stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mariupolin piiritys
Saarto > Saarron alku ja ensimmäiset evakuointiyritykset

1. maaliskuuta Donetskin kansantasavallan päämies Denis Pušilin ilmoitti, että Donetskin kansantavallan joukot olivat lähes kokonaan piirittäneet Volnovah’an kaupungin ja että ne tekisivät saman pian Mariupolille. Vielä samana päivänä mariupolilaisessa siviiliasuntokompleksissa tapahtui suuri räjähdys, joka johtui mahdollisesti rypälepommista. Seuraavana päivänä venäläissotilaat piirittivät Mariupolin ja katkaisivat kaupungin veden, sähkön ja lämmön. Satoja kuoli 15 tuntia kestäneen Venäjän pommituksen johdosta, eivätkä kaupungin asukkaat päässeet piirityksen takia kaupungista pois.
Ukrainalaisviranomaiset yrittivät evakuoida kaupungista siviilejä 5. ja 6. maaliskuuta, mutta he joutuivat molemmilla kerroilla keskeyttämään evakuoinnin alkaneen tulituksen takia. Venäjä-mieliset ja Ukrainan armeija syyttivät toisiaan evakuoinnin keskeyttäneen tulituksen aloittamisesta. 8. maaliskuuta sekä kaupunkiin yrittänyt avustussaattue että pakenevat siviilit joutuivat tulituksen alle, ja myös vesi- ja viemärilaitoksen pumput olivat poissa käytöstä.selvennä 10. maaliskuuta asti kaupungissa käytiin raskain asein jatkuvaa tulitusta ja pommitusta, ja Mariupolin kaupunginvaltuuston mukaan 1 200 ihmistä oli kuollut kaupungissa saarron alettua.
10. maaliskuuta Ukraina syytti Venäjää lastensairaalan pommittamisesta. Venäläisten mukaan sairaala oli tyhjennetty ja sitä käytettiin tuliasemana. Kymmeniä ihmisiä haudattiin joukkohautoihin, koska venäläisten pommitusten jatkuessa normaalit hautajaiset olisivat olleet liian vaaralliset järjestää. Lämpö, sähkö, puhelinyhteys ja kaasu olivat kaupungissa vain joidenkin ihmisten saatavilla.selvennä Avustussaattueet joutuivat kääntymään takaisin tulituksen takia. Venäjän mukaan Mariupolin tilanne oli Ukrainan nationalistien syytä, ja että nationalistit pitivät satojentuhansia siviilejä ansassa kaupungissa.
Saarto > Onnistuneet evakuointiyritykset, saarron jatkuminen ja saarron loppu

