stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joseph Albo
Aiheesta muualla

Stanford Encylopedia of Philosophy: Joseph Albo (englanniksi)
Joseph Albo: Ikkarim (hepreaksi)
Fireframe

| Fireframe Oy |
| --- | --- |
Perustettu:  18.8.2020
Avainhenkilöt:  Mikko Kodisoja (toimitusjohtaja)
Kotipaikka:  Helsinki
Toimiala:  Elokuva- ja televisiotuotanto, virtuaalituotanto
Kotisivu:  fireframe.fi
Fireframe Oy on suomalainen vuonna 2020 perustettu elokuva- ja televisiotuotantoyhtiö, joka keskittyy virtuaalituotantoon. Yhtiön perustaja ja toimitusjohtaja on Mikko Kodisoja, joka tunnetaan myös Supercellin yhtenä perustajana.
Toiminta

Fireframe on rakentanut Helsingin Pitäjänmäkeen elokuvastudion, jossa hyödynnetään virtuaalituotantoteknologiaa. Studiossa on LED-valoseinä, joka mahdollistaa virtuaalisten ympäristöjen käytön kuvausten aikana.
Yhtiö hyödyntää pelimoottoreita ja reaaliaikaista virtuaalituotantoa elokuvatuotannossa. Tämä teknologia mahdollistaa erikoistehosteiden ja virtuaalisten ympäristöjen luomisen kuvausvaiheessa.
Fireframen tavoitteisiin kuuluu kansainvälisten elokuvatuotantojen houkutteleminen Suomeen sekä omien sisältöjen luominen.
Aiheesta muualla

Fireframen kotisivut
Pahta-ailakki

| Pahta-ailakki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Suku::  Kohokit Silene
Laji::  wahlbergella
Kaksiosainen nimi
 Silene wahlbergella  Chowdhuri 
Katso myös
   Pahta-ailakki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pahta-ailakki (Silene wahlbergella, aikaisemmin S. uralensis ssp. apetela, syn. Gastrolychnis apelata, Melandrium apelatum) on arktinen kohokkikasvi. Suomessa laji on rauhoitettu ja erittäin harvinainen tunturikasvi. Laji on Suomessa tunnettu myös nimellä terätön ailakki.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen pahta-ailakki kasvaa 5–20 cm korkeaksi. Varsi on jäykkä, haaraton ja etenkin yläosastaan alaspäisesti lyhytkarvainen. Varsilehdet vaihtelevat muodoltaan tasasoukan suikeista kapeansoikeisiin. Alemmat lehdet ovat kaljuja, ylemmät karvaisia. Yksittäinen kukka on aluksi nuokkuva, myöhemmin pysty. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on ulkoverhiötön, pullea, vaalea ja mustasuoninen. Terälehdet ovat kynnellisiä ja harmaanpunertavia, ja jäävät verhiötä pienemmiksi. Emiö on viisivartaloinen. Pahta-ailakki kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on viisiliuskaisesti aukeava kota, jonka liuskat ovat kaksihalkoisia.
Levinneisyys

Pahta-ailakki on vuoristojen arktinen laji. Fennoskandian alueella laji on kotoperäinen, jossa sitä tavataan Skandeilla kahdella erillisellä alueella. Itäisimmät kasvupaikat ovat Petsamon Kalastajasaarennossa. Suomessa pahta-ailakki kasvaa vain Luoteis-Enontekiöllä, muun muassa Mallan luonnonpuistossa ja Saanan luonnonsuojelualueella.
Pahta-ailakin läheinen sukulaislaji tundra-ailakki (Silene uralensis) on levinnyt hyvin laajalle Venäjän tundralle ja Pohjois-Amerikan pohjoisosiin sekä joillekin vuoristoalueille kuten Uralille. Pahta-ailakki luokiteltiin aikaisemmin tämän lajin alaroduksi.
Elinympäristö

