stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luxemburg
Kulttuuri

Luxemburgilaisessa ruoassa sanotaan yhdistyvän ranskalaisen keittiön hienostuneisuus ja saksalaisen ruoan täyttävyys. Italialaiset ja portugalilaiset maahanmuuttajat ovat tuoneet siihen vaikutteita. Tyypillisesti luxemburgilaiset syövät pienen aamiaisen ja suuren lounaan ja päivällisen. Maassa tuotetaan valkoviiniä ja luumuviinaa.
Luxemburgissa ei ole vahvaa kirjallista perinnettä, sillä luxemburgin kirjakielen säännöt määriteltiin vasta 1980-luvulla. Luxemburginkieliset kirjailijat ovatkin keskittyneet näytelmiin ja runoihin, jotka on tarkoitettu esitettäviksi puheena eikä hiljaa luettaviksi. Maan tunnetuimmat kirjailijat, kuten Marcel Noppeney (1877–1966) ja runoilija Michel Rodange (1827–1876), ovat kirjoittaneet saksaksi tai ranskaksi.
Luxemburgissa toimiva yksityinen radioyhtiö RTL alkoi soittaa popmusiikkia ennen muiden maiden suuria radioyhtiöitä. Luxemburgin sinfoniaorkesteri, Orchestre Philharmonique du Luxembourg (OPL) aloitti toimintansa RTL:n sinfoniaorkesterina vuonna 1933. Vuodesta 1996 se on ollut julkinen kulttuurilaitos, ja vuodesta 2012 se muodostaa yhteisen hallintoyksikön maan suuren konserttisalin, Philharmonie Luxembourgin kanssa.
Luxemburgin sähköistä mediaa hallitsee mediajätti RTL, jolla on lähetyksiä sekä saksaksi että ranskaksi. Suurimmat lehdet ovat saksankieliset Letzebuerger Journal, Luxemburger Wort ja Tageblatt.
Kulttuuri > Urheilu

Luxemburg on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1900 lähtien. Viime aikoina sillä on ollut kesäkisoissa 5–13 urheilijaa, talvikisoissa toisinaan yksi. Kesäolympialaisista maalla on yksi kulta ja yksi hopea. Talvikisoista alppihiihtäjä Marc Girardelli on saanut ainoana urheilijana kaksi mitalia. Yleisurheilussa Joseph Barthel voitti Helsingin olympialaisten 1952 1 500 metrin juoksun. Luxemburgilaisia ovat myös maantiepyöräilijäveljekset Andy ja Fränk Schleck.
Luxemburgin jalkapallomaajoukkue ei ole päässyt koskaan maailmanmestaruuskisojen lopputurnaukseen, euroopanmestaruuskisoissa 1964 se pääsi puolivälieriin. Toukokuussa 2017 joukkue oli FIFA-rankingissa sijalla 147.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luxemburg Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Luxemburg Wikimatkoissa
Virallinen portaali Luxemburgin suurherttuakunta. (ranskaksi)
Luxemburg kartalla Google Maps.
Globalis.fi – Luxemburgin maaprofiili (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Euroopan valtiot |
| --- | --- | --- |
| Itsenäiset valtiot |  Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia1  Azerbaidžan1  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia1  Irlanti  Islanti  Italia  Itävalta  Kazakstan1  Kreikka  Kroatia  Kypros1  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki1  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Vatikaani  Venäjä1  Viro  Yhdistynyt kuningaskunta  |  |
| Kiistanalaiset valtiot |  Abhasia1  Artsakh1  Etelä-Ossetia1  Katalonia  Kosovo  Pohjois-Kypros1  Transnistria  |  |
1Lasketaan kuuluvaksi myös Aasiaan.
| n k Euroopan unionin jäsenvaltiot |
| --- | --- | --- | --- |
|  |   Alankomaat   Belgia   Bulgaria   Espanja   Irlanti   Italia   Itävalta   Kreikka   Kroatia   Kypros   Latvia   Liettua   Luxemburg    Malta   Portugali   Puola   Ranska   Romania   Ruotsi   Saksa   Slovakia   Slovenia   Suomi   Tanska   Tšekki   Unkari   Viro  |   Alankomaat   Belgia   Bulgaria   Espanja   Irlanti   Italia   Itävalta   Kreikka   Kroatia   Kypros   Latvia   Liettua   Luxemburg    Malta   Portugali   Puola   Ranska   Romania   Ruotsi   Saksa   Slovakia   Slovenia   Suomi   Tanska   Tšekki   Unkari   Viro  |  |
| n k  Pohjois-Atlantin liitto |
| --- | --- | --- |
| Jäsenvaltiot |  Alankomaat   Albania   Belgia   Bulgaria   Espanja   Islanti   Italia   Kanada   Kreikka   Kroatia   Latvia   Liettua   Luxemburg   Montenegro  Norja   Pohjois-Makedonia   Portugali   Puola   Ranska   Romania   Ruotsi  Saksa   Slovakia   Slovenia   Suomi  Tanska   Tšekki   Turkki   Unkari   Viro   Yhdistynyt kuningaskunta  Yhdysvallat  |  |
| Rakenne |  Päämaja  Pääsihteeri  Supreme Headquarters Allied Powers Europe  Parlamentaarinen yleiskokous  Standardointisopimus  |  |
| Kahdenväliset suhteet |  Major non-NATO ally  Naton rauhankumppanuus  |  |
| Tunnukset |  Naton lippu  |  |
Luxemburgin kartta.
Luxemburgin kaupungin kaupunkikuvaa.
Luxemburgin kantonit.
Kiinalaispankin konttori Luxemburgissa.
Väestönkehitys vuosina 1961–2020. Luvuissa näkyy voimakas muuttoliike maahan. Väestö tuhansina henkilöinä. (luvut Eurostat, 2020)
Luxemburgin katedraali.
Albaik

