stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peter Lieberson

Peter Lieberson (25. lokakuuta 1946 New York – 23. huhtikuuta 2011 Tel Aviv) oli yhdysvaltalainen säveltäjä.
Lieberson oli Columbia Recordsin puheenjohtajana toimineen Goddard Liebersonin ja ballerina Vera Zorinan poika. Hän opiskeli Columbian yliopistossa Milton Babbittin, Donald Martinon, Martin Boykanin ja Charles Wuorisen johdolla. Sarjallisuus oli Liebersonin opiskeluaikana voimissaan, ja kaksitoistasäveljärjestelmä vaikuttikin hänen musiikkiinsa merkittävästi. Vuonna 1976 Lieberson muutti Boulderiin, Coloradoon, opiskelemaan tiibetinbuddhalaisuutta Chögyam Trungpan johdolla.
Lieberson sai filosofian tohtorin arvon Brandeisin yliopistosta ja toimi itse opettajana Harvardin yliopistossa vuosina 1984–1988. Tämän jälkeen hänestä tuli meditaatiokoulutuskeskuksen kansainvälinen johtaja Halifaxissa, Nova Scotiassa. Vuodesta 1994 Lieberson keskittyi yksinomaan säveltämiseen. Hänen teoksiinsa kuuluvat ooppera Ashoka's Dream, pianokonsertto (1983) ja muita orkesteriteoksia. Hän teki yhteistyötä sellaisten esiintyjien kuin Peter Serkinin, Yo-Yo Man ja Emanuel Axin kanssa.
Lieberson oli kolmesti naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa Ellen Kearney opiskeli hänen kanssaan tiibetinbuddhalaisuutta. Toinen vaimo, Lorraine Hunt Lieberson (k. 2006) oli mezzosopraano, jota varten Lieberson sävelsi laulusarjat Rilke Songs ja Neruda Songs. Neruda Songs -teoksen kantaesittivät 20. toukokuuta 2005 Esa-Pekka Salosen johtamat Los Angelesin filharmonikot Hunt Liebersonin toimiessa solistina. Teos toi säveltäjälle Grawemeyer-palkinnon. Hänen kolmas puolisonsa oli Rinchen Lhamo, jonka hän tapasi saadessaan hoitoa lymfoomaan. Lieberson kuoli ollessaan hakemassa lisähoitoa sairauteensa Israelissa.
Perjantai 13. päivä, osa 3

| Perjantai 13>  päivä, osa 3.Friday the 13th Part III |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Steve Miner
Käsikirjoittaja:  Martin Kitrosser Carol Watson Petru Popescu
Tuottaja:  Frank Mancuso Jr.
Säveltäjä:  Harry Manfredini  Michael Zager
Kuvaaja:  Gerald Feil
Leikkaaja:  George Hively
Lavastaja:  Dee Suddleson
Pääosat:  Dana Kimmel  Paul Kratka  Richard Brooker Nick Savage  Larry Zerner
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Jason Inc.
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:  13. elokuuta 1982
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  2,3 miljoonaa $
Tuotto:  36,7 miljoonaa $
Edeltäjä:  Perjantai 13. päivä, osa 2
Seuraaja:  Friday the 13th Part 4: The Final Chapter
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Perjantai 13. päivä, osa 3 (engl. Friday the 13th Part III) on Steve Minerin ohjaama vuonna 1982 julkaistu Perjantai 13. -elokuvasarjan kolmas osa. Elokuvan myötä elokuvasarjan murhaaja Jason Voorhees alkoi käyttää tavaramerkiksi muodostunutta jääkiekkonaamiota. Tämä oli elokuvateatterissa 3D:nä.
Juoni

