stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Boussinesq-approksimaatio (noste)

Boussinesq-approksimaatio on virtausdynamiikan approksimaatio, jonka mukaan kokoonpuristumattoman fluidivirtauksen tiheysmuutokset ovat niin pieniä, että ne voidaan jättää huomiotta.
Todellisuudessa pieniä tiheysvaihteluita saattaa advektion seurauksena esiintyä. Tiheyden muutokset huomioidaan vain painekentän konstruoinnissa eli termeissä, joissa tiheys on kerrottu painovoimakiihtyvyydellä g. Muissa termeissä tiheys esiintyy vain nimittäjässä, ja asetetaan
missä  \rho _{0} on jokin sopiva referenssitiheys. Keskeinen ajatus on, että kahden tiheydeltään erilaisen fluidin hitauserot ovat pieniä, mutta painovoima on tarpeeksi suuri tehdäkseen painoeron merkittäväksi.
Boussinesq-virtaukset ovat yleisiä luonnossa (ilmakehän ja valtamerten virtauksissa), teollisuudessa ja kaupunkiympäristössä (ilmastointi, keskuslämmitys). Monille virtauksille approksimaatio on erittäin tarkka ja yksinkertaistaa huomattavasti ilmiön kuvauksen matematiikkaa ja fysiikkaa.
Boussinesq-virtausten eräs piirre on, että ne näyttävät samoilta ylösalaisin tarkasteltuina, edellyttäen että fluidien ominaisuudet vaihdetaan päinvastaisiksi. Tarkastellaan esimerkkinä avointa ikkunaa tilanteessa, jossa huoneen sisällä on lämpimämpää kuin ulkopuolella. Sisäilma on ulkoilmaa kevyempää, joten ulkoa sisälle huoneeseen virtaava ilma painuu kohti lattiaa. Päinvastaisessa tilanteessa (kylmä huone ja lämmin ulkoilma) sisään virtaava ilma kohoaa kohti kattoa. Jos virtaus on Boussinesq-virtaus (ja huone symmetrinen), voidaan huone kääntää ylösalaisin ja tilanne säilyy samana kuin lämpimän huoneen tapauksessa.
Esimerkki virtauksesta, joka ei ole Boussinesq-virtaus on vedessä nousevien kuplien virta. Tämä virtaus ei ole lainkaan symmetrinen ilmassa putoavan veden kanssa: nousevat kuplat pyrkivät yhdistymään suuremmiksi, kun taas putoava vesi hajoaa pisaroiksi. Pienessä mittakaavassa pintajännitys tulee kuvaan mukaan ja sotkee approksimaation.
Montrésor

Montrésorin linna.
Montrésor [mɔ̃.tʁe.zɔʁ] on Ranskan kunta Centre-Val de Loiren hallintoalueella Indre-et-Loiren departementissa. Noin 50 kilometriä kaakkoon Toursin kaupungista sijaitsevan kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 101. Kunta kuuluu departementissaan Lochesin kantoniin Lochesin arrondissementissa.
Luoteen suuntaan virtaavan Indrois-joen pohjoisrannalla sijaitseva Montrésor kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France. Kylää hallitsee linna, Château de Montrésor, joka on yleisölle avoinna 1800-luvun puolenvälin asussaan täysin kalustettuna.
Kuvagalleria

Asunnoksi muutettu vanha kappeli.
Le pont du jardinier, ”Puutarhurin silta”.
Siunauskappeli hautausmaalla.
Vanha vesioinas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Montrésor Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Montrésor
Käännös suomeksi
Bourrée

Bourréen askelkuvioita
Bourrée on ranskalainen kansantanssi. Tanssi liitetään Auvergneen ja sitä tanssitaan myös muualla Ranskassa sekä Vizcayassa Espanjassa.
Tanssi oli tahtilajiltaan kaksi- tai nelijakoinen ja nopeatempoinen. Se muistutti gavottia. Bourrée oli myös yksi barokkisarjan lisätansseista.
Johann Sebastian Bach: Luuttusarja e-molli, BWV 996
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Bill Clintonin hallitus

| Bill Clintonin hallitus |
| --- | --- |
  Yhdysvaltain 42. kabinetti
 Hallitus vuonna 1993
Toimikausi alkoi:  20. tammikuuta 1993
Toimikausi päättyi:  20. tammikuuta 2001
Jäsenet
Hallituksen johtaja:  Bill Clinton
Ministerien lukumäärä:  19
Hallituspuolueet:  Demokraatit
Oppositiopuolueet:  Republikaanit
Historia
Vaalit:  Yhdysvaltain presidentinvaalit 1992 Yhdysvaltain presidentinvaalit 1996
Edellinen:  George H. W. Bushin hallitus
Seuraava:  George W. Bushin hallitus
Bill Clintonin hallitus (engl. Clinton Cabinet) oli vallassa Bill Clintonin presidenttikaudella 1993–2001.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bill Clintonin hallitus Wikimedia Commonsissa
Pitkärannan kaivos

