stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Berit (laulaja)
Diskografia > Studioalbumit

Berit (1971)
Humppatyttö Berit (1972)
Sattuma kuljettaa (1974)
Sinua varten (1975)
Keltaruusu (1976)
Berit ja Dallapé (1977)
Kerro tunteesi ääneen (1979)
Rakkauden jälkeen (1980)
Elämää vain (1981)
Tähtikesä (1982)
Tässä nyt ja näin (1983)
Sinä olet hän (1984)
Kultaiset vuodet (1988)
Varjot (1990)
Humppatytön paluu (1994)
Ystäväni, muistathan (1996)
Kasvot väkijoukossa (2000)
Kosketathan mua (2005)
Diskografia > Kokoelmat

Parhaat (1985)
20 suosikkia: Helli mua hiljaa (1995)
Hitit (2002)
Tähtisarja - 30 suosikkia (2010)
Aiheesta muualla

Latva, Tony; Tuunainen, Petri: Iskelmän tähtitaivas: 500 suomalaista viihdetaiteilijaa. Helsinki: WSOY, 2004
Berit / Poptori
is.fi: Hankasalmelaisesta Tuulasta tuli koko kansan iskelmätähti Berit – siskojen synkät kohtalot olivat vähällä tuhota kaiken: lopulta rakkaus vei Floridaan
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Zygmunt Berling

| Zygmunt Berling |
| --- | --- |
 Zygmunt Berling valokuvassa vuodelta 1944.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1896 Limanowa
Kuollut: 11. heinäkuuta 1980 Varsova
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota Puolan–Ukrainan sota Puolan–Neuvosto-Venäjän sota Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  kenraali
Zygmunt Berling (27. huhtikuuta 1896 – 11. heinäkuuta 1980) oli puolalainen kenraali ja poliitikko. Toisen maailmansodan aikana Berling toimi eri johtotehtävissä Neuvostoliitossa toimineissa puolalaisissa yksiköissä. Sodan jälkeen hän jatkoi uraansa poliitikkona kommunistien hallitsemassa Puolassa.
Neuvostoliiton puolella palvelleille puolalaisille Berling oli sankari, mutta muille petturi.
Elämäkerta > Varhainen ura

Zygmunt Berling syntyi 27. huhtikuuta 1896 Limanowassa. Hän liittyi vuonna 1912 kivääriyhdistykseen. Ensimmäisen maailmansodan aikana vuosina 1914–1918 Berling toimi puolalaisissa legioonissa ja myöhemmin tukijoukoissa. Vuoden 1918 loppupuolella hän liittyi Puolan armeijaan. Vuosien 1918 ja 1919 välillä hän otti osaa Puolan–Ukrainan sotaan ja Puolan–Neuvosto-Venäjän sotaan. Beling palkittiin toiminnastaan Virtuti Militari-sotilasansiomerkillä.
Sotien jälkeen Berling opiskeli Varsovan sotilasopistossa valmistuen vuonna 1925. Valmistuttuaan hän toimi useissa eri komentotehtävissä vuosina 1925–1927 15. jalkaväkidivisioonassa, vuosina 1930–1932 5. armeijakunnassa ja vuosien 1935–1937 välillä 1. jalkaväkidivisioonan rykmentin komentajana. Vuonna 1937 Berling joutui riitoihin kenraali Stefan Dąb-Biernackin kanssa ja hänet siirrettiin rykmentinkomentajaksi 2. jalkaväkidivisioonaan. Tämän virkansa aikana Berling ajautui vaikeuksiin henkilökohtaisessa elämässään. Hän oli tuhlannut vaimonssa varat ja tämän jälkeen eronnut hänestä jättäen entisen vaimonsa ja lapsensa ilman tukea. Toimintansa takia Berling erotettiin tehtävistään armeijassa.
Elämäkerta > Toinen maailmansota

