stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tasavalta
Poliittinen järjestelmä > Presidenttijohtoinen tai parlamentaarinen järjestelmä > Presidenttijohtoinen tasavalta

Presidenttijohtoiseksi kutsutaan sellaista tasavaltaa, jossa presidentti toimii sekä valtionpäänä että hallituksen johtajana. Presidenttijohtoisessa järjestelmässä ei yleensä ole erillistä hallituksen päämiestä, vaan presidentti johtaa maassaan toimeenpanovaltaa käyttävää hallitusta. Presidentillä voi tämän lisäksi olla myös muita valtaoikeuksia. Valtaoikeuksiin kuuluu usein veto-oikeus parlamentin hyväksymiin lakeihin, korkeimpien tuomioistuinten tuomareiden nimittäminen tai asevoimien ylipäälikkyys.
Presidenttijohtoinen järjestelmä on historiallisesti peräisin Yhdysvalloista, jossa se omaksuttiin pian Yhysvaltain itsenäistyttyä. Sittemmin järjestelmä on levinnyt laajalle. Erityisesti monet 1980- ja 1990- luvuilla demokratisoituneet valtiot ovat ottaneet valtiomuotoonsa mallia yhdysvaltalaisesta järjestelmästä ja omaksuneet siten myös presidentin laajat valtaoikeudet osaksi perustuslakiaan.
Poliittinen järjestelmä > Presidenttijohtoinen tai parlamentaarinen järjestelmä > Parlamentaarinen tasavalta

Parlamentaarinen järjestelmä tarkoittaa tasavaltaa, jossa presidentti ei toimi toimeenpanovaltaa käyttävän hallituksen johtajana. Lisäksi parlamentaarisessa järjestelmässä hallitus on vastuussa presidentin sijasta parlamentille. Hallituksen päämiestä kutsutaan tämän kaltaisissa järjestelmissä usein pääministeriksi. Parlamentaarinen järjestelmä on tyypillinen etenkin Länsi-Euroopan tasavalloille. Myös Suomen nykyinen perustuslaki on parlamentaarisen järjestelmän mukainen.
Tyypillisesti pääministeri on parlamentaarisessa tasavallassa valtion merkittävin vallankäyttäjä. Presidentin tehtävä voi olla täysin seremoniallinen, tai ainakin hänen valtaoikeutensa ovat huomattavasti rajallisemmat kuin presidenttijohtoisessa tasavallassa. Järjestelmä muistuttaakin läheisesti perustuslaillista monarkiaa, jossa valtionpäällä ei ole juuri poliittista valtaa, ja tosiasiallisena vallankäyttäjän toimii parlamentin valitsema pääministeri.
Poliittinen järjestelmä > Presidenttijohtoinen tai parlamentaarinen järjestelmä > Semipresidentiaalinen tasavalta

Presidenttijohtoisen ja parlamentaarisen järjestelmän väliin sijoittuu malli, jossa presidentti käyttää huomattavaa poliittista valtaa, mutta hänen lisäkseen on myös erillinen pääministerin virka. Näin on esimerkiksi Ranskassa. Pääministerin nimittää Ranskan presidentti, mutta ollakseen toimintakykyinen, tulee pääministerin myös nauttia parlamentin luottamusta. Järjestelmä johtaa tilanteeseen, jossa presidentti toimii merkittävänä sisäpoliittisena vallankäyttäjän silloin, kun häntä tukeva puolue nauttii parlamentin enemmistöasemasta. Poliittisesti epäedullisessa tilanteessa presidentti voi kuitenkin joutua nimittämään sellaisen pääminsiterin, jonka poliittinen linja eroaa presidentin omasta linjasta. Tällöin presidentin asema rajoittuu pitkälti ulkopolitiikan johtamiseen, kun taas pääministeri johtaa sisäpoliittista päätöksentekoa.
Ranskan ulkopuolella semipresidentiaalinen järjestelmä saavutti suosiota lukuisissa Itä-Euroopan maissa Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen. Nykyään semipresidentiaalisia järjestelmiä esiintyy esimerkiksi Venäjällä, Puolassa ja Bulgariassa.
Tasavaltalaisuus aatteena

