stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dareios I
Perhe

Dareioksen isä oli korkea-arvoinen persialainen Hystaspes, joka taisteli Kyyros Suuren armeijassa. Kyyroksen poika Kambyses nimitti luultavasti Hystaspeen Parthian satraapiksi. Hystaspes toimi ainakin tässä tehtävässä vuonna 522 eaa. Dareioksessa oli kolme nuorempaa veljeä Artabanos, Artafernes ja Artanes. Hänellä oli myös ainakin kaksi siskoa. Herodotos kertoo että kun Kambyses II valtasi Egyptin oli Darios hänen keihäänkantajanaan. Hystaspeen isä Arsames oli vielä elossa kun Dareioksesta tuli kuningas. Arsameen isä oli Ariaramnes, jonka isä Teispes oli Akemenidien hallitsijasuvun perustajan Akhemeneen poika. Dareios väitti että hänen esivanhempansa olivat hallinneet kuninkaina, mutta tätä pidetään hänen propagandanaan. Ei ole myöskään varmoja todisteita siitä, että Dareios olisi ollut sukua Kyyros Suuren kanssa. lähde?
Kuninkaaksi tultuaan Dareios meni naimisiin kahden Kyyros Suuren tyttären kanssa. Kambyses II:n lesken ja siskopuolen Atossan kanssa hän sai neljä poikaa: Kserkses (josta tuli isänsä seuraaja), Ariamenes, Akhaemenes ja Hystaspes. Artystonen kanssa Dareios sai kolme lasta: Arsames, Gobryas ja Artozostre. Hän avioitui myös Smerdiin tyttären Parmyksen kanssa ja he saivat yhdessä pojan jonka nimi oli Ariomardos. Dareios meni myös naimisiin korkea-arvoisen persialaisen Otaneen tyttären Faidymian kanssa. Dareios oli ennen valtaistuimelle nousemistaan naimisissa erään toisen persialaisen aristokraatin, Gobryaan, tyttären kanssa.
Ensimmäiset vuodet > Vallankaappaus

Vuonna 522 eaa. Kyyros Suuren poika Smerdis kapinoi veljeään Kambyses II:a vastaan. Smerdis oli tuolloin Baktrian maaherrana ja hänen veljensä, kuningas Kambyses II oli Egyptissä. Kambyses kuoli pian Smerdiin kapinan alkamisen jälkeen. Kreikkalainen historioitsija Herodotos kertoo että Smerdis olisi ollut huijari, joka itse asiassa oli meedialaiseen maageihin kuulunut henkilö joka muistutti Smerdistä. Dareios oli Herodotoksen mukaan Kambyses II:n mukana Egyptissä ja toimi hänen keihäänkantajanaan ja oli ilmeisesti eräs kuninkaan tärkeimmistä avustajista. Dareios nousi luultavasti armeijan johtoon Kambyseen kuoltua.
Pian eräät korkea-arvoiset persialaiset saivat kuulla tästä ja alkoivat suunnitella vallankaappausta. Aluksi salaliitossa olivat mukana Otanes, Gobryas, Intafrenes, Hydarnes, Megabyzos ja Aspathines. Herodotoksen mukaa Otanes oli salaliiton alullepanija ja luultavasti Dareioksen lisäksi sen arvovaltaisin jäsen koska hänen siskonsa oli ollut Kyyros Suuren vaimo. Pian myös Dareios liittyi salaliittoon. Yhdessä nämä seitsemän menivät kuninkaalliseen palatsiin 29. syyskuuta 522 eaa. Vartijat päästivät heidät sisälle koska kyseessä oli seitsemän Persian arvovaltaisimmista henkilöistä. Palatsissa kuninkaan eunukit tiedustelivat salaliittolaisilta mitä asiaa heillä oli kuninkaalle. Yhdessä salaliittolaiset murhasivat nukkuvan Smerdiin. lähde?
Herodotos kertoo kuinka vallankaappaajat neuvottelivat Smerdiin murhan jälkeen siitä kuinka Persiaa tulisi hallita. Dareios kannatti kuninkaanvaltaa, Megabyzos oligarkiaa ja Otanes demokratiaa. Lopulta Dareioksen kanta voitti. Vallankaappaajat päättivät järjestää kilpailun siitä kenestä tulisi kuningas. Otanes jättäytyi pois kilpailusta vaikka hänellä olikin hyvät mahdollisuudet päästä kuninkaaksi arvovaltansa ja sukunsa takia. Kuusi muuta päättivät että Otanes ja hänen jälkeläisensä saivat tulevaisuudessa elää vapaudessa ja eikä heidän tarvitsisi koskaan totella kuningasta. Herodotoksen mukaan kuusi jäljelle jäänyttä salaliittolaista päättivät että he kokoontuisivat seuraavana päivänä kaupungin ulkopuolella ja että kuninkaaksi valittaisiin se jonka hevonen hirnuisi ensimmäisenä auringonnousun aikana. Dareioksen nerokas renki Oebares keksi juonen jonka avulla Dareioksesta tulisi kuningas. Oebares vei Dareioksen ratsuna käyttämän orin määrätylle paikalle jonne hän oli myös vienyt hevosen suosikkitamman. Aamun koittaessa Dareioksen hevonen hirnui tutulla paikalla. Samalla kirkkaalta taivaalta iski myös salamoja, jonka jälkeen muut hyppäsivät hevostensa selästä kumartamaan Dareiosta.
Dareioksen kuusi liittolaista nimitettiin kaikki korkeisiin virkoihin. Otaneen tytär Faidymia oli ollut naimisissa sekä Smerdiin että Kambyses II:n kanssa, ja nyt Otanes antoi hänet vaimoksi Dareiokselle. Dareios antoi puolestaan erään siskoistaan Otaneelle vaimoksi.lähde?
Ensimmäiset vuodet > Babylonian kapina

