stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ana Lucia Cortez

| Ana Lucia Cortez |
| --- | --- |

Näyttelijä(t):  Michelle Rodríguez
Ensiesiintyminen:  Exodus
Viimeinen esiintyminen:  Syy kuolla
Keskeiset jaksot:  Yhteentörmäys Kaksi lähtöryyppyä
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ana Lucia Cortez
Ammatti:  poliisi, turvatarkastaja
Ikä:  29
Asuinpaikka:  Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ana Lucia Cortez on fiktiivinen hahmo yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Lost, jossa häntä näyttelee Michelle Rodríguez. Hahmon ensiesiintyminen sarjassa oli ensimmäisen tuotantokauden viimeisessä jaksossa, ja hänet lisättiin näyttelijöiden vakiokaartiin toisella kaudella. Oceanicin lennon 815 haljettua ilmassa kahtia, ja osien lennettyä saaren vastakkaisille puolille, Ana Luciasta tuli takaosan selviytyjien johtaja. Hahmon takaumia nähdään jaksoissa Yhteentörmäys ja Kaksi lähtöryyppyä, joissa näytetään hänen elämäänsä poliisina. Ana Lucia kirjoitettiin sarjasta ulos jo toisen kauden lopussa. Michelle Rodriguez on kuitenkin sanonut, että hän olikin lupautunut vain yhteen kauteen.
Hahmo sarjassa > Ennen onnettomuutta

Ennen onnettomuutta Ana Lucia työskentelee LAPD:ssa poliisikonstaapelina. Hän tulee raskaaksi, mutta menettää lapsen joutuessaan ampumavälikohtauksen uhriksi. Tapahtuman jälkeen hän viettää useita kuukausia fyysisessä ja fysikaalisessa terapiassa, ja kun epäilty pidätetään, Ana Lucia kieltäytyy tunnistamasta häntä. Epäillyn vapautuksen jälkeen hän tappaa tämän. Ana Lucia päättää jättää työnsä ja löytää töitä lentokentän turvatarkastajana. Hän tapaa Christianin, joka pyytää häntä lähtemään Sydneyyn henkivartijakseen. Sydneyssä Ana Lucia ja Christian kuitenkin erkanevat ja Ana Lucia ostaa lipun Oceanic Airlinesin lennolle 815, jonka määränpää on Los Angeles. Lentokentällä Ana Lucia flirttailee Jackin kanssa tietämättä hänen olevan Christianin poika. Pari sopii jatkavansa keskusteluaan lennolla. Lennon aikana kone kuitenkin katkeaa kahtia ja pari joutuu saaren vastakkaisille puolille; Ana Lucia takaosan ja Jack etuosan selviytyjien joukkoon.
Hahmo sarjassa > Onnettomuuden jälkeen

