stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rafael Svinhufvud
Sisällissodan jälkeinen aika

Svinhufvud palveli sisällissodan jälkeen 4. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 4:ssä, josta muodostettiin myöhemmin Pohjolan jääkäripataljoona. Pohjolan jääkäripataljoonasta hänet siirrettiin 11. lokakuuta 1918 alkaen Kuopion jalkaväkirykmentti 4:ään, josta taasen muodostettiin myöhemmin Tampereella rykmentti. Hän palveli rykmentissä koulutusaliupseerina 2. konekiväärikomppaniassa, jonka vääpeliksi hänet siirrettiin 12. toukokuuta 1919 alkaen. Tampereen rykmentistä hänet siirrettiin 1. maaliskuuta 1920 alkaen Käkisalmen läänin rykmenttiin, jossa hän toimi ase- ja konekiväärivääpelinä. Seuraavaksi hänet siirrettiin 20. huhtikuuta 1921 alkaen Polkupyöräpataljoona 2:een. Armeijasta Svinhufvud erosi 28. helmikuuta 1922 ja liittyi Rajavartiostoon, missä hän palveli 5. maaliskuuta 1922 – 1931. joulukuutaselvennä 1923 välisen ajan joukkueenjohtajana Lapin rajavartiostossa ja 25. tammikuuta 1924 – 15. tammikuuta 1925 välisen ajan komppanianvääpelinä Petsamon rajavartiostossa. Myöhemmin hän työskenteli työnjohtajana vuosina 1925–1926 Ivalo oy:ssä ja vuonna 1928 liikemiehenä Inarissa. Vuosina 1929–1931 hän työskenteli W. Heinosen agentuuriliikkeen palveluksessa ja vuosina 1932–1933 V. Einiön agentuuriliikkeen palveluksessa Helsingissä. Hän toimi myös aktiivisesti puoluepolitiikassa ja toimi IKL:n Uudenmaan piirin piirisihteerinä vuosina 1933–1934. Myöhemmin hän palveli vuosina 1936–1937 ylimääräisenä virkailijana Yleisesikunnan talousasiain esiupseerin toimistossa ja nimitettiin 24. helmikuuta 1937 alkaen varastonhoitajaksi Keuruun sotilaspiirin varastoon ja Kertaus harjoituskeskukseen, missä tehtävissä hän oli talvisotaan saakka.
Talvi- ja jatkosota

Svinhufvud osallistui talvisotaa aluksi Kertausharjoituskeskuksen komendantin apulaisena ja myöhemmin Sotilaskoulutuskeskuksen huoltopäällikön apulaisena. Välirauhan aikana hän jatkoi edelleen huoltopäällikön apulaisena ja hänen viransijaisenaan. Lisäksi hän toi Niinisalon varuskunnan komendanttina aina vuoteen 1945 saakka sekä oli oikeusupseerina ja kenttäoikeuden virallisena syyttäjänä. Jatosodan puhjettua hänet komennettiin komppanianpäälliköksi Erillinen pataljoona 21:een, jossa joukossa hän osallistui taisteluihin Vuotjärvellä ja Onkamuksessa. Vuonna 1942 hän siirtyi Kankaanpään varuskunnan komendantiksi ja oli tehtävässä sodan loppuun saakka. Sotien jälkeen hän palasi Niinisalon varuskunnan komendantiksi. Myöhemmin vuosina 1945–1946 hän toimi toimituskomppanianpäällikkönä ja huoltopäällikön apulainen Upseeri koulussa. Svinhufvud erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1946 ja työskenteli sen jälkeen liikemiehenä Helsingissä. Hänet on haudattu Helsingin Hietaniemeen.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 1. toukokuuta 1918  Vääpeli 7. toukokuuta 1918  Reservin vänrikki . 10. tammikuuta 1936  Luutnantti 1941 |     |  Vapaudenristi 4. lk. (1918 ja 1942)  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Symbioosi