Pian sen jälkeen kun Dareios oli kaapannut vallan nousivat babylonialaiset kapinaan. Babylon oli menettänyt itsenäisyytensä vain 17 vuotta aikaisemmin, Kyyros Suuren aikana. Babyloniassa nähtiin Persian sisäinen valtataistelu sopivana tilaisuutena riistäytyä persialaisten vallasta. Eräs Nidintu-Bel julisti itsensä kuninkaaksi Babylonissa ja alkoi kutsua itseään nimellä Nebukhadnezzar III, Babylonian maineikkaimman kuninkaan Nebukadressar II:n mukaan. Myös Elam nousi pian kapinaan persialaisten valtaa vastaan ja eräs Assina julistautui Elamin kuninkaaksi.
Dareios päätti heti hyökätä Babylonia vastaan. Babylonialaiset olivat koonneet joukkonsa Tigriksen rannalle, mutta Darios vei armeijansa joen yli eläinten nahoista tehdyillä lautoilla ja kukisti babylonialaiset taistelussa. Tämän jälkeen hän valtasi Babylonin piirityksen jälkeen. Nidintu-Bel teloitettiin sen jälkeen kun hän yritti paeta Babylonista. Herodotoksen mukaan Babylonin piiritys kesti kaksikymmentä kuukautta ja että kaupunki vallattiin vasta sotajuonen ansiosta. Behistunin piirtokirjoituksen mukaan Babylonian kapina oli ensimmäinen Dareioksen hallituskaudella tapahtuneista kapinoista. Pian myös Elam antautui ja kuninkaaksi julistettu Assina teloitettiin.
Ensimmäiset vuodet > Persian kapina

Babylonin kukistumisen jälkeen syttyi toinen kapina. Tällä kertaa eräs Vahyazdata julisti itsensä kuninkaaksi Persiassa. Hän saattoi jopa olla läheisempää sukua Kyyros Suuren ja hänen poikiensa kanssa kun Dareios itse oli. Dareioksen isä, joka oli vielä Parthian satraappina, tuki poikaansa, ja näin tekivät myös Baktrian ja Arakhosian satraapit. Myös Meedia kapinoi ja eräs Fraortes julistautui kuninkaaksi. Dareios sai kuitenkin nämä kapinat kukistettua vuoden 521 eaa. aikana. lähde?
Valtakunnan hallinto

