stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lapinkaivo

Lapinkaivoa sen koillisrannalta kohti etelää nähtynä.
Lapinkaivoa sen koillisrannalta kohti länttä nähtynä.
Lapinkaivo on Kauhajoella Nummijärven kylässä sijaitseva jääkauden aikana maisemaa hallinneen jääkerroksen siirtymisen seurauksena syntynyt vesikuopanne. Se on 22 metriä lähellä olevan Lapinharjun laen alapuolella. Sen syvyyttä on joskus yritetty mitata, siinä kuitenkaan onnistumatta. Lapinkaivossa on pehmeä liejupohja. Muinaissuomalaiset pitivät Lapinkaivoa vedenhaltijan asuntona. Vedenhaltija oli eräälle mittaajalle huutanut lammesta: "Mene ja mittaa Nummen ja Kantin väli, niin saat tietää tämän syvyyden". Suomen sodan aikana kerrottiin tarinaa, jonka mukaan venäläiset sotilaat olisivat työntäneet Lapinkaivoon tykkinsä ja täten estäneet niiden joutumisen suomalaisten saaliiksi. Lapinkaivosta on toisinaan yritetty naarata hukkuneita ilman tulosta.
Lapinkaivon nimi on lappalaisasutuksen peruja. Lappalaisia tiedetään asuneen Nummijärven kylässä vielä keskiajalla. Eräs tarina kertoo Lapinkaivoon upotetun erään lappalaisen. Tiedemies Johannes Schefferus kirjoitti 1600-luvun lopulla lappalaisten muuttamisesta pois Suomesta. Schefferuksen kirjoituksista käy ilmi, että lappalaiset ovat muuttomatkallaan pysähtyneet Lapinkaivolla.
»Keskellä suurta Hämeen metsää on nähtävissä pieni, pyöreä järvi, jota ympäröi kuin ihmiskäsin tehty hiekkavalli ja jota asukkaat sanovat Lapinkaivoksi» 
(kuvailee Johannes Tornaeus Lapinkaivoa.)
Aiheesta muualla

Nummijärven historia
Paulaharju, Samuli: Kangastietä käymässä (Sivulla on lainaus Samuli Paulaharjun kirjasta: Kuva sieltä toinen täältä - Kautta Suur-Suomen) Kangastietä käymässä, Kyrönkankaantie. Arkistoitu 7.10.2018. Viitattu 7.10.2018.
Salaperäinen lampi - Lapinkaivo, Seura, 22.09.1937, nro 38, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kosto on suloista

| Kosto on suloista |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Hjalmar V. Pohjanheimo
Käsikirjoittaja:  Hilarius Pohjanheimo
Tuottaja:  Hjalmar V. Pohjanheimo
Säveltäjä:  ei musiikkia
Pääosat:  Viipurin Matti
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Lyyra Filmi
Ensi-ilta:  23. marraskuuta 1913
Kesto:  11 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kosto on suloista oli vuonna 1913 valmistunut suomalainen mykkäelokuva jonka ohjasi Hjalmar V. Pohjanheimo. Elokuva kuvattiin Viipurissa kesällä 1913 ja sen ensi-ilta oli 23. marraskuuta 1913 Lyyra-teatterissa Helsingissä. Elokuva oli tyypiltään lyhyt farssi.
Komediaelokuvassa Viipurin Matti tulee tapaamaan morsiantaan Katria ja antaa rosvoja pelkäävälle morsiamelleen revolverin. Katri on hyvin hermoheikko, ja revolveri aiheuttaakin ikävyyksiä yhdelle jos toisellekin. Elokuvan kuvamateriaali on tuhoutunut.
Näyttelijät

