stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä M
M > Toivo Mustonen

(30. heinäkuuta 1891 Sotkamo – 13. helmikuuta 1946) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Heikki Mustonen ja Maria Tervonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1933 Enni Maria Ramstedtin kanssa. Mustonen kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä Oulussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Mustonen astui Suomen armeijan palvelukseen vääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan vääpeliksi 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kuokkalassa ja etenemiseen Rajajoelle. Mustonen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 1. komppanian vääpelinä 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4. Mustonen erosi armeijasta 11. helmikuuta 1919 ja liittyi Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hän toimi joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä IV pataljoonan 3. komppaniassa ja myöhemmin 2. rykmentin II pataljoonan 3. komppaniassa. Hän osallistui retkikunnalla taisteluihin Veskelyksessä, Niiniselässä, Matrossassa, Polovinassa, Suollusmäellä ja Salmenniskassa. Retkikunnalta palattuaan hän toimi 15. syyskuuta 1919 - 15. joulukuuta 1920 välisenä aikana Sotkamon suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Myöhemmin hän työskenteli metsätyönjohtajana Oulussa ja Kajaanissa. Ylennykset: Vääpeli 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Aunuksen Vapaussodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
M > Armas Orpo Mykkänen

(1. kesäkuuta 1897 Lapinlahti – 29. huhtikuuta 1918) oli suomalainen jääkäri. Hänen äitinsä oli Anna Mykkänen. Mykkänen työskenteli maalarina Torniossa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 31. lokakuuta 1915, mutta hänet pataljoonan vahvuudesta 8. toukokuuta 1916 ja hänet lähetettiin Altonan työosastoon 15. marraskuuta 1916. Altonasta hänet laskettiin elokuissa 1917 edelleen siviilitöihin Saksaan. Takaisin Suomeen Mykkänen palasi vuosien  1917 – 1918 vaihteessa ja työskenteli sen jälkeen merimiehenä ja kuoli lopulta Bergenissä Norjassa 29. huhtikuuta 1918.
M > Kalle Heikki Mykkänen

(9. elokuuta 1888 Lapinlahti – 19. toukokuuta 1921) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Jafet Mykkänen ja Riika Koivisto. Mykkänen kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä Kemissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 13. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella, josta hänet laskettiin siviililomalle 10. tammikuuta 1918. Lomalle lähdettyään hän joutui junaonnettomuuteen Osnabrückin lähellä 16. tammikuuta 18 ja jäi sairaalahoitoon Lyypekkiin. Hän oli yksi harvoista jotka selviytyivät turmasta hengissä. Mykkänen palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 10.kesäkuuta 1918 ja astui armeijan palvelukseen ja hänet sijoitettiin 3. Jääkärirykmenttiin, jossa hän palveli aliupseerina III pataljoonassa. Myöhemmin hänet siirrettiin vääpeliksi Pioneeri koulutuspataljoonaan, missä hän palveli vuoteen 1919 saakka, jonka jälkeen hän erosi vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi poliisikonstaapeliksi Valkealan nimismiespiiriin. Ylennykset: Aliupseeri 10. kesäkuuta 1918, Varavääpeli 10. heinäkuuta 1918, Vääpeli 8. elokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Jääkärimerkki.
M > Taavetti Mykkänen

(22. huhtikuuta 1895 Keitele – 24. heinäkuuta 1946) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Salomo Mykkänen ja Kirsti Nousiainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1931 Aina Vilhelmiina Siekkisen kanssa. Mykkänen kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä Kemissä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 11. huhtikuuta 1916, josta hänet vapautettiin hänellä todetun sairauden takia 5. toukokuuta 1916 ja laskettiin siviilitöihin Saksaan. Mykkänen palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918. Suomesta Mykkänen suuntasi kulkunsa tammikuussa vuonna 1919 Viroon. Virossa hän otti osaa Viron vapaussotaan Pohjaa Poikain rykmentin II pataljoonan 5. komppaniassa. Mykkänen haavoittui Valkin taistelussa 31. tammikuuta 1919. Suomeen palattuaan Mykkänen työskenteli sahantyömiehenä Kemissä. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki, Viron Vapaussodan muistomitali,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
M > Juho Heikki Myllykoski

