stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Ateenan kuninkaista
Erekhthidit ja kekropidit

Kekropsia pidetään Ateenan ensimmäisenä todellisena kuninkaana, vaikka hän onkin myyttinen henkilö, joka oli puoliksi ihminen ja puoliksi käärme. Luettelon kuninkaiden ajoitukset ovat vuosisatoja myöhemmin tehtyjä oletuksia.
Kekrops 1556–1506 eaa.
Kranaos 1506–1497 eaa.
Amfiktyon 1497–1487 eaa.
Erikhthonios 1487–1437 eaa.
Pandion I 1437–1397 eaa.
Erekhtheus 1397–1347 eaa.
Kekrops II 1347–1307 eaa.
Pandion II 1307–1282 eaa.
Aigeus 1282–1234 eaa.
Theseus 1234–1204 eaa. (tai 1213 eaa.)
Menestheus 1204–1181 eaa. (tai 1213–1191 eaa.)
Demofon 1181–1147 eaa.
Oksyntes 1147–1135 eaa.
Afeidas 1135–1134 eaa.
Thymoites 1134–1126 eaa.
Erekhthidit ja kekropidit > Medontidit, melanthidit ja kodridit

Melanthos 1126–1089 eaa.
Kodros 1089–1068 eaa.
Medon 1068–1048 eaa.
Akastos 1048–1012 eaa.
Arkhippos 1012–993 eaa.
Thersippos 993–952 eaa.
Forbas 952–922 eaa.
Megakles I 922–892 eaa.
Diognetos 892–864 eaa.
Ferekles 864–845 eaa.
Arifron 845–825 eaa.
Thespieus 824–797 eaa.
Agamestor 796–778 eaa.
Aiskhylos 778–755 eaa.
Alkmaion II 755–753 eaa.
Vuonna 753 eaa. kuninkuus korvattiin arkontin viralla. Katso Luettelo Ateenan arkonteista.
Linnankatu (Turku)

Linnankatu kirjaston kohdalta.
Osoitteessa Linnankatu 1 sijaitseva talo. Kuvassa näkyvä katu on Aninkaistenkatu.
Linnankatu 7. Rakennuksessa on yökerho Dynamo.
Linnankatua Aurakadun ja Kristiinankadun väliltä.
Linnankatu 33
Linnankadun varrella sijaitseva Turun World Trade Center-
Linnankatu (ruots. Slottsgatan) on yksi Turun ruutukaavakeskustan pääkaduista. Katu alkaa Aninkaistenkadulta ja päättyy Turun satamaan. Linnankadun alkupää on nykyisin kevyen liikenteen aluetta Aninkaistenkadulta Vähätorille eli Brahenkadun kulmaan asti. Yksi kaupungin tunnetuimmista nähtävyyksistä, Turun linna, sijaitsee Linnankadun varrella. Katu on 3 717 metriä pitkä, ja se on Turun pisin katu.
Kauppatorin pysäköintilaitoksen rakentamisen ajan (syyskuusta 2018 lokakuuhun 2022) Linnankatu välillä Brahenkatu–Aurakatu oli osa Turun joukkoliikenteen pääakselia.
Historia

Linnankatu suunniteltiin 1600-luvulla linnalle kulkevaksi pääkaduksi. Tuolloin kadun alkupää nimettiin Kuningattarenkaduksi.
Vuoden 1827 tuhoisan Turun palon jälkeen Carl Ludvig Engel laati Turulle uuden asemakaavan, joka suurimmalta osaltaan oli tyypillinen ruutukaava.  Siinä Linnankatu valittiin perussuunnaksi, jonka mukaan muut kadut rakennettiin joko sen kanssa yhdensuuntaisiksi tai sitä vastaan kohtisuoriksi.
Kohteita kadun varrella

