stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rooma (antiikin kaupunki)
Historia > Myöhäisantiikista keskiajalle > Constantius II:n ajan Rooma

Tästä ajasta lähtien roomalaiset joutuivat keskittymään enemmän kaupungin säilyttämiseen kuin kehittämiseen ja kaunistamiseen. Constantius II:n (hallltsi 337–361) vieraillessa Roomassa vuonna 357, vasta 20 vuotta hallittuaan, kaupunki oli vielä lähes entisessä loistossaan. Ammianus Marcellinus on jättänyt vierailusta eloisan joskin maalailevan kuvauksen, joka on kuin vastinpari Strabonin kuvaukselle Augustuksen ajan kaupungista. Tuon ajan roomalaiset pitivät kaupugin varhaisempia rakennuksia muinaismuistoina, joita oli enää turha edes yrittää jäljitellä. Kirjailija kertoo, kuinka Konstantinus kierteli kaupungilla ja hämmästeli sen toinen toistaan suurempia ja hienompia rakennuksia. Suurimman vaikutuksen häneen teki Trajanuksen forum. Koska hän katsoi, ettei kyennyt itse toteuttamaan mitään vastaavaa, hän ilmaisi haluavansa itselleen vain samanlaisen ratsastajapatsaan kuin forumilla oli Trajanukselle. Hän myös sanoi, että huhut, jotka yleensä liioittelevat kaikkea, olivat Rooman tapauksessa osoittautuneet todellisuutta mitättömämmiksi, ja antaneet kaupungin ihmeistä vain laimean kuvan. Lopulta Konstantinus päätti, että ainoa tapa, jolla hän kykeni enää lisäämään jotakin kaupungin kaunistukseksi, oli pystyttää obeliski Circus maximukselle.
Ammianus on jättänyt eloisan kuvauksen tuon ajan roomalaisten elämäntavoista. Vaikka barbaarit uhkasivat kaupunkia, sen ylimystö eli suurten provinsseista tuotujen rikkauksien keskellä ja keräsi itselleen ylellisyystavaroita, vaikka heidän taidemakunsa nähdäänkin yleensä jo rappeutuneeksi aikaisempiin kausiin verrattuna, eivätkä he enää voineet toivoa yltävänsä taiteissa edeltäjiensä tasolle. Tavallinen kansa, jonka jäsenistä enää harva oli puhtaasti roomalaista alkuperää, eli köyhyydessä, mutta sai ainakin nauttia viljan, lihan ja joskus viininkin ilmaisesta jakelusta, siinä missä kylpylät ja juhlanäytännöt toivat nautintoja ja iloa elämään.
Tästä kaikesta huolimatta Rooma taisteli olemassaolonsa puolesta. Honorius (hallitsi 395–423) joutui kunnostuttamaan Aurelianuksen muurin. Hänen aikaansa sijoittuvat myös ensimmäiset esimerkit siitä, että roomalaiset itse ryöstivät ja tuhosivat omia muistomerkkejään. Zosimoksen mukaan Stilicho oli ensimmäinen, joka ryösti Capitoliumin Juppiterin temppelin irrottamalla sitä koristaneet kultalevyt. Niiden alta löytyi kirjoitus: ”Misero regi servantur”, ”Säästetty kurjalle kuninkaalle”. Myöhemmin samaa tapahtui yhä useammin, ja niin roomalaiset itse muodostuivat kaupunkinsa suurimmiksi tuhoajiksi.
Historia > Tutkimus ja kaivaukset

