stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tarot-kortit
Historia > Okkultistinen perinne

Court de Gébelin oli ensimmäinen, joka yhdisti ison arkanan heprealaiseen kirjaimistoon. 1800-luvulla Eliphas Lévi esitti, että tarot-kortit olivat juutalaisten kabbalistien luomus. Hänen mukaansa tarot-pakan rakenne vastasi kabbalistisia teorioita. Erityisesti 22 ison arkanan korttia vastasi heprealaisen kirjaimiston 22 merkkiä ja niitä vastaavia kabbalistisia käsitteitä. Lévi löysi tarot-korteista myös kristillisiä, egyptiläisiä ja intialaisia symboleita. Mikäli kabbalistit olisivat suunnitelleen tarot-pakan, he eivät olisi kelpuuttaneet niitä siihen. Myös juutalaisuuden kuvakielto olisi tuottanut heille kortteja suunniteltaessa ongelmia. Samoin esimerkiksi Onnenpyörä- ja Maailma-korteissa esiintyvät evankelistojen symbolit olisivat olleet juutalaisille ehdottoman kiellettyjä.
1800-luvun lopun okkultistinen järjestö Golden Dawn sisällytti tarot-korttien salatieteelliset merkitykset omaan opetusohjelmaansa. Jokaisen jäsenen oli käsin kopioitava itselleen järjestön erityinen pakka. Pakkaa käytettiin ainakin mietiskelyn apuvälineenä. Tältä pohjalta syntyi 1900-luvulla kaksi vaikutusvaltaista pakkaa: A. E. Waiten ja Pamela Colman Smithin laatima Waite-Smith -pakka ja Aleister Crowleyn ja Frieda Harrisin laatima Thoth Tarot -pakka.
Historia > 1900-luku

Rider-Waite-Smith Tarot -pakan suunnitteli Arthur Edward Waite ja kuvitti Pamela Colman Smith. Tämä tarot-pakka julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1909. Pakassa on useita uudistavia elementtejä, kuten yksityiskohtaiset kuvat kaikista Pienen arkanan korteissa ja tietyt ison arkanat kortit uudelleenjärjesteltynä. Rider-Waite-Smith tarot on yksi maailman suosituimmista ja vaikutusvaltaisimmista tarot-pakoista ja se on monien modernien tarot-pakkojen perusta.
Thoth Tarot -pakan on luonut kuuluisa mystikko Aleister Crowley yhteistyössä Frieda Harrisin (1877-1962) kanssa, joka on maalannut kortit.
1960- ja 1970-luvuilla tarot nousee suosioon länsimaisissa vastakulttuurin liikkeissä, kuten hippi- ja new age -liikkeissä. 1960-luvulla alettiin tiedostaa naispuolisten tarot-taiteilijoiden merkitys. Esimerkiksi Pamela Colman Smithiä alettiin tuoda yleiseen tietoisuuteen. Tarot-kortteja alkoi näkyä aikakauden tv-sarjoissa ja elokuvissa: Cléo viidestä seitsemään (1962), Dark Shadows (1966-1971), sekä James Bond -elokuva Elä ja anna toisten kuolla (1973).
Historia > 2000-luku

Taiteilijat luovat pakkoja, jotka kuvaavat erilaisia seksuaalisia, sukupuolisia, rodullistettuja ja alkuperäiskansallisia identiteettejä. Nykyaikana kuka tahansa voi hankkia tarotpakan verkkokaupasta, lukea verkkosivustoilta korttien merkityksistä ja oppia erilaisista pöytien tekemisestä. On myös kehitelty appeja, joiden kautta voi tutustua kortteihin ja niiden merkityksiin. Teknologia mahdollistaa tulkitsijan tarjota etätulkintapalveluita, joissa he voivat tehdä korttien tulkintoja asiakkaille ilman fyysistä kohtaamista.
Etymologia

