stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo vuonna 1982 kuolleista henkilöistä
Lokakuu

3. lokakuuta – Brigitta Gadolin, suomalainen kirjailija (s. 1895)
4. lokakuuta – Glenn Gould, kanadalainen pianisti (s. 1932)
7. lokakuuta – Reino Kalliola, suomalainen kasvimaantieteilijä ja kirjailija (s. 1909)
8. lokakuuta – Lordi Philip Noel-Baker, vuoden 1959 Nobelin rauhanpalkinnon saanut englantilainen poliitikko (s. 1889)
9. lokakuuta – Anna Freud, itävaltalaissyntyinen psykoanalyytikko (s. 1895)
11. lokakuuta – Kyösti Skyttä, suomalainen kirjailija ja toimittaja (s. 1925)
13. lokakuuta – Jouko Kallioniemi, suomalainen näytelmäkirjailija (s. 1912)
16. lokakuuta – Tapio Tapiovaara, suomalainen taidegraafikko ja -maalari (s. 1908)
16. lokakuuta – Leo Lähteenmäki, suomalainen näyttelijä (s. 1907)
18. lokakuuta – Pierre Mendès France, Ranskan pääministeri 1954–1955 (s. 1907)
18. lokakuuta – Bess Truman, Yhdysvaltain presidentti Harry S. Trumanin puoliso (s. 1885)
21. lokakuuta – Hermann Stiegholzer, itävaltalainen arkkitehti ja olympiamitalisti (s. 1894)
23. lokakuuta – Timo Karhuniemi, suomalainen kirjailija (s. 1931)
27. lokakuuta – Yrjö Ahola, suomalainen puutarhuri ja taidemaalari (s. 1907)
30. lokakuuta – Karl Ragnar Gierow, ruotsalainen kirjailija ja esseisti (s. 1904)
Marraskuu

1. marraskuuta – King Vidor, yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja (s. 1894)
3. marraskuuta – E. H. Carr, brittiläinen historioitsija, toimittaja ja kansainvälisten suhteiden teoreetikko (s. 1892)
4. marraskuuta – Dominique Dunne, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1959)
5. marraskuuta – Jacques Tati, ranskalainen elokuvaohjaaja ja -näyttelijä (s. 1907)
6. marraskuuta – Urho Lehtinen, suomalainen taidemaalari (s. 1887)
6. marraskuuta – Eero Viima, suomalainen yritysjohtaja (s. 1907)
9. marraskuuta – Bengt Schalin, suomalainen puutarha-arkkitehti ja Helsingin kaupunginpuutarhuri (s. 1889)
10. marraskuuta – Leonid Brežnev, Neuvostoliiton johtaja (s. 1906)
10. marraskuuta   – Elio Petri, italialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja (s. 1929)
14. marraskuuta – Théophile Albert Cadoux, ranskalaissyntyinen, Senegalissa työskennellyt roomalaiskatolinen piispa (s. 1903)
16. marraskuuta – Andrei Makajonak, neuvostoliittolainen näytelmäkirjailija (s. 1920)
17. marraskuuta – Eduard Tubin, virolainen säveltäjä (s. 1905)
22. marraskuuta – Trond Hedström, suomalainen valokuvaaja (s. 1917)
24. marraskuuta – Barack Obama vanhempi, kenialainen taloustieteilijä, Yhdysvaltain presidentti Barack Obaman isä (s. 1936)
26. marraskuuta – Juhan Aavik, virolais-ruotsalainen säveltäjä ja kapellimestari (s. 1884)
Joulukuu

