stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruotsin Superliiga (naisten salibandy)

| Ruotsin Superliiga Svenska Superligan |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Ruotsin Superliigan kausi 2020–2021 
 Superliigan logo.
Laji:  Salibandy
Maa(t):   Ruotsi
Perustettu:  1997
Toimitusjohtaja:  Jörgen Lindgren
Joukkueita:  14
Hallitseva mestari:  IKSU
Eniten mestaruuksia:  IKSU (7)
Alempi taso:  Allsvenskan
TV:  SportExpressen
Sivusto:  www.ssl.se
Vuoteen 2012 naisten pääsarja kulki nimellä Elitserien.
Ruotsin Superliiga (ruots. Svenska Superligan för damer), 1997-2012: Elitserien (ruots. Elitserien i innebandy för damer) on Ruotsin salibandyn naisten korkein sarjataso. Kaudella 2008–2009 sarjassa pelaa 14 joukkuetta. Naiset pelasivat elitserieniä ensimmäisen kerran kaudella 1997–1998, jolloin sarja oli jaettu maantieteellisesti pohjois- ja etelälohkoon. Molemmissa lohkoissa kahdeksan joukkuetta pelasi kaksinkertaisen sarjan.
Joukkueet 2020-2021

| Joukkue | Kaupunki | Kotikenttä | Perustettu | Päävalmentaja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Endre IF | Visby | ICA Maxi Arena | 1997 |  Philip Thiding |
| IBF Falun | Falun | Guide Arena | 1990 |  Daniel Dalbjer |
| Jönköpings IK | Jönköping | Jönköpingin urheilutalo | 1985 |  Daniel Stenmarker |
| Karlstad IBF | Karlstad | Colorama Arena | 1984 |  Jan-Erik Vaara |
| IBK Lund | Lund | Lerbäckshallen | 2003 |  Johan Gustafsson |
| Malmö FBC | Malmö | Baltiska Hallen | 1993 |  Mikael Jeppsson |
| KAIS Mora IF | Mora | Idre Fjäll Arena | 2004 |  Ulf Hallstensson |
| Nacka Wallenstam IBK | Nacka | Ormingehallen | 1985 |  Mårten Engström |
| Pixbo Wallenstam IBK | Mölnlycke | Wallenstamhallen | 1981 |  Jonas Gustavsson |
| Rönnby IBK | Västerås | Mälarenergi Arena | 1992 |  Andreas Harnesk |
| IK Sirius IBK | Uppsala | IFU Arena | 1907 |  Marko Palosaari |
| Team Thorengruppen | Uumaja | Umeå Energi Arena | 2005 |  Christoffer Suominen |
| Täby IS IBK | Täby | K-Rauta Arena | 1923 |  Maimon Abdallah |
| Warberg IC | Varberg | Sparbanken Wictory Center | 1985 |  Kent Göransson |
Tilastot ja luettelot > Mestarit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  1982–1983: Västanfors  1983–1984: Fagersta  1984–1985: Västanfors  1985–1986: Kristineberg  1986–1987: Lockerud  1987–1988: Lockerud  1988–1989: VK Rasket  1989–1990: VK Rasket  |  1990–1991: Lockerud  1991–1992: VK Rasket  1992–1993: VK Rasket  1993–1994: Sjöstad  1994–1995: Lockerud  1995–1996: Högdalen  1996–1997: Högdalen  1997–1998: Högdalen  1998–1999: Högdalen  1999–2000: Balrog  |  2000–2001: Balrog  2001–2002: Balrog  2002–2003: Balrog  2003–2004: Örnsköldsvik  2004–2005: IKSU  2005–2006: IKSU  2006–2007: Rönnby  2007–2008: IKSU  2008–2009: Balrog  2009–2010: Rönnby  |  2010–2011: Djurgården  2011–2012: IKSU  2012–2013: Rönnby  2013–2014: Djurgården  2014–2015: KAIS Mora  2015–2016: Pixbo Wallenstam  2016–2017: IKSU  2017–2018: IKSU  2018–2019: Täby FC  2019–2020: IKSU  |
Aiheesta muualla

