stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fabergén pääsiäismunat

Ratsastaja-aiheinen Aleksanteri III:lle omistettu Fabergén mestari Henrik Wigströmin tekemä pääsiäismuna 1910
Fabergén pääsiäismunat ovat 69 koristemunaa, jotka tehtiin venäläisen kultaseppä Peter Carl Fabergén yrityksessä vuosien 1885 ja 1917 välisenä aikana. Niistä 50 oli "keisarillisia munia", eli ne toimitettiin Venäjän keisariperheelle. Fabergén liike valmisti myös suuren määrän vaatimattomampia pääsiäismunia eri materiaaleista esimerkiksi kaulakoruiksi.
Munista viisikymmentä toimitettiin Venäjän keisariperheelle, jossa niiden antaminen lahjaksi Maria Fjodorovnalle ja Aleksandra Fjodorovnalle muodostui perinteeksi. Perinteen aloitti Venäjän keisari Aleksanteri III ja sitä jatkoi hänen poikansa Nikolai II. Keisariperheelle tehtiin myös kaksi muuta pääsiäismunaa, mutta näitä ei ehditty toimittaa perille ennen helmikuun vallankumouksen alkua.
Fabergen 52 (keisarillisesta) pääsiäismunasta 27 oli suomalaisten mestarien tekemiä, kaksi ensimmäistä Erik August Kollinin. Munista kaksi suunnitteli suomalaistaustainen Alma Pihl. Vuonna 1913 hän suunnitteli leskikeisarinna Maria Fjodorovnalle Talvimunan.
Omistajat

Seitsemän Fabergén pääsiäismunista toimitettiin venäläiselle Kelchin kaivosmiljonääriperheelle ja kymmenen muille tilaajille kuten pankkiirisuku Rotschildeille, öljypohatta Emanuel Nobelille ja Jusupovin ruhtinasperheelle.
Alma Pihlin alun perin leskikeisarinna Maria Fjodorovnalle suunnittelema, tuhansilla timanteilla koristeltu Talvimuna kuuluu nykyään Qatarin emiraatin kokoelmiin, minne se ostettiin kymmenen miljoonan dollarin summalla. Keisari Nikolai II:n puolisolle Aleksandra Fjodorovnalle varta vasten tilattu Mosaiikkimuna eli Ristipisto (1914) on nykyään Englannin kuninkaan Charles III:n kokoelmissa.
Seitsemän keisarillista pääsiäismunaa on sittemmin kadonnut. Jäljelle jääneet munat ovat erittäin arvokkaita ja niistä maksetaan huutokaupoissa miljoonia euroja. Venäläinen miljardööri Viktor Vekselberg omistaa nykyään suurimman yksittäisen Svjaz vremjon -säätiölle kuuluvan kokoelman yhdeksän munaa (aiempi Forbesin kokoelma), ja Kremlin asehuoneen museolla on kymmenen munaa. Englannin kuningatar Elisabet II omistaa kolme munaa: Niittykukat 1901, Rakkauden temppeli 1910 ja Ristipisto 1914.
Kadonneet pääsiäismunat

Seitsemän Maria Fjodorovnalle lahjoitetuista keisarillista pääsiäismunista on nykyään kadoksissa: Kana korissa 1886, Kerubi vaunuineen 1888, Aleksanteri III:n muotokuva 1896, Liila 1897, 'Empire Nephrite' 1902, Tanskan kuningasparin hopeahääpäivä -muna 1903 ja Aleksanteri III:n muistoksi 1909 tehty muna.
Museo

Pietarilaiseen Šuvalovin palatsiin on perustettu museo Carl Fabergén pääsiäismunille, joka avautui yleisölle maaliskuussa 2014. Museon kokoelmissa on yhteensä 4 000 esinettä Venäjän viimeisen keisariperheen ajalta. Esineet ovat muun muassa savukerasioita, maalauksia ja ikoneja. Museon taustalla on venäläinen Viktor Vekselbergin säätiö.
Suomalaiset mestarit

