stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Thomas Dähne
Trivia

Dähne on ollut kunniajäsen saksankielisessä jalkapalloseurassa FC Germania Helsingissä vuodesta 2017 lähtien.
Koskienergia

| Koskienergia Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1994
Toimitusjohtaja:  Hannu Ruotsalainen
Puheenjohtaja:  Erkki Karppanen
Kotipaikka:  Mikkeli
Toimiala:  sähköntuotanto
Liikevaihto:  6,3 milj. € (2020)
Liikevoitto:  0 € (2020)
Henkilöstö:  2
Tytäryhtiöt:  Koskienergia Koskivoima Oy
Omistaja:  Etelä-Savon Energia Äänekosken Energia Kuoreveden Sähkö
Kotisivu:  www.koskienergia.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Koskienergia Oy on vesivoimalla sähköä tuottava yhtiö. Sen omistavat Etelä-Savon Energia, Äänekosken Energia ja Kuoreveden Sähkö. Yhtiön pääkonttori on Äänekoskella.
Koskienergia Oy:n ja sen tytäryhtiön (Koskienergia Koskivoima Oy) hallinnassa on 29 pienvoimalaitosta eri puolilla Suomea. Näistä 14 laitosta siirtyivät Koskienergian hallintaan helmikuussa 2012 Fortumilta. Koskienergia Oy myi Kuusamossa sijaitsevan Kuusinkijoen Myllykosken voimalaitoksen loppuvuodesta 2022 Kuusinkijoki kuntoon ry:lle.
Vesivoimalaitokset

Koskienergian vesivoimalaitokset ovat vesistöittäin seuraavat:
Kymijoen vesistö
Viitasaaren reitti: Huopanankoski, Kuhankoski
Saarijärven reitti: Parantalankoski
Autiojoki: Puuppolankoski
Suolijoki: Kalliokoski
Mustionjoki: Mustionkoski, Peltokoski, Billnäs ja Åminnefors
Paimionjoki: Askala, Juntola ja Juva
Kokemäenjoen vesistö
Loimijoki: Jokioinen
Tammerkoski: Alakoski
Ähtärin reitti: Ryöttö, Vääräkoski
Kyrönjoki/Jalasjoki: Pitkämö ja Niiles
Lapuanjoki: Hourunkoski, Mäkelänkoski
Pyhäjoki: Hourunkoski, Haapakoski,  Kalliokoski, Vesikoski
Siikajoki: Pöyry, Ruukinkoski
Iijoki: Soilu, Pintamo, Taivalkoski
Kuusinkijoki: Myllykoski
Aiheesta muualla

Koskienergia Oy
Kosiankuuransaari

Kosiankuuransaari
| --- | --- |
Sijainti:  Sysmä Päijät-Häme Suomi
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  85 m 
Pinta-ala:  5,2 ha  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kosiankuuransaari  on Päijänteen saari Päijät-Hämeessä Sysmässä. Se kuuluu Päijänteen kansallispuistoon.
Maantietoa

Saari on 470 metriä pitkä, 230 metriä leveä ja sen pinta-ala on 5,2 hehtaaria . Se sijaitsee Virmailanselän itäosassa Paatsalon pohjoispuolella mantereen edustalla. Se kuuluu Paatsalon lähialueen saariryhmään, joista Lehtisaaret ja Riuttasaari sijaitsevat lähinnä sitä. Virmailanselän aallokolla on saaren esteetön vaikutus. Saari suojaa itse sen takana olevia pieniä luotoja ja Lehtisaaria. Kuuransaari on matala ja sen ainoa kohouma sijaitsee saaren keskellä. Mäki kohoaa noin seitsemän metrin korkeuteen Päijänteestä. Saari on autio
Luontoarvoja

