stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itä-Savon sairaanhoitopiiri
Jäsenkunnat

Sosteriin kuuluivat Itä-Savon kunnista Enonkoski, Rantasalmi, Savonlinna ja Sulkava. Jäsenkunnista Savonlinna ja Enonkoski hankkivat kaikki sote-palvelut Sosterilta. Rantasalmi ja Sulkava hankkivat kuntayhtymästä erikoissairaanhoidon, ympäristöterveydenhuollon sekä sosiaalipalveluiden viranomaistehtävät. Sosterin ympäristöterveydenhuollon alue kattoi lisäksi ympäristökunnat Juva ja Puumala.
Jäsenkunnat > Sairaalat ja terveysasemat

Sosterin vastuulla oli Savonlinnan keskussairaala ja viisi terveysasemaa.
| Sairaalan tai  tai terveysaseman nimi | Kunta | Osoite | Koordinaatit | Kuva | Lisätietoja (www-sivu) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Savonlinnan keskussairaala | Savonlinna | Keskussairaalantie 6, 57120 Savonlinna | 61.87113°N, 28.85112°E |  | Savonlinnan keskussairaalan yhteystiedot (Arkistoitu – Internet Archive), Päivystys (Arkistoitu – Internet Archive), Kartta (Arkistoitu – Internet Archive) |
| Enonkosken terveysasema | Enonkoski | Kirkkotie 6, 58175 Enonkoski | 62.08900°N, 28.92007°E |  | Enonkosken terveysasema (Arkistoitu – Internet Archive) |
| Kerimäen terveysasema | Savonlinna | Hälväntie 3, 58200 Kerimäki | 61.91346°N, 29.28782°E |  | Kerimäen terveysasema (Arkistoitu – Internet Archive) |
| Punkaharjun terveysasema | Savonlinna | Kauppatie 22, 58500 Punkaharju | 61.75660°N, 29.39071°E |  | Punkaharjun terveysasema (Arkistoitu – Internet Archive) |
| Savonlinnan pääterveysasema | Savonlinna | Pihlajavedentie 8, 57170 Savonlinna | 61.8740°N, 28.8472°E |  | Savonlinnan pääterveysasema (Arkistoitu – Internet Archive) |
| Savonrannan terveysasema | Savonlinna | Lamminnimentie 7, 58300 Savonranta | 62.17156°N, 29.20447°E |  | Savonrannan terveysasema (Arkistoitu – Internet Archive) |
Sosterin erikoissairaanhoidon piiriin kuuluvien Rantasalmen ja Sulkavan kuntien sosiaali- ja terveyspalvelut (mm. Rantasalmen ja Sulkavan sosiaali- ja terveysaseman palvelun) tuottaa pääasiassa Terveystalo näiden kuntien tekemien sopimuksen perusteella.
Hyvis -terveysportaali

Hyvis-sivuilta löytyy luotettavaa, asiantuntijoiden tarkastamaa tietoa hyvinvoinnista ja terveydestä. Sivuilla voit testata ja seurata terveyttäsi, etsiä sosiaali- ja terveyspalveluita sekä asioida sähköisesti.
Aiheesta muualla

Sairaanhoitopiirin sivusto (sosteri.fi)
Hyvis -terveysporttaali. Asiantuntijoiden tarkastamaa tietoa hyvinvoinnista ja terveydestä (hyvis.fi)
Ius commune

