stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ryhmä Oinas
Tehtävä ja taistelut > Helmikuu 1940

Majuri Kalervon komentama Taisteluosasto Oinas kykeni 7. helmikuuta katkaisemaan Lemetin tienhaaran alueella olevien vihollisjoukkojen yhteydet Kitilän suurmottiin. Alueen pohjoisosaan syntynyt Lemetin tienhaaran motti saatiin laukaistua eli tuhottua jo 8. helmikuuta iltapäivällä. Alueen eteläosaan jäi kuitenkin runsaasti vihollisen joukkoja, jotka onnistuttiin saartamaan uudelleen paikkaan jonne syntyi niin kutsuttu Rykmenttimotti. Taisteluosasto Oinas kykeni saatujen lisäjoukkojen turvin murtamaan 9.-18. helmikuuta käydyissä taisteluissa motin vastarinnan saaden alueelta runsaan sotasaaliin.
Tämän jälkeen Taisteluosasto Oinas siirtyi saamansa käskyn mukaisesti vartioimaan Kitilän suurmotin pohjoista rajaa Hippolanjärven - Koirinojan pysäkin väliselle alueelle.
Tehtävä ja taistelut > Maaliskuu 1940

Taisteluosasto Oinas suoritti koko sodan lopun Kitilän suurmotin pohjoisrajan varmistusta ilman suuria taistelutoimia. Sodan loppuvaiheessa osastoon kuului enää alkuperäiseen rykmenttiin kuuluneet I/JR 37 ja II/JR 37.
Nokkoskoisa

| Nokkoskoisa |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Koisaperhosmaiset Pyraloidea
Heimo::  Heinäkoisat Crambidae
Alaheimo::  Okakoisat Pyraustinae
Suku::  Anania
Laji::  hortulata
Kaksiosainen nimi
 Anania hortulata  (Linnaeus, 1758), 
Synonyymit
 Eurrhypara hortulata 
Katso myös
   Nokkoskoisa Wikispeciesissä   Nokkoskoisa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokkoskoisa (Anania hortulata) on yleinen, mustavalkoinen yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Nokkoskoisa on varsin helposti tunnistettava perhoslaji. Siivet ovat pohjaväriltään valkoiset ja niiden ulkoreuna on musta. Sekä etu- että takasiiven poikki kulkee mustien täplien rivi. Etusiiven etureuna on musta ja siiven keski- sekä tyviosassa on muutama musta täplä. Lisäksi takasiivessä musta keskitäplä lähellä siiven tyveä. Aivan etusiiven tyvellä on keltaista väriä Ruumis on keltainen ja mustan kirjava. Siipiväli 27–33 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta Euroopan poikki aina Baikalille saakka. Suomessa nokkoskoisaa tavataan Ahvenanmaalta ja etelärannikolta Etelä-Lappiin saakka. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun alusta heinä-elokuun vaihteeseen.
Elinympäristö ja elintavat

Nokkoskoisa elää niityillä, puistoissa, puutarhoissa. Se suosii nokkosia kasvavia melko viileän mikroilmaston ympäristöjä. Perhoset lentävät iltahämärissä ja tulevat valolle, mutta lähtevät päivälläkin häirittyinä helposti lentoon. Toukka talvehtii.
Ravintokasvi

Toukan pääasiallisia ravintokasveja ovat nokkoset (Urtica), mutta se voi elää myös esimerkiksi mintuilla (Mentha) ja herukoilla (Ribes).
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Koiraan genitaalit (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q909453  Wikispecies: Anania hortulata  BAMONA: Eurrhypara-hortulata  BioLib: 51011  BOLD: 235162  BugGuide: 10911  EoL: 17871617  Fauna Europaea: 442814  Fauna Europaea (new): c9e34441-c753-4ace-ac0f-e44526311e3a  GBIF: 8462369  iNaturalist: 55638  LoB: 5405  MONA: 4952  MaBENA: EurrhHortu  NatureServe: 2.745422  NBN: NHMSYS0021127771  NCBI: 1594229  Observation.org: 1665  Open Tree of Life: 3166420  Laji.fi: MX.61340
Nominoë