Tarina takaosan selvityjien ensimmäisistä 48 päivästä näytetään jaksossa Toiset 48 päivää. Laskeuduttuaan mereen Ana Lucia auttaa kaikkia apua tarvitsevia. Samana iltana Toiset kidnappaavat osan selviytyjistä ja muutamaa päivää myöhemmin he vievät yhdeksän muuta. Toisen kaappauksen aikana Mr. Eko tappaa yhden Toisista ja Ana Lucia löytää häneltä listan, jossa on kidnappauksen uhrien kuvaukset ja nimet. Epäillessään kidnappauksista toista selviytynyttä, Nathania, Ana Lucia kaivaa kuopan ja heittää hänet sinne, saadakseen Nathanilta tunnustuksen. Nathan kuitenkin katoaa yhtenä yönä, ja muiden selviytyjien ryhmä suuntaa kohti saaren sisämaata, löytäen Nuoli-aseman. Ana Lucia ja Goodwin kiipeävät ylös vuorelle, jossa Ana Lucia kertoo Goodwinille tietävänsä tämän olevan Toinen. Kamppailun jälkeen Ana Lucia tappaa Goodwinin terävällä kepillä, ja palatessaan selviytyjien luo hän kertoo nyt olevan turvallista. Muut takaosan selviytyneet Libby ja Cindy tuovat rantaan huuhtoutuneen Jinin Ana Lucialle. Jinin karatessa selviytyneet lähtevät hänen peräänsä, löytäen Michaelin ja Sawyerin. Ana Lucia heittää Jinin, Michaelin ja Sawyerin kuoppaan ja hetken päästä Ana Lucia, joka teeskentelee olevansa myös vanki, heitetään myös sinne. Uskoessaan heidän olevan myös lennon 815 selviytyjiä, hän vapauttaa heidät. Patikoidessaan etusan selviytyjien leiriin Ana Lucia luulee Shannonia yhdeksi Toisista ja ampuu hänet. Saaren tapahtumat jaksossa Yhteentörmäys näyttävät hänen syyllisyydentunteensa Shannonin kuoleman jälkeen. Ana Lucia sitoo Shannonin rakastajan Sayidin puuhun ja kieltäytyy päästämästä ryhmää liikkeelle. Hetken päästä Libbyn perustelujen jälkeen Ana Lucia antaa muiden mennä.
Joutsen-asemalle vangittu mies nimeltään Henry Gale joutuu selviytyneiden kuulustelemaksi. Ana Lucia onnistuu saada häneltä kartan kuumailmapallon luo ja ottaa mukaansa Sayidin sekä Charlien. Kolmikko löytää kuumailmapallon, mutta myös haudattuna olleen oikean Henry Galen ruumiin. Toisessa Ana Lucia -keskeissä jaksossa Kaksi lähtöryyppyä hän aikoo puhua Henrylle jälleen, mutta melkein joutuu tämän kuristamaksi. Kostoa tavoitellen Ana Lucia viettelee Sawyerin ja varastaa tältä aseen. Aseella Ana Lucia tappaa Henryn, mutta ei pystykään tekemään sitä. Hän tunnustaa Michaelille aikeensa, ja Michael tarjoutuu tappamaan hänet Ana Lucian puolesta. Mutta annettuaan aseen Michaelille, tämä tappaakin Ana Lucian ja vapauttaa Henryn. Ana Lucia haudataan myös Michaelin tappaman Libbyn viereen. Kuolemansa jälkeen Ana Lucia esiintyy ilmestyy Mr. Ekon unessa, kyseenalaistaen tämän aikeen rakentaa kirkko saarelle sekä Hurleyn hallusinaatiossa, jossa hän neuvoo Hurleytä miten paeta poliiseja ja välittää Libbyn terveiset. Vaihtoehtoisessa aikajanassa Ana vapauttaa Desmondin, Katen ja Sayidin vankilasta takuita vastaan, jotka Hurley maksaa hänelle.
Luonne

Melanie McFarland kuvailee Ana Luciaa Seattle Post-Intelligencerissä ”vaativaksi”, ”väkivaltaiseksi” ja ”kiusaajaksi”. Hän kutsui Ana Luciaa myös ”rikkinäinen ex-poliisiksi”, joka ”murjottaa alituisesti”. McFarland kuvaili myös hahmon omaavan ”johtajamaisen luonteen”. Anna Johns AOL:n TV Squadista tunsi Ana Lucian olevan ”hankala ja omaavan huonon arvostelukyvyn”. C.K. Sample ajatteli Anan olevan ”vihainen”, ”vallanhaluinen” ja ”täysin idiootti”. Leonard Dickin mukaan ”Ana Lucia on ihminen, joka ei halua olla uhri. Hän oli kerran uhri ja vannoi itselleen ettei enää ikinä olisi.” Michelle Rodriguez kuvaili hahmon olevan ”hyvin vaistonvarainen” ja lisäten siihen ”Pidän siitä, että hahmo on lähes aina varuillaan ja epäileväinen”. Ana Lucia on myös ”nokkela” ja hänellä on ”kyky puhua mitä lystää”.
Ana Lucian johtajatyyli on Jackin tyylin vastainen; Jack on haluton olemaan johtaja, kun taas Ana Luciasta tulee johtaja kysymättä.
Tuotanto

