stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Krooninen väsymysoireyhtymä
Oireet

ME-taudin ydinoireena pidetään niin sanottuja PEM-oireita (post exertional malaise) eli rasituksen jälkeinen huonovointisuus. Jo vähäinenkin ruumiillinen ja henkinen ponnistelu saattavat aiheuttaa taudin oireiden voimistumista. Ilmiötä kutsutuaan myös nimellä PESE- (post exertional symptom exacerbation) ja PENE- (post exertional neuroimmune exhaustion) oireiksi. Krooniselle väsymysoireyhtymälle on usein tyypillistä, että oireet ja niiden vaikeusaste voivat vaihdella paljon jopa saman päivän aikana ja että rasituksensieto aaltoilee päivästä toiseen.
Tyypillisimmät oireet ovat jatkuva tai alati uusiutuva uupumus, laaja-alainen tai vaeltava lihas- tai nivelsärky, huono unenlaatu ja muut unihäiriöt, kognitiiviset häiriöt sekä rasituksen jälkeinen yleinen huonovointisuus.
Kroonisen väsymysoireyhtymään liittyvä uupumus on usein erittäin voimakasta tai jopa täysin invalidisoivaa. Liikunta pahentaa uupumusta tyypillisesti siten, että erot terveisiin ovat suurimmillaan, kun liikunnasta on kulunut neljä tuntia tai enemmän. ME-potilaat väsyvät usein jo pienestä ponnistelusta, ja heidän kuntonsa heikkenee pitkäksi aikaa liikunnan jälkeen. Tämä liittyy muun muassa siihen, että liikunta heikentää ME-potilaiden lihasten ja aivojen verenkiertoa sekä lisää tulehdusta ja hapetusstressiä. ME-potilaat eivät pysty myöskään käyttämään normaalisti happea aerobiseen energiatuotantoon, jolloin elimistö saattaa joutua hajottamaan omaa side- ja lihaskudostaan fyysisen ponniselun aikana. On myös olemassa viitteitä siitä, että harmaan aivoaineen kato heikentää CFS-potilaiden kykyä olla ruumiillisesti aktiivisia.
Uupumuksen lisäksi CFS:ssä esiintyy tavallisesti myös aivorungon verenkierron heikentymistä. Tästä aiheutuu kognitiivisia muisti- ja keskittymiskyvyn häiriöitä (”aivosumua”), joiden vaikeusaste vaihtelee lievistä vaikeaan dementoitumiseen. CFS:ään saattaa liittyä myös lihasheikkoutta, kävely- tai puhekyvyn katoamista, päänsärkyä, migreeniä, masennusta ja ahdistusta.
Myös uni-valverytmin häiriöt ovat hyvin yleisiä. Osa potilaista nukkuu melkein vuorokauden ympäri, toiset taas kärsivät vaikeasta unettomuudesta. Yöuni on usein pinnallista, ja potilaat voivat kärsiä myös painajaisista.
CFS-potilaat kärsivät usein jatkuvista virus- tai bakteeritulehduksista sekä uusista allergioista ja yliherkkyyksistä. Ongelmia on myös kehon lämpötilan ja verenpaineen säätelyssä. Suuri osa potilaista kärsii posturaalisesta (pystyasennossa ilmenevä matala verenpaine) tai ortostaattisesta hypotensiosta (pystyasennossa ilmenevä verenpaineen haitallinen lasku).
Muita mahdollisia oireita ovat esimerkiksi epänormaalin suuri virtsaneritys, ääniyliherkkyys eli hyperakusia, lämmönsäätelyhäiriöt, vatsavaivat, aamujäykkyys, valoherkkyys, lääkeyliherkkyys ja huono alkoholinsieto, lihasheikkous, erilaiset ihottumat, huimaus, hiustenlähtö, näköhäiriöt, epileptiset kohtaukset, kuukautishäiriöt sekä virtsaamisvaikeudet. Kroonista väsymysoireyhtymää sairastavilla esiintyy myös tavallista useammin joitakin muita sairauksia, esimerkiksi fibromyalgiaa, ärtyvän suolen oireyhtymää ja endometrioosia.
Toimintakyky ja elämänlaatu