Sanan Tarot etymologiasta on monia teorioita, kuten itse korttien alkuperästä. Erään version mukaan sana "tarot" tulee italian sanasta "tarocchi", joka on johdettu italian verbistä "taroccare", joka tarkoittaa "petollisesti manipuloida". Toinen teorian yhdistää sanan Pohjois-Italiassa sijaitsevaan Taro -jokeen, joka mahdollisesti toimi varhaisina paperimyllyjen voimanlähteenä korttien valmistuksessa. Muita ehdotuksia ovat yhteydet hindulaisuuden ja tibetiläisen tantrismin jumalattareen "Tara", heprean "Torah"-kirjoituksiin, latinan "rota"-sanaan ("pyörä") tai arabian ja kiinan "Tariqa" ja "Tao" -sanoihin, jotka molemmat tarkoittavat "tietä". Lisäksi on esitetty, että tarotin nimi on johdettu muinaisista egyptiläisistä sanoista ("Tar-way" ja "Ro-pharaoh"), joka tulkitaan "kuninkaaksi tieksi".
Käyttö > Pelaaminen

Tarot-korteilla pelattavat korttipelit ovat yleensä tikkipelejä, joissa suurten salaisuuksien kortit muodostavat valttimaan. Italiassa tunnetuimmat pelit ovat 78 kortin pakalla pelattavat ”Scarto” ja ”Mitigati” sekä bolognalaisella pakalla pelattava ”Ottocento”. Edelleen sisilialaiselle pakalle on oma pelinsä. Ranskalainen tarot (Jeu le Tarot) on maailmalla tunnetuin pelimuoto. Ranskassa on erillinen liitto järjestämässä tarot-turnauksia ja kontrolloimassa sääntöjä pelille. Sveitsissä pelataan ”Trucco”- ja ”Troggu”-nimisiä pelejä lyhennetyillä pakoilla. Unkarissa tarot on erittäin suosittua ja kaikkein haastavin ja ehkä arvostetuin peli onkin ”unkarilainen kuvitettu tarot”. Peliä kutsutaan myös ”kuninkaalliseksi tarokiksi”. Sen on kehittänyt prinssi Ivan Paskevits. Itävallassa pelattiin aikoinaan suosittua ”Tapp tarockia”, joka on jäänyt nykyisin suosittujen ”Zwanziger-rufenin” ja ”Konig-rufenin” varjoon. Itävallassa pelataan myös kahdelle hengelle kehitettyä ”Strochmann-Tarockia”. Lisäksi tunnetaan omat alkuperämaansa nimeä kantavat pelit ”Tšekkiläinen tarokki” ja ”Slovenialainen tarokki”.
Käyttö > Korttien tulkitseminen

Tarot-kortteja käytetään antamaan vastaus tulkitsijan esittämiin kysymyksiin. Kysymysten avulla pyritään ennustamaan tulevaisuutta, saamaan selville salattuja asioita tai järjestelemään tunnettuja asioita tulkitsijan mielessä ja tuottamaan näin oivalluksia, jotka ovat vastaus kysymykseen. Näkemys korttien käyttötarkoituksesta ja toimintaperiaatteista riippuu niiden käyttäjän maailmankuvasta. Kuva-aiheen sisältävillä korteilla on muutama laajalti hyväksytty merkitys, joskin tulkitsija voi myös improvisoida uusia, sopivaksi katsomiaan merkityksiä. On olemassa myös erilaisia perinteitä kuva-aiheita sisältämättömien numerokorttien tulkitsemiseen. Tarot on hyvin suosittu ennustusmenetelmä: pelkästään 1900-luvun kahden viimeisen vuosikymmenen aikana on julkaistu yli 230 erilaista tarot-pakkaa.
Populaarikulttuurissa > Musiikki

Led Zeppelin IV -albumin sisäkannen kuvassa on tarot-korttien ison arkanan kortti Erakko.
Populaarikulttuurissa > Elokuva ja televisio

