stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Edvard Wennerholm

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Ruotsi> Miesten voimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tukholma 1912 | joukkuekilpailu, ruotsalainen järjestelmä |  |
Oskar Edvard Wennerholm (22. tammikuuta 1890 Tukholma – 13. maaliskuuta 1943 Tukholma) oli ruotsalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa ja oli siellä mukana voittamassa kultaa ruotsalaissysteemin joukkuekilpailussa.
Devil Survivor 2: The Animation

| Devil Survivor 2: The Animation |
| --- | --- |
デビルサバイバーツー ジ・アニメーション   (Debiru Sabaibā Tsū Ji Animēshon)
Genre: - toiminta - draama - yliluonnollinen 
TV-anime
Ohjaaja: Seiji Kishi
Studio: Bridge
Lähetyskanavat: MBS TBS CBC BS-TBS Niconico
Alkuperäinen lähetyskierros: 4. huhtikuuta 2013 – 27. kesäkuuta 2013
Jaksojen määrä: 13 
Devil Survivor 2: The Animation on vuonna 2013 esitetty japanilaiseen Nintendo DS -käsikonsolipeliin Shin Megami Tensei: Devil Survivor 2 perustuva animesarja. Sarjassa maailma ajautuu kaaoksen valtaan, kun Hibiki Kuze ja hänen ystävänsä Daichi Shijima ja Io Nitta joutuvat käymään selviytymistaistelua Septentrioneiksi kutsuttuja olentoja vastaan. He saavat kyvyn kutsua demoneita taistelemaan niitä vastaan kännykkäsovelluksen kautta ja päätyvät suojelemaan Japania JP’s-nimisen organisaation kanssa.
Äänirooleissa > Alkuperäiset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Hiroshi Kamiya  | … |  Hibiki Kuze   |
|  Nobuhiko Okamoto  | … |  Daichi Shijima   |
|  Aya Uchida  | … |  Io Nitta   |
|  Junichi Suwabe  | … |  Yamato Hotsuin   |
|  Takahiro Sakurai  | … |  Alcor   |
|  Kikuko Inoue  | … |  Tico (nainen)   |
|  Shūta Morishima  | … |  Tico (mies)   |
|  Miyuki Sawashiro  | … |  Makoto Sato   |
|  Rikako Yamaguchi  | … |  Fumi Kanno   |
|  Fūko Saitō  | … |  Keita Wakui   |
|  Ami Koshimizu  | … |  Hinako Kujou   |
|  Daisuke Namikawa  | … |  Jungo Torii   |
|  Kana Asumi  | … |  Airi Ban   |
|  Yuka Iguchi  | … |  Otome Yanagiya   |
|  Mitsuaki Madono  | … |  Yuzuru ”Joe” Akie   |
|  Rikiya Koyama  | … |  Ronaldo Kuriki   |
|  Atsushi Endo  | … |  Byakko   |
|  Syuta Morishima  | … |  Kerberos   |
|  Eiichirō Tokumoto  | … |  Saatana   |
|  Sakura Koyama  | … |  Koharu   |
|  Hiryuki Endo  | … |  sivuäänet   |
Äänirooleissa > Englanninkieliset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Patrick Poole  | … |  Hibiki Kuze   |
|  Greg Ayres  | … |  Daichi Shijima   |
|  Jessica Boone  | … |  Io Nitta   |
|  John Gremillion  | … |  Yamato Hotsuin   |
|  Illich Guardiola  | … |  Alcor   |
|  Luci Christian  | … |  Tico (nainen), nuori Daichi Shijima   |
|  John Swasey  | … |  Tico (mies), Bifrons, Kerberos, sivuäänet   |
|  Amy Morris  | … |  Makoto Sato   |
|  Shelley Calene-Black  | … |  Fumi Kanno   |
|  Connor Leach  | … |  Keita Wakui, Botis   |
|  Joanne Bonasso  | … |  Hinako Kujou, sivuäänet   |
|  Ty Mahany  | … |  Jungo Torii   |
|  Cynthia Martinez  | … |  Airi Ban   |
|  Molly Search  | … |  Otome Yanagiya   |
|  Mark X. Laskowski  | … |  Yuzuru ”Joe” Akie, sivuäänet   |
|  Jason Douglas  | … |  Ronaldo Kuriki   |
|  Emily Neves  | … |  nuori Hibiki Kuze, sivuäänet   |
|  George Manley  | … |  Byakko, sivuäänet   |
|  Luke Patterson  | … |  sivuäänet   |
|  Houston Hayes  | … |  sivuäänet   |
|  Rob Mungle  | … |  sivuäänet   |
|  Brittney Karbowski  | … |  sivuäänet   |
|  Kyle Colby Jones  | … |  sivuäänet   |
Edino Steele