Koko saari muodostaa yhtenäisen luonnonsuojelualueen, joka kuuluu Päijänteen kansallispuistoon yhdessä Paatsalon ja mantereen läheisyydessä olevien saarten kanssa. Kansallispuiston alueet muodostavat yhden Natura 2000-alueen Päijänteen alueen (10 857 hehtaaria, FI0335003).
Winnipeg Jets (1972–1996)

| Winnipeg Jets |
| --- | --- |

Historia:  Winnipeg Jets (WHA)   1972–1979   Winnipeg Jets (NHL)   1979–1996   Phoenix Coyotes   1996–2014   Arizona Coyotes   2014–
Perustettu:  1972
Kaupunki:   Winnipeg, Manitoba
Kotiareena:  Winnipeg Arena
– kapasiteetti:  15 393
Sarja:  NHL
Konferenssi:  Clarence Campbell (1976–1993) Läntinen (1993–1996)
Divisioona:  Smythe (1979–1993) Keskinen (1993–1996)
Värit:                
Stanley Cupit:  0
Konferenssin mestaruudet:  0
Divisioonan mestaruudet:  3 (1973, 1976, 1978)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Winnipeg Jets oli vuosina 1972–1996 toiminut kanadalainen ammattilaistason jääkiekkoseura, joka pelasi Winnipegin kaupungissa Manitoban provinssissa. Seura perustettiin vuonna 1972, jolloin se liittyi vasta perustettuun WHA-liigaan. Kun WHA lakkautettiin vuonna 1979, liittyi Winnipeg Jets kolmen muun WHA-seuran kanssa kilpailevaan NHL-liigaan. NHL:ssä Jets pelasi vuodet 1979–1996. Kauden 1995–1996 jälkeen organisaatio muutti taloudellisten ongelmien takia Kanadasta Yhdysvaltain puolelle Arizonan Phoenixiin ja muutti nimensä Phoenix Coyotesiksi.
Viimeinen NHL:ssä pelannut Winnipeg Jetsiä edustanut pelaaja on Shane Doan, joka lopetti pelaajauransa kauden 2016-2017 jälkeen eikä edustanut koskaan muita organisaatioita.
Jetsin NHL-vuosien aikana seurassa pelasi yhteensä kahdeksan suomalaista, minkä lisäksi WHA-vuosina joukkueeseen kuuluivat Veli-Pekka Ketola ja Heikki Riihiranta. Teemu Selänne teki Jetsissä kaudella 1992–93 NHL-tulokkaiden piste- ja maaliennätyksen, joista kumpaakaan ei ole vielä rikottu.
NHL:ssä on kaudesta 2011–2012 lähtien pelannut jälleen Winnipeg Jets -niminen seura, kun Atlanta Thrashers myytiin 31. toukokuuta 2011 Winnipegiin.
Historia > WHA-kaudet (1972–1979)

National Hockey League laajeni 1970-luvun taitteessa peräti 16 eri joukkueella. Samantapaisesti myös World Hockey Association, joka perustettaessaan toi joukkueita uusiin kaupunkeihin, ja myös Winnipegiin. Nimensä Jets otti Western Canada Hockey Leaguen samannimiseltä seuralta.
Jetsin ensimmäinen pelaajakiinnitys oli Norm Beaudin, mutta ensimmäinen seuraan kiinnitetty kovan luokan pelaaja oli Bobby Hull. Hullin kiinnittäminen Jetsiin toi osarahoitusta muillekin WHA-seuroja, jotka myös alkoivat kiinnittää nimekkäitä pelaajia. Tästä alkoi NHL-liigaan nousevien joukkueiden keskuudessa kova kilpailu.
Jets teki myös huomionarvoista jääkiekon historiaa olemalla ensimmäinen pohjoisamerikkalainen jääkiekkoseura, joka alkoi tarkkailla myös Euroopan nuoria lahjakkaita jääkiekkoilijoita. Tällaisia seuran kannalta hyviä hankintoja olivat ruotsalaishyökkääjät Anders Hedberg ja Ulf Nilsson, jotka Hullin kanssa tähdittivät koko liigan suosituintaa hyökkäysketjua. Menestyksekkäiden eurooppalaispelaajien perässä tulivat myös Veli-Pekka Ketola, Willy Lindström ja Kent Nilsson. Winnipeg nousi nopeasti koko liigan parhaaksi joukkueeksi, ja se voitti Avco Cup -mestaruuden kolme kertaa vuosina 1976, 1978 sekä 1979 ja pelasi myös finaalissa 1977, jossa Quebec Nordiques kuitenkin kaatoi seuran otteluvoitoin 4–2.
Jetsin merkittävimpiä saavutuksia WHA-vuosien aikana oli Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkueen voittaminen. Jets voitti 5. tammikuuta 1978 pelatun ottelun lukemin 5–3 ja nousi ensimmäiseksi seurajoukkueeksi, joka on koskaan onnistunut kaatamaan Neuvostoliiton joukkueen.
Seuran viimeinen WHA-kausi päättyi menestyksekkäästi niin koko joukkueen kuin yksilöpelaajienkin kannalta. Jets voitti mestaruuden lukemin 7–3 Wayne Gretzkyn tähdittämältä Edmonton Oilersilta Dave Semenkon viimeistellessä koko WHA-liigan historian viimeisen maalin.
Historia > WHA-kaudet (1972–1979) > Joukkueen tilastojohtajat WHA-kausilla

