stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Quadra 605
Aiheesta muualla

Macintosh Quadra 605 (Arkistoitu – Internet Archive) ja Quadra 605: Description (Arkistoitu – Internet Archive) - tekniset tiedot Apple.comissa
Developer Note - Macintosh LC 475 ja Macintosh Quadra 605[vanhentunut linkki]
Quadra 605 lowendmac.comissa
Quadra 605  everymac.comissa
Quadra 605 apple-history.comissa
Quadra 605 Obsessions
Apple Macintosh
| --- | --- |
Compact Macintosh (Classic):   Macintosh 128K  Macintosh 512K  Macintosh 512Ke  Macintosh Plus  Macintosh SE SE FDHD  Macintosh SE/30  Macintosh Classic  Macintosh Classic II  Macintosh Color Classic  Macintosh Color Classic II 
II:   Macintosh II  Macintosh IIx  Macintosh IIcx  Macintosh IIci  Macintosh IIfx  Macintosh IIsi  Macintosh IIvi  Macintosh IIvx 
LC:   Macintosh LC  Macintosh LC II  Macintosh LC III  Macintosh LC III+  Macintosh LC 475  Macintosh LC 520  Macintosh LC 550  Macintosh LC 575  Macintosh LC 580  Macintosh LC 630 
Centris/Quadra:   Centris 610  Centris 650  Centris 660AV  Quadra 605  Quadra 610  Quadra 630  Quadra 650  Quadra 660AV  Quadra 700  Quadra 800  Quadra 840AV  Quadra 900  Quadra 950 
Power Macintosh:   Power Macintosh 4400  Power Macintosh 5200 LC  Power Macintosh 5260 LC  Power Macintosh 5400  Power Macintosh 5500  Power Macintosh 6100  Power Macintosh 6200  Power Macintosh 6300  Power Macintosh 6400  Power Macintosh 6500  Power Macintosh 7100  Power Macintosh 7200  Power Macintosh 7300  Power Macintosh 7500  Power Macintosh 7600  Power Macintosh 8100  Power Macintosh 8200  Power Macintosh 8500  Power Macintosh 8600  Power Macintosh 9500  Power Macintosh 9600  Power Macintosh G3  Power Macintosh G4 Cube  Power Macintosh G4  Power Macintosh G5 
Muut mallit:   XL  Portable  Performa  TV  Twentieth Anniversary Macintosh  iMac  eMac  Mac mini  Mac Pro 
Kannettavat:   PowerBook PowerBook 100  iBook  MacBook  MacBook Air  MacBook Pro 
Palvelimet:   Apple Network Server  Apple Workgroup Server Workgroup Server 9150  Xserve 
Muuta:  Luettelo Macintosh-malleista
Käyttöjärjestelmät:   Mac OS  macOS
Thíra (alueyksikkö)

| Thíran alueyksikkö Περιφερειακή ενότητα Θήρας> Alueyksikkö |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Etelä-Egean saaret
Kuntia:  5
Perustettu:  1.1.2011
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Firá
Pinta-ala:  314,8 km²
Väkiluku (2011):  18 883
 – väestötiheys:  59,98 as./km²
Lyhenteet:  
 – NUTS:  EL422 (osa)
Thíran alueyksikkö (kreik. Περιφερειακή ενότητα Θήρας, Perifereiakí enótita Thíras) on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Etelä-Egean saarten alueella ja sen hallinnollinen keskus on Firá. Alueyksikön pinta-ala on 314,8 neliökilometriä ja asukasluku 18 883 (2011).
Alueyksikkö käsittää Santorinin saariryhmän, jonka suurimmat saaret ovat Thíra ja Thirasía, sekä Anáfin, Folégandroksen, Íoksen ja Síkinoksen saaret. Se perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä. Tuolloin aiempi Kykladien prefektuuri lakkautettiin ja jaettiin yhdeksäksi alueyksiköksi, joista Thíra on yksi.
Kunnat

