stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oskar Johansson
Elämä > Vuodet Neuvostoliitossa

Vankileiriltä vapauduttuaan Johansson pakeni Neuvosto-Venäjälle, ilmeisesti koska hänellä oli vielä kärsimättä osa ennen sisällissotaa tuomitusta vankeusrangaistuksesta. Johansson suoritti suomenkielisen opettajakurssin Pietarhovissa, jonka jälkeen hän työskenteli opettajana Pietarin lähistöllä Keltossa ja Muurmannin alueella Jäämeren rannalla Uurassa. Vuodesta 1925 lähtien Johansson toimi opettajana Karjalan syrjäkylissä Paatenessa, Himolassa ja Lindjärvellä.
Heinäkuussa 1926 Johansson oli mukana perustamassa Karjalan proletaaristen kirjailijain yhdistystä, jonka sihteeristön jäsenenä hän toimi vuodesta 1931 lähtien. Vuosina 1926–1931 hän työskenteli Petroskoissa Kustannusliike Kirjassa ja 1930 Johansson nimitettiin vastaperustetun maatalous- ja osuustoimintalehti Kollektivistin päätoimittajaksi. Kirjailijan uransa Johansson aloitti 1920-luvulla opettajana toimiessaan kirjoittamalla erilaisia koululaisille tarkoitettuja runoja ja kuvaelmia. Myöhemmin hän kirjoitti kertomuksia sanoma- ja aikakauslehtiin, julkaisten 1930-luvulla useita romaaneja sekä kertomuskokoelmia. Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi Johansson hyväksyttiin 1934. Hän muodosti Karjalan kirjailijaliiton ydinjoukon yhdessä Eemeli Parraksen, Hilda Tihlän, Ragnar Ruskon, Mikael Rutasen ja Santeri Mäkelän kanssa, jotka olivat kaikki muuttaneet Venäjälle joko Suomesta tai Pohjois-Amerikasta.
Syyskuussa 1937 Johansson erotettiin Neuvostoliiton kirjailijaliitosta ”porvarillisnationalismin” vuoksi. Johanssonin lisäksi Stalinin vainojen uhreiksi joutui lukuisia muita suomen- ja vepsänkielisiä kirjailijoita, joita Karjalan kirjailijaliiton puheenjohtaja Jalmari Virtanen yritti vielä puolustaa loppuvuonna 1937 kirjoittamassaan artikkelissa. Johansson vangittiin kuitenkin tammikuussa 1938 ja tuomittiin kuolemaan 13. helmikuuta. Teloitus pantiin täytäntöön helmikuun lopussa Petroskoin lähistöllä Krasnyi borissa, jonne Johansson myös haudattiin. Hänet rehabilitoitiin Stalinin kuolemaan jälkeen heinäkuussa 1956.
Tuotanto

Johansson kuului Neuvosto-Karjalan suomenkielisten kirjailijoiden ensimmäiseen sukupolveen, jonka muita tunnettuja nimiä olivat muun muassa Jalmari Virtanen, Eemeli Parras, Ragnar Rusko, Arvi Nummi, Lauri Letonmäki, Lea Helo, Matti Husu ja Hilda Tihlä. Hänen innoituksensa kirjoittamiseen syntyi Suomessa vankileiriaikana ilman aikaisempaa kokemusta. Johansson aloitti kirjoittamalla runoja ja kuvaelmia koululaisten iltamia varten ja pian niitä alettiin julkaisemaan myös sanomalehdissä. Hänen ensimmäinen laajempi teoksensa oli vuoden 1928 aikana Punainen Karjala -lehdessä julkaistu jatkoromaani Uutta aikaa kohti. Uurassa opettajana toimiessaan hän sai ajatuksen vuonna 1931 ilmestyneestä romaanistaan Punaiset tunturisissit, joka kuvaa Muurmannin alueen kalastajien elämää Venäjän vallankumouksen, sisällissodan ja liittoutuneiden intervention pyörteissä.
Johanssonin pääteos on vuonna 1935 ilmestynyt romaani Teräsviima, joka käsittelee Suomen sisällissodan taustoja ja seurauksia. Sitä pidetään hänen onnistuneimpana romaaninaan, vaikkei se kokonaisuutena nousekaan kovin korkeatasoiseksi. Teosta on moitittu muun muassa juonen epäloogisuudesra sekä henkilökuvien mustavalkoisuudesta. Romaanien sijasta Johansson olikin parhaimmillaan lyhyiden kertomusten ja kuvausten kirjoittajana. Niiden joukossa on muun muassa hänen paostaan Neuvosto-Venäjälle kertova Kiitos neuvosta. Johanssonin muut lyhyet kertomukset käsittelevät lähinnä sosialismin tuomia muutoksia Karjalan maaseudun elämään sekä Karjalan ja Muurmannin karua luontoa. Vuonna 1935 kertomuksista ilmestyi kokoelma Saloilta ja tuntureilta. Vuonna 1937 Johansson viimeisteli Muurmannin kalastajista kertovaa uutta romaaniaan, joka kuitenkin jäi keskeneräiseksi ja myös sen käsikirjoitus katosi.
Teokset > Romaanit