Albaikin logo
Albaik (arab. البيك‎, al-Bayk) on saudiarabialainen pikaruokaa myyvien ravintoloiden ketju. Se tunnetaan kanaruokavalikoimastaan. Vuonna 2023 Albaik-ketjun ravintoloita oli Persianlahden maiden alueella yhteensä yli 120.
Albaikin perusti Shakour Abu Ghazalah Jeddassa vuonna 1974. Hän kuoli syöpään 48-vuotiaana 14. elokuuta 1976, mutta hänen poikansa jatkoivat liiketoimintaa ja uudistivat sen kokonaan. Albaik-nimi otettiin käyttöön vuonna 1986. Mekkaan ensimmäinen ketjun ravintola perustettiin vuonna 1990. Vuosina 2016 ja 2018 avattiin ensimmäiset Albaik-ravintolat Jizanissa ja Riadissa. Vuonna 2018 ketju laajeni kansainväliseksi sen avatessa ensimmäisen ulkomaalaisen ravintolansa Bahrainissa. Vuonna 2021 Arabiemiraattien ensimmäinen Albaik-ravintola perustettiin Dubai Malliin.
Urho Heiskala

Urho Heiskala (keskellä, todennäköisesti) vuonna 1929
Urho Heiskala (18. helmikuuta 1902 Kuortane – 2. maaliskuuta 1940), lempinimeltään Guille, oli kuuluisa suomalainen lentäjä 1920–1940-luvuilla. Hänet tunnettiin erityisesti Suomen ilmavoimien koelentäjänä 1930-luvulta.
Lentäjäura > Sotilaslentäjänä 1920-luvulla