14. maaliskuuta 160 yksityisautoa evakuoitui onnistuneesti Mariupolista kohti Berdjanskia humanitaarista käytävää pitkin. Seuraavana päivänä 2000 evakuointiautoa evakuoi Mariupolista noin 20 000 ihmistä. Ukrainan viranomaiset arvioivat, että evakuoinnin jälkeen 350 000 siviiliä oli yhä loukussa kaupungissa ja 2 500 ihmistä oli kuollut piirityksen alettua. 16. maaliskuuta Azov-pataljoonan perustajan ja pääideologin Nikolai Kravtšenkon (tunnettu nimellä "Kruk") ilmoitettiin kaatuneen. Ukrainan sisäministeriön mukaan Venäjän 150. moottoroidun kivääridivisioonan komentaja kenraalimajuri Oleg Mitjajev kaatui.
18. maaliskuuta venäläiset olivat edenneet kaupungin keskustaan, ja 5 000 siviiliä pakeni kaupungista. Teatteriin aiemmin osuneessa iskussa ei kuolonuhreja, yksi loukkaantui vakavasti. 19. maaliskuuta Ukrainan presidentti myönsi Ukrainan sankarin arvonimen 36. erillisen merijalkajäen prikaatin komentajalle eversti Volodymyr Baranjukille ja Azov-erikoisosaston komentajalle majuri Denys Prokopenkolle Mariupolin puolustuksesta. Kaupunginvaltuuston mukaan venäläisjoukot olisivat kuljettaneet väkisin tuhansia siviilejä Venäjälle: Ukrainan mukaan 24. maaliskuuta mennessä jo 15 000 siviiliä oli viety Mariupolista Venäjälle.
20. maaliskuuta venäläisjoukot ilmoittivat Mariupolille, että kaupungilla on 21.3.2022 klo 5.00 asti aikaa antautua ja laskea kaikki aseensa. Kaupungin pormestari Vadym Boitšenko arvioi,kaupungissa on 400 000 siviiliä loukussa ilman sähköä ja ruoka- sekä juomavesivarastojen kerrotaan olevan vähissä. 21. maaliskuuta pormestarin neuvonantaja ilmoitti, ettei kaupunki aio taipua Venäjän vaatimuksiin vaan puolustautua viimeiseen mieheen asti. Myöhemmin varhain aamulla Mariupol hylkäsi Venäjän antautumisvaatimuksen.
7. huhtikuuta venäläiset valvoivat ainakin osaa kaupungin keskustasta. Mariupolin ukrainalainen puolustus oli kukistumassa. 15. huhtikuuta venäläiset valvoivat lähes koko Mariupolia, ja Mariupolin puolustajia oli enää lähinnä Azovstalin terästehtaalla. Venäläiset väittivät vallaneensa Iljitsin terästehtaan. 18. huhtikuuta venäläiset pyrkivät Kremlille uskollisen venäläisen SouthFront-sivuston mukaan pienentämään Azovstalin mottia.
17. toukokuuta loput ukrainalaisista joukoista antautuivat Venäjälle.
Aiheesta muualla

20 Days in Mariupol / Mariupolin tuho. Ukraina 2023 (Yle Areena, dokumenttielokuva)
Mariupol 1. maaliskuuta
Pommitusten aiheuttamia vaurioita Mariupolissa
Ukrainalaisia sotavankeja sen jälkeen, kun Azovstal on antautunut.
Gallia (täsmennyssivu)

Gallia voi viitata seuraaviin:
Gallia, historiallinen alue Länsi-Euroopassa
Gallia, Rooman pretoriaaniprefektuuri
Gallia, Rooman diokeesi
Gallia Aquitania, Rooman provinssi
Gallia Belgica, Rooman provinssi
Gallia cisalpina, Rooman provinssi
Gallia comata, Rooman provinssi
Gallia Lugdunensis, Rooman provinssi
Gallia Narbonensis, Rooman provinssi
Gallia transalpina, Rooman provinssi
(Gallia) Viennensis, Rooman provinssi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Gallia”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Feng Shanshan

Féng Shān Shān vuonna 2009.
Feng Shanshan (kiin.: 冯珊珊; pinyin: Féng Shānshān, s. 5. elokuuta 1989 Kanton) on kiinalainen golfammattilainen ja olympiamitalisti. Feng voitti olympiapronssia Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Huhtikuuhun 2019 mennessä hänellä oli 9 LPGA-tourin voittoa ja yksi major-tourin voitto.
Feng Bin

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Feng Bin vuonna 2022. |  Feng Bin vuonna 2022. |  Feng Bin vuonna 2022. |  |
Maa:   Kiina
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Pariisi 2024 | kiekonheitto |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Eugene 2022 | kiekonheitto |  |
|  Pronssia | Budapest 2023 | kiekonheitto |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Hangzhou 2022 | kiekonheitto |  |
|  Hopeaa | Jakarta 2018 | kiekonheitto |  |
| Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Doha 2019 | kiekonheitto |  |
|  Kultaa | Bangkok 2023 | kiekonheitto |  |
Feng Bin (s. 3. huhtikuuta 1994) on kiinalainen kiekonheittäjä. Hän voitti kultaa maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2022.
Feng sijoittui alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011 kiekonheitossa neljänneksi. Ensimmäisissä olympialaisissaan Rio de Janeirossa 2016 hän sijoittui kahdeksanneksi, ja samaan sijoitukseen hän ylsi Lontoon MM-kilpailuissa 2017. Vuonna 2018 hän saavutti Aasian kisoissa hopeaa. Vuonna 2019 hän voitti Dohassa Aasian-mestaruuden ja sijoittui samassa kaupungissa MM-kilpailuissa viidenneksi. Tokion olympialaisissa hän jäi karsintaan. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa tuloksella 69,12, millä hän paransi huhtikuussa 2022 heittämäänsä ennätystään 3,12 metrillä. Hän voitti kilpailun lopulta 67 senttimetrin erolla hopeamitalisti Sandra Perkovićiin.
Feng voitti Aasian-mestaruuden jälleen Bangkokissa 2023 tuloksella 66,42. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia tuloksella 68,20. Lokakuussa hän voitti kultaa Aasian kisoissa tuloksella 67,93. Pariisin olympialaisissa 2024 hän saavutti hopeaa tuloksella 67,51.
Franz von Thun und Hohenstein

