stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Darierin tauti

Darierin tauti
Darierin  tautigeenin periytyminen
Darierin tauti (dyskeratosis follicularis)  on synnynnäinen, autosomin kautta vallitsevasti periytyvä ihotauti, joka on erittäin harvinainen, Suomessa arviolta vain muutamilla kymmenillä ihmisillä. Luonteeltaan se on ihon sarveistumishäiriö.
Sairaus on saanut nimensä ranskalaiselta Ferdinand-Jean Darierilta, joka kuvaili taudin 1889.
Oireet

Darierin taudin tärkeimmän oireen muodostavat kasvoihin, sääriin ja kehon taitekohtiin kehittyvät  punaruskeat näppylät.  Näppylät rikkoutuvat ja tulehtuvat helposti. Hikoilu pahentaa ihottumaa, johon ei ole olemassa tehokasta lääkitystä. Epilepsiaa voi esiintyä tavanomaista useammin.   Sairaus puhkeaa tavallisesti nuoruudessa tai nuorella aikuisiällä.
Darrierin taudin ja neuropsykiatristen häiriöiden yhteydestä on raportoitu vuodesta 1996 lähtien. Myös kehitysvammaisuudesta, skitsofreniasta, mielialasairauksista ja itsemurhista on kerrottu.
Syy

Darierin taudin syynä oleva, 12-kromosomissa esiintyvä ATP2A2-geeni (karttamerkintä 12q23-q24.1)  löydettiin v. 1999.
Darierin tauti on vallitsevasti periytyvä. Se tarkoittaa, että jo yksi perintötekijä riittää aiheuttamaan oireita, jotka voivat olla vaikeusasteeltaan vaihtelevia. Ihottumaa sairastavalla on myös vastaava normaali geeni, josta seuraa, että lapset voivat yhtä suurella todennäköisyydellä periä häneltä normaalin tai ihotautia aiheuttavan geenin. Ihottuman uusiutumisriski lapsissa on siis yksi kahdesta eli 50 %.
Aiheesta muualla

What is Darier disease? (englanniksi)
Harvinaisten ihotautien keskus
Kehitysvamma-alan verkkopalvelu: Darierin tauti (Arkistoitu – Internet Archive)
David Yonggi Cho

| David Yonggi Cho |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1936
Kuollut: 14. syyskuuta 2021 (85 vuotta) Soul, Etelä-Korea
Ammatti:  pastori, seurakunnan johtaja
Aiheesta muualla
Kotisivu
David Yonggi Cho (14. helmikuuta 1936 – 14. syyskuuta 2021) oli eteläkorealainen helluntaipastori ja seurakunnan johtaja. David Yonggi Cho johti Soulissa toimivaa, lähes miljoonalla jäsenellään maailman suurinta, Yoido Full Gospel -helluntaiseurakuntaa. Chota on kutsuttu lempinimellä Pastorien pastori.
Cho oli taustaltaan buddhalainen ja kääntyi kristityksi 17-vuotiaana. Cho väitteli teologian tohtoriksi yhdysvaltalaisten perustamassa kristillisessä yliopistossa. Cho toimi Korean sodan aikaan tulkkina liittoutuneiden tukikohdassa. Cho vaikutti kansainvälisesti soluseurakuntamallin, paikallisseurakunnan vahvan rukouselämän sekä raamattukoulutuksen rakentajana. Cho perusti Yoido Full Gospel -seurakunnan vuonna 1958.
Cho toimi vuosina 1992–2000 World Assemblies of God -järjestön puheenjohtajana. Cho vieraili usein puhujana myös Suomessa.
Teoksia

Siunattuja jo syntyessämme.  Kuva ja Sana, 2010.  ISBN 978-951-585-2373.
De Havilland Canada Sparrow

| Sparrow |
| --- | --- |
Tyyppi:  harjoituspurjelentokone
Alkuperämaa:   Kanada
Suunnittelija:  Wacław Czerwiński
Ensilento:  1942
Kehitetty mallista:  WWS.1 Salamandra
de Havilland Canada Sparrow (myös Czerwiński Sparrow ja de Havilland Canada glider) oli kanadalainen puurakenteinen harjoituspurjelentokone, jonka suunnitteli puolalainen lentokonesuunnittelija Wacław Czerwiński.
Historia