Tasavaltalaisuus on poliittinen aate tai ideologia, jonka mukaan kansalaisten vapaus toisten ihmisten tai valtion mielivaltaisesta vallankäytöstä on keskeinen poliittinen arvo. Usein tasavaltalaisuuteen liittyviä piirteitä ovat myös poliittisesti aktiivisen kansalaisuuden arvostus, vallanpitäjien korruption kritiikki, sekoitetun valtiomuodon eli toisiaan tasapainottavien instituutioiden tavoittelu, laillisuusperiaatteen korostaminen, sekä pyrkimys kytkeytyä antiikin tasavaltojen historialliseen traditioon.
Nykyisen kaltainen tasavaltalaisuus alkoi muovautua uuden ajan Euroopassa. Sen varhaisia edustajia olivat esimerkiksi Niccolò Machiavelli, John Milton ja Montesquieu. Edelleen tasavaltalaista aatetta kehittivät ja edistivät esimerkiksi Thomas Jefferson ja John Adams.
Edellä kuvatuista yhteisistä piirteistä huolimatta tasavaltalaisuus ei muodosta tarkkarajaista ja yhtenäistä poliittista aatetta. Osa tasavaltalaisista korostaa poliittisen vapauden toteutumista nykyaikaisten yhteiskuntien kontekstissa, kun taas klassinen tasavaltalaisuus painottaa enemmän kansalaishyveiden merkitystä ja antiikin poliittisen tradition arvoa.
Esimerkkejä tasavalloista

Pelkkä tasavalta – Esimerkiksi Suomi, Ranska ja Turkki.
Liittotasavalta, konfederaatio tai federaatio – nimitykset merkitsevät tasavaltaisten valtioiden muodostamaa liittoa. Esimerkiksi: Itävalta, Brasilia, Saksa, Intia, Yhdysvallat, Venäjä ja Sveitsi.
Islamilainen tasavalta – Afganistanin, Pakistanin ja Iranin kaltaisia valtioita, joita hallitaan islamilaisen lain mukaisesti.
Arabitasavalta – esimerkiksi Syyria, jonka nimi viittaa Ba'ath arabihallitukseen.
Kansantasavalta – mm. Kiina ja Pohjois-Korea. Nimitys, joka oli tavallinen monilla entisillä kommunistisilla valtioilla.
Demokraattinen tasavalta – Nimitys, jota ovat käyttäneet eräät kommunistiset valtiot, sekä eräät entiset siirtomaat itsenäistymisensä jälkeen. Esimerkiksi entinen Saksan demokraattinen tasavalta ja Kongon demokraattinen tasavalta.
Vapaavaltio – Käytetään joskus valtiosta, joka on siirtymävaiheessa monarkiasta tasavaltaan. Irlannin tasavaltalaishallitus käytti nimitystä Irlannin vapaavaltio, kun Irlanti oli vielä osa Brittiläistä imperiumia.
Venezuela on vuoden 1999 jälkeen ottanut käyttöön nimityksen Venezuelan bolivaarinen tasavalta.
Esiintyy myös nimiä, jotka perustuvat perinteisiin ja historiaan. Esimerkiksi Uruguayn virallinen nimi on "Uruguayn itäinen tasavalta".
Kirjallisuutta

