stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lännenpalsami
Levinneisyys

Lännenpalsami on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikasta, mutta on levinnyt ihmisten tuomana myös Eurooppaan. Pohjois-Amerikassa sitä tavataan laajalla levinneisyysalueella. Manner-Yhdysvalloissa lännenpalsami kasvaa kaikkialla muualla paitsi Alaskassa, maan lounaisosassa sekä muutamassa keskilännen osavaltiossa, Kanadassa se puuttuu vain koillisimmilta alueilta.
Pohjoismaissa laji on harvinainen tulokas, jota on tavattu ainoastaan muutamin paikoin Tanskasta ja Suomesta. Suomessa lännenpalsami kasvaa Lohjanjärven rannoilla Lohjalla ja Karjalohjalla laajalle levinneenä uustulokkaana. Kanta sai alkunsa, kun vuonna 1949 kylvettiin Kanadasta tuotuja siemeniä. Lajia on tavattu myös Raahen seudulla. Vuonna 2010 lännenpalsamia löydettiin myös Helsingistä Vartiokylän ja Vuosaaren kaupunginosista.
Elinympäristö

Alkuperäisellä elinalueellaan Pohjois-Amerikassa lännenpalsami kasvaa esimerkiksi kosteissa metsissä, jokien tulvatasangoilla, soilla ja ojissa. Suomessa lännenpalsamin kasvupaikat ovat joko tulvarannoilla tai ojanvarsilla. Lohjanjärven rannoilla laji on menestynyt erinomaisesti, ja voimakkaana kilpailijana on syrjäyttänyt alkuperäistä kasvillisuutta.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2018: Lännenpalsamin (Impatiens capensis) levinneisyys Suomessa
Pohjolan kasvien pauloissa: Impatiens capensis - lännenpalsami
ITIS: Impatiens capensis (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2462343  Wikispecies: Impatiens capensis  AoFP: 406  APA: 1129  APDB: 223803  Calflora: 10612  CoL: 3PJJK  EoL: 581158  EPPO: IPACA  EUNIS: 161747  FNA: 242416691  GBIF: 2891774  GRIN: 19813  iNaturalist: 47888  IPNI: 30008241-2  IRMNG: 10690825  ITIS: 29182  IUCN: 64314821  MichiganFlora: 535  MoBotPF: 277722  NatureServe: 2.130664  NBN: NBNSYS0000003187  NCBI: 55378  Observation.org: 6895  Open Tree of Life: 488923  PfaF: Impatiens capensis  Plant List: kew-2862264  PLANTS: IMCA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30008241-2  Tropicos: 3100006  VASCAN: 3655  WisFlora: 3926  WFO: wfo-0000730324  Laji.fi: MX.39156 
Lännenpalsamin kukka
Lännenpalsamikasvusto
Suomen euroviisukarsinta 1987

| Eurovision laulukilpailu 1987>  Suomen euroviisukarsinta |
| --- | --- |

Päivämäärä:  21. helmikuuta tulokset 13. maaliskuuta
Tapahtumapaikka:  Ylen tv-studio 2, Pasila, Helsinki
Juontaja(t):  Laila Halme & Lasse Mårtenson
Kapellimestari:  Ossi Runne
Valintamenetelmä:  Postikorttiäänestys
Kilpailumenetelmä:  Kutsukilpailu
Voittaja:  Vicky Rosti ”Sata salamaa”
Suomi Eurovision laulukilpailussa 
 ◄ 1986  1988 ► 
Suomen euroviisukarsinta 1987 oli kilpailu jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1987 Eurovision laulukilpailuun. Karsinnassa kokeiltiin ensimmäistä kertaa uutta valintamenetelmää, ensimmäistä kertaa kutsukilpailuna järjestetyn karsinnan voittaja valittiin postikorttiäänestyksellä. Kutsukilpailussa kymmentä suomalaissäveltäjää pyydettiin säveltämään kappale karsintoihin.
Finaali lähetettiin lauantaina 21. helmikuuta Ylen tv-studiota 2 ja televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 18.45 alkaen. Lähetyksen taustat olivat jo etukäteen nauhoitettuja ja elävänä kuultiin esityksistä vain lauluosuudet ja muutama erikoinen soitin. Euroviisukuppilan Tony Latva piti karsintalähetystä heikkona. Lähetyksen alussa nähtiin viisuhistoriasta kertova video, jonka selostajana toimi ”kimittävä sätkynukke”. Juontajina toimineiden entisten euroviisuedustajien Lasse Mårtensonin ja Laila Halmeen suoritusta Tony Latva piti ala-arvoisena: ”Haastatteluissa jaariteltiin niitä näitä, kunnes – ilmeisesti studio-ohjaajan käskystä – ne keskeytettiin tylysti jopa kesken lauseen.”
Voittaja valittiin postikorttiäänestyksellä, jossa saatiin ääniä 63 836 kappaletta. Äänestyksen tulos julkistettiin perjantaina 13. maaliskuuta kello 21.30.
Tulos

