stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kolmannen asteen yhteys

| Kolmannen asteen yhteys> Close Encounters of the Third Kind |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Steven Spielberg
Käsikirjoittaja:  Steven Spielberg
Tuottaja:  Julia Phillips Michael Phillips
Säveltäjä:  John Williams
Kuvaaja:  Vilmos Zsigmond
Leikkaaja:  Michael Kahn
Tuotantosuunnittelija:  Joe Alves
Pääosat:  Richard Dreyfuss François Truffaut Melinda Dillon Teri Garr
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:   16. marraskuuta 1977  3. maaliskuuta 1978
Kesto:  135 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  20 000 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kolmannen asteen yhteys (Close Encounters of the Third Kind) on tieteisfantasiaelokuva vuodelta 1977. Sen on ohjannut Steven Spielberg.
Ajatus tästä elokuvasta oli hautunut ohjaajan mielessä kauan. Hän aloitti työn pian Tappajahain valmistuttua.
Spielberg valitsi kuvaajaksi Vilmos Zsigmondin, jonka kanssa hän oli työskennellyt tehdessään elokuvaa Kovat ratsastajat (1974). Elokuvalle annettiin terävä, nykyaikainen ilme, jossa yötaivas sai erityishuomiota osakseen.
Elokuvan neuvonantajana toimi tähtitieteen professori, ufotutkija ja -kirjailija J. Allen Hynek. Hänellä on elokuvassa cameorooli.
Laajamittaiset kuvatehosteet toteuttaakseen Zsigmond toimi yhdessä erikoistehostekuvaaja Douglas Trumbullin kanssa. Trumbull kuvasi elokuvan hehkuvat optiset illuusiot 65 millimetrin filmille taatakseen parhaimman laadun siirrettäessä 35 mm anamorfiselle filmille.
Douglas Slocomben, László Kovácsin ja John Alonzon tuella Zsigmond loi yötaivaalle rikkaita, värikkäitä näkymiä, jotka ovat ainutlaatuisia ja saaneet sittemmin ikonin kaltaisen aseman. Zsigmond voitti työstään Oscarin. Elokuva oli ehdolla myös kahdeksan muun Oscarin (muun muassa erikoistehosteet, leikkaus, äänitehosteet, ohjaus, naissivuosa) ja kolmen Golden Globe -palkinnon saajaksi.
Juoni

Elokuvassa puhelinlankojen asentaja Roy Neary kohtaa salaperäisen valoilmiön tutkiessaan outoa oikosulkua ja alkaa sen jälkeen etsiä erikoisen näköistä vuorta, josta hän saa näkyjä. Pakkomielteinen etsintä johtaa Nearyn perheen hajoamiseen mutta vie hänet lopulta maan ulkopuolisten olentojen laskeutumispaikalle. Samaan aikaan ranskalainen ufologi Claude Lacombe kiertää eri puolilla maailmaa tutkimassa merkillisiä tapahtumia kuten keskelle autiomaita ilmestyneitä kadonneita laivoja ja lentokoneita. Tapauksia yhdistävät silminnäkijöiden havainnot valoilmiöistä sekä yksinkertaisesta sävelmästä, joka myöhemmin osoittautuu ulkoavaruuden olentojen tervehdykseksi Maan asukkaille. Lopussa suuri lentävä lautanen laskeutuu Pohjois-Amerikkaan ja ihmiskunta saa ensimmäistä kertaa välittömän yhteyden nähtävästi ystävällismielisiin humanoideihin.
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Richard Dreyfuss  | … |  Roy Neary   |
|  François Truffaut  | … |  Claude Lacombe    |
|  Teri Garr  | … |  Ronnie Neary   |
|  Melinda Dillon  | … |  Jillian Guiler   |
|  Bob Balaban  | … |  David Laughlin   |
|  J. Patrick McNamara  | … |  projektivetäjä   |
|  Warren J. Kemmerling  | … |  Wild Bill   |
|  Roberts Blossom  | … |  viljelijä   |
|  Philip Dodds  | … |  Jean Claude   |
|  Cary Guffey  | … |  Barry Guiler   |
|  Lance Henriksen  | … |  Robert   |
|  Shawn Bishop  | … |  Brad Neary   |
|  Adrienne Campbell  | … |  Silvia Neary   |
|  Justin Dreyfuss  | … |  Toby Neary   |
DVD-versiot