Heiskala aloitti lentäjänuransa suojeluskunnan reservilentäjäkurssilla vuonna 1924, sai Suomen ilmailuvoimien lentomerkin vuonna 1925 ja toimi lentäjänä Pommituseskaaderissa Viipurissa vuodesta 1925 vääpelinä sekä lentomestarina vuosina 1925–1929 Utissa hävittäjälaivueessa. Vuonna 1928 hän matkusteli lentokonehankinta-asioissa Tšekkoslovakiassa ja Virossa.
Vuonna 1927 sattui Heiskalan uran kiperin tilanne, kun hän koelentäessään IVL D.26 Haukka -hävittäjää joutui lattakierteeseen 600 metrin korkeudelta ja sai kierteen oikenemaan vasta aivan puidenlatvojen tasalla.
Lentäjäura > Lentäjänä ilmapuolustusliitossa

Suomen ilmapuolustusliitto (nyk. Ilmailuliitto) osti vuoden 1927 viimeisenä päivänä De Havilland D.H.60X Moth -lentokoneen, joka nimettiin Ilmattareksi, ja toukokuussa 1928 toisen Valtion lentokonetehtaalla valmistetun Moth-lentokoneen, josta tuli Pilvetär. Koska Suomessa ei ollut tuohon aikaan vielä siviililentäjiä muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta, ilmavoimat komensi Urho Heiskalan ilmailuliiton Ilmatar-koneen lentäjäksi vuonna 1928. Kun Pilvetär otettiin käyttöön, Heiskala siirtyi sen päälentäjäksi.
Heiskala teki ilmapuolustusliittoa tunnetuksi tekemällä useita maakuntakiertueita taitolentonäytöksineen ja yleisölennätyksineen ympäri Suomen, jopa Viroonkin vuonna 1930. Ensimmäinen maakuntakierros tehtiin Karjalaan alkaen 24. maaliskuuta 1928, jossa mm. Viipurin ilmapuolustusyhdistys järjesti ilmailupäivät 1. huhtikuuta. Heiskala ihastutti kansalaisia "akrobatia-esityksillään, joihin kuuluivat huimaavat voltit, korkkiruuvit ja muut surmantemput".
Käytännössä Heiskala toimi ilmapuolustusliiton pitkäaikaisimpana lentäjänä vuosina 1928–1931, lennettyään neljä ja puoli vuotta, yhteensä 872 lentotuntia, yhteensä 210 paikkakunnalla lennättäen 3 530 henkilöä.
Lentäjäura > Muu siviili-lentäminen

Vuoden 1925 alussa Heiskala liittyi kapteeni Väinö Bremerin nelihenkiseen "Keisarin sirkuslaivueesseen". Se teki taitolentoesityksiä Gourdou-Leseurre GL-21 -koneilla.
Helsingissä järjestettiin vuonna 1932 Suomen ensimmäinen siviililentonäytös. Urho Heiskala oli sen pääesiintyjiä.
Lentäjäura > Sotilaslentäjänä 1930-luvulla ja talvisodassa

Heiskala komennettiin vuonna 1931 ilmapuolustusliiton lentäjän tehtävistä takaisin hävittäjälaivueeseen mm. lennonopettajaksi Santahaminaan ja vuonna 1933 ilmavoimien koelentolaivueeseen. Hän toimi koelentolaivueessa vuoteen 1940 koelentäen asiakkaana toimien ilmavoimien puolesta Valtion lentokonetehtaan lentokoneita. Koelentäjänä toimiessaan Heiskala lensi yli viittäkymmentä eri konetyyppiä.
Vuonna 1932 Heiskala osallistui komennettuna Ruotsiin Pohjoismaiden lentokilpailuihin ja samoihin aikoihin Suomen ympärilentokisoihin Helsingistä Petsamoon ja takaisin. Heiskala esitti ensimmäisenä suomalaisena ulkopuolisen silmukan Suomen Ilmailuklubin Bücker Jungman -koneella Härmälän lentokentän avajaisissa järjestetyssä lentonäytöksessä 30. toukokuuta 1937.
Talvisodassa Tampereen hävittäjäpuolustukseen osallistui neljä koelentueen konetta.  Lentomestari Urho Heiskala lensi kuusi sotalentoa ja ampui alas 20. tammikuuta 1940 yhden Tupolev SB-2 -pommikoneen Pälkäneellä. Tämä jäi Heiskalan ainoaksi ilmavoitoksi.
Heiskala kaatui 2. maaliskuuta 1940 talvisodan viimeisessä ilmataistelussa Tampereen päällä torjuessaan vihollisen pommituslentoa. Heiskalan Fokker D.XXI -hävittäjä FR-84 putosi I-153-hävittäjän alasampumana Ylöjärvelle metsään. Heiskalan kokonaislentoajaksi tuli noin 4 000 tuntia.lähde?
Huomionosoitukset