Kanadan purjelentotoiminta oli toisen maailmansodan alkuvuosina varsin pienimuotoista. Pieni joukko paikallisen lentokonevalmistaja de Havilland Canadan (DHC) työntekijöitä päätti perustaa yhtiön hyväksynnällä perustaa oman purjelentokerhon. Ryhmä arveli maan asevoimien näkevän purjelentotoiminnan edistämisen hyvässä valossa. Kerhon perustamista johti sodan alla Puolasta Kanadaan muuttanut lentokonesuunnittelija Wacław Czerwiński, joka suunnitteli ulkomuistista kerhon ensimmäisen Sparrow-purjelentokoneen, joka oli klooni Czerwińskin Puolassa ennen sotaa suunnittelemasta WWS.1 Salamandra -harjoituspurjelentokoneesta. Koneen rakennepiirustukset piirrettiin DHC:n piirustuskonttorin työntekijöiden vapaa-ajalla, joskin DHC ja joukko muita yrityksiä avusti koneprojektia lahjoittamalla tarvittavia mittareita ja laskutelineen.
Sparrow’n ensilento tehtiin elo-syyskuun vaihteessa vuonna 1942. Lentoonlähtö tapahtui lentokonehinauksella, ja kone vapautettiin 420 metrissä. Sparrow saavutti kaksituntisen ensilentonsa aikana 1 770 metrin lakikorkeuden.
Rakenne

Sparrowin suunniteltiin Salamandran tapaan koulutuskäyttöä silmällä pitäen. Kone oli siipikonfiguraatioltaan ylätaso ja siipi oli yksisalkoinen, ja sen uloin kolmannes kapeni tasaisesti kärkeä kohti. Kärki oli muodoltaan pyöristetty. Siipi oli pinnoitettu johtoreunasta pääsalkoon vanerilla ja siitä jättöreunaan kankaalla. Kangaspinnoitteiset siivekkeet kattoivat merkittävän osan siiven tasaisesti kapenevasta osasta ja toimivat pienellä differentiaalilla. Siipi oli asennettu vaneripintaisenohjaamon takaiselle korokkeelle. Siipi oli tuettu kahdella puomilla rungon alaosaan.
Peräsin liittyi runkoon ja siipeen Salamandran tapaan kahdella puupuomilla. Vaneripintainen sivuvakain ja kangaspintainen korkeusvakain kiinnittyivät ylempään puomiin. Sivuvakaimen evä jatkui korkeusperäsimen alle aina alempaan puomiin. Korkeusperäsin oli siiven tapaan tuettu perärungon alaosaan kiinnittyvillä puomeilla, minkä lisäksi koneessa käytettiin vaijereita sivuttaisvärähtelyjen poistoon. Päälaskuteline koostui runkoon kiinnittyneestä laskeutumissuksesta ja sen päähän runkoon asennetusta pyörästä. Koneen perässä oli lisäksi oma pienempi suksensa, ja siipiin oli asennettu metallilankasilmukat, jotka suojasivat niitä laskeutumisen yhteydessä.
Tekniset tiedot

Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&&05.08000005,8 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&011.035000011,35 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&015.068000015,68 m²
Siiven sivusuhde: &&&&&&&&&&&&&&08.02000008,2
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&&0120.&&&&00120 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&&0214.&&&&00214 kg
Suoritusarvot
Sakkausnopeus: &&&&&&&&&&&&&041.&&&&0041 km/h
Suurin sallittu nopeus: &&&&&&&&&&&&0161.&&&&00161 km/h
Suurin sallittu nopeus puuskaisessa säässä: &&&&&&&&&&&&0161.&&&&00161 km/h
Liitoluku: 16.4 nopeudella 55 km/h
Vajoamisnopeus: &&&&&&&&&&&&&&00.08230000,823 m/s nopeudella 51.4 km/h
Siipikuormitus: &&&&&&&&&&&&&013.065000013,65 kg/m²
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Czerwiński Sparrow
Käännös suomeksi
Dmitri Malašenkov

Dmitri Malašenkov (ven. Дмитрий Малашенков) oli venäläinen avaruustutkija. Hän tutki ja koulutti Institute for Biomedical Problems -instituutissa Moskovassa Sputnik 2 -avaruuslennolle muun muassa Laika-koiraa.
Aiheesta muualla

Kosmosekoer Laika suri mõne tunniga Koer.ee. 29.10.2002.
Laika-koiran kohtalo kerrottua karumpi [vanhentunut linkki]
Rautatienpuisto (Riihimäki)

