stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Massaspektrometria
Ionisaattorit > Thermospray

TSP:ssä (eng. thermospray) suoloja sisältävä ja liuottimeen liuotettu nestemäinen näyte pumpataan kuumennettuun ohueen putkeen (kapillaariin). Näyte kuumenee kapillaarissa ja päätyy sen kautta pieneen vakuumikammioon yliäänennopeudella liikkuvana hienojakoisena suihkuna, jossa näytteen ionit ja liuotin erkanevat toisistaan. Ionien pois erottumista liuottimesta saatetaan tehostaa elektrodilla aikaansaaduin koronapurkauksin lähellä suuttimen ulostuloa. Kammion kyljessä on reikä, jonka ulkopuolella on sarja sähköisesti varattuja levyjä, joissa on reikä keskellä. Vastapuolella kammion reikää on ioneita luotaan työntävä elektrodi. Ionit työntyvät sen vaikutuksesta ohivirtaavasta suihkusta reiästä ulos ensimmäisen levyn (linssin) reiälle. Levyt kohdistavat vastaanottamansa ionit tiiviiksi suihkuksi, jonka ne kiihdyttävät jatkuvana syöttönä eteenpäin massa-analysaattorille.
Ionisaattorit > APCI

APCI (eng. atmospheric pressure chemical ionization) on kemiallisen ionisaation (CI) kaltainen menetelmä, jossa ionisaatio tapahtuu maanpinnan normaalissa ilmakehän paineessa. Näyte on vesiliukoinen tai verrattain heikosti vesiliukoinen. APCI:ssa syötetään paineen avulla nestemäistä ja enimmillään 1 500 u molekyylejä sisältävää näytettä ohueksi sumumaiseksi suihkeeksi virtauskaasun (yleensä käytetään typpeä) avustamana lämmittimen ohi. Lämmitin kuumentaa suihkun, jolloin suihkun pisaroista haihtuu liuotin ja jäljelle jäävät näytemolekyylit, jotka liikkuvat koronapurkauksia tuottavan elektrodin ohitse. Elektrodilla tapahtuu virtauskaasun ja näytemolekyylien välillä kemiallinen ionisaatio. Muodostuu yhdenarvoisia ioneita, jonka jälkeen näyteionit jatkavat matkaansa massa-analysaattorille.
Ionisaattorit > APPI

APPI (eng. atmospheric pressure photoionization) toimii kuten APCI, mutta siinä ionisaation saa aikaan UV-lampun lähettämien fotonien aiheuttama fotoionisaatio koronapurkausten sijaan. APPI:a käytetään kun APCI:n tai ESI:n avulla ei voida ionisoida tutkittuja aineita. Tilanne on  tämä erityisesti silloin kun aineet ovat rasvaliukoisia.
Ionisaattorit > DART

DART:issa (eng. direct analysis in real time) tutkitaan kiinteitä pintoja nesteissä ja kaasuissa ilman näytteen valmistelua. Fragmentaatiota ei juurikaan tapahdu. Pinta ei muunnu, sillä ionisaatio tapahtuu normaali-ilmakehän paineessa ja ilman sähköisiä jännitteitä. Kaasua kuten heliumia tai typpeä ionisoidaan, sitten neutraloidaan verkkomaisen elektrodin avulla ja tämä neutraaleja osasia sisältävä suihku ohjataan tutkittavalle pinnalle. Neutraalit osaset ionisoivat näytettä ja ilman. Ionit syötetään massa-analysaattorille.
Massa-analysaattorit

Massa-analysaattorilla erotetaan ionisaattorin tuottamat ionit. Analysaattoreita on monenlaisia. Ne luokitellaan ionien liike-energian eroihin perustuviin sähköstaattisiin sektorianalysaattoreihin (eng. electric sector, E tai ESA), liikemäärien eroihin perustuviin magneettisektorianalysaattoreihin (eng. magnetic sector, B), lentoradan vakauden eroihin perustuviin kvadrupolianalysaattoreihin (eng. quadrupole, Q), liikenopeuden eroihin perustuviin TOF-analysaattoreihin (eng. time-of-flight), ioniloukku- (eng. ion trap, IT), FTICR- (eng. fourier transform ion cyclotron resonance) sekä FT-OT-laitteisiin (eng. fourier transform orbitrap), joista kolmessa jälkimmäiseksi mainitussa ionien erottelu ja analyysi perustuu ionien resonanssitaajuuksien eroihin.
Tähän kappaleeseen ei ole lueteltu kaikkia olemassa olevia analysaattoreita.
Massa-analysaattorit > Tandemi- ja hybridianalysaattorit

