stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aribert Heymann

| Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Amsterdam 1928 |  |  |
Aribert Heymann (9. joulukuuta 1899 – 1946) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Heymann pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1924–1931 yhteensä 12 ottelua. Hän kuului Saksan olympiapronssia voittaneeseen joukkueeseen Amsterdamissa 1928, missä hän pelasi yhdessä ottelussa. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Hetmani

Hetmani Bohdan H’melnytskyi
Hetmani (puol. hetman, ukr. гетьман, hetman, tšek. hejtman, rom. hatman; sanan alkuperä on saks. Hauptmann, ’päämies’, ’johtaja’) oli hallitsijan jälkeen korkeimman sotilaskomentajan arvonimi Puolassa, Ukrainassa ja Liettuan suuriruhtinaskunnassa 1400-luvulta 1700-luvulle. Vuosina 1539–1792 Puolan armeijan ylipäällikön arvonimenä oli suurhetmani ja hänen apunaan toimi kenttähetmani. Hetmaneilla oli paikka Puolan senaatissa. Vuoteen 1917 hetmaneiksi kutsuttiin myös venäläisiä kruununperillisiä.
Hetmani-nimitys yhdistetään yleensä Mustanmeren alueen kasakoihin. Kukin kasakkaryhmä pyrki olemaan toisista riippumaton valitsemalla oman hetmanin. Kasakkajoukkojen komentajan nimityksenä oli kruununhetmani silloin, kun hallitsija oli hänet hyväksynyt. Jos hän oli kasakoiden valitsema, häntä kutsuttiin hetmaniksi eli atamaaniksi. Atamaani-nimitystä käyttivät erityisesti Donin kasakat. Tunnetuin hetmani lienee ollut Bohdan H’melnytskyi (1593–1657). Tämän ukrainalaisen kasakkapäällikön ansiosta Puolalle kuulunut Ukraina siirtyi itsehallinnollisena kasakkahetmanaattina Venäjän hallintaan ja H’melnytskyistä tuli Ukrainan vapaussankari.
Viimeisin hallitseva hetmani on ollut Pavlo Skoropadski, joka sai vallan Ukrainassa keskusvaltojen joukkojen tunkeutuessa Ukrainaan keväällä 1918. Skoropadskin valta kesti vain niin kauan kuin keskusvallat miehittivät Ukrainaa. Skoropadski luopui vallasta 14. joulukuuta 1918.
Aiheesta muualla

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hetmani Wikimedia Commonsissa
Bäckeshällornan jätinkirkko

| Bäckeshällornan jätinkirkko> Sijainti |
| --- | --- |
 Bäckeshällornan jätinkirkko
Koordinaatit:  63.27022574°N, 22.4632404°E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Vöyri (Oravainen)
Historia
Tyyppi:  Jätinkirkko
Ajanjakso:  pronssikausi
Korkeus:  37,0 tai 40 m
Pinta-ala:  1 800 (45×40) m²
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bäckeshällornan jätinkirkko on Pohjanmaalla Vöyrin Oravaisissa sijaitseva mahdollinen jätinkirkko.
Sijainti

Kohde sijaitsee Oravaisten kirkosta noin viisi kilometriä kaakkoon. Oravaisista ajetaan seututietä 300 noin kuusi kilometriä ja käännytään vasemmalle tielle, joka nousee kallioselänteelle. Siellä tie yhtyy poikittaiseen metsäautotiehen, jota seurataan vasemmalle ja ajetaan sata metriä ensimmäisen mutkan ohi. Kohde sijaitsee luoteessa noin 500 metrin päässä Bäckehällornan mäen päällä.
Jätinkirkko

Jätinkirkossa on yleensä neljä kivivallia, jotka muodostavat suorakulmion tai nelikulmion. Täällä kivirakennelma on hieman erilainen. Rakennelman pituus on 45 metriä ja leveys 40 metriä. Se muodostuu kolmesta 35 metriä pitkästä rinnakkaisesta kivivallista, jotka suuntautuvat 58 astetta pohjoisesta vastapäivään eli länsiluoteeseen. Nämä ovat yhdistetty toisiinsa neljällä noin neljä metriä pitkällä kivivallilla. Kivivallit rajaavat kaksi vierekkäistä suorakulmaista aluetta. Lyhyistä kivivalleista kolmessa on aukot, joita jätinkirkoissa yleensä kutsutaan porteiksi. Rakennelmalla on neljäskin pitkä kivivalli, jonka länsipää yhtyy eteläisimpään valliin, mutta jonka itäinen pää suuntautuu kaakkoon. Viimeinen kivivalli yhtyy pohjoisimpaan valliin, mutta suuntautuu suoraan etelään. Keskimmäisessä pitkässä kivivallissa on kivikossa neljä kuoppaa.
Ympäristö