| Sija | Esittäjä | Sävelmä | Lauluntekijä(t) | Äänet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Vicky Rosti | Sata salamaa | Petri Laaksonen (säv.), VeePee Lehto (san.) | 16 935 |
| 2. | Johnny Lee Michaels | Kesätuuli | Pertti Neumann (säv. & san.) | 15 369 |
| 3. | Paula Koivuniemi & Viljaset | Musiikki on niinku se on | Esa Nieminen (säv.), Juha Vainio (san.) | 8 753 |
| 4. | Tauski & Co. | Communication | Roni Kamras (säv.), Risto Asikainen (san.) | 7 294 |
| 5. | Jussi Halme & Helena Miller | Hei, me lennetään (Salto mortale) | Jussi Halme (säv.), Mika Sundqvist (san.) | 4 925 |
| 6. | Matti Esko | Isäni maa | Veikko Samuli (säv.), Juha Vainio (san.) | 4 513 |
| 7. | Jorma Kääriäinen | Tuuli soittaa | Mika Siekkinen (säv.), Kari Kuivalainen (san.) | 2 589 |
| 8. | Leena Nilsson Family | Eilinen uudelleen | Kari Kuivalainen (säv. & san.) | 1 383 |
| 9. | Leena Nilsson | Ei yhtään laivaa | Matti Puurtinen (säv.), Timo Hämäläinen (san.) | 1 074 |
| 10. | Kisu | Kiitos ja anteeks! | Kisu Jernström (säv.), Impi Riimi (san.) | 1 001 |
Palanneet artistit

Sijoitukset euroviisukarsinnoissa on merkitty mustalla tekstillä ja interviisukarsinnoissa punaisella tekstillä.
| Artisti | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Suomen karsinnat) | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Eurovision laulukilpailu) |
| --- | --- | --- |
| Paula Koivuniemi (Viljasten kanssa) | 1976 (9.) 1979 (6.) 1980 (karsiutui semifinaalissa) 1981 (8.) 1984 (2., kolme kappaletta karsiutui semifinaalissa) | - |
| Leena Nilsson | 1984 (8., 10.) | - |
| Kisu | 1974 (1. semifinaalin 7.) 1980 (karsiutui semifinaalissa) | - |
Aiheesta muualla

Voittoesitys tulosten julkistamisen yhteydessä Ylen Elävässä arkistossa
Koko karsintafinaali Ylen Elävässä arkistossa
Suomen euroviisukarsinta 1987 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Suomen euroviisukarsinnat (1961–2011) ja Uuden Musiikin Kilpailu (2012–)
| --- | --- |
1960–:  1961  1962  1963  1964  1965  1966  1967  1968  1969 
1970–:  1970  1971  1972  1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979 
1980–:  1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990–:  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998  1999 
2000–:  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009 
2010–:  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019 
2020–:  2020  2021  2022  2023  2024  2025
Suomen euroviisukarsinta 1977