(20. helmikuuta 1890 Iisalmen maalaiskunta – 19. heinäkuuta 1931) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen äitinsä oli Kaisa Maria Myllykoski. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Olga Vilhelmiina Lassilan kanssa. Myllykoski kävi kansakoulun ja Pohjois-Savon kansanopiston sekä työskenteli työmiehenä Iisalmessa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 2. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Myllykoski astui armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 7. helmikuuta 1918. Hän saapui takaisin Suomeen 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukana Vaasaan. Vasasta hänet komennettiin kuopiolaisiin joukkoihin ja otti niiden mukana osaa Mouhun rintaman taisteluihin, jossa hän haavoittui 15. maaliskuuta 1918. Hän pääsi sairaalasta haavoistaan parannuttuaan 31. maaliskuuta 1918, jonka jälkeen hänet määrättiin 11. huhtikuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajaksi 6. Jääkärirykmentin 17. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, jonka mukana hän osallistui taisteluihin Viipurin ympäristössä. Myllykoski palveli sisällissodan jälkeen 12. heinäkuuta 1918 alkaen koulutusaliupseerina ja komppanianvääpelinä Pioneerikoulutuspataljoonan 2. komppaniassa. Armeijasta hän erosi 15. helmikuuta 1919, jonka jälkeen hän toimi 15. huhtikuuta 1919 – 1. maaliskuuta 1920 välisenä aikana Vanajan suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Hän siirtyi 1. maaliskuuta 1920 alkaen Valtion rautateiden palvelukseen asemamieheksi Hämeenlinnan asemalle. Hänet haudattiin Hämeenlinnaan. Ylennykset: Aliupseeri 7. helmikuuta 1918, Varavääpeli 23. maaliskuuta 1918, Vääpeli 5. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk; Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
M > Erkki Nestor Myllykytö myöh. Sankelo

(1. tammikuuta 1897 Kortesjärvi – 13. huhtikuuta 1938) oli suomalainen jääkärikersantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Jaakko Myllykytö ja Anna Laukki. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1928 Aino Maria Luukkosen kanssa. Tämä Kortesjärveläinen maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 29. lokakuutakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aseiden vastaanotto ja rintamallelähettämistehtäviin ja määrättiin huhtikuussa 1918 alkaen varusmestariksi 2. ja 5. Jääkärirykmentin täydennyspataljoonaan. Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin 2. elokuuta 1918 alkaen 5. Jääkärirykmentin (myöh. Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4) 3. konekiväärikomppaniaan. Hän erosi armeijasta 11. tammikuuta 1919 ja liittyi huhtikuussa 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan ja toimi joukkueenjohtajana 3. pataljoonan 3. komppaniassa. Hän kuului retkikuntaan sen Suomeen paluuseen ja lopulliseen hajottamiseen saakka ja otti osaa pohjoisrintamalla käytyihin taisteluihin. Sotilasuransa jälkeen hän toimi työmiehenä Kangasalla ja Tampereella sekä maaliskuusta 1935 alkaen Vallisaaren ammusvaraston työ- ja vartiomiehenä. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Kersantti vuoden 1918 lopulla. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
M > Juho Valtteri Myllykytö myöh. Sankelo

(22. joulukuuta 1892 Kortesjärvi – 22. maaliskuuta 1942 oli suomalainen jääkärikersantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Jaakko Myllykytö ja Sanna Kaisa Antintupa. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1930 Gerda Fransilia Nyholmin kanssa. Myllykytö kävi kolme luokkaa kansakoulua ja työskenteli kotitalossaan Kortesjärvellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 9. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 30. syyskuuta 1916 ja laskettiin siviilitöihin. Hän palasi takaisin pataljoonan täydennysjoukkoon 13. elokuuta 1917 ja sieltä edelleen takaisin 3. komppaniaan 16. elokuuta 1917. Hänet siirrettiin uudelleen pataljoonan täydennysjoukkoon 6. lokakuuta 1917, josta hänet laskettiin siviilitöihin 10. lokakuuta 1917. Suomeen Myllykytö palasi takaisin sisällissodan jälkeen tammikuussa vuonna 1919 ja sai töitä Riihimäen pakkotyölaitoksen vartijana ja myöhemmin etsivänä poliisina Kotkasta. Kotkasta hän muutti Helsinkiin ja siirtyi konstaapeliksi Helsingin poliisilaitokselle, missä hän palveli vuoteen 1924 saakka. Myöhemmin hän työskenteli varastomiehenä Suojeluskuntain ase- ja konepajassa sekä yliesikunnan taisteluvälineosastolla, kunnes vuonna hän siirtyi Merivartiolaitoksen palvelukseen vuonna 1930. Seuraavana vuonna hän siirtyi Vallisaaren ammusvarastolle vartiomieheksi.Myllykytö vaihtoi vuonna 1925 nimensä Sankeloksi. Hänet haudattiin Malmille. Ylennykset: Kersantti 1918. Kunniamerkit: Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
M > Kustaa Kasper Myllymäki

