stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sinfonia nro 8 (Šostakovitš)

Dmitri Šostakovitšin sinfonia nro 8 (c-molli, op. 65) on viisiosainen sinfonia vuodelta 1943.
Šostakovitš sävelsi sinfonian vain viikkojen aikavälillä Ivanovon säveltäjäkodissa kesällä 1943. Syyskuussa 1943 Šostakovitš lähetti teoksen Neuvostoliiton valtiolliselle taidekomitealle hyväksyntää varten. Vaadittu lupa myönnettiin kantaesitykseen, joka pidettiin 4. marraskuuta 1943 Moskovassa Jevgeni Mravinskin johdolla. Teos tulkittiin sinfonioiden nro 7 ja 9 tavoin lausunnoksi toisen maailmansodan kauhuista. Kantaesityksen jälkeen Šostakovitš kuitenkin kirjoitti, ettei sinfonialla ollut selkeästi määritettyä aihetta vaan että se oli hänen ajatustensa ja tunteidensa heijastuma. Vaikka teos virallisesti esitettiin sodan kauhujen reflektiona, Kurt Sanderlingin mukaan teos todelisuudessa kuvasti intellektuellien elämän kauhistuttavuutta tuona aikana. Solomon Volkovin julkaisemien, autenttisuudeltaan kiisteltyjen Šostakovitšin muistelmien mukaan sinfonia ei ollut reaktio Operaatio Barbarossaan vaan säveltäjän mielessä olivat olleet muut ihmiskunnan viholliset. Muistelmista välittyy kuva säveltäjästä, joka piti rikollisena paitsi Adolf Hitleriä, myös Josif Stalinia.
Vuonna 1948 Neuvostoliiton viranomaiset tuomitsivat kahdeksannen sinfonian rumaksi, pessimistiseksi ja heidän Neuvostoliittoa koskeneen käsityksensä kanssa ristiriitaiseksi. Teoksesta puuttuu joidenkin odottama juhlallinen finaali, joka olisi symboloinut sodan käännekohtaa Stalingradin taistelun jälkeen. Esitykset kiellettiin, mutta teos rehabilitoitiin kolme vuotta Stalinin kuoleman jälkeen vuonna 1956. Kahdeksannen sinfonian rakennetta on pidetty epätavallisena. Muodon osalta mahdollinen malli on ollut Gustav Mahlerin lähestymistapa sinfonian suunnitteluun. Teoksen avausosa on painokas Adagio. Viimeiset kolme osaa kytkeytyvät toisiinsa ja kestävät yhteensä lähes puoli tuntia tasapainottaen avausosaa. Neljännessä osassa, Largossa on mallina hyödynnetty passacagliaa.
Osat

Adagio
Allegretto
Allegro non troppo
Largo
Allegretto
Loimaan vanha kaupunginkirkko

| Loimaan vanha kaupunginkirkko |
| --- | --- |
 Loimaan vanhan kaupunginkirkon muistokivi
Sijainti:  Keskusta, Loimaa
Koordinaatit:  60.8504°N, 23.0575°E
Seurakunta:  Loimaan kaupunkiseurakunta
Rakentamisvuosi:  rukoushuoneeksi 1912  kirkoksi 1928  purettu 1975
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Loimaan vanha kaupunginkirkko oli Loimaan keskustan kaupunginosassa sijainnut Loimaan kaupunkiseurakunnan kirkko.
Alun perin paikalle rakennettiin vuonna 1912 rukoushuone, joka muutettiin vastikään perustetun Loimaan kauppalaseurakunnan kirkoksi vuonna 1928. Kirkko jäi tarpeettomaksi Loimaan uuden Kaupunginkirkon valmistuttua vuonna 1973, ja se purettiin vuonna 1975. Nykyisin paikalla sijaitsee kirkon muistokivi, jota ympäröi Loimaan keskuspuisto.
Leonora Baroni

