stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Reichenbach im Kandertal
Historiaa

Kientalin kylässä pidettiin vuonna 1916 Kienthalin konferenssi, joka oli sodanvastaisten sosialistien jatkokokous edellisenä vuonna pidetylle Zimmerwaldin konferenssille.
Liikenne

Spiezistä on maantieyhteys Reichenbach im Kandertalin kautta etelään, Kanderstegiin ja Adelbodeniin.
Bernin Alpit alittava Lötschbergin rautatie, joka Frutigenissä haarautuu Lötschbergin tunnelin ja Lötschbergin pohjatunnelin kautta kulkeviksi yhteyksiksi, kulkee Reichenbachin kautta.
Torasjärvi (Repola)

| Torasjärvi Торосозеро, Torosozero |
| --- | --- |

Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Mujejärven piiri
Paikkakunta:  Repola
Koordinaatit:  63°53′43″N, 30°50′14″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö
Järveen tulevat joet:  Omelianjoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  175 m
Pituus:  8,5 km
Leveys:  6,8 km
Rantaviiva:  43 km
Pinta-ala:  23,1 km²
Tilavuus:  0,119 km³
Keskisyvyys:  5,1 m
Suurin syvyys:  18,5 m
Valuma-alue:  1 580 km²
 fiTorasjärvi 
Torasjärvi (ven. То́росозеро, Torosozero) on Vuoksen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Mujejärven piirin Repolan kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 23,1 neliökilometriä ja valuma-alueen laajuus 1 580 neliökilometriä. Torasjärveen virtaa Roukkulanjärvestä Omelianjoki. Se laskee kapeikon kautta Lieksajärveen.
Järvessä on 14 saarta, joiden pinta-ala on 2,1 neliökilometriä. Suurin saari on Torassaari. Järven kalalajeja ovat taimen, siika, muikku, harjus, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, seipi, made, ahven ja kiiski.
Omelianjoen suulla sijaitsee Omelian kylä. Järven etelärantaa pitkin kulkee Repolan ja Mujejärven välinen maantie.
Torkkilan kansakoulu

Torkkilan kansakoulu oli Angelniemellä vuosina 1904–1964 toiminut kansakoulu. Se sijaitsi Torkkilan kylässä. Torkkilan koulu palveli Angelniemen länsiosaa, jonne se muodosti Pyhäloukkaan koulupiirin.
Koulupiiriasetuksen myötä todettiin, että Angelniemen mantereen puoleiseen osaan oli perustettava Kokkilan kansakoulun lisäksi toinen kansakoulu. Hanketta aluksi vastustettiin, mutta kun valtio myönsi rakentamista varten lainan ja koululle lahjoitettiin tontti, alettiin koulua rakentaa Torkkilan kylään vuonna 1902. Torkkilan koulu aloitti toimintansa vuonna 1904.
Oppilasmäärä väheni Angelniemellä rajusti 1950- ja 1960-lukujen taitteessa. Kunnan neljästä kansakoulusta lakkautettiin kaksi, mikä kasvatti Kokkilan ja Torkkilan koulujen oppilasmäärää. Torkkilan koulun toimintaa piti kuitenkin pian supistaa ja koulu lakkautettiinkin vuonna 1964. Angelniemelle jäi vain yksi koko kunnan käsittävä koulupiiri. Muutaman vuoden ajan Torkkilan koulua käytettiin Kokkilan koulun opetustilana, kunnes sitä ei enää tarvittu.
Torasjärvi (Petrovski)

| Torasjärvi Торос, Toros |
| --- | --- |
Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Kontupohjan piiri
Paikkakunta:  Petrovski
Koordinaatit:  62°17′38″N, 33°06′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Suunujoki
Järveen tulevat joet:  Säpsäjoki
Laskujoki:  Salmi
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  143 m
Pituus:  2,2 km
Leveys:  1,1 km
Rantaviiva:  6,5 km
Pinta-ala:  1,5 km²
Tilavuus:  0,00213 km³
Keskisyvyys:  1,4 m
Suurin syvyys:  1,8 m
Valuma-alue:  185 km²
 fiTorasjärvi 
Torasjärvi (ven. Торос, Toros) on Suunujoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Petrovskin kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 1,5 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 185 neliökilometriä ja keskisyvyys 1,4 metriä.
Märännyksenjärveen virtaavat Säpsäjoki ja Säpsäjärvestä tuleva kanava. Se laskee Salmijoen kautta Märännyksenjärveen. Järven kalalajeja ovat muikku, hauki, särki, salakka, lahna, säyne, ahven ja kiiski.
Renkkusilta