30-vuotisjuhlansa kunniaksi elokuvasta julkaistiin kolme levyä sisältävä Ultimate Edition. Se sisältää elokuvan alkuperäisen teatteriversion, erikoisversion vuodelta 1980, ja ohjaajan leikkaaman version vuodelta 1997. Tämän painoksen sisältämät versiot ovat kuvaltaan puhtaita sekä teräviä ja niissä on hyvä kontrasti. Ääniraita on kirpeä ja sen bassot kuulostavat raskailta. Ääniraitoja on kaksi, niistä DTS-muotoinen on hieman parempilaatuinen. Mukana on kokopitkä dokumenttielokuva elokuvan tuotannosta, valokuvakirja ja täysikokoinen juliste.
Vuoden 2001 huolellinenselvennä DVD-versio
Vuoden 1997 DVD-versio Director's Cut, jonka kuvassa on heikko kontrasti.
Vuoden 1990 Laserdisc-painos, jonka julkaisi Criterion Collection
Elokuvasta on käytetty Suomessa myös nimeä Kolmannen asteen yhteys - me emme ole yksin.
Kirja

Kolmannen asteen yhteys -niminen kirja julkaistiin suomeksi 1978 Steven Spielbergin nimellä. Kirja seuraa pieniä poikkeuksia lukuun ottamatta elokuvaa. Huomattavin ero on kohtaus, jossa Ron Neary käy DAX-lentotukikohdassa, riitelee ja löytää sähkökeskuksen. Hän sytyttää ja sammuttaa hallintorakennuksen huoneiden valoja siten että ikkunoista muodostuu ulospäin näkyvä sana UFO.
Elokuvan loppuhuipennuksen näyttämönä on Devils Tower Wyomingissä.
Kollaa ja Simo Häyhä -museo

| Kollaa ja Simo Häyhä -museo |
| --- | --- |
 Museorakennus kesällä 2024
Tyyppi:  Sotahistoriallinen museo, paikallismuseo 
Osoite:  Kuntalanraitti 32, 56710 Miettilä  
Sijainti:  Rautjärvi 
Kotisivut:  kollaa-simohayha-museo.fi 
Koordinaatit:  61°17′49″N, 29°12′11″E
 fiKollaa ja Simo Häyhä -museo 
  
Kollaa ja Simo Häyhä -museo on talvisodan Kollaan taisteluun ja erityisesti rautjärveläisiin Kollaan taistelijoihin sekä tarkka-ampuja Simo Häyhään liittyvä museo Rautjärven Miettilässä.
Sijainti

Kollaa ja Simo Häyhä -museo sijaitsee Rautjärven Miettilän historiallisella reservikasarmialueella, sairastupana toimineessa rakennuksessa. Etelästä eli Immolan suunnasta alueelle pääsee Niskapietilän museotietä, lännestä ja pohjoisesta sinne tulee valtatie 6:lta erkaneva Miettiläntie.
Toiminta

Museo aloitti toimintansa Kollaa -huoneina vuonna 1983 ja uudistettuna, nykymuodossaan, vuonna 2017. Museo on pääosin avoinna kesäaikaan (toukokuun lopulta elo-syyskuun vaihteeseen), muuten sopimuksen mukaan. Toiminnasta vastaa Kollaa ja Simo Häyhä -museon tukiyhdistys ry ja sen alainen museotoimikunta. Toimintaa vetää toiminnanjohtaja ja hänen apunaan oleva joukko vapaaehtoisia paikallisia sotahistorian harrastajia. Palkattua henkilökuntaa museolla ei ole.
Museo sai joulukuussa 2024 niin sanottua eduskunnan joululahjarahaa 50 000 euroa.
Näyttelyt

