stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Khaironeia
Rakennukset ja löydökset

Khaironeiasta on säilynyt vain vähäisiä jäänteitä. Akropoliin eli Petrakhos-kukkulan huipulla ja rinteessä on joitakin jäänteitä kaupunginmuurista, joka oli varustettu torneilla. Akropoliin juurella sen koillisrinteessä ovat kukkulan kallioon kaiverretun teatterin jäänteet. Teatterissa oli 14 penkkiriviä. Thurion-vuoren rinteessä oli Herakleelle omistettu temppeli, jonka päällä on nykyisin pieni Pyhän Paraskevan (Agía Paraskeví) kirkko. Kaupungissa tiedetään olleen myös Serapiksen pyhäkkö. Nykyisen kylän Neitsyt Marian (Panagía) kirkossa on antiikin aikaisten rakennusten kiviä, joissa on muun muassa piirtokirjoituksia.
Khaironeian (ja nykyisen Chairóneian kylän) tunnetuin antiikin aikainen jäänne on Khaironeian taistelun muistoksi pystytetty leijonapatsas. Se oli tehty viidestä marmorikappaleesta ja löydettiin kaatuneena ja rikkoutuneena vuonna 1818. Patsaan korkeus on kunnostettuna ja uudelleenpystytettynä noin 5,5 metriä. Patsas sijaitsi noin 24 x 15 metrin kokoisen peribolos-aitauksen pohjoislaidalla. Aitauksen sisältä on löydetty noin 4,3 x 3,6 metrin kokoinen hauta, joka oli ympäröity muurilla. Haudasta on löydetty 254 eri luurangon osia. Patsas oli alun perin mahdollisesti thebalaisten kaatuneilleen pystyttämä hautamuistomerkki, sillä antiikin aikana hautaa pidettiin Theban pyhän joukon hautana.
Khaironeian taistelu käytiin Thurion-vuoren ja Kefissos-joen välisellä tasangolla noin kaksi kilometriä kaupungista ja nykyisestä kylästä itään. Paikalta on löydetty spartalaisten kaatuneilleen tekemä tumulus-hauta eli suuri hautakumpu. Kummun halkaisija on ollut 70 metriä ja korkeus 7 metriä. Kummulla oli peitetty noin 10 metriä halkaisijaltaan ollut ja noin 0,8 metriä korkea polttorovio, josta on löydetty luita ja aseiden jäänteitä.
Pääosa Khaironeiasta tehdyistä esinelöydöistä on Chairóneian arkeologisessa museossa, osa puolestaan Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Khaironeia Wikimedia Commonsissa
Khaironeian leijona, Khaironeian taistelun kaatuneiden hautamuistomerkiksi pystytetty leijonapatsas, n. 330-luku eaa.
Khaironeian leijona löydettäessä vuonna 1818.
Kielletty hedelmä

Jan Brueghel ja Peter Paul Rubens, Aatamilta ja Eevalta syömässä Hyvän ja pahan tiedon puun hedelmiä.
Kielletyksi hedelmäksi kutsutaan Raamatun ensimmäisessä Mooseksen kirjassa esiintyvän Hyvän ja pahan tiedon puun hedelmiä. Jumala kielsi kuoleman uhalla Aatamilta ja Eevalta niiden syömisen. Käärmeen väitettyä Eevalle, että hedelmien syöminen ei johtaisikaan kuolemaan vaan hyvän ja pahan tietämiseen, he söivät niitä kuitenkin. Rangaistuksena Jumala karkotti heidät Eedenin puutarhasta. Tapahtumaa kutsutaan syntiinlankeemukseksi, ja siihen liittyy myös perisynnin käsite.
Kielletty hedelmä kuvataan usein omenana, vaikka Raamattu ei erittele sen lajia.
Kielletyllä hedelmällä tarkoitetaan vertauskuvallisesti jotain kiellettyä mutta samalla hyvin houkuttelevaa; luvatonta nautintoa tai mielitekoa.
Khii

