stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1985 (vapaapaini)
Tilastot maittain

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | 4>  sijoja | 5>  sijoja | 6>  sijoja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Neuvostoliitto | 5 | 1 | 2 | 2 | - | - |
| 2. |  Yhdysvallat | 2 | 2 | 1 | 1 | - | 1 |
| 3. |  Bulgaria | 1 | 1 | 3 | 1 | 1 | - |
| 4. |  Etelä-Korea | 1 | - | - | - | 1 | 1 |
| 4. |  Kuuba | 1 | - | - | - | - | 1 |
| 6. |  Mongolia | - | 2 | 1 | - | 2 | - |
| 7. |  Itä-Saksa | - | 1 | 1 | - | 1 | 1 |
| 8. |  Kanada | - | 1 | 1 | - | 1 | - |
| 9. |  Unkari | - | 1 | - | 3 | 1 | 1 |
| 10. |  Iran | - | 1 | - | - | - | 1 |
| 11. |  Japani | - | - | 1 | 1 | 1 | - |
| 12. |  Länsi-Saksa | - | - | - | 1 | 1 | - |
| 13. |  Puola | - | - | - | 1 | - | 1 |
| 14. |  Suomi | - | - | - | - | 1 | - |
| 15. |  Jugoslavia | - | - | - | - | - | 1 |
| 15. |  Romania | - | - | - | - | - | 1 |
| 15. |  Turkki | - | - | - | - | - | 1 |
Suomen edustajat

| Painoluokka | Painija | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 68 kg | Jukka Rauhala | loukkaantui 3. kierroksella |
| 74 kg | Pekka Rauhala | viides |
| 82 kg | Jouni Ilomäki | kymmenes |
Painonnosto kesäolympialaisissa 1964

Vuoden 1964 kesäolympialaisissa kilpailtiin painonnostossa seitsemässä eri painoluokassa. Vain miehet kilpailivat. Nostomuotoina olivat punnerrus, tempaus ja työntö. Mitalit jaettiin kolmen nostomuodon yhteistuloksen perusteella. Yhteistuloksen maailmanennätystä parannettiin neljässä painoluokassa ja sivuttiin yhdessä.
Mitalistit > Miehet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| 56 kg | Aleksei Vahonin  Neuvostoliitto | Imre Földi  Unkari | Shiro Ichinoseki  Japani |
| 60 kg | Yoshinobu Miyake  Japani | Isaac Berger  Yhdysvallat | Mieczyslaw Nowak  Puola |
| 67,5 kg | Waldemar Baszanowski  Puola | Vladimir Kaplunov  Neuvostoliitto | Marian Zieliński  Puola |
| 75 kg | Hans Zdražila  Tšekkoslovakia | Viktor Kurentsov  Neuvostoliitto | Masashi Ouchi  Japani |
| 82,5 kg | Rudolf Pljukfelder  Neuvostoliitto | Géza Tóth  Unkari | Gyözö Veres  Unkari |
| 90 kg | Vladimir Golovanov  Neuvostoliitto | Louis Martin  Yhdistynyt kuningaskunta | Ireneusz Paliński  Puola |
| yli 90 kg | Leonid Žabotinski  Neuvostoliitto | Juri Vlasov  Neuvostoliitto | Norbert Schemansky  Yhdysvallat |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Neuvostoliitto | 4 | 3 | 0 | 7 |
| 2. |  Puola | 1 | 0 | 3 | 4 |
| 3. |  Japani | 1 | 0 | 2 | 3 |
| 4. |  Tšekkoslovakia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5. |  Unkari | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 6. |  Yhdysvallat | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 7. |  Yhdistynyt kuningaskunta | 0 | 1 | 0 | 1 |
Painonnosto kesäolympialaisissa 1968