Edellisen elokuvan tapahtumien jälkeen, loukkaantunut Jason Voorhees menee läheiseen kauppaan ja varastaa itselleen vaatteet. Siellä hän tappaa kaupan omistajan Haroldin lihakirveellä ja iskee hänen vaimoaan Ednaa päähän ompeluneulalla.
Vähän myöhemmin Chris Higgins ja hänen ystävänsä (Debbie, Andy, Shelley, Vera, Chuck, Chili ja Rick) matkustavat Camp Crystal Lakelle viikonlopun viettoon. Chrisilla on traumoja Crystal Lakesta, koska vuosia aiemmin, hänen ollessa siellä, joku mies hyökkäsi hänen kimppuunsa. Chris pääsi pakenemaan, mutta tapaus vainoaa häntä yhä.
Huoltoasemalla Shelley ja Vera joutuvat napit vastakain lähikaupassa kolmen moottoripyöräjengiläisen, Alin, Locon, ja Foxin kanssa. Ali murskaa Shelleyn auton tuulilasin, ja kostoksi Shelley ajaa heidän moottoripyörien päältä, josta Vera vaikuttuu. Samaan aikaan Jason on piilossa läheisessä ladossa toipumassa vammoistaan. Pyöräilijät saapuvat paikalle ja aikovat polttaa ladon. Jason murhaa Locon ja Foxin taljalla, ja hakkaa Alin hengiltä.
Illalla Jason hyökkää leiriläisten kimppuun. Hän viiltää Shelleyn kurkun auki ja ottaa hänen jääkiekkomaskinsa uudeksi naamiokseen. Sitten hän ampuu harppuunalla Veran sekä tappaa Andyn ja Debbien machetella. Sen jälkeen Jason katkaisee virrat talosta, jonka takia Chili lähettää Chuckin alas kellariin korjaamaan sähköt. Jason hyökkää siellä hänen kimppuunsa ja heittää hänet varokekytkimeen, sähköttäen hänet kuoliaaksi ja katkaisten virran talosta lopullisesti. Tämän jälkeen Jason menee yläkertaan ja murhaa Chilin.
Samaan aikaan Chris ja Rick viettävät aikaa reilun matkan päässä leirikeskuksesta. Kun he aikovat palata, Rickin auto kieltäytyy toimimasta, joten heidän on pakko kävellä takaisin. Rick ja Chris etsivät muita talosta sekä ihmettelevät sähköjen katkeamista. Jason kaappaa Rickin ja murtaa hänen kallonsa paljain käsin. Sillä aikaa Chris löytää kylpyammeesta verisiä vaatteita ja kauhistuu. Kun Chris palaa alakertaan, Jason paiskaa Rickin ruumiin ikkunasta suoraan Chrisin eteen.
Chris pakenee ja onnistuu piiloutumaan latoon. Hän piiloutuu ladon katolle ja hyppää Jasonin päälle sekä onnistuu saamaan Jasonin hirtettyä. Jason kuitenkin selviää ja paljastaa Chrissille kasvonsa, josta Chris tunnistaa hänet hyökkääjäkseen. Ali, joka selvisi hengissä, hyökkää Jasonin kimpuun, mutta Jason lyö machetella hänen kätensä irti ja hakkaa tällä Alin hengiltä. Sillä aikaa Chris ottaa kirveen ja lyö Jasonia päähän sillä, tappaen hänet. Chris juoksee ulos ja ottaa kanootin. Sitten hän meloo lammelle ja nukahtaa.
Hän herää seuraavana aamuna kanootissa ja katselee ympärilleen. Yhtäkkiä hän näkee talon yläikkunassa maskittoman Jasonin jolloin Chris yrittää paniikissa päästä rantaan, mutta oksat ovat esteenä. Jason murtaa oven ja ryntää ulos. Mutta silmänräpäyksessä Jason katoaa ja vedestä nousee Pamela Voorhesin mätänevä ruumis, joka vetää Chrisin mukanaan veden alle.
Myöhemmin poliisit saapuvat. He herättävät Chrisin, paljastaen, että äskeinen kohtaus oli unta.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dana Kimmell   | … |  Chris   |
|  Paul Kratka   | … |  Rick   |
|  Nick Savage   | … |  Ali   |
|  Rachel Howard   | … |  Chili   |
|  David Katims   | … |  Chuck   |
|  Larry Zerner   | … |  Shelly   |
|  Tracie Savage   | … |  Debbie   |
|  Jeffrey Rogers   | … |  Andy   |
|  Richard Brooker   | … |  Jason Voorhees   |
Spanieli

Spanieli on lintukoirien alatyyppi, joka tunnetaan FCI:ssä roturyhmänä ylösajavat koirat. Niille tunnusomaisiin piirteisiin lukeutuvat riippuvat korvat ja pitkä, silkkinen karvapeite. Tyypillisimpiä värityksiä ovat muun muassa maksanruskea, blue roan, musta-valkoinen, oranssi-valkoinen, puna-valkoinen ja tricolor. Nykyisin sanaa spanieli käytetään lähinnä brittiläisten rotujen sekä muutaman ranskalaisen spanielityyppisen kanakoiran nimessä, koska se sisältyy niiden alkuperäiseen nimeen (Spaniel, épagneul), vaikka lisäksi muiden muassa viiriäiskoira eli niin kutsuttu ”saksanspanieli” (engl. German Spaniel) täyttää spanielien tunnuspiirteet ja myös virallisesti luokitellaan niiden ryhmään.
Viiriäiskoira, tyypillinen spanielirotu.
Alkuperä