Ius commune (“yhteinen oikeus”) tai jus commune viittaa keskiajan eurooppalaisten oikeusoppineiden (glossaattorien ja postglossaattorien) kehittämään yhtenäisoikeuteen, joka syntyi yliopistoissa roomalaisen ja kanonisen oikeuden pohjalta. Ius commune oli itsenäinen ja ylikansallinen oikeusjärjestys, jota voitiin soveltaa paikallisten oikeustapojen, kuten kaupunki- ja kartano-oikeuksien, rinnalla. Roomalais-kanonista oikeutta voitiin soveltaa toissijaisesti, mikäli muusta voimassa olevasta oikeudesta ei saatu vastausta käsillä olevaan oikeuskysymykseen.
Roomalaisen oikeuden reseption myötä ius commune levisi ympäri Eurooppaa yliopisto-opiskelijoiden palatessa kotiseuduilleen hyödyntämään yliopistoissa oppimaansa. Näin roomalainen oikeus omaksuttiin osaksi kansallista oikeutta jopa sellaisissakin maissa, jotka eivät koskaan olleet olleet osa Rooman valtakuntaa.
Sovellettavana oikeutena ius commune väistyi useimmissa maissa 1800-luvulla modernien kansallisvaltioiden järjestäessä lainsäädäntönsä kodifikaatioiksi (esim. Ranskassa Code Civil ja Saksassa Bürgerliches Gesetzbuch).
Iullus Antonius

Iullus Antonius (43 eaa. – 2 eaa.) oli Marcus Antoniuksen ja Fulvian poika. Iulluksella oli vanhempi veli Marcus Antonius Antyllus sekä lukuisia sisarpuolia vanhempiensa muista avioliitoista. Fulvia kuoli Iulluksen ollessa pieni ja Antonius meni pian naimisiin Octavia minorin kanssa. Iullus oli äitipuolensa hoivissa siitä lähtien. Kun Antonius ja Octavia erosivat, Iullus palasi Octavian kanssa Roomaan.
Iullus meni naimisiin Claudia Marcella Majorin kanssa 21 eaa. He olivat kasvaneet yhdessä. He saivat ainakin yhden pojan, Lucius Antoniuksen, joka Iulluksen kuoleman jälkeen asui maanpaossa Massiliassa kuolemaansa asti vuoteen 25.
Octavian myötävaikutuksesta Iullus eteni hyvin urallaan. Plutarkhos kertoo Augustuksen arvostaneen Iullusta. Iullus oli preetori vuonna 13 eaa., toinen vuoden 10 eaa. konsuleista ja Asian provinssin prokonsuli. Iullus myös kirjoitti runoja, joista runoelma Diomedeia käsitti 12 kirjaa. Horatius myös mainitsee Iulluksen yhdessä oodissaan.
2 eaa. puhkesi aviorikosskandaali, jossa oli mukana Augustuksen tytär Julia, Iullus ja muita senaattorisukuisia miehiä. Iullus oli Julian rakastajista tunnetuimpia ja heillä oli ollut suhde jo jonkin aikaa. Iullus ja muutama muu Julian rakastajista tuomittiin kuolemaan, mutta Iullus ehti kuitenkin tehdä itsemurhan ennen teloitustaan. On epäselvää mistä skandaalissa oli kyse, mahdollisesti Iullus suunnitteli vallankaappausta.
Iuliopolis

Iuliopolis (m.kreik. Ἰουλιόπολις, Iūliopolis tai Iouliopolis) tai Juliopolis (lat.) oli seuraavien antiikin aikaisten kaupunkien toinen nimi roomalaisella kaudella:
Gordion eli Iuliopolis, kaupunki Bithyniassa tai Fryygiassa
Nikopolis, mahdollisesti myös Iuliopolis, kaupunki Egyptissä
Tarsos eli Iuliopolis, kaupunki Kilikiassa
Irakin levottomuudet

Irakin levottomuudet on joukko väkivaltaisia levottomuuksia Irakissa, jotka syttyivät Yhdysvaltojen vetäydyttyä maasta Irakin sodan jälkeen vuonna 2011. Levottomuuksista kehittyi Irakin kriisinä tunnettu sota islamistijärjestö Isisiä vastaan vuosina 2014–2017, minkä jälkeen maata on leimannut väkivaltaiset poliittiset levottomuudet.
Levottomuudet 2011–2013