Alueyksikkö jakaantuu viiteen kuntaan seuraavasti:
| Kartta |  | Kunta | Kuntakeskus | Väkiluku |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | Thíra | Firá | 15 550 |
|  | 2 | Anáfi | Anáfi | 271 |
|  | 3 | Folégandros | Folégandros | 765 |
|  | 4 | Íos | Íos | 2 024 |
|  | 5 | Síkinos | Síkinos | 273 |
Rafael Koskimies

| Rafael Koskimies |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. helmikuuta 1898 Savonlinna
Kuollut: 19. marraskuuta 1977 (79 vuotta) Helsinki
Ammatti:  Professori
Kaarlo Rafael Koskimies (vuoteen 1926 Forsman; 9. helmikuuta 1898 Savonlinna – 19. marraskuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija. Hän oli Helsingin yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosentti vuosina 1926–1939 ja estetiikan ja nykykansain kirjallisuuden professori vuosina 1939–1961.
Koskimies toimi Aika-lehden toimitussihteerinä, Uuden Suomen toimittajana sekä Valvoja-Ajan päätoimittajana 1930-luvulla.
Rafael Koskimiehen isä oli lehtori ja tietosanakirjamies Jaakko Forsman nuorempi, jonka setiä olivat valtiomiehet Jaakko Forsman vanhempi ja Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen. Hänen puolisonsa oli voimistelunopettaja ja kirjailija Airi Koskimies, o.s. Heikinheimo, jonka isä oli lääkintöneuvos Oskari Heikinheimo.
Teoksia > Kirjoittanut

Elävä kansalliskirjallisuus I–III. 1944–1949
Maailman kirjallisuus I–IV. 1963–1965
Porthanin aika: Tutkielmia ja kuvauksia.  (Suomen kulttuurihistorian ääriviivoja)  Helsinki:  Otava, 1956.
Suomen lotta: katsaus lottajärjestön toimintaan (yhdessä puolisonsa Airi Koskimiehen kanssa). 1964
Teoksia > Toimittanut

Koskimies, Rafael – Haavio, Martti (päätoim.): Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 1–7.  Helsinki:  WSOY, 1930–1954.
Aiheesta muualla

Rafael Koskimies 375 humanistia -sivustolla 16.5.2015. Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta.
Kirjallisuudenprofessori kodissaan, Kuva, 24.05.1939, nro 11, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Timo Kuparinen

Timo Kuparinen (30. huhtikuuta 1946 Jyväskylä – 8. syyskuuta 2016 Helsinki) oli Yleisradion radio- ja tv-toimittaja.
Kuparinen aloitti radion Tänään iltapäivällä -ohjelman kesätoimittajana vuonna 1971 ja jo samana vuonna hän sai vakituisen radiotoimittajan tehtävän. Vuonna 1980 hän siirtyi television uutistoimitukseen – ensin perustoimittajaksi, myöhemmin toimitussihteeriksi ja vuonna 1988 politiikan erikoistoimittajaksi. Erityisesti hän seurasi tässä tehtävässä työmarkkinoiden tapahtumia. Usein hänen raporttinsa aiheesta olivat suoria lähetyksiä neuvottelujen kulusta, lakoista ja niiden sovittelusta. Myös vaalien tulosseurannassa hän oli useita kertoja. Eläkkeelle hän jäi vuonna 2002.
Timo Kuusisto (laulaja)

Timo Kuusisto, taiteilijanimeltään myös Tinni (s. 1959 Helsinki) on suomalainen oopperalaulaja. Hän harjoitti myös kevyttä iskelmämusiikkia julkaisemalla vuonna 1979 kappaleen Lentoon, ja sen B-puolella oli Juice Leskisen sanoin Bussilla Turkuun. Kuusisto opiskeli Sibelius-akatemiassa 1980-luvulla. Sen jälkeen hän kierteli Euroopan oopperataloja, kiinnitys Zürichin oopperaan tapahtui vuonna 1988. Nykyään (2014) Kuusisto asuu Suomessa.
Tony Meola

Meola maajoukkueen harjoituksissa
Antonio Michael "Tony" Meola (s. 21. helmikuuta 1969 Belleville, New Jersey) on yhdysvaltalainen entinen jalkapalloilija.
Meolaa pidetään yhtenä Yhdysvaltain kaikkien aikojen parhaista maalivahdeista. Hän oli Yhdysvaltain ykkösmaalivahti maassa järjestetyissä 1994 MM-kilpailuissa.
Ura