Jätinkirkosta koilliseen sijaitsee kaksi tai kolme hiidenkiuasta. Noin 20 metriä kaakkoon sijaitsee viisi kiviröykkiötä, joissa on rakkakuoppia. Neljä röykkiötä löydettiin vuonna 1902. Röykkiöistä toinen on halkaisijaltaan 12 metriä ja toinen 15–17 metriä. Molemmat röykkiöt olivat metrin korkeita. Muut röykkiöt ovat kuusi ja kahdeksan metriä halkaisijaltaan. Kalliolta löydettiin vuonna 1976 matala ja hajotettu kiviröykkiö. Kohteesta kahden kilometrin päässä sijaitsee pronssikautinen asuinpaikka.
Tutkimuksia

Jätinkirkolla on tehty tarkastuksia vuosina 1902 (U. T. Sirelius) ja 1921 (Jacob Tegengren). Vuonna 1968 Ari Siiriäinen kartoitti alueen. Kaivauksia on tehty vasta tämän jälkeen. Tutkimukset aloitti koekaivauksella vuonna 1976 Mirja Miettinen, kaivauksilla vuonna 1993 Lars Forsberg, Thomas Larsson ja Berit Andersson sekä vuonna 1999 David Loeffler, Christina Westlin ja Pentti Risla.
Aiheesta muualla

Okkonen, Jari: Jättiläisen hautoja ja hirveitä kiviröykkiöitä: Pohjanmaan muinaisten kivirakennelmien arkeologiaa.  (Väitöskirja, Oulun yliopisto. Acta Universitatis Ouluensis. Series B, Humaniora 52)  Oulu:  Oulun yliopisto, 2003.  ISBN 951-42-7169-6  Teoksen verkkoversio (pdf).
Okkonen, Jari: Jätinkirkot – Pohjanmaan arvoitukselliset muinaisjäännökset (Arkistoitu – Internet Archive), Arkeologia NYT! 2-3/2008, s.5–7
Suomen jätinkirkot
| --- | --- |
Pohjois-Karjala:  Ison Mahosaaren jätinkirkko
Etelä-Pohjanmaa:  Korkeamäen jätinkirkko • Storbackenin jätinkirkot
Pohjanmaa:  Bäckeshällornan jätinkirkko • Hembackenin jätinkirkko • Honkobackharjun jätinkirkko • Högryggenin jätinkirkko • Höysälänjärven jätinkirkko • Jäknabackenin jätinkirkko • Kejsmolandsbackenin jätinkirkko • Kåtabackenin jätinkirkko • Racklen jätinkirkko • Snårbackenin jätinkirkko • Svedjebackenin jätinkirkko • Tallbackharjun jätinkirkot • Tavoman jätinkirkko
Keski-Pohjanmaa:  Hangaskankaan jätinkirkko • Honkiperän Hautakankaan jätinkirkko • Kiimanevan Hautakankaan jätinkirkko • Kirkkoharjun jätinkirkko • Korven jätinkirkko • Kämppäkankaan jätinkirkko • Pahikaisharjun jätinkirkko • Pikku Hautakankaan jätinkirkko • Tressunharjun jätinkirkot
Pohjois-Pohjanmaa:  Hiidenlinna • Jätinlinna • Jättiläissaaren jätinkirkko • Kehäkankaan jätinkirkko • Keskimmäisenkankaan jätinkirkko • Kettukankaan jätinkirkko • Kivilammen jätinkirkko • Kiviojakankaan jätinkirkko • Kotakankaan jätinkirkko • Käyräkankaan jätinkirkot • Laivakankaan jätinkirkko • Linnamaan jätinkirkko • Linnakankaan jätinkirkko • Linnankankaan jätinkirkko • Linnansaaren jätinlinna • Luola-ahon jätinkirkko • Metelinkankaan jätinkirkko • Metelinkirkko • Miehennevan jätinkirkko • Mustosenkankaan jätinkirkko • Mäntyselän jätinkirkko • Pattijoen Kastelli • Pesuankankaan jätinkirkko • Pikku Jakenaron jätinkirkko • Pikku Liekokankaan jätinkirkot • Pirttihaudankankaan jätinkirkko • Pirttivaaran jätinkirkot • Rajakankaan kirkko • Tyrnävän Hautakankaan jätinkirkko
Lappi:  Jatulinlehdon jätinkirkko
Hertta (nimi)

