stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Auvergne (D654)

| Auvergne |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  DCNS
Kölinlasku:  elokuu 2012
Laskettu vesille:  2. syyskuuta 2015
Palveluskäyttöön:  14. helmikuuta 2018
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 000 t
Pituus:  142 m
Leveys:  20 m
Syväys:  5 m
Koneteho:  34 000 kW
Nopeus:  27+ solmua
Aseistus
Aseistus:  1 x Otobreda 76 mm 2 x 20 mm modèle F2 Exocet MM40 1 x MBDA Aster SCALP Naval MU90 1 x helikopteri
Auvergne (runkonumero D654) on Ranskan laivaston 14. helmikuuta 2018 palvelukseen otettu Aquitaine-luokan monitoimifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin DCNS:ltä, missä köli laskettiin elokuussa 2012. Alus laskettiin vesille 2. syyskuuta 2015 ja otettiin palvelukseen 14. helmikuuta 2018.
Palvelus

Alus on palveluksessa.
Ava (nimi)

| Ava |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  6. kesäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Aava 
Nimen alkuperä:  taustaltaan epäselvä nimi; ehkä Evan muunnelma tai lyhentymä muista nimistä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ava on kansainvälinen naisen etunimi. Sen alkuperästä on esitetty useita tulkintoja. Kyseessä voi olla Eva-nimen muunnelma, mutta myös lyhentymä Av-alkuisista tai ava-loppuisista nimistä, kuten Avelinasta tai Gustavasta. Yhden selityksen mukaan Ava-nimi pohjautuisi muinaissaksilaiseen sanaan aval, joka merkitsee ’voimaa’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on tilastoitu vuoteen 2021 mennessä noin 1 395 Ava-nimistä naista. Vuodesta 2020 lähtien Avalla on nimipäivä suomenruotsalaisessa almanakassa 6. kesäkuuta.
Tunnettuja Avoja

Ava, 800-luvulla elänyt abbedissa ja katolisen kirkon pyhimys
Ava (k. 1127), ensimmäisenä itävaltalaisena runoilijana pidetty aatelisnainen
Ava Capri (s. 1995), yhdysvaltalainen näyttelijä
Ava DuVernay (s. 1972), yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja
Ava Gardner (1922–1990), yhdysvaltalainen näyttelijä
Ava Max, oik. Amanda Ava Koci (s. 1994), yhdysvaltalainen poplaulaja
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Ava (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Australian avoin tennisturnaus 1995

Australian avoin tennisturnaus 1995 pelattin 17. – 29. tammikuuta 1995.
Loppuottelut > Miesten kaksinpeli

Andre Agassi –  Pete Sampras 4–6, 6–1, 7–6, 6–4
Loppuottelut > Naisten kaksinpeli

Mary Pierce –  Arantxa Sánchez Vicario 6–3, 6–2
Loppuottelut > Miesten nelinpeli

Richey Reneberg /  Jared Palmer –  Mark Knowles /  Daniel Nestor 6–3, 3–6, 6–3, 6–2
Loppuottelut > Naisten nelinpeli

Jana Novotná /  Arantxa Sánchez Vicario –  Gigi Fernández /  Nataša Zvereva 6–3, 6–7, 6–4
Loppuottelut > Sekanelinpeli

Rick Leach /  Nataša Zvereva –  Cyril Suk /  Gigi Fernández 7–6, 6–7, 6–4
Aution saaren unelma (elokuva)

| Aution saaren unelma> Castaway |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Nicholas Roeg
Käsikirjoittaja:  Lucy Irvine Allan Scott
Tuottaja:  Rick McCallum
Säveltäjä:  Stanley Myers
Kuvaaja:  Harvey Harrison
Leikkaaja:  Tony Lawson
Pääosat:  Oliver Reed Amanda Donohoe
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Iso-Britannia
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  Cannon Films Netflix
Ensi-ilta:  1986
Kesto:  117 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aution saaren unelma (engl. Castaway) on seikkailuelokuva vuodelta 1986. Se perustuu tositapahtumiin sekä Lucy Irvinen kirjoittamaan samannimiseen kirjaan.
Näyttelijöitä

