stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
BBC Television Shakespeare
Tuotantokaudet

| Kausi | Tuottaja | Näytelmät |
| --- | --- | --- |
| 1 | Cedric Messina | Romeo and Juliet (1978)  Richard II (1978)  As You Like It (1978)  Julius Caesar (1979)  Measure For Measure (1979)  Henry VIII (1979) |
| 2 | Cedric Messina | Henry IV Part One (1979)  Henry IV Part Two (1979)  Henry V (1979)  Twelfth Night (1980)  The Tempest (1980)  Hamlet (1980) |
| 3 | Jonathan Miller | The Taming of the Shrew (1980)  The Merchant of Venice (1980)  All’s Well That Ends Well (1981)  The Winter’s Tale (1981)  Timon of Athens (1981)  Antony and Cleopatra (1981) |
| 4 | Jonathan Miller | Othello (1981)  Troilus and Cressida (1981)  A Midsummer Night’s Dream (1981) |
| 5 | Jonathan Miller Shaun Sutton | King Lear (1982)  The Merry Wives of Windsor (1982)  Henry VI Part One (1983)  Henry VI Part Two (1983)  Henry VI Part Three (1983)  Richard III (1983)  Cymbeline (1983) |
| 6 | Shaun Sutton | Macbeth (1983)  The Comedy of Errors (1983)  The Two Gentlemen of Verona (1983)  Coriolanus (1984)  Pericles (1984) |
| 7 | Shaun Sutton | King John (1984)  Much Ado About Nothing (1984)  Love’s Labour’s Lost (1985)  Titus Andronicus (1985) |
Aiheesta muualla

Screenonline: BBC Television Shakespeare, The (1978-1985) (englanniksi)
BLNO

| BLNO |
| --- | --- |
Laji:  koripallo
Maa(t):   Norja
Perustettu:  2000
Joukkueita:  8
Eniten mestaruuksia:  Asker Aliens (5)
Sivusto:  basket.klubb.nif.no/BLNO
BLNO on Norjan koripallon miesten pääsarja. Sarjaa on pelattu kaudesta 2000–2001 lähtien. Sarjan voittaja on koripallon Norjan mestari.
Aiheesta muualla

BLNO (Arkistoitu – Internet Archive) (norjaksi)
BLNO Eurobasket.com (englanniksi)
Olga Romanoff

Olga Romanoff.
Olga Romanoff (8. huhtikuuta 1950 Lontoo) on englantilainen prinsessa, joka on Venäjän Romanov-keisariperheen jälkeläinen.
Perhe

Romanoffin vanhemmat ovat ruhtinas Andrei Aleksandrovitš Romanov ja Nadine McDougall. Andrei-isä ja hänen lähisukulaiset olivat vangittuina Krimin niemimaalla Venäjän sisällissodan aikana, mutta Britannian HMS Marlborough onnistui pelastamaan heidät, jonka jälkeen he pakenivat Englantiin. Sukunimi muutettiin tuolloin Romanov-muodosta Romanoff-muotoon. Andrei Romanov tapasi Englannissa Nadine McDougallin ja pariskunta avioitui ilman Britannian kuninkaallisen perheen lupaa, mikä johti siihen, ettei aviopari enää saanut kutsuja kuningashuoneen tilaisuuksiin.
Hänen isänäitinsä on suuriruhtinatar Ksenia Aleksandrovna Romanova, ja hänen isoisoisänsä on Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas Aleksanteri III. Venäjän keisari, Suomen suuriruhtinas Nikolai II on hänen isänäitinsä veli.
Hänen äidinäitinsä on Sylvia Borgström, joka oli kauppias, varakonsuli Carl Emil Borgströmin tytär. Kauppaneuvos Henrik Borgström on hänen isoäitinsä isoisä.
Elämä