Vuoden 1968 kesäolympialaisissa kilpailtiin painonnostossa seitsemässä eri painoluokassa. Vain miehet kilpailivat. Nostomuotoina olivat punnerrus, tempaus ja työntö. Mitalit jaettiin kolmen nostomuodon yhteistuloksen perusteella. Kahdessa painoluokassa sivuttiin yhteistuloksen maailmanennätystä: Alle 56 kilogramman sarjassa maailmanennätystä 367,5 kg sivusivat iranilainen Mohammad Nassiri ja unkarilainen Imre Földi. Alle 82,5 kilogramman sarjassa maailmanennätystä 485 kg sivusivat neuvostoliittolaiset Boris Selitski ja Vladimir Beljajev.
Mitalistit > Miehet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| 56 kg | Mohammad Nassiri  Iran | Imre Földi  Unkari | Henryk Trębicki  Puola |
| 60 kg | Yoshinobu Miyake  Japani | Dito Šanidze  Neuvostoliitto | Yoshiyuki Miyake  Japani |
| 67,5 kg | Waldemar Baszanowski  Puola | Parviz Jalayer  Iran | Marian Zieliński  Puola |
| 75 kg | Viktor Kurentsov  Neuvostoliitto | Masashi Ouchi  Japani | Károly Bakos  Unkari |
| 82,5 kg | Boris Selitski  Neuvostoliitto | Vladimir Beljajev  Neuvostoliitto | Norbert Ozimek  Puola |
| 90 kg | Kaarlo Kangasniemi  Suomi | Jaan Talts  Neuvostoliitto | Marek Gołąb  Puola |
| yli 90 kg | Leonid Žabotinski  Neuvostoliitto | Serge Reding  Belgia | Joseph Dube  Yhdysvallat |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Neuvostoliitto | 3 | 3 | 0 | 6 |
| 2. |  Japani | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 3. |  Iran | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4. |  Puola | 1 | 0 | 4 | 5 |
| 5. |  Suomi | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6. |  Unkari | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 7. |  Belgia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8. |  Yhdysvallat | 0 | 0 | 1 | 1 |
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1993 (kreikkalais-roomalainen paini)

Vuoden 1993 kreikkalais-roomalaisen painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 16. syyskuuta–19. syyskuuta 1993 Tukholmassa, Ruotsissa. Kisoissa painittiin kymmenessä painoluokassa.
Mitalistit

| Painoluokka | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |

| 48 kg |  Wilber Sanchez Amita |  Zafar Gulijev |  Kwon-Ho Sim |
| 52 kg |  Raul Martinez |  Armen Nazarian |  Alfred Ter-Mkrtchyan |
| 57 kg |  Aghasi Manukjan |  Aleksandr Ignatenko |  Mikael Lindgren |
| 62 kg |  Sergei Martinov |  Ender Menet |  Juan Luis Maren Delis |
| 68 kg |  Islam Dugutšijev |  Kamandar Madžidov |  Ghani Yalouz |
| 74 kg |  Nestor Almanza |  Józef Tracz |  Yvon Riemer |
| 82 kg |  Hamza Yerlikaya |  Daulet Turlyhanov |  Murat Kardanov |
| 90 kg |  Georgi Koguašvili |  Maik Bullmann |  Tengiz Tedoradze |
| 100 kg |  Mikael Ljungberg |  Ibragim Šavhalov |  Andrzej  Wronski |
| 130 kg |  Aleksandr Karelin |  Sergei Mureiko |  Tomas Johansson |
Tilastot maittain

