stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Coventry (D43)
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Harwichiin sijoitettuun 5. kevyt risteilijäviirikköön, jossa alus oli toukokuuhun 1919. Se osallistui joulukuussa 1918 Itämeren purjehdukseen.
Toukokuussa 1919 alus siirrettiin 1. kevyt risteilijäviirikkön lippulaivaksi Atlantin laivastoon ja alus oli 1920 esikuntalaivana Naval Inter-Allied Disarmament Commissionissa, mistä vapauduttuaan se siirrettiin vielä saman vuoden lopulla 2. kevyt risteilijäviirikköön ja kontra-amiraali Andrew Cunninghamin lippulaivaksi.
Aluksella tapahtui Maltalla maaliskuussa 1923 torpedoräjähdys, jossa kaksi miehistönjäsentä sai surmansa. Alus siirrettiin 1924 lippulaivana Välimerelle, missä alus oli vuoteen 1928. Coventry oli modernisoitavana 1928-1930, minkä jälkeen alus jatkoi palvelustaan lippulaivana Välimerellä, kunnes siirrettiin reserviin 1. lokakuuta 1936.
Lontoon laivastosopimus vuodelta 1930 edellytti risteilijöiden hävittämistä ja 1934 aloitettiin suunnittelutyö alusten muuttamiseksi ilmatorjuntaristeilijöiksi. Seuraavana vuonna tehtiin päätös, jonka mukaisesti kaikki C-luokan alukset muutettaisiin. Coventry ja HMS Curlew valittiin prototyypeiksi, joiden muutostyöt aloitettiin 1935-1936.
Suunnitelman mukaan aluksen alkuperäinen aseistus poistettiin ja korvattiin kymmenellä yksiputkisella 4 tuuman Mk V -ilmatorjuntatykillä, joista yksi sijoitettiin keulaan, kuusi kyljille ja kolme perään. Perään sijoitettiin myös kaksi kahdeksanputkista 2 naulan  Mk VI -ilmatorjuntatykkiä. Kaksi tulenjohtopaikkaa rakennettiin ja aluksen sisärakenteita muutettiin. Kaikki torpedoputket poistettiin.
Alus oli toistuvasti Välimerellä vuoteen 1938, jolloin se siirrettiin ilmatorjuntaristeilijäksi muuntamista varten telakalle.
Syyskuussa 1939 Coventry oli jälleen palveluksessa Välimerellä, mutta alus osallistui Norjan retkeen huhtikuusta toukokuuhun 1940. Elokuussa alus siirtyi Gibraltarille muodostettaessa Force H:ta ennen kuin se siirrettiin Välimeren laivastoon Aleksandriaan, minne se siirtyi osana operaatio Hatsin Force F:ää elo-syyskuun vaihteessa.
Alus osallistui hyökkäykseen Benghazin ja Maltan saattueiden suojaamiseen 1940, mutta siihen osui 13. joulukuuta Italian laivaston sukellusveneen Neghellin laukaisema torpedo, joka aiheutti suuret vahingot.
Vuonna 1941 alus suojasi Kreikkaan meneviä joukkojenkuljetuksia ja niiden evakuointia. Samoin alus suojasi edelleen Maltalle meneviä saattueita. Se osallistui myös Kreetan evakuointiin, jonka aikana se evakuoi vaurioituneen HMS Calcuttan miehistön. Lisäksi alus osallistui Syyrian taisteluihin.
Maltan saattueiden suojaaminen jatkui vuonna 1942. Toukokuussa alukseen asennettiin viisi 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä lisää. Syyskuussa alus osallistui Tobrukin hyökkäyksen suojaamiseen, minkä aikana alus vaurioitui pahoin ilmapommituksessa. Coventryn miehistö evakuoitiin ja HMS Zulu upotti vaurioituneen aluksen.
Aiheesta muualla

Taidekuvia HMS Coventrystä (englanniksi)
Tietoa hylystä (englanniksi)
Ensimmäisen maailmansodan risteilijät (englanniksi)
C-luokan risteilijät
Haarukka

Erilaisia haarukoita
Haarukka on ruokailuväline, jonka kädensijan toisessa päässä on pitkiä piikkejä. Haarukan yleisin käyttötarkoitus on ruoan siirtäminen suuhun. Ennen haarukan keksimistä ruokailuun käytettiin vain lusikkaa, veistä ja käsiä.
Historia