Elokuva Cléo viidestä seitsemään alkaa ennustussessiolla, joka käynnistää prosessin, jossa päähenkilö luopuu julkisesta roolistaan saavuttaakseen sisäisen itsetietoisuuden.
Elokuvassa Elä ja anna toisten kuolla James Bond tapaa Solitairen, tarot-lukijan, joka näkee tulevaisuuden.
Yhdysvaltalaisessa elokuvassa "Tarot" kaveriporukka rikkoo Tarot-luennan tärkeintä sääntöä, älä koskaan käytä jonkun toisen pakkaa.
Kirjallisuutta

Aaltonen, Kalervo: Suuri tarotkirja. Mielen labyrintti.  Hämeenlinna:  Karisto, 1998.  ISBN 951-23-3738-X
Freija, Christina: Kissatarot.  Helsinki:  Unio Mystica, 2008.  ISBN 978-952-5572-48-3
Goldenhill, Tero: Tarot. Korttien viisaus.  Helsinki:  Like, 2022.  ISBN 978-951-1-42821-3
Holm, Ilse C.: Tarot. Arkkityyppinen maailma.  Tampere:  Siniplaneetta, 2006.  ISBN 952-99290-9-9
Kaplan, Stuart R.: Tarokkien salaisuudet.  (Tarot Classic, 1972.) Suomentanut Marjut Pyykkö. 2. painos (1. painos 1984)  Helsinki:  Tammi, 1991.  ISBN 951-30-9761-7
Liulia, Marita & Porthan, Tiina: Tarot.  Helsinki:  Teos, 2004.  ISBN 951-851-029-6
Ferguson, Suki & Novaes, Ana: Tarot aloittelijalle : opi luottamaan intuitioosi.  Nemo, 2022.  ISBN 978-951-1-44822-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Hermitage: A Tarot History Site. (englanniksi)
Marita Liulia Tarot. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Villa Revak – A Tarot Website. (englanniksi)
History of Playing-Cards. (englanniksi)
Tarotpuu - kattavasti tietoa tarot-korteista. (Arkistoitu – Internet Archive)
tarocchi. (Arkistoitu – Internet Archive) University of Florence research
Tarot Museum (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Saari, Mikko: Tarot-korttien vähän tunnettu historia – tiesitkö, että ne ovat pelivälineitä siinä missä tavalliset pelikortitkin? Kulttuuritoimitus.fi 30.3.2022.
Tarot Wiki
1800-luvun ranskalainen pelitarot-kortti, ruutukuningas. Ruutu vastaa kolikoita eli pentaakkeleita.
Kummisetä osa II

| Kummisetä osa II> The Godfather Part II |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Francis Ford Coppola
Käsikirjoittaja:   Mario Puzo  Francis Ford Coppola 
Tuottaja:  Francis Ford Coppola
Säveltäjä:  Nino Rota
Kuvaaja:  Gordon Willis
Leikkaaja:  Peter Zinner Barry Malkin Richard Marks
Tuotantosuunnittelija:  Dean Tavoularis
Pukusuunnittelija:  Theadora Van Runkle
Pääosat:   Al Pacino  Robert De Niro  Robert Duvall  Diane Keaton 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Ivi.ru
Ensi-ilta:  20. joulukuuta 1974
Kesto:  200 min
Alkuperäiskieli:  englanti, sisilia
Budjetti:  13 000 000 $
Tuotto:  193 000 000 $
Edeltäjä:  Kummisetä
Seuraaja:  Kummisetä osa III
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kummisetä osa II on vuonna 1974 ensi-iltansa saanut rikoselokuva, jonka on ohjannut Francis Ford Coppola. Elokuva on jatko-osa vuoden 1972 Kummisetä-elokuvalle. Elokuvan pääosissa esiintyvät Al Pacino, Robert De Niro, Diane Keaton ja Robert Duvall. Edeltäjänsä tavoin suureksi yleisö- ja arvostelumenestykseksi muodostunut elokuva luetaan rikoselokuvan klassisiin teoksiin. Ensimmäisen elokuvan tavoin se on useasti valittu yhdeksi historian parhaimmista elokuvista, ja sitä pidetään laajasti yhtenä kaikkein onnistuneimmista jatko-osista. Kummisetä osa II sai jatkoa vuonna 1990, kun kolmas osa, Kummisetä osa III, valmistui.
Juoni > 1958–1960?