Eniten otteluita: Bobby Hull, 411
Eniten maaleja: Bobby Hull, 303
Eniten syöttöjä: Ulf Nilsson, 344
Eniten tehopisteitä: Bobby Hull, 638
Eniten rangaistusminuutteja: Kim Clackson, 413
Eniten voittoja maalivahtina: Joe Daley, 167
Historia > Jets siirretään Phoenixiin

Koska NHL laajentui 1990-luvulla Yhdysvalloissa, käyttökustannukset ja pelaajapalkat kasvoivat nopeasti, ja tämä oli Kanadan joukkueille kova takaisku. Kun valuuttakurssi lähestyy 1,40 Kanadan dollaria Yhdysvaltain dollarista vuonna 1996, Kanadan joukkueet joutuivat maksamaan palkkoja Yhdysvaltain dollareina ja keräämään edelleen Kanadan tuloja. Koska Winnipeg oli liigan toiseksi pienin joukkue markkinoilla (lopulta pienin Quebec Nordiquesin muutettua Denveriin vuonna 1995), ei Jets voinut pitää parhaita pelaajiaan omassa organisaatiossaan. Joukkueen kannattajat tekivät paljon hyväntekeväisyystyötä keräten varoja, jotta joukkue voitaisiin säilyttää Winnipegissä, mutta paikallisen omistajan löytäminen osoittautui toivottomaksi. Lopulta joukkueen omistaja Barry Shenkarow myi joukkueen yhdysvaltalaisille liikemiehille Richard Burkelle ja Steven Glucksternille, joiden oli alun perin tarkoitus siirtää joukkue Minnesotaan, joka oli menettänyt NHL-seura Minnesota North Starsin vuonna 1993. Lopulta seura pääsi sopimukseen, ja liikemies Jerry Colangelo halusi joukkueen siirtyvän Arizonaan ja sen nimi muutettaisiin Phoenix Coyotesiksi. Winnipeg Jets pelasi viimeisen ottelunsa NHL-jäällä 28. huhtikuuta 1996 Detroit Red Wingsiä vastaan pudotuspeleissä kotiareenallaan, jonka vierasjoukkue vei kuitenkin lukemin 4-1. Norm Maciver teki joukkueen seurahistorian viimeisen maalin.
Historiansa aikana Jets jäädytti kaksi pelinumeroa: Bobby Hullin pelinumeron 9 ja Thomas Steenin numeron 25. Kummankin pelaajan numerot ovat edelleen poissa käytöstä myös Coyotesin seuraorganisaatiossa. Myös Jetsissä kahdeksan kautta ja Phoenixissa seitsemän kautta pelanneen puolustajan, Teppo Nummisen pelipaita on jäädytetty myöhemmin vuonna 2010.
Bobby Hullin pelinumero 9 niin sanotusti sulatettiin väliaikaisesti, kun Hullin poika, Brett Hull otti isänsä pelinumeron käyttöön siirtyessään Coyotesiin. Numero poistettiin jälleen käytöstä 15. lokakuuta 2005, kun myös Brett jätti kiekkokaukalot taakseen ja päätti peliuransa.
Historia > NHL-kiekkoilu palaa Winnipegiin

31. toukokuuta 2011 kanadalainen True North Sports and Entertainment tiedotti ostaneensa NHL-seura Atlanta Thrashersin aikomuksenaan siirtää organisaatio Winnipegiin. Winnipegiin uuden NHL-joukkueen nimi on myös Winnipeg Jets.
Logot > Winnipeg Jets (WHA)