Oliver Reed – Gerald Kingsland
Amanda Donohoe – Lucy Irvine
Tony Rickards – Jason Menzies
Todd Rippon – Rod Armstrong
Len Peihopa – Ronald
Virginia Hey – Janice
Georgina Hale – Sisar Margaret
Frances Barber - Sisar Winifred
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen piti elokuvaa Roegin ohjaukseksi varsin pidättyvänä ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Australiankrokotiili

| Australiankrokotiili |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Krokotiilieläimet Crocodylia
Heimo::  Krokotiilit Crocodylidae
Suku::  Crocodylus
Laji::  johnstoni
Kaksiosainen nimi
 Crocodylus johnstoni  Krefft, 1873 
 Australiankrokotiilin levinneisyys
Katso myös
   Australiankrokotiili Wikispeciesissä   Australiankrokotiili Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Australiankrokotiili (Crocodylus johnstoni) on vain Australiassa elävä pitkäkuonoinen krokotiili. Se löydettiin vuonna 1870 ja sitä luultiin aluksi sundagaviaaliksi, mutta vuonna 1873 se nimettiin omaksi lajikseen.
Koko ja ulkonäkö

Australiankrokotiili on pienikokoinen ja kasvaa tavallisesti 1,8–2,1-metriseksi. Enimmäispituus on 3 metriä ja painoa voi kertyä 53 kiloa. Kuono on kolme kertaa pään leveyden mittainen. Hampaita on 68–72. Silmien luona on neljä vierekkäistä, kyhmymäistä kilpeä, ja niskassa on neljän ison kilven muodostama nelikulmio. Niiden takaa alkaa kuusi peräkkäisten selkäkilpien muodostamaa poikittaisriviä, joissa kilvet ovat rinnakkain ja muodostavat 18 poikittaisriviä. Takaraajojen varpaissa on räpyläpoimu, eturaajoista ne puuttuvat. Australiankrokotiili on selkäpuolelta vihertävänruskea ja vatsasta kellertävä. Nuorilla yksilöillä on vaaleampi väritys kuin vanhoilla, ja värierot ovat niillä selvempiä. Australian krokotiili on melko nopea maalla ja pystyy jopa juoksemaan maalla pakoon. Se onkin nopeimmin maalla liikkuva krokotiili.
Levinneisyys ja elinympäristö

Australiankrokotiili elää vain Pohjois-Australiassa. Sitä esiintyy Länsi-Australiassa,  Pohjoisterritoriossa ja Queenslandissä. Australiankrokotiili elää mieluiten jokia reunustavissa pienillä vesialueilla. Se elää myös soilla laguuneissa ja billabongeissa. Suolaisessa vedessä se ei viihdy.
Elintavat

Australiankrokotiilit paistattelevat auringossa päivän kuumimpaan aikaan. Ruokansa se etsii vedestä. Australiankrokotiilin kapea kuono soveltuu hyvin tärkeimmän ravinnon, kalan pyyntiin. Se usein odottaa liikkumatta saalista ja nappaa sen nopealla pään heilautuksella. Kalojen lisäksi se syö sammakkoeläimiä, lintuja, matelijoita, lepakoita ja muita nisäkkäitä.
Australiankrokotiilin paritteluaika on heinäkuussa ja muninta elo-syyskuussa. Naaraan kantoaika kestää kuusi viikkoa, jonka jälkeen se hakeutuu sopivalle hiekkarannalle. Naarailla on tapana palata samalle pesälle vuosi toisensa jälkeenkin. Se on noin 15 metrin päässä vedestä. Pesäpaikalle se kaivaa pienen kolon jonka se vuoraa lehdillä, ruoholla ja maa-aineksella. Naaras munii korkeintaan 20 munaa ja muninta tapahtuu yleensä yöllä. Munat hautuvat kuopassa 65–95 päivää naaraan sitä vartioidessa. Munia rosvoavat etenkin varaanit ja siat. Poikaset kuoriutuvat sadekautena jolloin tulvat ovat vallanneet laajoja alueita. Naaras kantaa poikaset suussaan veteen. Naaras jatkaa vielä jonkin aikaa poikasten puolustamista pedoilta. Poikasten uhkana ovat esimerkiksi dingo, vesirotta ja petolinnut. Aikuiset voivat jäädä toisen Australiassa elävän krokotiilin, suistokrokotiilin saaliiksi. Hengissä selvinneet tulevat sukukypsiksi kun ne ovat 1,5-metrisiä. Australiankrokotiili voi elää 50-vuotiaaksi.
Uhat ja suojelu

