stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Norjan kommunistinen puolue
Historia

NKP syntyi vuonna 1923, kun työväenpuolue erotettiin Kommunistisesta internationaalista. Kolmetoista työväenpuolueen suurkäräjäedustajaa siirtyi kommunistiseen puolueeseen, mutta vuoden 1924 vaaleissa kommunistit saivat vain kuusi paikkaa ja vuonna 1927 kolme, joista kaksi palasi vaalikauden aikana takaisin työväenpuolueeseen. Norjan miehityksen aikana NKP noudatti aluksi Molotovin-Ribbentropin sopimukseen perustuvaa politiikkaa ja kehotti olemaan tekemättä vastarintaa. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon puolue siirtyi aktiivisen vastarinnan kannalle.
Sodan jälkeen NKP sai vuoden 1945 suurkäräjävaaleissa 11,9 prosenttia äänistä ja 11 paikkaa, mikä oli puolueen kaikkien aikojen paras tulos. Kannatus kuitenkin hupeni nopeasti kylmän sodan puhjettua, eikä NKP saanut vuonna 1949 yhtään paikkaa. Puolueen toistaiseksi viimeinen suurkäräjäedustaja oli Emil Løvlien vuonna 1961. Vuonna 1973 kommunistisen puolueen puheenjohtaja Reidar T. Larsen valittiin suurkäräjille Sosialistisk Valgforbund -yhteislistalta, mutta puolue jättäytyi listan pohjalta perustetun Sosialistisen vasemmistopuolueen ulkopuolelle. Vuoden 1991 jälkeen puolue ei ole saanut edustajiaan edes aluekäräjille (fylkesting).
Puheenjohtajat

1923–1925: Sverre Støstad
1925–1930: Peder Furubotn
1931–1934: Henry W. Kristiansen
1934–1946: Adam Egede-Nissen
1946–1965: Emil Løvlien
1965–1975: Reidar T. Larsen
1975–1982: Martin Gunnar Knudsen
1982–1987: Hans I. Kleven
1987–1991: Kåre André Nilsen
1991–1993: Ingve Iversen
1993–1998: Per Lothar Lindtner, Terje Krogh ja Kjell Underlid
1998–2000: Per Lothar Lindtner ja Kjell Underlid
2000–2001: Per Lothar Lindtner
2001–2010: Zafer Gözet
2010–2013: Svend Haakon Jacobsen
2013–2016: Jørgen Hovde
2016–: Runa Evensen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Norjan kommunistinen puolue Wikimedia Commonsissa
Puolueen verkkosivut (norjaksi)
Toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana murhattujen NKP:n keskuskomitean jäsenten muistomerkki Nordre gravlund -hautausmaalla.
NKP vappumarssilla Trondheimissa vuonna 2013.
Orkestrioni

Michael Welten rakentama orkestrioni esillä vuoden 1862 maailmannäyttelyssä Lontoossa (The London Illustrated News 27.9.1862)
M. Welte & Söhnen viimeistään vuonna 1914 rakentamat Welte-Philharmonie-urut dresdeniläisessä yksityiskodissa
Orkestrioni (engl. orchestrion; saks. Orchestrion; holl. orchestrion) on automaattisoitin, jonka äänentuotto perustuu pääasiassa urkupilleihin. Orkestrioni eroaa posetiivista suuremmalla koollaan, pyrkimyksenä imitoida kokonaista orkesteria, ja toisin kuin kooltaan vastaavat karuselli- ja katu-urut, orkestrioni on tehty sisäkäyttöön. Orkestrionin esitettäväksi kirjoitetut sävellykset tai sovitukset on perinteisesti tallennettu alkujaan sylinterille ja sittemmin reikänauhalle.
Tunnetuimpia orkestrioneja ovat Johann Nepomuk Maelzelin panhamonicon (1804), jolle Ludwig van Beethoven sävelsi Wellingtonin voiton vuonna 1813, Flight & Robsonin apollonicon (1812–1817), jota saattoi soittaa viisi urkuria yhtä aikaa, kukin omalta sormioltaan, tai jota vastaavasti voitiin käyttää automaattisesti, Diederich Nikolaus Winkelin komponiumi (1821), joka muuntelee esittämäänsä musiikkia aleatorisesti, sekä Michael Welten ja seuraajayhtiö M. Welte & Söhnen rakentamat soittimet, erityisesti lukuisat Welte-Philharmonie-urut (1904–1931?), joilla taltioituja aikansa johtavien urkurien esityksiä on nyttemmin julkaistu CD-äänilevyillä The Britannic Organ -sarjassa (Oehms Classics).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Oehms Classicsin julkaiseman The Britannic Organ -levysarjan diskografia
Olympic Games Tokyo 2020 - The Official Video Game