| Eurovision laulukilpailu 1977>  Suomen euroviisukarsinta |
| --- | --- |

Päivämäärä:  22. tammikuuta 1977
Tapahtumapaikka:  Ylen tv-studio 2, Pasila, Helsinki
Juontaja(t):  Tutteli Mensonen
Kapellimestari:  Ossi Runne
Valintamenetelmä:  Maakuntaraadit
Kilpailumenetelmä:  Avoin sävellyskilpailu
Voittaja:  Monica Aspelund ”Lapponia”
Suomi Eurovision laulukilpailussa 
 ◄ 1976  1978 ► 
Suomen euroviisukarsinta 1977 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1977 Eurovision laulukilpailuun. Edellisvuoden tavoin kilpailu pidettiin jälleen avoimena sävellyskilpailuna. Kilpailuun vastaanotettiin 182 kappaletta, joista yhdeksän valittiin karsinnan finaaliin. Finaali pidettiin Ylen tv-studiossa 2 22. tammikuuta, televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 19.45 alkaen ja voittajan valitsivat ympäri Suomea kokoontuneet maakuntaraadit.
Suomen karsinnat voitti kolmannella yrittämällään Monica Aspelund, joka oli osallistunut karsintoihin jo vuosina 1975 ja 1976. Voittokappaleen Lapponia säveltäjä Aarno Raninen oli itse viimeiseen asti vastustanut kappaleen nimeä osittain kaupallisuuden vuoksi, nimittäin Lapponia-korut olivat tuolloin jo kansainvälisesti tunnettuja.
Tulos

| Sija | Esittäjä | Sävelmä | Lauluntekijä(t) | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Monica Aspelund | Lapponia | Aarno Raninen (säv.), Monica Aspelund (san.) | 431 p. |
| 2. | Hortto Kaalo | Kauan sitten | Reino Markkula (säv.), Juha Vainio (san.) | 346 p. |
| 3. | Viktor Klimenko | Luonasi oon | Alexander Klimenko (säv.), Viktor Klimenko (säv.), Pertti Reponen (san.) | 336 p. |
| 4. | Finntrio | Illalla sillalla | Sakari Warsell (säv. & san.) | 296 p. |
| 5. | Eeva Kiviharju | Palokankaan Maikki | Eeva Kiviharju (säv. & san.) | 291 p. |
| 6. | Mikko Alatalo & Tabula Rasa | Rokkilaulaja | Harri Rinne (säv. & san.) | 273 p. |
| 7. | Lasse Mårtenson | Kuusitoista hyvää vuotta | Lasse Mårtenson (säv. & san.) | 232 p. |
| 8. | Markku Blomqvist | Liehuva liekinvarsi | Jukka Siikavire (säv.), Erkki Mäkinen (san.) | 206 p. |
| 9. | Seija Simola | Yötön yö | Erik Lindström (säv.), Kari Tuomisaari (san.) | 190 p. |
Palanneet artistit

| Artisti | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Suomen karsinnat) | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Eurovision laulukilpailu) |
| --- | --- | --- |
| Monica Aspelund | 1975 (karsiutui semifinaalissa) 1976 (6.) | - |
| Viktor Klimenko | 1965 (2.) 1966 (3.) 1969 (3.) 1972 (6.) | 1965 (jaettu 15.) |
| Mikko Alatalo (Tabula Rasa -yhtyeen kanssa) | 1976 (5.) | - |
| Lasse Mårtenson | 1963 (2.) 1964 (1.) 1966 (4.) 1971 (jaettu 6.) 1973 (8.) 1974 (2. semifinaalin 8.) | 1964 (7.) |
| Seija Simola | 1972 (4.) 1973 (2.) 1974 (2. semifinaalin 8.) 1975 (6.) | - |
Aiheesta muualla

Voittoesitys Ylen Elävässä arkistossa
Kaikki kilpailuesitykset Ylen Elävässä arkistossa
Suomen euroviisukarsinta 1977 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Suomen euroviisukarsinnat (1961–2011) ja Uuden Musiikin Kilpailu (2012–)
| --- | --- |
1960–:  1961  1962  1963  1964  1965  1966  1967  1968  1969 
1970–:  1970  1971  1972  1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979 
1980–:  1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990–:  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998  1999 
2000–:  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009 
2010–:  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019 
2020–:  2020  2021  2022  2023  2024  2025
Puistokatu