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Edino Steele vuonna 2015. |  Edino Steele vuonna 2015. |  Edino Steele vuonna 2015. |  |
Maa:   Jamaika
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Moskova 2013 | 4 × 400 m |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Valencia 2008 | 4 × 400 m |  |
|  Pronssia | Sopot 2014 | 4 × 400 m |  |
Edino Steele (s. 6. tammikuuta 1987 Kingston) on jamaikalainen 400 metrin juoksija.
Steele sijoittui Pekingin nuorten MM-kisoissa 2006 viidenneksi 400 metrillä ajalla 46,42. Kaksi vuotta myöhemmin hän karsiutui Valencian sisäratojen MM-kisoissa alkuerissä. Steele oli samoissa kisoissa mukana Jamaikan joukkueessa, joka voitti 4 × 400 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa. Dohan MM-hallikilpailuissa 2014 hän karsiutui 400 metrin välierissä. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän juoksi toisen osuuden hopeaa saaneessa Jamaikan pitkän viestin joukkueessa. Sopotin MM-hallikilpailuissa 2014 hän sai pronssia viestissä ja hylättiin 400 metrin välierissä.
Ennätykset > Ulkoradat

100 metrin juoksu: 10,39 (2012)
200 metrin juoksu: 20,39 (2013)
400 metrin juoksu: 45,38 (2012)
Ennätykset > Sisäradat

60 metrin juoksu: 6,73 (2009)
200 metrin juoksu: 20,84 (2010)
300 metrin juoksu: 33,74 (2004)
400 metrin juoksu: 46,11 (2014)
Edvard von Boehm

Edvard von Boehm (vuoteen 1903 Boehm; 14. heinäkuuta 1841 Sortavala – 25. tammikuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen virkamies ja senaattori.
Edvard Boehmin vanhemmat olivat kauppias Christian Edvard Boehm ja Emilia Aurelia Wahlberg. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion lukiosta vuonna 1860 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1864. Hän opiskeli sen jälkeen lakia ja sai varatuomarin arvon 1869. Boehm toimi vuosina 1883–1895 Suomen passiviraston päällikkönä Pietarissa sekä Hämeen läänin kuvernöörinä 1895–1899. Vuosina 1900–1905 hän oli senaatin talousosaston jäsenenä sekä siviilitoimituskunnan päällikkönä ja sen jälkeen Helsingin keisarillisen palatsin hoitajana vuoteen 1917 asti.
Boehm sai valtioneuvoksen arvonimen vuonna 1885, ja hänet aateloitiin vuonna 1903 nimellä von Boehm. Hänestä polveutuu von Boehmin aatelissuku, joka esiteltiin Ritarihuoneelle vuonna 1904. Edvard von Boehmin pojanpoika oli taidemaalari ja -graafikko Tuomas von Boehm.
Dashboard Confessional

Dashboard Confessional Torontossa vuonna 2006.
Dashboard Confessional on yhdysvaltalainen vaihtoehtorockia soittava yhtye Floridasta. Yhtyeen solisti on Chris Carrabba. Muut yhtyeen jäsenet ovat Scott Schoenbeck (basso), John Lefler (kitara) ja Mike Marsh (rummut). Carrabba itse soittaa kitaraa. Yhtyeen tunnetuimmat kappaleet ovat  Stolen ja Spider-man 2:ssa kuultu Vindicated.
Diskografia > Albumit

| Ilmestymisvuosi | Albumi | Singlet |
| --- | --- | --- |
| 2000 | The Swiss Army Romance | - |
| 2001 | The Places You Have Come to Fear The Most | "Screaming Infidelities", "Saints and Seilors" |
| 2003 | A Mark, A Mission, A Brand, A Scar | "Hands Down", "Rapid Hope Loss" |
| 2006 | Dusk and Summer | "Don't Wait", "Rooftops and Invitations", "Stolen" |
| 2007 | The Shade of Poison Trees | "Thick as Thieves", "These Bones" |
| 2009 | Alter the Ending | "Belle of the Boulevard" |
| 2018 | Crooked Shadows | "We Fight" |
| 2022 | All the Truth That I Can Tell |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dashboard Confessional Wikimedia Commonsissa
Yhtyeen kotisivut (englanniksi)
Daniel Hjort (näytelmä)

