stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Niittyvahakas

| Niittyvahakas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Hygrophoraceae
Suku::  Holvivahakkaat Cuphophyllus
Laji::  pratensis
Kaksiosainen nimi
 Cuphophyllus pratensis  (Pers.) Bon 
Synonyymit
 Agaricus pratensis Pers.  Camarophyllus pratensis (Pers.) P. Kumm.  Hygrocybe pratensis (Pers.) Murrill  Hygrophorus pratensis (Pers.) Fr. 
Katso myös
   Niittyvahakas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Niittyvahakas (Cuphophyllus pratensis) on holvivahakkaisiin (Cuphophyllus) kuuluva hyvä ruokasieni. Sen lakki on 2–8 cm leveä ja väriltään aluksi punakeltainen, mutta haalistuu ajan myötä. Malto on pintakelmun alta ja helttojen päältä punakeltaista, muualta vaaleampaa. Sientä tavataan sammaleisilla laitumilla ja metsäniityillä, mutta myös lehdoissa ja lehtimetsissä. Suomessa se on varsin yleinen syys-lokakuussa.
Aiheesta muualla

Luontonetti: Niittyvahakas (Hygrocybe pratensis)
Westminsterin roomalaiskatolinen arkkihiippakunta

| Westminsterin roomalaiskatolinen arkkihiippakunta |
| --- | --- |
 Vaakuna
 Kartta Englannin ja Walesin katolisista hiippakunnista.
Kirkkokunta:  Katolinen kirkko
Osa kirkkoa:  Ecclesiastical province of Westminster
Seurakuntia:  214
Jäseniä:  439 740 eli 8,9% alueen väkiluvusta (2017)
Perustettu:  Vuonna 1622 Englannin (ja Walesin) apostolisena vikariaattina, 29. syyskuuta 1850 lähtien Westminsterin arkkihiippakunta.
Arkkipiispa:  Vincent Nichols
Tuomiokirkko:  Westminsterin katedraali
Virallinen sivusto
Westmisterin roomalaiskatolinen arkkihiippakunta on katolinen hiippakunta Englannissa. Sen keskuspaikka on Westminster. Se perustettiin vuonna 1622 Englannin (ja Walesin) apostolisena vikariaattina. 30. tammikuuta 1688 siitä erotettiin laajoja alueita kolmeksi uudeksi apostoliseksi vikariaatiksi, jolloin sen nimi muutettiin Lontoon alueen apostoliseksi vikariaatiksi. 30. toukokuuta 1784 siitä erotettiin Newfoundlandin apostolinen prefektuuri, vaikkakin se oli ollut osa vikariaattia vain muodollisesti, ollen käytännössä osa Québecin hiippakuntaa. 26. marraskuuta 1784 vikariaatista erotettiin Yhdysvaltojen apostolinen prefektuuri. 29. syyskuuta 1850 vikariaatti kohotettiin hiippakunnaksi nimellä Westminsterin arkkihiippakunta. Samassa yhteydessä siitä erotettiin omaksi hiippakunnakseen Southwarkin hiippakunta. 20. heinäkuuta 1917 arkkihiippakunnasta erotettiin omaksi hiippakunnakseen Brentwoodin hiippakunta.
Vuonna 2017 hiippakuntaan kuului 214 seurakuntaa, joihin kuului yhteensä 439 740 jäsentä. Nämä muodostivat 8,9% hiippakunnan alueen väkiluvusta.
Walter Sipilä