Uutta aikaa kohti.  (jatkoromaani sanomalehdessä)  Petroskoi:  Punainen Karjala, 1928.
Punaiset tunturisissit.  Leningrad:  Kustannusliike Kirja, 1931.
Teräsviima.  Leningrad:  Kustannusliike Kirja, 1932.
Teokset > Kokoelmat

Merkkitulet : kertomuksia.  (Karjalan proletaaristen kirjailijain yhdistyksen kokoelma, toim. Lea Helo)  Petroskoi:  Kustannusliike Kirja, 1931.
Illan kuluksi tukkikämpässä.  (toim. Jalmari Virtanen, Oskar Johansson ja Matti Jaakkola)  Petroskoi:  Kustannusliike Kirja, 1932.
Saloilta ja tuntureilta : kertomuksia ja kuvauksia.  Petroskoi:  Kustannusliike Kirja, 1935.
Teokset > Muuta tuotantoa

Miten kalastuskommuuni syntyi Sukkakosken retkellä.  Leningrad:  Kustannusliike Kirja, 1930.
Mäntsälän pikkupunikit.  Leningrad:  Kustannusliike Kirja, 1932.
Kontupohja – iskutyö : Kontupohjan paperitehtaan työkollektiivin vastuksista ja voitoista.  Leningrad:  Kustannusliike Kirja, 1932.
Metsien iskurit : näytelmä metsätyöläisten elämästä 4:ssä näytöksessä.  Leningrad:  Kustannusliike Kirja, 1932.
Kalamiehet.  (kuvitus Leevi Aalto)  Leningrad:  Kustannusliike Kirja, 1933.
Kirveen ja sahan sankarit.  Petroskoi:  Kustannusliike Kirja, 1933.
Kullekin ansionsa mukaan : kertomus.  Petroskoi:  Kustannusliike Kirja, 1933.
Matro ja Jero edustajakokouksessa.  Petroskoi:  Kustannusliike Kirja, 1933.
Paavin sotaretki : mukaillut venäjänkielestä O. Johansson.  (kuvitus Eino Siikki)  Petroskoi:  Kustannusliike Kirja, 1933.
Uusille raiteille : runoelma.  Petroskoi:  Kustannusliike Kirja, 1933.
Filatov-Pajunen : kuvaus kahdesta Karjalan viisituhansikosta ja heidän kilpailustaan.  Petroskoi:  Kustannusliike Kirja, 1937.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Oskar Johansson on Wikiaineistossa
Oskar Johansson, Locallit.net (Archive.org)
Oskar Johansson, 75 vuotta syntymästä Punalippu 3/1967, 62–63 (Archive.org)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Brubaker – kiveäkin kovempi