Franz von Thun und Hohenstein.
Franz Anton von Thun und Hohenstein (2. syyskuuta 1847 Tetschen (nyk. Děčín), Böömi – 1. marraskuuta 1916 Tetschen) oli itävaltalainen ruhtinas ja valtiomies, joka toimi Itävallan pääministerinä vuosina 1898–1899.
Franz von Thun und Hohensteinin isä oli diplomaattina toiminut kreivi Friedrich von Thun und Hohenstein. Thun und Hohenstein oli vuodesta 1881 Itävallan valtakunnanneuvoston ylähuoneen jäsen ja vuodesta 1883 Böömin maapäivien puheenjohtaja. Hän toimi Böömin kuvernöörinä 1889–1895 sekä 1911–1915 ja oli ministerinä toimineen setänsä Leo von Thun und Hohensteinin tavoin suhteellisen myötämielinen tšekkejä kohtaan. Hän kannatti kompromissia tšekkien ja Böömin saksalaisten välillä, mutta jyrkkää nationalismia edustanut nuortšekkiläinen puolue hankaloitti hänen asemaansa ja pakotti hänet eroamaan vuonna 1895. Thun und Hohensteinin lyhytikäinen hallitus puolestaan kaatui saksalaisnationalistien vastustukseen. Se sai kuitenkin neuvoteltua uusiksi kompromissisopimuksen Unkarin kanssa. Thun und Hohenstein sai vuonna 1911 ruhtinaan aatelisarvon.
From Wisdom to Hate

| From Wisdom to Hate Gorguts |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : kesäkuu 2000, Studio Victor, Montreal, Quebec, Kanada
 Julkaistu: 6. maaliskuuta 2001
 Tuottaja(t): Gorguts & Pierre Rémillard
 Tyylilaji: tekninen death metal
 Kesto: 40.39
 Levy-yhtiö: Olympic, Season of Mist
Gorgutsin muut julkaisut
| Obscura 1998 | From Wisdom to Hate 2001 | Colored Sands 2013 |
From Wisdom to Hate on kanadalaisen teknisen death metal -yhtye Gorgutsin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 6. maaliskuuta 2001 levymerkillä Olympic Recordings.
Vuosi albumin ilmestymisen jälkeen yhtyeen silloinen rumpalisti Steve MacDonald kärsi masennuksesta ja teki itsemurhan, mikä johti yhtyeen hajoamiseen vuonna 2005.
Kappaleet

Inverted – 4.22
Behave Through Mythos – 5.10
From Wisdom to Hate – 5.06
The Quest for Equilibrium – 6.47
Unearthing the Past – 5.02
Elusive Treasures – 6.19
Das Martyrium des... – 4.33
Testimonial Ruins – 3.20 (instrumentaali)
Kokoonpano

Luc Lemay – laulu, kitara
Daniel Mongrain – kitara
Steve Cloutier – bassokitara
Steve MacDonald – rummut
Arvostelut

