stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viiltäjä-Jack
Perintö

Murhien ja uhrien luonne kohdisti huomion East Endin köyhien asuinoloihin ja lujitti yleisen mielipiteen täpötäysiä, epäsiistejä slummeja vastaan. Murhia seuraavana kahtena vuosikymmenenä pahimmat slummialueet raivattiin ja hävitettiin, mutta kadut ja osa rakennuksista ovat yhä tallella, ja Viiltäjän legenda elää murhapaikkojen opastetuilla kävelykierroksilla. Ainakin yksi uhreista, Mary Jane Kelly, oli tavannut käydä Ten Bells -nimisessä kapakassa Commercial Streetillä, ja siitä tuli kävelykierrosten kohde moniksi vuosiksi.
Aikaiskertomusten ristiriitaisuuden ja epäluotettavuuden lisäksi oikean tappajan tunnistamista on vaikeuttanut oikeuslääketieteellisten todisteiden puute. Säilyneiden kirjeiden DNA-analyysi ei vakuuta, ja käytettävissä olevaa materiaalia on käsitelty moneen otteeseen ja se on liian epäpuhdasta, jotta siitä voitaisiin saada merkittäviä tuloksia Viiltäjä-Jackin surmista on ilmestynyt yli 100 tietokirjaa, mikä tekee siitä yhden eniten tutkituista tosielämän rikoksista. Termin "ripperologia" kehitti Colin Wilson 1970-luvulla kuvaamaan niin ammattilaisten kuin amatöörienkin suorittamaa tapauksen tutkintaa. Aikakauslehdet Ripperana, Ripperologist ja Ripper Notes julkaisevat tällaista tutkimusta.
Viiltäjä-Jack esiintyy myös sadoissa fiktiivisissä teoksissa sekä teoksissa, jotka tasapainoilevat faktan ja fiktion välisellä rajalla, mukaan lukien Viiltäjän kirjeet ja niin sanottu Viiltäjä-Jackin päiväkirja. Viiltäjä on esiintynyt romaaneissa, novelleissa, runoissa, sarjakuvakirjoissa, peleissä, lauluissa, näytelmissä, oopperassa, televisiossa ja elokuvissa.
Heti murhien jälkeen ja myöhemmin ”Viiltäjä-Jackistä tuli lasten mörkö” Viiltäjän kuvaukset olivat usein aavemaisia tai hirviömäisiä. 1920- ja 1930-luvuilla hänet kuvattiin elokuvissa tavanomaisiin vaatteisiin pukeutuneena miehenä, jolla oli salaisuus ja joka saalisti pahaa aavistamattomia uhrejaan: tunnelmaa ja pahuutta korostettiin valaistuksella ja varjoilla.
1960-luvulle tultaessa Viiltäjästä oli tullut ”saalistajien eliitin symboli”, ja hänet kuvattiin silinterihatussa ja herrasmieheksi pukeutuneena. Koko yläluokasta tuli konna, kun Viiltäjän käytös oli vain yläluokan harjoittaman hyväksikäytön ilmentymä. Viiltäjän kuvaan yhdistyi muista kauhutarinoista lainattuja symboleita, kuten Draculan viitta tai Viktor Frankensteinin elinten keruu. Viiltäjästä kertova fiktio kattaa useita eri tyylilajeja aina Sherlock Holmes -tarinasta eroottiseen kauhuun.
Toisin kuin monista vähemmän kuuluisista murhaajista, Viiltäjä-Jackista ei ole vahakuvaa Madame Tussaudsin vahakabinetin kauhukammiossa: vahakabinetin politiikkana on, ettei siellä ole esillä vahanukkeja henkilöistä, joiden todellista ulkoasua ei tunneta. Sen sijaan hänet esitetään varjona. Vuonna 2006 Viiltäjä-Jack valittiin BBC History -lehden äänestyksessä kaikkien aikojen pahimmaksi britiksi.
Kirjallisuutta