Vuokkokalan (Amphiprion ocellaris) ja merivuokon (Heteractis magnifica) suhde on yksi esimerkki symbioosista.
Yhteiselo eli symbioosi (kreikan sanoista σύν (syn) ’kanssa, yhdessä’ ja βίωσις (bios) ’elämä’) merkitsee biologiassa kahden tai useamman eliölajin edustajien läheistä yhteiselämää.
Tiukimmin määriteltynä symbioosi tarkoittaa lajien välistä vuorovaikutussuhdetta, josta molemmat osapuolet hyötyvät.
Laajemmin määriteltynä symbioosi tarkoittaa edellä mainitun lisäksi myös kahden lajin yhteiselämää, josta vain toinen hyötyy tuottamatta kuitenkaan haittaa toiselle.
Kaikkein laajimmin ymmärrettynä symbioosilla voidaan viitata kaikkiin lajien välisiin vuorovaikutussuhteisiin, joista on haittaa enintään toiselle osapuolelle. Nämä suhteet luokitellaan tarkemmin neljään luokkaan:
Yhteistoiminta eli mutualismi: molemmat osapuolet hyötyvät toisistaan (+,+ -suhde; vastaa yllä esitettyä suppeampaa symbioosin määritelmää) esim. herkkutatti ja mänty.
Pöytävierassuhde eli kommensalismi: toinen osapuoli hyötyy toisesta tuottamatta tälle kuitenkaan haittaa (+,0 -suhde) esim. jäkälä ja mänty.
Epäsuora haittasuhde eli amensalismi: toinen osapuoli aiheuttaa toiselle (usein tiedostamattaan) haittaa hyötymättä tästä kuitenkaan itse (0,- -suhde).
Loisinta eli parasitismi: loinen saa isännästään yksipuolista hyötyä (+,- -suhde) esim. kääpä ja koivu.
Symbioosilla voidaan viitata myös yksilöiden tai kantojen välisiin suhteisiin.
Jos symbioosin toinen osapuoli on selvästi suurempi kuin toinen, kutsutaan suurempaa isännäksi ja pienempää symbiontiksi. Ekto- eli pintasymbioosissa symbiontti elää isäntänsä pinnalla, ruuansulatuskanavissa tai rauhasten huokosissa. Endo- eli sisäsymbioosissa symbiontti puolestaan elää isäntänsä kudosten sisällä joko solujen sisä- tai ulkopuolella.
Biologi Lynn Margulis on esittänyt, että symbioosi on merkittävä eteenpäin vievä voima evoluutiossa. Hänen mukaansa Darwinin evoluutioteoria on puutteellinen väittäessään pelkän kilpailun ja eloonjäämistaistelun aiheuttavan evoluutiota, ja että elämä on levinnyt maapallolle verkostoitumalla, ei taistelulla. Toisaalta yhteistyötä tekevät eliöt ovat kilpailukykyisempiä yksineläviin eliöihin nähden.
Symbioosi ei ole sopimuksellinen yhteistyö, vaan se vallitsee vain niin kauan kuin se on paras vaihtoehto kaikille osapuolille. Olosuhteiden muutoksesta johtuen tai osapuolten elinkaaren edetessä symbioosi saattaa loppua. Tällöin symbiontista saattaa esimerkiksi tulla loinen tai isäntä saattaa käyttää symbiontin ravinnokseen.
Eläinten symbiooseja

Eräs tunnetuimmista symbiooseista vallitsee vuokkokalan ja eräiden trooppisten merivuokkojen välillä. Kala elää merivuokon pistävien ulokkeiden seassa, jossa se puolustaa merivuokkoa sitä ravinnokseen käyttäviltä kaloilta ja suojautuu samalla itse omilta vihollisiltaan. Eräät tokot ovat puolestaan muodostaneet symbioosin katkaravun kanssa: molemmat elävät katkaravun pohjahiekkaan kaivamassa kuopassa, ja mikäli vaara uhkaa, koskettaa tokko merkiksi pyrstöllään lähes sokeaa katkarapua, jolloin molemmat kaivautuvat kuoppaan suojaan viholliselta.
Kasvien, levien ja sienien symbiooseja

