stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tekoäly
Kirjallisuutta

Marttinen, Jussi: Palvelukseen halutaan robotti: tekoäly ja tulevaisuuden työelämä.  Aula & Co, 2018.  ISBN 9789527190937
Marttinen, Jussi: Robofobia - mikä roboteissa ja tekoälyssä pelottaa?. Aviador, 2020. ISBN 9789527347317.
Tegmark, Max: Elämä 3.0: ihmisenä oleminen tekoälyn aikakaudella.  Suomentanut Pietiläinen, Kimmo. Terra Cognita, 2018.  ISBN 9789525697896
Toivonen, Hannu: Mitä tekoäly on? 100 kysymystä ja vastausta. Teos, 2023. ISBN 9789523634565
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Teknologian tutkimuskeskus VTT: Tekoälyn käsitekartta, 14.06.2018 (pdf)
Ailisto, Heikki; Heikkilä, Eetu; Helaakoski, Heli; Neuvonen, Anssi; Seppälä, Timo: Tekoälyn kokonaiskuva ja osaamiskartoitus, kesäkuu 2018[vanhentunut linkki] (pdf)
Suomen Tekoälyseura
Jaakko Suominen: Tietokonepelko teknologisen katselutavan ilmentymänä (pro gradu -tutkielma) (Arkistoitu – Internet Archive)
Asko Nivala: Onko tekoälyä olemassa?
AI Now: The Social and Economic Implications of Artificial Intelligence Technologies in the Near Term Jason Furman (pdf)
YouTube: Artificial intelligence & algorithms: pros & cons | DW Documentary
Kuvantunnistus-tekoälyn tunnistamat jalankulkijat.
Pyöreäsuvanto

| Pyöreäsuvanto |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Kivijärvi
Koordinaatit:  63°06′26″N, 25°17′07″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven–Vuosjärven alue (14.44)
Laskupuro:  puro Myllysuvantoon 
Järvinumero:  14.441.1.016
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  130,5 m  
Pituus:  190 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,502 km  
Pinta-ala:  1,31 ha  
Tilavuus:  0.000016 km³ 
Keskisyvyys:  1,21 m  
Suurin syvyys:  2,6 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiPyöreäsuvanto 
Pyöreäsuvanto tai Yläsuvanto on Keski-Suomessa Kivijärvellä  Lokakylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 190 metriä pitkä, 100 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,3 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 15 900 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,2 metriä ja suurin syvyys on 2,6 metriä. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Kivijärven–Vuosjärven alueella (14.44), jonka Vuosjärven alueeseen (14.441) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 130,5 metriä mpy.
Ilpo Koskela (sarjakuvapiirtäjä)