Patricia Cornwell: Murhamiehen muotokuva: Viiltäjä-Jack – tapaus selvitetty (alkuteos: Portrait of a killer : Jack the Ripper – case closed), ISBN 951-1-18854-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viiltäjä-Jack Wikimedia Commonsissa
Casebook: Jack the Ripper: Laaja sivusto murhista (englanniksi).
Crime Library: Jack the Ripper (englanniksi)
The National Archives: kuvia ja kopioita Viiltäjä-Jackin kirjoittamiksi väitetyistä kirjeistä (englanniksi).
Rossmo, D. K., "Jack the Ripper", Center for Geospatial Intelligence and Investigation, Texas State University (englanniksi).
Jack the Ripper 1888 tutkii murhien historiaa ja kiinnittää ne aikakauden yhteiskunnalliseen kontekstiin (englanniksi).
Jack the ripper geographic profile: Viiltäjä-Jackin murhaajan mahdollisen asuinpaikan etsintää tietokoneella (englanniksi).
Ensimmäiset seitsemän Whitechapelin murhaa ja niiden tapahtumapaikat: Osborn Street (kesk. oik.), George Yard (kesk. vas.), Hanbury Street (ylh.), Buck’s Row (laitimmaisena oik.), Berner Street (alh. oik.), Mitre Square (alh. vas.) ja Dorset Street (kesk. vas.).
Virallinen poliisivalokuva Mary Kellyn silvotusta ruumiista, joka löydettiin tämän asunnosta osoittessa 13 Miller’s Court.
Piirros kolmesta miehestä, jotka löytävät naisen torson, ns.”Whitehallin mysteeri” lokakuussa 1888.
Komisario Frederick Abberline, 1888.
”Hippaa”: Punch-lehden pilapiirros 22. syyskuuta 1888 kritisoi poliisin epäpätevyyttä. Se, että poliisi ei onnistunut saamaan tappajaa kiinni, vahvisti radikaalien mielipiteitä siitä, että poliisilaitos oli kyvytön ja huonosti johdettu.
Viiltäjä-Jackin henkilöllisyydestä oli erilaisia spekulaatioita: Puck-lehden kansi 21. syyskuuta 1889 esittää veristä veistä pitelevää miestä, joka katsoo halveksuen puolta tusinaa oletettua epäiltyä, kaikki täysin erinäköisiä.
”Hyvä pomo”-kirje.
”Helvetistä”-kirje.
Sanomalehdessä viitataan murhaajaan ”Nahkaesiliinana”, syyskuu 1888.
Viiltäjä-Jack kuvattuna haamuna Whitechapelissa ja yhteiskunnallisen laiminlyönnin ruumiillistumana Punch-lehdessä vuonna 1888.
Harry ja karhu

| Harry ja Karhu> Grizzly Falls |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Stewart Raffill
Käsikirjoittaja:  Richard Beattie
Tuottaja:   Peter R. Simpson  Allan Scott 
Säveltäjä:   David Reilly  Paul J. Zaza 
Kuvaaja:  Thom Best
Leikkaaja:  Nick Rotundo
Pääosat:   Bryan Brown  Daniel Clark 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada, Iso-Britannia
Tuotantoyhtiö:   Norstar Entertainment  Grizzly Productions Ltd.  TMN - The Movie Network 
Levittäjä:  Artisan Entertainment
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harry ja Karhu (engl. Grizzly Falls) on vuonna 1999 tehty elokuva, joka kertoo pojan ja karhun ystävyydestä.
Juoni

Aluksi Harry (Daniel Clark) asuu sisäoppilaitoksessa äitinsä kuoleman takia. Mutta hänen isänsä (Bryan Brown) tulee hakemaan hänet jännittävälle seikkailuretkelle vuoristoon, tavoitteena pyydystää karhu.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Daniel Clark  | … |  Harry   |
|  Bryan Brown  | … |  Harryn isä   |
|  Tom Jackson  | … |  Joshua, intiaani   |
|  Oliver Tobias  | … |  Genet   |
|  Richard Harris  | … |  Harry, vanhana /kertoja   |
Aiheesta muualla