Jean-Jacques Rousseau, Du Contrat Social, ou Principes de Droit Politique (1762) suom. J.V. Lehtonen 1997.
Everdell, William R.: The End of Kings: A History of Republics and Republicans University of Chicago Press. Arkistoitu 15.1.2007. Viitattu 30.12.2006. (englanniksi)
van Gelderen, Martin & Skinner, Quentin eds.: Republicanism: A Shared European Heritage, v1, Republicanism and Constitutionalism in Early Modern Europe, Cambridge: Cambridge U.P., 2002
van Gelderen, Martin & Skinner, Quentin eds.: Republicanism: A Shared European Heritage, v2, The Values of Republicanism in Early Modern Europe, Cambridge: Cambridge U.P., 2002
Pettit, Philip: Republicanism: A Theory of Freedom and Government, NY: Oxford U.P., 1997, ISBN 0-19-829083-7; Oxford: Clarendon Press, 1997.
Monera, Frédéric: L'idée de République et la jurisprudence du Conseil constitutionnel – Paris : L.G.D.J., 2004 - (Arkistoitu – Internet Archive);
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sitaatteja aiheesta Tasavalta Wikisitaateissa
Eforit olivat Spartassa kansankokouksen valitsemia virkamiehiä, joiden tehtävä oli kontrolloida kuninkaiden vallankäyttöä.
Dogen palatsi Venetsiassa
Oliver Cromwell (1599-1658)
Tasavallan allegoria Pariisissa. Ranskan symboli Marianne käsissään oliivipuun oksa sekä Ihmis- ja kansalaisoikeuksien julistus.
Valtiomuotoja maailman eri maissa. Presidenttijohtoinen järjestelmä sinisellä, semipresidentiaalinen keltaisella ja parlamentaarinen oranssilla.
Sagan om Ringen

| Sagan om Ringen Bo Hansson |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1970
 Tuottaja(t): Bo Hansson, Anders Lind
muut julkaisut
|   | Sagan om Ringen 1970 | Ur trollkarlens hatt 1972 |
Sagan om Ringen joka tunnetaan myös sen englanninkielisellä nimellä "Music Inspired by Lord of the Rings" on säveltäjä ja muusikko Bo Hanssonin albumi vuodelta 1970. Se oli samalla hänen ensimmäinen sooloalbuminsa. Albumi julkaistiin 1972 Britanniassa. Albumista tuli menestys sekä kotimaassa Ruotsissa että Britanniassa ja Yhdysvalloissa, ja se on hänen tunnetuin albuminsa. Vuonna 2009 albumi pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Musiikki

Albumi sai nimensä mukaisesti inspiraationsa J. R. R. Tolkienin fantasiatarinasta Taru sormusten herrasta, jonka ruotsinkielinen versio on nimeltään Sagan om ringen. Hansson joutui lukemaan sen useita kertoja, mutta teoksen avauduttua se teki häneen syvän vaikutuksen.
Musiikki on kokonaan instrumentaalia. Lauluosuuksia oli tarkoitus käyttää muutamilla kappaleilla, mutta kirjan kustantaja ei antanut tähän lupaa. Hansson kokikin hankalaksi ilmaista tekstistä saamiaan selkeitä mielikuvia pelkästään instrumenteilla. Toisaalta Tolkienin luoman maailman rikkaus asetti rajan sille, mitä levyllä kannattaisi yrittää toteuttaa. Hansson valitsi tarinasta henkilöitä, paikkoja ja tapahtumia joiden perustalle teki sävellykset.
Albumin ehkä tunnetuin kappale on "De svarta ryttare/Flykten till vadstället" eli "The Black Riders/Flight to The Ford. Harvemmin tarinan esillä olleista hahmoista "Tom Bombadil" on saanut nimikkokappaleen.
Toteutus ja julkaisu

Talouden sanelemana alkuperäiset äänitykset tehtiin vaatimattomalla 4-raitanauhurilla mökillä Äglössä Tukholman saaristossa. Tuottajana toimivat Hansson ja Anders Lind, jonka ammattitaito mahdollisti riittävän laadukkaan tuloksen. Hansson soitti kosketinsoittimia, kitaraa ja bassoa. Rumpalina ja lyömäsoittajana oli Rune Carlsson. Muut muusikot olivat saksofonisti Gunnar Bergsten ja huilisti Sten Bergman. Äänitykset viimeisteltiin 8-raitastudiossa laitteen "kokeilun" yhteydessä ja miksattiin Ruotsin radion studiossa.
Albumin julkaisi Ruotsissa 1970 Silence records -yhtiö. Britanniassa levyn julkaisi Charisma-yhtiö 1972 nimellä Music inspired by Lord Of The Rings, sillä lupaa kirjan nimen käyttöön sellaisenaan ei saatu.
Haastattelussa 1976 todetaan, että yhtiön johtaja Tony Stratton-Smith olisi vaatinut albumin äänitystä uudelleen 8-raitaisella nauhurilla, mikä olisi tehty ja "Lord of The Rings" olisi näin teknisesti eri versio kuin "Sagan om Ringen" Albumi oli menestys sekä Ruotsissa että Britanniassa ja myös Yhdysvalloissa
Kappaleet

