stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Komulanköngäs

Komulanköngäs on Hyrynsalmella sijaitseva kaksihaarainen vesiputous ja puromylly. Se sijaitsee Lauttajärvestä lähtevässä Syväjoessa.
Komulanköngäs on Museoviraston luetteloima RKY 2009 -kohde. Könkään alkuperäinen mylly oli 1600-luvulta ja nykyinen on rakennettu 1900-luvun alussa. Mylly on ollut toiminnassa 1980-alkupuolelle saakka.
Komulanköngäs sijaitsee UKK-vaellusreitin varrella, ja sen lähelle pääsee myös autolla.
Komutš

Komutšin alkuperäiset viisi jäsentä: Ivan Brušvit, Prokopi Klimuškin, Boris Fortunatov, puheenjohtaja Vladimir Volski ja Ivan Nesterov.
Perustuslakia säätävän yleisvenäläisen kansalliskokouksen jäsenten komitea (ven. Комите́т чле́нов Всеросси́йского Учреди́тельного собра́ния, Komitet tšlenov Vserossijskogo Utšreditelnogo sobranija) eli Komutš (Комуч) oli Venäjän sisällissodan alkuvaiheessa Samarassa 8. kesäkuuta 1918 perustettu vastavallankumouksellinen hallitus, joka julistautui Venäjän lailliseksi hallitukseksi bolševikkien kansankomissaarien neuvoston sijasta.
Komutšin perustivat sosialistivallankumoukselliset, jotka olivat olleet enemmistönä syksyllä 1917 valitussa ja bolševikkien tammikuussa 1918 hajottamassa perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa. Komitean oli nimensä mukaisesti tarkoitus edustaa perustuslakia säätävää kansalliskokousta kunnes se saataisiin uudelleen koolle. Se perustettiin Samaraan, jonka sosialistivallankumouksellisia tukeva Tšekkoslovakian legioona oli juuri vallannut bolševikeilta. Aluksi komiteassa oli vain viisi jäsentä ja sen ensimmäisenä puheenjohtajana toimi melko tuntematon Vladimir Volski. Komiteaan liittyi kesän ja syksyn aikana lisää edustajia ja syyskuussa 1918 sen jäsenmäärä oli jo 97. Komutš perusti oman kansanarmeijan ja hallitsi muutaman kuukauden ajan laajaa aluetta keskisellä Venäjällä. Laajimillaan sen alaisuudessa olivat koko Samaran ja Ufan kuvernementit sekä suuria osia Saratovin, Simbirskin, Kazanin ja Vjatkan alueista.
Koko Venäjän laillisena hallituksena esiintynyt Komutš julisti uudelleen voimaan bolševikkien kumoamia kansalaisvapauksia ja palautti takavarikoidut maat talonpojille. Se näyttäytyi edistyksellisempänä ja radikaalimpana kuin myöhemmät valkoisten hallitukset Venäjällä ja jopa käytti tunnuksenaan punalippua. Vaikka Komutš esiintyi perustuslakia säätävän kansalliskokouksen nimissä, itse kansalliskokousta ei kutsuttu uudelleen koolle eikä sen puhemiehelle Viktor Tšernoville annettu valtaa, vaikka hän saapuikin Samaraan. Menševikkien puoluejohto kieltäytyi antamasta avointa tukea Komutšille, mutta puolueen keskuskomitean jäsen Ivan Maiski liittyi siihen omin lupinensa.
Komutš lähetti edustajia Ufassa syyskuussa 1918 järjestettyyn valtakunnankokoukseen, jossa se yhdisti voimansa kahden valkoisten Siperiaan perustaman väliaikaishallituksen kanssa ja ne perustivat yleisvenäläisen väliaikaisen hallituksen eli niin sanotun Omskin hallituksen. Komutš käytännössä menetti asemansa tälle selvästi konservatiivisemmalle hallitukselle, mitä monet sosialistivallankumouksellisista pitivät puolueen linjan pettämisenä. Komutšin oma armeija oli tuossa vaiheessa jo perääntymässä ja sen pääkaupunki Samara joutui takaisin puna-armeijalle 7. lokakuuta. Valkoisen armeijan komentaja, amiraali Aleksandr Koltšak syrjäytti sekä yleisvenäläisen väliaikaisen hallituksen että Komutšin ja vangitsi niiden johtajat kaapatessaan vallan Omskissa 18. marraskuuta 1918. Komutš lakkautettiin virallisesti 3. joulukuuta. Osa Komutšin johdosta siirtyi sisällissodan myöhemmässä vaiheessa puna-armeijan puolelle, koska he vastustivat Koltšakia ja tämän taustavoimia vielä jyrkemmin kuin bolševismia.
Kløfta

