stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ninsutu

Ninsutu eli Ninkautu oli sumerilaisessa mytologiassa esiintynyt jumalatar. Hän oli yksi kahdeksasta henkiolennosta jotka syntyivät kun Enki yritti parantaa saamiaan haavoja ja synnytti jokaisen parantamiseksi yhden jumalan. Ninsutu syntyi hänen hammassärystään. Myöhemmin Ninsutusta tuli manalan jumalan Ninazun vaimo.
Sophisti-pop

| Sophisti-pop |
| --- | --- |
Alkuperä:  pop, rock, jazz, soul
Alkuperämaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Kehittymisen ajankohta:  1980-luvun puoliväli
Tyypillisiä soittimia:  syntetisaattori
Sophisti-pop (’hienostunut pop’) on pop- ja rockmusiikin jazztyylinen alalaji ja nimitys, jota käytetään etenkin 1980-luvulla tietyistä Ison-Britannian muusikoista ja yhtyeistä. Monet sophisti-popia tehneet artistit lisäsivät soundiinsa jazzin lisäksi myös soulvaikutteita. Tunnettuja sophisti-popia soittaneita artisteja ovat muun muassa Simply Red, Sade, The Style Council, Everything but the Girl, The Blue Nile, Basia, Swing Out Sister ja Prefab Sprout. Sophisti-popista ei koskaan tullut erityisen suosittu tyylilaji (lukuun ottamatta erityisen hyvin menestynyttä Sadea ja Simply Rediä), ja 1990-luvun alkuun mennessä sen suosio oli jo vähentymään päin.
Arto Sieppi

Arto Sieppi (s. 18. elokuuta 1965 Turku) on valmennuksen kehityspäällikkö Kuortaneen urheiluopistossa.

Aiemmin hän on toiminut muun muassa Suomen urheilusukeltajain liiton koulutus- ja valmennuspäällikkönä vuosina 1990–1996 ja nuorten alle 17-vuotiaitten jääkiekon maajoukkueen päävalmentajana.
Hän on kirjoittanut vuonna 1991 kirjan, Nuoren sukeltajan opas, yhdessä Petteri Paakkunaisen kanssa.
Ningal

Ningal ("suuri valtiatar") oli sumerilaisessa mytologiassa esiintynyt jumalatar. Hän oli Enkin (Ean) ja Ningikurgan tytär ja kuunjumala Nannan puoliso: heidän lapsiaan olivan Utu ja joidenkin tekstien mukaan myös Inanna ja Iškur. Hänen palvomisensa alkoi eteläisessä Mesopotamiassa ja hänen kulttinsa keskittyi Urin kaupunkiin.
Cicciolina (kappale)

| ”Cicciolina” Erika Vikman |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Erika Vikman
 Julkaistu: 27. tammikuuta 2020
 Tekijä(t): säv. Janne Rintala & Mika Laakkonen, san. Janne Rintala, Erika Vikman & Saskia Vanhalakka, sov. Mika Laakkonen & Janne Rintala
 Tuottaja(t): Mika Laakkonen
 Tyylilaji: suomidisko
 Kesto: 02.59
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland, Mökkitie Records
Listasijoitukset
  Singlelista: 5.    Radiosoitto: 16.
Erika Vikmanin muut singlet
| ”Jos osaisin sanoa ei” 2017 | ”Cicciolina” 2020 | ”Syntisten pöytä” 2020 |
Cicciolina on suomalaislaulaja Erika Vikmanin vuonna 2020 julkaistu musiikkikappale, joka sijoittui samanvuotisessa Uuden Musiikin Kilpailussa toiseksi. ”Cicciolinan” ovat säveltäneet Janne Rintala ja Mika Laakkonen, ja sen sanoittajat ovat Rintala, Vikman ja Saskia Vanhalakka. Kappale on nimetty italialaisen pornonäyttelijän ja poliitikon Cicciolinan mukaan, ja se kertoo vahvoista naisista.
”Cicciolina” oli Vikmanin uran läpimurtokappale. Se nousi Suomen virallisen listan viidenneksi, striimasi platinaa, keräsi paljon katselukertoja YouTubessa ja herätti huomiota myös ulkomailla. ”Cicciolina” on mukana Vikmanin vuonna 2021 julkaistulla esikoisalbumilla.
Työstö