Musiikkinäytteet
Osa introsta sekä pääteema
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Suomessa on saatavana molempia versioita. Kappaleluettelossa ovat sekä alkuperäiset ruotsinkieliset että englanninkieliset nimet.
Kaikki sävellykset ovat Bo Hanssonin tekemiä. Luettelo perustuu Lp - versioihin
| A- puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Första vandringen - Leaving Shire | 3.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Den gamla skogen/Tom Bombadill - The Old Forest/Tom Bombadil | 3.53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | I Skuggornas rike - Fog on the Barrow Downs | 2.31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | De svarta ryttarna/Flykten till vadstället - The Black Riders/Flight to the Ford | 4.07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | I Elronds hus/Ringen vandrar söderut - At the House of Elrond/The Ring Goes South | 4.42 |  |  |  |  |  |  |  |
| B - puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | En vandring i mörker - A Journey in the Dark | 1.12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | "Lothlórien" | 4.00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Skuggfaxe - Shadowfax | 0.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Rohans horn/Slaget vid Peleonnors slätter - The Horns of Rohan/The Battle of The Pelennor Fields | 4.00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Drömmar i Läkandets hus - Dreams in the Houses of Healing | 1.58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Hemfärden/Fylke rensas - Homeward Bound/The Scouring of the Shire | 2.56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | De grå hamnarna - The Grey Haven | 5.07 |  |  |  |  |  |  |  |
Muusikot

Bo Hansson, urut, syntetisoija, kitarat, basso
Rune Carlsson, rummut, lyömäsoittimet
Gunnar Bergsten, saksofoni
Sten Bergman, - huilu
Čačak

| Čačak (Чачак) |
| --- | --- |
 Näkymä Čačakista.
 lippu:  vaakuna
 Čačak
 Koordinaatit: 43°53′00″N, 20°21′00″E 
Valtio:  Serbia
Piirikunta:  Moravica
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  636 km²
Väkiluku (2011):  72 148
 – Väestötiheys:  113 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Čačak (serb. Чачак) on kaupunki Serbian keskiosassa. Se on Moravican aluepiirin (okrug) pääkaupunki. Vuonna 2011 kaupungin väkiluku oli 72 148.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Čačak Wikimedia Commonsissa
Cole Hocker

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Cole Hocker vuonna 2020 |  Cole Hocker vuonna 2020 |  Cole Hocker vuonna 2020 |  |
Maa:  Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | 1 500 m |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2024 | 1 500 m |  |
Cole Hocker (s. 6. kesäkuuta 2001 Indianapolis, Indiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen 1 500 metrin juoksun olympiavoittaja ja nykyinen olympiaennätyksen haltija. 178 senttimetriä pitkä Hocker kilpailee myös 5 000 metrillä. Hänen valmentajanaan toimii Ben Thomas.
Oregonin yliopistossa opiskellut Hocker kilpaili ensimmäistä kertaa olympialaisissa vuonna 2021 Tokiossa, jossa hän sijottui 1 500 metrillä finaalin kuudenneksi. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän oli samalla matkalla kuudes. Vuoden 2024 sisäratojen MM-kilpailuista Glasgow'sta Hocker saavutti hopeaa 1 500 metriltä ajalla 3.36,69.
Hocker voitti olympiakultaa 1 500 metrin juoksussa vuoden 2024 kesäolympialaisissa Pariisissa. Hän juoksi finaalissa uuden olympiaennätyksen 3.27,65. Tulos on myös Pohjois-Amerikan ennätys ja maailman kaikkien aikojen seitsemänneksi paras aika 1 500 metrillä.
Henkilökohtaiset ennätykset

800 metrin juoksu: 1.45,63 (Gresham 2024)
1 500 metrin juoksu: 3.27,65 (Pariisi 2024, OR, AR)
Mailin juoksu: 3.48,08 (Eugene 2023)
5 000 metrin juoksu: 12.57,82 (Boston, hallissa)
Saaristomeren kansallispuisto