Koskela Helsingin kirjamessuilla lokakuussa 2010.
Ilpo Koskela työpöydän ääressä vuonna 2015. Kuva Mari Verho.
Ilpo Koskela (s. 1958) on Oulussa asuva suomalainen sarjakuvapiirtäjä ja graafikko. hänen sarjakuviaan sekä kuvituksia on julkaistu suomalaisessa mediassa aina 1980-luvulta saakka. Sarjakuvateoksia Koskela tehnyt yhdeksän ja niitä on käännetty tähän mennessä viidelle eri kielelle. Lastenkirjakuvituksia on syntynyt kaksi. Sarjakuvan tekemisen oppikirjoja Koskela on julkaissut kolme kappaletta.
Parhaiten hänet tunnetaan Aleks Revel -sarjakuvastaan, joka kertoo fiktiivisen virolaisen seikkailijan elämästä Suomen kieltolain aikana ja myöhemmin.
Työn alla on pohjoismaiden keskiaikaan sijoittuva sarjakuvaromaani. Rajalinja -sarjakuva-albumista (Arktinen banaani 2014) julkaistiin toinen painos kesällä 2021. Teos on ollut peruskoulun 5-6 luokkien Lukudiplomikirjana.
Tilaussarjakuvia tiedottamisen ja markkinoinnin tarpeisiin on syntynyt lukuisiin eri tarkoituksiin, muun muassa Googlen sponsoroima dialogiton sarjakuvaprojekti viittomakielisestä uutispalvelusta.
Erilaisia infografiikkatoimeksiantoja, myös sarjakuvamuotoisia Koskela on toteuttanut jo kahden vuosikymmenen ajan moninaisiin tarpeisiin.
Ilpo Koskela on opettanut sarjakuvaa Oulun taidekoulussa 14 vuoden ajan. Vuonna 1998 hän laati alustavan opetussuunnitelman Limingan taidekoulun sarjakuvalinjalle, joka on kouluttanut suomalaisia sarjakuvantekijöitä jo kahden vuosikymmenen ajan.
Hän on luennoinut sarjakuvien tekemisestä ja infografiikasta Suomessa aina yläasteilta yliopistoihin, Suomen lisäksi myös Ruotsissa, Venäjällä, Ukrainassa, Portugalissa ja Algeriassa.
Oulun sarjakuvaseuran toiminnassa Koskela oli mukana aina alusta vuodesta 1980 saakka, pyörittäen toimintaa 1990-luvun puoliväliin saakka. Kemin sarjakuvakeskuksen hallituksessa, ja Kemin kansainvälisen sarjakuvafestivaalin organisaatiossa Koskela oli mukana vuosina 1995–2012, johtaen festivaalia vuosina 2007–2012. Hän vastasi myös Kemin pohjoismaisen sarjakuvakilpailun organisoimisesta vuosina 1999–2012.
Vuonna 2011 Koskela sai Suomen sarjakuvaseuran myöntämän sarjakuvaneuvoksen arvonimen.
Sarjakuvateokset

Irlantilainen (Kemin sarjakuvakeskus 1991, Aleks Revel -sarjaa) ISBN 952-90-2738-9
Sarjakuvakeittokirja, Ilpo Koskela – Ari Kutila (Kemin sarjakuvakeskus 1992, Aleks Revel -sarjaa) ISBN 952-9686-01-3
Aleks Revel (Sarjamafia 1997). ISBN 952-5171-00-0
Perämeren Jähti, Ilpo Koskela – Juha Ruusuvuori (Meriva -säätiö 2007) ISBN 978-952-92-1861-5
Pieni opas sarjakuvien piirtämiseen (Lastenkulttuurikeskus Sarjis, Kemi 2007) ISBN 978-952-5124-99-6
Paholaisen kuiskaus (Arktinen Banaani 2009, Aleks Revel -sarjaa) ISBN 978-952-576819-0
Sarjakuvantekijän oppikirja (Arktinen banaani 2010) ISBN 978-952-5768-46-6
Sankaritekoja Ahmaksella (Utajärven kunta 2013) ISBN 978-952-99942-3-6
Rajalinja (Arktinen banaani 2014) ISBN 978-952-270038-4
Lusia (Like kustannus 2015) ISBN 978-952-01-1301-8
Uusi Sarjakuvantekijän oppikirja (Arktinen banaani 2016) ISBN 978-952-270-229-6
Uusi sarjakuvantekijän oppikirja – uudistettu laitos (Arktinen banaani 2018) ISBN 978-952-270-410-8
Rajalinja (Arktinen banaani 2021) ISBN 978-952-270-442-9
Revel (GST Graafinen Studio 2022) ISBN 978-952-99947-4-8
Sarjakuvateokset > Käännökset

