stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vuonankaali
Levinneisyys

Vuonankaalin päälevinneisyysalue ulottuu Pyreneiltä ja Isosta-Britanniasta Norjan ja Ruotsin eteläosiin, Länsi-Puolaan, Ukrainaan ja Etelä-Venäjälle, jossa lajin levinneisyys rajoittuu Kaukasuksen alueelle. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Etelä-Ranskaan ja -Italiaan, Pohjois-Kreikkaan sekä Romaniaan. Satunnaisesti lajia kasvaa Pyreneiden niemimaalla, Marokossa, Bulgariassa, Turkissa, Baltian maissa, Keski-Ruotsissa, Etelä- ja Keski-Suomessa sekä Färsaarilla. Tulokkaana laji on levinnyt Pohjois-Amerikan itäosiin sekä paikoin myös länsirannikolle. Vuonankaalia tavataan myös paikoin Etelä-Amerikassa ja Uudessa-Seelannissa.
Suomessa vuonankaalia kasvaa alkuperäislajina Ahvenanmaalla ja Lounais-Suomessa. Muualla maassa sitä on tavattu harvinaisena uustulokkaana. Ahvenanmaalla laji on harvinaistunut viime vuosikymmeninä.
Elinympäristö

Vuonankaali viihtyy etenkin alavilla hiekka- ja kalkkimailla, kuten pelloilla, joutomailla, kallioilla ja dyyneillä. Suomessa sen tyypilliset kasvupaikat ovat merenrantaniityt, rakkolevävallit, merenrantakallioiden niittyjuonteet. Tulokkaana sitä on tavattu ratapihoilla.
Käyttö

Vuonankaali on ikivanha salaattikasvi, jota viljeltiin jo Rooman valtakunnassa. Vuonankaalin talvehtivaa lehtiruusuketta voi syödä keväällä salaatin tapaan. Vuonankaalia myös viljellään ja sitä myydään sen kauppanimellä mâche, joka on kasvin ranskankielinen nimi. Vuonankaalin maku on miedon pähkinäinen.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2012: Vuonankaalin levinneisyys Suomessa
Luontoportti: Vuonankaali (Valerianella locusta)
Den virtuella floran: Vuonankaali, Rantavuonankaali (Valerianella locusta) (ruotsiksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Valerianella locusta (englanniksi)
Vuonankaali kuvattuna Otto Wilhelm Thomén teoksessa Flora von Deutschland, Österreich und der Schweiz (1885).
Vuonankaalin lehtiruusuke.
Yöjuttu

Yöjuttu voi tarkoittaa seuraavia:
Yöjuttu, saksalainen kauhulukemisto
Yöjuttu, vuosina 1970–1973 valmistunut televisiosarja
Yöjuttu, Järjestyshäiriö-yhtyeen albumi vuodelta 2015
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Yöjuttu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1896 – miesten 400 m

| Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1896 > Ratajuoksut |
| --- | --- | --- |
| 100 m |   | Miehet |
| 400 m |  | Miehet |
| 800 m |  | Miehet |
| 1500 m |  | Miehet |
| 110 m aidat |  | Miehet |
Muut juoksut
| Maraton |  | Miehet |
Kenttälajit
| Pituushyppy |  | Miehet |
| Kolmiloikka |  | Miehet |
| Korkeushyppy |  | Miehet |
| Seiväshyppy |  | Miehet |
| Kuulantyöntö |  | Miehet |
| Kiekonheitto |  | Miehet |
Miesten 400 metrin juoksu kesäolympialaisissa 1896 käytiin 6. – 7. huhtikuuta. Juoksijat jaettiin kilpailussa kahteen alkuerään, joista kaksi parasta pääsivät finaaliin. Kilpailuun osallistui seitsemän juoksijaa, joista viisi oli mukana myös 100 metrin juoksussa.
Tulokset > Ensimmäinen kierros > 1. erä

| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Herbert Jamison |  USA | 56,8 s |
| 2 | Fritz Hoffmann |  GER | 58,6 s |
| 3–4 | Kurt Dörry |  GER | Ei tiedossa |
| 3–4 | Alphonse Grisel |  FRA | Ei tiedossa |
Hoffmannin ja Griselin piti juosta 402 metriä varaslähdön takia. Ei ole selvillä, tuliko Dörry vai Grisel maaliin ensin.
Tulokset > Ensimmäinen kierros > 2. erä

| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Tom Burke |  USA | 58,4 s |
| 2 | Charles Gmelin |  GBR | Ei tiedossa |
| 3 | Frantz Reichel |  FRA | Ei tiedossa |
Tulokset > Ensimmäinen kierros > Finaali

| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Tom Burke |  USA | 54,2 s |
| 2 | Herbert Jamison |  USA | 55,2 s |
| 3 | Charles Gmelin |  GBR | 55,6 s |
| 4 | Fritz Hoffmann |  GER | 55,6 s |
Miesten 400 metrin juoksu olympialaisissa
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1896 | 1900 | 1904 | 1906 | 1908 | 1912 | 1920 | 1924 | 1928 | 1932 |
| 1936 | 1948 | 1952 | 1956 | 1960 | 1964 | 1968 | 1972 | 1976 | 1980 |
| 1984 | 1988 | 1992 | 1996 | 2000 | 2004 | 2008 | 2012 | 2016 | 2020 |
2024: 
Käännös suomeksi
Vähä-Urtti

Vähä-Urtti
Vasemmalla Vähä-Urtti, oikealla näkymä kohti Säynätsaloa.
| --- | --- |
Sijainti:  Jyväskylä Keski-Suomi Suomi
Vesialue:  Päijänne
Korkein kohta:  110 m 
Pinta-ala:  23,1 ha  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Vähä-Urtti  on Päijänteen saari Keski-Suomessa Jyväskylässä ja se sijaitsee Pohjois-Päijänteellä Vuoritsalon lounaispuolella.
Maantietoa

Saari on 740 metriä pitkä, 480 metriä leveä ja sen pinta-ala on 23,1 hehtaaria  tai 22,4 hehtaaria . Se sijaitsee Murtoselän pohjoispuolella keskellä Poronselkää. Sen pohjoispuolella sijaitsee mantereella Nenäinniemi, länsipuolella Vuoritsalo ja lounaispuolella Iso-Urtin niemi. Saaren huippu sijaitsee keskellä saarta noin 110 metriä merenpinnan yläpuolella ja se kohoaa 32 metrin korkeuteen järven vedenpinnasta, joka on 78,3 metriä mpy. Saaren eteläosassa rinteet ovat jyrkät ja siellä on muutama jyrkänne. Pohjoisrannassa on kolme vapaa-ajan asuntoa, mutta saaren eteläosassa on ulkoilualue, jonka eteläpään niemessä on nuotiopaikka. Saaren kaikkia sivuja kiertävät veneväylät.
Luontoarvoja

Saaren luoteisosan metsämaasto on lehtomaista kangasta, jonka puusto muodostuu pääosin koivusta ja kuusesta. Muu osa saaresta on karua, sillä sen maapohja on osin kivikkoa ja kalliota. Siellä kasvaa lähes yksinomaan mäntyä. Vanhimmat metsäalat muodostuvat iältään 130–140-vuotiaista puista. Saaren rannoilla on rehevämpää kasvillisuutta, jossa tavataan mustakonnanmarjaa, lehtokuusamaa, näsiää ja rauhoitettua valkolehdokkia. Saaren suojaisat rannat kasvavat järviruokoa, mutta aavan järvenselän puoleiset rannat ovat kivikkorantoja. Lintujen kannalta saari on hyvä pesimäsaari.
Historiaa

Vuodelta 1884 olevassa Pohjois-Päijänteen purjehdusliikenteen vesistökartassa saaren karttanimi on Naattiansaari. Naattiansaarella tarkoitetaan kuitenkin Nenäinniemeen yhtynyttä pienempää saarta.
Aiheesta muualla

Kuluneet 60-luvun nahkahousut: Vähä-Urtti: Uintiretki saareen, 11.6.2016
Wäinö Selander