1. joulukuuta – Kirsti Kuusikko, suomalainen kirjailija (s. 1919)
2. joulukuuta – Marty Feldman, brittiläinen näyttelijä, koomikko, käsikirjoittaja ja ohjaaja (s. 1934)
4. joulukuuta – Viljo Heinonen, suomalainen rehtori ja kirjailija (s. 1902)
5. joulukuuta – Heinrich Hertel, saksalainen lentokoneinsinööri (s. 1901)
7. joulukuuta − Paul Mehlitz, saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti (s. 1906)
8. joulukuuta − Toivo T. Rinne, suomalainen historioitsija (s. 1906)
11. joulukuuta – Pentti Ruonaniemi, suomalainen kirjailija (s. 1927)
16. joulukuuta – T. A. Engström, suomalainen kirjailija ja kääntäjä (s. 1917)
19. joulukuuta – Karen Grønn-Hagen, norjalainen poliitikko (s. 1903)
20. joulukuuta – Artur Rubinstein, puolalais-yhdysvaltalainen pianisti (s. 1887)
24. joulukuuta – Louis Aragon, ranskalainen historioitsija, kirjailija ja runoilija (s. 1897)
25. joulukuuta – Vally Weigl, itävaltalais-yhdysvaltalainen säveltäjä ja musiikkiterapeutti (s. 1894)
29. joulukuuta – Sol C. Siegel, yhdysvaltalainen elokuvatuottaja (s. 1903)
Tuntematon päivämäärä

Emily Ivanoff Brown, yhdysvaltalainen inuitti-kirjailija ja opettaja (s. 1904)
Toini Kaukonen, suomalainen opettaja ja kääntäjä (s. 1906)
Dag Solstad

Dag Solstad vuonna 2010.
Dag Solstad (s. 16. heinäkuuta 1941 Sandefjord) on palkittu norjalainen kirjailija. Solstad on kaunokirjailija ja on heti esikoiskirjastaan alkaen julkaissut teoksiaan kommentoivia artikkeleita ja esseitä.
Solstad asuu osittain Oslon Skillebekkissä ja osittain Berliinissä. Vuodesta 2011 asti Solstad on saanut Norjan valtion taiteilijaneläkettä.
Lapsuus ja perhe

Solstad varttui Sandefjordissa 1940- ja 1950-luvuilla. Perheen isä kuoli Solstadin ollessa 11-vuotias. Isä jätti jälkeensä ruokakaupan, joka ajautui konkurssiin. Solstadin yhdeksän vuotta vanhempi veli lähti merille, ja heidän yksinhuoltajaäitinsä hankki elantonsa myymällä kenkiä. Solstad pääsi töihin Jarlsbergin rautatielle ja pelasi lisäksi maalivahtina Store Berganin jalkapalloseuran juniorijoukkueessa. Lukion jälkeen hän toimi sijaisopettajana Kabelvågissa 1960-luvulla, jolloin hän myös pelasi hetken aikaa kaupungin joukkueessa.
Solstad on naimisissa kirjailija Jens Bjørneboen tyttären Therese Bjørneboen kanssa. Hän on ollut aiemmin naimisissa kahdesti, ja hänellä on kolme tytärtä.
Kirjailijan ura > Ensimmäiset teokset

Solstadin esikoisteos oli novellikokoelma Spiraler, joka julkaistiin vuonna 1965. Eräässä kokoelman novellissa tavataan vieraantuneita hahmoja, jotka etsivät jotakin todellista, mutta kohtaavat lähinnä enemmän tai vähemmän epätodellisia tai absurdeja kokemuksia. Artikkelissa Norsk prose – europeisk modernisme (1967) Solstad ilmaiseekin epäuskonsa perinteisiä romaaneja kohtaan ja toivoo, että norjalainen kirjallisuus tuotaisiin nykypäivään uuden eurooppalaisen modernismin avulla. Hän viittaa muun muassa James Joyceen, Marcel Proustiin, Alain Robbe-Grilletiin ja Samuel Beckettiin.
Lyhytproosakokoelmassaan Svingstol (1967) Solstad muuttaa näkökulmaansa. Teoksessa, samoin kuin artikkelissa Tingene og verden (1967) hän tuo esiin uudenlaisen konkretismin, jossa esineet ja asiat eivät enää symboloi ihmisen sisäistä olemusta: ”Annamme kahvipannun olla kahvipannu, ja näemme sen aamiaispöydässä, alumiinisena ja täynnä höyryävää kahvia”, sanoo hän tekstissään Vi vil ikke gi kaffekjelen vinger (”kahvipannulle ei anneta siipiä”).
Vuonna 1969 ilmestyi romaani Irr! Grønt!, jossa Solstad nostaa esiin viisi ristiriitaa identiteetin ja roolin välillä. Päähenkilö Geir Breivik alkaa etsiä itseään, ja tulee siihen tulokseen, että ihminen on vaihtuvien rooliensa summa. Vapaus syntyy siitä, että ihminen on tietoinen roolipelistä. Kirjailija käsittelee teemaa myös artikkelissa Om nødvendigheten av å leve inautentisk.
Kirjailijan ura > Kommunistinen vaihe