Jähti - Sailing Ship of the North (Meriva sr 2008, alkuteos Perämeren Jähti) ISBN 978-952-92-3225-3
Smávva oahpis ráidogovaid sárgumii, (Lapin liitto 2008, alkuteos Pieni opas sarjakuvien piirtämiseen) ISBN 978-951-9244-54-9
Djävulens viskning (Optimal Press Ruotsi 2011, alkuteos Paholaisen kuiskaus) ISBN 9789185951253
Илпо Коскела – Краткое руководство по созданию комиксов (alkuteos Pieni opas sarjakuvien piirtämiseen)
Aɣeṛṛabu n ugafa (Oxygen Publishing House Algeria, alkuteos Perämeren Jähti) ISBN 978-9931-9212-1-9
Astewtew n cciṭan (Oxygen Publishing House Algeria, alkuteos Paholaisen kuiskaus) ISBN 978-9931-9310-0-3
Aiheesta muualla

Ilpo Koskelan kotisivut
Santikko, S.: Ilpo Koskela kertoo Kvaak.fi. 11.5.2009.
Marlboro-mies

Marlboro-mies Hampurin päärautatieasemalla keväällä 2008.
Marlboro-mies on Marlboro-savukemerkin mainoshahmo. Se keksittiin Yhdysvalloissa, jossa Marlboro-miestä käytettiin savukemainoksissa vuosina 1954–1999.lähde?
Historia

Marlboro-miehen hahmon kehitteli vuonna 1954 Leo Burnett. Marlboro-mies on kovapintainen karjapaimen, joka esiintyy savuke suussa ulkoilmassa tekemässä oikeita miesten töitä. Mainosten alkuperäinen tarkoitus oli lisätä suodattimella varustettujen savukkeiden suosiota, joita pidettiin tuohon aikaan usein naisten savukkeina.lähde?
Mainoskampanjaa on usein pidetty yhtenä mainonnan historian parhaista. Cowboy-hahmon lisäksi on ollut muunkin tyyppisiä Marlboro-miehiä, mutta ne eivät ole olleet yhtä suosittuja.lähde?
Vuonna 2006 Allan Lazar, Dan Karlan ja Jeremy Slater laittoivat Marlboro-miehen ykkössijalle kirjassaan The 101 Most Influential People Who Never Lived (Vaikutusvaltaisimmat ihmiset, jotka eivät koskaan eläneet).lähde?
Hahmon esittäjiä

Näyttelijä ja kirjailija William Thourlby oli ensimmäinen Marlboro-mies. Muita ovat olleet muun muassa Charley Conerly, Jim Patton, Darrell Winfield, Dick Hammer, Brad Johnson, Bill Dutra, Dean Myers, Robert Norris, Wayne McLaren, David McLean, Buster Hobbs ja Tom Mattox.lähde?
Australialainen George Lazenby, joka näytteli James Bondia elokuvassa Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa, oli Euroopan Marlboro-mies.lähde?
Marlboro-miesten kuolemat

Ainakin kolme entistä Marlboro-miestä on kuollut tupakoinnin aiheuttamiin sairauksiin. David Millar kuoli keuhkoahtaumatautiin vuonna 1985 ja Wayne McLaren keuhkosyöpään 51-vuotiaana heinäkuussa 1992.lähde? David McLean, joka esiintyi monissa televisiomainoksissa ja lehti-ilmoituksissa 1960-luvun alkupuolelta, kuoli myös syöpään 73-vuotiaana vuonna 1995. Vuosina 1978–1981 Marlboro-miestä esittänyt Eric Lawson kuoli keuhkosairauteen tammikuussa 2014 72-vuotiaana.
Charlotta Wolff

Charlotta Wolff (s. 1976 Tammisaari) on suomenruotsalainen historioitsija, professori ja kääntäjä. Hän toimii Turun yliopiston Suomen historian professorina ja on aiemmin toiminut tutkijana Helsingin yliopistossa. Wolff väitteli 2004 historian tutkimuksella Vänskap och makt, joka palkittiin Ruotsin akatemian Axel Hirschsin palkinnolla.
Wolff on ollut Helsingin yliopiston Euroopan historian dosentti vuodesta 2009, Suomen Akatemian tutkija 2013–2018, ja hän on vastuullinen tutkija ja projektinjohtaja hankkeessa "Agents of Enlightenment" (Suomen Akatemia) 2017–2020.
Wolff on kirjoittanut elämäkerrat hovijahtimestari Constantin Linderistä ja presidentti, kreivi Johan Fredrik Aminoffista.
Palkinnot ja tunnustukset