Irakin väkivaltaisuudet kiihtyivät varsin pian Yhdysvaltojen vetäydyttyä maasta. Vuosi 2013 oli erittäin väkivaltainen, ja maan levottomuuksia pahensi Syyrian sisällissota. Väkivaltaisuuksilla on uskonnollisia, etnisiä ja poliittisia piirteitä. Irakin levottomuudet ovat sekoittuneet myös naapurimaiden Syyrian ja Libanonin levottomuuksiin ja ne ovat saaneet sisällissodan piirteitä. Konfliktissa on saanut surmansa tuhansia siviilejä.
Irakin kriisi 2014–2017

Vuonna 2014 Irakin hallinto menetti maan pohjoisosan hallinnan Isis-islamistijärjestölle. Islamistit valloittivat muun muassa Mosulin kaupungin kesäkuussa ja julistivat alueelle kalifaatin.
Islamistit antoivat Mosulin kristityille vaihtoehdoiksi kääntyä islamiin, lähteä kaupungista tai tulla teloitetuksi, jolloin tuhannet kristityt pakenivat alueelta. Sama on jatkunut muilla Isiksen hallitsemilla alueilla, ja Isistä on syytetty kansanmurhasta. Myös eriuskoisia jesidejä on vainottu. Useita tuhansia jesidejä on paennut vuoristoon, jonne heidät on piirritetty.
Yhdysvallat aloitti ilmaiskut ja ruoka-avustuslähetykset islamistien hallitsemille alueille elokuussa 2014.
Lopulta vasta vuonna 2017 Isis saatiin perääntymään. Joulukuussa 2017 Irakin pääministeri ilmoitti, että viimeisetkin Isis-taistelijat olivat poistuneet Irakista.
Vuoden 2017 lopulla Irakin asevoimat ottivat yhteen samalla puolella taistelleiden kurdien Peshmerga-joukkojen kanssa. Kurdit olivat järjestäneet Irakin Kurdistanissa kansanäänestyksen itsenäistymisestä ja Peshmergat olivat laajentaneet kurdien hallitsemia alueita Isisin jäljiltä. Irakin asevoimat löivät kurdit Kirkukissa, minkä jälkeen kurdit sopivat vetäytyvänsä autonomiselle alueelleen ja vetäytyvän itsenäisyyshankkeesta.
Isis on jatkanut terrori-iskujen tekemistä Irakin alueella, minkä vuoksi maahan jäi paljon Yhdysvaltojen sotilasyksiköitä.
Levottomuudet 2018–2021

Vuosina 2018–2019 Irakissa oli laajoja protesteja, muun muassa elinkustannusten nousua vastaan. Syksyllä 2019 oli suuri protestiaalto.
Irakin shiiamilitiat tunkeutuivat Yhdysvaltain suurlähetystöön Bagdadissa 31. joulukuuta 2019. Vain muutama loukkaantui, eikä kukaan kuollut. Yhdysvallat kosti lähetystöhyökkäyksen ilmaiskulla lentoasemalle, joka tappoi Iranin ulkomaan sotatoimista vastanneen kenraali Qassem Suleimanin.
Tämä laukaisi uuden kriisin: Irakin hallitus vaati yhdysvaltalaisia poistumaan maasta. Yhdysvaltojen sotavoimat poistuivat Irakista joulukuussa 2021, joskin maahan jäi joitakin sotilasneuvojia asiantuntijatehtäviin.
Poliittinen kriisi 2022

Irakin poliittiinen kriisi käytännössä alkoi marraskuun 2021 vaalien jälkeen, kun osa poliittisista shiiajärjestöistä ei tunnustanut vaalitappiota. Tämä johti väkivaltaisiin yhteenottoihin Bagdadissa.
Maahan ei saatu muodostettua hallitusta ja eri puoleet ja poliittiset ryhmät riitelivät keskenään. Yksi shiiryhmittymä miehitti Irakin parlamenttirakennuksen protestiksi heinäkuussa 2022. Merkittävä shiiajohtaja Muqtada al-Sadri ilmoitti vetäytyvänsä politiikasta heinäkuussa, mikä laukaisi väkivaltaiset levottomuudet shiiojen kesken. Irakin asevoimat julisti maahan ulkonaliikkumiskiellon.
Maahan ehdotettiin ennenaikaisia vaaleja, mutta poliittiinen kriisi rauhoittui lokakuussa, kun parlamentti äänesti maan uudeksi presidentiksi Abdul Latif Rashidin ja Mohammed Shia al-Sudani sai muodostettua hallituksen.
Istres