Tiedot antiikin ajan Rooman kaupungista perustuivat pitkään teokseen Mirabilia urbis Romae. Antiikin Rooman topografian systemaattisen tutkimuksen alku ajoitetaan renessanssihumanismin aikaan 1400-luvun puoliväliin. Se alkoi filologisena tutkimuksena ja pyrkimyksenä yhdistää antiikin aikaisissa teksteissä mainitut paikat oikeisiin kohteisiin itse kaupungissa. Ensimmäinen aihetta käsitellyt teos oli Flavio Biondon teos Roma instaurata (1444–1446). Toinen merkittävä varhainen teos oli Poggio Bracciolinin De fortunae varietate urbis Romae et de ruina eiusdem descriptio (1448), joka selvitti myös topografiaa, vaikka sen päähuomio olikin antiikin aikaisen kaupungin kohtalossa.
Monet taiteilijat ja arkkitehdit tekivät piirroksia antiikin aikaisista rakennuksista 1500- ja 1600-luvuilla, ja niistä on edelleen paljon hyötyä tutkimukselle erityisesti sittemmin kadoneiden rakennusten osalta. Merkittävimpiin lukeutuvat muun muassa Étienne Dupérac, Pirro Ligorio, Giovanni ja Antonio da Sangallo sekä Andrea Palladio.
Tietämys antiikin kaupungista lisääntyi huomattavasti 1800-luvun jälkimmäiseltä puoliskolta alkaen Forumin, Palatiumin ja muiden alueiden arkeologisten kaivausten sekä yhdistyneen Italian pääkaupungiksi nousseen Rooman suurissa rakennustöissä tehtyjen sattumalöytöjen myötä. Antiikin ajan uuden arvostuksen seurauksena monista pystyssä säilyneistä antiikin aikaisista rakennelmista purettiin myöhempiä lisäyksiä ja ne saatettiin näin paremmin esille. Vuosien 1922–1943 fasistiajan suurissa rakennustöissä tuhoutui paljon antiikin aikaisten rakennusten jäänteitä, mutta toisaalta ne avasivat mahdollisuuden keisariforumeiden kaivauksille. Tuolloin ihannoitiin erityisesti Augustuksen aikaa, ja sitä suosittiin kaivauksissa niin, että muiden aikakausien jäännöksiä hävitettiin.
Merkittävää työtä arkeologisten löytöjen dokumentoimisessa teki Rodolfo Lanciani, jonka laajat tutkimukset on vedetty yhteen suurikokoisessa Forma urbis Romae -kartassa (1893–1901) sekä teoksessa Storia degli Scavi di Roma (I–IV, 1902–1912). Alkuperäistä keisariaikaista Forma urbis Romae -karttaa tutki erityiseti Guglielmo Gatti, ja sen tutkimus on osoittautunut merkittäväksi monien kaupungin aiemmin huonosti tunnettujen alueiden kannalta.
Samuel Ball Platner kokosi topografiset tiedot kaupungista aakkosellisesti teokseen A Topographical Dictionary of Ancient Rome (1904, 2. painos 1911). Hänen työnsä saattoi loppuun Thomas Ashby (1929). Platnerin ja Ashbyn työtä päivittää Margareta Steinbyn toimittama Lexicon Topographicum Urbis Romae (6 osaa, 1993–2000).
Rakennukset ja löydökset