Pahta-ailakkia tavataan Suomessa tunturien kalliopahdoilla, jyrkänteiden penkereillä ja niiden juurella, lapinvuokkokankailla ja tunturiniityillä. Joskus lajia tavataan myös tunturikoivikon yläosista ja rannoilla. Pahta-ailakki kasvaa usein yksittäin tai muutaman yksilön ryhminä. Kasvustot ovat ala- ja keskipaljakalla, korkeimmillaan 900 metrissä. Laji on kalkinsuosija. Pahta-ailakkia uhkaavat Suomessa lähinnä laiton keräily ja kasvupaikkojen kuluminen retkeilyn takia.
Aiheesta muualla

Pohjolan kasvien pauloissa: Silene wahlbergella – pahta-ailakki
Kasviatlas 2020: Pahta-ailakin (Silene wahlbergella) levinneisyys Suomessa.
Suomen Lajitietokeskus: Pahta-ailakki – Silene wahlbergella
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Pahta-ailakki (Silene wahlbergella)
Tunturikasvit (Arkistoitu – Internet Archive)
Tydeus

Tydeus oli kreikkalaisessa mytologiassa Deipylen aviomies ja Diomedeen isä. Hänen isäkseen mainitaan Oineus ja äidikseen joko Periboia tai Gorge. Aiskhyloksen näytelmässä Seitsemän Thebaa vastaan hän oli yksi seitsemästä hyökkääjästä. Hyökkäyksen aikana Melanippos tappoi tämän puolustaessaan porttia.
Tydeuksen setä Agrios karkotti tämän Kalydonista, koska Tydeus joko tappoi veljensä, erään toisen setänsä tai kahdeksan serkkuaan. Hän matkusti Argokseen, jossa hän nai Deipylen, kuningas Adrastoksen tyttären. Kuningas suostui auttamaan Tydeusta saamaan Kalydonin takaisin hallintaansa, mutta päätti auttaa ensin Polyneikestä samaan Theban valtaistuimen itselleen.
Homeros viittaa Iliaassa useampaan otteeseen Tydeuksen rooliin Theban hyökkäyksen aikana. Ennen taistelun alkamista Tydeus lähetettiin kaupunkiin viemään viestiä kadmoslaisille. Hän löysi heidät kestitsemässä Eteokleen talosta ja haastoi heidän kilpailuihin, jotka hän kaikki voitti Athenen avustuksella. Raivoissaan ryhmän johtajat lähettivät viisikymmentä miestä Maionin ja Polyfonteen johdolla hyökkäämään Tydeuksen kimppuun hänen palatessaan joukkojensa luokse. Tydeus kuitenkin tappoi heidät kaikki Maionia lukuun ottamatta, jonka Athene neuvoi säästämään.
Theban hyökkäyksen aikana Melanippos haavoitti Tydeusta kuolettavasti, mutta tämän onnistui tappaa lyöjänsä ja syödä hänen aivonsa. Tämä järkytti Athenea, joka oli tehdä suojatistaan kuolemattoman.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
ASPO

ASPO (Association for the Study of Peak Oil and Gas) on järjestö, johon kuuluu tutkijoita eurooppalaisista järjestöistä ja yliopistoista. He pyrkivät selvittämään, milloin öljyhuippu on ajankohtainen ja minkälaisia seurauksia sillä on.
ASPO:n perusti vuonna 2000 öljyasiantuntija Colin Campbell. Sen puheenjohtaja on ruotsalainen fyysikko Kjell Aleklett. ASPO:lla on jäseniä monesta Euroopan maasta, myös Suomesta, ja maaorganisaatioita Irlannissa, Italiassa, Ruotsissa ja Yhdysvalloissa.
Aiheesta muualla

ASPOn kotisivu (englanniksi)
ASPOn uutiskirjeet (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Öljyhuippu
Kaksoiskaupunki