Linnankatu 1: 1829, nykyasu Albert Richardtson 1930–1940
Linnankatu 2: Turun kaupunginkirjaston pääkirjasto
vanha osa Karl August Wrede 1903
uusi osa Asmo Jaaksi, JKMM 2007
sisäpihan kahvilarakennus, Charles Bassi ja Anton Wilhelm Arppe 1815–1817, Arthur Kajanus 1887
Linnankatu 3: Ingmanin eli Casagranden talo
Pehr Johan Gylich 1833, nykyinen julkisivu Frithiof Strandell 1904
Linnankatu 5: Brahenlinna
Olli Kestilä 1957
Linnankatu 7: vanha puutalo
yökerho Dynamo
Turun Sarjakuvakauppa ja Turun Sarjakuvakeskus
Linnankatu 9–11: As. Oy Regina
Bertel & Valter Jung 1927–1928
mm. leluliike Casagrande vuodesta 1929
Linnankatu 13 / Aurakatu 3: Åbo Aktiebank
Frithiof Strandell 1907
nyt ravintola Old Bank
Linnankatu 15: Turun kauppahalli
Linnankatu 17: Pizzeria Dennis
Linnankatu 18: Turun Säästöpankki
Sebastian Gripenberg 1891
julkisivussa Emil Wikströmin veistokset Kauppa, Teollisuus ja Säästäväisyys
Linnankatu 20: Suomen Pankin talo
Gustaf Nyström 1914
nyt toimistoja ja asuntoja
Eskelinkatu 4: Klassikon koulu
Linnankatu 32: Marina Palace, Jaakko ja Unto Rantanen 1974
Linnankatu 31: Turun Kivipaino
nykyisin Linnateatteri ja Turun Nuori Teatteri
Linnankatu 33: Gunnar Wahlroos 1927–1928
Linnankatu 36: Borenranta, Bertel ja Valter Jung 1928–1930
Linnankatu 37a: Albert Richardtson 1927–1928
Linnankatu 38: Borenpuisto
veistos Jäinen meri
Martinsillan Grilli
Linnankatu 43: vanha korkkitehdas
Arthur Kajanus 1891
nyt osa Turun oikeustaloa
Sairashuoneenpuisto
Linnankatu 44–46: Barkerinpuisto
veistos Turku työllä rakennetaan
Linnankatu 50: Kakolan funikulaarin ala-asema
Linnankatu 54–60: entinen telakka ja köysitehdas
Gunnar Wahlroos 1928–1935
muutostyöt 1994–1997 Mikko Pulkkinen, Pauno Narjus ja Philip Kronqvist
Turun ammattikorkeakoulun taideakatemia
Sigyn-sali
Turun konservatorio
Veistämönaukio 1-3: Turun World Trade Center
Veistämöntori
Linnankatu 56: Varvintori
Linnankatu 67: Turku Energia
Linnankatu 72: Forum Marinum -merenkulkumuseo
alun perin varastoja, Helge Rancken 1894 ja Valde Aulanko 1930–1937
muutostyöt Mikko Pulkkinen ja Pauno Narjus 1999–2011
Linnankatu 64: torpedovarikko, Kalle Lehtovuori 1935
nyt päiväkoti ja toimistoja
Linnankatu 80: Turun linna, Linnanpuisto
Linnankatu 91: Silja Linen terminaali
Peterson & Söner 1972
Poikkikadut

Aninkaistenkatu
Läntinen Rantakatu
Brahenkatu
Kauppiaskatu
Aurakatu
Kristiinankatu
Eskelinkatu
Herrainpolku
Ursininkatu
Koulukatu
Puistokatu
Läntinen Rantakatu
Sairashuoneenkatu
Jaalakuja
Wechterinkuja
Veistämönkuja
Pakkarinkatu
Stedingkinkatu
Crichtoninkatu
Meritullinkatu
Tullipuomi
Fleminginkatu
(rautatien tasoristeys)
Vallihaudankatu
Satamakatu
Toinen Poikkikatu
Kolmas Linja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Linnankatu (Turku) Wikimedia Commonsissa
Linnamäki (täsmennyssivu)