Meola pelasi Yhdysvaltain maajoukkueessa 100 ottelua vuosina 1988–2006. Hän edusti Yhdysvaltoja MM-kilpailuissa vuosina 1990, 1994 ja 2002. Meola oli Yhdysvaltain ykkösmaalivahti vuosien 1990 ja 1994 kilpailuissa sekä kolmosmaalivahti vuoden 2002 kilpailuissa. Hän oli lisäksi voittamassa Yhdysvaltain riveissä CONCACAF Gold Cupia vuosina  1991 ja 2002.
Meola edusti MLS:ssä New Yorkin MetroStarsia/Red Bullsia vuosina 1996–1998 ja 2005–2006 sekä Kansas City Wizardsia vuosina 1999–2004. Hän voitti Wizardsin riveissä MLS:n mestaruuden eli MLS Cupin vuonna 2000. Samana vuonna Meola valittiin sekä MLS:n että MLS Cupin arvokkaimmaksi pelaajaksi ja MLS:n vuoden maalivahdiksi. Vuonna 2005 hänet valittiin MLS:n kaikkien aikojen parhaaksi maalivahdiksi.
Timo Kvist

Timo Tapio Sigurd Kvist (s. 29. elokuuta 1956 Turku) on suomalainen juristi ja Naantalin entinen kaupunginjohtaja, virassa vuodet 2000–2014. Kvist on puoluetaustaltaan kokoomuslainen. Kvist jäi sairauslomalle elokuussa 2012 ja epäonnistuneen leikkauksen vuoksi lopuksi kokonaan työkyvyttömyyseläkkeelle helmikuussa 2014.
Vuosina 1987–1995 Kvist oli Naantalin kaupungin lakimies. Varatuomari Kvist on myös toiminut vuosina 1995–1997 oikeusministereiden Sauli Niinistön ja Kari Häkämiehen erityisavustajana. 1990-luvulla hän toimi Turun apulaiskaupunginjohtajana. Rikoksentorjuntaneuvoston puheenjohtaja Kvist oli vuosina 2003–2005. Kvist on ollut mukana myös muun muassa Forum Marinumia perustettaessa, jolloin hän toimi säätiön hallituksen puheenjohtajana ja Turun yliopistollinen keskussairaalan johtokunnan puheenjohtajana.
Vuonna 2006 Kvist palkittiin Suomen UNICEFin ”Vuoden UNICEF-teko” -tunnustuksella valokuvanäyttelystään, jonka tuotto ohjattiin UNICEFille.
Told You So

| ”Told You So” Paramore |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: After Laughter
 Julkaistu: 3. toukokuuta 2017
 Formaatti: digitaalinen lataus, suoratoisto
 Tekijä(t): Hayley Williams Taylor York
 Tuottaja(t): Justin Meldal-Johnsen Taylor York
 Tyylilaji: indie pop indie rock pop-rock funk-pop
 Kesto: 03.09
 Levy-yhtiö: Fueled By Ramen
Paramoren muut singlet
| ”Hard Times” 2017 | ”Told You So” 2017 | ”Fake Happy” 2017 |
Told You So on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen Paramoren kappale. Se julkaistiin 3. toukokuuta 2017 toisena singlenä yhtyeen viidenneltä studioalbumilta After Laughter. Musiikkivideo kappaleelle julkaistiin samaan aikaan. Kappaleen ovat kirjoittaneet yhtyeen laulaja Hayley Williams ja kitaristi Taylor York. York on myös tuottanut kappaleen yhdessä Justin Meldal-Johnsenin kanssa.
Tausta

”Told You So” oli yksi ensimmäisistä After Laughter -albumille kirjoitetuista kappaleista. Sen sävellys ja sanoitus ovat Williamsin ja Yorkin käsialaa. Williamsin mukaan hänellä oli aluksi vaikeuksia kirjoittaa sanoja Yorkin lähettämälle sävellykselle. Kappale kertoo siitä, kuinka Williamsin aikoinaan omasta mielestä oikeat päätökset ovatkin johtaneet ongelmiin ja jotkut ihmiset ovat nauttineet tästä. Tilannetta kuvaa kappaleen sanoissa useasti toistuva ja myös sen nimessä esiintyvä fraasi ”told you so” (suom. minähän sanoin). Beats 1:n haastattelussa Williams kuitenkin painottaa, että yhtye ei olisi samassa tilanteessa kuin on nyt ilman aikaisempia virheitään.
Musiikkivideo