Riihimäen rautatienpuisto. Oikealla kaksikerroksinen kasarmi.
Maantie.
Riihimäen rautatienpuisto on Riihimäellä sijaitseva vanha rautatieläisten asuinalue rautatieaseman ja keskustan välissä. Alue oli aikoinaan osaksi VR:n, osaksi Paloheimon omistuksessa ja rakennuksissa oli rautatieläisten työsuhdeasuntoja, Paloheimon konttoritiloja sekä muita toimintoja.
Historia

Rautatienpuiston rakennukset on rakennettu pääosin vuosina 1857–1949. Rakennukset edustavat eri aikakausien rakennustapoja, kuten jugendia, pohjoismaista klassismia ja 1940-luvun jälleenrakennuskautta. Alueen läpi kulkee myös vanha Maantie-niminen katu, joka on osa vanhaa Lopentietä. Katua ylläpidetään vanhaan tapaan mukulakivipäällysteisenä.
Kun Rautatienpuiston alueelle valmisteltiin 1980-luvulla uutta asemakaavaa, päätettiin tämä vanha rautatieläisten asuinalue rakennuksineen säilyttää kulttuurihistoriallisesti arvokkaana ympäristönä. Maantien varren talot myytin 1990-luvulla yksityisille, jotka ovat sittemmin kunnostaneet rakennuksia. Vuonna 1858 valmistuneessa rautavirkamiesten asuintaloksi rakennetussa talossa toimii nykyään Riihimäen kaupunginmuseo.
Vuonna 2009 puiston 150-vuotista historiaa juhlistettiin kaupunginmuseon järjestämällä valokuvanäyttelyllä.
Rakennukset > Asemapäällikön talo

Asemapäällikön talo valmistui Maantien varteen vuonna 1907. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti August Granfelt. Rakennus on miltei säilynyt alkuperäisessä asussaan. Nykyisin rakennuksessa on viisi huonetta ja keittiön käsittävä asunto ja rakennus on suojeltu asemakaavalla.
Rakennukset > Jälleenrakennustalot

Sodan päätyttyä rakennettiin sekä luovutetusta Viipurista saapuneille VR:n työntekijöille sekä sodan runtelemaa rakennuskantaa täydentämään usealle rautatiepaikkakunnalle useita ns. Kymi-tyyppisiä virkailijoiden asuinrakennuksia. Vuonna 1945 Rautatienpuistoon rakennettiin kaksi tällaista asuinrakennusta ja samana vuonna alueen pohjoisosaan valmistui edellisten ulkomuotoa noudattava ns. pikatalo. Samantyylisenä valmistui myös 1949 asemapäälilkön talon viereen lennätinkonepajan insinöörin ja rataosaston apulaisinsinöörin asuntotalo.
Rakennukset > Kaksikerroksiset kasarmit

Valtionrautatiet rakensi 1900-luvun alussa kaksikerroksisia asunrakennuksia alentaakseen rakennuskustannuksia. Riihimäelle ensimmäinen näistä kaksikerroksista kasarmeista Maantielle vuonna 1922. Muut kolme kasarmia ovat vuodelta 1924. Kasarmit on suunnitellut arkkitehti Thure Hellström. Vastaavia rakennuksia on rakennettu 1920-luvun alussa myös muun muassa Pieksämäelle, Jyväskylään ja Elisenvaaraan. Kaikki rakennukset ovat säilyttäneet julkisivujensa todennäköisesti alkuperäisen, joskin suunnitelmasta joissain yksityiskohdissa poikkeava asun. Rakennukset on suojeltu asemakaavalla.
Rakennukset > Lepohuone

Lepohuone on alun perin rakennettu vuonna 1907 rautatien kouluksi edellisen koulurakennuksen käytyä ahtaaksi. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti August Granfelt. Oppivelvollisuuslain tultua voimaan koulutilat vuokrattiin kunnalle ja rakennus toimi Riihimäen keskuskansakouluna vuoteen 1930 asti. Tämän jälkeen rakennus muutettiin 1931 VR:n henkilökunnan tilapäiseksi yöpymispaikaksi. Rakennus toimi lepohuoneena noin 50 vuotta. Tämän jälkeen rakennus tuli 1990-luvulla Riihimäen kaupungin haltuun, jolloin se osoitettiin vanhusten päivätoimintakeskukseksi. Rakennus on suojeltu asemakaavalla.
Rakennukset > Maantie 5 (ent. Karan meijeri)

