stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vainajien palvonta

Alttari malesiankiinalaisessa kodissa. Suitsukkeet ovat kutsu esivanhemmille ottaa ruokauhri.
Vainajainpalvonta eli manismi (lat. manes, vainajahenget) tarkoittaa vainajille määrätavoin, esimerkiksi uhraamalla osoitettua uskonnollista kunnioitusta, joka perustuu käsitykseen vainajan kyvystä vaikuttaa jälkeen jääneiden elämään. Vainajainpalvonta on etenkin luonnonuskonnoissa yleinen käsitys, jonka mukaan esivanhempien henget liikkuvat kuolemansa jälkeen maan päällä. Myös šintolaisuudessa on manismin piirteitä.
Kuoltuaan ihmisestä tulee henki, joka liittyy esivanhempiensa seuraan. Esivanhemmat on pidettävä tyytyväisenä, eikä heitä saa saattaa häpeään, sillä muuten he voivat kostaa, jonka seurauksena voi olla sairaus tai onnettomuus. Esivanhemmat ovat aktiivisina vaikuttamassa uskonnollisen yhteisön tapahtumiin.
Tärkeää vainajainpalvonnassa on esivanhempien ja perinteiden kunnioitus. Manistisissa uskonnoissa on tarkat hautausrituaalit ja vainajien juhlat. Esivanhemmat usein pidetään tyytyväisinä uhrilahjoilla.
Perinteisesti perheen vanhin lapsi jatkaa esivanhempien palvontaa, ja lapsettomuutta pidetäänkin luonnonuskontojen parissa suurena onnettomuutena, sillä silloin kukaan ei ole enää palvelemassa suvun esivanhempia.
Juho Torppa

| Juho Torppa |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. lokakuuta 1859 Veteli, Suomi
Kuollut: 15. maaliskuuta 1941 (81 vuotta) Hattula, Suomi
Ammatti:  maanviljelijä, kansanedustaja
Arvonimi: kunnallisneuvos
Vanhemmat:  Abram Torppa ja Maria Kaustinen
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Anna Liisa Alaspää (k. 1905), Iida Maria Eerola (k. 1944)
Juho Torppa (6. lokakuuta 1859 Veteli – 15. maaliskuuta 1941 Hattula) oli suomalainen maanviljelijä ja kunnallisneuvos. Hän toimi valtiopäivämiehenä sekä Suomalaisen puolueen, Kansallisen edistyspuolueen ja Maalaisliiton kansanedustajana.
Torpan vanhemmat olivat maanviljelijä Abram Torppa ja Maria Kaustinen. Torppa oli naimisissa 1878–1905 Anna Liisa Alaspään (k. 1905) kanssa. Jäätyään leskeksi hän meni 1910 uusiin naimisiin Iida Maria Eerolan (ent. Åkerlund, myöhemmin Ahovaara, k. 1944) kanssa, joka oli rakennusmestari Matias Emil Åkerlundin leski. Hän kävi kansakoulun ja toimi maanviljelijänä Vetelissä vuoteen 1912 saakka. Vetelin säästöpankin varajohtajana hän toimi vuosina 1903–1913. Sittemmin hän toimi maanviljelijänä ensin Kälviällä 1912–1919 ja vuodesta 1919 Hattulassa. Hän oli Vaasan läänin vt. maaherra 1917 ja  Hattulan kunnan asutuskassan hoitaja 1923–1933 sekä Hattulan säästöpankin varajohtaja 1930–1933. Torppa toimi lautamiehenä 18 vuoden ajan, 21-vuotiaasta saakka. Kirkolliskokouksen edustaja hän oli vuosina 1893, 1898, 1903, 1913 ja 1923. Torppa toimi myös Vetelin kuntakokouksen ja kunnallislautakunnan puheenjohtaja ja Kälviän kunnanvaltuuston puheenjohtaja, samoin kuin Maatalousseurojen keskusliiton valtuuskunnan ja edustajiston varapuheenjohtaja. Maallikkosaarnaajanakin toiminut Torppa kunnallisneuvoksen arvon 1920.
Torppa oli Kokkolan tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906. Ensin mainittuna vuonna hän syrjäytti koevaalissa säätynsä ruotsinkielisen puheenjohtajan alaveteliläisen Carl Johan Slotten. Vuoden 1898 koulupiiriasetus toteutettiin hänen aloitteestaan. Hän oli sittemmin suomalaisen puolueen kansanedustaja 1907–1914, edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä, kansallisen edistyspuolueen kansanedustaja 1919–1922, edustaen Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä, sekä Maalaisliiton kansanedustaja 1927–1929, edustaen Hämeen läänin eteläistä vaalipiiriä.
Bergin kirkko (Trondheim)

