stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yhteisöpedagogi

Yhteisöpedagogi (AMK) on humanistisen alan ammattikorkeakoulututkinnon tutkintonimike. Yhteisöpedagogin tutkinto on laajuudeltaan 210 opintopistettä, ja sen voi suorittaa 3,5 vuodessa. Yhteisöpedagogiksi opiskellaan kansalaistoiminnan ja nuorisotyön koulutusohjelmassa. Tutkinto antaa laaja-alaiset valmiudet toimia koulutuksen ja ohjauksen tehtävissä yhteisöissä. Lisäksi vuodesta 2017 on voinut opiskella työyhteisön kehittäjäksi tämän päivän työelämän tarpeisiin.
Yhteisöpedagogit tekevät koulutus- ja ohjaustyötä, suunnittelevat, kehittävät ja edistävät aktiivista kansalaistoimintaa moninaisissa järjestöissä, työskentelevät  monenlaisissa lasten ja nuorten ohjaustehtävissä sekä aikuiskoulutuksen tehtävissä. Yhteisöpedagogi voi työskennellä johtotehtävissä esimerkiksi kunnan nuorisotyön/vapaa-aikatoimen palveluksessa tai kansalaisjärjestössä, seurakunnissa tai perhekodeissa. Koulutus antaa myös valmiudet toimia itsenäisenä yrittäjänä. Lisäksi yhteisöpedagogit tekevät töitä erilaisten Euroopan sosiaalirahasto- ja muu rahoitteisten projektien parissa.
Yhteisöpedagogiksi voi opiskella esimerkiksi Humanistisessa ammattikorkeakoulussa viidellä paikkakunnalla (Nurmijärvellä, Äänekoskella, Joensuussa, Torniossa ja Turussa), Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulussa (Mikkelissä ja Kouvolassa) ja Centria ammattikorkeakoulussa (sisältää myös kirkon nuorisotyönohjaajan kelpoisuuden). Ruotsinkielistä koulutusta antaa Yrkeshögskolan Novian Turun yksikkö.
Vuodesta 2007 on ollut mahdollista jatkaa opintoja ylemmässä ammattikorkeakoulututkinnossa Humanistisessa ammattikorkeakoulussa Helsingissä ja vuodesta 2009 lukien myös Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulussa Mikkelissä. Järjestö- ja nuorisotyön koulutusohjelmasta valmistutaan yhteisöpedagogeiksi (ylempi AMK). Tutkinnon laajuus on 90 opintopistettä. Koulutus kestää työn ohella 1,5 vuotta.
Syksystä 2010 alkaen on ollut mahdollista jatkaa myös englanninkielisessä ylemmässä ammattikorkeakoulututkinnossa Humanistisessa ammattikorkeakoulussa Helsingissä. Koulutusohjelma on Degree Programme in Youth Work and Social Equality. Se toteutetaan yhdessä Bedforshiren yliopiston, Tarton yliopiston sekä Viljandin kulttuuriakatemian kanssa.
Aiheesta muualla

Kansalaistoiminnan ja nuorisotyön koulutusohjelma (Koulutusnetti)
Kansalaistoiminnan ja nuorisotyön koulutusohjelma (Opintoluotsi)
Zakarias Alexander Stjerncreutz