Pitkärannan kupari- ja rautakaivos sijaitsi Impilahdella Laatokan Karjalassa ja se oli toiminnassa 1772–1920. Kaivos tuotti kuparin ohella myös tinaa, rautaa ja hopeaa. Malmia louhittiin toiminta-aikana yhteensä 1,11 miljoonaa tonnia. Malmin pitoisuus olivat 1,50 % kuparia, 0,10 % tinaa, 40 % rautaa ja hopeaa 40 grammaa tonnissa malmia.
Pitkärannan kaivoksen omistajat olivat Pietarista ja myös kaivoksen tuottama kupari ja rauta vietiin Pietariin. Kuljetuksia helpotti se että Pitkärannan kaivokset sijaitsivat Laatokan rannan tuntumassa. Pitkärannan kaivokselle rakennettiin 1898 Suomen ensimmäinen korkeajännitelinja sähkön siirtoa varten.
Kaivostoiminnan alkuvaiheet

Pitkärannassa on kaivettu kuparia jo 1772. Vuonna 1810 aluetta tutki venäläinen vuorivirkamies, Saksista kotoisin ollut Anton Furman joka mielestä kuitenkin kupariesiintymän louhiminen ei ollut kannattavaa. Vuosina 1814–1820 pietarilainen ylityömestari Tšabotarev teki perustamnsa yhtiön nimiin alueella valtauksia ja koekaivauksia. Tämä toiminta päättyi 1820 yhtiön varojen loppumiseen.
Vuonna 1832 kaivoksen valtauskirjat ja privilegiot siirtyivät venäläiselle suurtilanomistaja ja kollegineuvos Vsevolod Omeljanoville. Hän hankki kaivoksen johtajaksi Saksista kotoisin olleen Gustaf Fredrik Albrectin ja kaivoksella työskenteli myös muita saksilaisia Kaivosmiehiä. Pääosa työvoimasta oli kuitenkin Omeljanovin Venäjältä tuottamia maaorjia. Omeljanov ei saanut kaivosta menestymään ja hän kuoli kaivokseen omaisuutensa menettäneenä 1846. Albrecht erosi Omeljanovin palveluksesta 1839 ja hän teki seuraavana vuonna omia valtauksia Pitkärannan alueella. Hän hankki myös privilegiot valtauksilleen mutta joutui varojen loputtua myymään ne 1842 Pietarissa ja Haminassa yritystoimintaa harjoittaneelle Henrik Kleelle. Klee hankki palvelukseensa kaivosmiehiä Ruotsin Falunista.
Kaivostoiminta pääsee vauhtiin 1850-luvulla

Omeljanovin perikunta myi kaivoksen ja Pyhän Mitrovanin ruukin Pitkärannan kupari- ja tinakaivosyhtiölle jonka omisti viisi pietarilaista liikemiestä. He ostivat myös Kleeltä tämän omistamat valtaukset ja Aleksandra-ruukin. Kaivoksta kehitettiin nyt voimalla erityisesti paroni Moritz von Ungern-Stenbergin johtajakaudella 1851–1859. Kaivosmiehiä värvättiin Sillbölen rautakaivokselta sekä myös mahdollisesti Saksista. Kuparin vuosituotanto vaihteli 100–150 tonnin välillä vuosina 1854–1862 kun se aikaisemmin oli ollut vain noin 5 tonnia vuodessa.
Hiljaiselon kausi 1860- ja 1870-luvuilla