Ruotsin Superliiga (Arkistoitu – Internet Archive)
Rainer Friman

| Rainer Friman |
| --- | --- |
 Rainer Friman Porin 450-vuotiskonsertissa 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. elokuuta 1958 (ikä 66) Pori
Ammatti:  laulaja, toimittaja
Muusikko
Aktiivisena:  1975–2019
Tyylilajit:  iskelmä, hengellinen musiikki
Levy-yhtiöt:  Selecta, Bluebird
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Rainer Rikhard Friman (s. 23. elokuuta 1958 Pori) on suomalainen laulaja, toimittaja ja kirjailija. Friman oli 1990-luvun alkupuolen menestyneimpiä suomalaisia iskelmälaulajia, jonka albumeja on myyty noin 600 000 kappaletta. Hän lopetti laulajanuransa terveysongelmien vuoksi syksyllä 2019. Friman on myös kirjailija, toimittaja, radiojuontaja ja evankelista. Hän on julkaissut seitsemän kirjaa ja toiminut useiden lehtien kolumnistina.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Romaniperheeseen syntynyt Friman vietti lapsuutensa Porissa Toejoen kaupunginosassa. Hänen isänsä Kalle Isberg oli romukauppias ja äiti Rauha Friman hoiti lapsia kotona. Friman esiintyi ensimmäistä kertaa Porin teatterissa 12-vuotiaana ja aloitti säännöllisenä avustajana kolme vuotta myöhemmin. Varsinainen laulajanura käynnistyi vuonna 1975 kristillisessä Freidiba Boodos -yhtyeessä. Friman oli lapsena innokas lukija, mutta kertoo saaneensa viimeisen koulutodistuksensa noin 14-vuotiaana.
Elämä > Ura laulajana

Friman nousi julkisuuteen vuonna 1986, jolloin hänet valittiin Seinäjoen Tangomarkkinoiden tangoprinssiksi. Debyyttialbumi Oi kuu, oi kuu ilmestyi vuoden kuluttua. Vuosina 1990 ja 1992 hän voitti Syksyn Sävel -kilpailun Jukka Koiviston kappaleilla ”Se on salaisuus” ja ”Virta vie, virta tuo”. Koivisto on säveltänyt ja sanoittanut myös suurimman osan muista Frimanin levytyksistä. 1990-luvun alussa Frimanista tuli Suomen tanssilavojen suosituin artisti ja vuosikymmenen puoliväliin mennessä hänen albumeitaan myytiin yli puoli miljoonaa. Friman on julkaissut 15 studioalbumia, joista viisi on myynyt platinaa ja kolme kultaa. Hänen menestynein albuminsa on 1989 ilmestynyt Linnut, jota on myyty 82 000 kappaletta.
1990-luvun puolivälissä Friman joutui maksamaan lähes puolen miljoonan markan verovelat ja myöhemmin tulleet uudet verorästit veivät hänet henkilökohtaiseen konkurssiin. Vuonna 1998 rankan työtahdin uuvuttama Friman pyörtyi kesken esiintymisen ja joutui sairaalaan. Lääkäri määräsi loppuunpalaneelle Frimanille vuoden pituisen sairausloman, joka jatkui lopulta kuusi vuotta. Esiintymistaukonsa aikana Friman ryhtyi kolumnistiksi ja teki ohjelmia kristilliselle radiokanavalle. Vuonna 2005 hän julkaisi Erno Enrothin, Kyösti Rothin ja Kicke Paanasen kanssa hengellisen levyn Elämän estradilla. Friman toimi myös parin vuoden ajan saarnaajana Helsingin Saalem-seurakunnassa,[lähde? ] kunnes palasi iskelmälavoille syksyllä 2006. Terveysongelmista kärsivä Friman ilmoitti lopettavansa laulajanuransa marraskuussa 2019, jolloin hän teki viimeisen keikkansa Merikarvian Merikievarissa. Sairauksien ohella Friman ilmoitti lopettamisen syyksi toimittajan työt sekä opinnot Suomen teologisessa opistossa.
Elämä > Toimittaja ja kirjailija