Zakarias Alexander Stjerncreutz (7. syyskuuta 1817 Ii – 23. maaliskuuta 1890 Pietari) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali.
Stjerncreutzin vanhemmat olivat luutnantti, kruununnimismies Johan Zakarias Stjerncreutz ja Brita Carolina Laurin ja puoliso vuodesta 1844 Sofia Palmqvist. Luotsihallituksen tarkastaja, majakoiden suunnittelija Albin Stjerncreutz oli hänen veljensä.
Stjerncreutz tuli majoitusmestariksi 1. Suomen meriekipaasin 5. komppaniaan 1832 ja siirrettiin vanhemmaksi aliupseeriksi 8. komppaniaan 1835, ylimääräiseksi vanhemmaksi aliupseeriksi 4. komppaniaan 1836 ja vanhemmaksi aliupseeriksi 7. komppaniaan 1837. Hänet ylennettiin keväällä 1838 junkkariksi meriekipaasin 6. komppaniaan ja tammikuussa 1839 midshipsmaniksi 7. komppaniaan. Sieltä hänet kuitenkin siirrettiin jo helmikuussa  6. komppaniaan. Hän palveli 1838–1840 Itämerellä ja Suomenlahdella Georgij Pobedonosetsilla, siipiratasalus Vladimirilla, Volilla ja Rostislavilla sekä fregateilla Melpomene ja Aleksandr Nevski. Stjerncreutz siirrettiin midshipsmaniksi meriekipaasin 4. komppaniaan 1840 ja hän purjehti linjalaiva Leipzigilla ja kuunari Meteorilla vuonna 1842 Suomenlahdella ja vuonna 1843 Pohjanlahdella ja Itämerellä.
Stjerncreutz määrättiin meriekipaasin 2. komppanian vt. päälliköksi 1844 ja siirrettiin midshipsmaniksi 1. komppaniaan maaliskuussa 1845, mutta ylennettiin jo huhtikuussa luutnantiksi 2. komppaniaan. Sen päälliköksi hänet määrättiin tammikuussa 1848. Vuosina 1847–1850 Stjerncreutz purjehti  Pohjanmerellä ja Itämerellä Leipzigilla ja Finlandilla. Hänet siirrettiin 4. komppanian päälliköksi 1850 ja hän oli mukana vastavalmistuneiden siipirataslaivojen Rurikin, Hrabryin ja Olafin matkoilla Suomenlahdella 1852–1853.
Maaliskuussa 1854 Stjerncreutz siirrettiin 2. komppanian päälliköksi 2. Suomen meriekipaasiin. Krimin sodan alussa 1854 hän oli puolustamassa Viaporia, kapteeniluutnantiksi hän yleni huhtikuussa 1855. Sodan loppuajan Stjerncreutz palveli höyrylaiva Graf Vrontšenkolla, sodan päätyttyä hän sai siirron takaisin 1. Suomen meriekipaasiin toukokuussa 1856. Stjerncreutz toimi vuonna 1857 potkuriveneiden Lihatšin ja Lesin päällikkönä Viaporin redillä ja 1858–1861 Lesin päällikkönä merenmittauksissa Suomenlahden saaristossa. Kesällä 1861 hänet siirrettiin Itämeren laivastoon ja ylennettiin 2. luokan kapteeniksi huhtikuussa 1862. Maaliskuussa 1863 Stjerncreutz määrättiin palvelukseen 6. meriekipaasiin, 1. luokan kapteeniksi hän yleni 1866. Hänelle myönnettiin sairauden takia ero sotapalveluksesta kontra-amiraalina elokuussa 1872.
Yläpidennys

Yläpidennykset
Yläpidennys on minuskeli- eli pienaakkosen osa, joka nousee kirjaintyypin x-korkeuden tai päälinjan yläpuolelle, esimerkiksi h:n ylälenkki tai -viiva.
Yläonttolaskimo-oireyhtymä

