stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alexandre Desplat
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Oscar-palkinto> Vuosi | Oscar-palkinto> Elokuva | Oscar-palkinto> Kategoria | Oscar-palkinto> Voitto/Ehdokkuus |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | The Queen | Paras musiikki | Ehdokkuus |  |  |  |
| 2008 | Benjamin Buttonin uskomaton elämä | Paras musiikki | Ehdokkuus |  |  |  |
| 2009 | Fantastic Mr. Fox | Paras musiikki | Ehdokkuus |  |  |  |
| 2010 | Kuninkaan puhe | Paras musiikki | Ehdokkuus |  |  |  |
| 2012 | Argo | Paras musiikki | Ehdokkuus |  |  |  |
| 2013 | Philomena | Paras musiikki | Ehdokkuus |  |  |  |
| 2014 | The Imitation Game | Paras musiikki | Ehdokkuus |  |  |  |
| 2014 | The Grand Budapest Hotel | Paras musiikki | Voitto |  |  |  |
| 2017 | The Shape of Water | Paras musiikki | Voitto |  |  |  |
Bafta-palkinto
| Vuosi | Elokuva | Kategoria | Voitto/Ehdokkuus |  |  |  |
| 2003 | Tyttö ja helmikorvakoru | Paras musiikki | Ehdokkuus |  |  |  |
| 2006 | The Queen | Paras musiikki | Ehdokkuus |  |  |  |
| 2009 | Benjamin Buttonin uskomaton elämä | Paras musiikki | Ehdokkuus |  |  |  |
| 2010 | Fantastic Mr. Fox | Paras musiikki | Ehdokkuus |  |  |  |
| 2011 | Kuninkaan puhe | Paras musiikki | Voitto |  |  |  |
| 2013 | Argo | Paras musiikki | Ehdokkuus |  |  |  |
| 2014 | The Grand Budapest Hotel | Paras musiikki | Voitto |  |  |  |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (ranskaksi, englanniksi)
Alexandre Desplat Elonetissä.
Alexandre Desplat Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Angelo Spina

Angelo Spina (s. 13. marraskuuta 1954 Colle D'Anchise) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Pietro Santoro 5. tammikuuta 1980. Hänet nimitettiin Sulmona-Valvan hiippakunnan johtoon 3. huhtikuuta 2007, ja piispaksi vihkiminen seurasi 9. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Armando Dini, jota avustivat Antonio Nuzzi ja Giuseppe Di Falco. Spina asetettiin virkaansa 23. kesäkuuta.
Andreas Huber

Andreas Huber (s. 1822) oli saksalainen pikakirjoittaja, joka laati saksalaisesta Gabelsbergerin pikakirjoitusjärjestelmästä ensimmäisenä ruotsinkielisen version.
Huber julkaisi järjestelmän ruotsinkielisen sovituksen vuonna 1855, nimellä Den tyska stenografiens grunddrag, efter Fr. Gabelsbergers method, tillämpade på svenska språket. Toinen painos julkaistiin vuonna 1868.
Amor kiduttaa sydämiä

| Amor kiduttaa sydämiä |
| --- | --- |

Nimi:  Amor kiduttaa sydämiä
Tekijä:  Johannes Takanen
Valmistumisvuosi:  1881
Teostyyppi:  Veistos
Materiaali:  Marmori
Korkeus:  85  cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria
Sijainti:  Ateneum, Suomi
Amor kiduttaa sydämiä on Johannes Takasen (1849–1885) veistämä marmoriveistos vuodelta 1881. Tämä Ateneumin taidemuseon kokoelmiin kuuluva veistos on 82 cm korkea.
Veistoksen mallina oli Johannes Takasen Kullervo-poika, jonka Takanen veisti hellyttäväksi amoriksi. Siivekäs pikkupoika pitelee käsissään kolmea sydäntä ja piinaa rakastavaisia, selässään jouset ja nuolet kuten taruaiheeseen kuuluu.
Aiheesta muualla