Australiankrokotiili on kärsinyt tehokkaasta metsästyksestä ja elinympäristön muutoksista. Nykyään laji on rauhoitettu. Se rauhoitettiin Länsi-Australiassa vuonna 1962. Vuonna 1964 se rauhoitettiin Pohjoisterritoriossa ja 1974 Queenslandissä. Krokotiilin nahkojen vienti kiellettiin Australiassa 1973. Kanta on alkanut elpyä ja se on palannut suistokrokotiilin tapaan monille vanhoille elinpaikoilleen. Salametsästystä tapahtuu hieman, mutta ei ole enää uhka. Kanta on nykyään 50 000–100 000 eikä laji ole enää uhanalainen.
Aurora-seura

Henrik Gabriel Porthan
Pietari Kalm
Johan Henric Kellgren
Aurora-seura oli Turussa vuosina 1770–1779 toiminut isänmaallis-kirjallinen ja musiikillinen (seuran musiikkiosasto perustettiin 1773) salaseura.
Perustaminen

Sen perustajia olivat Henrik Gabriel Porthan ja  Johan Lilius. Myös suomalaiset  Carl Fredrik Fredenheim, Pehr Juslén  kuuluivat Porthanin tavoin tukholmalaiseen Utile dulci -seuraan ym., jotka tukholmalaisen esikuvan innoittamina olivat mukana elokuussa 1770 Turkuun Aurora-seuraa perustamassa.Se oli tuolle ajalle tyypillinen salaseura, jossa oli tärkeimpänä tavoitteena veljien siirtyminen hierarkiassa ylempiin asteisiin. Pääasiana olivat rituaalit ja symbolit. Se ei ollut mikään pelkkä herttainen luku- ja keskustelupiiri kuten Eero Järnefelt on Helsingin yliopiston pommituksissa tuhoutuneessa maalauksessa kuvannut.
Sen keskushenkilönä oli H. G. Porthan. Seura harrasti runoutta sekä Suomen historian, maantiedon, kielen ja talouden tutkimusta sekä 1773 lähtien myös musiikkia tukholmalaisen esikuvansa mukaisesti. Seuralla oli oma orkesteri, joka järjesti myös julkisia konsertteja.
Heti ensimmäisenä vuonna alettiin julkaista omaa lehteä. Aluksi lehti oli vain pieni vihkonen, joka ilmestyi kaksi kertaa kuukaudessa, sitten vähitellen kerran viikossa. Se oli kuitenkin lehdistökulttuurimme alku. Seura julkaisi vuosina 1771–1778 tätä Suomen ensimmäistä sanomalehteä Tidningar Utgifne Af et Sällskap i Åbo, joka lyhentyi jokapäiväisessä käytössä Åbo Tidningariksi. Lehti ilmestyi katkoksen jälkeen vielä 1782–1785.
Seura hajosi Porthanin matkustettua 1779 ulkomaille.
Turun Aurora-seura oli tukholmalaisen Utile dulci -seuran haaraosasto. Aurora-seuran musiikillista toimintaa jatkoi seuran lopettamisen jälkeen 1790 perustettu Turun Soitannollinen Seura.
Toiminta

