Liettuan historia
Neuvostotasavallan aika (1944–1990) > Vastarintaliike

Vaikka Liettuassa alkoikin 1970-luvulla syntyä epäpoliittinen kulutusyhteiskunta, eli pinnan alla myös vastarinta järjestelmää kohtaan. Neuvostoliiton kasvavat talousvaikeudet 1970-luvulta eteenpäin hidastivat kulutusyhteiskunnan syntyä. Kansalaisoikeustoiminnan keskipisteenä olivat vainotut katoliset papit, jotka saivat tuekseen kolhoositalonpoikia ja työläisiä. Vuonna 1968 julistettiin Neuvostoliittoon laki, jonka mukaan kansalaisilla on oikeus esittää viranomaisille vetoomuksia. Liettuan katoliset esittivät vetoomuksen pappisseminaarien avaamisesta. Vuonna 1979 esitettiin vetoomus Klaipėdan uuden kirkon palauttamisesta uskoville. Vetoomuksen allekirjoitti kaikkiaan 148 149 kansalaista. Vuonna 1972 alkoi ilmestyä maanalainen, Liettuan katolisen kirkon kronikka, joka levisi lukijoille kirjoituskoneella tehdyillä kopioilla. Se käsitteli uskonnonvapaus- ja kansalaisoikeuskysymyksiä. Sen tekijät pitivät yhteyttä Moskovan toisinajattelijoihin, kuten Andrei Saharoviin.
Liettuan nuorisossa esiintyi liikehdintään 1960–1970-lukujen vaihteessa. Protestoidakseen miehitystä vastaan 19-vuotias Romas Kalanta teki polttoitsemurhan Kaunasissa. Kalantan hautajaisista tuli nuorison protesti järjestelmää vastaan. 3000 nuorta lauloi kiellettyä kansallislaulua, kantoi kiellettyä lippua ja kaatoi miilisiautoja. Mielenosoitukset kestivät useamman päivän ja lakkasivat vasta kun 7 000 miliisiä tukahdutti mellakan. Vain 500 nuorta pidätettiin ja suurin osa vapautettiin heti kun hiukset oli leikattu siistimmiksi. Kalantan marttyyrikuolema innosti muutamia hänen maanmiehiään samaan tekoon.
Vuoden 1977 perustuslakiuudistus johti Vilnassa mielenosoituksiin, koska uudessa perustuslaissa vahvistettiin Baltian maiden Neuvostoliittoon liittämisen laillisuus. Mielenosoituksilla haluttiin osoittaa, etteivät Liettuaa edustaneet Neuvostoliiton korkeimman neuvoston jäsenet ilmaisseet Liettuan kansan tahtoa äänestäessään uuden perustuslain vahvistamisen puolesta. Armeijan yksiköitä lähetettiin rauhoittamaan tilannetta, koska paikallinen miliisi ei yksin kyennyt hajottamaan mielenosoituksia.
Kamppailussa liettualaisten mielistä neuvostovalta ryhtyi monenlaisiin toimiin. Kirkollisille juhlille kehitettiin 1960–1970-luvuilla maallisia korvaajia. Pääsiäisen tilalle otettiin kevään juhla ja avioliittoon ryhdyttiin vihkimään loisteliaissa avioliittopalatseissa. Šiluvan Neitsyt Marian ilmestymispaikalle järjestettävää pyhiinvaellusta vaikeutettiin vuodesta toiseen muun muassa tiesuluilla ja vuonna 1979 paikkakunta asetettiin siellä väitetyn ”riehuvan kulkutaudin” vuoksi karanteeniin. Maan perinteinen puunveistotaide otettiin palvelemaan hallitsevaa ideologiaa. Kansantaiteilijoilta tilattiin vuosien 1941–1945 suuren isänmaallisen sodan muistomerkkejä. Lisäksi perustettiin valtion tukea saavia kansantanssiryhmiä ja liettualainen kommunistiveteraani V. Kapsuskas-Mickevičius nostettiin sankariksi. 1700-luvulla elänyttä pappisrunoilija Kristijonas Donelaitisia ylistettiin ja pidettiin lähes sosialistisen realismin varhaisena esitaistelijana.
Henkeä kohden laskettuna Liettuassa ilmestyi eniten toisinajattelijoiden samizdat-julkaisuja ja tapahtui eniten mielenosoituksia ja massatapahtumia koko Neuvostoliitossa.
Vuosina 1965–1978 10,3 % mielenosoituksista tapahtui Liettuassa, vaikka Neuvostoliiton väestöstä liettualaisia oli vain 1,3 %. 1970–1980-lukujen mielipidevangeista 150 oli liettualaisia. Vuosina 1968–1970 oikeudessa tuomittiin 103 henkeä neuvostovastaisuuden takia ja KGB käsitteli hallinnossaan 375 henkilön tapaukset.
Kuuluisia liettualaisia toisinajattelijoita ovat olleet arkkipiispa Mecislovas Reinys, uskonnon opettamisesta lapsille syytetyt katoliset papit Antanas Seskevicius, Prosperas Bubnis ja Juozas Zdebskis, Liettuan katolisten maanalaisen Kronikan julkaisemisesta syytetyt Petras Plumpa-Pluira, Nijole Sadunaite, Povilas Petronis, Jonas Stasaitis, Juozas Grazys ja Virgilius Jaugelis sekä kulttuurialan edustajista kielitieteilijä Jonas Kazlauskas, teatterinjohtaja Jonas Jurasas, taidemaalari Vladislovas Zhilius, tietosanakirjan toimittaja Sarunas Zukauskas, runoilija Tomas Venclova, tekniikan tohtori Mindaugas Tamonis ja teatterityöntekijä Antanas Terleckas.