Analysaattoreita voidaan yhdistää eri menetelmiä käyttäviksi ketjuiksi. Tätä kutsutaan tandemimassaspektrometriaksi (MS/MS tai MS2) ja yhdistetyistä analysaattoreista koostuvaa laitetta hybridimassaspektrometriksi. Näissä yhdistetään vähintään kaksi samanlaista tai erilaista analysaattoria. Hybridimassaspektrometrejä käytetään useisiin tarkoituksiin: rakenteen, isotooppien, fragmentoitumismekanismien, lämpökemialliseen ja korkeaa herkkyyttä vaativaan tutkimiseen.
Tandemimassaspektrometria jaetaan tila ja aika tandemi-MS:ään. Tila tandemi-MS:ässä ionit erotellaan fyysisesti toisistaan kahteen eri massa-analysaattorin tilaan, joista ne syötetään eteenpäin muille analysaattoreille. Tähän luokkaan kuuluvat muun muassa kvadrupoli-, TOF-sähköstaattiset- ja magneettiset analysaattorit. Näitä voidaan käytännössä liittää 3–4 analysaattorin ketjuiksi. Aika tandemi-MS:sissä ionit vangitaan samaan massa-analysaattorin tilaan ja ne erotellaan siinä tietyn ajanjakson aikana ja syötetään eteenpäin muille analysaattoreille. Näihin kuuluvat FTICR-, orbitrap- ja muunlaiset ioniloukkuanalysaattorit. Näitä voidaan käytännössä liittää 7–8 analysaattorin ketjuiksi, sillä ioneita ei välttämättä hävitetä ioniloukuissa, jolloin ketjun viimeisellekin analysaattorille riittää vielä ioneita.
Massa-analysaattorit > Kvadrupoli ja multipolit

Vuonna 1953 keksityissä kvadrupoleissa erottelu perustuu ionien lentoratojen vakauksien eroihin. Laiteessa ioneita suihkutetaan ionisaattorilta sähköisesti varattujen reiällisten levyjen (linssien) kautta, jotka keskittävät suihkun tiiviiksi.
Suihku etenee neljän keskenään täysin yhdensuuntaisen pyöreän tangon väliin. Tankojen välillä vallitsee niitä vastaan kohtisuora sähkökenttä siten, että vastakkaiset tangot ovat keskenään samassa sähköisessä potentiaalissa ja vierekkäiset toisiinsa nähden vastakkaisissa potentiaaleissa. Sähkökentän suuntaa muutetaan äkillisesti kussakin tangossa toistuvasti tietyllä taajuudella.
Sähkökenttä ajaa ionit vuorotellen kohti kutakin tankoa, jolloin ne päätyvät tankojen välissä liikkuessaan spiraalimaiseen liikkeeseen. Pienen m/z:n omaavat ionit reagoivat sähkökenttään suuren m/z:n omaavia ioneita voimakkaammin, jolloin ionit, joiden m/z on kyllin pieni, ajautuvat yhä leveämpään spiraaliliikerataan ja siten ne törmäävät tankoihin ennen poistumistaan kvadrupolista. Näin pienen m/z:n omaavat ionit saadaan karsittua pois kvadrupolista ulos tulevasta ionisuihkusta.
Suuren m/z:n omaavat ionit eivät keskity suihkun keskiöön alussa kuvattujen linssilevyjen jännitteiden ollessa pieniä, mutta pienen m/z:n omaavat ionit keskittyvät. Kunnolla keskittymättömillä suuren m/z:n omaavilla ioneilla lähtötilanteen spiraalimainen liikerata tankojen sähkökenttään päätyessään on jo niin laaja, että ne törmäävät tankoihin ennenaikaisesti.
Linssien jännitettä säätämällä ja tankojen sähkökentän voimakkuutta tai muutostaajuutta muuntamalla kvadrupolista saadaan "suodatettua" ulos vain tietyn m/z omaavia ioneita sisältävä ionisuihku.
Muunnelmia kvadrupoleista (Q/q) ovat muun muassa heksapolit (H/h), joissa on kuusi tankoa ja oktapolit (O/o), joissa kahdeksan tankoa, sekä muut multipolit. Näitä sisältävien tandemimassaspektrometrien nimien lyhenteissä tavallisesti isokirjaiminen Q/H/O symboloi analysaattoria, jossa on linssit ja tangot, ja q/h/o analysaattoria, jossa on vain tangot. Nämä voidaan yhdistää perättäin esimerkiksi QqQ analysaattoriksi, joista ensimmäinen jaottelee ionit fragmentoitavaksi keskimmäisessä (kts. fragmentaatiomenetelmät). Viimeinen erottelee fragmentoituja ioneita niiden m/z mittausta varten havaitsimella.
Massa-analysaattorit > Orbitrap