| Hertta |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  4. marraskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Ertta
Vastineita eri kielissä:  Hertha, Herta
Nimen alkuperä:  Nerthus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hertta on suomalaisen naisen etunimi.
Hertta on alkuaan väärinkäsityksestä syntynyt nimi. Roomalaisen historioitsijan Tacituksen teoksissa esiintyi muinaissaksalainen jumalatar Nerthus, joka luettiin Hertukseksi käsikirjoitusten vaikeaselkoisuuden vuoksi. Herthus-nimestä muodostettiin naisennimi Hertha. Nimenä se alkoi yleistyä 1800-luvulla Saksassa ja Ruotsissa.
Hertta esiintyi Suomen Kansanvalistusseuran kalenterissa 1882–1883, ja almanakassa se on ollut vuodesta 1908 lähtien.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Suomessa on kaikkiaan ollut kirjoilla 3 235 Hertta-nimistä henkilöä, jotka kaikki ovat olleet naisia.
Tunnettuja Herttoja

Hertta Aalto (1888–1970), runoilija
Hertta Heikkinen (s. 1994), yleisurheilun moniottelija
Hertta Jack-Leistén (1882–1968), näyttelijä, lausunnanopettaja ja näytelmäkirjailija
Hertta Kalkas (1925–2011), hoitotieteen professori
Hertta Kiiski (s. 1973), kuvataiteilija
Hertta Kuusinen (1904–1974), Suomen historian merkittävin naiskommunistipoliitikko
Hertta Lammio (s. 2003), jalkapalloilija
Hertta Myllymäki (1920–2012), toimittaja
Hertta Tiitta (1923–1996), toimittaja, kirjailija ja kääntäjä
Hertta Tirranen (1915–1986), kustannustoimittaja, suomentaja ja tietokirjailija
Hertta Upari (1920–2005), ratsastaja, raviohjastaja ja tallimestari
Hertta Weissman (1891–1969), oopperalaulaja ja näyttelijä
Hertta Yrjänä, lapsinäyttelijä
Tunnettuja Herttoja > Kuvitteellisia Herttoja

Hertta, Mustan Pekan naisystävä
Herttakuningatar, hahmo kirjassa Liisan seikkailut ihmemaassa.
Johann Georg Hiedler

Johann Georg Hiedler (28. syyskuuta 1792 – 1857) oli itävaltalainen kiertelevä mylläri, jota pidettiin Adolf Hitlerin virallisena isoisänä natsi-Saksan aikana. Hiedler merkittiin kirjoihin Adolf Hitlerin isän Alois Hitlerin isäksi vasta vuosia kuolemansa jälkeen.
Hiedler oli Martin Hiedlerin (1762–1829) ja Anna Maria Goschlin (1760–1854) poika. Hän ansaitsi elantonsa kiertelevänä myllärinä. Vuonna 1842 hän meni naimisiin Maria Anna Schicklgruberin kanssa, jolla oli jo viisivuotias avioton poika Alois, jonka isää Maria Anna Schicklgruber kieltäytyi kertomasta kastetilaisuudessa. Maria Annan kuoltua Johann Georg jatkoi kiertelevää elämäntyyliään ja jätti Aloisin veljensä Johann Nepomuk Hüttlerin huollettavaksi. Johann Georg ei tunnustanut poikaa omakseen elämänsä aikana, mutta Johann Nepomuk ja Alois merkittyttivät hänet kirkonkirjoihin isäksi 1876, 19 vuotta kuolemansa jälkeen. Tällöin äitinsä nimeä Schicklgruber käyttänyt Alois vaihtoi sukunimensä Hitleriksi.
Johann Georg Hiedler on yksi kolmesta todennäköisenä pidetyistä ehdokkaista Adolf Hitlerin biologiseksi isoisäksi. Kaksi muuta ovat Johann Georgin veli Johann Nepomuk ja Grazissa asunut juutalainen nimeltään Leopold Frankenberger tai Frankenreither. Teoria juutalaisesta isoisästä oli suosiossa heti toisen maailmansodan jälkeen ja vielä 1950-luvulla, mutta tutkimuksen karttuessa tätä vaihtoehtoa on alettu pitää epätodennäköisimpänä.
SMS Hessen