| Istres |
| --- | --- |
 Näkymä Istresistä kohti Étang de l’Olivier -laguunia.
 Istres sijaitsee Berren laguunin länsirannalla.
 Koordinaatit: 43°30′54″N, 04°59′22″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Provence-Alpit-Riviera
Departementti:  Bouches-du-Rhône
Arrondissementti:  Istres
Hallinto:  
 – Pormestari:  François Bernardini
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  113,7 km²
Väkiluku (2021):  44 577
 – Väestötiheys:  392 as./km²
Postinumero:  13800 ja 13118
 
 www.istres.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Istres [istʁ] on kunta Etelä-Ranskassa Provence-Alpit-Rivieran hallintoalueella Bouches-du-Rhônen departementissa. Se sijaitsee noin 60 kilometriä Marseillesta luoteeseen. Istresin pinta-ala on 113,7 neliökilometriä, ja sen asukasluku oli 44 577 vuonna 2021.
Kunta sijaitsee suuren Étang de Berre -laguunin luoteisrannalla, ja sen alueella sijaitsee pienempi Étang de l’Olivier -laguuni. Länsipuolella on Craun suistotasanko. Myös Miramasin autorata sijaitsee kunnan alueella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Istres Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäiset artikkelit: fr:Istres & en:Istres
Käännös suomeksi
Itä-Sarajevo

| Itä-Sarajevo (Istočno Sarajevo) Источно Сарајево |
| --- | --- |
 lippu

 Koordinaatit: 43°49′N, 18°21′E 
Valtio:  Bosnia ja Hertsegovina
Entiteetti:  Serbitasavalta
Alue:  Sarajevo-Romanija
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 450 km²
Väkiluku (2008):  64 724
 – Väestötiheys:  45 as./km²
 
 www.gradistocnosarajevo.net 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Itä-Sarajevo (serb. Источно Сарајево, Istočno Sarajevo) on kaupunki Bosnia-Hertsegovinan toisessa entiteetissä, Serbitasavallassa sijaiten koko liittovaltion ja sen toisen entiteetin Bosnia-Hertsegovinan federaation pääkaupungin, Sarajevon itäpuolella. Vaikka onkin virallisesti kaupunki, Itä-Sarajevo ei ole kovinkaan kaupungistunut alue. Kaupungissa on noin 65 000 asukasta (2008).[lähde? ]
Nimi

Kaupunki tunnettiin aiemmin nimellä Serbi-Sarajevo (serb. Српско Сарајево, Srpsko Sarajevo), mutta joutui muuttamaan nimensä Bosnia-Hertsegovinan perustuslakituomioistuimen päätöksellä vuonna 2004.[lähde? ]
Kaupungin status

Sarajevon itäisisistä, serbienemmistöisistä osista vuonna 1993 perustettu Itä-Sarajevo oli vuoteen 2009 Serbitasavallan virallinen pääkaupunki, joksi tuli jo vuodesta 1998 pääkaupunkina käytännössä toiminut Banja Luka.
Itä-Sarajevon osat

Itä-Sarajevo käsittää kuusi kuntaa, jotka ovat:
Istočna Ilidža ("Itä-Ilidža")
Istočni Stari Grad ("Itä-Vanhakaupunki")
Lukavica (aik. Istočno Novo Sarajevo, "Itä- Uusi-Sarajevo")
Pale
Sokolac
Trnovo
Urheilu