Nuorittajoen ylittävä Rinnetien renkkusilta Ylikiimingin Jokikokossa.
Renkkusilta on vesistön ylittämiseen tarkoitettu puurakenteinen palkkisilta, tilapäinen pukkisilta. Renkkusilta on rakennettu ristikkäin asetettujen, tolpista ja palkeista koottujen välitukien varaan ja siinä on puukansi. Se on helppo purkaa tai siirtää jäidenlähdon ajaksi.
Suomessa renkkusillat ovat olleet kelirikkoajan ja jäidenlähdön vuoksi käytännössä tilapäisiä siltarakennelmia, vaikkakin samalle ylityspaikalle on rakennettu joka vuosi uusi renkkusilta. Suomessa sillat on rakennettu keväällä tulvien laskettua ja purettu viimeistään syksyllä ennen jäiden tuloa. Yksityisteillä sijaitsevia renkkusiltoja on korvattu teräsbetonisin siltarakennelmin.
Renkkusilta muodostuu jykevien hirsitelineiden varaan rakennetusta puisesta, yleensä yksikaistaisesta siltakannesta. Nämä hirsitelineet antavat sillalle sen nimen: kansanomainen sana renkku tarkoittaa jakkaraa, pallia tai (saha)pukkia. Rakennusmateriaalin vuoksi sillat eivät kestä raskaita ajoneuvokuormia, mutta tyypillisesti silta mitoitetaan kestämään alueen tavanomainen liikenne.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Renkkusilta Wikimedia Commonsissa
Rationalismi (tietoteoria)

Rationalismi (lat. ratio, ’laskeminen’, ’järki’, ’harkinta’) eli järkeisajattelu tai järkeistieto on tietoteoreettinen näkemys, jonka mukaan tiedon lähteenä on ensi sijassa järki eikä kokemus, dogmi tai usko. Tunnetuimmilla filosofisen rationalismin edustajilla järjen antamasta tiedosta voidaan loogisen deduktion avulla johtaa kokonainen filosofinen järjestelmä. Rationalismin vastakkaisena kantana filosofiassa on perinteisesti ollut empirismi. Monet tietoteoriat ovat jonkinlaisia yhdistelmiä empirismistä ja rationalismista.
Nykyään rationalismi liittyy lähinnä logiikan ja matematiikan filosofiaan. Logiikkaa ja matematiikkaa ei voi tutkia luontoa havainnoimalla vaan pelkästään järkeä käyttämällä.
Rationalismi ja empirismi

Rationalismia on olemassa eri muodoissa, lähtien maltillisesta lähestymistavasta, jonka mukaan ”järjellä on etusija muihin tiedon hankkimisen keinoihin nähden”, aina radikaalimpaan näkemykseen, jonka mukaan järki on ”ainoa tie tietoon”. Eri konteksteissa rationalismi asettuu joko ilmoitusta (kuten uskonnoissa) tai tunteita ja tuntemuksia (kuten etiikassa) vastaan. Filosofiassa rationalismi asetetaan kuitenkin yleensä vastakkain aistihavaintoihin perustuvan empiirisen tiedonhankinnan kanssa. Tarkasti ottaen nämä lähestymistavat eivät kuitenkaan ole toisensa poissulkevia, ja filosofi voi olla sekä rationalisti että empiristi.
Jotkut rationalistit ovat katsoneet, että kaikki mahdollinen tieto voidaan johtaa deduktiivisella päättelyllä fundamentalistisista perusteista, kuten geometrian aksioomista. Tämä näkemys kuvaa erityisesti Baruch Spinozan ja Gottfried Leibnizin ajattelua. He kehittivät rationalismia vastatakseen René Descartesin esiin nostamiin tietoteoreettisiin ja metafyysisiin ongelmiin. Sekä Spinoza että Leibniz katsoivat, että kaikki tieto, mukaan lukien tieteellinen tieto, oli periaatteessa saavutettavissa pelkästään järkeä käyttämällä, vaikka kumpikin havaitsi, ettei se ollut käytännössä mahdollista ihmisille muuten kuin joillain erityisillä alueilla, kuten matematiikassa. Toisaalta Leibniz myönsi, että ”olemme kaikki empiristejä kolmessa neljäsosaa toiminnassamme”.
Historia

