stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dirijja
Historia

Najdilaisten kronikoitsijoiden mukaan Dirijja asutettiin vuosina 1446–1447. Sen ensimmäinen hallitsija Mani ibn Rabia al-Muraydi oli kotoisin ilmeisesti al-Qatifin alueelta. Eri lähteiden mukaan hän kuului joko Anazan tai Banu Hanifa heimoon. Keitaan alkuperäinen keskus oli ilmeisesti Qulayqil, mutta ajan kanssa keskus siirtyi at-Turaifille.
Vuonna 1726–1727 Dirijjan hallitsijaksi nousi Manista polveutuva saudien suvun Muhammad ibn Saud Al Muqrin. Vuonna 1744 Dirijjaan asettui wahhabismin perustaja Muhammad ibn Abd al-Wahhab. Wahhab ja Saud liittoutuivat keskenään. Wahhabista tuli uskonnollinen johtaja, kun taas Saud oli sotilaallinen ja maallinen hallitsija. Taitavana sotilasjohtajana Saud alkoi laajentaa omaa valtapiiriään. Samalla Dirijjasta alkoi muodostua Najdin keskus. Kasvun myötä toteutettiin myös rakennushankkeita. Ainut Dirijjan kukoistuksensa aikana nähnyt eurooppalainen oli J. L. Reinaud, joka neuvotteli vuonna 1799 saudien hallitsija Abd al-Azizin kanssa Itä-Intian kauppakomppanian puolesta. Hän kuvaili hallitsijan asumusta yksinkertaiseksi, mutta paikallisia hyvin vieraanvaraisiksi.
Saudit ja wahhabilaiset onnistuivat valtaamaan Mekan pyhän kaupungin vuonna 1801 ja vuonna 1802 myös Medinan. Niitä muodollisesti hallinnut Osmanivaltio joutui tuvautumaan Egyptin hallitsija Muhammad Alin apuun.  Egyptiläisiä joukkoja Arabian niemimaalle johti Muhammad Alin poika Tusun, mutta egyptiläiset ajautuivat kuluttavaan aavikkosotaan. Vasta Ibrahimin onnistui vallata takaisin Mekka ja Medina vuonna 1813.
Dirijjassa valtaan nousi vuonna 1814 Abdallah bin Saud. Toisin kuin edeltäjänsä, hän ei jatkanut liikkuvaa kulutussotaa egyptiläisiä vastaan, vaan linnoittautui pääkaupunkiinsa. Ibrahimin oli näin mahdollista piirittää Dirijja. Vuonna 1818 alkoi Dirijjan kuusi kuukautta kestänyt piiritys. Lopulta Dirijja antaututui syyskuussa 1818. Dirijja tuhottiin Ibrahimin käskystä järjestelmällisesti. Abdallah bin Saud jäi vangiksi. Hänet vietiin Istanbuliin, jossa hänet teloitettiin julkisesti.
Saudien suku ei sammunut Abdallah bin Saudin kuolemaan, vaikka monet suvun jäsenet olivat kuolleet tai kuljetettu vankeina Kairoon. Hengissä säilyneet saudit kaavailivat aluksi Dirijjan jälleenrakentamista. Vuonna 1821 egyptiläinen komentaja Husain Bei määräsi kuitenkin kaikki Dirijjaan uudelleen asettuneet muuttamaan egyptiläisten hallitsemaan Tharmadaan, ja Dirijja tuhottiin vielä toistamiseen. Vielä vuonna 1865 paikalla käynyt brittiupseeri eversti Pelly kuvaili Dirijjaa kokonaan hylätyksi. Saudien keskus on myöhemmin ollut Riadissa, jonka kaupunkiasutus on levittäytynyt kohti Dirijjaa. Paikkaa on kuitenkin pyritty myös suojelemaan historiallisena kohteena. Joitakin vanhoja palatseja on jälleenrakennettu. Dirijjan at-Turaifin alue on ollut Unescon maailmanperintöluettelon kohde vuodesta 2010.
Väestö