Khii (isona kirjaimena Χ, pienenä χ, m.kreik. χι, khi, kreik. χι, chi) on kreikkalaisen kirjaimiston 22. kirjain. Sen äännearvo oli alun perin muinaiskreikassa aspiroitu velaarinen klusiili [kʰ], joka myöhemmin muuttui hankausäänteeksi yhdessä Θ- ja Φ-kirjainten kanssa. Nykykreikassa sen äännearvo on [ç] tai [χ] riippuen sen asemasta sanassa. Kreikkalaisissa numeroissa khiin lukuarvo on 600.
Kyrillisessä kirjaimistossa khiitä vastaa kirjain Х/х. Suomen kieleen khii translitteroidaan muinaiskreikasta kh ja nykykreikasta ch.
Muoto ja sen historia

Khii ei ilmeisesti perustu foinikialaisen kirjaimiston esikuvaan, kuten useimmat muut kreikkalaiset kirjaimet, vaan se on kreikkalaisten omaa keksintöä. Samasta syystä se on sijoitettu kreikkalaisen aakkoston loppupuolelle foinikialaisperäisten kirjainten jälkeen.
Khii oli käytössä useimmissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjamistoissa. Siitä esiintyi kahta yleisintä muotoa: toinen muistutti nykyistä khiitä ja samalla latinalaisen kirjaimiston X-kirjainta, ja toinen puolestaan enemmän psii-kirjainta. Joissakin paikallisissa kirjaimistoissa, kuten Theran ja Meloksen kirjaimistoissa, khiitä ei kuitenkaan ollut, vaan sen äänne esitettiin kapan ja heetan (tai eetan) avulla.
Epigrafisissa lähteissä khiistä esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
Merkityksiä

/χ/ merkitsee fonetiikassa soinnitonta uvulaarista frikatiivia.
χ merkitsee karakteristista polynomia nelikulmaisessa matriisissa.lähde?
χ´ on kreikkalaisissa numeroissa luku 600.
χ²-jakauma on tilastotieteessä eräs jakauma, joka tunnetaan erityisesti  χ²-testistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Khii Wikimedia Commonsissa
Ketonit

Ketonien funktionaalinen ryhmä
Ketonit ovat orgaaninen yhdisteryhmä, jonka funktionaalinen- eli toiminnallinen ryhmä on karbonyyliryhmä C=O, jota voidaan kutsua myös ketoryhmäksi.  Ketoneissa karbonyyliryhmä on aina hiiliketjun keskellä, eli hiiliatomeja (C) on ketjussa vähintään kolme. Jos kaksoissidoksella hiileen liittynyt happi olisi hiiliketjun reunassa, kyseessä olisi aldehydi.
Nimeäminen

Ketonin nimi muodostetaan IUPAC:n sääntöjen mukaan vastaavan hiilivedyn nimestä korvaamalla -aani-pääte -anoni-päätteellä, esimerkiksi propaani - propanoni ja butaani - butanoni. Hiilien numeroiminen aloitetaan siitä päästä, joka on lähinnä karbonyyliryhmää eli siten että karbonyylihiili saa pienimmän mahdollisen numeron.
Valmistus

Ketoneita valmistetaan sekundäärisiä alkoholeja hapettamalla.
R–CHOH–R + O  \rightarrow  R–CO–R
Reaktiot > Nukleofiilinen additio

Karbonyyliryhmä on sp²-hybridisoitunut, geometrialtaan tasokolmio ja siksi melko vapaa paikka hyökkäykselle. Toisaalta elektronegatiivinen happiatomi polarisoi karbonyyliryhmää. (Elektronegatiivisempi happi (O) vetää sidoselektroneja puoleensa. Happi saa negatiivisen osittaisvarauksen ja positiiviseksi jäänyt hiili on siten elektrofiilinen. Näistä syistä ketonit reagoivat nukleofiilien kanssa.
Reaktiot > Hapetus- ja pelkistysreaktiot