Toisen maailmansodanalakessa ja Saksan hyökätessä Puolaan syyskuussa 1939 Berling oli Vilnassa. Myös Neuvostoliiton joukot hyökkäsivät Puolaan vielä samassa kuussa ja Berling internoitiin Starobielskissä. NKVD kyyditti monet internoidut puolalaiset upseerit Harkovaan, jossa heidät surmattiin. Berling vältti kuitenkin monien toveriensa kohtalon. Hänet siirrettiin vankileirille Grjazovetsiin, jossa hän ilmaisi neuvostoviranomaisille olevansa valmis yhteistyöhön heidän kansaan ilman omia poliittisia vaatimuksiaan. Marraskuussa 1940 Berling ja joukko muita puolalaisia upseereja saivatkin aloittaa puolalaisen divisioonan kokoamisen.
Heinäkuussa 1941 Puolan ja Neuvostoliiton välillä allekirjoitettiin Sikorski-Mayski -sopimus, jonka jälkeen perustettiin Neuvostoliitossa toimineet puolaiset joukot kenraali Władysław Andersin alaisuudessa. Berlingistä tuli puolalaisen 5. jalkaväkidivisioonan esikuntapäällikkö. Suuri osa puolalaisista joukoista evakuoitiin Neuvostoliitosta syyskuuhun 1942 mennessä, mutta Berling jäi itse vapaaehtoisesti Neuvostoliittoon. Neuvostoliitossa Berling oli mukana kokoamassa uutta puolalaista divisioonaa, jonka nimeksi tuli 1. Tadeusz Kościuszkon jalkaväkidivisioona. Berling toimi divisioonan komentajana toukokuusta marraskuuhun 1943. Berlingin komennuksessa divisioona otti osaa esimerkiksi Leninon taisteluun.
Elokuussa 1943 Berlingistä tehtiin Neuvostoliitossa toimineen puolalaisen 1. armeijakunnan komentaja yleten samalla kenraaliksi. Toukokuusta heinäkuuhun 1944 hän toimi Puolan armeijan komentajana ja heinäkuusta lokakuuhun 1944 armeijan varakomentajana. Berlingin johtamat joukot etenivät neuvostojoukkojen mukana kohti Puolaa ja ottivat osaa taisteluihin esimerkiksi Dęblinissä, Puławyssä, Magnuszewissa ja lopulta lähellä Varsovaa. Puolan kotiarmeijan joukot olivat ryhtyneet kansannousuun Varsovassa ja Berling yritti johtaa joukkonsa heidän avukseen. Tämä ei kuitenkaan sopinut Neuvostoliiton suunnitelmiin, joten Berling siirrettiin syrjään tehtävistään. Berlingistä tehtiin sotilastehtävien sijaan Puolan kansallisen vapautuksen komitean varajohtaja.
Elämäkerta > Sodan jälkeen

Vuosien 1944 ja 1947 välillä Berling toimi kansanedustajana Puolan parlamentissa (Krajowa Rada Narodowa) ajautuen kahnauksiin Puolan työväenpuolueen ja Kansallisen vapautuksen komitean johdon kanssa. Hänet erotettiin kaikista komentotehtävistään asevoimissa hänen väitettyään kilpailijoitaan trotskilaisiksi. Vuosien 1945 ja 1947 välillä Berling opiskeli Kliment Vorošilovin esikunta-akatemiassa Moskovassa ja vuosina 1947–1948 hän oli mukana perustamassa yleisesikunta-akatemiaa Rembertówiin. Berling toimi yleisesikunta-akatemian johdossa vuodesta 1948 vuoteen 1953. Sittemmin hän toimi vuosina 1953–1956 valtion maatilojen ministeriön alivaltiosihteerinä ja vuosina 1957–1970 metsästysylitarkastaja. Vuodesta 1963 hän oli Puolan yhdistyneen työväenpuolueen jäsen ja hän kirjoitti kolmeosaisen muistelman Wspomnienia. Berling kuoli Varsovassa 11. heinäkuuta 1980. Osa puolalaisista on pitänyt häntä petturina, mutta etenkin Neuvostoliitossa palvelleiden puolalaissotilaiden keskuudessa hän oli sankari.
Berling valokuvassa Varsovassa vuonna 1947.
Berlingin hauta Powązkin sotilashautausmaalla.
Imbi Paju

