stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rafał Brzozowski

| Rafał Brzozowski |
| --- | --- |
 Rafał Brzozowski vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. kesäkuuta 1981 (ikä 43) Varsova, Puola
Ammatti:  laulaja, juontaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Rafał, RAFAŁ
Laulukielet:  puola, englanti
Aktiivisena:  2012–
Tyylilajit:  pop
Soittimet:  koskettimet, kitara
Levy-yhtiöt:  Universal Music Polska
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.rafalbrzozowski.com.pl
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Rafał Brzozowski (s. 8. kesäkuuta 1981 Varsova, Puola), on puolalainen laulaja ja juontaja. Hän aloitti uransa osallistuessaan The Voice of Poland -kilpailun ensimmäiselle tuotantokaudelle. Vuonna 2017 hän sijoittui toiseksi Puolan euroviisukarsinnoissa kappaleella "Sky Over Europe".
Hän juonsi myös vuoden 2020 lasten Euroviisut yhdessä Ida Nowakowska-Herndonin ja Małgorzata Tomaszewskan kanssa. Brzozowski edusti Puolaa kappaleella "The Ride" vuoden 2021 Eurovision laulukilpailussa Rotterdamissa. Hän kilpaili toisessa semifinaalissa, jossa hän sijoittui neljänneksitoista ja täten karsiutui finaalista.
Diskografia > Studioalbumit

| Nimi | Yksityiskohdat |
| --- | --- |
Tak blisko:  Julkaistu: 7. elokuuta 2012  Formaatti: digitaalinen lataus, CD  Levy-yhtiö: Universal Music Polska
Mój czas:  Julkaistu: 30. syyskuuta 2014  Formaatti: digitaalinen lataus, CD  Levy-yhtiö: Universal Music Polska
Na święta:  Julkaistu: 25. marraskuuta 2014  Formaatti: digitaalinen lataus, CD  Levy-yhtiö: Universal Music Polska
Borysewicz & Brzozowski (Jan Borysewiczin kanssa):  Julkaistu: 27. marraskuuta 2015  Formaatti: digitaalinen lataus, CD  Levy-yhtiö: Universal Music Polska
Moje serce to jest muzyk, czyli polskie standardy:  Julkaistu: 25. marraskuuta 2016  Formaatti: digitaalinen lataus, CD  Levy-yhtiö: Universal Music Polska
Diskografia > EP-levyt

| Nimi | Yksityiskohdat |
| --- | --- |
Tak blisko Remixed:  Julkaistu: 11. syyskuuta 2012  Formaatti: digitaalinen lataus, CD  Levy-yhtiö: Universal Music Polska
Katrina Remixes feat. Liber:  Julkaistu: 29, marraskuuta 2012  Formaatti: digitaalinen lataus, CD  Levy-yhtiö: Universal Music Polska
Diskografia > Singlet

| Nimi | Vuosi | Albumi |
| --- | --- | --- |
| "Tak blisko" | 2012 | Tak blisko |
| "Katrina" (feat. Liber) | 2012 | Tak blisko |
| "Gdy śliczna Panna" | 2012 | Na święta |
| "Za mały świat" | 2013 | Tak blisko |
| "Nie mam nic" | 2013 | Tak blisko |
| "Za chwilę przyjdą święta" | 2013 | Na święta |
| "Magiczne słowa" | 2014 | Mój czas |
| "Świat jest nasz" | 2014 | Mój czas |
| "Linia czasu" | 2014 | Mój czas |
| "Kto" | 2015 | Mój czas |
| "Jeden tydzień" | 2015 | Mój czas |
| "Słowa na otarcie łez" (Jan Borysewiczin kanssa) | 2015 | Borysewicz & Brzozowski |
| "Zaczekaj – tyle kłamstw co prawd" | 2016 | Albumittomat singlet |
| "Sky Over Europe" | 2017 | Albumittomat singlet |
| "Już wiem" | 2017 | Albumittomat singlet |
| "Gentleman" | 2020 | Albumittomat singlet |
| "The Ride" | 2021 | Albumittomat singlet |
Ratata