Pelkistämällä ketoneja tuotteena saadaan sekundäärisiä alkoholeja. Ketonit eivät hapetu heikoissa olosuhteissa ja voimakkaan hapettimen läsnä ollessa hiiliketju katkeaa.
{\rm {R\!-\!CO\!-\!R\,+\,H_{2}\,\longrightarrow \,R\!-\!CHOH\!-\!R}}
Ketoneja

2,3-butaanidioni eli dimetyylidiketoni (CH3COCOCH3 / C4H6O2), CAS-numero 431-03-8
2-heksanoni eli metyyli-n-butyyliketoni (C6H12O / C4H9COCH3), CAS-numero 591-78-6
3-metyyli-2-butanoni eli metyyli-isopropyyliketoni (C5H10O), CAS-numero 563-80-4
3-pentanoni eli dietyyliketoni (C5H10O / CH3CH2COCH2CH3), CAS-numero 96-22-0
5-metyyli-3-heptanoni eli etyyliamyyliketoni (C8H16O), CAS-numero 541-85-5
Antrakinoni eli difenyyliketoni (C14H8O2 / C6H4(CO)2C6H4), CAS-numero 84-65-1
Asetofenoni eli fenyylimetyyliketoni (C8H8O / C6H5COCH3), CAS-numero 98-86-2
Asetoni eli dimetyyliketoni (C3H6O / CH3-CO-CH3), CAS-numero 67-64-1
Bentsofenoni eli fenyyliketoni (C13H10O), CAS-numero 119-61-9
Di-isobutyyliketoni (C9H18O / (CH3CH(CH3)CH2)2CO), CAS-numero 108-83-8
Dipropyyliketoni (C7H14O / (CH3CH2CH2)2CO), CAS-numero 123-19-3
Etyyli-n-butyyliketoni (C7H14O / CH3(CH2)3COCH2CH3), CAS-numero 106-35-4
Klordekoni eli dekaklooriketoni (C10Cl10O), CAS-numero 143-50-0
Mesityylioksidi eli metyyli-isobutenyyliketoni (C6H10O / (CH3)2C=CH-COCH3), CAS-numero 141-79-7
Metyylietyyliketoni (C4H8O / CH3COCH2CH3), CAS-numero 78-93-3
Metyylietyyliketoniperoksidi (C8H16O4), CAS-numero 1338-23-4
Metyyli-isoamyyliketoni (C7H14O / CH3CO(CH2)2CH(CH3)2), CAS-numero 110-12-3
Metyyli-isobutyyliketoni (C6H12O / CH3COCH2CH(CH3)2), CAS-numero 108-10-1
Metyyli-n-amyyliketoni (C7H14O / CH3(CH2)4COCH3), CAS-numero 110-43-0
Metyylipropyyliketoni (C5H10O / CH3(CH2)2COCH3), CAS-numero 107-87-9
Metyylivinyyliketoni (C4H6O), CAS-numero 78-94-4
Sykloheksanoni eli sykloheksyyliketoni (C6H10O), CAS-numero 108-94-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Opetus.tv: Kemian etäopiskeluympäristö, Aldehydit & ketonit
IUPAC Gold Book: Ketones (englanniksi)
Kielen ja ajattelun instituutti