Heiskala sai amerikkalaisen ilmailupalkinnon, Harmon-patsaan, presidentti Lauri Kristian Relanderilta vuonna 1928. Puolustusministerin kiertopalkinnon hän sai parhaana ohjaajana vuosina 1931, 1932 ja 1933.
Heiskala sai Tšekkoslovakian ja Viron lentomerkin kunnianosoituksena lentokonehankintoihin liittyvistä tehtävistään.
Louis Blériot lahjoitti Heiskalalle suuren valokuvansa omistuskirjoituksella varustettuna.
Tampereen Härmälän kaupunginosan Heiskalankatu on nimetty hänen mukaansa.
Valmet Vihuri VH-7 nimettiin 1950-luvun lopussa Heiskalaksi.
Muistomerkki Ylöjärvellä.
Aiheesta muualla

Tampereen taitolentäjät kertovat ilmassa kokemaansa, Aamulehti, 12.03.1939, nro 69, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Riho Terras

| Riho Terras |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 1.2.2020–  
Ryhmä:  EPP-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. toukokuuta 1967 (ikä 57) Kohtla-Järve, Viron SNT
Kansalaisuus:  virolainen
Tiedot
Puolue:  Isänmaa
Riho Terras (s. 17. huhtikuuta 1967 Kohtla-Järve, Viron SNT) on virolainen poliitikko. Terras edustaa  Isänmaa-puoluettta. Terras on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä helmikuusta 2020 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa keskusta-oikeistolaista EPP-ryhmää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Riho Terras Wikimedia Commonsissa
Riho Terras Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| n k  EPP-ryhmän Euroopan parlamentin jäsenet (2024–2029) |
| --- | --- |
Saksa:  Bentele  Berger  Caspary  Doleschal  Düpont  Ehler  Ferber  Gahler  Geuking  Gieseke  Herbst  Hohlmeier  Köhler  Liese  Lins  McAllister  Mehnert  Mertens  Niebler  Radtke  Ripa  Schenk  Schneider  Schwab  Seekatz  Simon  Verheyen  Voss  Walsmann  Weber  Wechsler 
Ranska:  Bellamy  Castillo  Gomart  Imart  Le Callennec  Morano 
Italia:  Chinnici  De Meo  Dorfmann  Falcone  Martusciello  Moratti  Princi  Salini  Tosi 
Espanja:  Abadía  Arias Echeverría  Benjumea  Castillo  Crespo  de la Hoz Quintano  Estaràs  Ezcurra  Giménez Larraz  González Pons  Herranz García  López-Istúriz White  Mato  Millán Mon  Montserrat  Navarrete  Nevado  Pascual de la Parte  Solís Pérez  Vázquez Lázara  Zarzalejos  Zoido 
Puola:  Adamowicz  Arłukowicz  Brejza  Budka  Buła  Gasiuk-Pihowicz  Gronkiewicz-Waltz (2024–)  Halicki  Hetman  Jarubas  Joński  Kierwiński (2024)  Kohut  Kopacz  Lewandowski  Łukacijewska  Marczułajtis-Walczak  Nykiel  Protas  Sienkiewicz  Szczerba  Wawrykiewicz  Wcisło  Zdrojewski 
Romania:  Bogdan  Buda  Falcă  Hava  Motreanu  Mureşan  Popescu  Vălean  Vincze  Winkler 
Alankomaat:  Berendsen  Gotink  Lenaers  Smit  Ter Laak  Van Leeuwen 
Belgia:  Arimont  Beke  Sommen 
Kreikka:  Aftiás  Beléris  Kefalogiánnis  Meïmarákis  Meléti  Tsiódras  Vózempergk 
Portugali:  Bugalho  Cunha  Do Nascimento Cabral  Humberto  Pedro  Pereira  Sousa Silva 
Tšekki:  Farský  Kolář  Nerudová  Niedermayer  Zdechovský 
Unkari:  Dávid  Gerzsenyi  Kollár  Kulja  Lakos  Magyar  Tarr 
Ruotsi:  Kokalari  Polfjärd  Teodorescu Måwe  Tobé  Warborn 
Itävalta:  Bernhuber  Kircher  Lopatka  Mandl  Winzig 
Bulgaria:  Kanev  Kovatšev  Lazarov  Maydell  Novakov  Radev 
Tanska:  Dahl  Hansen 
Suomi:  Aaltola  Virkkunen  Salla  Toveri 
Slovakia:  Lexmann 
Irlanti:  Carberry  Doherty  Kelly  Walsh 
Kroatia:  Brnjac  Glavak  Ressler  Sokol  Stier  Zovko 
Liettua:  Juknevičienė  Kubilius  Saudargas 
Slovenia:  Grims  Tomašič  Tomc  Tonin  Zver 
Latvia:  Kalniete  Vaidere 
Viro:  Ratas  Terras 
Kypros:  Fourlás  Hadjipantela 
Luxemburg:  Hansen  Wiseler-Lima 
Malta:  Agius  Casa  Metsola 
Viron europarlamentaarikot
| n k   Viron Euroopan parlamentin jäsenet (2019–2024) |
| --- | --- |
EPP:  Terras (2020–) 
Renew:  Ansip  Paet  Toom 
S&D:  Kaljurand  Mikser 
ID:  Madison 
| n k   Viron Euroopan parlamentin jäsenet (2024–2029) |
| --- | --- |
EPP:  Ratas  Terras 
Renew:  Paet  Toom 
S&D:  Kaljurand  Mikser 
ECR:  Madison 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Latvia 
Henkilöt:  MEP-hakemisto
Roger Borsa