Vaikka valtaosa spanieleista on kotoisin Britanniasta, niiden esi-isien uskotaan saapuneen saarivaltioon Espanjasta, minkä vuoksi spanieleiden tieteelliseksi nimeksi onkin aikoinaan esitetty Canis extrarius eli "ulkomaalainen" koira. Tämän vuoksi myös Ranskassa otettiin käyttöön latinan sanasta hispaniolus ’espanjalainen’ johdettu nimitys espaigneul. Sittemmin tämäntyyppisiä koiria alettiin kutsua muuallakin Euroopassa nimillä spanjoelen, spioenen ja spaniel (vrt. engl. Spain, holl. Spanje). Alankomaihin kulkeutuneita spanieleita alettiin nimittää peltopyykoiriksi (patrijshond) ja Saksaan kulkeutuneita viiriäiskoiriksi (Wachtelhund) niiden pääasiallisen riistan mukaan. Münsterin alueen seisovista spanieleista sen sijaan käytettiin nimitystä seisoja (Vorstehhund), kun taas Ranskassa samantyyppiset sukulaisrodut, kuten ranskanspanieli, tunnettiin edelleen spanieleina (épagneul).
1500-luvulla elänyt englantilainen fyysikko John Caius kuvasi senaikaisia spanieleita kirjoituksissaan pääosin valkoisiksi koiriksi, joilla oli punaruskeita laikkuja. Hän kuitenkin lisäsi Ranskassa kehittyneen uuden muunnoksen, joka oli kauttaaltaan mustan ja valkoisen kirjava ja jolla musta ulottui marmorimaisena täplityksenä myös valkoiselle alueelle.
Spanielirotuja > FCI 8.2: Ylösajavat koirat

Suomen Kennelliiton noudattaman Fédération Cynologique Internationalen FCI 8 alajaosto 2 -standardin mukaisesti spanielien roturyhmään kuuluvat seuraavat rodut:
Amerikancockerspanieli
Clumberinspanieli
Cockerspanieli
Englanninspringerspanieli
Fieldspanieli
Kooikerhondje
Sussexinspanieli
Viiriäiskoira
Walesinspringerspanieli
Spanielirotuja > FCI 8.3:n Vesispanielit

FCI 8 -ryhmän alajaostosta 3 eli vesikoirista vesispanieleihin kuuluvat seuraavat rodut:
Amerikanvesispanieli
Irlanninvesispanieli
Spanielirotuja > FCI 7.1.2: Seisovat spanielit

Lisäksi FCI 7 -ryhmässä on alajaosto 1.2 eli spanielityyppiset kanakoirat, joista moni on selvästi melko spanielimaisia, omaavat spanielille tyypillisen värityksen ja osaa niistä kutsutaankin alkuperäiskielellä nimellä spanieli (mm. bretonia ja muita ranskalaisia rotuja). Nämä koirat ovat ulkoiselta rotutyypiltään käytännössä eräänlaisia spanielin ja setterin välimuotoja.
Alajaostoon kuuluvat kokonaisuudessaan seuraavat rodut:
Bretoni
Hollanninpeltopyykoira
Isomünsterinseisoja
Picardienspanieli
Pienimünsterinseisoja
Pitkäkarvainen saksanseisoja
Pont-audemerinspanieli
Ranskanspanieli
Sininenpicardienspanieli
Stabijhoun
Spanielirotuja > Muita spanieleita

Boykininspanieli (AKC)
Larzacinspanieli
Puolanmetsästysspanieli (SKL)
Saint-usugenspanieli (SKL)
Venäjänspanieli (SKL)
Spanielirotuja > Sukupuuttoon kuolleet spanielit

Alppispanieli (kuollut 1830-luvulla)
Englanninvesispanieli (kuollut 1930-luvulla)
Norfolkinspanieli (kuollut vuonna 1902)
Toy trawler spaniel (kuollut 1920-luvulla)
Tweedinvesispanieli (kuollut 1800-luvulla)
Suomen Spanieliliitto

