stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Olviretki Schleusingenissa (televisioelokuva)

| Olviretki Schleusingenissa |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Veikko Kerttula
Käsikirjoittaja:  Aleksis Kivi Veikko Kerttula
Perustuu:  Aleksis Kiven näytelmään Olviretki Schleusingenissa (1916)
Säveltäjä:  Harry Bergström Kalevi Hartti
Kuvaaja:  Simo Helander
Lavastaja:  Reino Helkesalo
Pääosat:   Tapio Hämäläinen  Leo Jokela  Seppo Kolehmainen  Martti Kuisma 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Oy Mainos-TV-Reklam Ab
Ensi-ilta:  28. maaliskuuta 1967
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Olviretki Schleusingenissa on Veikko Kerttulan ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1967. Se perustuu Aleksis Kiven näytelmään Olviretki Schleusingenissa vuodelta 1916. Elokuva on MTV-teatterin tuottama ja se sai ensi-iltansa Mainos-TV:n Aitiopaikka-ohjelmapaikalla 28. maaliskuuta 1967.
Elokuva kertoo Saksassa olevista sotilaista, heidän juopotteluistaan ja kommelluksistaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tapio Hämäläinen  | … |  Fuchs   |
|  Leo Jokela  | … |  Maks   |
|  Seppo Kolehmainen  | … |  Gilbert   |
|  Martti Kuisma  | … |  Aristarkus   |
|  Rolf Labbart  | … |  Anton   |
|  Pekka Laiho  | … |  Timoteus   |
|  Vesa-Matti Loiri  | … |  Tommi   |
|  Esko Mattila  | … |  Titus   |
|  Matti Nurminen  | … |  sotamies Faustus   |
|  Saara Pakkasvirta  | … |  palvelija Mariana   |
|  Martti Romppanen  | … |  kapteeni Patrik, kapteeni Kasper   |
|  Sylva Rossi  | … |  kapakkaeukko Maura   |
|  Olli Tuominen  | … |  baijerilainen sotamies   |
|  Arvi Anttila  | … |  baijerilainen sotamies   |
|  Pekka Autiovuori  | … |  baijerilainen sotamies   |
|  Heikki Kinnunen  | … |  baijerilainen sotamies   |
|  Matti Lehtelä  | … |  baijerilainen sotamies   |
|  Seppo Lehtonen  | … |  baijerilainen sotamies   |
|  Arja Pessa  | … |  näyttelijä   |
|  Katriina Rinne  | … |  näyttelijä   |
Mikko Mattlar

Mikko Matias Mattlar (s. 1980 Espoo) on suomalainen DJ ja radiotoimittaja. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri Jyväskylän yliopistosta pääaineenaan journalistiikka.
Mattlar on toimittanut Radio Helsingissä vanhaan, unohdettuun suomalaiseen kevyeen musiikkiin keskittynyttä Iskelmäiltama-ohjelmaa vuodesta 2009 lähtien. Hän on toiminut DJ:nä muun muassa We Love Helsinki -yhteisön iskelmätansseissa. Suomalaisen iskelmän lisäksi hän on soittanut discoa ja soulia helsinkiläisillä klubeilla.
Mattlarin isä on entinen Yleisradion musiikkitoimittaja Tapio Mattlar ja äiti on laulaja-lauluntekijä Marja Mattlar.
An (jumala)