Harry ja karhu Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Matka pahuuteen

| Matka pahuuteen> Felicia’s Journey |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Atom Egoyan
Käsikirjoittaja:  Atom Egoyan
Perustuu:  William Trevorin romaaniin
Tuottaja:  Bruce Davey
Säveltäjä:  Mychael Danna
Kuvaaja:  Paul Sarossy
Leikkaaja:  Susan Shipton
Pääosat:  Bob Hoskins Elaine Cassidy
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta Kanada
Tuotantoyhtiö:  Alliance Atlantis Communications Icon Entertainment International
Levittäjä:  Artisan Entertainment Netflix
Ensi-ilta:  1999
Kesto:  92 min
Alkuperäiskieli:  ranska englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Matka pahuuteen (Felicia’s Journey) on Atom Egoyanin käsikirjoittama ja ohjaama brittiläis-kanadalainen psykologinen trilleri, joka perustuu William Trevorin romaaniin. Elokuvan pääosia näyttelevät Bob Hoskins ja Elaine Cassidy.
Juoni

Raskaana oleva nuori irlantilainen maalaisstyttö (Cassidy) saapuu meren yli Englannin Birminghamiin etsimään tulevan lapsensa isää. Hän kohtaa avuliaan catering-kokin, keski-ikäisen herra Hilditchin, joka lupaa auttaa etsinnässä. Miehellä on kuitenkin omat salaisuutensa, ja viattomasti alkaneesta tarinasta kehittyy trilleri.
Vastaanotto

Cannesissa Matka pahuuteen oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi, ja Kanadassa se sai Genie-elokuvapalkinnot parhaasta kuvauksesta (Paul Sarossy), musiikista (Mychael Danna), sovitetusta käsikirjoituksesta (Egoyan) ja parhaasta miespääosasta (Hoskins). Elokuva oli ehdolla kuudessa muussakin Genie-kategoriassa.
Aiheesta muualla

Matka pahuuteen Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Suloinen ikuisuus

| Suloinen ikuisuus> The Sweet Hereafter |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Atom Egoyan
Käsikirjoittaja:  Atom Egoyan
Perustuu:  Russell Banksin romaaniin
Tuottaja:  Atom Egoyan Camelia Frieberg
Säveltäjä:  Mychael Danna
Kuvaaja:  Paul Sarossy
Leikkaaja:  Susan Shipton
Pääosat:  Ian Holm Sarah Polley Bruce Greenwood
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada
Tuotantoyhtiö:  Alliance Atlantis
Levittäjä:  Alliance Films (käännä suomeksi) Netflix
Ensi-ilta:  1997
Kesto:  112 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suloinen ikuisuus (The Sweet Hereafter) on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut Atom Egoyanin käsikirjoittama ja ohjaama kanadalainen draamaelokuva. Pikkukaupungin asukkaista vakavan koulubussionnettomuuden jälkiselvittelyissä kertova tarina on yksi palkituimmista kanadalaiselokuvista. Se perustuu Russell Banksin romaaniin, joka puolestaan pohjautuu vuoden 1989 tositapaukseen Texasissa.
Juoni

Vakava bussionnettomuus on surmannut suuren osan lapsista Kanadan Brittiläisen Kolumbian pikkukaupungissa. Asianajaja Mitchell Stephens (Ian Holm) kulkee surutalosta toiseen ja yrittää taivuttaa lasten vanhempia nostamaan ryhmäkanteen bussiyhtiötä vastaan, koska bussin jarrut olivat ilmeisesti olleet epäkunnossa. Hän kärsii paitsi tehtävänsä epäeettisyydestä, myös siitä että hänen oma tyttärensä on luisumassa pysyvästi huumeiden käyttäjäksi. Vähitellen hän saa vanhempia yhtymään kanteeseen ja alkaa kouluttaa onnettomuudesta selviytyneitä nuoria avaintodistajiksi tulevaan oikeudenkäyntiin. Esitutkinnassa yksi heistä, halvaantunut tyttö, kuitenkin valitsee sanansa tahallaan väärin omien perhetraumojensa takia, ja syytteistä luovutaan.
Vastaanotto

Suloinen ikuisuus on kaikkien aikojen palkituimpia kanadalaisia elokuvia. Se sai Grand Prix’n ja kaksi muuta palkintoa Cannesin elokuvajuhlilla 1997 ja voitti Genie Awards -gaalassa 16 ehdokkuudestaan kahdeksassa kategoriassa, muun muassa vuoden parhaan kanadalaiselokuvan palkinnon. Atom Egoyan oli Oscar-ehdokkaana parhaan ohjauksen ja parhaan sovitetun käsikirjoituksen sarjoissa.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Suloisen ikuisuuden vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Aiheesta muualla