Dirijjan asukasluku oli Saudi-Arabian vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 43 269. Heistä Saudi-Arabian kansalaisia oli 24 126 ja ulkomaalaisia 19 143.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dirijja Wikimedia Commonsissa
Näkymää at-Turaifilla nykyisin.
Vanhoja raunioita.
Dobrynja

Dobrynja (ven. Добрыня) oli Vladimir Suuren äidin veli ja myös Vladimirin kasvattaja. Hänestä on venäläisissä kansantaruissa tehty voittamaton sankari.
Dobrynjan elämä ja vaikutus Vladimiriin on kyseenalainen kysymys. Varmaa näyttäisi olevan se, että hänen sisarensa Maluša oli Vladimirin äiti. Yleisesti hyväksyttynä pidetään myös sitä, että Dobrynjan suku toimi sijaishallitsijoina Novgorodissa. Dobrynjan seuraajia olivat hänen poikansa Konstantin Dobrynitš sekä pojanpoika Ostromir.
Novgorodin kronikan mukaan ruhtinas Svjatoslav I lähetti vuonna 970 aviottoman poikansa Vladimirin Novgorodin hallitsijaksi mukanaan enonsa Dobrynja, joka toimi Vladimirin neuvonantajana. Yhdeksän vuotta myöhemmin Dobrynja auttoi Vladimiria syöksemään vallasta velipuolensa Jaropolkin.
Vladimirin otettua Kiovan haltuunsa Dobrynja nimitettiin Novgorodiin sijaishallitsijaksi. Hän auttoi siskonpoikaansa Vladimiria vuonna 985 sotaretkellä Volgan Bulgariaa vastaan. Hän pystytti myös Perunin epäjumalankuvan Olhavanjoen rantatöyräälle. Kiovan siirtyessä kristinuskoon hänen väitetään pakottaneen novgorodilaiset kristityiksi "tulen avulla".
Historioitsija Vasili Tatištševin mukaan piispa Joona Korsunialainen kärsi myös väkivallasta pakanoiden noustessa kapinaan, jossa he polttivat Dobrynjan talon sekä tappoivat hänen vaimonsa ja muita hänen perheenjäseniään.
Aiheesta muualla

В. Н. Татищев. Собрание сочинений: В 8-ми томах: Т. 1. История Российская. Часть 1: — Репринт с изд. 1963, 1964 гг.. — М.: Ладомир, 1994. — С. 500. (Vasili Tatištšev: Venäjän historia)
Selim Ahmed

Dahoum T. E. Lawrencen kuvaamana.
Selim Ahmed (tunnetaan myös Dahoum, n. 1897–1916) oli syyrialainen arabipoika, joka tunnetaan ystävyydestään brittiläisen T. E. Lawrencen kanssa. Dahoum työskenteli Lawrencen kanssa Karkemišin arkeologisilla kaivauksilla ennen ensimmäistä maailmansotaa. Dahoum kuoli pilkkukuumeeseen 1916.
T. E. Lawrencen ensimmäisen maailmansodan jälkeen kirjoittaman teoksen Seven Pillars of Wisdom alussa esiintyvän runon omistuskirjoitus "S.A." on herättänyt spekulaatioita mahdollisen henkilön identiteetistä. Esimerkiksi Michael Korda pitää kirjassaan Hero: The Life and Legend of Lawrence of Arabia kontekstin perusteella itsestään selvänä, että lyhenne viittaa Dahoumiin.
Käännös suomeksi
Dobrjanka