Varhaisimmat haarukat eivät olleet syömistä varten, vaan kaksipiikkisiä haarukoita käytettiin muinaisessa Egyptissä, Antiikin Kreikassa ja Rooman valtakunnassa lihan nostamiseen padasta tai tulelta. Ruoka syötiin käsin tai veitsen avulla. Lähi-idässä ja Bysantissa haarukoita alettiin käyttää 600-luvulla, ja ne olivat yleisiä rikkaiden perheiden ruokapöydissä 900-luvulla.
Italiaan haarukat levisivät, kun Venetsian dogen bysanttilainen vaimo toi niitä maahan 1000-luvulla. Ne yleistyivät kuitenkin hitaasti. Italialaisissa keittokirjoissa haarukoita alkoi esiintyä 1400-luvulle mennessä. Sieltä ne levisivät edelleen aatelisten avioliittojen kautta. Italialaiset haarukat saapuivat Ranskaan, kun Katariina de’ Medici tuli Ranskaan naimaan tulevan kuninkaan Henrik II:n. Haarukat levisivät nopeasti Ranskassa, mutta Englantiin ne toi matkailija Thomas Coryate, joka kirjoitti italialaisten haarukan käytöstä vuonna 1609 julkaistussa kirjassaan.
Varhaisimmat ruokailuhaarukat olivat esikuviensa mukaan kaksipiikkisiä. Niillä oli kuitenkin hankala syödä pieniä ruoanpalasia. Ranskassa 1600-luvulla kehitettiin haarukoita, joissa oli neljä käyristettyä piikkiä. Useammat piikit helpottivat pienempien palasten syömistä, ja käyristetty muoto mahdollisti haarukan käytön myös lusikan tavoin.
Valmistus

Haarukoita valmistetaan yleensä ruostumattomasta teräksestä, mutta halvempia malleja on valmistettu myös alumiinista esimerkiksi Neuvostoliitossa työpaikkaruokaloiden hävikin vähentämiseksi. Kertakäyttöiset haarukat esimerkiksi retkeilykäyttöön valmistetaan muovista. Suomessa haarukoita ja ruokailuveitsiä sekä lusikoita on valmistanut mm. Hackmannin Sorsakosken tehdas sekä Fiskars Oy.
Erilaisia haarukoita

Haarukoista yleisin lienee tavallinen ruokahaarukka ja sitä pienempi jälkiruokahaarukka. On olemassa kooltaan ja muodoltaan erilaisia haarukoita, kuten alkupalahaarukka, salaattihaarukka, paistihaarukka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta haarukka Wikimedia Commonsissa
Iranilaisia haarukoita 600-luvulta
Haarukka
Robert Hughes

Robert Hughes on yhdysvaltalainen televisio-ohjaaja, Emmy-palkittu tuottaja ja käsikirjoittaja, joka on työskennellyt esimerkiksi sarjoissa Mighty Morphin Power Rangers, VR Troopers ja Voittamattomat ritarit, ja elokuvissa Abba: The Movie.
Aiheesta muualla

IMDb imdb.com. Viitattu 26.2.2009. (englanniksi)
Renzo Piano

Renzo Piano vuonna 2015.
Renzo Piano (s. 14. syyskuuta 1937 Genova) on italialainen arkkitehti.
Renzo Pianoa pidetään yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä arkkitehdeista. Hänen töitään on muun muassa Pariisissa, Berliinissä, Genevessä, Houstonissa ja Osakassa. Pianolla on kolme toimistoa Euroopassa: Genovassa, Pariisissa ja Berliinissä. Niissä työskentelee yhteensä noin sata ihmistä.
Renzo Piano tuli maailmankuuluksi Pariisin Pompidou-keskuksesta (1977), jonka hän suunnitteli yhdessä englantilaisen Richard Rogersin kanssa.
Muita Pianon tunnetuimpia töitä ovat muun muassa Menil Collectionin museokylä Houstonissa Yhdysvalloissa (1987), San Nicaolan jalkapallostadion Barissa Italiassa (1989) ja maailman suurin lentokenttä rakennuksineen Osakassa Japanissa (1994). Lentokenttä rakennettiin tekosaarelle.
Piano on suunnitellut myös muun muassa ostoskeskuksia, toimistorakennuksia, asuintaloja, tehdasrakennuksia, messukeskuksia, museoita ja kirkkoja. Hän yhdistelee töissään erilaisia materaaleja, kuten tammea ja betonia tai terrakottaa ja lasia. Vuonna 2012 avautui Oslossa Pianon suunnittelema Astrup Fearnleyn nykytaiteen museon uusi rakennus.
Piano on saanut lukuisia palkintoja ja muita huomionosoituksia. Vuonna 1998 hän sai Pritzker-palkinnon, jota pidetään ”arkkitehtuurin Nobelina”. Suomessa jaettava ensimmäinen Spirit of Nature -arkkitehtuuripalkinto myönnettiin Pianolle vuonna 2000. Vuonna 2008 Piano palkittiin Tanskan suurimmalla kulttuuripalkinnolla, Sonningprisenilla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Leonardo.it / Piano (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
Greatbuildings.com / Piano (englanniksi)
Robert Rissanen