Suloinen ikuisuus Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Sweet Hereafter (film)
Käännös suomeksi
Vukovarin piiritys

Krajinan kapina
Borovo Selon välikohtaus
Sodan alku
Kasarmien taistelu
Sodan loppuvaihe
Sotilasoperaatioita
Osijekin taistelu
Dubrovnikin piiritys
Vukovarin piiritys
Operaatio Myrsky
Vukovarin piiritys oli Kroatian sodan tapahtumaketju, jossa Vukovarin kaupunki saarrettiin, tuhottiin tykkitulella, vallattiin ja puhdistettiin etnisesti marraskuussa 1991. Kaupunki kesti saartoa kolme kuukautta ja puolustautui tehokkaasti erittäin vahvasti aseistautunutta, mutta muuten heikkoa Jugoslavian liittoarmeijaa vastaan. Lopputaistelu käytiin kaupungin sisällä talo talolta. Valtauksen jälkeen serbit erottelivat asekykyiset kroaattimiehet teloitettaviksi tai vankileirille. Muut kroaatit ajettiin pois.
Piirityksessä kuoli 1700 kroaattia ja 22 000 joutui lähtemään kaupungista.
Ennen taistelua

Vuonna 1991 Vukovarissa oli 44 639 asukasta. Väestöstä kroaatteja oli 53%, serbejä 36% ja loput sekalaisia kansallisuuksia.lähde? Pääsiäisenä serbit ympäröivät Vukovarin katusuluin, ja kroaattipoliisi yritti hallita syntynyttä jännitteistä tilannetta. Lähettyvillä 2. toukokuuta 1991 sattuneen Borovo Selon välikohtauksen jälkeen kroaatit tiedostivat millaisessa vaarassa Vukovar oli. Kaupunki sijaitsi aivan Serbian hallinnassa olevan Vojvodinan rajalla. Voimakas pelko valtasi kaupungin, eivätkä asukkaat halunneet enää poistua ympäröivälle maaseudulle. Vukovarin kaupungin johto varautui aloittamalla puolustuksen rakentamisen.
Kesä- ja heinäkuussa Vukovarissa oli melko rauhallista samaan aikaan kun sota levisi muualla Kroatiassa. Uhkaavia merkkejä oli kuitenkin näkyvissä: useimmat Vukovarin sairaalan serbit lopettivat työnsä ja siirtyivät Bobotaan, jonne rakennettiin uusi sairaala. Lähtiessään serbit veivät mukanaan paljon sairaalakalustoa. Kesällä 1991 serbit uhkasivat polttaa Vukovaria ympäröivien peltojen tuottaman sadon, minkä kroaattipoliisit onnistuivat kuitenkin estämään partioimalla pelloilla. Vukovarin paikallisradio alkoi lähettää serbimielistä ohjelmaa, jossa kroaatteja parjattiin ja kroaattipoliiseja kutsuttiin ustašaksi. Borovo Selon välikohtauksen jälkeen 2. toukokuuta paikallisradio soitti musiikkia kuin mitään ei olisi tapahtunut, mikä raivostutti kroaatit. Kroatian tiedotusministeri erotti paikallisradion johtaja Mirko Stankovićin kaksi päivää myöhemmin.
Kesäkuussa 1991 Vukovariin saapui vasta perustetun Kroatian kansalliskaartin (ZNG) jäseniä, jotka perustivat koulutusleirin vapaaehtoisille. Heinäkuussa saapui vielä uusi ryhmä kaartilaisia univormuineen ja aseineen, ja joukot alkoivat muistuttaa armeijaa. Heinäkuussa saatiin myös konetuliaseita ja panssarintorjuntamiinoja Saksasta. 1. heinäkuuta serbit hyökkäsivät Vukovarin esikaupunkiin Borovo Naseljeen. Elokuun lopulla puolustajilla oli Vukovarin poliisiasemalla vain 120 kivääriä,lähde? mikä oli mitätön määrä verrattuna liittoarmeijan aseistukseen. Tuhansia siviilejä lähti pois ja lapsia lähetettiin Kroatian rannikolle, missä heidän uskottiin olevan turvassa. Vielä elokuussa Vukovar näytti hetken aikaa rauhalliselta sodan raivotessa muualla Kroatiassa.
Vukovarin saarto