Yläonttolaskimo-oireyhtymä keuhkosyöpäpotilaalla.
Yläonttolaskimo-oireyhtymä on tila, jossa veren virtaus yläonttolaskimon kautta estyy. Sen kuvasi ensimmäisenä William Hunter vuonna 1757. Yläonttolaskimo-oireyhtymää on aiheuttanut esimerkiksi syfiliittinen aneurysma tai tuberkuloottinen mediastiniitti.
Nykyisin arviolta 70 prosenttia potilaista sairastaa keuhkosyöpää; vuonna 1969 Salsali ja Cliffton havaitsivat 4,2 prosentilla keuhkosyöpäpotilaista yläonttolaskimo-oireyhtymää. 80 prosenttia sen aiheuttaneista kasvaimista sijaitsi oikeassa keuhkossa. Myös joillakin lymfoomapotilailla on tavattu oireyhtymää; vuonna 1987 Armstrong ja Perez havaitsivat sen 1,9 prosentilla 952 tutkitusta lymfoomapotilaasta. Oireyhtymän ennuste riippuu pääasiassa sen taustalla olevasta aiheuttajasta. Hyvänlaatuiseen yläonttolaskimo-oireyhtymään ei liity ylimääräistä kuolleisuutta, mutta pahanlaatuisena se tappaa ilman hoitoa noin kuukaudessa. Jos siihen liittyy kurkunpään tai aivojen turvotusta, on äkkikuoleman vaara todellinen.
Pienisoluista keuhkosyöpää sairastavista 9–19 prosenttia saa yläonttolaskimo-oireyhtymän.
Yläonttolaskimo-oireyhtymän aiheuttamiin mahdollisiin oireisiin lukeutuvat turvotus esimerkiksi kasvoissa, rintakipu sekä hengitys- ja nielemisvaikeudet.
Myös henkitorven syöpä on eräs yläonttolaskimo-oireyhtymän aiheuttaja.
Whitney Able

Whitney Able (s. 6. helmikuuta 1982 Houston, Teksas) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan varsinkin rooleistaan elokuvissa All the Boys Love Mandy Lane (2006) ja Monsters (2010). Hänen kaksi ensimmäistä elokuvaansa olivat Age of Kali (2005) ja Dead Lenny (2006). Vuonna 2008 Able pääsi Maxim-lehden Hot 100 -listan 83. sijalle.
Able on asunut Espanjassa ja Meksikossa. Hän meni kesäkuussa 2010 naimisiin näyttelijäkollegansa Scoot McNairyn kanssa.
Aiheesta muualla

Whitney Able Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Whitney Able
Käännös suomeksi
Wille Valve

Wille Valve
Wille Valve (s. 17. kesäkuuta 1980 Maarianhamina) on ahvenanmaalainen poliitikko. Hän toimii Ahvenanmaan maltilliset -puolueessa (Moderaterna på Åland).
Valve on Ahvenanmaan maakuntapäivien jäsen vuodesta 2011. Vuosina 2013–2019 hän toimi Ahvenanmaan maakuntahallituksen kansliaministerinä ja sosiaaliministerinä.
Valve on työskennellyt erityisavustajana Euroopan parlamentissa ja toiminut Ahvenanmaan edustajana Pohjoismaiden neuvostossa vuosina 2011–2013.
Vuodesta 2020 Valve on toiminut Ahvenanmaan terveys- ja sairaanhoito-organisaatio ÅHS:n hallituksen puheenjohtajana. Valve johtaa Itämeren parlamentaarikkokonferenssin Ahvenanmaan valtuuskuntaa.
Valve on ollut Moderat Samling för Åland -puolueen puheenjohtaja vuodesta 2021.
Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Valve valittiin Mats Löfströmin (r.) varaedustajaksi.
Aiheesta muualla

Wille Valveen blogi
Wille Valve Ahvenanmaan maakuntapäivien kotisivulla[vanhentunut linkki]
Willie Banks