Dobrjankan vaakuna.
Dobrjanka (ven. Добря́нка) on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kaman tekoaltaan rannalla 91 kilometriä Permistä pohjoiseen. Kaupunki on Dobrjankan piirin keskus. Samanniminen Permin ja Kizelin rautatieltä haarautuvan sivuradan pääteasema sijaitsee 6 kilometrin päässä. Asukkaita on 35 800 henkeä (vuonna 2008).
Dobrjanka mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1623. Vuonna 1752 Stroganovit rakensivat sinne kuparinsulattamon ja rautatehtaan. Vuonna 1943 Dobrjankasta tuli kaupunki.  Nykyään siellä on mm. puunjalostusteollisuutta. Kaupungin lähellä sijaitsee Permin sähkövoimala, joka on yksi alueen suurimpia.
Aiheesta muualla

Dobrjankan kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Pääkaupunki: Perm

Aleksandrovsk |
Berezniki |
Gornozavodsk |
Gremjatšinsk |
Gubaha |
Dobrjanka |
Kizel |
Krasnokamsk |
Krasnovišersk |
Kudymkar |
Kungur |
Lysva |
Nytva |
Ohansk |
Osa |
Otšor |
Solikamsk |
Tšaikovski |
Tšerdyn |
Tšormoz |
Tšernuška |
Tšusovoi |
Usolje |
Vereštšagino
Permin aluepiiri
Dobropillja

| Dobropillja (Добропілля) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Dobropillja
 Koordinaatit: 48.4603°N, 37.0809°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Donetskin alue
Piiri:  Pokrovskin piiri
Perustettu:  1840
Kaupungiksi:  1953
Väkiluku (2013):  31 196
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 radadobropillya.org/ua/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dobropillja (ukr. Добропілля; ven. Доброполье, Dobropolje) on Itä-Ukrainan Donetskin alueella, linnuntietä vajaa 75 kilometriä (maanteitse 94 km) aluekeskus Donetskista luoteeseen sijaitseva kaupunki ja aiempi kaupunkipiiri. Kaupunki on kaivosseutua ja sillä on rautatieasema.
Ukrainan tilastokeskuksen mukaan Dobropilljan kaupungissa oli vuoden 2013 alussa 31 196 ja koko kaupunkipiirissä 63 527 asukasta. Aiempaan kaupunkipiiriin kuului Dobropilljan kaupungin ohella kaksi muuta kaupunkia (Bilytske, 8 691 as. ja Bilozerske, 16 101 as.), kaksi kaupunkimaista taajamaa sekä maaseutuasukkaita.
Kesästä 2020 lähtien se on ollut osa Pokrovskin piiriä. Kaupunki toimii tätä aiemmin myös ympäröivän paikallishallinnossa erillisen, 16 622 asukkaan (2013) Dobropilljan piirin hallintokeskuksena.
Kaupungin rautatieasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dobropillja Wikimedia Commonsissa
Kaupungista Ukrainan parlamentin sivulla (ukrainaksi) (rada.gov.ua)
Ukraine crisis: What is happening where? (englanniksi) (bbc.com)
Dobropilljaan keskittyvä portaali (venäjäksi) (dobrepole.com.ua)
Issah Ahmed

Issah Ahmed (s. 24. toukokuuta 1982 Ghana) on maansa jalkapallomaajoukkueessa pelannut ja pitkään tanskalaista Randersia edustanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Ahmed kuului maajoukkueeseen Saksan MM-kisoissa 2006 mutta ei päässyt kertaakaan kentälle. Ennen MM-kisoja Ahmed oli esiintynyt 10 ottelussa Ghanan paidassa ja onnistumatta maalinteossa.
Afroamerikkalaiset