Robert Rissanen (1. toukokuuta 1840 Kuopio – 11. toukokuuta 1889 Kuopio) oli suomalainen kauppias ja valtiopäivämies.
Rissasen vanhemmat olivat kirvesmies Olli Rissanen ja Eeva Koljonen. Rissanen ryhtyi ensin kauppiaaksi Iisalmessa, mutta muutti liikkeensä Kuopioon 1866. Siellä hänestä tuli kaupungin merkittävimpiä  liikemiehiä, joka harjoitti erityisesti laajaa voin kauppaa. Rissasen liikeyritys meni kuitenkin konkurssiin 1879. Hän oli porvarissäädyssä Kuopion edustaja valtiopäivillä 1877–1878.
Robert Richardson

Robert Richardson voi olla:
Robert Richardson, yhdysvaltalainen elokuvaaja
Robert Coleman Richardson, yhdysvaltalainen fyysikko
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Robert Richardson”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Robert Ripley

Robert Ripley
Robert Leroy Ripley (25. joulukuuta 1890 – 27. toukokuuta 1949) oli yhdysvaltalainen piirtäjä, yrittäjä ja harrastaja-antropologi, joka loi viikoittaisen julkaisun Ripleyn usko tai älä!. Se sisälsi sarjakuvia, joita Ripley oli piirtänyt ollessaan maailmanmatkalla etsimässä omalaatuisia ihmisiä, asioita ja tapahtumia. Sarjaa on laajennettu radio-ohjelmaksi ja televisiosarjaksi, jota Suomessa on esittänyt Nelonen.
Ennen sarjakuvapiirtäjäksi ryhtymistä Ripley pyrki mukaan baseball-joukkue New York giantsiin vuonna 1913, mutta hän loukkasi testipelissä käsivartensa. Vuonna 1939 Ripley perusti hyväntekeväisyysjoukkueen, joka koostui julkisuuden henkilöistä.
Ripley menehtyi sydänkohtaukseen 27. toukokuuta vuonna 1949 kesken sarjan kuvausten. Hänen seuraajansa jatkavat hänen perintöään, ja sarjakuvaa tehdään edelleen.
HMS Erin (1913)

| HMS Erin |
| --- | --- |
 HMS Erin

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vickers, Barrow-on-Furness
Kölinlasku:  1. elokuuta 1911
Laskettu vesille:  3. syyskuuta 1913
Palveluskäyttöön:  elokuu 1914
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi joulukuussa 1922
Tekniset tiedot
Uppouma:  22 780 t (kuormattuna)
Pituus:  170,5 m (kokonaispituus)
Leveys:  27,9 m
Syväys:  8,7 m
Koneteho:  26 500 shp
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  1 070
Aseistus
Aseistus:  10 × BL 13,5" Mk V -tykkiä 16 × QF 6" Mk XI -tykkiä 6 × QF 6 naulan -tykkiä 2 × 3" 20 cwt -ilmatorjuntatykkiä 4 × 21" torpedoputkea
HMS Erin oli Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaiva, jonka Ottomaanit tilasivat 1911  nimellä Reshadieh ja Britannia takavarikoi ja liitti laivastoonsa ensimmäisen maailmansodan alkaessa elokuussa 1914.
Valmistus