Leonora Baroni (1611 Mantova – 1670 Rooma) oli italialainen laulaja, joka oli äänialaltaan sopraano. Hän oli myös instrumentalisti ja sävelsi aarioita.
Baroni varttui Gonzaga-suvun hovissa Mantovassa, jossa hänen äitinsä Adriana Basile lauloi. Vuosina 1624–1633 hän asui perheineen Napolissa. Hänen isänsä oli Muzio Baroni. Baronin äiti säesti häntä usein teorbilla ja siskonsa Caterina Baroni (1620–?) harpulla. Vuonna 1633 Baroni asettui Roomaan. Hän esiintyi aristokraattisissa salongeissa ja aloitti työskentelyn Ranskan hovissa vuonna 1644. Työ Ranskan hovissa oli lyhytaikaista, mutta takasi Baronille elinikäisen eläkkeen. Baroni jatkoi uraansa sittemmin Roomassa. Hän oli Accademia degli Umoristin ainoa naispuolinen jäsen.
Baroni oli hyvin suosittu aikalaistensa keskuudessa. V. Costazuti kustansi hänen kunniakseen tehdyn runoteoksen Applausi poetici alle glorie della Signora Leonora Baroni (1639 Rooma, toinen painos 1641). Siihen sisältyy myös kardinaali Giulio Rospigliosin eli myöhemmän paavi Klemens IX:n laatima sonetti. John Milton laati kolme Baronille omistettua epigrammia (Ad Leonoram Romae canentem) kuultuaan tätä Roomassa.
Loimaan seudun kansallispuku

Loimaan seudun kansallispuku on suomalainen kansallispuku Loimaalla ja sen lähialueilla. Loimaan seudun kansallispukua ei tule sekoittaa Loimaan emännänpukuun, joka on peräisin vuodelta 1968.
Puvun nykyinen versio on peräisin vuodelta 1987, jolloin sitä olivat valmistelemassa loimaalaisten lisäksi myös Mellilän ja Oripään edustajia. Työtä johti Seija Markkula. Puku perustuu useampaan yksityishenkilöiden kansallispukuihin sekä maakunta-arkiston ja museoiden tietoihin.
Hameen pääväri on punainen samoin kuin liivinkin. Esiliina on sininen ja satakuntalaiseen tapaan isokokoinen ja pystyraidallinen. Huivi on silkkiä. Pukuun kuuluvassa tykkimyssyssä on kaksi koppaa. Sukat ovat valkoiset ja nahkakengät mustat.
Sidnei

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Sidnei Rechel da Silva Júnior
Syntymäaika: 23. elokuuta 1989
Syntymäpaikka: Alegrete, Brasilia
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 185 senttimetriä
Paino: 80 kilogrammaa
Seura
Seura: Deportivo La Coruña
Pelinumero: 12
Junioriseurat
2003–2006: Internacional
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2007–2008 | Internacional | 25 | (1) |
| 2008–2016 | Benfica | 45 | (6) |
| 2011–2012 | → Beşiktaş (laina) | 10 | (2) |
| 2012–2013 | Benfica B | 21 | (0) |
| 2013–2014 | → Espanyol (laina) | 12 | (0) |
| 2014–2016 | → Deportivo La Coruña (laina) | 65 | (0) |
| 2016– | Deportivo La Coruña | 1 | (0) |
Maajoukkue
| 2005 | Brasilia U17 | 5 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28. elokuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 29. toukokuuta 2016.
Sidnei Rechel da Silva Júnior (tunnetaan paremmin nimellä Sidnei, s. 23. elokuuta 1989 Alegrete) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Primera Divisiónissa pelaavaa Deportivo La Coruñaa. Oikeajalkainen Sidnei on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura

Sidnei on Internacionalin kasvatti. Hän voitti seuran kanssa Recopa Sudamericanan vuonna 2007. Sidnei pelasi Internacionalin paidassa 25 ottelua tehden yhden maalin. Heinäkuussa 2008 hän siirtyi Portugalin Primeira Ligan Benficaan, jossa hän pelasi avauskaudellaan 24 ottelua tehden kolme maalia ja voittaen myös Taça da Ligan. Kaudella 2009–2010 hän voitti Taça da Ligan lisäksi myös Primeira Ligan mestaruuden. Kauden 2011–2012 Sidnei oli lainassa Turkin Superliigan Beşiktaşissa, jossa hän oli kentällä kymmenessä ottelussa tehden kaksi maalia.
Kaudella 2012–2013 Sidnei sai peliaikaa vain Benfican kakkosjoukkueessa, joten kaudeksi 2013–2014 hän siirtyi lainalle Espanjan Primera Divisiónin Espanyoliin, jossa hän pelasi kauden aikana 12 ottelussa. Kaudeksi 2014–2015 Sidnei siirtyi lainalle saman sarjan Deportivo La Coruñaan, jossa hän pelasi 32 ottelua. Lainaa jatkettiin myös kaudeksi 2015–2016, jonka aikana hän oli kentällä 33 ottelussa.
Maajoukkueura

Sidnei oli mukana saavuttamassa hopeaa vuoden 2015 alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Saavutukset

Seurajoukkuetasolla
Primeira Liga: 2009–2010
Taça da Liga: 2008–2009, 2009–2010, 2010–2011
Recopa Sudamericana: 2007
Loimaan vapaaherrakunta

Loimaan vapaaherrakunta annettiin 1651 kenraali Arvid Wittenbergille. Se käsitti 110 tilaa (58 2/3 manttaalia) Loimaan pitäjässä.
Wittenberg sai ensimmäiset läänitykset Loimaalta 1641, jolloin niihin kuului 14 kylästä 40 taloa. 1645 niihin lisättiin 8 kylästä 20 taloa.  Wittenbergistä tuli 1651 vapaaherra ja 1652 kreivi. Tuolloin läänityksiä laajennettiin. Wittenberg kuoli 1657, ja hänen jälkeen läänityksiä hallinnoi hänen poikansa Leonard Johan Wittenberg vuoteen 1679, jolloin hän kuoli. Läänitykset peruutettiin kruunulle 1680.
Vapaaherrakunnan lainlukijaksi tuli vuonna 1655 Andreas Pacchalenius ja 1660 Johan Judius, joka siirtyi 1664 Närpiöön.
Loimaan vapaaherrakunnan asumakartano rakennettiin 1640-luvulla Loimijoen Vesikosken etelärannalle. Keskuskartanon sijaintipaikalle rakennettiin 1883 Suomen ensimmäinen varsinainen vaivaistalo, jonka ansiosta kerjäläisyys seudulla loppui. Paikalla sijaitsee nykyisin Loimaan vanhainkoti.
Ljudmyla Blonska

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Blonska Osakan MM-kisoissa 2007 |  Blonska Osakan MM-kisoissa 2007 |  Blonska Osakan MM-kisoissa 2007 |  |
Maa:   Ukraina
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|       Hylätty | Peking 2008 | seitsenottelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Osaka 2007 | seitsenottelu |  |
| sisäratojen MM-kilpailut  | sisäratojen MM-kilpailut  | sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Moskova 2006 | viisiottelu |  |
Ljudmyla Leonidivna Blonska (ukr. Людмила Леонідівна Блонська, o.s. Ševtšuk, Шевчук, s. 9. marraskuuta 1977) on entinen ukrainalainen seitsenottelija.
Blonska voitti vuonna 2000 Ukrainan sisäratojen mestaruuden viisiottelussa. Kaksi vuotta myöhemmin hän sijoittui Münchenin EM-kisoissa seitsenottelussa kolmanneksitoista tuloksella 5865. Hän kärähti dopingista kesällä 2003 ja sai kahden vuoden kilpailukiellon.
Kilpailukiellon päättymisen jälkeen hän voitti 2005 Universiadeissa seitsenottelun tuloksella 6297. Seuraavana vuonna hän voitti Moskovan sisäratojen MM-kisoissa viisiottelussa kultaa pistein 4685. Vuonna 2007 hän voitti seitsenottelussa Ukrainan mestaruuden sekä MM-hopeaa Osakan MM-kisoissa tuloksella 6832.
Pekingissä 2008 Blonska sijoittui alun perin seitsenottelussa toiseksi hävittyään 33 pisteellä maannaiselleen Natalja Dobrynskalle. Blonska ohitti Yhdysvaltain Hyleas Fountainin viimeisessä lajissa 800 metrin juoksussa. Blonska antoi kuitenkin kilpailun jälkeen positiivisen doping-näytteen ja hänet asetettiin elinikäiseen kilpailukieltoon. Hänen seitsenottelun tuloksensa hylättiin ja hän menetti saamansa hopeamitalin. Blonska oli hypännyt myös pituushypyn finaaliin, johon hän ei päässyt dopingkäryn vuoksi.
Ennätykset