Helmikuussa 2005 Lostin tuottajat alkoivat etsiä latinolaista noin kolmekymppistä naista, joka olisi takaosan selviytyjien johtaja ja tuntisi romanttista vetoa Jackia kohtaan. Michelle kertoi tuottajille Damon Lindelofille ja Carlton Cuselle olevansa kiinnostunut vain yhdestä tuotantokaudesta. Tuottajat pitivät hänen energiastaan, joten he suostuivat tappamaan hahmon kauden lopussa. Michelle tunsi olevansa kuin luotu näyttelemään vahvoja naisrooleja, ja tahtoi tämän olevan erilainen. Ana Lucian piti aloittaa sitkeänä hahmona, koska sitä yleisö odottaisi. Michelle kuvaili Ana Luciaa ”eläimelliseksi hahmoksi… jonka saari kesyttää.”lähde? Tuottajat muokkasivat hahmoa sopimaan paremmin Michelleen tehden hahmosta ”nokkelamman” ihmisen jolla on ”kyky puhua mitä ajattelee”. Kaikki mitä Michellelle kerrottiin hahmosta oli, että hahmo ja tämän äiti työskentelivät poliisivoimissa.lähde? Jakson ”Collision” (suom. Yhteentörmäys) takaumissa kirjoittajien oli tarkoitus esitellä hahmosta myös pehmeämpi puoli.
Vastaanotto

Melanie McFarland kyvaili Ana Lucian hahmoa ”yhdeksi eniten vihatuksi hahmoksi televisiossa syksyllä 2005”, hahmon ollessa ”väkivaltainen” ja ”kiusaajamainen”. Hän lisäsi Anan murhattua Shannonin, Anan tarvinneen ”vähiten sympatiaa kaikista selviytyjistä”, ja sai fanit vihaamaan Ana Luciaa vielä enemmän. Michelle Rodriguez voitti kuitenkin roolistaan ALMA Award-palkinnon.
Ana Lucia onnettomuuden jälkeen
Anne Fried

Anne Antoinette Fried (26. huhtikuuta 1903 Wien, Itävalta-Unkari – 11. joulukuuta 1998 Helsinki) oli  Suomessa pitkään vaikuttanut itävallanjuutalainen kirjailija, kirjallisuudentutkija, kriitikko, esseisti ja saattohoidon uranuurtaja. Oppiarvoltaan hän oli filosofian tohtori.
Anne Friedin kirja Avoimin silmin valittiin Suomessa vuonna 1997 vuoden kristilliseksi kirjaksi.
Fried muutti Suomeen 1969. Hän kirjoitti saksaksi ja englanniksi. Hänen poikansa oli professori Risto Fried.
Teokset

Avoimin silmin - ajatuksia ja artikkeleita 1990-luvulta. Kirjapaja, 1997
Elämän värit. Otava, 1987
Elämän värit, Lisälehtiä (yhteisnide). Otava, 1997
Farben des Lebens. Leipzig: Kiepenheuer , 1991
Hiljaisuus, 1995
Kaipauksen hiljaiset äänet. Otava, 1994
Kirjailijan kutsu: 14 esseetä kansainvälisestä kirjallisuudesta. Otava, 1989
Lempeän kuoleman tyyssija: raportti saattohoidosta, 1988
Lisälehtiä. Otava, 1992
Literatur und Politik in Finnland Wechselwirkung zwischen Nachkriegsliteratur und Politik. Hamburg: Buske, 1982
Marko Tapio, 1975
Myytti ja usko Michel Tournierin tuotannossa, 1984
Sanat kuin kosketus. Anne Friedin ajatuksia, toim. Harri Markkula, 1999
Senioriteetti voimavarana, 1998 (A. F. ym.)
Palkinnot ja tunnustukset

