stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Islannin jalkapallomaajoukkue
Pelaajat > Nykyinen joukkue

Seuraavat pelaajat on valittu Islannin joukkueeseen maaotteluihin Viroa ja Ruotsia vastaan 8. ja 12. tammikuuta 2023.
Ottelut ja maalit päivitetty 8. tammikuuta 2023 Viroa vastaan pelatun maaottelun jälkeen.
| # | Pel>  | Pelaaja | Syntymäaika (ikä) | Ottelut | Maalit | Joukkue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1M | Frederik Schram | 19. tammikuuta 1995 (ikä 29) | 6 | 0 |  Valur |
|  | 1M | Hákon Rafn Valdimarsson | 13. lokakuuta 2001 (ikä 22) | 3 | 0 |  Elfsborg |
|  | 1M | Patrik Gunnarsson | 15. marraskuuta 2000 (ikä 23) | 3 | 0 |  Vikng |

|  | 2P | Victor Pálsson | 30. huhtikuuta 1991 (ikä 33) | 32 | 1 |  D.C. United |
|  | 2P | Davíð Kristján Ólafsson | 15. toukokuuta 1995 (ikä 29) | 32 | 1 |  Kalmar  |
|  | 2P | Höskuldur Gunnlaugsson | 26. syyskuuta 1994 (ikä 30) | 7 | 0 |  Breiðablik |
|  | 2P | Damir Muminovic | 13. toukokuuta 1990 (ikä 34) | 5 | 0 |  Breiðablik |
|  | 2P | Valgeir Lunddal Friðriksson | 24. syyskuuta 1991 (ikä 33) | 5 | 0 |  Häcken |
|  | 2P | Róbert Orri Þorkelsson | 3. huhtikuuta 2002 (ikä 22) | 3 | 0 |  Montréal |

|  | 3KK | Arnór Ingvi Traustason | 30. huhtikuuta 1993 (ikä 31) | 45 | 5 |  IFK Norrköping |
|  | 3KK | Aron Sigurðarson | 8. lokakuuta 1993 (ikä 31) | 7 | 2 |  Horsens |
|  | 3KK | Júlíus Magnússon | 28. kesäkuuta 1998 (ikä 26) | 4 | 0 |  Víkingur Reykjavík |
|  | 3KK | Viktor Örlygur Andrason | 5. helmikuuta 2000 (ikä 24) | 3 | 0 |  Víkingur Reykjavík |
|  | 3KK | Dagur Dan Þórhallsson | 2. toukokuuta 2000 (ikä 24) | 3 | 0 |  Breiðablik |
|  | 3KK | Kristall Máni Ingason | 18. tammikuuta 2002 (ikä 22) | 3 | 0 |  Rosenborg |
|  | 3KK | Bjarni Mark Antonsson | 27. joulukuuta 1995 (ikä 28) | 2 | 0 |  Start |
|  | 3KK | Nökkvi Þeyr Þórisson | 13. heinäkuuta 1999 (ikä 25) | 1 | 0 |  Beerschot |
|  | 3KK | Aron Bjarnason | 14. lokakuuta 1995 (ikä 28) | 0 | 0 |  Sirius |

|  | 4H | Sveinn Aron Guðjohnsen | 12. toukokuuta 1998 (ikä 26) | 18 | 1 |  Elfsborg |
|  | 4H | Andri Guðjohnsen | 29. tammikuuta 2002 (ikä 22) | 13 | 3 |  IFK Norrköping |
|  | 4H | Ísak Þorvaldsson | 1. toukokuuta 2001 (ikä 23) | 3 | 0 |  Rosenborg |
|  | 4H | Danijel Djuric | 5. tammikuuta 2003 (ikä 21) | 2 | 0 |  Víkingur Reykjavík |
|  | 4H | Sævar Atli Magnússon | 16. kesäkuuta 2000 (ikä 24) | 1 | 0 |  Lyngby |
Aiheesta muualla

Islannin jalkapalloliiton sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Islanti Uefan sivustolla (englanniksi)
Islannin jalkapallo
Úrvalsdeild | 1. deild karla | 2. deild karla | 3. deild karla | 4. deild karla (A, B, C, D) 

Islannin cup | Liigacup | Supercup 

Islannin jalkapalloliitto | Islannin maajoukkue | Islannin naisten maajoukkue
SsangYong Chairman