Teos Suomen Kansallisgallerian sivuilla[vanhentunut linkki]
Anna Amalia (Preussi)

| Anna Amalia |
| --- | --- |
 Muotokuva Anna Amaliasta 1750-luvulta amatsooniksi pukeutuneena
Syntynyt:  9. marraskuuta 1723 Berliini, Preussi
Kuollut:  30. maaliskuuta 1787 (63 vuotta) Berliini, Preussi
Suku:  Hohenzollern
Isä:  Fredrik Vilhelm I
Äiti:  Sophia Dorothea
Uskonto:  kalvinismi
Prinsessa Anna Amalia (9. marraskuuta 1723 Berliini – 30. maaliskuuta 1787 Berliini, Preussin kuningaskunta) oli Preussin Fredrik Vilhelm I:n ja kuningatar Sophia Dorothean nuorin tytär.
Hänellä oli kolmetoista sisarusta, joista kuuluisin oli vanhin veli Fredrik II Suuri sekä vanhempi sisar Lovisa Ulrika, josta tuli Ruotsin kuningatar. Hän kuului Hohenzollern-sukuun.
Jo varhain musiikista kiinnostunut Anna Amalia pääsi vasta isänsä kuoltua vuonna 1740 opiskelemaan musiikkia, veljensä Fredrikin tuella. Vuonna 1758 hän palkkasi Johann Philipp Kirnbergerin opettajakseen ja hovimuusikoksi. Hänestä kehittyi taitava soittaja ja säveltäjä. Anna Amalia sävelsi myös marssimusiikkia, mikä oli aikakaudella naisille harvinaista. Joitakin hänen teoksiaan on säilynyt. Todennäköisesti hän itse tuhosi suurimman osan sävellyksistään.
Vuonna 1755 Anna Amalia valittiin Quedlingburgin abbedissaksi, mikä teki hänestä hyvin varakkaan.
Anna Amalia kokosi myös huomattavan musiikkikirjaston, joka on yhä Berliinissä. Hän myös tuki taloudellisesti muusikkoja ja järjesti heille töitä hovista.
Anna Anderson

| Anna Anderson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. joulukuuta 1896  Borowy Las, Länsi-Preussi, Saksan keisarikunta
Kuollut: 12. helmikuuta 1984 (87 vuotta)  Charlottesville, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  puolalainen
Puoliso:  John Eacott ”Jack” Manahan
Anna Anderson (16. joulukuuta 1896 Borowy Las, Länsi-Preussi (nykyinen Puola), Saksan keisarikunta – 12. helmikuuta 1984 Charlottesville, Virginia, Yhdysvallat) oli nainen, joka tuli kuuluisaksi väitettyään olevansa Venäjän tsaariperheen murhasta hengissä selvinnyt suuriruhtinatar Anastasia. Anna Anderson oli syntyjään Franzisca Schazkowska.
Anderson väitti viranomaisille ensimmäistä kertaa olevansa Anastasia epäonnistuneen itsemurhayrityksensä jälkeen Berliinissä 17. helmikuuta 1920. Hän joutui psykiatriseen laitokseen ja kertoi, että oli tullut Berliiniin vain tavatakseen sukulaisiaan. Nainen otti nimen Anna Anderson käyttöön vuonna 1920.
Anderson alkoi nimittää itseään Anastasia Tšaikovskiksi. Sukunimi tuli sotilas Aleksandr Tšaikovskilta, jonka Anderson väitti pelastaneen hänet teloitukselta. Parin oletetaan menneen Bukarestiin, jossa Tšaikovski sai Andersonin mukaan surmansa väkivaltaisesti. Tarina on jokseenkin epäselvä, mutta hänen kertomansa mukaan he menivät jossain vaiheessa naimisiin.
Tsaariperheen henkilökohtaisesti tunteneiden ihmisten näkemykset siitä, että Anderson olisi Anastasia, olivat keskenään ristiriidassa.[lähde? ] Mielisairaalassa ollessaan (vuonna 1925) Anna Andersson onnistui järjestämään tapaamisen mm. todellisen suuriruhtinatar Anastasian isän tsaari Nikolai II:n sisaren, Venäjän entisen suuriruhtinattaren Olgan kanssa. Keskustelun ja parin kuukauden yhteydenpidon jälkeen Olga kuitenkin julisti, että Anna oli huijari.[lähde? ] Samaan lopputulokseen päätyivät vuoteen 1928 mennessä myös ne muut neljätoista Romanovien sukulaista, joiden kanssa Anna onnistui pääsemään puheisiin.[lähde? ] Tästä huolimatta ”ruhtinatar” julkaisi väitteittensä puolustukseksi jopa kirjan ”Anastasia: Anna Andersonin arvoitus”, mutta teos ei ollut kovin vakuuttava.kenen mukaan?
Anderson asui vuosina 1947–1968 lähellä Stuttgartia ja siirtyi sen jälkeen takaisin Yhdysvaltoihin, jossa oli ollut jo vuodesta 1927. Anderson meni Yhdysvalloissa naimisiin John Eacott Manahanin kanssa ja kuoli siellä keuhkokuumeeseen 1984.
Postuumissa DNA-tutkimuksessa osoitettiin epätodennäköiseksi se, että Anderson olisi ollut sukua Venäjän hallitsijaperheelle. Selvisi, että hän oli ollut Puolassa asunut tehdastyöläinen. Tehtaassa oli sattunut räjähdys, jonka seurauksena hänen kehoonsa oli tullut paljon arpia, jotka näyttivät siltä kuin häntä olisi ammuttu.[lähde? ]
Antonio Bagnoli