Aurora-seuran toiminta keskittyi Turun akatemian ympärille, joka oli Suomen henkisen elämän keskus. Seuran kokoontumisissa keskusteltiin, viljeltiin kaunopuheisuutta ja illastettiin.
Seuraan liittyvät vihittiin jäseniksi erityisin riitein. Jäsenet kantoivat myös erilaisia arvomerkkejä. Toisilla oli hopeatähti rintapielessä, toisilla sama koriste kaulassa, kolmansilla taivaansininen silkkinauha olalla ja puheenjohtajalla taivaansininen, kultapitsinen hattu.
Auroran esikuvana oli ruotsalainen Utile dulci -seura , jonka ohjelma sovitettiin Suomen tarpeita vastaavaksi. Tarkoituksena oli johdattaa suomalaista kulttuuria iloisesti ja toiveikkaasti kohti aamunsarastusta (Aurora, aamuruskon jumalatar). Seura jakoi tietoa kansallisesta kulttuurista laaja-alaisesti: runoista, kielestä, maantieteestä, talouselämästä, historiasta, tieteestä, akatemiasta, kirkosta, koulu- ja oikeuslaitoksesta. Kuten seuran lehden avausnumerossa sanottiin: ”Kyll' antaa Suomen maa voi sulle runsaat aiheet”, ja seuraa kannusti sen toiminnassa "rakkaus ja hellyys isänmaata kunniaa, sen hyötyä ja sen menestystä kohtaan". Seurassa ajateltiin, että monipuolinen maan tuntemus on omiaan herättämään kansalaisissa isänmaanrakkautta.
Åbo Tidningarin toimittaminen oli Auroran näkyvin ja myös pysyvin toimintamuoto. Seura julkaisi lehteä vuosina 1771–1778. Kun seuran toiminta päättyi, Porthan julkaisi lehteä vielä vuosina 1782–1785.
Seura maalaustaiteessa

Eero Järnefelt teki vuonna 1916 Helsingin yliopiston päärakennuksen juhlasaliin Aurora-seuraa esittäneen seinämaalauksen. Se oli yksi Albert Edelfeltin ja Järnefeltin toteuttamista kolmesta maalauksesta, jotka esittivät yliopiston historiaan liittyneitä aiheita. Kaikki juhlasalin maalaukset tuhoutuivat helmikuun 1944 suurpommituksissa. Edelfeltin maalaus on myöhemmin entisöity, mutta Järnefeltin maalauksia ei.
Jäseniä

Magnus Jacob Alopaeus
Johan Bilmark
Matthias Calonius
Abraham Niklas Edelcrantz
Carl Fredrik Fredenheim
Pehr Juslén
Pietari Kalm
J. H. Kellgren
Johan Lilius
Henrik Gabriel Porthan
Gabriel Tidgren
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Turun Sanomat, 4.6.2009, Merkittävä arkeologinen löytö yllätti Linnankadun kaivajat. (uutinen Aurora-seuran talon löytymisestä)
Kesällä 2009 Aurora-seuran talon jäännökset löytyivät Linnankadun remontin yhteydessä.
Eero Järnefeltin lopullinen luonnos Aurora-seura-seinämaalaukseen (1916). Itse maalaus tuhoutui vuonna 1944.
Aurinkokunnan tulevaisuus

Aurinkokunnan tulevaisuus ulottuu nykyhetkestä siihen tarkemmin määrittelemättömään aikaan, jolloin aurinkokunta lakkaa olemasta. Auringon energiavarat loppuvat noin viiden miljardin vuoden päästä, mutta Aurinkoa kiertävistä kappaleista osa saattaa säilyä hyvinkin kauan tämän jälkeen.
Tähtitieteilijät arvioivat, että aurinkokunta tulee kiertoratojensa puolesta säilymään lähes järkkymättömänä kymmeniä miljardeja vuosia. Kyseessä on kuitenkin kaaosteorian piiriin kuuluva asia, joten harvinaistenkin tapahtumien todennäköisyys kasvaa pitkällä aikavälillä. Siten esimerkiksi todennäköisyys, että toinen tähti ohittaa Auringon tarpeeksi läheltä ja irrottaa planeetan Aurinkoa kiertävältä radalta, kasvaa biljoonien vuosien kuluessa lähelle yhtä.
Kiertoratojen stabiilius pitkällä aikavälillä