| Daniel Hjort |
| --- | --- |
 Kohtaus Tampereen Työväen Teatterin esityksestä vuodelta 1941.
Kirjoittaja:  J. J. Wecksell
Kirjoitettu:  1862
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Tyylilaji:  tragedia
Kantaesitys:  26. marraskuuta 1862
Kantaesityspaikka:  Nya Teatern, Helsinki
Henkilöt
Henkilöt:  Daniel Hjort  Kaarle-herttua  Arvid Stålarm  Johan Fleming  Olof Klaunpoika  Ericus Erici Sorolainen  Joakim Scheel  Ebba Stenbock  Sigrid  Katri  Erik Brahe  Laurentius Paulinus  Petrus Angermannus
Daniel Hjort on vuonna 1862 kantaesitetty Josef Julius Wecksellin näytelmä. Sitä pidetään Aleksis Kiven tuotantoa edeltävän ajan ainoana merkittävänä suomalaisena näytelmänä sekä yhtenä parhaista milloinkaan ruotsin kielellä kirjoitetuista historiallisista näytelmistä. On myös arvioitu, että Wecksellin Daniel Hjort on merkittävin ennen August Strindbergiä kirjoitettu ruotsinkielinen näytelmä. Se sisältää vaikutteita Wecksellin esikuvilta, kuten William Shakespeare, Friedrich Schiller ja Victor Hugo, mutta näytelmää on kiitetty myös omaperäisestä psykologisesta henkilökuvauksesta sekä draamallisesta voimasta.
Yleistä

Näytelmän kantaesitys oli Helsingin Nya Teaternissa 26. marraskuuta 1862. Katsomossa oli myös skitsofreniaa sairastanut Wecksell, joka kuitenkin oli aikalaisten mukaan jo henkisesti poissaoleva. Kolme vuotta myöhemmin hänet otettiin Lapinlahden sairaalaan, jossa Wecksell vietti loppuikänsä. Tukholman Kuninkaallisessa teatterissa näytelmä tuli ensi-iltaan tammikuussa 1864.
Daniel Hjort ilmestyi painettuna vasta ensi-iltansa jälkeen vuonna 1863 G. W. Edlundin kustantamana. Teoksen esipuheen oli kirjoittanut Fredrik Cygnaeus. Ensimmäinen suomenkielinen käännös oli Paavo Cajanderin tekemä ja se julkaistiin 1877. Muita suomentajia ovat Mikko Kilpi vuonna 1957 sekä Matti Rossi ja Jouko Turkka 1981. Näytelmä käännettiin myös muille kielille, tšekin kielellä se ilmestyi jo vuonna 1869 ja venäjäksi 1883.
Wecksell osallistui Daniel Hjortilla senaatin vuonna 1863 julistamaan kaunokirjalliseen kilpailuun, mutta sen voittajaksi valittiin Aleksis Kiven Nummisuutarit.
Wecksellin näytelmään pohjautuu myös Selim Palmgrenin ooppera Daniel Hjort, joka kantaesitettiin Turussa vuonna 1910.
Juoni

Daniel Hjortin taustana ovat Ruotsin valtakunnan 1590-luvun sisäpoliittinen vehkeily sekä valtataistelu. Suomessa ne johtivat lopulta verisiin yhteenottoihin sekä muun muassa Turun ja Viipurin linnojen piirityksiin. Wecksell yhdisti näytelmässä vuosien 1597 ja 1599 tapahtumia, muodostaen niistä yhtenäisen juonen, jonka tapahtumat sijoittuvat parin viikon ajalle Turun linnaan ja sen ympäristöön.
Näytelmän nimihenkilö Daniel Hjort on kuningas Kaarlen IX:n lähipiiriin kuuluva avustaja, jonka isän Klaus Flemingin joukot surmasivat nuijasodan aikana. Hjort on toiminut Flemingien kotiopettajana ja saa vihdoin äitinsä tavattuaan selville isänsä kohtalon. Hän päättää kostaa sekä isänsä että setänsä Jaakko Ilkan kohtalon kavaltamalla lähipiirinsä. Tragedia päättyy lopulta itsemurhaan ja verenvuodatukseen.
Aiheesta muualla