| Imbi Paju |
| --- | --- |
 Imbi Paju Turun Kirjamessuilla 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1959 (ikä 65) Jõgevamaa, Viron SNT
Ammatti:  toimittaja, kirjailija, elokuvaohjaaja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Imbi Paju (s. 3. kesäkuuta 1959 Jõgevamaa, Viron sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) on Suomessa asuva virolaissyntyinen toimittaja, kirjailija ja elokuvaohjaaja. Hänen vuonna 2006 julkaistu teoksensa Torjutut muistot on ilmestynyt myös viroksi, ruotsiksi ja venäjäksi, englanniksi, saksaksi, suomeksi ja ukrainaksi. Paju on tehnyt myös samannimisen elokuvan.
Paju on toiminut Suomessa Päevalehtin ja Postimeesin kirjeenvaihtajana. Ennen Viron uutta vapautumista hän työskenteli Tarton Vanemuine-teatterin oopperakuorossa. Pro Estonia -lehti on myöntänyt Pajulle Pro Estonia -tunnustuksen.' Suomen tasavallan presidentti Sauli Niinistö on myöntänyt Imbi Pajulle  Suomen Leijonan ritarikunnan I luokan ritarimerkin.
Dokumenttielokuvassa Torjutut muistot Paju käy läpi oman perheensä kyydityskokemuksia. Sen pohjalta syntyi myös samanniminen kirja, jonka ruotsinnos on otettu Ruotsissa koulujen materiaaliksi kerrottaessa kommunismin rikoksista.
Vuonna 2009 valmistunut dokumenttielokuva Suomenlahden sisaret kuvaa viimeisiä suomalaisia ja virolaisia lottia. Erityisesti Virossa lottia on elossa enää muutama, sillä heitä teloitettiin ja vietiin leireille neuvostomiehityksen jälkeen.
Dokumenttielokuvat

Torjutut muistot (2005)
Suomenlahden sisaret (2009)
Teokset

Torjutut muistot.  (Vironkielisestä käsikirjoituksesta suomentanut Kaisu Lahikainen)  Helsinki:  Like, 2006.  ISBN 952-471-768-9 (ilmestynyt viroksi, suomeksi, ruotsiksi, venäjäksi, saksaksi, englanniksi ja ukrainaksi)
Paju, Imbi & Oksanen, Sofi (toim.): Kaiken takana oli pelko: Kuinka Viro menetti historiansa ja miten se saadaan takaisin.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35111-6 (ilmestynyt suomeksi ja viroksi)
Suomenlahden sisaret. Kun katsoo toisen tuskaa.  Suomentanut Sanna Immanen. Helsinki:  Like, 2011.  ISBN 978-952-01-0397-2 (ilmestynyt viroksi, suomeksi, ruotsiksi ja liettuaksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Imbi Paju Wikimedia Commonsissa
* Risto Lindstedt: Imbi Paju[vanhentunut linkki]. Suomen Kuvalehti 28.5.2007dpress.com/.
STT: Imbi Paju murtaa mykkyyden muuria Virossa[vanhentunut linkki].
Virolainen Imbi Paju avaa traumaattisia muistoja. Helsingin Sanomat 18.12.2006.
http://imbipaju.wordpress.com/
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef
Jakub Berman

| Jakub Berman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. lokakuuta 1901 Varsova
Kuollut: 10. huhtikuuta 1984 Łomża
Ammatti:  poliitikko
Muut tiedot
Järjestö:  Puolan kommunistinen puolue Puolan työväenpuolue Puolan yhdistynyt työväenpuolue
Jakub Berman (23. lokakuuta 1901 – 10. huhtikuuta 1984) oli puolalainen kommunisti ja poliitikko. Berman nousi huomattavaan asemaan toisen maailmansodan jälkeisessä kommunistisessa ja stalinistisessa hallinnossa vastaten esimerkiksi ulkopolitiikasta, kulttuuriasioista ja julkisesta turvallisuudesta. Hänen johollaan käytiin oikeudenkäyntejä esimerkiksi Puolan itsenäisyyttä kannattaneita vastaan.
Elämäkerta > Nuoruus