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | 4>  sijoja | 5>  sijoja | 6>  sijoja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Venäjä | 4 | 3 | 1 | - | - | - |
| 2. |  Kuuba | 3 | - | 1 | - | 1 | 1 |
| 3. |  Armenia | 1 | 1 | - | 1 | - | - |
| 4. |  Ruotsi | 1 | - | 1 | 2 | - | 1 |
| 5. |  Turkki | 1 | - | - | - | 1 |  |
| 6. |  Puola | - | 1 | 1 | - | 1 | 1 |
| 7. |  Saksa | - | 1 | 1 | - | 1 | - |
| 8. |  Valko-Venäjä | - | 1 | - | 1 | - | - |
| 9. |  Kazakstan | - | 1 | - | - | 1 | - |
| 10. |  Romania | - | 1 | - | - | - | - |
| 10. |  Moldova | - | 1 | - | - | - | - |
| 12. |  Ranska | - | - | 2 | - | - | 1 |
| 13. |  Etelä-Korea | - | - | 1 | 1 | - | - |
| 14. |  Georgia | - | - | 1 | - |  | - |
| 14. |  Suomi | - | - | 1 | - | - | - |
| 16. |  Unkari | - | - | - | 1 | 3 | 1 |
| 17. |  Kiina | - | - | - | 1 | 3 | 1 |
| 18. |  Azerbaidžan | - | - | - | 1 | - | - |
| 18. |  Kreikka | - | - | - | 1 | - | - |
| 18. |  Ukraina | - | - | - | 1 | - | - |
| 21. |  Itävalta | - | - | - | - | 1 | - |
| 21. |  Yhdysvallat | - | - | - | - | 1 | - |
| 23. |  Bulgaria | - | - | - | - | - | 1 |
| 23. |  Japani | - | - | - | - | - | 1 |
| 23. |  Uzbekistan | - | - | - | - | - | 1 |
Suomen edustajat

| Painoluokka | Painija | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 52 kg | Tero Katajisto | karsiutui 2. kierroksella |
| 57 kg | Mikael Lindgren | pronssi |
| 62 kg | Ari Härkänen | karsiutui 2. kierroksella |
| 68 kg | Juha Virtanen | karsiutui 1. kierroksella |
| 74 kg | Michael Lyyski | kymmenes |
| 82 kg | Seppo Salomäki | karsiutui 2. kierroksella |
| 90 kg | Timo Niemi | kymmenes |
| 130 kg | Juha Ahokas | seitsemäs |
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1981 (kreikkalais-roomalainen paini)

Vuoden 1981 kreikkalais-roomalaisen painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 28. elokuuta – 30. elokuuta 1981 Oslossa, Norjassa. Kisoissa painittiin kymmenessä painoluokassa.
Kisat alkoivat poliittisluonteisella välikohtauksella, kun Iranin joukkue marssi avajaisiin kantaen mukanaan maansa hengellisen johtajan, imaami Ruhollah Khomeinin kuvia.
Mitalistit

| Painoluokka | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| 48 kg |  Žaksylyk Uškempirov |  Salih Bora |  Fumikazu Sasaki |
| 52 kg |  Vakhtang Blagidze |  Atsuri Miyahara |  Lajos Racz |
| 57 kg |  Pasquale Passarelli |  Josef Krysta |  Ilpo Seppälä |
| 62 kg |  Istvan Toth |  Ryszard Świerad |  Pertti Ukkola |
| 68 kg |  Gennadi Jermilov |  Tapio Sipilä |  Stefan Rusu |
| 74 kg |  Aleksandr Kudrjavtšev |  Mikko Huhtala |  Karolj Kasap |
| 82 kg |  Gennadi Korban |  Momir Petković |  Ion Draica |
| 90 kg |  Igor Kanygin |  Frank Andersson |  Franz Pitschmann |
| 100 kg |  Mihail Saladze |  Tamas Gaspar |  Roman Wrocławski |
| yli 100 kg |  Refik Memišević |  Nikola Dinev |  Jevgeni Artjuhin |
Tilastot maittain

