stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rauno Sairinen
Aiheesta muualla

Rauno Sairinen (englanniksi) (uef.fi)
Rauno Sairinen. University of Eastern Finland, Department of Geographical and Historical Studies (englanniksi) (researchgate.net)
Professor of Environmental Policy Rauno Sairinen awarded grant by Tapani Järvinen Environmental Technology Fund (6.4.2016) (englanniksi) (aalto.fi)
Marja Salmela (12.8.2012) Professori ratkoo ympäristöongelmia (maksumuuri: tilaajille) (hs.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Saipot

| Saipot |
| --- | --- |
 Sarjasaippo (Iberis umbellata)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Saipot Iberis  L.
Katso myös
   Saipot Wikispeciesissä   Saipot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saipot (Iberis) on kasvisuku, joka kuuluu ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon. Suvussa on 27 lajia.
Muutamia saippoja viljellään yksivuotisina koristekasveina. Kivikkosaippo (Iberis saxatilis) ja talvisaippo (Iberis sempervirens) ovat perennoja.
Lajeja ja muunnoksia

Iberis amara – katkerasaippo
Iberis crenata – lumisaippo
Iberis gibraltarica
Iberis linifolia – kaitasaippo
Iberis odorata – tuoksusaippo
Iberis pruitii – kalliosaippo
Iberis saxatilis – kivikkosaippo
Iberis saxatilis var. corifolia – kevätsaippo
Iberis sempervirens – talvisaippo
Iberis umbellata – sarjasaippo
Katkerasaippo.
Kivikkosaippo.
Talvisaippo.
Sarjasaippo.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Saipot – Iberis
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158380  Wikispecies: Iberis  APDB: 191613  APNI: 56364  BioLib: 39176  CoL: 638FY  eFloraSA: Iberis  EoL: 50937  EPPO: 1IBEG  FNA: 116309  FoC: 116309  GBIF: 5377149  GRIN: 6000  iNaturalist: 72190  IPNI: 12678-1  ITIS: 23143  NBN: NHMSYS0000459869  NCBI: 190883  NZOR: c249e21f-d7bd-45db-a624-54291d888dd5  Open Tree of Life: 299737  PLANTS: IBERI  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30024607-2  Tropicos: 40030307  VASCAN: 1280  WFO: wfo-4000018920
Saitō Musashibō Benkei
Aiheesta muualla

Puupiirros: "Ushiwaka ja Benkei taistelevat Gojon sillalla" - piirtänyt Tuskioka Yoshitoshi (1839–1892) – Grunwald Center for the Graphic Arts, UCLA Hammer Museum (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Saito Musashibo Benkei
Käännös suomeksi
Uusliberalismi

Uusliberalismi on 1940-luvulla syntynyt talouspoliittinen suuntaus, joka korostaa yksityisen omistusoikeuden, vapaiden markkinoiden ja vapaakaupan merkitystä ihmisten hyvinvoinnin edistämisessä. Sen mukaan markkinoiden tulisi olla ensisijainen keino resurssien jakamisessa.
Vaikka uusliberalismi ei ole yhtenäinen tai tarkkarajainen ideologia, siihen on usein liitetty esimerkiksi Margaret Thatcherin talouspolitiikka Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Ronald Reaganin talouspolitiikka Yhdysvalloissa 1980-luvulla. Uusliberalismille tyypillisiä piirteitä ovat tiukka talouskuri, valtionomaisuuden yksityistäminen sekä sääntelyn vähentäminen.
Uusliberaali talouspolitiikka pyrkii muun muassa seuraaviin tavoitteisiin:
Taloudellisen toiminnan normien ja sääntelyn vähentäminen (deregulaatio).
Verotuksen keventäminen.
Yksityisen omistusoikeuden korostaminen.
Kilpailun edistäminen.
Poliittisen ohjauksen korvaaminen markkinaohjauksella.
Hyvinvointivaltion tulonsiirtojen purkaminen.
Kansainvälisen kaupan esteiden purkaminen.
Termiä "uusliberalismi" käytetään nykyisin pääasiassa kriittisesti viittaamaan radikaaleihin markkinatalouden uudistuksiin ja markkinafundamentalismiin. Sitä käytetään harvoin positiivisessa mielessä. Kannattajat puhuvat mieluummin klassisesta liberalismista, markkinaliberalismista tai liberalismista.
Termin historiaa