Jakub Berman syntyi Varsovassa 23. lokakuuta 1901 keskiluokkaiseen juutalaiseen perheeseen. Hänen veljensä oli Adolf Berman. Berman valmistui lakiopinnoista Varsovan yliopistolta vuonna 1925. Valmistumisensa jälkeen hän tutki Puolan yhteiskunnaallista ja taloudellista historiaa. Hän aloitteli samoihin aikohin myös poliittista uraansa. Vuonna 1924 berman liittyi kommunistiseen nuorisoliittoon ja vuonna 1928 Puolan kommunistiseen puolueeseen (Komunistyczna Partia Polski eli KPP).
Stalinin vainojen aikana KPP:n johtoa Neuvostoliitossa syytettiin yhteyksistä Puolan tiedustelupalveluihin. Komintern hajotti puolueen vuonna 1938 ja sen johto Neuvostoliitossa teloitettiin. Berman oli Stanisław Radkiewiczin ohella mukana lakkauttamassa KPP:n osastoja Puolassa. Saksan hyökätessä Puolaan Berman pakeni itään syyskuussa 1939. Neuvostoliitossa Berman toimi Valko-Venäjän kommunistisessa puolueessa keväästä 1941 lähtien. Marraskuusta 1941 toukokuuhun 1943 hän toimi Puolan työväenpuolueen jäsenten opttajana Kušnarenkovossa ja hän oli mukana perustamassa puolalaisten kommunistien keskustoimistoa. Bermanista oli tullut Moskovan luottomies, jonka tehtäväksi annettiin pitää yllä yhteyksiä miehitetyssä Puolassa vielä oleviin kommunisteihin.
Elämäkerta > Puolan johdossa

Berman liittyi virallisesti työväenpuolueen jäseneksi elokuussa 1944. Hänestä tehtiin heti puolueen keskuskomitean ja politbyroon jäsen. Lisäksi hän toimi Puolan kansallisen vapautuksen komitean (Polski Komitet Wyzwolenia Narodowego) ulkoasioiden viraston johdossa, Puolan väliaikaisen hallituksen varaulkoministerinä, 1945–1952 ministerineuvoston alisihteerinä ja hallituksen puhemiehistön jäsenenä, vuodesta 1947 kansanedustajana, joulukuusta 1948 Puolan yhdistyneen työväenpuolueen politbyroossa ja huhtikuusta 1949 vuoteen 1954 politbyroon julkisen turvallisuuden komiteassa. Vuonna 1954 hänet nimitettiin puolan varapääministeriksi.
Toimissaan Berman edusti oman puolueensa niin sanottua internationalistista siipeä, joka ajoi Moskova-mielistä politiikkaa. Berman johti Puolan stalinistisen kommunistihallinnon julkista turvallisuutta, ulkopolitiikkaa, opetustointa, propagandaa ja kulttuuritoimia. Elokuussa 1945 Berman järjesti joukon näytösoikeudenkäyntejä puolalaisille itsenäisyysaktivisteille. Monet oikeudenkäynneistä johtivat kuolemantuomioihin. Bermanin johdolla Puolan kotiarmeijaa syytettiin sodanaikaisesta yhteistyöstä Gestapon kanssa. Propaganda ja kulttuuri valjastettiin puolestaan luokkataisteluun. Berman oli Bolesław Bierutin ja Hilary Mincin ohella myös yksi Władysław Gomułkan syrjäyttämisen pääarkkitehdeista. Gomułkan vastaiseen oikeudenkäyntiin tähdänneissä tutkimuksissa pidätettiin ja kidutettiin satoja puolalaisia.
Elämäkerta > Syrjäyttäminen

1950-luvun alkupuolella Neuvostoliitossa koettiin antisemitistinen kausi. Bermanin asema heikentyi ja hän joutui eroaamaan politbyroosta toukokuussa 1956. Puolueen keskuskomitean seitsemännessä täysistunnossa heinäkuussa 1956 Berman joutui Mieczysław Moczarin syytösten kohteeksi. Władysław Gomułkasta tuli Puolan presidentti ja kahdeksannessa istunnossa lokakuussa 1956 Berman erotettiin keskuskomiteasta ja vuonna 1957 edelleen puolueesta. Yhdeksännessä täysistunnossa käsiteltiin julkisen turvallisuuden ministeriön väärinkäytöksiä. Tuolloin nousi esiin syytöksiä Bermania vastaan, mutta lopulta pääsyy väärinkäytöksistä kaadettiin alempien virkamiesten harteille. Julkisena syyttäjänä toiminut Andrzej Burda yritti nostaa syytteitä Bermania vastaan, mutta politbyroo ei niiden toteuttamiseen taipunut. Poliittisen uransa jälkeen Berman toimi omassa kustantamossaan Książka i Wiedza vuoteen 1968 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle. Berman oli hetken vielä julkisuudessa Puolan sotatilan aikana 1980-luvulla. Berman kuoli Łomżassa 10. huhtikuuta 1984.
Hauta Varsovan sotilashautausmaalla.
Ken Wilber