Kappaleen musiikkivideo julkaistiin 3. toukokuuta 2017. Sen ovat ohjanneet Paramoren rumpali Zac Farro ja Aaron Joseph.
Musiikkivideon alussa kuvataan, kuinka tummiin pukeutunut Williams laulaa yksin pimeässä ja tyhjässä talossa. Samaan aikaan yhtyeen muut jäsenet, York ja Farro, ajelevat ympäriinsä auringonpaisteessa kirkkaanpunaisiin vaatteisiin pukeutuneina ja soittimia soitellen. Yhtäkkiä Williams hyppää auton eteen ja käsiään heiluttamalla yrittää saada sen pysähtymään. Seuraavassa kohtauksessa myös Williams istuu autossa punaisiin pukeutuneena. Loppuvideon ajan kuvataan vuorotellen edelleen talossa laulavaa Williamsia ja autossa soittavaa yhtyettä. Videon tunnelma on autokohtausten aikana iloinen, mutta taloon siirryttäessä se synkkenee.
Trudie Adamsin katoaminen

Trudie Adams katosi lähellä kotiaan 24. kesäkuuta 1978 Newportissa New South Walesissa. Viimeisen kerran hänet nähtiin kun hän liftasi kotiinsa.
Poliisin mukaan tapaus saattaa liittyä seudulla 1971–1978 tehtyihin raiskauksiin. Tapauksen saatua julkisuutta useat naiset ovat kertoneet alueella tapahtuneista seksuaalirikoksista, joissa on yhteneväisyyksiä ja jotka ovat edelleen selvittämättä.
Ranskan presidentinvaalit

Tämä artikkeli on osa Ranskan viidennen tasavallan poliittista elämää ja rakennetta koskevasta kokonaisuudesta
Viides tasavalta
Ranskan perustuslaki (1958)
Ranskan perustuslakineuvosto
Ranskan tasavallan presidentti
Ranskan pääministeri
Ranskan hallitus
Ranskan parlamentti:
Ranskan kansalliskokous
Ranskan senaatti
Alueneuvosto (Ranska)
Yleisneuvosto (Ranska)
Ranskan departementit
Ranskan arrondissementit
Ranskan kantonit
Ranskan kunnat
Ranskan presidentinvaalit
Ranskan kansalliskokouksen vaalit
Ranskan senaatin vaalit
Ranskan aluevaalit
Ranskan kantonivaalit
Ranskan kunnallisvaalit
Ranskan kansanäänestykset
Ranskan presidentinvaalit on toimitus, jossa valitaan Ranskan tasavallan presidentti viisivuotiskaudeksi. Ennen vuotta 2002 presidentin kausi oli seitsemän vuoden mittainen. Aiempaa vaalikautta kutsuttiin ranskaksi nimellä ”septennat”, ja nykyistä kautta kutsutaan puolestaan nimellä ”quinquennat”.
Ominaispiirteet > Vaalin toimittaminen

Ranskan tasavallan presidentin vaalin toimittaminen perustuu viidennen tasavallan perustuslakiin ja sen artikloihin 6, 7 ja 58.
Vuoden 1962 kansanäänestyksellä suoritetun perustuslakiuudistuksen jälkeen presidentinvaali on toimitettu suoralla kansanvaalilla, joka perustuu yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen. Jos vaalissa joku ehdokkaista saa enemmistön eli yli puolet annetuista äänistä, hän tulee valituksi. Mikäli kukaan ehdokkaista ei pääse tähän tavoitteeseen, kahden viikon kuluttua ensimmäisestä vaalista suoritetaan vaalien toinen kierros.
Toisella kierroksella voivat olla ehdokkaina kaksi ensimmäisellä kierroksella eniten ääniä saanutta ehdokasta. Tällä toisella kierroksella enemmistön äänistä saanut tulee valituksi.
Käytännössä kukaan ehdokas ei ole tullut valituksi ensimmäisellä kierroksella, on siis tarvittu aina myös toinen kierros. Historiasta tiedetään, että lähinnä tavoitteen saavuttamista ensimmäisellä kierroksella oli Charles de Gaulle vuoden 1965 presidentinvaalissa, kun hänen ääniosuutensa ensimmäisellä kierroksella oli 44,6 prosenttia annetuista äänistä.
Äänestyksen tuloksen julistaa Ranskan perustuslakineuvosto, jonka tehtävänä on myös valvoa vaalien lainmukaisuutta ja sääntöjenmukaista toimittamista.
Ominaispiirteet > Äänestysaika