Allmusic:
Aiheesta muualla

Albumi From Wisdom to Hate Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
From Wisdom to Hate discogs.com -sivustolla
Franzisca Hauke

| Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Naisten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Rio 2016 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Boom 2013 |  |  |
|  Pronssia | Lontoo 2015 |  |  |
Franzisca Hauke (s. 10. syyskuuta 1989 Hampuri) on saksalainen maahockeypelaaja. Hän on pelannut Saksan naisten maajoukkueessa 158 maaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia. Sisähockeyssa hän on pelannut 21 maaottelua ja tehnyt niissä kymmenen maalia.
Hauke pelasi ensimmäisen naisten maaottelunsa helmikuussa 2011. Hän on saavuttanut olympialaisissa pronssia Riossa 2016. EM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuonna 2013, saavuttanut pronssia vuonna 2015 ja sijoittunut neljänneksi vuonna 2017. Maailmanmestaruuskilpailuissa Hauke oli mukana Saksan sijoittuessa viidenneksi vuonna 2018.
Hauke on pelannut Champions Trophyssa vuonna 2014, jolloin Saksa sijoittui seitsemänneksi. Maailmanliigan lopputurnauksessa hän on pelannut vuosina 2013 ja 2015, joista jälkimmäisellä kerralla Saksa sijoittui kolmanneksi.
Sisähockeyssa Hauke on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2018 ja Euroopan-mestaruuden vuonna 2012 sekä saavuttanut EM-hopeaa vuonna 2015.
Hauke edustaa seuratasolla Harvestehuder THC:tä.
Franzisca Hauken veli Tobias Hauke on maahockeyn kaksinkertainen olympiavoittaja.
Franz von Werner

|  |
| --- | --- |
 Murad Efendi
Henkilötiedot
Syntynyt: 1836
Kuollut: 1881 (44–45 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Murad Efendi
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Murad Efendi, alkuperäinen nimi Franz von Werner (1836–1881) oli saksalais-turkkilainen diplomaatti ja runoilija. Hän siirtyi Itävallan armeijasta Turkin sotapalvelukseen 1853 ja tuli 1856 virkamieheksi Turkin ulkoasiain ministeriöön. Hän kuoli lähettiläänä Haagissa. Hän julkaisi saksaksi lyyrisiä runoelmia ja näytelmiä, joista esimerkkeinä Selim III, Marino Falieri ja Ines de Castro.
Gabriel Arcand

| Gabriel Arcand> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. kesäkuuta 1949 (ikä 75) Deschambault-Grondines, Quebec, Kanada
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Palkinnot
 Canadian Screen Award for Best Actor 1985 2nd Canadian Screen Awards 2014 
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Gabriel Arcand (s. 4. kesäkuuta 1949 Deschambault-Grondines, Kanada) on kanadalainen näyttelijä. Hänen näyttelijän työlleen sekä teatterissa että elokuvissa on ollut ominaista epätavanomainen intensiteetti, poikkeuksellinen syvyys ja magneettinen läsnäolo.
Ura

Arcand aloitti näyttelijän uransa 17-vuotiaana kiertueteatteri La Roulottessa. Hän opiskeli filosofiaa McGill-yliopistossa ja muutti 1971 Ranskan Marseille'hin opiskelemaan teatteria. Arcand oli debytoinut veljensä Denys Arcandin ohjaamassa elokuvassa La Maudite Galette 1972. Palattuaan Quebeciin Gabriel Arcand jatkoi elokuvanäyttelijän uraansa.
Syksyllä 1973 Arcand oli mukana perustamassa ryhmäteatteria Groupe de la Veillée, joka toimi Kanadan ohella Yhdysvalloissa. Teatteri sai 1999 uudeksi nimekseen Théâtre Prospero. Arcandin taiteellisia voittoja on muun muassa Tartuffen nimirooli (Théâtre du Nouveau Monde 1997). Valkokankailla Arcand on loistanut muun muassa elokuvissa Le Crime d'Ovide Plouffe ja The Decline of the American Empire.
Arcandin muista elokuvista mainittakoon Suzanne, Elämä koskettimilla, Post Mortem ja La Turbulence des fluides. Elokuvat, joissa Arcand on näytellyt, ovat valtaosin draamoja. Hänen teatteriroolejaan Tartuffen lisäksi ovat ruhtinas Myškin näytelmässä Idiootti, Claudius näytelmässä Hamlet, nimirooli näytelmässä Don Juan, Artaud näytelmässä Artaud / Tête à tête ja useat muut.
Gene Mako