Elokuussa serbit miehittivät lähes kaikki kylät Vukovarin ympärillä. Luoteessa suoritettiin etnisiä puhdistuksia jo melko varhain. Koillisesta Vukovaria vastassa oli Vojvodina Serbiassa Tonavan takana, mistä kaupunkia tulitettiin. Viimeisenä kaupunki saarrettiin etelästä ja kaakosta ajamalla kroaatit sieltä pois. Tämän Srijemin alueen paikalliset serbit auttoivat liittoarmeijaa.
Vukovaria vastaan hyökättiin ilmavoimien, tykistön ja panssareiden tukemana. Kaupunkiin ei alussa onnistuttu tunkeutumaan suuren armeijan voimin. Serbeillä oli 65 000 hyvin koulutettua liittoarmeijan sotilasta ja tshetnikkejä 18 500. Lisäksi heillä oli alussa muutamia satoja, myöhemmin 1400 panssarivaunua. Tykistöaseita oli 1400, lentokoneita ja konekiväärein varustettuja helikoptereita sata.lähde? Serbeillä oli täydellinen ilmaherruus ja mahdollisuus huoltaa joukkojaan. Kroaateilla oli noin 1800 miestä, joista muutama sata oli poliiseja ja kansalliskaartin jäseniä. Lisäksi oli tuhat vapaaehtoista, joilla ei ollut sotilaskoulutusta. 60% puolustajista oli vukovarilaisia, muut kotoisin muualta Kroatiasta ja Bosnia ja Hertsegovinasta.lähde? Kroaateilla oli puutetta ampumatarvikkeista, eivätkä he myöskään pystyneet torjumaan kaupunkia pommittavia armeijan lentokoneita. Puolustajilla oli vain kevyitä aseita: automaatti- ja puoliautomaattiaseita, muutama konekivääri ja tykki sekä kranaatinheitin ja joitakin yksinkertaisia panssarintorjunta-aseita. Aseita, ruokaa ja tarvikkeita tuotiin kaupunkiin peltojen kautta pitkin tietä, joka kulki lähellä Marincia ja Bogdanovcia.
Kun liittoarmeija ryhtyi saartamaan Vukovaria, se ei kyennyt heti valtaamaan kaupunkia, joka puolustautui sitkeästi. Serbien ohjaama liittoarmeija oli kaaoksessa. Armeijan komentosuhteet olivat sekavat ja erityisesti reserviläisiä karkasi runsaasti. Yksi karkuri ajoi panssarivaunulla Belgradin parlamenttitalon eteen. Serbian puolustusministerin määräämä uusi kenraali palautti kurin vasta loka-marraskuussa. Sotilaallisen teorian mukaan kaupungin olisi pitänyt kukistua muutamassa päivässä, mutta se kesti kolme kuukautta eli yli 87 päivää 18. marraskuuta asti, jolloin puolustajien ampumatarvikkeet loppuivat.
Saarretussa Vukovarissa

Elämä saarretussa Vukovarissa oli vaikeaa, sillä kranaatteja ammuttiin kaupunkiin jatkuvasti. Kaupungin sairaala ja muu elämä oli siirtynyt kellareihin. Sairaalassa oli pula ruoasta ja lääkkeistä. Kuolleita ei voitu haudata jatkuvan kranaattitulen takia. Sovitut tulitauot pettivät kaikki nopeasti. Vukovarista pakeni ennen piiritystä 25 000 ihmistä, noin 15 000 jäi kellareihin nälkiintymään. Näistä 2 000 oli lapsia. Vukovarilaiset yrittivät pyydystää tulituksessa maaseudulta karanneita sikoja. Serbit ampuivat päivässä kaupunkiin 2 000–5 000 ammusta. Kaikkiaan Vukovariin osui noin 800 000 ammusta, rakettia ja pommia. Vukovarin sairaalaa pommitettiin raskaasti. Kouluja, kirkkoja ja asuintaloja vaurioitui ja raunioitui.
YK yritti turhaan auttaa saarrettua Vukovaria neljä kertaa. Avustukset eivät päässeet perille yhtä lukuun ottamatta liittoarmeijan, tšetnikkien ja miinakenttien takia. Eräs saattue pääsi 700 metrin päähän kohteestaan serbien verotettua sitä rankasti. Viides yritys onnistui, mutta se oli hyvin riisuttu. Saattueen kolmas auto ajoi miinaan, ja siinä olleet sairaanhoitajat haavoittuivat. Vukovarissa ensi kertaa Jugoslavian hajoamissodissa cetnikit verottivat avustuskuljetuksia.
Arviot tappioista