(16. huhtikuuta 1897 Alahärmä – 10. syyskuuta 1969) oli suomalainen jääkärialikersantti. Hänen vanhempansa olivat räätäli Antti Myllymäki ja Sanna Erikoinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Aina Olivia Roosin kanssa, joka kuoli vuonna 1931. Myllymäki kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä Alahärmässä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 23. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Myöhemmin hänet siirrettiin 11. helmikuuta 1917 alkaen Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin elokuussa vuonna 1917 siviilitöihin Saksaan. Myllymäki palasi takaisin Suomeen sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918. Palattuaan hän työskenteli työmiehenä Alahärmässä ja Jepualla. Hän palveli 18. huhtikuuta 1919 alkaen lyhyen ajan alikersanttina Jääkäriprikaatin polkupyöräosastossa. Vuonna 1930 Myllykäki matkusti Kanadaan. Hänet haudattiin South Porcupineen, Ontarioon, Kanadaan. Ylennykset: Alikersantti 18. huhtikuuta 1919. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
M > Aaro Allan Myllynen myöh. Katermo

Myllynen käytti Saksassa peitenimeä Arno Allan Katermo, jonka sukunimen hän vaihtoi lopulta nimekseen vuonna 1941, (17. toukokuuta 1896 Lieksa – 11. syyskuuta 1948) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Pekka Myllynen ja Karolina Charlotta Rusanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1941 Elin Viktoria Idmanin myöh. Harmo kanssa. Hän kävi Nurmeksen yhteiskoulun vuosina 1908 – 1910, mutta erosi 3. luokalta. Myöhemmin hän opiskeli vuosina 1918 - 1922 Münchenissä musiikkia, sekä kirjallisuus- ja taidehistoriaa.
Katermo liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 2. tammikuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Myöhemmin hänet siirrettiin 12. helmikuuta 1918 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hän erosi myöhemmin. Katermo palasi takaisin Suomeen syksyllä vuonna 1922 ja työskenteli sen jälkeen toimittajana vuosina 1923 – 1924 Karjalan Aamulehdessä ja vuosina 1927 – 1932 Etelä-Suomen toimituksissa. Myöhemmin hän toimi freelancerina sanomalehtialalla. Lehtiin hän kirjoitteli lähinnä artikkeleita, arvosteluja, pakinoita ja novelleja.
Talvi- ja jatkosodan aikana Katermo toimi aluksi aikakauslehtien toimituksissa, kunnes jatkosodan puhjettua hänet sijoitettiin joukkueenjohtajaksi ja vartiopäälliköksi 192. Ilmasuojelukomppaniaan Munkkiniemeen. Hän palveli myös vuosina 1942 – 1943 Helsingin suojeluskuntapiirin liikennetoimistossa. Sotien jälkeen hän jatkoi työskentelyään aikakauslehtien toimittajana ja lopulta Pohjois-Pohjan toimitussihteerinä Kemissä. Hänet haudattiin Helsinkiin Kaartin hautausmaalle. Ylennettiin Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917, Vääpeli 1941. Kunniamerkit:  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Einar Otto Evert Karlsson Myntti
Bertel Efraim Mårtenson
M > Oskari Arvid Mäenpää

(30. huhtikuuta 1897 Kortesjärvi – 25. joulukuuta 1969) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Hermanni Mäenpää ja Maija Liisa Ylikoski. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1929 Martta Sofia Maikkulan kanssa. Mäenpää kävi kansakoulun ja työskenteli maanviljelijänä Kortesjärvellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 27. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Hän astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan rehumestariksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä ja Säiniöllä sekä Viipurissa. Mäenpää määrättiin sisällissodan jälkeen suoritetussa armeijan uudelleenjärjestelyssä Suomen valkoiseen kaartiin, missä hän toimi Lapuan pataljoonan rehumestarina ja 24. lokakuuta 1918 alkaen rykmentin rehumestarina ja hevoshoitopäällikkönä. Mäenpää erosi armeijasta 16. toukokuuta 1919 vain liittyäkseen Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan. Retkikunnalla hän osallistui taisteluihin Rajakonnussa ja Kavannossa, missä hän haavoittui. Myöhemmin Mäenpää osallistui vielä Itä-Karjalan sotaan, joka käytiin vuosina 1921 – 1922. Sodassa hän osallistui Porajärven taisteluun.
Sotaretkiltä palattuaan Mäenpää työskenteli maanviljelijänä ja työnjohtajan apulaisena Pohjois-Suomessa ja vuodesta 1930 alkaen Muurolan parantolan palkollisena. Mäenpää osallistui talvisotaan Muurolan Sotasairaalan palveluksessa ja myöhemmin vääpelinä Jalkaväenkoulutuskeskus 5:n toimituskomppaniassa. Sotien jälkeen Mäenpää hoiti pientilaansa Muurolan Terunperällä. Hänet haudattiin Rovaniemelle. Ylennykset: Varavääpeli 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 25. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Aunuksen Vapaussodan muistomitali,  Jääkärimerkki.
M > Leo Mäkelin