Saatuaan kapinoivat maakunnat kukistettua Dareios järjesti uudelleen niiden hallinnon. Jo Kyyros Suuren aikana perustettu satraappijärjestelmä koki uudistuksen kun kaikki maakunnat kytkettiin tiukemmin kuninkaan hallintaan. Dareioksen uudistusten jälkeen satraappien piti maksaa veroa ennalta määrätty summa. Dareios loi 20 satrappikuntaa, muun muassa: Persia, Elam, Babylonia ja Assyria, Meedia, Joonia, Lyydia, Kappadokia, Armenia, Foinikia ja Kypros, Egypti, Gandara, Maka (nykyinen Oman), Drangiana, Arkhosia, Baktria, Parthia, Aria, Sogdia ja Arabia. Herodotos luettelee ne heimot ja maat jotka maksoivat Dareiokselle veroa. Dareios antoi myös kaivertaa maakuntien nimet omaan hautakammioonsa. Ennen Dareioksen uudistuksia maakuntien maksamia veroja ei oltu säädetty etukäteen, vaan ne koostuivat lahjoista kuninkaalle. Dareios määräsi maakunnat maksamaan veronsa vuosittain joko kultana tai hopeana. Eräät maakunnat maksoivat veroa myös muulla tavalla. Niinpä kilikialaiset lähettivät vuosittain kuninkaalle 360 valkoista hevosta, "yhden vuoden jokaista päivää kohden". Herodotuksen mukaan kuninkaalle vuosittain maksettava vero vastasi 14 560 talenttia hopeaa.
Dareios otti käyttöön uusia kulta- ja hopearahoja. Liikkeelle lasketut kultarahat eli dareikit olivat arvostettuja maksuvälineitä. Aikaisemmin Persiassa oli käytetty pääasiassa lyydialaisia kultarahoja. Valtakunnan verotulot kasvoivat huomattavasti ja täyttivät aarrekammioita, mutta Dareios käytti osan varoista suuriin töihin. Kaupankäynnin kannalta hän piti tärkeänä, että valtakunnan merireitit olivat kunnossa. Dareioksen aikana kehitettiin babylonialaisen ja elamilaisen nuolenpääkirjoituksen pohjalta kirjoitusjärjestelmä muinaispersian kielelle. Dareios käytti tätä kirjoitusta kaikissa monumenteissaan.
Dareios uudisti lainsäädäntöä. Platon vertaa Dareiosta Ateenan ja Spartan suuriin lainsäätäjiin Soloniin ja Lykurgokseen dialogissaan Faidros.
Rakennustyöt

Dareioksen aikana aloitettiin monia suuria rakennushankkeita. Dareios antoi rakennuttaa uuden pääkaupungin Persepoliin. Persepoliin suurin rakennus oli Dareioksen suuri vastaanottosali Apadana, jonka pinta-ala oli 12 000 m².
Dareios antoi myös rakentaa uudelleen Elamin vanhan pääkaupungin Susan, ja siitä tulikin yksi Persian valtakunnan neljästä "pääkaupungista". Meedian vanhasta pääkaupungista Ekbatanasta tuli Persian kuninkaiden kesähallintokaupunki. Kyyros Suuren perustama pääkaupunki Pasargadae säilytti asemansa Persian valtakunnan uskonnollisena pääkaupunkina. Dareios antoi myös juutalaisten rakentaa jälleen Jerusalemin temppelin, joka valmistui vuonna 515 eaa. Tästä kerrotaan vanhan testamentin Esran kirjassa.
Dareios antoi myös kaivaa kanavan Niilin ja Punaisenmeren välille. Kanava valmistui noin vuonna 498 eaa. ja sen kautta saatiin laivayhteys Egyptin ja Persianlahden välille.
Persialaisia sotilaita Apadanan kohokuvassa.
Persialaisia sotilaita esittävä kuva Dareioksen palatsista Susassa.
Sfinksi Susan palatsissa.
Susan palatsista
Persialainen sotilas
Härkää kuvaava patsas Apadanasta
Sotaretket