Roger Borsa (1060/1061–1111) oli Apulian herttua vuosina 1085–1111 ja Salernon ruhtinas vuosina 1090–1111.
Suku

Hän oli Robert Guiscardin ja tämän toisen puolison Sikelgaitan vanhin poika.
Herttua

Isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1085 hän peri Apulian herttuakunnan ja äitinsä kuoleman jälkeen vuonna 1090 myös Salernon ruhtinaskunnan.
Roger Borsa oli urhoollinen ritari ja sotapäällikkö, mutta ei perinyt isänsä ja äitinsä valtiomiestaitoja ja tarmokkuutta, vaan hänen hallintokauttaan leimasivat feodaaliaatelin sisäiset sodat. Lempinimensä "borsa" (rahakukkaro) hän sai kiinnostuksestaan talousasioihin.
Avioliitto

Hänen puolisonsa vuodesta 1092 lähtien oli Adela Flanderilainen (1064 tai 1067–1115), joka oli Flanderin kreivi Robert I:n ja Saksin prinsessa, Hollannin kreivitär Gertrud von Sachsenin vanhin tytär.
Heille syntyi:
Guglielmo II (Vilhelm) de Hauteville, Vilhelm (1095–1127), Apulian herttua
Perintö

Rogerin kuoleman jälkeen vuonna 1111 häntä seurasi Apulian herttuana poika Guglielmo (Vilhelm) II de Hauteville, joka kuoli lapsettomana. Tämän jälkeen Apulian herttuakunta joutui hänen serkulleen Roger de Hautevillelle, joka yhdisti kaikki Italian ja Sisilian normannimaat ja hallitsi kuninkaana nimellä Roger II.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Methydrion

| Methydrion> Μεθύδριον.Sijainti |
| --- | --- |
 Methydrion
Koordinaatit:  37°38′43″N, 22°10′01″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Methýdrio, Gortynía, Arkadia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Arkadia
Methydrion (m.kreik. Μεθύδριον, myös Methydria, Μεθυδρία, lat. Methydrium) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Arkadiassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Gortynían kunnan alueella lähellä nykyistä Methýdrion kylää.
Maantiede