SsangYong Chairman
SsangYong Chairman on ylellinen sedan, jota valmistaa eteläkorealainen autovalmistaja SsangYong. Autosta valmistetaan myös pidennettyä versiota.
Vuonna 2008 esiteltiin uusi Chairman, jota alettiin markkinoida Chairman W -nimisenä. Chairman H poistui mallistosta 2014. Automallia ei myydä Euroopassa.
Chairman H (1997–2014)

| Chairman H |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Etelä-Korea
Valmistaja:  SsangYong Motors
Konserni:  Mahindra & Mahindra
Valmistusvuodet:  1997-2005, 2005-2011, 2011-2014
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  F-segmentti
Tekniset tiedot
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  5 (automaatti) (5G-Tronic)
Mitat
Pituus:  5 050 mm (198,8 cm) (2011-2014)
Leveys:  1 825 mm (71,9 cm)
Korkeus:  1 465 mm (57,7 cm)
SsangYong uudelleennimitti alkuperäisen (2003–2008) Chairman-mallinsa Chairman H -nimiseksi. Automalli myi erittäin huonosti Korean ulkopuolella ja vuonna 2014 SsangYong ei enää näyttänyt mallia nettisivuillaan. Mallin tuotanto oli päättynyt. Vuonna 2011 SsangYong oli muotoillu täysin uuden keulan autoon. Automallia myytiin Etelä-Koreassa 1 718 kappaletta vuonna 2014. Malli perustui Mercedes-Benz E-sarjaan.
Chairman W (2008–)

| Chairman W |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Etelä-Korea
Valmistaja:  SsangYong Motors
Konserni:  Mahindra & Mahindra
Valmistusvuodet:  2008–
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  F-segmentti
Tekniset tiedot
Vetotapa:  takaveto, neliveto
Vaihteisto:  7 (automaatti) (7G-Tronic)
Mitat
Pituus:  5,090 mm (200.4 cm) (2008-2011)  5,135 mm (202.2 cm) (2011-)
Leveys:  1,895 mm (74.6 cm)
Korkeus:  1,495 mm (58.9 cm)  1,500 mm (59.1 cm) (LWB ver.)
Chairman W on SsangYongin uusin versio Chairman-mallista. Autossa on 5-litrainen V8-moottori ja Mercedes-Benz 7G-Tronic -automaattivaihteisto. Kirjain  'W' tulee sanasta 'World Class'. Chairman W:ssä on piirteitä SsangYong WZ -konseptiautosta.
Autosta valmistetaan myös pidennettyä versiota. Takana matkustaville on oma Chryslerin käyttämä viihdejärjestelmä.
Kiinassa myydään myös lisenssillä valmistettua Roewe 850 -autoa.
Isä ja me

| Isä ja me> Life with Father |
| --- | --- |
 DVD-julkaisun kansi
Ohjaaja:  Michael Curtiz
Käsikirjoittaja:  Donald Ogden Stewart
Perustuu:  Clarence Dayn muistelmiin ja Howard Lindsayn ja Russel Crousen näytelmään
Tuottaja:  Robert Buckner
Säveltäjä:  Max Steiner
Kuvaaja:  J. Peverell Marley William V. Skall
Leikkaaja:  George Amy
Tuotantosuunnittelija:  Robert M. Haas
Pukusuunnittelija:  Marjorie Best Milo Anderson
Pääosat:   William Powell  Irene Dunne 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:   Yhdysvalloissa:  14. elokuuta 1947  Suomessa:  29. lokakuuta 1948 
Kesto:  118 minuuttia
Alkuperäiskieli:   englanti  ranska 
Budjetti:  4 700 000 dollaria
Tuotto:  6 500 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isä ja me (engl. Life with Father) on vuonna 1947 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva. Technicolor-väreissä kuvatun elokuvan 1880-luvun newyorkilaisesta porvarisperheestä on ohjannut Michael Curtiz, ja komedian pääosissa näyttelevät William Powell ja Irene Dunne Clarence Day Seniorina ja tämän Vinnie-vaimona. Sivuosissa näyttelevät Elizabeth Taylor kauniina Mary-nimisenä tyttönä, johon Clarencen vanhin poika ihastuu, sekä Edmund Gwenn, ZaSu Pitts, Jimmy Lydon ja Martin Milner.
Elokuvan on sovittanut Donald Ogden Stewart Howard Lindsayn ja Russel Crousen Broadway-näytelmästä Isä ja me (1939), joka perustuu Clarence Dayn kirjoittamaan samannimiseen omaelämäkertaan (1935). Näytelmä oli siihen asti pisimpään – kahdeksan vuotta – Broadwaylla pyörinyt teatterituotanto, minkä lisäksi sitä oli elokuvan ensi-iltaan mennessä esitetty yli kahdessa sadassa muussa Yhdysvaltojen kaupungissa.
Isä ja me sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 14. elokuuta 1947 Skowheganissa Mainessa. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 29. lokakuuta 1948. Elokuvan on tuottanut Warner Bros. -yhtiö.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  William Powell  | … |  Clarence Day, Sr.   |
|  Irene Dunne  | … |  Vinnie Day   |
|  Elizabeth Taylor  | … |  Mary Skinner   |
|  Edmund Gwenn  | … |  Tohtori Lloyd   |
|  ZaSu Pitts  | … |  Serkku Cora Cartwright   |
|  Jimmy Lydon  | … |  Clarence Day, Jr.   |
|  Emma Dunn  | … |  Margaret   |
|  Moroni Olsen  | … |  Tohtori Humphries   |
|  Elisabeth Risdon  | … |  Rouva Whitehead   |
|  Derek Scott  | … |  Harlan Day   |
|  Johnny Calkins  | … |  Whitney Day   |
|  Martin Milner  | … |  John Day   |
|  Heather Wilde  | … |  Annie, ensimmäinen sisäkkö   |
|  Monte Blue  | … |  Poliisi   |
|  Mary Field  | … |  Nora, toinen sisäkkö   |
|  Clara Blandick  | … |  Neiti Wiggins   |
Tuotto