Friman on työskennellyt muun muassa keskustalaisten Suomenmaan ja Lallin toimittajana sekä Satakunnan Kansan ja useiden hengellisten lehtien kolumnistina. Hän on tehnyt myös ohjelmia Yleisradiolle sekä eri paikallisradioille. Frimanin viimeisin radio-ohjelma on Radio Deissä kuultava Ihmisen ääni, jota hän on toimittanut Jipun kanssa vuodesta 2016 lähtien. Friman on julkaissut seitsemän kirjaa, joiden joukossa on uskontoa ja yhteiskuntaa käsitteleviä teoksia sekä kolumnikokoelmia. Juha Nummisen kirjoittama Frimanin elämäkerta Tähti etsii taivasta ilmestyi 1995.
Keskustan Lehtimiehet myönsi vuonna 2009 Frimanille Peitsi-palkinnon näkemyksellisen journalismin edistämisestä. Kaupunkilehti Porin Sanomien yleisöäänestyksessä hänet valittiin 1990-luvulla kolmesti Vuoden porilaiseksi.
Näkemyksiä

Friman kertoo tulleensa uskoon parikymppisenä. Hän on seurakuntakäsitykseltään helluntailainen, mutta sanoo omaavansa vaikutteita myös luterilaisuudesta ja metodismista. 2010-luvulla Friman erosi evankelis-luterilaisesta kirkosta parin vuoden ajaksi. Vuonna 2006 Friman puhui televisiossa uskon ja iskelmäuran yhdistämisen vaikeuksista sekä arvosteli lehtihaastattelussa kristittyjä piirejä suhtautumisesta seksuaalivähemmistöihin, minkä johdosta hän sai lukuisia tappouhkauksia. Friman kannattaa tasa-arvoista avioliittolakia ja on kuvannut Päivi Räsäsen puheita homoseksuaaleista ”järkyttäviksi”.
Friman on arvostellut myös romaniyhteisöä muun muassa vuonna 2007 Romano-tv-ohjelman synnyttäneen kohun yhteydessä. A-Studiossa esiintyessään Friman syytti romaneita itsekritiikin puutteesta. Hänen mielestään romaniyhteisö ei voi vaatia vain oikeuksia, vaan sen on myös huolehdittava velvollisuuksista.
Friman oli pitkään Suomen Keskustan jäsen ja oli vuonna 2003 puolueen ehdokkaana eduskuntavaaleissa. Puoluelehti Suomenmaassa Friman esitti usein kovasanaista kritiikkiä keskustan johtoa kohtaan, ja seurauksena oli vuonna 2010 yhden kolumnin hyllytys. Vähän myöhemmin Friman erosi keskustasta ja liittyi sosiaalidemokraattien jäseneksi. Haastattelussa vuonna 2021 hän kertoi edustavansa arvomaailmaltaan liberaalia vasemmistoa. Hän on myös sanonut sijoittuvansa puoluekartalla vihreiden ja vasemmistoliiton välimaastoon.
Yksityiselämä

Friman on ollut kolmasti naimisissa. Hänellä on neljä tytärtä ja yksi poika, joista vanhin tytär Sarita Friman-Korpela on Suomen ensimmäinen tohtoriksi väitellyt romanitaustainen henkilö. Frimanin nuorin tytär Reija Friman valittiin Vantaan kaupunginvaltuustoon vuoden 2021 kuntavaaleissa vihreiden edustajana.
Synnyinkaupunkinsa ohella Friman on asunut pitkään Oulussa ja Helsingissä. Vuodesta 2016 lähtien hän on asunut Salossa.
Studioalbumit