Svenska litteratursällskapets femtioårsfond 2005
Axel Hirschsin palkinto Svenska Akademien 2006 teoksesta Vänskap och makt
Ingrid, Margit och Henrik Höijers donationsfond I, Svenska litteratursällskapet 2018
Teokset

Vänskap och makt: den svenska politiska eliten och upplysningstidens Frankrike , Charlotta Wolff. Helsingfors: Charlotta Wolff, 2004 ISBN 952-91-7778-X. – Väitöskirja Helsingin yliopisto.
Vänskap och makt: den svenska politiska eliten och upplysningstidens Frankrike, Charlotta Wolff. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland; 2005 – (Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland, ISSN 0039-6842; 676.). ISBN 951-583-119-9, ISBN 91-7353-042-5.
Noble conceptions of politics in eighteenth-century Sweden (ca 1740–1790), Charlotta Wolff. Helsinki: Finnish Literature Society, 2008 – (Studia Fennica, ISSN 1458-526X; 15.). ISBN 978-952-222-092-9.
Snappertuna krigsveteraner r.f. 40 år 1971–2011, Charlotta Wolff. Snappertuna: Snappertuna krigsveteraner, 2011 ISBN 978-952-92-8623-2.
Viipurin läänin historia. IV, Vanhan Suomen aika, toim. Yrjö Kaukiainen, Risto Marjomaa ja Jouko Nurmiainen; artikkelien kirjoittajat: muun muassa Charlotta Wolff. Joensuu: Karjalan kirjapaino, 2013 ISBN 978-952-5200-78-2.
Muuttuvien tulkintojen Viipuri, toim. Anu Koskivirta, Pentti Paavolainen, Sanna Supponen; artikkelien kirjoittajat: muun muassa Charlotta Wolff. Viipurin Suomalainen Kirjallisuusseura, 2016 – (Viipurin suomalaisen kirjallisuusseuran toimitteita, ISSN 1236-4304; 18) ISBN 978-952-67216-2-0.
Mångkulturalitet, migration och minoriteter i Finland under tre sekel, red. Mats Wickström och Charlotta Wolff; artikkelien kirjoittajat: muun muassa Charlotta Wolff. Svenska litteratursällskapet i Finland, 2016 – (Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland, ISSN 0039-6842; nr 803) ISBN 978-951-583-342-6.
Kejsarens man: Constantin Linder och hans värld 1836–1908 , Siltala 2016 ISBN 978-952-234-416-8.
Keisarin mies: Constantin Linder ja hänen maailmansa 1836–1908, suomentanut Jouko Nurmiainen. Siltala 2016 ISBN 978-952-234-415-1.
Johan Fredrik Aminoff - Kustaviaani kahdessa valtakunnassa. Otava 2022. ISBN 978-951-146-554-6.
Johan Fredrik Aminoff. Gustavian i två riken. Otava 2022. ISBN 978-951-1-46-555-3.
2-naftyyliamiini

| 2-naftyyliamiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  naftaleeni-2-amiini
CAS-numero:  91-59-8
PubChem CID:  7057
SMILES:  C1=CC=C2C=C(C=CC2=C1)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H9N
Moolimassa:  143,185 g/mol
Sulamispiste:  110,2–113 °C
Kiehumispiste:  306 °C
Tiheys:  1,061 g/cm3
Liukoisuus veteen:  6,4 mg/l (18 °C)
    