| Ken Wilber |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. tammikuuta 1949 (ikä 75) Oklahoma City
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Aiheesta muualla
kenwilber.com (englanniksi)
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kenneth Earl ”Ken” Wilber Jr. (s. 31. tammikuuta 1949) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän opiskeli ensin biokemiaa mutta alkoi myöhemmin tutustua omin päin myös muihin tieteenaloihin ja kirjoittaa muun muassa psykologiasta, filosofiasta, mystiikasta, ekologiasta ja henkisestä kehityksestä.
Wilberin mielestä todellisuus on jäsennettävissä holonien avulla; holoni on todellisuuden osa, joka itsessään muodostaa kokonaisuuden, mutta on myös osa suurempaa, eli korkeamman tason holonia. Näin holonit ovat järjestäytyneet holarkioiksi; jokainen korkeamman tason holoni sisältää kaikki alemman tason osaholoninsa, mutta myös "ylittää" ne, eli on enemmän kuin osiensa summa. Esimerkiksi atomit ovat holoneita, ja molekyylit ovat holarkiassa atomeista seuraavan korkeamman tason holoneita. Molekyylit koostuvat atomeista, mutta molekyyleillä on omat, itselleen tyypilliset ominaisuudet, jotka ovat jotain muuta kuin niiden sisältämien atomien ominaisuudet. Atomit voivat olla olemassa myös ilman molekyylejä, mutta molekyylit eivät voi olla olemassa ilman atomeita.
Samaa katsantokantaa voidaan soveltaa myös ihmisen henkiseen kehitykseen, yhteiskuntaan jne. Wilber katsookin ihmisen olevan kehityksensä puolimatkassa: edettyään tähän mennessä ns. esipersoonallisista vaiheista persoonallisiin, ihmisen kehityksen on seuraavaksi siirryttävä ylipersoonallisille tasoille, joista viitteitä antavat mm. uskonnolliset ja mystiset kokemukset ja paranormaalit ilmiöt. Uuteen vaiheeseen siirtymistä jarruttavana tekijänä Wilber näkee sen, että samaistuessaan suurempaan kokonaisuuteen ihminen joutuu samalla luopumaan nykyisestä, persoonallisesta olemisen muodostaan eli tavallaan "kuolemaan".
Wilberiä on pidetty New Age -liikkeen keskeisenä filosofina, vaikka hän on arvostellut liikettä ankarastikin. Wilber itse katsoo jatkavansa samaa "perennaalisen filosofian" perinnettä, jota ovat edustaneet Platon, Plotinos, Spinoza ja monet itämaiset ajattelijat.
Beryl

| Beryl |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Berry, Berri 
Vastineita eri kielissä:  Berylli
Nimen alkuperä:  engl. ’berylli’
Infobox OKNimi-testi OK: 
Beryl on anglosaksisissa maissa käytetty naisen etunimi. Se on 1800-luvun lopulla muotiin tullut jalokiviaiheinen nimi, joka pohjautuu englannin sanaan beryl (suom. berylli). Taustalla on kreikan kielen bēryllos, jonka merkitys on ’merenvihreä jalokivi’.
Suomessa Beryl on harvinainen nimi. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on vuoteen 2021 mennessä kirjattu noin 20–40 tämännimistä naista. Lisäksi ainakin yhdellä henkilöllä on ollut etunimenä suomalainen nimiasu Berylli.
Tunnettuja Berylejä

Beryl Bainbridge (1934–2010), brittiläinen kirjailija
Beryl Patricia Hall (1917–2010), brittiläinen lintutieteilijä
Bergamini-luokka (1960)

| Bergamini-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 410 t (standardi) 1 650 t (kuormattu)
Pituus:  94,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,4 m
Syväys:  3,1 m
Koneteho:  16 000 bhp
Nopeus:  25 solmua
Miehistöä:  163
Aseistus
Meritorjunta:  2 × Oto Melara 76 mm/62 MMI 1 × Menon-sukellusveneentorjuntaheitin 6 × 324 mm torpedoputkea 1 × AB-212ASW-helikopteri
Bergamini-luokka oli Italian laivaston neljän 1960 vesillelasketun aluksen muodostama fregattiluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Carlo Bergamini | CRDA Trieste | 19. heinäkuuta 1959 | 16. kesäkuuta 1960 | 23. kesäkuuta 1962 | poistettu alusluettelosta marraskuussa 1981 |
| Virgilio Fasan | Castellammare | 6. maaliskuuta 1960 | 9. lokakuuta 1960 | 10. lokakuuta 1962 | poistettu alusluettelosta 7. joulukuuta 1988 |
| Carlo Margottini | Castellammare | 26. toukokuuta 1957 | 12. kesäkuuta 1960 | 5. toukokuuta 1962 | poistettu alusluettelosta 31. toukokuuta 1988 |
| Luigi Rizzo | Castellammare | 26. toukokuuta 1957 | 6. maaliskuuta 1960 | 15. joulukuuta 1961 | poistettu alusluettelosta 30. marraskuuta 1980 |
Fear of the Dark (albumi)