Arviot Vukovaria saartaneen liittoarmeijan kärsimistä tappioista:kenen mukaan?
350–400 panssaroitua ajoneuvoa
(Varmasti ainakin 300, ehkä jopa 500)
Joista 200 tankkia ja 100–200 muuta panssaroitua ajoneuvoa)
100 tykkiä, 25–39 (jopa 50) lentokonetta.
Kroaatit tappoivat 8 000 (jopa 14 000 tai 10 000–15 000) vihollisen sotilasta.
Haavoitti 25 000–30 000.
Vihollisen eli liittoarmeijan arviot tappioista olivat 10–15% alempia.
Serbisissejä kuoli 5 000–7 000 ja 20 000–30 000 haavoittui.
Vukovarin piirityksen aikana kroaatit aiheuttivat noin 50% kalustotuhoista ja miehistötappioista koko Kroatian sodassa. Puolustajista kuoli 500–600, noin kolmannes onnistui pakenemaan pieninä ryhminä ja loput haavoittuivat tai joutuivat vangeiksi. Kroaatteja kaatui runsaasti Mitnicassa, Trpinjskan kaduilla, Luzacissa, Sajistessa ja Bodanovacissa.
Kaupunkiin pääsi lehdistön toimittajia vielä syyskuun puolivälissä.
Oikeudenkäynnit

Vuonna 2005 serbialainen oikeusistuin tuomitsi 13 serbisotilasta 5–20 vuoden vankeusrangaistuksiin joukkomurhasta. Vuonna 2007 Haagin Jugoslavia-tuomioistuimessa oli syytettynä kolme upseeria. Heistä Mile Mrksic tuomittiin 20 vuodeksi vankilaan, Veselin Sljivancanin viideksi vuodeksi, ja Miroslav Radic vapautettiin.
Raiskauksista annettiin muutaman vuoden tuomioita, ja moni raiskaaja vältti rangaistuksen piileskelemällä. Vuonna 2012 YK kiinnitti huomiota siihen, että raiskauksen uhrit eivät saaneet samoja sotainvalidien etuja kuin muulla tavalla sodasta kärsineet.
Vukovarin kartta.
Vukovarin vesitorni tuhottiin taisteluissa 1991.
Vukovarin taistelun loppuvaiheet kartalla.
Tuhottu liittoarmeijan panssarivaunu.
Vukovar sodan jäljiltä vuonna 1991.
Ovčaran maatila, jossa Vukovarin vallanneet tšetnikit surmasivat kostoksi taistelujen kuolemista ainakin noin parisataa haavoittunutta kroaattia.
Taistelu leijonista

| Taistelu leijonista> To Walk with Lions |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Carl Schultz
Käsikirjoittaja:   Sharon Buckingham  Keith Ross Leckie 
Tuottaja:   Pieter Kroonenburg  Julie Allan 
Säveltäjä:  Alan Reeves
Kuvaaja:  Jean Lépine
Leikkaaja:  Angelo Corrao
Pääosat:   Richard Harris  John Michie  Kerry Fox  Ian Bannen  Hugh Quarshie 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat, Kanada, Kenia
Ensi-ilta:  1999
Kesto:  106 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taistelu leijonista (To Walk with Lions) on George Adamsonin kirjaan ja elämään perustuva elokuva vuodelta 1999. Sen pääosissa nähdään Richard Harris George Adamsonina ja John Michie Tony Fitzjohnina.
Juoni

Adamsonit ovat viettäneet loppuelämänsä suojellen leijonia ja muita villieläimiä Koran suojelualueella Keniassa. He joutuvat ottamaan yhteen hallituksen ja salametsästäjien kanssa pitääkseen suojelualueensa pystyssä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Richard Harris  | … |  George Adamson   |
|  John Michie  | … |  Tony Fitzjohn   |
|  Kerry Fox  | … |  Lucy Jackson   |
|  Ian Bannen  | … |  Terence Adamson   |
|  Hugh Quarshie  | … |  Maxwell   |
|  Honor Blackman  | … |  Joy Adamson   |
|  Geraldine Chaplin  | … |  Victoria Anrecelli   |
|  Guy Williams  | … |  John Bell   |
Aiheesta muualla

Taistelu leijonista Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Christinan talo

| Christinan talo> Christina’s House |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Gavin Wilding
Käsikirjoittaja:  Stuart Allison
Tuottaja:  Tracey Boyd
Kuvaaja:  John Drake
Leikkaaja:  Gavin Wilding
Pääosat:   Brendan Fehr  Brad Rowe 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada
Tuotantoyhtiö:   Rampage Entertainment  Christina's House Productions 
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:   Malesia  24 Helmikuuta 2000 
Kesto:  93 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Christinan talo (engl. Christina’s House) on kanadalainen vuonna 2000 valmistunut kauhuelokuva.
Juoni

Christinan perhe muuttaa uuteen asuntoon, kun hänen äitinsä kuolee. Christinan mukana muuttaa uuteen asuntoon isä ja veli. Vähän ajan päästä alkaa Christinasta tuntua, että häntä vainotaan. Christinan ympärillä olevat ihmiset alkavat kuolla mitä kummallisimpiin paikkoihin.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Brendan Fehr  | … |  Eddy Duncan   |
|  Brad Rowe  | … |  Howie Rhodes   |
|  Allison Lange  | … |  Christina Tarling   |
|  John Savage  | … |  James Tarling   |
|  Lorne Stewart  | … |  Bobby Tarling   |
|  Crystal Buble  | … |  Karen   |
|  Jerry Wasserman  | … |  Sheriff Mark Sklar   |
|  Chelsea Hobbs  | … |  Suzy Cooper   |
|  Sigrid M. Spade  | … |  Michelle   |
|  Chilton Crane  | … |  Joanne Tarling   |
|  Linden Banks  | … |  Dr. David Lescher   |
|  Zuzana Marlow  | … |  sairaanhoitaja   |
|  David Abbott  | … |  Mr. Fox   |
Aiheesta muualla

Christinan talo Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Volgograd

| Volgograd (Волгогра́д) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Volgogradin alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Volgograd
 Koordinaatit: 48.7070°N, 44.5170°E 
Valtio:   Venäjän federaatio
Liittovaltiopiiri:  Eteläinen federaatiopiiri
Alue (oblasti):  Volgogradin alue
Väkiluku (2010)  ():  1 021 215
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK) 
Postinumero:  400000–400138
Suuntanumero(t):  +7 8442
 
 www.volgadmin.ru 
 Kotisivut (venäjäksi) ja (englanniksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Volgograd (ven. Волгогра́д) on runsaan miljoonan asukkaan kaupunki Etelä-Venäjällä Volgan varrella Itä-Euroopassa. Se on Volgogradin alueen hallinnollinen keskus.
Vuoteen 1925 kaupungin nimi oli Tsaritsyn (ven. Цари́цын​), vuosina 1925–1961 Stalingrad (ven. Сталингра́д​). Kaupungille myönnettiin vuonna 1965 sankarikaupungin arvo.
Maantiede ja ilmasto

Volgograd sijaitsee Etelä-Venäjällä noin 910 kilometriä Moskovasta etelään Volga-joen varrella, lähellä Don-jokea. Volgogradissa on käytössä sama aikavyöhyke kuin Moskovassa.
Alueen maasto on aroa ja siellä vallitsee erittäin kuiva ja vaihteleva mannerilmasto, jossa talvet ovat vähälumisia ja kesät kuumia ja kuivia. Volgogradin tammikuun keskilämpötila −6,3 °C ja heinäkuun +23,6 °C.