Kielen ja ajattelun instituutti (ven. Институ́т языка́ и мышле́ния, Institut jazyka i myšlenija) oli Leningradissa vuosina 1921–1950 toiminut kielitieteellinen tutkimuslaitos.
Laitos sai alkunsa Nikolai Marrin vuonna 1921 perustamasta Jafetidologisesta tutkimusinstituutista. Vuonna 1930 siihen liitettiin Neuvostoliiton tiedeakatemian venäjän kielen lautakunta ja vuonna 1931 se nimettiin Kielen ja ajattelun instituutiksi. Laitoksen johtajana toimi kuolemaansa saakka Nikolai Marr ja vuosina 1934–1950 Ivan Meštšaninov.
Neuvostoliiton tiedeakatemiaan kuulunut instituutti keskittyi 1930-luvulla maan vähemmistökansojen sekä germaanisten ja romaanisten kielien typologisiin tutkimuksiin. Laitoksessa valmisteltiin venäjän kielten akateemista sanakirjaa ja kielioppia, venäjän murrekartastoa sekä muinaisvenäjän sanakirjaa. 1940-luvun lopulla sen työtä vaikeutti paluu aikaisempien vuosien dogmaattiseen marrilaisuuteen. Vuoden 1950 ”kielitieteellisen keskustelun” seurauksena Kielen ja ajattelun instituutti yhdistettiin Moskovassa toimineeseen Venäjän kielen instituuttiin, joiden pohjalta muodostettiin tiedeakatemian kielitieteen instituutti. Vuonna 1956 perustettiin kielitieteen instituutin Leningradin osasto. Nykyään sen toimintaa jatkaa Venäjän tiedeakatemian lingvistinen tutkimusinstituutti.
Aiheesta muualla

Kielen ja ajattelun instituutti Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Venäjän tiedeakatemian lingvistisen tutkimusinstituutin sivusto (venäjäksi)
Kew Gardens

Palmutalo Kew Gardensissa.
William Chambersin suunnittelema Kiinalainen pagodi 1700-luvulta.
Näkymä lauhkean vyöhykkeen kasvihuoneen sisältä. Kuva vuodelta 2009.
Kew Gardens on kasvitieteellinen puutarha ja Unescon maailmanperintökohde Lontoon lounaisosassa. Puutarha perustettiin vuonna 1761. Puutarhan johtaja on Richard Deverell.
Kew Gardens sai alkunsa eksoottisesta puutarhasta, jonka Tewkesburyn lordi Capel perusti 1700-luvulla ja jota Walesin leskiprinsessa Augusta laajensi suuresti. Senaikaisista rakennuksista on jäljellä William Chambersin suunnittelema Kiinalainen pagodi vuodelta 1761. Kew Gardensin esimmäisiä johtajia olivat William Aiton ja tämän poika William Townsend Aiton.
Joseph Banks toimi vuodesta 1773 epävirallisesti Kew Gardensin johtajana, ja kuningas Yrjö III virallisti hänen asemansa lopulta vuonna 1797. Banks lähetti kasvitieteilijöitä eri puolille maailmaa, ja hänen ansiostaan Kew Gardensista muodostui edelläkävijä eurooppalaisten kasvitieteellisten puutarhojen joukossa.
Kasvihuoneet

Kuuluisin Kew’n kasvihuoneista on Palm House eli Palmutalo. Se rakennettiin vuosina 1844–1848. Kankirautaisen rakennuksen suunnitteli arkkitehti Decimus Burton, ja työn toteutusta johti Richard Turner. Nykyään Palmutalo esittelee pääosin syötäviä trooppisia kasveja sekä palmuja ja käpypalmujen sukulaisia.
Temperate House (Lauhkea kasvihuone) ja Princess of Wales Conservatory (Walesin prinsessan kasvihuone) ovat puutarhojen suurimmat yleisölle avoimet rakennukset. Syksyllä 2006 avattiin uusin kasvihuone, Alpine House.
Kasvikokoelma

Kew’n kasvikokoelmaa pidetään maailman kattavimpana elävien kasvien kokoelmana. Siihen kuuluu noin 44 000 eri alkuperää olevaa kasvia. Seitsemän miljoonaa näytettä kattava herbaariokokoelma sekä laaja kasvitiedettä käsittelevä kirjasto ovat myös maailman suurimpien joukossa.
Vaikka Kew’llä on melko laaja arboretum ja suuri kivikkokasvien kokoelma, kokoelman perusta on trooppisissa kasveissa. Kew tunnetaan maailmalla esimerkiksi sukujen Musa (banaanit), Encephalartos ja Amorphophallus (pökkövehkat) sekä orkideoiden kasvattajana.
Toiminnat