Viipurin-Matti - Matti
Lajos Szűcs (jalkapalloilija, 1943)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Szűcs vuonna 2011. |  Szűcs vuonna 2011. |  Szűcs vuonna 2011. |  |
Maa:   Unkari
Miesten jalkapallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | México 1968 |  |  |
|  Hopeaa | München 1972 |  |  |
Lajos Szűcs (10. joulukuuta 1943 Apatin, Unkarin kuningaskunta – 12. heinäkuuta 2020 Budapest) oli unkarilainen jalkapalloilija ja olympiavoittaja.
Szűcs voitti Unkarin miesten maajoukkueessa olympiakultaa Méxicossa 1968 ja olympiahopeaa Münchenissä 1972. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon myös vuoden 1972 EM-kilpailuissa. Szűcs voitti urallaan kaksi Unkarin mestaruutta, ja hänet valittiin maan Vuoden jalkapalloilijaksi vuosina 1968 ja 1971. Szűcs kuoli 76-vuotiaana 12. heinäkuuta 2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lajos Szűcs Wikimedia Commonsissa
Lajos Szűcs Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Kosti Könni

Kosti Esaias Könni (12. helmikuuta 1894 Seinäjoki – 21. lokakuuta 1975 Lapua) oli suomalainen toimittaja ja toimituspäällikkö.
Könnin tunnettuun sukuun kuuluneen Kosti Könnin vanhemmat olivat toimittaja Otto Edvard Juhonpoika Könni ja Maria Heikkilä. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lyseosta 1912 ja hän opiskeli sitten Helsingin yliopistossa muutamia vuosia.
Lehtimiehen uransa Könni aloitti 1915 Vaasa-lehden uutistoimittajana, hän oli jo aiemmin työskennellyt lehdessä kesätoimittajana. Könnistä tuli Vaasa-lehden toimitussihteeri 1915 ja toimituspäällikkö 1945. Hän jäi lehdestä eläkkeelle vuonna 1966. Könni oli myös Yleisradion Vaasan ohjelmapäällikkönä 1933-1945.
Könni harrasti musiikkia ja opiskeluaikanaan hän oli mukana Ylioppilaskunnan Laulajissa. Vaasassa Könni oli mukana perustamassa Sekakuoro Sirpaleita ja hän kuoron johtajana 1921–1949. Könni oli mukana perustamassa myös Vaasan orkesteria, jossa hän oli alttoviulistina ja varajohtajana. Hän oli Etelä-Pohjanmaan suojeluskuntapiirin kapellimestarina 1933–1944, johti laulu- ja maakuntajuhlia, toimi tuomarina ja piti musiikkikursseja. Könni sai director musices -arvonimen vuonna 1967. Hän teki myös sävellyksiä ja kuoro- ja orkesterisovituksia. Vaasan sanomalehtiyhdistyksessä Könni oli johtokunnan jäsenenä, rahastonhoitajana ja puheenjohtajana.
Kosti Könni oli naimisissa vuodesta 1918 Ida Eufemia Petrellin (1883−1960) kanssa. Heillä oli kolme lasta.
Julkaisuja

Vaasan suomalainen säästöpankki: kaksikymmenviisivuotiskertomus 1907-1932. Vaasan suomalainen säästöpankki, Vaasa 1932
Vaasa 1903-1953: piirteitä viisikymmenvuotistaipaleelta. Vaasa 1953
Vaasan suomalainen säästöpankki 1907-1957. Vaasan suomalainen säästöpankki, Vaasa 1957
Vaasa 1953-1963: kuudes kymmenvuotiskausi. Vaasa 1963
Vaasan suomalainen klubi 1917-1967. Vaasa 1967
Vaasan suomalainen säästöpankki: 60 vuotta Vaasan hyväksi (1907-1967). Vaasa 1967
Sävellyksiä ja sovituksia. Sanomalehti Pohjalainen, Vaasa 2001
Toimituksia

Etelä-Pohjanmaan sankarivainajat 1939-1940: muistojulkaisu. Osakeyhtiö Vaasa, Vaasa 1941
Sekakuoro Sirpaleet 25 vuotta: 1916-1941. Sekakuoro Sirpaleet, Vaasa 1941
Vaasa: sanomalehti, kirjapaino, kirjansitomo, kuvalaattalaitos 40 vuotta 1903-1943. Vaasa Oy, Vaasa 1943
Könnin suku: sukuhistoria ja sukuluettelo; sukuhistorian kirjoittanut ja sukututkimuksen suorittanut Jaakko Laurila ; toimittanut ja sukutauluston laatinut Kosti Könni. Könnin suvun oltermannikunta, Vaasa 1949
Lagocephalus guentheri

