stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Raamattu kannesta kanteen
Historia

Ensimmäinen Raamattu kannesta kanteen -ohjelman lähetys esitettiin 3. maaliskuuta 1997. Aluksi ohjelmat radioitiin Puolan Stettinissä sijainneella hylätyllä propaganda-asemalla, josta lähetykset kuuluivat keskiaaltolähetyksinä koko Suomeen ja muihin Pohjoismaihin. Tavoitteena oli aluksi 10 000 kuulijaa. Radio Dein aloittaessa toimintansa syksyllä 1997 alettiin ohjelmaa lähettää myös siellä Sanansaattajien (nyk. Medialähetys Sanansaattajat, Sansa) kustantamana. Sansa olikin ensimmäisiä Radio Dein yhteistyökumppaneita. Tämän myötä ohjelman kuuntelijamäärät kasvoivat.
Vuonna 1997 ohjelmaa ryhtyi radioimaan myös Alajärvellä toimiva Järviradio, minkä myötä ohjelma alkoi kuulua laajalla alueella Etelä-Pohjanmaalla. Virossa Pereraadio alkoi lähettää ohjelmaa tammikuussa 1998 useilla taajuuksilla, sillä Virossa varsinkin vanhempi väestö osasi hyvin suomea. Myöhemmin myös Kainuun alueella toimiva Radio Kajaus alkoi lähettää ohjelmaa. Vuoden 2000 tammikuussa radiointi siirrettiin Puolasta Venäjän Pietariin. Uuden aseman ansiosta lähetinteho kaksinkertaistui, minkä myötä kuuluvuus parani Suomen lisäksi Pietarin ympäristössä ja Karjalassa. Kuuntelijapalautetta saatiin myös Etelä-Euroopasta ja Englannista. Lisääntyneen palautteen ja kysymysten vuoksi palkattiin vuonna 2003 Pirjo Juntunen niin sanotun jälkihoitotyön tarpeisiin.
Vuonna 2004, jolloin ohjelmasarjan ensimmäinen kierros oli saatu päätökseen, lopetettiin ohjelman lähettäminen keskiaalloilla. Tälle ei enää nähty tarvetta, sillä ohjelma kuului jo useiden paikallisradioiden kautta Suomessa kattaen 60% väestöstä. Tammikuussa 2005 aloitettiin uusintojen jälkeen toinen radiointikierros. Varsinainen raamattuopetus säilyi ennallaan, mutta juontoja, musiikkia ja haastatteluja muutettiin tarvittaessa. Tällöin ohjelmaa lähettivät Suomessa Radio Dei ja Järviradio, Virossa Pereraadio ja Ruotsissa Boråsin lähiradio. Vuoden 2005 lopussa Virossa päättyi suomenkielinen ohjelma ja tammikuussa 2006 alettiin lähettää vironkielistä Piibel kaanest kaaneni -ohjelmaa, jonka sisältö pohjautuu Jukka Norvannon käsikirjoituksiin.
Vuonna 2006 Raamattu kannesta kanteen -ohjelma ja Sansan silloinen viestintäjohtaja Ilkka Kastepohja saivat tunnustuspalkinnon Kristilliseltä Medialiitolta. Keväällä 2010 Jukka Norvannon raamattuopetukset ilmestyivät 54-osaisena kirjasarjana. Kesällä 2010 uusittiin ohjelman tunnusmusiikki, jolloin aiempi Jukka Hurrin säveltämä tunnusmusiikki vaihtui Tommi Kaleniuksen sävellykseen.
Nykytilanne

Raamattu kannesta kanteen on pitkään ollut Radio Dein suosituin ohjelma. Radio Dei lähettää sitä viitenä päivänä viikossa. Lisäksi ohjelmaa voi kuunnella Järviradiossa ja paikoitellen myös Ruotsissa Radio Boråsissa ja Norjassa saamelaisradio Radio DSF:ssa. Internetin kautta se on kuunneltavissa koko maailmassa. Viikoittain ohjelmaa kuuntelee varovaisen arvion mukaan 100 000–150 000 eri ihmistä.
Viron Pereraadiossa pyörii suomenkieliseen ohjelmaan pohjautuva vironkielinen Piibel kaanest kaaneni.
Mobiilisovellukset