Antonio Bagnoli (25. helmikuuta 1902 Cortenuova – 24. joulukuuta 1997) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. heinäkuuta 1925 ja nimitettiin Volterran hiippakunnan johtoon 17. elokuuta 1943. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Elia Dalla Costa, jota avustivat Ugo Giubbi ja Francesco Niccoli.
Bagnoli sai 8. huhtikuuta 1954 nimityksen Fiesolen hiippakunnan piispaksi. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän jäi eläkkeelle 1. elokuuta 1977.
Angelo Schiavio

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 15. lokakuuta 1905
Syntymäpaikka: Bologna, Italia
Kuolinaika: 17. huhtikuuta 1990 (84 vuotta)
Kuolinpaikka: Bologna, Italia
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 178 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1922–1939 | Bologna FC 1909 | 179 (109) |
Maajoukkue
| 1925–1934 |  Italia | 21 (15) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit>  Olympialaiset  |
| --- | --- | --- |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 | Jalkapallo |
Angelo Schiavio (15. lokakuuta 1905 Bologna, Italia – 17. huhtikuuta 1990 Bologna, Italia) oli italialainen jalkapalloilija. Hän pelasi koko uransa bolognalaisessa Bologna FC 1909:ssä. Maajoukkueessa Schiavio saavutti maailmanmestaruuden sekä olympiapronssin. Hän teki ratkaisumaalin vuoden 1934 maailmanmestaruuskilpailujen loppuottelussa Tšekkoslovakiaa vastaan jatkoajalla.
Andreas Ivanschitz

Andreas Ivanschitz
Andreas Ivanschitz (s. 15. lokakuuta 1983 Eisenstadt) on itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ivanschitz pelasi junioriaikanaan ASK Baumgartenin joukkueessa. Ammattilaisurallaan hän edusti pitkään SK Rapid Wieniä (1998–2005), jonka aikana hän ehti voittaa Itävallan liigamestaruuden vuonna 2005; samana vuonna hän oli myös Cup-finaalissa, jossa joukkue taipui Austria Wienille 3–1. Hänet valittiin myös Itävallan vuoden pelaajaksi vuonna 2003.
Vuonna 2006 Ivanschitz edusti kotimaassaan FC Red Bull Salzburgia. Hän pelasi kolmetoista ottelua ja teki yhden maalin. Hän oli lainalla Panathinaikosissa vuosina 2006–2008, jossa hän pelasi 50 ottelua ja teki seitsemän maalia. Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi pysyvästi Panathinaikosiin ja pelasi 17 ottelua tehden kolme maalia. Vuosiksi 2009–2011 hänet lainattiin 1. FSV Mainz 05:een, jossa hän pelasi 47 ottelua ja teki yhdeksän maalia. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi pysyvästi Mainziin.
Maajoukkueessa Ivanschitz debytoi vuonna 2002. Hänet valittiin Itävallan ja Sveitsin EM-kilpailuihin 2008.
Amor ampuu ohi