| Lagocephalus guentheri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Jäykkäleukakalat Tetraodontiformes
Heimo::  Pallokalat Tetraodontidae
Suku::  Lagocephalus
Laji::  guentheri
Kaksiosainen nimi
 Lagocephalus guentheri  Miranda Ribeiro, 1915 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lagocephalus guentheri on trooppisissa merissä elävä pallokalalaji, joka kasvaa noin 26 cm pitkäksi. Sitä tavataan lähinnä indopasifisella merialueella, mutta myös Brasilian rannikolta Atlantilta on havaintoja.
Kankarisvesi

| Kankarisvesi |
| --- | --- |
 Aamuöinen näkymä Kankarisveden länsiosasta, oikealla erottuu Mustassaari
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°58′05″N, 25°08′05″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Jämsänjoen alue (14.51)
Tulo-uomat:  Väänäkoski Lahnajärvestä, uoma Sovijärvestä
Laskujoki:  Jämsänjoki Koskikeskiseen
Taajamat:  Jämsän keskustaajama
Järvinumero:  14.512.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  97,8 m  
Pituus:  12 km  
Leveys:  1,8 km  
Rantaviiva:  62,4602 km  
Pinta-ala:  8,29158 km²  
Tilavuus:  0,033959 km³  
Keskisyvyys:  4,1 m  
Suurin syvyys:  23,6 m  
Keskivirtaama:  14,5 m³/s (MQ) 
Saaria:  101 
:  Mustassaari, Köyryssaari, Vihatinsalo
 fiKankarisvesi 
Hiekkarantaa Rasuassa
Auringonlasku Tervalanselällä
Kankarisvesi on Keski-Suomessa Jämsässä Jämsänkosken keskustan pohjoispuolella sijaitseva järvi. Järvi laskee Jämsänjokea myöten Jämsän keskustaajaman halki Päijänteeseen. Järvi on osa Jämsän reittiä ja Wanhan Witosen melontareittiä.
Maantietoa > Yleistä

Kankarisvesi on 12 kilometriä pitkä, 1,8 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 829 hehtaaria eli 8,3 neliökilometriä. Järvi sijaitsee pitkittäisessä lähes pohjois–eteläsuuntaisessa laaksossa, jossa sijaitsevat peräkkäin myös yläjuoksun Pirttijärvi ja Lahnajärvi ja alajuoksun Jämsänjoki. Laakso tekee Kankarisvedestä pitkänomaisen järven, jota saaret ja kapeikot jakavat useisiin järvenosiin. Eteläpäässä Rasuanniemi hiekkarantoineen erottaa eteläosan Rekolanselän Tervalanselästä. Tervalanselän avoveden ympärillä on runsaasti saaria ja pohjoisessa sijaitsee suurin saari Vihatinsalo, toiseksi suurin saari on Mustassaari Tervalanselän lounaiskulmassa. Mustassaaren eteläpuolella sijaitsee laaja Muilahti. Vihatinsalon länsipuolella on Sulkusalmi, itäpuolella Vihatinsalmi ja pohjoispuolella Vuohiselkä. Vuohiselkä on kapea järvenosa, joka kapenee edelleen Runonvirraksi. Täällä esiintyvät järvenrantojen jyrkimmät rinteet. Virtapaikan takana sijaitsee pohjoisin järvenosa Uuhivesi, johon laskee Lahnajärvestä lyhyt Väänänkoski.
Kankarisvedessä on 101 saarta, joiden pinta-ala on yhteensä 99 hehtaaria eli noin 11 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Suurin saari on Vihatinsaari, jonka pinta-ala on yli puolet saarien pinta-alasta. Muista saarista kymmenen on yli hehtaarin suuruisia ja pienemmistä 59 saarta on yli aarin ja loput 32 ovat alle aarin kokoisia. Suuria saaria ovat esimerkiksi noin kahden hehtaarin Runonsaari ja Aittosaari, Pitkäsaari, Kirkkosaari, Uojinsaari, noin 800 metriä pitkä Köyryssaari, vajaan parin hehtaarin kokoinen Hirvisaari ja noin 15 hehtaarin Mustassaari.
Kankarisveden tilavuudeksi on määritetty 33,96 miljoonaa kuutiometriä eli 0,034 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 4,1 metriä. Sen syvänteessä on 23,6 metriä syvää ja syvänne sijaitsee Rekolanselän keskikohdassa . Tervalanselkä on pohjaltaan tasasyvyinen, mutta Köyryssaaren pohjoispuolella ja länsirannan tuntumassa sijaitsee noin 14 metrin kapeat syvänteet. Tervalanselän pohjoisosissa ja Vihatinsaaren salmissa on kaikissa alle kolme metriä syvää. Vuohiselällä on yli viisi metriä syvää paitsi Runonvirran alla, missä sijaitsee pieni 12 metriä ylittävä syvänne. Uuhivedessä kolmen metrin syvyyskäyrä rajaa noin kolmanneksen järvenosasta ja sen sisällä sijaitse kapea yli yhdeksään metriin yltävä syvänne.
Maantietoa > Asutus ja liikenne

