stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Todd McLellan
Ura

McLellan pelasi vuodet 1983–1987 Saskatoon Bladesin riveissä WHL-junioriliigassa. Vuoden 1986 varaustilaisuudessa New York Islanders varasi hänet NHL:ään numerolla 104 tilaisuuden viidennellä kierroksella. McLellan pelasi kaudella 1987–1988 viisi NHL:n runkosarjaottelua, joissa teki yhden maalin ja antoi yhden maalisyötön. Suurimman osan kausista 1987–1988 ja 1988–1989 hän pelasi Springfield Indiansin riveissä AHL-liigassa. Vuodesta 1989 vuoteen 1992 hän oli pelaaja-valmentajana Alankomaiden jääkiekon pääsarjan Utrechtissa. Hän oli voittamassa vuosina 1991 ja 1992 Alankomaiden jääkiekkomestaruutta.
Vuodet 1994–2000 McLellan oli WHL-seura Swift Current Broncosin päävalmentaja. Hän valmensi joukkueen kaikilla kuudella kaudella pudotuspeleihin ja vuonna 2000 hänet nimettiin liigan vuoden valmentajaksi. Hän oli neljä vuotta myös Broncosin general manager ja vuonna 1997 hänet palkittiin WHL:n vuoden toimitsijana. Vuonna 2000 hän siirtyi Cleveland Lumberjacksin päävalmentajaksi IHL-liigaan. Vuonna 2001, IHL:n lopetettua toimintansa, McLellanista tuli AHL-seura Houston Aerosin valmentaja. Hän toimi tehtävässä neljä kautta ja valmensi joukkueen vuonna 2003 AHL:n mestariksi, Calder Cupin voittajaksi. Aeros voitti loppuotteluissa Hamilton Bulldogsin voitoin 4–3. Hän valmensi AHL-vuosinaan myös kahdessa AHL:n tähdistöottelussa.
Vuonna 2005 McLellan siirtyi NHL-valmentajaksi. Hän oli kolme kautta yksi Detroit Red Wingsin apuvalmentajista, Mike Babcockin ollessa päävalmentaja, ja vastasi joukkueen ylivoimapelistä. Vuonna 2008 hän oli voittamassa valmentajana Stanley Cupin mestaruutta. Kesäkuussa 2008, viikko Red Wingsin Stanley Cup -voiton jälkeen, McLellanista tuli Ron Wilsonin seuraaja NHL-seura San Jose Sharksin päävalmentajana.
Yksityiselämä

McLellan on naimisissa ja hänellä on vaimonsa Debbien kanssa kaksi lasta, molemmat poikia.
Briljanttimusta

| Briljanttimusta |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Tetranatrium-(6Z)-4-asetamido-5-okso-6-[[7-sulfonastto-4-(4-sulfonaattofenyyli)atoo-1-naftyyli]hydratsono]naftaleeni-1,7-disulfonaatti
CAS-numero:  2519-30-4
PubChem CID:  101590343, 170839376 ja 146026064 17293, 101590343, 170839376 ja 146026064
SMILES:  CC(=O)NC1=C2C(=C(C=C1)S(=O)(=O)[O-])C=C(/C(=N\NC3=C4C=C(C=CC4=C(C=C3)N=NC5=CC=C(C=C5)S(=O)(=O)[O-])S(=O)(=O)[O-])/C2=O)S(=O)(=O)[O-].[Na+].[Na+].[Na+].[Na+]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C28H17N5Na4O14S4
Moolimassa:  867,679 g/mol
Liukoisuus veteen:  10 g/l (31,8 °C)
Briljanttimusta BN on keinotekoinen diatsoväri, jonka elintarvikkeiden E-koodi on E 151, kemiallinen kaava C28H17N5Na4O14S4, moolimassa 867,69 g/mol ja CAS-numero 2519-30-4.
Yhdysvalloissa briljanttimusta on kielletty. Se voi aiheuttaa yliherkkyyttä. lähde?
Briljanttimusta BN:tä saa käyttää muun muassa juomiin, jälkiruokiin, jäätelöön, makeisiin ja kalanmätiin. Aineen ylin hyväksyttävä päivittäinen saanti eli ADI-arvo on 5 mg/kg/vrk.
Briljanttimusta BN:n valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa sulfaniilihapon diatsoniumsuolan ja 1-naftyyliamiini-7-sulfonihappo reagoivat atsokytkentäreaktiolla. Muodostuvasta yhdisteestä tehdään taas diatsoniumsuola, joka reagoi 8-asetyyliamino-1-naftoli-3,5-fisulfonihapon kanssa. Viimeinen vaihe on natriumsuolan mudostaminen..
Aiheesta muualla