| Nominoë |
| --- | --- |
 Nominoë kirjan kuvituksessa vuodelta 1865.
Bretagnen herttua
 831–851  
Seuraaja:  Erispoë 
Vannesin kreivi
 819-851  
Edeltäjä:  Gui II de Vannes
Seuraaja:  Pascweten
Henkilötiedot
Syntynyt: noin vuonna 800
Kuollut: 851 Vendômessa
Nominoë (n. 800–851) oli ensimmäinen yhdistyneen Bretagnen hallitsija.
Nominoë ilmestyy historiallisiin lähteisiin ensimmäisen kerran Vannesin kreivinä. Tuolloin hän oli frankkien hallitsija Ludvig Hurskaan vasalli. Vuonna 831 Ludvig teki hänestä keisarin delegaatin (missus imperatoris). Joissain lähteissä häntä kutsuttiin myös herttuaksi. Ludvig Hurskaan kuoltua hänen kolme poikaansa kiistelivät hänen valtakuntansa jaosta. Kaarle Kaljupää sai vuonna 843 solmitulla Verdunin sopimuksella valtakunnan läntiset alueet, joihin kuului muun muassa nykyinen Ranska. Nominoë nousi kapinaan häntä vastaan, mutta kapinan tarkasta syystä on kiistaa historiantutkijoiden kesken. Nominoën joukot voittivat joka tapauksessa Kaljupään joukot Ballonin taistelussa vuonna 845 ja Kaarlen piti tämän takia tunnustaa Bretagnen autonomia seuraavana vuonna. Nominoë jatkoi kuitenkin alueidensa laajentamista tämänkin jälkeen. Hän hyökkäsi Anjouun ja Maineen, mutta hän kuoli vuonna 851 Vendômessa.
Joissakin myöhemmissä historiallisissa lähteissä Nominoëta on kuvailtu myös itsenäisen Bretagnen kuninkaaksi. Vaikka tästä ei olekaan voitu varmistua, jotkin historioitsijat kuten esimerkiksi Arthur de la Borderie levittivät tätä käsitystä kiivaasti. Nominoë esiintyy henkilönä myös kaunokirjallisuudessa, kuten esimerkiksi Jakez Rioun näytelmässä Nomenoe Oe!.
Röntgenputki

Röntgenputki on röntgensäteilyn tuottamiseen tarkoitettu elektroniputki. Se on historiallisesti ensimmäinen tunnettu tapa synnyttää röntgensäteilyä laboratoriossa. Röntgenputki on edelleen yleisin tapa tuottaa säteilyä lääketieteellisessä röntgenkuvauksessa.
Toimintaperiaate

Tyhjiöputkessa olevasta hehkulangasta irtoaa elektroneja, jotka kiihdytetään putkessa olevassa sähkökentässä. Suurinopeuksiset elektronit iskeytyvät putken keskellä olevaan metallilevystä tehtyyn anodiin ja jarruuntuvat voimakkaasti. Sähködynamiikan yhtälöiden mukaan kiihtyvässä liikkeessä oleva sähköisesti varattu hiukkanen lähettää sähkömagneettista säteilyä. Elektronin liike-energiasta osa muuttuu säteilyenergiaksi, niin sanotuksi jarrutussäteilyksi (bremsstrahlung). Jarrutussäteilyn spektri on jatkuva. Törmäyslevyn materiaalista ja elektronien kiihdytysjännitteestä riippuen voi syntyä myös niin sanottua karakteristista säteilyä, joka on spektrityypiltään viivaspektri. Toisin kuin jarrutussäteilyn tapauksessa, jossa jarruuntuva elektroni lähettää säteilyä, karakteristisen säteilyn lähteenä toimivat anodimateriaalin atomit. Kun suureen nopeuteen kiihdytetyt elektronit iskeytyvät anodimateriaalin atomeihin, osa atomeista siirtyy elektroniseen viritystilaan. Viritystilan purkautuessa atomi tyypillisesti säteilee alkuaineelle ominaista sähkömagneettista säteilyä. Röntgenalueella olevaa karakteristista säteilyä käytetään hyväksi muun muassa röntgenkristallografiassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Röntgenputki Wikimedia Commonsissa
Keskeltä halkaistu moderni kiinteäanodinen röntgenputki.
Nokian vesikriisi