1972–1973
1972–1979
Logot > Winnipeg Jets

1979–1990
1990–1996
Seuran kapteenit

Ab McDonald (1972–1974)
Dan Johnson (1974–1975)
Lars-Erik Sjöberg (1975–1978)
Barry Long (1978–1979)
Lars-Erik Sjöberg (1979–1980)
Morris Lukowich (1980–1981)
Dave Christian (1981–1982)
Lucien DeBelois (1982–1984)
Dale Hawerchuk (1984–1989)
Dale Hawerchuk, Randy Carlyle ja  Thomas Steen (1989–1990)
Randy Carlyle ja  Thomas Steen (1990–1991)
Troy Murray (1991–1993)
Dean Kennedy (1993)
Keith Tkachuk (1993–1995)
Kris King (1995–1996)
Jäädytetyt pelinumerot

9 Bobby Hull, numero jäädytetty 19. helmikuuta 1989 (Sulatettiin väliaikaisesti Hullin pojan, Brettin käyttöön Phoenix Coyotesissa.)
25 Thomas Steen, numero jäädytetty 6. toukokuuta 1995
99 Wayne Gretzky, numero jäädytetty koko NHL-liigassa
Suomalaiset pelaajat joukkueessa

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pelaaja | kaudet | GP | M | S | Pts | PIM |  |
| Veli-Pekka Ketola (WHA) | 1974–1977 | 218 | 80 | 93 | 173 | 116 |  |
| Heikki Riihiranta  (WHA) | 1974–1977 | 187 | 10 | 38 | 48 | 84 |  |
| Markus Mattsson (MV) | 1979–1981 | 52 | 0 | 1 | 1 | 4 |  |
| Jyrki Seppä | 1983–1984 | 13 | 0 | 2 | 2 | 6 |  |
| Anssi Melametsä | 1985–1986 | 27 | 0 | 3 | 3 | 2 |  |
| Hannu Järvenpää | 1986–1989 | 114 | 11 | 26 | 37 | 83 |  |
| Markku Kyllönen | 1988–1989 | 9 | 0 | 2 | 2 | 2 |  |
| Teppo Numminen | 1988–1996 | 547 | 53 | 212 | 265 | 315 |  |
| Petri Skriko | 1991–1992 | 15 | 2 | 3 | 5 | 4 |  |
| Teemu Selänne | 1992–1996 | 231 | 147 | 159 | 306 | 87 |  |
| Arto Blomsten* | 1993–1995 | 19 | 0 | 2 | 2 | 8 |  |
Suomessa syntynyt Ruotsin kansalainen
Seuraennätykset

Eniten maaleja kaudella - Teemu Selänne kaudella 1992–93
Eniten syöttöjä kaudella - Phil Housley kaudella 1992–93
Eniten jäähyminuutteja kaudella - Tie Domi kaudella 1993–94
Eniten tehopisteitä kaudella tehnyt puolustaja -  Phil Housley kaudella 1992–93
Eniten tehopisteitä kaudella - Teemu Selänne kaudella 1992–93
Eniten pisteitä kaudella tehnyt tulokaspelaaja - Teemu Selänne kaudella 1992–93
Aiheesta muualla

Suomalaiset Winnipeg Jets -pelaajat nhlfinns.com:ssa
Vuosina 1972–1973 seuran kolmansissa pelipaidoissa käytetty logo.
Jetsin kannattajan iloitsevat NHL-seuran saamisesta.
Myös kapteenina toiminut Dean Kennedy Jetsin paidassa.
Koshigaya

| Koshigaya (越谷市) |
| --- | --- |
 Koshigayan keskustaa
 lippu:  symboli
 Koshigayan sijainti Saitaman prefektuurissa
 Koshigaya
 Koordinaatit: 35°53′28.1″N, 139°47′27.3″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Kantō
Prefektuuri:  Saitama
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  60,24 km²
Väkiluku (2017):  339 192
 – Väestötiheys:  5 630,7 as./km²
Symbolit:  
 – Kukka:  Krysanteemi
 – Puu:  Idänselkova
 – Lintu:  Turkinkyyhky
Aikavyöhyke:  UTC+9
 