Uusliberalismi-termin uus viittaa tavoitteeseen, että  klassisen liberalismin kauden taloudellinen vapaus pitäisi uusia. Klassinen liberalismi oli vallalla 1600-luvun alusta ja 1800-luvun loppuun.
Uusliberalismin kiteytti Friedrich von Hayekin ympärille muodostunut ryhmä Mont Pelerin Society, johon kuuluivat muun muassa Karl Popper, Milton Friedman ja Ludvig von Mises ja joka julkaisi perustamisasiakirjansa vuonna 1947. Sen mukaan keskeistä ideologian tasolla on kamppailu marxilaisuutta, sosialismia, valtiojohtoisuutta ja keynesläisyyttä vastaan. Sen mukaan sivilisaation keskeiset arvot ovat uhattuna. Vapautta ei voi tehokkaasti säilyttää ilman yksityisomistukseen ja markkinoihin liittyvää valtaa. Koska ihanteena oli yksilönvapauden puolustaminen, ryhmä kutsui itse itseään liberaaleiksi.
Klassisessa muodossaan liberalismia kehitti valistusajalla muun muassa John Locke keskiaikaisen yhteiskunnan monien ongelmien vastavoimaksi: yksilölle haluttiin valta päättää itsestään ja omaisuudestaan sen sijaan, että häntä määräisi aateli, kirkko, valtio, isäntä tai muu taho.
Reagan ja Thatcher viittasivat usein klassisiin liberalisteihin, Hayekiin ja Friedmaniin, vaikka toteuttivatkin näiden oppeja vain osittain. Toisaalta Friedman on neuvonut sosialististen, konservatiivisten ja liberalististen maiden johtajia vapauttamaan talouttaan (Kiina, Chile, Viro), vaikka hänen mukaansa mikään maa ei ole niitä täysin noudattanut. Friedman on korostanut, että vaikka hän tuomitsee kaikki diktatuurit, hän silti kannattaa politiikkaa, joka parantaa diktatuurissa elävien elinoloja, ja toisaalta taloudellinen vapautuminen johtaa ennemmin tai myöhemmin myös poliittiseen vapautumiseen.
Uusliberalismia ei pidä samastaa uuskonservatismiin. Esimerkiksi Milton Friedman vastusti Irakin sotaa, Chilen diktatuuria ja muita samankaltaisia uuskonservatismiin liitettyjä asioita. Uusliberaaliksi väitetty vaikutusvaltainen liberaali ajatushautomo Cato-instituutti on todennut George W. Bushin hallinnon uuskonservatismin terrorismiin verrattavaksi vaaraksi vapaudelle. Friedman ihaili Hongkongia jossa oli pienet hallinnon kustannukset ja taloudellista vapautta- Friedman piti epädemokraattista Hongkongia vapaampana maana kuin Yhdysvaltoja. Reagan tuli tunnetuksi puheessa käyttämästään lausahduksesta "get government off our backs" (saada hallinto pois kimpustamme).
Uusliberalismin teoria ei ole yhtenäinen, ja se on saanut eri muotoja eri aikoina ja eri yhteiskunnissa. David Harveyn mukaan ensimmäinen Friedmanin talousteorioita toteuttanut valtio oli Augusto Pinochetin Chile vuonna 1973. Harveyn mukaan uusliberalismi nousi vallitsevaksi kapitalistiseksi talousopiksi Yhdysvalloissa ja Britanniassa vuonna 1979.
Uusliberalismin historia