Orbitrap (”kiertoloukku”) on vuonna 2005 toteutettu massan analysointilaite. Ionien erottelu ja analyysi perustuu niiden resonanssitaajuuksien eroihin. Orbitrapien resoluutio on korkea ja riippuu ionien m/z-arvoista. Resoluutio heikkenee m/z-suhteen kasvaessa.
Laitteessa on tynnyrimäinen ontto elektrodi, jonka sisällä on kiinteä elektrodi, joka sieppaa ionit kiertävään liikkeeseen itsensä ympärille. Ionien kiertävä liike aiheuttaa sähkövirran muutoksia ulkoiselle elektrodille. Muutoksien yhdistyneet taajuudet muutetaan Fourierin muunnoksen avulla m/z-arvoiksi massapektriin.
Ionit jäävät loukkuun kiertämään elliptisiä ratoja pitkin, koska niiden sähköinen vetovoima sisäiseen elektrodiin kumoutuu niiden kiertoliikkeen inertian (jatkuvuuden) vuoksi. Ionien radat kiertävät edestakaisin elektrodia tietyllä alueella, jolloin niiden radat muistuttavat spiraalia. Edestakaiset liikkeet ovat riippumattomia ionien liikkeestä elektrodin ympäri ja kaikista muista parametreistä, paitsi ionien m/z-arvoista.
Elektrodien välistä jännitettä madalletaan aluksi, jotta ionit voidaan suihkuttaa kammioon. Ionien päätyessä kammioon aletaan jännitettä nostaa kunnes ionit saavuttavat halutun kiertoradan, jonka jälkeen jännitteet pidetään vakioina.
Orbitrapeissa ionisaation lähteenä käytetään muun muassa MALDI-laitteita, sillä ne tuottavat lyhyen sopivan pulssimaisen ionipaketin, mutta ESI-laitteita ei voida käyttää sellaisenaan, sillä niissä ionisuihku on jatkuvaa.
Kaikissa kaupallisissa orbitrapeissa tynnyrimäiseen kammioon saapuvat ionit jaotellaan C-loukun (trap) avulla. C-loukku koostuu yleensä suunnilleen C:n muotoon taivutetuista useista elektrodeista, joiden keskellä on tila, jota pitkin ionit pääsevät liikkumaan. Ionien saapuessa loukkuun, loukun päällimmäisiin ja alimmaisiin elektrodeihin asetetaan muuttuvat vaihtovirran aiheuttamat sähkökentät, jotka ajavat ioneita keskelle C-loukun rataa. Ionit jäävät liikkumaan tietylle alueelle loukkuun. Törmäykset loukussa olevan typen kanssa hidastavat ioneita. Kyllin suuren hidastumisen jälkeen (kun ioneilla on sopiva kineettinen energia) erisuuruiset tasavirrat asetetaan C-loukun elektrodeihin, siten että ionit sinkoavat C:n muotoisesta loukun sisäkaaresta ulos keskittyvänä suihkuna orbitrapiin.
Massa-analysaattorit > TOF