Saaristomeren kansallispuiston tunnus
| --- | --- |
Sijainti:  Paraisten ja Kemiönsaaren alueella Suomi
Pinta-ala:  500 km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  1983
Kävijämäärä:  78 800 (2023)
Hallinto:  Metsähallitus
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Jurmon saarta
Saaristomeren kansallispuisto on Paraisten kaupungissa ja Kemiönsaaren kunnassa, Varsinais-Suomessa sijaitseva kansallispuisto. Kansallispuisto on perustettu vuonna 1983 ja sen pinta-ala on 500 km². Aluetta hoitaa muiden Suomen kansallispuistojen tapaan Metsähallitus.
Saaristomeren kansallispuiston maisemaa hallitsevat laajat saaristot, jotka koostuvat kallioluodoista ja metsäisistä saarista sekä suurista selkävesistä. Puistoon voi tutustua useiden luontopolkujen, Saaristomeren luontokeskus Sinisimpukan ja Saaristokeskus Korpoströmin avulla. Alueella liikutaan omalla veneellä, venematkalla tai saariston yhteysaluksilla.
Kansallispuistoa ympäröi laajempi yhteistoiminta-alue, jonka sisäpuolella sijaitsevat valtion omistamat alueet muodostavat kansallispuiston. Puisto on Unescon vuonna 1994 perustaman Saaristomeren biosfäärialueen ydinosa. Puisto sai vuonna 2007 WWF:n kansainvälisen PAN Parks -sertifikaatin.
Historia > Ruotsalaisväestö kansoittaa saariston

Saaristomeren väkiluku alkoi kasvaa tuntuvasti 1200-luvun loppupuoliskolta alkaen, kun ruotsalaisväestöä siirtyi sinne Keski-Ruotsin itäosista Sveanmaalta, eteläisestä Norlannista ja Götanmaalta. Saaristomeren kansallispuiston yhteistoiminta-alueen nykyisistä kylistä noin puolet oli jo keskiajalla asutettuja.
Saaristomeren asukasluku jatkoi nousuaan 1500-luvun puoliväliin asti, jonka jälkeen se alkoi vähetä nopeasti. Ihmismäärä oli käynyt liian suureksi ja sen aikaisilla menetelmillä ei pystynyt elättämään kaikkia. Olot saaristossa olivat käyneet karuiksi ja myös sodat sekä kulkutaudit vaivasivat yhteisöjä. Isoviha ja rutto varjostivat saaristolaisten elämää 1700-luvun alkupuolella.
Suurin osa ulkosaariston arkeologisista löydöistä liittyy kalastuselinkeinoon. Tällaisia ovat muun muassa tilapäisasumuksena käytetyt tomtning-jäännökset, labyrintit, veneenvetopaikat, kiviuunit ja kallioon hakatut merkit. Tomtning-jäännökset ovat yöpymissuojia tai varastorakennuksia, joita kalastajat rakensivat väliaikaisille paikoilleen. Kalastusmatkat olivat usein pitkiä, joten suoja oli elinehto saariston ankarissa säissä. Nykyaikaan näistä suojista on useimmiten säilynyt vaakasuora, raivattu lattia-ala, ja sitä ympäröivä lohkareista ladottu muuri. Joskus myös kallionseinämiä on käytetty rakennuksen osana.
Jurmon saarelta löytyvät muinaisjäännökset, niin kutsutut munkinkehät, ruotsiksi munkring, ovat Saaristomeren tutkituimpia muinaisjäännöksiä. Munkinkehät ovat neljä pyöreää kivikehää, joiden arvoitusta on yritetty ratkaista jo 1700-luvulla, jolloin niitä epäiltiin kökarilaisten munkkien rakentamiksi. Tieto saattaa pitää paikkansa, sillä tutkimukset ovat osoittaneet, että keskiajalla fransiskaaniveljiä asui Kökarissa 1300-luvun lopulta 1530-luvulle saakka, jolloin Kustaa Vaasa lakkautti luostarin. Yhden tulkinnan mukaan kehät saattaisivat olla munkkien kalastusmatkojen tilapäisasutuksiin liittyviä tomtning-jäännöksiä.
1800-luvun puolivälissä tekniset uudistukset helpottivat myös ulkosaaristolaisten elämää. Modernit kalastustavat, kuten koukku ja ajoverkot helpottivat kyläläisten työtaakkaa, ja uusia välineitä pystyttiin käyttämään myös kylien ulkopuolella. Alueelle tuli uutta asutusta ja väkiluku kasvoi nopeasti.
1900-luvun alussa ihmisiä muutti saaristosta kaupunkiin toimeentulon perässä. Ensimmäisenä autioituivat kaukaisimmat ja karuimmat torpat. Ulkosaaristo pysyi asutettuna aina 1950-luvulle saakka, jonka jälkeen useimmat tilat autioituvat. Autioitumisen seurauksena karjan, hevosten ja lampaiden laidunnus saarilla loppui, ja entiset pellot, niityt ja kedot metsittyivät ja kasvoivat vähitellen umpeen. Myös vanha rakennuskanta rappeutui. 1970-luvulla kesämökkiläiset ihastuivat Saaristomereen ja uusia asukkaita virtasi taas saaristoon.
Eläimistö