Vuosina 1974–1980 Solstad julkaisi neljä romaania, jotka täyttävät kommunistisen liikkeen vaatimuksen siitä, että kirjailijan tulisi kirjoittaa kansasta ja kirjallisuuden palvella erityisesti työväenluokkaa. Ensin ilmestyi Syyskuun 25. päivän aukio (1974), joka kuvaa erään työläisperheen elämää kahden sukupolven ajan sosiaalidemokraattisessa Norjassa toisen maailmansodan jälkeisenä aikana, vuodesta 1945 vuoden 1972 Euroopan yhteisön kansanäänestykseen saakka. Myöhemmin ilmestyi sotatrilogia Svik. Førkrigsår, Krig. 1940 ja Brød og våpen, joka suuren henkilögallerian avulla esittelee konfliktia kommunistien ja sosiaalidemokraattien välillä norjalaisen työväenluokan sisällä ennen sotaa, sen aikana ja sen jälkeen.
Solstadin romaaneissa Gymnaslærer Pedersens beretning om den store politiske vekkelsen som har hjemsøkt vårt land (1982) ja Romaani 1987 (1987) puolueella on toisenlainen rooli. Päähenkilöt Knut Pedersen ja Fjord katsovat puolueessa viettämäänsä aikaa taaksepäin, ja kommunistipuolueen olosuhteita käsitellään humoristisesti ja ironisesti. Teoksessa Romaani 1987 Fjord palaa lopulta Arild Asnesin alkuun 1970-luvun dystopiaan. Solstad on itse kuvannut tätä kirjallista kauttaan ”utopistiseksi kaudekseen”.
Kirjailijan ura > Moralistis-eksistentialistinen vaihe

1990-luvun kirjoissa Solstadin romaanien tyylissä tapahtui selvä käännös. Tämän aikakauden romaaneissa ulkoinen tarkastelu kääntyy sisäiseksi, ja aiheet pyörivät tarkoituksellisuuden ympärillä. Ellevte roman, bok atten (1992) kuvaa pyörätuolissa istuvaa Bjørn Hansenia. Tämä on vapaaehtoisesti päätynyt pyörätuoliin, koska haluaa uskotella ihmisille olevansa halvaantunut. Romaanissa Ujous ja arvokkuus (1994) kuvataan lehtori Elias Ruklaa, joka ei saa sateenvarjoaan auki koulun pihassa. Romaani osoittaa, kuinka elämä hajoaa ympäriltä ja vieraannuttaa päähenkilön todellisuudesta. Yhteistä Hansenille, Ruklalle, professori Andersenille ja T. Singerille on tunne siitä, että kulttuuri ja yhteiskunta ovat rappeutumassa, kaupallisuus ja tylsyys valtaavat alaa ja hahmot joutuvat oman aikansa ulkopuolelle. Sen sijaan, että yrittäisivät puuttua rappeutumiseen, he uppoavat omaan itseensä ja päätyvät ympäröivän todellisuuden katsojiksi.
Kirjailijan ura > Katsaus menneisyyteen