”Cicciolinan” sävelsivät Janne Rintala ja Mika Laakkonen, sanoittivat Rintala, Vikman ja Saskia Vanhalakka sekä sovittivat Laakkonen ja Rintala. Laakkonen myös tuotti kappaleen. Rintala ja Laakkonen kuuluvat Mökkitie Recordsiin, joka on tunnettu erityisesti Arttu Wiskarin levy-yhtiönä. Sanoitukseen osallistunut Vanhalakka on aiemmin kirjoittanut Vikmanille muitakin kappaleita. ”Cicciolinan” sanoitus on suomenkielinen, ja kappaleen pohjavire omaksuttiin Kikalta.
Kappaleen aihe keksittiin, kun Vikman näki dokumentin italialaisesta pornonäyttelijästä ja poliitikosta Cicciolinasta. Myös kappaleen teossa mukana olleet Rintala ja Laakkonen kiinnostuivat hänen hahmostaan. Cicciolina aloitti uransa muiden mielipiteistä välittämättä 1970-luvun katolisessa ja konservatiivisessa Italiassa, ja hän on uransa aikana herättänyt mielipiteitä. Kappale ei kuitenkaan kerro suoraan Cicciolinasta, vaan yleisesti rohkeista naisista.
Vikmanin mukaan ”Cicciolina” on feministinen sanoma siitä, että nainen voi elää rohkeasti muiden mielipiteistä välittämättä. Kappale kannustaa myös ihmisiä olemaan vapaita ja riettaita ja siten nauttimaan elämästään. Kappaleen yhtenä sanomana on, etteivät rohkea naisellisuus ja feminismi sulje toisiaan pois.
»Katsoin dokumentin Cicciolinasta ja vaikutuin hänestä kovasti. Minua on aina kiinnostanut voimakkaat, ristiriitaiset naishahmot. Nainen saa olla omaehtoinen ja tavallaan itse objektisoida itsensä. Cicciolina on hyvin inspiroiva tyyppi. Tykkään erotiikan ja politiikan yhdistelmästä tähän harmaaseen maailmaan.» 
(Erika Vikman)
Tyyli

Ylen toimittaja Anni Gullichsenin mukaan ”Cicciolina” edustaa vuoden 2020 Uuden Musiikin Kilpailun rohkeinta linjaa. Gullichsen kuvaa kappaletta ”reippaaksi suomidiskoksi, jossa seksuaalista vapautta ei piilotella”. Gullichsenin mukaan siinä kuuluvat menneiden vuosikymmenten sekä Kikan vaikutus. Myös Iltalehden Mari Pudas vertasi kappaletta Kikkaan ja menneiden aikojen suomidiskoon, kuten Einiin. Ylen Anton Vanha-Majamaan mukaan ”Cicciolina” on ”hömppäpopin taidonnäyte ja voimalaulu”, joka muistuttaa Kikkaa ja Frederikiä.
Julkaisu ja vastaanotto