| Hessen |
| --- | --- |
 SMS Hessen

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Germaniawerft, Kiel
Kölinlasku:  15. huhtikuuta 1902
Laskettu vesille:  18. syyskuuta 1903
Palveluskäyttöön:  19. syyskuuta 1905
Poistui palveluskäytöstä:  Neuvostoliitolle 1946 nimellä Tsel romutettu 1960
Tekniset tiedot
Uppouma:  14394 t
Pituus:  127,7 m
Leveys:  22,2 m
Syväys:  8,1 m
Koneteho:  17 000 ihp (13 MW)
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  743
Aseistus
Aseistus:  4 × 28 cm SK L/40 -tykkiä kaksoistorneissa 14 × 17 cm tykkiä 18 × 8,8 cm tykkiä 6 × 450 mm torpedoputkea
SMS Hessen oli Saksan keisarikunnan laivaston vuonna 1905 valmistunut Braunschweig-luokan taistelulaiva, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa sekä sen jälkeen Reichsmarinessa. Alus luovutettiin toisen maailmansodan päätyttyä sotakorvauksena Neuvostoliitolle, jossa se nimettiin Tseliksi. Alus romutettiin 1960.
Valmistus

Alus tilattiin Germaniawerftiltä Kielistä osana vuoden 1900 laivastolain hankintoja ja sen köli laskettiin 15. huhtikuuta 1902. Alus laskettiin vesille 18. syyskuuta 1903 ja se valmistui 19. syyskuuta 1905.
Palvelus

Ensimmäisessä maailmansodassa alus kuului laivaston 4. laivueeseen, joka palveli Itämerellä vuonna 1915. Miehistövajeen takia laivue siirrettiin satamapalvelukseen ja sen henkilöstö sijoitettiin muille aluksille. Sodan päätyttyä alus jatkoi palvelustaan Reichsmarinessa. Aluksen höyrykattilat uusittiin ja se muutettiin radio-ohjatuksi maalilaivaksi.
Toisen maailmansodan päätyttyä alus luovutettiin 1946 sotakorvauksena Neuvostoliitolle, joka nimesi sen Tseliksi. Aluksen kohtalosta ei ole tarkempia tietoja.
Hervey le Breton

Hervey le Breton (k. 30. elokuuta 1131) oli bretagnelainen kirkonmies, josta tuli Bangorin ja myöhemmin Elyn piispa. Hän oli vuonna 1109 perustetun Elyn hiippakunnan ensimmäinen piispa.
Tausta

Eräiden lähteiden mukaan Hervey oli Vilhelm Punaisen kappalainen, vaikka asiasta ei ole täyttä varmuutta. Kuningas nimitti hänet Bangoriin piispaksi aikana jolloin Canterburyn arkkipiispan virka oli täyttämättä, minkä vuoksi hänet vihki virkaan Yorkin arkkipiispa Thomas I Bayeuxlainen. Arkkipiispa Anselmin vastustuksen vuoksi kuningas Henrik I ei onnistunut siirtämään häntä Lisieux'n piispaksi. Walesilaiset nousivat kapinaan normannivalloittajiaan vastaan vuonna 1094 komentajanaan Gruffydd ap Cynan ja olivat karkottaneet piispan hiippakunnasta vuosisadan loppuun mennessä.
Siirto Elyyn