Brasilian Santana do Livramento ja Uruguayn Rivera
Kaksoiskaupunki on kahden vierekkäisen kaupungin muodostama kokonaisuus.
Maailmassa on noin sata kaksoiskaupunkia. Yleensä kaupungit, jotka sijaitsevat vastakkain rajan tai joen lähellä eri valtioissa kutsutaan kaksoiskaupungeiksi. Kaksoiskaupunkeja on myös valtioiden sisällä. Maantieteellinen läheisyys on ominaista kaksoiskaupungeille. Kaksoiskaupunkeja on erityisen paljon Euroopassa. Kaksoiskaupungin muodostumisen edellytyksinä ovat esimerkiksi kaupunkien yhtenäisyys ja samankaltaisuus hallinnossa, kulttuurissa, asukkaiden identifioitumisessa, koulutuksessa ja taloudellisessa toiminnassa sekä kaupunkien fyysinen ja toiminnallinen läheisyys. Joitakin kaupunkeja on "yhdistetty" silloilla, tunneleilla ja tai valtateillä. Kaksoiskaupungit tekevät yleensä yhteistyötä keskenään. Kaksoiskaupunkeja on kaikissa maanosissa.
Eräitä kaksoiskaupunkeja

Suomen Imatra ja Venäjän Enso (ven. Светогорск, Svetogorsk)
Suomen Tornio ja Ruotsin Haaparanta
Slovakian Komárno ja Unkarin Komárom
Tanskan Kööpenhamina ja Ruotsin Malmö
Viron Valga ja Latvian Valka
Kairo ja Giza Egyptissä
San Francisco ja Oakland Yhdysvalloissa
Alankomaiden Baarle-Nassau ja Belgian Baarle-Hertog
Minneapolis ja Saint Paul Yhdysvalloissa
Dallas ja Fort Worth Yhdysvalloissa
Saksan Görlitz ja Puolan Zgorzelec
Meksikon Mexicali ja Yhdysvaltojen Calexico
Uruguayn Rivera ja Brasilian Santana do Livramento
Yhdysvaltojen El Paso ja Meksikon Ciudad Juárez
Slovakian Bratislava ja Itävallan Wien
Ulm ja Neu-Ulm Saksassa
Ranskan Strasbourg ja Saksan Kehl
Japanin Tokio ja Jokohama
Historiallisia kaksoiskaupunkeja

Unkarin Buda ja Pest yhdistettiin Budapestiksi vuonna 1872
Israelin Tel Aviv ja Jaffa (yhdistyminen vuonna 1950).
Puolan Bielsko ja Biała yhdistyivät Bielsko-Białaksi vuonna 1951.
Kuvitteellisia kaksoiskaupunkeja

Springfield ja Shelbyville Simpsonit-sarjassa
Suvaitsevaisuusparadoksi

Suvaitsevaisuusparadoksi toteaa, että suvaitsemattomia ei voi rajattomasti suvaita, vaan suvaitsevaista yhteiskuntaa on puolustettava suvaitsemattomien hyökkäyksiltä.
Karl Popper määritteli paradoksin vuonna 1945 teoksessaan Avoin yhteiskunta ja sen viholliset (osa 1)lähde tarkemmin?:
Popperin johtopäätöksen mukaan olemme oikeutettuja kieltäytymään suvaitsemasta suvaitsemattomuutta: ”Meidän pitäisi siksi vaatia, suvaitsevaisuuden nimissä, oikeutta olla suvaitsematta suvaitsemattomuutta.”
Popperin mukaan ei kuitenkaan ole viisasta aina estää suvaitsemattomien filosofioiden esittämistä, kunhan niihin voidaan vastata järkiperäisillä argumenteilla ja julkinen mielipide pitää ne hallinnassa. Filosofi Markus Neuvosen mukaan oikea kysymys onkin, kuinka paljon suvaitsemattomuutta pitää sietää.
Aiheesta muualla