Rationalismin alkuperäiset juuret kulkevat aina elealaisiin filosofeihin, pythagoralaisiin ja Platoniin asti. Elealaiselle Parmenideelle rationaalisuus tarkoitti ennen kaikkea tehtyjen päätelmien ristiriidattomuutta. Tavoitellessaan ristiriidattomuutta hän päätyi ensimmäisenä filosofina voimakkaaseen ristiriitaan arkikokemusten kanssa. Platonin ideaoppi, joka perustui osittain Parmenideen ajatuksiin, perustui samoin puhtaasti rationalistisille lähtökohdille. Hänen järjen itseriittoisuutta koskevista ajatuksistaan tuli myöhemmän rationalismin perusta.
Tieteellisen vallankumouksen myötä rationalismi liitettiin matemaattisten menetelmien hyödyntämiseen filosofiassa. Uudella ajalla rationalismin edustajia ovat olleet erityisesti 1600-luvun filosofit Descartes, Spinoza ja Leibniz, jotka edustavat mannermaista rationalismia. Heidän ajattelussaan järjellä saavutettavista perusperiaatteista johdetaan loogisesti uusia periaatteita, ja tällä tavoin luodaan filosofinen ja tieteellinen järjestelmä, joka selittää monia filosofian keskeisiä kysymyksiä ja luo pohjaa tieteelliselle tutkimukselle. Näin ollen tieteellistä tutkimusta aistein havaittavassa todellisuudessa ohjaavat periaatteet olisivat yhtä vakaalla pohjalla ja luonteeltaan samanlaisia kuin matematiikan tai käsiteajattelun sisällä tapahtuvat loogiset päätelmät.
Historia > Klassinen kreikkalainen rationalismi > Sokrates (n. 470–399) ja Platon (427–347)

Sokrates ajatteli, että ennen kuin kukaan saattoi ymmärtää todellisuutta, heidän tuli ensin ymmärtää itseänsä. Ainoa keino, miten tämä saattoi onnistua, oli rationaalinen ajattelu. Sokrates ei julkaissut omia ajatuksiaan kirjoituksina, mutta keskusteli filosofiasta muiden kanssa. Hän saattoi aloittaa esittämällä ainakin näennäisesti vastattavissa olevan jotakin filosofista ongelmaa käsitelleen kysymyksen, johon muut yrittivät vastata. Tämän jälkeen hän esitti kysymyksiä, kunnes kaikki ristiriidat oli ratkaistu tai kunnes toinen osapuoli saattoi vain myöntää, ettei tiedä vastausta — millä tavalla suurin osa keskusteluista päättyi. Sokrates ei väittänyt tietävänsä vastauksia, mutta se ei estänyt pyrkimästä totuuteen tällaista kriittistä ja rationaalista pelkkää ihmisjärkeä hyödyntävää menetelmää käyttäen.
Sokrateen jälkeen hänen oppilaansa Platon kehitti dialektiikkaa edelleen. Perustavana ajatuksena Platonilla oli kaikessa filosofiassaan aina se, että aistien avulla saavutettu tieto on aina epävarmaa ja epäpuhdasta, ja että ainoastaan mietiskelevä sielu voi saavuttaa todellista tietoa. Ainoastaan tällaisella tiedolla on tieteellistä ja eettistä merkitystä. Hän jakoi todellisuuden tällä tavoin kahteen tasoon, aistien tavoittamaan aineelliseen todellisuuteen ja pelkästään ihmisjärjen tavoitettavissa olevaan ideoiden todellisuuteen.
Historia > Klassinen kreikkalainen rationalismi > Uusplatonismi