Sansa on julkaissut maksuttomat Raamattu kannesta kanteen -mobiilisovellukset, joilla voi kuunnella yli 1400 ohjelmasarjaan kuuluvaa raamattuopetusta. Täysin uudistettu Raamattu kannesta kanteen -sovellus julkaistiin helmikuussa 2022.
Aiheesta muualla

Raamattu kannesta kanteen -ohjelman kotisivut
Rautkallio

Rautkallio on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Hannu Rautkallio (s. 1944), dosentti, historiantutkija ja kirjailija
Paavo Rautkallio, vuoteen 1948 Kallio (1918–2001), varatuomari, kihlakunnanneuvos ja poliisineuvos. kokoomuksen kansanedustaja
Puserolaki

IKL:n johtohahmot (oikealla) tyypillisessä asussaan vastaanottamassa Mussolinin kuvaa Italian delegaatiolta 1933.
Puserolaki eli laki kiellosta käyttää poliittisia tunnusmerkkejä eräissä tilaisuuksissa (AsK 132/1934) säädettiin Suomessa 5. huhtikuuta 1934. Lain nojalla kiellettiin poliittisten tunnusten käyttö julkisissa tilaisuuksissa. Lailla pyrittiin ensi sijassa vaikeuttamaan mustiin kauluspaitoihin ja sinisiin solmioihin pukeutuvan Isänmaallisen kansanliikkeen (IKL) mutta jossain määrin myös kommunistien julkista toimintaa.
Puserolaki oli määräaikainen, ja se oli aluksi voimassa vuoden 1936 loppuun. Voimassaoloaikaa jatkettiin vuosina 1936, 1938 ja 1942 niin, että laki oli kaiken kaikkiaan voimassa vuoden 1945 loppuun.
Puserolain voimaantuloon liittyen IKL:n toiminnassa mukana ollut kirjailija Heikki Asunta jätti maaliskuussa 1934 oikeuskanslerille kirjelmän, jossa hän syytti kansanedustajia Ernst von Born ja Ernst Estlander siitä, että nämä eivät eduskunnan täysi-istunnoissa käyttäneet heille aatelisina kuuluvaa pukua. Vuoden 1863 asetuksen mukaan nimittäin aatelisarvon omaavien miesten oli pukeuduttava sinimustaan aatelispukuun valtiopäivillä ja asetus oli vielä voimassa. Oikeuskansleri jätti Asunnan kirjelmän käsittelemättä, koska valtiopäiväjärjestyksen 58. pykälän mukaan vain valtiopäivillä oli oikeus ratkaista valtiopäivien sisäistä järjestystä koskevia asioita.
Aiheesta muualla

Korkeimman oikeuden ennakkoratkaisu puserolain soveltamisesta (KKO 1936-I-58) (ruotsiksi)
Ylen Elävä arkisto: Puserolaki ja poliittisten paitojen muotinäytös
Puserot pois, Suomen Kuvalehti, 06.05.1933, nro 19, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Puserolaki vahvistettu, Laatokka 07.04.1934, nro 39, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen

| Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen > ESMA |
| --- | --- |

Perustettu:  2011
Tyyppi:  Erillisvirasto
Toimivalta:  Euroopan unioni
Sijainti:  Pariisi, Ranska
Pääjohtaja:  Natasha Cazenave
Työntekijöitä:  308
Aiheesta muualla
Sivusto
Euroopan arvopaperimarkkinaviranomainen (ESMA, European Securities and Markets Authority) on vuonna 2011 (toisen lähteen mukaan 2010) perustettu, Pariisiissa toimiva EU:n erillisvirasto. Se pyrkii sijoittajansuojan parantamiseen sekä rahoitusmarkkinoiden vakauden ja moitteettoman toiminnan edistämiseen. Virasto valvoo suoraan luottoluokituslaitoksia ja kauppatietorekistereitä. Viraston palveluksessa on noin 200 ihmistä.
Qəbələn piirikunta