Valtaosa Fabergén mestareista oli suomalaisia. Tämä koski myös kaikkein kuuluisimpia mestareita ja keisarillisten pääsiäismunien tekijöitä. Lokakuun 1917 vallankumouksen jälkeen moni heistä pakeni Suomeen jatkamaan kultasepän työtä, myös Ulla Tillander-Godenhielmin isä (Oy Tillander Ab). Karl Fabergé pakeni Sveitsiin.
Esimerkiksi Mosaiikkimunan ja 9,6 miljoonalla eurolla vuonna 2002 myydyn, noin kolmellatuhannella timantilla koristellun Talvimunan sekä tuhansia muita koruja suunnitteli Alma Pihl, ja Talvimuna valmistettiin Albert Holmströmin työpajassa, Aleksanterin palatsin muna Henrik Wigströmin työpajassa, "Kolmas keisarillinen pääsiäismuna" August Holmströmin työhuoneella, suomalaisia kaikki.
Kirjallisuutta

Tillander-Godenhielm, Ulla: Fabergé ja hänen suomalaiset mestarinsa.  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-4262-9
Tillander-Godenhielm, Ulla: Fabergén suomalaiset mestarit.  Helsinki:  Tammi, 2011.  ISBN 978-951-31-5878-1
Aiheesta muualla

Fabergén pääsiäismunat (Arkistoitu – Internet Archive) Kultasepänalan oppilaiden ylläpitämässä Kultasepänalan wikissä.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Alma Pihlin suunnittelema Mosaiikkimuna (1914)
Farai (Akhaia)

| Farai> Φαραί.Sijainti |
| --- | --- |
 Farai
Koordinaatit:  38°5′15″N, 21°43′44″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Farés, Farrés, Erýmanthos, Akhaia, Länsi-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Akhaia
Aiheesta muualla
  Farai Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Farai (m.kreik. Φαραί, myös Φάρα, Fara, Φᾶρα, Fāra, Φαρέες, Farees; lat. Pharae, Phara) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Akhaiassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Erýmanthoksen kunnan alueella lähellä nykyistä Farésin kylää.
Maantiede

Farain kaupunki sijaitsi Peiros-joen varrella, antiikin lähteiden mukaan 70 stadioninmittaa sisämaahan Peloponnesoksen niemimaan luoteisrannikosta ja 150 stadionia etelään Patraista. Kaupunki sijoitetaan nykyisten Farésin ja Prévedoksen kylien seudulle joen eteläpuolelle.
Farain kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Faraike (Φαραική). Sen alueen kokoa ei tunneta.
Historia

Farai oli yksi Akhaian liiton dodekapoliin kahdestatoista kaupungista. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa arkaaisen tai klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon sillä perusteella, että monet seikat tukevat tällaista tulkintaa, vaikka sitä ei suoraan kutsutakaan polikseksi missään antiikin aikaisessa lähteessä. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Fareus (Φαρεύς), Farieus (Φαριεύς) ja Faraieus (Φαραιεύς).
Farai oli yksi kaupungeista, joka otti johtoaseman uuden Akhaian liiton perustamisessa hellenistisellä kaudella vuonna 280 eaa. Toisessa liittolaissodassa vuonna 220 eaa. aitolialaiset ja elisläiset hyökkäilivät Faraihin. Keisari Augustus liitti Farain alueen Patraihin, kun Patraista tehtiin roomalainen colonia vuoden 31 eaa. Aktionin taistelun jälkeen.
Nykyinen Farésin kylä on nimetty antiikin aikaisen kaupungin mukaan, samoin kuin Erýmanthoksen kunnan osa Farrésin kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta.
Rakennukset ja löydökset

Farain jäänteitä on löydetty läheltä nykyisiä Farésia ja Prévedosta. Antiikin lähteiden mukaan kaupungissa oli agora, jolla sijaitsi omalaatuinen Hermeen patsas. Alueelta on löydetty myös roomalaisen kylpylän jäänteet sekä mykeneläisaikaisia hautoja.
Faunatar

Faunatar Kauppakeskus Myllyssä vuonna 2012.
Faunatar oli Suomessa ja Virossa toiminut lemmikkieläinliike-ketju, joka aloitti toimintansa vuonna 1980. Ketju toimi franchising-periaatteella vuodesta 1993.  Myymälöitä Suomessa oli parhaimmillaan yli 30 kpl. Ketju myi eläinruokien ja -tarvikkeiden ohella akvaarioita ja pieneläimiä.
Taloustilanne