| Brubaker – kiveäkin kovempi> Brubaker |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Stuart Rosenberg
Käsikirjoittaja:  W. D. Richter
Tuottaja:  Ron Silverman
Säveltäjä:  Lalo Schifrin
Kuvaaja:  Bruno Nuytten
Leikkaaja:  Robert Brown
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix Disney+
Ensi-ilta:  1980
Kesto:  131 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Brubaker – kiveäkin kovempi on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut vankilaan sijoittuva draamaelokuva, joka perustuu Thomas Murtonin kokemuksiin yrityksistään parantaa vankien oloja Arkansasin vankilanjohtajana. Elokuvan pääosia esittävät Robert Redford, Yaphet Kotto, Jane Alexander, Murray Hamilton, David Keith, Morgan Freeman, Matt Clark, Tim McIntire ja Richard Ward. Nicolas Cage tekee elokuvassa pienen cameoroolin, joka oli hänen ensimmäinen elokuvaesiintymisensä. Elokuvan on ohjannut Stuart Rosenberg, ja se voitti Golden Reel Award palkinnon parhaasta äänityksestä.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi pitää erityisesti Redfordin vakuuttavasta roolityöstä ja antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Brubaker – kiveäkin kovempi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Brubaker – kiveäkin kovempi AllMoviessa. (englanniksi)
Brubaker – kiveäkin kovempi Elonet.
Janet Fitch

| Janet Fitch |
| --- | --- |
 Janet Fitch vuonna 2006 Texas Book Festival -tapahtumassa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. marraskuuta 1955 (ikä 69) Los Angeles, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Kirjailijan sivusto
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Janet Fitch (s. 9. marraskuuta 1955 Los Angeles, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija.
Fitch on kolmannen polven losangelesilainen. Hän on opiskellut historiaa Reed College -yliopistossa Yhdysvalloissa ja Keele University -yliopistossa Isossa-Britanniassa.
Fitchin tunnetuin romaani on Valkoinen oleanteri (alkup. White Oleander, 1999). Teos tuli tunnetuksi Yhdysvalloissa kun kirja valittiin The Oprah Winfrey Shown kirjakerhoon toukokuussa 1999. Teos ilmestyi suomeksi Kaisa Luntisen kääntämänä ja WSOYn kustantamana vuonna 2001. Kirjasta on tehty myös samanniminen elokuva, joka ilmestyi vuonna 2002. Elokuvan on ohjannut Peter Kosminsky ja sen pääosissa on Alison Lohman, Michelle Pfeiffer, Robin Wright Penn ja Renée Zellweger.
Teokset

Kicks.  Fawcett Books, 1996.  ISBN 978-0-449704523
Valkoinen oleanteri.  ((White Oleander, 1999.) Suom. Kaisa Luntinen)  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-24315-9
Paint It Black.  Little, Brown and Company, 2006.  ISBN 978-0-316-18274-4
Aiheesta muualla

Kirjailijan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Ilona Bruzsenyák

| Mitalit> Maa:   Unkari.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Unkari.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Unkari.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Unkari> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rooma 1974 | pituushyppy |  |
Ilona Bruzsenyák (s. 14. syyskuuta 1950) on entinen unkarilainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa olivat pituushyppy ja viisiottelu.
Bruzsenyák saavutti Rooman EM-kilpailuissa 1974 pituushypyssä kultaa tuloksella 665 cm. Tšekkoslovakian Eva Šuranová jäi viisi senttimetriä heikommalla tuloksella toiseksi. Samojen kisojen viisiottelussa Bruzsenyák sijoittui kuudenneksi 4 399 pisteellä.
Münchenin 1972 olympialaisissa Bruzsenyák sijoittui viisiottelussa kahdeksanneksi 4 419 pisteellä sekä pituushypyssä kymmenenneksi tuloksella 639 cm. Montréalin 1976 olympialaisissa hän sijoittui viisiottelussa 16:nneksi 4 193 pisteellä ja karsiutui pituushypyssä tuloksella 602 cm.
Jim Thompson (kirjailija 1906–1977)

| James Myers "Jim" Thompson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 27. syyskuuta 1906 Anadarko, Oklahoma, Yhdysvallat
Kuollut: 7. huhtikuuta 1977 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tyylilajit:  rikosromaani, jännitysromaani, pulp
Esikoisteos:  Now and on Earth (1942)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
James Myers "Jim" Thompson (27. syyskuuta 1906 Anadarko, Oklahoma, Yhdysvallat - 7. huhtikuuta 1977 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen rikoskirjailija ja käsikirjoittaja. Thompson tunnetaan parhaiten pulp-romaaneistaan, joita syntyi kolmisenkymmentä. Kiireisimmillään 1950-luvun alussa teoksia julkaistiin useampi vuodessa.
Vaikka Thompson ei eläessään juuri tunnustusta saanut, kahdesta hänen kirjastaan tehtiin elokuva hänen elinaikaan (Pakotie (1972) ja Tappaja sielussa (1976)). Myöhemmin Thompsonin teoksia on filmattu enemmänkin. Varsinkin 1990-luvulla Thompsonin tuotanto koki tässä suhteessa uuden tulemisen.
Marilyn French