Wilhelm Walter (Valter) Sipilä (30. toukokuuta 1869 Janakkala  – 11. toukokuuta 1942) oli lääkäri ja Instrumentariumin pitkäaikainen toimitusjohtaja.
Walter Sipilän  vanhemmat olivat maanviljelijä, tehtailija Kustaa Sipilä ja Gustava Torttila. Sipilä tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1889 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1900. Sipilä toimi ensin apulaislääkärinä Otto Engströmin sairaalassa ja vuodesta 1902 sisätautillääkärinä Helsingissä. Instrumentariumin toimitusjohtajana Sipilä työskenteli vuodesta 1903 aina vuoteen 1937 saakka. Hän oli myös Mehiläisen perustajia ja johtokunnan jäsen sekä Duodecim-seuran puheenjohtaja 1918 ja seuran taloudenhoitaja usean vuoden ajan.
Niiza

| Niiza-shi (新座市) |
| --- | --- |
 Heirin-jin temppelin Sanmon-portti
 lippu:  symboli
 Niizan sijainti Saitaman prefektuurissa
 Koordinaatit: 35°47′37″N, 139°33′55″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Saitaman prefektuuri
Hallinto:  
 – Pormestari:  Nasaru Namiki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  22,80 km²
Väkiluku (2013):  162 036
 – Väestötiheys:  7 107 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Vaahtera
 – Kukka:  Magnolia kobus
 
 http://www.city.niiza.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Niiza (jap. 新座市, Niiza-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Tokion metropolin rajalla ja on siten osa Suur-Tokiota. Kaupungissa on 162 036 asukasta (vuonna 2013) ja sen pinta-ala on 22,80 neliökilometriä.
Paikkakunta on kasvanut nopeasti Tokion nukkumalähiönä. Niizan maaseutukaupunki perustettiin vuonna 1955 liittämällä yhteen Ōwadan maaseutukaupunki ja Katayaman kyläkunta, ja kaupunki Niizasta tuli 1. marraskuuta 1970. Silloin siellä oli noin 75 000 asukasta. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu Heirin-jin buddhalainen temppeli.
Jyväskylä on Niizan ystävyyskaupunki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Niiza Wikimedia Commonsissa
Walter Chaffe

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten köydenveto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten köydenveto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten köydenveto. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten köydenveto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | joukkuekilpailu |  |
Walter Chaffe (2. huhtikuuta 1870 – 22. huhtikuuta 1918) oli brittiläinen köydenvetäjä. Hän sai joukkueineen pronssia kesäolympialaisissa 1908 Lontoossa ja sitten hopeaa kesäolympialaisissa 1912 Tukholmassa.
Wagoner (Oklahoma)

| Wagoner |
| --- | --- |
 Wagonerin keskustaa

Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Oklahoma
Piirikunta:  Wagoner
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  26,4 km²
Korkeus:  180 m
Väkiluku (2018):  9 061
 – Väestötiheys:  343,2 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-6 (kesäaika UTC-5)
Motto::  Proud Of Our Past Confident In Our Future
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wagoner on kaupunki Wagonerin piirikunnassa, Oklahoman osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kaupungin väkiluku oli vuoden 2018 arvion mukaan 9 061 ja vuoden 2010 väestönlaskennassa 8 323. Wagonerin väkiluku kasvoi vuosina 2010–2018 9,0 prosenttia. Kaupungin pinta-ala on 26,4 neliökilometriä. Wagonerin asukkaista 22,6 prosenttia eli köyhyysrajan alapuolella.
Kuvia kaupungista

St. James Episcopal Church
Wagonerin piirikunnan oikeustalo
Walter Sisulu

Walter ja Albertina Sisulun häät. Nelson Mandela kuvan vasemmassa reunassa.
Walter Max Ulyate Sisulu (18. toukokuuta 1912 Engcobo, Transkei – 5. toukokuuta 2003 Soweto) oli eteläafrikkalainen apartheidin vastustaja ja ANC:n johtohahmo.  Hän oli 1940-luvulla yhdessä Oliver Tambon ja Nelson Mandelan kanssa perustamassa ANC:n nuorisojärjestöä CYL:iä ja toimi myöhemmin keskeisessä roolissa ANC:n aseellisen siiven Umkhonto we Sizwen johdossa. Hänet valittiin vuonna 1949 ANC:n taloudenhoitajaksi, missä asemassa hän oli vuoteen 1954 asti.
Sisulu tuomittiin Rivonian oikeudenkäynnissä elinikäiseen vankeuteen ja suoritti suuren osan vankeusrangaistuksestaan Robben Islandin vankilassa muun ANC:n johtajiston tavoin. Hänet vapautettiin 26 vankilavuoden jälkeen vuonna 1989 ja valittiin ANC:n varapuheenjohtajaksi vuonna 1991.
Sisulun vaimo, Albertina Sisulu, oli myös aktiivinen apartheidin vastustaja. Pariskunta vihittiin vuonna 1944. He saivat viisi omaa lasta, joiden lisäksi he adoptoivat Sisulun sisaren lapset tämän kuoltua.
Windows Virtual PC