Aurinkokunta on kaoottinen järjestelmä, sillä planeettojen kiertoradat ovat alttiita pitkän aikavälin muutoksille. Esimerkiksi Neptunuksen ja Pluton kiertoradat ovat lukkiutuneet 3:2-resonanssiin. Vaikka resonanssi itsessään on vakaa, on mahdotonta ennustaa Pluton sijaintia radallaan pidemmälle kuin 10-20 miljoonan vuoden päähän. Tätä käsitettä kutsutaan Ljapunovin aikaskaalaksi.
Toinen esimerkki on Maan akselin kallistuma, jonka Kuun vetovoima pitää vakaana mutta jota ei silti kyetä ennakoimaan kauemmaksi kuin muutaman vuosimiljardin päähän. Koko aurinkokunnalle Ljapunovin aikaskaala on välillä 2-230 miljoonaa vuotta. Tätä pidemmälle planeettojen sijaintien määrittäminen on pelkkien arvailujen varassa. Siten esimerkiksi kesän ja talven ajoitus on epävarmaa, mutta joissakin tapauksessa myös radat itsessään muuttuvat. Käytännössä niissä vaihtelee ratojen epäkeskisyys, mikä tarkoittaa joidenkin planeettojen ratojen muuttumista huomattavasti nykyistä elliptisemmiksi.
Aurinkokunta on siinä mielessä täysin vakaa, etteivät planeetat tule ainakaan muutamaan vuosimiljardiin törmäämään toisiinsa tai sinkoutumaan ulos tähtienväliseen avaruuteen. Tämän ajanjakson jälkeen todennäköisyys, että Marsin radan eksentrisyys saavuttaa arvon 0,2, kasvaa voimakkaasti. Jos näin tapahtuu, Marsin kiertorata leikkaa Maan rataa aiheuttaen mahdollisen törmäysvaaran. Samalla aikajänteellä Merkuriuksen radan eksentrisyys voi kasvaa vieläkin enemmän, jolloin lähiohitus Venuksen kanssa voisi teoriassa heittää planeetan ulos aurinkokunnasta tai sysätä sen törmäämään Venukseen tai Maahan.
Kuiden ja rengasjärjestelmien kehitys