Le Breton asetettiin virkaan Elyssä lokakuussa 1109. Elyn ja Exningin välinen maantie, joka helpotti pyhiinvaeltajien pääsyä Æthelthryth muistoalttarille, rakennettiin Herveyn käskystä.
Hervey kuoli 30. elokuuta 1131 ja hänet on haudattu Elyn tuomiokirkkoon. Hänen veljenpoikansa William Brito nimitettiin Elyn arkkidiakoniksi noin vuonna 1110.
Hermonassa

| Hermonassa> Ἑρμώνασσα |
| --- | --- |
 Hermonassan arkeologista aluetta.
Sijainti
 Hermonassa
Koordinaatit:  45°13′04″N, 36°43′08″E
Valtio:  Venäjä
Paikkakunta:  Taman, Krasnodar
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 580/570 eaa.–
Huippukausi:  300–200-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Bosporoksen valtakunta Rooman valtakunta Bysantin valtakunta
Alue:  Sindike, Skyytia
Aiheesta muualla
  Hermonassa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hermonassa (m.kreik. Ἑρμώνασσα, Hermōnassa) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Skyytiassa nykyisen Venäjän alueella. Se sijaitsi nykyisen Tamanin kaupungin paikalla.
Maantiede

Hermonassan kaupunki sijaitsi Sindikessä Fanagorian ja Gorgippeian kaupunkien välissä Kimmeroksen Bosporoksen (nyk. Kertšinsalmi) itärannalla Maiotiin järven sisäänkäynnillä. Se oli lähellä nykyisen Tamanin niemimaan kärkeä, Tamaninlahden etelärannalla. Hermonassan kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Historia

Hermonassa oli kreikkalainen siirtokunta ja perustettiin arkaaisella kaudella noin vuonna 580–570 eaa. Perustajien esitettiin antiikin aikana olleen joko joonialaisia tai Mytilenestä tulleita aiolialaisia. Tätä on selitetty sillä, että joonialaisten siirtokuntalaisten joukkoon olisi liittynyt myös joitakin aiolialaisia. Ainakin pääosa kaupungin asukkaista vaikuttaa olleen joonialaista alkuperää. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Hermōnaseitēs (Ἑρμωνασείτης).
Klassiselta kaudelta 400-luvulta eaa. lähtien Hermonassa oli osa Bosporoksen valtakuntaa, ja Pantikapaionin alaisuudessa. Kaupungin huippuaikaa olivat 300–200-luvut eaa. Se oli olemassa vielä roomalaisella kaudella. Keskiajalla samalla paikalla sijaitsi Tmutarakanin kaupunki.
Rakennukset ja löydökset

Hermonassan paikalta on tunnistettu arkeologisia kerrostumia arkaaiselta roomalaiselle kaudelle ja keskiajalle saakka. Kaupunki on ollut ympäröity muureilla, jotka ajoitetaan klassiselle kaudelle. Kaupungissa arvellaan olleen Efesoksen Artemiille omistettu temppeli. Siellä oli kultit ja näin oletettavasti myös pyhäköt myös Apollon Ietrokselle, Apollon Prostateelle ja Apollon Delfiniokselle. Arkeologisiin löytöihin lukeutuu useiden rakennusten ja katujen jäänteitä sekä nekropolis eli hauta-alue, jonka haudat ajoittuvat 500–400-luvuille eaa. Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on Eremitaašissa ja Kiovan museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hermonassan/Tmutarakanin arkeologinen kohde Wikimedia Commonsissa
Hermonassa-Tmutarakanin arkeologisia kaivauksia.
Hermonassan raunioita.
Hiekkajalkakuukunen

| Hiekkajalkakuukunen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Agaricaceae
Suku::  Tulostoma
Laji::  brumale
Kaksiosainen nimi
 Tulostoma brumale  Pers. 
Katso myös
   Hiekkajalkakuukunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hiekkajalkakuukunen (Tulostoma brumale) on pallomainen kellanvalkea ja vanhemmiten vaalea kuukuslaji. Se viihtyy kalkkipitoisessa hiekassa ja kalkkikivikallioilla. Laji kasvaa harvinaisena Lounais-Suomen kalkkimailla.
Hevoseläimet

| Hevoseläimet |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Kavioeläimet Perissodactyla
Heimo::  Hevoseläimet Equidae  Gray, 1821
Suku::  Equus  Linnaeus, 1758
Katso myös
   Hevoseläimet Wikispeciesissä   Hevoseläimet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hevostamma (Equus caballus caballus) imettää varsaa.
Hevoseläimet eli aasit, hevoset ja seeprat (Equidae) on kavioeläimiin kuuluva, hevosen kaltaisten eläinten heimo. Kaikki heimon nykyiset lajit kuuluvat sukuun Equus. Hevoseläimiin kuuluvat sekä luonnonvaraiset että ihmisen kesyttämät hevoset, aasit ja seeprat.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että heimon suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin hevoset.
Lajit