| Olympic Games Tokyo 2020 - The Official Video Game |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Sega
Julkaisija:  Sega
Jakelija:  Google Stadia, PlayStation Now, PlayStation Store, Microsoft Store, Nintendo eShop ja Steam
Pelisarja:  Olympialaisten videopelit
Pelimoottori:  Sonic Forces
Julkaistu:  JP 24. heinäkuuta 2019WW 22. kesäkuuta 2021
Lajityyppi:  urheilu
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: 10 vuotta tai vanhempi 
Alusta:  Microsoft Windows, PlayStation 4, Xbox One, Nintendo Switch, Stadia
Jakelumuoto:  Digitaalinen lataus ja digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Olympic Games Tokyo 2020 - The Official Video Game on virallinen Tokion kesäolympialaisten videopeli.
Peli julkaistiin japanissa jo vuonna 2019, mutta kansainvälisesti vasta kesäkuussa 2021. Julkaisua myöhästettiin COVID-19-pandemian aiheuttaman Tokion kesäolympialaisten 2020 siirron vuoksi.
Pelissä on 18 erilaista urheilulajia, joita voi pelata sekä yksinpelinä että moninpelinä.
Lajit

Juoksulajit
100 metrin sprintti
4 × 100 metrin viestijuoksu
110 metrin aidat
Kenttälajit
pituushyppy
moukarinheitto
Uinti
100 metrin vapaauinti
200 metrin sekauinti
Muut
Baseball
Koripallo
Rantalentopallo
Nyrkkeily
BMX-racing
Jalkapallo
Judo
Rugby-7
Kiipeily
Pöytätennis
Tennis
Aiheesta muualla

Pelin virallinen sivusto (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: London 2012 | Kesäolympiakisojen virallinen videopeli Tokyo 2020 | Seuraaja: - |
Olympic Air