| Fear of the Dark Iron Maiden |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Steve Harrisin Barnyard-studio Essex.
 Julkaistu: 11. toukokuuta 1992
 Formaatti: CD, C-kasetti, LP
 Tuottaja(t): Martin Birch, Steve Harris
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 58.29
 Levy-yhtiö: Euroopassa EMI   Yhdysvalloissa Epic Records
Muut kannet
 Vinyylipainoksen takakansi.  Vuonna 1998 julkaistun remasteroidun CD-painoksen takakansi.
Listasijoitukset
  1. (toukokuu 1992)   4. (toukokuu 1992)   5. (kesäkuu 1992)   5. (24. toukokuuta 1992)   6. (toukokuu 1992)   8. (31. toukokuuta 1992)   8. (27. toukokuuta 1992)   12. (1992)
Iron Maidenin muut julkaisut
| No Prayer for the Dying 1990 | Fear of the Dark 1992 | A Real Live One 1993 |
Singlet albumilta Fear of the Dark
 ”Be Quick or Be Dead” Julkaistu: 13. huhtikuuta 1992  ”From Here to Eternity” Julkaistu: 29. heinäkuuta 1992  ”Wasting Love” Julkaistu: 1. syyskuuta 1992
Fear of the Dark on brittiläisen metallimusiikkia esittävän Iron Maidenin yhdeksäs studioalbumi. Albumi julkaistiin 11. toukokuuta 1992, ja sen tuottivat yhtyeen basisti Steve Harris ja pitkäaikainen yhteistyökumppani Martin Birch, joka jäi eläkkeelle tuottajan virastaan albumin julkaisun jälkeen. Albumi jäi myös väliaikaisesti Iron Maidenin ja laulaja Bruce Dickinsonin viimeiseksi studioalbumiksi, sillä Dickinson siirtyi sooloartistiksi A Real Live Tour -konserttikiertueen päätyttyä vuonna 1993.
Fear of the Dark sijoittui Suomessa albumilistan neljänneksi ja yhtyeen kotimaassa Britanniassa albumilistan ensimmäiseksi. Fear of the Dark oli kolmas Britannian listaykköseksi noussut Iron Maidenin albumi. Aiemmin samaan olivat yltäneet The Number of the Beast 1982 ja Seventh Son of a Seventh Son 1988. Yhtyeen kotimaassa albumilta julkaistiin kaksi singleä; ”Be Quick or Be Dead” (brittilistan 2.) ja ”From Here to Eternity” (brittilistan 21.). Kappale ”Wasting Love” julkaistiin singlenä alun perin ainoastaan Alankomaissa, mutta myöhemmin se julkaistiin radiosoittosinglenä Yhdysvalloissa albumin markkinoinnin edistämiseksi. Kaikista edellä mainituista kappaleista tehtiin myös musiikkivideot.
Äänittäminen, julkaisu, menestys ja kiertue