Linnamäki tai Linnanmäki voi tarkoittaa seuraavia:
Linnamäki > Yleisnimi

linnamäki, linnavuori
Linnamäki > Paikannimi

Lammin Linnamäki, mahdollinen linnamäki Hämeenlinnan Lammilla
Porvoon Linnamäki, linnamäki Porvoossa
Linnamäki > Sukunimi

Linnamäki, suomenkielinen sukunimi. Tunnettu nimenkantaja on:
Timo ”Lintsi” Linnamäki, suomalainen keittiömestari ja ravintoloitsija (Pastis ja Muru).
Linnanmäki > Paikannimi

Linnanmäki, huvipuisto Helsingissä
Kaskalan linnanmäki
Pöylän linnanmäki
Pyhäjärven linnanmäki
Pöykärin Linnanmäki
Iso Linnanmäki
Pieni Linnamäki
Linnanmäki > Sukunimi

Lasse Linnanmäki, Koskenkorva-viinapullon ensimmäisen etiketin suunnittelija
Tyynenmeren sota

Tyynenmeren sota (esp. Guerra del Pacífico) eli salpietarisota käytiin vuosina 1879–1884 Chilen sekä Bolivian ja Perun muodostaman liittokunnan välillä. Sodan tuloksena Chile sai haltuunsa mineraaleista rikkaat alueet, Perun Tarapacán ja Bolivian rannikon (nykyisin II Región de Antofagasta), mikä jätti Bolivian sisämaavaltioksi.
Taustaa

Sodan lähtölaukauksena oli Chilen ja Bolivian kiista 23. ja 26. leveyspiirin välisestä Tyynenmeren rannikosta. Alueella oli runsaita mineraalivaroja, joita chileläiset yritykset hyödynsivät. Kuivassa ilmastossa maahan oli kertynyt hyvälaatuista guanoa ja salpietaria. 1840-luvulla keksittiin niiden käyttö lannoitteena, ja Bolivia, Chile ja Peru huomasivat äkkiä omistavansa valtavat raaka-ainevarat. Pian myös suurvallat puuttuivat peliin. Yhdysvallat sääti vuonna 1856 lain, jonka mukaan sen kansalaiset saivat ottaa haltuunsa guanoa sisältävät saaret. Espanja puolestaan miehitti lyhytaikaisesti Perun Chinchasaaret Perua ja Chileä vastaan käymässään sodassa. Brittiläiset yhtiöt investoivat alueella, mutta Peru kansallisti guanon kaivun 1870-luvulla.
Bolivialla ja Perulla oli erimielisyyksiä siitä, kenelle alun perin kuului Perun varakuningaskuntaan, sitten La Platan varakuningaskuntaan ja lopulta Boliviaan sisältynyt Charcasin alue. Kun Simón Bolívar perusti Bolivian, hän vaati pääsyä merelle, mutta rannikkokaistaletta kehittivät enimmäkseen chileläiset ja brittiläiset yhtiöt Chilen kehittyneemmän ja vakaamman talouden turvaamana.
Kansalliset rajat oli sovittu vasta 1866. Sopimuksessa maiden välinen raja kulki 24. leveyspiiriä, ja Bolivia ja Chile jakoivat verotulot 23.–25. leveyspiirin väliltä. Vuoden 1874 sopimuksessa Bolivia sai täydet verot 23.–24. leveyspiirin väliltä, mutta chileläiset yhtiöt maksoivat kiinteää veroa 25 vuoden ajan. Bolivia pettyi pian sopimukseen, kun chileläiset yhtiöt kasvoivat nopeasti brittiläisen pääoman turvin.
Vuonna 1878 Bolivian presidentti Hilarión Daza määräsi takautuvasti vuodesta 1874 veronkorotuksen chileläisille yhtiöille, huolimatta Chilen presidentin Aníbal Pinton protesteista. Antofagasta Nitrate & Railway Company kieltäytyi maksamasta veroja, jolloin Bolivian hallitus uhkasi takavarikoida sen omaisuutta. Chile lähetti sotalaivan rannikolle joulukuussa 1878. Bolivia ilmoitti uhkauksensa mukaan yhtiön takavarikosta ja huutokaupasta 14. helmikuuta 1879. Tuolloin Chile ilmoitti tämän johtavan rajasopimuksen mitätöimiseen, ja huutokauppapäivänä 200 sotilasta nousi maihin ja miehitti Antofagastan sataman taisteluitta.
Bolivia julisti 1. maaliskuuta 1879 sodan ja vetosi Perun kanssa solmimaansa salaiseen puolustussopimukseen vuodelta 1873. Perun hallitus päätti kunnioittaa sopimusta Chilen laajentumishaaveita vastaan mutta oli huolissaan siitä, etteivät liittokunnan joukot kykenisi pärjäämään Chilen armeijalle. Peru lähetti diplomaatin Chileen ja tavoitteli neuvotteluratkaisua; Chile vaati Perua pysymään puolueettomana, mistä Peru kieltäytyi sopimukseensa vedoten. Chile vastasi katkaisemalla diplomaattisuhteet ja julisti sodan liittolaisille 5. huhtikuuta 1879.
Argentiinaa pyydettiin liittymään Chilen-vastaiseen rintamaan. Argentiinalla oli aluekiistoja Chilen kanssa Patagonian alueesta, mutta Argentiina päätti jäädä sodan ulkopuolelle.
Sota