Lentoajan (eng. time-of-flight, TOF) analysaattorit perustuvat ionien nopeuksien eroihin. Yksinkertaisimmissa lineaarisissa TOF-analysaattoreissa (LTOF) ionisaattorilta saapuvat ionit keskitetään sähköistettyjen reiällisten levyjen avulla ohueksi virraksi ja kaikille ioneille annetaan sähkökentän avulla sama liike-energia. Sitten ionit saapuvat tilaan, jossa niihin ei vaikuteta sähkökentän avulla. Tällöin ionit alkavat erottua toisistaan massojensa perusteella. Vaikka kaikilla ioneilla on sama energia, liikkuvat suuren massan ionit pienimassaisia hitaammin. Ionit liikkuvat tunnetun pituisen matkan suoraan ja saapuvat sitten havaitsimelle. Ionien lentoaikojen ja niille annetun energian perusteella voidaan laskea niiden m/z-arvot havaitsimelta tulleista signaaleista.
TOF-analysaattorit on usein yhdistetty MALDI-ionisaattoriin TOF-MALDI-yhdistelmäksi, koska se sopii TOF-analysaattoriin hyvin tuottamansa lyhyen ionisuihkun ansiosta, toisin kuin esimerkiksi ESI. TOF-MALDI-massaspektrometrit kykenevät havaitsemaan parhaimmillaan yli 300 000 daltonin ioneita satojen attomoolien (10-18 mol) määrinä. Laitteet ovat siis hyvin herkkiä.
Massa-analysaattorit > Magneettiset ja sähköstaattiset sektorianalysaattorit

Sektorianalysaattorit luokitellaan magneettisiin (B) ja sähköstaattisiin (E) sektorianalysaattoreihin. Magneettisissa analysaattoreissa (B) ionit erotellaan magneettikentän avulla niiden liikemäärien (liikemomenttien) erojen perusteella. Erot johtuvat eriävistä m/z-arvoista. Ionit kiihdytetään jännitteen (V) avulla samaan nopeuteen putkeen, jossa on voimakas magneettikenttä. Kentän vaikutuksesta pienimpien m/z omaavien ionien liikeradat kaareutuvat eniten ja suurimpien vähiten. Putken ulostulon kohdalta tulleet ionit voidaan havaita ja niiden m/z-arvot laskea, jos tunnetaan magneettikentän voimakkuus ja kiihdyttimen jännite. Jännite-eroa voidaan muuttaa, jolloin kunkin eri m/z-ionien virrat voidaan kohdistaa paikallaan olevaan ionien havaitsimeen.
Sähköstaattiset analysaattorit (E) erottavat ionit niiden eriävien m/z-arvojen perusteella sähkökenttää käyttäen. Niissä on eri jännitteen omaavat eri napaiset ja kaarevat levyt, joiden väliin vakionopeuksinen ionisuihku ohjataan. Ionit eriävät toisistaan niiden liike-energian (kineettisen energian) erojen myötä eri m/z omaaviksi suihkuiksi, jotka voidaan havaita.
B- ja E-analysaattoreita voidaan yhdistää erilaisiksi yhdistelmiksi kuten BE, EB, BEB jne.
Massa-analysaattorit > Taulukko yleisten massa-analysaattorien tyypillisistä ominaisuuksista