(15. joulukuuta 1897 Tampere –) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat sanomalehdentoimittaja kansanedustaja Yrjö Esaias Emanuel Mäkelin ja Liisa Vuorenmaa. Mäkelin kävi neljä luokkaa Oulun suomalaista lyseota ja työskenteli kauppa-apulaisena Oulussa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 14. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Mäkelin astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Vaasassa hän kuitenkin periaatteellisiin syihin vedoten anoi eroa sotapalveluksesta, minkä johdosta hän oli sisällissodan ajan pidätettynä Vaasassa. Hänet kumminkin vapautettiin sodan jälkeen. Hän matkusti vapauduttuaan Vaasasta Ouluun, missä hän toimi liikeapulaisena osuusliike Voimanselvennä sähköosastolla maaliskuuhun 1919. Mäkelin matkusti talvella vuonna 1921 Ruotsin kautta Venäjälle ja sieltä saatujen  tietojen mukaan hän työskenteli siellä muun muassa Petroskoin seminaarissa sähköopin ja kemian opettajana. Mäkelin kävi Suomessa 1960 - luvulla, jonka jälkeen hänestä ei ole saatavilla tietoja. Ylennykset: Varavääpeli 11. helmikuuta 1918.
M > Anton Mäkelä

(4. huhtikuuta 1897 Helsinki – 1. huhtikuuta 1926) oli suomalainen suojeluskuntaupseeri. Hänen vanhempansa olivat vahtimestari Anton Mäkelä ja Eva Maria Spiring. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Aleksandra (Sanni) Matilda Veijalaisen kanssa. Mäkelä kävi kansakoulun ja kaksivuotisen liikeapulais-iltakurssin Helsingissä sekä suoritti yksityisesti viidennen luokan Hämeenlinnan lyseossa vuonna 1921. Hän työskenteli konttoristina ja sähköttäjänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 28. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, missä hän haavoittui 17. lokakuuta 1916 ja oli sen jälkeen hoidettavana eri sairaaloissa. Haavoista parannuttuaan hänet siirrettiin 2. huhtikuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon, mistä hänet siirrettiin takaisin omaan komppaniaansa 23. toukokuuta 1917. Mäkelä astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan esikuntavääpeliksi 5. Jääkärirykmentin 13. jääkäripataljoonaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella muun muassa Kuokkalassa ja etenemiseen Rajajoelle. Sisällissodan jälkeen Mäkelä palveli edelleen 5. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin myöhemmin muotoon Kuopion jalkaväkirykmentti 4. Rykmentissä hänet määrättiin 2. heinäkuuta 1918 alkaen rykmentin esikuntaan esikuntavääpeliksi. Hänet komennettiin 15. syyskuuta 1918 Viipurin upseerikokelaskouluun, josta hän palasi takaisin rykmenttiinsä kurssin jälkeen 29. tammikuuta 1919. Armeijasta Mäkelä erosi 13. helmikuuta 1919 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen. Suojeluskunnissa hänet sijoitettiin 1. maaliskuuta 1919 alkaen Lopen suojeluskunnan paikallispäälliköksi, josta hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1922 Joensuun suojeluskuntapiiri VII alueen päälliköksi. Hänet on haudattu Malmille. Mäkelä kävi suojeluskuntaupseerikurssin vuonna 1923 ja taktiikan soveltamiskurssin vuonna 1925 Suojeluskuntain päällystökoulussa. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli maaliskuussa 1918, Suojeluskuntaupseeri 5. maaliskuuta 1923. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.
Evert Mäkelä
M > Juho Emil Mäkelä