Romanoff toimii Romanovin sukusäätiön puheenjohtajana.
Romanoffista povattiin kuningas Charles III:n puolisoa. Romanoff asuu Provenderin kartanossa Kentin kreivikunnassa. Provenderin kartanon osti Sylvia Borgströmin äiti Constance Patterson. Sylvia Borgström lahjoitti kartanon Andrei Romanoville ja Nadine McDougalille.
Romanoff on persoonaltaan epämuodollinen ja kapinallinen.
Ordnungspolizei

Saksan järjestyspoliisin ratsia Krakovassa tammikuussa 1941
Ordnungspolizein lippu
Ordnungspolizei eli Orpo (suom. järjestyspoliisi) oli Natsi-Saksan poliisivoimien haara vuodesta 1936 vuoteen 1945 asti. Osastoon kuuluvia poliiseja kutsuttiin myös nimellä Grüne Polizei (Vihreä poliisi) heidän käyttämiensä vihreiden univormujen vuoksi.
Ordnungspolizei perustettiin yhdistämään kuntien ja kaupunkien poliisivoimat, joita aiemmin oli johdettu varsin erillään osavaltiojaon pohjalta. Sen johtajana toimi Kurt Daluege.
Ordnungspolizeissa palvelevien SS:n jäsenten sallittiin käyttää SS-tunnuksia ja SS:n miekkaa palveluksessaan. SS-upseerikouluista valmistuneiden oli myös mahdollista päästä työhön Ordnungspolizein riveihin. Vuoden 1941 loppuun mennessä 30 prosenttia Ordnungspolizein jäsenistä oli myös SS:n jäseniä ja 66 prosenttia kansallissosialistisen työväenpuolueen jäseniä.
Itärintamalla

Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 mukana oli 11 640 Ordnungspolizein jäsentä ja 430 sen upseeria. Sen joukko-osastot jakautuivat edelleen seuraavasti:
Etelän armeijaryhmän mukana:
poliisirykmentti, jossa kolme pataljoonaa
poliisirykmentti "erikoistarkoituksiin (zum besonderen Verwendung )
ratsuväkiyksikkö toimintaan Ukrainassa
kolme jalkaväen yksiköihin liitettyä pataljoonaa
Keskustan armeijaryhmän mukana:
poliisirykmentti, jossa kolme pataljoonaa
kolme pataljoonaa yhteistyöhön turvallisuusdivisioonien kanssa
Pohjoisen armeijaryhmän mukana:
poliisirykmentti, jossa kolme pataljoonaa
kolme pataljoonaa yhteistyöhön turvallisuusdivisioonien kanssa
kaksi pataljoonaa Ostlandin valtakunnankomissariaattia varten
poliisipataljoona, jossa neljä komppaniaa, yhteistyöhön Einsatzgruppen-yksiköiden kanssa (yksi komppania kussakin)
Ordnungspolizein tärkeimpiä tehtäviä miehitysalueilla olivat rintaman taakse jääneiden vihollisten, rikollisten ja poliittisten tekijöiden tuhoaminen, sotataloudelle tärkeiden paikkojen ja liikennevälineiden suojaaminen sekä sotavankien valvonta ja kuljetus. Einsatzgruppen-yksiköiden mukana toimivat yksiköt osallistuivat juutalaisten, kommunistipuolueen johtohenkilöiden ja muiden natsi-ideologian "ali-ihmisiksi" määrittelemien ryhmien tuhoamiseen. Ordnungspolizein yksiköille ei Neuvostoliiton alueella toimittaessa yleensä annettu selkeitä määräyksiä, vaan johtajien annettiin tulkita annettu ohjeistus oman ideologisen näkökantansa mukaisesti, joka tuossa vaiheessa oli pitkälti hallinnon mielen mukainen.
Ordnungspolizein 309. pataljoona osallistui majuri Ernst Weisin johdolla heinäkuussa 1941 Białystokissa paikallisen gheton tuhoamiseen, jossa kuoli noin 2 000–2 200 juutalaista. Useat pataljoonan jäsenet joutuivat vuosina 1967–1968 tapauksen johdosta oikeuteen Länsi-Saksassa.
Kirjallisuutta