Elokuva sijoittuu kolmen vuoden päähän siitä, mihin edellinen päättyi. Corleonen perheen liiketoiminta siirtyy New Yorkista Las Vegasiin ja Kuubaan. Perheen tavoitteena on saada toiminta lailliseksi, mutta suunnitelmien toteuttaminen osoittautuu ongelmalliseksi. Elokuva alkaa kun Michael Corleone yrittää pitää liiketoimintansa kasassa, kun hänet ja hänen vaimonsa yritetään salamurhata. Michael lähtee Kuubaan etsimään syyllistä ja matkan aikana hänen tilanteensa alkaa jatkuvasti hankaloitua, kun hänelle läheiset ihmiset paljastuvat pettureiksi, Nevadan senaattori yrittää tuoda hänen rikollisen toimintansa julki, mikä johtaa isoon oikeussali-istuntoon. Lisäksi hänen vaimonsa Kayn raskaus keskeytyy, minkä vuoksi Michaelin avioliitto alkaa rakoilla.
Juonittelut huipentuvat kun Michael ensimmäisen osan tapaan määrää jättimäisen murha-aallon, jossa kaikki hänen vihollisensa on määrä tappaa. Michaelin pettänyt Fredo-veli pelastuu teloitukselta perheenjäsenten vetoomuksien avulla, mutta hänetkin teloitetaan veljesten äidin kuoltua. Elokuvan lopussa Michael muistelee viimeisiä hetkiään ennen ensimmäisen elokuvan tapahtumia, ennen kuin hän lähti mukaan perheen mafiabisnekseen. Elokuva loppuu kun Michael istuu veden äärellä tuijottaen horisonttiin, ymmärtäen menettäneensä kaiken hänelle rakkaan ja ettei hän tule enää koskaan olemaan onnellinen.
Juoni > 1900–1930?

Kummisetä-romaanin mukaisesti Kummisetä osa II -elokuvassa hypätään vähän väliä seuraamaan Vito Corleonen elämää Sisiliassa nuorena poikana. Pitkät takaumat vievät yhdessä noin kolmanneksen elokuvasta ja ne muodostavat melkein oman elokuvansa, varsinaisen elokuvan sisälle. Yhdeksänvuotias Vito menettää perheensä paikallisen rikollispomon vainon takia ja pakenee verikostoa Yhdysvaltoihin. Kasvavassa suurkaupungissa hän etenee sattuman ja periaatteellisen luonteensa johdattamana italialaisyhteisön luottohenkilöksi, värvää apureita ja saavuttaa kunnioitetun mutta myös pelätyn arvoaseman, jolloin häntä aletaan kutsua don Corleoneksi, Kummisedäksi. Lopulta tällä on mahdollisuus kostaa perheensä kokema vääryys synnyinseudullaan. Elokuvan tässä osuudessa Robert De Niro esittää aikuista Vito Corleonea 1920-luvun New Yorkissa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Al Pacino  | … |  Michael Corleone   |
|  Robert Duvall  | … |  Tom Hagen   |
|  Diane Keaton  | … |  Kay Adams   |
|  Robert De Niro  | … |  Vito Corleone   |
|  John Cazale  | … |  Fredo Corleone   |
|  Talia Shire  | … |  Connie Corleone   |
|  Lee Strasberg  | … |  Hyman Roth   |
|  Michael V. Gazzo  | … |  Frank Pentangeli       |
|  Morgana King  | … |  Carmella Corleone   |
|  G. D. Spradlin  | … |  Pat Geary   |
|  Richard Bright  | … |  Al Neri   |
|  Marianna Hill  | … |  Deanna Corleone   |
|  Gastone Moschin  | … |  Don Fanucci   |
|  Troy Donahue  | … |  Merle Johnson   |
|  Dominic Chianese  | … |  Johnny Ola   |
|  Amerigo Tot  | … |  Michaelin henkivartija   |
|  Joe Spinell  | … |  Willi Cicci   |
Tuotanto