Afroamerikkalaiset (< engl. Afro-Americans) ovat mustia Yhdysvaltain kansalaisia tai asukkaita, joiden sukujuuret ovat suurimmalta osin Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Afroamerikkalaisia on Yhdysvalloissa noin 42 miljoonaa eli yli 13 prosenttia väestöstä, ja he muodostavat Yhdysvaltain toiseksi suurimman etnisen vähemmistön.
Suurin osa afroamerikkalaisista on Länsi-Afrikan rannikolta Yhdysvaltoihin tai sen alueella aikaisemmin sijainneisiin brittiläisiin siirtokuntiin 1600-luvulta lähtien rahdattujen orjien jälkeläisiä. Orjuus lakkautettiin Yhdysvaltain sisällissodan jälkeen vuonna 1865. 1960-luvulta alkaen kansalaisoikeusliike on pyrkinyt parantamaan afroamerikkalaisten asemaa ja nostamaan mustan väestön itsekunnioitusta. Kuuluisimpia mustia kansalaisoikeustaistelijoita 1960-luvulla olivat Martin Luther King ja Malcolm X. Yhdysvaltain presidenttinä vuosina 2009–2017 ollut Barack Obama on isänsä puolelta afrikkalainen, maan kongressissa on useita afroamerikkalaisia ja useissa suurissa kaupungeissa on ollut musta pormestari. Afroamerikkalaisilla on ollut näkyvä asema 1900-luvun lopulla myös yhdysvaltalaisessa populaarikulttuurissa ja urheilussa.
Afroamerikkalaiset ovat uskonnoltaan useimmiten protestantteja. Heidän murteensa eroaa jonkin verran tavallisesta amerikanenglannista.
Nimitys

Afroamerikkalaisista käytetty suositeltavin nimitys on vaihdellut vuosikymmenten aikana. Jotkut mustaihoiset yhdysvaltalaiset eivät halua käyttää itsestään afrikkalaisuuteen viittaavaa nimitystä, sillä he eivät tunne yhteyttä itselleen etäiseen Afrikkaan, vaan pitävät itseään mustina (engl. black) amerikkalaisina. Jotkut heistä pitävät amerikanafrikkalaisina (engl. African Americans) lähinnä Yhdysvaltoihin etenkin 1990-luvun jälkeen Afrikasta muuttaneita maahanmuuttajia.
Väestötietoa

Yhdysvaltain väestönlaskennassa 2010 afroamerikkalaisiksi luokiteltiin henkilöt, jotka määrittelivät itsensä afroamerikkalaiseksi, mustaksi tai negroksi. Kokonaan afroamerikkalaiseksi itsensä luokitteli 38,9 miljoonaa ihmistä (12,6 % väestöstä) ja osittain afroamerikkalaiseksi 3,1 miljoonaa (1,0 % väestöstä).
Yhdysvaltain mustan väestönosan kasvu on nopeampaa kuin väestön keskimäärin. Yhdysvaltain väestönlaskentavirasto arvioi vuonna 2013 Yhdysvalloissa olevan 41,6 miljoonaa (13,1 %) kokonaan afroamerikkalaista sekä 3,4 miljoonaa (1,0 %) osittain afroamerikkalaista.
Lukumääräisesti eniten afroamerikkalaisia vuoden 2013 arvion mukaan on New Yorkin osavaltiossa, 3,7 miljoonaa eli 19 % asukkaista. Suhteellisesti eniten afroamerikkalaisia on Mississippissä, 38 prosenttia. Myös Georgiassa (32 %), Marylandissa (32 %) ja Louisianassa (33 %) heitä on yli 30 prosenttia. Pääkaupunki Washingtonissa afroamerikkalaisia on 51 %. Kaikista kunnista suurin afroamerikkalaisten osuus on Mississippin Holmesissa, 83,2 %. Osavaltioista vähiten afroamerikkalaisia on Montanassa ja Idahossa, yksi prosentti kummassakin.
Afrikassa syntyneiden maahanmuuttajien määrä kaksinkertaistui Yhdysvalloissa vuosien 2000–2010 välillä. Vuonna 2010 maassa asui 1,2 miljoonaa Afrikassa syntynyttä mustaihoista henkilöä ja lisäksi 0,4 miljoonaa muuta afrikkalaissyntyistä, mikä on neljä prosenttia kaikista ulkomailla syntyneistä. Mustasta Afrikasta muuttaneiden yleisimmät syntymämaat ovat Nigeria, Etiopia, Ghana ja Kenia. Karibian maissa syntyneistä maahanmuuttajasta mustaihoisia on tullut etenkin Haitista ja alueen englanninkielisistä maista.
Geenitutkimukset antavat afroamerikkalaisten geneettisestä alkuperästä hiukan erilaisia tuloksia. Tutkimuksesta riippuen heidän geeniperimästään on keskimäärin Saharan eteläpuolista 65–80 prosenttia, eurooppalaista 19–29 prosenttia, ja intiaania 1–2 prosenttia. Miehistä 35 prosentilla on isälinjassaan valkoinen esi-isä.
Afroamerikkalaisten elinajanodote vuonna 2010 oli naisilla 78,0 ja miehillä 71,8 vuotta (koko väestöllä 81,1 ja 76,2 vuotta).
Historia > Varhainen historia