Browning, Christopher: Ordinary Men: Reserve Police Battalion 101 and the Final Solution in Poland.  Harper Perennial, 2017.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ordnungspolizei Wikimedia Commonsissa
Begoña Palacios

Maria Begoña Palacios Rios (28. joulukuuta 1941 México – 1. maaliskuuta 2000 México) oli meksikolainen näyttelijä. Hän meni vuonna 1965 naimisiin Sam Peckinpahin kanssa. Suhde oli myrskyisä, sillä parin tiet erkanivat kolmesti. Parille syntyi Lupita-tytär. Palacios kuoli maksasairauteen.
Palaciosilla oli runsaasti elokuvarooleja varsinkin 1960-luvulla. Hän esiintyi myös televisiossa.
Aiheesta muualla

Begoña Palacios Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pan-vihreä liitto

Pan-vihreä liitto (kiin.: 泛綠聯盟; pinyin: Fànlǜ liánméng) on taiwanilainen poliittinen liitto, jonka suurin jäsen on maata hallitseva Demokraattinen edistyspuolue.
Liitto profiloituu Kuomintang-johtoisen pan-sininen liiton vastustajana ja on nostanut tasaisesti kannatustaan 2000-luvulta alkaen. Pan-vihreä liitto on myös pyrkinyt edistämään taiwanilaisen identiteetin eriyttämistä kiinalaisesta ja sen jäsenet vastustavat yhdistymistä Manner-Kiinan kanssa.
Liiton jäsenpuolueet ovat:
| Puolue | Johtaja | Poliittinen kirjo |
| --- | --- | --- |
| Demokraattinen edistyspuolue | Tsai Ing-wen | keskusta-vasemmisto |
| Taiwanin valtionrakennuspuolue | Chen Yi-chi | vasemmisto |
| Taiwanin solidaarisuusunioni | Liu Yi-te | vasemmisto |
| Taiwanin perustuslain liitto | Huang Qianming | – |
Aiemmin myös Taiwanin itsenäisyyspuolue kuului koalitioon.
Pakilan ala-asteen koulu

| Pakilan ala-aste |
| --- | --- |
 Koulun alapiha elokuussa 2014.
Sijainti:  Halkosuontie 88, 00660 Helsinki
Tyyppi:  peruskoulu
Perustettu:  1954
Rehtori:  Satu Viemerö
Luokat:  1–6
Oppilaita:  n. 500
Verkkosivut
Pakilan ala-asteen koulu on peruskoulu Helsingin Länsi-Pakilassa. Opiskeltavia kieliä ovat saksa, ruotsi ja englanti. Koulu on musiikkipainotteinen, ja painotettu opetus alkaa 3. luokalta ja päättyy 6. luokalle. Painotukseen edellytetään soveltuvuuskoe.[lähde? ] Oppilaita koulussa on noin 500. Koulun rehtorina toimii Satu Viemerö.
Koulurakennuksen on suunnitellut Jorma Järvi, ja se valmistui vuonna 1954. Pakilan yläaste sijaitsee ala-asteen läheisyydessä, saman pyörätien varrella.
Aiheesta muualla

Koulun kotisivut
Blogi Reppukansa-tiedotteista
Pan (Dragon Ball)

Pan on Akira Toriyaman luoma kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy Dragon Ball Z-, Dragon Ball GT- ja Dragon Ball Super -animesarjoissa. Ensimmäisen kerran sarjassa hän esiintyy Buu-saagan lopussa, jaksossa numero 288. Hänen roolinsa on huomattavasti merkittävämpi Dragon Ball GT -sarjassa.
Pan on Gohanin ja Videlin ainoa lapsi ja siten hän on myös neljäsosa-saiyalainen. Pan osallistuukin jo viisivuotiaana maailmanmestaruusturnaukseen, jossa iästään huolimatta pärjää hyvin. Hän on myös myöhemmin kiinnostunut taistelulajeista ja on Dragon Ball GT -sarjan merkittävimpiä naispuolisia taistelijoita. Siitä huolimatta hänen ei nähdä saavuttavan sarjassa esimerkiksi kykyä muuttua supersaiyalaiseksi. Pan tulee olemaan isossa roolissa vuonna 2022 ilmestyvässä Dragon Ball Super: Super Hero -elokuvassa.
Pan-pan