Sumerilaisen taivaanjumala Anin merkki, joka tarkoittaa myös yleiskäsitettä dingir, jumala. Se oli alkujaan tähden kuva.
An oli sumerilaisessa mytologiassa taivaan henkilöitymä ja ylijumala, jumalten kokouksen puheenjohtaja. Sumeriksi hänen nimensä merkitsi "korkealla" tai "taivas", ja se kirjoitettiin nuolenpääkirjoituksessa samalla merkillä kuin sana "jumala" (dingir). Hänen puolisonsa oli tarujen mukaan joko Ki (maa) tai jumalatar Antum.
Ania on alettu palvoa jo noin 3000 eaa., ja jumalan palvonnan tärkeimmäksi keskukseksi kohosi Uruk. An oli Enkin ja Enlilin lisäksi yksi sumerien kolmesta pääjumalasta. Mutta vaikka An oli useiden muiden kulttuurien taivaan jumalten tavoin jumalista ylin, hänellä oli kuitenkin vähäinen rooli Mesopotamian mytologiassa, hartaushetkissä tai palvontamenoissa. Hän oli kaikkien jumalten kuningas ja isä, mutta hän oli myös pahojen henkien ja demonien isä. Ihmisiä kohtaan An oli ankara ja lähetti heidän vaivoikseen muun muassa demoni Lamaštun ja kuoleman jumalatar Mamitun.
Alun perin An kuvattiin usein suureksi häräksi, mutta myöhemmin tämä ilmentymä erotettiin omaksi hahmokseen, Taivaan sonniksi Gugalannaksi, jonka An omisti. An lieneekin ollut alkujaan nimenomaan paimenten suojelusjumala.
Anin uskottiin luoneen tähdet sotilaiksi, joilla hän tuhosi vihollisensa, ja näin hän oli tähtikuvioidenkin jumala. Lisäksi hänellä uskottiin olevan voima tuomita rikollisia.
Babylonialaiset tunsivat Anin myöhemmin nimellä Anu, ja hän oli heille edelleen taivaan ylhäinen jumala, mutta hänen asemansa uskonnollisissa menoissa ei ollut enää yhtä keskeinen kuin sumerien aikana. Hurrilaiset pitivät Anua Alalun seuraajana.
Reino Karvonen

Reino Veikko Karvonen (20. marraskuuta 1932 Koivisto – 15. marraskuuta 2007) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hänen päämatkansa oli 3 000 metrin estejuoksu.
Kaarinan Uraa, RU-38:aa ja Porvoon Urheilijoita edustanut Karvonen saavutti SM-pronssia 3 000 metrin estejuoksussa vuonna 1955 edellään veljensä Pentti Karvonen sekä Sven Laine. Maaotteluissa hän edusti Suomea neljä kertaa: vuonna 1955 Tukholmassa Ruotsia vastaan sekä vuonna 1957 Tallinnassa Viroa, Helsingissä Unkaria ja Tukholmassa Ruotsia vastaan. Estejuoksuennätyksensä 8.54,0 hän juoksi vuonna 1959. Hän alitti yhdeksän minuutin rajan ensimmäisen kerran vuonna 1957 kaikkien aikojen viidentenä suomalaisena.
Maastojuoksussa Karvonen saavutti SM-pronssia pitkällä matkalla vuonna 1958 ja syysmestaruuskilpailujen pitkällä matkalla vuonna 1954 (tuona vuonna järjestettiin kahdet SM-kilpailut, keväällä ja syksyllä). Porvoon Urheilijoiden riveissä hän voitti joukkuemestaruuden vuonna 1954 ja hopeaa vuonna 1955 (molemmat pitkällä matkalla) sekä RU-38:n edustajana joukkuehopeaa lyhyellä matkalla vuonna 1957 ja pitkällä matkalla vuonna 1958. Eräästä Tukholman katujuoksun voitosta hän sai erikoisen palkinnon: eturivin paikan nyrkkeilyn EM-otteluun Ingemar Johansson – Henry Cooper.
Henkilökohtaiset ennätykset

3 000 metriä: 8.29,2
5 000 metriä: 14.39,4
10 000 metriä: 30.57,4
3 000 metrin esteet: 8.54,0
Aiheesta muualla