Itävallan liittotasavallan kultainen ansiomerkki 1991
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kulttuuripalkinto 1995
Vuoden kristillinen kirja 1997
Suomen Mielenterveysseuran mitali 1997
Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan kunniatohtori 1997
Kirjallisuutta

Pellikka, Maija (toim.): Anne Fried ystävien silmin. 1998
Tarkka, Pekka: Kirjailija Anne Fried. Helsingin Sanomat, 13.12.1998.  Artikkelin verkkoversio.
Aiheesta muualla

authorscalendar.info
Ylen Elävä arkisto: Esseisti ja kriitikko Anne Fried
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Chris Drury

| Chris Drury |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. elokuuta 1976 (ikä 48) Trumbull, Connecticut, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  The Grand Drury,  Captain Clutch, Captain America,  Dr. McDrury, The Muffin Man
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  178 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1998–2011
Seurat:  Colorado Avalanche (NHL) Calgary Flames (NHL) Buffalo Sabres (NHL) New York Rangers (NHL)
NHL-varaus:  72. varaus, 1994 Quebec Nordiques
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Colorado Avalanche | 2001  |
Christopher Ellis Drury (s. 20. elokuuta 1976 Trumbull, Connecticut) on yhdysvaltalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edusti vuonna 1998 alkaneella ja vuonna 2011 päättyneellä NHL-urallaan neljää eri seuraa, Colorado Avalanchea, Calgary Flamesia, Buffalo Sabresia ja New York Rangersia.
Drury pelasi NHL:n runkosarjassa 892 ottelua, joissa teki 615 tehopistettä, 255 maalia ja 360 syöttöpistettä. NHL:n pudotuspeleissä hän pelasi 135 ottelua, joissa teki 89 tehopistettä, 47 maalia ja 42 syöttöpistettä. Hän voitti urallaan kerran Stanley Cupin, Colorado Avalanchessa vuonna 2001, toimi kahden eri seuran, Buffalo Sabresin ja New York Rangersin, kapteenina ja palkittiin vuonna 1999 vuoden tulokkaan palkinnolla Calder Memorial Trophylla. Hän on myös kaksinkertainen olympiahopeamitalisti.
Ura > Ennen ammattilaisuutta

Ennen NHL-uraansa Drury pelasi vuodet 1994–1998 Bostonin yliopiston jääkiekkojoukkueen Terriersin riveissä Hockey East -yliopistosarjassa. Hän oli voittamassa kahta Hockey Eastin mestaruutta, vuosina 1995 ja 1997, ja myös yhtä NCAA:n (yliopistosarjojen kattojärjestö) mestaruutta, vuonna 1995. Drury, joukkueensa sisäisen pistepörssin kärkinimi kausina 1996–1997 ja 1997–1998, palkittiin Hockey Eastin vuoden pelaajana vuosina 1997 ja 1998 ja Hobey Baker Awardilla NCAA:n vuoden pelaajana vuonna 1998. Lisäksi hänet valittiin muun muassa kahdesti Hockey Eastin toiseen tähdistöön (vuosina 1996 ja 1997), kerran Hockey Eastin ensimmäiseen tähdistöön (1998) ja NCAA:n mestaruusturnauksen tähdistöön vuonna 1997.
Ura > Ammattilaisuran alku Coloradossa