Mikään muu antiikin ajan kaupunki ei ole voinut ylpeillä yhtä suurella määrällä ja monimuotoisuudella kauniita tai vaikuttavia rakennuksia kuin Rooma vielä 300-luvun alkupuoliskolla. Tuolta ajalta peräisin olevan luettelon mukaan kaupungissa oli 2 circusta, 2 amfiteatteria, 3 teatteria, 10 basilikaa, 11 suurta kylpylää, 36 marmorista riemukaarta, 2 muistopylvästä, 6 Egyptistä tuotua obeliskia, 423 temppeliä ja 1790 domusta eli laajaa yksityispalatsia varakkaille. Lisäksi kaupungissa oli 46 602 insulaa eli vuokrataloa. Avoimilla paikoilla kaupunkia koristivat 2 jättimäistä patsasta (todennäköisesti Neron ja Augustuksen), 22 suurta hevospatsasta (mukaan lukien todennäköisesti Marcus Aureliuksen ratsastajapatsas Capitoliumilla sekä dioskuurien patsaat Capitoliumilla ja Quirinaliksella), 80 kullattua ja 77 norsunluista jumalpatsasta – ja tämän lisäksi lukematon määrä muita patsaita kaikkialla kaupungissa.
Rooman varhainen kaupunkikuva ja arkkitehtuurin ilme olivat vielä vaatimattomat. Myös temppelit, jotka rakennettiin etruskien mallien mukaan, olivat matalia ja tehty tavallisista materiaaleista, joita peitti rappaus. Kadut olivat kapeita ja mutkittelevia, ja koska rakentamisessa käytettiin runsaasti puuta, ei ole yllättävää, että vuosien 215 ja 50 eaa. välillä seitsemän suurta tulipaloa riehui Tiberin rannoilla ja Forumin ympäristössä. Lisäksi ajoittaiset joen tulvimiset aiheuttivat suurta tuhoa.
Vasta tasavallan loppupuolella kunnianhimoiset kansalaiset alkoivat suunnata voimavarojaan näyttävien julkisten rakennusten, kuten Pompeiuksen teatterin, rakentamiseen. Samoihin aikoihin Lucullus ja Aemilius Scaurus panostivat ylellisiin asuinrakennuksiin, joita koristeltiin kalliilla marmoreilla. Cicero piti Roomaa ulkonäöltään ja erityisesti katujensa osalta Capuaa heikompana, ja hän suhtautui halveksivasti sen rakennusmateriaaleihin: ”savitiilistä ja sementistä on kaupunki rakennettu”.
Julius Caesarilla oli suuria suunnitelmia Rooman kaunistamiseksi, mutta hänen elämänsä päättyi kesken niiden toteutuksen. Augustus viimeisteli Caesarin keskeneräiset rakennushankkeet ja aloitti uuden aikakauden, sillä hän ei ainoastaan rakennuttanut uusia rakennuksia, vaan myös kunnostutti aikaisempia rakenteita – hänen palauttamiensa temppeleiden lukumäärä oli 82. Hän käytti hienoja materiaaleja, erityisesti marmoria ja travertiinia (lapis Tiburtinus), ja hänen sanontansa, että hän ”löysi kaupungin tiilestä ja jätti sen marmorista rakennetuksi”, ei ollut pelkkää suurpuheisuutta. Hänen esimerkkiään seurasivat muut keisarit, joista merkittävimmät rakennuttajat olivat Vespasianus, Titus, Trajanus ja Hadrianus. Rakennustyyliltään vaatimattomampia mutta kooltaan suuria (erityisesti kylpylärakennuksia) loivat Caracalla, Diocletianus ja Konstantinus. Rooman kaunistaminen rakennuksilla oli huipussaan Augustuksen ja Hadrianuksen välisenä aikana.
Rakennukset ja löydökset > Kaupunginmuurit ja portit > Serviuksen muuri

Rooman vanha kaupunginmuuri rakennettiin alun perin todennäköisesti 500-luvulla eaa., ja tunnetaan kuningas Servius Tulliuksen mukaan Serviuksen muurina. Se rakennettiin uudelleen tasavallan aikana 300-luvun eaa. alussa. Muurin pituus oli 7½ roomalaista mailia eli noin 11 kilometriä, ja sen sisäpuolelle jäi noin 426 hehtaarin kokoinen alue. Muurin paksuus oli noin neljä metriä, ja sillä oli enimmillään korkeutta noin 10 metriä. Muuria oli paikoin vahvistettu sisäpuolelta maavallituksella ja ulkopuolelta vallihaudalla.
Muuri kävi liian pieneksi kaupungille jo ensimmäisen vuosisadan eaa. lopulla, ja keisarikauden alkuvuosisatoina merkittävä osa kaupungista sijaitsi muurien ulkopuolella ennen Aurelianuksen muurin rakentamista. Serviuksen muurin parhaiten säilynyt osuus sijaitsee lähellä Rooman päärautatieasemaa eli Terminiä. Toinen säilynyt osuus on nykyisellä Viale Aventinolla Piazza Albanialla.
Rakennukset ja löydökset > Kaupunginmuurit ja portit > Aurelianuksen muuri

Aurelianuksen muuri rakennettiin keisari Aurelianuksen aikana vuosina 271–275. Se sulki sisäänsä huomattavasti Serviuksen muuria laajemman alueen, mukaan lukien alueen Tiberin läntipuolella. Muurin pituus oli 13 mailia eli noin 19 kilometriä, ja sen sisäpuolelle jäi noin 1 372 hehtaarin kokoinen alue. Muurin paksuus oli noin 3,5 metriä ja korkeus noin kahdeksan metriä. Siinä oli neliskulmaiset tornit aina 100 roomalaisen jalan eli 29,6 metrin välein. Yhteensä torneja oli 383. Muuri rakennettiin nopeasti ja siihen sisällytettiin paljon varhaisempia rakennuksia, kuten Castra praetoria ja Amphitheatrum castrense.
Muurin rintavarustuksia korotettiin Maxentiuksen aikana. Muurin koko yläosa uusittiin Honoriuksen aikana vuosina 401–403, mikä suunnilleen kaksinkertaisti sen korkeuden. Muuria parannettiin myös 500-luvulla ja edelleen keskiajalla, ja se säilyi käytössä Rooman puolustusmuurina aina 1800-luvulle saakka. Suuri osa Aurealianuksen muurista on säilynyt nykyaikaan. Parhaiten säilyneitä osuuksia on neljä: osuus Muro Tortolta Villa Borghesen läheltä Corso d'Italian kautta Castra praetoriaan, osuus Porta San Giovannilta Porta Ardeatinalle, osuus Porta Ostiensikselta (nyk. Porta San Paolo) Tiberille, sekä Porta Aurelia (nyk. Porta San Pancrazio) Janiculumilla.
Rakennukset ja löydökset > Capitolium