2-naftyyliamiini on aromaattinen amiini, joka on huoneenlämpötilassa väritöntä ja kiteistä. Se liukenee esimerkiksi kuumaan veteen ja alkoholiin. 2-naftyyliamiini on todettu karsinogeeniseksi ihmisille, ja se on kyetty yhdistämään virtsarakon syöpään. Sille altistaminen on aiheuttanut virtsarakon syöpää myös hamstereilla, koirilla ja reesusmakakeilla. Altistetuilla kotihiirillä on tavattu hyvänlaatuisia hepatosellulaarisia adenoomia.
Tupakansavussa esiintyy 2-naftyyliamiinia.
2-naftyyliamiinin kemiallinen kaava on C10H9N, moolimassa 143,185 g/mol ja CAS-numero 91-59-8. Yhdisteestä käytetään myös nimiä beta-naftyyliamiini ja 2-aminonaftaleeni. 2-naftyyliamiinin sulamispiste on 110,2–113 °C, kiehumispiste 306 °C, tiheys 1,061 g/cm3 ja leimahduspiste 157 °C.
Valmistus ja käyttö

2-naftyyliamiinia voidaan valmistaa 2-naftolin ja ammoniakin ja ammoniumsulfiitin seosta kuumentamalla. Muodostuva tuote voidaan puhdistaa alipainetislauksella. Syöpävaarallisuutensa vuoksi 2-naftyyliamiinia saa nykyään käyttää vain tutkimustarkoituksiin. Aikaisemmin se oli tärkeä lähtöaine valmistettaessa värejä tai kumin hapettumisenesteoaineena käytettävää N-fenyyli-2-naftyyliamiinia.
Aiheesta muualla

2-naftyyliamiinin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: 2-Naphthylamine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): 2-Naphthylamine (englanniksi)
ChemBlink: 2-Aminonaphthalene (englanniksi)
Luettelo vuonna 2025 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 2025 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Maaliskuu

1. maaliskuuta – Angie Stone, yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, levytuottaja ja näyttelijä (s. 1961)
2. maaliskuuta – Liisa Juhantalo, suomalainen kuvataiteilija (s. 1943)
2. maaliskuuta – Buvaisar Saitijev, venäläinen vapaapainija ja olympiavoittaja (s. 1975)
3. maaliskuuta – Eleonora Giorgi, italialainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja (s. 1953)
3. maaliskuuta – Felicia Țilea-Moldovan, romanialainen keihäänheittäjä (s. 1967)
4. maaliskuuta – Roy Ayers, yhdysvaltalainen jazz-muusikko (s. 1940)
5. maaliskuuta – Mihail Vasiljev, Neuvostoliittoa edustanut käsipalloilija ja olympiavoittaja (s. 1961)
6. maaliskuuta – Olavi Salonen, suomalainen entinen juoksija, 1500 metrin ME-mies (s. 1933)
7. maaliskuuta – Gugi Kokljuschkin, suomalainen muusikko ja musiikkialan vaikuttaja (s. 1947)
8. maaliskuuta – Athol Fugard, eteläafrikkalainen kirjailija (s. 1932)
8. maaliskuuta – Ella Zeller, romanialainen pöytätennispelaaja (s. 1933)
9. maaliskuuta – Richard McTaggart, skotlantilainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja (s. 1935)
10. maaliskuuta – Carl Lundström, ruotsalainen liikemies ja äärioikeistoaktivisti (s. 1960)
11. maaliskuuta – Francis Billy Hilly, Salomonsaarten pääministeri (s. 1948)
13. maaliskuuta – Sofija Gubaidulina, venäläinen säveltäjä (s. 1931)
14. maaliskuuta – Susanne Kottulinsky, ruotsalainen ralliautoilija
14. maaliskuuta – Dennis Rafkin, suomalainen ravintoloitsija ja talousneuvos (s. 1944)
Etusivulla esiin nostetut

Etusivulla esille nostettuja kuolleita
Sofija Gubaidulina (1931–2025) oli venäläinen säveltäjä, joka hyllytettiin omaperäisen sävellystyylinsä takia Neuvostoliitossa. Hänen musiikissaan on uskonnollisia vaikutteita.
Dennis Rafkin
Carl Lundström
Francis Billy Hilly
Richard McTaggart
Ella Zeller
Athol Fugard
Gugi Kokljuschkin
Bandyliiga

| Jääpallon Bandyliiga |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Bandyliigakausi 2024–2025 