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | 4>  sijoja | 5>  sijoja | 6>  sijoja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Neuvostoliitto | 7 | - | 1 | 1 | - | - |
| 2. |  Unkari | 1 | 1 | 1 | 2 | - | 2 |
| 3. |  Jugoslavia | 1 | 1 | 1 | - | - | - |
| 4. |  Länsi-Saksa | 1 | - | - | - | 1 | 1 |
| 5. |  Suomi | - | 2 | 2 | 1 | - | - |
| 6. |  Puola | - | 1 | 1 | 1 | 2 | 1 |
| 7. |  Japani | - | 1 | 1 | - | 1 | - |
| 8. |  Bulgaria | - | 1 | - | 2 | 3 | 1 |
| 9. |  Ruotsi | - | 1 | - | 1 | - | 1 |
| 10. |  Tšekkoslovakia | - | 1 | - | - | - | - |
| 10. |  Turkki | - | 1 | - | - | - | - |
| 12. |  Romania | - | - | 2 | - | - | - |
| 13. |  Itävalta | - | - | 1 | - | - | - |
| 14. |  Yhdysvallat | - | - | - | 1 | - | 1 |
| 15. |  Norja | - | - | - | 1 | - | - |
| 16. |  Kreikka | - | - | - | - | 1 | 1 |
| 16. |  Kuuba | - | - | - | - | 1 | 1 |
| 18. |  Iran | - | - | - | - | 1 | - |
| 19. |  Italia | - | - | - | - | - | 1 |
Tilastot maittain > Suomen edustajat

| Painoluokka | Painija | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 48 kg | Reijo Haaparanta |  |
| 52 kg | Taisto Halonen | neljäs |
| 57 kg | Ilpo Seppälä | pronssia |
| 62 kg | Pertti Ukkola | pronssia |
| 68 kg | Tapio Sipilä | hopeaa |
| 74 kg | Mikko Huhtala | hopeaa |
| 82 kg | Jari Salomäki |  |
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1998 (kreikkalais-roomalainen paini)

Vuoden 1998 kreikkalais-roomalaisen painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 27.–30. elokuuta 1998 Gävlessä, Ruotsissa. Kisoissa painittiin kahdeksassa painoluokassa.
Mitalistit

| Painoluokka | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |

| 54 kg |  Sim Kwon Ho |  Marian Sandu |  Khaled Al-Faraj |
| 58 kg |  Kim In-Sub |  Sheng Zetiang |  Armen Nazarian |
| 63 kg |  Mkhitar Manukjan |  Seref Eroglu |  Choi Sang-Sun |
| 69 kg |  Aleksandr Tretjakov |  Csaba Hirbik |  Son Sang-Pil |
| 76 kg |  Bahtijar Baiseitov |  Filiberto Ascuy Aguilera |  Nazmi Avluca |
| 85 kg |  Aleksandr Menšikov |  Janos Kismoni |  Martin Lidberg |
| 97 kg |  Gogi Koguašvili |  Martin Svec |  Davyd Saldadze |
| 130 kg |  Aleksandr Karelin |  Matt Ghaffari |  Juri Jevseitšik |
Tilastot maittain

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | 4>  sijoja | 5>  sijoja | 6>  sijoja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Venäjä | 4 | - | - | 3 | - | 1 |
| 2. |  Etelä-Korea | 2 | - | 2 | - | - | - |
| 3. |  Kazakstan | 2 | - | - | 1 | - | - |
| 4. |  Unkari | - | 2 | - | - | - | 1 |
| 5. |  Turkki | - | 1 | 1 | - | 2 | 1 |
| 6. |  Romania | - | 1 | - | 1 | 1 | - |
| 7. |  Kuuba | - | 1 | - | - | 1 | - |
| 8. |  Yhdysvallat | - | 1 | - | - | - | 1 |
| 9. |  Tšekki | - | 1 | - | - | - | - |
| 9. |  Kiina | - | 1 | - | - | - | - |
| 11. |  Bulgaria | - | - | 1 | 1 | 1 | 1 |
| 12. |  Israel | - | - | 1 | 1 | - | - |
| 13. |  Ukraina | - | - | 1 | - | 1 | - |
| 14. |  Ruotsi | - | - | 1 | - | - | - |
| 14. |  Syyria | - | - | 1 | - | - | - |
| 16. |  Georgia | - | - | - | 1 | - | - |
| 17. |  Puola | - | - | - | - | 1 | 1 |
| 18. |  Armenia | - | - | - | - | 1 | - |
| 19. |  Iran | - | - | - | - | - | 1 |
| 19. |  Saksa | - | - | - | - | - | 1 |
Suomen edustajat