Puutarha pyrkii edistämään ympäristön suojelua lisäämällä tietoisuutta kasveista palkkaamalla tutkimushenkilökuntaa ja pitäen yllä kasvikokoelmaa sekä tutkijoiden käyttöön että yleisön opetusta varten. Puutarha tarjoaa myös koulutusmahdollisuuksia.
Julkisuus

Kew Gardensissa on kuvattu BBC Two -kanavalla esitettyä A Year at Kew -televisiosarjaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Royal Botanic Gardens Kew
Kielenvaihto

Kelttiläisen kornin kielen väistyminen englannin tieltä Cornwallin alueella Lounais-Englannissa on esimerkki historiallisesta kielenvaihdosta.
Kielenvaihto tai kielenvaihdos on kielitieteessä käytetty termi kehityksestä, jossa kieliyhteisö tai sen osa omaksuu uuden kielen ja aikaisemmin puhuttu kieli jää pois käytöstä. Tapauksissa, joissa kielenvaihto ulottuu koko kieliyhteisöön, seurauksena on kielikuolema eli aiemman kielen sammuminen.
Tavallisesti kielenvaihdon taustalla on tilanne, jossa jokin kieli menettää sosiaalisen arvoasemansa valtasuhteiden muutoksen tai yhteisön hajoamisen vuoksi. Kielen puhujat katsovat, että toisen kielen omaksuminen on heille edullisempaa muuttuneissa olosuhteissa, jolloin uutta kieltä aletaan vähitellen suosia vanhan kustannuksella. Kielitieteilijä Janne Saarikiven mukaan kehitys on tavallisesti yhdistelmä pakkoa ja vapaaehtoisuutta. Monikielisissä yhteisöissä yhden kielen on ollut mahdollista nousta johtavaan asemaan yleensä silloin, kun kun kyseessä on sosiaalisesti, kulttuurillisesti tai taloudellisesti vahvimman ryhmän kieli, jolloin se on päässyt syrjäyttämään altaan kielellistä monimuotoisuutta.
Kielenvaihdoksia on oletettavasti tapahtunut runsaasti jo esihistoriallisena aikana. Historiallisia esimerkkejä tunnetaan lukuisia: Esimerkiksi nykyisen Ranskan alueella puhuttiin antiikin aikana kelttiläisiä kieliä, mutta nykyisin valtakieli on romaaninen ranska. Kelttiläiset kielimuodot eivät myöskään edusta kyseisen alueen alkuperäistä kieltä, vaan niitä ovat edeltäneet tuntemattomat paleoeurooppalaiset kielet. Myös Suomessa on tapahtunut ainakin kaksi liki täydellistä kielenvaihdosta, joissa saame on ensin syrjäyttänyt tuntemattomia muinaiskieliä ja myöhemmin suomi on syrjäyttänyt saamen. Tietyillä alueilla suomalaisväestö on myös vaihtanut kielensä ruotsiin.
Kirjallisuutta

Granqvist, Kimmo: Rapautuva kieli: Kirjoituksia vähemmistökielten kulumisesta ja kadosta.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2013.  ISBN 978-952-222-419-4
Kiertoheiluri