Pan-pan on kansainvälisessä radioliikenteessä käytettävä kutsu, joka tarkoittaa pakkotilaa. Pan-pan-termi on erillinen mayday-termistä, joka tarkoittaa hätätilaa. Pan-pan-termiä käytetään, kun laivaan, lentokoneeseen tai muuhun kulkuvälineeseen tai sen matkustajiin ei kohdistu välitöntä uhkaa, mutta pakkotilaan tulee kuitenkin pian reagoida. Pan-pan ilmaisee mahdollisille pelastajille että on turvallisuusongelma (hätäpalveluille ja muille alueen kulkuvälineille), mutta ”mayday” ilmaisee esimerkiksi koneen putoamisen tai uppoamisen tapahtuvan juuri nyt ja pelastusavun tarpeen olevan välitön.[lähde? ]
Ouma Laouali

Ouma Laouali, kuva lokakuulta 2015.
Ouma Laouali (1987) on Nigerin ilmavoimien lentäjä ja Nigerin ensimmäinen naispuolinen sotilaslentäjä. Sotilasarvoltaan hän on luutnantti.
Laouali on Yhdysvaltain kouluttama. Hän teki maansa historiaa lentämällä sotilaskonetta 21. lokakuuta 2015. Lento oli osa operaatiota, jolla taisteltiin Boko Haramia vastaan. Hän lensi Cessnaa, joka oli saatu Yhdysvaltojen hallituksen lahjoituksena. Lentokone kuului Yhdysvaltain kaikkiaan 24 000 000 dollarin arvoiseen tukeen Nigerin valtiolle. Laoualin päätehtävänään oli ilmatiedustelu.
Pakilan satakieli

| Pakilan satakieli Erkki Junkkarinen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1974
 Formaatti: LP-levy, C-kasetti
 Tyylilaji: tango, humppa, iskelmä
 Kesto: 34.59
 Levy-yhtiö: PSO
Erkki Junkkarisen muut julkaisut
| Konkaritanssit 1972 | Pakilan satakieli 1974 | Ruusuja hopeamaljassa 1975 |
Pakilan satakieli on Erkki Junkkarisen albumi vuodelta 1974. Junkkarinen sai tästä albumista yhden kultalevyistään. Levyllä on Junkkarisen uusi tulkinta ensimmäisestä menestyskappaleestaan Yksinäinen harmonikka. Kappaleet on sovittanut Pauli Granfelt, joka johtaa levyllä soittavaa orkesteria. Junkkarinen piti levyn julkaisemisen aikaan 25-vuotistaiteilijajuhlansa Helsingin Kulttuuritalossa. Levyn nimi viittaa Junkkarisen vihellystaitoon ja hänen silloiseen asuinpaikkaansa Helsingin Pakilaan. Albumin kappaleista Yksinäinen harmonikka ja Keinumorsian on julkaistu lisäksi erikseen singlelevyllä.
Kappaleet

Yksinäinen harmonikka – 3.10
Koivu ja tähti – 3.02
Vain kerran – 2.43
Danakil – 2.21
Minne häipyivät silmät tummat – 2.56
Iltapilviä – 3.41
Aropaimen – 2.29
Yli pustan – 2.42
Ilta Myllykylänjärvellä – 3.03
Keinumorsian – 3.23
Iltasella kuljeskelen – 2.40
Kuin marmorikivi – 2.44
Osarseph