Ratata on vuonna 1980 perustettu ruotsalainen popyhtye, joka tunnetaan erityisesti sen 1980-luvulla tehdyistä hittikappaleista, kuten "Jackie" ja "Så länge vi har varann". Yhtyeen jäsen Mauro Scocco on tehnyt myös soolouraa.
Alkuperäiset jäsenet

Mauro Scocco
Heinz Liljedahl
Anders Skog
Johan Kling
Albumit

1982 – Ratata
1982 – Jackie
1983 – Äventyr
1984 – Paradis
1985 – Sent i september
1987 – Mellan dröm och verklighet
1989 – Människor under molnen
Pfälzerwald

Pfälzerwald
Pfälzerwald, myös Pfälzer Wald, on alue Saksassa Rheinland-Pfalzissa. Se on Saksan suurin yhtenäinen metsäalue. Myös Euroopan alueella se kuuluu suurimpiin. Sen pinta-ala on 1771 km², ja se kuuluu Pfälzerwaldin luonnonpuistoon.
Planeetta Kosmo

| Planeetta Kosmo> Planet Cosmo |
| --- | --- |
Kestoaika:  13 min
Jaksoja:  15
Tuotanto
Tuottaja(t):  Gerard O’Rourke
Ohjaaja(t):  Jason Tammemagi
Käsikirjoittaja(t):  Jason Tammemagi
Säveltäjä(t):  Jon Atkinson
Tuotantoyhtiö(t):  Geronimo Productions
Aiheesta muualla
IMDb
Planeetta Kosmo (engl. Planet Cosmo) on irlantilainen vuonna 2013[lähde? ] tehty animaatiosarja.
Rooleissa

Maria Järvenhelmi
Kari Ketonen
Inkeri Kivimäki
Silja Parviainen
Panu Vauhkonen
Suomennos ja ohjaus
Tatu Tiihonen / Dt Sointu
Äänitys ja miksaus
Asko Ahonen / Revolver Studio
Penelope Ann Miller

Penelope Ann Miller vuonna 2012.
Penelope Andrea Miller (s. 13. tammikuuta 1964 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan elokuvista Mafiakokelas (1990), Carlito’s Way (1993), Kova paikka: Shadow (1994), The Relic (1997), Rhapsody in Bloom (1998), Täydellinen paljastus (2001), Pahan sanansaattajat (2007) ja The Birth of a Nation (2016).
Palkinnot

Special Jury Award (1998)
CFCA Award (1991)
Ehdokkuudet

Video Premire Award (2001)
Saturn (1995, 1997)
Golden Globe (1994)
Yksityiselämä

Miller oli naimisissa Will Arnettin kanssa vuosina 1994–1995. Toisen avioliittonsa hän solmi James Hugginsin kanssa 28. toukokuuta 2000.[lähde? ] Heillä on kaksi tytärtä. Miller seurusteli aikoinaan myös Al Pacinon kanssa.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Penelope Ann Miller Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Radio Majak

Radio Majak (ven. Радио Маяк) on alun perin neuvostoliittolainen, nykyään valtiollinen venäläinen yleisradioasema. Se aloitti lähetyksensä 1. elokuuta 1964. Radion nimi, majakka, ei tarkoita merimajakkaa, vaan lentäjien suunnistamiseen tarkoitettua radiomajakkaa. Perustamisvaiheessaan yhtiön tarkoituksena oli ohjelmillaan tarjota neuvostoliittolaisille kuulijoilleen suuntaa länsimaiden radioyhtiöiden ohjelmille vastapainoksi. Kylmän sodan aikana myös Neuvostoliittoon lähetettiin venäjänkielisiä ohjelmia, joista osaa Neuvostoliitto radiohäiritsi vastaanottamisen vaikeuttamiseksi. Radio Majak lähettää puheradio-ohjelmaa ja on siksi maan hallinnon tiedonvälityksen kannalta keskeinen kanava.
Lähetykset

