Linnut
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi – Suomen lintuyhdistysten keskusjärjestö.
Maailman lintulajien suomenkieliset nimet, BirdLife Suomi.
The Internet Bird Collection – kuvia, videoita ja ääninäytteitä maailman lintulajeista.
Avionary – W and C Palaearctic Birds in 46 Languages.
Lintukuva.fi: kuvia eri lintulajeista ja taulukko lintulajien nimistä eri kielillä.
Euring.org, eurooppalaisten rengastajien kotisivu.
Suomen Lintuatlas ja lintujen levinneisyyskarttoja.
Macaulay Library, Cornell University: Ääniä ja videoita linnuista.
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q5113  Wikispecies: Aves  ADW: Aves  AFD: Aves  BOLD: 51  CoL: V2  EoL: 695  EPPO: 1AVESC  Fauna Europaea: 10699  Fauna Europaea (new): f2fd1555-ab1f-40f7-9cbf-abebff1ffbda  GBIF: 212  iNaturalist: 3  IRMNG: 1142  ITIS: 174371  NCBI: 8782  NZOR: dcced4e7-06b1-466e-9d85-5a384501dac2  Open Tree of Life: 81461  Paleobiology Database: 36616  Paleobiology Database: 36616  Plazi: E1E0B077-76F6-D736-3B27-36617A705C73  WoRMS: 1836  ZooBank: AAFCA22F-1980-4B62-9149-8887F1C1FDC1 
Kaikilla lintulajeilla on sama perusrakenne, johon kuuluvat esimerkiksi nokka, siivet ja höyhenet. Kuvassa intianhyyppä.
Linnun luusto: 1. kallo, 2. kaulanikamat, 3. hankaluu, 4. korppiluu, 5. luuväkäset, 6. rintalastan harja, 7. polvilumpio, 8. jalkapöytä, 9. varvasluut, 10. ja 11. sääriluut (tibiotarsus), 12. reisiluu, 13. häpyluu, 14. istuinluu, 15. suoliluu, 16. häntänikamat, 17. pyrstöluu, 18. ristiluu, 19. lapaluu, 20. lannenikamat, 21. olkaluu, 22. kyynärluu, 23. värttinäluu, 24. ranneluut, 25. kämmenluut, 26. sormiluut, 27. pikkusiipi.
Linnun siipi- ja pyrstösulat levitettynä lentoon.
Höyhenaloja, joissa höyhenet ovat kiinni. Vasemmalla selkäpuoli, oikealla vatsapuoli. Valkoisella merkitty höyhenettömät alueet.
Nokan muoto kertoo linnun ravinnosta.
A. Variksen nokka soveltuu kaikkiruokaisille linnuille.
B. Pieni, terävä hyönteissyöjän nokka.
C. Siemeniä syövien lintujen nokka on jykevä.
D. Käpylinnun ristinokka soveltuu hyvin käpyjen suomujen aukaisuun.
E. Pitkä ja käyrä nokka on sopeutunut meden imemiseen.
F. Tukaanin nokka soveltuu hyvin hedelmien syömiseen.
G. Tikkojen nokka.
H. Pelikaanin nokka.
I. Saksinokat hankkivat ravintonsa veden pinnalta.
J. Pitkä ylöspäin käyrä nokka on kätevä veden pinnalta tapahtuvaan ravinnonottoon.
K. Pitkä, alaspäin käyrä nokka on hyvä pohjan tonkimiseen.
L. Flamingon nokka soveltuu ravinnon siivilöimiseen.
M. Kuningaskalastajalla on pitkä terävä nokka.
N. Koskeloiden nokka.
O. Korppikotkien nokka soveltuu hyvin haaskojen syömiseen.
P. Petolinnun nokka.
Linnun hengityselimet. Keuhkot tummalla ja ilmapussit valkealla.
Linnun silmän poikkileikkaus.
Kyyhkysen (vas.) ja pöllön näkökentät. Violetilla binokulaarisen näön alue, johon lintu näkee kummallakin silmällä.
Pöllön korva.
Puluja siiveniskun eri vaiheissa.
Kukalla lekutteleva kolibri.
Tiheä kottaraisparvi, jonka vierellä lentää petolintu.
Riikinkukkouros on kehittynyt hyvin koristeelliseksi vain tehdäkseen vaikutuksen naaraaseen.
Linnunpesä puun tikankolossa Espoossa.
Linnun munia pesässä.
Kolibriemo ruokkimassa täysikasvuisia poikasiaan.
Parvi valkoposkihanhia syysmuuton aikaan.
Öljyonnettomuuden tahrima lintu.
Kanoja kanalassa.
Häkkilintu.
Haastinkotka ja moa ovat tunnetuimpia ihmisen toiminnan vuoksi kadonneita lintuja
Magnus von Wrightin lintukuvitus 1800-luvulta.
Skandinaavisen mytologian Odin-jumalalla on olallaan kaksi korppia.
Valkopäämerikotka Yhdysvaltain vaakunassa.