Suomen Spanieliliitto ry on vesikoira- ja spanielirotujen harrastajien yhdistys, johon kuuluvat seuraavat spanieli- ja vesikoirarodut:
amerikanvesispanieli
barbet
clumberinspanieli
fieldspanieli
friisinvesikoira
irlanninvesispanieli
kooikerhondje
sussexinspanieli
viiriäiskoira
Amerikancockerspanielilla, cockerspanielilla ja molemmilla springerspanieleilla on sen sijaan erilliset rotuyhdistykset, minkä vuoksi ne eivät kuulu Suomen Spanieliliiton alaisuuteen.
Kääpiöspanielit

Joitakin sylikoiria kutsutaan toisinaan spanieleiksi. Näihin lukeutuvat muiden muassa cavalierkingcharlesinspanieli, kingcharlesinspanieli, tiibetinspanieli, ”mannermainen kääpiöspanieli” (papillon ja phalène) ja ”japaninspanieli” (japanese chin). Fenotyypiltään ja alkuperäiseltä käyttötarkoitukseltaan nämä rodut ovat kuitenkin kaukana spanieleista, eivätkä tiibetinspanieli ja japanese chin edes polveudu metsästysspanieleista vaan niiden juuret ovat yhteiset kiinanpalatsikoiran ja mopsin kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Spanieliliitto
Perjantai 13. päivä, osa 2

| Perjantai 13>  päivä, osa 2.Friday the 13th Part 2 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Steve Miner
Käsikirjoittaja:  Ron Kurz Phil Scuderi
Tuottaja:  Steve Miner
Säveltäjä:  Harry Manfredini
Kuvaaja:  Peter Stein
Leikkaaja:  Susan E. Cunningham
Tuotantosuunnittelija:  Virginia Field
Pääosat:  Amy Steel   John Furey   Adrienne King   Betsy Palmer
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Georgetown Productions
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:  1. toukokuuta 1981
Kesto:  87 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  1,25 miljoonaa $
Tuotto:  21 722 776 $
Edeltäjä:  Perjantai 13.
Seuraaja:  Perjantai 13. päivä, osa 3
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Perjantai 13. päivä, osa 2 (engl. Friday the 13th Part 2) on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut Steve Minerin ohjaama jatko-osa Perjantai 13. kauhuelokuvalle. Elokuva tuli teatterihin 1. toukokuuta 1981. Se tuotti 21 722 000 dollaria 1 250 000 dollarin budjetilla.
Juoni

Koska Jasonin äiti epäonnistui tekemään likaisen työn, Jason päättää ottaa ohjat omiin käsiinsä ja hoitaa homman loppuun. Alice, joka selvisi hengissä Camp Crystal Laken teurastuksesta ja surmasi tappajan; Pamela Voorheesin, joutuu Jason Voorheesin tappamaksi ja Jason huomaa rakastavansa tappamista. Selittämättömästi useita vuosikymmeniä kuolleena ollut 11-vuotias Jason on herännyt henkiin, aikuisena ja on aloittanut tappamisen. Samalla ryhmä tietämättömiä nuoria kokoontuu leirille uudelle Crystal Lakelle, jossa Jason alkaa teurastaa leirillä asujia. Elokuva loppuu samantyyliseen kohtaukseen, johon loppui ensimmäinen osa. Juuri kun kaikki luulevat asioiden olevan hyvin, Jason tulee ja kaappaa yhden eloonjääneistä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Amy Steel   | … |   Ginny Field   |
|   John Furey   | … |   Paul Holt   |
|   Adrienne King   | … |   Alice Hardy   |
|   Kirsten Baker   | … |   Terri   |
|   Stuart Charno   | … |   Ted   |
|   Warrington Gillette   | … |   Jason Voorhees   |
|   Walt Gorney   | … |   Crazy Ralph   |
|   Marta Kober   | … |   Sandra Dier   |
|   Tom McBride   | … |   Mark   |
|   Bill Randolph   | … |   Jeffrey   |
|   Lauren-Marie Taylor   | … |   Vicky   |
|   Russell Todd   | … |   Scott   |
|   Betsy Palmer   | … |   Pamela Voorhees   |
Perjantai 13. -elokuvasarja
Perjantai 13. • Osa 2 • Osa 3 • The Final Chapter • Uusi alku • Osa 6 • The New Blood • Jason Manhattanilla • Jason Goes to Hell: The Final Friday • Jason X • Freddy vs. Jason • Friday the 13th (vuoden 2009 elokuva)
Petra Vallila