Isä ja me tuotti yli 6 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti ja oli Warner Brothersin vuoden 1947 tuottoisin elokuva.
Kritiikki

The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Elokuvalla on Rotten Tomatoes -sivustolla 91 prosentin ”tuore”-arvosana.
Helsingin Sanomien Mikael Fränti ihasteli elokuvan tv-esityksen alla tammikuussa 1994, miten taitavasti äiti ja lapset ohjaavat tarinassa perheen isän elämää ilman että tämä sitä tajuaa. Hän vertasi elokuvaa sen periamerikkalaisuudesta huolimatta Yasujirō Ozun japanilaisiin perhetarinoihin. ”Curtiz muistuttaa ihmiselämän katoavaisuudesta ja velvollisuudesta huolehtia lasten tulevaisuudesta.”
Kritiikki > Palkinnot ja -ehdokkuudet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Palkinto | Kategoria | Kenelle | Voitto / Ehdokkuus |
| 1947 | New York Film Critics Circle -palkinto | Paras miespääosa | William Powell | Voitto |
| 1948 | Golden Globe | Paras elokuva | – | Voitto |
| 1948 | Oscar-palkinto | Paras miespääosa | William Powell | Ehdokkuus |
| 1948 | Oscar-palkinto | Paras lavastus (värielokuva) | Robert M. Haas George James Hopkins | Ehdokkuus |
| 1948 | Oscar-palkinto | Paras kuvaus (värielokuva) | J. Peverell Marley William V. Skall | Ehdokkuus |
| 1948 | Oscar-palkinto | Paras musiikki | Max Steiner | Ehdokkuus |
Televisiosarja

Kuusi vuotta Isä ja me -elokuvan ensi-illasta tehtiin samanniminen televisiosarja, jonka pääosissa näyttelevät Leon Ames ja Lurene Tuttle. Televisiosarjaa esitettiin marraskuusta 1953 ja heinäkuuhun 1955 CBS-kanavalla.
Aiheesta muualla

Isä ja me Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Dunne ja Powell elokuvassa.
Stefano Sensi