Elintarviketurvallisuusvirasto (Evira): E151 Briljanttimusta BN (Arkistoitu – Internet Archive)
PubChem: Brilliant Black (englanniksi)
ChemBlink: Food Black 1 (englanniksi)
European Food Safety Authority: Scientific Opinion on the re-evaluation of Brilliant Black BN (E 151) as a food additive (englanniksi)
Atsorubiini

| Atsorubiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Dinatrium 4-okso-3-[(4-sulfanaattonaftalen-1-yyli)hydratsinylideeni]-naftaleeni-1-sulfonaatti
CAS-numero:  3567-69-9
PubChem CID:  19118
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C20H12N2Na2O7S2
Moolimassa:  502,436 g/mol
Liukoisuus veteen:  115,292 g/l (25 °C)
Atsorubiini (tunnetaan myös karmosiinina) on punainen atsoväri. Sen E-koodi on E 122. Atsorubiinia saa käyttää muun muassa juomiin, jälkiruokiin, jäätelöön, makeisiin ja kahvileipiin. Atsorubiinin ADI-arvo eli päivittäinen hyväksyttävä ylin saanti on 4 mg/kg/vrk. EU:ssa elintarvikekäytössä vaaditaan pakkausmerkintä "voi vaikuttaa haitallisesti lasten aktiivisuustasoon ja heikentää tarkkaavaisuutta”.
Atsorubiinia valmistetaan naftionihapon diatsoniumsuolan ja 1-naftoli-4-sulfonihapon atsokytkentäreaktiolla ja mudostamalla reaktiotuotteesta natriumsuola.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Atsorubiini Wikimedia Commonsissa
Coloria.net: Karmosiini, Atsorubiini
National Toxicology Program: CAS Registry Number: 3567-69-9 (englanniksi)
ChemBlink: Food Red 3 (englanniksi)
Koijärvi (järvi)

| Koijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Forssa (Koijärvi)
Koordinaatit:  60°58′27″N, 23°44′04″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kojonjoen valuma-alue (35.96)
Laskujoki:  Koijoki 
Järvinumero:  35.965.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  116,4 m 
Rantaviiva:  2,98 km 
Pinta-ala:  0,17932 km² 
 fiKoijärvi 
Koijärvi on järvi entisen Koijärven kunnan alueella Forssassa Kanta-Hämeessä. Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Loimijoen valuma-alueella Kojonjoen valuma-alueeseen.
Maantiede

Järvialueen pinta-ala on 17,9 hehtaaria ja sen avoveden pituus on 1,1 kilometriä ja leveys 300 metriä. Järvi on kasvanut voimakkaasti umpeen ja normaalilla vedenkorkeudella sen avoveden alue on kilometrin pitkä ja enimmillään 300 metriä leveä. Siihen laskee muutama suo- ja metsäoja. Pari ojaa tuo vettä pelloilta. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa 70 kilometriä pitkä ja Haisunojana alkava Koijoki eli Kojonjoki.
Järven rantaviiva on 3,0 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Pohjoisessa sen ranta rajautuu suohon. Järven keskellä on kolme moreenipohjaista saareketta. Suurin näistä on Selkäsaari.
Luonto

Järvi on osittain suojeltu. Sen ylittää muutama luonnonsuojelualueen kaistale, mutta pääosa järvestä on valtion omistuksessa. Selkäsaarta vastapäätä sijaitsee lintutorni. Järvi ympäristöineen kuuluu Natura 2000 -verkostoon. Natura-alueen pinta-ala on 242 hehtaaria.
Historia

Vuoden 1856 Kalmbergin kartastossa ”Kojärvi” eli nykyään Koijärvi oli paljon nykyistä laajempi järvi. Selkäsaari oli piirretty karttaan suurena saarena ja järvellä oli pitkä lahti luoteeseen. Lahden paikalla lukee nykykartoissa Moislahti. Ainoa ranta-asutus oli tämän lahden rannalla oleva ”Moslakti”. Järven silloista kokoa ei voi kartasta tarkkaan määrittää, mutta jos oletetaan järvi piirretyn mittakaavan mukaisesti, olisivat järven mitat seuraavat, Järvi olisi ollut 2,3 kilometriä pitkä, luusuan kohdalta noin 900 metriä leveä ja Moislahti olisi 1,1 kilometriä pitkä ja yli 350 metriä leveä. Tarkemman käsityksen Koijärven rantaviivasta saa vuoden 1884 Senaatin kartastosta.
Historia > Kuivatushankkeet