| Petra Vallila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1983 Helsinki
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Esikoisteos:  ehkä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Petra Vallila (s. 1983) on suomalainen runoilija.
Vallilan esikoisteos on Poesian julkaisema runokokoelma ehkä (2022). Kiittävän vastaanoton saanut teos sijoittuu toimistomaailmaan ja käsittelee valintojen tekemisen tematiikkaa. Teos oli yksi Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon ehdokkaista 2022. Kriitikko Arttu Seppänen totesi Helsingin Sanomien arviossaan esikoisteoksen olevan ”poikkeuksellisen itsevarma” ja katsoi sen saaneen vaikutteita kokeellisesta nykyrunoudesta, jonka elementtejä ovat muun muassa fragmentaarisuus, typografiset kokeilut, digitaalisten ympäristöjen läsnäolo, tietokonekieli ja pelilliset elementit. Vallilan tekstejä on julkaistu myös Jalokiviä ja kiikareita -julkaisussa ja Nuori Voima -lehdessä.
Vallila ja arkkitehti ja muusikko Helmi Kajaste toteuttivat Arkkitehtuurimuseon ja Designmuseon FIX: Huolla ja korjaa -näyttelyyn paikkasidonnaisen Siivousmusiikkia-ääni-installaation, joka yhdistää puhuttua runoutta ja siivouksen ääniä tutkien häiriötä.
Vallila valmistui valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta 2012 ja taiteen maisteriksi Taideyliopistosta 2021. Hän on opiskellut kirjoittamista Kriittisessä korkeakoulussa ja Taideyliopiston kirjoittamisen maisteriohjelmassa. Ennen kirjoittajanuraansa Vallila työskenteli pitkään viestintäalalla.
Teokset

ehkä.  Poesia, 2022.  ISBN 978-952-305-198-0.
Pietari Haaranen

Pietari (Petter) Haaranen (20. maaliskuuta 1762 Tohmajärvi – 26. huhtikuuta 1833 Tohmajärvi) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Haarasen vanhemmat olivat Mikael Haaranen ja Anna Jalkanen ja puoliso Riitta (Brita) Simonen (k. 1817). Tohmajärven Saarion (Sairiois) kylän Haaranen edusti talonpoikaissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809 Kuopion läänin Karjalan alisen kihlakunnan tuomiokuntaa. Häneltä ei jäänyt valtiopäivien pöytäkirjoihin aloitteita tai esityksiä.
PiiPää

PiiPää Oy oli vuonna 1992 perustettu yhtiö, jonka perustajia olivat kuusi silloista tietojenkäsittelytieteen opiskelijaa. Sen toimitusjohtajana oli Lauri Henttonen. Yhtiö perustettiin, koska Kuopion lääninhallitus halusi tilata opiskelijoilta kirjasto-ohjelman, mutta tarjouksen laatijaksi tarvittiin yritys. PiiPää Oy toimitti alkuvuosina Sähköistä Säädöskokoelmaa ja tarjosi yrityksille www-hotellipalveluja.
Petr Bříza

| Petr Bříza> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. joulukuuta 1964 (ikä 59) Praha
Kansalaisuus:   Tšekkoslovakia  Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  82 kg
Seura
Seura:  HC Sparta Praha
Tehtävä:  seuran omistaja ja puheenjohtaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1983–2006
| Mitalit> Maa:  Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:  Tšekkoslovakia> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Albertville 1992 | jääkiekko |  |
Petr Bříza (s. 9. joulukuuta 1964 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkomaalivahti.
Bříza aloitti uransa Tšekkoslovakian 1. liigassa HC Slavia Prahassa, jossa pelasi kaudet 1981–1983. Tämän jälkeen hän siirtyi kahdeksi kaudeksi Extra-liigaan HC Ceské Budejoviceen. Kaudet 1985–1987 hän pelasi Dukla Jihlavassa, jonka jälkeen jälleen kaksi kautta HC Ceské Budejovicessa. Kaudet 1989–1991 hän pelasi HC Sparta Prahassa. Jälkimmäisen kauden päätteeksi hänet valittiin sarjan tähdistökentälliseen. Kauden jälkeen hän siirtyi SM-liigaan Rauman Lukkoon, missä pelasi kaksi kautta. Kummankin kauden päätteeksi Briza valittiin SM-liigan All Stars-kentälliseen. Vuonna 1993 hän siirtyi Saksaan Landshutiin, jossa pelasi aina vuoteen 1999 saakka. Syksyllä 1999 Briza palasi kotimaahansa ja pelasi HC Sparta Prahassa aina kevääseen 2006 asti.
Maajoukkueurallaan Bříza edusti Tšekkoslovakiaa 1988 ja 1992 talviolympialaisissa, 1987 Kanada Cupissa sekä vuosien 1989, 1990, 1991 ja 1992 MM-kisoissa. Tšekin paidassa hän puolestaan pelasi 1994 talviolympialaisissa, 1996 maailmancupissa ja vuosien 1993, 1994 ja 1995 MM-kisoissa. Arvoturnauksista hän keräsi olympiapronssia ja neljä MM-pronssia.
Peliuransa jälkeen vuosina 2006–2011 Briza toimi HC Sparta Prahan General Managerina ja vuodesta 2015 lähtien seuran puheenjohtajana. Vuodesta 2016 lähtien Briza on ollut myös seuran omistaja.
Aiheesta muualla