Faunatar on hakeutunut konkurssiin vuonna 2024 alkuvuodesta. ( https://www.iltalehti.fi/kotimaa/a/0d769017-c23a-413a-a6f0-cf0e4ea9418d) ( https://www.kauppalehti.fi/yritykset/yritys/faunatar+finland+oy+konkurssipesa/34208301 )
Yrityksen liikevaihto vuonna 2021 oli noin 1,8 miljoonaa euroa.Vuodesta 2021 ketju oli virolaisessa omistuksessa ja sen omisti Faunatar Estonia Oü, jonka taustalla toimii Rendez-vous Oü ( https://www.kauppalehti.fi/yritykset/yritys/rendez+vous+ou/33979497 )
Faunatar Finland Oy:lla oli useita trattaprotesteja. Perintätoimisto Lowell Suomi oy:n maksuviivetietojen mukaan Faunattarella oli 6.4.2023 yhteensä yli 54 000 euron edestä avoimia saatavia.
Farnesoli

| Farnesoli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3,7,11-trimetyylidodeka-2,6,10-trien-1-oli
CAS-numero:  4602-84-0
PubChem CID:  3327
SMILES:  CC(=CCCC(=CCCC(=CCO)C)C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C15H26O
Moolimassa:  222,358 g/mol
Kiehumispiste:  156 °C (12 mmHg)
Tiheys:  0,8846 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,00654 g/l (20 °C)
Farnesoli (C15H26O) on terpenoideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä esiintyy luonnossa useiden kasvien eteerisissä öljyissä. Farnesolia voidaan käyttää hajusteissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa farnesoli on väritöntä nestettä. Yhdisteellä on mieto kukkaismainen tuoksu. Aine ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Farnesolia on muun muassa sitruunaruohon, ruusujen, tuberosan ja syklaamien eteerisissä öljyissä. Kasvit muodostavat yhdistettä farnesyylipyrofosfaatista.
Farnesolia voidaan eristää kasveista, mutta suurin osa valmistetaan synteettisesti lähtien linalolista tai isomeroimalla nerolidolia.
Farnesolia käytetään ainesosana kukkaistuoksuissa, deodoranteissa ja puhdistusaineissa. Siitä voidaan valmistaa myös muita yhdisteitä.
Aiheesta muualla

PubChem: Farnesol (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Farnesol (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Farnesol (englanniksi)
DrugBank: Farnesol (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Farnesol (englanniksi)
William Farquhar

William Farquhar noin 1830
William Farquhar (26. helmikuuta 1774 Newhall, Aberdeenshire, Skotlanti – 13. toukokuuta 1839 Perth Skotlanti) oli Englannin Itä-Intian kauppakomppanian virkamies sekä residentti ja komentaja Malakassa 1803–1818 ja Singaporessa 1819–1823. Malakan ja Singaporen vuosina hän keräsi merkittävän kokoelman eläin- ja kasvitieteellisiä piirustuksia.
Ura

Farquhar aloitti asepalveluksensa Englannin Itä-Intian kauppakomppaniassa 17-vuotiaana. Vuonna 1795 hän oli brittijoukkojen mukana valtaamassa Malakkaa hollantilaisilta. Vuoteen 1803 mennessä Farquhar oli edennyt Malakan residentiksi ja komentajaksi.  Farquhar joutui jättämään Malakan 1818, kun se joutui jälleen hollantilaisten käsiin.
28. tammikuuta 1819 Farquhar ja Thomas Stamford Raffles nousivat maihin Singaporen saarelle. Helmikuun 6. Raffles allekirjoitti sopimuksen Johoren sulttaanikunnan kruunua tavoittelevan Tengku Husseinin kanssa. Raffles tunnusti Husseinin lailliseksi sulttaaniksi ja sopimuksen mukaan Englannin Itä-Intian kauppakomppania sai perustaa saarelle kauppasiirtokunnan. Raffles lähti siirtokunnasta perustamisen jälkeen ja jätti kauppa-aseman perustamisen Farquharille. Farquharin tehtäväksi jäi alueen raivaaminen, jonkinlaisen linnoituksen rakentaminen sekä paikan tekeminen tunnetuksi vapaasatamana.
Hallinnon budjetti oli mitätön ja vapaasatama-aseman takia se ei saanut tuloja tullimaksuista. Budjetin paikkaamiseksi Farquhar laillisti uhkapeluun sekä oopiumin ja vahvan arrakkiviinan myynnin, mikä aiheutti suuria järjestysongelmia. Singaporen toinen isompi ongelma oli maahanmuuttajaryhmien väliset kahnaukset.
Raffles palasi Singaporeen lokakuussa 1822.  Raffles oli erittäin tyytymätön Farquharin tapaan johtaa siirtokuntaa. Farquhar ei aluksi halunnut lähteä Singaporesta, mutta lähti lopulta joulukuussa 1823 kohti Britanniaa, kun Raffles oli nimittänyt John Crawfurdin Farquharin seuraajaksi lokakuussa 1823.
Farquhar palasi Englantiin ja asettui lopulta Perthiin Skotlannissa, jossa hän kuoli 1839
Luonnonhistoriallinen kokoelma