Leveä puistokatu Taipeissa.
Puistokatu tarkoittaa katua, jolla ajoradat ja kevyen liikenteen väylät on erotettu toisistaan puurivein ja istutuskaistoin. Puut on kuitenkin puistokaduilla istutettu niin kauas toisistaan, ettei kadun ylle muodostu yhtenäistä kattoa.
Erityyppisiä puistokatuja ovat:
bulevardi ja avenue, joissa keskimmäisenä ovat ajorata, jota reunustaa puurivit ja laitimmaisena ovat jalkakäytävät. Erään määritelmän mukaan bulevardi on leveä katu, jolla on yleensä vähintään kolme puuriviä. Nimitystä bulevardi käytetään useissa kaupungeissa varsinkin entisten kaupunginmuurien paikalle rakennetuista puistokaduista.
esplanadi, jossa keskimmäisenä on puisto, sen reunoilla ovat ajoradat, joiden vieressä kulkevat kevyen liikenteen väylät. Yleensä esplanadilla tarkoitetaan nimenomaan ajoratojen keskellä olevaa pitkänomaista kävelypuistoa.
Puistokatujen uuden tulemisen merkkejä on ollut havaittavissa. Suurin ongelma uusissa hankkeissa on tila: usein uusien puistokatujen esikuvat ovat 40–50 metriä leveitä katuja, mutta kuitenkin kaavoitetaan 20 metriä leveitä katuja, johon halutaan saada mahtumaan samat toiminnot kuin leveämpiin.
Puistokatuja Suomessa

Suomen vanhimpia puistokatuja ja varhaisista puistokaduista merkittävin on Vaasaan vuonna 1776 rakennettu Hovioikeudenpuistikko, jonka suunnitteli yli-intendentti Carl Fredrik Adelcrantz. Puistokadun esikuvana oli Nancyyn 1750-luvulla rakennettu Place de Stanislas Leszczynski. Vaasassa on Hovioikeudenpuistikon lisäksi neljä muutakin isoa puistikkoa (Vaasanpuistikko, Kirkkopuistikko, Kauppapuistikko ja Korsholmanpuistikko). Puutaloista koostuneiden kaupunkien tulipalojen takia annettiin 1856 määräys, että puutaloalueilla kaupunkien keskustat piti jakaa paloturvallisiin osiin 35 m leveillä esplanadeilla, joiden varsille piti istuttaa paloja ehkäiseviä lehtipuuistutuksia.
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Suomeen tuli eurooppalaiseen tapaan kaavoitusmalleja, joissa puistokaduilla ja bulevardeilla oli merkittävä osa, vaikka loppujen lopuksi kovinkaan monta eurooppalaisten esikuvien mukaista puistokatua ei Suomesta löydy. Helsingin kaduista bulevardeja edustavat Bulevardi ja Huopalahdentie, esplanadeja Esplanadi, Pohjoinen ja Eteläinen Hesperiankatu, Munkkiniemen puistotie, Koskelantie, Mäkelänkatu ja Mechelininkatu, ja avenyitä puolestaan Pohjoiskaari sekä Tallbergin puistotie Lauttasaaressa. Myös Mannerheimintien eteläosa, entinen Heikinkatu on aikaisemmin ollut esplanadityyppinen puistokatu: sen keskellä oli puuriveillä reunustettu puistokäytävä, mutta 1930-luvulla autoistumisen seurauksena päätettiin keskimmäiset puurivit poistaa, mutta uudet puurivit istutettiin jalkakäytävien reunoihin; täten Mannerheimintiestä tuli avenue-tyyppinen puistokatu.
Tampereella keskustan tärkein pohjoiseteläsuuntainen väylä Hämeenpuisto on tunnettu nimellä Esplanadi, ja on edelleen selvästi esplanadityyppinen katu.
Porin keskustan ruutukaava-alueen ”koordinaattiakseleina” toimii neljä esplanadia: Pohjois-, Itä-, Länsi- ja Eteläpuistot. Kuopiossa taasen on kaksi varsinaista puistokatua, jotka ovat Puistokatu ja Pyörönkaari.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puistokatu Wikimedia Commonsissa
Helsinginkatu on puistokatu Kurvista Kaarlenkadun risteykseen.
Suomen euroviisukarsinta 1962