Stefano Sensi vuonna 2019.
Stefano Sensi (s. 5. elokuuta 1995 Urbino) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 168-senttimetrinen. Hän edustaa Serie A:ssa pelaavaa Monzaa.
Sensi pelasi AC Cesenan junioreissa ja nousi miesten liigatasolle pelatessaan lainalla San Marinossa kausina 2013–2015. Kauden 2015–2016 hän pelasi Cesenan joukkueessa Serie B:ssä. Sassuolo osti Sensin tammikuussa 2016 ja pelattuaan kevätkauden 2016 vielä lainalla Cesenassa hän teki ensiesiintymisensä Serie A:ssa Sassuolon kokoonpanossa elokuussa 2016. Hän pelasi 16 pääsarjaottelua ja teki niissä yhden maalin kaudella 2016–2017, pelasi 17 ottelua ja teki kaksi maalia kaudella 2017–2018 sekä pelasi 28 ottelua ja teki kaksi maalia kaudella 2018–2019.
Sensi siirtyi heinäkuussa 2019 lainalle Interiin, jossa hän pelasi kauden 2019–2020 aikana 12 Serie A -ottelua ja teki niissä kolme maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kolme ottelua ja Eurooppa-liigassa yhden. Hän oli loukkaantumisten vuoksi pitkään poissa peleistä. Syyskuussa 2020 Inter lunasti Sensin itselleen. Hän pelasi kaudella 2020–2021 Serie A:ssa 18 ottelua ja voitti liigamestaruuden. Mestarien liigassa hän pelasi yhden ottelun. Kauden 2021–2022 alkupuoliskolla Sensi pelasi Serie A:ssa yhdeksän ottelua, joista vain yhden avauskokoonpanossa. Mestarien liigassa hän pääsi kahdessa ottelussa lyhyeksi aikaa kentälle. Italian cupin neljännesvälierässä Empolia vastaan hän teki jatkoajalla 3–2-voittomaalin. Inter voitti sittemmin cup-mestaruuden mutta Sensi siirtyi tammikuussa 2022 loppukaudeksi lainalle Sampdoriaan, jossa hän pelasi 11 Serie A -ottelua ja teki niissä yhden maalin. Kauden 2022–2023 Sensi pelasi lainasopimuksella Monzassa, jossa hänelle kertyi 28 Serie A -ottelua ja niissä kolme maalia.
Sensi pelasi Italian alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa yhden ottelun ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa kolme ottelua. Italian A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa marraskuussa 2018 Yhdysvaltoja vastaan. Hän teki maalin toisessa maaottelussaan maaliskuussa 2019, kun EM-karsintaottelussa vastustajana oli Liechtenstein. Syyskuussa 2019 hän pelasi EM-karsintaotteluissa Armeniaa ja Suomea vastaan. Syys-lokakuussa 2020 hän pelasi kaksi Kansojen liigan ottelua ja teki maalin Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan. Maaliskuussa 2021 hän pelasi seitsemännen ja kahdeksannen A-maaottelunsa MM-karsinnassa Bulgariaa ja Liettuaa vastaan ja teki jälkimmäisessä ottelussa kolmannen maajoukkuemaalinsa. Maaliskuussa 2022 Sensi pelasi yhdeksännen kerran maajoukkueessa ystävyysottelussa Turkkia vastaan.
Stefano Scodanibbio

Stefano Scodanibbio (18. kesäkuuta 1956 Macerata, Italia – 8. tammikuuta 2012 Cuernavaca, Meksiko) oli italialainen kontrabasisti ja säveltäjä. Hän tuli 1980–1990-luvuilla tunnetuksi yhtenä kontrabasson renessanssin toteuttajista. Hän soitti eri maiden suurilla festivaaleilla teoksia, joita sävelsivät juuri häntä varten muiden muassa Sylvano Bussotti, Franco Donatoni, Julio Estrada, Brian Ferneyhough, Fred Frith, Vinko Globokar, Salvatore Sciarrino ja Iannis Xenakis. Scodanibbio teki pitkäaikaista yhteistyötä myös Luigi Nonon ja Giacinto Scelsin kanssa.
Scodanibbio kehitti uusia tekniikoita, jotka laajensivat kontrabasson sointiväriä ja äänialaa. Vuonna 1987 hän soitti esiintymisessään Roomassa taukoamatta neljän tunnin ajan 28 teosta 25:ltä säveltäjältä. Hän esiintyi usein duona kumppaneinaan Rohan de Saram ja Markus Stockhausen. Scodanibbio piti mestarikursseja mmonissa oppilaitoksissa ja opetti kontrabassonsoittoa vuonna 1996 Darmstadtin kesäkursseilla.
Säveltäjänä Scodanibbio teki kymmeniä teoksia ensisijaisesti jousisoittimille. Näihin kuuluvat Sei studi kontrabassolle, kolme jousikvartettoa, Concertale kontrabassolle, jousille ja lyömäsoittimille sekä kuusi duokappaletta kaikille mahdollisille neljän pääasiallisen jousisoittimen yhdistelmille. Hänen musiikkiteatterityönsä Il cielo sulla terra kantaesitettiin kesällä 2006. Scodanibbio oli teoksillaan neljästi edustettuna ISCM World Music Days -tapahtumassa. Kesäkuussa 2004 hän kantaesitti Luciano Berion sellolle säveltämästä Sequenzasta itse tekemänsä kontrabassoversion.
Scodanibbio oli aktiivinen teatteri- ja tanssipiireissä. Hänen kanssaan yhteistyötä tehneitä kirjailijoita, koreografeja ja tanssijoita olivat muiden muassa Rodrigo García, Virgilio Sieni, Hervé Diasnas ja Patricia Kuypers. Erityisen tärkeässä asemassa hänen urallaan olivat myös yhteistyösuhteet Terry Rileyn ja Edoardo Sanguinetin kanssa. Vuonna 1983 Scodanibbio perusti Rassegna di Nuova Musica -festivaalin, joka on järjestetty vuosittain Maceratassa, Italiassa. Hän perusti kontrabasisti, säveltäjä Daniele Roccaton kanssa Ludus Gravis -kontrabassoyhtyeen.
Scodanibbio kuoli 55-vuotiaana sairastettuaan motoneuronitautia.
Suomen kasarmi