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Willie Banks |  Willie Banks |  Willie Banks |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1983 | kolmiloikka |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Hopeaa | Indianapolis 1987 |  kolmiloikka |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Meksiko City 1979 |  kolmiloikka |  |
|  Pronssia | Sofia 1977 |  kolmiloikka |  |
William "Willie" Augustus Banks III (s. 11. maaliskuuta 1956 Travis Air Force Base, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kolmiloikkaaja.
Banks saavutti hopeaa Helsingin MM-kilpailuissa 1983 tuloksella 17,18 m. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Zdzisław Hoffmannille 24 senttiä. Los Angelesin olympialaisissa 1984 Banks sijoittui kuudenneksi hypättyään 16,75 ja Soulin olympialaisissa 1988 samoin kuudenneksi tuloksella 17,03.
Banks hyppäsi 16. kesäkuuta 1985 Indianapolisissa uuden kolmiloikan maailmanennätyksen 17,97 m. Sen rikkoi vasta kymmenen vuotta myöhemmin Jonathan Edwards.
Banksin katsotaan tuoneen yleisurheilukentille sittemmin yleistyneet katsojien rytmikkäät taputukset suoritukseensa valmistautuville hyppääjille.
Wilhelm Frimann Koren Christie

Wilhelm Frimann Koren Christie
Wilhelm Frimann Koren Christie (7. joulukuuta 1778 Kristiansund, Norja – 10. lokakuuta 1849 Bergen, Norja) oli norjalainen juristi, Eidsvollin kansalliskokousedustaja, poliitikko ja maan parlamentin, Stortingetin, ensimmäinen puheenjohtaja.
Tausta

Christien suku on peräisin Dunbarista Skotlannista, pastori David Chrystien ja tämän vaimon Allison Hamiltonin jälkeläisiä. Norjalaisen Christie-suvun esi-isäksi luetaan Andrew Davidson Christie, joka muutti Bergeniin 1654. Wilhelm Frimann Koren Christie syntyi Kristiansundissa Johann Koren Christien ja Anna Thue Ross Brodtkorpin perheeseen. Andrew Davidson Christie oli Wilhelmin isän isoisä.
Christie lähetettiin 10-vuotiaana kouluun Bergenin Latinskoleniin. 16-vuotiaana hän aloitti opiskelut Kööpenhaminassa ja viisi vuotta myöhemmin hän suoritti latinalais-juridisen virkamiestutkinnon.
Elämä ja ura

Vuonna 1809 Christie nimitettiin tuomariksi Nordhordlandiin, asuinpaikkanaan Bergen. Hän oli tuolloin jo yksinhuoltaja ja otti kaksi lastaan mukaan Norjaan.
Christie kuului Bergenin johtaviin poliittisiin ja kirjallisiin piireihin, Quodlibetiin. Maaliskuussa 1814 pidettiin useita kokouksia ja debatteja koskien Norjan itsenäisyyttä ja perustuslakia. Christie oli aktiivinen osallistuja ja ajoi yhdessä Peter Motzfeldtin kanssa amerikkalaista, englantilaista ja ranskalaista mallia perustuslakiin pohjautuvaksi yhteiskunnaksi.
Elämä ja ura > Kansalliskokousedustaja

Itse kansalliskokouksessa Christie joutui arvalla ulos itse perustuslakikomiteasta, mutta hänet valittiin vastaavasti koko kokouksen sihteeriksi. Hän ei ollut erityisen aktiivinen keskustelija, mikä saattoi johtua keskittymisestä sihteerintyöhön. Hän myös työsti yksityisiä kokousreferaatteja prinssi Kristian Fredrikille. Hän edusti itsenäisyyspuoluetta, mutta ei ollut erityisen radikaali demokraatti. Hän korosti vakaata hallintoa ja hyviä elämisen edellytyksiä kansalle, mihin tarvittaisiin hyvää työrauhaa hallinnolle ja asiantuntemusta lainsäädäntötyössä. Hän kannatti laajaa äänioikeutta, mutta vain neuvoa-antavaa roolia Stortingille.
Elämä ja ura > Kokouksen jälkeen