Museon perustivat 1980-luvun alussa rautjärveläiset talvisodan Kollaan taisteluiden veteraanit jättääkseen jälkipolville muiston heidän osuudestaan taisteluissa. Yläkerran näyttelyhuoneet on omistettu Kollaan taisteluhistorialle. Kartoin valokuvin ja esinein esitellään eri aikoina taisteluihin osallistuneiden joukkojen sotatoimia, pääasiassa Rautjärven miesten kannalta. Alakerran toinen huone esittelee rautjärveläisten Kollaan taistelijoiden historiaa. Esillä on erilaista pienesineistöä, jota museo saanut lukuisilta veteraaneilta ja heidän omaisiltaan.
Alakerran Simo Häyhä näyttely esittelee Simon elämän erivaiheita ja toimintaa niin rauhan kuin talvisodankin aikana. Esillä on runsaasti alkuperäisaineistoa. Hän tuli  erityisesti tunnetuksi toimistaan talvisodassa Kollaan rintamalla, jossa hän kaatoi merkittävän määrän vihollisia. Simo ampui M28-30 mallisella avotähtäimisellä sotilaskiväärillä tarkasti jopa yli 400 metriin.
Eteisnäyttely keskittyy Miettilän reservikasarmialueen historiaan aina 1700-luvun lopulta alkaen.
Uudessa Näyttelyhallissa on esillä sodan aikaista raskaampaa kalustoa. Sotasaaliina Neuvostoliiton joukoilta saatu 76RK27 -tykki ja 45mm panssarintorjuntakanuuna. Lisäksi hallissa on mm sekä Puna-armeijan että Suomen armeijan käyttämät Maxim -konekiväärit. Kotimainen on kolmijalalla, Puna-armeijan malli on ns Sokolov-jalustalla (pyörillä). Toisena tukiaseena on esillä kotimainen 81mm kranaatinheitin varusteineen. Talvisodan taistelijoita esittävät nuket on sijoitettu vitriiniin.
Museon ulkopuolella on Rautjärven Reserviupseereiden ja Reserviläisten yhteisillä talkoilla rakentama tykkiasema johon on sijoitettu toinen museon 76RK27 -tykeistä suorasuuntausammuntaan.
Julkaisut

Hannu Narsakka, Tulimyrsky Kollaalla : Rautjärven miehet talvisodan polttopisteessä, Rautjärvi: Kollaa- ja Simo Häyhä -museon tukiyhdistys ry, 2024 ISBN 978-952-94-8815-5
Simo Häyhä, Sotamuistojani : sotamuistoja Simo Häyhä 13.11.1939-13.3.1940, Rautjärvi: Kollaa ja Simo Häyhä -museon tukiyhdistys ry, 2018 (16 s.)
Aiheesta muualla

Tulimyrsky Kollaalla, Rautjärven miehet talvisodan polttopisteessä
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kollaa ja Simo Häyhä -museo (Q11872210)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: sotahistoriallinen museo, paikallismuseo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Rautjärvi
katuosoite: Kuntalanraitti 32, 56710 Miettilä
postinumero: FI-56710
koordinaatit: 61°17′48″N 29°12′10″E﻿ / ﻿61.296723°N 29.202696°E﻿ / 61.296723; 29.202696