Suomen kasarmi voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Turun kasarmin entinen nimi. Turussa sijaitseva alue, joka toimi vuosina 1883–1970 kasarmi- ja varuskunta-alueena
Suomen kasarmit, myös Suomenkasarmi, kasarmialue Hämeenlinnassa Myllymäessä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Suomen kasarmi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Suzanne Tamim

Suzanne Tamim (23. syyskuuta 1977 – 28. heinäkuuta 2008 Dubai) oli libanonilainen poplaulaja, joka nousi maineeseen voitettuaan vuonna 1996 järjestetyn libanonilaisen television kykyjenetsintäohjelman.
Tamim oli naimisissa kahdesti. Hänen ensimmäinen aviomiehensä oli Ali Muzannar, ja heidän avioeronsa herätti paljon huomiota mediassa. Tamimin toinen aviomies oli puolestaan libanonilainen impressaari ja tuottaja Adel Matouk, josta tuli Tamimin manageri. Tämäkin liitto päättyi eroon, joka poiki runsaslukuisia syytteitä Tamimia vastaan.
Avioerojen jälkeen Tamimin rakastaja oli egyptiläinen Kansandemokraattisen puolueen parlamentaarikko ja kiinteistömiljardööri Hisham Talaat Mustafa, joka murhautti Tamimin 28. heinäkuuta 2008 Tamimin Dubain-huoneistossa Yhdistyneissä arabiemiraateissa. Mustafa oli maksanut eläkkeelle jääneelle poliisille ja turvamiehelleen Mohsen al-Sukkarille 2 miljoonaa dollaria Tamimin murhasta. 2. syyskuuta 2008 Mustafa pidätettiin ja hänen koskemattomuutensa Egyptin parlamentin ylähuoneen jäsenenä peruutettiin. Viikkoa myöhemmin myös al-Sukkari pidätettiin. Egyptin tuomioistuin tuomitsi sekä Mustafan että al-Sukkarin kuolemaan murhasta Kairossa 21. toukokuuta 2009.
Stefano Ticci

| Mitalit> Maa:   Italia.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Italia.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Maa:   Italia> Miesten rattikelkkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lillehammer 1994 | 2 miehen kelkka |  |
Stefano Ticci (s. 13. toukokuuta 1962) on italialainen rattikelkkailija, joka saavutti yhdessä Günther Huberin kanssa kahden miehen kelkan olympiapronssia Lillehammerissa 1994. Hän oli ollut mukana jo Albertvillen kisoissa kaksi vuotta aiemmin.
Neverwinter Nights