Dareios laajensi Persian valtakuntaa usean eri sotaretken aikana. Hän hyökkäsi Intiaan luultavasti vuonna 515 eaa., mutta tästä sotaretkestä ei ole tarkkoja tietoja. Herodotos kertoo Dareioksen määränneen kreikkalaisen Skylaksin tutkimaan Intian valtamerta purjehtimalla Indukselta länteen. Skylaks purjehti Indukselta Intian valtameren pohjoisrantaa pitkin Persianlahdelle, josta hän jatkoi Arabian ympäri Punaisellemerelle ja Suezille.
Sotaretket > Sotaretki skyyttejä vastaan

Noin vuonna 513 eaa. Dareios hyökkäsi nykyisessä Ukrainassa asuvien skyyttien kimppuun. Dareios kuljetti armeijansa Hellespontoksen yli ja jatkoi sieltä matkaansa Tonavalle. Hänen aikomuksenaan oli hyökätä Persiaa pohjoisesta uhanneiden skyyttien kimppuun. Nämä pystyivät kuitenkin pitämään puolensa ratsujoukkojensa ja taitavien perääntymistensä avulla.  Ennen kuin Dareios palasi Persiaan, jätti hän Megabazoksen Eurooppaan hallitsemaan vallattuja alueita Traakiassa.
Sotaretket > Naksoksen sotaretki

Vuonna 502 eaa. Egeanmerellä sijaitsevan Naksoksen saaren asukkaat kapinoivat persialaisia vastaan. Naksoksen syrjäytetyt vallanpitäjät pyysivät apua Miletoksen tyrannilta Aristagoraalta, joka puolestaan kääntyi Dareioksen veljen Artaferneen puoleen. Artafernes lähetti Megabateen johtaman laivaston kukistamaan naksoslaiset. Megabates ja Aristagoras riitaantuivat ja sotaretki loppui persialaisten tappioon. Pelastaakseen oman nahkansa Aristagoras alkoi yllyttää joonialaisia nousemaan kapinaan.
Sotaretket > Joonian kapina

Vuonna 499 eaa. Joonian kreikkalaiset nousivat kapinaan persialaisia vastaan. Miletoksen tyrannin Aristagoraan johdolla kapina levisi pian koko Jooniaan. Ateena ja Eretria lähettivät kummatkin apua joonialaisille. Yhdessä ateenalaisten ja eretrialaisten kanssa joonialaiset hyökkäsivät paikallisen satraappi Artaferneen pääkaupunkia Sardesta vastaan. Kreikkalaiset saivat Artaferneen yllätettyä ja polttivat kaupungin maan tasalle. Sardiin tuhon jälkeen kapina levisi Kyprokselle ja Hellespontokselle. Vuoteen 494 eaa. mennessä kapina oli kuitenkin saatu kukistettua ja kapinallisille kostettiin hyvin julmasti: Miletos ja sen temppelit ryöstettiin ja väestö siirrettiin Mesopotamiaan tai myytiin orjiksi.
Dareios lähetti 492 eaa. Mardonioksen Kreikkaan kostoretkelle Ateenaa ja Eretriaa vastaan. Mordonioksen laivasto kärsi kuitenkin haaksirikon Athoksen kohdalla. Herodotoksen mukaan Mardonios menetti 300 laivaa ja 20 000 miestä. Dareios määräsi tämän jälkeen Datiin ja Artafreneen hyökkäämään Ateenaa ja Eretriaa vastaan. Persialaiset piirittivät ja valtasivat Eretrian, mutta ateenalaiset kukistivat heidät Marathonin taistelussa vuonna 490 eaa. Dareios alkoi heti koota uutta armeijaa ja laivastoa Kreikan kukistamiseksi, mutta hanke viivästyi, sillä kapinoita puhkesi Egyptissä, ja lopulta Dareoiksen kuolema siirsi hankkeen hänen seuraajilleen.
Kuolema