Teoksessaan 16.07.41 (2002) Solstad esittelee itsensä päähenkilönä. Ilmeisesti kirjailija esiintyy teoksessa omana itsenään, ja tarkastelee kirjailijantekojensa lisäksi menneisyyttään ja nuoruutensa tapahtumia. Solstad käyttää minä-muotoa myös teoksessa Armand V. (2006). Kuvattujen tapahtumien osalta teos vaikuttaa omaelämäkerralliselta. Se kertoo tarinan norjalaisen uradiplomaatin oloista uuden imperialistisen maailmanjärjestyksen aikana, ja keskustelee siitä, kuinka hänen romaaninsa ovat syntyneet. Teoksessa kysytään, kirjoittaako kirjailija romaanin vai makaako romaani jossakin valmiina, ja kirjailijan tehtävänä on vain kaivaa se esiin. Teoksessa Solstad julistaa: ”Kirjailijanurani päättyi T. Slingeriin, joka julkaistiin vuonna 1999. Kaikki sen jälkeen on ollut poikkeusta, joka ei koskaan toistu.”
Solstadin romaani 17. Roman (2009) on jatkoa teokselle Ellevte roman, bok atten (1992). Teoksessa esiintyy jälleen Bjørn Hansen, rahastonhoitaja Kongsbergistä, jolla on suuria ongelmia asettaa itsensä perheenisän ja kansalaisen rooleihin. Lukija seuraa hänen tietään sovintoon pojan ja perheen kanssa.
Solstad esiintyi vuonna 2003 festivaalirunoilijana Bergenin kansainvälisillä Festspillene-festivaaleilla.
Palkinnot ja tunnustukset

Teokselle Romaani 1987 myönnettiin Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto vuonna 1989. Norjan Kriitikkopalkinnon Kritikerprisin Solstad on saanut vuosina 1969, 1992 ja 1999.
Solstadin mukaan nimettiin vuonna 2011 hänen 70-vuotisjuhlallisuuksiensa yhteydessä aukio Sandefjordissa.
Teokset > Romaanit

Irr! Grønt! – (1969)
Arild Asnes, 1970 – (1971)
25. septemberplassen – (1974)
Svik. Førkrigsår – (1977)
Krig. 1940 – (1978)
Brød og våpen – (1980)
Gymnaslærer Pedersens beretning om den store politiske vekkelsen som har hjemsøkt vårt land – (1982)
Forsøk på å beskrive det ugjennomtrengelige – (1984)
Roman 1987 – (1987)
Medaljens forside – (1990)
Ellevte roman, bok atten – (1992)
Genanse og verdighet – (1994)
Professor Andersens natt – (1996)
T. Singer – (1999)
16.07.41 – (2002)
Armand V. Fotnoter til en uutgravd roman – (2006)
17. roman – (2009)
Det uoppløselige episke element i Telemark i perioden 1591–1896 – (2013)
Tredje, og siste, roman om Bjørn Hansen (2019)
Teokset > Suomennetut teokset

Syyskuun 25. päivän aukio.  (25. septemberplassen, 1974)  Suomentanut Juhani Koskinen. Jyväskylä:  Gummerus, 1977.  ISBN 951-20-1375-4
Romaani 1987 (Roman 1987), suom. Saima-Liisa Laatunen, Gummerus 1989 ISBN 951-20-3483-2
Ujous ja arvokkuus.  (Genanse og verdighet, 1994)  Suomentanut Tarja Teva. Helsinki:  Teos, 2014.  ISBN 978-951-851-567-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dag Solstad Wikimedia Commonsissa
Nykykirjallisuus[vanhentunut linkki] Norjan suurlähetystö
Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto 1989[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: no:Dag Solstad
| n k Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1960-luku:  1962: Eyvind Johnson  1963: Väinö Linna  1964: Tarjei Vesaas  1965: William Heinesen & Olof Lagercrantz  1966: Gunnar Ekelöf  1967: Johan Borgen  1968: Per Olof Sundman  1969: Per Olov Enquist 
1970-luku:  1970: Klaus Rifbjerg  1971: Thorkild Hansen  1972: Karl Vennberg  1973: Veijo Meri  1974: Villy Sørensen  1975: Hannu Salama  1976: Ólafur Jóhann Sigurðsson  1977: Bo Carpelan  1978: Kjartan Fløgstad  1979: Ivar Lo-Johansson 
1980-luku:  1980: Sara Lidman  1981: Snorri Hjartarson  1982: Sven Delblanc  1983: Peter Seeberg  1984: Göran Tunström  1985: Antti Tuuri  1986: Rói Patursson  1987: Herbjørg Wassmo  1988: Thor Vilhjálmsson  1989: Dag Solstad 
1990-luku:  1990: Tomas Tranströmer  1991: Nils-Aslak Valkeapää  1992: Friða Á. Sigurðardóttir  1993: Peer Hultberg  1994: Kerstin Ekman  1995: Einar Már Guðmundsson  1996: Øystein Lønn  1997: Dorrit Willumsen  1998: Tua Forsström  1999: Pia Tafdrup 
2000-luku:  2000: Henrik Nordbrandt  2001: Jan Kjærstad  2002: Lars Saabye Christensen  2003: Eva Ström  2004: Kari Hotakainen  2005: Sjón  2006: Göran Sonnevi  2007: Sara Stridsberg  2008: Naja Marie Aidt  2009: Per Petterson 
2010-luku:  2010: Sofi Oksanen  2011: Gyrðir Elíasson  2012: Merethe Lindstrøm  2013: Kim Leine  2014: Kjell Westö  2015: Jon Fosse  2016: Katarina Frostenson  2017: Kirsten Thorup  2018: Auður Ava Ólafsdóttir  2019: Jonas Eika 
2020-luku:  2020: Monika Fagerholm  2021: Niviaq Korneliussen  2022: Solvej Balle 
Käännös suomeksi
Boris Spasski