Englannin kansallisen terveysviranomaisen vuonna 2021 julkaiseman luokittelun mukaan lieväkin ME-tauti rajoittaa yleensä työkykyä. Vuonna 2019 julkaistusta suomalaisesta kyselytutkimuksesta kävi ilmi, että vain 14 prosenttia ME:tä sairastavista vastaajista osallistui säännöllisesti työelämään ja että 70 prosenttia työttömistä ME-potilaista oli työkyvyttömiä.
ME rajoittaa lisäksi yleensä merkittävästi myös potilaiden mahdollisuutta opiskella sekä osallistua sosiaaliseen elämään ja harrastuksiin. Vuonna 2018 julkaistun brittitutkimuksen mukaan CFS alentaa fyysistä toimintakykyä huomattavasti enemmän kuin MS-tauti. Vuonna 2015 julkaistun tanskalaistutkimuksen mukaan kroonisen väsymysoireyhtymän aiheuttama toimintakyvyn ja elämänlaadun heikkeneminen on noin kaksi kertaa suurempaa kuin MS-tautia, aivohalvausta, nivelreumaa, masennusta, skitsofreniaa, keuhkosyöpää tai vuotavaa vatsahaavaa sairastavilla. Joka neljäs CFS-potilas on niin huonossa kunnossa, ettei kykene poistumaan kotoaan.
Suomessa vuonna 2019 julkaistun selvityksen mukaan ME-potilaiden ja terveiden verrokkien erot ovat suurimmat arjen toimista suoriutumisessa, kuten kyvyssä kävellä lyhyitä matkoja sekä huolehtia omasta kunnosta ja terveydestä. Fyysinen ja kognitiivinen uupumus heikentävät voimakkaasti myös kykyä hoitaa jokapäiväisiä askareita ja suorittaa keskittymiskykyä vaativia asioita. Kaikkein suurimmat vaikeudet liittyivät työelämästä tai opiskelusta selviytymiseen sekä kyvystä osallistua harrastuksiin ja sosiaalisiin tapahtumiin. Myös nukahtamiseen, vireystilaan ja kipuun liittyvät ongelmat olivat yleisiä.
Vaikeusasteen mukainen luokittelu

Lievästä ME-taudista kärsivät kykenevät Englannissa käytetyn virallisen luokituksen mukaan tekemään useimmiten joitain kevyitä kotitöitä. Heillä saattaa olla liikkumisrajoitteita. Osa lievästä ME:stä kärsivistä ei kykene osallistumaan työ- tai opiskeluelämään, ja suurin osa lopuista suoriutuu työstä tai opiskelusta vain siten, ettei osallistu minkäänlaiseen sosiaaliseen elämään eikä muunkaanlaiseen vapaa-ajan toimintaan. He ovat saattaneet myös joutua lyhentämään työaikaansa tai jäämään välillä pois töistä tai käyttämään viikonloppunsa lepäämiseen.
Keskivaikeaa ME:tä sairastavilla on liikkumisrajoitteita, ja sairaus rajoittaa heidän kaikkia päivittäisiä toimiaan. Aaltoilevassa taudinkuvassa näitä rajoitteita esiintyy joskus enemmän ja joskus vähemmän. Keskivaikeaa ME:tä sairastavat ovat yleensä lopettaneet palkkatyön tai opiskelun, ja he tarvitsevat usein 1–2 tunnin lepotauon keskellä päivää. Heidän unenlaatunsa on yleensä huonoa ja häiriintynyttä.
Vaikeaa ME-tautia sairastavat eivät kykene mihinkään itsenäiseen toimintaan, tai he kykenevät suorittamaan vain vähäisiä toimintoja, kuten hampaiden ja kasvojen pesu. Heillä on vakava-asteisia kognitiivisia ongelmia, ja he saattavat tarvita pyörätuolia liikkumiseen. Moni ei kykene poistumaan kotoaan tai jos kykenevät, siitä aiheutuu vaikeita ja pitkittyneitä jälkioireita. Osa joutuu viettämään suurimman osan ajasta vuoteessa, ja osa on äärimmäisen herkistyneitä valoille ja äänille.
Erittäin vaikeaa ME:tä sairastavat ovat jatkuvasti vuoteenomia ja riippuvaisia muiden tarjoamasta hoidosta. He eivät selviä itsenäisesti henkilökohtaisen hygienian hoitamisesta ja ovat erittäin herkistyneitä aistiärsykkeille. Osa tarvitsee letkuruokintaa, koska ei kykene nielemään ruokaa.
Diagnosointi > Virhediagnoosit