Karan kartanon meijeri aloitti toimintansa alueella 1880-luvulla. Vuoden 1908 meijerin laajenukseksi rakennettiin rapattu kivitalo meijerinhoitajan asunnoksi. Rakennuksen osti 1920-luvulla kartanolta apteekkari Simberg ja talossa toimi tällöin muun muassa kaksi kirjakauppaa ja hammaslääkärin vastaanotto. Talvisodan pommituksissa talon pihalle osuneet kolme pommia vaurioittivat rakennusta, mutta vauriot kuitenkin korjattiin.
Rakennukset > Pitkä kasarmi

Pitkä kasarmi on rakennettu 1860-luvun lopulla ja se käsitti alun perin kahdeksan asuntoa. Sisätilat on sittemmin muutettu kolmeksi asunnoksi, mutta ulkoasultaan rakennus on säilynyt miltei alkuperäisessä muodossaan. Rakennus on suojeltu asemakaavalla.
Rakennukset > Punainen talo (ent. Rautatieläisten talo)

Vuonna 1881 asuntokasarmiksi rakennettu talo, joka alkuperäisasussaan edusti VR:n pitkiä asuinkasarmeja, joita rakennettiin 1870-luvulta alkaen. Rakennusta muutettiin kuitenkin voimakkaasti 1907, jolloin se kunnostettiin lastentarhaksi ja kokoustiloiksi. Tällöin rakennusta laajennettiin poikittaisella, satulakattoisella salilla, joka on rakennuksen muuta runkoa korkeampi. Rakennus oli sittemmin rautatieläisten yhdistyksen käytössä ja nykyisin se toimii ravintola- ja kokoustiloina.
Rakennukset > Rajapolku 8

Rautatien koulun opettaja Juho Tuuran vuonna 1900 rakennuttama jugendtyylinen, huvilamainen asuintalo. Rakennus jää RKY 2009-alueen ulkopuolelle, mutta on arvokas osa Rautatienpuiston kokonaisuutta ja anoita Rajapolun varressa säilyneitä historiallisia rakennuksia. Rakennus on arvotettu maakunnallisesti merkittäväksi rakennetun kulttuuriympäristön kohteeksi.
Rakennukset > Rakennusmestarin talo

Alkujaan kaksi asuntoa käsittänyt asuintalo, joka vuonna 1925 korotettiin puolitoistakerroksiseksi. Nykyisin rakennuksessa on neljä huonetta ja keittiön käsittävä asunto. Rakennus on suojeltu asemakaavalla.
Rakennukset > Ratainsinöörin talo

Syksyllä 1858 valmistunut asuintalo ratainsinöörille. Alkujaan rakennus oli tarkoitettu neljän perheen asunnoksi, mutta rautatien avaudutta liikenteelle 1862 käytettiin rakennusta myös rautatieaseman palvelutiloina, sillä asemarakennus valmistui Riihimäen asemalle vasta 1869. Vuodesta 1970 lähtien rakennuksessa on toiminut Riihimäen kaupunginmuseo. Talon toinen puoli toimi kuitenkin kaupungin ostamana työsuhdeasuntona 1990-luvun loppupuolelle saakka. Peruskorjauksen jälkeen rakennus saatiin kokonaan museon käyttöön.
Rakennukset > Rautatielääkärin talo

Rakennuksen lienee rakentanut Hiivolan pehtoori Johan Gustaf Kihlström 1890-luvun alussa. Rakennus toimi alkujaan käräjätalona miltei koko 1890-luvun ajan. Vuonna 1923 Kihlström myi rakennuksen tohtori Lauri Stenbäckille, joka piti rakennuksessa vastaanottoa ja hoiti rautatielääkärin virkaa aina kuolemaansa asti. Myöhemmin rakennus siirtyi Paloheimo Oy:n omistukseen ja toimi yhtiön konttoritiloina. Ulkoisista muutoksista huolimatta rakennus on säilyttänyt 1800-luvun lopun muotonsa ja rakennuksessa on jäljellä vanhoja yksityiskohtia. Rakennus on suojeltu vuoden 1989 asemakaavalla.
Rakennukset > Riihimäen kartano