Daniel Hjortin ensimmäinen painos digitoituna. Kansalliskirjasto.
Dewoitine D.520

| Dewoitine D> 520 |
| --- | --- |
 Museoitu Dewoitine D.520
Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Ranska
Valmistaja:  Société Nationale de Constructions Aéronautiques du Midi
Ensilento:  2. lokakuuta 1938
Esitelty:  1940
Pääkäyttäjät:  Ranskan ilmavoimat Luftwaffe
Valmistusvuodet:  1939–1942
Dewoitine D.520 oli Ranskan ilmavoimien (ransk. Armée de l'Air) paras hävittäjälentokonetyyppi toisessa maailmansodassa vuonna 1940. Se oli ainut, joka veti vertoja Saksan Messerschmitt Bf 109 E:lle, mutta sitä oli ehditty valmistaa liian vähän, jotta sillä olisi ollut vaikutusta Ranskan taistelujen lopputulokseen.
Kehitys

Émile Dewoitine oli suunnitellut ja tuottanut Ranskan ilmavoimille useampia hävittäjiä, joista ensimmäinen oli D.101 vuodelta 1921. Vuonna 1934 useimmat ranskalaiset hävittäjäkoneyksiköt käyttivät joko D.500, D.501 tai D.510 -koneita. Nämä olivat kuitenkin käymässä vanhanaikaisiksi ja vuonna 1934 ilmavoimat halusivat määritellä uuden hävittäjätyypin. Dewoitine ehdotti ensin D.513-nimellä kulkenutta konetyyppiä, jota ei kuitenkaan tilattu. Hänen tehtaansa Société  Aéronautique Française – Avions Dewoitine oli sulkemassa oviaan loppuvuonna 1936, kunhan viimeinenkin D.510 olisi valmis.
Kesäkuussa 1936 Dewoitine perusti uuden suunnittelutoimiston. Ranskan ilmailuministeriö halusi saada hävittäjän, joka kykenisi 520 km/h:n nopeuteen. Hänen ensimmäinen ehdotuksensa ei siihen pystynyt, mutta tammikuussa 1937 hänen toimistonsa julkaisi D.520:n suunnitelman, joka kykeni haluttuun nopeuteen. Ilmailuministeriö oli kuitenkin juuri päättänyt ottaa käyttöön Morane-Saulnier M.S. 406 -konetyypin, eikä se tilannut yhtään Dewoitinea.
11. elokuuta 1936 aloitettiin Ranskan ilmailuteollisuuden kansallistaminen ja SNCAM (Société Nationale de Constructions Aéronautiques du Midi) sulautti Dewoitinen vanhan yhtiön itseensä 4. maaliskuuta 1937. Émile Dewoitine nimettiin yhtiön apulaistoimitusjohtajaksi, missä ominaisuudessa hänen työnsä D.520-tyypin parissa saattoi jatkua. 3. huhtikuuta 1938 ilmailuministeriö lopulta tilasi kaksi D.520-prototyyppiä, joista ensimmäinen lensi ensilentonsa 2. lokakuuta samana vuonna. Se ei kuitenkaan vielä saavuttanut vaadittua nopeutta. Maaliskuussa 1939 toinen prototyyppi lopulta saavutti 527 km/h:n nopeuden ja 200 D.520-hävittäjää tilattiin 7. huhtikuuta.
Tuotanto

Lentokonetuotannon kansallistamistoimet eivät saaneet aikaan haluttuja tehokkuusetuja. 44:stä vuoden 1939 loppuun mennessä valmistettavaksi tarkoitetusta koneesta valmistui ajoissa vain 13 ja tuotanto-ongelmat saatiin voitettua vasta huhtikuussa 1940. Ensimmäinen täysin näillä koneilla varustettu yksikkö, GC I/3, sai koneen käyttöönsä neljä kuukautta myöhässä 7. toukokuuta 1940. Tuotanto nopeutui ja toukokuussa saatiin 100 uutta konetta, kesäkuussa jo 10 uutta konetta päivässä. Saksan hyökkäyksen alkaessa 10. toukokuuta valmiina oli 246 konetta, joista 79 kappaletta oli toimitettu. 25. kesäkuuta oli tuotettuna 437 konetta, joista 403 oli toimitettu.
Ranskan taistelut