Malakan aikana Farquhar kiinnostui trooppisesta eläin- ja kasvikunnasta. Hän keräsi aluksi kasvi- ja eläinnäytteitä. Myöhemmin hän teetti paikallisilla taiteilijoilla 477 piirustusta Malakan niemimaan kasvi- ja eläinkunnasta. Farquhar lahjoitti kokoelman 1827 Lontoon Royal Asiatic Societylle, jonne ne hautautuivat yli sadaksi vuodeksi ja vasta 1937 osa niistä lainattiin Natural History Museumille. Kokoelma myytiin Sothebyn huutokaupassa 1,2 miljoonalla punnalla 1993. Ostaja lahjoitti kokoelman 1996 Singaporen kansallismuseolle, jossa osa niistä on aina näytteillä.
Vesivärimaalaus Durian-hedelmästä Farquharin kokoelmista.
Falkirkin taistelu

Falkirkin taistelu käytiin 22. heinäkuuta 1298 Falkirkin lähellä Skotlannissa, ja se oli merkittävimpiä taisteluja Skotlannin ensimmäisessä itsenäisyyssodassa. Taistelussa olivat vastakkain Englannin kuninkaan Edvard I:n ja skottien William Wallacen johtamat joukot. Taistelu päättyi skottien tappioon, ja vaikka sota ei siihen loppunutkaan, skottien armeija hajosi.
Falkirkin lähellä käytiin myös toinen taistelu (Falkirkin toinen taistelu) vuonna 1746 jakobiittikapinan yhteydessä.
Tausta

Ennen Falkirkin taistelua skotit olivat voittaneet englantilaiset Stirlingin sillan taistelussa ja sen seurauksena englantilaiset oli karkotettu Skotlannista ja Wallacen johtama skottiarmeija ryösteli nyt Northumberlandia. Kesäkuussa 1297 Wallace kuuli kuitenkin Edvard I:n olevan Yorkshiressä suuren armeijan kanssa ja hän päätti vetäytyä Skotlannin puolelle. Northumberland oli ryöstetty niin täydellisesti, ettei Wallace uskonut englantilaisten saavan huoltoa sieltä ja heidän olisi näin pakko vetäytyä. Edvard oli kuitenkin osannut arvata tämän suunnitelman. Hän olikin määrännyt laivastonsa pohjoiseen. Laivojen tarkoituksena oli kuljettaa ruokaa ja muita tarvikkeita ja täydentää armeijaa aina tarvittaessa sen kulkiessa pitkin rannikkoa.
Edvard ylitti Skotlannin rajan kesäkuussa 1298 ja he olivat edenneet Edinburghiin asti kuun puoliväliin mennessä kohtaamatta skottien armeijaa. Takaiskuna tuli myrsky, joka hajotti huoltolaivaston. Yksi laivoista pääsi turvaan Leithin satamaan. Laiva sattui olemaan lastattu viinillä ja englantilaisten sotilaat pääsivät siihen käsiksi. Tuloksena oli joukkotappelu englantilaisen jalkaväen ja walesilaisten jousiampujien välillä. Edvard sai tappelut lopetettua vain vaivoin ja saman tilanteen estämiseksi hän siirtyi armeijoineen muutaman kilometrin länteen Kirklistoniin. Samaan aikaan englantilaisilta huomaamatta skottien armeija oli saapunut Falkirkiin noin viiden tunnin marssimatkan päähän. Wallace päätti johtaa miehensä marssiin yöllä ja hyökätä englantilaisia vastaan aamulla. Suunnitelmiin tuli muutos, kun kaksi skottien johtajista hylkäsi Wallacen ja loikkasi johtamineen miehineen Edvardin puolelle. Kuultuaan skottien suunnitelmasta Edvard kokosi armeijansa ja marssi Falkirkiin kohdaten skottiarmeijan, joka oli ottanut asemat mäen päältä metsän edestä.
Osapuolet