Valtiollisena yleisradioasemana puheohjelmin on Radio Majakilla melko kattava lähetysverkosto myös Venäjän harvaanasutuilla alueilla Suomen lähialueillakin.
Lähetykset > Karjalan tasavalta

Petroskoi 107,9 MHz
Lähetykset > Murmanskin alue

Alakurtti 105,5 MHz
Murmansk 103,5 MHz
Koutero 105,9 MHz
Teriberka 104,2 MHz
Tumannyi 102,3 MHz
Umba 106,9 MHz
Uura 107,5 MHz
Varzuga 104,9 MHz
Lähetykset > Novgorodin alue

Novgorod 101,2 MHz
Lähetykset > Pihkovan alue

Pihkova 104,1 MHz
Lähetykset > Pietari

Pietari 107,0 MHz
Palkkasotureiden hyökkäys Cotonouhun 1977

Muistojen aukion (entinen Marttyyrien aukio) monumetti Cotonoussa.
Palkkasotureiden hyökkäys Cotonouhun, koodinimeltään Opération Crevette (suom. Operaatio Katkarapu), oli 16. tammikuuta 1977 operaatiota varten koulutettujen palkkasotureiden suorittama Beninin kansantasavallan vallankaappausyritys. Hyökkäyksen tarkoituksena oli kumota Mathieu Kérékoun sosialistinen hallinto. Hyökkäystä suunnitteli muun muassa maan entinen presidentti Émile Zinsou ja muita tahoja ulkomailla.
Operaatiota johti Ranska ja sitä tukivat Gnassingbé Eyadéma (Togo), Félix Houphouët-Boigny (Norsunluurannikko), Omar Bongo (Gabon) ja Hassan II (Marokko).
Palkkasoturit laskeutuivat lentokoneella Cotonoun lentokentälle, pyrkivät miehittämään strategisesti tärkeät paikat ja eliminoimaan presidentin. Hyökkäys oli täydellinen yllätys, mutta se kuivui kokoon palkkasotureiden ammuskeltua muutamien tuntien ajan. He vetäytyivät lentokentälle ja pakenivat pois lentokoneella.
Hyökkäys epäonnistui muun muassa tiedustelutietojen heikkouden takia. Beninin hallitus sai tarkkoja tietoja operaatiosta, kun palkkasoturit jättivät vetäytyessään operaation asiakirjat lentokentälle.
Tapahtuma aiheutti säröjä Beninin ulkopoliittisissa suhteissa. Beninissä hyökkäyksen uhreista tehtiin marttyyreja ja tapahtuma instrumentalisoitiin.
Tausta

Mathieu Kérékoun kaapattua vallan Dahomeyssa vuonna 1972 maasta pakeni ulkomaille paljon henkilöitä, jotka muodostivat Dahomeyn vapautus- ja rehabilitointirintaman (FLERD). Sen oli luonut vuonna 1975 entinen Dahomeyn tasavallan presidentti Émile Zinsou, joka oli syösty vallasta vuoden 1969 sotilasvallankaappauksessa ja oleskeli poliittisena pakolaisena Ranskassa, koska ei hyväksynyt vallankumoushallitusta.
Rintaman virallinen tavoite oli Beninin vapauttaminen marxilaisesta diktatuurista, mutta Zinsou halusi myös palauttaa vallan itselleen.
Hyökkäystä tuki myös Marokko, jonka kuningas Hassan II suuttui, kun Kérékou tunnusti virallisesti Länsi-Saharan itsenäiseksi valtioksi.
Palkkasotureiden hyökkäys perustui 5. marraskuuta 1976 tehtyyn sopimukseen FLERD:n ja Ranskan armeijan everstin Gilbert Bourgeaudin välillä. Bourgeaud oli tuolloin vastuussa Ranskan presidentin suojelukaartista ja oli myös tekninen neuvonantaja Gabonin valtion johtajalle. Palkkasoturien paossa jättämien asiakirjojen perusteella on todettu, että heidän johtajansa oli eversti Glibert Bourgeaud alias eversti Morin. Itse asiassa kyseessä oli Bob Dénard, jonka oikea nimi oli Robert Dénard. Hän oli entinen Ranskan armeijan sotilas, joka erikoistui palkkasoturien käyttöön Ranskan hyväksi, erityisesti Afrikassa vuodesta 1960 lähtien. Hän oli jo toteuttanut vastaavan operaation Komoreilla syyskuussa 1975.
Rekrytointi ja koulutus