| Kløfta |
| --- | --- |

 Kløfta
 Koordinaatit: 60°04′27″N, 11°08′17″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Akershus
Kunta:  Ullensaker
Pinta-ala:  
 – Maa:  3,7 km²
Väkiluku (2023):  8 371
 – Väestötiheys:  2 262,4 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kløfta on taajama Ullensakerin kunnassa Akershusin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 3,7 neliökilometriä ja asukasluku 8 371 vuonna 2023.
Kuvia

Ullensakerin kirkko
Ullersmon vankila
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kløfta Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuusvuosi 2015

Kirjallisuusvuosi 2015 käsittelee vuoden 2015 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Unescon lukutaitopäivä
Aleksis Kiven ja suomalaisen kirjallisuuden päivä
Aikuisten värityskirjat olivat vuoden kirjallinen ilmiö. Väritysvimman arveltiin saaneen alkunsa Ranskasta, missä kirjoja keksittiin markkinoida erityisesti stressinpoistoon. Värityskirjat hallitsivat myydyimpien suomalaisen tietokirjojen listaa, niin että kesällä viisi myydyintä tietokirjaa oli värityskirjoja.
Julkaisuja

Riikka Ala-Harja – Kevyt liha
Antony Beevor – Ardennit 1944
Siiri Enoranta – Surunhauras, lasinterävä
Elina Hirvonen – Kun aika loppuu
Kari Hotakainen – Henkireikä
Michel Houellebecq – Alistuminen (alkuteos Soumission, 2014)
N. K. Jemisin – The Fifth Season
Heidi Köngäs – Hertta
Laura Lindstedt – Oneiron
Jojo Moyes – Kerro minulle jotain hyvää (alkuper. 2012)
Sofi Oksanen – Norma
Neal Stephenson – Seveneves
Pete Suhonen – Koira joka kävi coffee shopissa
Myydyimmät kirjat

Vuoden myydyin kotimainen kaunokirja: Ilkka Remes, Jäätyvä helvetti
Vuoden myydyin käännöskaunokirja: David Lagercrantz, Se mikä ei tapa
Vuoden myydyin kotimainen lasten- ja nuortenkirja: Mauri Kunnas, Kesä Koiramäessä
Vuoden myydyin käännetty lasten- ja nuortenkirja: J. K. Rowling & Jim Kay, Harry Potter ja viisasten kivi
Vuoden myydyin tietokirja: Jari Litmanen, Litmanen 10
Vuoden myydyin kotimainen sarjakuvakirja: Pertti Jarla, Fingerpori 8
Vuoden myydyin käännetty sarjakuvakirja: Walt Disney, Aku Ankan taskukirja 426 Tripla
Vuoden myydyin taskukirja: Katja Kettu, Kätilö
Vuoden myydyin värityskirja: Mindfullness värityskirja
Vuoden myydyin äänikirja: Tuomas Vimma, Raksa
Vuoden myydyin e-kirja: David Nicholls, Sinä päivänä
Palkintoja

Emily St. John Mandel
Steve Rasnic Tem
Laura Lindstedt
Tapio Tamminen
Liu Cixin – Kolmen kappaleen probleema
Kristian Blomberg
Iida Rauma
Katja Raunio
Juhani Lindholm
Svetlana Aleksijevitš
Jon Fosse
Anthony Doerr
Joni Skiftesvik
David Mitchell
Kontakki