Osarseph (myös Osarsiph) on perimä­tiedon mukaan muinais­egyptiläinen pappi, jonka elämässä on nähty yhteisiä piirteitä Raamatun Mooseksen kanssa. Ptolemaiosten hallitsija­suvun aikainen egyptiläinen historioitsija Manetho (200-luvulla eaa) kertoi hänestä teoksessaan Aigyptiaca. Manethon teos ei ole säilynyt, mutta siitä on useita lainauksia ajanlaskumme ensimmäisellä vuosisadalla eläneen juutalaisen historioitsija Josephuksen teoksissa.
Manethon mukaan Osarseph oli egyptiläinen luopiopappi, jonka johdolla spitaaliset ja muut hyljeksityt henkilöt kapinoivat faarao Amenofista vastaan. Tällöin faarao joutui poistumaan maasta, ja Osarsephin johtama kapinallisjoukko yhdessä hyksojen kanssa sai Egyptissä aikaan suurta tuhoa ja syyllistyi moniin pyhäinhäväistyksiin Egyptin jumalia vastaan, ennen kuin Amenofis palasi ja karkotti heidät. Tarinan lopuksi Osarseph muutti nimensä Moosekseksi.
On paljon väitelty siitä, mihin historialliseen tapahtumaan, jos mihinkään, kertomus Osarsephista liittyy. Tarina on yhdistetty ajan­laskuamme edeltäneiden vuosisatojen juutalais­vastaiseen propagandaan, ja sitä on pidetty kuvauksena israelilaisten Egyptistä lähdöstä eli exoduksesta egyptiläisten näkö­kulmasta katsottuna. Egyptologi Jan Assmann on kuitenkin arvellut, ettei kertomus liity mihinkään yhteen ainoaan historialliseen tapahtumaan tai henkilöön, vaan siinä on sekoitettu keskenään useista eri tapahtuma­sarjoista säilyneet kertomukset, huomattavimpana niistä  Akhenatenin (Amenofis IV:n) uskonnolliset uudistukset.
Kertomus

Josephuksen teoksessa Apionia vastaan (Contra Apionem)  on kaksi pitkää lainausta Manethon teoksesta Aigyptiaca. Ensimmäinen näistä on Manethon kuvaus hyksojen karkotuksesta, jonka jälkeen he olisivat asettuneet Juudeaan ja perustaneet sinne Jerusalemin kaupungin. Tästä Josephus päätteli, että Manethon hyksot olisivat olleet samoja kuin Mooseksen aikaiset israelilaiset, vaikka Manetho itse ei tällaista samastusta tehnytkään.
Toinen Josefuksen lainaama kohta käsittelee noin kaksisataa vuotta myöhempiä tapahtumia, ja siinä kerrotaan Osarsephista. Josephuksen mukaan Manetho kuvasi Osarsephin tyrannimaisena Osiriksen ylipappina Heliopoliissa. Faarao Amenofis halusi nähdä jumalat, mutta kyetäkseen siihen hänen oli ensin pitänyt puhdistaa Egypti spitaalisista ja muista saastaisina pidetyistä henkilöistä määräämällä heistä 80 000 töihin kivenlouhimoihin ja sulkemalla heidät sen jälkeen Avarisiin, hyksojen entiseen pääkaupunkiin Niilin suiston itäosassa. Josefuksen tarinan mukaan  Osarseph nousi siellä heidän johtajakseen, käski heidän luopua jumalten palvonnasta ja syödä pyhien eläinten lihaa. Sen jälkeen he kutsuivat Osarsephin johdolla hyksot takaisin Egyptiin, yhdessä heidän kanssaan karkottivat Amenofiksen ja hänen poikansa Ramseksen maanpakoon Nubiaan, hallitsivat Egyptiä 13 vuotta ja harjoittivat uskonnollista sortoa. Kaupungit ja temppelit hävitettiin, jumalien kuvat tuhottiin, pyhäköt muutettiin keittiöiksi ja pyhät eläimet paistettiin nuotioilla. Amenophis ja Ramses palasivat ja karkottivat spitaaliset ja hyksot ja palauttivat Egyptin vanhan uskonnon. Kertomuksen lopulla Manetho mainitsee Osarsephin ottaneen nimen Mooses.
Tulkinnat