Bob Dénard oli vastuussa 90 eurooppalaisen ja afrikkalaisen palkkasoturin rekrytoinnista. Heidät valittiin 5 000 hakijasta. Eurooppalaisia palkkasotureita oli 60 ja heidät rekrytoitiin eri maista, kuten Ranskasta, Belgiasta, Ruotsista ja Saksan liittotasavallasta. Ulkomaisen interventioryhmän (GEI) useimmat jäsenet olivat entisiä sotilaita, joilla oli kokemusta aseiden käytöstä ja he olivat tottuneet tämän tyyppisiin operaatioihin.
Afrikkalaiset palkkasoturit ovat pääasiassa beniniläisiä ja guinealaisia, jotka Regroupement des Guineens à l’Extérieur (RGE) -järjestön virkailijat, beniniläiset poliittiset maanpakolaiset Amadou Tchinnin ja entinen upseeri Marc Soglo värväsivät Senegalissa. Sopimuksen mukaan heitä koulutettaisiin 30–45 päivää. Heidän koulutustaan ja kehitystään ohjaisivat eurooppalaiset virkamiehet.
Palkkasotureiden joukon koodinimi oli OMEGA. Joukkojen osat nousivat maihin Casablancassa ja kuljetettiin Ben Gueririn tukikohtaan Marokkoon, missä heidän koulutuksensa tarkastettiin.
Hyökkäyksen vaiheet ja suunnitelmat

Hyökkäyksen aattona, 15. tammikuuta 1977 palkkasoturit lähtivät tukikohdastaan Ben Gueririssa sotatarvikekuorman kanssa DC 8 -lentokoneella France-Villeen, Gaboniin. He laskeutuivat Gaboniin kello seitsemän iltapäivällä ja vaihtoivat lentokoneensa DC 7 -rahtikoneeksi. Tämän jälkeen he suuntasivat Cotonouhun, jossa he laskeutuivat Cadjehounin lentokentälle kello 7.03 sunnuntai-aamuna.
Palkkasoturiarmeijan organisaatio koostui viiden jäsenen esikunnasta, joista kaksi oli siviiliä (Gratien Pognon ja Amadou Fousséni Tchinnin), neljästä taisteluryhmästä (Tukiryhmä, 25 jäsentä; Länsi-peiteryhmä, 9 jäsentä; Blue-ryhmä, 29 jäsentä; Musta ryhmä, 24 jäsentä). Yhteensä osallistujia oli 90 palkkasoturia ja kaksi FLERD:n johtajaa, jotka pyrkivät ottamaan vallan Beninissä vallankaappauksen jälkeen.
Hyökkääjien jättämien asiakirjojen mukaan OMEGA-joukko jaettaisiin 30–60 minuuttia laskeutumisen jälkeen aluksi kolmeen aktiiviseen ryhmään, sekä jäljellä olevaan reserviryhmään laskeutumispaikan läheisyydessä. Aktiiviset ryhmät hyökkäisivät ja ne muodostettaisiin sen mukaan, mikä oli vihollisen tilanne. Ryhmät hyökkäisivät samanaikaisesti tasavallan presidentinpalatsiin ja sotilasleiriin. Myös Kérékoun asuntoon hyökättäisiin ja presidentti ”neutralisoitaisiin”.
Toisessa vaiheessa, joka kestäisi 60–90 minuuttia, etsittäisiin ja neutralisoitaisiin kaikki löytyvät poliittiset johtajat kaupungin länsiosassa ja miehitettäisiin poliisi- ja radioasema. Suunnitelman kolmannen vaiheen mukaan, joka kestäisi enintään 120 tai 180 minuuttia, piti ottaa koko kaupunki hallintaan. Radioasemaa hyödynnettäisiin suuntaamalla psykologinen viestintä väestölle. Lopulta julistettaisiin ulkonaliikkumiskielto.
Neljännessä vaiheessa palkkasoturit pyrkisivät kaikin keinoin hallitsemaan suuria maan eteläosan kaupunkeja, Cotonouta, Porto-Novoa ja Ouidahia.
Viimeisessä vaiheessa, jonka piti kestää muutaman päivän, otettaisiin koko alue tehokkaaseen valvontaan ja delegoitaisiin uudet valtuudet perustettaville uusille viranomaisille. Iskun jälkeen palkkasoturien tehtävänä olisi miehittää koko maa, varmistaa uuden presidentin turvallisuus ja jatkaa kansanarmeijan puhdistamista ja uudelleenjärjestelyä.
Tapahtumat