Kontakki on varhaiskristillisen bysanttilainen hymnografian perustyyppi, joka on raamatullisiin tapahtumiin perustuva lyhyt johdanto kontakion runoelmaan.
Nykyään kontakilla tarkoitetaan ortodoksisessa kirkossa lyhyttä veisua, joka sisältää vietettävän juhlan aiheen tai henkilön dogmaattisen ja historiallisen merkityksen.
Yleensä kontakki seuraa troparia. Akatistos on pitkä kontakki-runoelma. Alun alkaen kontakki oli runomuotoinen laulettava saarna.
Aiheesta muualla

Kontakki / Ortodoksi.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Kolmioaalto

Erimuotoisia aaltoja. Kolmioaalto kolmas ylhäältä.
Kolmioaalloksi (engl. Triangle wave) kutsutaan kolmion muotoista aaltoa.
Näin siniaalloista saadaan kolmioaalto.
Kellokuusama

| Kellokuusama |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Dipsacales
Heimo::  Kuusamakasvit Caprifoliaceae
Alaheimo::  Linnaeoideae
Suku::  Kellokuusamat Kolkwitzia
Laji::  amabilis
Kaksiosainen nimi
 Kolkwitzia amabilis  Graebn. 
Synonyymit
 Linnaea amabilis (Graebn.) Christenh. 
Katso myös
   Kellokuusama Wikispeciesissä   Kellokuusama Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kellokuusama (Kolkwitzia amabilis) on kuusamakasvien heimoon kuuluvan kellokuusamien suvun ainoa laji. Laji on alkujaan kotoisin Kiinasta, mutta siitä on viime aikoina tullut Keski-Euroopassa suosittu koristepensas, ja nykyisin sen lajikkeita kasvatetaan laajalti lauhkean vyöhykkeen puistoissa ja puutarhoissa. Suomessa kasvi menestyy vain maan eteläisimmissä osissa.
Ulkonäkö ja koko > Kasvutapa ja lehdet

Kellokuusama on pysty ja kaareutuvaoksainen kesävihanta pensas, jonka kasvukorkeus on Suomessa 1–2 metriä. Kotiseudullaan Keski-Kiinassa pensas voi kuitenkin saavuttaa jopa yli viiden metrin korkeuden. Oksia peittää ruskea, halkeileva kuori; kaartuvat oksat ovat alkuvaiheessa hienokarvaisia, myöhemmin sileäkuorisia. Kaikki oksista ulkonevat silmut ovat samankokoisia, noin 2–5 millimetrin pituisia ja terävästi munanmuotoisia. Niitä peittää neljä tai viisi paria kartiomaisia, ruskeita, enemmän tai vähemmän tiheän valkokarvaisia silmusuomuja. Kärkisilmut puuttuvat.[lähde? ]
Kellokuusaman vastakkaiset lehdet ovat tummanvihreitä ja karvaisia. Leveä, puikea, harvaan hammaslaitainen lehtilapa on nukkainen ja teräväkärkinen ja sen pituus on noin 3–9 senttimetriä. Korvakkeet puuttuvat.[lähde? ] Siro lehdistö tuleentuu myöhään ja syysväritys on kellanpunainen.
Ulkonäkö ja koko > Kukat ja hedelmät

