Idi Amin
Ugandan johtajana

Tammikuussa 1971, kun Obote oli konferenssissa Singaporessa, Aminin joukot tekivät sotilasvallankaappauksen pääkaupunki Kampalassa, ja Amin julisti itsensä maan johtajaksi. Moni ugandalainen näki aluksi Aminin vapauttajana, sillä Oboten diktatuuri oli ollut hyvin epäsuosittu. Aminin odotettiin tuovan Ugandaan demokratian ja vapauden. Amin kiersi maata ja piti hurraaville väkijoukoille puheita, joissa hän lupasi rakentaa sairaaloita ja asuintaloja. Hän tukeutui aluksi kokeneisiin poliitikkoihin mutta määräsi hallituksensa virkamiehet pukeutumaan sotilasunivormuihin ja noudattamaan sotilaallista kuria. Hallitukseensa hän otti niin muslimeja kuin kristittyjäkin. Kuukausi vallankaappauksen jälkeen Amin julisti sotilashallituksensa olevan vallassa vähintään viiden vuoden ajan.
Ulkomaat tunnustivat Aminin hallituksen nopeasti. Länsimaat pitivät Aminia länsimielisempänä kuin Obotea. Amin alkoi myös Israelin pyynnöstä tukea Sudanin kapinallisia.
Amin aloitti vastustajiensa eliminoinnit jo vallankaappauksen iltana, kun hän teloitutti Obotelle uskollisia upseereita. Myöhemmin hän teloitutti myös Oboten tukijoita hallinnossa. Kaksi yhdysvaltalaista toimittajaa surmattiin kun he olivat alkaneet tutkia väitteitä joukkomurhista. Neljä kuukautta vallankaappauksen jälkeen Amin antoi sotilailleen luvan ampua jokainen rikoksesta tai rikoksen suunnittelusta epäilty. Ugandan kaupungit kaikuivat laukauksista kun ihmisiä teloitettiin.
Amin muutti Ugandan sotilasvaltioksi. Hallituksensa rakennuksen hän nimesi komentopaikaksi. Sotilasneuvonantajat saivat siiviilihallituksen vallan ja sotilastuomioistuimet korvasivat siviilituomioistuimet. Sotaherrat nousivat maan alueiden johtoon. Amin värväsi armeijaansa naapurimaiden sotilaita niin että lopulta yli puolet hänen armeijastaan oli ulkomaalaissyntyisiä. Joukkojensa uskollisuuden hän osti rahalla. Sotilasmenojen kolminkertaistuminen vei valtiontalouden yli 10 miljoonaa dollaria miinukselle jo yhdessä vuodessa. Amin perusti maahan jopa laivaston, vaikka Uganda on sisämaavaltio. Konkurssivaroituksiin hän ehdotti ratkaisuksi rahan painamista.
Amin liittoutui Libyan johtajan Muammar Gaddafin kanssa vuonna 1972. Vastineeksi Libyan tarjoamasta taloudellisesta ja sotilaallisesta tuesta Amin katkaisi läheiset suhteensa Israeliin. Hän karkotti Ugandasta israelilaiset neuvonantajansa ja rakennuttajat, alkoi arvostella sionismia ja vaati Israelia palauttamaan haltuunottamansa arabien maat. Lopulta hän vaati koko Israelin hävittämistä ja ylisti Adolf Hitleriä ja holokaustia. Amin alkoi myös korostaa omaa muslimiuttaan ja alkoi edistää islamia Ugandassa muun muassa rakennuttamalla moskeijoita.
Elokuussa 1972 Amin määräsi Ugandan intialaiset ja pakistanilaiset poistumaan maasta kolmessa kuukaudessa. Ugandan taloutta pyörittäneiden aasialaisten lähdettyä maan talous romahti, kun kaupankäynti ajautui sekasortoon ja peruselintarvikkeet katosivat kaupoista. Intia katkaisi suhteensa Ugandaan aasialaisväestön karkotuksen yhteydessä. Myös Britannia katkaisi diplomaattisuhteet, kun Amin kansallisti 85 brittiläistä yritystä. Lopulta britit vetivät viimeiset kaksi lähettilästään maasta 1977, jolloin Amin julisti ”kukistaneensa Ison-Britannian” ja myönsi itselleen arvonimen Brittiläisen Imperiumin valloittaja (engl. Conqueror of the British Empire).
Oboten sissijoukot yrittivät syyskuussa 1972 vastavallankaappausta, mutta se epäonnistui. Tapahtuman jälkeen Amin tiukensi sortotoimiaan entisestäänkin.
Kun Ugandan talous oli syöksykierteessä ja ihmisiä pakeni maasta, Amin tiukensi otettaan maastaan salaisen poliisinsa avulla. Hän perusti kolme organisaatiota vastaamaan kansalaisten ja sotilaiden valvonnasta, pidätyksistä ja yhä kiihtyvistä teloituksista ja murhista. Hän surmautti tuhansittain ministereitä, tuomareita, liikemiehiä, kirkonmiehiä ja muita epäiltyjä vihollisiaan. Ruumiita syntyi niin paljon, että niitä alettiin lopulta kipata Niiliin.
Amin valittiin Afrikan yhtenäisyysjärjestön puheenjohtajaksi vuonna 1975. Sen seurauksena Aminia vastustaneet Tansanian presidentti Julius Nyerere ja Sambian johtaja Kenneth Kaunda boikotoivat järjestön kokousta. Amin käytti asemaansa puheenjohtajana edistääkseen arabien asiaa Lähi-idässä.
Kesällä 1976 neljä palestiinalaista ja saksalaista terroristia kaappasi lentokoneen Ateenan ja Tel Avivin välillä ja laskeutui Libyaan. Koska Idi Amin oli Palestiinan vapautusjärjestön tukija, hän salli koneen jatkaa Ugandaan Entebben lentokentälle. Syntyi panttivankitilanne, jossa terroristit uhkasivat tappaa israelilaismatkustajat. Amin tuki terroristien vaatimuksia. Tilanne ratkesi kun Israelin kommandot vapauttivat panttivangit ja surmasivat terroristit. Tapaus paljasti nöyryytetyn Aminin sotavoimien taitamattomuuden ugandalaisille ja koko maailmalle.
Entebben tapauksen jälkeen Amin ryhtyi vainoamaan Ugandan kristittyjä ja murhautti seuraavana vuonna maan arkkipiispan, joka oli arvostellut Aminia. Murha tuomittiin maailmalla, ja sen seurauksena moni maa katkaisi diplomaattisuhteensa ja kauppasuhteensa Ugandaan. Jännitteet kasvoivat myös Aminin lähipiirissä, ja hän riitautui varapresidentin ja puolustusministerin kanssa.