Pitkäranta-yhtiöksi nimensä 1857 muuttanut kaivosyhtiö vaihtoi sittemmin omistajaa ja yhtiö joutui 1860-luvulla taloudellisiin vaikeuksiin kehnon johtamisen, pääoman puutteen ja kaivoksen rakennuksia tuhonneen tulipalon vuoksi. Ruukki ja kaivos myytiin 1867 pakkohuutokaupassa ja ne päätyivät lopulta vanhan yhtiön viimeisen johtajan veljelle, ranskalaiselle Antoine Joffriaudille. Joffriaud ei kyennyt kehittämään ruukkia ja myös kaivoksen kuparin tuotanto hiipui lähes olemattomiin. Vuonna 1875 kaivosyhtiö siirtyi pietarilaiselle pankkiiriliike E. M. Meyer & Co:lle.
Pitkärannassa sijainnut Lupikon rautakaivos oli saanut alkunsa 1856 tehdystä valtauksesta ja eri omistajavaihdoksien jälkeen se oli siirtynyt Pietarissa asuneelle Ludvig Nobelille joka vuokrasi kaivoksen 1888 E. M. Meyer & Co.:lle.
Kaivosta nykyaikaistetaan 1880-luvulla

Kaivoksen hiljaiselo jatkui vielä joitain vuosia mutta 1879 uusi omistaja palkkasi vuori-intendentti Hjalmar Furuhjelmin (1828–1886) toteuttamaan kaivoksen uudistusohjelmaa. Kaivoksen johtajaksi valittiin saksalainen Otto Gottlob Trüstedt. Kaivoksella käynnistettiin mittava rakennus- ja uudistusohjelma ja sinne saapui myös Furuhjelmin Ruotsin Falunista palkkaamia kaivosmiehiä. Malmin louhinnassa alettiin käyttää dynamiittia ja kaivoksen pumppu- ja nostokoneistot muutettiin konevoimalla käyviksi. Malmin louhintaa kehitettiin suunnitelmalliseksi eikä enää pyritty vain ryöstölouhimaan parhaita paikkoja. Malmin etsinnässä otettiin käyttöön magnetometriset menetelmät ja timanttiporaus. Kuparin tuotanto nousi vuoden 1880 10 tonnista 215 tonniin vuonna 1886 ja vuonna 1890 tuotanto oli jo lähes 300 tonnia. Pitkärannan kaivos tuotti myös erityisesti 1880-luvulla ja 1890-luvun alussa jonkin verran tinaa (5–10 % kuparin määrästä) ja pieniä määriä hopeaa.
1890-luvun alussa kuparin maailmanmarkkinahinnan puolittuminen hiljensi kaivostoimintaa ja Pitkärannan ruukin toiminnan painopistettä alettiin siirtää kuparin tuotannosta punamullan valmistukseen ja lasiteollisuuteen. Pitkärantaan oli perustettu 1889 lasitehdas jonka päätuotteena olivat pullot ja päämarkkina-alueena Pietari. Monet Pitkärannan tehtaan lasinpuhaltajat olivat venäjänsaksalaisia. Kaivoksen tuottamia sivutuotteita hyödyntäneet sulfaatti- ja punamultatehtaat oli perustettu taas 1880-luvun lopulla.
Pitkärannan kaivoksen kuparintuotanto oli huipussaan 412 tonnia vuonna 1891, mutta vuosituotanto alkoi siitä alentua niin että se oli vuonna 1898 enää 253 tonnia ja vuosisadan vaiheessa 219 tonnia. Monet kaivokselle töihin tulleet ruotsalaiset palasivat näihin aikoihin kotimaahansa. Kaivoksen ja ruukin johtajaksi tuli 1890 Trüstedtin vävy Gustaf Gröndal.
Painopiste rautamalmin tuotantoon 1890-luvulla

Pitkärannan raudan tuotantoa haittasi se että malmi sisälsi vain 20–25 % rautaa. Kaivoksen johtajana toiminut Gröndal kehitti 1890-luvulla rikastusmenetelmän jolla siitä saatiin 60–65-prosenttista. Neljän kilometrin päähän kaivoksesta Ristiojalle valmistui 1897 sähkömagneettinen rikastuslaitos joka sai tarvitsemansa sähkön läheisen Uuksunjoen koskiin rakennetuista Uuksun, Kivenkulman ja Jukakosken voimalaitoksista. Sähkö johdettiin 7 800 voltin jännitteellä 1898 valmistunutta 7,5 kilometrin pituista voimalinjaa pitkin Ristiojalle ja Lupikon kaivokselle. Voimansiirtolinja oli ensimmäinen laatuaan Suomessa. Ristiojan laitos sijaitsi Laatokan rannalla ja rikaste voitiin kuljettaa vesitse Pietariin.
E. M. Meyer & Co luopui Pitkärannasta 1895 ja se siirtyi pietarilaisten sijoittajien omistamalle Pitkäranta Koppar & Tennverk -yhtiölle josta muodotettiin 1896 Bergverks Aktiebolaget Lagoda niminen yhtiö. Pitkärannan tuotanto alkoi painottua nyt rautamalmin tuottamiseen ja Ristiojan rikastuslaitoksen ohella yhtiöllä oli Pietarissa koksimasuuni raudan valmistusta varten. Pitkärannan raudan vuosituotanto vaihteli vuosina 1897-1903 kymmenen tuhannen ja viidentoista tuhannen tonnin välillä. Suurimmillaan se oli 17 855 tonnia vuonna 1899.
Kaivostoiminta päättyy

