Sergei Okulov
Routavuosien koettelemuksia > Karjalan Veljeskunta

Koska Sortavalan Evankelinen Seura oli uskonnonvapauslain myötä aloittanut aggressiivisen luterilaistamiskampanjan kaikkialla Karjalassa, arkkipiispa Sergij ja hänen apulaisensa pappismunkki (1909 arkkimandriitta) Kiprian päättivät, että sen torjumiseksi tarvitaan voimaperäistä sisälähetystyötä myös ortodoksien puolelta.
Tätä varten Uhtualla pidettiin 10.-13. joulukuuta/27. marraskuuta - 1. joulukuuta 1906 (vanhaa/uutta ajanlaskua) kokous, johon ottivat osaa niin Sergij kuin Arkangelin alueen piispakin. Lisäksi paikalla oli runsaasti maallikkoja.
Kokouksessa käytettiin värikkäitä puheenvuoroja; esimerkiksi kun muuan venäläinen kauppias vaati, että
»Venäjän keisarin alaisina Venäjän alueella pitää käyttää vain venäjää»
- tällöin isä Kiprian joutui muistuttamaan, että keisarin alaisina elää monia erikielisiä kansanheimoja, joille toimitetaan palveluksia kielellä jota ymmärtävät.
Rovasti Sergei Solntsevin mukaan ajatus tyydytti lähes kaikkia. Vastauksena esitetyt yksittäiset ehdotukset pakkovenäjänkielistämisestä torjuttiin ehdottomasti.
Papisto piti lisäksi suljetun kokouksen, jossa päätettiin että siellä missä kansa tahtoo
käytetään paikallista kieltä. Papiston olisi siis osattava suomea, ja siksi päätettiin ehdottaa että Uhtuan kirkollinen kansakoulu muutetaan kuusiluokkaiseksi ja siellä annettaisiin koulutusta sisälähetystyöhön ja pienten lasten opetukseen. Näin saataisiin opettajia elintärkeisiin kiertokouluihin. Lisäksi päätettiin perustaa veljeskuntaverkosto tekemään 
sisälähetystyötä ja vastustamaan luterilaistamista. Kunkin osaston esimiehenä olisi paikallinen seurakuntapappi.
Karjalan Veljeskunta perustettiin varsinaisesti kokouksessa 20.-24./7. - 11. tammikuuta 1907 (vanhaa/uutta ajanlaskua) Aunuksen Viteleessä.
Tällöin päätettiin suosia palveluskielenä ensisijaisesti slaavia mutta suomeakin voitaisiin käyttää tarpeen vaatiessa. Isä Kiprian päätti opetella suomen kielen perusteellisesti voidakseen tehdä työnsä kunnolla. Myös muut Karjalan Veljeskuntaan kuuluvat tai liittyvät papit saivat käskyn opetella joko suomen tai ainakin karjalan kielen kunnolla. Säännöt valmistuivat pikaisesti ja synodi hyväksyi ne 23./10. elokuuta samana vuonna. Toiminta lähtikin vauhdilla käyntiin.
Arkkimandriitta Kiprian vihittiin Sortavalan apulaispiispaksi vuonna 1913.
Pyhä synodi oli vahvistanut Karjalan Veljeskunnan säännöiksi sen, että tarkoituksena oli ennen muuta toimia ortodoksisuuden ja kirkollis-kansallisten päämäärien toteuttamiseksi. Tätä varten Veljeskunta saarnasi Jumalan sanaa ortodoksisten karjalaisten keskuudessa karjalan, slaavin, venäjän ja suomen kielillä sekä levitti rukouskirjoja ja muuta tarpeellista kirjallisuutta. Lisäksi avustettiin paikallisia pappeja mm. juhlien järjestelyssä sekä harjoitettiin hyväntekeväisyyttä, mm. tuettiin vähävaraisia kirkkoja ja tsasounia, järjestettiin laulukursseja sekä autettiin köyhiä.
Karjalan Veljeskunnan toiminta hiljeni tuntuvasti apulaispiispa Kiprianin kuollessa yllättäen 18. kesäkuuta 1914 vatsakalvontulehdukseen Pietarissa; varsinaisesti Veljeskunnan lakkautti Suomen senaatti päätöksellään vuonna 1918; kirjavarastot siirtyivät vuonna 1921 arkkipiispan päätöksellä PSHV:lle ja Veljeskunnan koulurakennukset Raja-Karjalan kunnille tavallisiksi kouluiksi.