Kankarisveden rantaviivan pituus on 62,5 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus on 23,2 kilometriä. Järven itäranta on Jämsänkoskelta helposti saavutettavissa, sillä seututie 604 seuraa tiiviisti järven itärantaa Haavistoon asti. Haaviston jälkeen tie erkanee järveltä Koskenpäähän, mutta järvenrantaa jää seuraamaan yhdystie 16541. Se kiertää Pirttijärven ympäri ja palaa Hopsun ja Riihijärven kylien kautta länsirannikolle järven eteläpäässä yhdystienä 16542. Luoteisrannikolle pääsee vain erillisiä mökkiteitä pitkin. Järven eteläpään rannat ovat asuttuja ja siellä sijaitsevat Jämsänkosken asuinalueet Virtasalmi ja Toijala länsirannalla sekä Oinaala, Soutula ja Rekola itärannalla. Itärannalla sijaitsevat myös Rasuan, Varjorannan ja Tervalan kulmakunnat ennen Haaviston kylää. Kankarisveden saarilla ei ole kiinteää asutusta, sitä vastoin vapaa-ajan asuntoja on runsaasti niin saarilla kuin rannoillakin. Kankarisveden etelärannalla on Oinaalan urheilukenttä ja Aarresaaren kotiseutumuseo.
Vesistösuhteet

Kankarisvesi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Jämsänjoen alueella (14.51), jonka Kankarisveden–Pirttijärven alueeseen (14.512) järvi kuuluu. Järvi sijaitsee Jämsän reitin pääreitillä ja sen alajuoksulla, josta seuraavaksi Jämsänjoki laskeekin jo Päijänteeseen. Järven vedenpinnan korkeus on 97,8 metriä mpy, kun se on Lahnajärvellä 98,0 metriä ja Päijänteellä 78,3 metriä mpy.
Kankarisveden kautta virtaavat lähes kaikki Jämsän reitin vedet ja suurimmat virtaamat otetaan vastaan Jämsänjoen alueella Pirttijärvellä ja alempana Lahnajärvellä. Kankarisveden lähialueella on muutamia pieniä järviä, jotka laskevat siihen. Rekolanselän itärantaan laskee Oinaslammi (5 ha) Korento-ojaa ja Alaslammi, Keskislammi (3 ha) ja Soukkio (myös Rajalanlammi, 1 ha) yhteistä Rekolanojaa pitkin. Itäpuolella sijaitsee kangasmaaston länsirinteen alla Kaakkolammi (1 ha), mutta siitä ei ole laskuojaa järveen. Tervalanselän länsirantaan laskee pieni Muilammi, mutta sen yläjuoksulla sijaitsee vielä Riihijärvi (10 ha) ja Nimetön (2 ha). Itärantaan tulee Haaviston takana sijaitsevan Sovijärvi (87 ha) leveä lasku-uoma, joka tuo mukanaan viiden muunkin Sovijärven valuma-alueeseen (14.516) kuuluvan järven vedet . Sovijärven vedenpinta on Kankarisveden kanssa samalla korkeudella, joten uoma on purjehduskelpoinen. Jyrkkärinteisen Kaipolanvuoren länsipuolella sijaitsee Härönlammi (3 ha), joka laskee Runonsaaren taakse.
Urheilukentästä etelään Kankarisvesi kapenee luusuaksi, jonka kautta sen vedet virtaavat Jämsänjoen Rekolankosken kautta Koskikeskiseen. Ennen Jämsänjokea luusua kapenee salmeksi, jossa on entinen virtapaikka. Se laajenee ennen Rekolankoskea pieneksi suvannoksi, jolla ei ole nimeä (tässä Rekolankosken yläallas ). Voimalaitoksien kohdalla on mitattu vuotuiseksi keskivirtaamaksi noin 14,5 kuutiometriä sekunnissa . Jämsänjoki on noin 15 kilometriä pitkä ja se laskee Päijänteen Tiirinselän Hulkkiolahteen.
Historiaa