David Harveyn mukaan ensimmäinen Friedmanin talousteorioita toteuttanut valtio oli Augusto Pinochetin Chile vuodesta 1973. Pinochetin kaudella julkiset terveyskeskukset purettiin, työmarkkinat vapautettiin ammattiyhdistyksistä ja kotimaisen teollisuuden tuki ja tullisuojat purettiin ulkomaisen tuonnin edistämiseksi.
Harveyn mukaan Margaret Thatcher harjoitti uusliberalismia Isossa-Britanniassa vuosina 1979–1990. Thatcher pyrki yksityistämään useita talouselämän aloja. Myytyihin yrityksiin sisältyy British Aerospace, British Telecommunications (nyk. BT Group), British Airways sekä teräs-, sähkö-, kaasu-, öljy-, vesi- ja linja-autoliikennetoimintaa ja rautatiet. Thatcherin tavoitteena oli yritysten ja yksilöiden oman vastuun korostaminen ja halu rohkaista innovatiivisuuteen ja aloitteellisuuteen. Thatcher yritti vähentää valtion vastuuta ja ulottaa henkilökohtaisen vastuun ihanteen koko yhteiskuntaan, myös yksityiseen terveydenhuoltoon.
Islanti yksityisti pankit ja vapautti pääomamarkkinat 1990-luvun alussa. Velkaantumista ja pankkitoimintaa ei rajoitettu. Talous kasvoi kaksi kertaa Eurooppaa nopeammin, ja velkarahalla ostettiin kauppoja, lentoyhtiöitä, pankkeja ja teleyrityksiä Pohjoismaista, Britanniasta, Hollannista ja Saksasta. Pankit Kaupthing, Landsbanki ja Glitnir olivat 70 % Islannin pörssivarallisuudesta. Talousihmeen osoittuessa kuplaksi Islanti oli syvemmässä kriisissä kuin muut länsimaat. Liiketaloustieteen professori Vilhjalmur Bjarnassonin mukaan Islannin talouskriisi on kotikutoinen. Hän johtaa Osakesäästäjien liittoa ja oli kritisoinut pankkeja ja pörssiyrityksiä jo vuosia.
Kiinassa väitetty uusliberalismi yhdistyy keskitettyyn ja autoritaariseen valvontaan. Kiinassa ei ole tehty Venäjän tavoin välitöntä yksityistämistä "shokkihoitoa", ja sen talouskatastrofit on vältetty. Vuonna 1995 Kiina avasi koko maan ulkomaisille sijoituksille rannikkokaupunkien lisäksi. Valtionyhtiöitä on nyt jo myös avattu ulkomaiselle sijoittajille. Keskushallinto on heikentänyt sosiaaliturvaa, määrännyt käyttömaksuja, luonut joustavat työvoimamarkkinat ja yksityistänyt yhteisomaisuutta. Kiinalainen perinne on saada keskushallinto käyttämään vastuuta yksityisen edun tavoittelijoita ja paikallisviranomaisia vastaan.
Uusliberalismin mukainen ajattelu koki kolauksen finanssikriisissä 2007–2009, kun sääntely ei ollut ollut riittävää ja pankit, vakuutusyhtiöt ja suuryritykset olivat liian suuria kaatuakseen ja ne pelastettiin valtion väliintulolla. Puutteellinen sääntely mahdollisti ahneutta. Uusliberalismin mukaiseksi luetaan myös 1990-luvun alussa Venäjällä toteutettu valtionomaisuuden yksityistämisohjelma.
Uusliberalismin arvostelua