| Analysaattori | Analysaattori | Puoliarvoleveyden (FWHM) resoluutio | Massatarkkuus (ppm) | Skannausnopeus | Maksimi m/z | Dynaaminen alue (pienimmän ja suurimman mahdollisen m/z-mittausarvon välinen suhde) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Pienen resoluution laitteet
| QqQ (kvadrupoli) |  | 7 500 (kun m/z 508) | 5–500 ppm | 5 000 u/s | 3 000 m/z | 105–106 |
| IT/LIT (ioniloukku) |  | 10 000 | 50–500 ppm | 33 000 u/s | 4 000 m/z | 104 |
| Qq-LIT |  | 9 200 (kun m/z 922) | 50–500 ppm | 20 000 u/s | 2 000 m/z | 105–106 |
Suuren resoluution laitteet
| TOF | TOF | 20 000 (kun m/z 1 000) | < 1–2 ppm (sisäinen kalibraatio) | 40 Hz | 20 000 m/z | 104–105 |
| TOF | Qq-TOF | 60 000 (kun m/z 1 222) | < 1–2 ppm (sis. kal.) | 100 Hz | 40 000 m/z | 104–105 |
| TOF | IT-TOF | 10 000 (kun m/z 1 000) | < 2 ppm (sis. kal.) | 10 Hz | 5 000 m/z | 103 |
| Orbitrap | Orbitrap | 140 000 (kun m/z 200) | < 1 ppm (sis. kal.) < 3 ppm (ulkoinen kal.) | 12 Hz 17 500 resoluutiolla (kun m/z 200) | 6 000 m/z | 103–104 |
| Orbitrap | LTQ-Orbitrap | 240 000 (kun m/z 400) | < 1 ppm (sis. kal.) < 3 ppm (ulk. kal.) | 8 Hz 15 000 resoluutiolla (kun m/z 400) | 4 000 m/z | 103–104 |
| Orbitrap | Q-Orbitrap | 140 000 (kun m/z 200) | < 1 ppm (sis. kal.) < 5 ppm (ulk. kal.) | 12 Hz 17 500 resoluutiolla (kun m/z 200) | 4 000 m/z | 103–104 |
| FT-ICR | LTQ-FT 7 teslan magneetti | 750 000 (kun m/z 400) | < 1 ppm (sis. kal.) < 1.2 ppm (ulkoinen kal.) | 1 Hz 100 000 resoluutiolla (kun m/z 400) | 4 000 m/z | 103–104 |
| FT-ICR | Qq-FT 7 teslan magneetti | 10 000 000 (kun m/z 400) | < 1 ppm (sis. kal.) < 1.5 ppm (ulkoinen kal.) | 1 Hz 250 000 resoluutiolla (kun m/z 400) | 10 000 m/z | 103–104 |
Fragmentaatiomenetelmät

Fragmentaatiossa pyritään tarkoituksenmukaisesti pilkkomaan ioneita massaspektrometrissä eri menetelmin, jotta saadaan selville rakenteellista tietoa tutkittavista aineista. Fragmentaatiota käytetään usein esimerkiksi peptidien ja suurempien proteiinien tutkimuksessa ja sen avulla voidaan selvittää näiden aminohapposekvenssejä. Fragmentaatiota voidaan käyttää joissakin hybridimassaspektrometreissä.
Fragmentaatiomenetelmät > Törmäysfragmentaatio

Ionien törmäykset kaasun kanssa aiheuttavat ionien fragmentaatiota ja tämä pilkkoutuminen perustuu sidosvärähtelyihin. Tästä yksi menetelmä on CID. CID:ssä (eng. collision-induced dissociation), eli törmäysaktivoidussa dissosiaatiossa (käytetään myös nimitystä CAD) reagoimattomia jalokaasumolekyylejä tuodaan MS:n vakuumiin ja ionit törmäävät näihin pilkkoutuen. CID:ssä ionin liike-energia muuttuu ionin sisäiseksi energiaksi, kun törmäytetään samalla nopeudella liikkuvat ioni ja kaasu. Katkeaminen CID:ssä voi olla homolyyttistä (radikaaleja muodostuu) tai heterolyyttistä (ioneita muodostuu).
Reagoimattomia jalokaasuja käytetään, vaikka ne ovat keveitä verrattuna esimerkiksi happeen. Happi muodostaa radikaaleja, ja muutkin ei-jalokaasut reagoivat. Raskaat jalokaasut, kuten ksenon, ovat hyviä, sillä niillä on enemmän liike-energiaa painonsa vuoksi.
Kaasujen törmäyksiin perustuvat menetelmät ovat verrattain epätarkkoja.
Fragmentaatiomenetelmät > Fotonifragmentaatio

Fotonien käyttö fragmentaatiossa on spesifisempää kuin kaasujen käyttö. FTICR MS:sää käytettäessä suurimpana etuna esimerkiksi IRMPD:ssä (eng. infrared multiphoton dissociation) CID:iin verrattuna on analyysin nopeus.
Fragmentaatiomenetelmät > Elektronifragmentaatio