Petr Bříza Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
Petr Bříza Eurohockey.com. (englanniksi)
Petr Bříza The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Markus Ketterer | Urpo Ylönen -palkinnon voittaja 1992 | Seuraaja: Timo Lehkonen |
Petr Ginz

Kompastuskivi osoitteessa: Stárkova 1745/4, Praha.
Maa Kuusta katsottuna, Petr Ginz vuosina 1942–1944.
Petr Ginz (1. helmikuuta 1928 – 9. huhtikuuta 1944) oli tšekkiläinen poika, joka joutui natsiaikana juutalaisena ensin Theresienstadtiin, sitten Auschwitzin keskitysleirille. Hän kuoli kaasukammiossa vain 16-vuotiaana.
Ginz syntyi Prahassa kahden esperantistin poikana ja oppi siten itse kielen puhujaksi. Hän toimitti keskitysleirillä Vedem-lehteä. Hänen päiväkirjansa ovat säilyneet, ja ne on julkaistu useilla kielillä.
Ginzin 14-vuotiaana piirtämä kuva maasta kuusta nähtynä otettiin Columbia-sukkulan turmalennolle, jolle osallistui ensimmäinen israelilainen astronautti Ilan Ramon. Petrin mukaan on nimetty 27. helmikuuta 2000 löydetty asteroidi 50413 Petrginz.
Aiheesta muualla

Chava Pressburger: First person The Guardian.  16.6.2007. Viitattu 29.8.2018.
Bauerova, Ladka M.: Auschwitz victim's diaries rediscovered The New York Times.  28.1.2005. Viitattu 29.8.2018.
Peltoviiriäinen

| Peltoviiriäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Amerikanviiriäiset Odontophoridae
Suku::  Peltoviiriäiset Colinus
Laji::  virginianus
Kaksiosainen nimi
 Colinus virginianus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Peltoviiriäinen Wikispeciesissä   Peltoviiriäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Peltoviiriäisen muna
Peltoviiriäinen, aikaisemmalta nimeltään virginianviiriäinen (Colinus virginianus) on amerikanviiriäisten heimoon kuuluva kanalintulaji. Se on yksi Yhdysvaltojen suosituimmista riistalinnuista.
Tuntomerkit

Peltoviiriäinen on 24-26 senttimetriä pitkä. Sen höyhenpuku on väritykseltään punaruskea ja siinä on mustia ja valkoisia täpliä sekä juovia. Koiraan pää on musta ja sillä on valkoinen silmäkulmajuova ja kurkku. Naaraalla on päässään tumman- ja ruosteenruskeita kuvioita. Peltoviiriäisen soidinääni on kirkas ”tih tviit” -vihellys.
Levinneisyys

