stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Reino Sirén

Reino Johannes Sirén (7. joulukuuta 1926 Tampere – 27. syyskuuta 2013 Tampere) oli suomalainen pikajuoksija.
Vaikka Reino Sirén ei saavuttanut SM-kultaa, hän kamppaili sotien jälkeen parhaimmillaan Suomen nopeimman miehen tittelistä. Tampereen Yrityksen pikajuoksija pääsi radalle kuudessa maaottelussa ollen voittoisa Norjaa vastaan 100 metrillä ja pikaviestissä Turussa 1950. Kalevan kisoissa hän juoksi 100 metrillä hopealle Esko Inkalan takana 1950 ja 200 metrillä kahdesti pronssille vuosina 1949 ja 1950. Työväen Urheiluliiton mestaruuksia hän keräsi seitsemän kappaletta vuosina 1948–1952.
Reino Sirénin 100 metrin ennätysaika 10,7 Tampereella 1949 sivusi Suomen ennätystä, mutta jäi virallisesti hyväksymättä myötätuuliepäilyjen vuoksi. Hänen oma ennätyksensä 200 metrillä oli 22,4.
Sirén työskenteli työnjohtajana Finlaysonin tehtaalla. Hänen läheinen ystävänsä oli nuori korjausmies Väinö Linna, joka aloitteli kirjallista uraansa.
Reino Suominen

Reino Juhani Suominen (25. tammikuuta 1930 Viipuri – 24. toukokuuta 1989 Kuopio) oli suomalainen pika- ja aitajuoksija, jonka päämatka oli 400 metrin aitajuoksu. Hän edusti Warkauden Urheilijoita ja Varkauden Kenttä-Veikkoja, ja oli pituudeltaan 190 cm.
Suominen voitti 400 metrin aitajuoksun Suomen-mestaruuden Kuopiossa 1955 ajalla 54,4. Hän saavutti samassa lajissa SM-hopeaa 1954 ja 1956 sekä pronssia 1952.
Suominen edusti Suomea 400 metrin aitajuoksussa seitsemässä aikuisten maaottelussa vuosina 1954–1956. Hän sijoittui parhaimmillaan toiseksi Helsingissä käydyissä maaotteluissa heinäkuissa 1954 ja 1955.
Suominen teki 400 metrin aitajuoksuennätyksensä 53,4 Turussa 12. elokuuta 1954.
SVUL:n Suur- ja Pohjois-Savon piireissä Suominen voitti yhteensä 57 mestaruutta. Suominen toimi Pohjois-Savon piirissä lähettäjäkouluttajana ja mm. maaotteluissa tuomarina. Hänet palkittiin SVUL:n hopeisella ansiomerkillä, SUL:n hopeisella ansioplaketilla ja WU:n ansiomerkillä. Suominen kuului Suomen Mestariurheilijoiden kerhoon ja harrasti lentopalloa.
Suominen työskenteli rakennusinsinöörinä ja toimi rakennustöiden valvojana. Suomisen työpaikka oli Varkaudessa 1950-luvulla. Hän asui myöhemmin Pieksämäellä, josta muutti 1960-luvulla asumaan Kuopioon.
Ronald Snook

| Mitalit> Maa:   Australia.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Australia.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Australia> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | pariaironelonen |  |
Ronald Charles "Ron" Snook (s. 5. toukokuuta 1972 Dalwallinu, Länsi-Australia, Australia) on australialainen soutaja, joka saavutti olympiapronssia pariaironelosessa Atlantan olympialaisissa 1996.
Ron Snookin sisko Emmy Snook on myös kilpaillut soutajana olympialaisissa.
Riec-sur-Belon

Belon-joki Riec-sur-Belonissa
Riec-sur-Belon on kunta Finistèren departementissa Bretagnen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 4 008 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Riec-sur-Belonin pinta-ala on 55 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Saaren vangit

