Ludvig VIII (Ranska)
Kuningas

Ludvig seurasi isäänsä kuninkaana 14. heinäkuuta 1223. Hän oli ensimmäinen Kapeting-dynastiaan kuulunut valtaistuimen perijä, jota ei ollut voideltu kuninkaaksi jo isänsä elinaikana. Filip II Augustus oli rakentanut kuningasvallasta niin vahvan ja kestävät, että hän ei kokenut tätä vaalikuninkuuteen kuuluvaa järjestelmää tarpeelliseksi. Valtakunnan ylimykset eivät enää kyseenalaistaneet kuninkuuden perinnöllisyyttä ja vaatineet vaalikuninkuuden palauttamista, vaan alistuivat vahvan monarkin päätöksiin. Näin feodaaliyhteiskunta oli kokenut merkittävän muutoksen kohden yhteinäisyyttä ja kansallisvaltiota.
Ludvig VIII Leijonan voitelu kuninkaaksi tapahtui kuitenkin perinteen mukaan Reimsin katedraalissa 6. elokuuta 1223 ja samalla kruunattiin myös kuningatar Blanche. Tapahtuma oli harvinainen, sillä yleensä kuningattaret olivat saaneet virkansa eri tilaisuudessa ja useimmiten Saint-Denisin luostarin basilikassa. Tosin myös Ludvigin äiti Isabelle oli kruunattu yhdessä Filip II:n kanssa.
Kuninkaana Ludvig jatkoi samaa politiikka kuin mitä hänen isänsä oli harjoittanut jo omalla hallituskaudellaan. Suurimmat valloitukset hän oli tehnyt jo ennen kuninkaaksi tuloaan. Hän alisti Etelä-Ranskan feodaaliruhtinaita Ranskan kuninkaan alaisuuteen. Ludvig oli ensimmäinen kapetingi-hallitsija, joka myönsi suuressa mittakaavassa apanage-läänityksiä, joissa oli palautusehto, mikä vaikeutti kuninkaallisen maaomaisuuden edelleen luovuttamista. Ludvig loi myös muita erityisoikeuksia hallitsijalle, kuten käsityksen, jonka mukaan uskollisuutta vannottiin paitsi yksittäiselle kuninkaalle myös kuningaskunnalle. Hänen vanhin poikansa Ludvig IX (myöhempi Ludvig Pyhä) seurasi häntä valtaistuimelle rauhanomaisesti, ja muut pojat saivat apanage-läänityksiä.
Hallituskauden vaikein ja eniten energiaa vaativa tehtävä oli saattaa käytäntöön hänen 1. marraskuuta 1223 antamansa määräys, jolla hän kumosi isänsä määräyksen ja kielsi virkamiehiään ilman syytä rekisteröimästä juutalaisten antamia lainoja. Tuolloin kristittyjen ei ollut soveliasta lainata rahaa korkoa vastaan, teko oli yleensä pannaan julistuksen veroinen rikos kirkollista lakia kohtaan. Koska juutalaiset eivät olleet kristittyjä, heitä ei voinut myöskään julistaa pannaan. Tätä epämääräistä tilannetta käyttivät vasallit ja muut lääninherrat usein hyväkseen ja toimivat omin päin suhteessa rahanlainaukseen ja juutalaisiin. Ludvigin toimenpide pyrki selventämään tätä, useinkin suuria ristiriitoja maallisen ja kirkollisen oikeuden välille synnyttänyttä tilannetta.
Valtakunnan ylimyksistä 26 tärkeintä hyväksyi kuninkaan antaman määräyksen, mutta vahva Champagnen kreivi Thibault IV kieltäytyi sitä soveltamasta. Hänellä oli oma erillissopimuksensa juutalaisten kanssa, Champagne oli vilkkaan kaupankäynnin liikenteellisten yhteyksien risteyksessä, ja takasi sopimuksella itselleen merkittävät verotulot juutalaisilta. Champagnen kreivistä tuli keskeinen hahmo taistelussa Kapetingien dynastian kasvavaa voimaa ja valtaa vastaan ja hänen kielteinen asenteensa oli näkyvissä koko Ludvig VIII hallinnon ajan. Esimerkiksi Avignonin piirityksen aikana hän oli vasallivelvoitteen sitomana läsnä vain vaadittavat 40 päivää, jonka jälkeen hän lähti joukkoineen kotiin.