| Amor ampuu ohi |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Marjo Valve
Käsikirjoittaja:  Marjo Valve Raija Talvio
Tuottaja:  Petra Tarjanne
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Reppufilmi, MTV3
Ensi-ilta:  7.9.1990
Kesto:  47 min
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amor ampuu ohi on suomalainen lyhytelokuva vuodelta 1990. Sen on ohjannut Marjo Valve ja käsikirjoittanut Valve yhdessä Raija Talvion kanssa. Elokuvan tuotti Anssi Mänttärin Reppufilmi Oy sekä MTV:n teatteritoimitus.
Nukketeatterin maailmaan sijoittuva, 47 minuutin mittainen romanttinen komediaelokuva sai laatutukea sekä vuoden 1990 Tampereen lyhytelokuvajuhlilla kotimaisen sarjan erikoispalkinnon.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sanna-Kaisa Palo  | … |  Leena Virtanen   |
|  Kaija Pakarinen  | … |  Miia Palokärki   |
|  Pertti Sveholm  | … |  Sebastian Rosendahl   |
|  Jarmo Mäkinen  | … |  Tapani   |
|  Anssi Mänttäri  | … |  Taiteilija Kurhonen, ”Kurde”   |
|  Jussi Mäkelä  | … |  Heikki, galleristi   |
|  Vieno Saaristo  | … |  nainen asuntoesittelyssä   |
|  Taru Mäkelä  | … |  asunnonvälittäjä   |
|  Miitta Sorvali  | … |  hovimestari   |
|  Heikki Peltonen  | … |  koululautakunnan puheenjohtaja   |
|  Susanna Huuhka  | … |  koululautakunnan puheenjohtajan sihteeri   |
Antonio Bacci

Antonio Bacci (4. syyskuuta 1885 Giugnola – 20. tammikuuta 1971 Vatikaani) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja yksi kirkon kardinaaleista. Hänet vihittiin papiksi Firenzen arkkihiippakuntaan 9. elokuuta 1909 ja ylennettiin kardinaaliksi 28. maaliskuuta 1960, jolloin hän sai nimityksen Sant'Eugenion kardinaalidiakoniksi.
5. huhtikuuta 1962 Bacci sai nimityksen Colonia in Cappadocian titulaariarkkipiispaksi, ja hänet konsekroi piispaksi 19. huhtikuuta paavi Johannes XXIII, jota avustivat Giuseppe Pizzardo ja Benedetto Aloisi Masella. Samana päivänä hän kuitenkin erosi titulaariarkkihiippakunnan johdosta.
Bacci osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen ja vuoden 1963 konklaaviin. Hän toimi kirkon kirjesihteerinä vuosina 1931–1960 ja oli kardinaaliprotodiakoni vuosina 1970–1971.
Bacci oli Vatikaanin johtava latinan asiantuntija. Hän julkaisi neljä painosta latinan sanakirjasta (Lexicon vocabulorum quae difficilius latine redduntur), jossa oli myös kardinaalin itsensä käyttöön ottamia termejä, kuten gummis salivaria (purukumi). Bacci vastusti kansankielisiä messuja ja tulikin tunnetuksi myös osallistumisestaan Ottavianin interventioon. Siinä hän Alfredo Ottavianin kanssa lähetti paavi Paavali VI:lle kirjeen, jossa arvosteltiin Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen messu-uudistusta.
Käännös suomeksi
Antonio Arellano Durán

Antonio Arellano Durán (13. kesäkuuta 1927 – 2. maaliskuuta 2003) oli venezuelalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 1. marraskuuta 1955 ja nimitettiin San Carlos de Venezuelan hiippakunnan johtoon 3. kesäkuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alejandro Fernández Feo-Tinoco, jota avustivat José Léon Rojas Chaparro ja Medardo Luis Luzardo Romero. Arellano Durán asetettiin virkaansa 6. syyskuuta 1980, ja hän toimi siinä, kunnes jäi eläkkeelle 27. joulukuuta 2002.
Amor de Perdição