Kesä-heinäkuussa 1814 hän oli yksi kolmen miehen delegaation jäsenistä, jotka yrittivät turhaan neuvotella Lontoossa Norjan itsenäisyydestä. Englannin hallitus piti kiinni kannastaan, että Tanskan pitää päästää otteensa maasta ja Norjan liittyä Ruotsiin, koska se oli ollut väärällä puolella Napoleonin sodissa. Christielle kokemus opetti, että Norjan olisi hankala seisoa yksinään.
Lokakuussa 1814 Christie valittiin Stortingetin puheenjohtajaksi ja hän myös johti Ruotsin kanssa neuvottelevaa komiteaa. Puheenjohtajana hän ajoi vakaata perustuslaillista käytäntöä. Häntä pidetään pääarkkitehtina löyhän unionin muodostamisessa Ruotsin kanssa, ilman suuria muutoksia perustuslakiin. Myös vuosina 1815 ja 1818 hänellä oli tärkeitä tehtäviä Stortingetilla, edelleen puheenjohtajana - hän johti ajoittain myös Lagtingetia ja Odelstingetia sekä useita erityiskomiteoita. Vaikka Christielle tarjottiin jatkuvasti hallituspaikkaa ja toimia Stortingetissa, hän vetäytyi lopulta sairauden vuoksi politiikasta 1818 ja halusi oleskella mieluummin Bergenissä.
Kotikaupungissaan Bergenissä hän oli myös arvostettu hahmo ja hänen patsaansa on hänen perustamansa Bergenin museon edustalla. Hänestä on myös Kristian Blystadin (1989) tekemä patsas Stortingetin edustalla. Oscar Wergelandin maalauksessa Eidsvoll 1814 Christie on kuvattu sulkakynä kädessään, huomio suunnattuna kokousedustajiin ja tulevaisuuteen.
Christietä esittävä patsas Bergenissä.
Weranta

| Weranta |
| --- | --- |


Tiedot
Toiminnassa:  2016– 
Tyylilaji:  iskelmä, pop
Kotipaikka:  Jyväskylä
Laulukieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Weranta on vuonna 2016 perustettu suomalainen iskelmäyhtye. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat "Mies tekee mitä tahtoo", "Väärä laulu", "Elämä etsii sut" ja "Tulta ja tähtiä". Weranta on keikkaillut aktiivisesti ympäri Suomea vuodesta 2018 lähtien.
"Mies tekee mitä tahtoo" oli yksi vuoden 2021 Aito Iskelmä -radiokanavan soitetuimpia kappaleita. Lokakuussa 2022 Weranta kilpaili Syksyn sävel-semifinaalissa kappaleella "Elämä etsii sut". Heinäkuussa 2023 yhtye julkaisi musiikkivideon kappaleesta "Tulta ja tähtiä".
Weranta keikkailee noin 120 keikan vuositahdilla.
Jäsenet

Esa Kinnunen – laulu
Iisak Latvala – kitara
Petri Hannonen – basso
Ossi Peltoniemi – koskettimet
Henri Schröter – rummut
Diskografia > Singlet

Ohikulkija (2019)
Kaukainen maa (2020)
Mies tekee mitä tahtoo (2021)
Äidin sanat (2021)
Rakkaus minut rakensi (2021)
Väärä laulu (2022)
Elämä etsii sut (2022)
Tulta ja tähtiä (2023)
Vlissingen

| Vlissingen |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna

 Vlissingen
 Koordinaatit: 51°27′0″N, 3°34′0″E 
Valtio:  Alankomaat
Maakunta:  Zeeland
kylä:  620
Pinta-ala  (kaupunkioikeudet):  
 – Kokonaispinta-ala:  1315 km²
Korkeus:  1 m
Väkiluku (2016):  44 438,
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  4380–4389
 
 www.vlissingen.nl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kartta Vlissingenin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Vlissingen on kaupunki Alankomaissa Zeelandin maakunnassa. Kunnan asukasluku oli vuonna 2016 noin 44 000.
Nimen alkuperän on katsottu viittaavan tavalla tai toisella sanaan fles, joka tarkoittaa pulloa. Myös tanskan vuorovettä tarkoittava sana vles on huomionarvoinen.
Maantiede