Capitolium-kukkulan pohjoispään käsittänyt Arx muodosti Rooman alkuperäisen linnavuoren (arx). Siellä sijaitsivat Juno Monetan temppeli sekä auguurien käyttämä Auguraculum, joka oli paikka, josta oli hyvä näkymä Albanus-vuoren suuntaan. Arxissa sijaitsivat myös Juppiter Custoksen temppeli, Juppiter Conservatorin temppeli, Isiksen temppeli (Iseum) ja Concordian temppeli. Arxin ja varsinaisen Capitoliumin välissä olleessa painaumassa, inter duos lucos, sijaitsi Asylum.
Varsinainen Capitolium kukkulan eteläosassa oli valtiokultin keskus ja triumfikulkueiden päätepiste. Siellä sijaitsi Juppiter Optimus Maximuksen temppeli, joka rakennettiin 500-luvulla eaa. Se oli suurin kaikista roomalaisista temppeleistä. Capitoliumilla sijaitsivat myös Juppiter Feretriuksen temppeli, Juppiter Tonansin temppeli, Fideksen temppeli, Mensin temppeli, Opsin temppeli ja Venus Erycinan temppeli sekä Aedes Tensarum -temppeli. Ylös Capitoliumille johti Clivus Capitolinus. Capitoliumin itärinteessä sijaitsi Tabularium eli valtionarkisto, joka rakennettiin 100-luvun eaa. lopulla tai ensimmäisen vuosisadan eaa. alussa, sekä Carcer eli Tullianum, joka on myöhemmin tunnettu Mamertiinien vankilana.
Rakennukset ja löydökset > Forum

Rooman forum eli Forum Romanum sijaitsi tasaisemmalla alueella Capitoliumin kaakkoispuolella, pohjoiseen Palatiumista. Se kehittyi kaupungin poliittisen elämän keskukseksi ja symboliksi 400-luvulle eaa. tultaessa. Siellä järjestettiin poliittiset kokoontumiset ja oikeudenistunnot sekä julkiset uskonnolliset juhlat ja hautajaiset. Alun perin alueen läpi virtasi vesi, mutta virta viemäröitiin Cloaca maximaksi. Aluksi Forumin laidoilla oli lähinnä yksityisiä rakennuksia. 100-luvulta eaa. lähtien sen ympärille alettiin rakentaa yhä lukuisampia temppeleitä ja muita julkisia rakennuksia kreikkalaisen maailman agoroiden esikuvan mukaan. Keisarikaudella Forumista kehittyi eräänlainen Julius Caesarin ja keisarinvallan perusteiden muistomerkki. Forum uusittiin kokonaan vuoden 283 jaa. tulipalon jälkeen.
Forumin länsipäässä Capitoliumin rinteessä Tabulariumin edessä sijaitsivat Concordian temppeli, Vespasianuksen ja Tituksen temppeli ja  ja Porticus Deorum Consentium eli Harmonisten jumalten portiikki. Forumin pohjoislaidalla sijaitsivat Curia Julia ja aiemmin varhaisemmat kokouspaikat Comitium ja Curia Hostilia; sekä Basilica Aemilia/Basilica Paulli, Antoninuksen ja Faustinan temppeli ja Romuluksen temppeli.
Forumin etelälaidalla sijaitsivat Saturnuksen temppeli, Basilica Julia, Augustuksen temppeli, Castorin ja Polluxin temppeli, Julius Caesarin temppeli ja Augustuksen riemukaari, Regia, Vestan temppeli sekä Vestaalien talo (Atrium Vestae). Forumin eteläpuolella lähellä Basilica Juliaa sijaitsi aukio nimeltä Graecostadium. Forumin länsipäähän muodostuneella keskusaukiolla sijaitsivat Rostra ja Umbilicus urbis eli "kaupungin napa”, myöhemmin myös Septimius Severuksen riemukaari ja vuodesta 608 myös Fokaan pylväs, joka oli viimeinen Forumille tehty rakennelma.
Nykyisin Forumin alue muodostaa laajan arkeologien puiston yhdessä Palatiumin alueen ja Colosseumin kanssa. Forumin pohjoispuolella sijaitsi keisariforumien alue. Forumin itäpuolella sijaitsi ensimmäisen vuosisadan lopulta lähtien Colosseum.
Rakennukset ja löydökset > Sacra via ja Velia