ME-tauti diagnosoidaan Suomessa edelleen toisinaan virheellisesti mielenterveyden häiriöksi, vaikkei kyseiselle käytännölle ole asiantuntijoiden mukaan olemassa lääketieteellisiä perusteita. Tutkijat todistivat jo 2000-luvun alussa, ettei kroonisen väsymysoirehtymän aiheuttama työ- ja toimintakyvyn lasku ole yhteydessä mielenterveyshäiriöiden esiintymisen kanssa. Edellä mainittu toimintatapa liittynee siihen, että lääkäriseura Duodecimin vuonna 2006 julkaisema artikkeli ohjeistaa diagnosoimaan virusinfektiota seuraavan väsymysoireyhtymän mielenterveyshäiriöksi nimeltä neurastenia eli heikkohermoisuus. Artikkelin sisältämää vanhentunutta tietoa ei ole korjattu, vaikka julkaisusarjan myöhemmät artikkelit kumoavat ajatuksen sairauden psykiatrisesta luonteesta. Myalginen enkefalomyeliitti saatetaan diagnosoida myös somatisaatiohäiriön (ent. ”hysteerinen neuroosi”) tai (konversiohäiriön (ent. ”konversiohysteria”) F44-nimellä kulkevaksi psykiatriseksi sairaudeksi F45.0.
Osalle potilaita annetaan myös esimerkiksi väärä masennusdiagnoosi, koska osa oireista on päällekkäisiä masennusoireiden tai traumaperäisestä stressihäiriöstä aiheutuvien oireiden kanssa. Myös epämääräisempiä, oireiden mukaisia diagnooseja, kuten R53 (huonovointisuus ja väsymys), käytetään.
Sairauden ja oireiden syyt

Nykyisin pidetään todennäköisenä, että ME-tautia sairastavat jakautuvat useampaan alatyyppiin riippuen siitä, missä määrin sairastuminen johtuu ympäristötekijöistä ja missä määrin perimästä ja DNA:n sisältämästä alttiudesta muuntua epigeneettisesti ympäristötekijöiden vaikutuksesta.
Sairauden ja oireiden syyt > Tulehdus

ME-taudin neurologiset oireet johtuvat tulehduksen aikaansaamista aineenvaihduntatuotteista ja valkean aivoaineen tuhoutumisesta. Vuonna 2017 julkaistussa tutkimuksessa löydettiin yhteensä 17 eri tulehdussytokiinia, jotka ovat koholla vaikea-asteisessa ME-taudissa. Kansainvälisen tutkimusryhmän vuonna 2020 julkaisemassa tutkimuksessa havaittiin myös, että ME-potilaiden neljän aivoalueen lämpötila oli epänormaalin suuri.
Oireiden paheneminen stressin ja fyysisen rasituksen jälkeen saattaa selittyä sillä, että stressin ja liian raskaan fyysisen aktiivisuuden on havaittu heikentävän immuunijärjestelmän toimintaa, sekä sillä, että parasympaattinen hermojärjestelmä aktivoi rentoutumisen ja levon aikana immuunipuolustuksen T-soluihin kuuluvia tappaja- ja auttajasoluja.
Norjalaiset tutkijat esittivät vuonna 2011, että ME olisi autoimmuunitulehdus. Myös Turun yliopiston sisätautiopin professori Jarmo Oksi on esittänyt sairastumisen mahdolliseksi syyksi sitä, että verisuonten seinämän solujen sisälle jääneet kuolleet virukset pitävät yllä elimistön puolustusreaktiota, jolloin immuunijärjestelmä tuottaa omia kudoksia tuhoavia vasta-aineita. Tampereen yliopistollisen sairaalan ylilääkäri Aki Hietaharju on esittänyt, että vireystilaa tai hormonitoimintaa säätelevät aivoalueet saattavat vaurioitua elimistön itseensä kohdistuvan immunologisen hyökkäyksen seurauksena.
Monet seikat viittaavat siihen, että sairauden puhkeamisen taustalla olisi ainakin osalla potilaista virusinfektio. Merkittävin tarttuvan viruksen puolesta puhuva tapaus oli vuonna 1984 puhjennut Yhdysvaltojen Tahoejärven epidemia. Alueella diagnosoitiin vuosien 1984–1987 välillä 259 CFS-tapausta. Vincent Lombardin ryhmä yhdysvaltalaisesta Whittemore Peterson -instituutista löysi lisäksi vuonna 2009 XMRV:n nimeä kantaneen uuden retroviruksen yli 95 %:lla tutkituilta kroonista väsymysoiretta, fibromyalgiaa tai a-tyyppistä MS-tautia sairastavilta. Kyseinen virus voi selittää kuitenkin vain osan sairastumisista, koska esimerkiksi englantilaisilta potilailta ei löytynyt sitä seuraavana vuonna tehdyssä tutkimuksessa.
Sairauden ja oireiden syyt > Kalsiumkanavien häiriöt