Turkki tilasi 1911 Vickers Limitediltä Barrow-in-Furnessista taistelulaivan, joka sai nimen Reshad V:ksi ja myöhemmin Reshadiehiksi. Köli laskettiin vielä samana vuonna 1. elokuuta. Alus laskettiin vesille 3. syyskuuta 1913. Elokuussa ensimmäisen maailmansodan puhjetessa alus oli melkein valmis, kun Britannia ensimmäisen merilordin Winston Churchillin määräyksestä pakko-otti aluksen liittäen sen laivastoonsa. Alus valmistui elokuussa 1914.
Aluksen suunnitteli Vickersin pääsuunnittelija Thurston perustuen HMS King George V:n piirustuksiin, joihin oli liitetty HMS Iron Duken ominaisuuksia. Aluksen runko oli lyhyempi ja leveämpi kuin aiemmilla aluksilla ja sen keskilaivaan sijoitettu 13,5 tuuman tykein varustettu Q-torni oli sijoitettu yhtä kantta korkeammalle.
Palvelus

Alus liitettiin syyskuussa 1914 Suuren laivaston 2. taistelulaivueeseen. Se osallistui laivueensa mukana Skagerrakin taisteluun, jossa alus ei kärsinyt miehistötappioita. Sodan päätyttyä alus sijoitettiin 1919 Noren sijoitetun reserviosaston lippulaivaksi. Se myytiin romutettavaksi 1922 Washingtonin laivastosopimuksen nojalla.
Hanna Kökkö

| Hanna Kökkö> Hanna Toivainen.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. toukokuuta 1966 (ikä 58) Tyrvää
Kansalaisuus:  suomi
Ammatti:  lehtori
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Esikoisteos:  Suvituuli ja Allison
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hanna Kökkö (s. 28. toukokuuta 1966 Tyrvää) on suomalainen nuortenkirjailija ja yläkoulun kieltenopettaja.
Kökkö asuu Hämeenlinnan Iittalassa.
Teokset > Suvituuli-sarja

Suvituuli ja Allison (2008)
Suvituuli ja lepakot (2009)
Suvituuli ja Manuela (2010)
Teokset > Kätkö-sarja

Vaara (2013)
Kätkö (2013)
Varjon jäljillä (2014)
Saarikätkö (2015)
Anterin aarre (2016)
Megamysteeri (2016)
Väylänvartija (2017)
Huojuva torni (2018)
Viisi tähteä (2020)
Teokset > Rocky-sarja

Rocky, Rauha ja rakkaus (2019)
Rocky ja kivikasvot (2021)
Rocky, Rauha ja Surmalammen yö (2024)
Teokset > Muut

Perillä (2017)
Pallo on pyöreä, Niki Dundee (2022)
Taktiikka pettää, Niki Dundee (2023)
Pidetään yhtä, team Dundee (2023)
Routila

Routila on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Lauri Olavi Routila (1934–2020), filosofi, fenomenologi ja professori
Panu Routila (s. 1964), Konecranesin toimitusjohtaja 2015–2019
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Resurssi

Resurssit ovat taloustieteessä kansantalouden tai talousyksikön voimavarat. Siihen sisältyvät kyseisen yksikön aineelliset ja aineettomat välineet sekä keinot, joilla talousyksikkö voi päästä tavoitteisiinsa. Resursseja ovat luonnonvarat, työresurssit (työvoima), pääomaresurssit ja henkilöstöresurssit. Henkilöstöresursseina pidetään myös henkilökohtaisia ominaisuuksia kuten tieto-osaamista, taitoja ja aloitteellisuutta. Oma osuutensa tavoitteisiin pääsemisessä on myös työnjohdon ja organisoinnin tehokkuudella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Resurssi Wikimedia Commonsissa
HMS Curacoa (D41)

| HMS Curacoa |
| --- | --- |
 HMS Curacoa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Pembroken telakka
Kölinlasku:  heinäkuu 1916
Laskettu vesille:  5. toukokuuta 1917
Palveluskäyttöön:  18. helmikuuta 1918
Poistui palveluskäytöstä:  upposi törmättyään RMS Queen Maryyn 2. lokakuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 190 t
Pituus:  140 m
Leveys:  13,3 m
Syväys:  4,3 m
Koneteho:  40 000 shp
Nopeus:  29 solmua
Miehistöä:  327
Aseistus
Aseistus:  5 × 6" (152 mm) tykkiä 2 × 3" (76 mm) tykkiä 2 × 2 naulan tykkiä 8 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Curacoa (toisinaan kirjoitetaan Curaçao) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Ceres-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli toisessa maailmansodassa ilmatorjuntaristeilijänä.
Valmistus