Drury sai NHL-varauksen vuonna 1994, kun Quebec Nordiques varasi hänet numerolla 72 uusien pelaajien varaustilaisuuden kolmannella kierroksella. Hän aloitti NHL-uransa neljä vuotta myöhemmin Colorado Avalanchessa (Nordiques siirtyi Denveriin vuonna 1995) riveissä. Drury oli tulokaskaudellaan, kaudella 1998–1999, NHL:n eniten maaleja tehnyt tulokaspelaaja ja toiseksi eniten pisteitä tehnyt tulokas seurakaveri Milan Hejdukin jälkeen tehtyään 79:ssä runkosarjaottelussa tehot 20 maalia ja 24 syöttöpistettä. Kauden jälkeen hänet nimettiin NHL:n tulokkaiden tähdistöön ja palkittiin Calder Memorial Trophylla liigan vuoden tulokkaana. Drury on ensimmäinen ja ainoa pelaaja, joka on voittanut urallaan sekä Hobey Baker Awardin että NHL:n vuoden tulokkaan palkinnon.
Drury jatkoi Avalanchessa vielä kolme seuraavaa kautta ja teki parhaimmillaan 67 runkosarjapistettä yhden kauden aikana, 20 maalia ja 47 syöttöpistettä 82:ssa runkosarjaottelussa kaudella 1999–2000. Avalanche-vuosiensa parhaan maalimäärän hän keräsi kaudella 2000–2001, 24 maalia 71:ssä runkosarjaottelussa. Kesäkuussa 2001 hän oli voittamassa Avalanchen riveissä Stanley Cupin mestaruutta, kun seura löi loppuotteluissa New Jersey Devilsin voitoin 4–3. Drury teki vuoden 2001 pudotuspeleissä 23:ssa ottelussa tehot 11 maalia ja viisi syöttöpistettä, joilla hän sijoittui pudotuspelien pistepörssissä sijalle yhdeksän ja maalipörssissä sijalle kaksi seurakaveri Joe Sakicin jälkeen.
Ura > Kaudet Calgaryssä ja Buffalossa

Lokakuussa 2002, ennen kauden 2002–2003 alkua, Avalanche kauppasi Druryn ja Stéphane Yellen Calgary Flamesiin vaihdossa Dean McAmmondiin, Derek Morrisiin ja Jeff Shantziin. Drury keräsi 80:ssä Flamesin paidassa pelaamassaan ottelussa tehot 23 maalia ja 30 syöttöpistettä, joilla sijoittui 2002–2003 Flamesin sisäisessä maalipörssissä sijalle kaksi Jarome Iginlan jälkeen ja pistepörssissä sijalle kolme Iginlan ja Craig Conroyn jälkeen.
Heinäkuussa 2003 Drury sai siirron Buffalo Sabresiin pelaajakaupassa, jossa Flames sai Steve Reinprechtin ja Rhett Warrenerin ja Sabres Druryn lisäksi Steve Béginin. Ensimmäisellä Sabres-kaudellaan, kaudella 2003–2004, hän sijoittui seuran sisäisissä piste- ja maalipörsseissä sijalle neljä Daniel Brièren, Miroslav Šatanin ja Jean-Pierre Dumontin jälkeen ja Sabresin sisäisessä syöttöpörssissä sijalle kaksi Brièren jälkeen tehtyään 76:ssa runkosarjaottelussa 53 tehopistettä, 18 maalia ja 35 syöttöpistettä.
Seuraavalla NHL-kaudella, työsulun jälkeisellä kaudella 2005–2006, Drury oli seuransa tehokkain maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Maksim Afinogenovin jälkeen tehtyään 81:ssä runkosarjaottelussa tehot 30 maalia ja 37 maalisyöttöä. Kevään 2006 pudotuspeleissä, joissa Sabres eteni itäisen konferenssin finaaleihin, Drury oli niin ikään joukkueensa tehokkain maalintekijä (koko liigan tilastossa jakoi sijan kolme viiden muun pelaajan kanssa) ja toiseksi paras pistemies, tällä kertaa Daniel Brièren jälkeen, tehtyään 18:ssa ottelussa yhdeksän maalia ja annettuaan yhtä monta maalisyöttöä. Kaudella 2006–2007 Drury teki henkilökohtaisen piste-ennätyksensä tehtyään 69 pistettä, 37 maalia ja 32 syöttöpistettä. Hän oli myös jälleen johdattamassa joukkuettaan itäisen konferenssin finaaleihin, joissa Ottawa Senators oli kuitenkin parempi.
Kaudesta 2005–2006 alkaen Drury jakoi Sabresin kapteenin tehtävät Brièren kanssa. Tätä ennen, seuran kapteeniuden kierrettyä usean pelaajan kesken, Drury oli toiminut Sabresin kapteenina marraskuussa 2003 ja maalis–huhtikuussa 2004.
Ura > Aika New York Rangersissä