Ranskan perustuslaki määrittelee presidentinvaalin ajankohdan, joka on vähintään 20 vuorokautta ennen ja kolmekymmentä viisi vuorokautta jälkeen virassa olleen presidentin viisivuotisen virkakauden alkamispäivästä. Mikäli tehtävä tulee ennen virkakauden päättymistä avoimeksi esimerkiksi tasavallan presidentin kuoleman tai eron johdosta, noudatetaan samoja perustuslain aikarajoituksia kuin aiemminkin, mutta nyt kyseessä on viran aukijulistamisen alkamisaika. Tänä aikana tasavallan presidentin tehtäviä hoitaa senaatin puhemies.
Tarkan vaalipäivän päättää Ranskan hallitus. Sitten presidentti Georges Pompidoun kuoleman 2. huhtikuuta 1974 presidentinvaalit on aina pidetty keväällä, ja kahden kierroksen vaalit ovat olleet huhtikuun lopulla tai toukokuun kahden ensimmäisen viikon aikana.
Ominaispiirteet > Valitsijat

Äänioikeus Ranskan presidentinvaaleissa on kaikilla äänioikeutetuilla Ranskan kansalaisilla ja tämä tarkoittaa:
kaikkia ennen vaalipäivää 18 vuotta täyttäneitä;
Ranskan kansalaisia;
kaikkia jotka nauttivat täysiä kansalais- ja poliittisia oikeuksia;
äänioikeutettujen listaan kirjattuja henkilöitä.
Ominaispiirteet > Ehdokkaat

Ranskan presidentinvaaleissa voivat olla ehdokkaina Ranskan kansalaiset, jotka täyttävät seuraavat ehdot:
häneltä ei ole viety kansalais- ja poliittisia oikeuksia;
on iältään vähintään 23-vuotias;
on kirjoitettu äänioikeutettujen listalle;
saa vähintään 500 allekirjoitusta ehdokkuudelleen seuraavilta ryhmiltä:
kansanedustajat ja senaattorit,
kunnanjohtajat (maire), kuntaliittymien apulaiskunnanjohtajat, Lyonin ja Marseillen kaupunginosajohtajat,
ulkomailla asuvien ranskalaisten järjestön neuvoston vaaleilla valitut jäsenet,
erilaisten kuntainliittojen puheenjohtajat,
departementtien yleisneuvostojen jäsenet sekä Mayotten, Saint-Pierre ja Miquelonin yleisneuvostojen jäsenet sekä Pariisin neuvoston jäsenet,
alueneuvostojen jäsenet,
Korsikan ja Ranskan Polynesian edustajahuoneiden jäsenet ja Uuden-Kaledonian sekä Wallisin ja Futunasaarten edustuselinten jäsenet,
Euroopan parlamentin jäsenet, jotka on valittu Ranskasta ja ovat ranskalaisia.
Allekirjoittajien potentiaalinen lukumäärä on noin 45 000 henkilöä, josta määrästä 36 000 on kunnanjohtajia.
Allekirjoituksia tulee saada vähintään kolmenkymmenen departementin alueelta tai merentakaisilta alueilta. Lisäksi Euroopan parlamentin jäsenet ja ulkomailla asuvien ranskalaisten edustajat muodostavat kaksi fiktiivistä departementtia.
Sama henkilö voi allekirjoittaa vain yhden henkilön tukilistan.
Vaalitaistelun rahoitus

Ranskassa poliittisen toiminnan ja vaalijärjestelyiden rahoitus on säädeltyä toimintaa. Säännöstely on kaksiosaista: poliittisten puolueiden tuloihin ja menoihin kohdistuvaa sekä vaalikampanjoiden tuloihin ja menoihin kohdistuvaa. Tätä tarkoitusta varten on perustettu erillinen, itsenäisesti toimiva virasto. Yksittäisiä vaaleja varten kootaan vaalirahoituksesta erillinen juuri näitä vaaleja varten tehty muistio.
Valtion maksama kampanjatuki kattaa oleellisen osan ehdokkaiden vaalibudjeteista. Täten on taattu myös niiden ehdokkaiden mahdollisuudet pyrkiä tehtävään, joiden kannatus on vähäinen, ja se mainitaankin valtion tuen ensisijaiseksi tarkoitukseksi. Riippumatta ensimmäisellä kierroksella saatujen äänien määrästä valtion antama tuki on 1/20 osa koko vaalitaisteluun varatusta ensimmäisellä kierroksella sallitusta menojen enimmäismääräkatosta, joka oli 16 166 000 euroa. Ehdokasta kohden tämä tekee 808 300 euroa. Jos ja kun ehdokas saa enemmän kuin viisi prosenttia annetuista äänistä, valtion antaman tuen määrä nousee puoleen sallitusta enimmäismäärästä, eli ehdokas saa 8 083 000 euroa.
Ehdokkaiden vaalityötä voivat tukea vain luonnolliset henkilöt, joiden tuki saa olla vain 4 600 euroa henkilöä kohden. Lisäksi poliittiset puolueet saavat tukea ehdokastaan, mikä on osaltaan korostanut vaaleissa poliittisten puolueiden merkitystä.
Vaalit viidennessä tasavallassa