Saksan hyökätessä GC I/3 oli ainoa yksikkö, jolla D.520 oli käytössä. Kuukauden kuluessa konetyypin otti käyttöön neljä muuta yksikköä, joista yksi oli GC III/6 Italian rintamalla. D.520 osoittautui taistelussa tasaveroiseksi Messerschmitt Bf 109 E -koneen kanssa, ainoana ranskalaisten hävittäjäkoneena aikanaan. Vaikka se oli aavistuksen verran hitaampi, se oli vastaavasti paremmin käsiteltävä.
Viisi D.520 -yksikköä saivat 108 varmistettua ja 39 todennäköistä ilmavoittoa. Varmistetuissa ilmavoitoissa oli mukana 23 Bf 109- ja yhdeksän Bf 110 -konetta. Samalla aikavälillä menetettiin 106 D.520-konetta, joista tosin vain 26 ilmataisteluissa. Onkin spekuloitu, että mikäli konetta olisi ollut toukokuussa 1940 käytössä enemmän, sillä olisi voinut olla vaikutusta Luftwaffen silloiseen ilmaherruuteen länsirintamalla.
Muu käyttö

Saksan aselepokomitea salli Vichyn hallituksen ilmavoimien käyttää D.520-tyyppiä edelleen Afrikassa Ranskan taistelujen aselevon jälkeen. Saksalaiset jopa tilasivat 550 konetta itselleen koulutuskoneiksi. 349 konetta valmistettiin elokuun 1941 ja joulukuun 1942 välillä.
Joitakin koneita lähetettiin Vichyn hallituksen yksiköille Syyriaan. Siellä niitä käytettiin taistelutoimiin liittoutuneita vastaan kesällä 1941. Syyrian taisteluissa D.520 -koneet saivat 30 ilmavoittoa, mutta 32 D.520:sta menetettiin.
Normandian maihinnousun jälkeen muutamia D.520-koneita saatiin saksalaisilta sotasaaliiksi ja ne osallistuivat taistelutoimiin Etelä-Ranskassa elokuussa 1944. Koneet liitettiin uusiin Ranskan ilmavoimiin 1. joulukuuta. Koneita tuolloin käyttänyt hävittäjälentue Premier Groupe de Chasse FFI käytti koneita maaliskuuhun 1945 saakka. Vaikka kone oli tuolloin jo auttamattomasti vanhentunut, oli Saksankin ilmavoimat pyyhkäisty pois Etelä-Ranskan taivaalta ja koneita pystyttiin käyttämään "siivousoperaatioissa" varsinaisten taistelutoimien jälkeen.
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&08.06000008,60 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&010.020000010,20 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&02.05700002,57 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&015.097000015,97 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&02036.&&&&002 036 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&02677.&&&&002 677 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&01.&&&&001 × Hispano-Suiza 12Y 45 -nestejäähdytteinen V12-moottori; &&&&&&&&&&&&0697.&&&&00697 kW (&&&&&&&&&&&&0935.&&&&00935 hv)
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0534.&&&&00534 km/h 5 500 metrissä
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01530.&&&&001 530 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&010500.&&&&0010 500 m
Nousuaika: 5 min 48 s 4 000 metriin
Aseistus
20 mm Hispano-Suiza HS 404, 60 patruunaa
4 × 7,5 mm MAC 1934 M39, jokaiseen 675 patruunaa
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
France's Dewoitine D.520 fighter (englanniksi)
Dewoitine D.520 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Dewoitine D.520 – trop tardif pour empêcher l'invasion de la France (ranskaksi)
D.520 ohjaamo
D.520 ohjaajan istuin ja panssarointi
Eero Raaste

Eero Raaste (s. 23. huhtikuuta 1954) on suomalainen shakinpelaaja. Hän on kansainvälisillä areenoilla 1970-luvulla pelannut shakin kansainvälinen mestari. Nykyään hän on Helsingin Sanomien vakituinen shakkipalstan pitäjä. Raaste tunnetaan hyvänä ranskalaisen puolustuksen tuntijana Suomessa.
Aiheesta muualla