Wäinö Selander (22. huhtikuuta 1886 Tyrvää – 20. syyskuuta 1973 Hämeenlinna) oli suomalainen liikemies, maanviljelijä ja kirjailija. Hän oli myös jonkin aikaa Maalaisliiton kansanedustajana.
Selanderin vanhemmat olivat nimismies Johan Jakob Selander ja Sigrid Maria Leander. Hän kävi kuusi luokkaa oppikoulua ja suoritti maanviljelyskoulun 1907. Selander toimi sanomalehtikirjailijana 1907–1917, Maatalousosakepankin Karkun konttorin esimiehenä 1917–1923, Oy Grafitin toimitusjohtajana 1920–1923 sekä Turkistalous-lehden toimittajana 1929–1930. Hän viljeli omaa maatilaansa Karkussa vuodesta 1915 alkaen ja toimi myös liikemiehenä vuodesta 1924 sekä oli Itä-Satakunnan kiinteistötoimiston johtajana vuodesta 1931.
Selander oli kansanedustajana 1919–1922 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan pankkivaliokunnan puheenjohtaja 1921 ja kuului myös Suomen Pankin tilintarkastajiin. Selander oli Maalaisliiton Satakunnan piirin puheenjohtajana, Karkun kunnanvaltuuston jäsenenä sekä muun muassa Tyrvään osuuskaupan hallintoneuvoston jäsenenä.
Selanderin kirjallinen tuotanto koostui maatalousaiheisesta ammattikirjallisuudesta sekä Karkun kotiseutuhistoriaan liittyvistä tutkimuksista.
Wäinö Selander oli naimisissa vuodesta 1915 Alli Gabriella Tryggin kanssa.
Suomennoksia

J. Oskar I. Rancken : Sastamala, lyhentäen suomentanut Wäinö Selander. Tyrvään seudun museo- ja kotiseutuyhdistyksen julkaisuja 33.    Vammala 1963 (alkuteos Sastamala, H. G. Porthans jemt efterföljares misstag derom ; med ledning af C. H. Asp, 1886)
Aiheesta muualla

Väinö Selander : Nykyaikainen turkiskaniinin hoito, Helsingin Sanomat, 19.10.1930, nro 282, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Wäinö Selander : Vanhan Sastamalan sydänseuduilta, Helsingin Sanomat, 22.12.1935, nro 345, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Wäinö Selander : Vanhanajan viljan riihitys ja puinti, Helsingin Sanomat, 22.10.1939, nro 285, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Yhdysvaltain keskinen aika

Yhdysvaltain keskinen aikavyöhyke.
Yhdysvaltain keskinen aika (engl. Central Time, lyh. CT) on Pohjois-Amerikassa ja Keski-Amerikassa käytettävä aikavyöhyke. Normaaliaikana sen erotus koordinoidusta yleisajasta on UTC-6 ja kesäaikana UTC-5.
Aiheesta muualla

CT – Central Time Timeanddate.com. Viitattu 22.3.2020. (englanniksi)
Wäinö Robert Kannel

Wäinö Robert Kannel (31. maaliskuuta 1878 Janakkala – 2. heinäkuuta 1949 Ikaalinen) oli suomalainen Viipurin hovioikeuden presidentti.
Henkilöhistoria ja ammattiura

Kanteleen vanhemmat olivat tilanhoitaja Sigfrid Robert Johansson ja Eeva Peltola. Hän pääsi ylioppilaaksi 1897 Hämeenlinnan lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän hallintotutkinnon 1901 ja yleisen oikeustutkinnon 1903. Kannel sai varatuomarin arvon 1906. Kannel oli Nastolan piirin nimismiehenä 1907–1909, Hämeen läänin varalääninsihteerinä 1909–1914, Lahden kaupungin oikeusneuvosmiehenä 1914–1918. maanmittaushallituksen asessorina 1918–1925 sekä korkeimmassa oikeudessa vanhempana oikeussihteerinä 1925–1930 ja oikeusneuvoksena 1930–1933. Hän toimi Ikaalisten tuomiokunnassa kihlakunnantuomarina 1933–1936 ja oli sitten Viipurin hovioikeuden presidenttinä 1936–1948.
Kannel oli naimisissa vuodesta 1906 kartanpiirtäjä Anna Tarhosen kanssa, heidän pojastaan Olli Ariel Väinö Kanteleesta (s. 1911) tuli lääkäri.
Kirjallinen tuotanto > Julkaisuja

Lainkäytöstä ja lainkäyttäjistä pientä pakinaa ; kirj. Juristi. Kuopio 1944
Lakimies : hakemisto 1903-1944 ; suomalaisen lakimiesyhdistyksen toimesta laatinut Wäinö Kannel. Suomalainen lakimiesyhdistys, Vammala 1946
Virkauran varrelta. Aamulehti 1949
Tuomarin mukana käräjillä, teoksessa  Muistikuvia 3, Suomalaisia kulttuurimuistelmia 3. Otava 1956
Viipurin hovioikeuden lähtö Viipurista ja toiminta Heinolassa ja Kuopiossa sotavuosina 1939-1944. Aarni 31. Kuopion isänmaallinen seura, Kuopio 2009
Kirjallinen tuotanto > Toimitustöitä