| Olympic Airlines |
| --- | --- |

 IATA: OA  –  ICAO: OAL 
Kutsukoodi:  OLYMPIC
Perustettu:  1956, 2009 aloitti uuden omistajan alaisuudessa
Laivaston koko:  17
Solmukohdat:  Ateenan lentoasema
Emoyhtiö:  Aegean Airlines
Kotipaikka:   Ateena, Kreikka
Yhtiön sivut:  www.olympicair.com
Olympic Air (IATA: OA, ICAO: OAL, kutsukoodi: Olympic) on kreikkalainen lentoyhtiö. Lentoyhtiö perustettiin vuonna 1957 nimellä Olympic Airways. Lentoyhtiön juuret kuitenkin ovat vuodessa 1930, jolloin perustettiin Icarus-niminen lentoyhtiö, joka kuitenkin meni pian konkurssiin. 1960-luvulla lentoyhtiöstä tuli Euroopan johtavia lentoyhtiöitä. Tähän oli syynä muun muassa suorien lentojen aloittaminen välillä Ateena-New York, ensimmäisen luokan loungen avaaminen lentokentillä ja 1960-luvun lopulla avatut ensimmäiset lentoreitit Afrikkaan. Lisäksi Olympic Airlines tilasi uusia Boeing 707-300-lentokoneita.
Vuonna 1971 perustettiin myös Olympic Aviation (Ολυμπιακή Αεροπλοϊα) -yhtiö, jotta Kreikan saarten väliset lentoreitit saataisiin paremmin hoidettua. Lisäksi vuonna 1972 Olympic Airlines lensi ensimmäisen kerran Australiaan.
Onnettomuus vuonna 1973 muutti lentoyhtiön nousukurssin. Aristoteles Onassiksen poika, Alexander, kuoli lento-onnettomuudessa. Onnettomuudella oli suuri vaikutus kreikkalaisten ihmisten lentohaluihin. Vuodesta 1973 alkoi lentoyhtiön laskukurssi, ja Onassis myi kaikki osakkeensa lentoyhtiöstä. Vuonna 1977 lentoyhtiö joutui lopettamaan Australian ja Kanadan reittinsä. 1980-luvulla lentoyhtiö oli suurissa taloudellisissa vaikeuksissa mutta pystyi silti avaamaan uudelleen reittinsä Australiaan ja Kanadaan.
1990-luvulla alamäki jatkui edelleen. Lentoyhtiö avasi silti suoran reitin Tokioon, mutta reitti jouduttiin sulkemaan pian, koska matkustajia ei riittänyt tarpeeksi. Lentoyhtiöllä oli yksinkertaisesti liikaa tappioita ja velkaa. Kreikan valtio päätti avustaa lentoyhtiötä, mutta sekään ei riittänyt.
Vuonna 2004 Olympic Airways yritettiin yksityistää, mutta yritys epäonnistui. Vuonna 2009 Kreikan hallitus lopulta yksityisti lentoyhtiön myymällä sen kreikkalaiselle holding-yhtiölle, Marfin Investment Group Holdingsille .Yhtiön nimi muuttui Olympic Airiksi, ja laivasto koki muutoksia.
Yhtiön palveluksessa on nykyään noin 8500 ihmistä. Sen päämaja sijaitsee Ateenassa, Kreikassa. Yhtiön laivastoon kuuluu 17 lentokonetta, ja se lentää yhteensä 77 eri kohteeseen. Lentoyhtiön kotikenttä on Ateenan kansainvälinen lentoasema.
Laivasto

Laivaston keski-ikä elokuussa 2022 on 12,2 vuotta.
| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| ATR 42-600 | 3 | — |  |
| ATR 72-600 | 9 | — | Korvaa Bombardier Dash 8 Q400 -koneet. |
| Bombardier Dash 8 Q100 | 2 | — |  |
| Bombardier Dash 8 Q400 | 3 | — | Korvataan ATR 72-600 -koneilla. |
| Yhteensä | 17 | 0 |  |
Aiheesta muualla

Lentoyhtiön viralliset sivut
Olympic Airin ATR 42-600 Ateenan kansainvälisellä lentoasemalla.
Olympic Airin Bombardier Dash 8 Q100.
Olympic Airin Bombardier Dash 8 Q400.
Olympiaravit

Olympiaravit oli vuosina 2005–2010 Lahdessa Jokimaan raviradalla järjestetty kylmäverihevosten ravikilpailu. Sen toteuttivat yhteistyössä totopeliyhtiö Fintoto ja Suomen Olympiakomitea. Suomalaisten lisäksi kilpailuun osallistui hevosia myös muista Pohjoismaista.
Hevoset Olympiaravien finaaliin karsittiin kolmella paikkakunnalla järjestetyistä alkukilpailuista. Lisäksi siihen valittiin kolme ulkomaista hevosta karsintojen ulkopuolelta. Ykköspalkinto vuonna 2010 oli 20 000 euroa. Finaalin yhteydessä oli myös poneille tarkoitetut "Miniolympiaravit", joka oli suunnattu nuorille ohjastajille.
Olympiaraveilla kerättiin varoja suomalaiselle olympiaurheilulle. Ajatus oli kopioitu suoraan Ruotsista, jossa Olympiatravet-nimistä ravitapahtumaa on järjestetty vuodesta 1979 lähtien. Olympiaraveissa oli Ruotsin mallin mukaisesti mukana monia yhteistyöurheilijoita, kuten Jani Sievinen, Juha Hirvi ja Pekka Koskela. .
Kilpailut avattiin sytyttämällä olympiatuli. Tapahtumaan kuului ravilähtöjen lisäksi urheilijoiden haastatteluja ja esittelyjä sekä muuta oheisohjelmaa.
Olympiaravien voittajat