Methydrionin kaupunki sijaitsi Arkadian keskiosissa 170 stadioninmittaa pohjoiseen Megalopoliista. Kaupunki oli rakennettu kukkulalle, joka sijaitsi Maloetas- ja Mylaon-jokien välissä. Tästä kaupunki sai vesien välissä sijaitsemiseen viittaavan nimensä (vrt. lat. ”Interamna”).
Methydrionin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Pohjoisessa alue rajautui Torthyneionin poliksen alueeseen ja koillisessa Orkhomenoksen poliksen alueeseen. Pausanias mainitsee Methydrionin lähellä sijainneen Thaumasion-vuoren, joka sijaitsi Maloetas-joen yläpuolella ja jossa sijaitsi luola, josta Rhea myytin mukaan haki turvaa odottaessaan Zeusta. 30 stadionin päässä Methydrionista sijaitsi lähde nimeltä Nymfasia.
Historia

Methydrionin kaupunki oli olemassa arkaaiselta roomalaiselle kaudelle. Kaupunki perustettiin antiikin ajan lähteiden mukaan Orkhomenoksesta käsin. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Methydrieus (Μεθυδριεύς). Methydrionin oletetaan kuuluneen Arkadian liittoon ja peloponnesolaisliittoon. Peloponnesolaisliiton armeija leiriytyi kaupungin lähellä vuonna 418 eaa.
Methydrionin lyömä pronssiraha, n. 300-luku eaa.
Methydrion on luetteloitu nykytutkimuksessa klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, mutta sen todellista asemaa ei tunneta varmuudella. Ainakin vuonna 371 eaa. se vaikuttaa olleen Orkhomenoksen alaisuudessa.
Methydrion löi omaa pronssirahaa 300-luvulla. Olympian kisojen voittoja kaupungilla tiedetään olleen koko antiikin ajalla ainakin yksi vuonna 372 eaa. Methydrionin asukkaat siirrettiin Megalopoliihin sen perustamisen yhteydessä vuonna 371/370 eaa. Kaupunki säilyi kuitenkin olemassa tämän jälkeenkin, vaikkakaan siellä ei enää koskaan ollut yhtä paljon asukkaita kuin aiemmin.
Strabon mainitsee Methydrionin ajanlaskun alun tienoilla yhtenä Arkadian paikoista, joka oli lähes kadonnut. Se oli kuitenkin olemassa kylänä edelleen 100-luvulla jaa. Pausaniaan käydessä paikalla.
William Martin Leake tutki seutua vuonna 1805. Nykyinen Methýdrion kylä, aiempi Nemnítsa, nimettiin antiikin aikaisen kaupungin mukaan vuonna 1927. Paikallisen kunnan nimi oli Methýdrion kunta jo vuonna 1835, mikä osoittaa, että antiikin aikaisen kaupungin sijainti tiedettiin viimeistään tuolloin.
Rakennukset ja löydökset