Dareios kuoli luultavasti noin vuonna 485 eaa. Hän jätti jälkeensä kaksitoista poikaa ja ainakin kuusi tytärtä. Dareios oli valinnut poikansa Kserkseen seuraajakseen jo ennen kuolemaansa. Kserkses oli äitinsä Atossan kautta sukua Kyyros Suurelle. Dareioksen ruumis palsamoitiin ja hänet haudattiin kallioon hakattuun hautakammioon, joka sijaitsi muutaman kilometrin päässä Persepoliista. Hautakammion sisäänkäynnin ympärille Dareios oli antanut kirjoittaa kuvauksen siitä, mitä hän oli saanut aikaan hallituskautensa aikana.
Lännen sotaretkillä koetuista vastoinkäymisistä huolimatta Dareios on aikaansaannoksiltaan suuri hallitsija lainsäätäjänä sekä rajojen ja olojen vakiinnuttajana.
Antiikin lähteet

Dareios I:n hallituskaudesta on ajankohtaan nähden runsaasti tietoa. Behistunissa sijaitseva piirtokirjoitus löytyy 100 metriä maanpinnan yläpuolella, paikalla jonne ihmisten on miltei mahdoton päästä. Kirjoituksessa kuvataan Dareios ja hänen kukistamiensa kansojen johtajat ja kerrotaan kuinka Dareios tappoi väärän kuninkaan Gaumatan ja kuinka hän kukisti vihollisensa. Piirtokirjoitus sisältää saman tekstin kolmella eri kielellä, muinaispersiaksi, elamiksi ja babyloniaksi.
Myös useista Dareioksen rakennuttamissa rakennuksissa muun muassa Susassa je Persepoliissa on löydetty piirtokirjoituksia.
Toinen tärkeä lähde on kreikkalainen historioitsija Herodotos, jonka teos käsittelee Persian historiaa. Myös kreikkalainen Ktesias kirjoitti Persian historiaa käsittelevän teoksen, mutta tämä ei ole säilynyt kokonaisuudessaan nykypäivään asti.
Kirjallisuutta

Herodotos: Historiateos. 1–2.  ((Historíai.) Suomentanut ja esipuheella varustanut Edvard Rein. 4. painos (1. painos 1907). Laatukirjat)  Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-17869-1
Tom Holland: Persian Fire: The First World Empire and the Battle for the West.  Little, Brown, 2005.  ISBN 0-316-72664-8
A. T. Olmstead: History of the Persian Empire.  The University of Chicago Press, 1959.  ISBN 0-226-62777-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Smerdis | Persian kuningas Akemenidien hallitsijasuku | Seuraaja: Kserkses I |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Smerdis | Egyptin faarao Akemenidien hallitsijasuku 27. Dynastia | Seuraaja: Kserkses I |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 
Dareioksen palatsista löydetty pylvään jalusta johon on kirjoitettu muinaispersiaksi, elamiksi ja akkadin kielellä: "Minä, Dareios, Suurkuningas, Kuninkaiden kuningas".
Dareios kuvattuna kreikkalaisessa maljakossa.
Dareiosta esittävä patsas joka löydettiin vuonna 1972. Patsaan jalustassa on kirjoitusta muinaispersiaksi, elamiksi ja egyptiläisin hieroglyfein. Dareios antoi pystyttää patsaan Heliopolikseen. Kserkses I:n vei patsaan mukanaan Susaan sen jälkeen kun se oli vaurioitunut mellakoissa.
Persian valtakunta Dareioksen hallituskauden lopulla.
Dareios I ja hänen kukistamiensa kansojen johtajat. Dareioksen jalkojen alla on Gaumatan (eli Smerdis). Dareioksen takana seisovat hänen jousenkantajansa Intafrenes ja keihäänkantajansa Gobryas. Kuvan ylälaidassa on ylijumalaa Ahuramazdan kuva.
Franklin Carmichael

Franklin Carmichael: Syksy.
Franklin Carmichael (4. toukokuuta 1890 Orillia, Ontario – 24. lokakuuta 1945 Toronto, Ontario) oli kanadalainen taidemaalari. Hän aloitti vuonna 1911 opiskelun Ontario College of Artissa, jossa hänen opettajinaan toimivat William Cruickshank ja George Reid. Hän sai Torontossa opetusta myös saksalaissyntyiseltä Gustav Hahnilta.
Vuonna 1920 Carmichael perusti Lawren Harrisin, A. Y. Jacksonin, Frank Johnstonin, Arthur Lismerin, J. E. H. MacDonaldin ja Frederick Varleyn kanssa Group of Seven -taiteilijaryhmittymän.
Lawren Harris