| Saaren vangit> Perfect Strangers |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Gaylene Preston
Käsikirjoittaja:  Gaylene Preston
Tuottaja:   Jay Cassells  Robin Laing  Gaylene Preston 
Kuvaaja:  Alun Bollinger
Leikkaaja:  John Gilbert
Pääosat:   Sam Neill  Rachael Blake 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Uusi-Seelanti
Tuotantoyhtiö:  New Zealand Film Commission
Levittäjä:  First Look Media
Ensi-ilta:   Uusi-Seelanti 26. helmikuuta 2004  Yhdysvallat 17. kesäkuuta 2004 
Kesto:  96 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Saaren vangit (Perfect Strangers) on Gaylene Prestonin ohjaama uusiseelantilainen trillerielokuva. Vuonna 2004 valmistuneessa elokuvassa Rachel Blake esittää pikkukaupungin naista, joka joutuu tuntemattoman miehen kaappaamana yksinäiselle saarelle.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Rachael Blake  | … |  Melanie   |
|  Robyn Malcolm  | … |  Aileen   |
|  Madeleine Sami  | … |  Andrea   |
|  Jed Brophy  | … |  Pete   |
|  Joel Tobeck  | … |  Bill   |
|  Paul Glover  | … |  Jim   |
|  Sam Neill  | … |  The Man   |
Ronald Stevenson

Ronald Stevenson (6. maaliskuuta 1928 Blackburn, Lancashire, Englanti – 28. maaliskuuta 2015 West Linton, Scottish Borders, Skotlanti) oli brittiläinen säveltäjä ja pianisti. Hänellä oli isänsä puolelta skottilaiset ja äitinsä puolelta walesilaiset juuret. Hän valmistui Royal Manchester College of Musicista vuonna 1948 ja opiskeli myöhemmin Rooman Conservatorio di Santa Ceciliassa sekä Kapkaupungin yliopistossa.
Stevenson esitti muun muassa Busonin tuotantoa, ja Busonin musiikkiin tutustuminen olikin tärkeää hänen musiikillisen kehityksensä suhteen. Hän teki Busonia koskevaa tutkimusta ja julkaisi tieteellisiä kirjoituksia myös muista musiikillista ja runouteen liittyvistä aiheista.
Stevensonin tunnetuin sävellys on yksiosainen, 80-minuuttinen pianoteos Passacaglia on DSCH. Hän sävelsi lisäksi muun muassa muita pianokappaleita, konserttoja ja kolmattasataa laulua. Yehudi Menuhin tilasi häneltä viulukonserton. Sävellyksiä ovat julkaisseet esimerkiksi Schott Music ja Boosey & Hawkes ja niiden levytyksiä muiden muassa EMI ja Marco Polo.
S/S Balmung

| S/S Balmung |
| --- | --- |
Tyyppi:  höyryrahtilaiva
Rakennustelakka:  William Dobson & Co., Newcastle-Upon-Tyne
Vesillelasku:  1908
Status:  Ajoi miinaan 7.8.1943 lähellä Tanskaan kuuluvaa Falsterin saarta
Tekniset tiedot
Pituus:  80,44 m
Leveys:  11,48 m
Korkeus:  5,24 m
Syväys:  5,50 m
Bruttovetoisuus:  2600 dwt brt
Koneteho:  970,00 kW
Lähteet:  
S/S Balmung oli suomalaisen varustaja Ernst Sohnin omistaman Rederi Ab Notung -laivanvarustamon nimissä ollut höyryrahtilaiva.
Laiva valmistettiin Newcastlessa, ja sen kotisatama oli aluksi Oslo. Tuolloin laivan nimenä oli S/S Coruna. Vuonna 1938 laivan osti Ernst Sohn Helsinkiin, ja sen jälkeen se vuonna 1940 muutti Poriin. Ernst Sohn osti laivan sen alkuperäiseltä omistajaltaan Garonne D/S I/S (Fearnley & Eger) -yhtiöltä Oslosta (tuolloisesta Kristianiasta).
Laivan valtaus ja muuttaminen miinanraivaajaksi

Saksalaiset valtasivat laivan 10. huhtikuuta 1940 Bergenissä sen ollessa matkalla Turusta Hartlepooliin. Saksalaisten hallussa se siirtyi aluksi Hampuriin rahtilaivaksi, ja sen nimeksi tuli S/S Gebweiler. Laiva muutettiin pian miinanraivaajaksi Saksan merivoimien käyttöön, ja se sai uuden nimen Sperrbrecher-165.
Sperrbrecherit ("esteenmurtajat") olivat suuria rahtilaivoja, jotka oli muunneltu Saksan Kriegsmarinen käyttöön miinanraivaajiksi. Sperrbrecher-laivat johtivat itsensä vaarantaen saksalaisia laivasaattueita miinakentän läpi. Tehokkuuden vuoksi niiden piti olla suurikokoisia laivoja. Miehistön turvaksi niihin lisättiin ylimääräisiä pehmusteita ja kellukkeita. Sperrbrecher-165 ei kuitenkaan onnistunut pelastamaan omaa miehistöään ajaessaan miinakenttään Falsterin saaren edustalla 7. elokuuta 1943. Turmassa menehtyi 16 merimiestä.
Historia