Ensimmäiset tiedot Koijärven laskemisesta on vuodelta 1888, kun järvenlaskuun pyydettiin lupa. Vuonna 1910 Koijärvi laskettiin lähes metrin verran niin, että järven rannat saatiin heinänviljelyn ja korteniiton pariin. Tämän vuoksi suuri osa järvestä jäin niin matalaksi, että se alkoi heinittymään. Monipuolinen ja rehevä luhtainen ympäristö houkutteli paikalle runsaan linnuston ja Koijärvi olikin Lounais-Hämeen tärkein lintujärvi.
Koijärven toinen kuivatushanke pantiin vireille vuonna 1952, mutta virallisesti se aloitettiin vasta vuonna 1963, kun silloinen asutushallitus jätti Helsingin maanviljelysinsinööripiirille hakemuksen viljelyalueiden kuivatussuunnitelman tekemisestä. Koijärven alueen maanomistajat järjestäytyivät Koijärven kuivatusyhtiöksi vuonna 1969, ja luvan järven kuivattamiseen myönsi Helsingin vesipiiri vuonna 1970. Varsinaista työtä ei päästy vielä aloittamaan, sillä hankkeelle myönnettiin rahoitus valtion budjettivaroista vasta vuonna 1977. Kuivatusyhtiön sisällä ei kuitenkaan oltu yksimielisiä hankkeesta, sillä valtaosa kaikkiaan 93 osakkaasta vastusti järven kuivattamista. Aktiivisesti hanketta ajoivat ne kymmenen maanviljelijää, joiden pellot rajoittuivat Koijärveen. Sen sijaan järven laskujoen alajuoksulla pelättiin veden nousua joessa ja sen tulvimista pelloille. Samoin monet osakkaat katsoivat joutuvansa hankkeen maksajan, mutta ei hyödynsaajan rooliin. Lisäksi kuivatushankkeen etenemisestä tiedotettiin kuivatusyhtiön osakkaille puutteellisesti.
Kuivatussuunnitelmasta tehtiin valitus Länsi-Suomen vesioikeuteen jo vuonna 1970, mutta se hylkäsi valituksen viisi vuotta kestäneen prosessin päätteeksi. Seuraavaksi valitettiin korkeimpaan oikeuteen, joka vuonna 1977 totesi kuivatushankkeen lailliseksi. Varsinaisen kuivatustyön sai tehtäväkseen Helsingin vesipiiri.
Historia > Koijärven tapahtumat 1979