The Stanford Encyclopedia of Philosophy: The Concept of Toleration and its Paradoxes
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Paradox of tolerance
Käännös suomeksi
Griffon d'ecurie

| Griffon d'ecurie> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Belgia
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Rodun syntyaika:  keskiaika
Alkuperäinen käyttö:  rottien hävittäminen
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Griffon d'ecurie on sukupuuttoon kuollut belgialainen koirarotu.
Ulkonäkö

Griffon d'ecurie kuului pinserin- ja snautserintyyppisiin rotuihin. Se oli pienikokoinen ja karkeakarvainen.
Alkuperä

Rotu tunnettiin keskiajalta lähtien, ja se jalostettiin alun perin rottakoiraksi belgialaisille talleille. Se kuoli sukupuuttoon arviolta 1800-luvulla, kun tarve tallikoirille hiipui hevosvankkureiden vaihduttua autoihin.
Vaikutus nykyisiin rotuihin

Rotua alettiin risteyttää 1700–1800-luvuilla kingcharlesinspanielin ja mopsin kanssa, mikä pienensi koirien kokoa ja muutti niiden kuonon muotoa. Lopputuloksena uskotaan syntyneen kolme nykyistä belgialaista griffonia: griffon belge, griffon bruxellois ja petit brabançon.
Tantia Tope

| Tantia Tope> Ramchandra Panduranga |
| --- | --- |
 Tantia Tope vangiksi jäätyään.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1813–1819 Pune, Intia
Kuollut: 18. huhtikuuta 1859 Shivpuri, Intia
Tantia Tope (s. 1813–1819 – k . 18. huhtikuuta 1859, joskus muodossa Tantia Topi tai Tatya Tope) oli yksi Intian brittivastaisen sepoy-kapinan johtajista. Hän toimi ensin Nana Sahibin alaisuudessa ja myöhemmin itsenäisemmin. Tantia Tope jatkoi vastarintaa aina vuoteen 1859 saakka, jolloin hän jäi petoksen jälkeen brittien vangiksi. Tantia Tope hirtettiin sotaoikeuden langetettua tuomion kapinoinnista.
Elämäkerta

Tantia Tope eli alkuperäiseltä nimeltään Ramchandra Panduranga syntyi vuosien 1813 ja 1819 välillä Intian Punen kaupungissa. Hänen varhaisista vaiheistaan tiedetään varsin vähän. Lempinimi Tanita Tope tai Topi tarkoittaa kapteenia tai komentajaa. Taustaltaan Tantia Tope oli marathi bramiinien kastista. Hän oli palvellut Marathivaltakunnan hallitsijaa eli peshwaa Baji Rao II:sta. Hän oli tutustunut myös Nana Sahibiin, Baji Raon adoptoituun poikaan.
Nana Sahibista tuli yksi Intian sepoy-kapinan johtohahmoista. Hän alkoi johtaa kapinoitsijoita valtaamastaan Cawnporesta eli nykyisestä Kanpurista käsin. Tantia Tope alkoi palvella hänen alaisenaan sotilaskomentajana ja oli mukana Cawnporessa tapahtuneessa verilöylyssä. Tantia Topen joukot tunnettiin etenkin tykistön taitavasta käytöstä. He kärsivät kuitenkin tappion kapinoitsijoita vastaan taistelleille briteille Bithurissa 16. elokuuta 1857. 27.–28. marraskuuta 1857 Tantia Topen joukot ottivat voiton Charles Ash Windhamin johtamista brittijoukoista Cawnporessa, mutta tulivat jo 9. joulukuuta Colin Campbellin johtamien brittijoukkojen voittamaksi. Tantia Topen joukot siirtyivät myöhemmin Gangesin yli.
Maaliskuussa 1858 Tantia Topen joukot lähtivät auttamaan Jhansissa piiritettyjä Lakshmi Bain johtamia kapinallisjoukkoja. Britit voittivat kuitenkin hänen joukkonsa 1. huhtikuuta Betwajoen taistelussa. Tantia Topi joutui vetäytymään Kunchiin ja sieltä edelleen toukokuussa Rajputanaan. Lakshmi Bain onnistui kuitenkin paeta brittien piirityksestä. Kaksikko kohtasi Kalpissa, josta heidän joukkonsa etenivät Gwalioriin 1. kesäkuuta. Gwaliorissa joukot hajosivat ja vastarinta jatkui sissisodan omaisesti. 8. huhtikuuta 1859 Tantia Topi jäi viimein vangiksi erään intialaisen petettyä hänet palkinnon toivossa. Tantia Topia vastaan järjestettiin sotaoikeudenkäynti. Hänet tuomittiin kapinasta kuolemaan. Tantia topi hirtettiin 18. huhtikuuta 1859 Shivpurissa.
Tantia Topen sotilaita lehdessä The Illustrated London News vuodelta 1858.
New York Raiders