Viipurin hovioikeus 1839-1939 : tietoja hovioikeuden historiasta, toiminnasta ja virkakunnasta : satavuotismuistojulkaisu ; toim. Väinö Kannel. Viipurin hovioikeus, Viipuri 1939
Kirjallinen tuotanto > Suomennoksia

Alarik Hernberg : Tielaki : selitysteos. WSOY 1920
Gunnar Palmgren : Suomen siviilioikeus pääpiirteittäin. 1, Perhe- ja jäämistöoikeus. Suomalaisen lakimiesyhdistyksen julkaisuja. B-sarja 8. Söderström, Helsinki 1945
Gunnar Palmgren : Kauppaoikeutta liikemiehelle. Suomalaisen lakimiesyhdistyksen julkaisuja. B-sarja 16. 2. uus. painos 1946, 3. uus. painos 1954
Sunila (yritys)

| Sunila Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1938
Kotipaikka:   Kotka, Suomi
Toimiala:  Metsäteollisuus
Tuotteet:  Sellu
Liikevaihto:  151 milj € (2008)
Liikevoitto:  -10 milj. € (2008)
Nettotulos:  -8 milj. € (2008)
Henkilöstö:  299 (2008)
Omistaja:  viimeksi Stora Enso Oyj 100%
Huomioitavaa:  Fuusioitu 2009 Stora Enso Oyj:n
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sunila Oy oli suomalaisten metsäteollisuusyhtiöiden yhteisesti omistama yhtiö, jolla oli sulfaattisellua valmistava tehdas Kotkassa Sunilan kaupunginosassa. Yhtiö sulautettiin vuoden 2009 lopussa Stora Enso Oyj:hin, joka omisti tuossa vaiheessa yhtiön koko osakekannan. Sellutehdas jatkoi sen jälkeen toimintaansa Stora Enson yksikkönä.
Sunilan tehdasrakennuksen on suunnitellut Alvar Aalto. Se valittiin aikoinaan maailman kauneimmaksi tehdasrakennukseksi[lähde? ].
Historia

Sunila Oy perustettiin vuonna 1928 viiden puunjalostusyrityksen yhteisyrityksenä. Yritys osti sahan ja sen maa-alueet ja lopetti sahan. Vuonna 1936 päätettiin rakentaa Pyötisen saareen sulfaattiselluloosatehdas ja viereiselle mantereelle asuinalue. Tehdas käynnistettiin toukokuussa vuonna 1938.
Sunila Oy:n yksi omistajayhtiö oli A. Ahlström Osakeyhtiön tytäryhtiö Karhula Osakeyhtiö. Ahlströmin toimitusjohtaja ja Sunila Oy:n johtokunnan puheenjohtaja Harry Gullichsen tunsi Alvar Aallon ja esitti hänet hankkeen arkkitehdiksi. Aaltoa ja Gullichsenia yhdisti kiinnostus moderneihin ajatuksiin taiteesta, arkkitehtuurista ja yhteiskunnallisesta edistyksestä.
19. elokuuta 2009 Stora Enso ilmoitti sulkevansa tehtaan vuoden 2010 alussa, mutta 30. marraskuuta Stora Enso perui päätöksen ja ilmoitti, että tehdas käynnistetään uudelleen.
15. kesäkuuta 2023 Stora Enso ilmoitti suunnittelevansa tehtaan sulkua jälleen. Tuotanto tehtaalla on ollut pysähdyksissä vuoden 2023 toukokuusta lähtien eikä sitä käynnistetä enää uudelleen.
Tehdas