Kankarisveden eteläosassa Rekolanselän rannoilta on paikannettu useita kivikautisia asuinpaikkoja, joista Toijalanrannassa löytyy kävellessä erottuvia asuinpainanteita  ja Haaviston länsirannassa on niin ikään asuinpainanteita. Järvellä asuttiin myös pronssikaudella, josta on muistona Leposaaressa sijaitsevat lapinrauniot. Haavistossa on myös tervahautojen jäänteitä .
Salmen itärannalla kulki aikoinaan Jämsänkosken tehdasrata, josta on muistona höyryveturi Rekolankosken kupeessa Vanhan Myllyn vieressä. Tukkipuuta tuotiin tehtaille uittamalla sitä jopa Multialta asti Koskikeskiseen . Kankarisvesi on pitkään ollut soutu-urheilun keskus. Vuodesta 1959 toiminnasta on vastannut Jämsänjoen Soutuveikot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kankarisvesi Wikimedia Commonsissa
Kalapaikka: Kankarisvesi
Fishing.fi: Kankarisveden yhteislupa-alue
(14.5)
Tukinuittoa vuonna 1938 (Koskikeskisessä).
Lagon piiri

| Lagon piiri Distrito de Lago |
| --- | --- |
 Lagon piirin sijainti Mosambikissa.
 Koordinaatit: 12.6963°S, 34.8084°E 
Valtio:  Mosambik
Maakunta:  Niassa
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Metangula
 – Piirin johtaja:  Abílio Moura Jorge
Pinta-ala:  6 528 km²
Väkiluku (2022)  (arvio):  132 333
Lagon piiri (port. Distrito de Lago) on Mosambikin Niassan maakunnassa sijaitseva piiri. Piirin hallintokeskus on Njassajärven rantakaupunki Metangula. Se sijaitsee linnuntietä 82 kilometriä ja maanteitse 120 kilometriä aluekeskus Lichingasta luoteeseen.
Lagon piiri rajoittuu lännessä Njassajärveen (vastaranta ja piirin edustan saaret kuuluvat Malawiin), pohjoisessa Tansaniaan, idässä Sangan piiriin ja etelässä Chimbunilan piiriin.
Vuoden keskilämpötila on 22-24°C. Keskimääräinen vuosisademäärä on 1000–1400 mm.
Väestönlaskennassa asukasluvuksi saatiin 106 968 (VL 2017), 75 504 (2007) ja 55 892 (1997). Väkiluku oli Mosambikin tilastokeskuksen (INE) ennusteen mukaan kohonnut 132 333:een vuonna 2022.
Piirin pinta-ala on 6 528 neliökilometriä (5,3 % maakunnasta). Toiset lähteet antavat hieman poikkeavia pinta-aloja: 6 580 km²  tai 6 438 km². Paikallishallinnossa piiri oli aiemmin jaettu neljään hallintoalueeseen (port. posto administrotivas, P.A.): Metangula, Cobue, Lunho ja Maniamba (vuonna 2005 voimassa ollut tilanne). Uudempi maakuntatilasto (2022) kertoo hallintoalueita olevan nyttemmin viisi.
LK-99