| New York Raiders |
| --- | --- |

Perustettu:  1972
Lakkautettu:  1973
Kaupunki:   New York City, New York
Kotiareena:  Madison Square Garden
Sarja:  WHA (1972–1973)
Infobox OKNimi-testi OK: 
New York Raiders oli yhdysvaltalainen WHA-liigassa pelannut jääkiekkoseura. Seuran taru jäi lyhytaikaiseksi, sillä se pelasi vain yhden kauden, 1972-1973. Joukkueesta oli tarkoitus tulla WHA:n lippulaiva ja sen avulla koko WHA saisi lisää "katu-uskottavuutta" ja medianäkyvyyttä. Long Islandille oli juuri valmistunut uusi jäähalli, Nassau Veterans Coliseum josta piti tulla Raidersien kotihalli. NHL:n presidentin, Colin Campbellin kuultua WHA:n suunnitelmista NHL myönsi New Yorkiin oikeudet toiselle NHL-seuralle, ja Nassaun hallista tulikin New York Islandersin kotihalli. Raiders joutui pelaamaan Madison Square Gardeniin ja jakamaan sen NHL-joukkue Rangersin sekä NBA-joukkue New York Knicksin kanssa.
Joukkue joutui taloudellisiin vaikeuksiin jo puolivälissä ensimmäistä (ja ainoaksi jäänyttä) kauttaan. Seuran omistaja Neil Shayne myi osuudet seurasta Richard Woodille ja Sy Siegelille mutta tämäkään ei riittänyt vaan seura ajautui liigan haltuun. Yhtenä suurena syynä talousvaikeuksiin oli kotiotteluiden alhainen katsojamäärä, keskimäärin vain noin 5.800 katsojaa. Toinen ongelma oli joukkueen olematon puolustus, joka aiheutti isosti päänsärkyä maalivahdeille. Hyökkäyspäässä sen sijaan homma toimi varsin mallikkaasti. Joukkueen paras ja koko WHA:n toiseksi paras pistemies Ron Ward teki kauden aikana 51 maalia ja 118 pistettä. Myös Gene Peacosh, Wayne Rivers ja Bobby Sheehan tekivät vähintään 35 maalia mieheen.
Kauden jälkeen liikemies Ralf Brent osti joukkueen WHA-liigalta ja se sai uudeksi nimekseen New York Golden Blades.
Tunnettuja pelaajia

Ron Ward
Gene Peacosh
Bobby Sheehan
Wayne Rivers
Norm Ferguson
Mike Laughton
Tranquilizer Gun

| Tranquilizer Gun |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Sega
Julkaisija:  Sega
Julkaistu:  1980
Lajityyppi:  toimintapeli
Alusta:  PlayStation 2 ja kolikkopeli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Tranquilizer Gun on Segan vuonna 1980 julkaisema videopeli. Pelissä on tarkoitus ampua eläimiä ja sen jälkeen kantaa kyseiset eläimet autoon. Eri eläimistä saa erilaisen pistemäärän esimerkiksi käärmeestä saa 200 ja elefantista 500 pistettä. Kolikkopeli käyttää Zilog Z80-suoritinta ja siinä on neljään suuntaan liikkuva joystick.
Ernest Haycox