Nokian sijainti Suomen kartalla.
Nokian vesikriisillä tarkoitetaan 28. marraskuuta 2007 alkanutta onnettomuutta, jossa Nokian kaupungin vesilaitoksella avattiin puhtaan juomaveden ja kiintoaineksesta puhdistetun jäteveden yhdistävä venttiili, jonka kautta yli 400 000 litraa jätevettä pääsi sekoittumaan juomaveteen. Vahinkoja lisäsi merkittävästi se, että tiedottaminen tapahtuneesta epäonnistui.
Onnettomuuden seurauksena yli 8 000 ihmistä sairastui vatsatautiin, ja kolmen ihmisen epäillään kuolleen onnettomuuden aiheuttamiin tauteihin. Juomavesi oli Nokialla kokonaan tai osittain käyttökiellossa lähes kolme kuukautta.
Kyseessä on Suomen tähän asti pahin vesiepidemia.
Tiedottamisen epäonnistuminen

Nokian vesilaitos havaitsi epäpuhtaudet juomaveden laadussa heti tapahtumapäivänä keskiviikkona 28. marraskuuta, mutta vesilaitos oletti virheellisesti epäpuhtauksien johtuvan poikkeuksellisista virtauksista eikä reagoinut asiaan sen vaatimalla vakavuudella. Myös nokialaiset havaitsivat oudon hajun hanavedessä jo keskiviikkona. Ensimmäiset sairastumiset oksenteluun ja ripuliin tulivat tietoon torstaina 29. marraskuuta, jolloin Nokian vesilaitos ja terveystarkastaja saivat huolestuneita yhteydenottoja. Vesilaitoksesta kerrottiin, että veteen on joutunut rautasakkaa ja asennustöissä käytettyä liukastusrasvaa. Vesilaitos ilmoitti, ettei ole mitään syytä olla juomatta vettä.
Vasta perjantaina 30. marraskuuta vesilaitokselle selvisi, että on kyse katastrofista. Saastuneesta vedestä tiedotettiin Ylen uutisissa ja kunnan internetsivuilla, ettei vettä saa juoda keittämättä. Silti tieto ei saavuttanut esimerkiksi päiväkoteja, joissa saastunutta vettä juotiin yhä. Lauantaina 1. joulukuuta moni oli yhä epätietoinen tilanteesta, ja saastuneen veden juonti jatkui. Kaupungilla alkoi kiertää auto, joka kuulutti vesivaroituksia. Vielä sunnuntainakaan 2. joulukuuta tieto saastuneesta vedestä ei ollut tavoittanut kaikkia nokialaisia. Nokian kaupunki jakoi asiasta tiedotteen jokaiseen talouteen. Nokian kaupunginjohtaja Markku Rahikkala joutui myöntämään, että tiedottaminen saastuneesta vedestä epäonnistui.
Sosiaali- ja terveysministeriön mielestä Nokia epäonnistui hätätiedottamisessa. Sisäministeriö arvosteli Nokian kriisiviestintää. Nokialaiset itsekin moittivat huonoa ja hidasta tiedottamista kovin sanoin.
Adressi vastuuhenkilöiden erottamiseksi

Vesikriisin johdosta Nokialla kerättiin nimiä adressiin, jossa vaadittiin Nokian kaupunginjohtajan Markku Rahikkalan sekä kaupunginhallituksen ja vesilaitoksen johtajan Juha Menosen välitöntä eroa. Allekirjoittajien määrästä esitettiin julkisuudessa ristiriitaisia tietoja. Adressin kerääjän Juha Kukkosen mukaan allekirjoittajia oli yli 9 000, mutta Aamulehden Taloustutkimuksella teettämän kyselyn tuloksien mukaan allekirjoittajia oli vain noin 900. Kukkonen kieltäytyi näyttämästä nimilistaa Aamulehden toimittajalle.
Tutkinta

Onnettomuustutkintakeskuksen 2009 raportin mukaan puhdistetun jäteveden (tekninen vesi) pääsyn talousvesiverkostoon mahdollisti määräysten vastaisesti 1988 rakennettu liitos puhdistetun jäteveden verkoston ja talousvesiverkoston välille. Lisäksi molempien verkostojen sulkuventtiilit olivat yhtä aikaa auki. Virtaaminen talousvesiverkostoon oli mahdollista, koska puhdistetun jäteveden paine oli talousveden painetta suurempi.
Seuraukset