Paikallinen jalkapalloseura, Slavija Istočno Sarajevo pelaa Bosnia-Hertsegovinan ykkösliigassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Itä-Sarajevo Wikimedia Commonsissa
Itä-Sarajevon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (serbiaksi) (englanniksi)
Itä-Sarajevon yliopisto (serbiaksi)
Itä-Sarajevon Turistijärjestö (Arkistoitu – Internet Archive) (serbiaksi) (englanniksi)
Itä-Sarajevon internetportaalit
Sarajevo-rs.com (Arkistoitu – Internet Archive) (serbiaksi)
Srpskosarajevo.com (serbiaksi)
Bosnia ja Hertsegovinan kaupungit
Banja Luka
Bihać
Bijeljina
Bosanska Dubica
Bosanska Gradiška
Bosanska Krupa
Bosanski Brod
Bosanski Petrovac
Šamac
Bratunac
Brčko
Bugojno
Cazin
Čapljina
Derventa
Doboj
Donji Vakuf
Drvar
Foča
Glamoč
Gornji Vakuf
Grahovo
Gračanica
Gradačac
Itä-Sarajevo
Jajce
Kakanj
Kalesija
Konjic
Kupres
Livno
Lukavac
Ljubuški
Modriča
Mostar
Mrkonjić-Grad
Neum
Nevesinje
Novi Grad
Novi Travnik
Odžak
Orašje
Posušje
Prijedor
Prnjavor
Sanski Most
Sarajevo
Srebrenica
Srebrenik
Stolac
Široki Brijeg
Teočak
Teslić
Tešanj
Tomislavgrad
Travnik
Trebinje
Tuzla
Velika Kladuša
Visoko
Vitez
Zavidovići
Zenica
Zvornik
Žepče
Živinice
Iurie Leancă

| Iurie Leancă |
| --- | --- |

Moldovan pääministeri
 2013–2015  
Presidentti:  Nicolae Timofti
Edeltäjä:  Vlad Filat
Seuraaja:  Chiril Gaburici
Moldovan ulkoministeri
 25. syyskuuta 2009 – 30. toukokuuta 2013  
Pääministeri:  Vlad Filat
Edeltäjä:  Andrei Stratan
Seuraaja:  Natalia Gherman
 27. heinäkuuta 2001 – 4. syyskuuta 2001  
Pääministeri:  Vasile Tarlev
Edeltäjä:  Nicolae Cernomaz
Seuraaja:  Nicolae Dudău
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. lokakuuta 1963 (ikä 60)  Tšimišlija, Moldavian SNT, Neuvostoliitto (nykyään Moldova)
Tiedot
Puolue:  Moldovan liberaalidemokraattinen puolue (PLDM)
Iurie Leancă (s. 20. lokakuuta 1963 Tšimišlija, Moldavian SNT, Neuvostoliitto) on moldovalainen poliitikko.
Leancă oli Moldovan pääministeri huhtikuusta 2013 helmikuuhun 2015.
Hän nousi tehtävään virkaatekevänä pääministerinä perustuslaillisen oikeuden estettyä entisen pääministeri Vlad Filatin nimityksen uudelleen, kun hänet oli erotettu korruptiosyytteiden vuoksi. Presidentti Nicolae Timofti nimitti Leancăn virallisesti hallituksenmuodostajaksi 15. toukokuuta.
Leancă oli toiminut Filatin hallituksen ulkoministerinä 2009–2013.[lähde? ]
Leancă kuuluu ex-pääministeri Filatin johtaman  Moldovan liberaalidemokraattisen puolueen (PLDM) avainhenkilöihin.
Vuonna 2017 hänet nimitettiin Pavel Filipin hallituksen varapääministeriksi erityisalanaan Euroopan integraatio.
Jeestiläiset