Ensimmäisen osan menestyksen myötä elokuvan budjetti oli saatu tuplattua, 13 miljoonaan dollariin. Coppola ei ollut kiinnostunut jatko-osan ohjaamisesta, mutta ryhtyi työhön tuottajien hyväksyttyä hänen vaatimuksensa laajennetuista vapauksista työn suhteen. Elokuvan käsikirjoituksessa avusti taas Mario Puzo, jonka alkuperäisromaanista elokuvassa on Vito Corleonen tarina ennen vuotta 1945.
Elokuvan kuvaukset viivästyivät kuukauden Al Pacinon sairastuttua keuhkokuumeeseen.
Tuotanto > Näyttelijävalinnat

Monet ensimmäisen osan näyttelijät esiintyivät myös tässä elokuvassa. Merkittävin lisäys oli Robert De Niro, joka esitti Vito Corleonea. De Niro oli aikaisemmin ollut ehdolla ensimmäisessä Kummisedässä Michael Corleoneniksi, mutta rooli meni Pacinolle.
Palkinnot > Oscarit

Paras elokuva
Paras ohjaus: Francis Ford Coppola
Paras miessivuosa: Robert de Niro
Paras musiikki: Nino Rota ja Carmine Coppola
Paras sovitettu käsikirjoitus: Mario Puzo ja Francis Ford Coppola
Paras lavastus
Ehdokkuudet:
Paras miespääosa: Al Pacino
Paras miessivuosa: Michael V. Gazzo
Paras miessivuosa: Lee Strasberg
Paras naissivuosa: Talia Shire
Paras puvustus
Elokuva on ensimmäinen jatko-osa, joka on saanut Parhaan elokuvan Oscar-palkinnon. Lisäksi se on saanut lukuisia muita palkintoja ja on neljännellä sijalla Internet Movie Databasen 250 suosituimman elokuvan listalla. Robert De Niron Oscar-palkinto Vito Corleonen roolista on ainoa kerta, kun kaksi näyttelijää on saanut Oscar-palkinnon samasta roolista (Marlon Brando voitti parhaan miespääosan Oscar-palkinnon ensimmäisestä Kummisetä-elokuvasta).
Hrunitšev

Hrunitšev (ven. Государственный космический научно-производственный центр имени М. В. Хруничева, Gosudarstvennyi kosmitšeski nautšno-proizvodstvennyi tsentr imeni M. V. Hrunitševa) on venäläinen avaruusalusten ja kantorakettien valmistaja. Yritysmuodoltaan se on federatiivinen valtion unitaarinen yritys. Aiemmin, 1920-1950-luvuilla yhtiö valmisti lentokoneita.
Yhtiön historia

Huhtikuussa 1916 perustettiin venäläis-balttilainen yhteisyritys, joka osti suuren maa-alueen Filistä Moskovan lähistöltä. Yhtiö rakensi sinne autotehtaan, josta tuli vuonna 1917 Toinen Venäläis-Baltialainen Autotehdas. Vuonna 1922 tehtaasta valmistuivat ensimmäiset viisi venäläistä Russo-Balt-autoa. lähde?
Yhtiön historia > Lentokonevalmistaja