| Painoluokka | Painija | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 54 kg | Tero Katajisto | kahdeksastoista |
| 58 kg | Terho Kettunen | 30:s |
| 63 kg | Ismo Kamesaki | 29:s |
| 69 kg | Ari Härkänen | kahdestoista |
| 76 kg | Marko Yli-Hannuksela | yhdeksäs |
| 85 kg | Marko Asell | kymmenes |
| 130 kg | Juha Ahokas | 21:s |
Al Pacino

| Al Pacino |
| --- | --- |
 Al Pacino vuonna 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Alfredo James Pacino
Syntynyt: 25. huhtikuuta 1940 (ikä 84) New York, New York Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, elokuvantekijä
Puoliso:  Jan Tarrant (1988–1989) Beverly D'Angelo (1997–2003) Lucila Polak (2008–2018)
Lapset:  3
Näyttelijä
Aktiivisena:  1967–
Merkittävät roolit:  Michael Corleone (Kummisetä) Frank Serpico (Serpico – kadun tiikeri) Sonny Wortzik (Hikinen iltapäivä) Tony Montana (Scarface – arpinaama) Vincent Hanna (Heat – ajojahti) Frank Slade (Naisen tuoksu) Jimmy Hoffa (The Irishman)
Palkinnot
 Parhaan miespääosan Oscar  1992 Naisen tuoksu 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Alfredo James ”Al” Pacino (s. 25. huhtikuuta 1940 New York, New York) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä ja elokuvantekijä. Hänen tunnetuimpia roolejaan ovat esimerkiksi Michael Corleone Kummisetä-trilogiassa, Tony Montana Scarface – arpinaamassa, Alphonse Caprice Dick Tracyssa ja Carlito Brigante Carlito’s Wayssa. Vuonna 1992 Pacinon suoritus Frank Sladena elokuvassa Naisen tuoksu toi hänelle parhaan miespääosan Oscar-palkinnon seitsemän aikaisemman ehdokkuuden jälkeen. Kaikkiaan hän on ollut Oscar-ehdokkaana kahdeksan kertaa.
Pacinon elokuvaura alkoi sivuosalla vuoden 1969 elokuvassa Natalie, ja hän esiintyi ensimmäistä kertaa pääosassa elokuvassa Paniikki piikkipuistossa. Pacinon läpimurtorooli oli kuitenkin Michael Corleone vuoden 1972 elokuvassa Kummisetä, josta hän ansaitsi uransa ensimmäisen Oscar-ehdokkuuden. Tämän jälkeen Pacino on ollut parhaan miessivuosan ehdokkaana elokuvista Dick Tracy sekä Myyntitykit, ja parhaan miespääosan ehdokkaana elokuvista Serpico – kadun tiikeri, Kummisetä osa II, Hikinen iltapäivä sekä Ja oikeutta kaikille.
Elokuvauran lisäksi Pacino on nauttinut suosiota teatterissa. Hän on voittanut Tony-palkinnon näytelmistä Does a Tiger Wear a Necktie? ja The Basic Training of Pavlo Hummel. Lisäksi hän ohjasi William Shakespearea ja tämän Rikhard III -näytelmää käsittelevän dokumentin Looking for Richard. Pacino on metodinäyttelijä, joka opiskeli menetelmää The Actors Studion Lee Strasbergin oppilaana.
Varhaisvaiheet