Simo Häyhä näyttelyn tiloja
Rautjärveläisillee Kollaan taistelijoille omistettua näyttelyä
Kolmas linja

| Kolmas linja> Tredje linjen |
| --- | --- |
 Kolmatta linjaa kaakkoon.
Kaupunki:  Helsinki
Tieluokka:  katu
Alkupiste:  Hämeentie
Päätepiste:  Helsinginkatu
Kaistaluku:  kaksikaistainen
Katso myös:  Kolmas linja Commonsissa
Kolmannen linjan ja Suonionkadun risteys syksyllä 2012. Katsojasta pois päin jatkuu vasemmalle Suonionkatu ja oikealle Kolmas linja.
Kolmas linja (ruots. Tredje linjen) on katu Helsingissä osa-alueella Kallion kaupunginosassa. Se kulkee Linjojen osa-alueen halki Hämeentieltä Helsinginkadulle.
Noin 900 metriä pitkä kolmas linja on viidestä, keskenään samansuuntaisesta Linjoiksi nimetyistä kaduista pisin. Se on lähes suora ja pääasiassa ylämäkeä kaakosta luoteeseen, paitsi Alppi­kadun ja Helsingin­kadun välinen osuus, jossa on Helsingin­kadulle päin mentäessä jyrkkä ala­mäki. Tämä osuus on yksisuuntainen Alppikadun suuntaan.
Historia ja profiili > Nimen alkuperä

Kadunnimen kirjoitusasu on vaihdellut historian aikana. Vuonna 1887 nimenä oli 3dje Linjen ja sen suomenkielisenä vastineena 1890-luvun kartassa Kolmas Linja. Ruotsinkielinen nimi kirjoitettiin vuosina 1901–1909 muodossa 3 Linien ja vuonna 1909 vahvistettiin nimet III Linja – III Linjen. Kadunnimien tarkistusehdotuksessa vuonna 1927 nimi esitettiin muutettavaksi Aleksis Kiven kaduksi. Kaupunginvaltuusto ei kuitenkaan hyväksynyt esitystä; sen sijaan Fredriksperinkatu Alppiharjun ja Vallilan kaupunginosien rajalla nimettiin uudelleen Aleksis Kiven kaduksi. Kolmannen linjan nykyiset nimiasut ovat olleet käytössä vuodesta 1928.
Historia ja profiili > Rakennuksia

Kolmannen linjan ja Hämeentien risteyksessä sijaitsee yksi Kallion vanhimmista asuinkerrostaloista, Werner von Essenin piirtämä punatiiliverhoiltu talo vuodelta 1913. Kadun toisessa päässä sijaitsee Helsingin Diakonissalaitoksen rakennuksia. Castréninkadun ja Kolmannen linjan risteyksessä sijaitseva tontti oli pitkään tyhjänä, kunnes Helsingin evankelis-luterilaisten seura­kuntien seura­kunta­yhtymä rakennutti siihen massiivisen toimitalonsa. Harmaasävyinen toimitalo on Heikki ja Kaija Sirenin käsialaa vuodelta 1979.
Kuten kaikkialle Kallioon, myös Kolmannelle linjalle rakennettiin useita kerrostaloja 1950-luvun lopulta 1970-luvun alkuun ulottuvana ajanjaksona. Siihen asti katua reunustivat kaksikerroksiset puutalot ja muutama 1920- ja 1930-luvuilla rakennettu kivitalo. Kolmas linja 4:n virastotalo (Jouko Ylihannu ja Osmo Rissanen, 1971) purettiin asuinkerrostalon tieltä 2000-luvun alussa.
Historia ja profiili > Populaarikulttuurissa

Kolmas linja on tullut tunnetuksi Fredin esittämästä käännösiskelmästä ”Kolmatta linjaa takaisin”. Kuten useat Kallion kadut, myös Kolmas linja on ollut monien elokuvien ja televisiosarjojen näyttämönä.
Risteävät kadut