Vuonna 1923 yhtiön omistus siirtyi saksalaiselle lentokonetehdas Junkersille. Junkers siirtyi Neuvosto-Venäjälle välttääkseen Versailles’n rauhansopimuksen Saksan ilmailu- ja sotateolliselle toiminnalle asettamia rajoitteita. Tehdas valmisti kokometallisia lentokoneita ja lentokonemoottoreita. Vuosina 1923–1925 tehdas valmisti viisikymmentä Junkers Ju-20- ja sata Junkers Ju-21-lentokonetta.
Neuvostoliiton omien lentokoneiden tuotanto alkoi tehtaassa 1920-luvun puolivälissä, etenkin  A. N. Tupolevin suunnitteluun perustuen:lähde?
Vuonna 1927 valmistettiin Filin tehtaassa ensimmäinen neuvostoliittolainen kokometallikone ANT-3 eli  R-3. Se pääsi sarjatuotantoon ja oli pitkään Neuvostoliiton asevoimien käytössä yhteys- ja tiedustelulentokoneena.
TB-1 eli ANT-4 oli kokometallinen kaksimoottorinen pommikone, joka oli Neuvostoliiton ilmavoimien käytössä vuoteen 1936 asti. Syyskuussa 1939 koneella tehtiin maailmanennätyslento Moskovasta New Yorkiin – 20 000 kilometrin matka taittui 137 tunnissa.
TB-3 eli ANT-6 oli nelimoottorinen pommikone, jonka sarjatuotanto jatkui tehtaalla vuoteen 1935 asti.
R-6 eli ANT-7-tiedustelukoneita valmistettiin 45 kappaletta 1930-luvulla.
SB-pommikonetta, joka oli Neuvostoliiton ensimmäinen nopea pommikone (huippunopeus 480 km/h), alettiin valmistaa 1936–1938.
Petljakov Pe-2-pommikoneita vuodesta 1940 alkaen.
Raskaita Il-4- ja Tu-2-pommikoneita valmistettiin sodan aikana.
Tu-2-pommittajia ja Tu-12-koelentokonee valmistettiin 1947–1949.
Tu-4-pommikoneen sarjatuotanto aloitettiin 1949.
Filin tehdas tunnetaan myös nimellä Tehdas 23. Vuonna 1951 siihen liitettiin OKB-23-suunnittelutoimisto, ja se valmisti myös V. Mjasištševin suunnittelutoimiston koneita, kuten M-4 ja 3M (Bizon) pommikoneita. Tehdas valmisti ylisoonista pitkän kantaman pommikonetta eli M-50-lentokonetta 1950-luvun puolivälistä alkaen. Myös sen variaatiota, M-52-pommikonetta, valmistettiin tehtaalla.
Vuosina 1960–1961 tehdas valmisti Mil Mi-6-helikoptereita, joka oli osa siirtymistä pois lentokonetuotannosta.
Yhtiön historia > Avaruusteknologiayritys

Vuoden  1959 lopussa hallitus oli tehnyt päätöksen, jonka mukaan Hrunitšev siirtyi ohjusteknologiaan ja avaruusteknologiaan:lähde?
Hrunitšev valmisti kaikki Neuvostoliiton miehitetyt avaruusasemat: Saljut, Mir ja Almaz.
Se valmisti neljä avaruusalusta Kosmos-929, Kosmos-1267, Kosmos-1443 ja Kosmos-1686.
UR-100 (Nato-koodi Sego), mannertenvälinen ohjus
UR-100N (Nato-koodi Stilleto), mannertenvälinen ohjus
UR-200, ohjusprototyyppi
UR-500, josta tuli Proton-kantoraketti.
Nykyajan Hrunitšev