Kaupungin paikalta on löydetty muurein ympäröity alue, jonka koko on ollut noin 11 hehtaaria. Muurit, joista on säilynyt osia, on ajoitettu klassiselle kaudelle joko 400- tai 300-luvulle eaa. Muurien sisäpuolelta on löydetty rakennusten perustuksia ja keramiikan sirpaleita. Erästä suurikokoisempaa rakennusta on arveltu temppeliksi. On epäselvää, oliko muurien ympäröimä alue koko kaupunki vai pelkästään sen akropolis eli yläkaupunki, jolloin alakaupunki olisi sijainnut alempana ja ollut muiden Arkadian kaupunkien tavoin mahdollisesti linnoittamaton.
Pausanias näki Methydrionissa Poseidon Hippiokselle omistetun pyhäkön, joka sijaitsi Mylaon-joen varrella. Temppelin rauniot on löydetty nykyisestä Petrovoúnista noin kolme kilometriä kaupungin paikasta länsiluoteeseen, hieman etelään Neitsyt Marian (Panagía) kirkosta ja lähellä Vytínan suunnasta Magoúlianaan lähtevän tien risteystä. Rauniot löysi Leake vuonna 1805. Hänen mukaansa paikalliset kutsuivat niitä nimellä Palátia (Παλάτια, ”Palatsit”). Nykyisin paikkaa kutsutaan myös Poseidonin, Panin ja Hermeen temppeliksi, mistä on saanut nimensä läheinen Panin kylä.
Diafarabé

| Diafarabé |
| --- | --- |
 Diafarabén sudanilaistyylinen moskeija.
 Diafarabé
 Koordinaatit: 14°8′20″N, 5°1′8″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Moptin alue
Piiri:  Ténenkoun piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  980 km²
Väkiluku (2009):  15 700
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Diafarabé on maalaiskunta ja sen keskuskylä Moptin alueen Ténenkoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 35 kilometriä Ténenkousta etelään. Kunnassa on 15 700 asukasta (vuonna 2009).
Diafarabén kunnan pinta-ala on 980 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Ténenkoun piirin Diakan ja idässä Djennén piirin Kéwan kuntiin sekä etelässä ja lännessä Ségoun alueen Macinan piiriin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Pinnanmuodostukseltaan se on tasankoa. Alueella virtaavat Niger ja sen sivuhaara Diaka. Osa kunnasta sijaitsee Nigerin tulva-alueella.
Kuntaan kuuluu kymmenen kylää. Asukkaat ovat fulbeja, bozoja, bambaroita ja markoja. Paikallisia elinkeinoja ovat karjanhoito, kalastus, maanviljely, kaupankäynti ja käsityöammatit. Diafarabéssa pidetään viikoittaiset markkinat. Seudun käsityöläisten kutomat peitot ja villatunikat tunnetaan koko maassa ja sen ulkopuolellakin.
Liikennöinti tapahtuu kuivana aikana maitse ja tulva-aikaan vesiteitse. Palveluihin kuuluu kymmenen alakoulua, kolme koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED), yläkoulu ja kaksi terveysasemaa.
Fulbejen karjalaumat ylittävät syksyisin Diafarabén lähellä Diakajoen. Yaaral-nimellä tunnettu joen ylitys on suuri kansanjuhla, joka on otettu mukaan Unescon aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon.
Santeri Mäkelä

| Santeri Mäkelä |
| --- | --- |
 Santeri Mäkelä vuonna 1910.
Kansanedustaja
 1.3.1910–1.2.1914, 1.11.1917–16.5.1918  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Vaasan itäinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1870 Vimpeli
Kuollut: 1938 (67–68 vuotta) Neuvostoliitto
Ammatti:  maanviljelijä, toimittaja, kirjailija
Aleksanteri (Santeri) Mäkelä (26. maaliskuuta 1870 Vimpeli – 1938 Neuvostoliitto) oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1910–1914 ja 1917–1918. Vauraaseen talonpoikaisperheeseen syntynyt Mäkelä oli aluksi porvarillinen nuorisoseura-aktiivi, kunnes omaksui sosialismin ollessaan siirtolaisena Pohjois-Amerikassa. Eduskunnassa hänet tunnettiin puolueensa maatalousasiantuntijana. Sisällissodan jälkeen Mäkelä pakeni Neuvosto-Venäjälle, jossa hän työskenteli SKP:n palveluksessa ja loi myöhemmin uran vapaana kirjailijana. Mäkelää on luonnehdittu 1920–luvun Neuvostoliiton omaleimaisimmaksi suomenkieliseksi runoilijaksi, jolla oli vankka luottamus kommunistiseen yhteiskuntaan. Mäkelän viimeisiä vaiheita ei tunneta, mutta hän kuoli Neuvosto-Karjalassa ilmeisesti vuonna 1938.
Elämä > Nuoruus