Ensimmäiset Yhdysvaltain alueelle saapuneet afrikkalaiset tulivat espanjalaisten ja portugalilaisten löytöretkeilijöiden laivoilla. 1500-luvulla jotkut mustat tutkimusmatkailijat asettuivat Mississippin laaksoon, Etelä-Carolinaan ja New Mexicoon. Tuon ajan tunnetuin musta tutkimusmatkailija oli Lounais-Yhdysvalloissa kiertänyt Estéban.
Historia > Orjuuden aika

Virginiaan saapui vuonna 1619 palvelijoina 20 afrikkalaista, ja seuraavina vuosikymmeninä mustien työntekijöiden määrä kasvoi nopeasti. Orjuus otettiin Virginiassa käyttöön 1661 ja kaikissa englantilaisissa siirtomaissa 1750 mennessä. Orjat laitettiin työskentelemään lähinnä pelloille ja siivoustöihin. Vuonna 1790 afrikkalaisia oli maassa jo 760 000, lähes viidesosa väestöstä. Kaikista Uuteen maailmaan tuoduista 10 miljoonasta orjasta Yhdysvaltoihin tuotiin 430 000, joista suurin osa Länsi-Afrikasta orjalaivoilla. Rankoilla laivamatkoilla vangeista kuoli yli kuudesosa.
Vuonna 1860 orjuuden ollessa yhä käytössä Etelävaltioissa, koko Yhdysvalloissa oli jo noin puoli miljoonaa vapaata mustaa. Orjuus lakkautettiin myös Etelävaltioissa lopullisesti sisällissodan jälkeen 1865, ja neljä miljoonaa orjaa vapautettiin.
Historia > Suuri muuttoliike

Vuosien 1915–1970 välillä yli kuusi miljoonaa afroamerikkalaista muutti Etelävaltioista Yhdysvaltain pohjois- ja länsiosiin. Ensimmäisen maailmansodan aikana 45 000 muutti pohjoiseen, 1920-luvulla lähti 800 000 ja 1930-luvulla 400 000. Vuosien 1940–1960 aikana 3 350 000 muutti pois etelästä. Muuttoliikkeen alkuvaiheissa kohteina olivat pohjoisen suurkaupungit, kuten Chicago, Detroit, Pittsburgh ja New York. Toiseen maailmansotaan mennessä väkeä oli alkanut muuttaa myös Los Angelesiin ja muihin lännen kaupunkeihin. Muuttoliikkeen syyt olivat Etelävaltioiden taloudelliset rajoitukset ja rotusorto sekä pohjoisen kasvanut työvoiman tarve. Muuton myötä Yhdysvaltoihin syntyi uusi afroamerikkalainen kaupunkikulttuuri. Näistä merkittävin oli New Yorkin Harlemiin 1920-luvulla syntynyt kulttuuriliike, Harlemin renessanssi.
Historia > Kamppailu kansalaisoikeuksista