Tarinaa on tulkittu kolmella ensimmäisellä tavalla. Ensinnäkin sen takana saattaa olla hämärtynyt muisto Akhenatenin hallitsija­kaudesta eli Amarna-kaudesta, toiseksi se saattaa viitata hyksoihin, tai kolmannen tulkinnan mukaan se on juutalais­vastaista propagandaa. Useille selityksille voidaan esittää perusteita: Amenofis (Amenhotep) todella oli faarao Akhenatenin edeltäjän nimi (ja myös Akhenatenin alkuperäinen nimi), ja myös ristiriitojen uskonnollinen luonne voisi hyvinkin viitata hänen uskonnollisiin uudistuksiinsa. Toisaalta kertomuksessa mainittu kaupungin nimi Avaris ja mahdollisesti myös nimi Osarseph voivat viitata hyksojen valtakauteen, mutta kertomuksen juoni selvästikin muistuttaa toista Mooseksen kirjaa ikään kuin nurin­niskoin käännettynä, jolloin se saattaa juutalaiset kielteiseen valoon. Mikään teorioista ei kuitenkaan selitä kertomuksen kaikkia yksityis­kohtia. Egyptologi Jan Assmann on väittänyt, ettei tarinalla ole mitään yhtä tiettyä alkuperää vaan että se perustuu kansan­omaiseen perimä­tietoon, jossa on sekoitettu useita historiallisia kokemuksia, erityisesti hyksojen ja Amarna-ajalta. On esitetty myös teoria, jonka mukaan Osarseph olisi sama henkilö kuin syyrialais­syntyinen varain­hoitaja Bay, joka tavoitteli Egyptin kruunua 19. dynastian, mutta teoria on yleisesti hylätty. Todistamaton on myös teoria, jonka mukaan nimi Osarseph olisi yhdistelmä Egyptin Osiris-jumalan nimestä ja raamatullisesta henkilönnimestä Joosef.
Eräät nykyiset tutkijat ovat arvelleet, että kertomus Osarsephista tai vähintäänkin se kohta, jonka mukaan hän olisi vaihtanut nimensä Moosekseksi, olisi lisätty Manethon alku­peräiseen teokseen jälkeenpäin, vasta viimeisellä vuosisadalla ennen ajanlaskuamme, jolloin Egyptissä vallitsi laajalle levinnyt juutalais­vastainen mieliala. Osarsephia lukuun ottamatta Manethon teoksessa ei mainita juutalaisia lainkaan. Jos se sen sijana kuuluu Manethon alku­peräiseen Egyptin historiaan, kuten monet tutkijat uskovat, voidaan kysyä, mistä hän oli saanut tietoa asiasta, sillä heprealaisen Tooran ja myöskään toisen Mooseksen kirjan kreikan­kielistä käännöstä Septuagintaa ei hänen aikanaan vielä ollut. Sen vuoksi on oletettu, että hän olisi saanut tietoa suullisesti todennäköisesti joltakulta juutalaiselta tai mahdollisesti jostakin muutoin tuntemattomasta, Septuagintaa vanhemmasta käännöksestä.
Batagur trivittata