Windows Virtual PC oli Windows XP:lle, Vistalle, Windows 7:lle ja PowerPC-prosessoria käyttäville Mac OS/Mac OS X -koneille saatavilla ollut emulaattoriohjelmisto, jolla voidaan emuloida PC-yhteensopivaa tietokonetta.
Ohjelmiston kehitti alun perin Connectix Macintoshille vuonna 1997 ja se julkaistiin System 7.5:lle. 
Connectix  julkaisi myöhemmin version Windowsille ja yhteistyössä Innotekin (VirtualBoxin kehittäjät) kanssa Virtual PC julkaistiin OS/2 Warpille vuonna 2002.
Myöhemmin Microsoft osti tuotteen. Microsoft julkaisi ohjelman ensimmäisen version 2004 ja antoi sen ilmaiseksi ladattavaksi 2006. Viimeinen versio on vuodelta 2011. Sen korvasi Hyper-V, joka on saatavissa Windowsin palvelinversioille Windows Server 2008:sta eteenpäin.
Virtual PC -ohjelma emuloi PC-standardin mukaista tietokonetta ja sen oheislaitteita. Sillä voidaan ajaa melkein kaikkia mahdollisia käyttöjärjestelmiä, jotka on tehty PC-tietokoneille. Se on kuitenkin suunniteltu ensisijaisesti ajamaan Windows-käyttöjärjestelmiä, joten esimerkiksi Linuxin asennuksessa voi joskus ilmetä ongelmatilanteita. Virtual PC näyttäytyy käyttöjärjestelmille tietokoneena, jossa on Pentium II -prosessori, VESA-yhteensopiva SVGA-näytönohjain (S3 Trio 64 PCI, jossa 4 MB Video RAM), American Megatrends (AMI) BIOS, Creative Labs Sound Blaster 16 -äänikortti ja DEC 21041 Ethernet -verkkokortti. Kaikki ohjelmat eivät välttämättä tajua laitteistoa ja kellotaajuuksia (saattaa vaihdella riippuen tietokoneesta ja asennettavasta käyttöjärjestelmästä), joskin yhteensopivuus on todella hyvä emulointiohjelmistoksi. Virtual PC:n Macintosh-versio kääntää x86-konekieltä dynaamisesti PowerPC-konekieleksi, joten nopeushävikki ei suoritinemulaatiossa ole kovinkaan suuri.
Ensimmäinen Virtual PC:n versio suunniteltiin ja kehitettiin alun perin Apple Macintosh -tietokoneille, ja se julkaistiin kesäkuussa 1997. Neljä vuotta myöhemmin, kesäkuussa 2001, siitä julkaistiin ensimmäinen Windows-versio (Virtual PC for Windows 4.0). Connectix myi Virtual PC:stä useita räätälöityjä versioita, jotka sisälsivät valmiina eri käyttöjärjestelmiä, kuten Windows, OS/2, ja RedHat Linux. Tässä vaiheessa oli jo tullut selväksi että tietokoneen emulointiohjelmat olivat tärkeitä myös isoille yrityksille. Ohjelmiston suosion takia Microsoft kiinnostui Virtual PC -ohjelmistosta siinä määrin, että se hankki Virtual PC -tuoteperheen (Virtual PC for Mac, Virtual PC for Windows) ja vielä siihen aikaan julkaisemattoman Virtual Server -ohjelmiston Connectix-yhtiöltä helmikuussa 2003.
Voyager 1