Peltoviiriäisiä pesii luonnonvaraisena Pohjois-Amerikassa. Sitä on istutettu paikoin Etelä-Eurooppaan.
Pietari Hanhivaara

| Pietari Hanhivaara |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. lokakuuta 1833 Kittilä
Kuollut: 17. helmikuuta 1926 (92 vuotta) Kittilä
Ammatti:  maanviljelijä, lestadiolaissaarnaaja, uusheräyksen johtohahmo
Vanhemmat:  Mikko Mikonpoika Jokela ja Matleena Juhontytär Hossa
Puoliso:  Elsa Maria Lakso
Lapset:  Mikko (Hanhela), Fredrik (Fred Waara), Pekka, Johannes (Juhani), Maria, Matti, Matleena (Mallu), Samuli
Muut tiedot
Lempinimet:  Hanhi-Pieti
Pietari Hanhivaara eli Hanhi-Pieti, alkujaan Jokela (23. lokakuuta 1833 Kittilä – 17. helmikuuta 1926 Kittilä) oli maanviljelijä, lestadiolaisuuden alkuajan merkittävimpiä maallikkosaarnaajia ja uudenheräyksen pioneereja 1800- ja 1900-luvun hajaannuksen aikana. Toinen uudenheräyksen saarnaaja Fredrik Paksuniemi eli Penikka-Feetu oli hänen veljensä.
Hanhivaara syntyi kittiläläiseen pietistiseen Jokelan sukuun. Kun lestadiolaisuus saapui Kittilään 1848, myös Jokelat kääntyivät siihen. Hän muutti 1864 talonpojaksi Kittilän Hanhimaahan ja otti nimekseen Hanhivaaran. Hanhivaara alkoi kierrellä saarnamiehenä Lapissa ja 1880-luvulta alkaen myös Etelä-Suomessa ja Pietarissa asti. Vuonna 1886 hän oli Lapin kirkolliskokousedustaja. Vuoden 1898 keväällä Hanhi-Pieti kiersi Heikki Syväjärven kanssa Suomessa saarnaamassa uutta heräystä, josta uudenheräyksen leviäminen alkoi. Vuosisadan vaihteen hajaannuksen aikana Hanhivaara ja hänen veljensä olivat Kittilän suunnan eli uudenheräyksen kärkihahmoja. Kittilästä muodostui liikkeen keskus, vaikka lopullinen hajaannus siellä tapahtuikin vasta 1910-luvulla. Vanhoillislestadiolaisten näkökulmasta Hanhivaara oli eriseurainen, mutta uudessaheräyksessä häntä kunnioitettiin patriarkkana.
Hanhivaara oli naimisissa Elsa Maria Lakson (1841–1937) kanssa vuodesta 1858, heille syntyi kahdeksan lasta.
Penikkajärvi (Utajärvi)

| Penikkajärvi |
| --- | --- |
 Järven pohjoisrantaa Purikkaalta katsottuna.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Pohjanmaa
Kunnat:  Utajärvi
Paikkakunta:  Juorkuna
Koordinaatit:  64°59′00″N, 26°45′50″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskuoja:  Penikkaoja 
Järvinumero:  60.032.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  114,3 m 
Pituus:  950 m  
Leveys:  600 m  
Rantaviiva:  2,565 km  
Pinta-ala:  27,403 ha  
 fiPenikkajärvi 
Penikkajärvi on Kiiminkijoen vesistöön kuuluva pieni järvi Utajärven kunnan Juorkunan kylässä.
Järvi sijaitsee Torvenjoen yhteydessä olevan Torvenjärven ja Pienen Torvenjärven luoteispuolella, jälkimmäisestä vajaan kahden kilometrin päässä. Järvelle ja sen rannalla olevan Purikkaan talon pihapiiriin on tieyhteys Hamarinjärven taitse menevältä metsäautotieltä, jossa on kuitenkin Lehtomaan länsilaidalla 2,5 kilometrin päässä järvestä puomi. Sanginkylästä eli kaakosta Kiiminkijoen varresta sinne ei ole tieyhteyttä, kuten ei myöskään pohjoispuolen Korpiselta ja Lauttalammelta eli Toivolan erämaatalosta.
Järvi ja sen ympäristö

Järven itärannalla, korkean Purikkaankankaan laidalla, ovat Purikkaan talon vanhat rakennukset ja uudempi kesämökki, mutta ei muuta asutusta.  Järven pohjoisrannalla on kallioita, kaakkoisrantaan ulottuu Penikkaselkä-niminen kangas. Muuten rannat ovat suota ja rämettä.  Järven kalastoon kuuluvat tavanomaiset hauki, ahven ja särki. Järvi on matala, siinä kasvaa ulpukkaa ja sen vesi on tummaa. Laskuoja, puro nimeltään Penikkaoja, laskee Torvenjärvien kautta Kiiminkijokeen.  Talvella järvelle kulkee moottorikelkkaura Juorkunasta Hamarinjärven suunnasta, järven itäpuolen laajan Penikkasuon kautta.