Poliittisesta epävakaudesta ja lyhytaikaisista hallituksista kärsinyt Bolivia ei ollut valmis sotimaan Chileä vastaan. Heti sodan alussa kävi selväksi, että aavikkomaastossa meren hallinta tulisi olemaan ratkaiseva tekijä. Bolivialla ei ollut laivastoa, ja Peru kärsi talousromahduksesta, eikä sen merivoimilla ja maavoimilla ollut riittävää harjoitusta eikä budjettia. Suurin osa sotalaivoista oli vanhentuneita, ja vain monitorit Huáscar ja Independencia kykenivät taisteluun.
Topáterin taistelu 23. maaliskuuta 1879 oli sodan ensimmäinen. Calamaa kohti edenneitä 554 sotilaan chileläisjoukkoja vastassa oli 135 Bolivian sotilasta ja siviiliä tri Ladislao Cabreran johtamana. Ammuspulasta kärsineet bolivialaiset vetäytyivät lukuun ottamatta pientä eversti Eduardo Abaroan johtamaa siviilien joukkoa, joka taisteli loppuun asti. Enempiä taisteluja maalla ei käyty, ennen kuin taistelu merellä oli ohi.
Merisota

Chilen laivaston taistelulaivat Almirante Cochrane ja Blanco Encalada purjehtivat vara-amiraali Juan Williamsin alaisuudessa Bolivian ja Perun rannikoiden edustalle. Iquique saarrettiin, Huanillosia, Mollendoa, Picaa ja Pisaguaa pommitettiin ja niiden satamat poltettiin. Amiraali Williams toivoi kaupan ja salpietarin viennin pysäyttämisen heikentävän liittolaisten taloutta ja pysäyttävän aseiden saannin ja pakottavan Perun laivaston suoraan taisteluun.
Perun laivasto ei antautunut taisteluun ylivoimaista vihollista vastaan, vaan Huáscar iski syvälle Chilen vesille amiraali Migual Graun komennossa, tavoitteena vetää vihollinen takaisin etelään ja häiritä Chilen kuljetuksia.
Ensimmäisessä meritaistelussa Chipanassa 12. huhtikuuta 1879 Perun korvetit Unión ja Pilcomayo tapasivat Chilen korvetin Magallanesin matkalla Iquiqueen. Kahden tunnin tykistötaistelun jälkeen Unión alkoi kärsiä moottoriongelmista, ja Magallanes pakeni saatuaan pieniä vaurioita.
Iquiquen edustalla 21. toukokuuta 1879 Huáscar ja Independencia mursivat kaupungin saarron, jota pitivät yllä kaksi Chilen vanhaa puualusta, Esmeralda ja Covadonga. Huáscar upotti törmäämällä Esmeraldan, mutta Covadonga sai suuremman Independencian ajamaan karille Punta Gruesassa. Chilen laivasto menetti yhden puisen korvettinsa, jonka kapteeni Arturo Pratista tuli sankari ja marttyyri. Peru puolestaan menetti voimakkaan rautaisen fregattinsa. Tämän jälkeen Huáscar oli ainut varteenotettava Perun alus.
Kuuden kuukauden ajan se risteili merta ja katkoi Chilen huoltolinjat. Kapteeni Graun onnistui pitää pilkkanaan koko Chilen laivastoa, upottaa 16 laivaa, kaapata takaisin vallatut perulaiset laivat ja vaurioittaa lukuisia Chilen laivaston käyttämiä satamia sekä tuhota Antofagastan rannikkotykistö. Tämä tunnetaan nimellä Correrías del Huáscar.