Marilyn French (21. marraskuuta 1929 New York – 2. toukokuuta 2009 New York) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja tunnettu radikaalifeministinen ajattelija. Hänen tunnetuimpiin töihinsä lukeutuvat romaani Naistenhuone (1977) sekä patriarkaalisen yhteiskunnan historiallisia vaikutuksia maailmassa pohdiskeleva Vallan tuolla puolen: nainen, mies ja moraali (1985).
Frenchillä oli puolalaisia sukujuuria. Hän sairastui 61-vuotiaana levinneeseen ruokatorvensyöpään, mutta toipui ja julkaisi kokemuksen pohjalta teoksen Kausi helvetissä (1998).
Suomennettuja teoksia

Naistenhuone.  ((The Women's Room, 1977) Suomentanut Kyllikki Villa)  Espoo:  Weilin + Göös, 1979.  ISBN 951-35-1650-4
Vertavuotava sydän.  ((The Bleeding Heart, 1980) Suomentanut Kyllikki Villa)  Helsinki:  Uusi kirjakerho, 1981.  ISBN 951-54-0267-0
Vallan tuolla puolen: nainen, mies ja moraali.  ((Beyond Power: On Women, Men, and Morals, 1985) Suomentaneet Anja Haglund, Maija Sarvala ja Kyllikki Villa)  Espoo:  Weilin + Göös, 1986.  ISBN 951-35-3119-8
Sota naisia vastaan.  ((The War Against Women, 1992) Suomentanut Anna-Maija Viitanen)  Helsinki:  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18670-8
Kesämies.  ((My Summer with George, 1996) Suomentanut Paula Karlsson)  Jyväskylä:  Gummerus, 1998.  ISBN 951-20-5179-6
Kausi helvetissä: koskettava sairaskertomus.  ((A Season in Hell: A Memoir, 1998) Suomentanut Eila Salminen)  Jyväskylä: Helsinki:  Gummerus, 1999.  ISBN 951-20-5317-9
Aiheesta muualla

Marilyn Frenchin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa[vanhentunut linkki]
YLE: Feministi Marilyn French kuoli Uutinen julkaistu 4.5.2009.
BBC: Feminist icon French dies at 79 Uutinen julkaistu 5.5.2009. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel 2  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Alfred Bryan

Alfred Bryan vuonna 1915.
Alfred Bryan (15. syyskuuta 1871 Brantford – 1. huhtikuuta 1958 Gladstone) oli kanadalainen populaarimusiikin sanoittaja.
Bryan työskenteli New Yorkissa musiikin sovittajana ja teki 1910- ja 1920-lukujen vaihteessa musiikkia useisiin Broadway-näytelmiin. 1920-luvulla hän muutti Hollywoodiin tekemään elokuvamusiikkia.
Bryan työskenteli uransa aikana useiden säveltäjien kanssa – hänen yhteistyökumppaneihinsa kuuluivat muun muassa Fred Fisher, Larry Stock ja Joe McCarthy. Hänen suosituimmaksi sanoituksekseen tuli Al Piantadosin säveltämä pasifistinen laulu ”I Didn’t Raise My Boy to Be a Soldier” vuodelta 1915. Kappaletta myytiin 650 000 kappaletta ensimmäisen kolmen kuukauden aikana ja siitä tuli yksi vuoden myydyimmistä kappaleista Yhdysvalloissa. Vaikka Bryan ei itse ollut pasifisti, hän onnistui kuvaamaan Yhdysvalloissa vallalla ollutta sodanvastaisuutta osuvasti. Yleisön mielialojen muuttuessa Bryan julkaisi myös sotaan myönteisemmin suhtautuvia kappaleita.
Juhan Liiv

Juhan Liiv nuorena miehenä.
Juhan Liiv (30. huhtikuuta 1864 Alatskivi – 1. joulukuuta 1913 Kavastu-Kuusa) oli virolainen runoilija. Kirjoittaessaan lehtiin hän käytti nimimerkkiä §§.
Elämäkerta