Orjuuden päättymisen jälkeen afroamerikkalaiset saivat vapauden, äänioikeuden ja suojan syrjintää vastaan. He joutuivat kuitenkin kokemaan syrjintää vielä useiden vuosikymmenien ajan. Heillä oli toisen luokan kansalaisen asema, ja valkoinen enemmistö ei halunnut nähdä heitä tasa-arvoisina. Joissakin Etelävaltioissa syrjintä säilyi laillisena sodan jälkeenkin, ja esimerkiksi Alabamassa rodut pidettiin erillään toisistaan niin sanotuilla Jim Crow -laeilla. Mustilla oli kaupungeissa omat asuinalueet sekä omat osastot esimerkiksi julkisissa liikennevälineissä, hotelleissa, teattereissa ja kaupoissa, heidän koulunsa olivat heikkotasoisia, ja rotujenväliset avioliitot oli kielletty.
Rotuerottelun toteutumista ja mustien pelottelua Etelävaltioissa valvoi väkivaltainen ja vaikutusvaltainen Ku Klux Klan -järjestö. Vielä 1920-luvulla liittovaltion hallinto oli liian heikko pystyäkseen kohentamaan afroamerikkalaisten asemaa Etelässä.
Toisen maailmansodan jälkeen afroamerikkalaisten asema parani kun liittovaltio alkoi puuttua mustien syrjintään. Rauhanomaisen kansalaisoikeusliikkeen johtajat kuten Martin Luther King taistelivat menestyksellisesti mustien tasa-arvon puolesta. Vuonna 1954 Korkein oikeus julisti koulujen rotuerottelun perustuslain vastaiseksi, minkä seurauksena mustat oppilaat päästettiin valkoisiinkin kouluihin. Kansalaisoikeusliike onnistui saavuttamaan afroamerikkalaisille periaatteellisen tasa-arvon 1960-luvulla, mutta syrjintää on esiintynyt paikoitellen senkin jälkeen lakiuudistuksista huolimatta. Toisaalta valtion työhönotossa ja korkeakoulujen opiskelijavalinnoissa on 1960-luvulta alkaen sovellettu positiivista syrjintää, jonka kautta afroamerikkalaisten asemaa työelämässä ja opiskelijamääriä on saatu nostettua.
Asema yhteiskunnassa

Vähintään 25-vuotiaista afroamerikkalaisista 84 prosentilla on vähintään high schoolin päästötodistus. Kandidaatin tutkinto tai korkeampi on 19 prosentilla, verrattuna 29 prosenttiin koko väestöllä.
Yhdysvaltain 114. kongressissa (2015–) on 46 afroamerikkalaista edustajainhuoneen jäsentä ja kaksi senaattoria. Vuoteen 2013 mennessä edustajainhuoneeseen oli valittu yhteensä 127 afroamerikkalaista. Heistä 80 prosenttia on ollut demokraatteja. Useimmin musta edustaja on valittu Marylandista, 7,2 % kaikista sieltä valituista. Yhtään mustaa edustajaa ei ole koskaan valittu 25 osavaltiosta.
Vuonna 2013 afroamerikkalaisen talouden mediaanitulot olivat 34 598 dollaria (koko väestöllä 51 939 dollaria). Köyhyysrajan alapuolella oli 27,2 prosenttia (koko väestöstä 14,5 %). Afroamerikkalaisista työttömiä vuonna 2012 oli 10,3 prosenttia (koko väestöstä 6 %). Afroamerikkalaisia oli julkisen sektorin palveluksessa muuta väestöä suurempi osa, 20 prosenttia (koko väestöstä 14,5 %).
Afroamerikkalaisilla on huomattavasti suurempi riski joutua vankilaan kuin muilla Yhdysvaltain kansalaisilla. Vuoden 2005 lopulla 25–29-vuotiaista afroamerikkalaisista miehistä jopa 8,1 prosenttia oli vankilassa, kun latinalaisamerikkalaista syntyperää olevista samanikäisistä miehistä 2,6 prosenttia ja valkoisista miehistä vain 1,1 prosenttia istui vankilassa. Myös afroamerikkalaiset naiset joutuivat vankilaan kolme kertaa valkoisia naisia todennäköisemmin. Vuoden 2001 lopulla mustien osuus Yhdysvaltain rangaistuslaitoksiin suljetuista ihmisistä oli lähes 40 prosenttia, vaikka kokonaisväestöstä mustia oli vain reilut 12 prosenttia.
Kulttuuri > Kieli