Kellokuusama kukkii kesä-heinäkuussa ja kukinta kestää kolmisen viikkoa. Lukuisat kellomaiset, voimakastuoksuiset kukat puhkeavat edellisen vuoden versoihin. Vaaleanpunaiset, keltanieluiset kukat kasvavat erikseen tai pareittain huiskilomaisissa kukinnoissa. Pareittain järjestäytyneissä kukissa sikiäimen pohja on suoraan kuuden kantolehden yläpuolella; erikseen järjestäytyneissä kukissa kantolehtiä on neljä. Sikiäimen kanssa yhteenkasvaneet kantolehdet ovat voimakkaasti karvaisia ja puutuneita. Hedelmän kypsyessä niistä kehittyy jäykkiä harjaksia, jotka peittävät hedelmät alleen.[lähde? ]
Kaksineuvoisissa ja noin 5–7 senttimetrin levyisissä kukissa on kaksinkertainen kehä. Kukassa on viisi kapeaa, leviävää ja karvaista verholehteä, jotka pysyvät kiinni hedelmässä. Viisi vaaleanpunertavaa terälehteä ovat 1,5 senttimetriä pitkiä ja kellomaisesti yhteenkasvaneita. Kellomainen kukka jakautuu ylä- ja alahuuleen, joista alahuuli koostuu kolmesta ja ylähuuli kahdesta lohkosta (terälehdestä). Kellon perä on keltaoranssi. Viisi hedettä ovat yhtä pitkiä kuin terälehdet ja osittain kasvaneet niiden kanssa yhteen. Kolme tai neljä emiä ovat kasvaneet yhteen kehänalaiseksi, pullomaiseksi, kolmin- tai nelinkertaiseksi sikiäimeksi. Emeistä vain yksi tai kaksi on hedelmällisiä; kukin emi sisältää kaksi hedelmätöntä ja vain yhden hedelmällisen siemenaiheen. Jos kukat ovat pareittain, niiden sikiäimet ovat kasvaneet yhteen. Pörrökarvainen, nuppumaiseen luottiin päättyvä vartalo on suunnilleen teriön pituinen, muttei ulkone terälehtien ulkopuolelle. Kellokuusama kukkii toukokuusta kesäkuuhun.
0,7–1 senttimetrin pituiset kotahedelmät kypsyvät elo-syyskuussa. Kuivunut verhiö muodostaa tiheäkarvaisen hedelmän ympärille noin kolmen millimetrin mittaisen "nokan". Siemenissä on pieni, suora alkio ja suuri endospermi.
Ulkonäkö ja koko > Kromosomiluku

Kellokuusaman kromosomiluku on 2n = 32.
Levinneisyys ja elinympäristö

Luonnonvaraisena harvinainen kellokuusama esiintyy pienehköllä alueella Keski- ja Luoteis-Kiinassa Anhuin, Gansun, Henanin, Hubein, Shaanxin, Shanxin ja mahdollisesti Hebein maakunnissa. Kasvupaikkoja ovat vuorenrinteet, tienvarret ja pensaikot 300–1300 metrin korkeudella merenpinnasta. Pensas suosii kuivahkoa-tuoretta, keskiravinteista ja kalkkipitoista maaperää, mutta karttaa hiekkaa ja savea.[lähde? ] Kasvupaikan tulisi olla suojaisa ja vettä läpäisevä. Kellokuusama viihtyy lämpimillä aurinkoisilla ja puolivarjoisilla kasvupaikoilla. Suomessa laji on talvenarka ja menestyy vain maan eteläisimmissä osissa I–II-vyöhykkeillä.
Suomessa kellokuusama on havaittu villiytyneenä tiettävästi vain kerran, kesäkuussa 2020 Kotkassa.
Luokittelu

Kellokuusama on kellokuusamien (Kolkwitzia) suvun ainoa laji. Suku luokitellaan kuuluvaksi joko vanamokasvien heimoon Linnaeaceae tai kyseistä heimoa vastaavaan kuusamakasvien (Caprifoliaceae) heimon Linnaeoideae-alaheimoon. Tieteellisen nimen synonyymeja ovat Kolkwitzia amabilis var. calicina Pampanini ja K. amabilis var. tomentosa Pampanini.
Historia