Kolmen Buffalon kauden jälkeen Drury siirtyi vapaana pelaajana uuteen seuraan. Hän teki kesällä 2007 New York Rangersin kanssa viiden vuoden sopimuksen. Kahdella ensimmäisellä kaudellaan uudessa seurassa Drury ylitti vielä 50:n tehopisteen rajan ja oli molempina joukkueensa kolmanneksi eniten pisteitä tehnyt pelaaja, kaudella 2007–2008 myös eniten maaleja tehnyt pelaaja Jaromír Jágrin kanssa (molemmat tekivät 25 maalia). Kaudella 2009–2010 hänen pistemääränsä kuitenkin laski 32:een (14 maalia ja 18 syöttöpistettä) 77:ssä ottelussa ja kaudella 2010–2011 hän oli sivussa suurimman osan otteluista sormi- ja polvivammojen vuoksi. Hän teki tuolla kaudella vain viisi tehopistettä, maalin ja neljä syöttöpistettä, 25:ssä runkosarjaottelussa ja yhden tehopisteen, syöttöpisteen, viidessä pudotuspeliottelussa.
Drury oli kaudesta 2008–2009 Rangersin kapteeni. Viimeisinä kausinaan joukkueessa, John Tortorellan ollessa sen päävalmentaja, hän pelasi aiempaa enemmän puolustavassa roolissa, jäähyntappajana ja alempien ketjujen hyökkääjänä. Kesäkuussa 2011, kun hänen sopimustaan olisi ollut jäljellä vielä yksi vuosi, Rangers osti Druryn sopimuksen ulos. Vajaat kaksi kuukautta myöhemmin, elokuussa 2011, hän ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Uransa jälkeen Drurysta tuli Rangersin toimitusjohtaja, kun Jeff Gorton sai potkut toukokuussa 2021.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:  .Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  .Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  .Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:  > Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Salt Lake City 2002 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Vancouver 2010 | jääkiekko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Tšekki 2004 | jääkiekko |  |
Drury edusti maataan useissa maajoukkueturnauksissa, kolmissa aikuisten maailmanmestaruuskilpailuissa (Suomessa 1997, Sveitsissä 1998 ja Tšekissä 2004), kolmissa talviolympialaisissa (Salt Lake Cityssä 2002, Torinossa 2006 ja Vancouverissa 2010), maailmancupissa vuonna 2004 ja alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1996.
Vuosien 2002 ja 2010 olympialaisissa, joissa Yhdysvallat hävisi molemmissa loppuottelun Kanadaa vastaan maalein 2–3, Drury oli voittamassa hopeamitalia ja MM-kilpailuissa 2004 pronssimitalia, kun Yhdysvallat voitti pronssiottelussa Slovakian maalein 1–0.
Perhe

Drury on naimisissa ja hänellä on vaimonsa Roryn kanssa kaksi lasta, tytär Dylan ja poika Luke. Chris Druryn vanhempi veli Ted on myös ollut jääkiekkoammattilainen. Ted Drury pelasi NHL-urallaan kuuden eri seuran riveissä yli 400 runkosarjaottelua ja vuosina 2002–2007 hän pelasi DEL-liigassa Saksassa.
Drury Rangersin paidassa kaudella 2007–2008
Disney Infinity