Saaristomeren kansallispuiston eläimistö tunnetaan varsin hyvin säännöllisten laskentojen ja tutkimusten ansiosta. Nisäkäslajeja on tavattu 25, joista yleisimpiä ovat muun muassa metsäpäästäinen, vaivaispäästäinen, metsäjänis, metsämyyrä, peltomyyrä, kettu, supikoira, minkki ja hirvi. Harmaahylje on runsastunut viime vuosina, norppa puolestaan vähentynyt. Kalakanta on runsas ja tavallisimpia lajeja ovat muun muassa silakka, ahven, hauki, särki, lahna, kivinilkka, kampela ja simppu. Myös linnusto on runsas ja kansallispuiston alueella on pesinyt ainakin 132 lintulajia, muun muassa runsaimpina ja näkyvimpinä kyhmyjoutsen, merimetso, sinisorsa, tukkasotka, haahka, pilkkasiipi, telkkä, isokoskelo, tukkakoskelo, meriharakka, karikukko, punajalkaviklo, rantasipi, kalalokki, merilokki, harmaalokki, lapintiira, riskilä, västäräkki, luotokirvinen, niittykirvinen, kivitasku, satakieli, pensaskerttu, hernekerttu ja varis. Vähälukuisempia mutta säännöllisiä pesimälajeja ovat myös muun muassa mustakurkku-uikku, merihanhi, valkoposkihanhi, ristisorsa, harmaasorsa, lapasorsa, merikotka, teeri, tylli, töyhtöhyyppä, lehtokurppa, merikihu, selkälokki, räyskä, kalatiira, ruokki, huuhkaja, kultarinta, kirjokerttu ja korppi. Harvinaisia tai epäsäännöllisiä pesimälajeja ovat muun muassa etelänsuosirri, suokukko, pikkutiira, etelänkiisla, sarvipöllö ja suopöllö.
Eläimistö > Minkin poisto

Saaristomeren kansallispuiston alueella 1990-luvulla alkanut minkkien poistaminen eli tappaminen on lisännyt monien lintulajien parimääriä ja parantanut pesimätulosta. Tutkituista 22:sta saaristolintulajista neljäntoista lajin pesimäkanta lisääntyi, eräiden, kuten tukkasotkan, pilkkasiiven ja lapintiiran, kanta runsastui selvästi, kun eräiden toisten vähemmän. Vuonna 2006 alkoi minkkien poisto myös Dragsfjärdin Vänön alueella, ja tulokset osoittavat, että eräiden lintulajien pesimäkannat runsastuivat nopeasti ja paljon.
Kulkuyhteydet

Saaristomeren kansallispuistossa liikutaan yhteysaluksilla tai veneellä. Yhteistoiminta-alueen asutuille saarille on yhteysalusliikenne. Yhteysaluksella pääsee muun muassa Holman, Jurmon ja Berghamnin saariin, joissa on kansallispuiston palveluja. Kemiönsaaren Dragsfjärdin Kasnäsissa sekä Nauvon Prostvikissa ja Pärnäisissa sijaitsevat yhteysalusten lähtöpaikat ovat maanteitse saavutettavissa, ja niihin on linja-autoyhteydet. Sinisimpukan luontokeskukseen ja Saaristokeskus Korpoströmiin pääsee maanteitse linja-autoilla sekä henkilöautolla.
Kirjallisuutta