Vuonna 1899 kaivoksen osti pietarilainen Aleksandrovskin teräsvalimo joka toivoi saavansa Pitkärannasta rautamalmia tuotantolaitoksilleen. Uusi omistaja lopetti lasitehtaan ja punamultatehtaan 1899 halutessaan keskittää toiminnan rautamalmin tuottamiseen. Vuonna 1902 valmistui Pitkärantaan uusi rikastuslaitos mutta jo seuraavana vuonna Aleksandrovski osakeyhtiö teki konkurssin ja yhtiön omaisuus siirtyi Venäjän valtionpankin haltuun. Pitkärannassa oli sattunut näihin aikoihin suuri tulipalo ja kun pankki ei saanut myöskään kaivostoimintaa uudelleen liikkeelle, päättyi Pitkärannan kaivoksen toiminta 1904.
Myöhemmät vaiheet

Pitkärannan kaivos ja siihen liittyvät teollisuuslaitokset siirtyivät 1916 norjalaisen Christopher Diesenin omistamalle Oy Diesen Wood Company Ab:lle. Diesen osti Pitkärannan ennen kaikkea siksi että kaupan mukana tuli 3 000 hehtaarin metsäomaisuus. Jatkossa Pitkärannassa harjoitettiin metsäteollisuutta ja Diesen Wood perusti sinne selluloosatehtaan. Rautamalmin tuotanto oli käynnissä Lupikon kaivoksessa vielä 1918–1920 jolloin sitä tuotettiin yhteensä yli 4 000 tonnia.
Keväällä 1935 insinööri Olavi Erämetsä löysi Pitkärannan sinkkimalmista indiumia sellaisia määriä, että metallin teknillinen erottaminen olisi voinut olla mahdollista.
Pitkärannan kaivosta 1880-luvuilla johtaneen Otto Gottlob Trüstedtin poika Otto Trüstedt (1866–1929) oli vuori-insinööri, joka oli etsimässä Outokummun malmiesiintymää 1908–1910 ja myöhemmin hän osallistui Outokummun kaivoksen perustamiseen. Otto Trüstedt julkaisi 1907 myös tutkimuksen Pitkärannan kaivoksen historiasta nimellä Die Erzlagerstätten von Pitkäranta am Lagoda-See.
Aiheesta muualla

Pitkärannan kaivokset olivat 1800-luvulla maamme suurimmat, Laatokka 10.03.1934, nro 29B, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Brindisin maakunta

Brindisin maakunta sijaitsee kaakkoisimmassa Italiassa.
Brindisin maakunta on yksi Italian maakunnista. Se sijaitsee Apulian alueella pääkaupunkinaan Brindisi. Maakunnassa on 20 kuntaa.
Brindisin maakunnan pinta-ala on 1 839 km². Maakunnan väkiluku on 398 661, ja väkiluvultaan suurimmat kunnat ovat (31.12.2015):
Brindisi (asukkaita 88 302)
Fasano (39 780)
Francavilla Fontana (36 641)
Ostuni (31 318)
Mesagne (27 164)
Ceglie Messapica (20 076)
San Vito dei Normanni (19 360).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset sivut (italiaksi)
Brindisin maakunta
Brindisi | Carovigno | Ceglie Messapica | Cellino San Marco | Cisternino | Erchie | Fasano | Francavilla Fontana | Latiano | Mesagne | Oria | Ostuni | San Donaci | San Michele Salentino | San Pancrazio Salentino | San Pietro Vernotico | San Vito dei Normanni | Torchiarolo | Torre Santa Susanna | Villa Castelli
Boussin