Reino Karvonen Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Olviretki Schleusingenissa

| Olviretki Schleusingenissa |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Aleksis Kivi
Kirjoitettu:  1866
Alkuperäiskieli:  suomi
Tyylilaji:  komedia
Aihe:  juopottelu, sotilaan ja palvelustytön suhde
Kantaesitys:  3. tammikuuta 1920
Kantaesityspaikka:  Vapaa näyttämö, Helsinki
Olviretki Schleusingenissa on Aleksis Kiven näytelmä, jonka hän kirjoitti Siuntion-aikanaan kesällä ja syksyllä 1866. Alun perin näytelmän nimi oli Baijerin olutretki eli "näytelmällinen osotelma neljässä osassa". Näytelmä on komedia, jota nykyisin pidetään olennaisena Kiven tuotannon osana, mutta Kiven aikana siihen suhtauduttiin torjuvasti, ja se ilmestyi vasta 1916 Kiven kootuissa teoksissa, yli 40 vuotta hänen kuolemansa jälkeen. On arveltu myös, että sitä ei julkaistu siksi, että se olisi ollut liian suora viittaus Kiven omiin elämäntapoihin.
Ensiesitys oli Helsingissä Vapaan näyttämön lavalla 1920.
Näytelmän synnyn taustalla on uutinen Helsingfors Tidningarissa 16. heinäkuuta 1866. "Sotanäyttämöltä"-nimisessä artikkelissa referoidaan saksalaislehden uutista Preussin ja Itävallan sodasta. Se kertoo 8 000 miehen suuruisesta baijerilaisjoukosta, joka harrastaa hurjaa juopottelua. Tarinan pääosassa on juopottelu, mutta sitä kutoo yhteen Timoteuksen yritys luoda suhteita palvelustyttö Marianaan, mikä lopulta onnistuukin.
Veikko Kerttula ohjasi näytelmästä vuonna 1967 televisioelokuvan Olviretki Schleusingenissa.
Kirjallisuutta

Kivi, Aleksis: Olviretki Schleusingenissa. Kriittinen editio.  (Toim. Jyrki Nummi (päätoimittaja), Sakari Katajamäki, Ossi Kokko, Petri Lauerma, Juhani Niemi ja Pentti Paavolainen)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2018.
Aiheesta muualla

Hanna Suutela: kivenä kengässä - Olviretki kansallisen projektin kriitikkona
Olviretki Schleusingenissä; Leo ja Liina; Alma Gutenbergissä
Aleksis Kivi -korpus (SKS) Toim. Sakari Katajamäki, Ossi Kokko ja Elina Kela. FIN-CLARIN: Finnish Language Resource Infrastructure / CSC – Tieteen tekniikan keskus: Kielipankki 2013. (Suomalaisen Kirjallisuuden Seurassa laadittu korpus Aleksis Kiven kirjeistä, teoskäsikirjoituksista ja kirjailijan elinaikana julkaistuista painoksista.)
Näytelmän kuunnelmaversio Yle Areenassa
Alateksti

Alateksti (tai subteksti) on kirjallisen tekstin epäsuora merkitys tai teema. Alateksti on dialogissa se mitä jätetään sanomatta niin sanotusti ”rivien väliin”. Esimerkiksi näytelmässä alateksti on roolihenkilön todellinen viesti toiselle henkilölle. Se voi olla myös ristiriidassa henkilön repliikin kanssa.
Kirjallisuutta

Seger, Linda: Writing Subtext : What Lies Beneath. 2nd revised edition. Michael Wiese Productions , 2017. ISBN 978-1615932580.
Hermosolu

Hermosolu mikroskoopilla tarkasteltuna.
Hermosolu eli neuroni on hermokudoksen solu, jonka päätehtävänä on käsitellä ja välittää tietoa sähköisen hermoimpulssin avulla.
Selkärankaisilla on hermosoluja aivoissa ja selkäytimessä eli ääreishermoston hermoissa sekä ganglioissa eli hermosoluryppäissä. Nimestään huolimatta kaikki hermosolut eivät osallistu hermojen muodostamiseen.
Elimistön tuottama glutamaatti aktivoi hermosolujen toimintaa ja gamma-aminovoihappo (GABA) jarruttaa sitä. Hermosolujen liian suuri aktivaatio vaurioittaa niitä ja saattaa johtaa solukuolemaan.
Hermosolun rakenne