Tieteellinen tutkimus löysi kellokuusaman vasta kohtalaisen myöhään, eikä lajia ole viljelty edes muinaisessa Kiinassa. Italialainen pappi Giuseppe Giraldi, joka 1890-luvulla toimi lähetyssaarnaajana Kiinan Shaanxin maakunnassa, löysi hedelmällisiä yksilöitä ja kasvatti niitä kasvihuoneessaan. Myöhemmin hän lähetti kokoelmansa Firenzeen, josta se siirrettiin Berliinin kasvitieteelliseen puutarhaan. Siellä Karl Otto Grabner tutki kuivattuja hedelmiä ja tunnisti kyseessä olevan aiemmin tuntematon kuusamakasvi. Graebner nimesi suvun ystävänsä Richard Kolkwitzin (1873–1956) mukaan ja antoi kasville lajinimen amabilis, joka merkitsee latinaksi "rakastettava". Euroopassa laji esiteltiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1901.
Noin vuonna 1900 kasvinkerääjä Ernest Henry Wilson kuljetti Hubein maakunnasta kasvin siemeniä Englantiin, missä ne kylvettiin Veitch and Sons'n taimitarhaan. Kew'n kasvitieteellinen puutarha tunnisti taimien kuuluvan lajiin Kolkwitzia amabilis ja esitteli ne Kew Bulletinissa vuonna 1909. Pensas kukki ensimmäisen kerran Veitchin puutarhassa vuonna 1910. Kasvista tuli nopeasti suosittu ja kuvat kukkivasta kellokuusamasta levisivät ympäri Englantia. Wilson vei lajin myös Yhdysvaltoihin, missä se tunnetaan nimellä "Beauty Bush". Saksaan pensas saapui vuonna 1930; laajemmin se levisi vasta toisen maailmansodan jälkeen.
Kellokuusaman kiinankielinen nimi on wèi shí (猬实, perinteiset merkit: 猬實), jossa wèi (猬) merkitsee siiliä ja shí (实) hedelmää; nimitys juontuu kasvin harjaskarvaisesta kotahedelmästä, joka muistuttaa pientä siiliä.
Käyttö

Kellokuusamaa käytetään kauniiden kukkiensa vuoksi koristepensaana. Suomessa laji on talvenarka ja menestyy vain maan eteläisimmissä osissa I–II-vyöhykkeillä. Talvella kasvusto saattaa paleltua maata myöten, mutta kellokuusama toipuu yleensä hyvin. Kasvi ei vaadi leikkausta.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kellokuusama (Linnaea amabilis)
Arboretum Mustila: Kellokuusama (Kolkwitzia amabilis), (Linnaea amabilis) (Arkistoitu – Internet Archive)
Puutarha.net: Kellokuusama (Kolkwitzia amabilis)
ITIS: Kolkwitzia amabilis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Kolkwitzia amabilis (englanniksi)
Flora of China: Kolkwitzia amabilis (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Kolkwitzie
Oksa ja vastakkaisia lehtiä.
Kukkia
Kellokuusaman hedelmistö
Piirros kasvista
Käännös suomeksi
Kirjallisuusvuosi 2019

Kirjallisuusvuosi 2019 käsittelee vuoden 2019 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Vuosi 2019 oli Minna Canthin syntymän 175-vuotisjuhlavuosi. Hänen syntymäpäivänsä 19. maaliskuuta on ollut yleinen liputuspäivä (tasa-arvon päivä) vuodesta 2007 alkaen.
Nobelin kirjallisuuspalkinnon antaminen Peter Handkelle herätti protesteja, joiden mukaan hän olisi avoimesti ihaillut julmuuksiin syyllistyneitä diktaattoreita kuten serbialaista Slobodan Miloseviciä.
Julkaisuja

Jessikka Aro – Putinin trollit
John le Carré – Agent Running in the Field
Caroline Criado-Perez – Invisible Women: Exposing Data Bias in a World Designed for Men (suom. Näkymättömät naiset, 2020)
Trent Dalton – Poika nielaisee maailmankaikkeuden
Holly Jackson – A Good Girl’s Guide to Murder (suom. Kiltin tytön murhaopas, 2022)
Olli Jalonen – Merenpeitto
Riitta Jalonen – Tanssikaa!
Stephen King – The Institute (suom. Laitos)
Hanna-Riikka Kuisma – Kerrostalo
Minna Maijala – Punaiset kengät : Minna Canthista, rakkaudesta ja vallasta. Esseitä.
Sami Makkonen – Kalevala. Sarjakuva.
Sofi Oksanen – Koirapuisto
Philip Pullman – The Secret Commonwealth (suom. Ruusunmetsästäjät, 2020)
Rick Riordan – The Tyrant’s Tomb (suom. Tyrannin hauta, 2020)
Salman Rushdie – Quichotte
Harry Salmenniemi – Delfiinimeditaatio ja muita novelleja
Jari Tervo – LOIRI.
Jelena Tšižova – Город, написанный по памяти (suom. Muistista piirretty kaupunki, 2020)
Joulukuun 2019 myydyimmät kirjat