Karl Vaino, kuuluisa "jeestiläinen", vuonna 1987
"Jeestiläiset" (viroksi jeestlased, jeestlane, venäjäksi естонцы ("jestontsi")) oli loukkaava nimitys etnisille virolaisille jotka oli tuotu Venäjältä Viroon toisen maailmansodan jälkeen täyttämään Neuvosto-Viron poliittiset virat Moskovalle uskollisilla poliitikoilla. Vaikka he olivat etnisesti virolaisia, he olivat kasvaneet venäläisessä ja neuvostoliittolaisessa ympäristössä, mistä johtuen monien heistä äidinkieli oli venäjä (etninen viron kieli oli heille toinen kieli), mistä johtuen he äänsivät vironkielisiä tekstejä joita heidän piti lukea puheissaan venäläisittäin.
Termi "jeestiläiset" viittaa pilkkaavasti näiden henkilöiden vahvaan venäläiseen aksenttiin ja heidän huonoon viron kielen taitoonsa. Selvitäkseen tästä he lukivat kaikki puheensa paperista, ja äänsivät vironkielisen sanan eestlased ("virolaiset") muodossa jeestlased, mistä nimitys tulee. Tämä ja heidän venäläinen aksenttinsa oli niin huomattava että jotkut korkea-arvoiset poliitikot, kuten Karl Vaino, välttelivät pitämästä puheita viroksi.[lähde? ]
Vaikka jotkut heistä yrittivät sopeutua virolaiseen yhteiskuntaan, kuten Ivan Kebin, joka muutti nimensä Johannes Käbiniksi ja paransi huomattavasti viron kielen taitoaan, monet heistä pysyivät kulttuurillisesti ja kielellisesti venäläisinä.
Aksentti

Kyseisten poliitikkojen venäläinen ääntämys sai heidät ääntämään sanan alussa olevan vokaalin "e" muodossa "je", ääntäen esimerkiksi sanat Eesti, eestlane, eestlased muodossa Jeesti, jeestlane, jeestlased. Tämä tapahtui myös muiden vokaalilla "e" alkavien sanojen kohdalla, koska latinalainen iso kirjain "E" näyttää kyrilliseltä kirjaimelta "Е", joka venäjäksi äännetään "je", kun taas kyrillinen iso kirjain "Э" äännetään "e", joten oikea venäläinen termi virolaisille on "эстонцы".
Puolueiden kokoonpano

Kuten Mart Laar kirjoitti, Viron kommunistisen puolueen (EKP) jäsenistä vuonna 1946 52% oli venäläisiä, 27% kantavirolaisia ja 21% "jeestiläisiä". Moskova ei luottanut paikallisiin kommunisteihin (joista monet olivat niin kutsuttuja "kesäkuun kommunisteja" jotka kääntyivät kommunismiin Neuvostoliiton vuonna 1940 järjestämän kesäkuun vallankaappauksen myötä); ja vuonna 1952 EKP:n kärkikaarti muodostui pelkästään venäläisistä ja "jeestiläisistä". Syy tähän oli epäilys että monilla paikallisilla kommunisteilla, jotka olivat syntyneet itsenäisessä Virossa, voisi olla vielä hitunen nationalismia jäljellä. "Suojasään" aikana etnisten virolaisten lukumäärä EKP:ssa kasvoi hiljalleen, etenkin rivijäsenissä, mutta vielä vuonna 1966 EKP:n keskuskomiteassa oli vain 27% kantavirolaisia.
Jean Capelle

Jean Capelle (26. lokakuuta 1913 Liège, Belgia – 20. helmikuuta 1977) oli belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Capelle edusti koko ammattilaisuransa Standard Liègeä vuodet 1929–1944. Hän debytoi Belgian A-maajoukkueessa maaliskuussa 1931 ja pelasi joukkueessa 34 ottelua, joissa hän teki 19 maalia. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuosien 1934 ja 1938 maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän pelasi ensimmäisessä yhden täysimittaisen ottelun, mutta jälkimmäisessä ei yhtäkään.
Jarrod Saltalamacchia

Saltalamacchia vuonna 2011.
Jarrod Scott Saltalamacchia (s. 2. toukokuuta 1985 West Palm Beach, Florida) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja, joka pelaa tällä hetkellä MLB-liigan Boston Red Soxissa. Hänen pelipaikkansa on sieppari. Saltalamacchia on urallaan pelannut myös Atlanta Bravesissa ja Texas Rangersissa.
MLB-ura