Palatinuksen pohjoispuolella kulki Sacra via eli ”Pyhä tie", joka oli kaupungin vanhimpia ja tärkeimpiä katuja ja merkittävä uskonnollisten kulkueiden reitti. Laajemmassa merkityksessä siihen luettiin myös Forumin läpi Capitoliumille kulkenut osuus. Tällä kadulla, Velia-kukkulan korkeimmalla kohdalla, sijaitsi Tituksen riemukaari, joka rakennettiin muistoksi hänen voitostaan juutalaisia vastaan vuonna 70 jaa. Sen vihki käyttöön Domitianus vuonna 81. Lähellä tätä kohosi Hadrianuksen rakentama Venuksen ja Rooman temppeli, jossa oli kaksi vastakkaisiin suuntiin avautuvaa suurta apsista. Osa siitä on myöhemmin liitetty Santa Francesca Romanan kirkkoon. Lähempänä Forumia sijaitsi Maxentiuksen basilika, jonka Konstantinus Suuri saattoi loppuun vuoden 313 jälkeen, ja joka siksi tunnetaan myös Konstantinuksen basilikana. Sacra vian päässä lähellä Colosseumia sijaitsee Konstantinuksen riemukaari.
Rakennukset ja löydökset > Keisariforumit

Rooman kasvaessa vanha forum kävi pieneksi kaupalliseen käyttöön ja oikeuden istunnoille. Sitä pyrittiin jo varhain laajentamaan rakentamalla sen ympärille basilikoja. Keisarikaudella forumia täytyi laajentaa, ja niin sen pohjoispuolelle muodostui ajan kuluessa sarja niin kutsuttuja keisariforumeita. Ne rakennettiin noin vuosina 54 eaa.–115 jaa. Politiikka keskittyi tämänkin jälkeen vanhalle forumille, ja uudet forumit toimivat ennen kaikkea oikeusistuimien käytössä. Samalla forumit toimivat ne rakennuttaneiden keisareiden ja keisarivallan suuruuden muistomerkkeinä.
Keisariforumit ja niiden keskeisimmät rakennukset olivat:
Caesarin forum (Forum Julium) ja Venus Genetrixin temppeli (54 eaa.)
Augustuksen forum (Forum Augusti) ja Mars Ultorin temppeli (25–2 eaa.)
Rauhan temppeli, joskus ”Vespasianuksen forum” (Forum Vespasiani) tai ”Rauhan forum” (Forum Pacis) (71–75 jaa.)
Nervan forum (Forum Nervae, myös Forum transitorium) ja Minervan temppeli (97 jaa.)
Trajanuksen forum (Forum Trajani), Trajanuksen tori (Mercatus/Macellum Trajani), Basilica Ulpia eli Trajanuksen basilika ja Trajanuksen pylväs (106–113 jaa.) sekä Hadrianuksen lisäämä Trajanuksen temppeli (120-luku jaa.)
Muodoltaan keisariforumit eivät ole niinkään forumeita, vaan ennemminkin koostuvat kukin temppelistä ja sen ympäröineestä eräänlaisesta temenoksesta; Trajanuksen forum oli ainoa, johon kuului basilika. Tämän piirteen vuoksi jopa Vespasianuksen rakennuttama Rauhan temppeli, jota ei ollut tarkoitettu forumiksi, sai ajan kuluessa Vespasianuksen tai Rauhan forumin nimen. Nykyisin vain osa keisariforumeiden jäänteistä on näkyvissä, suuren osan jäädessä Via de Fori Imperiali ja Via Alessandrina -katujen alle.
Rakennukset ja löydökset > Palatium