Qəbələn piiri Azerbaidžanin kartalla.
Vesiputous Qəbələn piirissä.
Qəbələn piirikunta (azer. Qəbələ rayonu, ven. Габалинский район, Gabalinski raion) on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Piirin pinta-ala on 1548,5 neliökilometriä. Asukkaita on 94 900 henkeä (vuonna 2010).
Qəbələn piiri sijaitsee Azerbaidžanin pohjoisosassa. Se rajoittuu pohjoisessa Venäjään kuuluvaan Dagestaniin ja Qusarin piiriin, idässä Quban ja İsmayıllın piireihin, etelässä Göyçayn ja Ağdaşin piireihin sekä lännessä Şəkin ja Oğuzin piireihin.
Piiri on perustettu vuonna 1930. Vuoteen 1991 saakka sen nimenä oli Qutqaşınin piiri. Vuosina 1963–1964 sen alue oli liitettynä Ağdaşin piiriin.
Hallinnollinen keskus on Qəbələn kaupunki (vuoteen 1991 saakka Qutqaşen), josta on 225 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Taajamia ovat Vəndam, Bum ja Nic. Kuntia on yhteensä 55 ja kyliä 60.
Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan asukkaista 78,7 % on azereja, 17,1 % lezgejä ja 3,9 % udeja. Kaupunkiväestön osuus on 34,6 % (vuonna 2010).
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan, tupakan, vihannesten ja hedelmien viljelyyn sekä karjanhoitoon. Piirin kautta kulkee Qaramaryəmin, İsmayıllın ja Şəkin välinen maantie, johon Zarağanissa yhtyy Ağdaşista tuleva maantie.
Nähtävyyksistä huomattavin on nykyisestä piirikeskuksesta 20 kilometriä lounaaseen sijaitseva Kaukasian Albanian muinainen pääkaupunki.
Paikallislehtenä ilmestyy Qəbələ.
Aiheesta muualla

Qəbələn piirin sivusto (azeriksi), (englanniksi)
Azerbaidjan: Territorial and administrative units (azeriksi), (englanniksi), (venäjäksi)
Azerbaidžanin piirikunnat ja kaupungit
| --- | --- |
Piirikunnat:  Ağcabədi • Ağdam • Ağdaş • Ağstafa • Ağsu • Apšeron • Astara • Babək* • Balakən • Bərdə • Beyləqan • Biləsuvar • Cəbrayıl • Cəlilabad • Culfa* • Daşkəsən • Füzuli • Gədəbəy • Goranboy • Göyçay • Göygöl • Hacıqabul • İmişli • İsmayıllı • Kəlbəcər • Kəngərli* • Kürdəmir • Laçın • Lənkəran • Lerik • Masallı • Neftçala • Oğuz • Ordubad* • Qax • Qazax • Qəbələ • Qobustan • Qubadlı • Quba • Qusar • Saatlı • Sabirabad • Şabran • Şahbuz* • Salyan • Şamaxı • Samux • Sədərək* • Şəki • Şəmkir • Şərur* • Siyəzən • Şuşa • Tərtər • Tovuz • Ucar • Xaçmaz • Xızı • Xocalı • Xocavənd • Yardımlı • Yevlax • Zaqatala • Zəngilan • Zərdab
Kaupungit:  Baku • Gəncə • Lənkəran • Mingəçevir • Naftalan • Nahitševan* • Şəki • Şirvan • Sumqayıt • Xankəndi • Yevlax
Tähdellä * merkityt piirikunnat ja kaupungit kuuluvat Nahitševanin autonomiseen tasavaltaan.
Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimus

| Euratom-sopimus> Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimus |
| --- | --- |
Allekirjoitettu:  25. maaliskuuta 1957
Allekirjoituspaikka:  Rooma, Italia
Voimaantulopäivä:  1. tammikuuta 1958
Osapuolet
Osapuolet:  EU:n jäsenvaltiot
Alkuperäiset allekirjoittajat:    Alankomaat   Belgia   Italia   Luxemburg   Länsi-Saksa   Ranska 
Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimus eli Euratom-sopimus on 25. maaliskuuta 1957 solmittu Euroopan atomienergiayhteisön perustamissopimus. Euratom-sopimus astui voimaan 1. tammikuuta 1958.
Euratom-sopimuksen tärkeimpiä tavoitteita olivat tutkimuksen edistäminen ja teknisen tiedon levittäminen, yhdenmukaisten turvallisuusnormien vahvistaminen väestön ja teollisuustyöntekijöiden suojelemiseksi, tutkimuksen helpottaminen ja sen takaaminen, ettei siviilikäyttöön tarkoitettuja ydinaineita siirretä käytettäväksi muuhun käyttöön, varsinkaan sotilaallisiin tarkoituksiin.
Evrydíki

Evrydíki Eurovision laulukilpailussa vuonna 2007.
Evrydíki Theokléous (kreik. Ευρυδίκη Θεοκλέους, s. 25. helmikuuta 1968), taiteilijanimeltään Evrydíki (Ευρυδίκη, kansainvälisesti usein Evridiki), on kyproslainen rock-, pop- ja laïkó-laulaja. Euroopassa hänet tunnetaan parhaiten Kyproksen euroviisuedustajana vuosilta 1992, 1994 ja 2007 kappaleilla ”Tairiázoume”, ”Eímai ánthropos ki egó” ja ”Comme ci, comme ça”.
Elämä

Evrydíki Theokléous syntyi Limassolissa, mutta kasvoi Kyproksen pääkaupungissa Nikosiassa. Hän opiskeli musiikki Kyproksen kansallisessa konservatoriossa ja opintojensa päätyttyä hän lähti Pariisiin Ranskaan opiskelemaan musiikkia, teatteria ja tanssimista. Myöhemmin laulaja opiskeli myös Bostonissa Yhdysvalloissa. Vuonna 1989 Theokléous muutti Ateenaan ja 1991 julkaisi ensimmäisen albuminsa Gia próti forá.
Vuonna 1994 Evrydíki nai säveltäjä Giórgos Theofánouksen. Heille syntyi poika Ángelos marraskuussa 1996. Evrydíki ja Theofánous erosivat vuonna 2000 ja tällä hetkellä Evrydíki on kihloissa muusikko Dimítris Korgialásin kanssa.
Evrydíki on yksi Kyproksen ja Kreikan suosituimmista laulajista. Hän on työskennellyt muun muassa Sákis Rouváksen ja Chrístos Dántiksen kanssa.
Diskografia > Albumit

Gia próti forá (Για πρώτη φορά, 1991)
Póso lígo me xéreis (Πόσο λίγο με ξέρεις, 1992)
Mísisé me (Μίσησέ με, 1993)
Fthinóporo gynaíkas (Φθινόπωρο γυναίκας, 1995)
I epómeni méra (Η επόμενη μέρα, 1996, tuplalevy)
Pes to mou aftó (Πες το μου αυτό, 1997)
Dése mou ta mátia (Δέσε μου τα μάτια, 1998)
To koumpí (Το κουμπί, 1999)
Óla diká sou (Όλα δικά σου, 2000)
Live ki alliós (Live κι αλλιώς, 2002)
Óso févgo gyrízo (Όσο φεύγω γυρίζω, 2003)
Sto ídio vagóni (Στο ίδιο βαγόνι, 2005)
Dekatría (13) (Δεκατρία, 2007)
Étsi eínai i agápi (Έτσι είναι η αγάπη, 2009)
Oneirévomai akóma...mamá (Ονειρεύομαι ακόμα...μαμά, 2011)
25 gia pánta (25 Για Πάντα, 2017)
Diskografia > Singlet