Australialaisen Griffithin yliopiston tutkimusryhmä todisti alustavasti vuonna 2018, että ME-taudin oireet johtuvat tiettyjen kalsiumkanavien vajaatoiminnasta, jonka vuoksi elimistön soluihin ei kulkeudu riittävästi niiden normaalille toiminnalle välttämätöntä kalsiumia. Kalsiumkanavat toimivat sähköisesti ja ME-potilaiden solujen sähkönjohtokyvyssä on havaittu huomattavaa keskushermoston ja mielen toiminnasta riippumatonta poikkeavuutta.
Sairauden ja oireiden syyt > Mitokondrioiden häiriöt

Myös solujen energiantuotannosta vastaavien mitokondrioiden toiminta on häiriintynyttä, ja häiriön asteen on havaittu korreloivan potilaan oireiden vakavuuteen. Tutkimuksissa on myös havaittu, että ME-potilaiden lihaksissa on merkkejä solulimakalvoston stressistä, jonka on havaittu aiheuttavan mitokondrioiden toimintaa heikentävän wasf3-proteiinin lisääntymistä.
Sairauden ja oireiden syyt > Suolistobakteerit

Kroonisen väsymysoireyhtymän on havaittu liittyvän myös paksusuolen seinämän vaurioihin eli niin sanottuun vuotava suoli -oireyhtymään. Vuonna 2016 julkaistussa tutkimuksessa ME-potilaat onnistuttiin seulomaan esiin yli 80 prosentin tarkkuudella ulostenäytteiden ja verikokeiden avulla. Kyseinen tutkimus todisti myös, että ME-potilailla on epänormaali suoliston bakteerikanta, joka saattaa aiheuttaa sairauteen liittyvät tulehdusoireet. Vuonna 2017 julkaistun tutkimuksen mukaan faecali-, roseburia-, dorea-, coprococcus-, klostridi-, ruminococcus- ja coprobacillus-bakteerien yliedustus suolistossa viittaa vahvasti ME-tautiin. Tutkimuksessa löydettiin myös oireiden voimakkuuden ja eräiden suolistobakteereiden aineenvaihduntatuotteiden välinen riippuvuus.
Sairauden ja oireiden syyt > Aivojen välittäjäaineet

Dopamiinihypoteesin mukaan ME- ja MS-tautiin sekä Parkinsonin tautiin ja HI-virukseen  liittyvä uupumus johtuisi aivojen dopamiiniepätasapainosta.
Osa tutkijoista epäilee, että ME-potilaiden aivoissa olisi liian vähän serotoniinia ja osa epäilee, että sitä olisi liikaa. Eräät tutkimukset ovat viitanneet siihen, etteivät ME-potilaiden aivojen serotoniinireseptorit toimi ehkä kunnolla, mikä saattaisi johtaa siihen, etteivät aivot saa riittävästi serotoniinia, vaikka sitä olisi runsaastikin tarjolla. Yhdessä tutkimuksessa havaittiin viitteitä siitä, että serotoniini aiheuttaisi ME-potilailla autoimmuunireaktion.
Sairauden ja oireiden syyt > Perimän osuus

On olemassa ME-tautiin liittyviä geenimuutoksia, mutta on epätodennäköistä, että yksittäinen geeni johtaisi sairastumiseen. Kyse on todennäköisesti sairastumisalttiudesta, joka johtuu esimerkiksi siitä, että viruksia ja bakteereita torjuva puolustusjärjestelmä toimii huonosti.
Sairauden ja oireiden syyt > Stressihypoteesi