Miettinen, Mika 1996: Saaristomeren kansallispuiston eteläosan ja eteläisen Selkämeren pesimälinnusto 1993. - Metsähallitus. Vantaa. ISBN 951-53-0865-8
Miettinen, Mika; Stjernberg, Torsten & Högmander, Jouko 1997: Saaristomeren kansallispuiston ja sen yhteistoiminta-alueen pesimälinnusto 1970- ja 1990-lukujen alussa. - Metsähallitus. Vantaa. ISBN 951-53-1236-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saaristomeren kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Saaristomeren kansallispuisto Metsähallitus. Viitattu 27.4.2014.
| n k Suomen kansallispuistot |
| --- | --- | --- |
|  Etelä-Konnevesi  Helvetinjärvi  Hiidenportti  Hossa  Isojärvi  Itäinen Suomenlahti  Kauhaneva–Pohjankangas  Koli  Kolovesi   Kurjenrahka  Lauhanvuori  Leivonmäki  Lemmenjoki  Liesjärvi  Linnansaari  Nuuksio  Oulanka  Pallas–Yllästunturi  Patvinsuo  Perämeri  Petkeljärvi   Puurijärvi ja Isosuo  Pyhä-Häkki  Pyhä-Luosto  Päijänne  Repovesi  Riisitunturi  Rokua  Saaristomeri  Salamajärvi  Salla  Seitseminen  Selkämeri  Sipoonkorpi  Syöte  Tammisaaren saaristo  Teijo  Tiilikkajärvi  Torronsuo  UKK  Valkmusa  |  Etelä-Konnevesi  Helvetinjärvi  Hiidenportti  Hossa  Isojärvi  Itäinen Suomenlahti  Kauhaneva–Pohjankangas  Koli  Kolovesi   Kurjenrahka  Lauhanvuori  Leivonmäki  Lemmenjoki  Liesjärvi  Linnansaari  Nuuksio  Oulanka  Pallas–Yllästunturi  Patvinsuo  Perämeri  Petkeljärvi   Puurijärvi ja Isosuo  Pyhä-Häkki  Pyhä-Luosto  Päijänne  Repovesi  Riisitunturi  Rokua  Saaristomeri  Salamajärvi  Salla  Seitseminen  Selkämeri  Sipoonkorpi  Syöte  Tammisaaren saaristo  Teijo  Tiilikkajärvi  Torronsuo  UKK  Valkmusa  |  |
Merikotka on Saaristomeren kansallispuiston tunnuseläin
FC Lahti

| Mitalit> Veikkausliiga  |
| --- | --- | --- |
|  Pronssia | 2008, 2014 |  |
Suomen Cup 
|  Hopeaa | 2002 |  |
Liigacup 
|  Kultaa | 2007, 2013, 2016 |  |
|  Hopeaa | 2004, 2005 |  |
FC Lahti on lahtelainen jalkapalloseura, jonka edustusjoukkue pelaa kaudella 2025 Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Ykkösliigassa. FC Lahti pelaa kauden kaikki kotiottelunsa Lahden stadionilla.
FC Lahti perustettiin vuonna 1996, kun FC Kuusysin ja Lahden Reippaan edustusjoukkueet yhdistettiin. Veikkausliigassa se on pelannut kausilla 1999–2010 ja uudelleen kaudesta 2012 alkaen. Seura on saavuttanut Veikkausliigan pronssia kausilla 2008 ja 2014 sekä Suomen Cupin hopeaa kaudella 2002.
Vuonna 2018 perustettiin FC Lahti A-joukkue, joka aloitti A-poikien SM-sarjassa. Joukkue korvasi Kakkosesta pudonneen FC Lahti Akatemian. Muita juniorijoukkueita A-junioreista F-junioreihin hallinnoi FC Reipas.