200 metrin juoksu: 23,80 (2007)
800 metrin juoksu: 2.09,44 (2008)
100 metrin aitajuoksu: 13,13 (2007)
Korkeushyppy: 192 (2007)
Pituushyppy: 688 (2007)
Kuulantyöntö: 14,77 (2007)
Keihäänheitto: 51,53 (2007)
Seitsenottelu: 6832 (2007)
Linjanvetoa

Linjanvetoa oli Yleisradion vuosina 1971–1974 lähettämä television keskusteluohjelmasarja, jossa suomalaisten puolueiden edustajat keskustelivat ajankohtaisista poliittisista kysymyksistä. Ohjelman tekijöitä vaihtuvine tehtävänimikkeineen olivat Leo Hokkanen, Pekka Holopainen, Tauno Jarva, Leena Lohtander, Seppo Heikki Salonen, Hannu Vilpponen ja Arne Wessberg.
Ohjelmien aiheita

Lähde:
28.11.1971: lasten päivähoito ja asuntokustannukset
12.12.1971: naiskansanedustajat keskustelevat
16.1.1972: hintasäännöstely
12.3.1972: vakauttamisvuosien sosiaalipaketti
9.4.1972: Suomen perustuslakiuudistus
7.5.1972: toimiva suhdannetasausjärjestelmä Suomeen
4.6.1972: Suomen liittyminen EEC:hen, vähemmistöhallitus ja presidentin uudelleenvalitseminen
8.10.1972: kunnallisvaalien tulokset
29.10.1972: kenellä on vastuu rappioalkoholisteista?
26.11.1972: SDP:n, SKDL:n, SKL:n, TPSL:n ja SYP:n edustajat keskustelevat ajankohtaisista poliittisista kysymyksistä
18.9.1973: taloudelliset suojalait
14.10.1973: perhepolitiikka
11.11.1973: maapolitiikka
9.12.1973: Puolueiden sisäinen oppositio
20.1.1974: oikeiston rajat vasemmalla ja oikealla
7.4.1974: keskustelu YYA-sopimuksesta sen 26-vuotispäivän johdosta. Katselijat esittävät kysymyksiä puhelimitse.
12.5.1974: Yleisradio.
Ljudmyla Kitšenok

| Ljudmyla Kitšenok |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1992 (ikä 32)
Kansalaisuus:   Ukraina
Tennispelaaja
Pituus:  174  cm
Paino:  60 kg
Kätisyys:  oikea
Palkintorahat:  2 880 888 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  156. (21.7.2014)
Voitot/tappiot:  203–166
Nelinpeli
Paras sijoitus:  52. (27.7.2015)
Voitot/tappiot:  456–298
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Ljudmyla Viktorivna Kitšenok (ukr. Людмила Вікторівна Кіченок, s. 20. heinäkuuta 1992 Dnepropetrovsk) on ukrainalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 156 heinäkuussa 2014 ja nelinpelissä sijalla 52 heinäkuussa 2015. Hän on voittanut urallaan kuusi ITF-turnausta kaksinpelissä ja 30 ITF-turnausta nelinpelissä. Hänen kaksoissisarensa Nadija Kitšenok pelaa myös tennistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ljudmyla Kitšenok Wikimedia Commonsissa
Ljudmyla Kitšenok WTA:n sivuilla (englanniksi)
Ljudmyla Kitšenok ITF:n sivuilla (englanniksi)
Lohikäärme (täsmennyssivu)