”Cicciolina” julkaistiin virallisesti 27. tammikuuta 2020. Sen musiikkivideo oli kuitenkin muutamaa päivää aiemmin vuotanut venäläisen VK-sivuston Eurovision Artists Updates -ryhmään.
Kappale herätti huomiota myös Suomen ulkopuolella, ja ”Cicciolinasta” ladattiin YouTubeen reaktiovideoita. Facebookin Euroviisut-ryhmässä ”Cicciolina” jakoi mielipiteet voimakkaasti. Vikman on sanonut saaneensa kappaleesta positiivisen vastaanoton lisäksi vihaista palautetta, kuten huorittelua ja raiskausuhkauksia.
”Cicciolina” oli Vikmanin uran läpimurto, ja se viimeistään teki hänestä kuuluisan Suomessa. Kappale nousi Suomen viralliselle singlelistalla korkeimmillaan viidenneksi. Radiosoittolistalla kappale oli korkeimmillaan sijalla 16. ”Cicciolinaa” oli 18. helmikuuta mennessä kuunneltu Spotifyssa yli miljoona kertaa. Elokuuhun mennessä se oli striimannut platinaa. YouTubessa kappaleen musiikkivideota oli kahden ensimmäisen päivän aikana katsottu yli 200 000 kertaa. Miljoonan katselun raja ylittyi kuukaudessa. Kappaleen suuren suosion vuoksi Vikman ja hänen lauluntekijätiiminsä tekivät pian samantyylisen kappaleen ”Syntisten pöytä”.
Iltalehden Mari Pudas antoi arvostelussaan ”Cicciolinalle” täydet kolme leijonaa. Hän kehui kappaleen kertosäettä erittäin tarttuvaksi, mutta epäili, ymmärretäänkö suomenkielistä sanoitusta ulkomailla. Ylen Anton Vanha-Majamaa uskoi, ettei ”Cicciolina” voita Uuden Musiikin Kilpailua, koska yleisön lisäksi puolet äänistä antaa kansainvälinen raati, jolle ”suomenkielinen seksihumppa tuskin edustaa Eurovision Song Contestia”. Hän sanoi uskovansa, että euroviisuissa kappaleelle ”kävisi todennäköisesti Kojot” ja kappale menestyisi heikosti.
”Cicciolina” julkaistiin myös Vikmanin esikoisalbumilla elokuussa 2021.
Uuden Musiikin Kilpailu

”Cicciolina” oli 7. maaliskuuta 2020 järjestetyn Uuden Musiikin Kilpailun ennakkosuosikki. Kilpailussa valittiin Suomen edustaja samanvuotiseen Eurovision laulukilpailuun Rotterdamiin. Vikman esitti ”Cicciolinan” kilpailun toisena kappaleena. Hän oli pukeutunut vaaleanpunaiseen vartalonmyötäiseen lateksipukuun sekä päähineeseen. Lavalla oli myös pyrotekniikkaa, kaksi karhuksi pukeutunutta tanssijaa sekä vaaleanpunaiset kuusenmuotoiset lavasteet.
Kappale sijoittui kilpailun toiseksi. Se sai 157 pistettä ja hävisi Aksel Kankaanrannan ”Looking Backille” 13 pisteellä. ”Cicciolina” sai eniten pisteitä yleisöltä (99), mutta vasta kolmanneksi eniten kansainvälisiltä raadeilta (58). Täydet 12 pistettä se sai Britannian ja Espanjan raadeilta. Raatien pisteet määrittivät 50 prosenttia kokonaispistemäärästä.
Eurovision laulukilpailu 2020 lopulta peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
Listasijoitukset

| Lista | Korkein sijoitus | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
|  Singlelista | 5. | 6/2020 |  |
|  Radiosoitto | 16. | 11/2020 |  |
Aiheesta muualla

YouTube: Kappaleen video
YouTube: Live-esitys UMK:ssa
Yle Areena: Erika Vikman — biisin tarina
Etiopian lippu

Etiopian nykyinen lippu
Etiopian lippu on Etiopian kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Sen nykyinen versio otettiin käyttöön 28. elokuuta 2009 ja sen mittasuhteet ovat 1:2. Vihreä-kelta-punainen vaakatrikolori oli ensimmäisen kerran käytössä lippuna jo vuonna 1897. Tuolloin lipun katsottiin viittaavan pyhään kolminaisuuteen. Modernin tulkinnan mukaan vihreä kuvaa maata, hedelmällisyyttä ja toivoa, keltainen rauhaa ja punainen taas uskoa, voimaa ja uhrausta. Viisisakarainen Salomonin sinetti lisättiin vuonna 1996 lippuun ja se symboloi hyvinvointia ja sininen ympyrä taas kuvaa rauhaa.
1930-luvulla jamaikalaiset ottivat etiopialaiset värit käyttöön, koska he ajattelivat, että Afrikka on heidän henkinen kotimaansa. Kun musta lisätään etiopialaisiin väreihin, saadaan rastafariliikkeen tunnusvärit. Etiopian lippu on ollut esimerkkinä monien afrikkalaisten maiden lipuille, sillä sen lipusta on johdettu panafrikkalaiset värit.
Aikaisemmat liput

Etiopian keisarikunnan ja sotilashallinnon aikainen kansallislippu 1890-luku–1987
Etiopian keisarikunnan valtiolippu 1941–1974
Dergin (Etiopian sotilashallinnon) lippu 1975–1987
Etiopian demokraattisen kansantasavallan lippu vuosina 1987–1991
Etiopian lippu vuosina 1991–1996
Etiopian lippu vuosina 1996–2009
Osavaltioiden liput

Afarin alue
Amharan alue
Bišangul-Gumuzin alue
Etelävaltiot
Gambellan alue
Oromian alue
Somalin alue
Tigren alue
Inanna

Inanna (oikealla) kuvattuna sinetissä
Inanna (tai Ninnanna, taivaan kuningatar) oli sumerilaisessa mytologiassa esiintynyt rakkauden, hedelmällisyyden ja sodan jumalatar. Häntä vastasi Assyrian, Babylonian ja Akkadian mytologioissa Ištar, sekä myöhemmin kreikkalaisessa mytologiassa Astarte.
Inanna oli taivaanjumala Anun tytär (tai vaimo), mutta hänet on mainittu myös kuunjumala Nannan ja tämän puolison Ningalin lapsena. Toisinaan hänet esitetään Venus-planeetan Ninsianna-nimisenä personifikaationa. Inanna on mainittu hedelmällisenä hahmona, joka ensin hurmasi miehet ja sitten jätti heidät. Yleensä hänet kuvattiin joko kalliisiin vaatteisiin pukeutuneena, tai sitten täysin alastomana. Inannan symbolina oli kahdeksansakarainen tähti. Merkittäviä Inannan pyhättöjä oli Urukissa, Zabalamissa ja Babylonissa.
Inannaan liittyy tunnettu myytti hänen laskeutumisestaan alamaailmaan, jossa hän laskeutuu manalaan ja julistautuu sen valtiaaksi. Manalan todellinen valtias on kuitenkin hänen siskonsa Ereškigal, joka Inannan röyhkeyden vuoksi surmaa tämän. Luonto kuitenkin kuolee Inannan mukana eikä mikään enää voi kasvaa, joten Ea antaa hänen syntyä uudestaan. Inanna antaa puolisonsa Dumuzin ottaa hänen paikkansa, ja tästä tuleekin manalan hallitsija yhdessä Ereškigalin kanssa.
Gwen Bristow

| Gwen Bristow |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. syyskuuta 1903 Marion, Etelä-Carolina, Yhdysvallat
Kuollut: 17. elokuuta 1980 (76 vuotta) New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Gwen Bristow (16. syyskuutalähde?) 1903 Marion, Etelä-Carolina, Yhdysvallat – 17. elokuutalähde?) 1980 New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja toimittaja.
Bristow kiinnostui kirjoittamisesta tehdessään paikallislehdelle selostuksen omasta koulustaan. Opiskeltuaan Columbian yliopistossa hän kirjoitti useisiin lehtiin. Hän muutti New Orleansiin, jossa hän työskenteli Times-Picayunen The New Orleans Timesin uutistoimittajana, mutta siirtyi 1933 Holywoodiin. Hän kirjoitti jännitysromaaneja miehensä Bruce Manningin kanssa, josta tuli myöhemmin käsikirjoittaja Hollywoodiin. Hänen ensimmäinen romaaninsa ilmestyi 1929.
Bristowin uran huippu oli lännen elämää kuvaava Kalifornian tie (Jubilee Trail), joka oli vuoden 1950 bestseller ja jonka pohjalta tehtiin melko menestynyt elokuva Kalifornian tie (1954). Muutamista muistakin on tehty elokuvia. Historiallinen Louisiana-trilogia oli sekin menestys.
Teokset

The Alien, and Other Poems, 1926
The Invisible Host, 1930, Bruce Manningin kanssa, ilmestynyt myöhemmin nimellä The Ninth Guest
The Gutenberg Murders, 1931, Bruce Manningin kanssa
The Mardi Gras Murders, 1932, Bruce Manningin kanssa
Two and Two Make Twenty-two, 1932, Bruce Manningin kanssa
"Louisiana-sarja":
Deep Summer, 1937, Keskikesä suom. A. A. Ylermi
The Handsome Road, 1938 Tammikuja suom. Sirkka Rapola
This Side of Glory, 1940 Uudet tuulet suom. Sirkka Rapola
Gwen Bristow, 1940, omaelämäkerta
Tomorrow Is Forever, 1943, Huomenna ja ikuisesti suom. Helvi Vasara
Jubilee Trail, 1950 Kalifornian tie suom. Helvi Vasara
Celia Garth, 1959 Celia Garth suom. Helvi Vasara
Calico Palace, 1970
From Pigtails to Wedding Bells, 1978, non-fiction
Golden Dreams, 1980
Ford Transit (1978)

Toisen sukupolven Ford Transitia valmistettiin vuosina 1978–1986.
Ford Transit II (1978–1986)

| Ford Transit II |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Alankomaat  Australia  Belgia  Etelä-Afrikka  Iso-Britannia  Israel  Malesia  Portugali  Senegal  Singapore  Thaimaa  Trinidad ja Tobago  Turkki  Uusi-Seelanti
Valmistaja:  Ford
Konserni:  Ford Motor Company
Valmistusvuodet:  1978–1986
Korimalli:  pakettiauto pikkubussi lava-auto
Edeltäjä:  Ford Transit I
Seuraaja:  Ford Transit III
Iskutilavuus:  1,6–4,1 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  takaveto neliveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti
Mitat
Akseliväli:  2 692–2 997 mm
Koska ensimmäisen sukupolven Transitia myytiin edelleen yli kymmenen vuoden ikään ehtineenä erinomaiseen tahtiin, Ford päätyi lopputulokseen, että täysin uuden mallin sijaan tässä vaiheessa riittäisi perusteellinen kasvojenkohotus. Uudistunut Transit esiteltiin yleisölle maaliskuussa 1978. Suurimmat ulkonäölliset muutokset kohdistuivat keulaan, joka oli suunniteltu siten, että kaikki moottorit mahtuisivat sen sisään, eikä pidennettyä keulaa enää tarvittaisi osassa malleista. Etupuskuri ja -pelti olivat myös irrotettavissa huoltotöiden helpottamiseksi. Sisällä kojelauta oli aikaisempaa huomattavasti henkilöautomaisempi – siksikin että mittaristo ja muutama muu osa oli lainattu Ford Cortinasta. Perusrakenne pysyi muuttumattomana pyöräntuentoja myöten.
Ford Transit II (1978–1986) > Moottorit

Moottoriosastolla nelisylinteriset V-moottorit jäivät historiaan. Tarjolla oli nyt York-diesel sekä kannen yläpuolisella nokka-akselilla varustettuja bensiinimoottoreita. Englantilaisten V6-moottorien valmistukseen käytettävät koneet ja työkalut siirrettiin Etelä-Afrikan tehtaalle, joka hyödynsi niitä vielä useiden vuosien ajan. Yhdysvalloissa uudet nelisylinteriset bensiinirivimoottorit tunnettiin nimellä Pinto, mutta Euroopassa niistä käytettiin koodimerkintää T88. Transitiin Pinto-moottoreita oli tarjolla kaksi: 1,6-litrainen (65 hv) ja 2,0-litrainen (75 hv). Pintot osoittautuivat alkuvaiheessa epäluotettaviksi, minkä vuoksi Ford käytti paljon aikaa ongelmien ratkaisemiseen. York-dieselmoottoreita jatkokehitettiin kylmäkäynnistystä silmällä pitäen, ottamalla käyttöön tehokkaat hehkutulpat. Valmistajan mukaan moottori käynnistyisi vaivatta 20 asteen pakkasessakin.
Vuonna 1979 maailmaa koetteli toinen öljykriisi, joka sai autonvalmistajat kehittelemään taloudellisempia moottoreita. Ford käynnisti useita suunnitteluprojekteja, joista yksi merkittävin oli polttoaineen suorasuihkutus dieselmoottoreissa. Kahdentoista vuoden ikään ehtineet York-dieselit siis korvattiin uusilla suorasuihkutteisilla dieselmoottoreilla vuonna 1984. Uusissa moottoreissa hehkutulpat voitiin jättää pois, sillä suorasuihkutusdiesel käynnistyy luotettavasti kylmällä ilman hehkutustakin. Uusi diesel oli 2,5-litrainen ja tuotti 68 hevosvoimaa.
Ford Transit II (1978–1986) > Kasvojenkohotus

Samaan aikaan suorasuihkutusdieselin esittelyn yhteydessä tehtiin myös pieniä ulkonäöllisiä muutoksia. Etusäleikkö vaihtui harmaaseen muoviseen, johon ajovalot oli integroitu. Takana vilkut sekä peruutus- ja sumuvalot siirtyivät takavalojen yhteyteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ford Transit (1978) Wikimedia Commonsissa
Facelift-mallin Ford Transit -pikkubussi.
Dazimua

Dazimua eli Ninazimua oli sumerilaisessa mytologiassa esiintynyt jumalatar. Hän oli yksi kahdeksasta henkiolennosta jotka syntyivät kun Enki yritti helpottaa lukuisia sairauksiaan ja synnytti jokaisen lievittämiseksi yhden jumalan. Dazimua syntyi hänen kylkensä kivuista. Myöhemmin Dazimuasta tuli käärmejumala Ningišzidan vaimo.
Toisinaan Ningišzidan vaimona mainitaan Ninazimua. Luultavasti Ninazimua oli Dazimuan toinen nimi, mutta on myös mahdollista että hän oli toinen, samankaltainen jumaluus.
Adramelech

Adramelech.
Adramelech (myös Adrammelech, Adramelek ja Adar-malik) oli assyrialainen auringonjumala. Kristinuskon myötä Adramelech sai demonin aseman ja on mainittu demonien senaatin puheenjohtajaksi, Helvetin ylikansleriksi ja Saatanan yksityisneuvoston virkailijaksi.
Adramelechin uskottiin pystyvän omaksumaan riikinkukkosulkaisen muulin hahmo.
Suuren Tarukirjan mukaan Adramelek kuuluu arkkidemoneihin, joita on kaikkiaan kymmenen. Langenneena enkelinä hän esiintyy muun muassa John Miltonin "Kadotetussa paratiisissa" ja Friedrich Gottlieb Klopstockin "Messiaassa".
Lukitari

Lukitari (engl. Shelob) on kuvitteellinen olento J. R. R. Tolkienin kirjatrilogiassa Taru sormusten herrasta.
Kuvaus

Lukitari on naaraspuolinen jättiläishämähäkki ja "Ungoliantin viimeinen sukulainen", josta kerrotaan kirjan toisessa osassa Kaksi tornia. Se asuu Torech Ungolissa Cirith Ungolin alla, ja se on voinut elää joskus Beleriandissa, mahdollisesti Ered Gorgothissa. Synkmetsän hämähäkit olivat Lukitarin sukua.
Lukitari Sormusten herrassa

Lukitarin pesä oli Samvais Gamgin ja Frodo Reppulin polun varrella, kun nämä kulkivat kohti Tuomiovuorta. Lukitari oli kohdannut Klonkun aiemmin, kun tämä pakeni Mordorista, ja Klonkku oli luvannut tuoda Lukitarille ruokaa elävien otusten muodossa. Cirith Ungolin örkit kutsuivatkin Klonkkua "Lukitarin syötiksi". Myös itse Sauron oli tietoinen Lukitarin olemassaolosta sallien tämän elää lähellä valtakuntaansa.
Klonkku petti Frodon johdattaen tämän Lukitarin pesään, jotta hän voisi kaapata Valtasormuksen itselleen. Lukitari pisti Frodoa halvaannuttaen tämän. Raivostunut Sam taisteli Lukitaria vastaan epätoivoisesti, ja hän onnistui voittamaan pedon sen lävistettyä itsensä Frodon miekkaan, Piikkiin. Lukitari pakeni haavoittuneena paikalta.
Lyötyään Lukitarin Sam otti Valtasormuksen itselleen, sillä hän uskoi Frodon kuolleen. Hän jätti Frodon ruumiin taakseen, mutta kuunneltuaan erästä paikalle saapunutta örkkien seuruetta hän sai tietää, että Lukitarin myrkky ei tapa uhrejaan vaan jättää nämä ainoastaan tajuttomaksi pitäen näiden lihan tuoreena.
Lukitarin kohtalo jäi arvoitukseksi.
Lukitari Peter Jacksonin elokuvassa Kuninkaan paluu.
Robin Hranáč

Robin Hranáč (s. 29. tammikuuta 2000 Plzeň) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän on edustanut Saksan Bundesliigassa pelaavaa Hoffenheimia elokuusta 2024 alkaen. Hän on aiemmin pelannut Tšekin liigassa Viktoria Plzeňissä ja vuosina 2022–2023 lainasopimuksella Pardubicessa sekä Slovakian liigassa loppuvuonna 2021 lainalla Tatran Liptovský Mikulášin joukkueessa.
Hranáč pelasi Tšekin alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa 12 ottelua, joista kolme kuului vuoden 2023 EM-kilpailuihin. Hän pelasi Tšekin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2024 ystävyysottelussa Armeniaa vastaan. Hän kuului Tšekin joukkueeseen EM-kilpailuissa 2024. Hänen neljäs maaottelunsa oli EM-kilpailujen ensimmäinen alkulohko-ottelu Portugalia vastaan. Tšekki hävisi tuon ottelun 1–2, ja Portugalin ensimmäinen maali merkittiin Hranáčin omaksi maaliksi pallon pompittua hänestä maaliin, ja toisen maalin Portugali teki Hranáčin menetettyä lisäajalla pallon maalinedustalla Francisco Conceiçãolle. EM-kilpailujen toinen alkulohko-ottelu Georgiaa vastaan päättyi tasan 1–1, ja Georgia sai johtomaalinsa Hranáčin käsivirheen vuoksi tuomitusta rangaistuspotkusta. Tappiollisessa kolmannessa alkulohko-ottelussa Turkkia vastaan Hranáč syötti Tšekin ainoan maalin. Hranáč on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä seitsemän A-maaottelua.
Abu (jumala)

Abu oli sumerilaisessa mytologiassa esiintynyt vähäinen kasvien jumala. Hän oli yksi kahdeksasta henkiolennosta, jotka syntyivät, kun Enki yritti parantaa saamiaan haavoja ja synnytti jokaisen parantamiseksi yhden jumalan. Synnytettyään kaikki kahdeksan Enki määräsi Abun kasvien kuninkaaksi.
Saarilampi

Saarilampi tai Saarilammi tarkoittaa seuraavia:
Järviä ja lampia > Lampi

Saarilampi, lampi Hirvensalmella
Saarilampi, lampi Jyväskylässä
Saarilampi, lampi Kangasniemen Rutakoskella
Saarilampi, lampi Kangasniemen Rytkölässä
Saarilampi, lampi Kangasniemen Unnukkalassa
Saarilampi, järvi Kannonkoskella Vihtaperän lähellä
Saarilampi, järvi Karstulassa Harjunperän lähellä
Saarilampi, lampi Karstulan Sapra-aholla
Saarilampi, itäisempi järvi Kivijärvellä Risuperän lähellä
Saarilampi, läntisempi järvi Kivijärvellä Risuperän lähellä
Saarilampi, lampi Kouvolassa
Saarilampi, lampi Laukaassa lähellä Saarilammen kylää
Saarilampi, lampi Multian Linnankylässä
Saarilampi, lampi Mänttä-Vilppulassa
Saarilampi, lampi Pieksämäen Sakonkylässä
Saarilampi, lampi Saarijärven Kolkanlahdella
Saarilampi, lampi Saarijärven Rantakylässä
Saarilampi, lampi Saarijärven Roikolankylässä
Saarilampi, lampi Soinissa
Saarilampi, lampi Suonenjoella lähellä Karsikonmäkeä
Saarilampi, lampi Toivakan ja Laukaan rajalla
Saarilampi, lampi Uuraisten Kangashäkissä
Saarilampi, lampi Uuraisten Kyynämöisissä
Saarilampi, järvi Vihdissä
Saarilampi, järvi Viitasaaren Haaralassa
Saarilampi, järvi Viitasaaren Laamaskylässä
Saarilampi, järvi Viitasaaren Mäntylässä
Saarilampi, lampi Ähtärissä
Iso Saarilampi, lampi Äänekoskella
Järviä ja lampia > Lammi

Saarilammi, järvi Lohjalla
Saarilammi, järvi Ruovedellä
Saarilammi, järvi Sastamalassa
Kyliä

Saarilampi, kylä Laukaassa.
Wodzisław Śląski

| Wodzisław Śląski (Wodzisław) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Wodzisław Śląski
 Koordinaatit: 50°00′00″N, 18°27′00″E 
Valtio:   Puola
Voivodikunta:  Sleesia
Hallinto:  
 – Pormestari:  Mieczysław Kieca
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  49,62 km²
 – Metropolialue:  158 421 km²
Väkiluku (2021):  45 949
 – Metropolialue:  286,92
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
postinumero:  44-300
Suuntanumero(t):  +48 32
Motto::  Południowa Brama Polski
 
  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wodzisław Śląski (lat. Vladislavia, saks. Loslau, tšek. Vladislav) on kaupunki Sleesiassa, Etelä-Puolassa, lähellä Tšekin tasavallan rajaa. Sieltä on Krakovaan noin 100 ja Varsovaan 290 kilometriä. Vuonna 2021 Wodzisławissa oli noin 46 000 asukasta. Se on Wodzisławin läänin pääkaupunki.
Wodzisław Śląski mainittiin ensimmäisen kerran 1100-luvulla käsityö- ja kauppakeskuksena. Se sai kaupunkioikeudet vuonna 1257. Fransiskaanit perustivat Puolan hallitsijoiden suojeluksessa sinne luostarin ja kirkon 1400-luvulla. Kaupuunki siirrtyi Preussille vuonna 1875 ja palautettiin Puolaan vuonna 1921. Toisessa maailmansodassa suurin osa kaupungin teollisuuslaitoksista tuhoutui. Laaja sodanjälkeinen jälleenrakennus teki siitä jälleen suuren teollisuus- ja kuljetuskeskuksen Etelä-Keski-Puolassa.
Wodzisław Śląskin talous perustuu kivihiilen louhintaan, koksin tuotantoon ja elintarvikkeiden jalostukseen. Useat putkilinjat kuljettavat maakaasua paikallisilta kentiltä Katowiceen ja muihin Puolan kaupunkeihin. 1900-luvun lopulla tapahtuneen talouden rakennemuutoksen myötä Wodzisław Śląskin väkiluku väheni puoleen.
Toisen maailmansodan jälkeen hiilikaivokset ovat nousseet merkittäväksi vaurauden lähteeksi. Wodzisławin työttömyystilanne on parempi kuin Puolassa keskimäärin.
Galleria

Kirkko
Palatsi
Urheiluseura Odra Wodzisław
Osiedle Piastów