Laji:  Jääpallo
Maa(t):   Suomi
Perustettu:  1908 (nimi Bandyliiga 1991)
Edeltäjä:  Jääpallon SM-sarja
Joukkueita:  8
Hallitseva mestari:  Veiterä
Eniten mestaruuksia:  HIFK (17)
Alempi taso:  Divari
TV:  FinbandyTV
Kuva kauden 2013–2014 loppuottelusta Oulussa.
Bandyliiga (ruots. Bandyligan) on miesten jääpallon korkein sarjataso Suomessa. Sen järjestää Suomen Jääpalloliitto. Sarjan voittaja on jääpallon Suomen-mestari. Jääpallon Suomen-mestaruudesta pelattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1908, ensimmäisenä joukkuepallopelinä Suomessa. Korkeinta sarjatasoa on kutsuttu nimellä Bandyliiga kaudesta 1991–1992 lähtien.
Historia

Suomessa jääpallon kilpailutoiminta alkoi organisoitua Suomen Palloliiton perustamisen myötä vuonna 1907. Vuonna 1908 ratkaistiin ensimmäinen Suomen-mestaruus, kun Polyteknikkojen Urheiluseura (PUS) voitti Helsingin IFK:n finaalissa maalein 8–3. Jääpallo sai näin kunnian olla ensimmäinen joukkuepallopeli, jossa ratkaistiin Suomen-mestaruus. Siitä lähtien jääpallon Suomen-mestaruus on ratkaistu vuosittain. Ainoastaan vuosina 1918, 1940 ja 1942 mestaruus jäi ratkaisematta sotien vuoksi.
Mestaruudesta pelattiin cup-kilpailuna vuoteen 1931, jolloin siirryttiin yksinkertaiseen sarjaan. Yksinkertaista sarjaa jatkettiin vuoteen 1937. Sen jälkeen oli kaksilohkoinen sarja. Vuonna 1941 sarja oli kolmilohkoinen ja sotatalvina 1943 ja 1944 Suomen mestaruus ratkaistiin cup-kilpailuna. Nelilohkoinen mestaruussarja käynnistyi sodan jälkeen. Kaksilohkoiseen palattiin kahden kauden jälkeen eli 1947 ja edelleen yksilohkoiseen 1953. Työväen Urheiluliiton seurat tulivat Palloliiton sarjoihin 1956. Yksilohkoista sarjaa pelattiin vuoteen 1969. Poikkeuksen muodosti vuosi 1965, jolloin pelattiin kahdessa SM-sarjan lohkossa. Kaksinkertainen yksilohkoinen sarja käynnistyi kaudella 1969–1970 ja siihen lisättiin pudotuspelit kaudella 1976–1977.
Suomen parhaimpia jääpalloseuroja lajin alkuvuosikymmeninä 1910-luvulta 1930-luvulle olivat Viipurin Sudet (aluksi nimellä Viipurin Bandy- ja Jalkapalloseura) sekä Helsingin IFK. Warkauden Pallo -35 on ollut yksi Suomen johtavista seuroista 1940-luvulta lähtien. Seuran saavutuksena on yhteensä 16 Suomen-mestaruutta. Oulu nousi kaupunkina jääpallokartalle 1950-luvulla Oulun Palloseuran johdolla. OPS voitti 1950- ja 1960-luvulla kaikkiaan seitsemän mestaruutta, joista viisi peräkkäin, mikä on peräkkäisten voitettujen jääpallon Suomen-mestaruuksien ennätys. OPS:n valtakauden päättyessä suomalaisessa jääpalloilussa 1970-luvulla alkoi toisen oululaisseuran, Oulun Luistinseuran, nousu. OLS on saavuttanut historiansa aikana 16 Suomen-mestaruutta. 1990-luvulla Suomen kärkijoukkueiden joukkoon nousi Tornion Palloveikot, joka on ollut 2000-luvulla menestynein suomalainen jääpalloseura saavuttamalla kuusi SM-kultaa.
Vuonna 2008 tuli kuluneeksi 100 vuotta ensimmäisen jääpallon Suomen-mestaruuden ratkaisusta. Helsingissä pelatussa juhlafinaalissa Oulun Luistinseura voitti Tornion Palloveikot rangaistuslyöntien jälkeen. Koska muutama vuosi oli jäänyt pelaamatta Suomen-mestaruudesta, 100. mestaruuden voitti keväällä 2010 Helsingin IFK.
Sarjajärjestelmä