Constantine ”Gene” Mako (24. tammikuuta 1916 – 14. kesäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän syntyi Budapestissa, mutta muutti perheineen Buenos Airesiin ja lopulta Los Angelesiin.
Mako ylsi vuonna 1938 miesten kaksinpelin loppuotteluun Yhdysvaltain avoimissa, mutta hävisi Don Budgelle. Hän voitti Budgen kanssa nelinpelin Yhdysvaltain avoimissa vuosina 1936 ja 1938 sekä Wimbledonissa vuosina 1937 ja 1938.
Mako ja Budge ylsivät nelinpelin loppuotteluun Yhdysvaltain avoimissa myös vuosina 1935 ja 1937 sekä Ranskan avoimissa vuonna 1938. Mako kuului vuosina 1937 ja 1938 Davis Cupin voittaneeseen Yhdysvaltain maajoukkueeseen. Hän palveli toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain laivastossa ja pääsi International Tennis Hall of Fameen vuonna 1973.
Mako kuoli kesäkuussa 2013.
Gene Pukall

| Gene Pukall> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. tammikuuta 1975 (ikä 49) Berliini, Länsi-Saksa
Kansalaisuus:   Saksa
Nyrkkeilijä
Pituus:  184 cm
Painoluokka:  raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen, eli nyrkkeilytermein orthodox
Ammattilaistilastot
Ottelut:  36
Voitot:  18
– tyrmäysvoitot:  14
Tappiot:  16
Ratkaisemattomat:  2
Gene Pukall (s. 16. tammikuuta 1975 Berliini) on saksalainen raskaan sarjan ammattilaisnyrkkeilijä.
Vuonna 2000 ammattilaisuransa aloittanut Pukall muistetaan muun muassa suomalaisen Robert Heleniuksen ammattilaisuran ensimmäisen ottelun sekä entisen raskaan sarjan maailmanmestarin Riddick Bowen uran viimeisen ottelun vastustajana.
Gaspard Béby Gnéba

Gaspard Béby Gnéba (s. 6. tammikuuta 1963) on norsunluurannikkolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 12. heinäkuuta 1992 ja nimitettiin Manin hiippakunnan piispaksi 18. joulukuuta 2007. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. maaliskuuta 2008. Pääkonsekraattorina toimi Barthélémy Djabla, jota avustivat Joseph Niangoran Teky ja Jean-Pierre Kutwa.
Gasparin

Gasparin on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Agénor de Gasparin (1810–1871), ranskalainen valtiomies ja kirjailija
Aita Gasparin (s. 1994), sveitsiläinen ampumahiihtäjä
Elisa Gasparin (s. 1991), sveitsiläinen ampumahiihtäjä
Selina Gasparin (s. 1984), sveitsiläinen ampumahiihtäjä
Valérie de Gasparin (1813–1894), sveitsiläinen kirjailija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Gaspard Pirotte

| Mitalit> Maa:   Belgia. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Belgia. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Mitalit> Maa:   Belgia. Olympialaiset .Miesten voimistelu | Maa:   Belgia> .Miesten voimistelu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Antwerpen 1920 | joukkuekilpailu, ruotsalaissysteemi |  |
Gaspard Pirotte oli belgialainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja oli siellä mukana saamassa pronssia ruotsalaisen järjestelmän joukkuevoimistelussa.
Evan Weinger

| Evan Weinger> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. huhtikuuta 1997 (ikä 27) Los Angeles, CA, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  183 cm
Paino:  88 kg
Seura
Seura:  IK Oskarshamn
Sarja:  HockeyAllsvenskan
Pelinumero:  78
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  Portland Winterhawks (WHL) Brandon Wheat Kings (WHL) TPS (SML) San Jose Barracuda (AHL) San Diego Gulls (AHL) Tulsa Oilers (ECHL) Vienna Capitals (ICEHL)
Evan Weinger (s. 18. huhtikuuta 1997 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa HockeyAllsvenskan-joukkue IK Oskarshamn:issa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Weinger laukoo oikealta.
Ura