Afrikkalaisamerikkalainen englanti on afroamerikkalaisten käyttämä amerikanenglannin muoto. Useimmat kielitieteilijät pitävät sitä amerikanenglannin murteena, mutta jotkut pitävät sitä kokonaan omana kielenään. Afrikkalaisamerikkalainen englanti on syntynyt valkoisesta amerikanenglannista, Karibian kreoleista ja afrikkalaisista kielistä, jotka tulivat orjien mukana Yhdysvaltoihin 1600–1800-luvuilla. Selkeimmin amerikanenglannin yleiskielestä eroavaa murremuotoa käyttää mustan väestön vähiten koulutettu osa. Korkeammin koulutettujen mustien kieli muistuttaa enemmän yleiskieltä.
Etelä-Carolinan, Georgian ja pohjoisen Floridan rannikolla sekä Sea Islands -saarilla asuvat afroamerikkalaiset puhuvat kreolikieltä nimeltä gullah. Se syntyi 1700-luvulla Barbadokselta tulleiden orjien kieleksi, ja siinä on erityisen paljon afrikkalaisia ja karibialaisia vaikutteita. Louisianan kreolit puhuvat ranskaa ja Louisianan kreolia. Kolme prosenttia afroamerikkalaisista on hispaanoja eli espanjankielisiä.
Kulttuuri > Uskonto

Uskonnolla on kyselytutkimusten mukaan afroamerikkalaisille suurempi merkitys kuin yhdysvaltalaisille keskimäärin. 87 % afroamerikkalaisista kuului johonkin uskonnolliseen ryhmään vuonna 2007, ja 79 % sanoi uskonnon olevan heille hyvin tärkeä asia. 78 prosenttia on protestantteja, ja heistä suurin osa kuuluu mustiin protestanttikirkkoihin. Katolisia on viisi prosenttia ja muslimeja yksi prosentti.
Afroamerikkalaisen kristillisyyden ominaispiirteitä ovat uskonnon kokemuksellisuus kuten voimakas kokemus Pyhän Hengen johdatuksessa olemisesta, sekä rikkaat ja ilmaisuvoimaiset rituaaliset piirteet kuten gospel sekä saarnaajien omaleimainen tyyli, jossa laulaen ja rytmikkäästi julistaen käydään vuoropuhelua seurakunnan kanssa. Hallinnollisesti merkittävässä asemassa ovat paikallisseurakunnat, joiden toiminta on hyvin yhteisöllistä ja joiden pastorit osallistuvat myös politiikkaan. Yhteiskunnallinen taistelu on merkittävässä osassa afroamerikkalaisessa teologiassa, ja orjuuden ajalla on tärkeä myytillinen asema.
1920-luvulta alkaen islam antoi monelle afroamerikkalaisille identiteetin rakennuspalikan aikana, jolloin mustia muutti paljon maalta suuriin kaupunkeihin ja rotusyrjintä oli vahvaa. Nation of Islamista tuli 1960-lukuun mennessä huomattavin afroamerikkalaisten nationalistinen liike.
Kulttuuri > Populaarikulttuuri ja kirjallisuus