| Bergin kirkko Berg kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2017.
Sijainti:  Trondheim, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1972
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  110
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bergin kirkko (norj. Berg kirke) on Trondheimin kunnassa Norjassa sijaitseva tiilinen pitkäkirkko vuodelta 1972.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bergin kirkko (Trondheim) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Taiteenala:  KulturNav
Työkyvyttömyys

Työkyvyttömyys tarkoittaa työkyvyn huomattavaa alenemista.
Monen sairauden oireet voivat aiheuttaa työkyvyttömyyttä. Työkyvyttömyys voi johtua esimerkiksi väsymyksestä, joka voi aiheutua siitä, että immuunipuolustuksen taistelu sairautta vastaan saa aineenvaihdunnan ylikierroksille. Immuunipuolustuksen aktivoimat välittäjäaineet häiritsevät myös elimistön normaalia toimintaa.
Koska työkyvyttömien on vaikea tehdä työtä tai työllistyä, heille kuuluu maksaa lain mukaan sairauspäivärahaa, määräaikaista kuntoutustukea tai toistaiseksi voimassa olevaa työkyvyttömyyseläkettä. Sairaspäivärahaa maksetaan kuitenkin enintään 300 arkipäivän ajalta, ja erittäin suuri osa työkyvyttömistä jää ilman kuntoutustukea tai työkyvyttömyyseläkettä. Jos kuntoutustuki tai työkyvyttömyyseläke hylätään, työkyvyttömällä on oikeus saada työmarkkinatukea.
Työantajalla on oikeus edellyttää palkattavalta henkilöltä sellaista työkykyä, että hän pystyy hoitamaan tulevia työtehtäviään. Aluehallintoviraston mukaan pelkkä epäily siitä, että työntekijä ei tule suoriutumaan työstään vamman tai sairauden vuoksi ei ole kuitenkaan hyväksyttävä peruste olla palkkaamatta työnhakijaa, vaan ainoastaan työterveyshuollolla on oikeus arvioida, onko henkilö kyvytön hoitamaan kyseessä olevaa työtehtävää.
Esiintyvyys

Arviolta noin 600 000 suomalaista kokee terveydentilansa rajoittavan työkykyä pitkäaikaisesti tai pysyvästi. Heistä 300 000 osallistuu työelämään ja 240 000 on täydellä tai osa-aikaisella työkyvyttömyyseläkkeellä. Lisäksi noin puolet Suomen 82 000 pitkäaikaistyöttömästä elää pitkäaikaisesti työttömyyskorvauksella omaten vamman tai pitkäaikaissairauden, joka vähentää mahdollisuuksia saada työpaikka tai säilyttää se. Heidän joukossaan on 27 000 täysin työkyvytöntä ihmistä.
Työkyvyttömyys ei kuulu Suomen virallisiin tilastointikriteereihin. Myöskään Kela ei tilastoi työkyvyttömiä työnhakijoita, vaan tilastointi tapahtuu ainoastaan myönnetyn sosiaalietuuden perusteella. Suuri työkyvyttömistä tilastoidaan tämän vuoksi työttömiksi, ja osa putoaa kokonaan tilastojen ulkopuolelle, koska heille ei myönnetä mitään taloudellista tukea.
Työkyvyttömyyseläkettä tai kuntoutustukea saavien suomalaisten määrä Suomessa oli vuonna 2011 lähes 260 000, ja he olivat keskimäärin 50-vuotiaita ja pääosin 50 vuotta täyttäneitä.
Esiintyvyys > Syyt