Viiden tasavallan perustamisen jälkeen on käyty 10. presidentinvaalia yleisen äänioikeuden periaatteella. Ensimmäisen vaalin suoritti epäsuoraa vaalitapaa käyttäen suuri valitsijamieskollegio.
1958: Charles de Gaulle (78,5 % epäsuoralla kansanvaalilla)
1965: Charles de Gaulle (55,2 % suoralla kansanvaalilla) vastaehdokas  François Mitterrand 2. kierroksella
1969: Georges Pompidou (58,2 %) vastaehdokas  Alain Poher  2. kierroksella
1974: Valéry Giscard d’Estaing (50,8 %) vastaehdokas  François Mitterrand  2. kierroksella
1981: François Mitterrand (51,7 %) vastaehdokas Valéry Giscard d’Estaing  2. kierroksella
1988: François Mitterrand (54,0 %) vastaehdokas Jacques Chirac  2. kierroksella
1995: Jacques Chirac (52,6 %) vastaehdokas  Lionel Jospin 2. kierroksella
2002: Jacques Chirac (82,2 %) vastaehdokas Jean-Marie Le Pen  2. kierroksella
2007: Nicolas Sarkozy (53,1 %) vastaehdokas  Ségolène Royal 2. kierroksella
2012: François Hollande (51,6 %) vastaehdokas  Nicolas Sarkozy  2. kierroksella
2017: Emmanuel Macron (66,1 %)  vastaehdokas  Marine Le Pen  2. kierroksella
2022: Emmanuel Macron (58,5% )  vastaehdokas  Marine Le Pen  2. kierroksella
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Presidentinvaaleja koskevia perustuslakineuvoston Conseil constitutionnel asiakirjoja 2002 ja 2007. (ranskaksi)
Ranskan Britannian lähetystön sivujen vaalitulospalvelu presidentinvaaleista 22. huhtikuuta ja 6. toukokuuta 2007 (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Viidennen tasavallan presindentinvaalit (ranskaksi)
Vuoden 2007 presidentivaalien äänestyskortin etupuoli.
The Mars Volta (albumi)

| The Mars Volta The Mars Volta |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 16. syyskuuta 2022
 Kesto: 44.52
 Levy-yhtiö: Clouds Hill
The Mars Voltan muut julkaisut
| Noctourniquet 2012 | The Mars Volta 2022 |   |
The Mars Volta on The Mars Voltan seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 16. syyskuuta 2022. Albumista julkaistiin akustinen versio nimeltään Qué Dios Te Maldiga Mí Corazón 21. huhtikuuta 2023.
Kappaleet

Blacklight Shine – 2.55
Graveyard Love – 3.14
Shore Story – 3.15
Blank Condolences – 3.27
Vigil – 3.14
Qué Dios Te Maldiga Mí Corazón – 1.41
Cerulea – 3.45
Flash Burns from Flashbacks – 2.38
Palm Full of Crux – 3.36
No Case Gain – 2.41
Tourmaline – 3.34
Equus 3 – 4.09
Collapsible Shoulders – 2.24
The Requisition – 4.12
Arvostelut

Inferno:
Soundi:
Trude Hesterberg

| Trude Hesterberg |
| --- | --- |
 Trude Hesterberg Berlin Scala-teatterissa 1939.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Gertrud Johanna Dorothea Helene Hesterberg
Syntynyt: 2. toukokuuta 1892 Berliini
Kuollut: 31. elokuuta 1967 München
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Trude Hesterberg (2. toukokuuta 1892 Berliini – 31. elokuuta 1967 München) oli saksalainen kabareetaiteilija sekä teatteri- ja elokuvanäyttelijätär.
Hesterbergin ura alkoi mykkäelokuvan aikana 1912, jolloin hän näytteli lyhytelokuvassa Im goldenen Käfig. Äänielokuvan tultua hän onnistui pysymään elokuvanäyttelijänä ja oli mukana useissa elokuvatuotannoissa, joskaan hän ei saanut enää päärooleja. Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli vuonna 1965 valmistuneessa TV-elokuvassa Tu das nicht, Angelika. Uransa aikana hän näytteli yli 60 elokuvassa.
Vuonna 1921 hän perusti Wilde Bühnen ("Hurja joukko"), joka oli yksi ensimmäisistä kirjallis-poliittisista kabareeteattereista Saksassa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Trude Hesterberg
Rasul Gamzatov

