stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Robert Oppenheimer
Opinnot

Oppenheimer aloitti vuonna 1922 opinnot Harvardin yliopistossa pääaineenaan kemia. Hän opiskeli myös fysiikkaa ja jatkoi syksyllä 1925 fysiikanopintojaan Cambridgen yliopistossa Englannissa. Cambridgessä Oppenheimer opiskeli kokeellista fysiikkaa. Oppenheimerin talvi Cambridgessa oli vaikea. Hän ei kömpelönä soveltunut lainkaan laboratoriotyöskentelyyn. Hän käyttäytyi usein ailahtelevasti ja kärsi masennuksesta, minkä vuoksi hän kävi talven aikana psykiatrin vastaanotolla.
Syksyllä 1926 Oppenheimer siirtyi opiskelemaan teoreettista fysiikkaa Göttingenin yliopistoon Saksaan. Siellä hän julkaisi artikkeleita uudelta kvanttifysiikan alalta. Yksi Oppenheimerin merkittävimmistä julkaisuista on hänen yhdessä ohjaajansa Max Bornin kanssa kirjoittamansa artikkeli, joka sisältää atomiydinten ja niitä ympäröivien elektronien liikeyhtälöt toisistaan erottavan Bornin–Oppenheimerin approksimaation. Oppenheimer valmistui Göttingenistä tohtoriksi maaliskuussa 1927. Hän opiskeli Euroopassa fysiikkaa vielä vuoden maanosan johtavien tutkijoiden kanssa ja palasi pysyvästi Yhdysvaltoihin vuonna 1929.
Yhdysvaltain yliopistoissa

Yhdysvalloissa Oppenheimer sai nimityksen fysiikan apulaisprofessoriksi Kalifornian yliopistoon Berkeleyyn. Yhdessä fyysikko Ernest Orlando Lawrencen kanssa Oppenheimer nosti Berkeleyn Yhdysvaltojen tunnetuimmaksi fysiikan tutkijakouluksi 1930-luvulla. Oppenheimer tunnettiin karismaattisena luennoitsijana, jolla oli kyky tehdä vaikeista teorioista ymmärrettäviä. Hän tutustutti oppilaansa myös taiteeseen, itämaiseen kirjallisuuteen, gourmet-ruokaan ja hienoihin viineihin.
Oppenheimer teki merkittävää ja laaja-alaista teoreettista tutkimusta monella fysiikan alalla, kuten ydinfysiikassa, astrofysiikassa, spektroskopiassa ja kvanttifysiikassa. Oppenheimer työskenteli nopeasti, usein tarkkuuden kustannuksella, ja hänelle oli ominaista kokonaan uusien ideoiden keksiminen. Vuonna 1930 hän kritisoi Paul Diracin yhtälölleen esittämää tulkintaa, jonka mukaan sen aukkoratkaisut vastaavat protoneja. Oppenheimerin mukaan atomiydin olisi silloin epävakaa. Oppenheimerin ja muiden kritiikin takia Dirac korjasi teoriaansa ja ennusti, että protonin sijaan elektronia vastaa samanmassainen mutta varaukseltaan vastakkainen antihiukkanen, positroni.
Oppenheimer myös esitti, että vetyatomin tilojen 2S1/2 ja 2P1/2 energiatasot poikkeaisivat toisistaan, mikä johtuu elektronin ja sähkömagneettisen kentän välisestä kvanttimekaanisesta vuorovaikutuksesta. Oppenheimerin lasku ei tosin tuottanut mielekkäitä tuloksia, vaan hän sai tulokseksi äärettömyyksiä. Oppenheimerin oppilas Willis Lamb sai myöhemmin Nobel-palkinnon ilmiön kokeellisesta havaitsemisesta. Oppenheimer julkaisi artikkeleita myös kosmisesta säteilystä, gammasäteilystä, neutronitähdistä, sähködynamiikasta ja elektroni-positronisuihkuista. Vuonna 1939 Oppenheimer kuvaili oppilaansa Hartland S. Snyderin kanssa, kuinka musta aukko syntyy tähden romahtaessa kasaan.
Kun Yhdysvaltoja koetteli suuri lama ja Saksassa nousi valtaan Adolf Hitler, Oppenheimer alkoi kiinnostua politiikasta. Hän tutustui paikallisiin uudistusliikkeisiin, joilla oli yhteyksiä kommunistiseen puolueeseen. Moni Oppenheimerin ystävistä oli vasemmistolainen, ja hänen pikkuveljensä ja vaimonsa olivat kommunistipuolueen jäseniä. Oppenheimer ei itse koskaan liittynyt kommunistiseen puolueeseen, mutta vasemmistolaisten yhteyksiensä vuoksi hän joutui jo sodan aikana liittovaltion poliisin tarkkailtavaksi.
Ydinaseen kehitystyö