Palkkasotureiden hyökkäys ei toteutunut suunnitelman mukaan. Heitä kuljettanut lentokone laskeutui ja palkkasoturien ryhmät hyökkäsivät nopeasti joihinkin strategisiin kohteisiin, mutta eivät saaneet otetta niihin.
Lentokentän suojelusta vastaavat santarmit ehtivät antaa hälytyksen, minkä jälkeen Beninin armeija pystyi organisoimaan vastaiskun. Presidentti Kérékou puhui Vallankumousradiossa kutsuen kaikki vallankumouksen puolesta taistelevat vastarintaan sotilaan tavoin.
Operaation tiedustelu ei tiennyt, että presidentti Kérékou ei luottanut laskuvarjopataljoonaan. Hän oli sopinut pohjoiskorealaisten kanssa, että he auttaisivat laajentamaan pientä presidentin turvakaartia täydeksi pataljoonaksi ja aseistamaan yksikön paremmin kuin muut. Pohjoiskorealaiset neuvonantajat ottivat asioiden hoitoa omiin käsiinsä ja miehittivät puolustusasemia harjoittelijoiden kanssa. Presidentinlinna jäi hyökkääjien ulottumattomiin. Kérékoun johtamat Beninin asevoimat torjuivat palkkasoturit lähes kolmen tunnin taistelun jälkeen. Aggression epäonnistumista selitti Bob Dénard myöhemmin: ”Sotilaat pystyivät laskeutumaan vihamieliseen maahan ja selviämään yli seitsemän tuntia kolmen sadan tuhannen asukkaan kaupungissa, jossa koko armeija selvisi ilman vakavia menetyksiä, mutta loppu oli katkeraa epäonnistumista.”
Vahingot