Kolmannen linjan kanssa risteävät kadut kaakosta luoteeseen:
Hämeentie
Porthaninkatu
Siltasaarenkatu
Suonionkatu
Castréninkatu
Wallininkatu
Alppikatu
Helsinginkatu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kolmas linja Wikimedia Commonsissa
Katunäkymä luoteeseen Wallininkadun suuntaan vuonna 1970.
Konnantattaret

| Konnantattaret |
| --- | --- |
 Isokonnantatar (Bistorta officinalis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Tatarkasvit Polygonaceae
Suku::  Konnantattaret Bistorta  (L.) Scop.
Katso myös
   Konnantattaret Wikispeciesissä   Konnantattaret Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Konnantattaret (Bistorta) on kasvisuku tatarkasvien (Polygonaceae) heimossa. Suvun lajeja käytetään monivuotisina koristekasveina.
Sukuun on kuvattu monia lajeja, joita on sijoitettu myös toisiin tatarsukuihin, kuten kosteikkotattariin eli ukontattariin (Persicaria) kuuluviksi. Lisäksi useiden lajien taksonominen sijainti on toistaiseksi epäselvä.
Lajeja

isokonnantatar (Bistorta officinalis)
nurmikonnantatar eli nurmitatar (Bistorta vivipara)
verikonnantatar (Bistorta amplexicaulis)
vuorikonnantatar (Bistorta affinis)
tappikonnantatar (Bistorta elliptica)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Konnantattaret (Bistorta)
Suomen Lajitietokeskus: Konnantattaret – Bistorta
ITIS: Bistorta (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q938953  Wikispecies: Bistorta  BioLib: 38813  CoL: 62FP3  EoL: 2880834  EPPO: 1BTTG  FNA: 104006  FoC: 104006  GBIF: 6390749  GRIN: 17084  iNaturalist: 72009  IPNI: 331755-2  IRMNG: 1036379  ITIS: 823763  NCBI: 137670  NZOR: e9c71775-72ff-4e2c-ba1d-72644f034132  Open Tree of Life: 885332  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:331755-2  Tropicos: 50271023  VASCAN: 1870  WFO: wfo-4000004686
Koltsovon kansainvälinen lentoasema

Koltsovon lentoasema eli Koltsovon kansainvälinen lentoasema (ven. Международный аэропорт Кольцово, Meždunarodnyi aeroport Koltsovo, IATA: SVX, ICAO: USSS) on miljoonakaupunki Jekaterinburgin kansainvälinen lentoasema Länsi-Siperiassa, Venäjän Sverdlovskin alueella. Lentoasema sijaitsee 16 kilometriä Jekaterinburgin keskustasta kaakkoon, hieman suurkaupungin kehätien ulkopuolella.
Lentoasemalla on kaksi matkustajaliikenteen käyttämää pääkiitotietä.
Säännöllisiä lentovuoroja kenttää käyttäen liikennöi yli 30:llä lentoyhtiöllä yli 80:een kohteeseen.
Historiaa ja nykypäivää

Jekaterinburgin Koltsovon lentoaseman sijainti Venäjällä.
Lentoasema avattiin vuonna 1928 sotilasilmailun tukikohtana ja muutettiin siviili-ilmailun käyttöön 10. heinäkuuta 1943. Vuonna 1993 lentoasemasta tuli Venäjän federaatiossa kansainvälinen.
Vuonna 2005 Koltsovo oli Venäjän viidenneksi suurin lentoasema ja siitä tuli lentoasemien kansainvälisen neuvoston jäsen. Vuonna 2006 lentoasemaa käytti 1 764 948 matkustajaa, ja rahtia kulki 15 519 tonnia. Vuonna 2007 oli matkustajamäärä 2 345 097, mikä merkitsi 32,9 %:n kasvua edelliseen vuoteen. Kasvu oli Venäjän lentoasemista vuoden suurin. Matkustajamäärässä samalle tasolle yllettiin vain Moskovan ja Pietarin lentoasemilla.
Koltsovoon avattiin uusi kansainvälinen terminaali (Terminaali B) joulukuussa 2005 ja kotimaan terminaali (Terminaali A) lokakuussa 2007. Rakennukset valmistuivat lopullisesti vuonna 2009. Noin 50 vuotta palvellut vanha terminaalirakennus muutettiin liikelentoterminaaliksi (VIP-terminaali). Se palvelee Matkustajatilojen elävöittämiseen haettiin keinoja nykytaiteesta. Tätä toteuttava art-Koltsovo -tavoiteohjelma oli Venäjän lentoasemilla ainutlaatuinen.
Uusi logistiikan keskus ja suuri rahtiterminaali ovat rakenteilla Koltsovon lentoasemalle. Kolmattakin kiitotietä on suunniteltu. Tuleva kiitotie mahdollistaisi liikennöinnin kaikilla laajarunkoisilla koneilla, joihin kuuluvat Boeing 747 ja Airbus A380.
Rautatieyhteys