Kuntoutustuen tai työkyvyttömyyseläkkeen saaneiden naisten päädiagnoosi on yleisimmin jokin psykiatrinen sairaus eli niin sanottu mielenterveyden tai käyttäytymisen häiriö. Miesten ensisijainen kuntoutustuki- tai eläkeperuste oli yleisimmin jokin tuki- ja liikuntaelinsairaus.
Psykiatriset häiriöt sekä tuki- ja liikuntaelinten sairaudet  muodostivat yhteensä 65 prosenttia kaikista vuonna 2022 myönnetyistä kuntoutustuista ja työkyvyttömyyseläkkeistä. Masennus oli mielenterveyden häiriöistä yleisin syy saada eläke lukuun ottamatta Kelan nuoriksi määrittelemiä henkilöitä, joilla älyllinen kehitysvammaisuus oli yleisin mielenterveysperustainen eläkesyy.
Kela myöntää vain harvoin nuoreksi määrittelemälleen henkilölle työkyvyttömyyseläkkeen tai kuntoutustuen. Esimerkiksi tuki- ja liikuntaelinsairauksien vuoksi eläkkeellä tai kuntoutustuella oli vuonna 2018 alle 20 Kelan nuoreksi määrittelemää henkilöä.
Masennusperusteiselle työkyvyttömyyseläkkeelle siirrytään keskimäärin 47 vuoden iässä. Tuki- ja liikuntaelinpotilaille myönnetään eläke vieläkin myöhäisemmässä elämänvaiheessa, minkä vuoksi kaksi viidestä työkyvyttömyyseläkeläisestä on mielenterveyspotilaita ja vain neljännes tuki- ja liikuntaelinsairaita.
Puolella myönteisen eläkepäätöksen 2010-luvun alussa saaneista oli vähintään kaksi työkykyä alentavaa sairautta tai vammaa. 2020-luvulla eläkemyönnön saaneet kärsivät usein jo lukuisista sairauksista. Eläkemyönnöt ja -hylkäykset tilastoidaan elähakemuksessa ensimmäisena mainitun diagnoosin perusteella. Lääkärit kirjoittavat eläkettä puoltaviin lausuntoihinsa ensimmäiseksi diagnoosiksi yleensä sen diagnoosin, jonka arvioivat menevän parhaiten läpi vakuutusyhtiössä. Työterveyslääkäri Markku Seurin mukaan hyväksyttyjen eläkehakemusten ensimmäisenä diagnoosina on yleensä pitkän tapahtumasarjan viimeisin sairaus, joka kuuluu vakuutusyhtiöiden hyväksyttävänä eläkeperusteena pitämien joukkoon. Tällä vuosituhannella on ruvettu käyttämään tuki- ja liikuntaelinsairauteen mahdollisesti liittyvää masennusdiagnoosia ensimmäisenä diagnoosina, koska tuki- ja liikuntaelinsairauden vuoksi on aiempaa vaikeampi saada eläkettä.
Riskitekijät

Suomalaisessa Health and Social Support -väestöseurantatutkimuksessa on havaittu, että ne ihmiset sairastavat muita enemmän, joiden lapsuuteen sisältyi traumaattisia kokemuksia. Niillä ihmisillä esiintyy myös enemmän työkyvyttömyyttä, joiden lapsuudenperheessä oli vakavia ristiriitaisuuksia, jatkuvaa pelkoa aiheuttaneita tekijöitä, päihdeongelmia tai huomattavia taloudellisia vaikeuksia.
Myös iltavirkkuun kronotyyppiin kuuluvilla on aamuvirkkuihin verrattuna kaksinkertainen riski kärsiä alentuneesta työkyvystä. Kaikkein iltavirkuimmilla on suurin riski.
Sairauspäiväraha