Alus tilattiin Pembroken telakalta, missä köli laskettiin heinäkuussa 1916. Alus laskettiin vesille 5. toukokuuta 1917 ja otettiin palvelukseen 18. helmikuuta 1918.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 5. kevyt risteilijäviirikön lippulaivaksi Harwichiin valvomaan Englannin Kanaalin itäpään meriliikennettä.
Alus kuului helmikuusta 1918 toukokuuhun 1919 osaksi Harwichin laivastoyksiköitä, sitten se oli nimenvaihtojen seurauksena Atlantin laivaston 1. kevyt risteilijäviirikön lippulaivana.
Huhtikuussa Curacoa siirrettiin Itämerelle, missä siitä tehtiin Itämerellä olevan laivasto-osaston komentajan kontra-amiraali Walter Gowanin lippulaiva. Alus ajoi 13. toukokuuta 1919  miinaan ollessaan matkalla Helsingistä Libauhun noin 70 mailia länteen Tallinnasta. Miinan räjähdys tuhosi aluksen peräsimen ja HMS Delhi vapautti aluksen lippulaivan tehtävistä sen lähtiessä kesäkuussa telakalle Chathamiin. Telakalta palattuaan alus liitettiin 2. kevyt risteilijäviirikköön ja viirikön lippulaivaksi elokuussa 1921. Curacoa osallistui Turkin kriisiin 1922-1923. Alus oli lippulaivana vuoteen 1928.
Alus vieraili 1920-luvulla viirikön johdossa säännöllisesti Suomessa, muun muassa vuosina 1923, 1924, 1925 ja 1928. Suurimmassa vierailussa heinäkuussa 1925 oli mukana viisi C-luokan risteilijää ja seitsemän W-luokan hävittäjää.
Alus siirrettiin 4. syyskuuta 1929 3. risteilijäviirikköön, missä alus palveli vuoteen 1932. Curacoasta tehtiin 18. joulukuuta 1933 tykistökoululaiva, kunnes kesällä 1939 siirrettiin telakalle muutettavaksi ilmatorjuntaristeilijäksi.
Alukselta poistettiin telakalla kaikki alkuperäinen aseistus. Uudeksi aseistukseksi asennettiin aikaisempien tornien 1, 3, 4 ja 5 tilalle kaksiputkiset neljän tuuman Mk XIX tykit. Näiden lisäksi tornin 2 paikalle asennettiin kahdeksanputkinen 2 naulan Mk VI -tykki ja etummaisen savuhormin sivuille asennettiin kahdeksanpiippuiset 0.50" konekiväärit sekä kaksi yksiputkista 2 naulan tykkiä. Tulenjohtojärjestelmää varten rakennettiin kaksi keskusta.
Huhtikuussa 1940 alus palautettiin palvelukseen ilmatorjuntaristeilijänä. Alus otti osaa Norjan tapahtumiin ja vaurioitui pahoin ilmapommituksessa 24. huhtikuuta. Korjausten jälkeen alus palveli läntisen reitin alaisuudessa suojaten saattueita. Korjausten yhteydessä alukseen asennettiin tyyppien 282 ja 285 tutkat. Aluksen ilmapuolustusta parannettiin edelleen syyskuussa 1942 lisäämällä tutka tyyppiä 273 ja viisi yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
Curacoa ajoi 2. lokakuuta 1942 RMS Queen Maryn keulan editse, jolloin Queen Mary törmäsi alukseen katkaisten sen kahtia. Aluksen upotessa menetti henkensä 339 miehistönjäsentä. Merestä pelastettiin 99 miehistönjäsentä mukaan lukien aluksen kapteeni.
Aiheesta muualla

Itämeren purjehdus 1921 (englanniksi)
uboat.net HMS Curacoa (englanniksi)
HMS roll-of-honourCuracoa (englanniksi)
C-luokan risteilijät
Roman Furger