| Boris Spasski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Boris Vasiljevitš Spasski
Syntynyt: 30. tammikuuta 1937 Leningrad, Neuvostoliitto
Kuollut: 2025 (88 vuotta)
Kansalaisuus:   ranskalainen
Shakinpelaaja
Titteli:  suurmestari
Maailmanmestari:  1969–1972
Boris Vasiljevitš Spasski (ven. Борис Васильевич Спасский, 30. tammikuuta 1937 Leningrad, Neuvostoliitto – 2025) oli shakin suurmestari. Hän oli shakin kymmenes maailmanmestari (1969–1972). Suurimmat menestyksensä hän saavutti edustaessaan Neuvostoliittoa. Sittemmin hän edusti Ranskaa, jossa hän oli asunut 1976 lähtien. Hänestä tuli Ranskan kansalainen 1978.
Spasski oppi pelaamaan shakkia 5-vuotiaana ja 18-vuotiaana hän voitti junioreiden maailmanmestaruuden. Hän voitti shakin maailmanmestaruuden vuonna 1969 maanmieheltään Tigran Petrosjanilta, mutta menetti tittelinsä yhdysvaltalaiselle Bobby Fischerille vuonna 1972 Reykjavikin legendaarisessa MM-ottelussa. Ennen ottelua Spasski ei ollut hävinnyt kertaakaan Fischerille ja hän oli voittanut kolme peliä viidestä, jotka he olivat pelanneet. Fischer oli kuitenkin loistavassa kunnossa ja voitti ottelun vakuuttavasti pistein 12½–8½. Vaikka Spasski hävisi ottelun, hän antoi huomattavasti paremman vastuksen kuin pelaajat, jotka Fischer oli kukistanut kandidaattiotteluissa (Mark Taimanov, Bent Larsen, ja Tigran Petrosjan).
Pian MM-ottelun jälkeen hän menetti Neuvostoliiton ykköspelaajan aseman nousevalle tähdelle Anatoli Karpoville.
Aiheesta muualla

Boris Spasski ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
FIDE-kortti: Boris Spasski (englanniksi)
Shakin maailmanmestarit
| --- | --- |
Kiistattomat (1886–1993)::  Steinitz  Lasker  Capablanca  Euwe  Alehin  Smyslov  Tal  Botvinnik  Petrosjan  Spasski  Fischer  Karpov  Kasparov 
FIDE:n maailmanmestarit 1993–2006::  Halifman  Ponomarov  Kasymdžanov  Topalov 
PCA:n maailmanmestarit 1993–2006::  Kasparov  Kramnik 
Yhdistymisen jälkeen 2006 alkaen::  Kramnik  Anand  Carlsen  Ding  Gukesh 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef
The Soul of Buddha