Atlanta Braves varasi Saltalamacchian suoraan Royal Plam Beach High Schoolista vuoden 2003 MLB:n varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella, 36. pelaajana. Hän teki MLB-debyyttinsä 22-vuotissyntymäpäivänään toukokuussa 2007. Saltalamacchian ura Atlantassa ei kuitenkaan kestänyt kauaa, kun hänet vaihdettiin 31. heinäkuuta 2007 Texas Rangersiin kaupassa, jossa yhteensä seitsemän pelaajaa vaihtoi seuraa.
Loukkaantumisten sävyttämien kolmen kauden jälkeen Saltalamacchia kaupattiin Boston Red Soxiin päivälleen kolme vuotta edellisen siirron jälkeen.
Saltalamacchia solmi Red Soxin kanssa yhden vuoden 2,5 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen tammikuussa 2012.
Muuta

Saltalamacchian sukunimi on MLB-historian pisin, 14 kirjainta. Häntä ennen ennätystä piti William van Landingham 13 kirjaimella. Nimi on italiaa, ja tarkoittaa "hypätä yli (salta) pensaston (la macchia)".[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jarrod Saltalamacchia Wikimedia Commonsissa
Jaroslavlin kapina

Jaroslavlin kapina oli bolševikkien valtaa vastaan suuntautunut kapina Venäjän Jaroslavlin kaupungissa 6.–21. heinäkuuta 1918. Siihen liittyivät myös lyhyemmät kapinat Rybinskissä ja Muromissa.
Tausta

Jaroslavlin kapinan organisoi sosialistivallankumouksellisen puolueen poliitikko Boris Savinkov, joka oli työskennellyt lokakuun vallankumouksesta alkaen vastavallankumouksen ja valkoisten armeijoiden hyväksi. Huhtikuussa 1918 Savinkov oli perustanut ympärysvaltojen edustajilta saamallaan rahoituksella ”Isänmaan ja vapauden puolustuksen liitto” -nimisen maanalaisen sotilaallisen järjestön, johon kuului muutamia tuhansia jäseniä, pääosin upseereita. Savinkovin oikeana kätenä toimi everstiluutnantti Aleksandr Perhurov.
Tšekkoslovakian legioonan noustua kapinaan bolševikkeja vastaan Savinkov päätti kesäkuussa aloittaa oman kapinansa mahdollisimman pian. Hän toivoi saavansa sotilaallista tukea ympärysvaltojen interventiojoukoilta ja oli etukäteen yhteydessä Ison-Britannian agenttiin Bruce Lockhartiin sekä ranskalaisiin, joiden odotettiin tekevän maihinnousun Arkangeliin. Ranskalaiset kuitenkin vaativat häntä tekemään ensimmäisen siirron. Savinkov valitsi kapinan keskukseksi Jaroslavlin, koska se sijaitsi Moskovan ja Arkangelin välisen rautatieyhteyden varrella. Vihollisen hämmentämiseksi pienemmät itsenäiset kapinat alkaisivat kahdessa muussa kaupungissa pari päivää myöhemmin. Kapinan alkuhetkeksi Savinkov valitsi 5.–6. heinäkuuta välisen yön; jälkimmäisenä päivänä käynnistyi myös vasemmistososialistivallankumouksellisten kapina Moskovassa, mutta kyseessä lienee ollut pelkkä sattuma, sillä Savinkov tuskin tiesi toisesta salaliitosta.
Tapahtumat