| Amor de Perdição> Amor de Perdição 1978 poster.jpg |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Manoel de Oliveira
Käsikirjoittaja:  Manoel de Oliveira
Perustuu:  Camilo Castelo Brancon romaaniin Tuhoavaa rakkautta
Tuottaja:  Anabela Gonçalves
Säveltäjä:  Joao Paes
Kuvaaja:  Manuel Costa e Silva
Pääosat:   António Sequeira Lopes  Cristina Hauser  Elsa Wallencamp 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Portugali
Tuotantoyhtiö:  Instituto Portuguese de Cinema
Ensi-ilta:  1978
Kesto:   260 min (elokuva)  6 × 45 min (sarja) 
Alkuperäiskieli:  portugali
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amor de Perdição on portugalilaisen Manoel de Oliveiran ohjaama elokuva vuodelta 1978. Se kertoo rakkaudesta erilaisista maailmoista tulevien ihmisten välillä.
Elokuva perustuu Camilo Castelo Brancon 1800-luvulle sijoittuvaan hyperromanttiseen romaaniin Tuhoavaa rakkautta.
Portugalin ulkopuolella elokuvaa on esitetty kuusiosaisena television minisarjana.
Pääosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antonio Sequeira Lopes  | … |  Simão Botelho    |
|  Cristina Hauser  | … |  Tereza   |
|  Elsa Wellenkamp  | … |  Mariana da Cruz   |
|  Antonio Costa  | … |  Juao de Cruz    |
|  Pedro Dinheiro  | … |  kertoja   |
|  Manuela de Melo  | … |  kertoja   |
Anna Anderson Morton

Anna Anderson Morton (1867–1961) oli brittiläinen egyptologi, joka kuului William Flinders Petrien ohjaamaan nuorten egyptologien ryhmään. Anderson Mortonilla ja muilla ryhmään kuuluneilla naisilla, Mary (May) Brodrickilla, Beloe Tirardilla ja Emily Patersonilla oli merkittävä rooli arkeologian ja egyptologian edistämisessä Isossa-Britanniassa. Anderson Morton järjesti Mary Brodrickin kanssa naisille suunnattuja matkoja Egyptiin ja kirjoitti tämän kanssa sekä opiskelijoille että matkailijoille suunnatun Egyptin arkeologian sanakirjan The Concise Dictionary of Egyptian Archaeology (1902).
Anderson Morton kuului Amelia Edwardsin ja Reginald Stuart Poolen perustaman Egypt Exploration Fundin (EEF) aktiiveihin. EEF oli viktoriaanisen ajan lopulla tärkeä kanava naisten osallistumiseen egyptologiseen tutkimukseen erityisesti naisten pitämien luentojen ja tieteen yleistajuistamisen muodossa. Yhdistyksen kautta Anderson Mortonista muodostui yksi British Museumin tunnetuista luennoitsijoista. Uutena tieteenalana egyptologia tarjosi mahdollisuuden akateemiseen uraan myös naisille, joiden mahdollisuudet opiskella yliopistoissa olivat hyvin rajattuja.
Morton käänsi englanniksi Gaston Masperon teoksen Au temps de Ramses et d'Assourbanipal nimellä Life in Ancient Egypt and Assyria.
Aiheesta muualla

Internet Archive: A Concise Dictionary of Egyptian Archaeology: A Handbook for Students and Travellers (1902)
Antti Kiviniemi

Antti Toivo Iisakki Kiviniemi (s. 16. kesäkuuta 1941 Jalasjärvi) on suomalainen agronomi ja entinen järjestöjohtaja, maanviljelijä ja siipikarjayrittäjä, joka on saanut maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Kivimäen vanhemmat olivat maanviljelijä Toivo Johannes Kiviniemi ja emäntä Bertta Johanna Tervanen. Hänen puolisonsa vuodesta 1966 on yliagronomi Kaija Maija Vihinen. Suomen entinen pääministeri Mari Kiviniemi on heidän tyttärensä. Antti Kiviniemi tuli ylioppilaaksi Kurikan yhteiskoulusta 1960 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta kasvinviljelytieteen alalta 1967. Hän oli Helsingin yliopiston kurssiassistentti 1964–1967, Maataloustuottajain Etelä-Pohjanmaan liiton järjestökonsulentti 1967 ja toiminnanjohtaja 1968–1975, maanviljelijä Latva-Kiviniemen tilalla 1970–2001 ja Kiviniemen Broiler Oy:n hallituksen puheenjohtaja 1974–2001. Jalasjärven kunnanvaltuuston jäsen Kiviniemi oli 1985–2000 ja puheenjohtaja 1993–2000. Vuosina 1978–1993 Kiviniemi oli MTK:n valtuuskunnan jäsen, vuosina 1977–1995 Keskustan puoluevaltuuskunnan jäsen ja vuosina 1993–2000 Etelä-Pohjanmaan maakuntavaltuuston jäsen. Hänellä on ollut myös lukuisia muita luottamustehtäviä.  Kiviniemi sai maanviljelysneuvoksen arvonimen 2000. Sotilasarvoltaan hän on reservin kapteeni.
Antti Kiviranta (toimittaja)