Kierto- eli torsioheiluri, jonka massakappaleena on ympyränmuotoinen levy.
Kiertoheiluri (torsioheiluri) on heiluri, jossa massakappale on ripustettu yläpäästään kiinnitettyyn kuituun, ja jonka oskillaatio perustuu kuidun kiertymiseen. Massakappaleen oskillaatio (myötäpäivään, vastapäivään, myötäpäivään...) tapahtuu siis kohtisuorasti gravitaatioon nähden, ja gravitaation ainoa merkitys on jännittää kuitua painamalla massakappaletta. Kiertoheilurin palauttava vääntömomentti on suoraan verrannollinen poikkeutuskulmaan ja direktiomomenttiin D,
Kuidun ominaisuuksilla on heilurissa keskeinen merkitys. Kuitu voidaan käsittää pitkänä, ohuena ja kiinteänä tankona. Siihen muodostuu massakappaleen painon vuoksi venymää ja massakappaletta kierrettäessä myös kiertoa. Hooken lain mukaan muodonmuutos on suoraan verrannollinen voimaan eli torsioheilurissa venyminen massakappaleen painoon. Kimmokerroin kuvaa kuormittavan voiman ja venymän suhdetta. Venyminen paitsi pidentää myös ohentaa kuitua. Poissonin luku kuvaa ohenemisen ja venymisen suhdetta. Painon poistamisen pitäisi palauttaa kuitu alkuperäisen muotoiseksi. Laki pätee kuitenkin vain täysin elastisille kappaleille, oikeille kappaleille on olemassa kimmoraja, jonka jälkeen kappale ei enää palaudu alkuperäiseen muotoon painon poistuttua. Kiertoon liittyvä aineelle ominainen liukukerroin  \eta  kuvaa puolestaan leikkausjännityksen ja poikkeutuskulman suhdetta. Lopulta direktiomomentti riippuu langan ominaisuuksista
jossa  \eta  liukukerroin, r kuidun säde ja l kuidun pituus. Erityisen huomioitavaa on kuidun säteen merkitys kiertoheilurin herkkyyteen.
Kiertoheiluriin perustuva kello.
Kiertoheilurin heilahdusaika on samanmuotoinen kuin harmonisen värähtelijän
jossa I on hitausmomentti.
Charles Augustin Coulomb hyödynsi kiertoheiluria muun muassa uraauurtavissa tutkimuksissaan sähkövarausten veto- ja repulsiovoimista 1700-luvun lopulla. Samoihin aikoihin Henry Cavendish puolestaan käytti kiertoheiluria tutkiessaan kappaleiden välisiä gravitaatiovoimia. Kyseinen kiertoheiluriin perustuva laite tunnetaan Cavendishin vaakana. Siinä kiertoheilurin massakappaleena on keskeltä kiinnitetty vaakasuora tanko, jonka päissä on tietyt massat m1. Tangon vieressä, irti tangosta on suuremmat ja paikoilleen kiinnitetyt massat m2. Massojen välinen gravitaatio saa tangon pyörähtämään ja kuidun kiertymään kulman  \theta . Kuituun syntyneestä momentista voidaan päätellä kappaleiden vuorovaikutus. Kuidun momentti on suoraan verrannollinen poikkeutuskulmaan  \theta , gravitaation tuottama momentti on kääntäen verrannollinen massojen välimatkan neliöön. Coulombin kiertovaa’an periaate oli hyvin lähellä Cavendishin vaakaa; siinä kiertymän tuottivat varatut massakappaleet.
Coulombin kiertovaaka (1785)
Cavendishin vaaka (1798)
Cavendishin vaa'an toiminta
Kevättähtimö

| Kevättähtimö |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Tribus::  Alsineae
Suku::  Kevättähtimöt Rabelera  M.T.Sharples & E.A.Tripp
Laji::  holostea
Kaksiosainen nimi
 Rabelera holostea  (L.) M.T.Sharples & E.A.Tripp 
Synonyymit
 Stellaria holostea L. 
Katso myös
   Kevättähtimö Wikispeciesissä   Kevättähtimö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kevättähtimö (Rabelera holostea, syn. Stellaria holostea) on monivuotinen, valkokukkainen tähtimöiden sukuun kuuluva kohokkikasvi.
Ulkonäkö ja koko