 www.city.koshigaya.saitama.jp 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Koshigaya (jap. 越谷市, Koshigaya-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa Suur-Tokion alueella Tokion keskustan pohjois- ja Saitaman prefektuurin pääkaupungin Saitaman itäpuolella. Kaupungissa on 339 192 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 60,24 neliökilometriä. Koshigaya nimitettiin yhdeksi Japanin ydinkaupungeista vuoden 2015 huhtikuussa.
Edo-kaudella Koshigaya kehittyi Ōshū-kaidō- ja Nikkō-kaidō-teiden varren postiasemana (shukuba). Japanin kunnallishallinnon perustamisen yhteydessä vuonna 1889 nykyisen kaupungin alue koostui kahdesta maaseutukaupungista ja kahdeksasta kyläkunnasta. Nykyisellä nimellään Koshigayan maaseutukaupunki perustettiin vuonna 1954 suuren kuntaliitoksen myötä. Kaupunki siitä tuli vuonna 1958 ja erityiskaupunki vuonna 2003. Kaupunkia palvelevat JR Higashi-Nihonin itä–länsisuuntainen Musashino-linja ja Tōbu-rautateiden Isesaki-linja, joka liittää sen Tokioon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koshigaya Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Kreutzersonaatti

Kreutzersonaatti voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Viulusonaatti nro 9 eli Kreutzer-sonaatti op. 47 Ludwig van Beethovenin sävellys
Kreutzersonaatti, Leo Tolstoin romaani vuodelta 1890
The Kreutzer Sonata, Herbert Brenonin ohjaama kadonnut mykkäelokuva vuodelta 1915
Kreutzersonaatti, Margriet de Moorin romaani vuodelta 2001
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kreutzersonaatti”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kretonki

Kretonki (ransk. cretonne) on ohuehko, kaksiniitinen puuvillakangas, johon on kangaspainossa painettu usealla värillä kuvioita. Sitä on käytetty verho- ja verhoilukankaana sekä naisten kesäisten leninkien materiaalina. Paksumpia kretonkilajeja on valmistettu myös pellavasta käytettäväksi verhoina ja verhoilukankaana. Kretonki on nimetty ranskalaisessa Euren departementissa sijaitsevan Cretonin kylän mukaan. Kylä oli kuuluisa siellä valmistetuista pellavakankaista.
Kreuzer

Vuoden 1690 kreuzer Württembergistä.
Kreuzer oli nykyisen Saksan eteläosissa sijainneissa valtioissa sekä Itävallassa ja Sveitsissä käytössä ollut rahayksikkö.
Ensimmäisenä se otettiin käyttöön Etelä-Tirolissa 1200-luvun lopulla ja myöhemmin 1500-luvulta lähtien eteläsaksalaisissa ruhtinas-, herttua-, ja kuningaskunnissa.
Saksan alueella kreuzerista luovuttiin Saksan keisarikunnan yhdistymisen myötä vuonna 1871. Itävalta-Unkarissa se oli käytössä vuoteen 1892 ja Sveitsissä vuoteen 1850 saakka.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Kreuzer (Münze)
Korttia

Korttia on Askolan kunnan kylä, jossa asuu vakinaisesti 93 asukasta. Korttiassa on vuonna 1934 valmistunut kansakoulu, jonka toiminta alkuperäisessä rakennuksessa päättyi vuonna 1967. Rakennus peruskorjattiin ja 1980-luvulla se on toiminut kylätalona. Siinä on luokkahuone ja vuokra-asuntona toimiva opettajan entinen asunto.
Korttian monitoimitalon, entisen kansakoulun, myi Askolan kunta Korttian kyläyhdistys ry:lle 7. lokakuuta 2013. Kyläyhdistys on järjestänyt päivän kestävän kylätapahtuman kesäisin 2012 alkaen.
Kartanot

Korttiassa on ollut kaksi kartanoa, Uusikartano ja Vanhakartano.
Kartanot > Vanhakartano

Hendriksbergin ratsusäteritila oli yksi seitsemästä Klas Flemingin ostorälssitilasta, jotka hankittiin 1600-luvun puolessavälissä. Klas Flemingin omistuksessa tila oli 1630-1644, minkä jälkeen tila seurasi hänen perillisiään. Tilasta tehtiin 1691 Henriksbergin ratsusäteritila, mitä alettiin sittemmin kutsua Hendriksbergin säteriratsutilaksi.
Kartanot > Uusikartano