Sunila on keskittynyt tuottamaan männystä ja kuusesta valmistettua armeeraussellua, jota käytetään puupitoisiin painopapereihin, SC-papereihin ja sanomalehtipapereihin. Tehtaan kapasiteetti on 375 000 t/a sellua ja 50 000 t/a ligniiniä. Henkilöstöä tehtaalla on noin 300. Työntekijöitä edustaa Paperiliiton osasto n:o 48. Stora Enson puupitoisia painopapereita valmistavat tehtaat Suomessa ja muualla Euroopassa käyttävät Sunilan vuotuisesta tuotannosta noin 96%.
Sellu kuivataan kuivauskoneilla valmistusprosessin jälkeen. Aiemmin tehtaalla oli myös ylösottokoneita, joista ainakin yksi oli Karhula osakeyhtiön toimittama Kamyr-kone 1950-luvulta.
Kuivauskone 1, poistettu
Kuivauskone 2, poistettu
Kuivauskone 3, poistettu
Kuivauskone 4, käytössä
Kuivauskone 5, poistettu
Kuivauskone 6, käytössä, "restauroitu" vuonna 2000 kuivatettua sellua tekeväksi
Tehdas > Omistajat

1928 Yhtyneet Paperitehtaat Oy 14,3 % , Halla Ab 14,3 %, Enso-Gutzeit Oy 14,3 %, Kymin Oy 14,3 %, Tampereen Pellava- ja Rauta-Teollisuus Oy (myöhemmältä nimeltään Oy Tampella Ab) 14,3 %, Karhula Oy 14,3 %, Ab Stockfors 14,3 %.
1938 A. Ahlström Osakeyhtiö (tytäryhtiönsä Karhula Osakeyhtiön kautta) 20%, Kymin Oy 20%, Enso-Gutzeit Osakeyhtiö 20%, Yhtyneet Paperitehtaat Oy 20%, Tampereen Pellava- ja Rauta-Teollisuus Osake-Yhtiö  20 %
1985 Enso-Gutzeit Osakeyhtiö 20 %, Kymi-Strömberg Oy 20 %, Myllykoski Oy 40 %, Oy Tampella Ab 20 %
1990 Enso-Gutzeit Oy 20 %, Myllykoski Oy 40 %, Oy Tampella Ab 40 %
1992 Enso-Gutzeit Oy 20 %, Myllykoski Oy 42,5 %, Oy Tampella Ab 37,5 %
1994 Enso-Gutzeit Oy 47,5 %, Myllykoski Oy 47,5 %, Tamsoil Oy 5 %
1995 Enso-Gutzeit Oy 50 %, Myllykoski Oy 50 %
2008 Myllykoski Paper Oy 49 %, Stora Enso Oyj 51 %
2009 Stora Enso Oyj 100%
1990-luvun puolivälistä lähtien Sunila Oy:n osakkaina olivat tasasuurin osuuksin Enso-Gutzeit Oy ja Myllykoski Oyj (myöhemmin Myllykoski Paper Oy), jotka olivat myös Sunilan suurimmat asiakkaat. Vuoden 2008 lopussa Stora Enso osti Myllykoskelta osakkeet, jotka nostivat Stora Enson osuuden 51 prosenttiin yhtiöstä. Loput osakkeet Stora Enso osti Myllykoskelta keväällä 2009. Kesäkuusta 2009 lähtien Stora Enso oli Sunilan ainoa osakkeenomistaja. Joulukuun 1. päivänä 2009 Sunila Oy fuusioitiin Stora Enso Oyj:öön.
Kotkassa on toiminut myös kolme muuta sellutehdasta; Kotkan sellutehdas (Stora Enso) sekä lakkautetut Hovinsaaren sellutehdas ja Hallan sellutehdas.
Yhtiön logo

Logon viisi "auringonsädettä" kuvaavat Sunilan alkuperäisiä perustaja- ja omistajayhtiöitä,
Rautatie ja kalusto

Sunilan tehtaalle johtaa Karhulan-Sunilan Rautatie, joka on Suomen ainoa yksityisrautatie. Tehtaalla on aiemmin ollut yhteensä 5 omaa veturia, jotka on kuitenkin poistettu ja veturi nro 5 myyty KSR:lle, joka hoitaa tehtaan vaihtotyöt nykyään. Tehtaalla oli myös veturitalli vetureiden huoltoa ja säilytystä varten. Sunila Oy omistaa Karhulan-Sunilan rautatien kokonaan.
Rautatie ja kalusto > Veturit

Nro 5, Otso3 72/1972 (Saalasti Oy nro 72, Rauma-Repola Parkano Oy nro 103), Myyty KSR:lle vuonna 1984
Nro 4, poistettu
Nro 3, poistettu
Nro 2, poistettu
Nro 1, Lokomo-Bjurström-moottoriveturi, poistettu
Tehdaspalokunta