Iskun jälkeen presidentti Kérékou kertoi hyökkäyksen aiheuttamista vahingoista, kuten lentokenttä, televisiotalo, kongressitalo, Croix du Sud -hotelli ja Nigerian liittotasavallan uusi suurlähetystö Ententen neuvoston rakennukset, valtiovarainministeriön uusi päämaja, tasavallan presidentin palatsi, 40 yksikön rakennus, Beninin sosiaaliturvatoimisto, sekä sotilasleirin rakennukset kärsivät eniten. Erityisesti vaurioita kärsi tasavallan presidentin palatsi, joka oli hyökkääjien ykköskohde.
Hyökkäyksessä kuoli 12 beniniläistä siviiliä ja sotilasta. OMEGA-joukkueesta kuoli kaksi ja kaksi haavoittui koko operaatiossa. Beninin vauriot arvioitiin 28 miljoonaksi dollariksi, joita Kérékou yritti velkoa Ranskalta, Gabonilta, Marokkolta ja muilta mailta, jotka olivat joko suoraan tai epäsuorasti osallistuneet vallankaappausyritykseen. Erityisesti suhteet Gaboniin romahtivat. Siellä oli oleskellut ranskalainen palkkasotureiden johtaja Bob Dénard. Gabon karkotti myöhemmin beniniläisiä maasta.
Palkkasoturit jättivät operaation kaikki dokumentit, suunnittelu- ja tilitiedot Cotonouhun. Ne oli lukittu ammuslaatikkoon, joka oli kiireessä lastattu ulos koneesta sen laskeuduttua. Myös erään guinealaisen palkkasoturin evakuointi unohtui. Hän jäi lennonjohtotornin katolle ja vangittiin elävänä.
Presidentti Mathieu Kérékou aloitti diplomaattisen hyökkäyksen toisaalta hyökkäyksen tunnustamiseksi sellaisenaan ja myös sen aiheuttaman vahingon korvaamiseksi. Kaikki mantereen ja maailman edistykselliset ryhmät ja valtiot lähettivät Beninin hallitukselle tuki- ja myötätuntoviestejä. Solidaarisuutta harjoitettiin myös lahjoituksina, sekä rahana että luontaissuorituksina.
Reagointi

Vaikka tiedettiin, että palkkasoturien hyökkäyksen järjestäminen liittyi Ranskaan ja konservatiivisiin Afrikan maihin, Kérékou paikkasi pian Ranskan Beninin-suhteet. Hyökkäyksen jälkeenkin Beninin suhteet Ranskaan pysyivät suhteellisen tasapainoisina.
Länsimaat omaksuivat skeptisen asenteen aggressiota kohtaan, jota pidettiin marxilais-militaristisen hallituksen juonitteluna, jotta hallintoa kovennettaisiin yhä enemmän ja sen sisäiset ja ulkoiset viholliset eliminoitaisiin. Aggressio vahvisti Beninin kansalaisten isänmaallisuutta. Samalla se vahvisti presidentti Kérékoun arvovaltaa, ja tarjosi mallin vallankumoukselle, jossa väestö saattaisi kunnioittaa ja muistella uhreja, joita pidetään vallankumouksen marttyyreina.
Vuonna 1979 Beninin kansallinen vallakumousoikeus tuomitsi muodollisesti poissaolevina kaikki vuoden 1977 vallankaappauksen kanssa olleet kuolemaan, mukaan lukien Zinsou, Dénard, sekä 60 eurooppalaista ja 38 afrikkalaista palkkasoturia.
Marttyyrit