”Tairiázoume” (Ταιριάζουμε, 1992)
”Eímai ánthropos ki egó” (Είμαι άνθρωπος κι εγώ, 1994)
”Aftó to filí” (Αυτό το φιλί, 1996)
”Pes to mou aftó” (Πες το μου αυτό, 1997)
”As en tziaí mian forán” (Ας εν τζιαί μιαν φοράν, 1997)
”I zoí échei chróma” (Η ζωή έχει χρώμα, 2008)
”Étsi aplá” (Έτσι απλά..., 2010)
Eusebius Alfred Nzigilwa

Eusebius Alfred Nzigilwa (s. 14. elokuuta 1966 Mwanza) on tansanialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Dar-es-Salaamin arkkihiippakuntaan Polycarp Pengo 23. kesäkuuta 1995. Hänet nimitettiin Dar-es-Salaamin vihkipiispaksi ja Mozotcorin titulaaripiispaksi 28. tammikuuta 2010. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pengo, jota avustivat Jude Thadaeus Ruwa'ichi ja Almachius Vincent Rweyongeza. Mpandan hiippakunnan piispaksi Nzigilwa nimitettiin 13. toukokuuta 2020.
Entente cordiale

Entente cordiale (ranskaa, ”sydämellinen yhteisymmärrys”) oli Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan välinen liitto, joka muodostui 1904. Koska Yhdistynyt kuningaskunta ei virallisesti tehnyt liittosopimuksia, Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan välistä kumppanuutta kutsuttiin sydämelliseksi yhteisymmärrykseksi, ranskaksi L’Entente cordiale.
Ajankohdan ilmapiiriä kuvaava pilapiirros, jossa britti John Bull saattelee ranskatarta preussilaista upseeria muistuttavan saksalaisen ollessa närkästynyt.
Muodoltaan entente ei ollut valtiosopimus, vaan pelkkä julistus, jossa on myös salaiset osuudet ja joka käsitti Pohjois-Afrikan jaon Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan kesken. Entente päätti Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan välisen kilpailun ja sai maat toimimaan yhdessä johdonmukaisesti kilpailussaan Saksan, Itävalta-Unkarin ja Italian muodostaman kolmiliiton kanssa sekä Venäjän tukemisessa Itävalta-Unkaria vastaan.
Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoasiainministeri Henry Petty-Fitzmauricen ja Ranskan Lontoon suurlähettilään Paul Cambonin 8. huhtikuuta 1904 allekirjoittama julistus ei virallisesti sisältänyt muuta kuin Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan  Marokkoa, Egyptiä, Siamia (Thaimaata), Madagaskaria, Uusia Hebridejä, Länsi- ja Keski-Afrikkaa sekä Newfoundlandia koskevien erimielisyyksien sopimisen, mutta yhteisymmärrys ja imperialistisen kilpailun lopettaminen Ranskan ja Britannian kesken loi kuitenkin edellytyksen ententeä pidemmälle menevälle yhteistyölle. Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska tekivät sotilassopimuksen 30. huhtikuuta 1905 ja laivastosopimuksen 16. syyskuuta 1912.
Kolmoisentente 1907–1918 > Venäjän keisarikunta