| Eurovision laulukilpailu 1962>  Suomen euroviisukarsinta |
| --- | --- |
Päivämäärä:  finaali 15. helmikuuta 1962  semifinaali 20. tammikuuta (televisio), 24. tammikuuta (radio)
Tapahtumapaikka:  Ylen tv-studio 1, Pasila, Helsinki
Juontaja(t):  Aarno Walli
Kapellimestari:  George de Godzinsky
Valintamenetelmä:  kymmenen 10-jäsenistä tuomaristoa ympäri Suomea
Kilpailumenetelmä:  Avoin sävellyskilpailu
Kappaleiden määrä
Alkukarsinnoissa:  8
Voittaja:  Marion Rung ”Tipi-tii”
Suomi Eurovision laulukilpailussa 
 ◄ 1961  1963 ► 
Suomen euroviisukarsinta 1962 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1962 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu järjestettiin edellisvuoden tavoin avoimena sävellyskilpailuna, mutta tällä kertaa Yleisradiolle tuli lähettää myös kappaleen sanat sekä pianosovitus. Kilpailuun lähetettiin 170 sävellystä. Näistä kahdeksan parasta valittiin karsinnan semifinaaliin, jossa jokaiselle kappaleelle valittiin esittäjä. Semifinaali lähetettiin televisiossa 20. tammikuuta ja radiossa 24. tammikuuta, minkä jälkeen postikorttiäänestäjät äänestivät neljä parasta karsinnan finaaliin.
15. helmikuuta pidetyssä finaalissa jokaisen kappaleen esitti kaksi eri esittäjää. Tämän tarkoitus oli vähentää solistin vaikutusta ja keskittyä itse kappaleseen. Finaali lähetettiin Suomen television studiosta 1 suorana Pohjoisvisio-lähetyksenä kello 21.30 alkaen, joten finaali televisioitiin myös muissa Pohjoismaissa, ja juontaja Aarno Walli juonsi kilpailun sekä suomeksi että ruotsiksi. Finaalin tuloksesta päättivät kymmenessä Suomen kaupungissa kokoontuneet kymmenhenkiset raadit.
Tulos

| Sija | Esittäjät | Kappale | Lauluntekijät | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Kai Lind/Marion Rung | Tipi-tii | Kari Tuomisaari (säv. & san.) | 234 p. |
| 2. | Kai Lind/Marion Rung | Pikku rahastaja | Toivo Kärki (säv.), Reino Helismaa (san.) | 129 p. |
| 3. | Matti Heinivaho/Vieno Kekkonen | Sateinen yö | Arvo Koskimaa (säv.), Lauri Jauhiainen (san.) | 127 p. |
| 4. | Matti Heinivaho/Vieno Kekkonen | On keskiyö | Kaarlo Kaartinen (säv.), Lasse Liemola (san.) | 110 p. |
Tulos > Semifinaalissa karsiutuneet

Toivo Kärjen säveltämää "Sitä rakkaus on" -kappaletta lukuun ottamatta kappaleiden tekijät eivät ole tiedossa.
| Esittäjä | Kappale |
| --- | --- |
Laila Kinnunen: Lumineito
Johnny Forsell: Anna Angelina
Maynie Sirén: Tiketi tikke tak
Pirkko Mannola: Sitä rakkaus on
Palanneet artistit

| Artisti | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Suomen karsinnat) | Aikaisemmat vuodet (sijoitus)  (Eurovision laulukilpailu) |
| --- | --- | --- |
| Kai Lind | 1961 (4., toinen kappale putosi yleisöäänestyksessä) | - |
Sinivalas

| Sinivalas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Valaat Cetacea
Alalahko::  Hetulavalaat Mysticeti
Heimo::  Uurteisvalaat Balaenopteridae
Suku::  Uurteisvalaat Balaenoptera
Laji::  musculus
Kaksiosainen nimi
 Balaenoptera musculus  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Balaenoptera sulfurous Cope, 1869  
 Sinivalaan levinneisyys
Alalajit 
 B. m. brevicauda – pikkusinivalas   B. m. indica  B. m. intermedia  B. m. musculus – sinivalas 
Katso myös
   Sinivalas Wikispeciesissä   Sinivalas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinivalas (Balaenoptera musculus) on hetulavalaiden alalahkoon kuuluva valaslaji. Se on painavin ja suurin eläin, jonka tiedetään koskaan olleen olemassa; vaikka Argentinosauruksen tapaiset sauropodit kasvoivat pidemmiksi, ne olivat sinivalasta puolet kevyempiä. Sinivalas jaetaan neljään alalajiin.
Koko ja ulkonäkö