Beninin kansan vallankumouspuolueen keskuskomitea päätti myöntää hyökkäyksen uhreille valtiolliset hautajaiset, jotka järjestettiin 31. tammikuuta 1977 muistotilaisuudella Cotonoun urheiluhallissa ja hautajaiset seuraavana päivänä. Julistettiin kuusi päivää kestänyt kansallinen suruaika, jona aikana liput olivat puolitangossa. Katolinen kirkko osallistui vallankumoukselliseen innostukseen järjestämällä messun Notre Dame de Cotonoun kirkossa.
Hyökkäyksen uhrien kunnianosoitusten jatkuessa seremoniat synnyttivät kuolleiden muistokultin. Tämä johti muistamisen institutionalisoitumiseen, josta tuli pian marxilaiselle hallitukselle keino hallita väestöä. Muistotilaisuuksissa Kérékou määritteli uhrit marttyyreiksi ja poliittiset tahot virallistivat uhrien muiston.
Beninin vallankumouspuolue (P.R.P.B.) käski pystyttämään muistomerkin näiden kuolemattomien sankareiden muistoksi ja 16. tammikuuta julistettiin kansalliseksi Beninin vallankumouksen marttyyrit -juhlapäiväksi.
Cotonouhun perustettiin Marttyyrien aukio ja Korean demokraattisen kansantasavallan taiteilijoiden avustuksella siihen pystytettiin taisteluja kuvaava pronssipatsas. Siellä suoritettiin joka vuosi juhlamenot marttyyrien kunniaksi. Myöhemmin Marttyyrien aukion (Place des Martyrs) nimi muutettiin Muistojen aukioksi (Place du Souvenir).
Pohjois-Beninin Natitingoussa teatteriryhmä ”Mustat muistot” esitti näytelmän otsikolla ”Aggressio 16. tammikuuta”. Palkkasotureiden uhrien ikuistamiseksi sepitettiin runoja ja lauluja.
Kuolleiden sotureiden uhreja käytettiin poliittiseen instrumentalisointiin ja poliittinen valta käytti sotilaiden kuolemaa propagandan välineenä vahvistaakseen valtaansa ja laajentaakseen hallintonsa vaikutusvaltaa.
Aiheesta muualla

Bruce Chatwin, novelli A Coup (muistelma tapahtumista)
Muistojen aukion, entisen Marttyyrien aukion patsas Cotonoussa. Jalustan epitafi: ”Tämä monumentti luotiin yhteistyössä Korean demokraattisen kansantasavallan kanssa 16.1.1979”.
Ph

PH, Ph, pH tai ph voi tarkoittaa seuraavia asioita:
PH, Filippiinit, ISO 3166-1 -koodi PH, valtio tai muu maantieteellinen alue
PH, petahenry, tunnus PH, induktanssin yksikkö
PH, Phillips, ruuvien ristikanta
PH, Polynesian Airlines, IATA-koodi PH, lentoyhtiö
PH, suomalainen rockyhtye (nyk. Enphin)
Ph, Pihlajaveden rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Ph, rautatieliikennepaikka
Ph, Pornhub, aikuisviihdesivusto
pH, happamuusaste
pH, pikohenry, tunnus pH, induktanssin yksikkö
ph. puolihoito.
Ph voi olla myös kreikan kielen fii-kirjaimen transkriptio tai soinnittoman bilabiaalisen aspiroidun klusiilin kansantajuinen ääntämisohje.
Pieni-Roitukka

| Pieni-Roitukka |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Rautalampi
Koordinaatit:  62°31′57″N, 26°50′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Konneveden alue (14.71)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.718.1.026
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  118,8 m  
Pituus:  130 m  
Leveys:  60 m  
Rantaviiva:  0,304 km  
Pinta-ala:  0,546 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPieni-Roitukka 
Pieni-Roitukka  on Pohjois-Savossa Rautalammilla  Hankamäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 130 metriä pitkä, 60 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 0,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 300 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Rautalammin reitin valuma-alueen (14.7) Konneveden alueella (14.71), jonka Myhinjärven valuma-alueeseen (14.718) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 118,8 metriä mpy.
Québecin taistelu (1775)

Quebecin taistelu käytiin 31. joulukuuta 1775 Yhdysvaltain vapaussodan aikaan. Amerikkalaiset vallankumoukselliset yrittivät vallata kanadalaisen Québecin kaupungin ja lisätä ranskalaiskanadalaisten tukea Amerikan vallankumoukselle. Hyökkäyksessä amerikkalaisjoukkoja johtivat Benedict Arnold ja Richard Montgomery, mutta britit kenraalikuvernööri Guy Carletonin johdolla pystyivät torjumaan hyökkäyksen.
Amerikkalaiset jatkoivat Québecin piirittämistä, mutta 6. toukokuuta 1776 kaupunkiin saapui 8 000 brittisotilasta ja amerikkalaiset vetäytyivät takaisin omaan maahansa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Battle of Quebec (1775)
Planeettainvälinen avaruus