| Voyager 1 |
| --- | --- |
Alkuperäinen nimi:  Mariner 11
 Voyager 1-avaruusluotain
Organisaatio:  NASA / JPL
Valmistaja:  Jet Propulsion Laboratory
Tehtävätyyppi:  Planeettatutkimus
Ohilennot:  Jupiter (5. maaliskuuta 1979), Saturnus (12. marraskuuta 1980)
Laukaisu:  1977-09-055. syyskuuta 1977 Cape Canaveral AFS LC-41
Laukaisualus:  Titan III E Centaur
Kohteessa:  Tähtienvälinen avaruus
Massa:  721,9 kg
Teho:  420 W
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
COSPAR ID::  1977-084A
Voyagerin kaaviokuva
Voyager 1 -avaruusluotain on miehittämätön aurinkokunnan ulkoplaneettoja ja tähtienvälistä avaruutta tutkimaan 5. syyskuuta 1977 lähetetty luotain, joka on vielä tällä hetkellä (2023) toimintakuntoinen ja toiminee neljännenkin vuosikymmenensä loppuun. Se on Maasta kauimpana sijaitseva ihmisen tekemä laite. Voyager 1 on ohittanut Aurinkokunnan ulkoisimman vaikutusalueen (katso heliosfääri), eli se on saavuttanut tähtienvälisen avaruuden. Voyager-avaruusohjelman toinen avaruusluotain oli Voyager 1:n kanssa identtinen Voyager 2.
21 miljardin kilometrin etäisyydellä (141 AU) Auringosta Voyager 1 on saavuttanut hidastuneen aurinkotuulen alueen eli heliovaipan, mikä on terminaatiošokin jälkeinen Aurinkokunnan alue joka merkitsee siirtymää Aurinkokunnasta tähtienväliseen avaruuteen. Tältä etäisyydeltä Voyager 1:n radiosignaalilta kestää yli 22 tuntia saapua Jet Propulsion Laboratoryn ohjauskeskukseen. Luotain on hyperbolisella radalla ja on saavuttanut pakonopeuden, mikä merkitsee sitä, että luotain ei enää palaa Aurinkokuntaan. Aivan kuin Pioneer 10, käytöstä poistettu Pioneer 11 ja sisarluotain Voyager 2, Voyager 1:stä on tulossa tähtienvälinen luotain.
Voyager 1:n tehtävänä oli Jupiterin ja Saturnuksen sekä niiden kuiden ja rengasjärjestelmien tutkiminen, nykyinen tehtävä on heliopaussin havaitseminen ja aurinkotuulen sekä tähtienvälisen aineen hiukkasmittaus.
Kummassakin Voyager-luotaimessa on voimanlähteenä kolme radioisotoopin hajoamisen tuottamasta lämpösäteilystä virtaa tuottavaa generaattoria (ns. RTG-generaattori), jotka ovat suuresti ylittäneet lasketun käyttöikänsä ja niiden oletettiin tuottavan riittävästi virtaa Maan kanssa viestivää radiolähetintä varten noin vuoteen 2020 asti.
Voyager 1:ssä on mukana tähtitieteilijä Carl Saganin kokoamat kultaiset levyt (muun muassa Chuck Berryn esittämä rock ’n’ roll -kappale Johnny B. Goode)  ja vinyylilevysoitin. Levyissä on suorat koordinaatit luoksemme Maa-planeetalle, kaiverrukset mies- ja naishahmoista sekä valokuvia, musiikkikappaleita ja äänitervehdyksiä Maan eri kielillä. Tallennettuna on myös luonnonääniä, kuten ukkosta, tuulta ja sadetta. Niissä on myös levytettynä Igor Stravinskyn Kevätuhri, Yhdysvaltain presidentti Jimmy Carterin tervehdys ja Blind Willie Johnsonin Dark Was the Night -gospel-blueskappale. Mukana on myös eri kansojen ja heimojen musiikkia, kuten navajonkielistä laulua, intialainen raga ja Salomonsaarten panhuilunsoittoa, sekä äänitykset 55 eri kielellä, joissa tervehditään mahdollisia älyllisiä yhdyskuntia.
Luotain on ottanut Pale Blue Dot -nimellä tunnetun kuvan Maasta.
Lentosuunnitelma ja laukaisu