Stora Enson Sunilan tehtaiden tehdaspalokunta toimii tehdasalueella ja tarvittaessa avustaa pelastuslaitosta suurissa tulipaloissa ja vastaavissa onnettomuuksissa tehdasalueen lähiympäristössä.
Tehdaspalokunnan kalusto:
•	KY190 Johtoauto, VW  

•	KY191 Sammutusauto, Mercedes Benz 

•	KY1912 Sammutusauto, Volvo 

•	KY198 Vene 

•	KY199 Kalustoauto, Mercedes Benz 

•   ÖT1 Öljyntorjuntaperävaunu
Kirjallisuutta

Paavo Alava: Sunila, metsäjättien yhtiö. Sunila Oy 1938–1988. Gummerus 1988.
Aiheesta muualla

Sunila Oy:n esitys Pörssitiedon nettisivuilla
Sunilan sulfaattiselluloosatehdas. Alvar Aalto arkkitehti S.A.F.A, Arkkitehti, 01.10.1938, nro 10, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Alvar Aallon tuotanto
| Luettelo Alvar Aallon suunnittelemista rakennuksista |
| --- | --- |
1919–1929:  Alajärven suojeluskuntatalo | Villa Väinölä | Jyväskylän työväentalo | Seinäjoen suojeluskuntatalo | Lounais-Suomen Maalaistentalo | Läntinen Pitkäkatu 20 | Jyväskylän suojeluskuntatalo | Muuramen kirkko
1930–1945:  Paimion parantola | Turun Sanomien toimitalo | Villa Tammekann | Oulun sulfiittiselluloosatehdas | Viipurin kaupunginkirjasto | Alvar Aallon kotitalo | Savoy-maljakko | Sunilan asuinalue | Sunilan sellutehdas | Tehtaanmäen asuinalue | Terassitalo | Villa Mairea | Stora Enson Anjalankosken tehtaat
1946–1959:  Strömbergin tehtaan asuinalue | Rautatalo | Insinööritalo | Otahalli | Säynätsalon kunnantalo | Oulun lannoitetehdas | Aerola | Muuratsalon koetalo | Pamilon vesivoimalaitos | Summan paperitehdas | Alvar Aallon ateljee | Jyväskylän uimahalli | Jyväskylän yliopiston päärakennus | Kansaneläkelaitoksen päätoimitalo | Hansaviertel | Aalto-paviljonki | Korkalovaaran asuinalue | Kolmen Ristin kirkko | Aalto-keskus | Kulttuuritalo | Maison Louis Carré
1960–1969:  Lieksankosken voimalaitos | Lakeuden Risti | Keski-Suomen museo | Lappia-talo | Aaltohuset | Alvar-Aalto-Kulturhaus | Aalto-Hochhaus | Pyhän Hengen kirkko ja seurakuntakeskus | Enso-Gutzeitin pääkonttori | Seinäjoen kaupungintalo | Viitatorni | Ilokivi | Pylkönmäen kirkko | Teknillisen korkeakoulun päärakennus | Seinäjoen kaupunginkirjasto | Seinäjoen seurakuntakeskus | Rovaniemen kaupunginkirjasto | Pyhän Stefanoksen kirkko | Valtion virastotalo (Seinäjoki) | Kirjatalo | Villa Kokkonen
1970–1991:  Alajärven hallintokeskus | Villa Skeppet | Pohjolan talo | Otaniemen vesitorni | Finlandia-talo | Kunsten | Alvar Aalto -museo | Sähkötalo | Ristinkirkko | Riolan kirkko | Jyväskylän kaupunginteatteri | Seinäjoen kaupunginteatteri | Essenin oopperatalo | Alajärven kaupunginkirjasto
Sunilan tehdas.
Yhdysvaltain kauppaministeri

| Yhdysvaltain kauppaministeri |
| --- | --- |
 United States Secretary of Commerce
 
 
 Nykyinen Gina Raimondo 3. maaliskuuta 2021 lähtien
Nimittäjä:  Yhdysvaltain presidentti
Perustettu:  5. maaliskuuta 1913
Ensimmäinen:  William C. Redfield
Kotisivut:  Secretary of Commerce
Yhdysvaltain kauppaministeri (engl. United States Secretary of Commerce) on Yhdysvaltain kauppaministeriön johtaja, hallituksen jäsen ja järjestyksessä kymmenes presidentin sijainen.
Nykyinen kauppaministeri Gina Raimondo astui virkaan 3. maaliskuuta 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yhdysvaltain kauppaministeri Wikimedia Commonsissa
Sosiaaliturva