Pitkittynyt stressi häiritsee elimistön palautumista. Suomen Mielenterveys ry:n mukaan esimerkiksi vakavan sairastumisen tai taloudellisten vaikeuksien aiheuttama pitkittynyt stressi saattaa aiheuttaa uupumusta ja vakavia terveyshaittoja sekä altistaa sairauksille tai pahentaa niiden oireita. Stressi saattaa myös rappeuttaa elimistöä ja aiheuttaa aivojen muokkautuvuutta häiritsevien tulehdussytokiinien erittymistä.
Englantilainen hypnoterapeutti Ashok Gupta esitti vuonna 2002 teorian, jonka mukaan CFS voisi saada alkunsa fyysisten ja psyykkisten stressitekijöiden laukaisemasta mantelitumakkeen ehdollistumisesta. Yliaktiivinen mantelitumake aiheuttaisi immuunijärjestelmän aktivoitumisen, mikä johtaisi sympaattisen hermoston häiriöihin ja uupumukseen, mikä puolestaan pahentaisi entisestään mantelitumakkeen yliaktivaatiota. Hermoston ylivireystila johtaisi aivojen laajamittaiseen tulehdukseen ja aivojen serotoniini- ja dopamiinipitoisuuden alenemiseen. Lisäksi Gupta on esittänyt, että ME-potilaat olisivat sairaita myös sen vuoksi, että he eivät usko paranevansa.
Tutkimuksista ei ole kuitenkaan löytynyt mantelitumaketeoriaa tukevaa näyttöä.
Myös kanadalaisen hypnoterapeutti Annie Hopperin vuonna 2008 kehittämä teoria perustuu samantapaiseen ajatukseen siitä, että ME-johtuisi aivojen limbisen järjestelmän väärästä toiminnasta. Tämä johtaisi Hopperin mukaan liiallisen kortisolin ja noradrenaliinin tuotannon aiheuttamaan krooniseen stressitilaan.
Sairauden ja oireiden syyt > Neurasteniahypoteesi

ME-potilaiden tulkittiin aiemmin monesti sairastavan neurasteniaa eli heikkohermoisuutta eli ”väsymysoireyhtymää”, joka on diagnosoitu psykiatrisen sairauden koodilla F48.0. Sittemmin on saatu tieteellistä näyttöä sille, että potilaiden oireiden takana ei olekaan mielenterveyden häiriö vaan hermostosairaus, jonka neurologiset oireet johtuvat muun muassa aivojen jatkuvaan tulehdustilaan liittyvistä aineenvaihduntatuotteista ja tulehduksen aiheuttamista elimellisistä aivomuutoksista. Yhdysvaltojen kansallisakatemian lääketieteellinen instituutti Institute of Medicine julkaisi vuonna 2015 kautta aikojen suurimman aiheesta tehdyn tutkimuskatsauksen, jossa päädyttiin suosittamaan luopumista psykiatrisen diagnoosikoodin F48.0 käytöstä, koska lääketieteellinen näyttö ei puolla ajatusta oireiston psykiatrisesta luonteesta.
Tutkimustuloksia > Energia-aineenvaihdunnan poikkeavuudet

ME-potilaat väsyvät usein jo pienestä ponnistelusta, ja potilaiden kunto heikkenee usein pitkäksi aikaa liikunnan jälkeen. Vuonna 2016 valmistuneen norjalaistutkimuksen mukaan ME-potilaat eivät pysty käyttämään normaalisti happea aerobiseen energiatuotantoon, mistä seuraa se, että energiaa joudutaan tuottamaan fyysisen rasituksen aikana anaerobisesti. Anaerobisessa energiantuotannossa energiaa valmistetaan aminohapoista esimerkiksi hajottamalla elimistön omaa side- ja lihaskudosta.
Viime aikoina on saatu yhä enenevää tutkimusnäyttöä siitä, että krooniseen väsymysoireyhtymään liittyvä voimattomuus saattaa johtua monissa tapauksissa siitä, että potilaiden elimistön kyky käyttää glukoosia solujen ravintona on heikentynyt. Elimistö yrittää kompensoida tätä turvautumalla normaalia enemmän amino- ja rasvahappojen kaltaisiin huomattavasti tehottomampiin energianlähteisiin. Elimistön laktaattipitoisuus nousee tämän seurauksena, mikä saattaa aiheuttaa lihassärkyä. Vuonna 2016 julkaistussa norjalaistutkimuksessa havaittiin, että CFS-potilaiden pyruvaatin dehydrogenaasi oli vaimentunut, mikä häiritsee solujen energia-aineenvaihduntaa. Naispotilaiden verestä löytyi lisäksi epänormaalin vähän elimistön vaihtoehtoiseksi energianlähteeksi soveltuvia aminohappoja. Miespotilaiden verestä ei vastaavaa havaintoa tehty, mutta se näyttäisi johtuvan siitä, että miehillä on tapana ottaa kyseiset aminohapot veren sijaan lihaksista.
Tutkimustuloksia > Neuroinflammaatio ja aivomuutokset