Voyager 1 suunniteltiin aluksi Mariner-avaruusohjelman Mariner 11 -luotaimeksi. Se suunniteltiin hyödyntämään aikansa uutta tekniikkaa, planeettojen painovoiman linkovaikutusta. Sattumalta planeettojenvälisten luotainten kehitys osui yhteen kerran 175 vuodessa tapahtuvan planeettojen keskinäisestä asemasta johtuvan ”Suuren planetaarisen kiertomatkan” (engl. Planetary Grand Tour) kanssa, millä tarkoitetaan toisiaan seuraavien planeettojen painovoimien linkovaikutusten sarjaa, mikä mahdollistaa ainoastaan minimaalista polttoainemäärää kurssinkorjauksiin käyttäen yksittäisen avaruusluotaimen vierailla kaikilla neljällä Aurinkokunnan kaasujättiläisplaneetalla: Jupiterilla, Saturnuksella, Uranuksella ja Neptunuksella. Identtiset Voyager 1 ja Voyager 2 -luotaimet suunniteltiin suurta planetaarista kiertomatkaa silmällä pitäen ja niiden laukaisut ajoitettiin niin, että haluttaessa voitaisiin toteuttaa tuo matka.
NASA laukaisi Voyager 1:n matkaan 5. syyskuuta 1977 Cape Canaveral Air Force Stationin laukaisukompleksi 41:ltä Titan IIIE Centaur -kantoraketilla, hieman sisaraluksensa Voyager 2:n jälkeen. Vaikka Voyager 1 lähti sisaraluksensa jälkeen, se lähetettiin nopeammalle radalle, niin että se saavuttaisi Jupiterin ja Saturnuksen ennen sisaralustaan.
Lähdössä Titan IIIE -kantoraketin toisen vaiheen poltto jäi noin sekunnin ajan vajaaksi ja jätti vastaavan määrän polttoainetta käyttämättä. Lennonjohto epäili että Voyager 1 ei saavuttaisi Jupiteria, mutta kantoraketin seuraavassa vaiheessa oli riittävästi polttoainetta kompensoimaan edellisen vaiheen lyhyeksi jäänyt poltto.
Jupiterin ohilento

Voyager 1 aloitti Jupiterin valokuvaamisen tammikuussa 1979. Se oli lähimpänä Jupiteria 5. maaliskuuta 1979, 349 000 kilometrin päässä planeetan keskipisteestä.
Lähietäisyys mahdollisti suuremman havaintotarkkuuden. Suurin osa kuita, rengasjärjestelmiä, magneettikenttiä ja säteilyä koskevista havainnoista tehtiinkin ohilentoa edeltävänä ja seuraavana vuorokautena. Planeetan valokuvaus päättyi huhtikuussa.
Kumpikin Voyager-luotain teki tärkeitä uusia havaintoja Jupiterista ja sen kiertolaisista. Yllättävin niistä oli Io-kuun tuliperäinen toiminta, mitä ei ollut aikaisemmin havaittu Maasta tai Pioneer 10 ja Pioneer 11 -luotaimien ohilennoilla.
Saturnuksen ohilento