ECD:ssä (eng. electron-capture dissociation) fragmentoidaan matalan energian (< 0.2 eV) elektronien avulla ioneita. Menetelmä on spesifinen ja toimii radikaalireaktioiden kautta, sillä ionin siepatessa yksittäisen elektronin muodostuu radikaali kationi, joka voi dissosioitua. ECD:tä käytetään monivarauksellisten positiivisten ionien fragmentointiin. ECD on yleisesti käytetty ja sopii erityisesti isoille ioneille. Matalan energian elektronit menetelmään tuo katodi.
Dissosioituminen on nopeaa muihin menetelmiin verrattuna, joten mitään varauksen siirtymiä ei ehdi tapahtua (katkeaminen on siis pitkälti sidosenergiasta riippumatonta) ja sidos katkeaa helpoiten siitä kohtaa, johon protoni on siirtynyt. Elektronit ovat kuitenkin pienempiä kuin esim. CID:ssä käytetyt jalokaasuatomit, joten törmäyksiä tapahtuu suhteessa muihin menetelmiin vähän. ECD ei sovellu ioniloukuille, koska niiden voimakas sähkökenttä vaikuttaa elektronien liikkeeseen vähentäen niiden lämpöenergiaa, jolloin ne lopulta sinkoutuvat ulos loukusta. Ioniloukuille sopii ECD:n muunnelma ETD (eng. electron transfer dissociation).
Fragmentaatiomenetelmät > Taulukko fragmentaatiomenetelmistä

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Metodi (fragmentoija) | Fragmentaatio perustuu | Fragmentoijien energia | Metodille sopivat laitteet |
| CID (kaasu) | sidosvärähtelyihin | Matala | QqQ, IT, QqTOF, QqIT, FTICR |
| CID (kaasu) | sidosvärähtelyihin | Korkea | TOF, B (mm. EBEB) |
| SID (kaasu) | sidosvärähtelyihin | Matala | QqQ, IT, (FT)ICR, BqQ |
| SID (kaasu) | sidosvärähtelyihin | Korkea | TOF |
| IRMPD (fotonit) | sidosvärähtelyihin | Matala | FTICR, IT |
| ECD (elektronit) | elektronien virittymiseen | Matala | FTICR |
| ETD (elektronit) | elektronien virittymiseen | Matala | IT |
Fragmentaatiomenetelmiä: Collision induced dissociation (CID), Surface-induced dissociation (SID), Infrared multiphoton dissociation (IRMPD), Blackbody infrared radiative dissociation (BIRD), Electron capture dissociation (ECD), Electron detachment dissociation (EDD), Electron transfer dissociation (ETD) ja Electron-induced dissociation (EID). Laitteiden nimien selvennykset: ICR: ionisyklotroniresonanssi, IT: ioniloukku (trap), BqQ: hybridi, jossa magneetti (B), kvadrupoli non-RF MS (q) ja  kvadrupoli MS Q) sekä TOF: lentoaika-analysaattori.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Massaspektrometria Wikimedia Commonsissa
Glukagonin teoreettisesti laskettu isotooppijakauma.
Massaspektrometrian resoluution. Piikin resoluutio laskettuna kahdesta toisiinsa osin sulautuneesta piikistä käyttäen sulautumisalueen korkeutta (vasemmalla) ja yhdestä piikistä käyttäen puoliarvoleveyttä (FWHM-arvo).
Kenttädesorptiossa kuumennetulta mikroskooppisia piikkejä/levyjä täynnä olevalta ja sähkövarauksen omaavalta johtimelta (musta) siirtyy johtimen sähkökentän muodostamia kationeja katodin ohitse massa-analysaattorille.
Plasmadesorptio yhdistettynä TOF analysaattoriin.
MALDI. Näytettä (punainen) on matriisin (musta) seassa. Laserpulssi desorptoi näytettä ja matriisia pois näytelevyn pinnalta. Todennäköisesti matriisista siirtyy protoni (H+) näytemolekyylille, joka saa siihen aikaan positiivisen varauksen.
MALDI:n teräksinen näytelevy. Ympyrät ovat näytteelle merkittyjä paikkoja, joihin laserpulssi suunnataan.
Thermospray.
ESI:n suutin. Alla olevassa kuvasarjassa näkyy ionisuihkun muodostuminen pisaroista.
Vasemmalla kuvassa näkyy vaikutus ilman jännitettä ja oikealla tyypillisen ESI:ssä käytetyn jännitteen vaikutus, jonka seurauksena muodostuu Taylorin kartio.
Ionien muodostuminen IEM, CRM ja CEM mallien mukaan ESI:ssä.
APCI.
Ionien liike kvadrupolissa.
Orbitrap. Ionit syötetään C-loukusta orbitrapiin, jonka ulkoinen elektrodi havaitsee sisempää elektrodia kiertävien elektronien liikkeen. Havaitusta signaalista saadaan Fourierin muunnoksen avulla ionien m/z-arvot selville massaspektriin.
FTICR:n ICR solu. Anionit ja kationit kiertävät solussa vastakkaisiin suuntiin. Oranssien levyjen sähkökentän muutokset saavat ionit kiertämään suurempaa kehää. Ionien liike havaitaan vihreillä levyillä ja näiltä saatu raakasignaali muutetaan Fourierin muunnoksen avulla kunkin solun erilaisen ionin m/z-arvoksi massaspektriin. Ionit liikkuvat myös pitkittäissuunnassa (ωz), mutta harmaiden levyjen jännitteet estävät ionien "luisumisen" ulos solusta. Solussa vaikuttaa magneettikenttä (B).
Nopea kiihdytys vaihtovirralla (vas.) ajaa tiettyyn taajuuteen reagoivat ionit yhdeksi ryppääksi (oik.).
MALDI-TOF -yhdistelmä.
Magneettisen sektorianalysaattorin toimintaperiaate. Magneettikentässä ionien rata kaareutuu niiden m/z mukaisesti.
Fragmentaation käyttö tandemi massaspektrometriassa. 1. Näyte ionisoidaan esim. ESI:n avulla. 2. Ionit erotetaan ensimmäisellä massaspektrometrillä (MS1). 3. Ionit fragmentoidaan esim. fotonien avulla. 4. Fragmentit erotellaan toisella massaspektrometrillä (MS2). 5. Ionit syötetään havaitsimelle.
Nichiren-buddhalaisuus