Lohikäärme voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
lohikäärme, taruolento
Lohikäärme, hahmo Raamatun Ilmestyskirjassa
Lohikäärme, tähdistö
Lohikäärme, kiinalainen horoskooppimerkki
Lohikäärme, Peter Straubin romaani vuodelta 1982
Lohikäärme, Clive Cusslerin romaani vuodelta 1990
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lohikäärme”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sikamessias

Sikamessias on kuvataiteilija Harro Koskisen taideteos, joka esittää Jeesuksen tapaan ristiinnaulittua sikaa. Sikamessias oli alunperin esillä yhdessä usean muun Koskisen sika-aiheisen teoksen kanssa 23. Nuorten näyttelyssä Helsingin taidehallissa vuonna 1969, ja tuli tunnetuksi aiheuttamastaan jumalanpilkkasyytteestä, joka lopulta johti sakkotuomioihin. Teos on vuodesta 1990 lähtien kuulunut Valtion taidemuseon eli nykyisen Suomen Kansallisgallerian omistukseen ja se on sijoitettu nykytaiteen museo Kiasman kokoelmiin Helsinkiin.
Teos

Kuvataiteilija Harro Koskisen teos Sikamessias koostuu 3,8 metriä korkeasta puusta tehdystä mustasta rististä, johon on kiinnitetty lastulevylle akryylivärein maalattu, sorkistaan ristillä roikkuva sika. Sian päätä ympäröi kultainen sädekehä. Sikamessias on isokokoisempi versio teoksesta Sikakrusifiksi, joka on osa Koskisen vuonna 1969 tekemää Sikatuotanto-sarjaa. Sen muita töitä ovat muun muassa televisiota katselevaa sikaperhettä esittävä installaatio Sikaperhe sekä Sikapoliisivaakuna ja Sikavaakuna, jotka mukailevat Suomen leijonavaakunaa ja poliisin tunnusta.
Koskisen sikateosten on arvioitu innoittuneen yhteiskunnallisesta ja taiteellisesta underground-vastakulttuurista, pop-taiteesta sekä Sepe Sudesta ja kolmesta pienestä porsaasta kertovista sarjakuvista, jotka ilmestyivät Aku Ankka -lehdessä. Sikamessiaan oikeuskäsittelyssä Koskisen puolustus väitti, ettei teoksen tarkoituksena ollut tietoisesti pilkata Jumalaa vaan se tavoitteli Bertolt Brechtin kuvailemaa vieraannuttamisefektiä korvaamalla ihmiset sioilla, ja liitti teoksen eläinallegorioiden käyttöön taiteessa, kuten George Orwellin romaanissa Eläinten vallankumous. Koskinen on myöhemmin kertonut, etteivät sikateokset pilkanneet uskontoa vaan ainoastaan omasta hyvinvoinnistaan välittävää pikkuporvaristoa.
Historia > Tausta

Koskinen piirsi ensimmäisiä sikakuviaan jo kouluaikoina. Myöhemmin niitä ilmestyi turkulaisessa underground-lehdessä Aamuruskossa 1960-luvun lopulla.
Sikamessias oli ensi kertaa esillä 23. Nuorten näyttelyssä Helsingin taidehallissa vuonna 1969. Teos oli sijoitettu näkyvimmälle paikalle Taidehallin portaikon yläpäähän heti sisäänkäynnin jälkeen. Samassa näyttelyssä oli esillä myös muita Koskisen sikateoksia. Näyttelyn teemana oli Taide välineenä, ja siinä pyrittiin selvittämään, missä määrin taide voi ottaa kantaa yhteiskunnallisiin ilmiöihin.
Historia > Oikeuskäsittely