Jupiterin painovoiman aiheuttama linkovaikutus toimi suunnitellusti ja luotain suuntasi Saturnukseen, minkä ohilento tapahtui 12. marraskuuta 1980 124 000 kilometrin etäisyydellä planeetan pilvikerrostuman yläosasta. Luotain havaitsi Saturnuksen renkaiden monimutkaisen rakenteen ja tutki Saturnuksen ja sen Titan-kuun kaasukehää. Koska Titanilla havaittiin paksu kaasukehä, päätti Voyagerin lennonjohto Jet Propulsion Laboratoryssa ohjata luotaimen Titanin läheltä tapahtuvalle ohilennolle ja keskeyttää ”suuren planetaarisen kiertomatkan”. (Suuren planetaarisen kiertomatkan jatkamisesta katso Uranuksen ja Neptunuksen osioita Suuren kiertomatkan suorittaneen Voyager 2 -luotaimen artikkelissa)
Titanin ohilennon aiheuttama painovoiman lisälinkovaikutus vei Voyager 1:n planeettojen ratatason ulkopuolelle, mikä päätti sen planeettojentutkimusvaiheen. On arvioitu että kummallakin Voyager-luotaimella olisi riittävästi virtaa ainakin joidenkin mittalaitteiden käyttämiseksi vuoteen 2020 asti.
Heliopaussi

Voyager 1:n suunnatessa tähtienväliseen avaruuteen sen mittalaitteet jatkavat Aurinkokunnan tarkkailua; JPL:n tiedemiehet käyttävät plasma-aaltotutkimuslaitteita Voyager 1 ja Voyager 2 -luotaimissa tutkiakseen heliopaussia.
Voyager 1:n aurinkotuuli-ilmaisin lopetti toimintansa vuonna 1990, eikä sen tarkkaa asemaa suhteessa heliosfääriin tiedetä. Kuitenkin toukokuussa 2005 NASA ilmoitti lehdistötiedotteessaan, että tutkijat olivat saavuttaneet konsensuksen siitä, että Voyager 1 oli nyt heliovaipassa.
Kuljettu matka

15. elokuuta 2006 luotain saavutti 100 AU:n (n. 15 miljardin kilometrin) etäisyyden Maasta, mikä tekee siitä kaikkein kauimpana Maasta olevan ihmisen tekemän laitteen. Voyager 1:n laskettiin 21.10.2009 olevan 16,67 miljardin kilometrin etäisyydellä Maasta. Voyager 1 loittonee Aurinkokunnasta noin 3,6 AU:ta vuodessa (noin 17,2 km/s), eli nopeammin kuin Voyager 2. Voyager 1 ei suuntaa mitään tiettyä tähteä kohti, mutta vaikka luotain suuntaisi kohti lähintä tähteä, Alfa Centauria, matkaan kuluisi noin 80 000 vuotta. NASAn Voyager-sivuston etusivulla on reaaliaikainen etäisyyslaskin Voyager-luotainpariin.
12. syyskuuta 2013 NASA ilmoitti 36-vuotiaan Voyager 1:n matkanneen jo 19 miljardin kilometrin etäisyydelle Auringosta ja päässeen siten tähtienväliseen avaruuteen asti eli ulos Aurinkokunnastamme. Mittausaineiston perusteella tutkimusryhmä katsoi Aurinkokunnasta poistumisen tapahtuneen 25. elokuuta 2012. Kyseessä on tutkijoiden mukaan suurin ihmiskunnan saavutus avaruudessa sitten Kuuhun laskeutumisen. Asia varmistui, kun luotain lähetti uudenlaista dataa, josta voitiin päätellä luotaimen siirtyneen ulos Aurinkokunnasta.
Galleria

Maa kuvattuna 6 miljardin km:n etäisyydeltä. Maa on himmeä vaaleansininen piste oikeanpuolimmaisessa raidassa.
Voyager 1:n 14. helmikuuta 1990 ottama "perhepotretti" planeetoista.
Voyager 1:n laukaisu Titan-raketilla 5. syyskuuta 1977
Saturnus Voyager 2:n kuvaamana.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
NASAn Voyagersivusto
Voyager Spacecraft Lifetime
CNN: NASA: Voyager I enters solar system's final frontier - 25.5.2005
Viikkoraportti
Voyager
Voyager 1
Voyager 2
Voyager Golden Record
Voyagerien reitit.
Yksityiskohta Jupiterin kaasukehästä Voyager 1:n kuvaamana.
Voyager 1 heliovaipassa.
What Do You Mean?