Pitkälle meneväksi liittoyhteistyön sisältäväksi kolmisopimukseksi entente laajeni Pietarissa 31. elokuuta 1907, kun Venäjä liittyi Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan yhteistyöhön. Ranskan kanssa Venäjä oli liittoutunut jo 1894 Ranskan ja Venäjän sopimuksella. Ranskalaiset rahoittivat mittavasti Venäjän rautatieverkoston rakentamista, mutta myös varustelua. Saksan ja Venäjän suhteet olivat lähteneet heikentymään Wilhelm II:n aikana, kun valtakunnankansleri Otto von Bismarck oli eronnut. Venäjä oli saanut Saksan sijaan Ranskasta ensin lainarahoittajan teollistumiselleen, sittemmin myös liittolaisen.
Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa sovittiin etupiirit Persiassa, Afganistanissa, Tiibetissä. Venäjä sai pohjoiset alueet Persiasta ja Yhdistynyt kuningaskunta Persianlahden alueen etelässä. Tavoitteena oli estää Saksan vallan kasvu alueella.
Ensimmäisessä maailmansodassa Venäjän väliaikaisen hallituksen oli siksi vaikea luopua Saksan ja Itävalta-Unkarin vastaisesta taistelusta, koska se oli Ranskalle tapa keventää saksalaisten painetta Saksan kahden rintaman sodassa itärintamalla. Konkreettisia Ranskan auttamiseen pyrkineitä toimia olivat Brusilovin hyökkäys 1916 ja Kerenskin hyökkäys 1917. Ranskan, mutta myös Yhdistyneen kuningaskunnan sotilassuhde Venäjään Saksaa vastaan johti myöhemmin myös Pohjois-Venäjän interventioon 1918.
Kolmoisentente 1907–1918 > Venäjän interventio

Entente oli poliittisesti ja sotilaallisesti laajimmillaan liittolaistensa kanssa Neuvosto-Venäjän vastaisessa interventiossa 1918–1920, missä britit ja ranskalaiset hyökkäsivät Neuvosto-Venäjää vastaan Murmanskista ja Arkangelista, ranskalaiset Puolasta ja Ukrainasta sekä Krimiltä, japanilaiset ja yhdysvaltalaiset Kaukoidästä jne.
Vaikka ententen tulon Arkangelin ja Murmanskin alueelle katsottiin 1918 suojaavan Venäjää saksalaisilta, johti se kuitenkin lopulta sotaan Neuvosto-Venäjää vastaan.
Versailles’n rauha ja Saksan siirtomaiden jako

Entente jakoi keskenään Kansainliiton mandaattihallintona ensimmäisen maailmansodan jälkeen Saksan siirtomaat sekä Osmanien valtakunnan jäänteet Lähi-idässä. Muodollisesti Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska vain hoitivat Kansainliiton niille uskomaa valtuutusta, mandaattia, mutta käytännössä Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska hallitsivat suoraan ilman Kansainliiton hallintoa Saksan entisiä siirtomaita.
Baltian entente