| Neverwinter Nights |
| --- | --- |

Kehittäjä:  BioWare
Julkaisija:  Infogrames, Atari
Ohjaaja:  Trent Oster
Tuottaja:  Trent Oster
Suunnittelija:  Brent Knowles, James Ohlen
Taiteilija:  Marc Holmes, Sherridon Routley
Säveltäjä:  Jeremy Soule
Ohjelmoija:  Scott Greig
Pelisarja:  Neverwinter Nights
Pelimoottori:  Aurora engine
Julkaistu:   18. kesäkuuta 2002
Lajityyppi:  Tietokoneroolipeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille  PEGI 12  USK 12 
Alusta:  Linux, Macintosh, Windows
Jakelumuoto:  CD (3)
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK       : 
Neverwinter Nights (yleisesti NwN) on BioWaren kehittämä ja Infogramesin/Atarin alun perin 2002 julkaisema Neverwinter Nights -tietokoneroolipelisarjan videopeli. Pelistä julkaistiin kaksi versiota, toinen Microsoft Windowsille ja toinen Mac OS X:lle. Windows-versio toimii myös Linuxilla Internetistä ladattavan päivityksen avulla. Pelin kehitystyökalut toimivat toistaiseksi vain Windowsilla.
Pelissä oli kaksi erikoista puolta: Ensinnäkin se oli BioWaren ensimmäinen 3D-grafiikkaa hyödyntävä roolipeli, Baldur's Gate -sarjassa käytetty Infinity Engine vaihtui 3D-pohjaiseen kokonaan uuteen Aurora Engineen. Toisekseenkin se otti kehityksen lähtökohdaksi nimenomaan "modattavuuden": Pelin kantava konsepti oli mahdollistaa "tavallinen" roolipelaaminen, jossa pelinjohtaja luo seikkailun puitteet ja johtaa pelin toiminnan. Tämän mahdollistamiseksi pelin mukana tuli kattava työkalu, Aurora Toolset, jolla oli mahdollista rakentaa kokonaan uusia seikkailuja. Peli tukee maksimissaan 64 pelaajan yhtäaikaista pelaamista (Linux Serverillä raja 96 pelaajaa). Lisäksi peliin kuului myös varsinainen yksin- tai moninpelattava kampanja.
Peli itsessään pohjaa Dungeons & Dragons -lisenssiin (ollen samalla ensimmäinen BioWaren D&D:n kolmanteen laitokseen pohjaava peli), ja pelin virallinen kampanja sijoittuu Forgotten Realms -maailmaan. D&D-säännöt on toteutettu kattavasti, joskin joitain pelillisiä muutoksia on tehty.
Peruskampanja

Peruskampanjassa seikkailu sijoittuu Faerûnin pohjoisosiin, Ikikesään (Neverwinter), Luskaniin sekä niiden lähialueille. Seikkailu käynnistyy Ikikesän ollessa vaikean ruttotaudin kourissa.
Shadows of Undrentide

Shadows of Undrentide on NWN:n ensimmäinen laajennus, joka julkaistiin kesällä 2003. Laajennuksen  tärkeimpiä myyntivaltteja olivat useat uudet hahmoluokat sekä pelinrakentajille suunnatut uudet ympäristöt ja toiminnot.
Lisäksi laajennuksessa on uusi, NWN:n varsinaisesta peruskampanjasta kokonaan erillinen uusi kampanja.
Hordes of the Underdark

Loppuvuodesta 2003 julkaistu NWN:n toinen lisälevy toi mukanaan suuria muutoksia pelin kehityspuolelle. Jälleen kerran lisälevyn mukana oli uusia hahmoluokkia, ja suurimpana muutoksena eeppiset hahmotasot (mahdollistaen hahmojen kehittymisen tasolle 40). Mukana tuli myös paljon uusia lisäosia moduulinrakentajille.
Uusi kampanja jatkaa Shadows of Undrentiden tarinaa. Se sijoittuu Syväveteen (Waterdeep) ja Uumenenalaan (Underdark).
Community Expansion Pack

Maaliskuussa 2004 faniryhmä julkaisi Community Expansion Packin, joka on kokoelma fanien rakentamia uusia esineitä ja varusteita, suunniteltuna niin yksinpelikampanjoita kuin Internet-pelejä silmällä pitäen. Se julkaistiin Internetissä ilmaiseksi. Lisäpaketin tarkoituksena oli lähinnä tuoda pelaajille ja moduulinkehittäjille standardoitu, yhtenäinen, laadukas ja jatkuvasti päivittyvä paketti lisämateriaalia; usein lisämateriaalin käyttö moduuleissa tyssäsi siihen, että käyttäjät joutuivat etsimään tarvittavat lisämateriaalit käsin, joten yhtenäinen paketti helpottaa moduulien pelaamista.
Internet-kauppa