| Batagur trivittata |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Kilpikonnat Testudines
Alalahko::  Pystytaivuttajat Cryptodira
Heimo::  Geoemydidae
Alaheimo::  Geoemydinae
Suku::  Batagur
Laji::  trivittata
Kaksiosainen nimi
 Batagur trivittata  (Duméril & Bibron, 1835) 
Katso myös
   Batagur trivittata Wikispeciesissä   Batagur trivittata Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Batagur trivittata on harvinainen aasialainen kilpikonnalaji.
Sen kilpi voi olla 58 cm pitkä. Aikuiset sukupuolet ovat eri väriset.
Sen levinneisyysalue ulottui aiemmin koko  Ayeyarwady-Chindwin-jokiverkostoon, mutta viime aikoina sitä on tavattu vain Chindwin-joen yläjuoksulla Myanmarissa. Sen munia on kerätty tunnetuilta lisääntymispaikoilta, ja aikuisia ja nuoria on pyydystetty ravinnoksi ja myyntiin muualle Aasiaan. Nyttemmmin kullankaivuu ja vesivoimalat uhkaavat lajin lisääntymispaikkoja. Lisäksi metsäkato on huonontanut jokiveden laatua. IUCN on luokitellut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi.
Batagur trivittata -lajin luultiin välillä kuolleen sukupuuttoon, kunnes 2001 löytyi vastatapettu yksilö Myanmarista ja elävä yksilö villieläintorilta Kiinasta. Vuonna 2020 tunnettiin viisi tai kuusi vapaana elävää naarasta ja kaksi koirasta. Lajin tulevaisuutta on kuitenkin pyritty turvaamaan  kasvattamalla poikasia vankeudessa 20 vuoden aikana.
Batagur dhongoka

| Batagur dhongoka |
| --- | --- |
 Vastakuoriutunut poikanen suojelualueella Intiassa.
Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Kilpikonnat Testudines
Alalahko::  Pystytaivuttajat Cryptodira
Heimo::  Geoemydidae
Alaheimo::  Geoemydinae
Suku::  Batagur
Laji::  dhongoka
Kaksiosainen nimi
 Batagur dhongoka  (Gray, 1834) 
Katso myös
   Batagur dhongoka Wikispeciesissä   Batagur dhongoka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Batagur dhongoka on harvinainen aasialainen kilpikonnalaji.
Naaraan kilpi kasvaa enimmillään 48 cm pitkäksi, koiras jää alle 30-senttiseksi. Kilpi on oliivinvihreä, ja siinä on kolme mustaa raitaa. Sen sieraimista silmien yli kulkee kapea kermanvaalea juova.
Batagur dhongoka elää suurissa joissa Gangesissa ja Brahmaputrassa. Sen levinneisyysalue ulottuu Intiasta Bhutaniin ja Bangladeshiin. Sekä munia että aikuisia yksilöitä käytetään ruokana. Vaikka populaation koosta ei ole tarkkoja tilastoja, lajin katoaminen ruokamarkkinoilta ja asuinseuduksi sopivan jokiympäristön muutos viittaavat kannan  nopeaan vähenemiseen. IUCN on luokitellut lajin äärimmäisen uhanalaiseksi.
Onnen oikkuja

| Onnen oikkuja> Pursuit of Happiness |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Putch
Käsikirjoittaja:  John Robert Zaring
Tuottaja:  Alex Hyde-White Darryl Taja John Robert Zaring
Säveltäjä:  Alexander Baker Clair Marlo
Kuvaaja:  Ross Berryman
Leikkaaja:  Vanick Moradian
Pääosat:  Frank Whaley Annabeth Gish Amy Jo Johnson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Martindale Group LLC
Ensi-ilta:  2001
Kesto:  93 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Onnen oikkuja (engl. Pursuit of Happiness) on vuonna 2001 ensi-iltansa Palm Springsin kansainvälisessä elokuvajuhlissa saanut yhdysvaltalainen romanttinen komedia. Elokuvan ohjasi John Putch ja käsikirjoitti John Robert Zaring, joka myös tuotti elokuvan. Pääosassa esiintyivät Frank Whaley, Annabeth Gish ja Amy Jo Johnson.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Frank Whaley  | … |  Alan   |
|  Annabeth Gish  | … |  Marissa   |
|  Amy Jo Johnson  | … |  Tracy   |
|  Patrick Van Horn  | … |  Mike   |
|  Cress Williams  | … |  Ace   |
|  Liz Vassey  | … |  Renee   |
|  Alex Hyde-White  | … |  Paul   |
|  Dawn Eason  | … |  Janet   |
|  Jenn Gross  | … |  Sally   |
|  Jean Stapleton  | … |  Lorraine   |
|  Adam Baldwin  | … |  Chad Harmon   |
Bas-Rhin