Vlissingen sijaitsee entisellä Walcherenin saarella, joka on nykyään alavaa niemimaata ja Scheldejoen varrella. Schelden kautta on kulku strategisesti tärkeään Antwerpenin satamaan Belgiaan, joten Vlissingeniin on kohdistunut huomattava sotilaallinen mielenkiinto eri ajanjaksoina.
Historia

Vlissingen sai kaupunginoikeudet vuonna 1315, mutta jo noin vuonna 620 paikalla on ollut kalastajakylä.
Vlissingenissä oli 1700-luvulla Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian keskus, ja kuninkaallisten merivoimien aluksista suurin osa on rakennettu Vlissingenisä Schelden telakalla. Vlissingenin satamassa vierailee jopa 50 000 alusta vuodessa. Kaupungista on rautatieyhteys pohjoissuuntaan Middelburgiin, joka on maakunnan hallinnollinen keskus. Historiansa ja nähtävyyksiensä vuoksi kaupungissa on myös paljon matkailua.
Aiheesta muualla

Port of Vlissingen (Arkistoitu – Internet Archive)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vlissingen 1963
Zakia Mrisho Mohamed

Zakia Mrisho Mohamed (s. 19. helmikuuta 1984) on tansanialainen kestävyysjuoksija.
Mohamed juoksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa 2003 kuudenneksi 3 000 metrin juoksussa ajalla 8.46,77. Maastojuoksun MM-kisoissa 2005 hän oli pitkällä matkalla kahdeskymmenes. Samana vuonna Helsingin MM-kisoissa hän oli 5 000 metrin juoksussa kuudes ajalla 14.43,87 ja IAAF:n yleisurheilufinaalissa 3 000 metrillä kolmas. Kansainyhteisön kisoissa 2006 hän oli 5 000 metrillä kahdeksas.
Vuonna 2007 hän oli 23:s maastojuoksun MM-kisoissa ja karsiutui 5 000 metrin alkuerissä Osakan MM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän karsiutui jälleen 5 000 metrin alkuerissä Pekingin olympialaisissa, mutta oli kymmenes 5 000 metrillä ja neljäs 3 000 metrillä IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Vuonna 2009 hän oli 5 000 metrillä 15:s Berliinin MM-kisoissa ja kymmenes IAAF:n yleisurheilufinaalissa. Kaksi vuotta myöhemmin hän oli Daegun MM-kisojen 5 000 metrillä yhdestoista ajalla 15.18,81. Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui 5 000 metrin alkuerissä.
Ennätykset

1 500 metrin juoksu: 4.10,47 (2005)
3 000 metrin juoksu: 8.39,91 (2005)
5 000 metrin juoksu: 14.43,87 (2005)
10 000 metrin juoksu: 32.20,47 (2010)
Yhyres

YHYRES-kehittämisyhdistys ry on itsenäinen Kyrönmaalla (eli Isossakyrössä, Vähässäkyrössä ja Laihialla) toimiva maaseudun kehittämisyhdistys (Leader-toimintaryhmäselvennä). Sen tavoitteena on kehittää Kyrönmaan elinvoimaa, vireyttä, yrittäjyyttä sekä luoda kumppanuuteen perustuvaa yhteistyötä. Toimintaryhmä rahoittaa Kyrönmaan kehittämisohjelman mukaisesti vuosina 2007–2013 kehittämishankkeita ja yritystukia. Suunnitelmat hankkeiden rahoitukset on tehty muiden Leader-periaatteidenselvennä mukaan toimivien hankkeiden tapaan yhdeksi Euroopan unionin toimintakaudeksi kerrallaan.
YHYRES-kehittämisyhdistys ry tarjoaa neuvontaa ja rahoitusta sekä yhteisöille että yrityksille.
Aiheesta muualla