Helsinkiläinen 35-vuotias maallikkosaarnaaja Kyösti Laari teki Sikamessiaasta rikosilmoituksen. Hän ei itse käynyt Taidehallin näyttelyssä vaan oli kuullut teoksesta radiosta ja myöhemmin nähnyt siitä kuvan sanomalehdessä. Rikosilmoituksessa Laari vertasi tilannetta ristiinnaulitun sian kantamiseen osana julkista juhlakulkuetta Martiniquen saarella vuonna 1902. Tapahtumaa oli seurannut Saint-Pierren kaupungin tuhoutuminen tulivuorenpurkauksessa, ja Laari varoitti, että Helsinki saattaisi kokea saman kohtalon. Poliisi oli kuitenkin jo edellisenä päivänä aloittanut rikostutkinnan oma-aloitteisesti. Koskinen ja näyttelyn arvostelulautakunta olivat odottaneet julkista paheksuntaa, mutta he eivät olleet varautuneet oikeudenkäyntiin. Sikamessias herätti huomiota myös Sveitsissä, missä maan kolme kansallista kirkkoa tuomitsivat teoksesta kuvan julkaisseen paikallisen sanomalehden.
Helsingin kaupunginviskaali päätti nostaa syytteen Koskista ja näyttelyn arvostelulautakunnan jäseniä Göran Augustsonia, Tapio Junnoa, Kari Jylhää ja Markku Valkosta vastaan jumalanpilkasta ja Suomen valtakunnanvaakunan julkisesta häpäisemisestä. Syytteet koskivat Sikamessiasta ja Sikavaakunaa. Oikeudenkäynti alkoi raastuvanoikeudessa 2. syyskuuta 1970, ja syytettyjen avustajana toimi tuolloinen oikeustieteen ylioppilas Matti Wuori. Puolustus pyrki esittämään teoksen osana taiteellista kontekstiaan ja kiistämään, että sen tarkoituksena oli pilkkaaminen tai häpäiseminen. Raastuvanoikeus siirsi jumalanpilkkaa koskevan syytteen hovioikeuden käsiteltäväksi ja hylkäsi syytteen valtakunnanvaakunan häpäisemisestä, joka kuitenkin myös eteni hovioikeuteen syyttäjän valituksesta. Hovioikeus kumosi raastuvanoikeuden päätöksen valtakunnanvaakunan häpäisemisestä koskevan syytteen hylkäämisestä ja tuomitsi Koskisen ja juryn molemmista syytteistä sakkorangaistuksiin. Sekä syytetyt että syyttäjä, joka vaati ankarampia rangaistuksia, valittivat korkeimpaan oikeuteen, joka katsoi 15. maaliskuuta 1974 antamassaan ratkaisuissa, ettei hovioikeuden päätöstä ollut syytä muuttaaa. Korkeimman oikeuden päätös ei ollut yksimielinen, vaan siihen jätettiin neljä eriävää mielipidettä, joissa osassa vaadittiin syytteiden hylkäämistä ja osassa ankarampaa tuomiota. Wuori jätti vielä armonanomuksen presidentti Urho Kekkoselle, joka ei kuitenkaan myöntänyt armahdusta. Kekkosen kerrotaan kommentoineen päätöstään: ”pojat ovat huvinsa saaneet, maksakoot siitä jotakin”.
Oikeudenkäynnin seurauksena Koskinen tuomittiin 70 kolmen markan päiväsakkoon, josta maksettavaa tuli 210 markkaa. Arvostelulautakunnan jäsenet tuomittiin kukin 50 päiväsakkoon. Lisäksi yksi toimittaja sai maksettavakseen 300 markkaa sekä kolme taiteilijaa 250 markkaa sakkoja. Tuomittujen sakkojen määrä oli yhteensä 1 260 markkaa.
Historia > Myöhemmät näyttelyt