Jo 1990-luvulla huomattiin, että CFS-potilaiden aivojen syvissä osissa sijaitsevan aivorungon verenkierto on huomattavasti ja pysyvästi heikentynyt. Krooniseen väsymysoireyhtymään kuolleiden ruumiinavauksissa on havaittu lisäksi keskushermoston tulehdusta ja elinvaurioita
Vuonna 2014 tehdyssä elävien CFS-potilaiden aivokuvantamistutkimuksessa havaittiin, että CFS-potilaiden aivojen syvissä osissa on käynnissä laaja-alainen tulehdustila, jonka voimakkuus korreloi oireiden voimakkuuden kanssa. Amygdalan, talamuksen ja väliaivojen tulehtuneisuus korreloi kognitiivisten ongelmien esiintymisen kanssa, pihtipoimun ja talamuksen tulehtuneisuus kipujen esiintymisen kanssa ja hippokampuksen tulehtuneisuus masennuksen esiintymisen kanssa.
Elävillä CFS-potilailla havaittiin vuonna 2005 julkaistussa aivokuvantamiseen perustuvassa hollantilaistutkimuksessa merkittävää harmaan aivoaineen katoa. Koehenkilöt olivat naispuolisia CFS-potilaita, joilla ei esiintynyt masennusoireita. Vuonna 2014 julkaistun tutkimuksen mukaan CFS-potilailla on terveitä vähemmän valkeaa ainetta, mikä saattaa johtua väsymysoireyhtymään kuuluvasta tulehdustilasta. Lisäksi löytyi poikkeavuuksia otsalohkoa ja ohimolohkoa yhdistävässä hermoradan osassa. Havaitut poikkeavuudet olivat sitä suurempia, mitä pahemmat väsymysoireyhtymän oireet potilaalla oli.
ME-potilaiden aivoista on löytynyt myös johdonmukaisia poikkeavuuksia otsalohkon ja ohimolohkon yhdistävässä hermoradan osassa. Otsa- ja ohimolohkoissa havaittiin havaittiin myös aivojen harmaan aineen paksuuntumista. Poikkeavuudet olivat sitä suurempia, mitä pahemmat oireet potilaalla oli.
Vuonna 2017 julkaistun tutkimuksen mukaan keskushermoston tulehdusmerkkiaineet laskevat vain tyypillistä tautimuotoa sairastavilla eli niillä, joilla sairaus on alkanut yhtäkkisesti jonkin virusinfektion jälkeen. Epätyypillistä eli hiipien alkanutta tautimuotoa sairastavien tulehdusmerkkiaineet pysyvät koholla tai jopa lisääntyivät entisestään myös kolmen ensimmäisen sairausvuoden jälkeen. CFS-potilaiden aivo-selkäydinnesteestä löytyy myös samoja kohonneita eotaksiini(CCL11)-valkuaisaineen pitoisuuksia kuin MS-taudissa, mikä viittaa keskushermoston autoimmuunisairauteen. Tulehdusta voi esiintyä myös syvällä aivoissa sijaitsevassa talamuksessa.
Tutkimustuloksia > Immunologiset muutokset

ME-potilaiden immuunijärjestelmän on havaittu usein toimivan tavallista aktiivisemmin. Esimerkiksi Kolumbian yliopiston tutkimusryhmä havaitsi vuonna 2015, että CFS-potilaiden verestä löytyy sairastumista seuraavina kolmena ensimmäisenä vuotena sytokiiniksi kutsuttuja immunomolekyylejä, kuten gamma-interfenonia, mitä pidetään todisteena siitä, että kyseessä on immuunijärjestelmän toimintahäiriö. CFS-potilailla esiintyy usein myös puutetta immuunoglobuliinin alaluokista IgG1 ja IgG3.
CFS-potilaiden niin sanottujen luonnollisten tappajasolujen (CD57+) toiminta on heikentynyttä, ja kyseinen heikentyminen korreloi sairauden vaikeusasteen kanssa. Vaikea-asteista CFS:ää sairastavien potilaiden luonnollisten tappajasolujen vastaanottajissa tapahtuu myös epäsuotuisia muutoksia.
Berliinin yliopistollisessa sairaalassa on kehitetty immunologinen testi, jossa tutkitaan b2-adrenergisen vastaanottajan ja muskariinisen kolinergisen M4-vastaanottajan vasta-aineet, jotka ovat koholla noin neljänneksellä ME-potilaista.
Lasko voi olla alhainen tai koholla.
Tutkimustuloksia > Kilpirauhasen häiriöt