Noin 300 metriä lentoaseman uusien terminaalien koillispuolella sijaitsee paikallisliikenteen juna-asema Aeroport Koltsovo.
Lentoyhtiöitä ja reittikohteita

Asemalla on 53 lentokonepaikkaa. Asema on Ural Airlines ja Aviacon Zitotrans -lentoyhtiöiden päätoimipaikka.
Aeroflot (Moskova-Šeremetjevo)
Aeroflot-Don (Adler/Sotši)
Armavia (Jerevan)
Austrian Airlines (Wien)
Czech Airlines (Praha)
Dalavia (Irkutsk, Habarovsk)
Finnair (Helsinki)
KrasAir (Krasnojarsk)
Lufthansa (Frankfurt)
Rossiya (Pietari)
S7 Airlines (Adler/Sotši, Moskova-Domodedovo)
Sky Express (Moskova-Vnukovo)
Tajik Air (Dušanbe, Khujand)
Transaero (Moskova-Domodedovo)
Turan Air (Baku)
Turkish Airlines (Istanbul-Atatürk)
UTair Aviation (Beloyarkyi, Hanti-Mansijsk, Irkutsk, Mahatškala, Nižnevartovsk, Nižni Novgorod, Novosibirsk, Surgut)
Ural Airlines (Adler/Sotši, Almaty, Bangkok-Suvarnbabhumi [kausittain], Barcelona, Dubai, Düsseldorf [kausittain], Iraklion [kausittain], Irkutsk, Lahore [tekninen välilasku], Larnaka [kausittain], Habarovsk, Kiova-Boryspil, Milano-Malpensa, Moskova-Domodedovo, München, Novosibirsk, Pietari, Praha, Pula [kausittain], Salzburg, Salehard, Samara, Simferopol [kausittain], Tel Aviv, Thessaloniki [kausittain], Tivat [kausittain], Ulan Bator, Vladivostok, Jerevan)
Uzbekistan Airways (Taškent)
Vladivostok Air (Habarovsk, Moskova-Vnukovo, Vladivostok)
Yamal Airlines (Salehard)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tranport in Yekaterinburg Wikimedia Commonsissa
Koltsovon lentoasema sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (venäjäksi) (koltsovo.ru)
Lentoaseman vanha päärakennus kunnostettuna. Nykyisin rakennus palvelee muun muassa liikelentoja ja VIP-vieraita.
Lentoasema lentokenttähotellin 5. kerroksen ikkunasta nähtynä
Kolmannen valtakunnan vieraana

| Kolmannen valtakunnan vieraana |
| --- | --- |
 Vuoden 2003 näköispainoksen kansikuva
Kirjailija:  Olavi Paavolainen
Kieli:  suomi
Genre:  reportaasi, essee
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  1936
Sivumäärä:  365 + kuvaliite 16 s.
Sarja: Pako pimeyteen -trilogia
Seuraava:  Lähtö ja loitsu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kolmannen valtakunnan vieraana on Olavi Paavolaisen kirjoittama reportaasi ja esseekokoelma natsi-Saksan poliittisesta tilanteesta vuodelta 1936. Teos koostuu useista esseistä, ja se muistuttaa matkapäiväkirjaa, kuten Paavolainen itse sitä esipuheessa kuvaa.
Kirjan synty