Ernest James Haycox (1. lokakuuta 1899 Portland Oregon – 13. lokakuuta 1950) oli yhdysvaltalainen lännenkirjailija. Hän julkaisi yli kaksikymmentä romaania ja yli 250 novellia, joista monet ilmestyivät ensin ns. pulp-lehdissä 1920-luvun alkupuolella.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Haycox osallistui taisteluihin Euroopassa. Vuonna 1923 hän valmistui Oregonin yliopistosta journalistiksi. Vuonna 1925 Haycox meni naimisiin Jill M. Chordin kanssa, ja heille syntyi kaksi lasta.
John Fordin ohjaama ja John Waynen tähdeksi nostanut lännenelokuvaklassikko Hyökkäys erämaassa (Stagecoach, 1939) perustuu Haycoxin novelliin "Stage to Lordsburg" (1937, suom. Postivaunut Lurdsburgiin, 1959). Usein hänen parhaana tuotantonaan pidetään juuri novelleja. Haycoxin tarinoista on tehty monia muitakin filmatisointeja.
Suomalaisen pulp-kirjallisuuden tutkijan Juri Nummelinin mukaan Haycox on hyvä kirjoittaja, mutta ei välttämättä kovin hyvä juonenrakentaja pitkissä tarinoissa. "Haycox eroaa monista lännenkirjoittajista siinä, että hän osaa kirjoittaa hienosti" ja "kirjoittaa yleensä melko kovaksikeitetyssä lajityypissä runollista dialogia", Nummelin toteaa.
Nobel-kirjailija Ernest Hemingway, joka lukeutui Haycoxin ihailijoihin, on kirjoittanut: "Luin The Saturday Evening Postin aina, kun siinä oli Ernest Haycoxin jatkokertomus."
Haycox kuoli epäonnistuneen syöpäleikkauksen jälkeen vuonna 1950, 51-vuotiaana, Portlandissa. Vuonna 2005 Western Writers of America äänesti Haycoxin yhdeksi 1900-luvun 24:stä parhaasta lännenkirjailijasta.
Suomennetut teokset > Lännenromaanit

Erämaan rajalla. Lännensarja 7/1961. Alkuperäisteos Rim of the Desert. Little, Brown 1940. Julkaistu myös: Western Library 44. Amalgamated Press 1952.
Ilman tähteä. Lännensarja 6/1961. Alkuperäisteos Sundown Jim. Little Brown 1938. Julkaistu myös: Western Library 36. Amalgamated Press 1951.
Kuolema pimeässä. Montana 101. Suom. M. Hossa. Viihdekirjat: Tapiola 1976. Alkuperäisteos Head of the Mountain. Popular Library 1952.
Laakson kohtalo. Sheriffi 93. Suom. Sirkka Tammisto. Viihdekirjat: Espoo 1977. Alkuperäisteos Deep West. Little Brown 1937.
Taistelijat. Lännensarja 8/1959. Alkuperäisteos Whispering Range. Doubleday 1930; Western Library 1. Julkaistu myös: Amalgamated Press 1950.
Takaa-ajettu. Lännensarja 9/1959. Alkuperäisteos Trail Smoke. Doubleday 1936. Julkaistu myös: Western Library 4. Amalgamated Press 1950.
Tähtiyön ratsastaja. Lännensarja 12/1959. Alkuperäisteos Starlight Rider. Doubleday 1933. Julkaistu myös: Western Library 7. Amalgamated Press 1950. Ks. Yöllinen ratsastaja.
Vaalitaistelu. Lännensarja 11/1959. Alkuperäisteos Smoky Pass. Doubleday 1934. Julkaistu myös: Western Library 16. Amalgamated Press 1950.
Yöllinen ratsastaja. Montana 117. Suom. M. Kainulainen. Viihdekirjat: i.p. 1977. Alun perin Starlight Rider. Doubleday 1933. Julkaistu Suomessa virheellisesti nimellä Ray Hogan.
Suomennetut teokset > Lännennovelli