Oi kuu, oi kuu (1987)
Sinä iltana tähdet... (1988)
Linnut (1989)
Venäjän taikaa (1989)
Se on salaisuus (1990)
Mutkainen tie (1991)
Rakkaimmat hengelliset laulut (1991)
Virta vie, virta tuo (1992)
Maa nauraa kukkasillaan (1994)
Hohtakoon tähdet (1995)
Olen onnellinen (1998)
Kesätaivas (2001)
Laulajan tie (2005)
Tunteet valloilleen (2007)
Tänään (2010)
Teokset

Sinulla saa olla ongelmia.  Oulu:  tekijä, 1989.  ISBN 952-90116-8-7.
Hetkissä kiinni.  Pori:  Kehitys, 1991.  ISBN 952-90321-2-9.
Friman, Rainer ; Numminen, Juha: Tähti etsii taivasta : Rainer Frimanin tarina.  Porvoo ; Helsinki : Juva:  WSOY, 1995.  ISBN 951-02036-7-X.
Friman, Rainer (toim.) ; Roth, Kyösti ; Enroth, Erno: Elämän estradilla.  Keuruu:  Aikamedia, 2004.  ISBN 951-60669-3-3.
Hyväilyjä ja sivalluksia.  Keuruu:  Aikamedia, 2005.  ISBN 951-60673-1-X.
Pakkolasku armoon.  Helsinki:  Kuva ja sana, 2005.  ISBN 951-58514-4-0.
Miehen tie.  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-33878-0.
Vastavirtaan.  Helsinki:  Maahenki, 2008.  ISBN 978-952-56524-4-4.
Aiheesta muualla

Rainer Frimanin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
PROM

PROM
PROM (lyhenne sanoista Programmable Read-Only Memory) on tietokonemuisti, joka toimii muuten samalla tavalla kuin ROM, mutta siinä ei ole dataa valmiina, vaan ennen ensimmäistä käyttökertaa se täytyy ohjelmoida ja sen jälkeen sitä ei voi enää ohjelmoida, vain lukea eli ohjelmoinnin jälkeen se käyttäytyy kuten ROM. Tämän muistin on syrjäyttänyt muut muistit kuten Flash-muisti, EPROM ja EEPROM.
Historia

Vuonna 1970 Radiation Inc esitteli 512-bittisen PROM-muistin, joka salli suunnittelijoiden "polttaa" metallilinkit ulkoisella ohjelmointilaitteella, mutta sitä voitiin ohjelmoida vain kerran.
PROM-muistia seurasi vuonna 1971 pyyhkittävä EPROM.
Ruutumonninen

| Ruutumonninen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Panssarimonnit Callichtyidae
Suku::  Scleromystax
Laji::  barbatus
Kaksiosainen nimi
 Scleromystax barbatus  (Quoy ja Gaimard, 1824) 
Katso myös
   Ruutumonninen Wikispeciesissä   Ruutumonninen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruutumonninen (Scleromystax barbatus) on panssarimonnien heimoon kuuluva kalalaji. Lajia tavataan ainoastaan Brasiliassa. Ruutumonnisen kuvasivat tieteelle ensimmäisen kerran Jean René Constant Quoy ja Joseph Paul Gaimard vuonna 1824.
Koko ja ulkonäkö

Ruutumonninen voi kasvaa korkeimmillaan noin 10 senttimetrin mittaiseksi. Yleensä sen pituus on 5 cm.
Levinneisyys ja elinympäristö

Ruutumonninen elää luonnonvaraisena kaikkialla Brasiliassa. Ruutumonnista pidetään myös akvaariokalana.
Salme Vuorinen