Yhdysvallat käynnisti toisen maailmansodan aikana vuonna 1942 ydinaseen kehityshankkeen, Manhattan-projektin. Oppenheimer nimitettiin lokakuussa 1942 johtajaksi projektin aselaboratorioon, jossa ydinpommi oli tarkoitus koota ja testata. Laboratorio rakennettiin Oppenheimerin ehdotuksesta Los Alamosiin New Mexicoon Santa Fen lähelle.
Hankkeen tieteellisenä johtajana Oppenheimer koordinoi yli 3 000 tutkijan, teknikon ja sotilaan työtä. Hän muutti laboratorion avoimeksi työyhteisöksi ja rohkaisi alaisiaan keskustelemaan yhteisissä kokouksissa työnsä edistymisestä ja ongelmista.
Oppenheimerin johdolla hanke onnistui, ja Yhdysvallat suoritti ensimmäisen ydinkokeensa 16. heinäkuuta 1945. Koska Saksa oli jo antautunut, Oppenheimer kannatti atomipommin suoraa sotilaallista käyttöä Japania vastaan ilman edeltävää peloteräjäytystä. Elokuussa 1945 Yhdysvallat pudotti ydinpommit Hiroshimaan ja Nagasakiin, minkä jälkeen Japani antautui. Vaikka Oppenheimer oli onnistunut tehtävässään, hän varoitteli luomuksensa tuhovoimasta. Samalla hän kuitenkin kannatti Yhdysvalloille laajaa ja monipuolista ydinasearsenaalia.
Sodan jälkeen

Manhattan-projektin ansiosta Oppenheimer sai mainetta, ja sodan jälkeen häntä houkuteltiin moniin yliopistoihin. Oppenheimer jatkoi ensin Berkeleyssä ja siirtyi sitten Princetoniin New Jerseyyn, missä hänet nimitettiin Institute for Advanced Study -instituutin johtajaksi. Hän myös konsultoi Yhdysvaltojen hallitusta ydinenergiaan liittyvissä asioissa. Vuosien 1947–1952 aikana hän oli Yhdysvaltain atomienergiakomission (AEC) yleisen neuvoa-antavan komitean puheenjohtaja.
Julkisesti Oppenheimer puhui usein pelostaan, että ydinenergia saattaisi johtaa koko maailman tuhoon, ellei sitä säädeltäisi ja käytettäisi yhteiseen hyvään. Pian kuitenkin myös Neuvostoliitolla oli ydinase, ja vasemmistolaisena ja vetypommin vastustajana tunnetun Oppenheimerin lojaalisuus kyseenalaistettiin. Kuulemisissa Oppenheimer paljasti vasemmistolaisia kollegojaan ja entisiä oppilaitaan. AEC piti Oppenheimeria kylläkin lojaalina Yhdysvalloille mutta silti turvallisuusriskinä. Kommunistipelon huippuvuonna 1954 Oppenheimerin turvallisuusselvitys kumottiin hänen vanhojen vasemmistolaisyhteyksiensä ja vetypommin vastaisen asenteensa vuoksi, eikä hänellä enää ollut pääsyä maan teknologisiin salaisuuksiin. Hän palasi Princetoniin johtamaan Institute of Advanced Studya.
Yhdysvaltojen hallitus myönsi Oppenheimerille vuonna 1963 Enrico Fermi -palkinnon hänen panoksestaan atomienergian kehityksessä, käytössä ja hallinnassa. Palkitseminen on tulkittu Oppenheimerin maineen palautukseksi, joskaan hänen turvallisuusselvitystään ei tuolloin palautettu. Oppenheimer jäi eläkkeelle vuonna 1966. Hän kuoli vuonna 1967 syöpään kotonaan Princetonissa. Hänen turvallisuusselvityksensä palautettiin lopulta postuumisti vuonna 2022.
Yksityiselämä