Baltiansaksalaisia ja Neuvosto-Venäjää vastaan suuntautunut, Baltian riippumattomuuteen sisäisesti baltiansaksalaisesta vähemmistöstä sekä ulkoisesti Neuvosto-Venäjästä tähtäävä politiikka muodostui ensimmäisen maailmansodan päätyttyä, kun saksalaisia jäi Itä-Eurooppaan Saksan rajojen ulkopuolelle ja kun Neuvosto-Venäjä pyrki ottamaan takaisin ensimmäisen maailmansodan Venäjän keisarikunnan rintamalinjoilla menettämiä ja Brest-Litovskin rauhassa menettämiä alueita sekä estämään Viron, Latvian ja Liettuan sekä Ukrainan itsenäistymisen. Pyrkimyksistä muodostui reunavaltiopolitiikka sekä myös Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan sotilaallinen tuki Neuvosto-Venäjää vastaan taisteleville itsenäistyville valtioille.
Baltian entente perustui muodollisesti Kansainliittoon ja kansainvälisten suhteiden pienten ja suurten välillä tapahtuvaan säätelyyn sopimuksenvaraisesti.
Aineellisesti Baltian entente perustui suunnitelmiin Puolan, Viron, Liettuan, Latvian, mahdollisesti myös Suomen, sotilaalliselle varautumiselle ja yhteistoiminnalle siltä varalta, että Neuvostoliitto hyökkää. Käytännössä suunnitelmat johtivat suunnitteluyhteistyöhön sotilasviranomaisten tapaamisissa, radiotiedustelutietojen vaihtoon sekä Suomen ja Viron välillä lopulta Suomenlahden tykistösulkuun. Suomen yhteistyötä Viron kanssa ei kuitenkaan liitetä reunavaltiopolitiikkaan eikä Baltian ententeen, vaikka se ilmensi Baltian ententen pyrkimystä Neuvostoliitolta suojautumiseen ja osittain jopa sen eristämiseen, koska toiminta oli kahdenvälistä ja koska Suomi tosiasiallisesti yleisesti luopui reunavaltiopolitiikasta jo ennen 1935, jolloin Pohjoismainen suuntaus ilmoitettiin Suomen viralliseksi linjaksi.
Baltian entente päättyi siihen, että Puola allekirjoitti Saksan kanssa hyökkäämättömyyssopimuksen 26. tammikuuta 1934, jolloin Baltian ententen Saksan vastainen perusta murtui eivätkä Baltian maat kyenneet voimavaroiltaan heikompina jatkamaan politiikkaa.
Ranskan tukema ja Yhdistyneen kuningaskunnan hyväksymä Puolan ja ententen välinen politiikka kuitenkin jatkui toiseen maailmansotaan asti. Toinen maailmansota alkoi siitä, että Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska vaativat Puolan turvallisuuden takaajina Saksalta uhkavaatimuksella Puolan offensiivin keskeyttämistä ja vetäytymistä Puolasta. Kun Saksa ei tähän suostunut, oli seurauksena Yhdistyneen kuningaskunnan, Ranskan ja Brittiläisen kansainyhteisön maailmanlaajuinen sota Saksaa vastaan, minkä seurauksena myös Yhdysvallat ensimmäisen maailmansodan tapaan liittyi tukemaan Yhdistynyttä kuningaskuntaa ja Ranskaa Saksaa vastaan, jolloin entente laajeni liittoutuneiksi.
Entente ennen toista maailmansotaa

Entente-valtiot Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska, erityisesti Ranska pyrkivät patoamaan Saksan lisääntyvää vaikutusvaltaa. Ranska oli politiikassaan johdonmukaisempi, mutta heikompi, kun taas Yhdistynyt kuningaskunta pyrki myös ymmärtämään Versailles’n rauhansopimusta vähitellen mitätöivän Saksan politiikkaa kieltäytymällä vastatoimista ja kieltäytymällä tukemasta Ranskaa sen suunnittelemissa vastatoimissa.
Entente ennen toista maailmansotaa > Pikku-entente

Saksan kansallissosialistinen työväenpuolueen noustua valtaan ja Espanjan sisällissodan alettua Ranskassa nousi vallalle kansanrintamapolitiikka, joka haki yhteyttä myös Neuvostoliittoon Saksan voiman patoamiseksi. Ranska ja Neuvostoliitto tekivät Tšekkoslovakian kanssa sen turvallisuuden takaavan sopimuksen 1936.
Entente muodosti Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan välisen poliittisen yhteistyön ennen toista maailmansotaa.
Aiheesta muualla

The Entente Cordiale Scholarships Scheme
Declaration between the United Kingdom and France Respecting Egypt and Morocco, Together with the Secret Articles Signed at the Same Time
Ranskan, Venäjän ja Britannian yhteistyötä kuvaava venäläinen juliste vuodelta 1914.
Interventiojoukkojen vangiksi ottamia neuvostovenäläisiä sotilaita Arkangelissa.
Punttiviikuna

| Punttiviikuna |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Rosales
Heimo::  Mulperikasvit Moraceae
Suku::  Viikunat Ficus
Alasuku::  Sycomorus
Laji::  sur
Kaksiosainen nimi
 Ficus sur  Forssk. 
Synonyymit
 Ficus capensis Thunb.  Ficus mallotocarpa Warb. 
 Punttiviikunan levinneisyys
Katso myös
   Punttiviikuna Wikispeciesissä   Punttiviikuna Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Punttiviikuna (Ficus sur) on mulperikasvien heimoon kuuluva puu, joka elää Afrikassa ja Arabian niemimaalla.
Kuvaus