Hevoseläinten heimoon kuuluu kahdeksan lajia, joilla on lukuisia alalajeja.
Hevonen (Equus caballus)
Afrikanvilliaasi (Equus asinus)
Aasianvilliaasi (Equus hemionus)
Kiangi (Equus kiang)
Aroseepra (Equus burchellii)
Kvagga (Equus quagga)   †
Grevynseepra eli kuningasseepra (Equus grevyi)
Vuoriseepra (Equus zebra)
Hienoviuhkalehti

| Hienoviuhkalehti |
| --- | --- |
 Hienoviuhkalehti akvaariossa
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Lahko::  Nymphaeales
Heimo::  Viuhkalehtikasvit Cabombaceae
Suku::  Viuhkalehdet Cabomba
Laji::  aquatica
Kaksiosainen nimi
 Cabomba aquatica  Aubl. 
Katso myös
   Hienoviuhkalehti Wikispeciesissä   Hienoviuhkalehti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hienoviuhkalehti eli jättiviuhkalehti eli isoviuhkalehti (Cabomba aquatica) on viuhkalehtikasvien (Cabombaceae) heimoon kuuluva kasvilaji, jota monet pitävät akvaariokasvina.
Hienoviuhkalehteä on akvaariossa helppo kasvattaa pistokkaista. Hienoviuhkalehden valontarve on runsas, ja se tarvitsee kovahkoa vettä. Veden tulisi olla hapanta, ja sen lämpötilan 15–28 celsiusastetta.
Pekka Hieta

Pekka Hieta (s. 21. syyskuuta 1953 Kemijärvi) on suomalainen entinen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Hieta edusti urallaan Kuopion Palloseuraa 1971–1973, Kuusysiä 1974 ja Kopareita 1975–1981. Hän pelasi kymmenen kauden aikana kaikkiaan 193 pääsarjatason ottelua. Maajoukkueessa Hieta pelasi kolme maaottelua vuosina 1977–1979.
Hieta on toiminut pelaajauran jälkeen maalivahtivalmentajana muun muassa Kuopion Palloseurassa.
Hieta tunnettiin pelikentillä lempinimellä ”Pulu”.
Hieronymus Aleander

Aleander.
Hieronymus Aleander, tunnetaan myös nimillä Girolamo Aleandro tai Jerome Aleander, (13. helmikuuta 1480 – 1. helmikuuta 1542) oli italialainen kardinaali, joka nimitettiin virkaansa in pectore.
Aleander syntyi Mottan kaupungissa, lähellä Venetsiaa. Opiskeltuaan Venetsiassa hän toimi jonkin aikaa Ranskassa, kunnes siirtyi Roomaan. Siellä hän toimi Vatikaanin kirjaston palveluksessa. Myöhemmin hän lähti paavin lähettiläänä Saksaan, missä hän muun muassa osallistui Wormsin valtiopäiville ja oli johtamassa Martti Lutheria vastustavaa joukkoa. Saksassa hän myös vastasi yhdessä Johann Eckin kanssa Lutheria vastaan kirjoitetun pannauhkausbullan julkaisemisesta.
Seuraavat vuotensa Aleander matkusti jälleen ympäri Eurooppaa katolisen kirkon asialla. Käytyään Alankomaissa hän siirtyi lähettilääksi Ranskan Frans I:n hoviin. Kuninkaan seurassa hän joutui sotavangiksi Pavian taistelun yhteydessä vuonna 1525. Aleander kuitenkin vapautettiin raskaita lunnaita vastaan. Seuraavaksi hän sai jälleen toimia Saksassa, missä Lutherin alullepanema uskonpuhdistus levisi. Vuonna 1536 paavi Paavali III teki Aleanderista kardinaalin in pectore, ja muutamaa vuotta myöhemmin nimitys julkistettiin. Hieronymus Aleander menehtyi 1. helmikuuta 1542 ollessaan Roomassa.
Hetula (valas)