| ”What Do You Mean?” Justin Bieber |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 28. elokuuta 2015
 Formaatti: digitaalinen lataus
 Tekijä(t): Justin Bieber, Jason Boyd, Mason Levy
 Tuottaja(t): Mason Levy, Bieber
 Tyylilaji: pop, EDM
 Kesto: 03.27
 Levy-yhtiö: Def Jam
Justin Bieberin muut singlet
| ”Where Are Ü Now” 2015 | ”What Do You Mean?” 2015 | ”Sorry”  |
What Do You Mean? on kanadalaisen laulajan Justin Bieberin kappale ja ensimmäinen single hänen neljänneltä, Purpose-nimiseltä studioalbumilta. Single julkaistiin 28. elokuuta 2015, jolloin se sai hyvän vastaanoton kriitikoilta, ja menestyi myös kaupallisesti. Kappale pääsi listakärkeen Australiassa, Unkarissa, Uudessa-Seelannissa, Alankomaissa, Irlannissa, Ruotsissa ja Isossa-Britanniassa. Se on myös Bieberin parhaiten debytoinut single Saksassa.
Singleä myytiin Yhdysvalloissa ensimmäisellä viikolla 337 000 digitaalista latausta, ja siitä tuli Bieberin ensimmäinen Billboard Hot 100 -listaykkönen, kun se nousi ykkössijalle julkaisuviikollaan. Se on listan historian 23. kappale, joka on debytoinut ykkössijalla, ja samalla Bieberistä tuli nuorin miesaristi, jonka kappale on noussut heti ensimmäisellä viikolla listan kärkeen. Tästä saavutuksesta Bieber palkittiin, kun hänelle myönnettiin ennätys Guinness World Records -kirjassa.
Suomessa single nousi ensimmäisellä listaviikollaan virallisen singlelistan sijalle kolme, minkä jälkeen se oli kaksi viikkoa listan kärjessä.
Live-esitykset

"What Do You Mean?"-kappaleen live-esityksiä televisioitiin useaan otteeseen. Justin Bieber esitti kappaleen muun muassa vuoden 2015 MTV Video Music Awards ja MTV Europe Music Awards -gaaloissa. Billboard arvosti eritysesti MTV VMA -tapahtumassa Bieberin ammattimaista esiintymistä lavalla sekä kunnioittivat "tunnetta, joka välittyi hyvin kuuntelijoihin". Bieber itki lavalla esityksen päätteeksi. Itkeminen performanssin jälkeen sai paljon huomiota, ja välikohtauksesta tulikin yksi tapahtuman keskusteluimmista hetkistä sosiaalisessa mediassa. Bieber esitti kappaleen myöhemmin vielä ranskalaisessa NRJ Music Award-show’ssa. Metro kuvaili esityksen aiheuttamaa reaktiota "hysteeriseksi".
Käännös suomeksi
Walter Camp