Pacino syntyi amerikanitalialaiseen Salvatore ja Rose Pacinon perheeseen Itä-Harlemissa, New Yorkissa. Vanhemmat erosivat, kun hän oli kaksivuotias. Hänen äitinsä muutti Corleonesta kotoisin olleiden vanhempiensa Kate ja James Gerardin luokse Etelä-Bronxiin lähelle Bronxin eläintarhaa. Hänen isänsä puolestaan muutti Covinaan, Kaliforniaan, ja työskenteli siellä ravintoloitsijana. Pacino kävi New Yorkissa esittävään taiteeseen painottanutta Fiorello H. LaGuardia High Schoolia mutta pyrki baseballin pelaajaksi. Koulussa Pacino reputti lähes kaikki kurssinsa englantia lukuun ottamatta ja jätti koulun kesken 17-vuotiaana. Hänen äitinsä ei hyväksynyt tätä ratkaisua, ja Pacino muutti pois kotoa riidan päätteeksi. Hän siirtyi työskentelemään matalapalkkaisissa ammateissa, kuten lähettinä, postityöntekijänä ja vahtimestarina, jotta saisi rahoitettua näyttelijän opintonsa.
Pacino alkoi polttaa yhdeksänvuotiaana ja joi sekä käytti satunnaisesti marihuanaa kolmetoistavuotiaasta. Hänen kaksi läheisintä ystäväänsä kuolivat 19- ja 30-vuotiaina huumeiden väärinkäyttöön. Pacino myös joutui nuorena satunnaisesti tappeluihin, ja oli hieman häirikkö koulussa.
Pacino esiintyi New Yorkin underground-teatterien näytelmissä, mutta häntä ei hyväksytty The Actors Studioon. Sen sijaan hänet hyväksyttiin HB Studioon, missä hän tutustui opettajana toimineeseen Charlie Laughtoniin, josta tuli hänen oppi-isänsä ja paras ystävänsä. Tuohon aikaan Pacino oli usein työttömänä ja kodittomana, ja joutui välillä nukkumaan kadulla, teattereissa ja ystävien luona. Hänen äitinsä kuoli vuonna 1962 ja isoisä vuotta myöhemmin.
Oltuaan neljä vuotta HB Studiossa Pacino viimein pääsi The Actors Studioon. Sen jäsenyys tarkoitti liittymistä ammattinäyttelijöiden, elokuvaohjaajien ja käsikirjoittajien joukkoon Hell’s Kitchenissä Manhattanilla. Sen myötä Pacino alkoi opiskella metodinäyttelemistä Lee Strasbergin johdolla. Pacino on myöhemmin kuvaillut, että Actors Studion jäsenyys merkitsi suurta muutosta hänen elämässään, ja hän omistautui näyttelemiselle täysin. Pacinolla on nykyään hallussa työpajan jaettu puheenjohtajuus yhdessä Ellen Burstynin ja Harvey Keitelin kanssa.
Teatteriura

Vuonna 1967 Pacino vietti kauden Charles Playhousessa Bostonissa. Siellä hän esiintyi Clifford Odetsin näytelmässä Awake and Sing! sekä Jean-Claude Van Itallien näytelmässä Hurrah, missä hän tapasi näyttelijä Jill Clayburghin. Kaksikon välillä alkoi viisivuotinen suhde, ja he muuttivat yhdessä takaisin New Yorkiin.
Vuonna 1968 Pacino esiintyi Israel Horovitzin näytelmässä The Indian Wants the Bronx Astor Place Theaterissa. Näytelmä sai ensi-iltansa 17. tammikuuta 1968, ja sitä esitettiin 177 kertaa. Näytelmän yhteydessä esitettiin Horovitzin toista näytelmää, It's Called the Sugar Plum, jossa Clayburgh esiintyi. Pacino voitti suorituksestaan Obie-palkinnon, kun taas John Cazale voitti parhaan miessivuosan ja Horowitz parhaan uuden näytelmän palkinnon. Martin Bregman näki näytelmän ja tarjoutui Pacinon manageriksi, mikä aloitti kaksikon pitkäaikaisen yhteistyön.
Pacinon ensikosketus televisiorooleihin koitti, kun hän ja Clayburgh esiintyivät ABC:n sarjassa N.Y.P.D. 12. marraskuuta 1968. Clayburgh esiintyi samaan aikaan myös saippuaoopperassa Search for Tomorrow, mutta pari joutui ottamaan kuukausittain vastaan rahaa Clayburghin isältä.
23. helmikuuta 1969 Pacino esiintyi ensimmäisen kerran Broadwayllä Don Petersenin näytelmässä Does a Tiger Wear a Necktie?, jota esitettiin Belasco Theatressa. Näytelmä lopetettiin 39 esiintymisen jälkeen 29. maaliskuuta 1969, mutta Pacinon suoritus sai ylistystä, ja hän voitti Tony-palkinnon 20. huhtikuuta 1969. Pacino jatkoi uraansa teatterissa 1970-luvulla, ja voitti toisen Tony-palkintonsa näytelmästä The Basic Training of Pavlo Hummel sekä sai pääosan Rikhard III -näytelmässä.
1980-luvulla Pacino menestyi jälleen David Mametin näytelmässä American Buffalo, josta hän oli ehdolla Drama Desk Awardin saajaksi. 1990-luvulta lähtien Pacinon teatteriuraan ovat kuuluneet Eugene O’Neillin Hughie, Oscar Wilde Salome ja Lyle Kesslerin Orphans.
Pacino palasi teatterin lavalle myös kesällä 2010, jolloin hän esiintyi Shylockin roolissa ilmaisnäytelmä Venetsian kauppiaassa. Näytelmä oli suosittu, ja se siirrettiin Broadwaylle Broadhurst Theatreen, missä se tienasi miljoonan dollarin tulot ensimmäisenä viikkonaan. Rooli toi Pacinolle myös jälleen parhaan miespääosan Tony-ehdokkuuden.
Elokuvaura > 1960- ja 1970-luvut