Oikeudenkäynnin jälkeen Sikamessias on ollut esillä muun muassa Turussa ja Reykjavikissa, mutta ei enää aiheuttanut pahennusta. Tapauksen johdosta Koskinen kuitenkin menetti apurahansa vuosiksi, mikä aiheutti hänelle taloudellisia ongelmia. Hän muutti Turusta maaseudulle ja vaihtoi 1970-luvun aikana tyyliään realismiin.
Sikamessias on vuodesta 1990 lähtien kuulunut Valtion taidemuseon eli nykyisen Suomen Kansallisgallerian omistukseen ja se on sijoitettu nykytaiteen museo Kiasman kokoelmiin Helsinkiin. Vuonna 2009 teosta esiteltiin Koskisen muun sikatuotannon ohella Tallinnan Kumu-taidemuseossa.
Historia > Vuoden 2017 kohu

Syksyllä 2017 Sikamessias oli esillä Kouvolan taidemuseon järjestämässä Sirpaleita suomalaisuudesta -näyttelyssä, joka oli osa Suomi 100 -juhlavuoden ohjelmaa. Lokakuussa Kouvolan kaupunki vastaanotti 27 asukkaan allekirjoittaman addressin, jossa vaadittiin teoksen poistamista, koska se heidän mukaansa pilkkasi Jeesusta. Asiaa käsitellyt lautakunta kuitenkin totesi, ettei valitus aiheuta toimenpiteitä ja teos pysyy näytteillä tammikuuhun 2018 saakka. Koskinen kommentoi uutta kohua sanomalla ainoastaan ”vähäjärkisten” kuvittelevan, että Jumalaa voisi pilkata. Hänen mukaansa uusi kohu oli ”yleisen kulttuuritaantuman ilmentymä”.
Marraskuussa 2017 yhdeksän eri puolueiden kansanedustajaa teki perussuomalaisten Mika Niikon johdolla asiasta eduskunnassa kirjallisen kysymyksen. Heidän mukaansa ei ole suotavaa, että Jumalaa pilkkaavaa taideteosta ylläpidetään valtion varoista ja esitellään Suomen itsenäisyyden juhlavuoden näyttelyssä. Muut allekirjoittajat olivat Sari Essayah (kd), Teuvo Hakkarainen (ps), Toimi Kankaanniemi (ps), Antero Laukkanen (kd), Lea Mäkipää (sin), Päivi Räsänen (kd), Harry Wallin (sd) ja Peter Östman (kd).
Aikalaisarviot

Taiteilijakentän reaktio Sikamessiaaseen jäi vaisuksi, ja teoksen puolustajat tulivat lähinnä taidekriitikoiden joukosta. Sen enempää modernistit kuin traditionalistitkaan eivät ottaneet siihen kantaa, eikä se saanut vastakaikua myöskään ohjelmallisen taiteen piirissä, joka teki tuohon aikaan vasta tuloaan. Ennen itse näyttelyn avaamista viisi konkretismia edustanutta taiteilijaa – Tor Ane, Juhana Blomstedt, Carolus Enckell, Outi Ikkala ja Seppo Kärkkäinen – arvostelivat vastamanifestissaan teeman asettamista näyttelylle. Myös Helsingin Sanomien taidearvostelija Marjaleena Wegelius keskittyi näyttelystä kertovassa kirjoituksessaan näyttelyn teemaa koskevaan keskusteluun, kun taas Sikamessias sai yhden virkkeen mittaisen arvioinnin, jonka mukaan se oli ”siekailematon ja suorasukainen osoitus, joka osuu mihin osuu”.
Aiheesta muualla

Sikamaalari Harro Koskinen Ylen Elävä arkisto
Sikamessias Kansallisgallerian verkkosivulla
Sikamessiaan hahmotelma vuonna 1968 ilmestyneen Aamurusko-lehden kannessa.
Some Say the Devil Is Dead