Huáscar jäi viimein kiinni Angamosissa 8. lokakuuta 1879 kahden taistelulaivan ja kuuden korvetin voimin. Saatuaan 76 osumaa ja amiraali Graun saatua surmansa laiva jäi chileläisten käsiin.
Sodan seuraukset

Rauhansopimuksen mukaan Chile miehitti Tacnan ja Arican maakunnan kymmeneksi vuodeksi, jonka jälkeen pidettiin kansanäänestys niiden liittämiseksi jompaankumpaan maahan. Kansanäänestyksen ehdoista ei ikinä päästy sovintoon ja viimein vuonna 1929 Yhdysvaltain presidentti Herbert Hooverin välityksellä Chile piti Arican ja Tacna palautettiin Perulle, joka sai myös kuusi miljoonaa dollaria korvauksia.
Bolivia menetti vuoden 1884 aselevossa koko rannikkonsa, Antofagastan maakunnan, ja sen nitraatti-, kupari- ja mineraalivarat. Vuoden 1904 rauha teki järjestelystä pysyvän. Vastineeksi Chile rakensi rautatien La Pazista Arican satamaan ja takasi Bolivian kaupan Chilen satamissa ja alueella. Boliviassa menetys oli merkittävä henkinen isku ja on sitä edelleen; sitä vastaan protestoitiin vuoden 2004 kaasumellakoissa. Bolivia soti myös vuosina 1932–1935 Chacon sodan Paraguayta vastaan, tavoitteenaan pääsy merelle Paraguayjokea myöten. Maalla ei ole myöskään ollut diplomaattisia suhteita Chilen kanssa sitten vuoden 1978.
Perussa kehitettiin isänmaan puolustajien kultti, sekä sodassa kuolleille marttyyreille, että vastarintajohtaja kenraali Andrés Cáceresille.
Chile sai suuret raaka-ainevarat. Sodan aikana se luopui vuonna 1881 vaatimuksesta Patagoniaan varmistaakseen Argentiinan puolueettomuuden, mitä jotkut ovat pitäneet alueluovutuksena. Brittiläinen vaikutus nitraattiteollisuudessa kasvoi voimakkaasti sodan jälkeen, mikä johti sekaantumiseen maan politiikkaan ja vuoden 1891 vallankaappaukseen presidentti José Manuel Balmacedaa vastaan brittien tukemana. Rahavirta kesti vain muutaman vuosikymmenen ja väheni, kun synteettiset nitraatit kehitettiin ensimmäisen maailmansodan aikana. Alue on kuitenkin vielä maailman suurin kuparintuotantoalue.
Perun ja Chilen välinen meriraja sovittiin 1950-luvulla kulkevaksi suoraan länteen leveyspiiriä pitkin, kun Peru vaati linjaa, joka jatkuisi maiden maarajan suuntaisesti eteläänpäin. Elokuussa 2007 Perun ja Chilen välille nousi merirajasta erimielisyyksiä, kun perulainen toimittaja Álvaro Vargas Llosa (Mario Vargas Llosan poika) väitti Perun ulkoministeri José García Belaúnden aloittaneen uuden kartan julkaisun, joka muutti maiden välistä rajaa Tyynellämerellä. Vastineeksi Chile kutsui lähettiläänsä pois Perusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tyynenmeren sota Wikimedia Commonsissa
Monitori Huáscar, nykyisin Chilen Talcahuanossa.
Linnanjärvi

| Linnanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Parkano
Koordinaatit:  62°06′37″N, 23°04′44″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Parkanonjärven alue (35.53)
Laskujoki:  Rännärinkoski 
Järvinumero:  35.533.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  120,5 m 
Rantaviiva:  19,772 km 
Pinta-ala:  4,33794 km² 
Tilavuus:  0,01223871 km³ 
Keskisyvyys:  2,82 m 
Suurin syvyys:  12 m 
 fiLinnanjärvi 
Linnanjärvi  eli myös Nurmijärvi  on Pirkanmaalla Parkanossa Lamminkoskella ja Linnankylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Linnanjärvi on osa Riuttasjärven–Linnanjärven aluetta.
Maantietoa

Järvi on 4,5 kilometriä pitkä, 1,9 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 4,34 neliökilometriä eli 434 hehtaaria. Noin puolet rannoista ovat metsää ja loput peltoa. Siihen laskee pohjoisesta noin 2,7 kilometriä pitkä Kankarinjärven laskujoki Koskelanjoki. Eteläpäähän laskee luoteesta 4,5 kilometriä pitkä Kuivasjärven laskujoki Jarvanjoki. Muualla järvenrantaan laskevat lyhyet pelto- ja metsäojat. Lounaasta laskee ojitetun suon läpi Lehmiluoma (Haukkaluoma ?), joka tuo Alisen Lehmilammen vedet. Linnanjärven vedet poistuvat yli 200 metriä pitkän, suoristetun ja peratun Rännärinkosken kautta Riuttasjärveen.
Järvi on keskimäärin alle kolme metriä syvä järvi, jonka syvänne yltää vain 12 metriin. Syvänveden alue kulkee keskellä järveä pohjois-etelä-suuntaan ja on melko kapea. Syvän alueen pituus on 2,4 kilometriä, mutta leveys vain 50–250 metriä. Sen länsipuolella sijaitsevat Isosaari ja Pikkusaari. Isosaari on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen keskikohdassa on noin 10 metrin kapea kohta. Pikkusaari on 250 metriä pitkä. Kummassakaan ei ole rakennuksia. Syvän alueen toisella puolella on pieni luotomainen Möhönkari. Linnan rannassa on Ruumismännyn  lähellä pieni luoto. Viimeinen 60 metriä pitkä saari sijaitsee eteläpääsä Jarvanjoen Haapakosken suussa.
Järven rantamaisemaan vaikuttaa Linnankylän näkymä. Kylän peltoaukea avautuu suoraan järvelle. Sama koskee Linnan yksinäistä  tilaa, koska koko sen niemi on peltoaukeaa. Järven etelärantaa kiertää valtatie 23, joka poikkeaa Linnankylällä pois järven lähettyviltä. Länsirantaa seuraa Tampere-Seinäjoki-rata, joka kulkee järven eteläpään yli. Rataa varten on rakennettu penger, joka katkaisee järven kahteen osaan. Penkereen silta on lyhyt ja se sijaitsee eteläpäässä. Luoteisrantoja seuraa Lamminkosken ja Koskenkylän yhtistävä tie. Kihniön ja Parkanon välinen raja erkanee Koskenjoesta ja seuraa järven koillisrantaa 300 metrin päässä.
Vedenlaatu