Opiskellessaan Actors Studiossa Pacino huomasi pitävänsä näyttelemisestä ja oli siinä lahjakas, mutta hänen varhaiset teatteriroolinsa eivät tuottaneet tarpeeksi. Vuonna 1969 Pacino esiintyi ensimmäistä kertaa elokuvissa, kun hän sai pienen roolin Fred Coen ohjaamassa elokuvassa Natalie.
Vuonna 1971 Pacino esitti huumeaddiktia elokuvassa Paniikki piikkipuistossa, mikä kiinnitti elokuvaohjaaja Francis Ford Coppolan huomion, ja tämä palkkasi Pacinon esittämään Michael Corleonea mafiaelokuva Kummisetään. Coppolan valinta järkytti elokuvastudion henkilöstöä, sillä roolia oli hakenut usea tunnetumpi näyttelijä, kuten Robert Redford, Warren Beatty ja Robert De Niro. Pacinon suoriutumista kuitenkin ylistettiin, ja hän ansaitsi roolistaan Oscar-ehdokkuuden. Pacino kuitenkin boikotoi palkintoseremoniaa, sillä hän loukkaantui saatuaan vain parhaan sivuosan ehdokkuuden, vaikka hän esiintyi elokuvassa useammin kuin Marlon Brando.
Vuonna 1973 Pacino sai Gene Hackmanin kanssa pääroolin elokuvassa Variksenpelätin ja voitti Cannesin elokuvajuhlien kultaisen palmun. Samana vuonna hän myös ansaitsi ensimmäisen Golden Globe -palkintonsa sekä parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden elokuvasta Serpico – kadun tiikeri, jossa hän esitti poliisi Frank Serpicoa. Vuonna 1974 hän toisti roolinsa Michael Corleonena Kummisedän osassa II ja sai jälleen uuden Oscar-ehdokkuuden. Seuraavana vuonna Pacinon suosio kasvoi entisestään Hikinen iltapäivä -elokuvan myötä, kun hän näytteli tositapahtumiin perustuvassa elokuvassa pankkiryöstäjä John Wojtowiczia. Elokuvan ohjasi Serpicon ohjannut Sidney Lumet, ja Pacino sai elokuvan myötä neljännen Oscar-ehdokkuutensa.
Vuonna 1977 Pacino esiintyi Formula-ajajana Sydney Pollackin ohjaamassa elokuvassa Taivas ei tunne suosikkeja, ja hän oli ehdolla Golden Globe -palkintoon parhaasta miespääosasta draamaelokuvassa. Hänen seuraava elokuvansa oli oikeussaleihin sijoittuva Ja oikeutta kaikille, josta hän ansaitsi jälleen Oscar-ehdokkuuden. Hän kuitenkin hävisi Kramer vastaan Kramer -elokuvassa esiintyneelle Dustin Hoffmanille, jonka roolista Pacino oli itse kieltäytynyt.
Elokuvaura > 2000-luku