Kaksinkertaisen runkosarjan jälkeen (14 ottelua) neljä parasta jatkavat ylempään ja neljä seuraavaa alempaan jatkosarjaan. Jatkosarjojen jälkeen pudotuspeleihin selviävät kaikki joukkueet ylemmästä jatkosarjasta sekä alemman jatkosarjan kaksi parasta.
Puolivälierät pelataan paras kolmesta -periaatteella. Välierät pelataan paras viidestä.
Finaali pelataan runkosarjassa paremmin sijoittuneen joukkueen kotikentällä kerrasta poikki -menetelmällä.
Mikäli ottelutilanne puolivälierissä, välierissä, finaalissa tai pronssiottelussa on tasan varsinaisen peliajan jälkeen, ottelua jatketaan 2 x 10 minuutin jatkoajalla. Jatkoajalla on 
käytössä äkkikuolemaperiaate eli ottelu päättyy välittömästi maaliin. Mikäli ottelu on jatkoajan jälkeen tasan, suoritetaan rangaistuslyöntikilpailu.
Bandyliigaseurat kartalla
Tilastoja > Mestarit

Eniten jääpallon Suomen-mestaruuksia on voittanut Helsingin IFK 17 mestaruudella. Ykköspaikkaa piti hallussaan vuoteen 1995 asti Viipurin Sudet. Uusimpana joukkueena mestariluetteloon on lisätty JPS vuonna 2019.
17: Helsingin IFK
16: Warkauden Pallo -35
16: Oulun Luistinseura
14: Viipurin Sudet
8: Lappeenrannan Veiterä
7: Oulun Palloseura
6: Tornion Palloveikot
5: Helsingin Jalkapalloklubi
4: Veitsiluodon Vastus
4: Botnia, Helsinki
4: Porvoon Akilles
2: Polyteknikkojen Urheiluseura
2: Käpylän Urheilu-Veikot, Helsinki
2: Viipurin Palloseura
2: Mikkelin Kampparit
2: Porin Narukerä
1: Mikkelin Palloilijat
1: Lappeenrannan Urheilu-Miehet
1: Jyväskylän Seudun Palloseura
Tilastoja > Eniten maaleja

Maalintekijätilastoa on pidetty vuodesta 1963 lähtien. Runkosarjan tilastokärki kauden 2022-2023 jälkeen:
| Sija | Pelaaja | Joukkue | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Veikko Niemikorpi | OPS, OLS, HIFK | 692 |
| 2. | Jari Vaattovaara | ToPV | 662 |
| 3. | Harri Kauhanen | WP-35 | 656 |
| 4. | Marko Kilpeläinen | OPS, OLS | 633 |
| 5. | Samuli Niskanen | OPS, OLS | 516 |
| 6. | Matti Alatalo | OLS | 495 |
| 7. | Janne Hauska* | Veiterä, WP-35, HIFK, Kampparit | 468 |
| 8. | Pekka Vartiainen | OLS, Akilles | 439 |
| 9. | Lasse Laakkonen | WP-35, Akilles, HIFK | 431 |
| 10. | Igor Zolotarev | ToPV , Kampparit, LRK Tornio | 430 |
| 11. | Rasmus Lindqvist | Akilles | 416 |
| 12. | Arto Loukkola | OPS, OLS | 413 |
| 13. | Petri Parviainen | Akilles, Botnia, HIFK | 392 |
| 14. | Jarmo Kehusmaa | Vastus, Botnia, ToPV | 381 |
| 14. | Tomi Mustonen* | Narukerä | 381 |
| 16. | Janne Koponen | Veiterä, JPS, Botnia, HIFK | 362 |
| 17. | Seppo Laakkonen | WP-35 | 348 |
| 18. | Antti Laine | JPS, HIFK, Kampparit | 340 |
| 19. | Lauri Söderström | Botnia, HIFK | 327 |
| 20. | Lauri Arponen | Narukerä | 296 |