Walter Camp (1919).
Walter Chauncey Camp (s. 7. huhtikuuta 1859 New Britain, Connecticut − k. 14. maaliskuuta 1925 New York) oli amerikkalaisen jalkapallon valmentaja, joka jo elinaikanaan sai liikanimen "amerikkalaisen jalkapallon isä". Camp oli merkittävä tekijä lajin kehittämisessä, ja hänen työnsä tuloksena amerikkalainen jalkapallo kehittyi omaksi lajikseen rugbysta.
Camp opiskeli vuosina 1876–1881 lääketiedettä Yalen huippuyliopistossa ja toimi koulunsa joukkueen kapteenina, jolle tuohon aikaan kuului pitkälti myös päävalmentajan tehtävät. Camp toimi koulunsa edustajana Intercollegiate Football Association -yhteistyöelimessä, ja hänen aloitteestaan silloiseen rugbya muistuttavaan lajiin tehtiin monia merkittäviä muutoksia kuten 11-miehiset joukkueet, pelinrakentajan pelipaikka, aloitusryhmitys sekä rajoitettu määrä yrityksiä kuljettaa palloa aloituksen jälkeen tietty matka. Siviliiammatissaan Camp työskenteli toimihenkilönä kelloja valmistavassa yrityksessä, minkä ohella hän valmensi vuosina 1888–1892 Yalen amerikkalaisen jalkapallon joukkuetta. Campin valmentajakaudella joukkue voitti 67 ottelua ja kärsi vain kaksi tappiota. Vuosina 1892 ja 1894-95 hän valmensi Stanfordin joukkuetta.
Camp kirjoitti myös lukuisia amerikkalaista jalkapalloa ja sen valmennusta käsitteleviä teoksia. Vuosina 1889–1897 hän toimi yhdessä Caspar Whitneyn kanssa vuosittaisen All-America-joukkueen valitsijana, ja vuodesta 1898 vuoteen 1924 Camp nimesi joukkueen yksinään.  Vuonna 1951 Camp nimettiin ensimmäisten joukossa College Football Hall of Fameen.
Virgin Group

Virgin Group on erikseen hallinnoitujen yritysten muodostama yhtymä, joista jokainen käyttää julkkismiljärdööri Sir Richard Bransonille kuuluvaa Virgin-brändiä. Ydinliiketoiminta-alueita ovat matkailu, viihde ja lifestyle, tosin yritys toimii myös useilla muillakin aloilla.
Vaikka Bransonille kuuluukin kokonaan Virgin-brändin omistus- ja hallinta, yhtymään kuuluvien yritysten omistus- ja hallintorakenne vaihtelee. Kaikki Virgin-nimen alla toimivat yhtiöt ovat erillisiä kokonaisuuksia. Jotkut yhtiöt Branson omistaa kokonaan ja joistain ainoastaan vähemmistön. Välillä hän myös ainoastaan lisensoi brändin (esimerkiksi Virgin Radio). Virgin Group omistaa muun muassa Virgin Atlantic-, Virgin Blue-, Virgin America- (nykyään osa Alaska Airlinesia ) ja Polynesian Blue -lentoyhtiöt ja Virgin Voyages -risteilyalusyhtiön.
Videopelien julkaisu on ollut vuonna 1983 perustetussa Virgin Games -yrityksessä, jonka nimi on muuttunut useaan kertaan perustamisen jälkeen.
Avaruustoimintaan keskittyviä ovat Virgin Galactic ja Virgin Orbit. Jälkimmäinen on vienyt avaruuteen Cubesat-satelliitteja Boeing 747:n alta laukaistavalta raketilla. Huhtikuussa 2023 Virgin Orbit päätyi konkurssiin sen jälkeen, kun se epäonnistui yrityksessä laukaista satelliitti aikaisemmin samana vuonna.
Virgin Racing oli kilpa-autoiluun keskittyvä talli.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virgin Group (englanniksi)
Walter Joseph Hickel

Walter Joseph Hickel
Walter Joseph ”Wally” Hickel (18. elokuuta 1919 Ellinwood, Kansas, Yhdysvallat – 7. toukokuuta 2010 Anchorage, Alaska, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Hickel valittiin Alaskan osavaltion toiseksi kuvernööriksi vuonna 1966. Hän erosi virastaan 1969 ja toimi vuoteen 1970 Yhdysvaltain sisäministerinä.
Hickel toimi jälleen Alaskan kuvernöörin virassa vuosina 1990–1994.
Aiheesta muualla

Walter Joseph Hickel Internet Movie Databasessa. (englanniksi)