Loppuvuodesta 2004 BioWare avasi Internet-kaupan, jonka kautta pelaajat voivat ostaa verkosta ladattavia uusia seikkailuja, jotka vastaavat kooltaan ja laadultaan kaupallisia tuotteita. Tähän mennessä niitä on julkaistu useita, mm. Shadowguard, palkittu Kingmaker, ja Pirates of the Sword Coast. Myöhemmin nämä on julkaistu myös tavallisena myyntiversiona yhdellä CD-ROMilla.
BioWare lopetti laajennusosien myynnin Internet-kaupassaan Atarin pyynnöstä 30. elokuuta 2009. Vielä tähän mennessä Atari ei ole mahdollistanut vaihtoehtoista tapaa kaikkien verkossa julkaistujen laajennusosien hankkimiseen.
Modit ja Internet-pelaaminen

Huolimatta erittäin laadukkaasta kehitysympäristöstä, varsinaisia pelimoduleita ei alkuvaiheessa julkaistu kovin paljoa, johtuen siitä että kehitysympäristö koettiin liian monimutkaiseksi käyttää. Varsinainen alueiden kehittäminen oli yksinkertaista, mutta kunnollisten pelijuonien kehittäminen vaati pelin NWScript-ohjelmointikielen opettelun, ja kielen dokumentaatio ei ollut kovin hyvä alkuvaiheessa. Lisäksi pelinjohtajien DM Client -ohjelma koettiin alussa kömpelöksi.
Jonkin aikaa julkaisun jälkeen tilanne kuitenkin parani ja uusia yksinpelattavia moduleja alkoi ilmestyä. Myöhemmin ilmestyi myös fanien rakentamia työkaluja, kuten erilaisia skriptigeneraattoreita joilla pelijuonen rakentaminen onnistui ilman suurempaa ohjelmointikokemustakin. Pelinjohtamisen ongelmat on ratkottu bugikorjauspäivityksissä ja pelijärjestelmissä skriptaamalla.
Huolimatta siitä että NWN ei ole rakennettu varsinaisten MUD- tai MMORPG-järjestelmien rakentamiseen, tällä hetkellä suosituin NWN-pelimuoto lienee erilaiset "Persistent World"-järjestelmät, jotka toimivat edellä mainittujen tavalla. Nykyisin myös pelinjohtajien vetämät seikkailut ovat hyvin suosittuja, esimerkiksi Neverwinter Connections on varsin vilkas pelaajien ja pelinjohtajien kohtaamispaikka, jossa järjestetään tiheään erityyppisiä pelejä.
Aiheesta muualla

Neverwinter Nights MobyGamesissa (englanniksi)
Neverwinter Nightsin virallinen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Neverwinter Vault, suurin NWN-fanisivusto ja tärkein fanien rakentaman materiaalin arkisto (englanniksi)
Neverwinter Connections, moninpelien sopimiseen ja järjestelyyn keskittyvä sivusto (englanniksi)
NWNWiki (englanniksi)
Islanti olympialaisissa

Islanti osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Tukholman kesäolympialaisissa 1912, jolloin maa oli vielä osa Tanskaa. Olympiahistorioitsijat ovat kuitenkin katsoneet että Islanti osallistui Tukholman kisoihin omalla joukkueellaan. Seuraavat neljät kesäolympialaiset maa jätti väliin, mutta palasi itsenäisenä valtiona Berliinin vuoden 1936 olympialaisiin, ja on sen jälkeen osallistunut jokaisiin kesäolympiakisoihin. Mitaleille asti islantilaiset ovat selviytyneet neljästi: yleisurheilusta maa on saavuttanut yhden hopean ja yhden pronssin, judosta yhden pronssin ja käsipallosta yhden hopeamitalin.
Talviolympialaisiin maa on osallistunut Sankt Moritzin vuoden 1948 kisoista lähtien, Sapporon vuoden 1972 olympialaisia lukuun ottamatta. Olympiamitaleille Islannin edustajat eivät talvikisoissa ole kuitenkaan yltäneet. Paras sijoitus on miesten 4×10 kilometrin hiihtoviestijoukkueen 11. sija Oslossa 1952.
Mitalit lajeittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
|  Judo | 0 | 0 | 1 | 1 | 52 |
|  Käsipallo | 0 | 1 | 0 | 1 | 15 |
|  Yleisurheilu | 0 | 1 | 1 | 2 | 83 |
| Yhteensä | 0 | 2 | 2 | 4 | 118 |
Lähteet: