stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jacques Anquetil
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jacques Anquetil – Kapinallinen mestari Velofilo.fr 9.1.2016
Jacques Anquetil väistää kuoleman – Port d’Envalira 1964 Velofilo.fr 12.7.2016
Jacques Anquetilin ihmetupla – 1900-luvun kovin urheiluteko! Velofilo.fr 17.12.2016
RIDER BIOGRAPHIES: Jacques Anquetil cyclinghalloffame.com-sivustolla (arkistolinkki)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Hindås

| Hindås |
| --- | --- |
 Hindåsin kirkko
 Hindås
 Koordinaatit: 57°42′27″N, 12°28′32″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Länsi-Götanmaa
Kunta:  Härryda
Väkiluku (2021):  3 098
Hindås on taajama Härrydan kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 3 098 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hindås Wikimedia Commonsissa
Viirukapuaja

| Viirukapuaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Geocerthia
Laji::  serrana
Kaksiosainen nimi
 Geocerthia serrana  (Taczanowski, 1875) 
Synonyymit
 Upucerthia serrana 

Katso myös
   Viirukapuaja Wikispeciesissä   Viirukapuaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viirukapuaja (Geocerthia serrana) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Viirukapuajaa tavataan Perussa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, mutta sen ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
José Gonzalo Rodríguez Gacha

Rodríguez Gacha
José Gonzalo Rodríguez Gacha (1947 – 15. joulukuuta 1989) oli kolumbialainen huumekauppias, yksi Medellínin kartellin johtajista.
Rodriguez Gacha aloitti rikollisen uransa yhden aikansa rikollisjohtajan henkivartijana. Vuonna 1976 hän liittoutui Pablo Escobarin ja muodostumassa olevan Medellínin kartelliksi kutsutun huumekauppiaiden järjestön kanssa. Rodriguez Gacha loi uusia reittejä kokaiinin salakuljettamiseksi Yhdysvaltoihin ja Meksikoon. Hänet ammuttiin poliisiratsiassa vuonna 1989.
Varhaiset vuodet

Gacha syntyi vuonna 1947 Veraguasin pikkukaupungissa lähellä Pachoa. Hänen perheensä oli köyhä ja sai elantonsa myymällä juustoa.
Aikuisikä

Gacha työskenteli kahvinpoimijana, kuorma-autoapulaisena, härkätaistelijan oppipoikana ja myyntimiehenä. Tästä huolimatta hän keräsi valtavan omaisuuden ja oli vuonna 1988 Forbesin mukaan yksi maailman kahdestakymmenestä rikkaimmasta miehestä.
Gacha oli kiinnostunut asteekkikultturista ja matkusteli usein Meksikossa. Tästä hän sai lempinimen El Mexican.
Kuolema

Gacha ja hänen poikansa Freddy kuolivat tulitaisteluusa poliisia vastaan 15. joulukuuta 1989. Heidät haudattiin 17. joulukuuta.
Oulun Kärppien SM-liigakausi 2009–2010

| Kärpät kaudella 2009–2010 |
| --- | --- |
Runkosarjassa:  yhdeksäs (9.)
Lopullinen sijoitus:  kahdeksas (8.)
Kausi:  21–7–4–26
Koti:  11–4–3–10
Vieras:  10–3–1–16
Tehdyt maalit:  150
Päästetyt maalit:  163
Joukkue
Pääyhteistyökumppani:  Suomi-Soffa SSF Oy
Toimitusjohtaja:   Juha Junno
Urheilutoimenjohtaja:   Ari Hilli
Päävalmentaja:   Matti Alatalo
Valmentaja:   Mikko Haapakoski
Kapteeni:   Ilkka Mikkola
Varakapteenit:   Oskari Korpikari    Jari Viuhkola
Kotiareena:  Oulun Energia Areena
Yleisökeskiarvo:  5 300
Tilastojen kärjessä
Maalit:   Rosa (19)
Syötöt:   Rosa (32)
Pisteet:   Rosa (51)
Jäähyt:   Kuusela (84)
Plus/miinus:   Rosa (+7)
Voitot:   Koivisto/Tarkki (12)
Päästettyjen maalien keskiarvo:   Koivisto (2,40)
Oulun Kärppien SM-liigakausi 2009–2010 on Oulun Kärppien 22. SM-liigakausi. Kärpät pelasi runkosarjassa 58 ottelua. Runkosarja alkoi 10. syyskuuta vierasottelulla Saimaan Palloa vastaan Lappeenrannassa ja päättyi viimeisellä kierroksella 20. maaliskuuta kotiottelulla Rauman Lukkoa vastaa. Kauden alkaessa Kärpät oli liigan hallitseva hopeamitalisti. Kärppien lopullinen sijoitus SM-liigassa oli kahdeksas.
Lähtökohdat kauteen > Valmennus

Kärppien päävalmentajana jatkoi toista kauttaan seurassa 50 -vuotias Matti Alatalo. Kausi oli Alatalon kahdeksas SM-liigassa. Apuvalmentajina toimivat Mikko Haapakoski sekä Petri Karjalainen. Maalivahtivalmentajana sekä urheilutoimenjohtajana toimi Ari Hilli, fysiikkavalmentajaksi palasi yhden kauden jälkeen Harri M. Hakkarainen.
Urheilulehti arvioi Kärppien valmennuksen SM-liigan vahvimmaksi. Valmennus toimii lehden arviossa yksilöiden vahvuuksien kautta ja keskusteluilmapiiri oli demokraattinen, mutta silti kantaanottava. IS Veikkaaja antoi omassa analyysissaan valmennuksen arvosanaksi kuutosen, kun liigan keskiarvo oli seitsemän. Lehti kuvaili päävalmentaja Alataloa Kärppien ”heikoimmaksi lenkiksi”. Alatalon vaatimustaso sekä johtamisote ovat kaukana SM-liigan kärkivalmentajista. Jääkiekkolehti antoi valmennuksella arvosanaksi kahdeksan, sillä Alatalolla on yksi iso vahvuus muihin valmentajiin verrattuna. Lehden mukaan Alatalo ”ymmärtää, että jääkiekkoilu on vain osa elämää”. Osa oululaista menestyskulttuuria ovat valmentajat Mikko Haapakoski ja Ari Hilli, ja Kärppien iskukykyä nostaa vielä fysiikkavalmentaja Harri Hakkarainen.
Lähtökohdat kauteen > Harjoituskausi

Kärpät pelasi harjoituskaudellaan yhdeksän ottelua, joista Kärpät voitti kolme. Kun SM-liigaseurat päättivät pitää välivuoden Nordic Trophy turnauksesta, Kärpät osallistui viiden muun SM-liigaseuran kanssa omaan turnaukseen, Nordic Trophy Finlandiin. Kärpät osallistui myös Pitsiturnaukseen, jääden turnauksessa välierävaiheeseen. Välierissä Kärpät hävisi Porin Ässille maalein 3–1. Alkulohkossaan Kärpät ensin hävisi tulevalle mestarille Turun Palloseuralle 1–3 ja pelasi Tampereen Ilveksen kanssa maalittoman tasapelin. Nordic Trophy Finlandissa Kärpät oli lopulta viides voitettuaan sijoitusottelussa Jokerit maalein 5–3. Harjoituskauden tehokkain pelaaja oli Kärpistä tšekki Pavel Rosa, joka teki kuusi maalia ja syötti kolme. Rosa pelasi ykköskentässä yhdessä Kristian Kuuselan ja Jari Viuhkolan kanssa.
Kärpät pelasi vielä 17. joulukuuta perinteisen ystävyysottelun Mestis-seura Kajaanin Hokkia vastaan. Ottelua oli samalla Kärppien ja Osuuskauppa Arinan yhteinen joulutapahtuma. Ottelu pealttiin Oulun Energia -areenalla. Hokki voitti ottelun 2–3, ja ottelussa kohtasit Veikko Karppinen ja Petri Karppinen, jotka ovat veljeksiä.
Pelaajavaihdot

Matti Alatalo ottelussa Jokereita vastaan Helsingissä 21. lokakuuta 2009.
Kärpät Pitsiturnauksessa.
Joonas Donskoi teki uransa avausmaalin 17 vuoden ja 5 kuukauden ikäisenä.
Lukáš Kašpar AHL-seuransa paidassa vuonna 2009.
Ossi-Petteri Grönholm kaudella 2008–2009.
Mikko Lehtonen kaudella 2007–2008
Tšekkiläinen Lukáš Kašpar teki runkosarjan viimeisessä ottelussa kaksi maalia.
Rävlanda

| Rävlanda |
| --- | --- |
 Kirjasto
 Rävlanda
 Koordinaatit: 57°39′19″N, 12°29′49″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Länsi-Götanmaa
Kunta:  Härryda
Väkiluku (2021):  1 649
Rävlanda on taajama Härrydan kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 649 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rävlanda Wikimedia Commonsissa
Bidz

| Bidz |
| --- | --- |
 Suvun vaakuna
Perustaja:  Kort Bitzer
Bidz tai Bitzer on eteläsuomalainen keskiaikainen rälssisuku jonka juuret ovat Saksassa.
Kort Bitzer ja hänen vaimonsa Kristina Magnusdotter ostivat 21. helmikuuta 1394 maata Gennarbyssä, Tenholan pitäjästä Länsi-Uudeltamaalta. Vaimo Kristina oli turkulaisen maisterin Henrik Magnin sisar. Heille syntyivät tytär Anna (n. 1390–1419 jälkeen) ja poika Henrik (n. 1393–1395).
Henrik Bitzer tai Bidz syntyi aikaisintaan vuonna 1393 ja kuoli vuonna 1458. Hän oli kihlakunnantuomari Halikon pitäjässä Varsinais-Suomessa vuonna 1437. Hänet lyötiin ritariksi kuningas Kristofferin kruunajaisissa vuonna 1441. Hän oli linnanpäällikkö Turun linnassa vuonna 1442 ja Etelä-Suomen laamanni vuonna 1455, Turun maaoikeuden jäsen, valtaneuvos vuonna 1457. Hän oli naimisissa Anna Clausdotterin (Klasintytär) Djäknin, joka oli Klaus Lydekenpoika Djäknin ja Kristina Jönsdotter Garpin tytär. Heidän lapsiaan olivat: Turun piispa Kort (tai Konrad), Klaus, Erik ja Birgitta.
Anna Kortsdotter Bitz nai valtaneuvos Sune Sunesson Illen (n. 1360 – k. vuoden 1448 jälkeen). Tämä sai kuningas Erik XIII:lta rälssikirjan tiluksiinsa 7. joulukuuta 1407. Omisti tiloja lähinnä Varsinais-Suomessa: Henelax (Prästkulla) Tenholassa, Sunila Mynämäellä ja Kahiluoto Taivassalossa. Sune Sunesson oli tuomarina Vehmaan käräjillä vuonna 1390, valtaneuvos vuonna 1435 ja Etelä-Suomen laamanni vuosina 1437-1446. Heille syntyivät lapset Walborg (n. 1410–1463, nai 1. Bengt Mårtenssonin ja 2. Per Olofsson till Mälkilä), Jeppe (n. 1420–1439) ja Anders (nai Margareta Stigulfsdotter Finskilän).
Todisteena siitä, että Sune Sunesson Ille oli myöhemmin naimisissa Annan veljentyttären Birgitta Henriksdotter Bitzin kanssa, on tieto Ylistarossa Kokemäellä Ala-Satakunnassa sijaitsevasta tilasta perinnönjaossa vuodelta 1463, jossa paikalla olivat Birgitan veljet piispa Konrad Bitz ja laamanni Erik Bitz.
Bennie Benjamin

| Bennie Benjamin |
| --- | --- |
 Bennie Benjamin vuonna 1947
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. marraskuuta 1907
Kuollut: 2. toukokuuta 1989 (81 vuotta)
Ammatti:  sanoittaja, säveltäjä, muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Bennie Benjamin 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Claude A. ”Bennie” Benjamin (4. marraskuuta 1907 Christiansted – 2. toukokuuta 1989 New York) oli yhdysvaltalainen muusikko ja laulunkirjoittaja. Hän työskenteli enimmäkseen sanoittajana ja kirjoitti ensimmäisen menestyneen kappaleensa 1940-luvun alussa. Hän työskenteli 1940-luvulla yhteistyössä Sol Marcusin ja Eddie Seilerin kanssa, ja sanoitti vuodesta 1946 1950-luvun puoliväliin säveltäjä George David Weissin musiikkia. Benjaminin tunnettuja kappaleita ovat Frank Sinatran esittämä ”Oh! What It Seemed to Be”, Tennessee Ernie Fordin ja Kay Starrin ”I’ll Never Be Free”, Starrin ”Wheel of Fortune” sekä Nina Simonelle kirjoitettu ”Don’t Let Me Be Misunderstood”, jonka on nauhoittanut myös The Animals.
Elämä ja ura

Benjamin syntyi 4. marraskuuta 1907 Christianstedissä, Tanskan Länsi-Intiassa (nykyisin Yhdysvaltain Neitsytsaaret). Hän halusi alun perin tulla papiksi, mutta perheellä ei ollut rahaa lukukausimaksuihin. Vuonna 1927 hän muutti New Yorkiin.
New Yorkissa Benjamin opiskeli kitaran- ja banjonsoittoa ensin Hy Smithin musiikkikoulussa ja myöhemmin Juilliard Schoolissa. Hän soitti viiden vuoden ajan Savoy Ballroomissa soittavassa Napoleon’s Orchestrassa ja esiintyi muusikkona myös muiden yhtyeiden kanssa. Lisäksi hän toimi vaudeville-esitysten taustamuusikkona. Lopulta hän pääsi töihin musiikkikustantamoon vakituiseksi laulunkirjoittajaksi 1940-luvun alussa. Hän kirjoitti enimmäkseen yhteistyössä Sol Marcusin ja Eddie Seilerin kanssa. Toisessa maailmansodassa Benjamin palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa.
Vuonna 1946 Benjamin alkoi tehdä musiikkia säveltäjä George David Weissin kanssa, ja yhteistyö jatkui 1950-luvun puoliväliin saakka. 1960-luvulla hän teki uudelleen kappaleita Marcusin kanssa. Vuonna 1968 Benjamin perusti oman julkaisuyhtiönsä, Bennie Benjamin Musicin. Lisäksi hän perusti vaimonsa kanssa Neitsytsaarten terveydenhuollon parantamiseen keskittyvän hyväntekeväisyyssäätiön.
Bennie Benjamin kuoli 2. toukokuuta 1989 New Yorkissa. Hänen vaimonsa Florence kuoli häntä aikaisemmin. Pariskunnalla ei ollut lapsia.
Tuotanto

Benjaminin ensimmäinen hitti oli yhdessä Sol Marcusin, Eddie Seilerin ja Eddie Durhamin kanssa tehty ”I Don’t Want to Set the World on Fire”, jonka nauhoitti The Ink Spots vuonna 1941. Muita Benjaminin 1940-luvun alkupuolen menestyneitä kappaleita olivat Harry Jamesin nauhoittama ”Strictly Instrumental”, ja Tony Martinin nauhoittama ”Cancel the Flowers”. Vaughn Monroen orkesteri nauhoitti vuonna 1942 menestyneen version Benjaminin, Edward Seilerin ja Sol Marcusin kappaleesta ”When the Lights Go On Again (All Over the World)”, joka perustui Ludwig van Beethovenin säveltämään menuettiin. Vera Lynn saavutti kappaleella menestystä Englannissa.
George David Weissin kanssa Benjamin kirjoitti Frank Sinatralle kappaleen ”Oh! What It Seemed to Be”. The Andrews Sisters nauhoitti heidän kappaleensa ”Rumors Are Flying” (1946), ja Doris Day ja Buddy Clark tekivät duettonauhoituksen kappaleesta ”Confess” (1947). Myös Patti Page äänitti ”Confess”-kappaleen vuonna 1948. Perry Como nauhoitti 1940-luvun lopulla paljon Benjaminin ja Weissin materiaalia, mukaan lukien kappaleet ”I Want to Thank Your Folks”, ”Surrender”, ”Pianissimo” ja ”I Don’t See Me in Your Eyes Anymore”. Vuonna 1951 Benjamin ja Weiss tekivät jazzlaulaja Sarah Vaughanille kappaleen ”I Ran All the Way Home”.
Benjaminin kappale ”The Girl from Jones Beach” toimi samannimisen elokuvan (suom. Venus uimapuvussa) nimikappaleena vuonna 1949. Hän kirjoitti nimikappaleet myös Walt Disneyn piirroselokuviin Fun and Fancy Free (suom. Pennitön ja suruton, 1947) ja Melody Time (suom. Säveltuokio, 1948).
1950-luvulla Benjamin ja Weiss kirjoittivat kappaleen ”I’ll Never Be Free”, jonka levyttivät Dinah Washington ja duettona Tennessee Ernie Ford ja Kay Starr. Starr ja Washington nauhoittivat myös vuoden 1952 kappaleen ”Wheel of Fortune”; erityisesti Starrin versiosta tuli suuri hitti ja kappaleesta tuli yksi Benjaminin ja Weissin menestyneimmistä. Kaksikon 1950-luvun tuotantoon kuuluu muun muassa The Ames Brothersin nauhoittama ”Can Anyone Explain (No, No, No!)”, Patti Pagen vuonna 1954 äänittämä ”Cross Over the Bridge” sekä Joni Jamesin ”How Important Can It Be?” vuodelta 1955.
Benjamin kirjoitti 1960-luvulla Elvis Presleylle kappaleet ”I Will Be Home Again” ja ”Lonely Man”. Hänen yhteistyökumppanikseen tuli uudelleen Sol Marcus. Nina Simonen vuoden 1964 albumi Broadway-Blues-Ballads sisälsi kuusi Benjaminin kappaletta, mukaan lukien ”Don’t Let Me Be Misunderstood”, josta The Animals teki suositun cover-version vuotta myöhemmin. Vuonna 1977 diskoyhtye Santa Esmeralda nauhoitti oman versionsa kappaleesta.
Palkinnot