| Disney Infinity |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Avalanche Software
Julkaisija:  Disney Interactive Studios JP Namco Bandai Games
Jakelija:  Steam ja App Store
Pelisarja:  Disney Infinity
Julkaistu:   18. elokuuta 2013 NA 18. elokuuta 2013 EU 23. elokuuta 2013 iPad 18. syyskuuta 2013 Windows 14. marraskuuta 2013 
Lajityyppi:  toimintaseikkailu, avoin pelimaailma
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: E10+ PEGI: 7
Alusta:  PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox 360, Wii, Wii U, Nintendo 3DS, Microsoft Windows, iPad
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Disney Infinity on Avalanche Softwaren kehittämä ja Disney Interactive Studiosin julkaisema toimintaseikkailupeli. Peli julkaistiin usealle alustalle vuonna 2013. Peli on Disney Infinity -pelisarjan ensimmäinen osa.
Peli julkistettiin vuonna 2010 ja sen kehittämiseen meni 100 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Peli sisältää samanlaisuuksia Skylanders-pelisarjan kanssa, sillä se sisältää kerättäviä Disney- ja Pixar-elokuvien figuriineja, jotka on synkronisoitu pelin kanssa ja joilla voi seikkailla pelissä.
Disney Infinityn jatko-osa Disney Infinity 2.0 julkaistiin vuonna 2014.
Hahmot > Ihmeperhe-pelisetti

Herra Ihme
Rouva Ihme
Esa Vaara
Ilona Vaara
Syndrooma
Hahmot > Monsterit-yliopisto-pelisetti

Tare Karvanen
Masi Pallopää
Räähkä Poks
Hahmot > Pirates of the Caribbean -pelisetti

Jack Sparrow
Hector Barbossa
Davy Jones
Hahmot > The Lone Ranger -pelisetti

Lone Ranger
Tonto
Hahmot > Autot-pelisetti

Salama McQueen
Holli Shifthwell
Martti
Francesco Bernoulli
Hahmot > Toy Story avaruudessa -pelisetti

Woody
Buzz Lightyear
Jessie
Hahmot > Räyhä-Ralf

Räyhä Ralf
Nelli Karamelli
Hahmot > Frozen

Elsa
Anna
Hahmot > Finias ja Ferb

Finias
Nokkaeläin Perry
Hahmot > Fantasia

Velhon oppipoika (Mikki)
Hahmot > Kaksin karkuteillä

Tähkäpää
Hahmot > Painajainen ennen joulua

Jack Skellington
Äänirooleissa

| Suomalainen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- |
Sasu Moilanen: Herra Ihme
Jussi Lampi: Tare Karvanen
Antti Jaakola: Jack Sparrow
Antti Jaakola: Tonto
Antti Pääkkönen: Velhon oppipoika (Mikki)
Antti Pääkkönen: Woody
Antti Pääkkönen: Masi Pallopää
Antti Pääkkönen: Vihreät alienit
Santeri Kinnunen: Buzz Lightyear
Rauno Ahonen: Hector Barbossa
Sami Uotila: Salama McQueen
Maria Ylipää: Tähkäpää
Annituuli Kasurinen: Ilona Vaara
Katja Aakkula: Elsa
Saara Aalto: Anna
Heikki Silvennoinen: Martti
Juhani Rajalin: Jack Skellington
Joel Bonsdorff: Finias
Rinna Paatso: Ruova Ihme
Niko Saarela: Räyhä Ralf
Arttu Bäckman: Esa Vaara
Matti Ristinen: Lone Ranger
Jonna Järnefelt: Holli Shifthwell
Iina Kuustonen: Nelli Karamelli
Nina Tapio: Jessie
Petteri Summanen: Francesco Bernoulli
Petteri Summanen: Röh
Jarkko Tamminen: Syndrooma
Taisto Oksanen: Räähkä Poks
Aku Laitinen: Davy Jones
Aku Laitinen: kertoja
Inkeri Wallenius: Eira Kuosi
Sari Ann Moilanen: Mirage
Sari Ann Moilanen: Red Harrington
Risto Aaltonen: Riki Dicker
Tuomas Uusitalo: Pöpi
Peik Stenberg: Don Carlton
Jarkko Valtee & Kimmo Vehviläinen: Tero & Turo
Santtu Karvonen: Arvi
Jarmo Koski: herra Gibbs
Jarmo Koski: Slinky
Pasi Ruohonen: Pintel
?: Ragetti
Susa Saukko: Tia Dalma
Mika Nuojua: Luigi
Titta Jokinen: Floora
Antti Reini: Ramone
Tommi Korpela: Klainari
Markku Huhtamo: Finn McMissile
Juha Veijonen: Jasu Juntti
Mikko Kivinen: Rex
Heikki Sankari: Keisari Zurg
Pekka Lehtosaari: Veturinkuljettaja
Markus Bäckman: Sheriffi
Petri Hanttu: Butch Cavendish
Käännös suomeksi
Timo Parvela