1930-luvulla Oppenheimer seurusteli psykiatri Jean Tatlockin kanssa. Oppenheimer meni vuonna 1940 naimisiin saksalaissyntyisen kasvitieteilijän Katherine ”Kitty” o.s. Pueningin (1910–1972) kanssa. Heidän poikansa Peter asuu yhä Oppenheimerien Perro Caliente -maatilalla Kalliovuorilla New Mexicossa. Tytär Katherine kuoli vuonna 1977.
Kirjallisuutta

Kunetka, James W.: Oppenheimer: The Years of Risk.  Prentice Hall, 1982.  ISBN 978-0136380078  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert Oppenheimer Wikimedia Commonsissa
Andreas Ebbesen Jensen: Oppenheimer: ensimmäisen atomipommin ”isä” Historianet.fi.  20.7.2023. Bonnier Publications International AS. Viitattu 15.8.2023.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 2  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  Scopus  zbMATH 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef 
Oppenheimer ja kenraali Leslie Groves ydinkoealueella syyskuussa 1945.
Heraion (kaupunki)

| Heraion> Ἡραῖον.Sijainti |
| --- | --- |
 Heraion
Koordinaatit:  41°1′26″N, 27°44′31″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Karaevli, Tekirdağ
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Propontinen Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heraion (m.kreik. Ἡραῖον, Hēraion, lat. Heraeum) eli Heraion Teikhos (Ἡραῖον Τεῖχος, Hēraion Teikhos) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Propontisessa Traakiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijoitetaan lähelle nykyistä Tekirdağin maakunnan Karaevlia.
Maantiede

Heraionin kaupunki sijaitsi Propontiin eli nykyisen Marmaranmeren pohjoisrannikolla. Samalla rannikolla siitä länteen sijaitsivat Bisanthe ja Panion, ja itään Perinthos ja Selymbria. Heraionin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Historia

Heraion oli kreikkalainen siirtokunta, ja sen emäkaupungiksi mainitaan yleensä Samos. Toisaalta on ehdotettu, että se olisi perustettu läheisestä Perinthoksesta käsin, joka itse oli Samoksen siirtokunta. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Hēraiitēs (Ἡραιίτης), Hēraitēs (Ἡραίτης) ja Hēraeitēs (Ἡραείτης).
Heraionin vaiheista tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. 300-luvulla eaa. kuningas Kersoblepteen aikana kaupunki oli traakialaisten hallussa. Filippos II valtasi sen Makedonialle vuonna 352 eaa. Joissakin roomalaisaikaisissa lähteissä kaupunki esiintyy nimimuodoissa Aerea, Hiereo, Hiererum ja Ereon.
Rakennukset ja löydökset

Nimen perusteella kaupunki on ollut linnoitus, joka on ollut ympäröity muurein. Samoin nimestä voidaan päätellä, että siellä olisi ollut Heralle omistettu pyhäkkö. Kaupungin paikalta on löydetty klassiselle, hellenistiselle ja roomalaisella kaudella ajoitettuja jäänteitä.
Arkesseia

| Arkesseia> Ἀρκέσσεια |
| --- | --- |
 Arkesseian arkeologista aluetta kaupungin akropoliilla.
Sijainti
 Arkesseia
Koordinaatit:  35°28′34″N, 27°06′31″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Arkása, Kárpathos, Kárpathos-Kásos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Karpathos, Eteläiset Sporadit
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arkesseia (m.kreik. Ἀρκέσσεια, myös Arkeseia, m.kreik. Ἀρκέσεια) eli Arkaseia (m.kreik. Ἀρκάσεια) (lat. Arcesia, Arceseia, Arcaseia) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Karpathoksen saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Arkásan kylän lähellä.
Maantiede