Kapinaa Jaroslavlissa johti Perhurov, jonka komentamat upseerit valtasivat joukon strategisia kohteita 6. heinäkuuta vastaisena yönä kello 2 ja kävivät pidättämässä kaupungin johtavat bolševikit. Näistä useita teloitettiin, mukaan lukien paikallisen aluekomitean puheenjohtaja. Kapinaan liittyivät muun muassa paikallisen puna-armeijan sotakoulun opetusupseerit ja seuraavina päivinä tuhansia vapaaehtoisia lähiseudulta. Kaikkiaan kapinaan ilmoittautuneita oli noin 6 000, mutta aseita riitti vain hieman yli tuhannelle. Kapinallisilla oli myös omatekoinen panssarijuna, bolševikeilla taas vahvempi panssarijuna, jota komensi Martin Latsis. Bolševikkien vastahyökkäys käynnistyi seuraavana yönä, mutta kapinalliset onnistuivat torjumaan sen. Puna-armeijan tykkitulen tuhottua kaupungin vesisäiliön kapina oli kuitenkin tuhoon tuomittu, sillä puna-armeijan saartorengas esti pääsyn Volgajoelle, ainoalle juomaveden lähteelle.
Viikon tuloksettomien taistelujen jälkeen Jaroslavlin takaisinvaltaus annettiin Anatoli Gekkerille, joka hyökkäsi kaupunkiin tykistön ja lentokoneiden tukemana. Kaupungin historiallinen keskusta kärsi pahoja vaurioita taistelussa. Kapinalliset antautuivat lopulta 21. heinäkuuta, mutta eivät puna-armeijalle vaan kaupungissa olleille saksalaisille sotavangeille, sillä kapinajohto oli ehtinyt julistaa sodan myös Saksalle. Antautumissopimuksen vastaisesti saksalaiset luovuttivat heidät samana iltana puna-armeijalle. Noin 350 kapinaan osallistunutta upseeria teloitettiin välittömästi.
Savinkovin henkilökohtaisesti johtama Rybinskin kapina käynnistyi 8. heinäkuuta ja Muromin kapina 9. heinäkuuta vastaisena yönä. Niihin osallistui vain muutamia satoja miehiä ja ne kukistettiin molemmat muutaman tunnin kuluessa alkamisestaan. Savinkov onnistui pakenemaan, kuten myös Perhurov. Ympärysvaltojen maihinnousu Arkangeliin tapahtui vasta 1. elokuuta, jolloin Jaroslavlin kapina oli jo murskattu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jaroslavlin kapina Wikimedia Commonsissa
Kapinoita ja vallankumouksia Venäjän ja Neuvostoliiton historiassa
Suolakapina 1648 | Stenka Razin 1670 | Ivan Mazepa 1709 | Jemeljan Pugatšov 1773 | Dekabristit 1825 | Vuoden 1905 vallankumous (Verisunnuntai) | Kazakstanin kapina 1916 | Vuoden 1917 vallankumous (Helmikuun vallankumous · Heinäkuun päivät · Lokakuun vallankumous) | Bolševikkien vastaiset kapinat: Kerenskin–Krasnovin kapina 1917 · Vasemmistoeserrien kapina 1918 · Jaroslavlin kapina 1918 · Tambovin kapina 1920 · Kronstadtin kapina 1921 | Basmatšin kapina 1916–1934 | Storoževoin kapina 1975 | Sumgaitin levottomuudet 1988 | Bakun levottomuudet 1990 | Neuvostoliiton vallankaappausyritys 1991 | Perustuslaillinen kriisi 1993 | Wagner-ryhmän kapina 2023
Taistelujen jälkiä Jaroslavlin keskustassa.
Japaninpyökki

| Japaninpyökki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Streptophyta
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Aitokaksisirkkaisten ydinryhmä
Kladi::  Rosidit Rosidae
Kladi::  Fabidit Fabidae
Lahko::  Fagales
Heimo::  Pyökkikasvit Fagaceae
Suku::  Pyökit Fagus
Laji::  crenata
Kaksiosainen nimi
 Fagus crenata  Blume 
Katso myös
   Japaninpyökki Wikispeciesissä   Japaninpyökki Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Japaninpyökki (Fagus crenata) on pyökkeihin kuuluva kesävihanta puu.