| Vuosi | Hevonen | Ohjastaja |
| --- | --- | --- |
| 2010 |  Erikasson | Harri Koivunen |
| 2009 |  Moe Brage | Dagfinn Aarum |
| 2008 |  Auraus | Mikko Särkelä |
| 2007 |  Järvsöfaks | Jan-Olov Persson |
| 2006 |  Järvsöfaks | Jan-Olov Persson |
| 2005 |  Saran Salama | Tapio Perttunen |
Miniolympiaravien voittajat

| Vuosi | Hevonen | Ohjastaja |
| --- | --- | --- |
| 2010 |  Boppe | Sanna Kumanto |
| 2009 |  Kotimäen Festival | Sara Nykyri |
| 2008 |  Puppis | Rinaldo Roth |
| 2007 |  Oliivi | Miia Kuusniemi |
| 2006 |  Zandelion | Tiina Routalammi |
| 2005 |  Klockas Amanda | Marjo Kokkonen |
Aiheesta muualla

Olympiaravit.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Nokia 5228

| Nokia 5228 |
| --- | --- |

Valmistaja:  Nokia
Julkaistu:  kesäkuu 2010
Käyttöverkot:  GSM 850/900/1800/1900
Mitat:  111 × 52 × 15 mm
Paino:  113 g
Näyttö:  3,2" resistiivinen TFT-kosketusnäyttö
Näytön kuvatarkkuus:  640 × 360 (nHD)
Värien lukumäärä:  16,7 miljoonaa
Suoritin:  434 MHz ARM 11
Muisti:  sisäistä muistia 70 Mt, MicroSD-muistikorttipaikka (tuki maks. 16 Gt korteille)
Kamera:  2 megapikseliä (1 600 × 1 200) 3× digitaalisella zoomilla ja VGA-videokuvauksella (640 × 480, 30 kuvaa sekunnissa, 4× zoom)
Radio:  on
Musiikkisoitin:  MP3/MP4/AAC/eAAC+/WMA
Valmiusaika:  480 h
Puheaika:  12 h
Käyttöjärjestelmä:  Symbian OS versio 9.4, S60 5th Edition
Tiedonsiirto:  HSCSD, GPRS/EGPRS/EDGE luokka B (multislot-luokka 32), Bluetooth 2.0
Liitännät:  MicroUSB 2.0-liitäntä, 3,5 mm audioliitäntä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia 5228 on matkapuhelinvalmistaja Nokian valmistama vuonna 2010 julkaistu kosketusnäytöllinen matkapuhelin. Nokia 5228 on aiemmin julkistetun Nokia 5230:n sisarmalli, joiden erona on lähinnä se, ettei 5228:sta löydy GPS-vastaanotinta eikä 3G-tukea.
Tietoja > Virranhallinta

1320 mAh BL-5J-akku
Tietoja > Sähköposti ja viestintä

SMTP-, IMAP4- ja POP3-tuet
Tuki seuraaville liitetiedostoille: doc, xls, ppt ja pdf
MMS
Tietoja > Selain

OSS-selain
Tuetut merkintäkielet: HTML, XHTML ja WML
Tuetut protokollat: HTTP ja WAP
Tietoja > Muut sovellukset

Herätyskello, muistio, kalenteri, laskin ja tehtäväluettelo
FlashLite 3.1
Mukana tulevat pelit: Rollercoaster ja DJ Mix Tour
Tietoja > Muuta

Värivaihtoehdot: valkoinen/hopea, valkoinen/sininen ja musta
Aiheesta muualla

Käyttöohjeet[vanhentunut linkki]
Nokia 5228 - Tuki
Raglan-hiha

Lyhyt raglan-hiha paidassa.
Raglan-hiha on etenkin urheiluasuissa käytettävä hihatyyppi, joka ulottuu pääntiehen asti. Se on saanut nimensä brittiläisen lordi Raglanin mukaan,  jonka sanotaan käyttäneen tämän tyyppistä takkia menetettyään kätensä Waterloon taistelussa.
Raglan-hiha tekee vaatteesta helpomman pukea päälle. Sitä käytetään muun muassa sadetakkien hihamallina.
Raginpert