Uusliberalismia kritisoidaan muun muassa puutteellisesta sääntelystä, sosiaaliturvan ja julkisten palveluiden heikentämisestä, yksityistämisen ongelmista, taloudellisesta epävakaudesta ja kriiseistä, sosiaalisesta epätasa-arvosta, valtion ja markkinoiden välisen suhteen ristiriidoista sekä talouspolitiikan kontekstuaalisista vaikutuksista.
Uusliberalismiin katsotaan toisinaan liittyvän termi sankariyrittäjyys, joka koettaa vakuuttaa menestymisen olevan vain ja ainoastaan itsestä kiinni.
Ajatussuunnan vastustajan Noam Chomskyn mukaan taas uusliberalismi kehittyi vastavoimaksi niin kutsutulle hyvinvointiliberalismille ja sosiaalidemokratialle.
Kansainvälisen politiikan professorina toimivan Heikki Patomäen (vas.) mukaan uusliberalistinen teoria ei ole vastaus 2000-luvun ongelmiin, vaan yritys toteuttaa 1800-luvun talousidealistien ihanteita nykymaailmaan.
Yhteiskuntateoreetikko David Harveyn mukaan uusliberalismi on poliittinen projekti, joka pyrkii palauttamaan pääoman kasautumiseen otolliset olosuhteet ja taloudellisen eliitin valta-aseman. Ajattelun ydin on arvostelua osakseen saanut oletus, että vapaakauppa varmistaisi myös yksilönvapaudet.
Harveyn mukaan uusliberalismin toimintastrategia pyritään piilottamaan poliittisten iskulauseiden ja retoriikan taakse. Harveyn mukaan uusliberalismissa vapaus surkastuu vapaan yrittäjyyden edistämiseen. Jokainen on itse vastuussa hyvinvoinnistaan. Muun muassa Keynesin ja Rooseveltin tukemat hyvinvointivaltioinstituutiot, kuten sosiaalipalvelut, koulutus, terveydenhoito ja eläkkeet, annetaan julkisen sektorin sijaan yksityisen sektorin hoidettavaksi. Harvey katsoo, että sosiaalinen eriarvoisuus ja tulonjaon ongelmat ovat uusliberalismin rakenteellinen ongelma. Uusliberalistinen vapaus heijastaa Harveyn mukaan yksityisten omistajien, liike-elämän monikansallisten yritysten ja rahoittajien etuja.
Sirpa Jegorowin mukaan uusliberalismi on markkinoiden valtaa ja sääntelemättömyyden ihannetta ja uusliberalismissa politiikka ei saa ohjata yhteiskuntaa.
Kansainvälisen politiikan professorina toimivan Heikki Patomäen (vas.) mukaan uusliberalismia ovat levittäneet OECD, IMF ja EU ja Suomi on uudistanut taloutta sen mukaisesti 1980-luvun lopulta alkaen. Harri Holkerin hallitus (1987-1991) alkoi liikelaitostaa valtion hallintoa. Patomäen mukaan kilpailukyky esitettiin kansallisena elonjäämisoppina.
Uusliberalismin arvostelua > Yhdistyneiden kritiikki

Yhdistyneiden kansakuntien (YK) UNCTADin vuoden 2012 vuosiraportti oli kriittinen uusliberalismin mukaista politiikkaa kohtaan. Vuonna 2017 Yhdistyneet kansakunnat kehotti korvaamaan uusliberalistisen politiikan. UNCTADin johtajan Mukhisa Kituyin mukaan maailma tarvitsee talousjärjestelmän rukkauksen. Richard Kozul-Wrightin mukaan uusliberalismin mantra siitä että ei ole vaihtoehtoa on alkanut kaatua.
Uusliberalismin arvostelua > IMF:n kritiikki

»The evidence of the economic damage from inequality suggests that policymakers should be more open to redistribution than they are. Of course, apart from redistribution, policies could be designed to mitigate some of the impacts in advance—for instance, through increased spending on education and training, which expands equality of opportunity (so-called predistribution policies).»
Vuonna 2016 IMF julkaisi tutkimuksen jossa uusliberalistisen lähestymistavan sanottiin uhkaavan maailmantalouden tulevaisuutta. Ostryn, Lounganin ja Furcerin mukaan osa uusliberalismin mukaisesta politiikasta ei ole tuottanut kasvua, vaan eriarvoisuutta, joka vaarantaa kestävän talouskasvun. Kirjoittajien mukaan talouskuripolitiikka ja pääoman liikkumisvapaus maiden rajojen yli ovat kaksi tekijää. Kirjoittajien mukaan uusliberalismin kannattajien täytyy kiinnittää huomiota tulonjakoon vaikka talouskasvu olisi ainoa tavoite tai päätavoite. Talouskuripolitiikka heikentää kulutuskysyntää ja kasvattaa työttömyyttä. Rajojen avaaminen monikansallisille yrityksille on tehnyt taloudesta heilahtelevampaa ja kriisitaipuvaista, mutta vaikutus talouskasvuun on epäselvä.
IMF:n kanta pääomakontrolleihin ja uusliberalismiin