Rasul Gamzatov vastaanottamassa apostoli Andreaksen kunniamerkkiä syyskuussa 2003.
Rasul Gamzatovitš Gamzatov (ven. Расу́л Гамза́тович Гамза́тов, avaariksi Расул XIамзатов, Rasul Hamzatov; 8. syyskuuta 1923 Dagestanin Hunzahin piirin Tsadan kylä – 3. marraskuuta 2003 Moskova) oli avaarilainen runoilija.
Rasul Gamzatov syntyi runoilija Gamzat Tsadasan perheeseen. Hän alkoi kirjoittaa yhdeksänvuotiaana ja julkaisi ensimmäisen runonsa ollessaan seitsemännellä luokalla. Vuonna 1940 Gamzatov valmistui Buinakskin opettajaopistosta ja palasi kotikyläänsä opettajaksi. Myöhemmin hän työskenteli teatteriohjaajan apulaisena sekä avaarinkielisen sanomalehden ja radion toimittajana. Ensimmäinen runokokoelma Hasratab rokigi borkarab tstsingi (”Palava rakkaus ja polttava viha”) ilmestyi toisen maailmansodan aikana vuonna 1943. Gamzatovin kaksi vanhempaa veljeä kaatui sodassa.
Gamzatov hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vain 20-vuotiaana. Vuonna 1944 hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen. Vuosina 1945–1950 hän opiskeli Moskovassa Maksim Gorkille nimetyssä kirjallisuusinstituutissa. Vuodesta 1951 aina kuolemaansa saakka hän toimi Dagestanin kirjailijaliiton puheenjohtajana.
Gamzatovin ensimmäinen venäjänkielinen runokokoelma ilmestyi vuonna 1947. Seuraavien vuosikymmenien aikana hän julkaisi kymmeniä avaarin- ja venäjänkielisiä runo- ja proosakirjoja, joita on käännetty useille vieraille kielille. Runokokoelma Dun gavurab son (”Syntymävuoteni”, 1950) sai Stalin-palkinnon vuonna 1952. Kokoelma Vysokije zvjozdy (”Korkeat tähdet”, 1962) palkittiin Lenin-palkinnolla vuonna 1963. Runokirjoista merkittävimpiä on Konstitutsija gortsa (”Vuoristolaisen perustuslaki”), joka sisältää lisäksi lyyrisen kertomuksen ”Kotimaani Dagestan” (Moi Dagestan, 1968). Gamzatov toimi myös venäläisen kirjallisuuden avaarintajana.
Rasul Gamzatovin inhimillinen, elämänläheinen ja kiihkeä runous teki hänestä yhden Neuvostoliiton suosituimmista kirjailijoista. Monista hänen runoistaan on sävelletty lauluja. Niistä tunnetuin on toisen maailmansodan uhreille omistettu Žuravli (”Kurjet”). Lukijoiden suosion lisäksi Gamzatov sai lukuisia virallisia tunnustuksia. Hänelle on myönnetty Dagestanin kansanrunoilijan ja sosialistisen työn sankarin arvonimet, neljä Leninin ja useita muita kunniamerkkejä sekä neuvostoliittolaisia ja kansainvälisiä kirjallisuuspalkintoja. Gamzatov toimi Dagestanin ASNT:n ja Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana, osallistui eri kansalaisjärjestöjen toimintaan ja työskenteli mm. Novyi mir ja Literaturnaja gazeta -kirjallisuuslehtien toimituskuntien jäsenenä.
Runoilija on haudattu Mahatškalaan vaimonsa Patimatin viereen. He saivat kolme tytärtä.
Suomennettu teos

Kotimaani Dagestan. Suom. Ulla-Liisa Heino. Helsinki: Maailma ja me, 1988 (Maailma ja me -lehden novelliliite).
Aiheesta muualla

Rasul Gamzatoville omistettu sivusto (venäjäksi), (englanniksi)