Benjamin voitti Top Writer’s Award -palkinnon kaksi kertaa: vuonna 1941 kappaleella ”I Don’t Want to Set the World on Fire” ja vuonna 1946 kappaleilla ”Oh! What It Seemed to Be”, ”Surrender” ja ”Rumors Are Flying”. Benjamin itse oli erityisen ylpeä vuoden 1946 palkinnosta, jossa hän jätti taakseen populaarimusiikin veteraanit Richard Rodgersin, Oscar Hammerstein II:n ja Irving Berlinin.
Benjaminille myönnettiin 1970-luvulla kaksi countrymusiikin Country and Western -palkintoa hänen aiemmin kirjoitetuista kappaleistaan ”I’ll Never Be Free” (1972) ja ”Wheel of Fortune” (1973). Vuonna 1974 ASCAP palkitsi hänet Country Music Awardilla kappaleesta ”I Don’t See Me in Your Eyes Anymore”. Vuonna 1984 Bennie Benjamin valittiin Songwriters Hall of Fameen.
Viitaorneero

| Viitaorneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Hellmayrea
Laji::  gularis
Kaksiosainen nimi
 Hellmayrea gularis  (Lafresnaye, 1843) 

Katso myös
   Viitaorneero Wikispeciesissä   Viitaorneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viitaorneero (Hellmayrea gularis) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Viitaorneeroa tavataan Venezuelassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa ja Perussa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Olli Virho

Yrjö Olavi (Olli) Virho (synt. Wittenberg, 26. huhtikuuta 1914 Ylivieska – 7. joulukuuta 1972 Turku) oli suomalainen urheiluvalmentaja ja liikunnanopettaja. 1950-luvulla hänet tunnettiin juoksuvalmentajana. Virhon oppilas Juhani Tamminen on luonnehtinut häntä ”fyysisen valmennuksen neroksi”.
Elämä