Columbian yliopiston taloustieteilijä Martin Uriben mukaan Kansainvälinen valuuttarahasto (IMF) on siirtynyt tiukasta uusliberalistisesta linjasta kohti joustavampaa ja monipuolisempaa lähestymistapaa, joka yhdistää erilaisia toimenpiteitä. IMF tunnistaa nykyään pääomakontrollien mahdollisen roolin osana maiden talouspolitiikkaa tietyissä tilanteissa. Tämä merkitsee muutosta aiemmasta näkemyksestä, joka painotti pääomamarkkinoiden täyttä vapauttamista. Esimerkiksi pääomakontrollien katsotaan olevan käyttökelpoisia välineitä makrotalouden hallinnassa ja rahoitusvakauden tukemisessa, erityisesti valuutan vahvistumisen tai talouskriisien yhteydessä.
Kirjallisuutta

Andrew Hurrell, Laura Gomez-Mera "neoliberalism"  The Concise Oxford Dictionary of Politics. Ed. Iain McLean and Alistair McMillan. Oxford University Press, 2003. Oxford Reference Online. Oxford University Press.
Hayek, Friedrich von: Kohtalokas ylimieli.  (Toim. William Warren Bartley)  Suomentanut Joose Norri & Matti Norri. Helsinki:  Art House, 1998.  ISBN 951-884-125-X
Chomsky, Noam: Hinnalla millä hyvänsä: Uusliberalismi ja globaalikuri.  Suomentanut Juha Ahokas. Pystykorvakirja. Helsinki:  Like: Suomen rauhanpuolustajat, 2000.  ISBN 951-578-724-6
Chomsky, Noam: Ideologia ja valta. 1, Ideologiakritiikkiä ja vapauden näkökulmia.  Suomentanut ja toim. Juhani Yli-Vakkuri, Marko Ampuja, Erkka Öörni. Pystykorvakirja. Helsinki:  Like: Suomen rauhanpuolustajat, 2002.  ISBN 951-578-951-6
"neoliberalism": Dictionary of the Social Sciences. Craig Calhoun, ed. Oxford University Press 2002. Oxford Reference Online. Oxford University Press.
Jussi Ojajärvi & Liisa Steinby (toim.): Minä ja markkinavoimat: yksilö, kulttuuri ja yhteiskunta uusliberalismin valtakaudella.  Avain, 2008.  ISBN 978-952-5524-62-8
Aiheesta muualla

Britannica: neoliberalism (englanniksi)
Martta Viitaniemi: Vapaus valita – uusliberaali markkinaideologia hyvinvointivaltion haastajana (Pro gradu -tutkielma) helmikuu 2008. Tampereen yliopisto, politiikan tutkimuksen laitos.
Yle Elävä arkisto: Uusliberalismi löysi tiensä Suomeen ja kyseenalaisti hyvinvointivaltion
Kalle Saksela

| Kalle Saksela> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. syyskuuta 1962 (ikä 62) Philadelphia, USA
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  virologian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LL ja LT 1989)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Kalle Martti Saksela (s. 10. syyskuuta 1962 Philadelphia, USA) on suomalainen lääkäri (LT), joka toimii Helsingin yliopiston virologian professorina. Hän on osallistunut esimerkiksi nopeasti etenevään rokotetutkimushankkeeseen koronaviruspandemian aikana, tavoitteenaan kehittää ihmistesteihin soveltuva koronavirusrokote tekijänoikeusvapaan lähestymisen periaatteella jo kesällä 2020. Nenäsuihkeena annettava rokote on ollut Sakselan mukaan käyttövalmis siinä mielessä, että sen kemiallinen koostumus ei muutu jatkotesteissä, toukokuusta 2020 lähtien, mutta sitä ei ole voitu ottaa käyttöön lääketieteellisen tutkimuksen rahoitukseen liittyvien ongelmien takia.
Saksela tuli ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta (SYK, 1985). Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi ja lääketieteen tohtoriksi vuonna 1989. Hänen artikkeliväitöskirjan muotoinen väitöstutkimuksensa oli otsikoitu Myc genes in human lung cancer : regulation and amplification.
Virologian professorina Saksela on toiminut vuodesta 2005 lähtien. Myös hänen isänsä Eero Saksela oli lääketieteen professori.
Saksisammal

| Saksisammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Maksasammalet Marchantiophyta
Luokka::  Aitomaksasammalet Jungermanniopsida
Alaluokka::  Aitomaksasammalet Jungermanniidae
Lahko::  Aitomaksasammalet Jungermanniales
Alalahko::  Cephaloziineae
Heimo::  Kinnassammalet Scapaniaceae
Suku::  Saksisammalet Douinia
Laji::  ovata
Kaksiosainen nimi
 Douinia ovata  (Dicks.) H.Buch 
Synonyymit
 Sphenelobus ovatus (Dicks.) Schiffn. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saksisammal (Douinia ovata (Dicks.) H. Buch) on maksasammallaji saksisammalten (Douinia) suvussa ja kinnassammalten heimossa (Scapaniaceae).
Saksisammalen levinneisyysaluetta ovat Maan pohjoispuolen lauhkean vyöhykkeen mereiset alueet. Se on yleinen ihan Länsi-Norjassa. Saksisammal on Suomessa hyvin harvinainen, lounainen laji, joka on löydetty Ahvenanmaalla Saltvikista, Sundista ja Varsinais-Suomessa Nauvosta. Se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi esiintymien vähäisyyden takia.
Saksisammal on erikoistunut kasvamaan merien lähellä sijaitsevilla ylikaltevilla, osin valuvetisillä silikaattikallioilla. Suomen kasvupaikat ovat yleensä pohjoisen suuntaisilla kallioilla.
Mikko Sairanen

| Mikko Sairanen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1894 Ruskeala
Kuollut: 16. huhtikuuta 1928 (33 vuotta) Sortavala
Jääkäri
Korkein sotilasarvo:  reservinluutnantti
Mikko Sairanen (5. heinäkuuta 1894 Ruskeala – 16. huhtikuuta 1928 Sortavala) oli suomalainen reservinluutnantti. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Mikko Sairanen ja Kristiina Sorsa. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Alice Sofia Laineen kanssa.
Opinnot

Hän kävi kauppakoulun Helsingissä vuosina 1912 – 1914 ja suoritti yksityisesti osan seitsemännestä luokasta Sortavalan lyseossa.
Jääkärikausi

Tämä nuori konttoristi liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 12. tammikuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 30. joulukuuta 1917.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sairanen palasi Suomeen 25. kesäkuuta 1918 ja astui 18. elokuuta 1918 palvelukseen Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:n 1. pataljoonaan, missä toimi talousvääpelinä. Armeijasta hän erosi 6. helmikuuta 1919 ja astui 15. maaliskuuta 1919 palvelukseen Uudenmaan rykmentin 3. pataljoonaan, missä toimi aluksi esikunnassa talousvääpelinä ja 25. toukokuuta 1919 alkaen pataljoonan majoitusmestarina ja 8. tammikuuta 1920 alkaen taloudenhoitajana. Armeijasta hän erosi 6. toukokuuta 1920 ja astui Rajavartioston palvelukseen ja sijoitettiin Raudun paikallisviraston päälliköksi Kannaksen rajavartiostoon 30. kesäkuuta 1920, missä tehtävässä hän palveli 31. joulukuuta 1923 saakka, kunnes jälleen astui armeijan palvelukseen ja sijoitettiin Keski-Suomen rykmentiin majoitusmestariksi 1. tammikuuta 1924, josta hänet siirrettiin takaisin Rajavartiostoon ja hänet sijoitettiin Kainuun rajavartioston rahastonhoitajaksi 15. heinäkuuta 1924 alkaen, josta hänet siirrettiin Muonavarikko 3:n päälliköksi 1. huhtikuuta 1926 ja oli tehtävässä 16. huhtikuuta 1928 saakka. Hän oli Inkerin avustuskomitean jäsenenä 25. huhtikuuta 1922 - 31. joulukuuta 1923 välisen ajan.
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Kōhei Saitō