Monet kasvit, levät ja sienet elävät symbioosissa toisen kasvin tai muuhun eliöryhmään kuuluvan lajin kanssa. Ehkä pitkälle viedyin symbioosi on jäkälä, jossa levä ja sieni muodostavat ikään kuin kaksoiseliön. Sieni imee vettä, jota rihmastojen välissä olevat levät käyttävät ja muodostavat yhteyttämällä sienen tarvitsemia aineita.
Eräs tärkeä symbioosi on palkokasvien ja typpibakteerien välillä. Typpibakteerit tunkeutuvat mullasta kasvin juuriin muodostaen niihin nystyröitä. Ne alkavat muodostaa ilman typestä typpiyhdisteitä, joita syntyy yli kasvin oman tarpeen ja jotka leviävät multaan lannoitteeksi myös muiden kasvien käytettäväksi. Palkokasvi taas tuottaa bakteereille hiilihydraatteja. Myös harmaalepällä on samankaltainen symbioosi.
Yksi yleisimpiä kasvimaailman symbiooseja liittyy kasvien pölytysbiologiaan. Suuri osa siemenkasveista turvautuu eläimiin suvullisessa lisääntymisessä. Kasvit houkuttelevat pölyttäjiä medellä ja siitepölyllä, joita pölyttäjät käyttävät ravinnokseen. Kukissa ruokailun yhteydessä eläimet kuljettavat kukkien siitepölyä uusiin kukkiin jopa pitkienkin matkojen päähän, mikä edesauttaa tehokasta ristipölytystä ja kasvien perintöaineksen leviämistä. Pölyttäjistä valtaosa on hyönteisiä, mutta myös monet selkärankaiset, kuten linnut tai pikkunisäkkäät voivat toimia kasvien pölyttäjinä. Ääritapauksissa kumpikin osapuoli on täysin riippuvainen toisestaan niin, että ilman kasvia pölyttäjällä ei ole ravintoa, ja ilman pölyttäjää kasvi ei pysty lisääntymään. On myös esimerkkejä, joissa kasvi harhauttaa pölyttäjää väärillä signaaleilla vierailemaan kukassa ja suorittamaan pölytyksen antamatta mitään vastapalvelukseksi (orhot). Monilla siemenkasveilla eläimet voivat toimia myös siementen levittämisen avustamisessa. Tällaisia tapauksia ovat mm. meheviä marjoja ym. hedelmiä syövät eläimet, joiden ruoansulatuksen läpi kasvin siemenet kulkeutuvat. Maitikoiden (Melampyrum) siemenessä on ravintopitoinen lisäke, jota muurahaiset käyttävät ravinnokseen, ja joita muurahaiset sitten kuljettavat pesäänsä.
Kanervakasvit ja kämmekkäkasvit ovat hyvin riippuvaisia niiden kanssa yhteiselämää viettävistä sienirihmastoista. Myös muilla kasveilla sienirihmasto saattaa yhteistyötarkoituksessa ympäröidä kasvin juuren muodostaen erityisen sienijuuren eli mykorritsan.
Kasvit kehittyivät todennäköisesti endosymbioosin seurauksena, kun yhteyttävä sinibakteeri alkoi elää jonkin yksisoluisen alkueliön sisällä. Sinibakteerista kehittyi soluelin, viherhiukkanen.
Ihmisen symbiooseja

Ihminen on symbioosissa eräiden bakteerien kanssa. Esimerkiksi suolistobakteerit muun muassa tuottavat ravinteita ja osallistuvat ruoansulatukseen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Opetus.tv -sivuston video aiheesta lajien väliset vuorovaikutukset
Suomi 1940-luvulla