ME-potilaiden oireet muistuttavat kilpirauhasen vajaatoiminnasta kärsivien oireita ja heillä esiintyy samankaltaista aineenvaihdunnan vajaatoimintaa. Vuonna 2018 julkaistussa paneurooppalaisessa tutkimuksessa havaittiin, että ME-potilailla  on keskimääräistä pienemmät veren jodipitoisuudet ja suuremmat käänteisen T3-kilpirauhashormonin (rT3) pitoisuudet. ME-potilaiden joukossa oli myös kaksinkertainen määrä niitä, joiden aktiivisen kilpirauhashormonin pitoisuudet olivat viitearvojen ulkopuolella.  Tavallista suurempi käänteisen kilpirauhashormonin määrä saattaa viitata vakaviin kilpirauhashormonipuutoksiin kudostasolla. Selitys alhaisille kilpirauhashormonoipitoisuuksille näytti olevan se, että elimistö tuotti T4-hormonista inaktiivista eli niin sanottua käänteistä T3-hormonia. Käänteisen T3-hormonin ylituotanto saattaa johtua jostain yleissairaudesta, kuten pitkittyneestä infektiosta, jota vastaan puolustaudutaan säätämällä aineenvaihduntaa mahdollisimman hitaaksi. ME-potilailta löytyikin merkkejä kroonisesta matala-asteisesta tulehduksesta. Erona kilpirauhasen vajaatoimintaa sairastaviin näyttäisi olevan se, ettei ME-potilailla erity suuria määriä TSH-hormonia.
Tutkimustuloksia > Muut hormonaaliset muutokset

ME-potilaiden elimistön on havaittu tuottavan yöunen aikana terveitä ihmisiä vähemmän kasvuhormonia. Elimistö reagoi osalla ME-potilaista poikkeavasti lisämunuaisen kuorikerroksen tuottamaan adrenokortikotrooppiseen hormoniin (ACTH), jonka tehtävänä on säädellä kortisolin ja aldosteronin valmistusta. Vuonna 1999 laaditussa tutkimuksessa havaittiin, että näiden potilaiden  lisämunuaiset olivat kooltaan alle puolet normaalista. Lisäksi on huomattu, että ME-potilailla on usein poikkeava vuorokautinen ACTH-sykli ja aamuinen ACTH-piikki on usein poikkeuksellisen lattea.
CFS-potilaiden elimistön DHEA- eli dehydroepiandrosteronipitoisuudet ovat alentuneet merkittävästi.
Tutkimustuloksia > Verenkiertoelimistö

Suuri osa CFS-oireiden syntyyn liittyvistä teorioista liittyy heikkoon verenkiertoon. Esimerkiksi liikunta heikentää ME-potilaiden lihasten ja aivojen verenkiertoa.
Myös sydänoireet, kuten lisälyöntisyys ja rytmihäiriöt, ovat yleisiä. Sydänfilmissä näkyy joskus muutoksia T-aalloissa.
Tutkimustuloksia > Imunestekierto

Kaulan ja kainaloiden imusolmukkeet ovat usein turvoksissa ja aristavat. Myös perna saattaa olla laajentunut.
Tutkimustuloksia > Magneetti- ja tietokonekerroskuvauslöydökset

Jopa puolella potilaista on poikkeava MRI, johon kuuluu tyypillisesti pistemäisiä T2-hyperintensiteettejä. Myös sydänsähkökäyrä voi olla poikkeava ja sisältää muun muassa kääntyneitä T-aaltoja. Tietokonekerroskuvauksen löydökset ovat lähes aina poikkeavia etenkin rasituksen jälkeen. Aivojen magneettikuvassa näkyy usein myös samanlaisia muutoksia kuin MS-tautia sairastavilla.