Taisteluun osallistuneiden miesten määrää kummaltakaan osapuolelta ei tiedetä tarkasti. Edvardilla oli noin 25 000 miestä hänen lähdettyään Skotlantiin kesäkuussa. Kun osan voidaan olettaa jääneen pois joukosta esimerkiksi vartioimaan valloituksia ja sairauksien takia, voidaan arvioida hänellä olleen noin 18 000 mukanaan taistelussa. Suuri osa englantilaisista oli palkkasotureita. Varustus vaihteli voimakkaasti. Aseina käytettiin keihäitä, miekkoja ja tikareita. Haarniskoja oli arviolta vain noin 3 000:lla. Englantilaisten lisäksi armeijassa oli irlantilaisia ja walesilaisia. Jälkimmäisiä oli noin 8 000 ja heillä oli aseinaan pitkäjouset. Ritareita oli noin 2 000.
Skottien armeija oli aikalaislähteiden mukaan pienempi kuin englantilaisten. Heillä oli ehkäpä 14 000 miestä. Suurin osa heistä oli värvättyjä maanviljelijöitä aseinaan kilvet ja keihäät. Myös Wallacella oli jousiampujia, joita oli noin 8 000. Pitkäjousen sijaan he kuitenkin käyttivät metsästysjousia. Skoteilla oli myös pieni ratsuväki. Noin 180 haarniskoin varustettua ratsumiestä johti John Comyn.
Taistelu

Taistelu osapuolten välillä alkoi aamulla. Edvardin tarkoituksena oli järjestää miehensä muotoihin ennen hyökkäystä, mutta hänen ratsuväkensä sotki suunnitelmat. Näitä johtanut Herefordin jaarli päätti hyökätä skottien keskustaa vastaan omapäisesti. Pehmeä maa pysäytti kuitenkin ratsuväen ja he joutuivat skottien nuolisateeseen. Skottien metsästysjouset eivät läpäisseet ritarien haarniskoja, mutta ne haavoittivat hevosia. Samanlainen ratsuväen omapäinen rynnäkkö tapahtui nyt myös englantilaisten linjojen toiselta puolelta Draytonin lordin toimesta. Herefordin jaarlikin sai koottua miehensä, ja skotteja vastaan iskettiin nyt heidän muodostelmansa molemmissa päissä. Skottien linja kuitenkin kesti. Wallacen tarkoituksena oli nyt iskeä omalla ratsuväellään, mutta ne olivatkin kadonneet taistelukentältä. Tilanteen johdosta Comyniä on syytetty petturiksi, mutta hänen syitään ei todellisuudessa tiedetä.
Englantilaisten ritarit tajusivat nyt, että he eivät pääsisi pidemmälle ja he kääntyivät takaisin. Kuningas Edvard oli tällä välin määrännyt jousiampujansa asemiin ja ritarien päästyä pois tieltä ne alkoivat ampua skottien muodostelmia. Valtavan nuolisateen alla skottien muodostelmat hajosivat ja ritarit rynnäköivät uudelleen. Skotit kääntyivät pakoon ja englantilaiset lähtivät perään. Yön laskeutuessa noin kolmasosa skottien armeijasta oli tapettu. Englantilaiset menettivät 200 ritaria ensimmäisessä rynnäkössä, mutta vain vähän miehiä. Wallace pääsi juuri ja juuri pakenemaan hevosellaan.
Seuraukset

Skottien armeija lakkasi taistelun jälkeen olemasta yhtenäisenä taistelujoukkona. Skottien komentaja Wallace puolestaan menetti maineensa hävittyään taistelun ja tätä kautta hän menetti aateliston tuen. Osa hänet hylänneistä liittyi Edvardin joukkoihin ja osa jatkoi vastarintaa. Osa aatelisperheistä pyrki osallistumaan sotaan molemmilla puolilla turvatakseen suvun omistukset kun voittaja selviäisi. Wallace kokosi kuitenkin uuden joukon ja jatkoi vastarintaa. Edvard puolestaan joutui palaamaan Englantiin huolto-ongelmien takia. Hän palasi Skotlantiin vuonna 1300 mutta ei voinut pysyä siellä kuin parin viikon ajan ennen samoja ongelmia. Sota muuttuikin edestakaisin suuntautuneiksi kostoretkiksi. Päätökseen sota tuli vuonna 1305 kun Wallace petettiin ja hän joutui Edvardin vangiksi. Hänet hirtettiin petturina Lontoossa.
William Wallace.
Taistelun ensimmäinen vaihe, englantilaisten ritarien epäonnistunut rynnäkkö.
Toinen vaihe, jousimiehet tuhoavat skottien muodostelmat.
Jimmy Fallon