Salme Ingegerd Vuorinen (o.s. Kokkonen, myöh. Aallos; 1. marraskuuta 1913 – 26. joulukuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen kirjailija ja kommunisti, joka oli mukana kielletyn Suomen Kommunistisen Puolueen toiminnassa 1930–1940-luvulla. Hänen puolisonsa oli jatkosodan ajan vangittuna ollut Harry Vuorinen, jonka vankeusaikaiset päiväkirjat Vuorinen toimitti kirjaksi vuonna 2006. Kaksi vuotta myöhemmin hän julkaisi omaelämäkertansa 94-vuotiaana, yhtenä vanhimmista suomalaisista esikoiskirjailijoista.
Elämä

Kouvolasta kotoisin olleen Salme Kokkosen isä puuseppä Edvard Kokkonen kaatui sisällissodan aikana käydyssä Voikosken taistelussa huhtikuussa 1918. Punaorvoksi joutunut Salme teki myöhemmin pitkään maanalaista työtä SKP:ssä ja joutui myös pidätetyksi 1930-luvun alussa maanpetoksen valmistelusta. Viipurin hovioikeus kuitenkin hylkäsi Salme Kokkosta vastaan nostetun syytteen toteennäyttämättömänä. Myöhemmin Kokkonen toimi kutojana Tampereella ja avioitui kemian insinöörin Uuno Olavi Aalloksen kanssa 1930-luvun lopulla. Hän sai neljä lasta, mutta liitto päättyi eroon vuonna 1960. Salme Aallos oli jo aiemmin tutustunut Harry Vuoriseen, jonka kanssa hän eron jälkeen avioitui. Salme Vuorisena hän työskenteli Helsingissä taksinkuljettajana ja päätyi lopulta toimimaan vammautuneen aviomiehensä omaishoitajana. Miehensä kuoleman jälkeen Salme Vuorinen sai käsiinsä tämän kirjoittamat päiväkirjat, joissa tuotiin esille monia Suomen historian vähän tunnettuja yksityiskohtia. Niissä kerrottiin muun muassa vuosista 1941–1944, joina Harry Vuorinen oli vangittuna usean muun suomalaisten kommunistin tavoin Koverin keskitysleirillä. Päiväkirjoihin pohjautuva Salme Vuorisen toimittama teos Myrskyn silmässä ilmestyi vuonna 2006, ja kaksi vuotta myöhemmin hän julkaisi omaelämäkertansa Eloni kirja. Salme Vuorinen kuoli Helsingissä vuonna 2011.
Muuta

Vuonna 2003 julkaistulla KOM-teatterin joulualbumilla KOM-teatterin joulu on Vuorisen sanoittama joululaulu Se lapsi jos juhlaan tulisi.
Teokset

Vuorinen, Harry: Myrskyn silmässä: Poliittisen vangin päiväkirja jatkosodan ajalta 1941–1944.  (Toimittanut Salme Vuorinen)  Helsinki:  Like, 2006.  ISBN 978-952-47188-0-6.
Vuorinen, Salme: Eloni kirja.  Helsinki:  Like, 2008.  ISBN 978-952-01012-1-3.
Roman

Roman tarkoittaa seuraavia:
Juan Román Riquelme, pelaajanimeltään Román, argentiinalainen jalkapalloilija
Roman, kaupunki Romaniassa
Roman, kunta Bulgariassa
Roman, kunta Ranskassa
Film Roman, animaatiostudio
Times Roman, kirjaintyyppi
Etunimenä > Hallitsijoita

Roman I, Vladimirin ruhtinas 1170–1205, Kiovan ruhtinas 1204–1205
Roman II, Kiovan Rusin ruhtinas 1254–1258
Roman I Mușat, Moldovan ruhtinas 1392–1394
Roman II Moldovan ruhtinas 1447–1448
Etunimenä > Kuvitteellisia henkilöitä