Juhan Liivin vanhemmat olivat Liivinmaan kuvernementin maalaisköyhälistöä.  Köyhyydestä huolimatta he päättivät kouluttaa molemmat poikansa. Liivin vanhemmasta veljestä Jakob Liivistä tuli opettaja, ja myös hän oli kirjailija ja runoilija. Juhan Liiv lähetettiin Hugo Treffenerin lukioon, mutta  lukiossa hän kuitenkin sairastui, ja hänet lähetettiin takaisin kotiin. Jatkuva köyhyys ja sairastelu saivat tulevan runoilijan suhtautumaan synkästi elämään ja maailmaan.
Kotona hän ryhtyi kirjoittamaan runoja ja satunnaisesti kolumneja Olevik-nimiseen lehteen. Runot eivät saavuttaneet suuren yleisön suosiota, sillä ne olivat aivan erilaisia kuin tuolloin muodissa ollut tyyli eivätkä ne käsitelleet rakkautta. Kaikesta huolimatta hän pysyi aikeessaan tulla runoilijaksi, vaikka naapuruston pilkka ja vähättelyt vahingoittivatkin hänen yliherkkää mieltään.
Vuonna 1894 Liiv sai viimein menestystä, kun hänen novellinsa Vari (suom. varjo) julkaistiin. Runo oli kulkenut eri kustantajilla kaksi vuotta ennen julkaisuaan. Sen päähenkilö on fyysisesti heikko, mutta henkisesti vahva. Tämän lukeva yleisö ymmärsi tarkoittavan Liiviä itseään. Teoksen synkkä tyyli enteilee kirjailijan myöhemmän lyriikan ja proosan tyylejä. Runokokoelmassa esiintyy kaksi hahmoa, Veni-Villem ja Räpsi-Rein, joista tuli tunnettuja hahmoja. Liiv jatkoi pian kirjoittamista, mutta ilman sanottavaa menestystä.
Pian novellin ilmestymisen jälkeen Liiv lähetettiin Tarttoon psykiatriseen hoitoon. Hän oireili kuvittelemalla olevansa tsaari Aleksanteri II:n poika sekä Puolan kuningas. Tämä johtui kenties siitä, että hän oli tuntenut olevansa halveksittu ja naurunalainen lähes koko aikuisuutensa. Hoitavat lääkärit totesivat hänellä skitsofrenian. Sairauden puhkeamiseen oli vaikuttanut myös suhteen katkeaminen muusaan ja rakastettuun Liisa Goldingiin. Lääkärin antama hoito oli ristiriitaista; lääkäri ihaili Liivin runoja, mutta piti runoilijaa liian heikkona paranemaan. Lopputuloksena oli, että Liivin täytyi kamppailla sairautta vastaan koko loppuelämänsä.
Kirjailija Friedebert Tuglas kävi Liivin luona vierailulla vuonna 1909 ja vei kaikki tämän kirjoittamat runot kustantamoon. Liikkeellä oli ollut huhu, että Liiv olisi kuollut. Tuglas käynnisti myös keräyksen, josta kertynyt rahasumma käytettiin Liivin hoitoon.
Vuonna 1913 Liiv matkusti junassa ilman matkalippua, ja henkilökunta jätti hänet kyydistä asumattomalle alueelle. Liiv päätti kävellä kotiin, mutta pitkä oleskelu kylmässä ilmassa aiheutti keuhkokuumeen, johon hän kuoli.
Juhan Liiv -palkinto

Juhan Liiv -runopalkinto perustettiin vuonna 1965. Se annetaan voittajalle joka vuosi Alatskivessä 30. huhtikuuta.
Aiheesta muualla

http://elm.estinst.ee
Juhan Liiv -museo: http://muusa.ee/
Nirk, Endel: ”Juhan Liiv”, Viron kirjallisuus, s. 103–107.  SKS, 1986.  ISBN 951-717-443-8
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Brittiläinen 8. armeija

| Brittiläinen 8>  armeija |
| --- | --- |
 Brittiläisen 8. armeijan tunnus
Toiminnassa:  1941–1945
Valtio:  
Puolustushaarat:  Maavoimat
Koko:  2–3 armeijakuntaa
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Claude Auchinleck Bernard Montgomery
Brittiläinen 8. armeija oli brittiarmeijan yhtymä toisessa maailmansodassa. Se osallistui taisteluihin Pohjois-Afrikassa ja Italiassa. Armeijan komentajana oli aina brittiupseeri vaikka sen joukot koostuivat brittiyksiköiden lisäksi useiden kansainyhteisön maiden (Australia, Intia, Kanada, Uusi-Seelanti, Etelä-Afrikka ja Rhodesia) sekä Vapaan Ranskan yksiköistä sekä puolalaisesta prikaatista.
Organisaatio