| Timo Parvela |
| --- | --- |
 Timo Parvela Helsingin Taiteiden yössä 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. toukokuuta 1964 (ikä 60) Jyväskylä
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Esikoisteos:  Poika (1989)
Aiheesta muualla
timoparvela.fi
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Timo Parvela Helsingin kirjamessuilla 2009.
Timo Johannes Parvela (s. 19. toukokuuta 1964 Jyväskylä) on suomalainen kirjailija. Hän on Suomen luetuimpia kirjailijoita sekä kotimaassa että ulkomailla. Parvela on kirjoittanut yli sata teosta lapsille, nuorille ja aikuisille. Niitä on käännetty yli 30 kielelle. Parvelan kirjoja on myyty Suomessa ja ulkomailla yhteensä yli kuusi miljoonaa kappaletta. Kirjoista on tehty lukuisia teatteri-, tv- ja elokuvasovituksia. Parvela sai vuonna 2006 Finlandia Junior -palkinnon teoksestaan Keinulauta.
Elämä ja ura

Parvela valmistui ylioppilaaksi vuonna 1983 ja kasvatustieteiden kandidaatiksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 1988. Hän työskenteli Tupamäen ala-asteen koulunjohtajana Petäjävedellä 1988–1990 ja luokanopettajana Tyyppälän ala-asteella Jyväskylän maalaiskunnassa 1990–1991 sekä Espoon Aarnivalkean ala-asteella 1992–1996. Parvela ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi 1996.
Ella ja kaverit -kirjasarjan lisäksi Parvela on kirjoittanut Pate-sarjaa, Maukka ja Väykkä -kirjoja sekä Sammon vartijat -trilogian. Syksyllä 2015 alkoi Parvelan, norjalaisen Bjørn Sortlandin ja kuvittaja Pasi Pitkäsen yhteistyönä syntynyt avaruusseikkailu Kepler62, joka nousi myydyimpien lastenkirjasarjojen joukkoon. Kepler62-sarjan toinen osio (”tuotantokausi”) käynnistyi syksyllä 2018 ja kolmas kausi syksyllä 2021. Kolmannen, Terra-kauden, ensimmäinen osa Kloonit oli lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkintoehdokkaana. Parvela ja Pitkänen tekevät yhdessä myös Varjot-lastenromaanisarjaa, jonka ensimmäinen osa Helähdys ilmestyi Suomessa syyskuussa 2021. Se valittiin joulukuussa 2021 Arvid Lydecken -palkintoehdokkaaksi.
Kirjojensa lisäksi Parvela tunnetaan lukutaidon puolustajana. Hänen kehittämänsä Tarinakonsertit, joissa kirjojen ääneenlukeminen yhdistetään musiikkiin ja draamaan ovat olleet suosittuja kautta maan. Helsingin kaupunginorkesterin kanssa yhteistyössä järjestetty Ella-tarinakonsertti täytti Helsingin Musiikkitalon keväällä 2018 neljään kertaan.tarvitaan parempi lähde Parvela on toiminut Lukukeskuksen ja kirjailijoiden tekijänoikeusjärjestö Sanaston puheenjohtajana ja Suomen Kulttuurirahaston hallintoneuvoston jäsenenä.lähde?
Parvela asuu Kirkkonummella. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi aikuista lasta.