Kuujärjestelmien kehityksessä ratkaisevassa asemassa ovat vuorovesivoimat. Planeettaa kiertävä kuu aiheuttaa planeettaan vuorovesivoiman, koska kuun gravitaatiovoima on erisuuruinen eri kohdissa planeettaa. Tämän seurauksena planeettaan syntyy kaksi pullistumaa, toinen sille puolelle joka on lähimpänä ja toinen sille joka on kauempana satelliitista. Avainasemassa on se, onko satelliitin kiertoaika planeetan ympäri suurempi, pienempi vai yhtä suuri kuin planeetan vuorokausi eli pyörähdysaika oman akselinsa ympäri.
Jos planeetta pyörii nopeammin kuin satelliitti kiertää planeettaa, vuorovesipullistuma laahaa planeetan pinnalla aina hieman satelliitin edellä. Tällöin energiaa siirtyy planeetan pyörimisestä satelliitin rataliikkeeseen, jolloin planeetan pyöriminen hidastuu ja satelliitti loittonee planeetasta hitaasti kasvavalla spiraalin muotoisella radalla. Esimerkkinä tästä ovat Maa ja Kuu. Kuu on vuorovesilukkiutunut Maan suhteen, sillä se kääntää jatkuvasti saman puolen kohti Maata, joten sen pyörähdysaika akselinsa ympäri on yhtä pitkä kuin kiertoaika Maan ympäri eli yksi kuukausi. Tulevaisuudessa Kuu loittonee edelleen hitaasti kauemmas Maasta ja Maan pyöriminen hidastuu. Jos taivaankappaleet selviävät Auringon muuttumisesta punaiseksi jättiläiseksi, koittaa noin 50 miljardin vuoden kuluttua aika jolloin päivä ja kuukausi ovat yhtä pitkät, jolloin kärventyneet ja jäähtyneet Maa ja Kuu ovat molemmat vuorovesilukinneet toisensa.
Tilanne on toinen, jos kuu kiertää planeettaansa nopeammin kuin planeetta pyörii tai mikäli kiertosuunta on planeetan pyörimissuuntaa vastaan. Tällöin vuorovesivoimat nopeuttavat planeetan pyörimistä ja vievät energiaa satelliitin rataliikkeestä. Tällainen kuu on tuhoon tuomittu, sillä se lähestyy jatkuvasti spiraaliradalla emoplaneettaansa. Kun välimatka on pienempi kuin Rochen raja, kuu murskautuu vuorovesivoimien puristuksessa palasiksi, joista ehkä muodostuu planeetan ympärille rengas. Tämä tulee tapahtumaan ainakin suurille kuille, kuten Neptunuksen Tritonille. Pienempi satelliitti, kuten Marsin sisempi kuu Phobos, saattaa säilyä tästä ehjänä ja tuhoutua vasta osuessaan planeettaan.
Kolmas tilanne on erikoistapaus, jossa kuu ja planeetta ovat jo valmiiksi vuorovesilukittuneita toistensa suhteen. Tällöin planeetan pinnan vuorovesipullistuma on täsmälleen planeetan ja kuun välisellä linjalla eikä energiaa siirry kumpaankaan suuntaan. Satelliitin kiertoaika ja etäisyys pysyvät samoina, esimerkkinä Pluto ja Kharon.  Plutoa ei kuitenkaan enää pidetä planeettana ja toisillakin transneptunisilla kohteilla ja joillain asteroideilla on omaan kokoonsa verrattavia kuita.
Auringon ja planeettojen elinkaari

Aurinko tulee ajan mittaan hitaasti kirkkaammaksi ja kuumemmaksi, jolloin Maan pintalämpötila nousee. Miljardin vuoden kuluttua auringon kirkkaus on kasvanut 10 prosenttia nykyisestä. Tällöin Maan pintalämpötila saavuttaa rajan, jossa karkaava kasvihuoneilmiö käynnistyy, jolloin Maa muuttuu elinkelvottomaksi koska se siirtyy pois elinkelpoiselta vyöhykkeeltä. Maan meret höyrystyvät ja vesihöyry hajoaa vedyksi ja hapeksi. Vetyatomit karkaavat avaruuteen happiatomien jäädessä ilmakehään. Ilmanpaine ja pintalämpötila kohoavat samoihin lukemiin kuin Venuksessa.
Samanaikaisesti Marsissa pintalämpötila nousee, jolloin ikiroutaan sitoutuneet vesi ja hiilidioksidi vapautuvat ilmakehään. Planeetan olosuhteet ovat kasvihuoneilmiön ansiosta ehkä tietyn ajan otolliset elämälle. Samoin joissakin Jupiterin ja Saturnuksen kuissa pintalämpötila saattaa nousta lukemiin, joissa jonkinlainen elämä pystyisi selviytymään.
Auringon ja planeettojen elinkaari > Punainen jättiläinen