Afroamerikkalaisilla on ollut näkyvä asema Yhdysvaltain populaarikulttuurissa etenkin 1950-luvulta lähtien. Afroamerikkalaisesta musiikkiperinteestä ovat syntyneet useimmat Yhdysvaltain populaarimusiikin lajit, kuten jazz, blues, gospel, rock, soul ja hip hop.
Nat King Cole oli vuosina 1956–1957 ensimmäinen afroamerikkalainen viihdyttäjä, joka sai oman televisiosarjansa. Tunnettuja afroamerikkalaisia televisiosarjoja ovat olleet esimerkiksi Sanford and Son (1972–1977), Jeffersonit ja Bill Cosby Show (1984–1992). Juuret (1977) oli hyvin suosittu kahdeksanosainen minisarja, joka kuvasi yhden afroamerikkalaisen suvun historiaa Afrikasta orjuuden ajan kautta nykyaikaan. Oprah Winfrey nousi 1980-luvulla aloittaneen keskusteluohjelmansa menestyksen ansiosta yhdeksi maan rikkaimmista naisista.
1970-luvulla saavuttivat suosiota afroamerikkalaisille suunnatut blaxploitaatio-elokuvat. Tunnettuja ja palkittuja afroamerikkalaisia mainstream-elokuvanäyttelijöitä ja koomikoita ovat esimerkiksi Sidney Poitier, Eddie Murphy, Richard Pryor, Denzel Washington, Will Smith, Morgan Freeman, Samuel L. Jackson ja Halle Berry. Tunnetuimmat afroamerikkalaiset ohjaajat Spike Lee ja John Singleton käsittelevät elokuvissaan usein afroamerikkalaista nykyelämää.
Tunnetuimpia afroamerikkalaisia kirjailijoita ovat Pulitzer-voittajat Gwendolyn Brooks, Charles Gordone, August Wilson ja Alice Walker sekä vuoden 1993 nobelisti Toni Morrison.
Kulttuuri > Urheilu

Merkittävä osa Yhdysvaltain menestyneimmistä urheilijoista on afroamerikkalaisia. Maailman parhaisiin omissa lajeissaan ovat kuuluneet muun muassa koripalloilija Michael Jordan, nyrkkeilijät Joe Louis ja Muhammad Ali, baseball-pelaaja Hank Aaron, yleisurheilijat Jesse Owens, Wilma Rudolph, Carl Lewis ja Michael Johnson sekä tennispelaajat Venus ja Serena Williams.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Afroamerikkalaisesta ruokakulttuurista käytetään nimitystä soul food (suom. ’soul-ruoka’). Soul food -ruokakulttuuri syntyi Etelässä ja levisi pohjoisiin osavaltioihin mustan väestön muuttoliikkeen myötä. Yleisimpiä soul-ruokia ovat hominy, lehmänpapu, uppopaistettu kana, maissintähkät, siansorkat, voimakkaasti maustettu grillattu liha tai kala, sekä juustokakku. Yleisimpiä soul-ruoka-aineita ovat maissileipä, kana, sianliha ja laardi, monni, riisi, siirappi, okra, bataatti, vesimeloni ja pavut. Grillaus on suosittu tapa valmistaa ruoka.
Kulttuuri > Merkkipäivät

Afroamerikkalaisiin liittyviä tärkeitä merkkipäiviä ovat etenkin helmikuussa vietettävä Mustan historian kuukausi, joulukuun lopussa vietettävä Kwanzaa, kesäkuun 19. päivänä vietettävä orjien vapautuksen muistopäivä Juneteenth ja tammikuussa vietettävä Martin Luther Kingin päivä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Afroamerikkalaiset Wikimedia Commonsissa
Afroamerikkalaisten osuus väestöstä piirikunnittain vuonna 2020.
Afroamerikkalaisten suuri muuttoliike etelästä pohjoiseen ja länteen. Vasemmalla vuodet 1910–1940, oikealla 1940–1970. Punaisella ja keltaisella muuttovoittokaupungit, sinisellä muuttotappiokaupungit.
Mustien kansalaisoikeusmarssi Washingtonissa vuonna 1963.
Rock and roll- ja soulduo Ike & Tina Turner vuonna 1972.
Tyypillistä "soul-ruokaa".