Palatium-kukkulaa pidettiin roomalaisessa perinteessä yleensä sinä paikkana, johon Romulus perusti Rooman. Siellä oli Romuluksen majana (Casa Romuli) esitelty rakennus ja tälle omistettu pyhäkkö (Aedes Romuli), jota papit olivat pitäneet kunnossa ja joka oli pystyssä vielä myöhemmällä keisarikaudella, joskin toinen samanlainen vaikuttaa olleen Capitoliumilla. Palatium tuli ajan kuluessa yhä tiheämmin asutetuksi. Tasavallan lopulla erityisti monet poliittisen eliitin jäsenet pyrkivät saamaan talon sieltä, ja suurin osa kukkulasta vaikuttaa tuolloin olleen varattuna varakkaiden asuinnoille.
Palatiumista tuli keisarillisen vallan keskus Augustuksen aikana. Hänen palatsinsa, Augustuksen talo (Domus Augusti), johon hänen seuraajansa tekivät lisäyksiä, muodostui valtavaksi palatsikokonaisuudeksi, jonka loistolle ei ole löytynyt vertaista. Tiberiuksella oli kukkulalla oma palatsinsa, Tiberiuksen palatsi (Domus Tiberiana). Caligula laajensi sitä ja rakensi kattojen ylitse sillan, joka yhdisti Palatiumin ja Capitoliumin. Neron Rooman palon jälkeen rakennuttama Domus aurea eli Kultainen talo ulottui Velialle ja aina Esquilinukselle saakka; yhdessä Palatiumilla olleen Neron palatsin (nk. Domus transitoria) kanssa se saattoi peittää yli neliökilometrin kokoisen alueen, mutta Palatiumin ulkopuoliset osat purettiin myöhempien keisarien toimesta.
Domitianuksen palatsiiin kuuluivat Domus Augustana ja Domus Flavia sekä niin kutsuttu ”Domitianuksen hippodromi” tai ”stadion”, joka oli oikeammin puutarha. Palatsien viimeiseen laajennokseen kuuluivat Septimius Severuksen palatsi (Domus Severiana) ja Septizodiumiksi kutsuttu julkisivu.
Kukkulan temppeleihin lukeutuivat Apollo Palatinuksen temppeli, Magna Materin temppeli eli Kybelen temppeli, Victorian temppeli, Juppiter Invictuksen temppeli eli Juppiterin Victorin temppeli, Juno Sospitan temppeli, Fortuna Respiciensin temppeli ja Elagabaluksen temppeli eli Elagabalium. Nykyisin kukkulalla on Palatiumin museo, joka esittelee alueelta tehtyjä löytöjä.
Rakennukset ja löydökset > Velabrum, Forum boarium ja Circus maximus

Capitoliumin, Palatiumin, Aventinuksen ja Tiberin väliselle tasaisemmalle maalle jäi kaksi aluetta, jotka tunnettiin nimillä Velabrum ja Forum boarium. Palatiumin ja Aventinuksen välisessä laaksossa taas sijaitsi Rooman suurin circus, Circus maximus. Ne muodostivat yhdessä Augustuksen XI alueen.
Velabrum oli laakso Palatium- ja Capitolium-kukkuloiden välillä; tarkemmin nimi viittaa tämän laakson itäpuoleen. Se yhdisti Forumin ja Forum boariumin. Velabrum oli alun perin soinen kenttä, ja voitiin rakentaa vasta sen jälkeen, kun Cloaca maxima rakennettiin etruskikuninkaiden aikana. Velabrumin rakennelmiin lukeutuvat Arcus argentariorum eli ”Rahanvaihtajien kaari” eli Septimius severuksen kaari (Arcus Septimii Severi) sekä nelisivuinen Januksen kaari (Janus quadrifrons). Velabrumin läpi kulkivat kadut Vicus jugarius ja Vicus Tuscus.
Forum boarium (tai bovarium) eli karjatori ulottui Velabrumilta Aventinukselle käsittäen koko alueen Tiberin ja Circus maximuksen välissä. Siellä sijaitsivat muun muassa Hercules Victorin temppeli eli Hercules Olivariuksen temppeli ja Herculeen suuri alttari (Herculis Invicti Ara Maxima). Forum boariumin pohjoisosassa nykyisellä Sant’Omobonon alueella sijaitsivat Fortunan ja Mater Matutan temppelit. Lähellä Circus maximuksen länsipäätä sijaitsivat Cereen, Liberin ja Liberan temppeli ja Mithraeum. Tiberin rannassa sijaitsivat kaupungin jokisatama Portus Tiberinus ja sen horreumit. Sataman lähellä oli Portunuksen temppeli (tai Fortuna Viriliksen temppeli).
Circus maximus perustettiin legendan mukaan jo kuningasaikana. Sen ensimmäisen pysyvän rakenteen rakennutti Julius Caesar; hänen rakennuksensa oli kolmikerroksinen, joista ensimmäinen oli kivestä ja kaksi ylempää puusta, ja sen pituus oli noin 650 metriä, tarjoten paikat 150 000 katsojalle. Tämä circus paloi useita kertoja, mutta se rakennettiin aina uudelleen ja laajennettiin. Ennen vuotta 79 jaa. siihen mahtui 250 000 katsojaa, ja 300-luvun alussa sen kapasiteetin sanotaan saavuttaneen uskomattoman luvun 485 000.
Rakennukset ja löydökset > Colosseum, Esquilinus ja Caelius