Kun vety loppuu Auringon sisäosista, tähden ytimestä ulospäin kohdistuva säteilypaine ei enää pysty vastustamaan ulompien kerrosten painoa, mikä saa aikaan luhistumisen. Tämä kasvattaa ytimen lämpötilaa niin korkeaksi, että heliumin fuusio käynnistyy. Aurinko laajenee punaiseksi jättiläiseksi, jolloin sen luminositeetti ja läpimitta kasvavat huomattavasti nykyisestä.
Koska Aurinko muuttaa ainettaan säteilyksi, sen massa pienenee ajan myötä, jolloin kaikki planeetat siirtyvät pikkuhiljaa siitä kauemmaksi. Tutkijoiden kesken on epäselvyyttä siitä, kuinka suureksi Aurinko laajenee. Sisemmät planeetat Merkurius ja ehkä myös Venus jäävät laajenevan Auringon sisään ja höyrystyvät. Joidenkin arvioiden mukaan myös Maa joutuu nielaistuksi, kun taas vaihtoehtoisen näkemyksen mukaan se välttyy tältä massan menetyksen takia.
Kun Aurinko on käyttänyt loputkin energiavarastonsa, sen ydinreaktiot lakkaavat. Aurinko puhaltaa ulommat kerroksensa avaruuteen planetaariseksi sumuksi, ja tähden ydin jää jäljelle valkoisena kääpiönä, joka säteilee jäännöslämpöään avaruuteen miljardien vuosien ajan, jäähtyen lopulta mustaksi kääpiöksi.
Linnunradan ja Andromedan sulautuminen

Maailmankaikkeuden laajenemisen seurauksena galaksit ja galaksijoukot liikkuvat enimmäkseen erilleen toisistaan. Riittävän lähellä toisiaan olevien galaksien kohdalla painovoima kuitenkin voittaa yleisen laajenemisen ja saa galaksit liikkumaan toisiaan kohti. Linnunrataa lähinnä oleva toinen suuri galaksi M31, eli Andromedan galaksi, liikkuu meitä kohti noin 120 kilometrin sekuntinopeudella.  Galaksit törmäävät toisiinsa kolmen vuosimiljardin kuluttua.
Koska tähdet sijaitsevat keskimäärin useiden valovuosien päässä toisistaan, todennäköisyys, että yksittäiset tähdet törmäävät toisiinsa, on kuitenkin hyvin pieni. Galaksien törmäys, joka tulee tapahtumaan kymmenesosalla valon nopeudesta, tulee heittämään osan tähdistä galaksienväliseen avaruuteen, ja on mahdollista, että Aurinkomme tulee olemaan yksi ulos sysätyistä tähdistä. Lopputuloksena sulautumisesta on elliptinen galaksi, jolla ei ole spiraalihaaroja.
Aurinkokunnan aikaskaala

| Vaihe | Vuotta kulunut Auringon muodostumisesta | Prosessi   |
| --- | --- | --- |

| Tähtienvälinen pilvi   | Miljardeja vuosia ennen aurinkokunnan muodostumista   | Aiemmat tähtisukupolvet elävät ja kuolevat, mistä jää tähtienväliseen avaruuteen kaasua ja pölyä, joista aurinkokunta alkaa muodostua.   |
Tähtienvälinen pilvi  : 
| ~5 × 107 vuotta ennen aurinkokunnan syntyä   | Jos Aurinko muodostui Orionin sumun kaltaisella alueella, massiivisimmat tähdet kuolevat ja räjähtävät supernovina. Tämä ehkä laukaisee aurinkokunnan tiivistymisen.    |  |
| Auringon muodostuminen   | 0–1 × 105 vuotta   | Protoplanetaarinen kaasusumu alkaa tiivistyä. Auringon muodostuminen alkaa.   |
| Auringon muodostuminen   | 1 × 105–5 × 107 vuotta   | Aurinko kokee T Tauri -vaiheen.    |
| Auringon muodostuminen   | 1 × 105–7 vuotta   | Ulommat planeetat muodostuvat. Aurinkotuuli puhaltaa 10 miljoonassa vuodessa protoplanetaarisen kiekon kaasun pois.   |
| Auringon muodostuminen   | 1 × 107–8 vuotta   | Maankaltaiset planeetat ja Kuu muodostuvat. Valtavia törmäyksiä. Vesi ilmaantuu maapallolle.   |