Postivaunut Lurdsburgiin. Viikon Kertojat 11/1959. Alkuperäisteos Stage to Lordsburg, Collier’s, huhtikuu 1937.
Aleksandros Aeropoksen poika

Aleksandros Aeropoksen poika (m.kreik. Ἀλέξανδρος, kuoli 330 eaa.), myös Aleksanteri Lynkestisläinen, oli makedonialainen ylimys ja sotilas. Hän oli luultavasti Lynkestis-maakunnan entisen kuningashuoneen vesa.
Aleksandros oli naimisissa Antipatroksen tyättären kanssa. Aleksandroksella oli kaksi veljeä, Heromenes ja Arrabaeus, jotka kummatkin teloitettiin koska heidän epäiltiin olleen osallisia Makedonian kuninkaan Filippos II:n salamurhaan. Aleksandros selvisi veljiensä kohtalolta koska oli ensimmäinen joka kutsui kaimansa Aleksanteria kuninkaaksi. Aleksanteri nimitti Aleksandroksen pian Traakian strategokseksi.
Theba nousi vähän ajan päästä kapinaan sen jälkeen kun huhut kertoivat Aleksanteri Suuren kaatuneen taistelussa. Kun makedonian armeija marssi Thebaa vastaan huhuttiin taas että sitä johti Aleksanterin sijaan Aleksandros.
Aleksandros seurasi kuninkaan mukana Persian sotaretkellä. Aleksanteri Suuri ei ehkä luottanut kaimaansa. Hänet nimitettiin kuitenkin thessalialaisen ratsuväen komentajaksi. Aleksandros kerkesi olemaan tässä tehtävässä vain muutaman kuukauden.
Talvella 334/333 eaa. Parmenion ilmoitti Aleksanteri Suurelle että eräs persialainen Sisines oli vangittu. Sisinellä oli ollut kirje Persian kuninkaalta Dareios III:a Aleksandrokselle. Dareios lupasi Aleksandrokselle 1000 talenttia kultaa jos hän murhaisi kuninkaan. Aleksandros vangittiin, mutta hänet teloitettiin vasta vuonna 330 eaa. pian Filiotaan salajuonen jälkeen.
Vårdö (täsmennyssivu)

Vårdö voi tarkoittaa seuraavia:
Vårdö, saari ja kunta Ahvenanmaalla
Vårdö, saari Siuntiossa
Vårdö, Helsingin Vartiosaaren ruotsinkielinen nimi.
S/S Koral

| S/S Koral |
| --- | --- |
 Prezidentas Smetona vuonna 1935

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Deschimag-Werk Seebeck
Laskettu vesille:  31. lokakuuta 1917
Palveluskäyttöön:  Reichsmarine: 30. marraskuuta 1917 1927
Poistui palveluskäytöstä:  Reichsmarine: 24. lokakuuta 1921 upposi tammikuussa 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  525-586 t
Pituus:  59,28 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,30 m
Syväys:  2,15 m
Koneteho:  1 750 ihp
Propulsio:  2 x Schultz-hiilihöyrykattilaa
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  40
Aseistus
Aseistus:  2 x 10,5 cm/45 tykkiä 30 x merimiinaa
S/S Koral oli alun perin Saksan keisarikunnan laivaston miinanraivaaja SMS M 59. Alus oli nimellä Prezidentas Smetona Liettuan merivoimien lippulaiva ennen Neuvostoliiton miehitystä, minkä jälkeen se liitettiin Neuvostoliiton laivastoon Primūnas.
Valmistus

Saksan keisarikunnan laivasto tilasi miinanraivaaja M 59:n Deschimag-Werk Seebeckin telakalta.  Se laskettiin vesille 31. lokakuuta 1917 ja otettiin palvelukseen 30. marraskuuta.
Palvelus