Nokian vesikriisin jälkeen tarkastettiin Sosiaali- ja terveysministeriön pyynnöstä yhteensä 4 750 riskikohdetta. Huomautettavaa löytyi 1 800 kohteesta. Suuri osa korjaustarpeista oli lieviä, mutta selvityksessä löytyi myös vakavia riskejä. Kaikkiaan 144 jäteveden puhdistamolta tai pumppaamolla likaisen ja puhtaan veden linjastot olivat yhteydessä toisiinsa. Näissä Nokian katastrofin toistuminen olisi ollut mahdollinen ainakin poikkeusolosuhteissa. Laittomia rakennelmia purettiin kaikessa hiljaisuudessa.
Lainsäädäntö ja viranomaisohjeet ovat tiukentuneet Nokian vesikriisin jälkeen. Osa tiukennuksista olisi tehty myös ilman isoa onnettomuutta, mutta Nokian katastrofi nopeutti asioita. Nokian ansiosta laitokset ja viranomaiset kirjoittivat vesilaitoksille kriisiviestintäohjeet. Kuntaliiton 2008 julkaisemassa raportissa kiinnitettiin huomiota siihen, että kriisistä tiedottamisen on kohdistuttava erityisesti yli 65-vuotiaisiin, kielivähemmistöihin sekä erityistarpeisiin asukkaisiin. Lisäksi Nokian tapauksessa eri tiedotuskanavat otettiin käyttöön liian hitaasti. Kriisiorganisaation johto ei voi jäädä selvittämään asiaa ensin rauhassa ja tiedottaa vasta sitten, kun ongelma on ratkennut.
Useammassa kunnassa on otettu käyttöön tekstiviestijärjestelmä. Vesikriisi maksoi nokialaisille yli 4 miljoonaa euroa.
Osa sairastuneista on kärsinyt jälkikäteen niveloireista, kuten selkärankareumasta sekä kroonisista vatsavaivoista.
Saastuneelle vedelle altistuneilla, mutta ei sairastuneilla alle 1-vuotiailla lapsilla on yllättäen todettu allergioiden vähenemistä vuosina 2009–2013 tehdyn tutkimuksen mukaan.
Aiheesta muualla

Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutisluokka:
Seeck Hannele, Lavento Heidi, Hakala Salli: Kriisijohtaminen ja viestintä. Tapaus Nokian vesikriisi.  (Acta 206)  Helsinki:  Kuntaliitto, 2008.  ISBN 978-952-213-413-4  Verkkojulkaisu (pdf) (viitattu 17.11.2008).
Onnettomuustutkintakeskus: Tutkintaselostus B2/2007Y: Puhdistetun jäteveden joutuminen talousvesiverkostoon Nokialla 28.–30.11.2007.  Helsinki:  Onnettomuustutkintakeskus, 2009.  ISBN 978-951-836-248-0  Verkkojulkaisu (pdf) (viitattu 29.6.2011).
Ylen Elävä arkisto: Nokian vesikatastrofi
Tiedote vesijohtoverkoston tehokloorauksesta tammikuussa 2008.
Wikiuutiset
R. R. Ryynänen

R. R. Ryynänen
Roine Rikhard (R. R.) Ryynänen (23. maaliskuuta 1891 Kuopio – 31. lokakuuta 1963) oli suomalainen sanoittaja, tenorilaulaja ja kuoromies.
Tausta

Ryynäsen isä oli ammatiltaan maalarimestari. Kuopion jälkeen perhe muutti Jääskeen. Vuosisadan vaihteessa isän työ vei perheen Pietariin, jossa Ryynänen ehti olla vuoden koulussakin. Sieltä perhe muutti edelleen Kuokkalaan ja myöhemmin Viipuriin. Viipurissa Ryynänen kävi Klassillista lyseota. Ylioppilastutkinnon hän kuitenkin suoritti Helsingin normaalilyseosta vuonna 1910. Opiskeltuaan muutaman vuoden Helsingin yliopistossa ja kauppakorkeakoulussa Ryynänen lähti liike-elämän palvelukseen ja toimi muun muassa Sanomalehtien ilmoitustoimiston apulaisjohtajana kahdeksan vuotta.
Radio- ja viihdemusiikkiura