* pelasi Bandyliigassa kaudella 2022-2023
Tilastoja > Eniten otteluita

Eniten Bandyliigan runkosarjaotteluita kauden 2022-2023 jälkeen:
| Sija | Pelaaja | Joukkue | Ottelut |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Joni Maaranen | Kampparit, HIFK, WP-35, JPS | 470 |
| 2. | Jari Valta | OPS, OLS | 464 |
| 3. | Tommi Niittylä* | Vesta, Botnia, HIFK | 463 |
| 4. | Tommi Heikkilä | Narukerä | 433 |
| 5. | Juha Laitinen | HIFK | 430 |
| 6. | Lasse Laakkonen | WP-35, Akilles, HIFK | 427 |
| 7. | Kim Johansson | Akilles | 424 |
| 8. | Petri Parviainen | Akilles, Botnia, HIFK | 421 |
| 8. | Pauli Riento | Narukerä | 421 |
| 10. | Ari Kukkonen | Botnia, Akilles, HIFK | 418 |
| 11. | Heikki Hyvönen | Narukerä | 412 |
| 12. | Rasmus Lindqvist | Akilles | 406 |
| 13. | Magnus Gustafsson | Akilles | 405 |
| 14. | Jarmo Haavisto | HIFK | 404 |
| 15. | Igor Zolotarev | ToPV , Kampparit, LRK Tornio | 402 |
| 16. | Jari Vaattovaara | ToPV | 401 |
| 17. | Marko Kilpeläinen | OPS, OLS | 390 |
| 18. | Mikko Hyvönen | Kampparit, WP-35 | 371 |
| 18. | Veikko Niemikorpi | OPS, OLS, HIFK | 371 |
| 20. | Petteri Luomansuu | OPS, OLS | 365 |

* pelasi Bandyliigassa kaudella 2022-2023
Aiheesta muualla

Suomen Jääpalloliitto
| n k Bandyliiga |
| --- | --- |
Joukkueet (2024–25):  Akilles  Botnia  HIFK  JPS  Kampparit  Narukerä  OLS  Veiterä 
Jääpallon SM-sarjan kaudet
| Cup-kilpailut |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1900-luku |  |  |  |  |  |  |  | 1908 | 1909 | 1910 |
| 1910-luku | 1911 | 1912 | 1913 | 1914 | 1915 | 1916 | 1917 | (1918) | 1919 | 1920 |
| 1920-luku | 1921 | 1922 | 1923 | 1924 | 1925 | 1926 | 1927 | 1928 | 1929 | 1930 |
Mestaruussarja: 
| 1930-luku | 1931 | 1932 | 1933 | 1934 | 1935 | 1936 | 1937 | 1938 | 1939 | 1940 |
| 1940-luku | 1941 | 1942 | 1943 (cup) | 1944 (cup) | 1945 | 1946 | 1947 | 1948 | 1949 | 1950 |
| 1950-luku | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 | 1960 |
| 1960-luku | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Bandyliiga: 
| 1990-luku |  | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010–luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2020–luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 | 2024–25 |  |  |  |  |  |