Alus poistettiin laivastoluettelosta 24. lokakuuta 1921. Se myytiin 2. elokuuta 1922 miljoonalla Saksan markalla pariisilaiselle yhtiölle. Vuonna 1927 alus myytiin 289 000 litillä Liettuan laivastolle, joka antoi sille Liettuan ensimmäisen presidentin Antanas Smetonan mukaan nimen Prezidentas Smetona. Aluksen tehtävinä olivat muun muassa rannikon suojaaminen salakuljettajilta ja toimia koulutusaluksena. Laivaan tehtiin lukuisia muutoksia ja vuonna 1935 se nimettiin Antonas Smetonaksi ja edelleen 22 kesäkuuta 1940 alus sai nimen Primūnas.
Neuvostoliiton miehitettyä Liettuan alus liitettiin elokuussa Neuvostoliiton laivastoon, joka nimesi sen aluksi Otlichnikiksi. Siitä tehtiin sisäasianministeriön vartiolaiva, jolloin se nimettiin Koraliksi.
Koral muutettiin uudelleen miinanraivaajaksi. Se upposi 11. tammikuuta 1945 Helsingin satamasta lähdettyään Saksan laivaston sukellusveneen U-745 torpedoimana. Vuonna 2007 Viron viranomaiset paikansivat hylyn, joka lepää Suomenlahdella, 35 kilometrin päässä Tallinnasta ja 80 metrin syvyydessä.
Aiheesta muualla

Lietuvos Rytas (liettuaksi)
Stanišauskas, Gediminas: Suomijos įlankos dugne aptiktas „Prezidentas Smetona (liettuaksi)
Pajuperänkankaan tuulivoimapuisto

| Pajuperänkankaan tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Haapajärvi
Koordinaatit:  63°38′56″N, 25°15′18″E
Rakentaminen alkoi:  2022 
Valmistunut:  2024 
Perustaja:  Infinergies Finland Oy
Rakennuttaja:  ABO Wind Oy 
Omistaja:  L&G NTR Clean Power 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Sähköasema:  1 
Korkeus:  135–160 m 
Pinta-ala:  4,1 km² 
Tuulivoimalat:  14 × Vestas V162 (6,2 MW) 
Kapasiteetti:  86,8 MW  
 fiPajuperänkankaan tuulivoimapuisto 
Pajuperänkankaan tuulivoimapuisto on Pohjois-Pohjanmaalla Haapajärven Mustanperän eteläpuolella sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 14 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 87 megawattia. Tuulivoimapuiston on rakentanut ABO Wind Oy  ja sen omistaa L&G NTR Clean Power.
Yleistä

Tuulivoimapuisto sijaitsee noin 11 kilometriä Haapajärven keskustaajamasta lounaaseen Reisjärven vastaisen rajan tuntumassa . Se on asumatonta metsämaata, jossa lähin asutus sijaitsee 2,0 kilometrin päässä lähimmästä tuulivoimalasta. Tuulipuiston pituus on 3,9 kilometriä, leveys 2,3 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 4,1 neliökilometriä. Tuulipuistoksi kaavoitetun alueen pinta-ala on 4,75 neliökilometriä . Sinne johtaa Mustanperältä huoltotie kantatieltä 58. Tuulen suunta on alueella enimmäkseen lounainen, jossa tuulen nopeuden keskiarvo 100 metrin korkeudessa on noin 6,2 ja 200 metrin korkeudessa noin 7,7 metriä sekunnissa.
Tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamaa V162-mallia, jonka napakorkeus on 168 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 162 metriä, ja jonka kapasiteetti on 6,2 megawattia. Voimaloiden tornit koottiin lohkoista, jotka painavat jopa 90 tonnia . Voimalat sijaitsevat maastossa 135–160 metrin korkeudella mpy.
Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan maakaapeleissa  alueen pohjoispuolella kantatien viereen rakennetulle sähköasemalle. Sieltä sähkö johdetaan siirtolinjaa myöten Haapajärvelle, jossa sähkö syötetään kantaverkkoon.