Taiwaninsaaren historia
Osaksi Kiinan tasavaltaa

Taiwanista tuli osa Kiinan tasavaltaa lokakuussa 1945. Monet taiwanilaiset toivottivat kiinalaisten vallan tervetulleeksi Japanin siirtomaavallan päättymisen jälkeen. Taiwan ei kuitenkaan ollut Kiinan maakunta. Japanilaisten lähdettyä syntyi valtatyhjiö, jota ei ollut helppo täyttää. Myös maan talous oli järjestettävä uudelleen, sillä se oli vahvasti kytköksissä Japaniin. Tšiang Kai-šek nimitti Chen Yin saaren kenraalikuvernööriksi.
Chen nimitti virkoihin mannerkiinalaisia kauemmin Taiwanilla asuneiden sijasta. Chenin hallinnosta tuli pian hyvin epäsuosittu, vaikka Kuomintangia oli aluksi japanilaisvallan kukistumisen jälkeen tervehditty vapauttajana. Chenin hallinto hallitsi maata sotatilalain nojalla ja otti japanilaisten yritysten omaisuuden haltuunsa. Suuryritysten hallinta jäi valtiolle, kun taas pienemmät myytiin taiwanilaiselle yksityissektorille. Keskeiset sektorit, kuten sokerin, öljyn, sähkön- ja raskaan teollisuuden alat, jätettiin valtion omistukseen. Valtio valvoi myös kaupankäyntiä ja liikennettä. Näillä toimilla Chenin hallinto hallitsi saaren taloutta paljon tiukemmin kuin japanilaiset olivat tehneet. Maan laajalle levinneen korruption ja hallintobyrokratian vuoksi maan hallinto oli kuitenkin tehotonta. Kiinan sisällissota hidasti myös Taiwanin talouskehitystä. Tärkeitä raaka-aineita vietiin mantereelle tasavaltalaisjoukkojen tueksi, ja saari, joka ennen oli ollut elintarvikkeiden viejä, alkoi nyt kärsiä riisipulasta. Taiwanilaisten mielissä maan uusi hallinto oli osasyyllinen saaren talouden ja ihmisten elinolojen heikkenemiseen. Tšiang Kai-šekin mielestä kaikkien tuli kuitenkin ymmärtää tilanne ja hyväksyä tehdyt uhraukset, mutta useimmat eivät kuitenkaan hyväksyneet. Sota myös kasvatti mantereella ja Taiwanilla asuvien välistä vastakkainasettelua.
Tyytymättömyys maan hallintoon kärjistyi mellakoiksi helmikuussa 1947. Tapahtumat saivat alkunsa valtiovallan edustajan estettyä väkivaltaisesti salakuljetetun tupakan myynnin. Tapauksesta alkoi laajalle levinneet väkivaltaisuudet, jossa tyytymättömyys kohdistui maan hallintoon. Väkivaltaisuuksien kohteeksi joutuivat etenkin mannerkiinalaiset. Tšiang Kai-šek joutui lähettämään joukkoja Taiwanille tilanteen rauhoittamiseksi. Sotilaat käyttivät aseitaan usein aseettomia siviilejä kohtaan. Järjestys saarelle palautettiin, mutta sen hintana oli kuollut tuhansia ihmisiä.
Tšiang Kai-šek vapautti Chenin virastaan vuonna 1949 ja sotilashallinto kumottiin. Korkeisiin virkoihin nimettiin taiwanilaisia ja valtion monopoliyritykset myytiin. Toimet paransivat saaren taloutta, mutta eivät muuttaneet vihamielistä suhtautumista Manner-Kiinaan. Myöhemmin samana vuonna 1949 Mao Zedongin kommunistiarmeija kukisti Tšiangin tasavaltalaisen armeijan ja tämän johtaman Kuomintangin oli vetäydyttävä Taiwanille. Saarelle muutti 1,5 miljoonaa ihmistä pakoon mantereen kommunistivaltaa, mikä pahensi jo ennestään suuria jännitteitä mantereelta tulleita kohtaan ja rasitti maan taloutta.