Weinger vietti juniorivuotensa pääasiassa kotikaupungissaan Kalifornian Los Angelesissa. Portland Winterhawks varasi hänet 284. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 2012. Vuodet 2012–2014 Weinger pelasi T1EHL-juniorisarjaa Los Angeles Jr. Kingsin joukkueessa. Hänet varasi myös Sioux City Musketeers 94. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2013 ja Austin Bruins 188. pelaajana NAHL:n varaustilaisuudessa 2014. Weinger siirtyi kaudeksi 2014–2015 kuitenkin hänet kaksi vuotta aiemmin varanneeseen Portland Winterhawksin WHL-joukkueeseen. Weingerin tulokaskausi toi siellä 61 runkosarjaottelussa tehot 7+19=26 ja 17 playoff-ottelussa tehot 1+5=6. Neljännellä kaudellaan 2017–2018 hän pelasi joukkueessa vain yhden ottelun, kunnes lokakuussa 2017 Winterhawks kauppasi Weingerin Brandon Wheat Kingsiin vaihdossa kesän 2018 kolmannen kierroksen varausvuoroon. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 31+26=57.
Maaliskuussa 2018 Weinger teki vuoden mittaisen AHL-sopimuksen San Jose Barracudan kanssa. Samana syksynä NHL-varaamaton Weinger osallistui myös joukkueen emoseuran, San Jose Sharksin harjoitusleirille. Hänen AHL:n tulokaskautensa 2018–2019 toi 60 runkosarjaottelussa tehot 11+11=22 ja neljässä playoff-ottelussa tehot 2+2=4. Weinger oli neljännesvälierissä Barracudan paras pistemies Dylan Gambrellin kanssa. Toukokuussa 2019 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Weinger osallistui samana syksynä jälleen myös Sharksin NHL-joukkueen harjoitusleirille.
Heinäkuussa 2020 Weinger teki taas vuoden mittaisen jatkosopimuksen San Jose Barracudan kanssa. Seuraavana päivänä seura lainasi hänet kaudeksi 2020–2021 SM-liigajoukkue Turun Palloseuraan. Siirron taustalla oli Barracudan emoseura San Jose Sharksin kykyjenetsijänä toimiva Tomi Kallio, joka toimii samalla TPS:n pelaajakoordinaattorina. Weinger pelasi TPS:ssä yhdeksän ottelua tehden vain yhden maalin, kunnes joulukuussa hänet kutsuttiin takaisin San Jose Sharksin organisaatioon. Hän pelasi loppukauden Barracudassa. Elokuussa 2021 Weinger teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Pelityyli

TPS:n pelaajakoordinaattori Tomi Kallion mukaan Weinger tuo hyökkäykseen nopeutta, röyhkeyttä sekä monipuolisuutta. Kallion mukaan hän pystyy pelaamaan monissa eri tilanteissa ja rooleissa.
Game Boy Micro

| Game Boy Micro |
| --- | --- |


Kehittäjä:  Nintendo
Tuotesarja:  Game Boy -konsolisarja
Sukupolvi:  6.
Julkaisu:  JP 13. syyskuuta 2005NA 19. syyskuuta 2005EU 4. marraskuuta 2005AUS 3. marraskuuta 2005
Laitteisto:  32-bittinen ARM7TDMI (16,78 MHz)
Tallennusväline:  GBA-pelimoduuli
Myydyt yksiköt:  2,42 miljoonaa
Myydyin peli:  Pokémon Ruby ja Sapphire (yhteensä 13 miljoonaa)
Edeltäjä:  Game Boy Advance SP
Seuraaja:  Nintendo DS
Lisää videopeliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Game Boy Micro on Nintendon valmistama Game Boy -konsolisarjaan kuuluva käsipelikonsoli, jonka kehittely alkoi vuonna 2004 Game Boyn päivitettynä versiona. Game Boy Micro julkistettiin vuoden 2005 E3-messuilla ja julkaistiin vuoden 2005 lopulla.
Konsolin mitat ovat 50 mm × 101 mm × 17,2 mm. Se painaa 80 grammaa ja tukee Game Boy Advance -pelejä. Laitteessa on muun muassa vaihdettava etupaneeli ja ladattava akku, joka kestää jopa 5–10 tuntia. Game Boy Micron voi yhdistää USB-kaapelilla tietokoneeseen tai USB-liitännällisiin Game Boy -versioihin. Game Boy Micro ei tue muistikortteja, vaan kuten aikaisemmissakin Game Boy Advance -laitteissa, pelit tallentuvat pelimoduulille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Game Boy Micro Wikimedia Commonsissa
Nintendon laitteet
| --- | --- |
Pelikonsolit:   Color TV Game  NES/Famicom NES 2/AV Famicom  SNES/Super Famicom  Virtual Boy  Nintendo 64 iQue Player  GameCube Panasonic Q  Wii  Wii U  Nintendo Switch  Nintendo Switch 2 
Käsikonsolit:   Game & Watch  Game Boy  Game Boy Color  Game Boy Advance  Game Boy Advance SP  Nintendo DS  Game Boy Micro  Nintendo DS Lite  Nintendo DSi  Nintendo DSi XL  Nintendo 3DS  Nintendo 3DS XL  Nintendo 2DS  New Nintendo 3DS  New Nintendo 3DS XL  New Nintendo 2DS XL  Nintendo Switch Lite 
Kolikkopelit:   Vs. UniSystem/DualSystem  PlayChoice-10  Nintendo Super System  Triforce
Franziska Hildebrand