Myydyin kotimainen kaunokirja: Pajtim Statovci, Bolla
Myydyin käännöskaunokirja: Jo Nesbø, Veitsi
Myydyin lasten- ja nuortenkirja: Jeff Kinney, Neropatin päiväkirja 14: Remppaa pukkaa
Myydyin tietokirja: Jari Tervo – LOIRI.
Myydyin taskukirja: Mark Manson, Kuinka olla piittaamatta p*skaakaan
Palkintoja

Piia Leino: Taivas
Mary Robinette Kowal – The Calculating Stars
Pajtim Statovci – Bolla
Marisha Rasi-Koskinen – Auringon pimeä puoli
Maryan Abdulkarim
Peter Handke
Heikki Kännö: Sömnö
Anssi Jokiranta, Pekka Juntti, Anna Ruohonen ja Jenni Räinä – Metsä meidän jälkeemme
Kirjallisuusvuosi 2014

Kirjallisuusvuosi 2014 käsittelee vuoden 2014 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Frankfurtin kirjamessujen teemamaana oli Suomi.
Pitkän tutkintovankeuden jälkeen alkoi oikeudenkäynti Helsingin huumepoliisin päällikön Jari Aarnion rikosjutussa. Häntä syytettiin törkeästä virka-aseman väärinkäyttämisestä, törkeästä lahjuksen ottamisesta, törkeästä petoksesta ja rekisterimerkintärikkomuksesta. Alun perin asian toivat julkisuuteen Helsingin Sanomien toimittajat Minna Passi ja Susanna Reinboth. He saivat huhtikuussa Tutkivan journalismin yhdistyksen Lumilapio-palkinnon asiaa valottaneesta juttusarjasta.
Julkaisuja

Anne Carson – The Albertine Workout (suom. Albertine-harjoitus, 2020)
Liu Cixin – The Three-Body Problem, englanninkielinen käännös
Peter Englund – Stridens skönhet och sorg 1914 – första världskrigets inledande år i 67 korta kapitel (viisiosaisen teoksen alkuosa, suom. Sodan kauneus ja kauheus: 215 lyhyttä lukua ensimmäisestä maailmansodasta)
Elena Ferrante – Kadonneen lapsen tarina (Storia della bambina perduta, 2014)
Tommi Kinnunen – Neljäntienristeys
Juho Kuorikoski – Sinivalkoinen pelikirja
Mirkka Lappalainen – Pohjolan Leijona
Camilla Läckberg – Lejontämjaren (Leijonankesyttäjä, 2015)
Minna Maijala – Herkkä, hellä, hehkuvainen : Minna Canth
Haruki Murakami – Miehiä ilman naisia (suom. 2016)
Raija Oranen – Aurora
Hannu Rajaniemi – Kausaalienkeli
Jeff VanderMeer – Hävitys
Pajtim Statovci – Kissani Jugoslavia
Colm Tóibín – Nora Webster (suom. Nora Webster, 2016)
Tuomas Vimma – Firman mies
Jaakko Yli-Juonikas – Vanhan merimiehen tarina
Myydyimmät kirjat