Raasteen FIDE-kortti
Eero Raaste ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Edinho (jalkapalloilija, 1970)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Edson Cholbi Nascimento
Syntymäaika: 27. elokuuta 1970 (ikä 54)
Syntymäpaikka: Santos,  Brasilia
Seura
Seura: Santos FC
Tehtävä: Maalivahtivalmentaja
Edson Cholbi Nascimento, pelaajanimeltään Edinho (s. 27. elokuuta 1970 Santos) on brasilialainen jalkapalloilija ja legendaarisen Pelén poika. Hänen pelipaikkansa oli maalivahti. Nykyään Edinho on Santos FC:n maalivahtivalmentaja.
Seurat

Santos (1990–1991)
Portuguesa Santista (1992)
São Caetano (1993)
Santos (1994–1998)
Ponte Preta (1999)
Historia

1990-luvulla Edinho oli kuusi vuotta vankilassa osallistuttuaan Santosissa katuajoihin, joissa aiheutti yhden ihmisen kuoleman.
Edinho pidätettiin 6. kesäkuuta 2005 Santosissa yhdessä 50 muun ihmisen kanssa poliisioperaation yhteydessä. Operaation tarkoituksena oli saada kiinni huumekauppiaiden joukko. Edinho väitti olevansa syytön ja olleensa riippuvainen marijuanasta.
Denis Slautin

| Denis Slautin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Denis Aleksejevitš Slautin
Syntynyt: 25. lokakuuta 1981 (ikä 42) Kirov
Jääpallon pelaaja
Pituus:  182 cm
Paino:  83 kg
Seura:   Jenisei, Krasnojarsk
Pelipaikka:  hyökkääjä
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1994–2008 | Rodina, Kirov |  |  |
| 2008–2012 | Dynamo, Kazan |  |  |
| 2012- | Rodina, Kirov |  |  |
Maajoukkue
| 2002- | Kazakstan |  | () |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. joulukuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 13. joulukuuta 2014.
Denis Aleksejevitš Slautin (ven. Денис Алексеевич Слаутин, s. 2. helmikuuta 1976 Kirov, Neuvostoliitto) on kazakstanilainen jääpalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Kirovin Rodinaa.
Slautinin kasvattajaseura on Kirovin Rodina. Sen jälkeen hän on pelannut Venäjän mestaruussarjaa Rodinan lisäksi Dynamo Kazanissa. Hän palasi syksyllä 2012 takaisin kasvattajaseuransa Rodinan riveihin.
Slautin on edustanut Kazakstania kaudesta 2002 lähtien. Hän on ollut voittamassa MM-kisoissa neljää pronssia.
Saavutukset

Seurajoukkueissa
kerran Venäjän mestaruushopeaa 2012 Dynamo Kazanin joukkueessa,
2 kertaa Venäjän mestaruuspronssia 2006 Rodinan ja 2009 Dynamo Kazanin joukkueessa,
Maajoukkueessa
4 kertaa MM-pronssia: 2003, 2012, 2013 ja 2014,
Denis Santos

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Denis Ramos dos Santos
Syntymäaika: 11. maaliskuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka:  São Paulo, Brasilia
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 183 cm
Seura
Seura:  GIF Sundsvall
Pelinumero: 19
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| –2007  2008–2010 2011–2012 |  América de Mineiro    PS Kemi    GIF Sundsvall |  49 (21) 13 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 31. toukokuuta 2019.
Denis Santos (s. 11. maaliskuuta 1985, São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Denis Santos aloitti Ykkösessä pelaanneessa PS Kemissä kaudella 2008. Kyseisellä kaudella hän olikin PS Kemin paras maalintekijä 10 osumalla, jolla sijoittui sarjan 10 parhaan maalinteijän joukkoon. Kolmannella kaudella eli kaudella 2010 syntyi 9 maalia, jolloin Denis Santos oli myös sarjan 10 parhaan maalintekijän joukossa. Näin kolmena PS Kemi Ykkösen kautena maaleja syntyi kaikkiaan 21.
Seuraavana kautena Denis Santos siirtyi ruotsalaiseen Superettanin eli maan toiseksi korkeimman sarjatason GIF Sundsvalliin, jonka kanssa hän teki kolmen vuoden sopimus.
Aiheesta muualla