Antti Kiviranta (vuoteen 1899 Pöksyläinen, 14. heinäkuuta 1870 Kiuruvesi – 20. marraskuuta 1942) oli suomalainen toimittaja ja räätäli.
Kiuruvedeltä kotoisin ollut Kiviranta asui Hausjärvellä, jossa hän oli mukana työväenliikkeessä jo 1900-luvun alkuvuosina. Vuoden 1919 kunnallisvaaleissa Kiviranta valittiin Hausjärven kunnanvaltuustoon sosialidemokraattien edustajana. Vuodet 1920–1921 Kiviranta oli Sortavalassa ilmestyneen Kansan Voiman päätoimittaja. Tehtävässä ollessaan hän sai vankeustuomion kunnianloukkauksesta kirjoitettuaan artikkelin Wärtsilän tehtaan olosuhteista. Myöhemmin Kiviranta työskenteli toimittajana Hämeen Kansassa.
Anna Atkins

Yksi Atkinsin leväkuvista.
Anna Atkins (o.s. Children 16. maaliskuuta 1799 — 9. kesäkuuta 1871) oli brittiläinen valokuvaaja ja kasvitieteilijä. Hän oli yksi ensimmäisistä, joka käytti valokuvausta tutkimustyössä.
Atkins kuvitti piirroksin isänsä John George Childrenin englanniksi kääntämän Jean-Baptiste Lamarckin teoksen simpukoista, mutta hän oli itse kiinnostunut ennen kaikkea kasvitieteestä.
Hän tutustui valokuvaukseen kirjeenvaihdossa sen keksijän William Henry Fox Talbotin kanssa heti kun se oli keksitty, ja opetteli tekemään kasvinäytteistä kuvia perhetuttu John Herschelin kehittämällä tekniikalla ilman kameraa, valottamalla ne suoraan paperille. Ensimmäinen teos oli sarja kaikista Britannian levälajeista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anna Atkins Wikimedia Commonsissa
Antonio Añoveros Ataún

Antonio Añoveros Ataún (13. kesäkuuta 1909 Pamplona – 24. lokakuuta 1987) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. heinäkuuta 1933 ja nimitettiin Málagan hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tabudan titulaaripiispaksi 25. elokuuta 1952. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ángel Herrera Oria, jota avustivat Emeterio Echeverria Barrena ja Pablo Gúrpide Beope.
Añoveros Ataún sai 27. lokakuuta 1954 nimityksen Cádiz y Ceutan koadjuuttoripiispaksi, ja 2. huhtikuuta 1964 hänestä tuli sen piispa. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hänet nimitettiin 3. joulukuuta 1971 Bilbaon piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 25. syyskuuta 1978.
Ammunta kesäolympialaisissa 1980

Moskovan kesäolympialaisissa 1980 ammunnassa kilpailtiin seitsemässä lajissa.
Mitalistit

| Laji: | Kultaa: | Kultaa: | Hopeaa: | Hopeaa: | Pronssia: | Pronssia: |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 50 m pienoiskivääri, makuu | Karoly Varga  Unkari | 599 | Hellfried Heilfort  Itä-Saksa | 599 | Petar Zaprianov  Bulgaria | 598 |
| 50 m pienoiskivääri, asennot | Viktor Vlasov  Neuvostoliitto | 1173 | Bernd Hartstein  Itä-Saksa | 1166 | Sven Johansson  Ruotsi | 1165 |
| 25 m olympiapistooli | Corneliu Ion  Romania | 596 | Jürgen Wiefel  Itä-Saksa | 596 | Gerhard Petritsch  Itävalta | 596 |
| 50 m pistooli | Aleksandr Melentjev  Neuvostoliitto | 581 | Harald Vollmar  Itä-Saksa | 568 | Ljubtšo Djakov  Bulgaria | 565 |
| 50 m villikarjuammunta | Igor Sokolov  Neuvostoliitto | 589 | Thomas Preffer  Itä-Saksa | 589 | Aleksandr Gazov  Neuvostoliitto | 587 |
| Skeet | Hans Kjeld Rasmussen  Tanska | 196 | Lars Göran Carlsson  Ruotsi | 196 | Roberto Marcelo Castrillo Garcia  Pohjois-Korea | 196 |
| Olympiahaulikko, (trap) | Luciano Giovannetti  Italia | 198 | Rustam Jambulatov  Neuvostoliitto | 196 | Jörg Damme  Itä-Saksa | 196 |
Suomalaiset