| --- | --- |
 Karkea solulimakalvosto  Polyribosomi  Ribosomi  Golgin laite  Tuma  Tumajyvänen  Solukalvo  Mikrotubulus  Mitokondrio  Sileä solulimakalvosto  Aksonikeko  Schwannin solun tuma  Synapsi (viejähaarake-sooma) :  Synapseja (aksoni-tuojahaarake)  Tuojahaarake  Viejähaarake  Hermovälittäjäaine  Reseptori  Synapsi  Mikrofilamentti  Schwannin solun myeliinituppi  Ranvierin kurouma  Viejähaarakkeen pääte  Synaptisia vesikkeleitä  Synapsi (viejähaarake-viejähaarake)  Synapsirako 
Yksi hermosolun erikoisominaisuuksista on sen ärsykeherkkä solukalvo, joka mahdollistaa aktiopotentiaalien eli sähköisten impulssien syntymisen ja niiden avulla tapahtuvan informaationkulun.
Hermosolut ovat epäsymmetrisiä ja ne koostuvat kolmesta osasta: soomasta eli solukeskuksesta, tuojahaarakkeista ja viejähaarakkeesta.
Hermosolun rakenne > Sooma

Sooma on hermosolun runko-osa, risteymäkohta hermosolun haarakkeiden eli dendriittien eli tuojahaarakkeiden ja aksonin eli viejähaarakkeen välillä. Solun tuma sijaitsee soomassa ja siellä tapahtuu suurin osa solun toiminnoista, kuten proteiinisynteesi.
Hermosolun rakenne > Tuojahaarake

Tuojahaarakkeet eli dendriitit ovat haarautuneita, soomasta lähteviä ristikkosolun haarakkeita. Rakennetta kutsutaan usein dendriittipuuksi, ja tuojahaarakkeen nimi onkin tästä peräisin. Hermosolulla on yleensä useita tuojahaarakkeita, ihmisen hermostossa keskimäärin 10 000 kappaletta hermosolua kohden. Dendriittipuuta on perinteisesti pidetty hermosolun pääasiallisena tiedonkeräämisvälineenä, mutta myös informaation ylivuotoa esimerkiksi tuojahaarakkeista toisiin hermosoluihin tiedetään tapahtuvan.
Hermosolun rakenne > Viejähaarake

Viejähaarake eli aksoni on kaapelimainen väylä, jonka pituus voi olla jopa kymmentuhatkertainen soomaosan halkaisijaan nähden. Esimerkiksi ihmisessä on peräti yli metrin mittaisia viejähaarakkeita. Kullakin hermosolulla on yksi viejähaarake, joka haarautuu moneen otteeseen ja päättyy synapseihin, jotka kytkeytyvät muiden hermosolujen tuojahaarakkeisiin, soomaan, toiseen viejähaarakkeeseen tai kohdesoluun.
Viejähaarake kuljettaa hermosoluun tulleen sähköisen hermoimpulssin eteenpäin synapsin välityksellä joko toiseen hermosoluun tai kohde-elimeen. Useimmiten hermosolussa on vain yksi viejähaarake, jonka tyviosa liittyy soomaan aksonikeon kohdalla. Viejähaarakkeen pää on runsaasti haaroittunut mahdollistaen näin viestinviennin useille muille hermosoluille tai kohdesoluille. Ihmisellä ääreishermostossa hermosolun viejähaaraketta peittää usein Schwannin soluista rakentuva sähköeristeenä toimiva myeliinituppi. Hermoimpulssi kulkee myelinisoituneessa viejähaarakkeessa nopeammin (100 m/s) kuin myelinisoitumattomassa. Keskushermostossa myeliinituppia muodostavat Schwannin solujen sijasta oligodendrosyytit. Viejähaarakkeita, jotka kuljettavat hermoimpulsseja kohti keskushermostoa, kutsutaan afferenteiksi ja keskushermostosta poispäin hermoimpulsseja kuljettavia viejähaarakkeita kutsutaan puolestaan efferenteiksi. Esimerkiksi hypotalamuksen sisäisiä viejähaarakkeita sanotaan intrinsisiksi. (Kaikilla intrinsisillä hermosoluilla eli interneuroneilla ei edes ole viejähaaraketta, tai se on suhteessa hyvin lyhyt.)
Hermosolujen liitokset