Tšiang ryhtyi toimiin talouden elvyttämiseksi ja kansalaisten rauhoittamiseksi. Chen teloitettiin ja Kuomintangiin pesiytynyttä korruptiota alettiin kitkeä. Hätätilalaki otettiin käyttöön ja se oli voimassa aina vuoteen 1987 saakka. Tšiangin vallassa saaren hallinto muuttui yksipuoluejärjestelmään perustuvaksi ja Kuomintang hallitsi saarta autoritaariseen tapaan. Tätä ajanjaksoa kutsutaan valkoisen terrorin aikakaudeksi, jolloin kymmenet tuhannet menettivät vapautensa tai henkensä. Monia heistä syytettiin tekaistuin perustein ja valtion tiedusteluviranomaiset käyttivät usein valtaansa väärin ja kansaa terrorisoitiin. Hallinnon vakaus pyrittiin takaamaan ensisijaisesti voiman käytöllä ja luomalla pelon ilmapiiri, kaikki ihmisoikeudet, kuten puhe- kokoontumis- ja järjestäytymisvapaudet jäädytettiin. Hallinnon viranomaiset hallitsivat kaikkea Taiwanin yhteiskunnan aloja. Kuomintang noudatti eräänlaista valtiokapitalismia ja monopolisoi kaupankäynnin hallinnan itselleen. Pienet yritykset pysyivät yksityisten hallinnassa, mutta ne joutuivat noudattamaan valtion sääntöjä ja ylläpitämään suhteita Kuomintangiin.
Kuomintangin johtama Kiinan tasavallan hallitus katsoi, että se oli koko Kiinan laillinen hallitus eikä vaaleja järjestetty, koska niitä ei voitu järjestää koko Kiinan alueella manner-Kiinan menetyksen jälkeen. Näin ollen Tšiang Kai-šek saattoi jatkaa Kiinan tasavallan presidenttinä ilman kansallisia vaaleja ja hän pystyi siirtämään vallan pojalleen Tšiang Tšing-kuolle. Tšiang Kai-šekin tavoitteena oli vallata manner-Kiina takaisin tasavaltalaisen hallinnon alle, millä perusteella demokratiaan siirtymistä lykättiin. Tämä politiikka sai myös kannatusta taiwanilaisten keskuudessa.
Tšiang Kai-šekin hallinnon korruptoituneisuus ja ankarat otteet Kiinan sisällissodan aikana herättivät Yhdysvaltojen silmissä epäluottamusta ja Yhdysvallat veti tukensa Kuomintangilta. Korean sodan syttyminen aiheutti kuitenkin muutoksen Yhdysvaltain politiikassa Taiwania kohtaan. Yhdysvallat lähetti laivastonsa Taiwaninsalmelle estääkseen kommunistiarmeijan hyökkäyksen mantereelta. Tšiang Kai-šek oli vahvasti kommunisminvastainen ja Yhdysvallat ja muut länsimaat antoivat tukensa Tšiangin hallitukselle. Yhdysvallat näki uhkana, että Kiina saattaisi vallata Taiwaninsaaren, jolloin kommunismin ideologia saattaisi levitä Tyynenmeren alueelle, mikä olisi uhka Yhdysvaltain turvallisuudelle. Kiinan tasavallan hallitus hyväksyttiin edustamaan koko Kiinaa YK:ssa ja monissa muissa kansainvälisissä järjestöissä. Yhdysvaltain muutos Taiwanin politiikassa oli merkittävä, sillä se toi Taiwanin jälleen muun maailman yhteyteen, kun taas Kiinan kansantasavalta suljettiin pois kansainvälisestä toiminnasta. Japani noudatti myös kansantasavallan vastaista politiikkaa ja solmi Toisen maailmansodan jälkeisen rauhansopimuksen Kuomintangin kanssa, sivuuttaen näin manner-Kiinan kommunistihallituksen.