Uskonnollinen väkivalta
Uskonnollinen väkivalta Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa

Suomen evankelis-luterilainen kirkko on julkisesti ilmoittanut, että se ei hyväksy minkäänlaista hengellistä painostusta eikä väkivaltaa kirkon piirissä. Kirkko teetti vuonna 1991 selvityksen hengellisen väkivallan yleisyydestä. Vuonna 1995 Suomen mielenterveysseura ja Kirkon tutkimuskeskus julkaisivat yhteistyönä laatimansa tutkimuksen Uskonnon kahdet kasvot – Mielenterveyden tuki vai taakka.
Uskonnollista väkivaltaa on tunnistettu evankelis-luterilaisen kirkon sielunhoidollisessa työssä sekä varsinkin joissakin kirkon sisäisissä ryhmittymissä. Suomen ev.lut. Kansanlähetyksen johto pyysi joitakin vuosia sitten julkisesti anteeksi yhteisön piirissä harjoitettua hengellistä väkivaltaa. Erityisen paljon väkivaltaa on Tanja Kukkulan Turun yliopistossa tekemän haastattelututkimuksen mukaan koettu toisaalta Jehovan todistajien piirissä ja toiseksi eniten kirkon suurimman herätysliikkeen vanhoillislestadiolaisuuden piirissä. Samansuuntaisia tuloksia sai myös Aila Ruoho pro gradu -tutkimuksessaan Helsingin yliopiston käytännöllisen teologian laitoksella.
Vanhoillislestadiolaisuuden väkivalta on konkretisoitunut erityisesti kahteen kysymykseen: liikkeen sielunhoidollisena menetelmänä soveltamaan hoitokokousmenettelyyn sekä ehkäisykieltoon. Hoitokokouskäytäntöä on pidetty alistavana kollektiivisena väkivaltana, ja ehkäisykiellon on katsottu rajoittavan perustuslain takaamia itsemääräämisoikeuksia. Hoitokokouskäytäntöä ovat kritisoineet sekä liikkeeseen kuuluvat että ulkopuoliset tahot.
Vuonna 2009 Ihmisoikeusliitto käynnisti selvityksen vanhoillislestadiolaisuuden ihmisoikeusloukkauksista, erityisesti ehkäisykiellosta. Liitto julkisti 4.3.2009 taustamuistion, jossa ihmisoikeusjuristit totesivat liikkeen ehkäisykiellon loukkaavan ihmisoikeuksia.
Sosiaali- ja terveysministeriön alainen Tasa-arvoasiain neuvottelukunta (TANE) huomautti lausunnossaan 2009, että laissa turvattu uskonnonvapaus ei anna uskonnolliselle yhteisölle oikeutta rajoittaa jäsentensä ihmisoikeuksia. TANEn mukaan uskonnollisten johtajien auktoriteetti ja yhteisön paine eivät jätä lestadiolaiselle naiselle tosiasiallista mahdollisuutta päättää omasta kehostaan ja seksuaalisesta itsemääräämisoikeudestaan.
Vuonna 2009 silloinen arkkipiispa Jukka Paarma kehotti vanhoillislestadiolaista herätysliikettä, joka toimii Suomen luterilaisen kirkon sisällä, tekemään selvityksen hoitokokouksiin liittyvästä mahdollisesta painostuksesta. Tutkimustiedon tarve oli todettu myös tutkijoiden ja kirkollisen median taholla.   Paarma korosti kirkon kantana: ”On tärkeää, ettei hengellistä painostusta tai väkivaltaa hyväksytä. Tällöin luottamusta lisää se, että menneisyyden ongelmat käsitellään rehellisesti ja avoimesti. Erityinen suoja on annettava niille, jotka ovat kokeneet joutuneensa hengellisen painostuksen kohteeksi.” Vanhoillislestadiolaisuuden johto ei ole pitänyt selvitystä tarpeellisena.
Vuonna 2010 Lapin yliopisto käynnisti tutkimushankkeen, jonka yhtenä osana laadittiin perinpohjainen tutkimus hoitokokouksista. YTT Aini Linjakummun tutkimus Haavoittunut yhteisö ilmestyi vuonna 2012.
Syksyllä 2011 SRK:n johtokunta julkaisi lehdistötiedotteen, jossa se ilmoitti pahoittelevansa hoitokokousten yhteydessä esiintyneitä opillisia harhoja ja väärinkäytöksiä. SRK:n johtokunnan puheenjohtaja Olavi Voittonen ilmoitti, että hoitokokouksia ei ole syytä pahoitella ja että liikkeen sielunhoitokäytäntöjä on edelleen tarkoitus jatkaa. ”Liike ei voi jatkossakaan välttyä siltä, että jotkut voivat kokea tällaisen sielunhoidon negatiivisesti”, totesi Voittonen Kotimaa24:n haastattelussa.
Vuonna 2009 arkkipiispa Paarma kehotti vanhoillislestadiolaisen liikkeen johtoa kiinnittämään huomiota myös molempien sukupuolten osallisuuteen ja oikeuksiin herätysliikkeessä. Kirkon tasa-arvoasiain neuvottelukunta ja Kirkon ihmisoikeuskysymysten neuvottelukunta KION  ovat kumpikin käsitelleet vanhoillislestadiolaisuuden ihmisoikeusongelmia ja laatineet kysymyksestä lausunnon arkkipiispalle vuonna 2009 (KION:in sihteerin lausunto Turun yliopiston seminaarissa 9.3.2010). Lausuntoa ei ole kuitenkaan julkistettu. KIONin puheenjohtaja, Tampereen hiippakuntadekaani Ari Hukari on haastattelussaan Kotimaa24:ssä ilmoittanut, että KION katsoo, että lestadiolaisten ehkäisykielto loukkaa ihmisoikeuksia. Ari Hukarin mukaan KION on neuvottelukunta, jolla ei ole asemaa lausua julkisuuteen kirkon kantaa. Sen tehtävä on valmistella asioita kirkkohallitukselle, joka lausuu asiasta kirkon virallisen kannan. Enempää Kirkkohallitus kuin piispatkaan eivät kuitenkaan ole ottaneet kantaa asiaan.