Arkesseian kaupunkikeskus sijaitsi niemessä olevalla kukkulalla Karpathoksen länsirannikolla noin kilometrin länteen nykyisestä Arkásan kylästä. Kukkula muodostaa luonnonlinnoitus-akropoliin. Paikka tunnetaan nykyisin sen raunioihin viittaavalla nimellä Palaiókastro tai Paliókastro (”Vanha linna”). Kaupunki ulottui kukkulalta myös alavammalle maalle sen juurelle. Kaupungilla oli kaksi satamaa kukkulan kummallakin puolilla olevissa luonnonsatamalahdissa. Arkesseian kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 100 tai jopa alle 25 neliökilometriä.
Historia

Arkesseian historiasta tiedetään vain vähän. Sen paikka on ollut asuttu jo mykeneläisellä kaudella. Antiikin aikana klassisella kaudella Arkesseia kuului saaren kolmen merkittävimmän poliksen (tripolis) joukkoon Brykuksen ja Karpathoksen ohella. 400-luvulla eaa. kaupunki kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Arkasieus (Ἀρκασιεύς) tai Arkaseieus (Ἀρκασειεύς).
Hellenistisellä kaudella Arkesseia kuului saaren muiden kaupunkien tavoin Rhodoksen alaisuuteen. Löytöjen perusteella asutus paikalla vaikuttaa jatkuneen vielä roomalaiselle ja varhaiselle kristilliselle kaudelle saakka. Kaupungin nimi on säilynyt nykyisen Arkásan kylän nimessä.
Ludwig Ross tutki kaupungin paikkaa jo vuonna 1843. Alueen varsinaiset arkeologiset tutkimukset suoritettiin 1920–1930-luvuilla Dodekanesian saarten italialaisvallan aikana.
Rakennukset ja löydökset

Arkesseian paikalta on löydetty kaupungin jäänteitä geometriselta hellenistiselle kaudelle. Kaupungilla oli akropolis, joka on ollut ympäröity muurein. Muurit on ajoitettu klassiselle ja hellenistiselle kaudelle, ja ne ympäröivät noin 1,5 hehtaarin kokoisen alueen. Vanhin osa muureista on kuitenkin oletettavasti mykeneläisaikaista kyklooppimuuria. Nuorimmat muurin osat ovat puolestaan keskiaikaisia.'
Akropoliilla sijaitsi Athene Lindialle omistettu pyhäkkö, mikä osoittaa rhodoslaista vaikutusta, sekä hierothyteion eli hierothytai-pappien ruokailusali. Kukkulalla on myös useiden rakennusten sekä muun muassa vesisäiliöiden raunioita.
Varhaisella kristillisellä kaudella kaupungin paikalla on ollut useita basilikakirkkoja eri rakennusvaiheissa. Varhaisin, Alypoksen basilikana tunnettu kirkko tuhoutui 500-luvun jaa. alkupuolella. Tämän jälkeen rakennettiin uusi, Pyhälle Anastasialle omistettu kolmilaivainen basilikakirkko, jonka pituus oli noin 25 metriä. Muun muassa sen mosaiikkilattiaa ja marmoripylväitä on säilynyt. Basilikan rauniot ovat myöhemmän Pyhän Sofian (Agía Sofía) kirkon lähellä akropoliin itäpuolella. Kolmas basilikakirkko tunnetaan Eukharistoksen basilikana.
Sisämaasta noin 1,5 kilometriä itään on löydetty mykeneläisaikainen kammiohauta 1500-luvulta eaa. Haudan sisällä oli paljon keramiikkaa.
Arkesseiasta tehtyjä esinelöytöjä on esillä Kárpathoksen arkeologisessa museossa, joka sijaitsee Kárpathoksen kaupungissa eli Pigádiassa. Kaupungista löydettyjä lattiamosaiikkeja on myös Ródoksen arkeologisessa museossa sitä perua, että italialaiset veivät ne Ródokselle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arkesseia Wikimedia Commonsissa
Arkesseian akropolis Arkásan kylästä nähtynä.
Arkesseian raunioita.
Arkesseiasta tehtyjä esinelöytöjä Kárpathoksen arkeologisessa museossa.
Karpathos (antiikin kaupunki)