(17. marraskuuta 1896 Kortesjärvi – 29. marraskuuta 1955) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Iisakki Mäkelä ja Liisa Lillkock. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Lahja Katarina Lindenin kanssa. Mäkelä kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä Kortesjärvellä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 15. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin 21. toukokuuta 1916 pataljoonan haupitsipatteriin. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella.
Mäkelä astui Suomen armeijan palvelukseen jefreitteriksi ylennettynä Saksassa 7. helmikuuta 1918. Takaisin Suomeen hän palasi aselaiva S/S Virgolla 3. maaliskuuta 1918. Suomessa hänet komennettiin jaosjohtajaksi Jääkäritykistön 3. patteriin. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Kurussa, Muroleessa, Viljakkalassa ja Ylöjärvellä sekä Tampereella. Näissä taisteluissa hän haavoittui lievästi Epilässä 2. huhtikuuta 1918. Tampereen vapautuksen jälkeen hänet sijoitettiin tykistön uudelleen järjestelyn yhteydessä perustetun Jääkäritykistöprikaatin 3. jääkäripatteriston 5. patteriin, jonka mukana osallistui Viipurin valloitukseen.
Mäkelä palveli sisällissodan jälkeen aluksi Suomen tykistökoulussa ja 2. helmikuuta 1919 - 3. syyskuuta 1919 välisen ajan rehumestarina Vuoristotykistössä, josta hänet siirrettiin 1. kesäkuuta 1920 Rannikkotykistörykmentti I :n 1. patteriston 23. patteriin kapitulanttivääpeliksi. Edellä mainitun patterin päällikkönä hän toimi 1. kesäkuuta 1920 - 11. joulukuuta 1921 välisen ajan. Hänet komennettiin 4. maaliskuuta 1922 koulutusaliupseeriksi Rannikkotykistön kapitulanttikouluun. Hän suoritti kyseisen koulun vuonna 1924. Myöhemmin hänet määrättiin 26. joulukuuta 1924 alkaen vääpeliksi 3. patteriston 39. patteriin, josta hän erosi 1. helmikuuta 1927, jonka jälkeen hän työskenteli 1. syyskuuta 1927 alkaen Merisotakoulun kadettiosaston talonmiehenä vuoteen 1945 saakka. Vuonna 1945 hänet siirrettiin Puolustusministeriön palvelukseen ja oli sen palkollisena vuoteen 1951 saakka. Puolustusministeriöstä hän siirtyi Suomenlinnan komendantintoimiston talonmieheksi ja lämmittäjäksi ja oli tehtävässä vuoteen 1953 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle. Hänet haudattiin Mikkeliin Kyyhkylän veljeshautaan. Ylennykset: Jefreitteri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 6. huhtikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk. ,  Vapaussodan muistomitali soljen kera, Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 2. lk. mitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
M > Matti Vihtori Mäkelä

(2. syyskuuta 1897 Ylihärmä – 19. heinäkuuta 1964) oli suomalainen jääkärivääpeli Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Vihtori Mäkelä ja Sanna Maria Stenman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Fanny Eliina Kalijärven kanssa, josta hän erosi vuonna 1931. Mäkelä kävi kansakoulun ja työskenteli maanviljelijänä Alahärmässä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 29. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Mäkelä astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 6. Jääkärirykmentin 16. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Säiniöllä, Kelkkalassa ja Viipurissa. Mäkelä toimi sisällissodan jälkeen koulutusaliupseerina 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 6:ssa, josta muodostettiin myöhemmin ensin Jääkäripataljoona 3 ja sitten Kajaanin sissipataljoona. Hänet siirrettiin Kajaanin sissipataljoonasta 16. tammikuuta 1919 Kuopion jalkaväkirykmentti 4:ään, josta hän erosi  jo tammikuuta 1. helmikuuta 1919 ja liittyi Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan. Mäkelä toimi retkikunnalla joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä rykmentin II pataljoonan 1. komppaniassa. Hän osallistui retkikunnalla taisteluihin Pisissä, Saarimäellä, Aunuksenkaupungin ympäristössä, Tuuloksen rintamalla ja Viteleessä. Sotaretkiltä palattuaan Mäkelä työskenteli työnjohtajana tietyömailla Pohjois-Suomessa.
Myöhemmin hän asui muun muassa kuusi vuotta Kanadassa. Hänet haudattiin Ouluun. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 5. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaudenmitali 2. lk;  Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Aunuksen Vapaussodan muistomitali,  Jääkärimerkki.
Niiles Ruben Mäkelä