Virho kilpaili 1930-luvulla useissa lajeissa kuten kymmenottelussa, uimahypyissä, voimistelussa ja palloilulajeissa, mutta jäi kaikissa piirikunnalliselle tasolle. Virho valmistui voimisteluopettajaksi vuonna 1941, jonka jälkeen hän toimi opettajana useissa oppikouluissa. Hän toimi myös SVUL:n aluevalmentajana Kymenlaaksossa, Savossa, Helsingissä. Vuodesta 1949 lähtien Virho työskenteli SVUL:n Satakunnan piirin yleisurheiluvalmentajana. Virho työskenteli myös Porissa Rosenlewin tehtaan sosiaalipäällikkönä ja toimi samalla tehtaan urheiluseuran RU-38:n juoksuvalmentajana. Hänen valmennettaviinsa kuuluivat muun muassa Rolf Haikkola, Ilmari Taipale ja Urho Julin.
Kesällä 1953 Virho toimi myös Suomessa kilpailleen kolmiloikan olympiavoittajan Adhemar Ferreira da Silvan managerina. Virho jouti lopulta jättämään tehtävänäs Porissa, kun häntä syytettiin taloudellisten epäselvyyksien ohella urheilun amatöörisääntöjen rikkomisesta. Porista Virho siirtyi Espanjaan, jossa hänestä tuli Juan Antonio Samaranchin kutsusta Katalonian provinssin yleisurheiluvalmentaja tähtäimenään kaupungissa 1955 järjestettävät Välimeren kisat. Virhon tunnetuin valmennettava Kataloniassa oli Rooman olympialaisiin 1960 osallistunut 1 500 metrin juoksija Tomás Barris.
Suomeen palattuaan Virho työskenteli liikunnanopettajana Harjavallan keskikoulussa, Helsingin V yhteiskoulussa sekä viimeksi Turussa Juhana Herttuan yhteiskoulussa.  Vuonna 1962 Virho oli Kalevi Lehtovirran ohella TPS:n jalkapallojoukkueen toinen päävalmentaja. Virho kuoli Turussa 58-vuotiaana joulukuussa 1972. Hänet on haudattu Turun hautausmaahan.
Aiheesta muualla

Bravo Ducal, Júlio: O sistema de Olli Virho  1955. Atletismo. (espanjaksi)
Frille

| Frille |
| --- | --- |
 Suvun vaakuna
Alkukoti:  Tanska
Perustaja:  Frellav Haakoninpoika
Aateloitu:  1334
Frille on tanskalainen suku, joka aateloitiin Frellav Haakoninpojan aikana vuonna 1334. Sukuun kuuluva Eggert oli valtaneuvos ja Kööpenhaminan linnan päällikkö. Tanskassa syntynyt Håkan Frille toimi Halikon kihlakunnan tuomarina vuonna 1410, Turun maaoikeuden jäsenenä vuodesta 1415 ainakin vuoteen 1434 ja kuollut ennen vuotta 1442. Håkan Frille on haudattu Turun tuomiokirkon Pyhän ruumiin kuoriin vastineeksi Kemiön pitäjästä lahjoitetusta Rugnolan maatilasta. Matts Frille eli Perniön Frillannissa eli Viipurissa, toimi maankatselmusmiehenä Perniössä 26. helmikuuta 1477 12.
Matts Frillen aatelisvaakuna on yksi Myrskylän kirkon kirkkosalin 19 aatelisvaakunasta.
Abaya

Nykyaikainen klassinen abaya, jota voi nähdä Suomen kaduilla.
Abaya (arab. عباية‎, ‘abāya; mon. عبايات ‘abāyāt) on pitkä, väljä mekko, jossa on leveät hihat, ja sitä käyttävät perinteisesti musliminaiset, peittäen koko kehon islamilaisen pukeutumiskoodin mukaisesti. Abayaa täydentää usein hijab tai niqab, joka viimeistelee kokonaisuuden. Nykyään abaya on maailmanlaajuisen "Modest Fashion" -trendin perusta, ja monet naiset valitsevat sen ei uskonnollisista syistä, vaan symboloimaan vaatimattomuutta ja kulttuuristen perinteiden kunnioitusta. Abaya on kehittynyt klassisesta mustasta designista laajaan värivalikoimaan ja monenlaisiin koristeisiin.
Saudi-Arabiassa šaria-laki säätelee abayan käyttöä: naisten on käytettävä abayaa julkisilla paikoilla ja miesten seurassa. Maan uskonnollinen poliisi mutaween valvoo sääntöjen noudattamista. Pukeutumissääntö koskee myös ulkomaalaisia naisia, jotka matkustavat Saudi-Arabiaan.
Ranska kielsi abayan käytön kouluissa 4. syyskuuta 2023 alkaen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Abaya Wikimedia Commonsissa
Adelen elämä: osat 1 ja 2