Koijärvi nousi valtakunnallisen huomion kohteeksi pääsiäisen aikaan 1979, kun osa kuivatusyhtiön osakkaista päätti ryhtyä järven lopulliseen kuivatukseen syventämällä sen laskuojaa. Television uutislähetyksessä pääsiäislauantaina haastateltiin kiistan paikallisten osapuolten edustajia. Maa- ja metsätalousministeri Johannes Virolainen kävi tutustumassa Koijärven tilanteeseen pääsiäistä seuranneella viikolla. Ennen Virolaisen käyntiä Koijärven suojelu oli ollut esillä valtioneuvostossa jo kahdesti, ja käyntiä seuranneena päivänä hallitus päätti, että Koijärven luonnonsuojelullinen arvo on selvitettävä, vaikka kuivatustoimiin ryhdyttäisiinkin. Samaan aikaan Koijärven laskuojaan ilmestyi ensimmäinen jupakan aikaisista lukuisista padoista. Kivistä ja risuista kootun padon tekijöistä ei ole muuta tietoa kuin se, että he olivat paikkakuntalaisia.
Koijärven tapahtumien keskeiseksi hahmoksi noussut Ville Komsi on myöhemmin kertonut saaneensa sysäyksen toimintaan nähtyään kuivatushankkeen paikallisen vastustajan Antero Vuoren haastattelun pääsiäislauantain uutislähetyksessä. Viikon kuluttua pääsiäisestä Koijärvelle saapui noin sadan ympäristöaktivistin joukko, johon kuului etupäässä helsinkiläisiä, turkulaisia ja tamperelaisia nuoria. Lapioin ja leirivälinein varustautunut aktivistijoukko leiriytyi Koijärven jokiuoman läheisyyteen. Aktivistien kanssa paikalle tulivat myös Liberaalisen kansanpuolueen kansanedustajat Anneli Kivitie ja Terhi Nieminen. Koijärven rantamille tulvi pian sadoittain uteliaita ja luonnonsuojelijoiden leiristä tuli nähtävyys, mihin luonnonsuojelijat olivat juuri pyrkineetkin. Luonnonsuojelijat laativat leirilleen järjestyssäännöt, joiden mukaan alkoholin tuominen leirille samoin kuin kaikenlainen aggressiivinen ja viranomaisia provosoiva käyttäytyminen oli kielletty.
Tapahtuman synnyttämä Koijärvi-liike onnistui tavoitteessaan säilyttää lintujärvi, koska sitä ei kuivatettu. Luonnonsuojelijat sitä vastoin tuomittiin sakkoihin vesilain rikkomisesta ja haitanteosta viranomaisille sekä korvauksiin vesihallitukselle ja Helsingin vesipiirille. Oikeudenkäynneillä oli selvä ennakkotapauksen luonne, koska ainakaan pohjoismaissa ei tiettävästi ollut jouduttu ratkaisemaan oikeudessa, mikä on luonnonsuojelun nimissä sallittavaa. Koijärven tapahtumiin liittyneet oikeudenkäynnit saatiin päätökseen vuoden 1983 lopulla, jolloin Korkein oikeus linjasi, että kansalaistottelemattomuus ei ole hyväksyttävää, vaikka oikeudenmukaisuudesta ja tarkoituksenmukaisuudesta saattaa vallita erilaisia käsityksiä. Historioitsija Jukka Tarkan mukaan aineettomat arvot ja omistusoikeus törmäsivät ensimmäisen kerran näyttävästi yhteen Koijärvellä keväällä ja kesällä 1979, ja Koijärven tapahtumat ennakoivat myöhempiä luonto- ja kulttuuriarvoista Suomessa käytyjä suojelukiistoja.
Historia > Järven nykytilanne

Maa- ja metsätalousministeriön asettama Koijärven seurantatoimikunta esitti vuonna 1987 jättämässään mietinnössä Koijärven alueen rauhoittamista luonnonsuojelulain mukaisesti ja liikkumiskiellon määräämistä järvelle lintujen pesinnän ajaksi. Järvialueen lunastaminen valtiolle alkoi pian kevään 1979 tapahtumien jälkeen, mutta se on edennyt määrärahojen rajallisuuden ja monien muiden vastaavien, samanaikaisten hankkeiden vuoksi varsin hitaasti. Lunastusmenettelyä nopeutti kuitenkin valtioneuvoston määräys, jonka mukaan koko järven alueen on oltava lunastettuna valtiolle vuoden 2009 loppuun mennessä. Loppuvuonna 2008 lunastamatta olivat vielä viimeiset palstat. Koijärvi on liitetty valtakunnalliseen lintuvesien suojeluohjelmaan ja Natura 2000 -verkostoon.
Ennen Koijärveä Suomessa oli vain kahdesti turvauduttu pakkolunastukseen luonnonsuojelullisista syistä. Vuonna 1927 pakkolunastettiin Muolaan pitäjän Äyräpäänjärven metsästysoikeus ja vuonna 1934 erään saaren hallintaoikeus Koiviston maalaiskunnassa. Molemmat näistä kohteista jäivät toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle.
Koijärven kuivattamista ajaneet kuivatusyhtiön osakkaat olivat tyytyväisiä lopputulokseen, jonka mukaan heidän peltonsa pidetään kuivina neljällä pumppuasemalla. Suojelutoimista huolimatta Koijärven arvo lintujärvenä ei ole säilynyt ennallaan, koska sen umpeenkasvu on maan kohoamisen ja järven pohjaan kertyvän orgaanisen aineksen vuoksi jatkunut. Järvialueen pesimälinnustosta ovat kokonaan kadonneet muiden muassa naurulokki ja nokikana sekä puna- ja tukkasotka, ja muiden muassa heinäsorsan, tavin, haapanan sekä rantakanalintujen kannat ovat voimakkaasti taantuneet. Sen sijaan kurkikanta on säilynyt elinvoimaisena, ja lisäksi siellä pesivät esimerkiksi laulujoutsen ja ruskosuohaukka. Järven soistumisesta on hyötynyt käytännössä vain pensastasku, jota pesii alueella huomattavasti aiempia vuosikymmeniä enemmän.
Koijärven kuivattamisen paikallisen vastustajan Antero Vuoren mukaan valtakunnan tason yleinen mielipide oli alusta alkaen järven rauhoittamisen kannalla. Sen sijaan monien vastakkaisiin leireihin ajautuneiden Koijärven kuivatusyhtiön osakkaiden keskinäiset suhteet katkesivat kiistan vuoksi, ja niihin vedettiin usein mukaan myös vuosikymmenten takaisia erimielisyyksiä. Joidenkin osalta jopa perhesuhteet menivät poikki lopullisesti, ja hiljainen juopa on erottanut Koijärven alueen maanomistajia vielä 2000-luvulla.
Järven rannalle, vuonna 1979 rakennetun padon kohdalle on pystytetty Erkki Mykrän veistos Iines-padonvartija.
Koijärvelle on vuonna 2007 laadittu hoito- ja käyttösuunnitelma, jossa esitetään kunnostustoimiksi ruoppausta, järvikasvillisuuden niittämistä ja veden pinnan nostoa 50 senttimetrillä. Suunnitelman tekoon ovat osallistuneet Forssan kaupunki, Tammelan kunta ja Pehkijärven suojeluyhdistys. Suunnitelman toteuttaminen riippuu valtion rahoituksesta.
1800-luvun lopun Koijärvi Senaatin kartastossa (kartan vasemmassa yläreunassa)
Koijärvi antoi nimensä Koijärvi-liikkeelle. Kuvassa liikkeen aktivisti Ville Komsi Koijärvellä vuonna 1979.
Lego Harry Potter