Suomessa työkyvytön henkilö on oikeutettu Kelan sairauspäivärahaan sen jälkeen, kun hänen työkyvyttömyytensä on kestänyt yhtäjaksoisesti omavastuuajan, joka on sairastumispäivä ja yhdeksän seuraavaa arkipäivää. Mikäli työkyvytön henkilö on työsuhteessa, työantaja maksaa yleensä korvausta omavastuuajalta. Mikäli työkyvytön henkilö on työtön ja hän on oikeutettu työttömyyskorvaukseen, työttömyyskassa tai Kela maksavat työttömälle omavastuuajalta työttömyyskorvauksen.
Sairauspäivärahan määrä riippuu työkyvyttömän henkilön viimeistä edellisen vuoden palkkatuloista. Jos niitä ei ole tai jos ne ovat vähäisiä, työkyvyttömälle henkilölle maksetaan vähimmäispäivärahaa muilta päiviltä kuin sunnuntailta ja arkipyhiltä. Vähimmäissairauspäivärahan bruttomäärä on vuonna 2013 keskimäärin 660 euroa kuussa.
Sairauspäivärahaa maksetaan enintään sen kuukauden loppuun, jota seuraavan kuukauden aikana sitä tulisi maksetuksi 300 päivältä.Osasairauspäiväraha antaa pitkään sairastaneelle mahdollisuuden palata töihin osa-aikaisesti, jolloin palkan lisäksi voi saada Kelan osasairauspäivärahaa. Sairauden on täytynyt jatkua vähintään 60 päivärahapäivää. Osasairauspäiväraha on luonteeltaan vapaaehtoinen sopeuttava toimenpide työntekijän ja työnantajan välillä.
Kelan tuki edellyttää aina lääketieteellistä arviota sairauspäivärahaa hakevan työkyvyttömyydestä, mutta lääkärin kirjoittama sairausloma ei kuitenkaan takaa sitä, että Kela maksaisi työkyvyttömälle henkilölle sairauspäivärahaa. Osa tautiluokituksessa mainituista sairauksista on sellaisia, ettei Kela myönnä niiden perusteella sairauslomaa, vaikka hoitava lääkäri olisi todennut potilaan työkyvyttömäksi.
Jos sairauspäivärahakausi jatkuu yli vuoden, ihminen voi hakea työkyvyttömyyseläkettä.
Työkyvyttömyyseläke

Pitkäaikaissairaalla tai vammaisella henkilöllä on kansaneläkelain mukaan oikeus saada kansaneläkettä, jos hänen työkykynsä on alentunut siten, ettei hän kykene elättämään itseään ammattitaidolleen sopivalla työllä. Ansiotyöhön perustuvat työkyvyttömyyseläkkeet lasketaan eräitä poikkeuksia lukuun ottamatta siitä summasta, jonka vakuutettu on ehtinyt ansaita työelämässä. Lisäksi tulee vielä niin sanottu tulevan ajan eläkeosuus, jonka saavat ne, jotka ovat ehtineet ansaita tietyn vähimmäissumman kymmenen sairasetuuksien maksua edeltäneen vuoden aikana.
Oikeus täyteen työeläkkeeseen muodostuu, jos pitkäaikaissairaan tai vammaisen henkilön työkyky on alentunut vähintään vuoden ajaksi vähintään kolmella viidesosalla. Jos työkyky on alentunut vähintään kahdella viidesosalla, mutta alle kolmella viidesosalla, on henkilö oikeutettu työeläkkeen osalta ainoastaan osatyökyvyttömyyseläkkeeseen.
Työkyvyn heikentymistä arvioitaessa otetaan työeläkkeiden myöntämisperusteita koskevan lain mukaan huomioon lisäksi se, onko työmarkkinoilta saatavissa työtä, jolla pitkäaikaissairas tai vammainen henkilö kykenisi elättämään itsensä ja jota hänen voitaisiin kohtuudella edellyttää tekevän. Tällöin otetaan huomioon myös työntekijän koulutus, aikaisempi toiminta, ikä, asuinpaikka ja muut näihin rinnastettavat seikat. Jos henkilön työkyky vaihtelee, otetaan huomioon työntekijän vuotuinen ansio.
Työkyvyttömyyseläke > Työkyvyttömyyseläkeläisten työssäkäynti