Ryynäsen ensimmäinen radioesiintyminen tapahtui vuonna 1926, jolloin hän johti Polyteknikkojen kuoroa. Kuuluttajana toiminut oopperalaulaja Alexis af Enehjelm kiinnitti Ryynäseen huomiota tämän laulettua soolon kuoroesityksessä ja hänen aloitteestaan Ryynäselle alkoi tulla useampia radioesiintymisiä.. Ryynänen esiintyi radiossa aluksi eritoten kuoronjohtajana ja laulajana. Päätöikseen hän toimi Yleisradion kamreerina 1927–1955, mikä tarkoitti johdon sihteerin ja ohjelmajärjestäjän avustajan tehtäviä. Hän oli kamreerin toimessa eläkeikäänsä asti.
Ryynänen oli innokas laulaja ja hän kuului 18 kuoroon ja toimi usein niiden solistitehtävissä. Hän myös toimi kuuden kuoron johtajana tai varajohtajana. Lisäksi hän lauloi muun muassa Radiokvartetissa ja Parlophon-kvartetissa. Hän myös teki yli 40 levytystä vuosina 1929 ja 1930 Parlophon-levymerkille.
Parhaiten Ryynänen muistetaan laulujen sanoittajana ja suomentajana. Niistä valtaosa on iskelmiä, mutta myös klassisia lauluja. Hän osasi useita kieliä, kuten ruotsia, venäjää, englantia, saksaa ja monia slaavilaisia kieliä. Hän käänsi runotekstejä noin 15 kielestä. Eritoten Georg Malmsténin sävellyksissä on noin kaksisataa Ryynäsen sanoitusta. Ryynänen käytti myös salanimiä Raimo Raikas, Reino R. Ranta, Reijo Rio, Reima R. ja Veijo Sala.
Sanoitusuran ohella Ryynänen oli myös kielenhuoltaja, joka keksi muun muassa sanat kiinnostava, oheinen ja kyseinen suomen kieleen. Yhdessä Georg Malmsténin kanssa he esittelivät sanan iskusävelmä, joka myöhemmin hioutui muotoon iskelmä.
Tuotantoa

Yhteensä Ryynänen on sanoittanut tai suomentanut yli tuhat laulua. Särkynyt onni (1929, Georg Malmstén) oli ensimmäinen orkesterisäestyksellä levytetty suomalainen iskelmä. Georg Malmsténin ensilevytys myi sensaatiomaiset 17 000 kappaletta aikana, jolloin jo tuhannen kappaleen levymyyntiä oli pidetty erittäin hyvänä saavutuksena. Ryynänen toimi Malmsténin "hovisanoittajana" ja he tekivät useita kuuluisia iskelmiä ja lastenlauluja yhteistuotantona. Iskelmätuotannosta esimerkkeinä voidaan mainita Heili Karjalasta, Revontulten maa, Vanhan merimiehen koti-ikävä, Viva Espanja. Lastenlauluista esimerkiksi Jänöjussin mäenlasku, Karhunpoika sairastaa ja kaikki Mikkihiiri-sarjan lastenlaulut ovat Ryynäsen kynästä lähtöisin. Ryynänen sanoitti myös näyttämömusiikkia, kuten Kansanteatterin musiikki-ilottelut Lennokki ja Vetoketju.
Muita tunnettuja sanoituksia ovat marssi Muistoja pohjolasta (Sam Sihvo),  Harmony Sistersin levytys Oi Josef Josef, kuorojen paljon esittämä On kristalli hieno (trad.) ja operettisävelmä Kerran viel (Carl Zeller).
Aiheesta muualla

R. R. Ryynäsen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
R. R. Ryynäsen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
R. R. Ryynäsen elämästä kertova radio-ohjelma Ylen elävässä arkistossa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Tiina Räsänen