| Boussin |
| --- | --- |
 Boussin
 Koordinaatit: 13°30′25″N, 5°56′10″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Ségoun alue
Piiri:  Ségoun piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Väkiluku (2009):  11 500
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Boussin on maalaiskunta ja sen keskuskylä Ségoun alueen Ségoun piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen itäpuolisella tasangolla 45 kilometriä Ségousta maanteitse koilliseen. Kunnassa on 11 500 asukasta (vuonna 2009).
Boussinin kunta rajoittuu pohjoisessa Ségoun piirin Togoun ja Farakou Massan, idässä Dioron, etelässä Cinzanan ja lännessä Pelenganan kuntiin. Se on pinnanmuodostukseltaan hiekkaista tasankoa ja kasvillisuudeltaan savannia. Vesistöjä tai metsiä ei ole. Kuntaan kuuluu 15 kylää.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkein viljelykasvi on hirssi. Yleisimmät kotieläimet ovat lampaat ja vuohet. Käsityöammattien merkitys on vähäinen. Boussinissa pidetään viikoittaiset markkinat.
Kunnan liikenneyhteydet ovat heikot. Palveluihin kuuluvat koulut sekä terveysasema.
Brownianismi

Brownianismi eli ärtyväisyysteoria (engl. brunonianism) on skotlantilaisen lääkärin John Brownin mukaan nimetty teoria. Hänen mukaansa elämä on tulos ärtyväisyydestä, jota ominaisuutta kullakin elimistöllä on jossakin määrin. Tämän ärtyväisyyden saavat toimintaan ärsykkeet, joko ulkonaiset (ilma, lämpö, ruoka, lääkkeet ynnä muut) tai sisäiset (ajatus, mielenliikutukset ynnä muut sellaiset). Elämän ohjaileminen tapahtuu siis ärsykkeiden järjestelyn avulla. Brownianismi saavutti hyväksymistä varsinkin Italiassa.
Mode-luokka

| Mode-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  762 t (standardi) 975 t (kuormattu)
Pituus:  78 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,1 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  2-akselinen de Laval -turbiinimoottori, johon kytketty 2 kattilaa, 16 000 shp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  100
Aseistus
Meritorjunta:  3 × Bofors 120 mm M/25 -tykkiä 3 × 533 mm torpedoputkea 20 × miinaa
Ilmatorjunta:  2 × Bofors 40 mm ilmatorjuntatykkiä 2 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä
Mode-luokka oli Ruotsin merivoimien neljän hävittäjän muodostama alusluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Mode | Götaverken, Göteborg | syyskuu 1941 | 11. huhtikuuta 1942 | 12. marraskuuta 1942 | poistettu palveluksesta 1. heinäkuuta 1970 |
| HMS Magne | Götaverken, Göteborg | syyskuu 1941 | 25. huhtikuuta 1942 | 26. marraskuuta 1942 | poistettu palveluksesta 1. tammikuuta 1966 |
| HMS Mjölner | Erikbergs Mekaniska Verkstad | syyskuu 1941 | 9. huhtikuuta 1942 | 12. marraskuuta 1942 | poistettu palveluksesta 1. huhtikuuta 1966 |
| HMS Munin | Oresundsvarvet | syyskuu 1941 | 27. toukokuuta 1942 | 3. tammikuuta 1943 | poistettu palveluksesta 12. kesäkuuta 1968 |
Brownin piirikunta

Brownin piirikunta on usean yhdysvaltalaisen piirikunnan nimi:
Brownin piirikunta, Etelä-Dakota
Brownin piirikunta, Illinois
Brownin piirikunta, Indiana
Brownin piirikunta, Kansas
Brownin piirikunta, Minnesota
Brownin piirikunta, Nebraska
Brownin piirikunta, Ohio
Brownin piirikunta, Texas
Brownin piirikunta, Wisconsin
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Brownin piirikunta”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Bill Cobbs

Bill Cobbs Ennen aikojaan -elokuvan kuvauksissa vuonna 2009.
William Fransisco ”Bill” Cobbs (16. kesäkuuta 1934 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat – 25. kesäkuuta 2024, Riverside, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin muun muassa elokuvista Bird (1988), Bodyguard (1992) ja The Final Patient (2005) sekä televisiosarjoista The Drew Carey Show, Kunnian miehet, 10-8: Officers on Duty, C.S.I., NYPD Blue, Mullan alla, Muukalaiset, Äärirajoilla, Teho-osasto, Kauas pois, Kate ja Allie ja October Road.
Palkinnot