Hetuloita
Hetulat tai valaanluu ovat hetulavalaiden kitalaessa roikkuvia, sarveisaineesta rakentuneita levyjä, joiden avulla ne siivilöivät ravintoa nieluunsa. Hetulavalaat syövät vain pieniä eläimiä, joiden syömiseen hampaat eivät soveltuisi.
Rakenne

Hetulat ovat muodoltaan kolmikulmaisia ja ohuita. Lajista riippuen niillä on pituutta 0,5–4 metriä. Niitä on 250–400 kappaletta vierekkäin, noin sentin välein, muodostaen eräänlaisen kamman. Yksi hetula voi olla painoltaan jopa 90 kg. Niiden sisäreuna muodostuu ripsimäisistä sukasista, joiden läpi ravinto siivilöityy vedestä.
Mitä pidemmät hetulat ovat, sitä pienempien saaliseläinten siivilöimiseen ne sopivat. Harmaavalaan lyhyet ja paksut hetulat sopivat ravinnon hankkimiseen pohjasta. Silovalaiden suuret, jopa 4 metrin pituiset hetulat sopivat planktonin syöntiin ja uurteisvalaiden lyhyemmät ja paksummat hetulat sopivat parvikalojen syöntiin. Kokoeroja löytyy myös saman lajin valailla; esimerkiksi pohjoisen pallonpuoliskon ryhävalaat syövät pääasiassa kaloja ja muita suurempia eläimiä, joten niillä ne ovat noin 50 cm pitkät, kun taas eteläisellä pallonpuoliskolla asustelevien, krilliä syövien ryhävalaiden hetulat ovat metrin pituiset.
Käyttö

Hetulavalas ahmaisee suuren määrän vettä (jopa 60 000 litraa kerralla), joka sisältää paljon pienikokoista eläinravintoa, useimmiten planktoneläimiä (kuten hankajalkaisia ja krillejä), mutta joidenkin valaiden hetulat soveltuvat myös parvikalojen (kuten sillien ja sardiinien) ja äyriäisten syöntiin. Valas puristaa veden pois suustaan laittamalla leuat yhteen, supistamalla kurkkulihaksiaan tai liikuttamalla kieltään, ja ravinto jää hetuloiden sisäpinnan säikeisiin. Niistä se irrottaa ravinnon kielen avulla ja nielaisee sen.
Hertha (nimi)

| Hertha, Herta |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Hertta
Nimen alkuperä:  Nerthus-jumalattaren nimi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hertha on saksalaisperäinen naisen etunimi, josta tunnetaan myös lyhyempi kirjoitusasu Herta. Nimen suomalainen muunnos on Hertta.
Hertha-nimi viittaa muinaisgermaaniseen Nerthus-jumalattareen. Roomalainen historioitsija Tacitus mainitsi Nerthuksen Germania-teoksessaan, mutta hänen tekstinsä vaikeaselkoisuus johti siihen, että nimi luettiin väärin, muodossa ”Herthus”. Naisennimi Hertha on johdettu tästä virheellisestä kirjoitusasusta.
Ruotsissa Hertha on tullut käyttöön kastenimenä 1820-luvun alussa. Nimen yleistymiseen on vaikuttanut Fredrika Bremerin naisasiaromaani Hertha (1856). Hertha-nimi tunnetaan myös Esaias Tegnérin runosta.
Nimi Suomessa

Nimiasut Hertha ja Herta ovat Suomessa harvinaisia. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on vuoteen 2021 mennessä kirjattu noin 30–50 Hertha-nimistä ja noin 80–90 Herta-nimistä naista.
Herta-nimi sisältyi ruotsinkieliseen almanakkaan vuosina 1908–1949. Nimipäivä oli 4. marraskuuta.
Tunnettuja Herthoja

Hertha Ayrton (1854–1923), brittiläinen fyysikko
Hertha ”Hedy” Bienenfeld (1907–1976), itävaltalainen uimari
Hertha Sponer (1895–1968), saksalainen fyysikko
Hertha Töpper (1924–2020), itävaltalainen oopperalaulaja
Tunnettuja Hertoja

Herta Bothe (1921–2000), saksalainen keskitysleirivartija
Herta Idman (1890–1942), suomalainen tanssija
Herta Müller (s. 1953), romaniansaksalainen kirjailija ja Nobelin kirjallisuuspalkinnon saaja
Herta Oberheuser (1911–1978), saksalainen natsilääkäri