Voudin hoitaman ulkotilan asuinrakennukseksi vuonna 1868 rakennettu ns. Riihimäen kartano. Ympäröivää aluetta kutsuttiin voudin mukaan Voudinmäeksi. Tilaa viljeltiin ilmeisesti 1870-lopulle, jonka jälkeen rakennuksessa pidettiin muun muassa majataloa ja harjoitettiin varhaista koulutoimintaa. Vuosina 1907-1949 rakennuksessa toimi apteekki, jonka johdosta aluetta kutsuttiin 1900-luvun alussa Apteekinmäeksi. Myöhemmin rakennus siirtyi Riihimäen Sahan omistukseen ja se toimi Paloheimo Oy:n toimistotiloina ennen sen palautumista jälleen asuinkäyttöön. Rakennus on ulkoisesti säilynyt 1900-luvun alun asussa. Rakennuksen pulpettikattoinen laajenuskin lienee tehty ennen 1910-lukua. Rakennus on suojeltu vuoden 1989 asemakaavalla.
Rakennukset > Santarmien rakennus

Rakennusta kutsutaan Santarmien rakennukseksi paikalla aiemmin sijainneen santarmien kasarmin mukaan, jossa asui venäläisen poliisikunnan järjestyksenvalvojia, santarmeja. Alkuperäinen santarmien rakennus vaurioitui pahoin sodan aikana ja nykyinen rakennus rakennettiin vanhan kasarmin kivijalalle 1940. Rakennusta laajenettiin 1962 yhden huoneen verran ja rakennuksen alle on myöhemmin rakennettu kellaritiloja, jolloin alkuperäinen kivijalka purettiin. Rakennus on suojeltu asemakaavalla.
Rakennukset > Valtion vanha kivitalo

Valtionrautatiet rakensi tämän kolmikerroksisen rakennuksen vuonna 1925 tyydyttämään 1920-luvun suurta asuntotarvetta. Rakennuksen on suunnittellut arkkitehti Bruno Granholm ja se on rakennettu kalkkihiekkatiilestä. Rakennus on peruskorjattu 1991 ja suojeltu asemakaavalla.
Rakennukset > Vanhat parakit

Ns. vanhat parakit rakennettiin 1858 rautatien rakentajia varten. Molemmissa taloissa oli alkujaan kaksi suurta makuulavitsojen reunustamaa tupaa. Rautatien avauduttua liikenteelle huonejako muuttui siten, että kumpaankin rakennukseen tuli kahdeksan huonetta, johin muutti rautatieläisiä. Rakennukset ovat säilyneet paikoillaan lähes alkuperäisessä ulkoasussaan ja ovat suojeltu asemakaavalla.
Rakennukset > Öllerinkadun musiikkitalo (ent. Rautatien koulu)

Rautatien kansakoulu aloitti toimintansa syksyllä 1879 ja alueelle valmistunut koulutalo vihittiin käyttöön marraskuussa 1880. Vuoden 1921 oppivelvollisuuslain myötä ei rautateillä ollut enää velvollisuutta pitää omaa koulua ja koulutoiminta lakkasi 1930. Tämän jälkeen rakennus muutettiin rautatien sairaalaksi 1935. Sittemmin 1960-luvun alusta rakennuksessa toimi Riihimäen rautatieläisten soittokunta, minkä vuoksi rakennus tunnetaan musiikkitalona. Rakennus siirtyi syksyllä 2019 yksityisomistukseen ja se on suojeltu asemakaavalla.
Aiheesta muualla

HS: Riihimäen oma idylli, 25.11.23
Lepohuone.
Punainen talo (ent. Rautatieläisten talo).
Ratainsinöörin talo (nyk. Riihimäen kaupunginmuseo).
Valtion vanha kivitalo.
Devils Postpilen kansallismonumentti

Devils Postpile
Devils Postpilen kalliomuodostelma
| --- | --- |
Sijainti:  Maderan piirikunta Yhdysvallat
Pinta-ala:  3,2 km2 
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Devils Postpile National Monument 
Tyyppi:  Kansallismonumentti, National Park System unit (käännä suomeksi), kansallismonumentti 
Perustettu:  6. heinäkuuta 1911 
Kävijämäärä:  144 453  (2022) 
Hallinto:  National Park Service 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Devils Postpile on kansallismonumenttina suojeltu maisema-alue Yhdysvalloissa Kalifornian osavaltioon kuuluvassa Maderan piirikunnassa. Se sijaitsee Sierra Nevadan länsirinteillä, Inyon kansallismetsässä ja San Joaquin -joen varrella. Vuonna 1911 perustettu suojelukohde on 3 neliökilometrin laajuinen.
Rainbow Falls.
Alue on saanut nimensä Devils Postpilen kalliomuodostelmasta, joka koostuu 12–18 metriä korkeista ja 25–75 senttiä leveistä särmikkäistä basalttipylväistä. Pylväät ovat syntyneet jäähtyvän laavan halkeillessa joskus viimeisten 100 000 vuoden aikana. Suojelualueeseen kuuluu lisäksi 31 metriä korkea Rainbow Fallsin vesiputous San Joaquin -joessa.
De Havilland Canada DHC-6 Twin Otter