| Karpathos> Κάρπαθος.Sijainti |
| --- | --- |
 Karpathos
Koordinaatit:  35°32′56″N, 27°10′01″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Apéri(?), Kárpathos, Kárpathos-Kásos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Karpathos, Eteläiset Sporadit
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karpathos (m.kreik. Κάρπαθος, lat. Carpathus, Carpathum) eli Krapathos (Κράπαθος) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Karpathoksen saarella Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Maantiede

Karpathos oli yksi Karpathoksen saaren neljästä poliksesta. Muut kolme olivat Arkesseia, Brykus ja Eteokarpathioi. Karpathoksen poliksen kaupunkikeskuksen tarkkaa sijaintia ei tunneta, mutta se sijaitsi oletettavasti Karpathoksen saaren eteläosissa lähempänä kapean saaren itä- kuin länsirannikkoa. Yleensä kaupunki sijoitetaan nykyisen Apérin kylän paikalle noin kuusi kilometriä luoteeseen saaren itärannikolla sijaitsevasta nykyisestä Kárpathoksen kaupungista eli Pigádiasta, mutta tätä teoriaa on myös vastustettu. Kaupungin akropoliiksi eli yläkaupungiksi ja linnavuoreksi on arveltu heti Apérin länsipuolella sijaitsevaa Korákin kukkulaa, jossa keskiajalla sijaitsi Apérin linna.
Karpathoksen polis-keskuksen sijaintipaikoiksi on ehdotettu myös muita paikkoja nykyisten Óthoksen, Voládan ja Lástoksen seuduilta, sekä nykyistä Pigadiáa, jolloin se olisi ollut sama paikka kuin Potidaion. Yleensä Potidaion oletetaan sisämaassa sijainneen Karpathoksen polis-keskuksen satamaksi, mutta sitä on ehdotettu myös Eteokarpathioin polis-keskukseksi.
Historia

Karpathoksen saari oli alun perin pronssikaudella minolaista aluetta. Antiikin ajalla Karpathoksen polis oli Arkesseian ja Brykuksen tavoin Argoksesta tulleiden doorilaisten perustama siirtokunta. Homeroksen Iliaan laivaluettelossa esiintyy Troijan sodan yhteydessä nimimuoto ”Krapathos” yhdessä Nisyroksen, Kasoksen ja Kosin kanssa. Se viittaa oletettavasti joko Karpathoksen kaupunkiin tai kaikkiin saaren kaupunkeihin yhdessä.
Ainakin myöhemmin Karpathos muodosti Arkesseian ja Brukyksen kanssa tripoliin eli jonkinlaisen kolmen kaupungin liiton, kun taas Eteokarpathioi oli saaren alkuperäisasukkaiden polis. Nimitys tripolis esiintyy Pseudo-Skylaksilla. Strabon kuitenkin kutsui saarta todennäköisesti virheellisesti tetrapoliiksi. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Karpathios (Καρπάθιος).
Klassisella kaudella 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla Karpathos kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Se mainitaan liiton verotusluetteloissa vuosina 445/444–415/414 eaa. 400-luvun eaa. lopulla tai 300-luvulla eaa. Karpathos ja muut saaren kaupungit tulivat Rhodoksen vallan alle sen demoksiksi, mikä jatkui hellenistisellä kaudella. Hellenistisen kauden aikana tai viimeistään roomalaisella kaudella poliksen painopiste siirtyi rannikolle Potidaioniin.
Rakennukset ja löydökset