Valtion tutkimus- ja valmistuskeskus Hrunitšev perustettiin 7. kesäkuuta 1993. Se muodostui Hrunitševin koneenrakennustehtaasta ja Saljut-suunnittelutoimistosta.
Lockheed-Hrunitšev-Energija-yhteisyritys perustettiin 15. huhtikuuta 1993. Vuonna 1994 Lockheed ja Martin Marietta yhdistyivät ja yhteisyrityksen osapuoleksi tuli Lockheed Martin. Yhtiön nimeksi tuli 1995 International Launch Services (ILS). Se myy kantorakettilaukaisuja etenkin satelliittitelevisio- ja -tietoliikenneyhtiöille. Yhtiön päätuote on Proton-kantoraketti.lähde?
Eurooppalaisen EADSin ja Hrunitševin yhteisyritys Eurockot Launch Services GmbH tekee satelliittien laukaisuja Rockot-kantoraketilla.
Hrunitšev rakensi ISS-avaruusaseman päämoduulit, muun muassa ensimmäisenä vuonna 1998 avaruuteen toimitetun. Kuten koko ISS-avaruusasema, sen venäläiset moduulit perustuivat yhtiön Neuvostoliiton loppuaikoina suunnittelemaan Mir-2 -asemaan, jota ei rakennettu.lähde?
Kesän lopussa vuonna 2012 yhtiön pääjohtaja Vladimir Nesterov erotettiin, kun valtionjohto oli pitkästynyt odottamaan yhtiön rakettitekniikan epäonnistumisten sarjan päättymistä.
Tuotteita

Hrunitševin teollisia tuotteita ovat
Proton ja Angara-raketit, joita markkinoidaan venäläis-yhdysvaltalaisen International Launch Services-yhtiön kautta.
Eurockot-kantorakettia myy Eurockot-yhtiö, jonka omistavat Hrunitšev ja EADS. Tämä yhteisyritys on toiminut keväästä 1994 alkaen.
ISS:n venäläiset moduulit, jotka muodostavat suurimman osa avaruusasemasta. Niiden toimituksen aikataulu lykkääntyi 1990-luvun lopulla NASAn ja venäläisten kiistellessä muun muassa rahasta.
MONITOR-kaukokartoitussatelliitti
KazSat-tietoliikennesatelliitti, toteutettu 100 miljoonalla dollarilla Kazakstanille, laukaisu tehtiin vuonna 2006, vuoden 2008 lopussa satelliitissa oli vakavia toimintahäiriötä, sen toiminta päättyi 2009 jälkipuolella.
Tuikekoit

| Tuikekoit |
| --- | --- |
 Nokkostuikekoi (Anthophila fabriciana)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Tuikekoimaiset Choreutioidea
Heimo::  Tuikekoit Choreutidae  Stainton, 1858
Alaheimot
 Brenthiinae  Choreutinae  Milleriinae 
Katso myös
   Tuikekoit Wikispeciesissä   Tuikekoit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuikekoit (Choreutidae) on pieni perhosheimo. Ryhmän sukulaisuus muiden perhosten suhteen on epäselvä.
Tuikekoit ovat pääasiassa päiväaktiivisia, pieniä perhosia, joiden siipiväli on vain 10–15 mm. Aikuisten yksilöiden siivissä on usein metallinhohtoisia täpliä tai raitoja ja perhonen voi nostaa siipensä jyrkkään kulmaan ruumiinsa yläpuolelle. Etusiiven kärki on usein kulmikas. Muutamat lajit jäljittelevät sekä liikkumistapansa että ulkonäkönsä puolesta hyppyhämähäkkejä.
Toukat elävät ravintokasvin lehtien väleihin seitistä kutomissaan tunneleissa tai ovat lehtimiinaajia.
Lajit Suomessa