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Franziska Hildebrand vuonna 2018 |  Franziska Hildebrand vuonna 2018 |  Franziska Hildebrand vuonna 2018 |  |
Maa:   Saksa
Naisten ampumahiihto
| Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Kontiolahti 2015 | 4 × 6 km viesti |  |
|  Kultaa | Hochfilzen 2017 | 4 × 6 km viesti |  |
|  Hopeaa | Oslo 2016 | sekaviesti |  |
|  Pronssia | Oslo 2016 | viesti |  |
Franziska Hildebrand (s. 24. maaliskuuta 1987) on saksalainen ampumahiihtäjä.
Hildebrand voitti viestin nuorten maailmanmestaruuden 2007 ja 2008. EM-kilpailujen naisten sarjassa hän sai kultaa viestissä 2010 sekä pronssia normaalimatkalla 2010 ja viestissä 2011. Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 hän hiihti avausosuuden Saksan kultaa voittaneessa naisten viestijoukkueessa. Henkilökohtaisilla matkoilla hän oli takaa-ajossa ja yhteislähdössä kuudes sekä pikakilpailussa ja normaalimatkalla kymmenes. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän sai sekaviestissä hopeaa, naisten viestissä pronssia sekä oli takaa-ajossa neljäs, normaalimatkalla kuudes ja pikakilpailussa kymmenes. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän hiihti kolmannen osuuden kultaa voittaneessa Saksan naisten viestijoukkueessa. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui normaalimatkalla yhdeksänneksi sekä pikakilpailussa ja takaa-ajossa 12:nneksi.
Hildebrand sijoittui normaalimatkan maailmancupin pisteissä viidenneksi kaudella 2013–2014. Hän saavutti ensimmäisen maailmancupin palkintosijansa oltuaan toinen Nové Měston pikakilpailussa kaudella 2014–2015. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui viidenneksi ja normaalimatkan cupissa neljänneksi. Kaudella 2015–2016 hän sijoittui Östersundin takaa-ajokilpailussa kolmanneksi ja saavutti ensimmäisen maailmancup-voittonsa Hochfilzenin pikakilpailussa. Pokljukan pikakilpailussa hän oli kolmas. Ruhpoldingissa hän voitti pikakilpailun ja oli jälkimmäisessä yhteislähtökilpailussa toinen. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui viidenneksi, normaalimatkan cupissa neljänneksi ja yhteislähtöcupissa viidenneksi. Kaudella 2016–2017 hän oli kokonaiskilpailussa yhdeksäs. Kaudella 2017–2018 hän sijoittui Kontiolahdella toiseksi pikakilpailussa. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli yhdeksäs. Kaudella 2018–2019 hän sijoittui Park Cityssä pikakilpailussa kolmanneksi ja takaa-ajossa toiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Franziska Hildebrand Wikimedia Commonsissa