Raginpert (660–701) oli lyhyen aikaa langobardien kuningas vuonna 701. Raginpert oli kuningas Godepertin poika. Paulus Diaconuksen mukaan uskolliset palvelijat siirsivät hänet turvaan, kun hänen isänsä murhattiin vuonna 662. Raginpertista tuli sittemmin Torinon herttua. Hän kapinoi vuonna 700 kuninkaaksi nostettua Liutpertia vastaan ja onnistui lyömään alaikäisen Liutpertin sijaishallitsijana toimineen Ansprandin joukot Novarassa. Raginpert kruunautti itsensä langobardien kuninkaaksi Milanossa vuonna 701. Raginpert nimitti myös poikansa Aripertin kruununperijäksi. Raginpert kuoli kuitenkin jo samana vuonna, eikä Aripert kyennyt saamaan kruunua itselleen heti, sillä Liutpert nostettiin uudelleen valtaan  Raginpertin kuoleman jälkeen.
Ramses VI

Ramses VI (tai Ramesses VI) oli muinaista Egyptiä 20. dynastian aikaan vuosina 1143–1136 eaa. hallinnut faarao.
Ramses VI:n noustessa valtaan, Egypti oli niin taloudellisesti kuin poliittisestikin erittäin heikossa asemassa. Se oli menettänyt hallinnoimiaan alueita Nubiassa ja Siinailla toimivat kaivokset oli lakkautettu. Koko valtakunta oli sortumisen partaalla ja Ramses VI:n arvovalta kyseenalainen. Ramses VI yritti kohentaa asemaansa kirjoituttamalla nimensä Ramses III:n poikien luetteloon Medinet Habussa, mutta se ei tuottanut haluttua tulosta.
Ramses rakennutti lyhyen hallituskautensa aikana patsaan Heliopoliihin, steelan Thebaan ja pylvään Memfikseen. Kuningasta esittäviä patsaita pystytettiin ainakin Bubastikseen, Koptokseen ja Tanikseen.
Ramses VI haudattiin Kuninkaiden laakson hautaan KV9, jonka hän mahdollisesti otti itselleen edeltäjältään. Hautaan murtautui kuitenkin varkaita, jotka hautakaluston varastamisen lisäksi tuhosivat Ramseksen muumion. Papit yrittivät korjata muumiota kasaamalla luita muumion kääreisiin. He eivät kuitenkaan olleet kovin huolellisia, sillä joukkoon joutui myös muiden henkilöiden luita.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Ramses V | Egyptin faarao 20. dynastia | Seuraaja: Ramses VII |
Ragnar Aakenus

Ragnar (Raku) Johannes Aakenus, vuoteen 1945 Allén (12. lokakuuta 1897 Juva – 22. maaliskuuta 1977 Tampere) oli suomalainen metsänhoitaja, joka työskenteli koko uransa Metsähallituksen palveluksessa. Aakenus sai metsäneuvoksen arvon vuonna 1955.
Aakenuksen vanhemmat olivat apteekkari Oskar Johannes Allén ja Elin Poppius ja puoliso vuodesta 1924 Taimi (Taija) Elisabet Lehtinen. Aakenus tuli ylioppilaaksi Savonlinnan reaalilyseosta ja valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1920. Metsäkonduktööri Aakenuksesta tuli 1927. Hän työskenteli aluemetsänhoitajana monilla alueilla ympäri Suomea. Vuosina 1929−1933 hän oli Lapissa Turtolan hoitoalueen aluemetsänhoitajana, jossa hänellä oli vastuullaan 130 000 hehtaaria metsää. Vuosina 1933–1948 hän toimi Keuruun hoitoalueen aluemetsänhoitajana. Aakenus palveli talvisodassa kotirintamalla ja jatkosodassa komppanian vääpelinä koulutuskeskuksessa. Vuosina 1948−1952 hän oli Länsi-Suomen piirikunnan Uudenmaan-Hämeen tarkastuspiirin piiritarkastaja ja vuodesta 1952 piirikuntapäällikkönä. Aakenuksen hallinnoimassa piirikunnassa oli lähes 390 000 hehtaaria valtionmetsää. Aakenus jäi eläkkeelle vuonna 1964. Hän harrasti vapaa-ajallaan taidemaalausta.
Reetta Kallio