Uusplatonismi on nykyaikainen nimitys 200-luvulla syntyneelle filosofiselle koulukunnalle, jonka filosofia perustui Platonin ja häntä seuranneiden platonistien opetuksiin. Uusplatonismi syntyi ennen kaikkea Plotinoksen muotoilemana. Uusplatonilaiset kehittivät platonististen opetusten pohjalle monimutkaisen kosmologisen hierarkian, joka koostui sanoin kuvaamattoman Ykseyden sekä aineellisen kaikkeuden ja ihmiskunnan välillä olevista välittävistä tasoista, hypostaaseista. Uusplatonilaiset katsoivat, että filosofin tavoitteena oli kohota tasojen kautta kohti Ykseyttä, vapautua aineellisuudesta ja siirtyä puhtaan järjen tasolle, lopulta sulautuen Ykseyden kanssa mystisessä ykseydessä.
Uusplatonismi vaikutti keskiajan kristilliseen filosofiaan, mutta yhtä lailla myös islamilaisiin ja juutalaisiin ajattelijoihin. Uusplatonistinen ajattelu koki uuden tulemisen lännessä renessanssin aikana.
Historia > Mannermainen rationalismi

”Mannermainen rationalismi” on yleisnimitys Manner-Euroopassa uuden ajan alussa filosofiaa hallinneelle rationalismille. Britteinsaarilla filosofiaa hallitsi tuolloin empirismi (”brittiläinen empirismi”).
Historia > Mannermainen rationalismi > René Descartes (1596–1650)

Descartes katsoi, että vain tieto ikuisista totuuksista — mukaan lukien matemaattiset totuudet sekä tieteiden tietoteoreettiset ja metafyysiset perusteet — olivat saavutettavissa pelkällä järjen käytöllä. Kaikki muu tieto vaati kokemusta todellisuudesta tieteellisen menetelmän avustamana. Descartes myös katsoi, että vaikka unet vaikuttavat yhtä tosilta kuin aistikokemus, ne eivät voi tarjota meille tietoa. Samoin myös aistikokemusta on epäiltävä, koska myös tietoinen aistikokemus voi olla harhojen lähde. Tästä hän päätteli, että rationaalisen totuuden etsinnän tuli epäillä kaikkia todellisuutta koskevia käsityksiä. Hän esitti näkemyksensä sellaisissa teoksissaan kuin Metodin esitys, Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta ja Filosofian periaatteet. Descartes kehitti menetelmän, jonka avulla saattoi saada tietoa. Sen mukaan mitään, mitä järki tai ymmärrys ei voinut tunnistaa, ei voinut pitää tietona. Descartesin mukaan tällaiset totuudet saatiin ilman aistihavainnon apua. Järjen saavuttamat totuudet tulee pilkkoa pienemmiksi osasiksi, jotka intuitio voi hahmottaa. Niistä voi johtaa puhtaasti päättelemällä selkeitä todellisuutta koskevia totuuksia.
Menetelmän seurauksena Descartes esitti, että järki yksin määritti tiedon, ja tämä voitiin tehdä aisteista riippumatta. Hän esimerkiksi päätyi kuuluisaan lausumaansa cogito ergo sum (”ajattelen, siis olen”) on apriorisella päättelyllä, ei johtamalla kokemuksesta. Descartesille tämä menetelmä oli kumoamaton periaate, jonka päälle kaikki muu tieto voitiin rakentaa. Descartes kannatti myös metafyysistä dualismia, joka erotti ihmisruumiin substanssin (res extensa) ja mielen tai sielun (res cogitans). Tämä keskeinen mielen ja ruumiin ongelma jäi ratkaisemattomaksi.
Historia > Mannermainen rationalismi > Baruch Spinoza (1632–1677)

Baruch Spinoza tarjosi oman ratkaisunsa mielen ja ruumiin ongelmaan ja määritti Jumalan (äärettömän substanssin) ja maailman (äärellisen substanssin) väliset suhteet. Hänen johtopäätöksensä oli, että Jumala oli välttämättömyydestä ainoa olemassa oleva olento, ja empiirinen todellisuus oli vain Jumalan äärettömien ominaisuuksien muunnelmia. Ihmiset ovat tietoisia näistä ominaisuuksista ajattelun ja järkeilyn avulla. Spinoza katsoi panteistisesti, että Jumala oli koko luonto, tai deus sive natura (”Jumala tai luonto”). Hän katsoi, että maailma oli täysin deterministinen.
Historia > Mannermainen rationalismi > Gottfried Leibniz (1646–1716)