| Nimi: | Laji: | Tulos: | Sijoitus: |
| --- | --- | --- | --- |
| Timo Hagman | 50m pienoiskivääri, makuu | 597 | 5. |
| Timo Hagman | 50m pienoiskivääri, asennot | 1146 | 19. |
| Olavi Heikkinen | 25m olympiapistooli | 582 | 29. |
| Jyrki Lehtonen | 50m pienoiskivääri, makuu | 592 | 25. |
| Jorma Lievonen | 50m villikarjuammunta | 584 | 6. |
| Paavo Palokangas | 50m vapaapistooli | 561 | 8. |
| Juha Rannikko | 50m villikarjuammunta | 573 | 12. |
| Mauri Röppänen | 50m pienoiskivääri, asennot | 1164 | 4. |
| Seppo Saarenpää | 50m vapaapistooli | 565 | 5. |
| Ari Westergård | Skeet | 195 | 8. |
Alankomaiden jääkiekkomaajoukkue

| Alankomaat |
| --- | --- |

Lempinimi:  Oranssit
Liitto:  Nederlandse IJshockey Bond
Valmentaja:   Doug Mason
Eniten otteluita:  Ron Berteling (213)
Eniten maaleja:  Jack de Heer (114)
Eniten pisteitä:  Jack de Heer (210)
IIHF-ranking:  29. (27.5.2024)
Ensimmäinen ottelu
  Alankomaat 0–4 Belgia  (Amsterdam, Alankomaat; 5. tammikuuta, 1935) 
Suurin voitto
  Alankomaat 19–0 Espanja   (Las Palmas, Espanja; 13. maaliskuuta, 1978) 
Suurin tappio
  Tanska 23–1 Alankomaat   (Odense, Tanska; 1. syyskuuta, 2001) 
Alankomaiden maajoukkue vuonna 2007.
Maalivahti Phil Groeneveld
Alankomaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Alankomaita kansainvälisissä jääkiekkomaaotteluissa. Alankomaat on liittynyt Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi jo vuonna 1935.
Alkuvuonna 2022 joukkue oli Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa 29. sijalla. Joukkue pelaa maailmanmestaruuskilpailuissa pääasiassa 1. divisioonaa.
Vuonna 2021 maassa oli 23 jäähallia ja yli 1 800 rekisteröityä miesjääkiekkoilijaa.
Historiaa

Alankomaiden maajoukkue pelasi ensimmäisen kansainvälisen ottelunsa Belgiaa vastaan Amsterdamissa 5. tammikuuta 1935 ja hävisi sen lukemin 0–4. Kaksi viikkoa myöhemmin Alankomaat esiintyi ensimmäistä kertaa maailman- ja euroopanmestaruuskilpailuissa Sveitsin Davosissa. Niissä Alankomaat hävisi ensimmäisen ottelunsa maalein 0–6, jonka se pelasi Unkaria vastaan 19. tammikuuta.
Alankomaiden jääkiekkomaajoukkue pelasi Lake Placidin talviolympialaisissa vuonna 1980. Se oli mukana myös maailmanmestaruuskilpailujen A-ryhmässä vuonna 1981.
Historiaa > Suomea vastaan

Suomi ja Alankomaat ovat kohdanneet neljä kertaa: Ensimmäisen kerran joukkueet pelasivat vuoden 1939 maailmanmestaruuskilpailuissa. Tuolloin Alankomaat voitti maalein 2–1. Vuoden 1980 olympialaisissa Suomi voitti lukemin 10–3. Vuoden 1981 maailmanmestaruuskilpailujen alkusarjassa Suomi voitti maalein 12–3 ja samojen kilpailujen putoamissarjassa Suomi voitti niukasti lukemin 4–2.
Sijoitukset > Olympialaisissa

1980 − 9.
1984 − karsiutui
1998 − karsiutui
2002 − 24. (karsiutui)
2006 − 23. (karsiutui)
2010 − 27. (karsiutui)
2014 − 20. (karsiutui)
2018 − 25. (karsiutui)