Richard Kind Dramatic Award (2006)
Yksityiselämä

Bill Cobbs syntyi ja kasvoi Clevelandissa, Ohiossa. Amatöörinäyttelijänä hän aloitti kaupungin Karamu House Theatherissa Ossie Davisin näytelmässä Purlie Victorius. Cobbs oli teknikkona ilmavoimissa kahdeksan vuotta, hän työskenteli myös IBM:llä. Vuonna 1970 35-vuotias Cobbs muutti New Yorkiin saadakseen töitä näyttelijänä. Vapaa-aikanaan Cobbs harrasti musiikkia, lukemista, rumpujen soittoa ja golfia.
Aiheesta muualla

Bill Cobbs Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Bill Cobbs Elonetissä.
Boussad Houche

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 5. huhtikuuta 1978 (ikä 46)
Syntymäpaikka:  Revin, Ranska
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 185 cm
Lempinimi: Boubousse
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2002–2003 2003–2005 2005–2006 2006–2007 2008 2008–2009 2010  2010– |  Charleroi-Marchienne  Stade de Reims  APEP Pitsilia  Couvin-Mariembourg  AC Oulu  MFK Topvar Topolcany  IFK Mariehamn  Couvin-Mariembourg | 25 (7)  29 (0) 10 (1) 12 (3) 21 (0)    7 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 30. syyskuuta 2012.
Boussad Houche (s. 5. huhtikuuta 1978 Revin) on ranskalainen jalkapalloilija.
Houche aloitti uransa Belgian ja Ranskan amatöörijoukkueissa, kunnes siirtyi kaudella 2002 Stade de Reimsiin, jossa hän pelasi ensimmäisen kauden reservijoukkueessa. Kaudella 2003 hän esiintyi seuran ykkösjoukkueessa, joka pelasi Ranskan kolmannella sarjatasolla niin sanotussa Championnat National -liigassa. Hän pelasi kaikkiaan kahdeksassa ottelussa. Seura nousi kyseisellä kaudella Ranskan toiselle sarjatasolle, Ligue 2:hun. Tässä sarjassa kaudella 2004–2005 Houche pelasi Reimsin joukkueessa kaikkiaan 21 ottelussa.
Kesällä 2005 Houche siirtyi kyproslaiseen APEP Pitsiliaan, josta hän palasi belgialaiseen Couvin-Marienbourgiin.
Keväällä 2008 Houche liittyi Suomen Ykkösessä pelanneeseen AC Ouluun ja sen keskuspuolustajaksi. Yhden kauden mittaisella Suomen-urallaan hän pelasi kaikkiaan 21 ottelua. Syksyllä 2008 hän jatkoi uraansa slovakialaisessa Topvar Topolcanyssä. Kaudella 2010 Houche siirtyi takaisin Suomeen ja Veikkausliigan IFK Mariehamniin, jossa hän pelasi kaikkiaan seitsemän ottelua. Ahvenanmaalta Houche siirtyi takaisin Belgiaan ja Couvin-Marienbourgiin.
Mikael Ishak

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
 Joseph Baffo, Mikael Ishak ja Simon Tibbling juhlimassa alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta Tukholmassa heinäkuussa 2015
Henkilötiedot
Syntymäaika: 31. maaliskuuta 1993 (ikä 31)
Syntymäpaikka: Södertälje, Ruotsi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 185 cm
Paino: 79 kg
Seura
Seura: Randers
Pelinumero: 10
Junioriseurat
: Assyriska
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2011 | Assyriska | 47 | (13) |
| 2012–2013 | 1. FC Köln | 18 | (0) |
| 2012 | → 1. FC Köln II | 5 | (2) |
| 2013 | → St. Gallen (laina) | 13 | (3) |
| 2013–2014 | Parma | 0 | (0) |
| 2013–2014 | → Crotone (laina) | 23 | (4) |
| 2014– | Randers | 58 | (25) |
| Yhteensä | Yhteensä | 164 | (47) |
Maajoukkue
| 2011 | Ruotsi U19 | 8 | (3) |
| 2012–2015 | Ruotsi U21 | 24 | (10) |
| 2016 | Ruotsi U23 | 3 | (1) |
| 2015– | Ruotsi | 4 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 29. elokuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 29. elokuuta 2016.
Mikael Ishak (s. 31. maaliskuuta 1993 Södertälje, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä. Ishak edustaa Tanskan Superliigassa pelaavaa Randersia.
Seurajoukkueura