Suomessa on tavattu yhdeksän tuikekoilajia.
Hirvenjuurituikekoi Tebenna pretiosana
Luhtatuikekoi Prochoreutis solaris
Nokkostuikekoi Anthophila fabriciana
Ohdaketuikekoi Tebenna bjerkandrella
Punetuikekoi Prochoreutis sehestediana
Ruskotuikekoi Prochoreutis ultimana
Sinetuikekoi Choreutis diana
Sysituikekoi Prochoreutis myllerana
Tarhatuikekoi Choreutis pariana
Alli Trygg-Helenius

| Alli Trygg-Helenius |
| --- | --- |
 Alli Trygg noin vuonna 1885
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1852 Raisio
Kuollut: 2. joulukuuta 1926 (74 vuotta) Helsinki
Puoliso:  Matti Helenius-Seppälä (1897→)
Maria Alexandra (Alli) Trygg-Helenius (vuoteen 1897 Trygg; 16. heinäkuuta 1852 Raisio – 2. joulukuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen kansalaisaktiivi, joka toimi 1900-luvun alussa aktiivisesti raittiusliikkeessä keskittyen erityisesti lasten parissa tehtyyn raittiustyöhön. Lisäksi hän toimi naisliikkeessä ja oli setlementtityön edelläkävijöitä Suomessa. Varsinkin hänen Helsingin Sörnäisiin perustamansa Kansankoti-setlementti tuli kuuluisaksi. Trygg-Helenius oli raittiusliikkeessä ja kristillisessä työväenliikkeessä vaikuttaneen Matti Helenius-Seppälän puoliso ja läheinen työtoveri. Molemmat saivat paljon vaikutteita ulkomailta, erityisesti Isosta-Britanniasta ja Yhdysvalloista.
Nuoruus

Alli Tryggin vanhemmat olivat kapteeni Carl Oskar Trygg ja Elisabet Alexandra Reis. Hän oli viidestä lapsesta ainoa tytär ja vietti lapsuutensa Raision maaseudulla. Isä oli vuodesta 1855 sotapalveluksessa Venäjällä, ja äidin kuoltua 1868 lapset muuttivat enonsa luokse Ouluun. Trygg kävi ensin Turun saksalaista koulua, jatkoi opintojaan Oulussa ja meni vuonna 1870 Tammisaaren seminaariin, josta valmistui kansakoulunopettajaksi 1874. Hän oli kouluaikanaan hetken kihloissa serkkunsa kanssa, joka kuitenkin kuoli lavantautiin. Trygg työskenteli opettajana kaksikymmentä vuotta, Inkoon Fagervikin ruukin koulussa 1874–1880 ja Helsingissä 1880–1894. Opettajantyön rinnalla hän hankki lisätuloja sanomalehtien avustajana ja kirjeenvaihtajana. Vaikka Trygg oli ruotsinkielisestä perheestä, hänestä tuli jo tänä aikana kiihkeä fennomanian kannattaja. Virheetöntä suomea hän ei tosin koskaan oppinut puhumaan.
Varhainen toiminta > Mukaan yhteiskunnalliseen toimintaan

Tryggin toimintaa motivoi vahva uskonnollinen vakaumus. Hän alkoi pian toimia raittius- ja naisasialiikkeessä, joiden uskoi kykenevän sosiaalisten ongelmien ratkaisemiseen. Trygg oli vuonna 1884 mukana perustamassa Suomen Naisyhdistystä ja toimi 1889–1890 yhdistyksen ruotsinkielisen julkaisun, Hemmet och Samhället -lehden ensimmäisenä päätoimittajana. Myöhemmin hän alkoi etääntyä Naisyhdistyksen varovaisesta linjasta ja siirtyi uudenlaisen aktivismin ja konkreettisemman toiminnan piiriin, mutta säilytti jäsenyytensä järjestössä viimeisiin elinvuosiinsa saakka.
Trygg kävi kirjeenvaihtoa muun muassa Uno Cygnaeuksen ja Zachris Topeliuksen kanssa, joihin molempiin oli tutustunut seminaariaikoinaan. Hänet tunnettiin sekä ystävien kesken että julkisuudessa lempinimellä ”Tulitikku”. Hänet tunnettiin yleisesti myös ”Alli-tätinä”.