Colosseum on suuri amfiteatteri, joka sai todennäköisesti nimensä sen lähellä seisseestä Neron yli 30 metriä korkeasta kolossipatsaasta, Neron kolossista. Se sijaitsi Velian, Caeliuksen ja Esquilinuksen välisessä laaksossa. Amfiteatteri rakennettiin Vespasianuksen aikana ja vihittiin käyttöön vuonna 80 jaa. Tituksen toimesta, vaikkakin se vaikuttaa valmistuneen täysin vasta myöhemmin. Sen muoto on ellipsi, jonka ympärysmitta on lähes 530 metriä, pääakseli 187 metriä ja pienempi akseli 155 metriä. Neljä kerrosta tarjosivat istumapaikat 87 000 katsojalle.
Muihin Rooman itäosan suuriin rakennuksiin lukeutui Esquilinuksella sijainneet Tituksen kylpylät, joka rakennettiin vuonna 80 jaa. osittain Domus aurean alueelle. Caeliuksella sijaitsi Claudiuksen temppeli.
Rakennukset ja löydökset > Aventinus

Aventinuksella kaupungin eteläosassa sijaitsivat muun muassa Bona Dean temppeli, Dianan temppeli, Floran temppeli, Juno Reginan temppeli, Juppiter Dolichenuksen temppeli, Libertaksen temppeli, Lunan temppeli, Mercuriuksen temppeli ja Minervan temppeli. Sen rakennuksiin kuuluivat myös Deciuksen kylpylät ja Trajanuksen talo. Aventinuksen eteläosassa sijaitsi todenäköisesti Forum pistorum eli leipuritori. Aventinuksen myöhäisantiikkisiin kirkkoihin 300–400-luvuilta lukeutuvat Santa Sabina ja Santa Prisca.
Rakennukset ja löydökset > Aventinuksen ja Caeliuksen eteläpuolinen alue

Caeliuksen eteläpuolella sijaitsi suurikokoinen Caracallan kylpylät (Thermae Antoninianae). Sen neliömäinen alue oli sivuiltaan noin 330 metriä, ja se pystyi samanaikaisesti palvelemaan 1 600 kylpijää ja oli vertaansa vailla loistokkuudessaan. Nykyiset rauniot muistuttavat suurta linnoitusta.
Rakennukset ja löydökset > Quirinalis, Viminalis ja Pincius

Quirinaliksella sijaitsivat Konstantinuksen kylpylät, joista on säilynyt vain vähän jälkiä, vaikka rakennusta kunnostettiin vielä vuonna 443. Quirinaliksen ja Viminaliksen välisellä harjanteella sijaitsivat suurikokoiset Diocletianuksen kylpylät, jotka vihittiin käyttöön vuonna 305 jaa., ja joiden osia on myöhemmin hyödynnetty modernien rakennusten perustuksina. Viminaliksella itsellään oli vain vähän merkittäviä rakennuksia. Pinciuksella sijaitsi suuria puutarhoja, kuten Luculluksen puutarhat (Horti Lucullani), ja se tunnettiinkin myös ”Puutarhojen kukkulana” (Hortulorum collis).