stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isoterminen ilmakehä

Ilmakehätilavuuselementtiin vaikuttavat voimat. p = paine, A = elementin ala, dh = elementin korkeus, g = 9.81 ms-2 ja  \rho  = tiheys. Korkeus dh suuresti liioiteltu.
Isoterminen ilmakehä on fysikaalinen malli gravitaatiokentässä olevalle ilmakehälle, jossa vallitsee kauttaaltaan sama lämpötila. Malli olettaa, että ilmakehän luo pelkästään yksi ideaalikaasu.
Isotermistä ilmakehää voidaan tarkastella tilastollismekaanisesti. Tilavuuselementin paino (kts. kuva) on tasapainossa paine-eron korkeuden dh yli kanssa. Elementin alapuoli on paineessa p ja yläpuoli paineessa p + dp. Newtonin ensimmäisestä laista saamme voimille:
Emme voi ratkaista (1) sellaisenaan, koska  \rho \equiv \rho \left(h\right), eli tiheys on korkeuden funktio. Tarvitsemme siis tiheyden paineen p funktiona. Tätä varten käytämme ideaalikaasun tilanyhtälöä  p=nkT\,\!, missä n = kaasuhiukkasten määrällinen tiheys, k = Boltzmannin vakio ja T = absoluuttinen lämpötila. Jos hiukkasten keskimassa on m, on  \rho =mn\,\!, josta
Integroidaan 0:sta h:hon
josta
Kaavoista (2) ja (3) havaitaan, että isotermiselle ilmakehälle p ja  \rho  heikkenevät eksponentiaalisesti korkeuden funktiona. Niissä esiintyy myös Boltzmannin tekijä, jossa energia  E=mgh\,\!, mikä on odotettavaa, koska mgh on kaasuhiukkasten potentiaalienergia (kun h on pieni).
Tämä malli toimii erittäin hyvin maan ilmakehälle.
| Korkeus (h/km) | Paine (p/mbar) | Suhteellinen paine | Isoterminen ilmakehä |
| --- | --- | --- | --- |
| 0.0 | 1013 | 1 | 1 |
| 1.5 | 840 | 0.83 | 0.83 |
| 2.4 | 752 | 0.74 | 0.74 |
| 3.0 | 697 | 0.69 | 0.69 |
| 6.1 | 465 | 0.46 | 0.47 |
| 8.5 | 333 | 0.33 | 0.35 |
Mallilla on useita seurauksia:
8 000 metrissä (kuten Himalajalla korkeimmat vuoret), tiheys on n. 40 % merenpinnan arvosta
painemittaria voi käyttää korkeuden määrittämiseen
korkeuden funktiona pienenevä ilmantiheys määrittää rajakorkeuden, jolla helikopteria voi lentää
vesi kiehuu alemmassa lämpötilassa korkealla
Aiheesta muualla

The isothermal atmosphere Richard Fitzpatrick, University of Texas,  2006
Irlannin krikettimaajoukkue

Irlannin krikettimaajoukkue edustaa koko Irlannin saarta, siis Irlannin tasavaltaa ja Pohjois-Irlantia, kriketin miesten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Cricket Ireland. Irlannista tuli Kansainvälisen krikettiliiton täysjäsen, eli viisipäiväisiä test matcheja pelaava joukkue, kesäkuussa 2017.
Teat matchit

Irlanti pelasi ensimmäisen test matchinsa Pakistania vastaan toukokuussa 2018. Irlanti on kesäkuuhun 2020 mennessä pelannut kolme test matchia ja hävinnyt ne kaikki: kerran Pakistanille, Afganistanille ja Englannille.
Yhden päivän maaottelut