Sinivalaat ovat yleensä 16,0–30,0 metriä pitkiä, ja niiden pyrstö on n. 7,5 metriä leveä. Aikuisen sinivalaan keskipituus on 25,5 metriä, suurimmat pyydystetyt yksilöt ovat olleet 33,6 ja 33,3 metriä pitkiä. Sinivalas painaa 90–150 tonnia, tosin painavimmat yksilöt voivat painaa jopa 200 tonnia. Valaan sydän on noin 680 kilon painoinen, ja sen keuhkoihin mahtuu noin 5000 litraa ilmaa. Naaras on suurempi kuin koiras. Vastasyntyneet poikaset ovat 6,5–8,5 metrin pituisia ja painavat lähes kolme tonnia. Sinivalas elää keskimäärin 80–120-vuotiaaksi.
Sinivalas on yleisväriltään siniharmaa, mutta vesi voimistaa sinistä sävyä. Yksilöt voidaan tunnistaa iholla olevista vaaleammista laikuista. Sinivalaalla on pitkä virtaviivainen ruumis. Takaruumiin alapuoli on tummempi kuin muu vartalo. Hetulat ovat sinimustat. Sinivalaan selkäevä on hyvin pieni ja matala. Sen hengityssuihku on pystysuora, yläosastaan alaskaartuva ja noin 3,0–7,5 metrin korkuinen.
Sinivalas on pitkä ja painava, mutta jättiläismäisestä koostaan huolimatta sutjakka ja solakka. Meri kannattelee sen suunnatonta painoa, joten maalle joutuessaan eläimen sisäelimet rusentuvat valtavan massan takia aiheuttaen sinivalaan kuoleman. Valaan valtavaa kokoa kuvaa esimerkiksi se, että afrikannorsu mahtuisi seisomaan sinivalaan kielelle, joka painaa jopa neljä tonnia. Sinivalaalla on paksu rasvakerros, joka sekä suojaa sitä kylmältä että toimii vararavintona, silloin kun se ei saa riittävästi ravintoa.
Elintavat

Sinivalaat elävät kylmissä merissä ja muuttavat talvisilta ruokailualueiltaan lämpimämpiin vesiin lisääntymistä varten. Uidessaan sinivalas lipuu eteenpäin noin 2–10 kilometrin tuntinopeudella, mutta voi pyrähdyksinä saavuttaa 37 kilometrin tuntinopeuden. Sinivalaan tavallinen uintinopeus on noin 2–15 kilometriä tunnissa.
Sinivalaat liikkuvat usein pienissä parvissa. Yhteyttä kaukanakin oleviin lajitovereihinsa sinivalas pitää erittäin voimakkaiden ja matalien, ihmiskorville lähes kuulumattomien äänien avulla. Sinivalaalla on kaikista eläimistä voimakkain ääni. Sinivalaalta on mitattu 188 desibelin ääntelyä. Tällaiset matalat murahdukset voivat niin sanotuissa syvänmeren äänitunneleissa kantaa satoja, ehkä jopa tuhansia kilometrejä.
Levinneisyys ja kanta

Sinivalaita elää maailman kaikilla valtamerillä. Laji puuttuu vain muutamilta merialueilta, kuten Välimereltä ja Beringinmereltä. Laajasta levinneisyydestään huolimatta sinivalas on kaikkialla harvalukuinen.
Itämerellä sinivalas on erittäin harvinainen vierailija, ja joidenkin lähteiden mukaan lajista ei olisi tehty Itämeren piirissä lainkaan näköhavaintoja. Suomesta, Porin Preiviikissä sijaitsevasta pellosta löydettiin vuonna 1942 suuria selkänikamia, joiden on osoitettu kuuluneen sinivalaalle. Nikamat ovat hyvin vanhoja, mutta niiden tarkkaa ikää ei ole pystytty määrittämään. Ne saattavat olla peräisin jo esihistorialliselta ajalta. Nord Stream -maakaasuputken reitiltä Suomenlahdesta löydettiin 2000-luvulla suuren valaan luuranko, jonka epäillään kuuluneen sinivalaalle. Noin 70 metrin syvyydessä meren pohjassa lojuvasta luurangosta on nostettu muutamia luita niiden iän ja lajin määritystä varten. Tutkimukset olivat keväällä 2011 vielä kesken.
Sinivalas rauhoitettiin vuonna 1964. Tätä ennen sinivalas oli pyydetty lähes sukupuuton partaalle. Sinivalaiden määräksi ennen kaupallisen pyynnin alkua arvioitiin 300 000–400 000 yksilöä. Vuonna 1926 sinivalaita on arvioitu olleen ainakin 140 000 täysikasvuista yksilöä. Vuoden 2018 arvion mukaan yksilömäärä on 10 000 – 25 000. Kanta on lisäksi kasvussa. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on arvioinut silti sinivalaan erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Sinivalaan alalajeista pikkusinivalas (Balaenoptera musculus brevicauda) on puutteellisesti tunnettu ja Balaenoptera musculus intermedia äärimmäisen uhanalainen.
Vuonna 1986 kiellettiin kaikki kaupallinen valaanpyynti, mutta siitä huolimatta Norja, Islanti ja Japani pyytävät edelleen valaita tieteellisiin syihin vedoten.
Käyttäytyminen > Ravinto ja ruokailu