Vuoden myydyin kotimainen kaunokirja: Jussi Valtonen, He eivät tiedä mitä tekevät
Vuoden myydyin käännöskaunokirja: Patricia Cornwell, Tomuksi ja tuhkaksi
Vuoden myydyin kotimainen lasten- ja nuortenkirja: Mauri Kunnas, Herra Hakkarainen harrastaa
Vuoden myydyin käännetty lasten- ja nuortenkirja: John Green, Tähtiin kirjoitettu virhe
Vuoden myydyin tietokirja: Ari Mennander, Teemu
Vuoden myydyin kotimainen sarjakuvakirja: Pertti Jarla, Fingerpori 7
Vuoden myydyin käännetty sarjakuvakirja: Walt Disney, Aku Ankan taskukirja 413 Tripla
Vuoden myydyin taskukirja: Tuomas Kyrö, Mielensäpahoittaja
Vuoden myydyin äänikirja: Tuomas Kyrö, Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja
Vuoden myydyin e-kirja: Camilla Läckberg, Majakanvartija
Palkintoja

Ann Leckie
Stephen King
Jussi Valtonen: He eivät tiedä mitä tekevät
Mirkka Lappalainen
Ann Leckie – Ancillary Justice
Miira Luhtavaara
Antti Salminen
Ilona Nykyri
Patrick Modiano
Kjell Westö
Donna Tartt
Hannu Raittila
Sofia Samatar
Kohella oi Pluto

| Kohella oi Pluto (Raptori) Raptori |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : 1990
 Julkaistu: 1990
 Formaatti: CD-EP
 Tyylilaji: rap
 Levy-yhtiö: Megamania
Raptorin muut julkaisut
|   | Kohella oi Pluto 1990 | Moe! 1990 |
Kohella oi Pluto (tunnetaan myös nimellä Raptori) on rap-yhtye Raptorin vuonna 1990 julkaistu minialbumi. Albumi julkaistiin CD-levynä.
Kappaleet

Raptori (2:35)
Jutka Ja Kunkka (3:28)
Tuhansien Sulojen Maa (Teramix) (5:08)
Jutka Ja Kunkka (O Meny Zobbaa Gorfaan) (1:38)
Oi Beibi (Syvähyvinkää Miks) (5:18)
Tuhansien Sulojen Maa (Intergalaktinen Transportaatio Mix) (2:36)
Aiheesta muualla

Kohella oi Pluto (Äänitearkisto)[vanhentunut linkki]
Kirkon viestintäpalkinto

Kirkon viestintäpalkinto on kirkkohallituksen joka toinen vuosi myöntämä palkinto, joka annetaan tunnustuksena kristillisen sanoman, kristillisen tiedon tai kristinuskon mukaisten elämänarvojen ansiokkaasta välittämisestä viestinnän keinoin. Sen myöntäminen perustuu kahden edeltävän vuoden ansioihin. Palkinnon suuruus oli 7 500 euroa vuonna 2018.
Sen edeltäjä vuoteen 2010 saakka oli Kirkon tiedonvälityspalkinto, joka jaettiin vuosittain tammikuussa Kirkon tiedotuskeskuksen perustamisen vuosipäivänä eli niin kutsuttuna KT:n päivänä.
Palkitut > Kirkon tiedonvälityspalkinto