Nichirenia esittävävä patsas
Nichiren-buddhalaisuus (jap. 日蓮仏教, Nichiren Bukkyō) on japanilaisen munkki Nichirenin mukaan nimetty buddhalaisuuden suuntaus, joka sai alkunsa 1200-luvulla. Nykyisin Nichiren-buddhalaisuus on useiden koulukuntien kokonaisuus, johon kuuluu myös ns. uususkontoja, kuten Sōka Gakkai, Reiyūkai ja Risshō Kōsei Kai. Vuonna 2001 Nichiren-buddhalaisia laskettiin olevan noin 17 miljoonaa. Lukuun eivät sisälly Sōka Gakkain jäsenet. Nichiren-buddhalaisuus on Japanin suurin buddhalaisuuden suuntaus.
Nichiren-buddhalaisuuden eri muodoilla on ollut huomattava vaikutus Japanin historiaan ja yhteiskuntaan. Nichiren-buddhalaisuudelle on tunnusomaista Lootus-sutran merkityksen korostaminen. Nichiren-buddhalaisuus opettaa, että jokaisessa ihmisessä on buddhaluonto ja täten mahdollisuus valaistumiseen jo tässä elämässä. Varsinkin Japanissa on toisinaan väitetty Nichiren-buddhalaisuuden poikkeavan muista buddhalaisista koulukunnista myös siinä suhteessa, että osa Nichiren-buddhalaisista koulukunnista suhtautuu hyvin kielteisesti buddhalaisuuden muiden haarojen opetuksiin ja hyväksyy ns. sisälähetystyön eli muiden buddhalaisten käännyttämisen Nichiren-buddhalaisuuteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nichiren-buddhalaisuus Wikimedia Commonsissa
Luettelo maailman suurimmista kaupunkiseuduista

Tämä on luettelo maailman suurimmista kaupunkiseuduista. Kaupunkiseudut on ryhmitelty suuruusjärjestykseen väkiluvun perusteella.