Kahden hermosolun välillä olevaa yhteyttä kutsutaan synapsiksi. Jos hermosolu liittyy lihassoluun, kutsutaan niiden yhtymäkohtaa hermo-lihasliitokseksi. Yhden hermosolun yhteydet kasvavat ihmisellä aivoissa vastasyntyneen noin 2 500 yhteydestä hermosolua kohden 20-vuotiaan noin 15 000 yhteyteen hermosolua kohden.
Neurogeneesi

Tutkijat uskoivat aina vuoteen 1998, ettei uusia hermosoluja syntyisi enää aikuisiällä. Tutkimus on kuitenkin osoittanut, että hajukäämissä ja hippokampuksessa syntyy uusia hermosoluja, joita tarvitaan ainakin suunnistukseen liittyvän paikkatiedon oppimisessa ja muistamisessa, tapahtumien ajankohdan muistamiseen sekä työmuistin sisältämien tietojen siirtämiseen säilömuistiin.
Plastisiteetti

Hermosolujen väliset yhteydet muuttuvat ja kehittyvät ihmisen sisäisen ajattelun, kokemusten ja ulkoisen ympäristön kautta. Voidaan siis sanoa, että 20-vuotiaana ihmisen "rakenteellinen", hermosolukytkentöihin perustuva tapa ajatella on pääosin muodostunut. Sen päälle tuleva oppimiseen perustuva tapa ajatella voi vielä muuttua koko ihmisen eliniän ajan.
Hermosolu oppii pidemmällä aikavälillä sopeuttamaan toimintaansa. Sen tuojahaarakkeet voivat kasvaa tehokkaammiksi tai surkastua pienemmiksi käytön mukaan. Samoin sen viejähaarakkeen kärjet voivat haarautua ja levitä muualle sopivien kasvuaineiden ollessa läsnä. Esimerkiksi jos synapsin toisella puolella oleva hermosolu kuolee, viejähaarake lähtee etsimään uutta hermosolua, johon yhdistyä. Solun viejähaarake itse asiassa kasvaa jatkuvasti, mutta synapsin löytäessään viejähaarakkeen kärki alkaa tuhota itseään kasvuvauhdilla, jolloin viejähaarake näyttää pysähtyvän.
Jos hermosolun tuojahaarakkeet eivät enää saa impulsseja jotka saisivat hermosolun toimimaan (liipaistuksi), tuojahaarakkeet (vastaanottimet) alkavat surkastua ja ennen pitkää koko solu tuhoutuu. Tämä on lapsen aivojen kehityksessä normaalia turhien yhteyksien karsimista – merkittävä osa vauvan aivojen hermosoluista tuhoutuu murrosikään mennessä. Hermosoluja voi kuitenkin tuhoutua myös hapenpuutteen, kasvaimen, aivoverenvuodon aiheuttaman paineen tai fyysisen iskun seurauksena.
Hermosolun sisällä on myös lukuisia soluelimiä, joiden tarkka merkitys hermosolun impulssien lähettämiselle on vielä epäselvä. Onkin mahdollista, että hermosolu tallentaa jotain tietoa toiminnastaan näihin elimiinsä ja tavallaan voi "muistaa" historiaansa lähde?.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Scholarpedia: Neuron (englanniksi)
Hermosolun rakenne.
Maailman ruokapalkinto