Kahdeksas armeija muodostettiin Länsiaavikon joukoista Lähi-idän ryhmän alaisuuteen 9. syyskuuta 1941 ja sen komentajaksi tuli kenraaliluutnantti Alan Cunningham. Joukot jaettiin kahteen armeijakuntaan: XIII ja XXX armeijakuntaan. Brittiläinen X armeijakunta liitettiin 8. armeijaan kesäkuussa 1942.  Muita 8. armeijassa olleita armeijakuntia olivat brittiläinen V armeijakunta, puolalainen II armeijakunta ja Kanadan I armeijakunta.
Pohjois-Afrikka

Armeijan ensimmäinen operaatio oli 18. marraskuuta 1941 alkanut operaatio Crusader. Cunninghamin tilalle komentajaksi vaihdettiin pian kenraalimajuri Neil Ritchie, joka yleni samalla kenraaliluutnantiksi. Ritchie ei myöskään onnistunut pysäyttämään Rommelin hyökkäystä, joten brittien Lähi-idän ylipäällikkö, kenraali Claude Auchinleck vapautti hänet komentajan tehtävästä ja otti armeijan suoraan komentoonsa.
Auchinleck onnistui pysäyttämään saksalais-italialaisten joukkojen etenemisen El Alameinin ensimmäisessä taistelussa, mutta aiemmat tappiot olivat saattaneet hänet epäsuosioon, joten hänet korvasi Lähi-idän ylipäällikkönä kenraali Harold Alexander ja 8. armeijan komentaksi määrättiin kenraaliluutnantti William Gott, joka kuitenkin sai surmansa ennen kuin ehti ottaa komentajuuden vastaan.
Kahdeksannen armeijan komentajaksi määrättiin kenraaliluutnantti Bernard Montgomery, jonka johdolla 8. armeija mursi akselivaltojen joukkojen linjat El Alamenin toisessa taistelussa. Kahdeksas armeija seurasi vetäytyviä vihollisjoukkoja yrittäen motittaa niitä aina Tunisiaan saakka, jossa akselivaltojen Pohjois-Afrikan joukot antautuivat toukokuussa 1943.
Sisilia ja Italia

Kahdeksas armeija osallistui maihinnousuihin Sisiliaan ja Italiaan. 24. joulukuuta 1943 kenraali Montgomery sai siirron valmistelemaan Normandian maihinnousua. Myös 8. armeijan yksiköitä, kuten XXX armeijakunta, siirrettiin Englantiin. Armeijan uudeksi komentajaksi nimitettiin kenraaliluutnantti Oliver Leese.
Italiassa 8. armeija eteni Adrianmeren puolta, mutta alkuvuodesta 1944 se keskitettiin hyökkäyksen pysähdyttyä Apenniinien länsipuolelle, jossa armeija osallistui Monte Cassinon taisteluun. Läpimurto johti Rooman valtaukseen, jonka jälkeen 8. armeija siirrettiin takaisin Adrianmeren rannikolle. Saksalaiset joukot tekivät ankaraa vastarintaa, eikä armeija kyennyt murtautumaan Pojoen laaksoon ennen talven tuloa. Lokakuussa Leese sai siirron Kaakkois-Aasian esikuntaan ja kenraaliluutnantti Richard McCreery tuli hänen tilalleen.
Keväällä 1945 8. armeija jatkoi hyökkäystään ja onnistui motittamaan ja tuhoamaan suuren osan saksalaisesta armeijaryhmä C:stä huhtikuussa, minkä jälkeen 8. armeija eteni ripeästi Koillis-Italiasta Itävaltaan. Kahdeksas armeija onnistui miehittämään Triesten kaupungin 2. toukokuuta 1945 juuri ennen Titon joukkoja.
Komentajat