Roman Furger vuonna 2019.
Roman Furger (s. 10. helmikuuta 1990) on sveitsiläinen maastohiihtäjä.
Furger saavutti alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssia vapaan hiihtotavan sprintissä 2012. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 17:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kahdestoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui lyhennetyssä 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 11:nneksi.
Maailmancupissa Furger kilpaili ensimmäisen kerran Davosissa joulukuussa 2009. Maailmancupin pisteille hän sijoittui ensimmäisen kerran Jällivaaran 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa marraskuussa 2012 oltuaan 17:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Tour de Skihin 2018–2019 kuuluneessa Val Müstairin vapaan hiihtotavan sprintissä. Parhaimmillaan hän on ollut kahdeksas FIS Ski Touriin 2020 kuuluneessa Meråkerin 34 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa ja Lenzerheidessa käydyssä Tour de Skin vapaan sprintissä joulukuussa 2021.   Yksittäisessä maailmancupin kilpailussa hän on ollut parhaimmillaan neljästoista Otepään vapaan sprintissä helmikuussa 2017. Hän on sijoittunut toiseksi 4 × 7,5 kilometrin viestissä Lahdessa maaliskuussa 2020 ja vapaan hiihtotavan parisprintissä Ulricehamnissa helmikuussa 2021.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Roman Furgerin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Roman Gul

Roman Borisovitš Gul (ven. Рома́н Бори́сович Гуль; 13. elokuuta 1896 Penza, Venäjän keisarikunta – 30. kesäkuuta 1986 New York, Yhdysvallat) oli venäläinen emigranttikirjailija. Gul oli poliittisilta mielipiteiltään vasemmistoliberaali, ja hän suhtautui kriittisesti vanhoillisiin, tsaarinvaltaa kannattaneisiin valkoemigrantteihin.
Roman Gulin isä oli notaari, ja hän vietti lapsuutensa Penzassa ja perheensä maatilalla Penzan lähellä. Hän kävi Penzan kymnaasin ja meni vuonna 1914 opiskelemaan Moskovan yliopiston oikeustieteelliseen tiedekuntaan. Hänet kutsuttiin ensimmäisen maailmansodan aikana 1916 sotapalvelukseen Venäjän keisarilliseen armeijaan, ja hän palveli lounaisrintamalla yleten komppanianpäälliköksi 417. Kinbumin rykmentissä. Lokakuun vallankumouksen jälkeen 1917 Gul liittyi kenraali Lavr Kornilovin valkoisen vapaaehtoisarmeijan iskurykmenttiin. Hän oli mukana Kornilovin joukkojen jäämarssilla heidän vetäytyessään talven ja kevään 1918 aikana Rostovista kohti Kubania, jolloin hän haavoittui. Gul joutui sitten Ukrainan armeijan vangiksi vuoden 1918 lopulla. Vuonna 1919 hänet siirrettiin Saksaan ja vuonna 1920 hän asettui asumaan Berliiniin ryhtyen kirjailijaksi.
1920-luvulla Gul kirjoitti Berliinissä ilmestyneeseen venäjänkieliseen Nakanune-lehteen ja toimi useiden neuvostolehtien kirjeenvaihtajana. Natsien noustua valtaan 1933 Gul pidätettiin ja hän joutui Oranienburgin keskitysleirille Berliinin lähellä. Gul pääsi vapaaksi kuuden kuukauden kuluttua ja hän siirtyi sitten Pariisiin. Ranskassa Gul kirjoitti venäjänkieliseen Poslednije Novosti (Последние новости) -lehteen sekä aikakauslehtiin Illjustrirovannaja Rossija (Иллюстрированнaя Россия) ja Sovremennyje zapiski (Современныe записки). Kun Saksa miehitti Ranskan toisen maailmansodan aikana, Gul piiloutui ja vältti pidätyksen työskentelemällä eräällä maatilalla Etelä-Ranskassa sekä työmiehenä lasitehtaalla.
Sodan jälkeen Gul muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1950. Siellä hän oli työssä venäläisten emigranttien Novyi Žurnal -kirjallisuuslehdessä, ja hänestä tuli lehden päätoimittaja 1966. Gul kuoli 89-vuotiaana keuhkotulehdukseen vuonna 1986 ja hänet on haudattu New Yorkin Spring Valleyn esikaupungissa sijaitsevaan Novo-Diveevon luostarin hautausmaalle.
Suomennettua tuotantoa