Maailman ruokapalkinto (engl. World Food Prize) on vuodesta 1987 jaettu kansainvälinen palkinto, joka annetaan henkilölle, joka on tehnyt työtä ruuan ja etenkin maatalouden tuotannon parantamisessa maailmassa.
Palkinnon taustalla on useita bioteknologiaan erikoistuneita maatalousalan yhtiöitä. Palkinnon jakaa Maailman ruokapalkinto -säätiö, jonka johtajana on Yhdysvaltain entinen suurlähettiläs Kenneth M. Quinn.lähde?
Palkinnon perustaja oli yhdysvaltalainen maataloustieteilijä, vuoden 1970 nobelisti Norman Borlaug.
Palkinto jaetaan virallisessa tilaisuudessa Maailman nälkäpäivänä Des Moinesin kaupungissa Iowan osavaltion parlamentissa. Palkintotilaisuuden jälkeen palkitut kokoontuvat Norman E. Borlaug kansainväliseen symposiumiin. Palkinnon summa on 250 000 Yhdysvaltain dollaria.
Palkinnon saajat

| Vuosi | Palkinnon saaja | maa |
| --- | --- | --- |
| 1987 | M. S. Swaminathan |  Intia |
| 1988 | Robert F. Chandler |  Yhdysvallat |
| 1989 | Verghese Kurien |  Intia |
| 1990 | John Niederhauser |  Yhdysvallat |
| 1991 | Nevin S. Scrimshaw |  Yhdysvallat |
| 1992 | Edward F. Knipling |  Yhdysvallat |
| 1992 | Raymond C. Bushland |  Yhdysvallat |
| 1993 | He Kang |  Kiina |
| 1994 | Muhammad Yunus |  Bangladesh |
| 1995 | Hans Rudolf Herren |  Sveitsi |
| 1996 | Henry Beachell |  Yhdysvallat |
| 1996 | Gurdev Khush |  Intia |
| 1997 | Ray F. Smith |  Yhdysvallat |
| 1997 | Perry Adkisson |  Yhdysvallat |
| 1998 | B. R. Barwale |  Intia |
| 1999 | Walter Plowright |  Britannia |
| 2000 | Evangelina Villegas |  Meksiko |
| 2000 | Surinder Vasal  |  Intia |
| 2001 | Per Pinstrup-Andersen |  Tanska |
| 2002 | Pedro Sanchez |  Yhdysvallat |
| 2003 | Catherine Bertini |  Yhdysvallat |
| 2004 | Yuan Longping |  Kiina |
| 2004 | Monty Jones |  Sierra Leone |
| 2005 | Modadugu Vijay Gupta |  Intia |
| 2006 | Edson Lobato |  Brasilia |
| 2006 | Alysson Paolinelli |  Brasilia |
| 2006 | A. Colin McClung |  Yhdysvallat |
| 2007 | Philip E. Nelson |  Yhdysvallat |
| 2008 | Bob Dole |  Yhdysvallat |
| 2008 | George McGovern |  Yhdysvallat |
| 2009 | Gebisa Ejeta |  Etiopia |
| 2010 | David Beckmann |  Yhdysvallat |
| 2010 | Jo Luck |  Yhdysvallat |
| 2011 | John Kufuor |  Ghana |
| 2011 | Luiz Inácio Lula da Silva |  Brasilia |
| 2012 | Daniel Hillel |  Israel |
| 2013 | Mary-Dell Chilton |  Yhdysvallat |
| 2013 | Robert Fraley |  Yhdysvallat |
| 2013 | Marc Van Montagu |  Belgia |
| 2014 | Sanjaya Rajaram |  Intia |
| 2015 | Fazle Hasan Abed |  Bangladesh |
| 2016 | Maria Andrade |  Kap Verde |
| 2016 | Robert Mwanga |  Uganda |
| 2016 | Jan Low |  Yhdysvallat |
| 2016 | Howarth Bouis |  Yhdysvallat |
| 2017 | Akinwumi Ayodeji Adesina |  Nigeria |
| 2018 | Lawrence Haddad ja  David Nabarro |  Britannia / Etelä-Afrikka |
| 2019 | Simon N. Groot |  Alankomaat |
| 2020 | Rattan Lal |  Intia/ Yhdysvallat |
| 2021 | Shakuntala Haraksingh Thilsted  |  Trinidad ja Tobago/ Tanska |
| 2022 | Cynthia Rosenzweig |  Yhdysvallat |
John Randolph (näyttelijä)