| Lego Harry Potter |
| --- | --- |
 Lego Harry Potter-tuotesarjan logo.
Valmistusvuodet:  2001–2007, 2010–2011, 2018-
Settimäärä:  56
Lego Harry Potter on Lego-tuotesarja, joka oli alun perin tuotannossa vuosina 2001–2007 sekä 2010–2011, ja käynnistettiin uudelleen vuonna 2018. Sarja perustuu J. K. Rowlingin Harry Potter -kirjasarjaan sekä etenkin niistä tehtyihin elokuviin.
Tuotteet > 2001

4701: The Sorting Hat (Lajitteluhattu)
4702: The Final Challenge
4704: The Room of the Winged Keys
4705: Snape's Class (Kalkaroksen luokka)
4706: Forbidden Corridor
4707: Hagrid's Hut (Hagridin mökki)
4708: Hogwarts Express (Tylypahkan pikajuna)
4709: Hogwarts Castle (Tylypahka)
4721: Hogwarts Classrooms (Tylypahkan luokkahuoneet)
4722: Gryffindor House (Rohkelikko)
4723: Diagon Alley Shops (Viistokujan kaupat)
Tuotteet > 2002

4711: Flying Lesson (Lentorunti)
4712: Troll on the Loose
4714: Gringotts Bank (Irveta)
4726: Quidditch Practice
4727: Aragog in the Dark Forest
4728: Escape from Privet Drive
4729: Dumbledore's Office (Dumbledoren työhuone)
4730: The Chamber of Secrets (Salaisuuksien kammio)
4731: Dobby's Release
4733: The Dueling Club
4735: Slytherin (Luihuinen)
Tuotteet > 2003

4719: Quality Quidditch Supplies (Hienoja huispausvarusteita)
4720: Knockturn Alley (Iskunkiertokuja)
Tuotteet > 2004

4750: Draco's Encounter with Buckbeak
4751: Harry and the Marauder's Map
4752: Professor Lupin's Classroom (Lupinin luokkahuone)
4753: Sirius Black's Escape
4754: Hagrid's Hut (Hagridin mökki)
4755: Knight Bus (Poimittaislinja)
4756: Shrieking Shack
4757: Hogwarts Castle
4758: Hogwarts Express
10132: Motorised Hogwarts Express
Tuotteet > 2005

4762: Rescue from the Merpeople
4766: Graveyard Duel
4767: Harry and the Hungarian Horntail
4768: The Durmstrang Ship (Durmstrangin laiva)
Tuotteet > 2007