Ishak on Assyriskan kasvatti. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa 47 Superettan-ottelua ja teki 13 maalia kausina 2010 ja 2011. Ishak siirtyi suoraan Ruotsin toiseksi korkeimmalta sarjatasolta Saksan Bundesliigaan pelaten 1. FC Kölnissä 11 liigaottelua maaleitta kaudella 2010–2011. Kaudella 2011–2012 hän edusti seuraa seitsemässä 2. Bundesliigan ottelussa onnistumatta maalinteossa.
Helmikuussa 2012 Ishak lainattiin Sveitsin Superliigassa pelaavaan St. Galleniin. Sveitsissä hän teki kevätkauden aikana kolme maalia 13 sarjaottelussa. Elokuussa 2013 Ishak siirtyi italialaiseen Parmaan, josta hän jo samassa kuussa lainattiin toiseen italialaisseuraan Crotoneen. Ishak edusti Crotonea 23 Serie B -ottelussa kaudella 2013–2014 tehden neljä maalia.
Elokuussa 2014 Ishak siirtyi Tanskan Superliigassa pelaavaan Randersiin. Kaudella 2014–2015 hän pelasi 26 sarjaottelua tehden 11 maalia. Kaudella 2015–2016 Ishak pelasi 28 sarjaottelua ja teki 13 maalia.
Maajoukkueura

Ishak edusti Ruotsin alle 19-vuotiaiden maajoukkuetta kahdeksassa ja alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta 24 ottelussa. Kesäkuussa 2015 hän oli voittamassa alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta. Ishak pelasi turnauksessa kahdessa alkulohko-ottelussa ja välierässä.
Ishak oli mukana Ruotsin joukkueessa olympialaisissa 2016. Hän pelasi kaikissa Ruotsin kolmessa ottelussa ja teki maalin 2–2-tasapeliin päättyneessä ottelussa Kolumbiaa vastaan.
Ruotsin A-maajoukkueessa Ishak pelasi ensimmäisen ottelunsa 15. tammikuuta 2015, kun Ruotsi voitti Norsunluurannikon ystävyysottelussa 2–0. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Ishak teki kolmannessa maaottelussaan 6. tammikuuta 2016, kun Ruotsi pelasi Viron kanssa 1–1-tasapeliin päättyneen ystävyysottelun.
Saavutukset

Ruotsin maajoukkue
Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailut: 2015
Tilastot

| Kausi | Seura | Sarja | O | M |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Assyriska |  Superettan | 19 | 4 |
| 2011 | Assyriska |  Superettan | 29 | 9 |
| 2011–2012 | 1. FC Köln |  Bundesliiga | 11 | 0 |
| 2011–2012 | 1. FC Köln II |  Regionalliga | 1 | 0 |
| 2012–2013 | 1. FC Köln |  2. Bundesliiga | 7 | 0 |
| 2012–2013 | 1. FC Köln II |  Regionalliga | 4 | 2 |
| 2012–2013 | St. Gallen |  Sveitsin Superliiga | 13 | 3 |
| 2013–2014 | Parma |  Serie A | 0 | 0 |
| 2013–2014 | Crotone |  Serie B | 23 | 4 |
| 2014–2015 | Randers |  Tanskan Superliiga | 26 | 11 |
| 2015–2016 | Randers |  Tanskan Superliiga | 28 | 13 |
| 2016–2017 | Randers |  Tanskan Superliiga | 4 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | 164 | 47 |
Mohini Bhardwaj

Mohini Bhardwaj Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa 2001.
Mohini Bhardwaj (s. 29. syyskuuta 1978 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen telinevoimistelun olympiamitalisti.
Bhardwaj saavutti Ateenan olympialaisissa 2004 hopeaa joukkuekilpailussa ja sijoittui kuudenneksi permannolla. Moniottelun karsinnassa hän oli kahdeksas mutta ei päässyt finaaliin, koska hänen edellään oli kaksi muuta yhdysvaltalaista.
Bhardwaj saavutti joukkuekilpailussa MM-pronssia vuonna 2001.
Mohini Bhardwajin isä on kotoisin Intiasta ja äiti Venäjältä.
Aiheesta muualla

http://www.uclabruins.com/sports/w-gym/mtt/bhardwaj_mohini00.html (Arkistoitu – Internet Archive)