Jimmy Fallon vuonna 2013.
James Thomas ”Jimmy” Fallon Jr. (s. 19. syyskuuta 1974 New York) on yhdysvaltalainen koomikko, juontaja ja näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa Saturday Night Live -viihdesarjasta ja The Tonight Show -talk show'n juontajana.
Elämä ja ura

Fallon syntyi Brooklynissa vuonna 1974. Muutaman vuoden kuluttua perhe muutti Saugertiesiin, missä Fallonin isä työskenteli IBM:llä. Fallon kävi alaluokkansa katolisessa koulussa ja valmistui Saugertiesin high schoolista vuonna 1992. Sen jälkeen hän luki Albanyn College of St. Rosessa tietojenkäsittelytiedettä  ja viestintää. Fallon jätti collegeopintonsa kesken viimeisellä lukukaudella, mutta kävi suorittamassa tutkintonsa loppuun vuonna 2009.
Jätettyään collegen kesken Fallon alkoi esiintyä komediaklubeilla ja tehdä kiertueita. Hän sai myös joitain pieniä elokuva- ja televisiorooleja. Samalla hän otti oppitunteja The Groundlingsissä Los Angelesissa.
Fallon sai koe-esiintymisen perusteella paikan Saturday Night Live -sketsisarjassa, koska hän osasi imitoida kuuluisuuksia. Kaudella 1999–2000 Fallonista tehtiin sarjan vakioesiintyjä, ja hän pääsi myös juontamaan sarjaa yhdessä Tina Feyn kanssa. Fallon jätti SNL:n vuonna 2004 keskittyäkseen elokuvauraansa.
Fallon palasi televisioon vuonna 2009 juontamaan NBC:n myöhäisillan talk show'ta Late Night with Jimmy Fallon. Fallon korvasi ohjelmapaikalla Conan O’Brienin, kun O’Brien siirtyi Jay Lenon paikalle The Tonight Show’hun. Fallon siirtyi juontamaan The Tonight Show’ta helmikuussa 2014 juontajan paikalle palanneen Lenon jäätyä eläkkeelle. Vuonna 2010  Fallon juonsi Emmy-palkintogaalan.
Fallonin huumori on kevyttä ja leikkisää, ja hän tekee usein pilaa itsestään. Hän on tunnettu julkkisimitaatioistaan, ja hän osaa myös soittaa kitaraa ja laulaa. People-lehti valitsi vuonna 2004 Fallonin viidenkymmenen hyvännäköisimmän ihmisen joukkoon.
Fallon on ollut naimisissa vuodesta 2007 lähtien sukujuuriltaan suomalaisen elokuvatuottaja Nancy Juvosen kanssa. Heillä on kaksi tyttölasta, jotka ovat syntyneet vuosina 2013 ja 2014.
Filmografia

2000: 	Melkein julkkis, 	Dennis Hope
2002: 	The Rutles 2: Can't Buy Me Lunch, 	toimittaja
2003: 	Anything Else, 	Bob
2003: 	The Scheme, 	Ray
2004: 	Taxi, 	Andrew "Andy" Washburn
2005: 	Fever Pitch, 	Ben Wrightman
2006: 	Doogal, 	Dylan (ääni)
2006: 	Arthur and the Invisibles, 	prinssi Betameche (ääni)
2006: 	Factory Girl, 	Chuck Wein
2008: 	The Year of Getting to Know Us, 	Christopher Rocket
2009: 	Whip It, 	Johnny Rocket
2009: 	Arthur and the Revenge of Maltazard, 	prinssi Betameche (ääni)
2010: 	Arthur 3: The War of the Two Worlds, 	prinssi Betameche (ääni)
2011: 	Bucky Larson: Born to Be a Star, 	cameo
2015: 	Get Hard, 	cameo
2015: 	Ted 2, 	cameo
2015: 	Jurassic World, 	cameo
2015: 	Jem and the Holograms, 	cameo
2016: 	Popstar: Never Stop Never Stopping, 	cameo
2019: 	Dads, 	cameo
2020: 	Siempre, Luis, 	cameo
2020: 	The Stand In, 	cameo
2022: 	Marry Me
Studioalbumit