Yhyres – kehittämisyhdistys ry
Yrjönnauha

Yrjönnauha (ven. георгиевская ленточка, georgijevskaja lentotška) on venäläisen Pyhän Yrjön ritarikunnan ristin nauha, josta on Venäjällä 2000-luvulla tullut tärkeä kansallinen symboli.
Nauha on peräisin Katariina II:n perustaman Pyhän Yrjön ritarikunnan tunnuksista. Sisällissodan aikana sitä käyttivät valkoiset ja toisen maailmansodan aikana Andrei Vlasovin kollaboraattorit ja Donin ja Kubanin kasakat, jotka taistelivat natsi-Saksan puolella. Neuvostoliitto otti nauhan käyttöön Kunnian mitalissa 1943 ja myöhemmässä kunniamerkissä "Voitto Saksasta suuressa isänmaallisessa sodassa 1941–1945".
Pyhän Yrjön risti, 4. luokka
Kunnian mitali, 1943
mitali "Voitto Saksasta suuressa isänmaallisessa sodassa", 1945
Voitonpäivänä 9. toukokuuta niillä juhlistetaan toisen maailmansodan loppumista ja voittoa Natsi-Saksasta. Voitonpäivästä kehittyi 2000-luvulla maan tärkein juhlapäivä ja yrjönnauhasta Venäjän sotilasylpeyden tunnus ja yksi maan tärkeimmistä symboleista.
2014 alkaneessa Ukrainan sodassa venäläismieliset separatistit ottivat sen yhdeksi tunnuksistaan. Kriisi nosti yrjönnauhan merkitystä entisestään ja sen käyttö myös arkisemmissa yhteyksissä lisääntyi räjähdysmäisesti. Voitonpäivän alla 2014 14 000 vapaaehtoista nuorta jakoi  yksin Moskovassa neljä miljoonaa ilmaista yrjönnauhaa. Nauhoilla on koristeltu katukuvaa, auton antenneja ja mainostettu kaupallisia tuotteita.
Ukrainalainen pilkkanimi nauhan kantajille on "koloradot" viitaten musta-oranssiraitaiseen coloradonkuoriaiseen, joka levisi 1950-luvulla Yhdysvalloista Neuvostoliittoon.
Vuonna 2017 Ukraina teki yrjönnauhan julkisesta käytöstä osin rangaistavaa. Kielto ei koskenut muun muassa sotaveteraaneja.
Venäjän presidentti Vladimir Putin ja Israelin pääministeri Benjamin Netanjahu Moskovan voitonpäivän paraatissa 2018.
Yrjönnauhakampanja 2009.
Yrjönnauha moskovalaisen auton antennissa.
Ukrainanvenäläisiä Donetskissa voitonpäivänä 2015.
Yrjönsuuri

Yrjönsuuri on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Mikko Yrjönsuuri (s. 1964), teoreettisen filosofian professori, Yrjö Yrjönsuuren poika
Yrjö Yrjönsuuri (1933–2020), kasvatustieteilijä ja ylijohtaja, Mikko Yrjönsuuren isä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Zakimi gusuku

| Zakimi gusuku> 座喜味城 |
| --- | --- |
 Zakimi gusuku
Sijainti:   Yomitan, Okinawan prefektuuri, Japani
Koordinaatit:  26°24′30″N, 127°44′31″E
Valmistumisvuosi:  1400-luvun alku
 Liitetty Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2000. 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zakimi gusuku (jap. 座喜味城 on gusuku eli ryūkyūlainen linna Yomitanissa, Okinawan prefektuurissa, Japanissa. Linna liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon yhdessä muiden gusukujen ja Ryūkyūn kuningaskunnan omistusten kanssa vuonna 2000. Nykyisin raunioina olevan linnan uskotaan olevan peräisin 1400-luvun alusta, jolloin sen olisi rakentanut Yuntanza aji (alueellinen sotaherra) Gosamaru. Linnaa kutsuttiin tähän aikaan nimellä Yuntanza gusuku ja sen tarkoitus oli vartioida linnaa ympäröiviä maita. Linna on rakennettu 125 metrin korkuiselle kukkulalle. Japanilaiset käyttivät linnan korkeaa sijaintia hyväkseen toisessa maailmansodassa käydyssä Okinawan taistelussa rakentamalla linnaan ilmatorjunta-aseman.
Aiheesta muualla