Reetta Kallio (s. 24. joulukuuta 1989 Ylivieska) on suomalainen korkeushyppääjä. Hän edustaa Espoon Tapiot -seuraa. Häntä valmentaa Reijo Jokela.
Kallio saavutti pronssia sisäratojen SM-kilpailuissa kaksi hopeaa  2007, 2008 ja yhden pronssin 2009. Kalevan kisoissa Turussa 2011 hän oli neljäs ennätystuloksellaan 178 cm. Hallissa hän on hypännyt 179 cm.  Hänellä on nuorten maaotteluedustus.
Näkymättömät lapset

| Näkymättömät lapset> All the Invisible Children |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Mehdi Charef  Emir Kusturica  Spike Lee  Kátia Lund  Jordan Scott  Ridley Scott  Stefano Veneruso  John Woo 
Käsikirjoittaja:  Mehdi Charef Joie Lee Kátia Lund Jordan Scott Stefano Veneruso Diego De Silva Cinqué Lee
Säveltäjä:  Terence Blanchard Maurizio Capone Ramin Djawadi Stribor Kusturica Antonio Pinto Rokia Traoré
Kuvaaja:  Jim Whitaker Vittorio Storaro Michel Amathieu
Leikkaaja:  Barry Alexander Brown
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska, Italia
Tuotantoyhtiö:   MK Film Productions S.r.l.  RAI Cinemafiction 
Levittäjä:  01 Distribution
Ensi-ilta:  2005
Kesto:  123 min
Alkuperäiskieli:  englanti italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Näkymättömät lapset (engl. All the Invisible Children) on vuonna 2005 valmistunut episodielokuva, jonka teemana on lapsuus ja hyväksikäyttö. Se on seitsemän lyhytelokuvan kokoelma, jonka osista kukin keskittyy eri lapsiin. Elokuvan kokonaispituus on 123 minuuttia.
Elokuva sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 1. syyskuuta 2005.
Episodien kuvaus lyhyesti (esitysjärjestyksessä)

Tanza, ohjaaja Mehdi Charef (sijoittuu Afrikkaan; maata ei kerrota täsmällisesti mutta episodi kuvattiin Burkina Fasossa). - Lapsisotilas komennetaan räjäyttämään rakennus. Hän saapuu rakennukseen asentaakseen pommin. Rakennus osoittautuu kouluksi, ja poika päättää olla räjäyttämättä sitä.
Blue Gypsy, ohjaaja Emir Kusturica (sijoittuu Serbia ja Montenegroon) - Poika vapautetaan nuorisovankilasta. Hän haluaa ryhtyä parturiksi mutta hänen isänsä pakottaa hänet jälleen varastamaan.
Jesus Children of America, ohjaaja Spike Lee (sijoittuu Yhdysvaltoihin) - Huumeriippuvainen pariskunta on saanut HIV-tartunnan. Heillä on tytär, joka on myös saanut tartunnan ja joutunut sen vuoksi kiusatuksi koulussa. Näyttelijöinä ovat muun muassa Rosie Perez Ruthien osassa ja Hannah Hodson Blancana.
João and Bilú, ohjaaja Kátia Lund (sijoittuu Brasiliaan) - Poika ja tyttö ansaitsevat rahaa keräämällä kierrätykseen tyhjiä tölkkejä, pahvia, yms.
Jonathan, ohjaajat Ridley Scott ja Jordan Scott (sijoittuu Isoon-Britanniaan) - Sotakuvaaja Jonathan (David Thewlis) palaa nuoruusmuistoihinsa.
Ciro, ohjaaja Stefano Veneruso (sijoittuu Napoliin, Italiaan) - Kaksi poikaa varastavat kellon liikennevaloissa Mercedes SUV:ssään odottavalta mieheltä ja myyvät sen huvipuistossa työskentelevälle miehelle rahaa ja ilmaista huvipuistolaitteissa ajelua vastaan.
Song Song and Little Cat, ohjaaja John Woo (sijoittuu Kiinaan) - Vanha mies löytää hylätyn tyttövauvan ja ottaa tämän huollettavakseen. Vanhuksen kuoltua tyttö päätyy miehelle, jolla on ryhmä lapsia tekemässä hänelle töitä ruokansa eteen. Tytön täytyy myydä kukkia kadulla ja palata joka ilta antamaan päivän tienestinsä johtajalle. Johtaja suuttuu, kun tyttö ei tienaa tarpeeksi rahaa. Tytön iloisuus rinnastetaan rikkaan tytön ja tämän äidin ilottomuuden kanssa. Nämä hahmot kytkeytyvät yhteen rikkaan tytön pois heittämän ja köyhän tytön huoltajan löytämän nuken kautta.
Tuotannon taustaa