Rintamamiestyylisen talon rakentamista välirauhan aikana syyskuussa 1940.
Yhdysvaltain armeijan ylijäämätavaraan kuuluneita elintarvikepakkauksia lajitellaan kansanhuoltoministeriössä. Elokuu 1946.
Suomi 1940-luvulla oli vajaan neljän miljoonan asukkaan maatalousyhteiskunta, joka oli joutunut silloisen itänaapurinsa Neuvostoliiton kanssa sotaan. Sodat hallitsivat vuosikymmenen alkupuoliskoa, vuosikymmenen loppupuolisko oli sodan jälkipyykin pesemistä ja vaaran vuosien aikaa. Sotatila alkoi Suomessa 30. marraskuuta 1939 ja päättyi 26. syyskuuta 1947. Varsinaisten sotatoimien aika kesti Suomen osalta yhteensä noin kolme ja puoli vuotta: talvisota käytiin 30. marraskuuta 1939 – 13. maaliskuuta 1940 ja jatkosota 25. kesäkuuta 1941 – 19. syyskuuta 1944. Lisäksi Pohjois-Suomessa käytiin niin kutsuttu Lapin sota saksalaisia vastaan. Poliittiseen päätöksentekoon vaikutti Moskovan välirauhansopimuksen ehtojen toteutumista Suomessa vuosina 1944–1947 valvonut Liittoutuneiden valvontakomissio.
Neljännesvuosisadan kestänyt ensimmäisen tasavallan aika päättyi vuonna 1944. Seurannutta toisen tasavallan aikaa kesti 1990-luvun alkuun.
Sota oli poikkeusaikaa myös sikäli, että korkeakulttuurin ja populaarikulttuurin edustajat vetivät yhtä köyttä. Militarismi oli suomalaisessa taide-elämässä verraten vähäistä. Eniten sitä esiintyi keskinkertaisissa seikkailukirjoissa. Kevyessä musiikissa sitä ilmensi esimerkiksi "Eldankajärven jää". Suomalaiset elokuvat olivat ajankohtaan nähden maltillisia, enimmäkseen tehtiin eskapistisia pukudraamoja ja komedioita. Myös musiikin alalla kartettiin militaristista rummutusta; sotavuosien kestävimpiä kevyen musiikin kappaleita on rauhaa hehkuva "Kodin kynttilät".
Kulttuurituotteet olivat erittäin suosittuja sota-ajan Suomessa. Sodan päätyttyä ja elintason alkaessa pikkuhiljaa nousta äänilevyjen, kirjojen, elokuvien, teattereiden ja muun kulttuurin kulutus paradoksaalisesti kääntyi jyrkkään laskuun. Ravintolat ja tanssit nousivat suosioon.
Politiikka > Valtio

1940-luvulla Suomen valtiollinen itsenäisyys oli vaarassa. Sotien seurauksena Suomi menetti suurimman osan Karjalasta sekä Sallan ja Petsamon. Levottoman vuosikymmenen aikana Suomen tasavallan presidenttinä toimi neljä henkilöä:
Kyösti Kallio (1937–1940)
Risto Ryti (1940–1944)
Gustaf Mannerheim (1944–1946)
Juho Kusti Paasikivi (1946–1956).
Äänioikeusikäraja oli 24 vuotta vuosina 1906–1944. Äänestämään pääsi, mikäli oli täyttänyt 24 vuotta ennen vaalivuoden alkua. Ikäraja laskettiin 21 vuoteen vuonna 1944. Äänestysaktiivisuus 1940-luvun eduskuntavaaleissa oli huomattavasti korkeampi kuin edellisellä vuosikymmenellä, vuoden 1948 vaaleissa äänesti 78,2 % äänioikeutetuista.
Heinäkuussa 1939 valittu eduskunta istui sotien takia peräti kuusi vuotta. Eduskuntavaalit Suomessa järjestettiin 1940-luvulla kahdesti, vuosina 1945 ja 1948.
Politiikka > Puolueet