1975 maisteri Sakari Virkkunen
1976 toimittaja Aarre Huuskonen
1977 maisteri Martti Silvennoinen
1978 päätoimittaja Eila Jokela
1979 apulaisprofessori Pentti Lempiäinen
1980 teol.tri hc Irja Kilpeläinen
1981 erikoistoimittaja Jarmo Jääskeläinen
1982 toimittaja Tapani Ruokanen
1983 toimittaja Meta Torvalds
1984 toimittajat Eeva Haapakoski ja Unto Lahtonen
1985 dosentti Martti Lindqvist
1986 toimituspäällikkö Niilo Ihamäki
1987 päätoimittaja, pastori Olli Valtonen
1988 toimittaja Elina Pylkkänen
1989 toimittajat Heikki Ellonen ja Matti Kaukinen
1990 professori Lars Pettersson
1991 Viron kirkon tiedotustyö: tiedotusjohtaja, lääninrovasti Tiit Salumäe
1992 päätoimittaja, apulaisprofessori Seikko Eskola
1993 professori Tarmo Kunnas
1994 toimittaja Vesa Toijonen
1995 Etsijä-lehden päätoimittajat Marianne Heikkilä, Taneli Heikka ja Jari Jolkkonen
1996 toimittaja Hannu Taanila, Yleisradio
1997 valokuvaaja Hans Paul
1998 toimittaja Riittasisko Räike
1999 toimittaja Stig Kankkonen
2000 päätoimittaja, toimitusjohtaja Kirsi Rostamo
2001 päätoimittaja Heikki Hakala
2002 Inhimillinen tekijä -ohjelman toimittajat Anne Flinkkilä ja Helena Itkonen
2003 toimittaja Eeva Nikkilä-Kiipula
2004 professori Juha Siltala
2005 taiteilija, kirjailija Maija Paavilainen
2006 päätoimittaja Jan-Erik Andelin
2007 YLE Radio 1:n Jumalainen heinäkuu -projektin toteuttajat, kanavapäällikkö Antti Pajamo ja ohjelmapäällikkö Minna Lindgren
2008 lastenpsykiatri, kirjailija Jari Sinkkonen
2009 palkintoa ei jaettu, sillä kirkkohallitus ei suostunut myöntämään sitä sarjakuvataiteilija Ville Rannalle
2010 tietokirjailija, pappi Jaakko Heinimäki.
Palkitut > Kirkon viestintäpalkinto

2012 YLE TV1:n Voimala-ohjelman toimittajat Marketta Mattila ja Raisa Rauhamaa
2014 Lilli Paasikivi Suvivirsi-tempauksesta Helsingin Töölöntorilla
2016 Olli Sirén Aleppon kellot -tapahtumasta
2018 toimittaja Anna-Stina Nykänen
2020 Erätauko-säätiö
2022 somevaikuttaja Hanna Kivisalo
Frank J. Oteri

Frank J. Oteri (s. 12. toukokuuta 1964) on yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän sai taiteiden kandidaatin ja maisterin arvot etnomusikologiassa Columbian yliopistossa. Hän on aktiivisesti edistänyt uuden musiikin näkyvyyttä ja rikkonut rajoja musiikin genrejen välillä.
Oteri on yhdistänyt sävellystensä rakenteissa sekä minimalismin että sarjallisuuden aineksia. Hän on usein hyödyntänyt mikrotonaalisuutta. Hänen esitetyimpiin sävellyksiinsä kuuluvat Imagined Overtures rockyhtyeelle, pianisti Guy Livingstonin laajalti esittämä Last Minut Tango sekä yhteistyössä Lucio Pozzin kanssa tehty George Maciunaksen elämän innoittama performanssioratorio Machunas. Esityksiä on pidetty muun muassa Carnegien Weill Recital Hallissa, Bathin Theatre Royalissa (Englanti), Knitting Factoryssa, Pittsburghin Andy Warhol -museossa ja Seattlen PONCHO Concert Hallissa.
Oteri sai vuonna 2007 ASCAP:n Victor Herbert -palkinnon ja tammikuussa 2018 Composers Now Visionary Awardin. Hän on toiminut International Society for Contemporary Musicin varapuheenjohtajana.
Kloonattu sukupolvi

| Kloonattu sukupolvi Ratsia |
| --- | --- | --- |

Demon tiedot
 Julkaistu: 1979
 Formaatti: C-kasetti, LP (2018)
 Tyylilaji: Rock
 Kesto: 38.08
Ratsian muut julkaisut
| {{{edellinen}}} {{{vuosie}}} | Kloonattu sukupolvi 1979 | Ratsia 1979 |
Kloonattu sukupolvi on Ratsia-yhtyeen omakustannekasetti, joka julkaistiin vuonna 1979. Se äänitettiin yhtyeen treenitiloissa ja sitä painettiin sata kappaletta.
Suurin osa kasetin kappaleista uudelleen äänitettiin Ratsia-debyyttialbumille. Vuonna 2018 Stupido Records uudelleen julkaisi levyn vinyyliformaatissa, jota painettiin 500-kappaleen erä mustana ja 100-kappaleen erä pinkkinä.