Näkymättömät lapset on tuottaja Chiara Tilesin luomus. Hän työskenteli yhdessä Stefano Veneruson, MK Film Productionsin tuottajakumppaninsa kanssa toteuttaakseen tämän elokuvan, joka koostuu seitsemästä arvovaltaisten ohjaajien ohjaamasta osiosta. Kukin ohjaajista kertoo omasta näkökulmastaan ainutkertaisia tarinoita lasten olosuhteista omissa maailmankolkissaan.
Projektin monimutkaisuus ja varsinainen päämäärä mielessään tuottajat tunsivat tarvetta ottaa mukaan erilaisia persoonallisuuksia ja yhteisöjä. Näkymättömien lasten tuottajia olivat Maria Grazia Cucinotta, Chiara Tilesi ja Stefano Veneruso MK Film Productionsista apulaistuottajinaan Gaetano Daniele, Anna Rita Dell’Atte, Cesare Falletti di Villafalletto ja Andrea Piedimonte.  Elokuvan rinnakkaistuottajana oli Rai Cinema ja levittäjänä Italiassa 01 Distribution.
Aiheesta muualla

Näkymättömät lapset Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Näkymättömät lapset Elonet.
Olympiaschanze

| Olympiaschanze |
| --- | --- |

Sijainti
Paikkakunta:  Sankt Moritz,  Sveitsi
Koordinaatit:  46°28′30.4″N, 9°49′27.2″E
Avattu:  1926
Remontoitu:  1947, 1965, 1974, 1990, 1993
Muut mäet:  Kinderschanze K15
Seura:  SC Alpina St. Moritz
Olympiaschanze

K-piste:  95 metriä
Mäkikoko:  100 metriä
Mäkiennätys:  105,5 metriä  Thomas Thurnbichler (21.3.2004)
Naisten mäkiennätys:  84,0 metriä  Monika Pogladič (20.3.2004)
Avattu:  1926
Remontoitu:  1947, 1965, 1974, 1990
Suljettu:  2006
Muovitus:  ei
Keulan korkeus:  1,7 m
Keulan kulma:  11°
Alastulorinteen kulma:  36,4°
Falcunschanze
K-piste:  60 metriä
Mäkikoko:  65 metriä
Mäkiennätys:  66,0 metriä  Sandro Hauswirth  Tobias Birchler (1.12.2012) (2.12.2012)
Naisten mäkiennätys:  54,0 metriä  Gianina Ernst (1.12.2012)
Avattu:  1993
Muovitus:  ei
Spreretschanze
K-piste:  30 metriä
Mäkikoko:  33 metriä
Mäkiennätys:  30,5 metriä  Dario Krumenacher (2.12.2012)
Naisten mäkiennätys:  29,5 metriä  Charlotte Suter (1.12.2012)
Avattu:  1993
Muovitus:  ei
Olympiaschanze on hyppyrimäki Sankt Moritzissa Graubündenin kantonissa Sveitsissä. Lähellä Olympiaschanzea on kolme pienempää hyppyrimäkeä. Olympiaschanze rakennettiin vuoden 1928 talviolympialaisia varten ja vuoden 1948 talviolympialaisten mäkihyppykilpailut hypättiin Olympiaschanzesta.
Olympiaschanze > Historia