Uusikartano lohkottiin 1781 Henriksbergin säteritilasta, jota alettiin kutsua Vanhakartanoksi, kun lohkottu osa nimettiin Uusikartanoksi. Uusikartanoon liitettiin lisäksi 1880-luvulla Heikkilän tila, joka oli ollut 1630 alkaen Klas Flemingin ostorälssitila. Uusikartanon ensimmäinen omistaja oli Anna Maria Hassel 1781-1824. 1882 tila siirtyi kauppias Antti Erikinpoika Tuiskulan omistukseen, ja 1903 Anders Valter Tuiskulalle sekä tämän puolisolle, Selma Tuiskulalle (o.s. Brusila). 1977 Uusikartanon saivat Kaisa-Liisa Lintunen (o.s. Tuiskula) ja Raimo Lintunen. Kaisa-Liisa Tuiskula on Antti Erikinpoika Tuiskulan pojanpojanpojantytär. Uuttakartanoa lohkottiin 1960-luvun alussa, kun asutushallitus sen ostettuaan lohkoi 307 hehtaaria siirtoväen asutustilojen lisämaiksi. Tästä 307 hehtaarista saatiin tiloille maankäytön komitean 1964 suunnitelman mukaan neljätoista maa-aluetta. Myös Askolan hiidenkirnut sijaitsevat valtion Uusikartanolta ostamalla alueella.
Vanhakartanoon liitettiin Korttian Vappula. Vanhakartanon omisti 1904-1934 Frans Arvid Kortejärvi, aikaisempi Milén, jonka jälkeen Vanhakartanon ovat omistaneet Toivo, Mauri ja Veikko Kortejärvi.
Kongontetra

| Kongontetra |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Tetrakalat Characiformes
Heimo::  Alestit Alestidae
Suku::  Phenacogrammus
Laji::  interruptus
Kaksiosainen nimi
 Phenacogrammus interruptus  (Boulenger, 1899) 
Katso myös
   Kongontetra Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kongontetra (Phenacogrammus interruptus) on tetrakaloihin kuuluva afrikkalaisperäinen kala.
Koko ja ulkonäkö

Kongontetra kasvaa noin kahdeksansenttiseksi, naaraat ovat pienempiä kuin koiraat. Sen suomupeite on hopeanhohtoinen, kyljessä kuparinsävyinen raita. Evät ovat muihin tetrakaloihin verrattuna isot, ohuet ja liehuvat.
Alkuperä

Kongontetra on kotoisin Afrikan Kongojoesta. Sitä kasvatetaan myyntiin, eikä akvaarioissa juuri näe luonnosta pyydystettyjä yksilöitä.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Kongontetra on parvikala ja kaipaa ainakin kuuden lajitoverin seuraa. Se on vilkasliikkeinen uimari ja akvaariolla saisi ollakin ainakin 120 cm pituutta.
Vesiolot ja ravinto

Kongontetralle sopiva lämpötila-alue on 24–26 °C. Veden puhtaus on kalan hyvinvoinnille tärkeää. Se syö luonnossa pääasiassa hyönteisiä, akvaariossa sekaruokaa.
Aiheesta muualla

Phenacogrammus interruptus (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Viherkala (Arkistoitu – Internet Archive)
Akvaariomaailma-lehti 3/2006 (Kongontetra kuukauden kala)
There Is Nothing Left to Lose

| There Is Nothing Left to Lose Foo Fighters |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : maaliskuu–kesäkuu 1999
 Julkaistu: 2. marraskuuta 1999
 Tuottaja(t): Foo Fighters, Adam Kasper
 Tyylilaji: Alternative rock
 Kesto: 46.24
 Levy-yhtiö: RCA
Foo Fightersin muut julkaisut
| The Colour and the Shape 1997 | There Is Nothing Left to Lose 1999 | One by One  2002 |
Singlet albumilta There Is Nothing Left to Lose
 ”Learn to Fly” Julkaistu: 1999-09-1818. syyskuuta 1999  ”Stacked Actors (vain Australiassa)” Julkaistu: 2000-01-1717. tammikuuta 2000  ”Generator (vain Australiassa ja Euroopassa)” Julkaistu: 2000-03-066. maaliskuuta 2000 (Eurooppa) 2000-04-2424. huhtikuuta 2000 (Australia)  ”Breakout” Julkaistu: 2000-09-1818. syyskuuta 2000  ”Next Year” Julkaistu: 2000-12-044. joulukuuta 2000
There Is Nothing Left to Lose on Foo Fighters -yhtyeen kolmas kokopitkä studioalbumi. Se ilmestyi vuonna 1999. Levyllä on 11 kappaletta, joista tunnetuin on ”Learn to Fly”. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo. Levyn kahdeksas raita ”Next Year” toimi yhdysvaltalaisen Ed-televisiosarjan tunnusmusiikkina sen ensimmäisellä tuotantokaudella. There Is Nothing Left to Lose on ainoa levy, jossa Foo Fightersissa on vain kolme henkilöä soittamassa.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Dave Grohl, Nate Mendel ja Taylor Hawkins.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Stacked Actors | 4.17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Breakout | 3.21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Learn to Fly | 3.58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Gimme Stitches | 3.42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Generator | 3.48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Aurora | 5.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Live-In Skin | 3.53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Next Year | 4.37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Headwires | 4.38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Ain't It the Life | 4.17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | M.I.A. | 4.03 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 46.24 |  |  |  |  |  |  |  |
| Australian/Japanin mini-LP bonuskappale |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Fraternity | 3.09 |  |  |  |  |  |  |  |
Arvostelut