Unesco (englanniksi)
Wonder Okinawa (englanniksi)
Yrjönkatu

Yrjönkatu voi viitata seuraaviin katuihin:
Yrjönkatu (Helsinki)
Yrjönkatu (Jyväskylä)
Yrjönkatu (Pori)
Yrjönkatu (Tampere)
Yrjönkatu (Turku)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Yrjönkatu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Wilhelm Friedemann Bach

Wilhelm Friedemann Bach
Wilhelm Friedemann Bach (22. marraskuuta 1710 Weimar – 1. heinäkuuta 1784 Berliini) oli saksalainen säveltäjä ja urkuri. Hän oli Johann Sebastian Bachin ja hänen ensimmäisen vaimonsa Maria Barbaran esikoinen.
Nuoruus ja keski-ikä

Wilhelm Friedemann Bach syntyi Weimarissa ja opiskeli Leipzigissa. Wilhelm Friedemann oli Johann Sebastian Bachin lapsista kenties lahjakkain mutta kenties myös epäonnekkain. Vuonna 1733 hänet nimitettiin urkuriksi Dresdenin Sophienkircheen. Vuonna 1746 hän sai paikan Hallen Liebfrauenkirchen urkuriksi ja musiikinjohtajaksi. Tästä lähtien Wilhelm Friedemannia kutsuttiin myös ”Hallen Bachiksi”. Pari kuukautta isänsä kuoleman jälkeen Wilhelm Friedemann solmi avioliiton ja alkoi viettää yhä epäsäännöllisempää elämää. Vuonna 1762 Bachille tarjottiin kapellimestarin virkaa Darmstadtissa, mutta hän kieltäytyi tarjouksesta. Vuonna 1764 hän luopui paikastaan Hallessa.
Vanhuus

Wilhelm Friedemann ansaitsi elantonsa opettamalla ja esiintymällä. Viimeisinä vuosinaan hän muutti Berliiniin, missä hän kärsi köyhyydestä ja sairauksista. Isänsä Johann Sebastian Bachin kuoleman jälkeen tämän nuottikäsikirjoitukset jaettiin hänen kahden poikansa Carl Philipp Emanuelin ja Wilhelm Friedemannin kesken. Wilhelm Friedemann oli jo isänsä elinaikana joutunut usein taloudellisiin vaikeuksiin, ja tämän kuoleman jälkeen hänen täytyi rahapulassa myydä monia isänsä käsikirjoituksia, joista osa katosikin näin jäljettömiin. Wilhelm Friedemann Bach kuoli vuonna 1784 Berliinissä köyhänä ja unohdettuna.
Musiikki

Bachin tuotantoon kuuluu kamarimusiikkia, sinfonioita, konserttoja ja kantaatteja. Hänen kuuluisimpiin sävellyksiinsä kuuluu muun muassa useita pianokonserttoja, 4 urkufuugaa, 6 pianosonaattia, 12 pianopoloneesia sekä lukuisia fugettoja ja muita pienempiä tai suurempia teoksia usein uruille ja muille klaveerisoittimille. Teoksista käytetään usein Martin Falckin vuonna 1913 julkaisemaa numerointijärjestelmää.
Teoksia

Konsertto cembalolle, jousille ja basso continuolle e-molli, Fk 43
Sinfonia D-duuri, Fk 64
Adagio ja fuuga d-molli, Fk 65
Adagio ja fuuga f-molli
Sinfonia F-duuri, Fk 67
Aiheesta muualla

Wilhelm Friedemann Bach International Music Score Library Project (englanniksi)