Leibniz oli viimeinen suurista rationalisteista. Hän vaikutti merkittävästi myös monilla muilla aloilla, kuten matematiikassa. Hän hylkäsi kartesiolaisen dualismin ja kielsi aineellisen todellisuuden olemassaolon. Leibnizin mukaan oli olemassa äärettömän monia yksinkertaisia substansseja, joita hän kutsui monadeiksi, mahdollisesti lainaten termin Anne Conwayltä. Teoria oli kehitetty vastaukseksi sekä Descartesille että Spinozalle. Leibnizin mukaan monadit olivat todellisuuden perustavanlaatuisia osasia, jotka koostuivat sekä liikkumattomista että liikkuvista osista. Nämä monadit edustivat kaikkeutta, vaikkeivät ne olleet kausaliteetille tai luonnonlaeille. Kaikkeudessa ilmenevän kausaliteetin hän selitti ennalta-asetetun harmonian avulla.
Historia > Immanuel Kant (1724–1804)

Immanuel Kant aloitti perinteisenä rationalistina, opiskeltuaan rationalististen Leibnizin ja Christian Wolffin filosofiaa. Luettuaan David Humen teoksia, jotka ”herättivät hänet dogmaattisesta unesta”, hän kehitti kuitenkin oman omalaatuisen ja vaikutusvaltaisen rationalisminsa, joka pyrki muodostamaan synteesin perinteisten rationalististen ja empirististen perinteiden välille.
Rationalisteja

Anaksagoras
René Descartes
Herakleitos
Gottfried Leibniz
Parmenides
Platon
Pythagoras
Baruch Spinoza
Kirjallisuutta

Audi, Robert (toim., 1999): The Cambridge Dictionary of Philosophy, Cambridge University Press, Cambridge, UK, 1995. 2nd edition, 1999.
Blackburn, Simon (1996): The Oxford Dictionary of Philosophy, Oxford University Press, Oxford, UK, 1994.  Paperback edition with new Chronology, 1996.
Bourke, Vernon J. (1962): ”Rationalism”, s. 263 teoksessa Runes (1962).
Lacey, A.R. (1996): A Dictionary of Philosophy, 1st edition, Routledge and Kegan Paul, 1976.  2nd edition, 1986.  3rd edition, Routledge, London, UK, 1996.
Niiniluoto, Ilkka: Järki, arvot ja välineet: Kulttuurifilosofisia esseitä.  (2. painos 2001)  Helsinki: Otava, 1994.  ISBN 951-1-13060-9
Runes, Dagobert D. (toim., 1962): Dictionary of Philosophy, Littlefield, Adams, and Company, Totowa, NJ.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aveling, Francis: Rationalism Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Lennon, Thomas M. & Dea, Shannon: Continental Rationalism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Markie, Peter: Rationalism vs. Empiricism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
René Descartes
Baruch Spinoza
Gottfried Wilhelm Leibniz
Toreadorien valssi