kenraaliluutnantti Alan Cunningham 26. syyskuuta 1941 – 26. marraskuuta 1941
kenraaliluutnantti Neil M. Richie 26. marraskuuta 1941 – 25. kesäkuuta 1942
kenraali Claude Auchinleck 25. kesäkuuta 1942 – 14. elokuuta 1942
kenraaliluutnantti Bernard Montgomery 15. elokuuta 1942 – 30. joulukuuta 1943
kenraaliluutnantti Oliver Lease 31. joulukuuta 1943 – 30. syyskuuta 1944
kenraaliluutnantti Richard McCreery 1. lokakuuta 1944 –
Alistettuna yhtymille

Lähi-idän ryhmä: 26. syyskuuta 1941 – 19. helmikuuta 1943
18. armeijaryhmä: 20. helmikuuta 1943 – 1. kesäkuuta 1943
15. armeijaryhmä: heinäkuu 1943 –
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brittiläinen 8. armeija Wikimedia Commonsissa
Brittiläinen 8. armeija El Alameinissa.
Hans Brückner

Hans Paul Johannes Brückner (1897 Rabenstein, Saksa – 9. kesäkuuta 1949) oli saksalaissyntyinen, Suomessa vuodesta 1920 vaikuttanut graafikko, mainospiirtäjä, taidemaalari ja valokuvaaja.
Hans Brückner opiskeli Münchenin ja Dresdenin taideakatemioissa 1918–1923. Hän muutti Helsinkiin, avioitui Ingrid Sofia Falckin kanssa 1924 ja sai Suomen kansalaisuuden 1944, viisi vuotta ennen kuolemaansa 1949. Varsinaiselta ammatiltaan Hans Brückner oli mainosgraafikko. Hän työskenteli muun muassa Erva-Latvalan mainostoimistossa, Koiton näyttämön lavastajana sekä 1930-luvun alusta lähtien Frenckellin kirjapainon taideosaston päällikkönä.
Päivätyönsä ohella Brückner harrasti taidegrafiikkaa, maalausta ja valokuvausta. Suomessa vielä harvinaista litografiatekniikkaa Brückner oli opiskellut jo Saksassa, ja hän käyttikin taidegrafiikan menetelmänään kivipiirrosta yhtenä ensimmäisistä Suomessa. Brückner oli yksi viidestä ABISS-ryhmän kokeellisesta valokuvaajasta, joilla muillakin (Heikki Aho, Heinrich Iffland, Björn Soldan ja Vilho Setälä) oli vahvoja siteitä Saksan suuntaan. Sekä valokuvissaan että grafiikassaan Brückner oli kiinnostunut modernin maailman kuvaamisesta saksalaisen uusasiallisuuden hengessä.
Hollywood (kirja)

| Hollywood> Hollywood.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Charles Bukowski
Kieli:  englanti
Genre:  kaunokirjallisuus
Kustantaja:  Black Sparrow Press
Julkaistu:  1989
Sivumäärä:  239
Suomennos
Suomentaja:  Kristiina Rikman
Kansitaiteilija:  Martti Ruokonen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1992
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  287
ISBN:  951-0-17544-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hollywood on Charles Bukowskin vuonna 1989 julkaistu viides romaani. Teos perustuu Bukowskin kokemuksiin Baarikärpänen-elokuvan käsikirjoittajana, mutta päähenkilönä kirjassa on Bukowskin aiemmista romaaneista tuttu omaelämäkerrallinen alter ego Henry Chinaski. Teos on omistettu Baarikärpäsen ohjanneelle Barbet Schroederille, joka esiintyy kirjassa nimellä Jon Pinchot.
Myös muut kirjan henkilöt esiintyvät muunnetuin nimin. Selkeästi tunnistettavia henkilöitä ovat muun muassa Baarikärpäsen pääosakaksikko Mickey Rourke ja Faye Dunaway, ranskalainen elokuvaohjaaja Jean-Luc Godard, saksalainen elokuvaohjaaja Werner Herzog sekä kirjailija Norman Mailer.
Teoksen julkaisi suomeksi WSOY 1992. Suomentajana toimi Kristiina Rikman.