The Bathroom Wall (2002)
Blow Your Pants Off (2012)
Aiheesta muualla

Jimmy Fallon Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jay Leno | The Tonight Show’n juontaja 2014– | Seuraaja: – |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea 
Taiteenala:  Emmy Awards  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Yle 
Muut:  Europeana
Faustina vanhempi

Faustina vanhemman rintakuva Musei Capitolinissa.
Annia Galeria Faustina, usein Faustina vanhempi (lat. Faustina Major, noin 100 – lokakuu tai marraskuu 140 tai 141) oli roomalainen keisarinna ja Antoninus Piuksen vaimo. Hänen isänsä oli Marcus Annius Verus, joka omisti monta tiilitehdasta ja oli toiminut uransa aikana konsulina. Hän oli myös yksi Rooman vaikutusvaltaisimmista miehistä. Faustina äiti oli eräs Rupilia Faustina.
Ei tiedetä milloin Faustina meni Antoninuksen kanssa naimisiin mutta koska parilla oli tytär, joka avioitui ennen vuotta 134, on luultavaa että se tapahtui ennen vuotta 120. Liitto oli onnellinen ja Faustina sai Antoninuksen kanssa neljä lasta, joista kuitenkin vain tytär Faustina nuorempi ehti elää aikuiseksi asti. Heidän nimensä on kuitenkin tiedossa:
Marcus Aurelius Fulvus Antoninus, kuoli ennen vuotta 138.
Marcus Galerius Aurelius Antoninus, kuoli ennen vuotta 138.
Aurelia Fadilla, meni naimisiin Aelius Lamia Silvanuksen kanssa. Kuoli vuonna 135.
Annia Galeria Faustina (Faustina nuorempi, noin 130–176). Meni naimisiin Marcus Aureliuksen kanssa vuonna 145.
Vuonna 138 Antoninus nousi Rooman keisariksi ja Rooman senaatti kunnioitti Faustinaa antamalla tälle arvonimen Augusta.
Faustina kuoli vuonna 140 tai 141 ja Antoninus suri häntä kovasti. Hän korotti Faustinan jumalattareksi ja rakennutti Forum Romanumille hänelle omistetun temppelin. Antoninus perusti myös hyväntekeväisyysohjelman Faustinan muistoksi. Siinä Italian maanviljelijöille myönnettiin lainoja ja niiden koroista saadut rahat käytettiin orpotyttöjen auttamiseksi. Kolikoissa näitä tyttöjä kutsuttiin nimellä puellae Faustinianae (suom. Faustinan tytöt).
Sagalassoksesta, Turkista löydettiin vuonna 2008 suuri naisen marmoripatsas, jonka epäillään esittävän Faustinaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Faustina vanhempi Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Fallujan toinen taistelu

Fallujan toinen taistelu (operaationimi Phantom Fury ja myöhemmin al-Fair) käytiin Irakin sodan aikana 7. marraskuuta – 23. joulukuuta 2004. Amerikkalaiset olivat toteuttaneet epäonnistuneen operaation järjestyksen palauttamiseksi Fallujaan huhtikuussa 2004, jonka lopulla vastuu alueesta siirrettiin paikallisista muodostetulle Fallujan prikaatille. Prikaati osoittautui kuitenkin pian epäonnistuneeksi ja paikalliset kapinalliset alkoivat varustautua jälleen amerikkalaisia vastaan. Koalition joukot aloittivat kaupungin valtaukseen tähdänneen operaatio Phantom Furyn eli myöhemmin uuden nimen al-Fair saaneen operaation Irakin väliaikaishallituksen pyynnöstä ja kaupunki vallattiin lopulta huomattavan nopeasti. Taistelu oli kuitenkin yksi Yhdysvaltojen käymistä taisteluista verisin sitten Vietnamin sodan. Iskut amerikkalaisia vastaan ja epävakaus jatkuivat Fallujan valtauksen jälkeenkin.