Albumi nauhoitettiin tuottaja Martin Birchin kanssa Steve Harrisin kotistudiolla Essexissä.
Fear of the Dark julkaistiin virallisesti 11. toukokuuta 1992. Albumi julkaistiin kolmella eri formaatilla: vinyyli- ja CD-levynä sekä C-kasettina, ja sen julkaisivat Yhdysvalloissa Epic Records ja Euroopassa EMI. Suomessa Fear of the Dark sijoittui albumilistan neljänneksi ja yhtyeen kotimaassa Britanniassa ensimmäiseksi. Saksassa ja Sveitsissä albumi sijoittui viidenneksi, Norjassa kuudenneksi ja Ruotsissa sekä Itävallassa kahdeksanneksi. Yhdysvalloissa albumi nousi Billboard 200-listan sijalle 12.
Albumin ensimmäinen single ”Be Quick or Be Dead” julkaistiin 13. huhtikuuta 1992, ja se nousi Britanniassa sijalle 2. Kappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi Wing Ko. Seuraava single ”From Here to Eternity” nousi brittilistan sijalle 21, ja kappaleen videon ohjasi Ralph Ziman. ”Wasting Love” julkaistiin myyntisinglenä ainoastaan Alankomaissa, ja myös tästä kappaleesta tehtiin musiikkivideo.
Iron Maiden käynnisti albumia promotoineen Fear of the Dark Tour -maailmankiertueen vuoden 1992 kesällä. Kiertueen aikana yhtye vieraili myös Suomessa ja oli pääesiintyjänä massiivisella Monsters of Rock -festivaalilla jo toista kertaa urallaan. Yhtyeen esiintyminen nauhoitettiin ja julkaistiin myöhemmin livealbumina ja -videona Live at Donington.  Jo marraskuussa päättynyt 65 esiintymisen pituinen Fear of the Dark Tour sai jatkoa seuraavana keväänä A Real Live Tour -kiertueen käynnistyessä. Vuonna 1993 yhtye julkaisi myös kaksi uutta, vastikään nauhoitettua livealbumia A Real Live One ja A Real Dead One. Fear of the Dark Tourin päätöskonsertti soitettiin Tokiossa, Japanissa 4. marraskuuta 1992.
Vuoden 2008 Kerrang!-lehden julkaisemalla tribuuttialbumilla Maiden Heaven oli yksi cover-kappale, nimiraita ”Fear of the Dark”, jonka esitti Fightstar-yhtye.
Kappaleiden ja sanoitusten taustoja

Bruce Dickinsonin ja Janick Gersin säveltämä albumin avausraita ”Be Quick or Be Dead” on sanoituksiltaan hyvin samankaltainen No Prayer for the Dying -albumin ”Holy Smoke” -kappaleen kanssa. Kappale on hyvin nopeatempoinen ja käsittelee politiikan ahneuksia ja korruptiota.
»”Be Quick or Be Dead” kertoo totuuden; nopeat syövät hitaat on viidakon laki. Joka päivä television uutisissa ja lehdissä tulee ilmi, miten ”kunnianarvoisat” poliitikot ja liikemiehet ovatkin pahimmanlaatuisia roistoja, joiden toimenpiteiden ansiosta ihmiset syöksetään ahdinkoon.» 
(Bruce Dickinson)
Steve Harrisin blues-vaikutteinen ”From Here to Eternity” vaikuttaa kertovan naisen suhteesta moottoripyöräänsä, mutta todellisuudessa kappaleen sanoituksissa on viittauksia seksuaaliseen kanssakäymiseen. Niin ikään Harrisin säveltämä ”Afraid to Shoot Strangers” kuvaa taisteluun valmistautuvan sotilaan ajatuksia; vaikka kappaleen sotilas onkin vain armeijan pelinappula, hän on silti taistelukentällä ihminen epäilyksineen ja tunteineen.
»”Afraid to Shoot Strangers” kirjoitettiin Persianlahden sodasta. Se kertoo sodan paskamaisuudesta ja siitä miten typerää on, että tavalliset ihmiset jotka eivät todellisuudessa haluaisi tappaa ketään, joutuvat ratkomaan poliitikkojen aloittaman sodan.» 
(Bruce Dickinson)
”The Fugitive” pohjautuu vuosina 1963–1967 esitettyyn televisiosarjaan Takaa-ajettu ja Dickinsonin ja Dave Murrayn kappale ”Chains of Misery” kertoo Dickinsonin mukaan jokaisen ihmisen olkapäällä istuvasta vääryyksiin johdattavasta paholaisesta. ”Weekend Warrior” käsittelee jalkapallohuliganismia ja nimiraita ”Fear of the Dark” nimensä mukaisesti pimeän pelkoa; kappaleen sanoitukset kertovat miehestä, joka illan pimetessä alkaa huolestumaan kuvitelmistaan, koska hänen mielikuvituksensa käy ylikierroksilla. Kappaletta kirjoittaessaan Steve Harris hyödynsi omia lapsuudenaikaisia pelkojaan pimeällä yksin olemisesta. Kappaleesta on sittemmin tullut yksi yhtyeen suosituimmista.