Vain yksi prosentti täydellä työkyvyttömyyseläkkeellä olevista osallistuu vakituisesti työelämään. Neljä prosenttia tekee satunnaisia työkeikkoja. Jäljellä olevista kolme prosenttia haluaisi vakinaisen työsuhteen ja 18 prosenttia haluaisi satunnaisia työsuhteita, muttei ole löytänyt itselleen soveltuvaa työtä.
Työkyvyttömyyseläkkeellä saa ansaita vuonna 2010 voimaan astuneen työhönpaluun edistämislain nojalla aina vähintään täysimääräisen takuueläkkeen verran. Työeläkelain mukaan maksettavaa täyttä työkyvyttömyyseläkettä nauttivat saavat ansaita lisäksi korkeintaan 40 prosenttia ja osa-aikaisella työkyvyttömyyseläkkeellä korkeintaan 60 prosenttia työkyvyttömyyttä edeltäneestä vakiintuneesta keskiansiosta. Työhönpaluun edistämislaki säädettiin alun perin kolmivuotiseksi, mutta sen voimassaoloa on jatkettu jo monta kertaa.
Jos vamman tai sairauden vaikutus työstä suoriutumiseen on vähäistä suurempaa, voidaan myös täydellä työkyvyttömyyseläkkeellä olevan työntekijän työnantajalle myöntää palkkatukea aina vuodeksi kerrallaan. Palkkatuki kattaa korkeintaan puolet palkasta sivukuluineen. Palkkatukea voi saada vain, jos sitä haetaan ennen työsuhteen alkamista.  Palkkatuki ei ole kuitenkaan subjektiviinen oikeus, vaan se riippuu vuosittain myönnettävien määrärahojen riittävyydestä. Vammaisille pitäisi tarjota Suomen ratifioiman YK:n vammaissopimuksen mukaan mahdollisuus tehdä palkkatyötä, mutta käytännössä heille ei ole silti tarjolla riittävästi työllistymisen tukea.
Työkyvyttömyyseläke > Työkyvyttömyyseläkkeen määrän laskeminen

Työkyvyttömyyseläkkeen määrää laskettaessa ei oteta huomioon mitään alle 23-vuotiaana tehtyä työtä, joka tapahtui ennen vuotta 2005. Sen sijaan työeläkkeeseen oikeutetun työkyvyttömyyseläkeläisen eläkkeen määrää nostaa niin sanottu tulevan ajan eläke, joka korottaa työkyvyttömyyseläkettä niillä, jotka ovat ehtineet ansaita kymmenen työkyvyttömyyttä edeltäneen vuoden aikana vähintään 17 807,01 euroa vuoden 2019 tasossa. Työkyvyttömyyden alkamisella ei tarkoiteta kuitenkaan työkyvyttömyyden tosiasiallista alkamista, vaan työkyvyttömyyden perusteella maksettujen etuuksien alkamista.
Tuleva ajan eläke lasketaan siten, että vakuutusyhtiö arvioi eläkkeenhakijan palkkatulojen perusteella, kuinka paljon hän olisi ansainnut vuosittain, jos ei olisi joutunut jäämään työkyvyttömyysseläkkeelle. Tästä summasta karttuu eläkettä 1,5 prosenttia aina eläkeikään asti. Tulevan ajan eläkeosuuden saavat kuitenkin vain sellaiset työkyvyttömät.
Jos työkyvyttömyyseläkettä on maksettu viisi kalenterivuotta, eläkkeen määrää korotetaan työkyvyttömän iästä riippuvalla kertoimella. Tätä korotusta ei kuitenkaan tehdä, jos työkyvyttömyyseläke alkaa vasta 50 vuoden iän täyttämisvuoden jälkeen.
Työkyvyttömyyseläkkeen taso eri maissa