All Music Guide lehden arvostelu:
Rolling Stone lehden arvostelu:
Sputnikmusic lehden arvostelu:
Soundi:
Albumin sijoitukset

| Vuosi | Lista | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 1999 | Top Internet Albums | No. 2 |
| 1999 | Top Canadian Albums | No. 4 |
| 1999 | Official Sweden Albums Chart | No. 7 |
| 1999 | Official Norway Albums Chart | No. 8 |
| 1999 | Billboard 200 | No. 10 |
| 1999 | Official UK Albums Chart | No. 10 |
| 1999 | Official New Zealand Albums Chart | No. 12 |
| 1999 | Official German Albums Chart | No. 23 |
| 1999 | Official Finland Albums Chart | No. 25 |
| 2003 | Official Finland Albums Chart (re-entry) | No. 1 |
| 1999 | Official Austrian Albums Chart | No. 34 |
| 1999 | Official Irish Albums Chart | No. 49 |
| 1999 | Official French Albums Chart | No. 62 |
| 1999 | Official Italian Albums Chart | No. 67 |
Albumin sijoitukset > Singlet

| Vuosi | Single | Lista | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | "Learn to Fly" | Billboard Hot 100 | No. 19 |
| 1999 | "Learn to Fly" | Official UK Singles Chart | No. 21 |
| 1999 | "Learn to Fly" | Modern Rock Tracks | No. 1 |
| 1999 | "Learn to Fly" | Mainstream Rock Tracks | No. 2 |
| 1999 | "Learn to Fly" | Adult Top 40 | No. 15 |
| 1999 | "Learn to Fly" | Top 40 Mainstream | No. 22 |
| 1999 | "Learn to Fly" | Top 40 Tracks | No. 22 |
| 1999 | "Learn To Fly" | Official New Zealand Singles Chart | No. 23 |
| 1999 | "Learn to Fly" | Official Australian Singles Chart | No. 35 |
| 1999 | "Learn to Fly" | Official Sweden Singles Chart | No. 52 |
| 1999 | "Learn to Fly" | Official Holland Singles Chart | No. 32 |
| 1999 | "Learn To Fly | Euro Hot 100 Singles Chart | No. 65 |
| 1999 | "Generator" | Official Australian Singles Chart | No. 31 |
| 2000 | "Stacked Actors" | Mainstream Rock Tracks | No. 9 |
| 2000 | "Stacked Actors" | Modern Rock Tracks | No. 25 |
| 2000 | "Breakout" | Official UK Singles Chart | No. 29 |
| 2000 | "Breakout" | Modern Rock Tracks | No. 8 |
| 2000 | "Breakout" | Mainstream Rock Tracks | No. 11 |
| 2000 | "Breakout" | Official Holland Singles Chart | No. 63 |
| 2000 | "Next Year" | Modern Rock Tracks | No.17 |
| 2000 | "Next Year" | Official UK Singles Chart | No. 42 |
| 2000 | "Next Year" | Adult Top 40 | No. 40 |
| 2000 | "Next Year" | Official Holland Singles Chart | No. 92 |
Voitot

Grammy Awards
| Vuosi | Voittaja | Kategoria |
| --- | --- | --- |
| 2000 | There Is Nothing Left to Lose | Best Rock Album |
Soittajat

Dave Grohl – laulu, kitara
Nate Mendel – basso
Taylor Hawkins – rummut