5378: Hogwarts Castle (Tylypahka)
Tuotteet > 2010

4736: Freeing Dobby (Dobbyn vapautus)
4737: Quidditch Match (Huispausottelu)
4738: Hagrid`s Hut (Hagridin mökki)
4840: The Burrow (Kotikolo)
4841: Hogwarts Express (Tylypahkan pikajuna)
4842: Hogwarts Castle (Tylypahkan linna)
Tuotteet > 2011

4865: The Forbidden Forest (Kielletty metsä)
4866: The Knight Bus (Poimittaislinja)
4867: Hogwarts (Tylypahka)
10217: Diagon Alley (Viistokuja)
Tuotteet > 2018

71043: Hogwarts Castle
75950: Aragog's Lair
75953: Hogwarts Whomping Willow
75954: Hogwarts Great Hall
75955: Hogwarts Express
75956: Quidditch Match
Aiheesta muualla

Harry Potter -teema Brickset-sivustolla.
Amarantti (lisäaine)

| Amarantti |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Trinatrium-3-hydroksi-4-(4'-sulfonaattonaftyyliatso)naftaleeni-2,7-disulfonaatti
CAS-numero:  915-67-3
PubChem CID:  57501020 ja 146673043 13506, 57501020 ja 146673043
SMILES:  C1=CC=C2C(=C1)C(=CC=C2S(=O)(=O)[O-])N/N=C/3\C4=C(C=C(C=C4)S(=O)(=O)[O-])C=C(C3=O)S(=O)(=O)[O-].[Na+].[Na+].[Na+]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C20H11N2Na3O10S3
Moolimassa:  604,47 g/mol
Tiheys:  1,5 g/cm3
Liukoisuus veteen:  50 g/l (20 °C)
Amarantti on elintarvikelisäaine, punainen monoatsoväri. Amarantin E-koodi on E 123 ja sitä saa käyttää eräisiin mätivalmisteisiin ja alkoholijuomiin. Yhdysvalloissa amarantti on kielletty.
Amarantti on kiinteää ainetta ja sen kemiallinen kaava on C20H11N2Na3O10S3, moolimassa 604,47 g/mol, sulamispiste >300 °C, tiheys 1,5 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen 50 g/l (20 °C) ja CAS-numero 915-67-3 (natriumsuola). Amarantin IUPAC-nimi on trinatrium-3-hydroksi-4-(4'-sulfonaattonaftyyliatso)naftaleeni-2,7-disulfonaatti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amarantti (lisäaine) Wikimedia Commonsissa
Coloria: Amarantti
PubChem: Amaranth (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Amaranth (englanniksi)
European Food Safety Authority (EFSA): Scientific Opinion on the re-evaluation of Amaranth (E 123) as a food additive (englanniksi) (pdf)
Sciencelab: Material Safety Data Sheet (Arkistoitu – Internet Archive)
Chemblink
Pietari I (Jugoslavia)

| Pietari I |
| --- | --- |
 
Serbian kuningas
Valtakausi:  15. kesäkuuta 1903 – 1. joulukuuta 1918
Kruunajaiset:  21. syyskuuta 1904
Edeltäjä:  Aleksandar Obrenović
Seuraaja:  Aleksanteri I
Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningas
Valtakausi:  1. joulukuuta 1918 – 16. kesäkuuta 1921
Edeltäjä:  Aleksandar Obrenović
Seuraaja:  Aleksanteri I

Syntynyt:  Petar Karađorđević 11. heinäkuuta (J: 29. kesäkuuta) 1844 Belgrad, Serbian ruhtinaskunta
Kuollut:  16. elokuuta 1921 Belgrad, Jugoslavian kuningaskunta
Puoliso:  Prinsessa Zorka
Lapset:  Helena Milena Georgi Aleksanteri I Andreas
Suku:  Karađorđević
Isä:  Aleksanteri Karađorđević
Äiti:  Persida Nenadović
Uskonto:  ortodoksi
Pietari I vuonna 1914.
Pietari I:n monogrammi.
Pietari I:n hauta.
Pietari I (Краљ Петар I Карађорђевић; Kralj Petar I Karađorđević) (11. heinäkuuta (J: 29. kesäkuuta) 1844 Belgrad – 16. elokuuta 1921) oli Serbian kuningas vuosina 1903–1918 sekä Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnan (Jugoslavia) ensimmäinen kuningas vuosina 1918–1921. Hän kuului Karađorđevićin sukuun ja tuli valtaan Obrenovićin dynastian vuonna 1903 kaataneen vallankaappauksen jälkeen.
Sotilasura