Työkyvyttömyyseläkettä saavien elintaso on Suomessa heikentynyt jo pitkään suhteessa muuhun väestöön, koska eläkkeet ovat nousseet palkkoja hitaammin.
Työkyvyttömyyseläkkeiden taso oli Suomessa Euroopan alhaisin vuonna 2008. Ilman työhistoriaa eläkkeelle kirjoitetut yksinäiset saavat verojen jälkeen keskimäärin ostovoimakorjattuna 660 euroa, mutta Tanskassa 851 euroa ja Ruotsissa 900 euroa.
Seuraukset

Työkyvyttömyys saattaa johtaa velkaantumiseen tai jopa itsemurhaan esimerkiksi silloin, jos työkyvyttömälle ei myönnetä sairaspäivärahaa. Työkyvyttömyys saattaa myös kaventaa ihmisen itsemääräämisoikeutta ja taloudellista riippumattomuuta, jos parisuhteesta tulee elatussuhde. Tämä johtaa usein avioeroon. Työkyvyttömyyseläkkeen epääminen koetaan usein nöyryyttäväksi. Työkyvyttömät kokevat lisäksi tulevansa leimatuksi laiskureiksi tai valehtelijoiksi.
Aiheesta muualla

Findikaattori - Työkyvyttömyyseläkettä saaneet (aikasarja vuodesta 1996 alkaen)
Kevan tutkimustietoa työkyvyttömyyden kustannuksista
Nestori Telkkä

| Nestori Telkkä |
| --- | --- |
 Nestori Telkkä vuonna 1908.
Kansanedustaja
 1.8.1908–31.1.1911  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Hämeen pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. joulukuuta 1875 Tottijärvi
Kuollut: 20. lokakuuta 1919 (43 vuotta) Pulkkala
Ammatti:  torppari, myymälänhoitaja
Nestor (Nestori) August Telkkä (vuosina 1912-1917 Nestori Elo, 21. joulukuuta 1875 Tottijärvi – 20. lokakuuta 1919 Pulkkala) oli suomalainen torppari ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1911. Hänet tunnetaan myös yhtenä vuoden 1906 Laukon torpparilakon johtajista. Sisällissodan jälkeen Telkkä pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa hän myöhemmin kaatui Venäjän sisällissodan taisteluissa.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Nestori Telkän vanhemmat olivat Karkussa syntyneet Heikki Mikonpoika Telkkä (1824-1900) ja Henriikka Vilhelmiina Myllymäki (s. 1840). Hän kävi kolme vuotta kansakoulua ja viljeli synnyintorppaansa vuodesta 1898 lähtien. Laukon kartanolle kuulunut torppa käsitti noin 30 hehtaaria peltoa ja laidunmaata.
Elämä > Torpparilakko ja eduskunta