Järven vedenlaatua on tutkittu näytteitä ottaen 10 kertaa vuosina 1966–2014. Näytteenottajina ovat toimineet Hämeen- ja Pirkanmaan ELY-keskukset sekä Kokemäenjoen vesistön vesiensuojeluyhdistys. Mittauksista kahdeksan on tehty noin 300 metriä Isosaaresta itään syvänteessä. Mittauksissa hapen kyllästysaste oli päällysvedessä 82 % ja alusvedessä 34 %. Veden kokonaisfosforipitoisuus oli päällysvedessä 29 µg/l (mikrogrammaa litrassa) ja alusvedessä 34 µg/l. Kokonaistyppipitoisuus oli vastaavasti 734 µg/l ja 792 µg/l. Näkösyvyys oli keskimäärin 1,25 metriä. Pintavesien yleisen käyttökelpoisuusluokituksen mukaan veden laatu on ollut hyvä, kun veden kokonaisfosforipitoisuus on alle 30 µg/l.
Historiaa

Järven aikaisempi ja vanhempi nimitys on ollut Nurmijärvi, jota käytettiin ainona nimenä 1650-luvulla. Myöhemmissä 1800-luvun pitäjänkartoissa on järven nimi kirjoitettu "Nurmijärvi". Vaikuttaa siltä, että etelässä parkanolaiset kutsuivat järveä "Linnajärveksi" ja kihniöläoset "Nurmijärveksi". Pitäjänkartassa luusuan lahdessa on kirjoitettu pienellä "Linnajärvi", mutta järven selällä "Nurmijärvi". Isosaarta kutsuttiin nimellä "Lalassaari" tai "Talassaari"", ja Pikkusaarta nimellä "Yksipuinen". Rännärinkoskessa oli luusuassa saari, jota kosken vesi kiersi.
Vuonna 1908 anoi kunnallislautakunnan esimies F.G. Wirzen lupaa perata Rännärinkoskea. Lupa hankkeeseen annettiin 14.3.1908.
Käenkosken voimalaitos otettiin käyttöön 1957, jolloin Riuttasjärven patoaltaan vedenpinta nostettiin nykyisen Linnanjärven vedenpinnan tasalle. Samalla Rännärinkoski perattiin syvemmäksi ja oikaistiin suoraksi. Toinen merkittävä muutos järven vairtauksiin tuli Tampere-Seinäjoki-radan myötä 1960–1970-lukujen vaihteessa. Sen penger katkaisi järven eteläpään ja veden tuli virrata kapeamman silta-aukon kautta.
Aiheesta muualla

Parkanon kylät: Linnankylä (Arkistoitu – Internet Archive)
Pirkanmaanliitto: Parkanon melontareitti
Saarinen, Jari: Paikallista historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
(35.5)
Lyngsalpan

| Lyngsalpan> Lyngsalpene, Lyngsfjellan |
| --- | --- |
 Lyngsalpene-vuoristoa.
Maantiede
Sijainti:  Tromssan lääni, Norja
Päävuoristo:  Skandit
Korkein kohta
Nimi:  Jiehkkevárri
Korkeus meren-pinnan tasosta:  1 833 m
Sijainti:  Tromssan lääni, Norja
Lyngsalpan (joskus Lyngsfjellan tai Lyngsalpene) on Lyngenin niemimaalla, Tromssan läänissä, Norjassa sijaitseva Skandien vuoriston osa, joka ulottuu Yykeän, Omasvuonon, Paatsivuonon ja Tromssan kuntien alueille. Suurin osa huipuista asettuu etelä-pohjoinen-suuntaiselle akselille, jolla vuorijonon jakaa kahtia eteläisen ja pohjoisen alueen välissä kulkeva Ullsfjorden-vuonon sivuhaara, Muotkalahti (Kjosen). Lyngenin ja Kjosenin kylien välinen kapea maakaistale yhdistää pohjoisemman alueen eteläisemmän alueen kautta mannermaahan.
Vuoriston osan korkein huippu on 1 833 metriä merenpinnan tasoa ylemmäksi yltävä Jiehkkevárri.
Brittiläinen vuorikiipeilijä William Cecil Slingsby kiipesi 1870-luvulla ensimmäisenä monille alueen huipuista, minkä jälkeen alueen vuorikiipeilystä tuli suositumpaa.
Vuori- ja jääkiipeilyn lisäksi muita suosittuja aktiviteetteja alueella ovat retkeily, hiihtäminen ja laskettelu.
Huippuja