John Randolph (1. kesäkuuta 1915 – 24. helmikuuta 2004) oli yhdysvaltalainen elokuva-, televisio- ja teatterinäyttelijä.
Aiempi elämä

Randolphin syntymänimi oli Emanuel Hirsch Cohen. Hän syntyi New York Cityssä, ja hänen vanhempansa olivat juutalaiset vakuutusasiamies Dorothy (o.s. Shore) ja hatuntekijä Louis Cohen. Randolphin isäpuoli oli nimeltään Joseph Lippman. 1930-luvulla Randolph oli aktiivinen niin politiikassa kuin näyttelemisessäkin. Hän teki Broadway-debyyttinsä vuonna 1938 näytelmässä Coriolanus. Toisen maailmansodan sytyttyä Randolph liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin.
Ura

Randolph oli mukana sellaisissa New Yorkin alkuperäisesityksissä, kuin The Sound of Musicissa (Von Trappin hovimestari Franzina), Paint Your Wagonissa ja The Visitissä.
Vuonna 1987 Randolph voitti Tony-palkinnon esiintymisestään Neil Simonina Broadway Boundissa. Randolphin viimeinen Broadway-esiintyminen oli vuonna 1991 näytelmässä Prelude to a Kiss.
Randolph esiintyi vuonna 1993 elokuvassa A Foreign Field, jossa hän esitti toisen maailmansodan veteraania. Yksi hänen viimeisistä elokuvarooleistaan oli Tom Hanksin isoisänä vuonna 1998 elokuvassa Sinulle on postia. Hän esitti myös Jack Nicholsonin näyttelemän Charlie Partanan isää elokuvassa Prizzin kunnia ja Clark W. Griswold vanhempaa elokuvassa Joulupuu on kärvennetty Chevy Chasen kanssa.
Koska Randolph oli esiintynyt monesti televisiossa ja elokuvissa – lukuun ottaen hänen roolinsa Donna Pescowin isäpuolena televisiosarja Angiessa – hänen kasvonsa olivat tunnetut. Hänet pysäytettiin usein kadulla ja häneltä kysyttiin, tunsivatko ihmiset hänet. Hän vastasi usein ”Yes, I've been in your living room many times”. (Kyllä, olen ollut usein teidän olohuoneessanne.)
Randolph esiintyi televisiosarja Roseannessa nimikkonäyttelijän isänä mutta jätti sarjan ja esiintyi lopulta vain ensimmäisen ja toisen tuotantokauden jaksoissa. Hän esiintyi George Costanzan isänä Frank Costanzana tilannekomediasarja Seinfeldin aikaisessa jaksossa ”The Handicap Spot”, mutta hänet korvattiin myöhemmin Jerry Stillerillä. Vuonna 1995 kohtaukset, joissa Randolph esiintyi, kuvattiin uudestaan korvaten Randolph Stillerillä.
24. helmikuuta 2004 Randolph kuoli 88 vuoden iässä luonnollisen kuoleman. Hänen jäännöksensä tuhkattiin.
Aiheesta muualla

Character actor John Randolph dead at 88
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Dipylon-vaasit