Denis Santos tilastoja footballtransfer.comissa
Delta Force (videopeli)

| Delta Force |
| --- | --- |
Kehittäjä:  NovaLogic
Julkaisija:  NovaLogic
Jakelija:  Steam, GOG.com ja Humble Store
Pelisarja:  Delta Force
Pelimoottori:  Voxel Space 3
Julkaistu:  lokakuu 1998
Lajityyppi:  ensimmäisen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  moninpeli ja yksinpeli
Ikäluokitus:  USK 16 
Alusta:  Windows
Jakelumuoto:  Optinen levy, digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Delta Force on NovaLogicin kehittämä ja julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka on julkaistu vuonna 1998 Windowsille.
Peli käyttää NovaLogicin Voxel Space 3 pelimoottoria. Osa näytettävistä asioista kuten hahmot ja rakennukset käyttävät polygonigrafiikkaa muiden osien käyttäessä vokseligrafiikkaa.
Vastaanotto

Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.7/10.
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 9.1/10.
Aiheesta muualla

Delta Force MobyGamesissa (englanniksi)
Edvard Wilhelm Palander

Edvard Wilhelm Palander (sukunimi vuodesta 1906 Suolahti; 20. kesäkuuta 1845 Kupanitsa, Inkerinmaa – 24. lokakuuta 1914 Helsinki) oli suomalainen lyseon lehtori ja kielenkääntäjä.
Palanderin vanhemmat olivat kirkkoherra Karl Edvard Palander ja Julie Sofie Louise Skotte. Sai peruskoulutuksensa saksan kielellä, ensin Reformirte Schulessa Pietarissa ja sitten Behmin koulussa Viipurissa, josta siirtyi ylioppilaaksi Tarttoon 1864 ja sieltä Helsinkiin 1865. Palander valmistui filosofian kandidaatiksi 1870 ja maisteriksi 1873.
Palander toimi Helsingin yliopiston venäläisen kirjaston ylimääräisenä amanuenssina 1868 ja yliopiston venäjän kielen ylimääräisenä lehtorina 1871–1874. Hän oli myös kielten opettajana useissa helsinkiläisissä oppikouluissa 1870–1874. Vuosina 1874–1904 Palander oli Hämeenlinnan normaalilyseon ja lyseon kollegana sekä Hämeen lääninhallituksen kielenkääntäjänä. Tämän ajan hän asui perheineen Hämeenlinnassa ja heidän asuntonsa toimii nykyään kotimuseona. Hän oli lyseon lehtorina 1905–1909 ja lisäksi Suomalaisen normaalilyseon venäjän vt. yliopettajana 1906–1907.
Palander oli Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston jäsen 1889–1900 ja kaupungin rahatoimikamarin puheenjohtaja 1880–1889 sekä vaivaishoitojohtokunnan puheenjohtaja 1896–1904. Hän kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Hämeenlinnan edustajana.
Palander oli naimisissa vuodesta 1870 Ottilia Aurora Kockströmin kanssa. Heillä oli kuusi lasta. Myös Palanderin pojat ottivat 1906 sukunimekseen Suolahti:
Elli Ottilia Wegelius (1871–1945) sairaanhoitaja
Karl Edvard Ernst Suolahti (1873–1947) voimistelunopettaja ja lyseon lehtori
Viktor Hugo Suolahti (1874–1944), Helsingin yliopiston germaanisen filologian professori ja yliopiston kansleri
Gunnar Wilhelm Suolahti (1876–1933), Helsingin yliopiston historian professori
Eino Emil Waldemar Suolahti (1879–1951), lääkintäkenraalimajuri, professori
Väinö Fredrik Suolahti (1884–1919), nimismies.
Teoksia

Venäjän lukemisto.  Holm, Helsinki 1873, 3. painos 1891
Uebersicht der neueren russischen Literatur von der Zeit Peters des Grossen bis auf unsere Tage.   Tavastehus 1880
Saksalainen lukemisto.   Hagelberg, Tampere 1882
Venäjän kielen perusteet.   WSOY 1884, 2. painos 1887, korjattu ja lisätty painos 1895
Ryska språkets grunder 1.   Söderström, Borgå 1887, 2. painos 1893
Saksankielen harjoitus suomalaisille : suomalais-saksalaisia käännös-kappaleita.  WSOY 1890
Slägten Palander : genealogisk studie.   Författare, Tammerfors 1895
Suomalais-venäläinen sanakirja.   WSOY 1896-1900