Vimpelin Sääksjärven kylässä syntyneen Santeri Mäkelän vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Mäkelä (1835-1927) ja Vetelistä kotoisin ollut Kaisa Matilda Haukilahti (1834-1885). Uskonnollisen perheen isä toimi kuudennusmiehenä ja kunnallisissa luottamustehtävissä. Mäkelä oli ainoa poika, joten hänen asemansa lähes 200 hehtaarin suuruisen kotitilan jatkajana oli turvattu. Mäkelä kävi kansakoulun, jonka jälkeen hän harjoitti isänsä kannustamana itseopiskelua ja pestattiin 19-vuotiaana seurakunnan ylläpitämän kiertokoulun opettajaksi. Vuonna 1890 Mäkelä perusti Santeri Alkion aloitteesta Sääksjärvelle Vimpelin ensimmäisen nuorisoseuran. Puuhamiehenä oli myös toinen myöhempi kansanedustaja Matti Latvala. Mäkelä aloitti samalla kirjoittamisen laatimalla sanomalehtiin juttuja nuorisoseuratoiminnasta ja maaseudun elämästä.
Elämä > Pohjois-Amerikassa

Vuonna 1899 Mäkelä lähti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin. Syynä on väitetty olleen kotitalon suuret velat, mutta todennäköisesti asiaan vaikutti myös seikkailunhalu. Mäkelä työskenteli useita vuosia Michiganin rautamalmikaivoksissa, joiden hengenvaarallisissa olosuhteissa raataminen sai hänet kiinnostumaan työväenliikkeestä. Mäkelästä tuli suosittu matkapuhuja amerikansuomalaisten keskuudessa, minkä ohella hän työskenteli Ironwoodissa ilmestyneen Vapaan Sanan toimittajana. Mäkelän kirjoituksia julkaistiin myös Työmiehessä, ja hän ehti olemaan jonkin aikaa lehden vakituisena toimittajana ennen paluutaan Suomeen.
Elämä > Kansanedustajana

Syksyllä 1907 Mäkelä palasi kotimaahan ja perusti Sääksjärvelle Vimpelin ensimmäisen työväenyhdistyksen, jonka puheenjohtajana hän toimi vuoteen 1909 saakka. Mäkelä oli myös puuhaamassa 1908 valmistunutta Sääksjärven työväentaloa. Hän työskenteli sosialidemokraattien kiertävänä puhujana sekä Sorretun Voiman ja Vapaan Sanan toimittajana. Mäkelä oli arvostettu vaikuttaja kotipitäjässään myös porvarien keskuudessa. Hän osallistui kuntakokouksiin ja hoiti useita luottamustoimia. Mäkelä valittiin eduskuntaan toisella yrittämällä vuonna 1910. Talonpoikaisen maaseutusosialismin edustajaksi profiloitunut Mäkelä keskittyi eduskuntatyössään maatalouskysymyksiin. Vuosina 1910-1911 hän puhui ahkerasti maattomien puolesta, mutta eduskuntatyöhön turhauduttuaan käytti kaksilla seuraavilla valtiopäivillä vain yhden puheenvuoron. Liiallinen alkoholinkäyttö johti lukuisiin poissaoloihin, minkä vuoksi Mäkelä sai varoituksen eduskuntaryhmältään. Piiritoimikunnassa hänen suksensa menivät usein ristiin enemmistön muodostaneiden Jyväskylän seudun teollisuuspaikkakuntien edustajien kanssa. Piirikokouksissa Mäkelää syytettiin vuoroin ”porvariksi”, ”anarkistiksi” ja ”maalaisliittolaiseksi”. Lopulta hän ilmoitti jättävänsä eduskunnan, eikä asettunut ehdolle vuosien 1913 ja 1916 vaaleissa.