Roman J. Israel, päähenkilö draamaelokuvassa Roman J. Israel, Esq.
Sukunimenä

Aída Román (s. 1988), meksikolainen jousiampuja
Christian Roman, yhdysvaltalainen animaatio-ohjaaja ja animaattori
Johan Roman (k. 1720), ruotsalainen viulisti
Johan Helmich Roman (1694–1758), ruotsalainen barokkisäveltäjä
José Roman (s. 1946), puertoricolainen nyrkkeilijä
Miloš Roman (s. 1999), slovakialainen jääkiekkoilija
Nancy Roman (1925–2018), yhdysvaltalainen tähtitieteilijä
Ondřej Roman (s. 1989), tšekkiläinen jääkiekkoilija
Petre Roman (s. 1946), romanialainen poliitikko ja insinööri
Phil Roman (s. 1930), yhdysvaltalainen animaattori, Film Romanin perustaja
Sari Roman-Lagerspetz (s. 1964), suomalainen valtiotieteen tohtori, dosentti, demokratia- ja tasa-arvotutkija
Sonja Roman (s. 1979), slovenialainen keskimatkojen juoksija
Stanley Roman (s. 1941), intialainen katolinen piispa
Teresita Román de Zurek (s. 1925), kolumbialainen kulttuuripersoona
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Roman”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Robert Korzeniowski
Henkilökohtaiset ennätykset

3 000 metrin ratakävely: 11.05,40 (1997)
5 000 metrin ratakävely: 18.17,22 (1992)
10 000 metrin ratakävely: 38.26,53 (2002)
10 kilometrin kävely: 37.57 (2002)
20 000 metrin ratakävely: 1.19.52,0 (2001)
20 kilometrin kävely: 1.18.22 (2000)
30 kilometrin kävely: 2.10.57 (2004)
35 kilometrin kävely: 2.28.30 (1993)
50 kilometrin kävely: 3.36.03 (2003)
Tunnin kävely: 14 794 m (1992)
Aiheesta muualla

http://www.korzeniowski.pl/ (puolaksi)
Salainen agentti 86

Don Adams ja Barbara Feldon salaisina agentteina 1967.
Salainen agentti 86 (engl. Get Smart) on Mel Brooksin ja Buck Henryn luoma yhdysvaltalainen, vuosina 1965–1970 tehty humoristinen televisiosarja, jonka pääosissa näyttelivät Don Adams, Barbara Feldon ja Edward Platt. Sarjassa parodioidaan aikakauden agenttiviihdettä, esimerkiksi James Bond -elokuvia.
Juoni

Sarjan päähenkilö on Maxwell Smart (Don Adams), kuvitteellisen tiedustelupalvelu CONTROLin agentti 86, jonka työtoverina toimii naispuolinen agentti 99 (Barbara Feldon). Heidän vihollisensa on järjestö nimeltä KAOS. Kun maailma on vaakalaudalla, niin CONTROLin johtaja, "Chief" (Edward Platt), kutsuu heidät paikalle. Usein mukana on myös huomattavan yksinkertainen agentti Larabee ja joissain jaksoissa apuna on myös agentti K-13, tuttavien kesken Fang, joka on ruskea paimenkoira. Agenttien muodostama työpari toimii nimettömän itäblokin maan tiedustelupalvelu KAOSia vastaan menestyksellisesti. Usein KAOSin agentit puhuvat voimakkaalla saksalaisella, venäläisellä tai kiinalaisella korostuksella. Useimmiten tätä tekee Smartin arkkivihollinen Siegfried, joka jopa osittain puhuu saksaa englanninkielisissä lauseissa. Siegfried myös pitää joissain jaksoissa natsi-Saksan upseerin univormun näköistä vaatekertaa. Tyypillisesti sarjan jaksoissa Smart on lähellä epäonnistumista oman epäpätevyytensä vuoksi, mutta agentti 99 ja hyvä onni saattavat jakson onnelliseen päätökseen ja usein Smart tietäen tai tahattomasti ottaa tästä kunnian itselleen.
4. kaudella Max ja 99 menevät naimisiin ja 5. kaudella he saavat kaksoset.
Sarjassa oli käytössä lähes kaikissa jaksoissa Maxwell Smartin kenkäpuhelin sekä monessa jaksossa salaisissa neuvotteluissa käytetty äänieriö (Engl. "Cone of silence"), jonka toiminta lähes aina oli vähintäänkin kyseenalaista.
Hahmot > CONTROL