Lawren Harris vuonna 1926.
Lawren Harris: Koristeellinen maisema.
Lawren Stewart Harris (23. lokakuuta 1885 Brantford, Ontario, Kanada – 29. tammikuuta 1970 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) oli kanadalainen taidemaalari. Hän oli Group of Seven -taiteilijaryhmittymän perustamisen johtohahmona. Hänen inspiroiminaan Jock Macdonald ja muut Toronton taiteilijapiireissä ryhtyivät tekemään abstraktia taidetta. Harrisin työ vaikutti kolmeen kanadalaiseen taiteilijasukupuolveen.
Toronton yliopiston matematiikan professorin rohkaisemana Harris opiskeli Berliinissä taidetta vuosina 1904–1908. Hänen töitään on nähtävillä muun muassa Kanadan kansallisgalleriassa ja Ontarion taidegalleriassa.
Tyrisevä (Sastamala)

| Tyrisevä |
| --- | --- |
 Tyrisevä ja Kiimajärvi ilmakuvassa, Tyrisevä alavasemmalla.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Sastamala
Koordinaatit:  61°21′40″N, 22°39′58″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Luojoen valuma-alue (35.124)
Laskuoja:  Luojoki Kokemäenjokeen 
Järvinumero:  35.124.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  79,6 m  
Pituus:  1,2 km  
Leveys:  730 m  
Rantaviiva:  3,999 km  
Pinta-ala:  44,896 ha  
Saaria:  1
:  Kertunsaari
 fiTyrisevä 
Tyrisevä on Pirkanmaalla Sastamalassa Vehkakorvessa sijaitseva järvi.
Maantiede

Järven pinta-ala on 44,9 hehtaaria, sen pituus on 1,2 kilometriä ja leveys 730 metriä. Järvi sijaitsee Vehkakorven pohjoispuolella ja Haapaniemen länsipuolella. Järven etelärannan huomattavin kohouma on Kiliskallio, joka kohoaa yli 25 metrin korkeuteen vedenpinnasta. Etelärannasta työntyy etelään 300 metriä pitkä Kotolahti, jonka suuta suojaa Kertunsaari. Tämä on järven ainoa saari, sillä kaakkoisrannassa tunnetaan Karjunsaarena siellä sijaitseva niemi. Muita lahtia ovat Karjusaarenlahti ja pohjoisrannassa Sorvarinlahti. Järven rantaviiva on 4,0 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rantojen läheisyydessä sijaitsee kolme kiinteästi asuttua tilaa ja yli 10 vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet Vehkakorven kylästä ja Kiimajärven Haapaniemeltä.
Vesistösuhteita

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kokemäenjoen yläosan alueella (35.12), jonka Luojoen valuma-alueeseen se kuuluu. Järven luusua sijaitsee järven etelärannassa Kotolahdessa, josta saa alkunsa 1,5 kilometriä pitkä Tyrisevänoja. Oja yhtyy Vehkakorvessa Vehkaojaan ja Kivijärvenojaan, jonka jälkeen uomaa aletaan kutsua Pahaojaksi. Pahaoja muuttuu myöhemmin Luojoeksi, joka yhtyy Kokemäenjokeen Pehulan yläpuolella. Joen pääuoma on 9,3 kilometriä pitkä. Järven vedenpinnan korkeus on 79,6 metriä ja Kokemäenjoen 48,9 metriä mpy., joten pudotusta kertyy laskujoelle 30,7 metriä.
Historia

Daniel Ekmanin kartassa 1700-luvun alusta järven nimi kirjoitettiin "Sÿsijerfwi".
Coton sota