Punttiviikuna on suuri, nopeakasvuinen, puolivihanta puu, joka voi kasvaa 30 metriä korkeaksi, mutta jää kuivemmilla seuduilla yleensä alle 10-metriseksi. Latvusto on kookas ja laajalle levittäytyvä. Kasvin kaikki maanpäälliset osat erittävät valkoista maitiaisnestettä. Punttiviikunan runko voi olla halkaisijaltaan 150 senttimetriä, ja metsissä kasvavilla suurilla yksilöillä on joskus lankkujuuria. Kaarna on vaaleanharmaata ja sileää.
Punttiviikunan vuorottaisesti kasvavat lehdet ovat ohuen nahkamaiset, hammaslaitaiset ja vaihtelevat muodoltaan puikeasta soikeaan. Rungosta tai vanhoista oksista kasvavat lehdettömät, yleensä noin puolimetriset oksat kannattelevat suuria viikunarykelmiä. Viikunat ovat pallomaisia, halkaisijaltaan 2–4 senttimetriä, ja ne ovat väriltään aluksi kirkkaanvihreitä, kypsinä oransseja tai punaisia. Linnut, lepakot ja apinat syövät viikunoita ja edesauttavat siementen leviämistä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Punttiviikunan levinneisyysalue ulottuu Kap Verdestä Somaliaan ja Arabian niemimaalle Jemeniin sekä etelässä Angolaan ja Etelä-Afrikkaan. Se on laajalle levinnyt laji puustoisilla ruohomailla, jokien laitamilla, puolivihannissa metsissä ja kallioisilla rinteillä. Sitä kasvaa merenpinnan tasolta aina 2300 metrin korkeuteen.
Punttiviikuna ja ihminen

Punttiviikunan eri osia käytetään moniin eri tarkoituksiin. Puuhun liitetään usein taikauskomuksia, ja sitä pidetään hedelmällisyyden symbolina. Punttiviikunan hedelmiä käytetään ihmisten ja eläinten ravintona, ja niistä tehdään soittimia ja leluja. Lisäksi hedelmiä, siemeniä, lehtiä, kaarnaa ja juuria käytetään lääkkeenä erilaisiin vaivoihin sekä lehmien maidontuotannon lisäämiseen maataloudessa. Kasvissa on kuitenkin myrkyllisiä yhdisteitä, ja sekä juurista että kaarnasta tehtyjen keitteiden tiedetään aiheuttaneen ihmisten kuolemia. Punttiviikunaa on myös käytetty myrkkynuolien valmistamiseen ja ihmisten tahalliseen myrkyttämiseen.
Kuvagalleria

Viikunoita
Kalottihemppo syömässä viikunoita
Taimi
Punttiviikuna puutarhassa
Rautjärvi (Savitaipale)

| Rautjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Savitaipale
Koordinaatit:  61°09′N, 27°18′E
Järvinumero:  04.146.1.021
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  92,9 m 
Rantaviiva:  25,84 km 
Pinta-ala:  4,34 km² 
Tilavuus:  0,029 km³
Keskisyvyys:  6,8 m 
Suurin syvyys:  23 m 
 fiRautjärvi 
Rautjärvi on rantaviivaltaan mutkitteleva, niemien jakama järvi Savitaipaleen lounaisosassa Etelä-Karjalassa. Sen pinta-ala on 4,3 neliökilometriä. Etäisyys Lappeenrannasta on 47 kilometriä länsiluoteeseen.