”Some Say the Devil Is Dead” on suosittu irlantilainen kansanlaulu, joka tekee pilaa Britannian armeijasta. Kappaleeseen on myös tehty paljon erilaisia sanoituksia kuten ”Bonnie Lass Come o’er the Burn”, ”The Braes of Maar”, ”The Devil’s Highland Fling”, ”Johnny Will You Marry Me?” Kappaletta ovat levyttäneet monet yhtyeet kuten Cruachan ja Wolfe Tones.
Ljudmyla Denisova
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ljudmyla Denisova Wikimedia Commonsissa
SpaceX CRS-5

SpaceX CRS-5 (myös SpX-5) oli SpaceX:n rahtilento Kansainväliselle avaruusasemalle. Se oli Dragon-kapselin viides lento asemalle. Lento kuului NASAn Commercial Resupply Services -ohjelmaan. Raketti laukaistiin Cape Canaveral Air Force Stationin SLC-40-laukaisualustalta 10. tammikuuta 2015 kello 9.47 UTC-aikaa. Lento päättyi onnistuneesti 11. helmikuuta 2015 Dragonin laskeuduttua Tyyneenmereen kello 0.44 UTC-aikaa.
CRS-5 -lennon Dragon-kapseli merellä laskeutumisen jälkeen 11. helmikuuta 2015.
Rakettivaiheen talteenottoyritys

Lennolla Spacex yritti Falcon 9 -raketin ensimmäisen vaiheen talteenottoa. Rakettivaiheen oli tarkoitus laskeutua Atlantilla olevalle autonomous spaceport drone ship -lautalle. Rakettivaihe saatiin osumaan alustalle mutta se osui siihen liian suurella nopeudella ja tuhoutui. Sumuinen sää ja hämärä esti laskeutumisen tallentamisen videolle. Epäonnistumisen syyksi arvioitiin hydrauliöljyn loppumista hydrauliikkajärjestelmästä, joka ohjasi rakettivaiheen yläosassa olevia ohjaussiivikkeitä.
Rahti

Laukaisu kuljetti 2317 kilogrammaa rahtia avaruusasemalle. Dragon-kapselin paineistettu hyötykuorma käsitti 490 kilogrammaa miehistötarvikkeita, 717 kg avaruusaseman osia ja 577 kg tutkimustarvikkeita. Painetistamattomana hyötykuormana oli 490 kilogramman Cloud Aerosol Transport System (CATS) -tutkimuslaitteisto, joka asennettiin aseman japanilaiseen Kibō-moduuliin. CATS-laitteistolla tutkitaan ilmakehän hiukkasia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SpaceX CRS-5 Wikimedia Commonsissa
NASA Commercial Resupply Launch hub
Launch & Mission page.[vanhentunut linkki]
SpaceX:n Dragon- ja Dragon 2 -lennot()
| --- | --- |
Testilennot:   Dragon test flight  COTS-1  COTS-2  Pad Abort Test  Demo-1  In-Flight Abort Test  Demo-2 
ISS-logistiikka:   CRS-1  CRS-2  CRS-3  CRS-4  CRS-5  CRS-6  CRS-7†  CRS-8  CRS-9  CRS-10  CRS-11  CRS-12  CRS-13  CRS-14  CRS-15  CRS-16  CRS-17  CRS-18  CRS-19  CRS-20  CRS-21  CRS-22  CRS-23  CRS-24  CRS-25  CRS-26  CRS-27  CRS-28  CRS-29  CRS-30  CRS-31 
Miehitetyt lennot:   Demo-2  Crew-1  Crew-2  Inspiration4  Crew-3  Axiom-1  Crew-4  Crew-5  Crew-6  Axiom-2  Crew-7  Axiom-3  Crew-8  Polaris Dawn  Crew-9  Fram2 
Katso myös:   Falcon 9  Falcon 9:n laukaisut  COTS  CRS  Dragon  Dragon 2  Commercial Crew Development  Commercial Crew Program 
Kesken olevat lennot on lihavoitu • kursivoituja lentoja ei ole lennetty • †-merkki tarkoittaa epäonnistunutta laukaisua