Bas-Rhin oli Ranskan departementti numero 67, joka oli nimetty Reinjoen mukaan. Se sijaitsi Itä-Ranskassa Grand Est -hallintoalueella. Departementti oli pinta-alaltaan 4 755 neliökilometriä, ja siellä oli 1 121 407 asukasta (2016). Bas-Rhinin pääkaupunki oli Strasbourg. Bas-Rhin oli jaettu edelleen seitsemään arrondissementtiin, 44 kantoniin ja 526 kuntaan.
Bas-Rhin oli yksi 83 departementista, jotka syntyivät Ranskan vallankumouksen yhteydessä 4. maaliskuuta 1790. Bas-Rhin muodostettiin Alsacen provinssin pohjoisosasta. Departementti oli osa Saksaa vuosina 1871−1918 ja 1940−1945.
Bas-Rhin ja Haut-Rhin yhdistyivät 1. tammikuuta 2021 Collectivité européenne d’Alsace -nimiseksi alueeksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bas-Rhin Wikimedia Commonsissa
Bas-Rhinin departementin kotisivut (ranskaksi)
Osallistuva budjetointi

Osallistuva budjetointi on demokraattisen keskustelun ja päätöksenteon prosessi. Taustalla on ajatus osallistuvasta demokratiasta, jossa tavalliset ihmiset päättävät, miten kunnan tai valtion käytössä olevia julkisia varoja jaetaan ja käytetään. Osallistuva budjetointi antaa ihmisille mahdollisuuden määritellä, keskustella ja priorisoida julkisia kulutuskohteita. Samalla se antaa ihmisille valtaa tehdä todellisia päätöksiä ja päättää, kuinka rahaa käytetään.
Ensimmäistä kertaa osallistuvaa budjetointia, jossa asukkailla oli suoraa budjettivaltaa, käytettiin Porto Alegren kaupungissa Brasiliassa vuonna 1989. Sen jälkeen osallistuvan budjetoinnin menetelmiä on käytetty ja edelleen kehitetty sadoissa kaupungeissa muun muassa Venezuelassa, Kanadassa, Espanjassa, Ranskassa, Chilessä ja Isossa-Britanniassa.
Osallistuva budjetointi Suomessa

Keväällä 2012 Sitra kokeili osallistuvan budjetoinnin menetelmiä demokratiahankkeiden kiihdyttämiseen tarkoitetun rahoituksen jakamisessa. Kokeilun jatkona Helsingin kaupunginkirjasto järjesti loppuvuonna 2012 kolmen työpajan sarjan, jossa kirjaston asiakkaat pääsivät päättämään 100 000 euron kohdentamisesta tulevan keskustakirjaston toiminnan suunnittelua ennakoivista pilottihankkeista.
Helsingin kaupunki laati keväällä 2012 selvitystä osallistuvan budjetoinnin toteutusmahdollisuuksista Helsingissä. Selvityksen pohjalta valmisteltiin esitys osallistuvan budjetoinnin kokeilusta. Esityksen perusteella Helsingin Nuorisoasiankeskus Ruuti on toteuttanut Osallistuvan budjetoinnin hankkeen vuonna 2013.
Myös Tampereen Tesomassa on kokeiltu osallistavaa budjetointia.
Osallistuva budjetointi maailmalla

Yksi suurimmista osallistuvan budjetoinnin projekteista toteutettiin New Yorkissa lokakuun 2011 ja huhtikuun 2012 aikana. Noin 6000 ihmistä osallistui äänestykseen yhteisöllisesti tuotetuista alueiden kehittämisehdotuksista.