Irlanti pelasi ensimmäisen yhden päivän maaottelunsa (eli pelimuodon, jossa kummallakin joukkueella on tavallisesti 50 syöttövuoroa, joissa kuusi syöttöä) vuonna 2006. Se on pelannut kesäkuuhun 2020 mennessä kaikkiaan 156 ottelua, joista se on voittanut 67, hävinnyt 78, päätynyt kolmesti tasajuoksuihin ja kahdeksan kertaa ratkaisemattomaan. Krikettiliiton täysjäsenistä sillä on tasasaldo Afganistania (13 voittoa, 13 tappiota) ja Zimbabwea (6 voittoa, 6 tappiota) vastaan. Bangladeshia vastaan Irlannilla on kaksi voittoa ja seitsemän tappiota, Pakistania vastaan yksi voitto ja viisi tappiota, Englantia vastaan yksi voitto ja kahdeksan tappiota sekä Länsi-Intian saaristoa vastaan yksi voitto ja kymmenen tappiota. Muita täysjäseniä se ei ole voittanut. Jokaista ei-täysjäsentä vastaan sillä on vähintään 75-prosenttinen voittosaldo.
Irlanti on selviytynyt MM-kilpailuihin kolme kertaa. Parhaimmillaan se on edennyt kahdeksan parhaan joukkoon 2007.
Twenty20-maaottelut

Irlanti pelasi ensimmäisen Twenty20-maaottelunsa (eli pelimuodon, jossa kummallakin joukkueella on 20 syöttövuoroa) vuonna 2008. Kesäkuuhun 2020 mennessä se on pelannut 98 maaottelua, joista on voittanut 41, hävinnyt 48, päätynyt tasajuoksuihin kahdesti sekä ratkaisemattomaan seitsemän kertaa. Zimbabwea vastaan Irlannilla on kaksi voittoa ja yksi tappio, Länsi-Intian saaristoa vastaan kaksi voittoa ja kolme tappiota, Bangladeshia vastaan yksi voitto ja kolme tappiota sekä Afganistania vastaan kolme voittoa ja 14 tappiota. Muita krikettiliiton täysjäseniä se ei ole voittanut. Muista maista sillä on paras saldo Keniaa vastaan, voitto kaikissa viidessä ottelussa. Alankomaita vastaan sillä on negatiivinen saldo: neljä voittoa ja seitsemän tappiota. Neljää muuta ei-täysjäsentä vastaan Irlannilla on yhtä paljon voittoja ja tappioita.
Irlanti on selviytynyt Twenty20-pelimuodon MM-kilpailuissa toiselle kierrokselle (eli kahdeksan parhaan joukkoon) 2009.
Henkilökohtaisia tilastoja

Irlannin pelaajista eniten juoksuja test matcheissa on lyönyt Kevin O'Brien, kaikkiaan 258. Paul Stirling on lyönyt eniten juoksuja sekä yhden päivän maaotteluissa, 4121, että Twenty20-otteluissa, 2124. Irlantilaisista vastustajia on test matcheissa "polttanut" eniten Tim Murtagh, 13, yhden päivän maaotteluissa Kevin O'Brien, 113, ja Twenty20-otteluissa George Dockrell, 76.
Isäni valheet

| Isäni valheet> Lies My Father Told Me |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ján Kadár
Käsikirjoittaja:  Ted Allan
Tuottaja:  Harry Gulkin
Säveltäjä:  Sol Kaplan
Kuvaaja:  Árpád Makay
Leikkaaja:  Richard Marks
Tuotantosuunnittelija:  Normand Sarrazin
Pukusuunnittelija:  François Barbeau
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada
Tuotantoyhtiö:  Telefilm Canada
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Kesto:  102 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isäni valheet (Lies My Father Told Me) on Ted Allanin käsikirjoittama ja Ján Kadárin ohjaama kanadalainen televisioelokuva vuodelta 1975. Se kertoo juutalaisyhteisöstä 1920-luvun Montrealissa pienen pojan näkökulmasta. Poika kiertelee kaupunkia isoisänsä kanssa hevoskärryillä myyden ja ostellen lumppua, tyhjiä pulloja ja sen sellaista. Pojan etäinen isä haaveilee alusvaatebisneksestä, muttei oikein saa mitään aikaiseksi. Isoisä kertoilee pojalle tarinoita juutalaisten vaiheista.
Tuotanto

Elokuvanteko oli pitkä ja vaikea prosessi varsinkin jälkituotannon osalta: uusintakuvauksia tehtiin vuosia alkuperäisten kuvausten jälkeen, koska elokuvan alku ja loppu sekä isän rooli käsikirjoitettiin jälkikäteen uudelleen. Myös musiikki vaihdettiin toiseen. Näistä syistä elokuva ei ole niin yhtenäinen ja näkemyksellinen kuin se voisi olla, vaan lopputulos vaikuttaa jonkin verran vesitetyltä.
Vastaanotto

Isäni valheet voitti ensimmäisenä kanadalaiselokuvana parhaan vieraskielisen elokuvan Golden Globe -palkinnon. Ted Allan oli alkuperäiskäsikirjoituksestaan Oscar-ehdokkaana. Elokuva valittiin myös vuoden parhaaksi kanadalaiselokuvaksi. Katsojia se kuitenkin veti teattereihin melko vähän.
Isäni valheet esitettiin Yle TV2 -kanavalla joulukuussa 1983. Helsingin Sanomien Mikael Fränti piti sitä rikkaana ja eloisana juutalaisyhteisön kuvauksena, joka pystyy vaihtelemaan näkökulmia, muttei kadota elävää kosketustaan lapsen mailmaan. Sekä aiheiltaan että tunnelmaltaan hän näki sen muistuttavan Viulunsoittajaa katolla.
Jan Gästrin

Jan Gästrin (30. joulukuuta 1896 Sundsvall, Ruotsi – 17. elokuuta 1974) oli suomalais-ruotsalainen psykologi. Hän oli dosentti Åbo Akademissa 1938–1947, Helsingin yliopistossa 1941–1947 ja Uppsalan yliopistossa vuodesta 1949. Svenska medborgarhögskolanin rehtori hän oli Helsingissä 1944–1946, Tukholmassa Erica-säätiön seminaarin rehtori vuodesta 1946. Hän on kirjoittanut teoksia kehityspsykologian alalta. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1969.
Julkaisuja

Kaila, Eino; Landqvist, John; Gästrin, Jan. Personlighetens psykologi. Söderström, 1935.
Gästrin, Jan. De växandes religiösa liv: en religions- och utvecklingspsykologisk undersökning. Söderström, 1936. – Diss. Helsingin yliopisto.
Gästrin, Jan. Über Kl assenrangordnungen in der Spätpubertät: ein Beitrag zur pädagogischen Psychologie: Societas scientiarum Fennica, 1938. – (Commentationes humanarum litterarum, ISSN 0069-6587; tomus 11, 1).
Gästrin, Jan. Det intelligenta lärandets problem, Åbo Akademi, 1940. – (Acta Academiae Aboensis. ISSN 0355-578X; 13).
Gästrin, Jan. Inlärningsprocessens psykologi. Söderström, 1944.
Gästrin, Jan. Stadier i barnets andliga utveckling: pedagogiska kåserier: Söderström, 1947. – (Almqvist & Wiksells psykologiska bibliotek; 4).
Gesell, Arnold; Ilg, Frances L.; Learned, Janet; Ames, Louise B.; Gästrin, Jan; Boulcau, Ann. Barnens värld och vår: en vägledning vid uppfostran i hem och lekskolor; alkusanat Jan Gästrin, Natur och kultur, 1954.
Gästrin, Jan. Den svårfångade intelligensen: Intelligenstestarens vedermödor. Stockholm: Almqvist & Wiksell, 1962
Gästrin, Jan. Teoretisk barnpsykologi. Almqvist & Wiksell, 1966.
Bühler, Charlotte; Gästrin, Jan; Asker, Assar; Rössel, James. Psykologin i vår tid, Natur och kultur, 1966.
J. G. Leistenius

Jakob Gabriel Leistenius
Jakob Gabriel Leistenius (15. huhtikuuta 1821 Suoniemi – 4. tammikuuta 1858 Viipuri) oli suomalainen lehtori, runoilija ja sanomalehtimies joka käytti nimimerkkiä -br-L.
Leisteniuksen vanhemmat olivat Suoniemen kappalainen Jakob Gabriel Leistenius ja hänen 1. vaimonsa Ulrika Helena Inberg. Hän kävi Porin ja Turun triviaalikouluja sekä Turun lukiota päästen ylioppilaaksi 1842. Leisten valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1853. Hän toimi Viipurin lukion vt. toisena latinan kielen lehtorina 1849–1850 ja vakinaisena lehtorina vuodesta 1850. Leistenista tuli Viipurin yläalkeiskoulun konrehtori 1857.
Leistenius oli naimisissa vuodesta 1850 Viipurin läänin Uudenkirkon kirkkoherran Gustaf Vilhelm Wireniuksen lesken Katarina Lovisa Nordströmin kanssa.
Teoksia

Pojken : småsaker på vers. Frenckell, Helsingfors 1847
Unglingen : småsaker på vers. J. Simelii arfvingar, Helsingfors 1847
Skomakaren och hans fru : komedi med sång i 2 akter, imitation af Oscar Andersson ; kupletterna af J. G. Leistenius. J. C. Frenckell & Son, Helsingfors 1848
Dikter, af Jakob Gabriel Leistenius. Öhman, Borgå 1855
Jac. Garbr. Leistenius' samlade dikter jemte lefnadteckning, utgifna af J. Oskar Rancken. Wasa tryckeribolag, Wasa 1886
Janne Heikkinen

Janne Heikkinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Janne Heikkinen (s. 1976), suomalainen lentopalloilija
Janne Heikkinen (s. 1990), suomalainen kokoomuslainen poliitikko.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Janne Heikkinen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Isäni Toni Erdmann

| Isäni Toni Erdmann> Toni Erdmann |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Maren Ade
Käsikirjoittaja:  Maren Ade
Tuottaja:   Maren Ade  Jonas Dornbach  Janine Jackowski  Michael Merkt 
Kuvaaja:  Patrick Orth
Leikkaaja:  Heike Parplies
Pääosat:   Peter Simonischek  Sandra Hüller  Ingrid Bisu  Michael Wittenborn  Thomas Loibl  Trystan Pütter  Hadewych Minis  Lucy Russell  Vlad Ivanov  Victoria Cocias 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa  Itävalta 
Tuotantoyhtiö:   Komplizen Film  coop99 filmproduktion  KNM  Missing Link Films  SWR  WDR  Arte 
Levittäjä:  Cirko Film Fandango at Home (käännä suomeksi)
Ensi-ilta:   2016-05-1414. toukokuuta 2016 (Cannes)  2016-07-1414. heinäkuuta 2016 (Saksa)  2016-07-1515. heinäkuuta 2016 (Itävalta)  
Kesto:  162 minuuttia
Alkuperäiskieli:  saksa, englanti, romania
Budjetti:  3 miljoonaa euroa (3,2 miljoonaa dollaria)
Tuotto:  8,3 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isäni Toni Erdmann (Toni Erdmann) on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut saksalais-itävaltalainen draamakomediaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Maren Ade.
Isäni Toni Erdmann sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 14. toukokuuta 2016. Se oli Oscar-ehdokkaana parhaan vieraskielisen elokuvan sarjassa vuoden 2017 gaalassa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Peter Simonischek  | … |  Winfried Conradi / Toni Erdmann   |
|  Sandra Hüller  | … |  Ines Conradi   |
|  Ingrid Bisu  | … |  Anca   |
|  Lucy Russell  | … |  Steph   |
|  Michael Wittenborn  | … |  Henneberg   |
|  Thomas Loibl  | … |  Gerald   |
|  Trystan Pütter  | … |  Tim   |
|  Hadewych Minis  | … |  Tatjana   |
|  Vlad Ivanov  | … |  Iliescu   |
|  Victoria Cocias  | … |  Flavia   |
Aiheesta muualla

Isäni Toni Erdmann Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Isäni Toni Erdmann Elonet.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Toni Erdmann
Käännös suomeksi
Irlannin kapina 1798

Irlannin kapina oli Society of United Irishmen -järjestön Irlannissa vuonna 1798 nostattama separatistinen kapina, jonka tarkoituksena oli irrottaa Irlanti Englannin vallasta. Ranska tuki kapinaa lähettämällä joukkoja Irlantiin, mutta apu oli liian vähäistä ja saapui liian myöhään. Kapina kukistettiin kovin ottein.
Tausta

United Irishmen -järjestö oli perustettu vuonna 1791, ja sen toiminnan keskukset olivat Belfastissa ja Dublinissa. Järjestössä oli mukana Irlannin eri uskonnollisten ryhmien edustajia, sekä protestantteja, presbyteerejä että katolisia. Järjestöä olivat innoittaneet muun muassa Amerikan ja Ranskan vallankumoukset, ja se ajoi yleistä äänioikeutta, katolisten emansipaatiota sekä Irlannin vapauttamista Englannin vallasta. Kun Englannin ja Ranskan välillä vallitsi helmikuusta 1793 alkaen sotatila, alkoivat brittiviranomaiset pitää järjestön Ranskaan kohdistamaa ihailua maanpetokseen vihjaavana. United Irishmenin toiminta pyrittiin tukahduttamaan toukokuussa 1794, kun sen johtajan Wolfe Tonen salaiset neuvottelut ranskalaisten kanssa paljastuivat. Vuodesta 1795 alkaen järjestö radikalisoitui ja muuttui maanalaiseksi salaseuraksi, jonka tavoitteena oli aseellisella kapinalla ja Ranskan sotilaallisella tuella saavutettava itsenäinen Irlannin tasavalta. Tähän vaikutti suositun lordi Fitzwilliamin erottaminen Irlannin varakuninkaan paikalta samana vuonna. Järjestöön alkoi nyt liittyä paljon oloihinsa tyytymättömiä talonpoikia ja työläisiä.
Vuonna 1796 Wolfe Tone sai Ranskan hallituksen suostuteltua lähettämään maihinnousuarmeijan Irlantiin. Kenraali Lazare Hochen komentama 43 aluksen laivasto mukanaan 15 000 miestä lähti matkaan 15. joulukuuta 1796 ja onnistui pääsemään Bantrynlahdelle, mutta talvimyrsky hajotti laivaston ja esti maihinnousun. Kesällä 1797 Irlantiin lähetettiin samassa tarkoituksessa suuri ranskalais-hollantilainen laivasto, mutta brittiläinen eskaaderi tuhosi sen Camperdownin edustalla. Pelätessään kapinallisten irlantilaisten ja Ranskan salaliittoa britit ryhtyivät tämän jälkeen ankariin vastatoimiin. Vuonna 1797 kenraali Gerard Lake ryhtyi järjestelmällisesti riisumaan kansalaisia aseista Ulsterissa ja lakkautti Belfastissa ilmestyneen United Irishmenin lehden, Northern Starin. Itse järjestö kiellettiin virallisesti, ja sen valajäsenet määrättiin karkotettavaksi maasta eliniäksi. Maan alle siirtyneen järjestön jäseneksi liittyminen kiellettiin kuolemanrangaistuksen uhalla. Varakuninkaalle annettiin valtuudet poikkeustilan julistamiseen.
Seuraukset

Irlannin kapinassa ja sen jälkiselvittelyissä surmattiin arvioiden mukaan 10 000 – 25 000 kapinallista irlantilaista, joista monet olivat taisteluihin osallistumattomia siviilejä. Britit menettivät vain noin 600 sotilasta. Uskonnollisten ryhmien väliset väkivaltaisuudet Ulsterissa syvensivät niiden välistä katkeruutta tavalla, joka vaikutti pitkään.
Kapinan kukistamisen jälkeen monia kapinallisia karkotettiin Australian rangaistussiirtoloihin. Tone teki marraskuussa itsemurhan vankilassa. Kapinan merkittävin seuraus oli Englannin pääministeri William Pitt nuoremman vuonna 1800 säädättämä unionilaki, jolla Irlannin parlamentti lakkautettiin ja Irlanti yhdistettiin valtiounioniin Englannin ja Skotlannin kanssa. Vuoden 1798 kapinan jälkikaikuna syntyi vielä vuonna 1803 Dublinissa Robert Emmetin johtama kapina, joka kuitenkin kukistettiin heti alkuunsa.
Irlannin nationalistien ajattelussa vuoden 1798 tapahtumat kohosivat myöhemmin suorastaan legendaariseen asemaan. Kapina ja sen jälkimaine pönkittivät ajattelutavan, jossa väkivaltainen kansannousu nähtiin ensisijaisena keinona Irlannin vapauttamiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Irlannin kapina 1798 Wikimedia Commonsissa
National 1798 Centre (englanniksi)
Kuva Society of United Irishmen -järjestön johtajista.
Vinegar Hillin taistelua esittävä piirros.
Isotelus

| Isotelus |
| --- | --- |
 Isotelus rexin fossiili
 Ordovikikausi  Myöhäisordovikikausi  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  †Trilobiitit Trilobita
Lahko::  †Asaphida
Yläheimo::  †Asaphoidea
Heimo::  †Asaphidae
Suku::  †Isotelus  Dekay, 1824
Synonyymit
 Homotelus 
Lajit
 †I. gigas Dekay, 1824  ?†I. planus Dekay, 1824  †I. platycephalus Stokes, 1824  †I. maximus Locke, 1838  †I. walcotti Walcott 1918  †I. brachycephalus Foerste, 1919  †I. rex Rudkin et al., 2003 
Katso myös
   Isotelus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isotelus (nimen merkitys: ”yhtäläiset ääripäät”) on sukupuuttoon kuollut ordovikikautinen trilobiittisuku, joka kuuluu lahkoon Asaphida ja heimoon Asaphidae. Sen fossiileja on löydetty Pohjois-Amerikasta.
Ominaisuudet

Isotelus on tasainen trilobiitti, jolta puuttuu etukaari. Sen silmät ovat korkealla päässä ja joillain lajeilla ne ovat jopa jonkin verran koholla. Sukuun kuuluu useita isokokoisia lajeja kuten Isotelus gigas ja Isotelus maximus, joiden nimet viittaavatkin suureen kokoon. Suvun lajeista suurikokoisin on Isotelus rex, joka on tämän lisäksi myös kaikista tunnetuista trilobiiteista suurin. Sen pituus on noin 720 mm, suurin leveys noin 400 mm ja korkeus noin 70 mm. Lisäksi I. rexillä ei ole sen kokonaispituutta pidentäviä piikkejä tai muita vastaavia rakenteita toisin kuin esimerkiksi Uralichas ja Terataspis -sukujen trilobiiteilla.
Käyttäytyminen

Isotelus suvun lajit olivat todennäköisesti lihansyöjiä, saalistajia tai haaskansyöjiä. Eräs joidenkin tämän suvun lajien saalistamiskäyttäytymiseen viittaava asia on se, että kaivamisjälkiä, jotka ovat mitä todennäköisimmin Isotelus-lajien tekemiä, on havaittu fossiloituneiden ordovikikautisten matojen kaivamien kolojen yhteydestä. Ne viittaavat siihen, että trilobiitti olisi kaivanut matoja esiin koloistaan syödäkseen ne. Lisäksi Isotelus-lajit olivat huonohkoja uimareita ja ne liikkuivatkin todennäköisimmin merenpohjalla tai matalikoissa.
Isotelus gigasin fossiili
J. Gordon Edwards

| J>  Gordon Edwards |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Jack Gordon Edwards
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1867 Montreal, Quebec, Kanada
Kuollut: 31. joulukuuta 1925 (58 vuotta) New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaohjaaja elokuvakäsikirjoittaja elokuvatuottaja
Ohjaaja
Aktiivisena:  1914–1925
Tunnetuimmat ohjaukset:  Kleopatra Salome Saaban kuningatar
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jack Gordon Edwards (24. kesäkuuta 1867 – 31. joulukuuta 1925) oli kanadalaissyntyinen yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -kirjoittaja ja -tuottaja. Hän aloitti uransa teatterinäyttelijänä ja -ohjaajana. Edwardsin debyyttiohjaus tapahtui vuonna 1914 elokuvassa St. Elmo.
Pian hänestä tuli Fox Film Corporationin megabudjettielokuvaspektaakkelien ohjaaja, kuten tähtinäyttelijä Theda Baran elokuvien ohjaaja vuosina 1916–1919. Hän ohjasi 23 Baran elokuvaa, kuten Romeo ja Julia (1916), Madame Du Barry (1917), Kleopatra (1917), Under the Yoke (1918), Salome (1918) ja The Light (1919).
Myöhemmin Edwardsista tuli tuotantopäällikkö Foxilla, mutta silti hän jatkoi elokuvien ohjaamista kuolemaansa asti. Yksi Edwardsin suurimmista hankkeista oli Saaban kuningatar, joka sai ensi-iltansa vuonna 1921. Päätähtenä oli Betty Blythe. Myöhempiä ohjauksia ovat Nero (1922) ja Salainen määräys (1923).
J. Gordon Edwards kuoli 58-vuotiaana keuhkokuumeeseen 31. joulukuuta 1925 New Yorkissa. Edwardsilla oli pojat Jack McEdward (1898–1992) ja J. Gordon Edwards, Jr. Hän on elokuvaohjaaja, -tuottajan ja -käsikirjoittajan Blake Edwardsin (1922–2010) isoisoisä.
Aiheesta muualla

J. Gordon Edwards Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
J. Gordon Edwards Elonetissä.
Jacques Tukumbé Nyimbusède Anyilunda

Jacques Tukumbé Nyimbusède Anyilunda (s. 1946 Kandé) on togolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 5. heinäkuuta 1973 ja nimitettiin Dapaongin hiippakunnan johtoon 3. joulukuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. huhtikuuta 1991. Pääkonsekraattorina toimi Barthélemy-Pierre-Joseph-Marie-Henri Hanrion, jota avustivat Philippe Fanoko Kossi Kpodzro ja Chrétien Matawo Bakpessi.
Jalkapallon Italian mestaruuskilpailut 1898

| Italian mestaruuskilpailut 1898 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  4
Mestari:  Genoa CFC
Ottelut:  3
Paras maalintekijä:  Enrico Rossi, (2)
  ←   :  1899 → 
Jalkapallon Italian mestaruudesta pelattiin virallisesti Italian jalkapalloliiton hyväksymänä ensimmäistä kertaa vuonna 1898. Mestaruuskilpailuja pidetään Serie A:n edeltäjänä. Vuoden 1898 kilpailuun osallistui neljä joukkuetta, kolme Torinosta ja yksi Genovasta. Ensimmäisen Italian mestaruuden voitti CFC Genoa.
Välierät

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Internazionale Torino | 1-0 | FC Torinese |
| Ginnastica Torino | 0-2 | Genoa CFC |
Loppuottelu

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Genoa CFC | 2-1 ja. | Internazionale Torino |
Janne Heinonen

Janne Heinonen (s. 31. heinäkuuta 1978 Saarijärvi) on suomalainen käsikirjoittaja ja ohjaaja. Hän on käsikirjoittanut ja ohjannut lyhytelokuvia muun muassa Taivasmatka, Niin lähellä, niin kaukana ja Unohtumattomia elämyksiä. Heinonen on käsikirjoittanut kaikki jaksot Ylen lasten ja nuorten agenttisarjaan Operaatio Hurrikaaniin. Myöhemmin hän on toiminut yhtenä käsikirjoittajana Ylen lastenohjelmien sarjassa Bofori. Heinonen on ohjannut myös dokumenttielokuvat Muissa maailmoissa ja Tämän kosken lapset. Vuonna 2008 valmistunut Muissa maailmoissa kertoo kuvataiteilija Samuli Heimosesta. Draamadokumentti Tämän kosken lapset  kuvittaa saarijärveläisten Tapperin taiteilijaveljesten elämää. Elokuvalle myönnettiin Valtion elokuvataidetoimikunnan laatutukea vuonna 2012.
Aiheesta muualla

Janne Heinonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)