Pysty- tai kohenevavartinen kevättähtimö voi kasvaa 20–30 cm pitkäksi. Varsi on hoikka, hauras, teräväsärmäinen ja kalju. Vastakkain olevat lehdet ovat ruodittomia, 3–8 cm pitkiä, siirottavia ja jäykkiä. Muodoltaan ne ovat kapeanpuikeita, pitkäsuippuisia, teräväkärkisiä ja karheita. Kukinto on kaksihaarainen viuhko, joka joskus on muuntunut yksikukkaiseksi. Kukinnon kaikki tukilehdet ovat kalvolaidattomia. Valkoisissa kukissa on viisi verho- ja terä­lehteä. Terälehdet ovat osittain kaksijakoisia, 12–15 mm pitkiä ja 1,5–2 kertaa verholehtien pituisia. Kukan emiö on kolmelehtinen. Suomessa kevättähtimö kukkii touko-kesäkuussa. Hedelmä on kuusiliuskaisesti aukeava kota. Laji talvehtii rönsymäisten, juurehtivien versojensa varassa.
Kevättähtimön erottaa muista sukunsa lajeista, esimerkiksi lehtotähtimöstä (S. nemorum) suurten kukkien ja pitkulaisten lehtien avulla. Heinätähtimöstä (S. graminea) sen erottaa ainakin lyhytpontisempien heteiden avulla.
Levinneisyys

Kevättähtimöä tavataan Euroopassa Pyreneiden niemimaan pohjoisosista Länsi-Venäjälle. Etelässä sitä kasvaa aina Etelä-Italiaan ja Keski-Kreikkaan saakka, pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian keskiosiin ja Venäjän pohjoisosiin. Kaukasuksella lajilla on oma erillinen esiintymisalueensa. Euroopan ulkopuolella lajia tavataan Länsi-Siperian eteläosissa, Turkissa, Iranissa, Tunisiassa ja Marokossa. Tulokaslajina kevättähtimöä on tavattu myös Pohjois-Amerikan itärannikolla ja Uudessa-Seelannissa.
Suomessa kevättähtimö on alkuperäislaji etelärannikon tammivyöhykeellä, jossa se on jokseenkin yleinen. Jo Hämeessä se on harvinainen lehtolaji. Satunnaisena tulokaskasvina kevättähtimöä tavataan aina Pohjois-Pohjanmaan eteläosien korkeudelle. Lajin vahvin esiintymisalue Suomessa painottuu Uudellemaalle.
Elinympäristö

Kevättähtimö kasvaa lehdoissa, lehtomaisissa metsissä, metsänreunoissa ja -aukoissa, lehtoniityillä ja puistojen nurmikoilla. Sopivilla kasvupaikoilla kevättähtimö voi muodostaa suuria, kukinta-aikaan hyvin näyttäviä kasvustoja. Lajin on havaittu viihtyvän erityisen hyvin muurahaispesien ympärillä, mutta syytä tähän ei tiedetä.
Käyttö

Kevättähtimöä kasvatetaan jonkin verran myös koristekasvina, usein luonnosta siirrettynä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kevättähtimö (Rabelera holostea)
Kasviatlas 2018: Kevättähtimön (Stellaria holostea) levinneisyys Suomessa
Pohjolan kasvien pauloissa: Rabelera holostea (Stellaria holostea) – kevättähtimö
JSTOR Global Plants: Stellaria holostea (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157452  Wikispecies: Rabelera holostea  APDB: 134814  BioLib: 38541  CoL: 7NMG7  EoL: 581992  EPPO: STEHO  EUNIS: 166753  FNA: 220012926  GBIF: 5384676  GRIN: 35496  iNaturalist: 56763  IPNI: 307758-2  IRMNG: 11336637  ITIS: 20182  NatureServe: 2.135827  NBN: NBNSYS0000003035  NCBI: 581250  NZOR: 05f89319-0adf-4add-916e-503fca0d2499  NZPCN: 4352  Observation.org: 7520  Open Tree of Life: 292275  PalDat: Stellaria_holostea  Panartic Flora: 420104  Plant List: kew-2481934  PLANTS: STHO2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:307758-2  RHS: 17764  Tropicos: 6300544  VASCAN: 4434  WisFlora: 7693  WFO: wfo-0000436323  Laji.fi: MX.38049 
Kevättähtimön kukka.
Kevättähtimökasvusto.
Kihlakunnanneuvos

Kihlakunnanneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 6 200 euroa tai 1 550 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1946 neljälle kruununvoudille. Vuosien 1918–2013 aikana kihlakunnanneuvoksen arvonimi on myönnetty 37 henkilölle.
Toivo Ketonen

Toivo Johannes Ketonen (15. toukokuuta 1892 – 3. joulukuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, joka oli vuonna 1917 perustetun Porvoon suojeluskunnan aktiiveja. Vuoden 1918 sisällissodassa hän toimi muun muassa Suursaaren komendanttina.
Toiminta sisällissodassa

Tammikuun lopussa T. J. Ketonen oli mukana Gunnar Stenbäckin johtamassa Keravan taistelussa, jolloin suojeluskuntalaiset yrittivät valloittaa Keravan aseman. Yritys epöonnistui ja valkoiset perääntyivät Porvooseen. Punaisten yrittäessä saartaa Porvoon kaupunkia suojeluskuntapiirin päällikkö vapaaherra Gustaf Adolf Silfverhjelm päätti hajottaa joukkonsa. He pakenivat Pellingin saaristoon, jossa käytiin taistelu punaisia vastaan. Kun Suomenlahden jää kantoi, suojeluskuntalaiset pakenivat Viroon jossa oli saksalaisia joukkoja. Suursaareen lähetettiin kolmehenkinen tiedustelupartio, joista T. J. Ketonen oli yksi. 4. maaliskuuta 1918 illalla partio saapui Suursaareen ja jatkoi sieltä Tallinnaan. 68. saksalaisen armeijakunnan esikunnasta onnistui T. J. Ketonen hankkimaan itselleen valtuudet vallata Suursaari ja sen onnistuessa nimityksen saaren komendantiksi.
Toiminta sisällissodassa > Suursaaren komendantti

Vaikka Ketosella oli saksalaisten esikunnasta Tallinnasta valtuudet Suursaaren valtaukseen, hän ei saanut komentoonsa yhtään saksalaisia joukkoja. Myöskään hänen 5. maaliskuuta 1918 Säyvössä tapaamansa pari tusinaa tytärsaarelaista hylkeenpyytäjää eivät alkuinnostuksestaan huolimatta lähteneet hänen mukaansa vapauttamaan Suursaarta venäläisestä varuskunnasta. Kun tapaamiseen saapuneet pari–kolme tytäsaarelaista havaitsivat, ettei Ketosen "joukossa" ollut enempää kuin neljä suursaarelaista (kaksi opettajaa, luotsi ja laivuri), ei loppujen lopuksi yksikään saarelainen osallistunut siihen.
Toiminta sisällissodassa > Onnistunut hämäys

T. J. Ketonen jatkoi kuitenkin ryhmänsä kanssa Suursaareen. Venäläisille he tekeytyivät saksalaisupseereiksi, jotka olivat tulleet vaatimaan saaren ja lennätinaseman luovuttamista Saksalle Brest-Litovskin rauhansopimuksen perusteella. Juoni onnistui ja venäläinen varuskunta poistui Suursaaresta. Ketoselle tuli kuitenkin yllätykseksi, ettei saarelaisia kiinnostanut järjestyä suojeluskunnaksi hänen alaisuuteensa saaren puolustamiseksi. Saaren kuitenkin ollessa jo Ketosen hallussa saksalaiset suostuivat lähettämään saareen pari ryhmää joukkoja ja varoja saaren puolustuksen vahvistukseen.