LK-99 (Lee-Kim-1999) on väitetty normaalipaineen ja huoneenlämpötilan suprajohde. Materiaalin keksi ja valmisti ensimmäisenä eteläkorealainen tutkijaryhmä, johon kuuluvat muun muassa Sukbae Lee ja Ji-Hoon Kim Korean yliopistosta. Ryhmän mukaan aine toimii suprajohteena alle 400 K (127 °C) lämpötilassa.
Aineen keksineet tutkijat jakoivat videon, jossa aineesta valmistettu kappale näytti osittain leijuvan magneetin päällä. Suprajohtimien läheisyydessä voidaan havaita leijumista Meissnerin ilmiön vuoksi.  Toisen tutkijaryhmän mukaan LK-99:n leijumisen selittää kuitenkin arkinen ferromagnetismi eikä Meissnerin ilmiö.
Marylandin yliopiston Condensed Matter Theory Centerin (CMTC) mukaan LK-99 ei ole suprajohtavaa huoneen lämpötilassa eikä alhaisissa lämpötiloissa vaan se on korkean vastuksen materiaalia. Tutkijaryhmän jäsenet ovat sanoneet, että materiaali on itseasiassa eriste eikä johde.
LK-99 sisältää lyijyä, kuparia, fosforia ja happea.
Huomio

Julkaisu sai paljon huomiota tiedemaailmassa ja herätti skeptisyyttä väitteiden merkittävyyden vuoksi. Ryhmän artikkelia ei ole vielä vertaisarvioitu. Itsenäiset tutkijaryhmät pyrkivät toistamaan korealaisen ryhmän työtä.
Aihe herätti huomiota, koska se olisi ollut tieteellinen sensaatio. Huoneenlämpötilan ja normaalipaineen suprajohteella olisi suuri vaikutus elektroniikan ja sähkönsiirron energiakustannuksiin. Sähkön lämpöhäviöt vähenisivät.
Replikaatioyritykset

Itsenäiset ryhmät ovat aloittaneet yritykset toistaa ryhmän tuloksia. Kiinalainen ryhmä Huazhongin tiede- ja teknologiayliopistossa raportoi valmistaneensa pieniä hiutaleita, jotka osoittivat diamagneettista levitointia. Ryhmä Kiinan Southeast Universitystä väittää onnistuneensa LK-99:n syntetisoinnissa ja mitanneensa suprajohtavuutta 110 Kelvin-asteen lämpötilaan asti.  [lähde? ]
Kurt Hamrin

Kurt Hamrin juhlii Länsi-Saksaa vastaan tekemäänsä maalia vuoden 1958 MM-kilpailuissa.
Kurt Hamrin (19. marraskuuta 1934 Tukholma – 4. helmikuuta 2024 Firenze) oli ruotsalainen jalkapalloilija, joka pelasi suurimman osan urastaan Italian Serie A:ssa. Kuollessaan hän oli sarjan kaikkien aikojen yhdeksänneksi paras maalintekijä. Lisäksi Hamrin kuului Ruotsin maajoukkueeseen, joka sijoittui toiseksi vuoden 1958 MM-kilpailuissa. Ruotsin maajoukkueessa hän pelasi vuosien 1953 ja 1965 välillä 32 maaottelua ja teki 17 maalia.
Ura

Hamrin aloitti uransa AIK:ssa, josta hän siirtyi vuonna 1956 Juventukseen. Torinolaisseurassa hän pelasi yhden kauden, jonka jälkeen hän siirtyi Padovan kautta Fiorentinaan. Laitahyökkääjänä pelannut Hamrin pelasi Firenzessä vuosien 1958 ja 1967 välillä 289 Serie A:n ottelua, joissa syntyi 150 maalia. Seurassa Hamrin voitti Italian cupin kaksi kertaa sekä Cup-voittajien cupin kerran. Fiorentinasta hän siirtyi AC Milaniin, jossa pelaamiensa kahden kauden aikana hän oli voittamassa Italian mestaruutta, Euroopan Cupia ja seurajoukkueiden maailmanmestaruutta. Hamrin päätti uransa 37-vuotiaana Napolissa. Hän vietti eläkepäivänsä Firenzessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kurt Hamrin Wikimedia Commonsissa
Juan Martín del Potro