Sosiaaliturva (Suomessa yleinen lyhenne sotu) koostuu palveluista ja rahallisista etuuksista, joiden tarkoituksena on turvata riittävä toimeentulo ja huolenpito kaikissa elämäntilanteissa. Riittävä sosiaaliturva on osa ihmisoikeuksia. Sosiaaliturvaetuuksien pitäisi olla niin suuria, ettei kellään olisi puutetta välttämättömistä resursseista, kuten terveydenhuolto, ruoka, koulutus tai asuminen. Jokaisen pitäisi lisäksi kyetä elämään ihmisarvoista elämää aktiivisena yhteisön ja yhteiskunnan jäsenenä.
Yhdistyneiden kansakuntien Ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 22. artiklan mukaan: Jokaisella on yhteiskunnan jäsenenä oikeus sosiaaliturvaan sekä oikeus kansallisten toimenpiteiden ja kansainvälisen yhteistyön kautta kunkin maan järjestelmä ja voimavarat huomioonottaen, nauttia hänen ihmisarvolleen ja hänen yksilöllisen olemuksensa vapaalle kehittymiselle välttämättömiä taloudellisia, sosiaalisia ja sivistyksellisiä oikeuksia.
Sosiaaliturva Suomessa

Sosiaaliturva liittyy Suomessa asumiseen ja työskentelyyn, eli pelkkä Suomen kansalaisuus ei automaattisesti oikeuta Suomen sosiaaliturvaan.
Suomalainen sosiaaliturva on kahden eri sosiaaliturvamallin eli syyperusteisen ja niin sanotun universaalin sosiaaliturvan yhdistelmä. Syyperusteisen sosiaaliturvan tarkoituksena on taata jokaiselle Suomen asukkaalle tai Suomessa työskentelevälle riittävä toimeentulo ja ihmisarvoinen elämä sekä tasoittaa eri yhteiskuntaryhmien välisiä tulo- ja hyvinvointieroja. Jokaiselle, joka ei kykene hankkimaan ihmisarvoisen elämän edellyttämää turvaa, on oikeus välttämättömään toimeentuloon ja huolenpitoon. Perustuslaki takaa lisäksi työttömille, sairaille, työkyvyttömille, vanhuksille, synnyttäjille ja lapsen syntymän jälkeen lasta hoitaville vanhemmille oikeuden perustoimeentuloon, mikä tarkoittaa eduskunnan perustuslakivaliokunnan mukaan[lähde? ] suurempaa taloudellisen turvan tasoa kuin välttämätön toimeentulo ja huolenpito.
Universaalin sosiaaliturvan tarkoituksena on tasata eri elämänvaiheisiin liittyviä hyvinvointieroja yksittäisen ihmisen elinkaaren aikana. Suomalaisen sosiaaliturvajärjestelmän painopistettä on siirretty viime vuosikymmenten aikana yhä enemmän universaalimallin suuntaan, sillä suurituloisille maksetaan nykyisin suurin piirtein yhtä paljon sosiaalietuuksia kuin pienituloisille.
Perustoimeentulon lisäksi valtion on huolehdittava Suomen perustuslain mukaan siitä, että jokaisella on mahdollisuus saada riittäviä sosiaali- ja terveyspalveluita. Myös lasten elättämisen tukeminen ja lastensuojelun järjestäminen ovat osa perustuslaissa säädettyä sosiaaliturvaa.
Sosiaaliturva Suomessa > Sosiaaliturvan menot

Eurostatin tilaston mukaan Suomi käytti Euroopan unionin maista eniten rahaa sosiaalimehoihin suhteessa bruttokansantuotteeseen (24,1 %) vuonna 2018. Vuonna 2020 sosiaaliturvamenot Suomessa olivat 75,9 miljardia euroa eli 31,9 % bruttokansantuotteesta ja 13 714 euroa asukasta kohden. Menoista 42 % oli vanhuuteen liittyviä menoja, pääosin vanhuuseläkkeitä. Sosiaaliturvamenot ovat nousseet vuosien saatossa: vuonna 1980 menot olivat 18,8 % bruttokansantuotteesta.