Telkkä vaikutti suurlakon jälkeen perustetussa Tottijärven työväenyhdistyksessä. Hän osallistui muun muassa Tampereen torpparikokoukseen paikallisten torpparien edustajana. Toukokuussa 1906 Telkkä oli mukana esittämässä Laukon torpparien vaatimuksia työolojensa parantamisesta parooni Herman Standertskjöld-Nordenstamille. Kiistaa seuranneen lakon aikana hänen torpassaan järjestettiin joukkokokouksia. Seuraavana talvena Telkkä perheineen joutui kodittomaksi, kun lakkoa edelleen jatkaneet torpparit häädettiin asunnoistaan. Myöhemmin Telkkä sai työpaikan Laurila Osakeyhtiön perustaman Tottijärven Työväen Osuuskaupan hoitajana. Keväällä 1907 hän osallistui Suomen Ammattijärjestön perustavaan kokoukseen Tottijärven työväenyhdistyksen edustajana. Samana syksynä Telkkä ja kolme muuta torpparilakon johtohahmoa saivat kuukauden vankeusrangaistukset kotirauhan rikkomisesta Laukon kartanolla pidetyn mielenosoituksen johdosta.
Telkkä valittiin kansanedustajaksi vuonna 1908. Kaksi vuotta myöhemmin hän toimi puheenjohtajana Tampereella pidetyssä kolmannessa yleisessä torpparikokouksessa, jossa perustettiin Suomen Maanvuokraajain Liitto. Telkkä istui eduskunnassa kolme vaalikautta, kunnes putosi vuoden 1911 vaaleissa. Eduskunnan jätettyään hän osti huutokaupalla Laurila Oy:n omistaman tilan päärakennuksen Tottijärven Pajulahdesta.
Elämä > Viimeiset vuodet

Helmikuun vallankumouksen jälkeen Telkkä toimi vuosina 1917-1918 Helsingin poliisilaitoksen toimistovirkailijana. Sisällissodan aikana hän työskenteli punaisten Hämeen läänin lääninhallituksessa Hämeenlinnassa.lähde? Telkkä vangittiin sodan loppuvaiheessa, mutta hän onnistui karkaamaan Hämeenlinnan vankileiriltä. Telkkä oleskeli ilmeisesti Norjassa ja Ruotsissa ennen siirtymistään Neuvosto-Venäjälle. Venäjän sisällissodassa Telkkä taisteli Eino Rahjan johtamaan Pietarin kansainvälisen sotakoulun suomalaiskomppaniassa, joka lähetettiin Pietaria kohti hyökkäävää valkoisten panssariosastoa vastaan. Hän kaatui Pulkovon taistelussa 20. lokakuuta 1919. Telkkä julistettiin kuolleeksi vuonna 1967.
Perhe

Nestori Telkän ensimmäinen puoliso oli Hämeenkyrössä syntynytt Fanni Mariaana Eenokintytär (1876-1911), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1899. Pariskunnalla oli kaksi lasta. Vuonna 1913 Telkkä meni naimisiin tottijärveläisen Hilda Silverbergin (s. 1892) kanssa.
Stop töhryille