Aluksen omistuksen vaiheet:
1908 Alus lasketaan vesille S/S Coruna -nimisenä. Ensimmäinen omistaja on Garonne D/S I/S (Fearnley & Eger), Oslo (entinen Kristiania)
1938 Alus ostetaan Suomeen Ernst Sohnin omistukseen. Laivan nimeksi tulee S/S Balmung, ja sen kotisatamaksi tulee Helsinki.
1940 Aluksen kotisatamaksi tulee Koivisto. Omistaja on Rederi Ab Notung (Ernst Sohn) Pori.
10.4.1940 Saksalaiset valtaavat aluksen Bergenissä sen ollessa matkalla Turusta Hartlepooliin.
1940–1941 Alus toimii Hampurilaivarustamon rahtilaivana. Omistaja on 1.9.1940 alkaen Reederei Leth & Co., Hamburg
1941 Rahtiliikenne jatkuu. Omistajaksi vaihtuu saksalainen Friedrich Krupp AG.
1941–1943 Alus toimii S/S Sperrbrecher-165 -nimisenä miinanraivaajana Saksan valtakunnan merivoimien (Kriegsmarinen) palveluksessa.
7.8.1943  Sperrbrecher-165 ajaa miinaan Falsterin saaren edustalla ja vie mukanaan 16 merimiestä. Se jää hylkynä merenpohjaan.
Reino Suuripää

Reino Suuripää Roomassa 1959.
Reino Kalevi Suuripää (20. maaliskuuta 1936 Ruovesi – 8. maaliskuuta 1997) oli suomalainen moukarinheittäjä. Uransa ajan hän edusti Tampereen Poliisi-Urheilijoita. Kalevan kisoista Suuripää voitti kultaa vuosina 1959 ja 1964, hopeaa 1965 ja pronssia 1960. Painonheitossa hän saavutti SM-kultaa vuonna 1963 ja pronssia vuonna 1966.
SICRAL

SICRAL (Sistema Italiana de Communicazione Riservente Allarmi) on Italian puolustusministeriön sotilaallisten tietoliikennesatelliittien perhe.
Vuonna 2009 satelliitteja on yksi taivaalla ja toinen rakenteilla. Ne suunnitteli ja valmisti SITAB-konsortio, johon kuului Alenia Spazio (70%), Fiat Avio (20%) ja Telespazio (10%).
SICRAL 1 toimii samanaikaisesti SHF, EHF ja UHF taajuuskaistoilla. SICRAL 1B:n urakka solmittiin vuonna 2006. Satelliitit perustuvat Italsatin GeoBus-runkoon. Satelliitin massa on 2600 kg. Se toimii GEO-radalla.
Laukaisut

SICRAL 1 - 7.2.2001, Koourou, Ariane-44L yhdessä Englannin Skynet 4F-satelliitin kanssa
SICRAL 1B, 20.4.2009, Sea Launch, Zenit-3SL. Satelliitin väitetään liittyvän "homeland defence" eli sisäisen turvallisuuden toimintoihin.
Richard Rodney Bennett

Richard Rodney Bennett (29. maaliskuuta 1936 Broadstairs – 24. joulukuuta 2012 New York) oli brittiläinen säveltäjä ja pianisti.
Bennett syntyi taiteelliseen perheeseen ja pääsi stipendillä Royal Academy of Musiciin vuonna 1953. Vuosina 1957–1959 hän asui Pariisissa, jossa suoritti opintoja Pierre Boulez'n johdolla Ranskan hallituksen myöntämällä stipendillä. Palattuaan kotimaahansa Bennett alkoi saada mainetta avantgardistina. Hän muutti vuonna 1979 New Yorkiin, jossa vietti loppuikänsä lukuun ottamatta 1990-luvulla Royal Academy of Musicin sävellysprofessorina Lontoossa viettämäänsä ajanjaksoa. Bennettin keskeisiin taidemusiikillisen muodon teoksiin kuuluvat oopperat The Mines of Sulphur (1965), A Penny for a Song (1966), All the King's Men (1968) ja Victory (1970), kuoroteos Spells (1975), orkesterisävellys Music for Strings (1978) sekä baletti Isadora (1981). Bennett omaksui innovatiivisen lähestymistavan kaksitoistasäveljärjestelmään ja sarjallisuuteen. Tunnetuimmaksi tuli kuitenkin hänen säveltämänsä elokuvamusiikki. Hän sai Baftan musiikistaan elokuvaan Idän pikajunan arvoitus (1974) ja ASCAP:n musiikistaan elokuvaan Neljät häät ja yhdet hautajaiset (1994).
Sävellystyönsä ohessa Bennett esitti jazzia muiden muassa Cleo Lainen ja Chris Connorin kanssa. Hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja vuonna 1977, ja hänet lyötiin ritariksi vuonna 1998. Bennett oli runoilija M. R. Peacocken veli.
S-100

S-100 oli vuonna 1975 kehitetty väylä Intel 8080 -suoritinta ja TTL-logiikkaa käyttäville tietokoneille.
Väylästä oli kolme versiota:
alkuperäinen Altair-väylä, jota käyttivät MITS Altair 8800 ja IMSAI 8080
S-100-väylä, jossa oli eri signaalit mutta laajasti yhteensopiva
IEEE-696-väylä, joka laajensi ja nopeutti väylää
Väylää laajennettiin 16-bittisille suorittimille soveltuvaksi vuonna 1979.
IEEE-696-standardi on julkaistu vuonna 1983 ja vedetty pois vuonna 1994.
Altair 8800 ja S-100 -väylä oli ensimmäinen henkilökohtaisten tietokoneiden de facto -standardi, jonka IBM PC ja ISA-väylä myöhemmin syrjäytti.
Käyttökohteita

Väylän käyttökohteita:
MITS Altair 8800 (1975)
IMSAI 8080 (1975)
Cromemco Z-1 (1976)
Vector Graphic Vector 1 (1977)
NorthStar Horizon (1977)
PolyMorphic System 8813 (1977)
Zenith Z-100 (1982)
Väylälle sopivia laajennuskortteja olivat muun muassa videokuvaa tuottavat kortit, jolloin tietokone ei tarvinnut erillistä päätettä, sekä suorittimen tai RAM-muistia sisältävät kortit.
Aiheesta muualla

S100 Computers (englanniksi)
Laajennuskortteja ja niiden valmistajia (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Cromemco Z-2 -laitteita vuonna 1984.
Reino Säre

| Reino Säre> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. elokuuta 1906 Pori
Kuollut: 21. toukokuuta 1940 (33 vuotta) Turku
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
Elonet
Reino Verner Säre (17. elokuuta 1906 Pori – 21. toukokuuta 1940 Turku) oli suomalainen näyttelijä.
Ura

Säreen äiti oli Sofia Bounett. Hän kävi kansakoulun Porissa ja työskenteli sähköalalla. Näyttelijän uransa Säre aloitti Porin Työväen Teatterissa 1922. Hän siirtyi Viipurin Työväen Teatteriin syksyllä 1930. Työväen Teatteri ja Viipurin Näyttämö yhdistettiin Viipurin Kaupunginteatteriksi 1933, jossa Säre työskenteli vuoteen 1935.
Säreen roolitehtäviä olivat muun muassa Topias (Nummisuutarit), Corbaccio (Volpone), Engstrand (Kummittelijoita), Österman (Häät Rymättylässä) ja Pekka (Unelma karjamajalla).
Säre näytteli sivuroolin Roland af Hällströmin draamaelokuvassa Paimen, piika ja emäntä (1938).
Saaren rautatieasema

Saaren rautatieasema (lyh. Sr) on rautatieliikennepaikka Karjalan radalla Parikkalassa, noin kilometrin päässä entisen Saaren kunnan keskustaajamasta Akonpohjasta.
Karjalan radan uusi osuus Parikkalasta Tohmajärven Säkäniemeen, radan vanhalle linjalle, avattiin liikenteelle vuonna 1966, ja Saaren rautatieasema otettiin käyttöön muutamaa vuotta myöhemmin. Henkilöliikenne asemalla on lopetettu kesällä 2005, mutta matkustajalaituri on jäljellä pääraiteella. Nykyisin asemaa käytetään lähinnä liikenteenhoidollisissa tarkoituksissa junakohtauspaikkana.
Ragnhild

| Ragnhild |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  15. heinäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Ragni, Ragna
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  muinaisskandinaavinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ragnhild on naisen etunimi. Nimi on muinaisskandinaavista alkuperää ja yhdistetty neuvoa (regin) ja taistelua (hildr) tarkoittavista sanoista.
Suomessa nimi Ragnhild on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1991 henkilölle. Nimen suosio oli suurimmillaan 1900- ja 1910-luvulla, jolloin on syntynyt melkein puolet kaikista Suomen Ragnhildeista.
Nimipäivä

Ragnhildilla ei ole nimipäivää suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan nimipäivä on 15. heinäkuuta.
Tunnettuja Ragnhildeja

Ragnhild (1930–2012), Norjan prinsessa, kuningas Olavi V:n tytär
Ragnhild (k. 1100-luvulla), ruotsalaisen Södertäljen kaupungin suojeluspyhimys
Ragnhild Aamodt (s. 1980), norjalainen käsipalloilija ja olympiavoittaja
Ragnhild Butenschøn (1912–1992), norjalainen kuvanveistäjä
Ragnhild Godenius (1877–1966), suomalais-ruotsalainen keramiikkataiteilija
Ragnhild Gulbrandsen (s. 1977), norjalainen jalkapalloilija
Ragnhild Queseth Haarstad (1939–2017), norjalainen poliitikko ja ministeri
Ragnhild Haga (s. 1991), norjalainen maastohiihtäjä
Ragnhild Hemsing (s. 1988), norjalainen hardangerviulisti
Ragnhild Hveger (1920–2011), tanskalainen uimari
Ragnhild Jepsen (s. 1969), norjalainen piispa
Ragnhild Kåta (1873–1947), norjalainen kuurosokea
Ragnhild Mowinckel (s. 1992), norjalainen alppihiihtäjä
Ragnhild Nilstun (s. 1943), norjalainen kirjailija
Ragnhild Nyholm (1902–1994), ensimmäinen Miss Suomi 1931
Ragnhild Peitsalo (k. 1931), suomalainen näyttelijä
Ragnhild Pohanka (1932–2021), ruotsalainen poliitikko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ragnhild Wikimedia Commonsissa
Reino Tenkanen

Reino Ensio Tenkanen (9. kesäkuuta 1899 Mikkeli – 19. syyskuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen sotilaselokuvaaja.
Reino Tenkasen vanhemmat olivat valokuvaaja ja liikemies Eudoksius Tenkanen (1878–1955) ja Hilma Mathilda Kronlund (1878–1947). Eudoksius Tenkanen omisti Kotkassa sijainneen Ateljee Kotka-valokuvaamon sen jälkeen kun perhe muutti Kotkaan 1904. Reino Tenkanen kävi kolme vuotta Kotkan suomalaista yhteiskoulua ja sitten hän opiskeli valimo- ja koneistustekniikkaa, konepiirustusta ja konesuunnittelua Kotkan poika-ammattikoulussa 1914–1917. Suomen itsenäistyttyä Tenkaset muuttivat Helsinkiin, josta he ostivat valokuvausateljee Universalin ja Reino Tenkanen oli sitten studion valokuvaajana kuvaten erilaisia juhlatilaisuuksia. Vuonna 1921 hän pestautui merimieheksi norjalaiseen nelimastoparkki Odineen joka matkasi puutavaralastissa Suomesta Pohjois-Afrikkaan. Suomeen palattuaan hän meni 1922 vuoden ajaksi ilmavoimien palvelukseen ja sai mekaanikkokoulutuksen Santahaminan ilmailukoulussa sekä suoritti ohjaajan A-kurssitutkinnon.
Tenkanen oli sen jälkeen 1923–1925 näyttelijänä Kotkan Teatterissa ja 1925–1941 Helsingin kaupungin poliisilaitoksen liikennetoimistossa liikennetapaturmien tutkijana ja tilastoitsijana. Hän oli innokas moottoripyöräilijä ja toimi Helsingin Moottoripyöräkerhon retkeilypäällikkönä. Jatkosodan alkaessa Tenkanen komennettiin taistelulähettien ja sotapoliisien kouluttajaksi puolustusvoimien moottoripyöräkoulutuskeskukseen Jyväskylään. Vuonna 1942 hänestä tuli  pääesikunnan tiedotuskomppanian sotilaselokuvaaja eli TK-kuvaaja. Hän oli paikalla kuvaamassa Immolassa kesäkuussa 1942 kun Adolf Hitler tuli onnittelemaan marsalkka Mannerheimia tämän 75-vuotispäivänä. Hän oli myös kuvaamassa kun Suomen rauhanvaltuuskunta pääministeri Antti Hackzellin johdolla ylitti 7. syyskuuta 1944 Yliveden maantiellä rintamalinjan matkalla Moskovaan välirauhanneuvotteluihin. Tenkanen oli vielä kuvaamassa Lapin sodan taisteluja ja sodan jälkeen hän kuvasi miinanraivausta Suomenlahdella ja Porkkalan vuokra-alueen luovutusta Neuvostoliitolle. Sodanaikaisten TK-filmien 6 tonnin painoinen arkisto oli myös tilapäisesti sijoitettuna Tenkasen kesäasunnolle Espoon Lippajärvellä.
Sotien jälkeen Tenkanen oli kuvaamassa Helsingin olympiakisoja vuonna 1952, professori Aapeli Saarisalon kanssa kuvaamassa Raamatun tapahtumapaikkoja Israelissa 1954 sekä 1958 Saarisalon kanssa Irakissa, Jordaniassa ja Syyriassa kuvaamassa arkeologisia kaivauksia. Tenkanen jäi eläkkeelle puolustusvoimien palveluksesta kesäkuussa 1959 sotilasvirkamieskapteenina. Vuonna 1964 hän oli vielä Suomen YK-toimiston lähettämänä Kyproksella kuvaamassa Suomen rauhanturvajoukkojen toimintaa. Tenkanen kuvasi kaikkiaan 36 dokumenttielokuvaa joista hänet palkittiin Jussi-kunniakirjalla.
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto : Ensimmäinen maailmansota kotkalaisnuorukaisen näkemänä, haastattelu vuodelta 1995, audio 15 min, Yle Elävä arkisto.
Itse asiassa kuultuna, tv-haastattelu vuodelta 1995, 47 min., Yle Areena.
Reino Tenkasen kokoelma
Riser-kortti

Riser-kortti vanhassa IBM-tietokoneessa.
Riser-kortti on tietokoneen emolevyyn kytkettävä piirilevy, jonka avulla koneeseen voidaan kytkeä useampia laajennuskortteja. Riser-korttia käytetään usein matalan profiilin tietokonekoteloissa, joissa kotelon korkeus rajoittaa täysikokoisen laajennuskortin asettamista kohtisuoraan. Koska riser-kortti sijoittaa laajennuskortit vaakasuorasti emolevyn yläpuolelle, sen käyttäminen voi säästää tilaa kotelon sisällä.
Rauman pitsiviikko

Pitsinnypläystä Raumalla
Pitsiä
Rauman pitsiviikko on vuosittainen pitsiaiheinen kulttuuriviikko Raumalla. Alun perin pitsinäyttelyiden ympärille kudottu tapahtuma on vuosien saatossa kehittynyt kaupunkitapahtumaksi, joka vaalii edelleen pitsinnypläyksen ja käden taitojen perinnettä.  Kulttuuriperinnön ystävien suosima viikko tarjoaa pitsiohjelman lisäksi laajan kirjon erilaisia näyttelyitä sekä musiikki- ja teatteriesityksiä.
Historia

Raumalla on pitkät perinteet pitsinnypläyksessä. Historialliset lähteet mainitsevat Rauman pitsinnypläyksen ensi kertaa 1740-luvulla. Tällöin nypläys on ollut täällä jo täysin opittu taito. Vuonna 1754 mainitaan, että Rauman pitsinnypläystä on pidettävä teollisuutena.
Suurin ansio pitsinnypläystaidon ylläpitäjänä on ollut paikallisilla voimilla. Raumalla on pidetty kursseja ja näyttelyitä, yritetty helpottaa lankojen ja välineiden saantia, julkaistu pitsimalleja ja oppikirjoja sekä edistetty pitsien markkinointia. Rauman Kansalaisopiston ohjelmassa pitsinnypläys on ollut lähes viisi vuosikymmentä. Vuodesta 1971 on Raumalla heinäkuun lopulla vietetty Pitsiviikkoa, jonka pitsinäyttelyt keräävät alan harrastajia ympäri Suomea ja kauempaakin.
Tapahtuman alkuna pidetään matkailulautakunnan puheenjohtajan Pentti Jääskeläisen aloitetta. Taidemuseon intendentti Alpo Sarava järjesti raumalaiselle Nypläyksen Harrastajat ry:lle näyttelytilat ja osallistui monin tavoin tapahtumaviikon järjestelyihin. Ensimmäisen näyttelyn kokosivat Anna Palmu ja Eeva Hailio, sekä yhdistyksen puheenjohtaja John Östman.
Pitsin lisäksi tapahtumaan oli järjestetty musiikki-, tanssi- ja lauluesityksiä taidemuseon pihalle ja turistiopastusta Vanhaan Raumaan. Pitsiviikko saavutti suuren suosion ja kävijöitä oli useita tuhansia. Nyplääjät saivat tilauksia vuodeksi eteenpäin. Toisen Pitsiviikon kävijämäärä kaksinkertaistui.
Ensimmäisestä Pitsiviikosta tapahtumaa laajennettiin joka vuosi monipuolistamalla mm. ohjelmatarjontaa. Viidennen pitsiviikon avauksen suoritti Pyyrman rummuttamalla Vanhan Raatihuoneen portailla. Pyyrman rummuttaa edelleen Pitsiviikon avatuksi lauantaina kello 10.
Pitsinnyplääjäpatsas paljastettiin Helsingintorilla vuonna 1976. Mirku Flika esittivät Pitsitanhun ensimmäistä kertaa vuonna 1977. Pitsiviikon uutuutena vuonna 1978 oli Pitsimissikilpailu, joka oli alun perin SPR:n järjestämä. Sen jälkeen kisaa järjesti Cassiopeia Collection ja vuodesta 2013 eteenpäin Dentelle Rauma. Neljäskymmenes Pitsimissi valittiin vuonna 2017. Pitsiseminaari ja pitsikilpailu järjestettiin vuonna 1986.
Kävijämäärät ovat lisääntyneet vuosi vuodelta. 1990-luvulla yleisöä oli 80 000 henkeä. Kansansuosiota lisäsi erityisesti ensimmäistä kertaa vuonna 1990 järjestetty "Mustan Pitsin yö", joka toi Pitsiviikkoon karnevaali-ilmettä. Vanhan Rauman kaduille kerääntyi tuhansia juhlijoita, torilla oli erilaista ohjelmaa ja kauppiaat pitivät liikkeitään auki yli puolenyön.
Oman värinsä Pitsiviikolle tuovat koti- ja ulkomaalaiset esiintyjät, kansainväliset tekstiilitaiteilijat näyttelyineen sekä historiallisen museon pitsinäyttelyt.
Aiheesta muualla

Rauman pitsiviikko Rauman kaupungin sivuilla
Nyplääjät Ry.
Saint-Hymer

Saint-Hymer'n kirkko
Saint-Hymer on kunta Calvadosin departementissa Basse-Normandien hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 663 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Saint-Hymer'n pinta-ala on 12 neliökilometriä.
Ronald Rivest

| Ronald Rivest |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. toukokuuta 1947 (ikä 77) Schenectady, New York, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Robert W. Floyd
Tutkimusalue:  tietojenkäsittelytiede
Tunnetut työt:  RSA
Palkinnot:  Turing-palkinto (2002)
Aiheesta muualla
people.csail.mit.edu/rivest
Ronald Linn Rivest (s. 6. toukokuuta 1947 Schenectady, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen tietotekniikan professori, salausasiantuntija ja yksi RSA-algoritmin keksijöistä. RSA:n ”R”-kirjain tarkoittaa Rivestiä. Hän on myös keksinyt symmetriset avainsalausalgoritmit RC2, RC4 ja RC5 sekä oli toinen RC6-algoritmin keksijöistä (RC1:tä ei koskaan julkaistu). ”RC” tulee sanoista Rivest Cipher tai Ron's Code.
RC6 oli yksi ehdokkaista AES-standardiksi.
Rivest on myös kehittänyt MD2-, MD4-, MD5- ja MD6-tiivistefunktiot.
Hän sai Turing-palkinnon vuonna 2002 yhdessä Adi Shamirin ja Leonard Adlemanin kanssa työstä julkisen avaimen salauksen parissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ronald Rivest Wikimedia Commonsissa
Ronald Rivestin kotisivu