de Havilland Canada DHC-6-300 Twin Otter Seychelleillä.
DHC-6 Twin Otter on de Havilland Canadan valmistama 20-paikkainen 2-moottorinen potkuriturbiinilentokone. Lyhyille kiitoteille soveltuvaa (STOL) konetyyppiä käytetään paljon sekä matkustaja-, rahti- että ambulanssikoneena. Se on suosittu myös laskuvarjohyppääjien kuljetuksessa. Konemalli on varustettu kiinteällä kolmipyöräisellä laskutelineellä tai kellukkeilla.
Historia

Konemallin kehitys alkoi vuonna 1964, ja ensilento suoritettiin 20. toukokuuta 1965. Prototyyppikoneita (Series 1) valmistettiin kuusi kappaletta, minkä jälkeen alkoi varsinainen sarjatuotantokoneiden (Series 100) valmistus. Series 100 -koneita valmistettiin 109 kappaletta. Vuonna 1968 konemallia muutettiin, ja se sai nimityksen Series 200. Tällöin koneen
STOL-ominaisuuksia parannettiin, pidennettyyn nokkaan sijoitettiin suurempi rahtitila ja takarahtitilan ovea suurennettiin. Series 200 -koneita valmistettiin 204 kappaletta.
Kaikki Series 1-, 100- ja 200-koneet varustettiin 550-hevosvoimaisilla Pratt & Whitney Canada PT6A-20 -moottoreilla.
Vuonna 1969 esiteltiin tehokkaammalla 680 hevosvoiman Pratt & Whitney Canada PT6A-27 -moottoreilla varustettu Series 300 -versio. Tehokkaamman moottorin myötä koneen suorituskyky ja kantavuus olivat parempia kuin aiemmissa malleissa. Series 300 osoittautui menestyksekkäämmäksi malliksi, ja niitä valmistettiin 641 kappaletta ennen kuin konemallin tuotanto päättyi vuonna 1988.
Historia > Uustuotanto

Kanadalainen Viking Air, joka on valmistanut varaosia de Havilland Canadan lentokoneisiin, osti Twin Otterin tuotanto-oikeudet Bombardierilta vuonna 2006 ja aloitti Twin Ottereiden tuotannon uudelleen. Perusrakenteet säilyivät samoina, joten tyyppisertifikaattia ei tarvinnut uusia. Koneen avioniikka modernisoitiin ja koneeseen tehtiin noin 120 pienempää muutosta. Moottoreina käytetään Pratt & Whitney Canadan PT6A-34/35 -moottoreita. Vuonna 2022 koneiden valmistus siirrettiin samaan Longview Aviation -konserniin kuuluvalle uudelleen perustetulle De Havilland Canadalle.
Käyttö

Konemallia toimitettiin tavallisen pyörällisen laskutelineen lisäksi sekä suksilla, että kellukkeilla varustettuna. Koska konemalli pystyi operoimaan lyhyiltä ja huonokuntoisilta kiitoteiltä, siitä tuli hyvin suosittu kone monilla syrjäseuduilla, kuten Kanadan pohjoisosissa ja Alaskassa. Näiden alueiden lisäksi konetta käytetään paljon myös Afrikassa, Australiassa, Etelämantereella, sekä monilla saariryhmillä.
Kaikkiaan 584 kaikista valmistetuista Twin Ottereista oli edelleen käytössä elokuussa 2006.