Paavolainen asui Saksan-vierailunsa aikana Travemünden saksalais-pohjoismaisessa kirjailijakodissa, johon hänet oli kutsuttu. Kirjailijakodissa asui useita muitakin ”pohjoisten kansojen edustajia” kaikista Pohjoismaista ja Saksasta. Hän kirjoittaa kirjassa, ettei se pyri olemaan selostus kansallissosialismista, vaan kokoelma hänen omista kokemuksistaan ja että lukija saa muodostaa itse oman kuvan kansallissosialistisesta maailmankuvasta. Hänen matkaseuranaan oli suomenruotsalainen kirjailija Göran Stenius, joka julkaisi omia kokoemuksiaan teoksessa Femte akten.
Teoksen vastaanotto ja käännökset

Teos sai loistavan vastaanoton niin kriitikoilta kuin lukijoiltakin. Sanomalehtiarvioita kirjasta julkaistiin kaikkiaan 62, ja kiittävästä yleislinjasta poikkesi vain Satakunnan Kansa. Lehden kirjallisuusarvostelija piti vastuuttomana, että Paavolainen vaikeni kansallissosialistisen järjestelmän sortotoimista.
Teos julkaistiin Ruotsissa vuonna 1937, ja se sai sielläkin loistavan vastaanoton. Käännöksen tekivät Bertel Gripenberg ja Stig Malmström. Saksassa kirja puolestaan aiheutti voimakkaan vastareaktion, ja Paavolainen katsoi saaneensa jonkinlaisen ”porttikiellon” Saksaan.
Max Jakobsonin mukaan Paavolainen saattoi myöhemmin esitellä kirjaansa profeetallisena varoituksena siitä, mihin Saksa oli Hitlerin johdolla menossa. Jakobsonin mielestä teos oli kuitenkin siten kirjoitettu, että jos Hitler olisi voittanut, Paavolainen olisi siinäkin tapauksessa voinut todeta olleensa oikeassa. Kirjailija Helvi Hämäläinen, jonka kanssa Paavolaisella oli suhde 1930-luvun lopulla, kertoi yli puoli vuosisataa myöhemmin julkaistussa elämäkerrassaan Ketunkivellä, että Paavolainen "tahtoi etukäteen kiinnittyä siihen ideologiaan, joka perisi maan, oli se sitten fasismi tai kommunismi."
Kirjallisuutta

Laamanen, Ville: Suuri levottomuus. Olavi Paavolaisen kulttuurinen katse ja matkat 1936–1939.  (Väitöskirja: Turun yliopisto, yhteiskuntatieteellinen tiedekunta)  Turku:  K&H, 2014.  ISBN 978-951-29-5632-6
Paavolainen, Olavi: Kolmannen valtakunnan vieraana. Rapsodia.  (Jyväskylä: Gummerus, 1936. – 6. painos. Helsingissä: Otava, 1975. ISBN 951-1-02166-4. – 7. painoksessa myös: Ja juhlien jälkeen: esseitä kansallissosialismista, toimittanut Paula Koskimäki, Olavi Paavolainen -projektin julkaisuja 3)  Otava, 1993.  ISBN 951-1-12883-3  – Näköispainos: Otava, 2003. ISBN 951-1-19162-4.
Aiheesta muualla

Lauri Viljanen: Kolmannen valtakunnan vieraana. Helsingin Sanomat 13.12.1936. (Kritiikin klassikot -sarja 16.11.2006, Internet Archive.)
Max Jakobson: Saappaiden julma totuus. Helsingin Sanomat 31.10.1993.
Antti Helin: Joukkohurmaa ja polvihousuja! Olavi Paavolainen Natsi-Saksassa. Kerran elämässä.
Jim Beaver