Punaiset marsalkat; suomentanut K. M. Wallenius. Otava 1936, alkuteos Красные маршалы: Ворошилов, Буденный, Блюхер, Котовский (Krasnyje maršaly: Vorošilov, Budennyi, Bljuher, Kotovski) ilmestyi 1933
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Roman Gul
Käännös suomeksi
Roop Singh

| Mitalit> Maa:   Intia. Olympialaiset .Miesten maahockey | Mitalit> Maa:   Intia. Olympialaiset .Miesten maahockey | Mitalit> Maa:   Intia. Olympialaiset .Miesten maahockey | Maa:   Intia> .Miesten maahockey |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | joukkuekilpailu |  |
Gurmit Singh Kullar (8. syyskuuta 1910 Jabalpur, Intia – 16. joulukuuta 1977) oli intialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1932 ja 1936. Kummallakin kerralla hän oli mukana Intian olympiakultaa voittaneessa maahockeyjoukkueessa.
HMS Cumberland (F85)

| HMS Cumberland |
| --- | --- |
 HMS Cumberland

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yarrow Shipbuilders
Kölinlasku:  12. lokakuuta 1984
Laskettu vesille:  21. kesäkuuta 1986
Palveluskäyttöön:  10. kesäkuuta 1989
Poistui palveluskäytöstä:  23. kesäkuuta 2011
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 300 t
Pituus:  148,1 m
Leveys:  14,8 m
Syväys:  6,4 m
Koneteho:  2 × Rolls-Royce Spey -kaasuturbiinia Risteilymoottori: 2 × Rolls-Royce Tyne RM1C -kaasuturbiinia 7,2 MW
Nopeus:  30/18 solmua
Miehistöä:  250
Aseistus
Aseistus:  2 × GWS25 Sea Wolf 2 × Boeing Harpoon 2 × kolmiputkista sukellusveneentorjuntatorpedoputkea 1 × 4,5" Mk.8 2 × 20 mm GAM-BO1 1 × Goalkeeper CIWS 2 × Westland Lynx Mk.8
HMS Cumberland (viirinumero F85)  oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 22 fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Yarrow Shipbuildersilta, missä köli laskettiin 12. lokakuuta 1984. Se laskettiin vesille 21. kesäkuuta 1986 ja otettiin palvelukseen 10. kesäkuuta 1989.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 6. fregattilaivueeseen päällikkönään Mike Gregory. Alus oli talven 1990–1991 Falklandinsaarilla vartioaluksena.
Aluksen miehistö avusti 26. syyskuuta 2000 kalastajia pelastamaan Paroksen edustalla karille ajaneen rahtialus Express Saminan eloonjääneet. Alus pysäytti 2003 keskisellä Atlantilla RFA Wave Knightin kanssa 3,6 tonnin kokaiinierän. Lokakuussa 2005 alus pysäytti Karibialla Nicaraguan rannikolla pikaveneen, jossa oli kaksi tonnia kokaiinia.
Vuonna 2008 alus palasi palvelukseen oltuaan puolitoista vuotta modernisoitavana telakalla. Lokakuussa alus liitettiin kuuden muun kuninkaallisen laivaston aluksen kanssa Naton pysyvään laivasto-osasto 2:een (engl. Standing NATO Maritime Group 2, SNMG2) torjumaan merirosvousta. Alus avusti 11. marraskuuta tanskalaisalusta, joka oli joutunut merirosvohyökkäyksen kohteeksi. Merirosvot avasivat tulen kahta Cumberlandin venettä kohti. Merijalkaväen vastattua tuleen sai kolme merirosvoa surmansa.
Alus oli 2010 Persianlahdella, jossa se suojasi merenkulkua ja saattoi Ranskan merivoimien lentotukialus Charles de Gaullea. Helmikuussa 2011 annettiin ilmoitus aluksen palveluksesta poistosta. Alus sai 22. helmikuuta palatessaan Persianlahdelta määräyksen tukea Libyan rannikolla olevia joukkoja operaatio Dereferencessä. Se saapui 24. helmikuuta Bengasiin, josta se jatkoi vielä samana päivänä Maltalle mukanaan 454 alueelta evakuoimiaan Britannian ja muiden Euroopan maiden sekä Yhdysvaltain kansalaista.
Maaliskuussa alus osallistui operaatio Ellamyyn tukien Libyan kapinallisia. Kuun lopulla alus siirrettiin Naton alaiseen operaatio Unified Protectoriin. Alus palasi 18. huhtikuuta Devonportiin, jossa se poistettiin palveluksesta 23. kesäkuuta.