| Toreadorien valssi> La Valse des toréadors |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Jean Anouilh
Kirjoitettu:  1952
Alkuperäiskieli:  ranska
Tyylilaji:  komedia
Kantaesitys:  8. tammikuuta 1952
Kantaesityspaikka:  Comédie des Champs-Elysées, Pariisi
Toreadorien valssi (La Valse des toréadors) on ranskalaisen näytelmäkirjailija Jean Anouilh’n kirjoittama komedianäytelmä vuodelta 1951. Sen on suomentanut Ritva Arvelo vuonna 1977.
Tarinassa ikääntymistään inhoava kenraali St. Pé yrittää pitää yllä mainettaan naistenmiehenä ja soturina, mutta yrittää kuitenkin olla loukkaamatta sairasta vaimoaan. Kenraalin kirjoittaessa muistelmiaan vaimo huutelee sairasvuoteeltaan huomautuksia miehen uskottomuudesta, ellei fyysisestä niin ainakin henkisestä. Paikalle saapuu yllättäen neiti Ghislaine, ikäneito joka on vuosikymmeniä odottanut kenraalin ”vapautumista” hänen puolisokseen. Sekä rouva St. Pé että neiti Ghislaine yrittävät tragikoomisesti riistää hengen itseltään. Lopulta neiti Ghislaine päättääkin avioitua kenraalin miessihteerin kanssa, joka paljastuukin kenraalin aviottomaksi lapseksi.
Toreadorien valssi sai kantaesityksensä Pariisin Comédie des Champs-Elysées -teatterissa 8. tammikuuta 1952, pääosissa Claude Sainval ja Marie Ventura. Näytelmän Yhdysvaltain-kantaesitys New Yorkin Broadwaylla sai useita Tony-palkintoehdokkuuksia ja voitti New York Drama Critics’ Circlen palkinnon näytäntövuoden parhaana ulkomaisena näytelmänä.
Näytelmän pohjalta ohjasi John Guillermin vuonna 1962 elokuvan Toreadorien valssi tai Toreadorivalssi, jossa tapahtumat sijoittuvat Ranskan sijasta Englantiin. Miespääosaa elokuvassa esittää Peter Sellers.
Käännös suomeksi
Realismi (ontologia)

Ontologinen realismi (myös metafyysinen realismi tai filosofinen realismi) eli todellisuuspohjainen olemassaolo-oppi on ontologinen näkemys, jonka mukaan on olemassa ulkoinen, havaitsijoista (kuten ihmismielestä) riippumaton todellisuus. Tämä tarkoittaa sitä, että todellisuus on ontologisesti itsenäinen esimerkiksi käsitteellisiin skeemoihimme ja kielellisiin käytäntöihimme nähden. Realismille vastakkainen kanta on antirealismi.
Filosofian historiassa realismin ja antirealismin merkitys on tulkittu monilla eri tavoilla: realismi on käsitetty joskus materialismin, joskus (objektiivisen) idealismin merkityksessä; ja se on tulkittu sekä nominalismin että (subjektiivisen) idealismin vastaiseksi kannaksi.
Nykyfilosofiassa ontologinen realismi liittyy läheisesti tieteenfilosofiseen tieteelliseen  realismiin, jonka mukaan teoriat menestyvät koska ne vastaavat todellisuutta.
Näkemykset realismista

Filosofian historiassa on ollut erilaisia näkemyksiä siitä, mikä on ”todellista” ja mitä sisältöä käsitteeseen ”todellinen” liitetään. Siksi myös realismin sisältö on tulkittu eri aikoina eri tavalla. Eri käyttötavat ovat edelleen käytössä ontologiassa eri yhteyksissä, mikä voi aiheuttaa sekaannusta.
Näkemykset realismista > Realismi nominalismin vastaisena kantana

Vanhimmassa, keskiajan filosofiasta peräisin olevassa merkityksessä realismi tarkoittaa universaalien ongelmaan liittyvää kantaa, jonka mukaan todellisuudessa on olemassa paitsi partikulaareja eli yksilöolioita, myös universaaleja eli yleiskäsitteitä.
Realismista tässä merkityksessä puhutaan edelleen ontologiassa universaalien ongelman yhteydessä. Tässä kontekstissa realismilla tarkoitetaan sitä näkemystä, että universaalit ovat olemassa todellisuudessa, itsenäisesti ja jollain tavalla maailmaa ja kokemusta edeltävinä. Tämä kuvaa erityisesti Platonin ideaopissa ilmenevää platonilaista realismia.
Tässä merkityksessä ”realismi” tarkoittaa kuitenkin jotain aivan muuta — ja monella tavalla jopa lähes päinvastaista — kuin mitä termillä useimmiten tarkoitetaan nykyfilosofiassa.
Näkemykset realismista > Realismi idealismin vastaisena kantana

Nykyaikaisemmassa, kantilaisessa merkityksessä realismi käsitetään näkemykseksi, jonka mukaan on olemassa ihmismielestä riippumaton todellisuus. Realismi siis puolustaa ei-episteemisten eli kokemuksesta ja ymmärryksestä riippumattomien entiteettien olemassaoloa. Tällöin sen vastakohtana on idealismi, jonka mukaan todellisuus on olemassa vain subjektin mielessä.
Ontologinen realismi ei väitä, että koko todellisuus on ihmismielestä riippumaton, eikä näin kiellä esimerkiksi ajatusten tai konkreettisempien ihmismielen tuotosten olemassaoloa. Muutoinkaan ontologinen realismi ei väitä mitään erityistä todellisuudesta tai kiellä minkään olemassaoloa — se väittää ainoastaan, että ainakin osa todellisuudesta on ihmismielestä riippumaton.
Näkemykset realismista > Realismi tieteenfilosofiassa

Toisessa nykyaikaisessa merkityksessä realismi ymmärretään antirealismin vastaisena kantana tieteenfilosofiassa. Kannalla on myös ontologinen rajapintansa: tieteellisen realismin mukaan tieteessä esiintyvien teoreettisten termien viittaamat teoreettiset entiteetit ovat olemassa. Tieteelliset teoriat ovat kuvauksia todellisuudesta.
Realismi käytännössä

Realistiset näkemykset ovat usein suhteessa johonkin tiettyyn sovellusalueeseen: joku voisi esimerkiksi olla realisti, mitä tulee fysiikkaan, mutta antirealisti, mitä tulee etiikkaan. Viime aikoina on korostettu sitä, että on tärkeää määrittää täsmällisesti se sovellusalue, jota ontologinen väite koskee.
Realismia kannattavat filosofit ovat tyypillisesti katsoneet, että totuudessa on kyse uskomusten vastaavuudesta todellisuuden kanssa. Näin he ovat kannattaneet totuuden korrespondenssiteoriaa. Nykyään on kuitenkin alettu nähdä, ettei realismin ja totuuden korrespondenssiteorian välinen yhteys ole niin suora kuin aiemmin on oletettu. Jotkut realistit suosivat deflationistista totuusteoriaa, kun taas jotkut totuuden korrespondenssiteorian kannattajat, kuten J. M. E. McTaggart, ovat olleet antirealisteja.
Jotkut filosofit, kuten Hilary Putnam, ovat hylänneet realismin ja antirealismin väliset väittelyt ja pyrkivät välttämään koko kiistan suosimalla yksinkertaista naturalismia tai "luonnollista realismia", joka voitaisiin nähdä "kolmantena tienä" realismin ja antirealismin ohella.
Realismi eri aloilla > Realismi logiikassa ja matematiikassa

Matematiikassa realismi on matematiikanfilosofinen kanta, jonka mukaan matemaattiset entiteetit ovat olemassa itsenäisesti ihmismielestä riippumatta. Siksi emme tee matemaattisia keksintöjä vaan löytöjä, ja jos kaikkeudessa olisi muita älykkäitä olentoja, ne tekisivät samoja löytöjä. Tämän johdosta on olemassa vain yhdenlaista matematiikkaa löydettäväksi. Esimerkiksi kolmiot ovat todellisia entiteettejä, eivät ihmismielen luomuksia.
Monet tunnetut matemaatikot, kuten Kurt Gödel ja Paul Erdős, ovat kannattaneet matemaattista realismia ja nähneet itsensä luonnollisina esiintyvien matemaattisten entiteettien löytäjinä. Gödel katsoi, että on olemassa objektiivinen matemaattinen todellisuus, joka voidaan havaita tavalla joka vastaa aistihavaintoja. Matemaattisen realismin sisällä on kuitenkin erilaisia näkemyksiä siitä, millainen olemassaolo matemaattisilla entiteeteillä on ja kuinka niistä tiedetään.
Realismi eri aloilla > Realismi fysiikassa

Fysiikassa realismi viittaa siihen tosiseikkaan, että kappaleita kuvaa mittauksesta riippumaton joukko objektiivisia ominaisuuksia, riippumatta siitä, onko ne mitattu (tai havaittu) vai ei. 1800-luvulle saakka fysiikan oletettiin vähintään implisiittisesti perustuvan realismiin. Kvanttimekaniikan mukaan ei voida kuitenkaan sanoa, että järjestelmällä on joku ominaisuus, ennen kuin ominaisuus on mitattu. Tällä perusteella vaikuttaa, että kvanttijärjestelmät ilmentävät ei-paikallista käyttäytymistä.