Auringon magneettikentän pyöriminen vaikuttaa planeettainvälisessä aineessa olevaan plasmaan.
Planeettainvälinen avaruus on planeettojen ja muiden taivaankappaleiden välissä sijaitseva lähes tyhjä avaruuden alue. Se koostuu harvassa olevasta aineesta ja fysiikan voimista, kuten sähkömagneettisesta säteilystä. Planeettojen välisen avaruuden tyypillisimmät aineet ovat plasmaa ja neutraaleita kaasuja.
Planeettojen välisessä avaruudessa sijaitseva plasma on peräisin aurinkotuulesta. Se saa alkunsa Auringosta ja sen liikerata kulkee Auringosta poispäin muodostaen Auringon magneettikentän pyörimisen seurauksena spiraalin.
Ilmiöt

Planeettojen välillä on avaruuspölyä, joka näkyy Maahan suotuisissa oloissa eläinratavalona.
Peskar (1905)

| Peskar |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Nevskin laivanrakennus ja konepaja, Pietari
Kölinlasku:  toukokuu 1904
Laskettu vesille:  1905
Palveluskäyttöön:  26. toukokuuta 1906
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 24. helmikuuta 1918
Tekniset tiedot
Uppouma:  105 t (pinnalla) 124 t (sukellus)
Pituus:  20,1 m
Leveys:  3,6 m
Syväys:  3,3 m
Koneteho:  1 × bensiinimoottori, 160 hv (pinnalla) 1 × sähkömoottori 70 hv (sukellus)
Nopeus:  8,5 solmua (pinnalla) 6 solmua (sukellus)
Toimintamatka:  500 merimailia@8,5 solmua (pinnalla) 30 merimailia@6 solmua (sukellus)
Miehistöä:  22
Aseistus
Aseistus:  1 × 450 mm torpedoputkea
Peskar (ven. Пескарь) oli Venäjän keisarikunnan laivaston Som-luokan sukellusvene ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Pietarista Nevskin laivanrakennus ja konepajalta, missä köli laskettiin toukokuussa 1904. Alus laskettiin vesille 1905 ja otettiin palvelukseen 26. toukokuuta 1906.
Palvelus

Estääkseen saksalaisten käsiin joutumisen miehistö upotti aluksensa 24. helmikuuta 1918 Tallinnassa.
Québecin–Windsorin käytävä

Québecin–Windsorin käytävä.
Québecin–Windsorin käytävä (engl. Quebec City – Windsor Corridor, ransk. Corridor Québec-Windsor) on 1 150 kilometriä pitkä väestökeskittymä Kanadassa. Se ulottuu Quebecin kaupungista Quebecissä Windsorin kaupunkiin Ontariossa. Vuonna 2001 tehdyssä väestönlaskennassa arvioitiin, että käytävän alueella asui yli 17 miljoonaa ihmistä eli noin 57 prosenttia Kanadan väestöstä.
Kolme suurta väestölaskennallista metropolialuetta (CMA) käytävällä ovat (suluissa asukasluku):
Toronto-Mississauga-Markham, "Suur-Toronto" (5,928,040)
Suur-Montreal (4,098,927)
Ottawa-Gatineau, "kansallinen pääkaupunkialue" (1,323,783)
Loput väestölaskennalliset metropolialueet käytävällä ovat (suluissa asukasluku):
Quebec City (800,296)
Hamilton (747,545)
Kitchener-Cambridge-Waterloo (523,894)
London (494,069)
St. Catharines-Niagara (406,074)
Oshawa (379,848)
Windsor (329,144)
Sherbrooke (212,105)
Barrie (197,059)
Kingston (161,175)
Trois-Rivières (156,042)
Guelph (151,984)
Brantford (134,203)
Peterborough (121,721)