Agentti 86, Maxwell Smart (Don Adams)
Agentti 99 (Barbara Feldon)
"The Chief" (Edward Platt)
Larabee (Robert Karvelas)
Agentti 13 (Dave Ketchum) Kausissa 2–3.
Hymie (Dick Gautier) Kausissa 1–4
K-13 (tuttavien kesken Fang)
(Lista ei ole taydellinen)
Hahmot > KAOS

Conrad Siegfried (Bernie Kopell) Kausissa 2–5
Shtarker (King Moody)
(Lista ei ole taydellinen)
Elokuvat

Sarjan pohjalta on tehty kaksi elokuvaa ja yksi tv-elokuva. Vuonna 1980 ilmestyi elokuva Alaston pommi, jossa Don Adams oli pääosassa. Vuonna 1989 Adams oli pääosassa tv-elokuvassa Get Smart, Again!. Vuonna 2008 ilmestyi elokuva Salainen agentti 86, jossa pääosaa näytteli Steve Carell.
Aiheesta muualla

Salainen agentti 86 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Get Smart with Would you Believe (englanniksi)
Rusta

| Rusta AB |
| --- | --- |
 Rustan tavaratalo Porissa.
Toimiala:  vähittäiskauppa verkkokauppa
Tytäryhtiöt:  Rusta Finland Group Oy
Kotisivu:  rusta.se
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rusta AB on ruotsalainen tavarataloketju.
Rusta Suomessa

Toukokuussa 2018 Rusta ilmoitti ostavansa suomalaisen tavarataloketju Hong Kongin. Toukokuussa 2020 Hong Kong ilmoitti yrityksen nimen vaihtuneen Rusta Finland Group Oy:ksi, ja myymälöiden nimet ja tunnukset muuttuivat vuoden 2020 kesäkuussa Rusta-brändin mukaisiksi. Ensimmäiset tavaratalot Rusta-nimellä avattiin Lappeenrantaan ja Kokkolaan 13. toukokuuta 2020.
Suomessa Rustan kanssa kilpailevia ketjuja ovat muun muassa Jula, Clas Ohlson ja Puuilo.
Suomessa on 41 Rusta-myymälää.
Aiheesta muualla

Rustan verkkosivut (ruotsiksi)
Rustan verkkosivut (suomeksi)
Panu Vertio

| Panu Vertio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Panu Vertio
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1986 (ikä 38)
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelipaikka:  Laituri
Pituus:  192 cm
Paino:  86 kg
Nyk. joukkue:   Helsinki Seagulls
Sarja:  Korisliiga
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2002−2010 2005−2008 2010−2011 2011−2012 2013−:   Torpan Pojat → Rekolan Urheilijat  Honka Akatemia  Tapiolan Honka  Helsinki Seagulls
Panu Vertio (s. 9. maaliskuuta 1986) on suomalainen koripalloilija. Hän on edustanut Korisliigassa Torpan Poikia/Helsinki Seagullsia, jossa on saavuttanut SM-hopeaa vuonna 2010 ja Suomen cupin hopeaa vuonna 2008. Vertio on pelannut nuorisomaajoukkueissa.
Saavutukset

SM-hopeaa 2010
Suomen cupin hopeaa 2008
SS-divisioona Das Reich

| SS-divisioona Das Reich |
| --- | --- |
 Divisioonan tunnusriimu Wolfsangel eli susikoukku
Toiminnassa:  1939–1945
Valtio:   Saksa
Puolustushaarat:   Waffen-SS
Aselajit:  Panssarijoukot
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Paul Hausser (1939–1941)
Das Reichin raskaita Tiger -panssarivaunuja Kurskin taistelussa.
Oberstgruppenführer Paul Hausser, joka komensi divisioonaa vuosina 1939–1941.
SS-divisioona Das Reich oli Waffen-SS:n 2. panssaridivisioona ja sotilasorganisaation tunnetuimpia joukko-osastoja. Se perustettiin vuonna 1939, ja toisen maailmansodan aikana se osoittautui tehokkaaksi ja taistelukykyiseksi divisioonaksi. Sodan lopulla 1945 suurin osa sen miehistöstä antautui yhdysvaltalaisille.
Historia