| --- | --- |
 Jiehkkevárri (1 833 m)  Fugledalsfjellet (Loddevárri) (1 686 m)  Holmbukttinden (1 666 m)  Bálggesvárri (1 627 m)  Store Lenangstinden (1 625 m)  Store Lakselvtinden (1 616 m)  Nállangáisi (1 595 m)  Langdalstindane / Guhkesgáisi (1 580 m)  Imbodentinden (1 565 m)  Tomastinden (1 554 m)  Store Jægervasstinden (1 543 m)  Daltinden (1 533 m)  Stortinden (Gárjilgáisi) (1 512 m)  Steindalstinden (1 511 m)  Piggtinden (1 505 m)  Istinden (1 495 m)  Store Kjostinden (1 488 m)  Store Fornestinden (1 477 m)  Stortinden (1 473 m):  Forholttinden (1 469 m)  Trollvasstinden (1 440 m)  Trolltinden (1 426 m)  Imagáisi (1 416 m)  Forholttinden (1 400 m)  Lille Jægervasstinden (1 400 m)  Tafeltinden (1 395 m)  Storvasstinden (1 377 m)  Ellendaltinden (1 345 m)  Durmålstinden (1 342 m)  Kavringtinden (1 289 m)  Sfinxen (1 285 m)  Durmålstinden (1 265 m)  Tverrfjellet (1 242 m)  Sofiatinden (1 237 m)  Rasmustinden (1 224 m)  Rássevárri (1 166 m)  Middagstinden (1 072 m)  Lille Piggtinden (1 032 m)
Lakselvdalen-laakso. Langdalstindanen (1 580 m) länsipuolta keskellä ja Durmålstinden (1 265 m) kuvan oikeassa laidassa.
Lyngsalpenen ja koko Tromssan läänin korkein huippu, Jiehkkevárri (1 833 m, keskellä kuvaa), nähtynä Paatsivuonon yli.
Panoraamanäkymä Balsfjordenin yli Lyngsalpenen huipuille nähtynä Storsteinnesista helmikuussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lyngsalpan Wikimedia Commonsissa
Luettelo Barbadoksen lentoyhtiöistä

Tämä on luettelo lentoyhtiöistä, jotka operoivat tai ovat operoineet Barbadoksella.
Nykyiset lentoyhtiöt

| Lentoyhtiö | IATA | ICAO | Kutsutunnus | Aloitti toiminnan  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| LIAT | LI | LIA | LIAT | 1956 |
Entiset lentoyhtiöt

| Lentoyhtiö | IATA | ICAO | Kutsutunnus | Aloitti toiminnan | Lopetti toiminnan  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| REDjet | RD | RDJ | RED JET | 2011 | 2012 |
| Trans Island Air 2000 | - | TRD | TRANS ISLAND | 1982 | 2004 |
LIATin de Havilland Canada Dash 8-311
Käännös suomeksi
Luode

Luode tarkoittaa seuraavia:
luode, ilmansuunta
luode, laskuvesi.
Luode, kylä Ylöjärvellä.
Sukunimenä:
Veikko Luode (s. 1940), rakennusinsinööri ja rakennusalan yrittäjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Luode”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Lotte (nimi)

| Lotte |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Lotta, Lottie
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Charlotte tai Liselotte
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lotte on lähinnä pohjoismaissa sekä Saksassa ja Alankomaissa esiintyvä naisen etunimi, joka on syntynyt lyhentymänä nimestä Charlotte tai Liselotte.
Suomessa nimi Lotte on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 360 henkilölle.