| The Soul of Buddha |
| --- | --- |

Ohjaaja:  J. Gordon Edwards
Käsikirjoittaja:  Adrian Johnson
Perustuu:  Theda Baran novelliin
Tuottaja:  William Fox
Pukusuunnittelija:  George Hopkins
Pääosat:  Theda Bara
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Fox Film Corporation
Levittäjä:  Fox Film Corporation
Ensi-ilta:   21. huhtikuuta 1918
Kesto:  50 minuuttia
Alkuperäiskieli:  mykkä (välitekstit englanniksi)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Soul of Buddha on J. Gordon Edwardsin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä romanttinen draamaelokuva, jonka pääosassa on Theda Bara. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 21. huhtikuuta 1918.
Käsikirjoituksen oli laatinut Adrian Johnson Theda Baran kirjoittaman novellin pohjalta. The Soul of Buddha kirjoitettiin Mata Hari -vakoilutapauksen innoittamana. Fox Film Corporation oli elokuvan tuotanto- ja jakeluyhtiönä, ja The Soul of Buddha kuvattiin Foxin studioilla New Jerseyn Fort Leessä. The Soul of Buddhan oletetaan olevan kadonnut elokuva.
Juoni

Jaavalainen papitar Bava (Theda Bara) karkaa englantilaisen sotilasupseeri John Daren (Hugh Thompson) kanssa. Entisestä papittaresta tulee maineikas tanssija, mutta kostonhimoinen buddhalainen pappi Ysora (Victor Kennard) murhaa hänet kylmäverisesti näyttämölle.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Theda Bara  | … |  papitar Bava   |
|  Hugh Thompson  | … |  Sir John Dare   |
|  Victor Kennard  | … |  Ysora   |
|  Florence Martin  | … |  kreivitär Romaine   |
|  Tony Merlo  | … |  kreivi Romaine   |
|  Jack Ridgeway  | … |  kreivittären isä   |
|  Henry Warwick  | … |  näyttämömestari   |
Aiheesta muualla

The Soul of Buddha Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Soul of Buddha AllMoviessa. (englanniksi)
The Soul of Buddha Silent eran sivustolla (englanniksi)
The Soul of Buddha TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Backe (täsmennyssivu)

Backe voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Backe, taajama Strömsundin kunnassa Ruotsissa
Sukunimenä

Hans Backe (s. 1952), ruotsalainen jalkapallovalmentaja
Herbert Backe (1896–1947), Natsi-Saksan elintarvike- ja maatalousministeri
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Backe

| Backe |
| --- | --- |

 Backe
 Koordinaatit: 63°48′45″N, 16°24′14″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Jämtlandin lääni
Maakunta:  Jämtland
Kunta:  Strömsund
Väkiluku (31.12.2023):  475
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Backe on taajama Strömsundin kunnassa Jämtlandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 475 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Backe Wikimedia Commonsissa
Hammerdal

| Hammerdal |
| --- | --- |
 Hammerdalin kirkko
 Hammerdal
 Koordinaatit: 63°34′34″N, 15°21′55″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Jämtlandin lääni
Maakunta:  Jämtland
Kunta:  Strömsund
Väkiluku (31.12.2023):  1 089
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hammerdal on taajama Strömsundin kunnassa Jämtlandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 089 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hammerdal Wikimedia Commonsissa
Eino Sormunen

| Eino Sormunen |
| --- | --- |
 Eino Sormunen 1940-luvun alussa.
Kuopion piispa
 1939–1962 
Seuraaja:  Olavi Kares
Henkilötiedot
Koko nimi:  Eino Aukusti Sormunen
Syntynyt: 27. kesäkuuta 1893 Tohmajärvi
Kuollut: 7. heinäkuuta 1972 (79 vuotta) Kuopio
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  piispa, professori, Luther-tutkija
Vanhemmat:  Juhana Sormunen Elisa Timonen
Puoliso:  Anna Lyydia Viinikainen (vih. 1920)
Muut tiedot
Koulutus:  pappisvihkimys (1919) teologian tohtori (1933)
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  Luterilainen
Eino Aukusti Sormunen (27. kesäkuuta 1893 Tohmajärvi – 7. heinäkuuta 1972 Kuopio) oli suomalainen teologi, professori ja Kuopion hiippakunnan piispa. Hän kirjoitti runsaasti uskonnollista kirjallisuutta ja kristinuskoon liittyviä tieteellisiä ja oppikirjoja.
Varhainen elämä ja koulutus