| Adelen elämä: osat 1 ja 2> La Vie d'Adèle – Chapitres 1 & 2 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Abdellatif Kechiche
Käsikirjoittaja:  Abdellatif Kechiche Ghalia Lacroix
Perustuu:  Julie Marohin sarjakuvaromaaniin Le bleu est une couleur chaude
Tuottaja:  Abdellatif Kechiche Brahim Chioua Vincent Maraval
Säveltäjä:  Jean-Paul Hurier
Kuvaaja:  Sofian El Fani
Leikkaaja:  Albertine Lastera Camille Toubkis
Pääosat:  Adèle Exarchopoulos Léa Seydoux
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska Belgia Espanja
Tuotantoyhtiö:  Wild Bunch
Levittäjä:  Lucky Red Distribuzione Vertigo Média Fandango at Home
Ensi-ilta:   9. lokakuuta 2013    13. joulukuuta 2013
Kesto:  179 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Budjetti:  4 milj. €
Tuotto:  10 043 205 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Adelen elämä: osat 1 ja 2 (ransk. La Vie d'Adèle – Chapitres 1 & 2) on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut Abdellatif Kechichen ohjaama, käsikirjoittama ja tuottama ranskalainen draamaelokuva. Se perustuu löyhästi Julie Marohin sarjakuvaromaaniin Le bleu est une couleur chaude vuodelta 2010. Elokuva kertoo Adèlesta ja hänen kasvustaan lukiolaisesta aikuiseksi ja käänteentekevästä suhteestaan taiteilija Emmaan. Elokuvan pääosissa ovat Adèle Exarchopoulos ja Léa Seydoux.
Elokuva palkittiin Cannesin elokuvajuhlien pääpalkinnolla Kultaisella palmulla vuonna 2013. Elokuva on Cannesin elokuvajuhlien historiassa ensimmäinen elokuva, jonka sekä ohjaaja että naispääosan esittäjät palkittiin Kultaisella palmulla. Elokuva oli myös ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan Golden Globen ja BAFTAn saajaksi.
Vuonna 2016 Adelen elämä: osat 1 ja 2 äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 50 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Adèle Exarchopoulos  | … |  Adèle   |
|  Léa Seydoux  | … |  Emma   |
|  Catherine Salée  | … |  Adèlen äiti   |
|  Aurélien Recoing  | … |  Adèlen isä   |
|  Anne Loiret  | … |  Emman äiti   |
|  Benoît Pilot  | … |  Emman isäpuoli   |
|  Sandor Funtek  | … |  Valentin   |
|  Alma Jodorowsky  | … |  Béatrice   |
|  Salim Kechiouche  | … |  Samir   |
|  Jérémie Laheurte  | … |  Thomas   |
|  Mona Walravens  | … |  Lise   |
|  Benjamin Siksou  | … |  Antoine   |
|  Aurelie Lemanceau  | … |  Sabine   |
|  Fanny Maurin  | … |  Amélie   |
|  Maelys Cabezon  | … |  Laetitia   |
|  Stéphane Mercoyrol  | … |  Joachim   |
Vastaanotto > Arvostelut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Dome.fi Aki Lehti: 
Filmgoer Aleksi Salonen: 
Film-O-Holic Emmi Koivumäki: 
Helsingin Sanomat Pertti Avola: 
Iltalehti Tuomas Riskala: 
Ilta-Sanomat Tarmo Poussu: 
Episodi Jussi Huhtala: 
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista 89% oli positiivisia perustuen 133 arvosteluun.
Elokuva herätti kohua ja keskustelua pitkillä ja rohkeilla rakastelukohtauksillaan ja järkytti niillä kriitikoita muun muassa Cannesin elokuvajuhlilla. Iltalehden Tuomas Riskala antoi elokuvalle täydet viisi tähteä ja kutsui elokuvaa yhdeksi vuoden parhaista elokuvista sekä vuoden koskettavimmaksi rakkaustarinaksi. Myös Ilta-Sanomien Tarmo Poussu antoi elokuvalle täydet viisi tähteä ja sanoi kolmetuntisen elokuvan olevan jokaisen minuuttinsa arvoinen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (englanniksi)
Adelen elämä: osat 1 ja 2 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Adelen elämä: osat 1 ja 2 Box Office Mojossa (englanniksi)
Adelen elämä: osat 1 ja 2 Rotten Tomatoesissa (englanniksi)
Adelen elämä: osat 1 ja 2 Metacriticissä (englanniksi)