Sinivalas syö lähes yksinomaan krillejä, pieniä katkarapuja muistuttavia planktonäyriäisiä. Eri sinivalaspopulaatiot käyttävät usein eri lajeja ravinnokseen. Antarktiksella sinivalaat syövät erityisesti etelänkrilliä, Australian eteläpuolella lajia Nyctiphanes australis, Australian länsipuolella lajia Euphausia recurva, Galápagossaarilla lajia Nyctiphanes simplex, Tyynenmeren pohjoisosissa tyynenmerenkrilliä ja Thysanoessa-lajeja ja Pohjois-Atlantilla norjankrilliä ja Thysanoessa-lajeja.
Aterioidessaan sinivalas ui suu auki krilliparveen ja ahmaisee vettä suuhunsa niin paljon kuin pystyy kurkun samalla laajetessa. Se sulkee suunsa ja puristaa kielellään ja suuontelonsa pohjalla veden ulos hetuloiden läpi. Sinivalaalla on yläleuassa n. 400 hetulaa, jotka toimivat siivilän tapaan. Saaliin se nielee käyttäen apuna kieltään. Sinivalas saattaa syödä jopa 40 miljoonaa krilliä päivässä. Rauhallisessa ruokauinnissa sinivalas hengittää kerran tai kahdesti minuutin aikana ja sukellus kestää yleensä 3–10 minuuttia. Tällöin myös uintinopeus on hidas, vain muutama kilometri tunnissa.
Käyttäytyminen > Muuttokäyttäytyminen

Sinivalaan muuttokäyttäytymisen yksityiskohdat eivät ole kovin hyvin tiedossa, mutta lähes kaikista populaatiosta on todisteita migraatiosta. Tästä huolimatta sekä talvi- että kesäalueilla on yksilöitä ympäri vuoden, ja jotkut elävät koko vuoden suotuisilla alueilla mutta toiset yksilöt muuttavat pitkiä matkoja trooppisilta vesiltä pohjoiseen ja etelään ruokailualueille.
Käyttäytyminen > Lisääntyminen

Sinivalaat, niin koiraat kuin naaraatkin, tulevat sukukypsiksi noin 10 vuoden iässä. Ne parittelevat talvella oleskellessaan lauhkean tai trooppisen vyöhykkeen vesissä 2–3 vuoden välein. Naaras on tiineenä 10–12 kuukautta. Poikanen voi olla seitsemän metriä pitkä ja painaa 2–3 tonnia, joka on maailman suurin eläimen jälkeläinen. Emo imettää sitä 7–8 kuukauden ajan. Poikanen tarvitsee vuorokaudessa n. 190 litraa maitoa, jonka rasvapitoisuus on 40–50 %. Emon rasvaisen maidon voimalla poikanen kasvaa nopeasti; sen paino saattaa lisääntyä jopa 90 kilogrammaa vuorokaudessa ja vuodessa sen paino kasvaa jopa 32 850 kg. Vastavieroitettu poikanen on kaksi kertaa pidempi kuin syntyessään. Naaras parittelee uudelleen vasta lopetettuaan imettämisen.
Sinivalaan koko verrattuna ihmiseen.
Sinivalaan luuranko
Claudette Mukasakindi

Claudette Mukasakindi
Claudette Mukasakindi (s. 25. joulukuuta 1982 Nyarugenge, Kigali) on ruandalainen kestävyysjuoksija. Hän kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa naisten maratonissa ja jäi siinä 101. sijalle ajalla 2.51.07.
Liro

| Liro |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Viklot Tringa
Laji::  glareola
Kaksiosainen nimi
 Tringa glareola  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Liro Wikispeciesissä   Liro Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Liro.
Liro (Tringa glareola) on pieni kahlaaja.