Coton sota (esp. Guerra de Coto) oli 21. helmikuuta – 6. maaliskuuta 1921 käyty rajakonflikti Costa Rican ja Panaman välillä. Konflikti syttyi kiistasta maiden huonosti määritellyistä rajoista etenkin niin sanotulla Coton alueella maiden Tyynenmeren puoleisella rajalla. Alue oli pieni ja Panaman hallitsema. Panama oli kuitenkin aikaisempien vuoden 1914 rajaneuvottelujen yhteydessä velvoitettu jättämään alue Costa Ricalle. Kun Panama ei näin toiminut, Costa Rica valtasi sen sotilaallisesti.
Panamalaiset vastasivat miehitykseen valtaamalla Coton takaisin, mihin Costa Rica vastasi puolestaan iskemällä Karibianmeren puolella rajaa. Paremmin aseistettujen costaricalaisten vallatessa alaa Yhdysvallat puuttui lopulta konfliktiin pakottaen Panaman luovuttamaan Coton alueen.
Tausta

Costa Rican presidentti Julio Acosta García ja Panaman Belisario Porras
Coton sota käytiin Costa Rican ja Panaman välillä pienehköstä Coton alueesta. Alueella oli pieni Pueblo Nuevo de Coton kylä lähellä Cotojokea Panaman ja Costa Rican Tyynenmeren puoleisella rajalla. Alueella ei ollut luonnonvaroja, eikä se ollut muutenkaan erityisen rikas.
Panama oli ennen itsenäisyyttään Kolumbiasta työntänyt maiden välistä rajaa länteen paljon voimakkaamman Kolumbian suojaamana. Coton alueella asettui panamalaisia siirtolaisia. Costa Rica ei voinut käydä sotaan Kolumbiaa vastaan, vaan se turvautui diplomatiaan. Molemmat maat hyväksyivät kiistansa välittäjäksi Ranskan ja maan presidentti Émile Loubet päätti rajan kulusta 11. syyskuuta 1900. Punta Buricasta tuli maiden rajan eteläkärki, mutta maantiedon puutteessa rajaa ei voitu määritellä täysin tarkasti. Kolumbian ja Panaman oli tarkoitus sopia tarkemmin vielä keskenään, mutta poliittinen tilanne muuttui nopeasti vuonna 1903. Panama itsenäistyi Yhdysvaltojen tuella Kolumbiasta ja peri vielä tarkasti selvittämättömän rajan Costa Rican kanssa.
Panama ja Costa Rica hakivat omaa välitysratkaisuaan. Lopulta välittäjätahoksi saatiin Yhdysvaltain korkeimman oikeuden tuomari Edward Douglass White. Whiten päätöksellä 12. syyskuuta 1914 Coton alue annettiin Costa Ricalle, jolla katsottiin olevan alueelle maantieteellisesti kiinteämmät yhteydet kuin Panamalla. Päätös velvoitti periaatteessa Panaman presidentti Belisario Porrasia evakuoimaan Coton alueen noin 27 panamalaista perhettä. Porras pelkäsi kuitenkin opposition reaktiota diplomaattiseen tappioonsa. Porras päättikin olla toimimatta mitenkään. Vielä vuosia myöhemmin asialle ei vieläkään oltu tehty mitään. Toisaalta aluetta ei erityisemmin puolustettukaan. Ainut puolustaja Cotossa oli yksi poliisi. Panaman armeija oli lakkautettu Yhdysvaltojen painostuksesta vuonna 1904. Maalla oli vain pienet entisistä sotilaista kootut noin 1 000 miehen poliisivoimat.Sen sijaan Porras saattoi vedota Yhdysvaltoihin maansa puolustamiseksi.
Costa Ricassa presidentiksi oli valittu vuonna 1919 Julio Acosta García. Presidentti ei kuitenkaan ollut suosittu ja hän halusi kääntää yleisön huomion muualle. Tällöin ajankohtaiseksi nousi taas Coton kysymys. Costa Rica ilmoitti aikeistaan miehittää alue Yhdysvalloille, joka ei kuitenkaan vastannut mitenkään. Lopulta 20. helmikuuta 1921 Acosta päätti lähettää Coton alueelle 28 costaricalaista sotilasta. Costa Rica oli sotilaallisesti ylivoimainen. Sen armeija käsitti vain 400 sotilasta, mutta he olivat panamalaisia paljon paremmin varusteltuja. Costa Ricalla oli käsiaseiden ohella konekiväärejä ja muutamia tykkejä.