| Jim Beaver |
| --- | --- |
 Jim Beaver vuonna 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi:  James Norman Beaver Jr.
Syntynyt: 12. elokuuta 1950 (ikä 74)  Laramie, Wyoming
Ammatti:  Näyttelijä   Näytelmäkirjailija   Käsikirjoittaja
Puoliso:  Debbie Young (1973–1976) Cecily Adams (1989–2004)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1972–
Merkittävät roolit:  Whitney Ellsworth (Deadwood)   Bobby Singer (Supernatural)
Aiheesta muualla
www.lifesthatway.com
IMDb 
Elonet
James Norman ”Jim” Beaver, Jr. (s. 12. elokuuta 1950 Laramie, Wyoming) on yhdysvaltalainen näyttelijä, näytelmäkirjailija sekä elokuvakäsikirjoittaja. Yleisölle tunnetuin Beaver on Whitney Ellsworthina HBO:n sarjassa Deadwood ja Bobby Singerinä CW:n sarjassa Supernatural. Beaverin muistelmat, Life's That Way julkaistiin huhtikuussa 2009.
Elämäkerta > Nuoruus

Beaver syntyi Laramiessa Wyomingissa Dorothy Adell (o.s. Crawfod) ja James Norman Beaver seniorille (1924–2004). Beaverin isä oli ranskalaista ja englantilaista alkuperää ja hänen äitinsä on skotlantilaista, saksalaista alkuperää. Vaikka Beaverin vanhempien perheet olivat jo pitkään olleet Texasissa, Beaver syntyi Laramiessa, koska hänen isänsä oli valmistumassa Wyomingin yliopistosta. Palattuaan Texasiin, Beaver senior työskenteli kirjanpitäjänä ja kirkkoherrana Fort Worthissa, Crowleyssa, Dallasissa ja Grapevinessa. Suurimman osan nuoruudestaan Beaverin perhe asui Irvingissä, Texasissa. Beaver ja hänen kolme pikuusisartaan (Denise, Reneé ja Teddlie) kävivät kaikki Irvingin High Schoolia, mutta päätösvuotensa Beaver kävi Fort Worth Christian Academyssä, josta hän valmistui vuonna 1968. Vaikka Beaver esiintyikin kouluaikoinaan koulunäytelmissä, ei hän muuten näyttänyt erityistä kiinnostusta näyttelemistä kohtaan, vaikka olikin kiinnostunut kirjoittamisesta ja elokuvahistoriasta.
Elämäkerta > Armeija

Alle kahden kuukauden kuluttua valmistumisestaan Beaver ja useat hänen ystävänsä lähtivän Yhdysvaltain merijalkaväkeen. San Diegossa pidetyn peruskoulutuksen jälkeen Beaver koulutettiin radioteknikoksi. Hän palveli Twentynine Palmsin ja Camp Pendletonin tukikohdissa ennen siirtoaan ensimmäiseen merijalkaväen divisioonaan lähelle Đà Nẵngia, Etelä-Vietnamiin vuonna 1970. Beaver palveli aluksi radio-operaattorina, jonka jälkeen hän toimi varustepäällikkönä divisioonan kommunikointikomppaniassa. Beaver palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1971 ja kotiutettiin korpraalina (E-4), vaikka hän pysyikin aktiivisena aina vuoteen 1976 saakka.
Elämäkerta > Koulutus

Beaver palasi vuonna 1971 Irvingiin ja työskenteli hetken Frito-Layllä ennen pääsyään Oklahoman yliopistoon, jossa hän kiinnostui teatterista. Teatterillisen debyyttinsä Beaver teki näytelmässä The Miracle Worker, jossa hän esitti sivuosaa. Seuraavana vuonna Beaver siirrettiin Central Staten yliopistoon (nykyisin Oklahoman keskusyliopisto). Opiskeluaikoinaan Beaver ansaitsi elantonsa taksikuskina, elokuvaprojektorin käsittelijänä, tennisklubin huoltomiehenä sekä huvipuiston stunttimiehenä. Collegessa ollessaan Beaver alkoi kirjoittaa ja sai valmiiksi useita näytelmiä sekä ensimmäisen kirjansa. Beaver valmistui hyvin arvosanoin suullisen viestinnän linjalta vuonna 1975.