Lokakuussa 1939 Adolf Hitler määräsi, että SS-Verfügungstruppeen kuuluneista rykmenteistä muodostetaan yksi yhtymä, SS-Verfügungs-divisioona. Siihen kuuluivat jalkaväkirykmentit Deutschland, Germania ja Der Führer sekä tykistörykmentti ja viesti-, pioneeri-, tiedustelu-, panssarintorjunta- ja ilmatorjuntakonekivääripataljoonat. Samalla hän antoi määräyksen kahden uuden yhtymän muodostamisesta eli Totenkopf- ja Polizei-divisioonat.
Ranskan taisteluiden päätyttyä SS-Verfügungs-divisioona oli hetken valvomassa Ranskan länsirannikkoa lähellä Pyreneitä ennen kuin se siirrettiin Alankomaihin heinäkuun alussa valvomaan maan asevoimien aseista riisuntaa. Alankomaissa divisioonan tykistörykmentti vastaanotti uusia patteristoja ja uutta kalustoa, mutta saman aikaisesti yhtymästä siirrettiin upseereita ja yksiköitä perustettavaan SS-divisioona Wikingiin.
Vuoden 1940 lopulla divisioona palasi Etelä-Ranskaan Visouliin. Reichsführer-esikunta muutti yhtymän nimen joulukuussa SS-Deutschland-divisioonaksi ja vain kuukautta myöhemmin nimi muutettiin SS-Reich motorisoiduksi divisioonaksi. Saman aikaisesti yhtymä vastaanotti uusia joukkoja, moottoripyöräpataljoonan sekä divisioonan taktiset tunnukset.
Das Reichin merkittävimmät taistelut

Taistelu Ranskasta, 1940
Operaatio Barbarossa, 1941
Operaatio Taifuuni, 1942
Kurskin taistelu, 1943
Normandia, 1944
Divisioonan komentajat

Divisioonankomentajina olivat
Oberstgruppenführer Paul Hausser, 19. lokakuuta 1939 – 14. lokakuuta 1941
Obergruppenführer Wilhelm Bittrich, 14. lokakuuta – 31. joulukuuta 1941
Obergruppenführer Matthias Kleinheisterkamp, 31. joulukuuta 1941 – 19. huhtikuuta 1942
Obergruppenführer Georg Keppler, 19. huhtikuuta 1942 – 10. helmikuuta 1943
Brigadeführer Hebert-Ernst Vahl, 10. helmikuuta – 18. maaliskuuta 1943
Oberführer Kurt Brasack, 18.–29. maaliskuuta 1943
Obergruppenführer Walter Krüger, 29. maaliskuuta – 23. lokakuuta 1943
Gruppenführer Heinz Lammerding, 23. lokakuuta 1943 – 24. heinäkuuta 1944
Standartenführer Christian Tychsen, 24.–28. heinäkuuta 1944
Brigadeführer Otto Baum, 28. heinäkuuta – 23. lokakuuta 1944
Gruppenführer Heinz Lammerding, 23. lokakuuta 1944 – 20. tammikuuta 1945
Standartenführer Karl Kreutz, 20.–29. tammikuuta 1945
Gruppenführer Werner Ostendorff, 20. tammikuuta – 9. maaliskuuta 1945
Standartenführer Rudolf Lehmann, 9. maaliskuuta – 13. huhtikuuta 1945
Standartenführer Karl Kreutz, 13. huhtikuuta – 8. toukokuuta 1945