| Pääsarjan tähti   | 5 × 107 vuotta   | Auringosta tulee pääsarjan tähti.   |
Pääsarjan tähti  : 
| Pääsarjan tähti   | 2 × 108 vuotta   | Vanhimmat Maan kivet muodostuvat.   |
| Pääsarjan tähti   | 5–6 × 108 vuotta   | Jupiterin ja Saturnuksen kiertoratojen resonanssin vaikutuksesta Neptunus siirtyy ulommas Kuiperin vyöhykkeen sisäreunalle. Sisempänä aurinkokunnassa valtavaa komeetta- ja meteoripommitusta.   |
Pääsarjan tähti  : 
Pääsarjan tähti  : 
Pääsarjan tähti  : 

| 8 × 108 vuotta   | Vanhin tunnettu elämä Maassa.   |  |
| 4.6 × 109 vuotta   | Nykyhetki. Aurinko pysyttelee pääsarjan tähtenä, hitaasti kuumentuen ja kirkastuen noin 10% yhden vuosimiljardin aikana.  |  |

| 6 × 109 vuotta   | Auringon elokehä siirtyy Maan radan ulkopuolelle, mahdollisesti Marsin kohdalle. Maasta tulee liian kuuma elämälle.  |  |

| 7 × 109 vuotta   | Linnunrata ja Andromedan galaksi alkavat sulautua. On olemassa pieni mahdollisuus, että aurinkokunta joutuu sulautumisprosessin alkuvaiheessa osaksi Andromedan galaksia tai sinkoutuu ulos galaksista.  |  |
| Punainen jättiläinen   | 10–12 × 109 vuotta   | Auringon ytimestä loppuu vety. Aurinko paisuu punaiseksi jättiläiseksi, jonka säteilyvoimakkuus on 2700-kertainen nykyiseen nähden ja joka nielaisee Merkuriuksen, ehkä myös Venuksen ja Maan.   |
| Punainen jättiläinen   | ~12 × 109 vuotta   | Aurinko alkaa polttaa heliumia (heliumleimahdus). Lopulta se saavuttaa asymptoottihaaravaiheen, menettäen noin 30% massastaan. Tämä vaihe päättyy ulkokerrosten puhaltumiseen avaruuteen planetaarisena kaasusumuna. Auringon keskus jää jäljelle valkoisena kääpiönä.    |
| Valkoinen kääpiö   | >12 × 109 vuotta   | Valkoinen kääpiöaurinko, joka ei enää tuota energiaa, himmenee ja jäähtyy hitaasti, lopulta muuttuen mustaksi kääpiöksi.   |
| Valkoinen kääpiö   | 1015 vuotta   | Aurinko jäähtyy lämpötilaan 5 Kelviniä. Ohikulkevien tähtien painovoima on irrottanut jäljelle jääneet kuolleet planeetat radoiltaan. Aurinkokunta on lakannut olemasta.   |
Käännös suomeksi
Australian avoin tennisturnaus 2000

Australian avoin tennisturnaus 2000 pelattiin 17. – 30. tammikuuta 2000.
Loppuottelut > Miesten kaksinpeli

Andre Agassi –  Jevgeni Kafelnikov 3–6, 6–3, 6–2, 6–4
Loppuottelut > Naisten kaksinpeli

Lindsay Davenport –  Martina Hingis 6–1, 7–5
Loppuottelut > Miesten nelinpeli

Ellis Ferreira /  Rick Leach –  Wayne Black /  Andrew Kratzmann 6–4, 3–6, 6–3, 3–6, 18–16
Loppuottelut > Naisten nelinpeli

Lisa Raymond /  Rennae Stubbs –  Martina Hingis /  Mary Pierce 6–4, 5–7, 6–4