Tägejä Meilahden yläasteen tiloissa.
Stop töhryille oli Helsingin kaupunginvaltuuston vuonna 1998 aloittama hanke, jonka tarkoituksena oli poistaa graffitit, tarrat, tägit, julisteet ja muu niin sanottu katutaide Helsingin katukuvasta. Hanke noudatti niin sanottua nollatoleranssilinjaa, jonka mukaan sotketut seinät puhdistetaan heti graffitien ilmestymisen jälkeen. Helsingin kaupunki lopetti Stop töhryille -kampanjan, mutta jatkaa graffitien ja tarranliimaajien vastaista työtä.
Stop töhryn toimintaperiaatteena oli se, että Helsingin kaupunki ostaa yksityiseltä yritykseltä vartiointipalveluita valvomaan kaupungin omistamien kiinteistöjen sekä kaupungille kuulumattomien kiinteistöjen siisteyttä.
Hankkeen kustannukset olivat vajaa miljoona euroa vuodessa. Hankkeen seurauksena Stop töhryille -hankkeen omien tilastojen mukaan graffitien, tarrojen ja julisteiden määrä vähentyi huomattavasti. Helsingin kaupungin rakennusviraston julkaisun mukaan monet kokivat hankkeen toiminnan myönteisenä.
Hanke sai osakseen myös arvostelua. Paavo Arhinmäki ja kuusi muuta Helsingin kaupunginvaltuutettua tekivät 12. maaliskuuta 2008 aloitteen osan Stop töhryille -hankkeeseen varatusta rahasta käyttämiseen nuorisotyöhön. Aloitteessa arvosteltiin sitä, että Helsingin kaupunki ei ole tarjonnut graffitimaalareille myönteisiä ennalta ehkäiseviä tapoja ilmaista itseään ja että rahaa menee jatkuvasti suhteessa enemmän vartiointiliikkeen kuluihin kuin itse graffitien puhdistamiseen.
Helsingin kaupungin rakennusviraston Stop töhryille synnytti Helsingin nuorisotoimen sidosryhmäpiirissä vastaliikkeen, joka pyrkii vastineeksi nollatoleranssille muodostamaan joustotoleranssin, jonka mukaan ankarasta linjasta pitäisi luopua sekä sallia graffiti joillain alueilla. Liike synnytti Töhryfest-nimisen mielenosoituksen vastalauseeksi Finlandia-talossa pidetylle Stop töhryille -kampanjan kymmenvuotisjuhlatilaisuudelle. Vuonna 2009 Suvilahteen perustettiin laillinen graffitientekopaikka josta tuli varsin suosittu ja se palkittiin vuoden 2010 alussa Helsingin kulttuuritoimen myöntämällä vuoden 2009 kulttuuriteko -palkinnolla.
Aiheesta muualla

Stop töhryille -projekti (Arkistoitu – Internet Archive)
Bakken kirkko (Trondheim)

| Bakken kirkko Bakke kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2023.
Sijainti:  Trondheim, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1715
Suunnittelija:  Johan Christoffer Hempel
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  250
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Bakken kirkko (norj. Bakke kirke) on Trondheimin kunnassa Norjassa sijaitseva kahdeksankulmainen puukirkko vuodelta 1715.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bakken kirkko (Trondheim) Wikimedia Commonsissa
Mikael Soininen

| Mikael Soininen |
| --- | --- |
 Antti Favénin maalaama muotokuva Mikael Soinisesta vuodelta 1911.
Suomen kirkollis- ja opetusministeri
 Ingmanin I hallitus 27.11.1918–17.4.1919 Kaarlo Castrénin hallitus 19.4.1919–15.8.1919 Vennolan I hallitus 15.8.1919–15.3.1920  
Edeltäjä:  E. N. Setälä
Seuraaja:  Lauri Ingman
Kansanedustaja
 22.5.1907–31.1.1911 1.4.1919–4.9.1922  
Vaalipiiri:  Mikkelin läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. marraskuuta 1860 Kuhmoniemi
Kuollut: 12. maaliskuuta 1924 (63 vuotta) Helsinki
Tiedot
Puolue:  Suomalainen puolue (–1918) Kansallinen Edistyspuolue (1918–)
August Mikael Soininen (vuoteen 1907 Johnsson; 3. marraskuuta 1860 Kuhmoniemi – 12. maaliskuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen kasvatustieteilijä ja kouluasioihin erikoistunut poliitikko, jonka tärkein saavutus oli oppivelvollisuuden toteuttaminen. Hän toimi kouluylihallituksen ylijohtajana vuosina 1917–1924 ja kirkollis- ja opetusministerinä vuosina 1918–1920. Lisäksi hän oli Suomalaisen puolueen ja myöhemmin Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustaja sekä Helsingin yliopiston kasvatustieteiden professori. Soininen kuuluu Suomen koulujärjestelmän tärkeimpiin uudistajiin.
Soinisen kasvatusihanteisiin kuuluivat kansakoulun vahvistaminen, luonnontieteellisen opetuksen lisääminen ja herbartilainen kasvatusfilosofia, jonka aseman hän vakiinnutti Suomessa. Hän oli myös merkittävä raittiusliikkeen vaikuttaja.