Vuonna 2000 Pacino ohjasi ja esitti pääosaa Ira Lewisin näytelmästä tehdyssä pienen budjetin filmatisoinnissa Chinese Coffee. Se sisälsi lähes kokonaan keskustelua kahden päähenkilön välillä, ja projekti kesti lähes kolme vuotta. Pacino toimi elokuvan rahoittajana itse, ja se on julkaistu sittemmin DVD:llä Pacino: An Actor's Vision -kokoelmassa yhdessä Pacinon kahden muun elokuvan, The Local Stigmatic ja Looking for Richard, kanssa.
Pacinon seuraava elokuvarooli oli yhdessä Robin Williamsin kanssa Christopher Nolanin vuonna 2002 ohjaamassa elokuvassa Insomnia, joka perustui samannimiseen norjalaiseen elokuvaan. Siinä Pacino esitti Operaatio Donnie Brascon tapaan loppuun palanutta hahmoa. Elokuva sai hyvän vastaanoton, ja kriitikot ylistivät Pacinon roolisuoritusta. Elokuva pärjäsi myös suhteellisen hyvin taloudellisesti, ja tuotti 113 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti. Pacino esiintyi samana vuonna myös elokuvissa Simone ja Eye Witness, mutta ne eivät saaneet osakseen vastaavaa menestystä. Vuonna 2003 Pacino esiintyi lakimies Roy Cohnina HBO:n minisarjassa Angels in America, joka perustui Tony Kushnerin samannimiseen näytelmään. Tästä roolisuorituksesta Pacino voitti uransa kolmannen Golden Globe -palkinnon sekä Emmy-palkinnon.
Vuonna 2004 Pacino esiintyi Shylockina Michael Radfordin ohjaamassa Shakespearen näytelmään perustuvassa Venetsian kauppiaassa, ja päätti tuoda myötätuntoa hahmoa kohtaan, vaikka tämä yleensä esitettiin karikatyyrina. Seuraavana vuonna hän esiintyi elokuvassa Rahantekijä, jossa hän esitti uhkapelivälittäjää ja Matthew McConaugheyn roolihahmon oppi-isää. Elokuva ei saanut hyviä arvosteluita, ja kriitikko Desson Thomson totesi, että ”Al Pacino on näytellyt oppi-isää niin monta kertaa, että hänen tulisi saada tästä palkinto”.
Pacinolle myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 2007.
Vuonna 2007 Pacino esiintyi elokuvassa Ocean’s Thirteen yhdessä George Clooneyn, Brad Pittin, Matt Damonin, Elliott Gouldin ja Andy Garcían kanssa. Hän esitti elokuvan roistoa Willy Bankia, jonka kasinon päähenkilöt yrittävät ryöstää kostona Bankin teoista. Elokuva sai hyväksyvän vastaanoton kriitikoilta. 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla Pacino esiintyi vielä elokuvassa 88 minuuttia yhdessä Alicia Wittin kanssa, mutta elokuva ei saanut hyviä arvosanoja kriitikoilta. Myöskään elokuva Oikeuden kasvot ei ollut kriitikoiden mieleen, vaikka sitä oli odotettu Pacinon ja De Niron paluuna. Esimerkiksi New York Postin Lou Lumenick antoi elokuvalle vain yhden tähden ja tyrmäsi elokuvan hidastempoiseksi ja naurettavaksi rahastukseksi.
Pacino aloitti 2010-luvun näyttelemällä Jack Kevorkiania HBO:n televisioelokuvassa You Don't Know Jack, joka esitettiin ensimmäisen kerran huhtikuussa 2010. Tämä toi Pacinolle toisen miespääosan Emmy-palkinnon sekä neljännen Golden Globe -palkinnon.