Kōhei Saitō (2024)
Kōhei Saitō (s. 31. tammikuuta 1987) on japanilainen filosofi.
Hän työskentelee Tokion yliopistossa filosofian apulaisprofessorina.
Saitō puolustaa Karl Marxin merkitystä ilmastokriisin aikana ja on kirjoittanut kaksi teosta Marxin ekososialismista. Saito kyseenalaistaa kapitalistisen talousjärjestelmän, jonka tilalle hän on luonnostellut ”ekologista degrowth-kommunismia”.
Saitōn talouslaskusta ja Marxin ympäristöajattelusta kertova kirja Jinshinsei no ”Shihonron” oli Japanissa myyntimenestys vuonna 2020. Kirjan englanninkielinen käännös Slow Down: The Degrowth Manifesto julkaistiin 2024.
Teoksia

Karl Marx's Ecosocialism: Capitalism, Nature, and the Unfinished Critique of Political Economy. New York: Monthly Review Press, 2017. ISBN 978-1-58367-641-7 (englanniksi)
Marx in the Anthropocene: Towards the Idea of Degrowth Communism. Cambridge: Cambridge University Press, 2022. ISBN 9781108844154 (englanniksi)
Jinshinsei no ”Shihonron” (人新世の「資本論」). Tokio: Shueisha, 2020. ISBN 978-4087211351 (japaniksi)
Slow Down. Useita versioita: Slow Down: How Degrowth Communism Can Save the Earth (Lontoo: Weidenfeld & Nicolson, 2024. ISBN 9781399612975); Slow Down: The Degrowth Manifesto (New York: Astra House, 2024. ISBN 9781662602368) (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kohei Saito luennoi degrowth-kommunismista Helsingin yliopiston Tiedekulmassa lokakuussa 2024
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Harkova

| Harkova Харків |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Harkova
 Koordinaatit: 49.992°N, 36.231°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Harkovan alue
Perustettu:  1654
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Ihor Tereh’ov
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  310 km²
Väkiluku (2022)  ():  1 421 125
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.city.kharkov.ua 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Harkova (ukr. Харків, H’arkiv) on Ukrainan toiseksi suurin kaupunki ja Koillis-Ukrainassa sijaitsevan Harkovan alueen hallintokaupunki. Vuoden 2022 alussa Harkovan kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 1 421 125 asukasta.
Harkova on yksi Ukrainan tärkeimmistä rautatie- ja tieliikennekeskuksista. Kaupunki on myös merkittävä teollisuuskeskus. Alueella sijaitsee esimerkiksi puolustusvälineteollisuutta, ja siellä valmistetaan muun muassa panssarivaunuja ja lentokoneita. Harkova on myös yksi Ukrainan kulttuurin ja koulutuksen keskuksista.
Historia

Harkovan kaupunki perustettiin vuosien 1654–1655 välisenä aikana, kun ukrainalaiset kasakat rakensivat linnoituksen Lopan- ja H’arkiv-jokien viereiselle tasangolle. Linnake oli venäläisten alaisuudessa, mutta kasakoilla oli laaja itsehallinto-oikeus. Seuraavan vuosisadan aikana viljavalle ja hedelmälliselle paikalle perustettu kaupunki kasvoi nopeasti ja siitä tuli alueen virallinen keskus vuonna 1732. Pienestä puolustuslinnakkeesta kasvoi kaupan keskus ja tärkeä liikenteen solmukohta.
Harkovan yliopisto perustettiin vuonna 1805. Kaupunki kasvoi 1800-luvun lopulla Donetskin hiilikenttien ja Kryvyi Rihin rautamalmin ansiosta raskaan teollisuuden keskukseksi. Siitä tuli myös yksi alueen merkittävimmistä koulutus- ja yliopistokaupungeista.