Karpathoksen kaupungista ei ole tehty löytöjä, jotka olisivat vahvistaneet sen sijainnin. Nykyisestä Apérista on tehty kuitenkin hautalöytöjä geometriselta, arkaaiselta ja klassiselta kaudelta, jotka osoittavat, että paikalla on ollut pitkäkestoinen asutus.
Satamakaupunki Potidaionin akropoliilta on tehty enemmän löytöjä erityisesti hellenistiseltä kaudelta. Akropoliin ympäristöstä on tehty hautalöytöjä myös minolaiselta ja mykeneläiseltä kaudelta.
Kaupunkiin liittyviä esinelöytöjä on esillä Kárpathoksen arkeologisessa museossa Pigádiassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karpathos Wikimedia Commonsissa
Apérin kylää, taustalla Korákin kukkula eli Apérin linnan paikka ja oletettu antiikin Karpathoksen kaupungin akropolis.
Apérista tehtyjä löytöjä Kárpathoksen arkeologisessa museossa.
Halosenniemen saha

Halosenniemen saha ja tukkiallas 1927.
Halosenniemen saha oli sahalaitos, joka toimi Haukiputaan Halosenniemellä vuosina 1921–1950.
Sahaustoiminta alkoi Halosenniemellä vuonna 1899, jolloin Pirttikariin perustettiin pieni höyrysaha. Sahayhtiön omisti norjalainen liikemies Joakim Andreas Fleischer. Saha joutui lopettamaan toimintansa huonon kannattavuuden takia vuonna 1902. Halosenniemen maa-alueet Fleischer oli vuokrannut Jaakko ja Kalle Haloselta.
Simossa toimiva Halonen Ångsågs Aktiebolaget, jonka omisti K. A. Fellman, osti lopettaneen Pirttikarin sahan laitteet ja siirsi ne Simoon vuonna 1901 palaneen sahan tilalle. Halonen Ångsågs Aktiebolaget oli ostanut Vasankarin sahan 1898. Yhtiö hankki Halosenniemestä Fleischerin maiden vuokraoikeudet 10.12.1910. Metsänhoitaja K. A. Fellman siirsi sitten vuokraoikeutensa Uleå Oy:lle 7.2.1913.
Sahaustoiminta alkoi uudelleen 1921, kun Rauma Wood Ltd päätti rakentaa uuden sahansa Halosenniemeen Halosenlahden perukkaan. Sahan valmistumista viivästyttivät useat tulipalot, ja se pääsi aloittamaan toimintansa vasta 1923.
1930-luvun alussa Halosenniemen sahan omistanut Rauma Wood Ltd joutui talousongelmiensa takia Kansallis-Osake-Pankin hallintaan. Pankki oli omistajana myös Raahe Osakeyhtiössä, joka omisti läheisen Martinniemen sahan. Yhtiöillä oli jo aiemminkin ollut yhteistoimintaa puunhankinnassa ja uudessa tilanteessa yhteistyö vielä lisääntyi. Vuonna 1936 Halosenniemen saha siirtyi Raahe Osakeyhtiölle ja sahan toiminta jatkui vuoteen 1950 saakka. Viimeiseksi sen omisti Rauma-Raahe Osakeyhtiö, joka oli muodostettu vuonna 1942 yhdistämällä Rauma Osakeyhtiö (entinen Rauma Wood Ltd) ja Raahe Osakeyhtiö.
Sahan toiminta loppui 13.5.1950, rakennukset myytiin purettaviksi ja poissiirrettäviksi 1951–1952.
Saharakennuksista oli pitkään jäljellä vain voimalan punatiilinen savupiippu. Piippukin on sittemmin purettu. Sen sijaan 1920-luvulta peräisin oleva sahan työntekijöiden asuntoalue on säilynyt mansardikattoisine taloineen. Asuntoalue sijaitsee nauhamaisesti Halosenniemen tien varrella.
Jesper Piitulainen