Sormunen pääsi ylioppilaaksi Joensuun klassillisesta lyseosta 1915 ja suoritti teologisen erotutkinnon 1919. Hänet vihittiin papiksi samana vuonna. Myöhemmin Sormunen suoritti teologis-filosofisen tutkinnon 1929. Hänestä tuli 1930 teologian kandidaatti, 1932 lisensiaatti, ja 1933 hän väitteli teologian tohtoriksi.
Ura teologina

Sormunen oli Helsingin yliopiston systemaattisen teologian dosentti 1934 ja dogmatiikan professori 1934–1939. Hän toimi 1939 perustetun Kuopion hiippakunnan ensimmäisenä piispana 1939–1962.
Hänen levinneimpiä kirjoituksiaan on evankelisluterilaisen kirkon 1960-luvulla käyttämään kastetodistukseen kirjoitettu opetuspuhe juuri kastetun lapsen vanhemmille.
Ura teologina > Kuopion piispa (1939–1962)

Presidentti Kyösti Kallio nimitti Sormusen Kuopion ensimmäiseksi piispaksi talvisodan aattona 1939. Sormunen osallistui jatkosodan aikana aktiivisesti Suomen Aseveljien Liiton toimintaan. Sodan alkuvaiheessa  Sormunen puolusti voimakkaasti Suomen oikeutta käydä bolševismin vastaista taistelua Saksan rinnalla.
Yksityiselämä

Sormusen vanhemmat olivat maanviljelijä Juho Sormunen ja Liisa (Elisa) Timonen.
Kirjallisuutta

Saloheimo, Veijo – Sihvo, Hannes – Valkeavaara, Alpo: Eino Sormunen: Tutkija, esipaimen, kulttuurikriitikko. Karjalaisen kulttuurin edistämissäätiö 1990. ISBN 951-9363-54-8
Aiheesta muualla

Mäkinen, Kari: / Sormunen, Eino (1893–1972). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 28.2.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Kuopion piispanvihkiäiset, Kuva, 16.08.1939, nro 17, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: – | Kuopion piispa 1939–1962 | Seuraaja: Olavi Kares |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Philippe Soupault

Philippe Soupault ja Vítězslav Nezval 1928.
Philippe Soupault (2. elokuuta 1897 Chaville, Ranska – 12. maaliskuuta 1990 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija, yksi surrealismin perustajista. Hänen runokokoelmiaan ovat muun muassa Georgia (1924) ja Poésies Complètes (1938), romaaneja muun muassa Le Bon Apôtre (1938) ja omaelämäkerta Journal d’un fantôme (1946) Philippe Soupault ja Louis Aragon tapasivat Guillaume Apollinairen luona ja perustivat 1919 aikakauslehden Littérature.
Soupault oli vuosina 1918–1920 mukana dadaistisessa liikkeessä. Apollinairen kautta hän tutustui André Bretoniin, ja Bretonin ja Aragonin kanssa hän perusti lehden Littérature. Hän julkaisi Bretonin kanssa tekstin Les champs magnétiques, joka oli ensimmäinen surrealistinen teksti. He toteuttivat sen keksimällään "automaattisella kirjoituksella", joka oli käytännössä tajunnanvirtaa. Hän joutui 1929 surrealistien ulkopuolelle. 1930-luvulta alkaen hän työskenteli radiolle ja sittemmin televisiolle. Hän jäi unohduksiin samalla kun hän kirjoitti unohduksesta mutta sai jälleen 1980-luvulla huomiota ja palkintoja, ja teoksista otettiin uusia painoksia.
Suomennetut teokset

André Breton, Philippe Soupault, Magneettikentät (Les champs magnétiques), suom. Timo Kaitaro, Janne Salo, Savukeidas 2013 ISBN 978-952-268-080-8