Ensimmäinen mäkihyppykilpailu järjestettiin Sankt Moritzissa vuonna 1895. Olympiaschanze rakennettiin vuoden 1928 talviolympialaisia varten. Olympiaschanze korvasi Julierschanzen, joka jäi pienemmäksi harjoittelumäeksi 1950-luvulle asti.
Olympiaschanzen suunnitteli arkkitehti Robert Staumann. K70-mäki avattiin 20.1.1927 ja vuoden 1928 talviolympialaisissa kilpailun voitti norjalainen Alf Andersen.
Vuonna 1948 talviolympialaiset järjestettiin toisen kerran Sankt Moritzissa, kilpailun voitti norjalainen Petter Hugsted. Mäkeä on suurennettu vähitellen. Lumi sataa mäkeen aikaisin ja ennen lumetusvälineiden kehittymistä monet maajoukkueet leireilivät mäessä ennen kauden alkua.
Mäestä on hypätty olympialaisten lisäksi maailmancupia ja Continental Cupia Tapaninpäivänä. Marraskuussa 2002 hypättiin vuosittaiset kilpailut ja samalla juhlittiin satavuotista SC Alpina St. Moritz-seuraa. Vuonna 2006 heräsi huoli mäen tulevaisuudesta ja 95. Tapaninpäivän kilpailut jouduttiin perumaan turvallisuussyistä.
Mäen uudelleen rakentamisesta on valmiit suunnitelmat ja uuden HS106-mäen rakennustyöt on tarkoitus aloittaa syksyllä 2014.
Olympiaschanze > Mäkiennätyksen kehittyminen (miehet)

Mäkiennätyksen 105,5 metriä on hypännyt Thomas Thurnbichler.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1927 |  Sverre Lislegaard | 63,0 m |  |  |
| 18.2.1928 |  Alf Andersen | 64,0 m | Talviolympialaiset 1928 |  |
| 18.2.1928 |  |  | Talviolympialaiset 1928 |  |
|  Jacob Tullin Thams | 73,0 m | Kaatunut  |  |  |
| 1930 |  Sigmund Ruud | 69,0 m |  |  |
| 1932 |  Reto Badrutt | 70,0 m |  |  |
| 1932 |  Sigmund Ruud | 72,0 m |  |  |
| 1955 |  Ossi Laaksonen | 73,0 m |  |  |
| 1963 |  Harry Glaß | 73,5 m |  |  |
| 1963 |  Giacomo Aimoni | 75,0 m |  |  |
| 1964 |  Heini Ihle | 77,0 m |  |  |
| 1965 |  Giacomo Aimoni | 85,0 m |  |  |
| 1966 |  Ladislav Divila | 87,0 m |  |  |
| 1971 |  Tauno Käyhkö | 88,0 m |  |  |
| 1975 |  Johan Sætre | 90,0 m |  |  |
| 1975 |  Hiroshi Itagaki | 92,0 m |  |  |
| 1977 |  Walter Steiner | 94,0 m |  | K90 mäen mäkiennätys |
| 1993 |  Kenji Ogiwara  Silvain Guillaume | 96,0 m |  |  |
| 1996 |  Mario Stecher | 96,5 m |  |  |
| 1996 |  Frode Håre | 97,0 m |  |  |
| 1996 |  Martin Höllwarth | 97,5 m |  |  |
| 1996 |  Yukitaka Fukita | 98,0 m |  |  |
| 26.12.1999 |  Satoshi Mori | 98,5 m | Continental Cup |  |
| 15.3.2000 |  Michael Gruber | 101,0 m | Yhdistetyn maailmancup |  |
| 2001 |  Sylvain Freiholz | 102,5 m |  |  |
| 2001 |  Teppei Takano | 103,5 m |  |  |
| 26.12.2002 |  Bastian Kaltenböck | 104,0 m | Continental Cup |  |
| 21.3.2004 |  Thomas Thurnbichler | 105,5 m | FIS Cup |  |
Olympiaschanze > Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)

Naisten mäkiennätyksen 84,0 metriä on hypännyt Monika Pogladič.
| Päivämäärä | Hyppääjä | Pituus | Kilpailu | Kommentti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19.3.2004 |  Monika Pogladič | 81,0 m | FIS Race |  |
| 20.3.2004 |  Monika Pogladič | 84,0 m | FIS Race |  |