Suurimpia puolueita olivat SDP, Suomen Kansan Demokraattinen Liitto ja Maalaisliitto. Äärivasemmiston puolueet sallittiin ensimmäisen kerran itsenäisen Suomen historiassa vuoden 1945 vaaleissa.
SDP:n opposition kansanedustajat, niin kutsutut kuutoset erotettiin puolueesta syksyllä 1941 ja tuomittiin talvella 1942 kuritushuoneeseen valtiopetoksen valmistelusta. Heidät vapautettiin Moskovan välirauhansopimuksen ehtojen nojalla syksyllä 1944, ja palattuaan pian tämän jälkeen eduskuntaan he muodostivat Sosialistisen eduskuntaryhmän. Vuonna 1930 säädetyt kommunistilait kumottiin ja Suomen Kommunistisen Puolueen toiminta sallittiin lokakuussa 1944. Tämän jälkeen perustettiin Suomen Kansan Demokraattinen Liitto, jonka kantavina voimina olivat SKP ja Sosialistisen eduskuntaryhmän kansanedustajat.
Isänmaallinen kansanliike lakkautettiin Moskovan välirauhansopimuksen tulkinnan nojalla syksyllä 1944, ja puolueen kansanedustajien asettuminen ehdolle vuoden 1945 eduskuntavaaleihin estettiin. Lisäksi kymmenen nimeltä mainitun SDP:n, Maalaisliiton ja Kokoomuksen kansanedustajan ehdokkuus vuoden 1945 vaaleissa kiellettiin. He saivat vaalikelpoisuutensa takaisin vasta vuoden 1951 vaaleissa.
Politiikka > Kunnat

Vuonna 1936 valittujen kunnanvaltuutettujen toimikausi venähti yhdeksään vuoteen toisen maailmansodan takia. Suomessa järjestettiin 1940-luvulla kahdet kuntavaalit, vuosina 1945 ja 1947.
Kunnallisvaaleissa äänestysaktiivisuus oli alempi kuin eduskuntavaaleissa, mutta korkeampi kuin aiempien vuosikymmenien kunnallisvaaleissa. Kuntavaalien äänestysprosentti nousi ensimmäisen kerran yli 50:n vuonna 1945.
Politiikka > Lainsäädäntöä

1940 Pika-asutuslaki
1941 Liikevaihtoverolaki
1945 Maanhankintalaki
1945 Etunimilaki
1947 Laki Suomen Akatemiasta
1948 Lapsilisälaki
1948 Tuberkuloosilaki
1949 Arava-lait
Aluemuutokset

Suomi luovutti Neuvostoliitolle alueen, jonka maapinta-ala oli 42 934 km². Viipurin lääni menetti alueestaan lähes kolme neljäsosaa; läänin läntinen osa jäi Suomen puolelle ja se sai nimekseen Kymen lääni 1. maaliskuuta 1945. Kuopion lääni menetti laajoja alueita neljästä maalaiskunnasta ja Tohmajärveltä 50 hehtaaria. Pohjois-Suomesta luovutettiin Petsamo sekä suuret osat Sallasta ja Kuusamosta. Lisäksi Suomi vuokrasi Uudellamaalla sijaitsevan Porkkalan Neuvostoliitolle. Tämän 385 km²:n laajuisen alueen oli määrä olla vuokralla puoli vuosisataa, mutta Neuvostoliitto palautti sen Suomen haltuun vuonna 1956. Suomen luovuttama alue vastasi laajuudeltaan esimerkiksi Tanskan ja Viron koko pinta-alaa.
Viipurin läänin kaupungeista Suomen valtiolliselle alueelle jäivät Hamina, Kotka ja Lappeenranta. Neuvostoliiton alueelle jäivät Käkisalmi, Sortavala ja Viipuri. Läänin kauppaloista suurin, Lauritsala, jäi Suomen alueelle; merenrantakauppala Koivisto ja Laatokan rannalla sijainnut Lahdenpohja jäivät Neuvostoliiton alueelle. Kokonaisuudessaan luovutettuja maalaiskuntia oli 40 ja osittain luovutettuja 27. Kuudesta maalaiskunnasta siirrettiin Neuvostoliiton puolelle pieni, asumaton osa.
Luovutetuilla alueilla ja Porkkalassa asui yhdeksäsosa Suomen väestöstä ja niiden osuus maapinta-alasta oli kahdeksasosa.
Taulukko: Luovutettujen alueiden ja Porkkalan väkiluvut 31. joulukuuta 1940
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Luovutetun alueen väkiluku | Osuus läänin väkiluvusta | Osuus Suomen väkiluvusta | Osuus siirtoväestä | Maapinta-ala (km²) | Osuus läänin maa-alasta | Osuus Suomen maa-alasta |
| Viipurin lääni | 397 757 | 65,17 % | 10,76 % | 93,52 % | 22 973,3 | 71,5 % | 6,6 % |
| Kuopion lääni | 9 050 | 2,32 % | 0,24 % | 2,13 % | 2 007,6 | 5,3 % | 0,6 % |
| Oulun lääni | 1 904 | 0,63 % | 0,05 % | 0,45 % | 1 638,1 | 2,8 % | 0,5 % |
| Lapin lääni | 8 663 | 6,32 % | 0,23 % | 2,04 % | 16 314,9 | 14,8 % | 4,7 % |
| Porkkalan vuokra-alue¹ | 7 927 | 1,34 % | 0,21 % | 1,86 % | 384,9 | 3,4 % | 0,1 %   |
| Yhteensä | 425 301 | - | 11,51 % | 100,00 % | 43 318,8 | - | 12,4 % |
¹Palautettiin Suomelle 26. tammikuuta 1956.
Avioliitot

Avioliitot yleistyivät 1940-luvulla. Kaudella 1931–1940 solmittiin 7,9 avioliittoa tuhatta asukasta kohden, kaudella 1941–1950 puolestaan 9,8. Huippuvuonna 1946 Suomessa solmittiin lähes 50 000 liittoa. Samana vuonna tilastoitiin yli 12 000 avioliiton kuuden ensimmäisen kuukauden aikana syntynyttä lasta. Vuoteen 1950 mennessä lähes 40 % Suomen väestöstä oli avioliitossa, kaksi vuosikymmentä aiemmin luku oli ollut 32 %. Erityisen avioituneita olivat 40–49-vuotiaat miehet, joista 84,1 % oli aviossa vuonna 1950.
Avioliittoon vihittyjen mediaani-ikä laski 1940-luvulla. Vuonna 1940 miesten mediaani-ikä avioliiton solmimishetkellä oli 28,2 vuotta, naisten puolestaan 24,8 vuotta. Vuonna 1950 vastaavat luvut olivat 26,5 ja 24,1.
Toisen maailmansodan jälkeen myös avioerojen määrä kasvoi voimakkaasti. Kaupungeissa avioerointensiteetti oli moninkertainen maaseutuun verrattuna. Purkautuneet liitot olivat sangen tuoreita, sillä avioerointensiteetin kasvun myötä purkautuneiden liittojen kestämisajan mediaani laski useita vuosia. Osin tämä johtui siitä, että useita sota-ajan poikkeusoloissa solmituista liitoista ei saatu sovitetuiksi rauhanaikaiseen elämänmenoon, joten ne purettiin.
Sotalesket ja -orvot

Toisen maailmansodan seurauksena kuoli tai katosi 85 555 suomalaista. Noin 90 % kaatuneista ja kadonneista oli 20–40-vuotiaita miehiä. Talvisodan taisteluissa kuolleista noin puolet oli perheellisiä, jatkosodassa luku oli noin neljännes. Alle 45-vuotiaista suomalaisista aviovaimoista joka 17. oli toisen maailmansodan päättyessä leski. Sotalesket erottuivat muista leskistä, heitä on luonnehdittu ylistämällä alistetuiksi naisiksi, joiden ihmissuhteet olivat ympäristön tarkkailun ja arvioinnin kohde. Heidän toimeentulonsa oli heikkoa. Valtiolta saatu korvaus vastasi sataprosenttisen sotainvalidin saamaa korvausta. Sodasta selvinneille miehille lesket olivat varteenotettava kumppanivaihtoehto. Kun sotaleski avioitui uudelleen, valtio maksoi hänen kolmen vuoden eläkkeensä ja lesken eläketurva päättyi.
Sotaorvoiksi jäi Suomessa tilastojen mukaan 50 343 lasta. Tilastojen ulkopuolelle jäivät ne, joiden isän kuolintapaa ei pidetty statukseen oikeuttavana; itsemurhan tehneiden ja sotilaskarkureiden sekä onnettomuuksissa kotirintamalla kuolleiden isien lapsia ei pidetty sotaorpoina.
Talouselämä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | ”Se joka omisti keskeltä kuluneita lakanoita saattoi uusia ja korjata kulumisen viat kuupeloimalla eli leikkaamalla lakanan poikki ja ompelemalla päät keskeltä yhteen.” | ” |
– Lainaus Anna-Liisa Haavikon toimittamasta kirjasta Täysiä vuosia - vuoden 1949 muotokuva
Toisen maailmansodan aikana Suomi eli valtiojohtoisessa sotataloudessa. Sodan pitkittyessä lähes kaikki tuotteet pantiin kortille, sodan jälkeen säännöstely purettiin asteittain siten, että viimeiset tuotteet vapautettiin 1950-luvulla. Suomen sosiaaliturvaa alettiin kehittää voimakkaasti 1940-luvulla.
Ensimmäinen sodanjälkeinen kahvilasti saapui Suomeen 24. helmikuuta 1946 S/S Herakleen mukana, kahvin säännöstely loppui 1954. Sokeri vapautui kortilta 1949 ja sen kulutus nousi yli kaksinkertaiseksi sotaa edeltäneisiin vuosiin verrattuna. Säännöstelyaikaa olivat leimanneet erilaiset korviketuotteet sekä Ruotsista tapahtunut säännöstelytavaran, kuten kahvin ja sakariinin salakuljetus.
Suomen markka menetti 1940-luvulla suurimman osan arvostaan. Markan arvo laski niin paljon, että vuoden 1950 elinkustannusindeksi oli runsaat 900 % vuoden 1939 indeksistä. Siihen, mihin vuonna 1939 riitti sata markkaa, tarvittiin vuonna 1950 yli 900 markkaa.
Taulukko: Suomen markan inflaatioprosentit vuosina 1939–1950:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1939 | 1940 | 1941 | 1942 | 1943 | 1944 | 1945 | 1946 | 1947 | 1948 | 1949 | 1950 |
| Inflaatioprosentti | 1,76 | 19,05 | 18,08 | 17,69 | 13,07 | 6,36 | 40,22 | 59,30 | 29,93 | 34,64 | 1,67 | 13,95 |
Vuonna 1946 Suomen valtio otti kansalaisilta pakkolainan, tehtiin niin sanottu setelien leikkaus. Sotakorvaukset Neuvostoliittoon rasittivat taloutta, mutta toisaalta pakottivat kehittämään teollisuustuotantoa.
Suomen vienti romahti vuonna 1940, jolloin sen reaaliarvo oli 30 % edellisvuoden arvosta. Jatkosodan aikana vienti piristyi, mutta jäi selvästi pienemmäksi kuin 1930-luvulla. Koko kauppavaihto oli pienimmillään vuonna 1945, jolloin se oli vain 18,3 % vuoden 1935 tasosta. Vuonna 1946 kauppavaihto laajeni 2,7-kertaiseksi vuodesta 1945; vienti elpyi tuontia hitaammin, joten kauppataseen vajeesta muodostui krooninen ongelma. Ulkomaankauppa Neuvostoliittoon ja Britanniaan tyrehtyi sotavuosina, Saksan osuus Suomen kauppavaihdosta puolestaan oli 54 % kaudella 1941–1945. Sodan jälkeen vienti Britanniaan elpyi nopeasti, kauppasuhteet Saksaan sen sijaan olivat jonkin aikaa poikki. Ulkomaankauppa Ruotsin kanssa pysyi vakaana sodasta huolimatta. Kaupankäynti Yhdysvaltoihin ja muihin Euroopan ulkopuolisiin maihin oli vähäistä sotavuosina.
Liikenne > Raideliikenne

Sota johti polttoainepulaan, joka puolestaan johti rautatieliikenteen lisääntymiseen. Valtionrautateiden vuoden 1940 matkustajaennätys rikottiin vasta seuraavan vuosisadan alussa. Armeijan siirroissa sotien aikana ja siirtoväen evakuoinnissa vuosina 1940 ja 1944 juna oli keskeinen kulkuneuvo. Vuoden 1940 Moskovan rauhan ja vuoden 1944 Moskovan välirauhan mukainen uusi Suomen itäraja katkaisi itäisen Suomen ratayhteydet, ja uusi Karjalan radan osuus Luumäeltä Parikkalan kautta Joensuuhun valmistui kokonaisuudessaan vasta 1960-luvulla.
Liikenne > Tieliikenne

Suurin osa yksityisistä henkilöautoista oli jäänyt syksyllä 1939 seisomaan polttoaineiden säännöstelyn alettua. Talvisodan sytyttyä etenkin kuorma-ja linja-autoja pakko-otettiin puolustusvoimien käyttöön. Välirauhan aikana Jäämerentie ja Petsamon Liinahamarin satama olivat Suomen henkireikä ulkomaille.
Sota-ajan ja ensimmäisten rauhan vuosien ilmiö olivat täpötäyteen ahdetut linja-autot. Suuri osa linja-autoista oli otettu armeijan käyttöön ambulansseiksi ja osa kalustosta oli seisomassa varaosa- ja rengaspulan vuoksi.
Yksityisautoilun kehitys pysähtyi sotavuosina, sillä autoja tarvittiin rintamalla. Tiukalla säännöstelyllä Suomen bensiinivarastot riittivät talvisodan yli. Välirauhan ajasta lähtien autojen keskeiseksi voimanlähteeksi tuli puukaasutin eli häkäpönttö. Kaikkiaan Suomessa valmistettiin 43 028 puukaasutinta vuosina 1939–1944. Häkäpönttöjen käytön hankaluuden sekä niiden aiheuttamien häkämyrkytysten ja tulipalojen vuoksi niitä alettiin poistaa autoista heti bensiinin saannin helpottuessa vuosina 1947–1948.
Kuorma-autojen ja linja-autojen tuonti alkoi uudelleen 1946, henkilöautoja tuotiin säännöstellen, sillä valtio halusi panostaa tuotannon tarpeisiin. Vuoden 1949 lopussa 80 prosenttia rekisterissä olleista henkilöautoista oli peräisin sotia edeltäneeltä ajalta. Uusista henkilöautomerkeistä tunnetuin oli neuvostoliittolainen Moskvitš, jonka maahantuonti alkoi vuonna 1948. Korpivaara Oy oli tuonut Škoda-autoja Suomeen ennen sotia, ja vuonna 1947 Helkama-konserni aloitti niiden tuonnin uudelleen.
Liikenneverkko oli heikossa kunnossa jo ennen sotia. Valtionrautatiet oli tehnyt 1930-luvulla enemmän poistoja kuin investointeja. Sodan takia uudistuksia siirrettiin hamaan tulevaisuuteen. Sota-aikana tehtiin vain maanpuolustuksen kannalta tärkeitä tietöitä. Kyseessä olivat lähinnä Lappiin ja Koillismaalle rakennetut yhteydet. 1940-luvun loppupuolella päähuomio oli uusien yhteyksien rakentamisen asemesta sotavuosina rappeutuneen tie- ja rataverkon kunnostamisessa. Pohjois-Suomen tiestö oli Saksan joukkojen suorittaman tuhoamisen jäljiltä rakennettava käytännössä kokonaan uudelleen.
Liikenne > Meriliikenne

Meriliikennettä haittasivat vielä vuosia sodan jälkeen sodan aikaisista tappiosta sekä sotakorvausluovutuksista syntynyt laivakapasiteetin vajaus sekä merimiinat, joiden systemaattinen raivaustyö  jatkui Suomenlahdella vuoteen 1950 ja jälkiraivauksena vuoteen 1965 asti.