| Tiina Räsänen |
| --- | --- |
 Tiina Räsänen Kiuruveden Iskelmäviikko -musiikkitapahtumassa 2018
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. maaliskuuta 1976 (ikä 48) Siilinjärvi
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1994–1997, 1999–
Tyylilajit:  iskelmä
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tiina Räsänen (s. 25. maaliskuuta 1976 Siilinjärvi) on suomalainen iskelmälaulaja. Räsänen kruunattiin tangokuningattareksi Seinäjoen tangomarkkinoilla vuonna 1994. Hänen kanssaan tangokuninkaaksi kruunattiin Sauli Lehtonen. Räsänen on kaikkien aikojen nuorin tangokuningatar, sillä hänet kruunattiin 18-vuotiaana.
Kolme vuotta voittonsa jälkeen Räsänen lopetti keikkailun, kunnes hän aloitti esiintymisen jälleen vuonna 2000. Hänen comeback-kappaleensa ”Sateenkaari ja tähdet” oli menestys.
Tiina Räsänen oli naimisissa vuoden 1999 tangokuninkaan Petri Hervannon kanssa. Suhde päättyi avioeroon vuonna 2008, mutta vuoden erossa olon jälkeen he palasivat yhteen ja avioituivat uudestaan. Heillä on toisesta liitosta vuonna 2011 syntynyt poika, ja lisäksi Räsäsellä on jo täysi-ikäinen tytär edellisestä suhteestaan. Vuonna 2013 hän valmistui kosmetologiksi ja ryhtyi myös bikini fitness -kilpailemaan. Räsänen on esiintynyt myös kesäteattereissa ja tehnyt musiikkinäytelmäkiertueita. Hän esiintyy myös risteilylaivalla jazz-triossa laulajana sekä tekee yksityiskeikkoja.
Diskografia > Albumit

Tiina Räsänen (1995)
Rakkauden synty (1997)
Diskografia > Singlet

Et rakkauttain muuten saa (1997)
Taikanainen (1999)
Sateenkaari ja tähdet (2000)
Suolaiset kyyneleet (2001)
Yksi haaveiden yö (2001)
Tähdenlento (2002)
Särkyvää (2003)
You Don't Need To Go (Iina) (2004)
Helsingin taivaan alla (Iina) (2004)
Siihen (Iina) (2004)
Hiljaa kuiskaa nimeäs (2009)
Aiheesta muualla

Tiina Räsäsen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Seinäjoen tangomarkkinoiden tangokuningattaret
| --- | --- |
1980-luku:   1987: Arja Sipola  1988: Kirsi Rissanen  1989: Arja Koriseva 
1990-luku:   1990: Jaana Lammi  1991: Kaija Pohjola  1992: Eija Kantola  1993: Merja Raski  1994: Tiina Räsänen  1995: Marita Taavitsainen  1996: Saija Varjus  1997: Niina Päivänurmi  1998: Kirsi Ranto  1999: Taina Kokkonen 
2000-luku:   2000: Mira Kunnasluoto  2001: Mira Sunnari  2002: Johanna Pakonen  2003: Saija Tuupanen  2004: Johanna Debreczeni  2005: Kati Fors  2006: Elina Vettenranta  2007: Jenna Bågeberg  2008: Hanna Talikainen 
2010-luku:   2011: Mervi Koponen  2013: Heidi Pakarinen  2014: Maria Tyyster  2015: Susanna Heikki  2016: Erika Vikman  2017: Aino Niemi  2018: Saana Sassali  2019: Pirita Niemenmaa 
2020-luku:   2022: Heta Halonen  2023: Charlotta Saari  2024: Miia Laitinen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle
Noormarkun vaakuna

Noormarkun vaakuna (1956–2009)
Noormarkun vaakuna oli Noormarkun kunnan tunnus, jonka aihe viittaa vanhaan Oravajoen varteen 1800–luvulla rakennettuun rautaruukkiin.
Vaakunan selitys kuuluu: ”kultakentässä mustalla alasimella istuva punainen orava”. Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja se vahvistettiin käyttöön 2. marraskuuta 1956. Se jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuoden 2010 alussa, kun Noormarkku liittyi osaksi Porin kaupunkia.
S-102 (1938)

| S-102 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sudomekh, Leningrad
Kölinlasku:  20. kesäkuuta 1937
Laskettu vesille:  20. huhtikuuta 1938
Palveluskäyttöön:  15. joulukuuta 1940
Poistui palveluskäytöstä:  1959
Tekniset tiedot
Uppouma:  840 t (pinnalla) 1 070 t (sukellus)
Pituus:  77,75 m
Leveys:  6,40 m
Syväys:  4,04 m
Koneteho:  dieselmoottori 4 000 bhp ja 2 × sähkömoottori, 1 100 shp
Nopeus:  19,5 solmua (pinnalla) 9 solmua (sukellus)
Miehistöä:  46
Aseistus
Aseistus:  6 × 21" torpedoputkea 1 × 100 mm/L56 tykki 1 × 45 mm/L46 tykki
S-102 oli Neuvostoliiton laivaston Stalinets-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Leningradista Sudomekhilta, missä köli laskettiin 20. kesäkuuta 1937. Alus laskettiin vesille 20. huhtikuuta 1938 ja otettiin palvelukseen 15. joulukuuta 1940.
Palvelus

Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon kesällä 1941 alus oli Ust-Dvinskissä päällikkönään kapteeniluutnantti B. V. Ivanov. Se lähti 27. kesäkuuta ensimmäiselle sotaretkelleen Ruhnun pohjoispuolelle Riianlahden länsiosaan. Alus sai 7.-8. heinäkuuta välisenä yönä käskyn siirtyä Ust-Dvinskin edustalle tuhoamaan alueella ollut Saksan laivaston risteilijä. Sukellusveneen päällikkö totesi 8. heinäkuuta risteilijän olevan miinanraivaajien emäalus, joka tuki alueella olevia miinanraivaajia. Saksalaiset havaitsivat sukellusveneen, joka poistui paikalta.
Aluksen saavuttua 10. heinäkuuta Kolkan niemimaan edustalle tähystäjä havaitsi Riikaan matkalla olevan saksalaisen saattueen, mutta saattuetta vastaan ei kyetty hyökkäämään veden mataluuden vuoksi. Seuraava saattue havaittiin 12. heinäkuuta, mutta meren syvyys ei mahdollistanut hyökkäystä. Alus ilmoitti kuitenkin havainnoistaan Itämeren laivaston esikuntaan ja lähti paluumatkalle. Se joutui 15. heinäkuuta Hiidenmaan ja Saarenmaan välisessä salmessa ilmahyökkäykseen, mutta ei vaurioitunut. Alus saapui vielä samana päivänä Triigiin, mistä se siirtyi 17.-18. heinäkuuta Tallinnan kautta Kronstadtiin. Alus siirrettiin telakalle huoltoon ja valmistautumaan siirtoon Pohjoiseen laivastoon, jonne se lähti 5. elokuuta. Alus saapui 8. syyskuuta Belomorskiin, missä se liittyi Pohjoiseen laivastoon.
Alus poistettiin palveluksesta 1959.
Nivel

Ihmisen niveliä violeteilla ympyröillä merkittynä.
Nivel on luiden välinen liitos, joka mahdollistaa luiden liikkumisen toisiinsa nähden. Luut ovat nivelessä toisiinsa nähden liukuvassa kosketuksessa ja liittyvät toisiinsa nivelpussin ja nivelsiteiden välityksellä.
Ihmisen noin 300 nivelestä suurimpia ja tärkeimpiä ovat polvinivel, olkanivel, kyynärnivel, lonkkanivel, rannenivel, nilkkanivel ja kaulanivel.
Rakenne

Synoviaalinivelet ovat ihmisen yleisimpiä, monipuolisimpia ja vapaimmin liikkuvia niveliä. Niitä on kaikista 300 nivelestä noin 230.
Synoviaalinivelen osia ovat nivelpinnat, nivelpussi ja nivelontelo. Lisärakenteita ovat nivelsiteet, nivelvälilevyt, synoviaalipussit ja nivelpussin lihakset. Niveltä koossa pitävät ympäröivät lihakset ovat kiinnittyneet luihin jänteiden kautta. Lihasten avulla niveliä voi myös liikuttaa.
Rakenne > Nivelpussi

Synoviaaliniveltä ympäröi suojaava nivelpussi eli nivelkapseli. Se muodostuu sidekudoksesta ja kiinnittyy luiden päihin. Nivelpussi erkanee luun periosteumin jatkeena yleensä nivelpinnan reunan takaa ja yhdistää niveltyvät luut toisiinsa. Nivelpussi voi olla luusta riippuen tiukka tai löysä, mistä riippuu sen mahdollistaman liikkeen laajuus. Nivelpussin säiemäiset paksuuntumat eli nivelsiteet ovat kiinni kummankin luun päässä ja estävät nivelen luonnottomat liikkeet.
Nivelpussin ulompi säiekerros koostuu säikeisestä sidekudoskalvosta. Sisempi säiekerros koostuu löyhemmästä sidekudoksesta ja sisältää runsaasti verisuonia.
Rakenne > Nivelpinta

Nivelpinta muodostuu yleensä hyaliinirustosta. Poikkeuksia ovat sternoklavikulaarinivel ja leukanivel, joiden nivelpinnat muodostuvat säierustosta, ja niissä on lisäksi välilevy.