| Jesper Piitulainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. elokuuta 1991 (ikä 33) Savonlinna, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Jeppe, Pide
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  172 cm
Paino:  76 kg
Seura
Seura:  Jukurit
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  54
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  SaPKo (Mestis) SaiPa (SML) Lukko (SML)
Jesper Piitulainen (s. 13. elokuuta 1991 Savonlinna) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureissa. Hän toimii joukkueen kapteenina. Piitulainen on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän laukoo oikealta. Hän on Jukurien SM-liigahistorian pitkäaikaisin pelaaja, sillä Piitulainen on pelannut seurassa ensimmäisestä liigakaudesta 2016–2017 alkaen. Hän johtaa myös kauden 2023–2024 jälkeen Jukurien SM-liigan kaikkien aikojen runkosarjan ottelu-, piste-, maali- ja syöttöpörssiä tehtyään 408 ottelussa tehot 69+106=175.
Ura > Maajoukkueura

Piitulainen on pelannut 13 nuorten maaottelua.
Muuta

Piitulaisen pikkuveli Kasper pelasi omalla urallaan hyökkääjänä Mestiksessä.
Brykus

| Brykus> Βρυκοῦς |
| --- | --- |
 Brykuksen nymfien luolan paikalla sijaitseva Pyhän Johannes Teologin (Ágios Ioánnis Theológos) luolakappeli.
Sijainti
 Brykus
Koordinaatit:  35°47′59″N, 27°09′57″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Ólympos, Kárpathos, Kárpathos-Kásos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Karpathos, Eteläiset Sporadit
Infobox OKNimi-testi OK: 
Brykus (m.kreik. Βρυκοῦς, Brykūs tai Brykous, lat. Brycus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Karpathoksen saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee linnuntietä noin seitsemän kilometriä pohjoiseen nykyisestä Ólympoksen kylästä ja noin 3,5 kilometriä pohjoisluoteeseen Avlónan kylästä.
Maantiede

Brykus oli rakennettu pienelle niemelle saaren pohjoisosan länsirannikolle. Niemi on kallioinen ja työntyy suhteellisen kauas merelle. Kaupungin akropoliina toimi korkeampi kohta niemen kaulan kohdalla. Se tunnetaan nykyisin nimellä Pyrgálli. Niemen itäpuolella oli luonnonsatamalahti. Niemen alue tunnetaan nykyisin nimellä Ágios Ioánnis siellä olevan Pyhän Johannes Teologin (Ágios Ioánnis Theológos) kirkon mukaan, sekä kaupungin nimistä vääntyneissä nykykreikkalaisissa nimimuodoissa Vrykoúnta ja Vourgoúnta.
Brykuksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 100 tai jopa alle 25 neliökilometriä. Kaupungin paikkaa on arvioitu poliksen paikaksi harvinaisen huonon oloiseksi, koska alue on karua, ympärillä on vain vähän maatalousmaata, satamalahti on ollut melko huono ja soveltumaton talvikäyttöön, eikä kaupunki sijainnut tärkeimpien merenkulkureittien varrella.
Historia

Brykuksen historiasta ei tiedetä paljoakaan. Löytöjen perusteella se on ollut olemassa viimeistään arkaaisella kaudella. Klassisella kaudella Brykus kuului saaren kolmen merkittävimmän poliksen (tripolis) joukkoon Arkesseian ja Karpathoksen ohella. 400-luvulla eaa. kaupunki kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Hellenistisellä kaudella Brykus oli saaren muiden kaupunkien tavoin Rhodoksen alaisuudessa. Kaupungin paikka oli asuttu vielä kristillisellä myöhäisantiikin ja varhaisbysanttilaisella ajalla.
Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Brykontios (Βρυκόντιος) tai Brykūntios (Βρυκούντιος).