| Juan Martín del Potro |
| --- | --- |
 Juan Martín del Potro vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. syyskuuta 1988 (ikä 36)
Kansalaisuus:   Argentiina
Tennispelaaja
Pituus:  198 cm
Paino:  97 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2005–
Palkintorahat:  25 896 046 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  3. (13.8.2018)
Turnausvoittoja:  22
Voitot/tappiot:  439–174
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  puolivälierät (2009, 2012)
Ranskan avoimet:  välierät (2009, 2018)
Wimbledon:  välierät (2013)
Yhdysvaltain avoimet:  voitto (2009)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  105. (25.5.2009)
Turnausvoittoja:  1
Voitot/tappiot:  41–44
Aiheesta muualla
ITF
ATP
| Mitalit> Maa:   Argentiina.Tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Tennis. Olympialaiset  | Maa:   Argentiina> Tennis. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Rio de Janeiro 2016 | kaksinpeli |  |
|  Pronssia | Lontoo 2012 | kaksinpeli |  |
Juan Martín del Potro (s. 23. syyskuuta 1988 Tandil) on argentiinalainen tennispelaaja. Hän nousi kesällä 2008 maailman kärkipelaajien joukkoon voittamalla neljä ATP-turnausta. Vuonna 2009 hän voitti Yhdysvaltain avoimet. Hän on saavuttanut olympialaisissa kaksi mitalia. Häntä ovat vaivanneet useat loukkaantumiset.
Tennisura > Nousu maailman kärkikymmenikköön

Juan Martín del Potro osallistui ensimmäisen kerran Grand Slam -turnauksiin vuonna 2006. Ensimmäiset otteluvoittonsa hän saavutti vuonna 2007, jolloin hän ylsi parhaimmillaan kolmannelle kierrokselle Yhdysvaltain avoimissa häviten lopulta kolmanneksi sijoitetulle Novak Đokovićille.
Nelinpelissä del Potro voitti Indianapolisin ATP-turnauksen heinäkuussa 2007 parinaan Travis Parrott.
Heinä-elokuussa 2008 oli 19-vuotias del Potro voittamaton neljässä peräkkäisessä ATP-kaksinpeliturnauksessa. Stuttgartin turnauksen loppuottelussa hän voitti Richard Gasquetin ja Kitzbühelissä Jürgen Melzerin. Näiden kahden massakenttäturnauksen jälkeen del Potro jatkoi voittokulkuaan kovapohjaisilla kentillä Los Angelesissa kukistamalla loppuottelussa Andy Roddickin ja Washingtonissa lyömällä Viktor Troickin.
Yhdysvaltain avoimissa 2008 del Potro oli sijoitettu 17:nneksi ja jatkoi voittoputkeaan voittamalla ensimmäisellä kierroksella Guillermo Cañasin eräluvuin 4–6, 7–6(0), 6–4, 6–1, toisella kierroksella Thomaz Belluccin luvuin 4–6, 6–1, 7–5, 6–3, kolmannella kierroksella 16:nneksi sijoitetun Gilles Simonin lukemin 6–4, 6–7(4), 6–1, 3–6, 6–3, ja neljännellä kierroksella sijoittamattoman Kei Nishikorin lukemin 6–3, 6–4, 6–3. Puolivälierissä hän hävisi Andy Murraylle eräluvuin 6–7(2), 6–7(1), 6–4, 5–7.
Syyskuussa 2008 del Potro voitti Tokion turnauksen puolivälierissä maailmanlistalla korkeammalle sijoitetun David Ferrerin ja selviytyi viidennen kerran ATP-turnauksen loppuotteluun, jossa hän hävisi Tomáš Berdychille lukemin 1–6, 2–6. Lokakuussa Madridin Masters-turnauksessa hän voitti paremmin sijoitetuista pelaajista David Nalbandianin mutta hävisi puolivälierissä Roger Federerille. Baselin turnauksessa hän selviytyi välieriin, joissa Nalbandian oli parempi. Marraskuussa del Potro nousi ATP-rankingissa kahdeksi viikoksi kahdeksannelle sijalle ja vuoden 2008 lopussa hänen sijoituksensa oli yhdeksäs.