Petar Karađorđević palveli Ranskassa Ranskan–Preussin sodan 1870–1871 aikana ja osallistui vuonna 1875 kansannousuun Osmanien valtakuntaa vastaan Balkanilla.
Kuningas

Vuonna 1903 epäsuosittu kuningas Aleksanteri I korvasi senaatin ja valtioneuvoston jäsenet omilla tukijoillaan. Kun hänen lisäksi huhuttiin aikovan julistaa epäsuositun kuningatar Dragan veljen kruununperijäksi, joukko upseereita surmasi Aleksanterin puolisoineen ja asetti valtaistuimelle kilpailevan Karađorđevićin dynastian Petarin.
Itävaltalaisvastainen Nikola Pašić toimi hänen pääministerinään. Pietari I:n ensimmäisinä vuosina tehtiin monia uudistuksia perustuslakiin, koulutukseen, armeijaan ja maatalouteen.
Kun ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen Euroopassa oli vain kuukauden päässä ja Serbia mullistuksissa Balkanin sotien tuloksen vuoksi sotilaiden ja kansan vaatiessa Makedoniaa Serbialle, Pietari I jätti hallinnon toiseksi vanhimmalle pojalleen Aleksanterille (Aleksandar), josta tuli valtionhoitaja kuninkaan huonon terveyden vuoksi. Serbian häviön lähetessä sodassa vuonna 1915 August von Mackensenin johtamien Itävalta-Unkarin, Saksan ja Bulgarian joukkojen edessä kuningas pakeni Albanian vuorten yli Korfulle marsalkka Radomir Putnikin kanssa.
1. joulukuuta 1918 Pietari I esiintyi vielä lyhyesti julkisesti hyväksyessään asemansa uuden Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunnan kuninkaana. Hänen kuollessaan 1921 Aleksanterista tuli virallisesti hallitsija.
Avioliitto ja perilliset

Hän nai Montenegron prinsessa Ljubican (1864–1890), joka oli Montenegron ruhtinas Nikola I Petrović-Njegošin ja prinsessa Milena Petrović-Njegošin vanhin lapsi. Hän sai uuden nimen Zorka Karađorđević, avioiduttuaan 1. elokuuta 1883.
Heille syntyi seitsemässä vuodessa viisi lasta. Zorka menehtyi 16. maaliskuuta 1890 viimeiseen synnytykseen 25-vuotiaana, jossa myös lapsi kuoli.
• Elena (4. marraskuuta 1884 – 16. lokakuuta 1962), avioitui 1911 venäläisen ruhtinas Ioann Konstantinovitš Romanovin kanssa, heillä oli kaksi lasta
• Milena (28. huhtikuuta 1886 – 21. joulukuuta  1887), kuoli alle kaksivuotiaana
• Georgi, Đorđe Karađorđević (9. syyskuuta 1887 [ J: 27. elokuuta] – 17. lokakuuta 1972), kruununprinssi; syrjäytettiin sopimattomana hallitsijaksi vuoden 1909 jälkeen tehtyään väkivaltaisia tekoja mm. hyökkäsi ranskalaisen opinto-ohjaajansa kimppuun ja potki kamaripalvelijansa hengiltä. Kunnostautui ameijan palveluksessa, suljettiin mielisairaalaan vuonna 1925, josta vapautettiin Titon kommunistihallinnon aikana vuonna 1945. Eli loppuelämänsä Jugoslaviassa ja avioitui vuonna 1947 aatelissukuisen Radmila Radonjićin kanssa, ei perillisiä. Julkaisi muistelmat.
• Aleksandr (16. joulukuuta 1888 – 9. lokakuuta 1934), Jugoslavian kuningas Aleksanteri I, avioitui Romanian prinsessa Marian kanssa, heillä oli kolme lasta, joista Pietari II seurasi isäänsä kuninkaana
• Andrei (16. maaliskuuta 1890), kuoli heti synnyttyään
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pietari I (Jugoslavia) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Aleksandar Obrenović | Serbian kuningas, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningas 1903–1918 1918–1921 | Seuraaja: Aleksanteri I |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef