stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mutsuki-luokka
Alukset

Vuoden 1923 laivasto-ohjelmaa sisällytetty alusluokka oli paranneltu versio Kamikaze-luokasta. Luokka oli  viimeinen, jossa torpedoputket sijoitettiin sillan etupuolelle. Siinä kuitenkin otettiin käyttöön kolmiputkinen torpedoputkisto sekä 610 millimetrin torpedot. Kolmiputkinen torpedojen laukaisualusta mahdollisti laukaisualustojen vähentämisen yhdellä ja siitä huolimatta laukaistavien torpedojen määrä pysyi samana kansitilan säästyessä. Aluksella oli neljä varatorpedoa putkien uudelleen lataamiseksi.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Mutsuki | Sasebon laivastoarsenaali | 21. toukokuuta 1924 | 23. heinäkuuta 1925 | 25. maaliskuuta 1926 | upotettu 25. elokuuta 1942 |
| Kisaragi | Maizurun laivastoarsenaali | 3. kesäkuuta 1924 | 5. kesäkuuta 1925 | 21. joulukuuta 1925 | upotettu 11. joulukuuta 1941 |
| Yayoi | Uraga Dock Company | 11. tammikuuta 1924 | 11. heinäkuuta 1925 | 28. elokuuta 1926 | upotettu 11. syyskuuta 1942 |
| Uzuki | Ishikawajima | 11. tammikuuta 1924 | 15. lokakuuta 1925 | 14. syyskuuta 1926 | upotettu 12. joulukuuta 1944 |
| Satsuki | Fujinagata | 1. joulukuuta 1924 | 25. maaliskuuta 1925 | 15. marraskuuta 1925 | upotettu 21. syyskuuta 1944 |
| Minazuki | Uraga Dock Company | 24. maaliskuuta 1924 | 25. maaliskuuta 1926 | 22. maaliskuuta 1927 | upotettu 6. kesäkuuta 1944 |
| Fumizuki | Fujinagata | 20. lokakuuta 1924 | 16. helmikuuta 1926 | 3. heinäkuuta 1926 | upotettu 18. helmikuuta 1944 |
| Nagatsuki | Ishikawajima | 16. huhtikuuta 1925 | 6. lokakuuta 1926 | 30. huhtikuuta 1927 | upotettu 6. heinäkuuta 1943 |
| Kikuzuki | Maizurun laivastoarsenaali | 15. kesäkuuta 1925 | 15. toukokuuta 1926 | 20. marraskuuta 1926 | upotettu 4. toukokuuta 1942 |
| Mikazuki | Sasebon laivastoarsenaali | 21. elokuuta 1925 | 12. heinäkuuta 1926 | 5. toukokuuta 1927 | upotettu 29. heinäkuuta 1943 |
| Mochizuki | Uraga Dock Company | 23. maaliskuuta 1926 | 28. huhtikuuta 1927 | 31. lokakuuta 1927 | upotettu 24. lokakuuta 1943 |
| Yūzuki | Fujinagata | 27. marraskuuta 1926 | 4. maaliskuuta 1927 | 25. heinäkuuta 1927 | upotettu 12. joulukuuta 1944 |
Musta Paraati

| Musta Paraati> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1981–1985, 2015– reunion: 1987, 1993, 2014
Tyylilaji:  postpunk, goottirock, suomirock
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Laulukieli:  suomi, englanti
Jäsenet:  Herra Ylppö, laulu   Saku, kitara   Karppa, syntetisaattorit   Ykä, rummut   Karo Broman, basso  
Entiset jäsenet:  Jore, laulu, kitara   General Njassa, laulu   Gabi, rummut   Epe, laulu   Sande, rummut   Jesu, syntetisaattori   Kääriäinen, syntetisaattorit   Panda, basso   Jyrki 69, laulu   Archzie, basso  
Levy-yhtiö:  Johanna   Svart Records (uudelleenjulkaisu)  Sony Music Entertainment  Cleopatra Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Musta Paraati on helsinkiläinen rockyhtye, joka toimi vuosina 1981–1985 ja jälleen vuodesta 2015 alkaen. Yhtyettä pidetään suomalaisen goottirockin uranuurtajana.
Historia

Musta Paraati on kokenut useita miehistönvaihdoksia. Sen ensimmäisellä singlellä ”Romanssi” laulajana ja kitaristina toimi Jore Vastelin, basistina Panda Nikander, rumpalina Ykä Knuuttila ja syntetisaattoria soitti Jari Kääriäinen. Esikoisalbumilla Peilitalossa yhtyeeseen liittyi kitaristi Saku Paasiniemi Joren keskittyessä laulamiseen. ”Johtaja”/”Jää” -singlellä laulajaksi vaihtui General Njassa. "Myrsky nousee" -singlellä Knuuttila, Kääriäinen ja Njassa jättivät yhtyeen ja laulajana toimi Epe Kronholm Lama-yhtyeestä ja rumpalina Sande Vettenranta Problems?-yhtyeestä. Vettenrantaa ennen rumpalina toimi hetken aikaa Gabi Hakanen, joka ei kuitenkaan levyttänyt yhtyeen kanssa. Seuraavalla albumilla Käärmeet yhtyeeseen liittyi Jesu Hämäläinen, joka soitti syntetisaattoreita. Yhtye hajosi pian levyn julkaisun jälkeen.
Historia > Reunion- ja tribuuttikeikkoja

Vuonna 1987 Musta Paraati soitti reunion-keikan jolla esiintyivät Jore, Panda, Ykä ja Kääriäinen. Toisen reunion-keikan yhtye soitti Joren muistokonsertissa 1993. Vuonna 2001 Peilitalossa-albumin uudelleenjulkaisun yhteydessä pidettiin kaksi tribuuttikonserttia Tavastialla maaliskuussa ja Ankkarockissa kesällä, joilla yhtyeen jäsenistä mukana oli vain Saku Paasiniemi. Kokoonpanossa soitti muun muassa Puka Oinonen ja Kaasu Karppinen. Solisteina toimivat Herra Ylppö, Kalle Ahola sekä aiemmalla keikalla Ville Valo. Ylpön yhtye Maj Karman kauniit kuvat levytti EP-levyn Mustan Paraatin kappaleita vuonna 2004 ja Paasiniemi vieraili myös yhdellä yhtyeen keikalla. Marraskuussa 2014 Musta Paraati soitti salakeikan kokoonpanolla Saku, Ykä, Kääriäinen, Puka Oinonen ja Herra Ylppö.
Historia > Paluu

Helmikuussa 2015 Musta Paraati ilmoitti esiintyvänsä saman vuoden Provinssirockissa kokoonpanolla Saku, Ykä, Panda, Kääriäinen ja Herra Ylppö ja suunnittelevansa myös uuden materiaalin julkaisemista. Ennen Provinssia yhtye soitti 16. toukokuuta salakeikan Nosturissa salanimellä Pioneerit ja esitti muiden muassa uudet kappaleet "Uusi musta" ja "Uudet juhlat". Yhtye soitti toisen keikan Pioneerit-nimellä Tampereen Klubilla 10. kesäkuuta. Yhtye soitti kesällä 2015 Provinssin lisäksi ainakin Ilosaarirockissa, Qstockissa ja Lutakko Liekeissä -festivaalilla.
Toukokuussa 2015 Musta Paraati julkaisi singlen "Uusi musta" / "Uudet juhlat".  Yhtye soitti 17. marraskuuta ensimmäistä kertaa historiassaan Tavastia-klubilla vuoden 2015 ainoan oikealla nimellään tehdyn klubikeikkansa.
Vuonna 2018 Musta Paraati julkaisi albumin Black Parade, jolla laulajana on Jyrki 69, ja joka on osallistunut myös levyn sanoitus- ja sovitustyöhön. Levyn teon jälkeen yhtyeen basistiksi vaihtui The 69 Eyesin Archzie. Seuraavana vuonna yhtyeeseen liittyi kosketinsoittaja Kari Tornack.
Syksyllä 2023 Musta Paraati soittaa kokoonpanossa, jossa on mukana Ykä Knuuttila, Saku Paasiniemi, Herra Ylppö, Kari Tornack ja basisti Karo Broman.
Yhtyeessä soittaneet

Jorma ”Jore” Vastelin – laulu (1981–1983, 1987), kitara (1981–1982, 1987) (k. 1993)
Pasi ”Panda” Nikander – basso (1981–1985, 1987, 2015–2018)
Yrjö ”Ykä” Knuuttila – rummut (1981–1983, 1987, 2014, 2015–)
Jari Kääriäinen – syntetisaattori (1981–1984, 1987, 2014, 2015, 2018)
Sakari ”Saku” Paasiniemi – kitara (1982–1985, 2014, 2015–)
General Njassa – laulu (1981, 1983–1984)
Kari ”Gabi” Hakanen – rummut (1983)
Jari ”Epe” Kronholm – laulu (1984–1985)
Sami ”Sande” Vettenranta – rummut (1984–1985)
Juha ”Jesu” Hämäläinen – syntetisaattori (1984–1985)
Herra Ylppö – laulu (2014, 2015, 2023–)
Jyrki 69 – laulu (2017–2019)
Arto "Archzie" Ojajärvi – basso (2018–2019)
Kari "Karppa" Tornack – syntetisaattori (2019–)
Karo Broman – basso (2023–)
Diskografia > Singlet

”Romanssi”/”Kädet” (7", Johanna, 1982)
”Johtaja”/”Jää” (7", Johanna, 1983)
”Myrsky nousee”/”Punainen salama” (7", Johanna, 1984)
”Uusi musta”/”Uudet juhlat” (digijulkaisu, Sony Music Entertainment Finland, 2015)
Diskografia > Albumit

Peilitalossa (LP, Johanna, 1983; CD 2001)
Käärmeet (LP, Johanna, 1984; CD, Lipposen levy ja kasetti, 2021)
Black Parade (CD/LP, Cleopatra, 2018)
Tavastia 2015 (CD/LP, Deggael, 2023)
Aiheesta muualla

http://www.phinnweb.org/early/synth/mustaparaati/
Ylen Elävä arkisto: Musta Paraati, synkistelyn sanansaattajat
Mutrusuut

| Mutrusuut |
| --- | --- |
 Mutrusuu Cryptocanthodes maculatus
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Kivinilkkakalat Zoarcoidei
Heimo::  Mutrusuut Cryptacanthodidae  Gill, 1861
Katso myös
   Mutrusuut Wikispeciesissä   Mutrusuut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mutrusuut (Cryptacanthodidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisosista.
Lajit ja anatomia

Mutrusuiden heimoon kuuluu 1 suku ja 4 lajia. Lajit ovat punamutrusuu (Cryptacanthodes aleutensis), mutrusuu (C. maculatus), jättimutrusuu (Cryptacanthodes giganteus/Delolepis gigantea) ja C. bergi. Ne ovat pitkulaisia kaloja, jotka voivat kasvaa 31–127 cm pitkiksi. Selkäevä ja peräevä ovat pitkät ja sulautuneet yhteen pyrstöevän kanssa. Vatsaeviä ei heimon lajeilla ole ja rintaevät ovat pienet. Suu on mutrusuilla vino ja hampaat pienet. Kalat ovat suomuttomia lukuun ottamatta jätiimutrusuuta, jolla on hyvin pienet suomut ja väriltään Vaaleanruskeita selästään ja kermanvaaleita vatsastaan tai eräät lajit ovat vaaleanpunaisia tai punaisia. Heimon lajeilla ei ole uimarakkoa.
Levinneisyys ja elintavat

Mutrusuulajeja tavataan Atlantin luoteisosista ja Tyynenmeren pohjoisosista kylmistä ja lauhkeista vesistä. Lajit kaivavat pehmeään pohjaan laajoja tunneliverkostaja, joissa ne elävät. Mutrusuiden ravintoa ovat selkärangattomat eläimet, kuten äyriäiset.
Muukon rautatieasema

Muukon rautatieasema (lyh. Mko, ratakm 299+000) on rautatieliikennepaikka Karjalan radalla Lappeenrannan Muukossa.
Muukon liikennepaikka avattiin laiturivaihteena lokakuussa 1934, ja se sijaitsi Lappeenrannasta Joutsenoon kulkeneen maantien varrella. Asemalle johdettiin myös sen avaamisen yhteydessä Konnunsuon kapearaiteisen rautatien jatke Saimaan kanavan varren Tuomojasta. Vankilan liikenne lakkautettiin vuonna 1961, mutta radan lyhyehköä jäljelle jäänyttä osuutta käytettiin vielä Valtionrautateiden turvetehtaan tarpeisiin. Tehdas suljettiin vuonna 1963, jolloin kyseinen osuus myös purettiin. Samalla lopetettiin myös miehitys Muukon asemalla.
Henkilöliikenne Muukossa lopetettiin vuonna 1968 ja koko liikennepaikka seuraavana vuonna. Thure Hellströmin tyyppipiirustusten mukaan suunniteltu asemarakennus purettiin vuonna 1988. Nykyinen, 01. kesäkuuta 2003 avattu samanniminen junakohtauspaikka sijaitsee entisestä asemasta noin kaksi kilometriä Lappeenrannan suuntaan.
Mustat laivat

Japanilainen selonteko Perryn vierailusta vuonna 1854
Nanban-byōbu, portugalilainen karakki, Kanō Naizen, 1500–1600-lukujen vaihde
Mustat laivat (jap. 黒船, kurofune) oli Japanissa käytetty nimitys maassa 1500–1800-luvuilla vierailleille länsimaisille laivoille. Alun perin nimi viittasi portugalilaisiin karakkeihin, jotka oli tervattu, myöhemmin kaikkiin suuriin ulkomaisiin aluksiin. Sittemmin 1800-luvun puolivälissä sillä tarkoitettiin erityisesti Yhdysvaltain laivaston kommodorin Matthew Perryn komentamaa laivastoa, jonka avulla Japani pakotettiin avautumaan ulkomaankaupalle.
1500–1600-lukujen mustat laivat

Ensimmäinen kohtaaminen japanilaisten ja eurooppalaisten välillä tapahtui vuonna 1542 tai 1543, kun portugalilainen Okinawalle matkalla ollut laiva teki haaksirikon japanilaiselle saarelle. Portugalilaisten naut olivat kolmi- tai nelimastoisia karakkeja, jotka oli suojattu tervalla tai piellä ja siten mustia. Portugalilaisten jälkeen maahan saapui espanjalaisia ja hollantilaisia. Ulkomaalaisia pidettiin sivistymättöminä, mutta heihin suhtauduttiin avoimesti ja heidän kanssaan käytiin kauppaa. Heidän annettiin myös levittää kristinuskoa. Vähitellen asennoituminen kuitenkin muuttui, ja 1600-luvun alussa valtaan noussut Tokugawa-sotilashallinto alkoi pitää uskontoa uhkana maan vakaudelle ja omalle vallalleen. Japani sulkeutui asteittain eurooppalaisilta, ja kristinuskon harjoittaminen kiellettiin. Vain hollantilaisten sallittiin jäädä harjoittamaan kauppaa Dejiman saarelle Nagasakin edustalle. Nämä eristäytymiseen johtaneet lait tunnetaan sakoku-säädöksinä.
Perryn laivue

Sakoku-eristäytymispolitiikka jatkui 1800-luvun puoliväliin saakka, kunnes Yhdysvaltain laivasto pakotti Japanin antautumaan ulkomaankaupalle kommodori Matthew Perryn johdolla. Yhdysvaltain kiinnostus Tyynenmeren ja Itä-Aasian kauppaa kohtaan oli kasvanut 1800-luvun kuluessa, ja useat yhdysvaltalaiset alukset olivat vierailleet Japanissa jo ennen Perryn laivuetta. Esimerkiksi vuonna 1837 priki Morrison oli tarjoutunut palauttamaan Japaniin seitsemän haaksirikkoutunutta merimiestä, mutta japanilaiset ajoivat sen pois tykein. Vuonna 1846 kommodori James Biddle oli yrittänyt tuloksetta neuvotella japanilaisten kanssa kauppasopimusta.
Uuteen yritykseen ryhtyi vuonna 1853 Matthew Perry. Hänellä oli mukanaan Yhdysvaltain presidentin Millard Fillmoren Japanin keisarille kirjoittama kirje, jossa Fillmore kehotti japanilaisia avaamaan vähintään yhden satamistaan ulkomaankaupalle, solmimaan diplomaattisuhteet ja kohtelemaan haaksirikkoutuneita yhdysvaltalaisia merimiehiä kunnioittavammin. Voimannäytön jälkeen Perry lähti suorittamaan tehtävää Kiinassa ja kertoi palaavansa uudelleen seuraavana vuonna. Japanilaiset päättivät suostua Perryn vaatimuksiin, ja maat solmivat 31. maaliskuuta 1854 ”Rauhan ja ystävyyden sopimuksen” eli Kanagawan sopimuksen.
Japanilaisille Uraganlahdelle vuonna 1853 saapunut laivue oli uskomaton näky. Siihen kuului neljä mustaksi maalattua laivaa, joista Plymouth ja Saratoga olivat purjelaivoja, Mississippi ja Susquehanna höyrylaivoja, jotka oli tosin myös varustettu purjein. Valtavat sotalaivat, jotka kuuluivat maailman suurimpiin, syöksivät mustaa savua ja kulkivat vastatuuleen. Susquehanna oli noin 20 kertaa suurempi kuin japanilaiset alukset. Tapahtuman pahaenteisyyttä korosti vanha kansanlaulu, joka ennusti mustan laivan tuomaa onnettomuutta.
Perryn ensimmäisen vierailun jälkeen Tokugawa-sotilashallinto kysyi daimioilta neuvoa, miten vastata Yhdysvaltain aiheuttamaan uhkaan. Tämä sai epähuomiossa aikaan kansallisen keskustelun, jossa mielipiteet jakautuivat kahteen leiriin. Toiset halusivat ”karkottaa barbaarit ja kunnioittaa keisaria” (sonnō jōi), toiset avata maan (kaikoku). Sotilashallintoa olivat horjuttaneet sisäiset kiistat: talonpoikaiskapinat, köyhtyvä samurailuokka ja ideologiset, keisarivallan palauttamista kannattavat äänenpainot. Yhdessä näiden tekijöiden kanssa Yhdysvaltojen pakottama avautuminen ja muut ulkoiset paineet kaatoivat sotilashallinnon lyhyen Boshin-sodan jälkeen vuosina 1868–1869.
Mustat laivat kulttuurissa

Mustat laivat tulivat suhteellisen lähelle Edoa, ja kaupungin asukkaita hermostutti huhu, jonka mukaan ne aikoivat pommittaa kaupunkia. Kaupungissa kiersi runsaasti tapahtumasta kertovia painokuvia. Laivojen herättämää hämmennystä ja yllätystä kuvaa tunnettu kyōka, humoristinen runo:
| --- | --- |
 泰平の  眠りを覚ます  上喜撰  たった四杯で  夜も眠れず  :  Taihei no  nemuri o samasu  jōkisen  tatta shihai de  yoru mo nemurezu 
Runo koostuu useasta sanaleikistä. Taihei tarkoittaa ’rauhallista’, Jōkisen on korkealuokkaisen, kofeiinipitoisen vihreän teen nimi ja shihai merkitsee ’neljää kuppia’, joten runo voidaan kääntää:
Runon voi kuitenkin lukea myös toisin: Taihei viittaa Tyyneen valtamereen (jap. 太平洋, Taiheiyō), jōkisen tarkoittaa myös ’höyrylaivaa’ (jap. 蒸気船) ja shihai ’neljää alusta’. Toinen versio runosta kuuluu siis:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mustat laivat Wikimedia Commonsissa
Lister Hawks, Francis (toim.): Narrative of the Expedition of an American Squadron to the China Seas and Japan: Performed in the Years 1852, 1853, and 1854, Under the Command of Commodore M.C. Perry, United States Navy.  D. Appleton and Company, 1856.  Teoksen verkkoversio.
Gasshūkoku suishi teitoku kōjōgaki (”amerikkalaisen laivastoamiraalin suullinen lausunto”), japanilainen puupiirros
Amerikkalainen laivasto rantautuu Uragaan, Ukita Ikkein maalaus, 1886
Yhdysvaltain Itä-Intian laivue Tokionlahdella, Osai, n. 1862–1880
Mustalintu

| Mustalintu |
| --- | --- |
 Naaras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Mustalinnut Melanitta
Laji::  nigra
Kaksiosainen nimi
 Melanitta nigra  (Linnaeus, 1758) 

Katso myös
   Mustalintu Wikispeciesissä   Mustalintu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mustalinnun munia.
Mustalintu (Melanitta nigra) on keskikokoinen musta sorsalintu. Sen vanha kansanomainen nimi oli meriteeri.
Koko ja ulkonäkö

Mustalintu on 44–54 cm pitkä ja sen siipien kärkiväli on 70–84 cm. Mustalintukoiraan höyhenpuku on musta, mutta käsisulat ovat vaaleat. Nokka on sivuilta musta ja keskeltä keltainen, ja siinä on pieni kyhmy. Naaras on väriltään likaisenruskea. Sen niska ja päälaki ovat tummanruskeat, mutta posket vaaleammat. Nokka on kokotumma eikä siinä ole kyhmyä. Nuoret yksilöt muistuttavat naarasta, mutta niillä on vaaleampi, ruskeanvalkea vatsa ja niiden puku on ruskeammanvärinen, ei niin harmaa kuin vanhoilla naarailla.
Vanhin suomalainen rengastettu mustalintu on ollut 8 vuotta ja 3 päivää vanha. Euroopan vanhin oli islantilainen 16 vuotta ja 9 kuukautta vanha lintu.
Levinneisyys

Mustalinnun lisääntymisaluetta ovat Euroopan ja Aasian pohjoisimmat osat. Se talvehtii Euroopan länsiosissa ja Luoteis-Afrikan rannikolla. Sen maailmanlaajuiseksi kannaksi arvioidaan 1,6 miljoonaa yksilöä. Maailmanlaajuisesti mustalintu on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Suomessa mustalintua tavataan pesivänä pääasiassa Oulun pohjoispuolella, ja etelämpänä pesinnät ovat hyvin poikkeuksellisia. Suomen mustalintukanta väheni 1900-luvun alusta 1970-luvulle. Vähenemisen syitä olivat ainakin metsästys ja talvehtimisalueiden öljytuhot. 1990-luvun lopulla Suomen mustalintukannaksi arvioitiin noin 1 500 paria. Vuoden 2010 uhanalaisuusarvioinnissa mustalintu luokiteltiin Suomessa elinvoimaiseksi, kun taas vuoden 2000 arvioinnissa se oli luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Suomen mustalinnut talvehtivat Itämeren etelä- ja itäosissa sekä Pohjanmerellä. Vanhojen koiraiden syysmuutto tapahtuu jo kesäkuun lopulla ja heinäkuussa. Naaraat ja nuoret yksilöt muuttavat pääosin elo-lokakuussa. Pieni määrä mustalintuja talvehtii Suomessakin Ahvenanmaan vesillä.
Elinympäristö

Mustalintua tavataan pesimäaikaan järvillä, joilla ja lammilla. Muuttoaikoina sitä tavataan myös merialueilla.
Lisääntyminen

Mustalintu munii maahan rannan lähelle tehtyyn pesään yleensä touko–heinäkuussa 6–10 munaa, joita naaras hautoo 27–31 vuorokautta. Poikaset ovat lentokykyisiä 6–7 viikon ikäisinä.
Ravinto

Mustalintu käyttää ravinnokseen nilviäisiä ja hyönteisiä, erityisesti vesihyönteisten toukkia. Myös erilaiset vesikasvit muodostavat osansa mustalinnun ravinnosta. Mustalintu voi syödä myös jopa marjoja.
Aiheesta muualla

Mustalintu Lintukuva-verkkopalvelussa
LuontoPortti: Mustalintu (Melanitta nigra)
ITIS: Melanitta nigra (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Melanitta nigra:  Wikidata: Q27434  Wikispecies: Melanitta nigra  ADW: Melanitta_nigra  Avibase: 246981996A4998ED  BioLib: 8483  BirdLife: 22724879  BOLD: 10120  BOW: blksco1  BTO: bob2130  CoL: 3Z83C  CMS: melanitta-nigra  eBird: blksco1  EoL: 45510595  EUNIS: 1135  EURING: 2130  Fauna Europaea: 96534  Fauna Europaea (new): 2df8d537-194b-4464-96fa-0c72aafb87d5  GBIF: 2498247  iNaturalist: 144221  IRMNG: 10193186  ITIS: 175171  IUCN: 22724879  NBN: NBNSYS0000000196  NCBI: 198027  Observation.org: 357  OBIS: 137073  Open Tree of Life: 948668  Paleobiology Database: 83456  Paleobiology Database: 83456  SeaLifeBase: 73794  WoRMS: 137073  Xeno-canto: Melanitta-nigra  Laji.fi: MX.26429 
Anas nigra:  Wikidata: Q109578013  GBIF: 4409098 
Koiras.
Mustikkalehtomittari

| Mustikkalehtomittari |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Vihermittarit Geometrinae
Suku::  Jodis
Laji::  putata
Kaksiosainen nimi
 Jodis putata  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Iodis putata  Nemoria putata  Thalera putata 
Alalajit
 J. p. putata  J. p. orientalis Wehrli, 1923 
Katso myös
   Mustikkalehtomittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mustikkalehtomittari, vanhalta nimeltään hammasviiruinen lehtomittari (Jodis putata) on vihermittareihin kuuluva pienehkö vihreä perhoslaji, joka on levinnyt laajalle alueelle Euraasiassa. Laji lentää tuoreissa mustikkatyypin kuusimetsissä sekä korvissa että rämeillä yleensä illansuussa ja iltahämärissä, ja sen lentoaika ajoittuu touko-heinäkuulle. Mustikkalehtomittarin toukat käyttävät ravinnokseen mustikkaa ja juolukkaa. Yksivuotinen laji talvehtii kotelona.
Koko ja ulkonäkö

Mustikkalehtomittari on pienehkö perhonen. Sen siipien kärkiväli on noin 18–23 millimetriä. Laji on rakenteeltaan hoikka ja sen siivet ovat suhteellisen leveät. Siipien yläpinnan väri on vaalean vihreä, alapuolelta siivet ovat lähes valkoiset. Vanhemmiten siipien väri haalistuu lähes valkoiseksi.
Mustikkalehtomittarin kanssa lähes saman näköinen laji on samaan sukuun kuuluva koivulehtomittari. Jälkimmäisestä lajin erottaa kuitenkin siitä, että mustikkalehtomittarilla siipien poikkiviirut ovat muodoltaan selvästi mutkittelevat ja takasiiven ulkoreunan kulma ei ole yhtä selvä. Samoin lajin otsa on kauttaaltaan vaalean ruskea ja siipien väri on kenties tummemman vihreä. Lähisukuisesta kanervamittarista lajin puolestaan erottaa takasiiven sisäänpäin kääntyvästä kaarijuovasta sekä koiraan kaksoiskampahampaisista tuntosarvista.
Levinneisyys

Mustikkalehtomittari on levinnyt lähes koko Euraasiaan: sitä tavataan lännessä Pohjois- ja Keski-Euroopan alueelta, joka rajoittuu lounaassa Ranskaan ja Pohjois-Italiaan. Idässä levinneisyysalue jatkuu Venäjälle Uralia ja Siperiaa myöten. Amurilta Korean niemimaalle, Kiinaan ja Japaniin ulottuvalla alueella lentää alalaji J. p. orientalis. Suomessa mustikkalehtomittari on melko yleinen perhonen, jota tavataan maassa lähes pohjoisinta Lappia myöten.
Elinympäristö ja elintavat

Mustikkalehtomittari on elinympäristöissään usein melko runsas. Lajin tyypillisintä elinympäristöä ovat tuoreet mustikkatyypin kuusimetsät sekä korvet että rämeet. Yleisyydestään johtuen lajia tavataan kuitenkin myös useissa muissakin elinympäristöissä.
Lajin lentoaika alkaa Suomessa touko-kesäkuun vaihteessa ja jatkuu heinäkuulle. Mustikkalehtomittari on lennossa myös päivällä, mutta runsaimmillaan laji on lennossa illansuussa ja iltahämärissä. Mustikkalehtomittarin toukat käyttävät ravinnokseen mustikkaa ja juolukkaa. Laji talvehtii kotelona.