| Dipylon-vaasit |
| --- | --- |
 Dipylon-amfora, n. 760 eaa. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
Nimi:  Dipylon-vaasit
Valmistumisvuosi:  700-luku eaa.
Taiteenlaji:  keramiikka
Teostyyppi:  vaasi
Dipylon-vaasit ovat suurikokoisia antiikin kreikkalaisia vaaseja, joita valmistettiin Ateenassa geometrisella kaudella. Ne ovat saaneet nimensä siitä, että niitä on löydetty Kerameikoksesta Dipylon-portin läheltä. Tunnetuimpia esimerkkejä ovat niin kutsutut Dipylon-amfora ja Hirschfeld-krateeri.
Dipylon-vaaseja valmistettiin geometrisen kauden lopulla 700-luvulla eaa. Ne toimivat haudan merkkeinä niin, että krateeri merkitsi miehen hautaa ja amfora naisen hautaa. Tunnetuin vaaseja maalannut on niin kutsuttu Dipylon-mestari, joka toimi noin vuosina 760–735 eaa. Hänen tekemikseen on tunnistettu noin 50 vaasia.
Suurimmat Dipylon-vaasit olivat korkeudeltaan lähes kaksi metriä. Suuren kokonsa vuoksi vaasit tehtiin dreijalla useassa osassa, jotka sitten koottiin yhteen. Vaasien maalauskoristelussa on tyypillisiä geometrisen kauden kuvioaiheita sekä hautajaiskohtauksia, joissa esiintyy ihmisiä ja eläimiä, kuten hevosia ja uhrieläimiä. Tyypillisimmät kuva-aiheet ovat prothesis, jossa on kuvattu makaava ruumis, sekä ekfora eli hautajaissaatto.
Dipylon-krateeri, n. 780–775 eaa.
Dipylon-amfora, n. 760–750 eaa.
Hirschfeld-krateeri, n. 750–735 eaa.
Dipylon-krateeri, n. 725 eaa.
Anakreonttinen runous

Anakreonttinen runous on muinaiskreikkalaisen lyyrikon Anakreonin (500-luku eaa.) mukaan nimetty tyylisuuntaus eurooppalaisessa runoudessa 1700-luvulla. Anonyymiä kokoelmaa Anakreonteia pidetään Anakreonin tekemänä. Suuntauksen aiheita ovat rakkaus, ystävyys, luonto, viini ja seuranpito.
Kirjallisuutta

Rancken, Gunnar: Anakreon ja anakreonttinen runous Suomessa. 1, Aika 1770-1830 Helsinki : Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 1932. Erip.: Kirjallisuudentutkijain seuran vuosikirja, 2
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Anakreontik
Käännös suomeksi
Stanley Smith Stevens

| Stanley Smith Stevens> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. marraskuuta 1906
Kuollut: 18. tammikuuta 1973
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Edwin Boring
Instituutti:  Harvardin yliopisto
Tutkimusalue:  psykologia psykoakustiikka
Stanley Smith Stevens (2. marraskuuta 1906  – 18. tammikuuta 1973) oli yhdysvaltalainen psykologi, joka perusti Harvardin yliopiston psykoakustiikan laboratorion, tutki psykoakustiikkaa ja loi Stevensin lain.
YoungBoy Never Broke Again

| YoungBoy Never Broke Again |
| --- | --- |
 YoungBoy Never Broke Again vuonna 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kentrell DeSean Gaulden
Syntynyt: 20. lokakuuta 1999 (ikä 25) Baton Rouge, Louisiana, Yhdysvallat
Ammatti:  rap-artisti
Muusikko
Taiteilijanimi:  YoungBoy Never Broke Again NBA YoungBoy
Laulukielet:  englanti
Tyylilajit:  rap
Levy-yhtiöt:  Atlantic Records, Motown ja Never Broke Again 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
YoungBoy Never Broke Again (myös NBA YoungBoy), oikealta nimeltään Kentrell DeSean Gaulden (s. 20. lokakuuta 1999 Baton Rouge, Louisiana), on yhdysvaltalainen rap-artisti. Hän julkaisi esikoisalbuminsa Until Death Call My Name vuonna 2018 ja se myi platinaa Yhdysvalloissa. Hänen toinen studioalbuminsa, vuonna 2020 julkaistu Top, nousi Billboard 200 -listan ensimmäiselle sijalle. NBA YoungBoy tunnetaan meemistä, jossa hänen sanotaan olevan parempi laulaja kuin Beabadoobee
Diskografia > Studioalbumit

Until Death Call My Name (2018)
Top (2020)
Sincerely, Kentrell (2021)