West Coast Airin Twin Otter kellukkeilla
David Moorcroft

Dave Moorcroft.
David Moorcroft (s. 10. huhtikuuta 1953) on englantilainen keski- ja kestävyysmatkojen juoksija. Moorcroft juoksi 5 000 metrin maailmanennätyksen 13.00,41 Oslon Bislettillä vuonna 1982. Hänet on palkittu ansioistaan brittiläisessä urheilussa vuonna 1983 MBE- ja vuonna 1998 OBE-arvonimellä.
Nuoruus

Moorcroft syntyi Coventryssa, ja hänellä on vanhempi sisar. Hän oli oppilaana Coventryn Woodlandsin peruskoulussa ja opiskeli myöhemmin liikunta- ja urheilutieteitä Loughboroughin yliopistossa. Moorcroft on ollut  Coventry Godiva Harriers yleisurheiluseuran jäsenenä vuodesta 1964 ja on tällä hetkellä seuran puheenjohtaja.
Juoksu-ura

Moorcroft aloitti aikuisten sarjassa Isossa-Britanniassa vuonna 1973 ja kilpaili ensimmäisissä olympialaisissaan Montrealissa 1976, sijoittumalla seitsemänneksi 1 500 metrin finaalissa. Hän voitti 1 500 metrillä kultaa Kansainyhteisön kisoissa 1978 Edmontonissa. Vain neljä viikkoa myöhemmin hän voitti pronssia samalla matkalla yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa Prahassa. Vuonna 1980 Moskovan olympialaisissa Moorcroft kärsi vatsavaivoista ja karsiutui 5 000 metrin välierissä.
Moorcroftin merkittävin kilpailukausi oli vuonna 1982, kun hän rikkoi 5 000 metrin maailmanennätyksen 5,79 sekunnilla Oslon Bislettin stadionilla. Hänen aikansa 13.00,41 oli maailmanennätyksenä kolme vuotta, kunnes marokkolainen Sa’id Awita rikkoi sen. Moorcroft on viimeinen ei-afrikkalainen 5 000 metrin maailmanennätysjuoksija. Vuonna 1982 hän teki useita ennätyksiä, mutta luultavasti juoksi liian monia kilpailuja tai muusta syystä menetti huippukuntonsa ennen yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuja Ateenassa. Siellä hän otti pronssia 5 000 metrillä häviten Länsi-Saksan Thomas Wessinghagelle ja Itä-Saksan Werner Schildhauerille.
Kansainyhteisön kisoissa 1982 Brisbanessa Moorcroft voitti kultaa 5 000 metrillä. Hän myös rikkoi Euroopan 3 000 metrin ennätyksen ajalla 7.32,79 ja juoksi 800 metrillä ajan 1.46,64. Hänen 3 000 metrillä juoksema aika oli Ison-Britannian ennätys 34 vuotta, kunnes Mo Farah rikkoi sen vuonna 2016.
Olympialaisissa Moorcroft kilpaili kolmannen ja viimeisen kerran Los Angelesissa vuonna 1984, mutta kärsi lantion vammoista ja sijoittui vasta 14:nneksi 5 000 metrillä. Moorcroft jatkoi kilpaurheilua kansainvälisellä tasolla 1980-luvun loppupuolelle saakka.
Moorcroft jatkoi juoksemista vielä lopetettuaan huipputason kilpailemisen. Vuonna 1993 hän juoksi Belfastissa 40-vuotiaiden ikäluokassa ulkoratojen mailin juoksun maailmanennätyksen 4.02,53.
Aiheesta muualla

David Moorcroft Kansainvälinen yleisurheiluliitto. (englanniksi)
Danielle Panabaker

| Danielle Panabaker |
| --- | --- |
 Danielle Panabaker vuonna 2017.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Danielle Nicole Panabaker
Syntynyt: 19. syyskuuta 1987 (ikä 37) Augusta, Georgia, Yhdysvallat
Puoliso:  Hayes Robbins
Lapset:  2
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Grace, Dani
Aktiivisena:  2002–
Merkittävät roolit:  Layla Williams (Sky High) Jane Brooks (Mr. Brooks) Julie Stark (Shark) Isabella Is (Kaikki alkoi päiväkirjasta) Caitlin Snow/Killer Frost (The Flash)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Danielle Nicole Panabaker (s. 19. syyskuuta 1987 Augusta, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Yksityiselämä

Heinäkuussa 2016 Panabaker ilmoitti olevansa kihloissa pitkäaikaisen poikaystävänsä Hayes Robbinsin kanssa. He menivät naimisiin 24. kesäkuuta 2017, ja heillä on vuonna 2020 ja kesällä 2022 syntyneet lapset.