stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fjodor Sologub
Aiheesta muualla

(Arkistoitu – Internet Archive) Fjodor Sologubille omistettu sivusto (venäjäksi)
Fjodor Sologubin teoksia Lib.ru -sivustolla (venäjäksi)
Fjodor Sologubin elämäkerta sologub.narod.ru -sivustolla, 2004 (venäjäksi)
Zinaida Hippius, Eräitä muistokuvia venäläisestä runoilijasta Feodor Sologubista, suom. Antti Tiittanen. Väinämöinen 1926 nro 5 s. 85–89
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef 
Fjodor Sologub ja Anastasia Tšebotarevskaja, Karl Bullan valokuva, 1910-luku
Fjodor Sologub ja hänen vaimonsa kirjailija Anastasia Tšebotarevskaja n. 1910
Erna Solberg

| Erna Solberg |
| --- | --- |
 Solberg 2017
Norjan pääministeri
 16.10.2013–14.10.2021  
Monarkki:  Harald V
Edeltäjä:  Jens Stoltenberg
Seuraaja:  Jonas Gahr Støre
Norjan kunta- ja alueministeri
 19.10.2001–17.10.2005  
Pääministeri:  Kjell Magne Bondevik
Edeltäjä:  Sylvia Brustad
Seuraaja:  Åslaug Haga
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. helmikuuta 1961 (ikä 64) Bergen, Norja
Puoliso:  Sindre Finnes
Tiedot
Puolue:  Høyre
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Lempinimi:  Jern-Erna
Aiheesta muualla
erna.no
Erna Solberg (s. 24. helmikuuta 1961 Bergen) on norjalainen poliitikko ja Høyre-puolueen puheenjohtaja (vuodesta 2004). Hän toimi Norjan pääministerinä 2013–2021.
Lapsuus ja opinnot

Solbergin isä Asbjørn Solberg (1925–1989) työskenteli konsulttina kunnallisessa Bergen Sporvei -liikenneyhtiössä, ja hänen äitinsä Inger Wenche Torgersen (1926–) oli toimistotyöntekijä. Erna Solberg oli perheen kolmesta tyttärestä toiseksi vanhin.
Solberg valmistui vuonna 1986 Bergenin yliopistosta.
Poliittinen ura

Solberg aloitti poliittisen uransa Bergenin kaupunginvaltuuston varajäsenenä (1979–1983). Hän eteni jäseneksi (1983–1991) ja tuli vuonna 1989 kansanedustajaksi suurkäräjille. Vuosina 2001–2005 hän oli maansa kunta- ja alueministerinä.
Solberg kuuluu konservatiiviseen Høyre-puolueeseen. Hän toimi sen varajohtajana vuosina 2002–2004 ja on toiminut puheenjohtajana vuodesta 2004.
Poliittinen ura > Norjan pääministerinä

Høyren johtama porvarillisten puolueiden ryhmä voitti vuoden 2013 vaalit, joiden jälkeen Høyre ja edistyspuolue muodostivat Solbergin johtaman vähemmistöhallituksen. Sen tukipuolueina ovat liberaalipuolue Venstre ja kristillinen kansanpuolue. Solbergista tuli Norjan historian toinen naispääministeri Gro Harlem Brundtlandin jälkeen.
Syyskuun 2017 vaaleissa Solbergin johtama sininen porvariblokki sai vaalivoiton ja säilytti enemmistönsä suurkäräjillä. Vaalituloksen myötä Solberg jatkoi Norjan pääministerinä.
Tammikuussa 2020 edistyspuolue lähti hallituksesta. Taustalla oli erimielisyys Norjaan Syyrian Al-Holin leiriltä otetusta Isis-taistelijan perheestä. Edistyspuolue oli ehtinyt olla hallituksessa puheenjohtajansa, valtiovarainminmisteri Siv Jensenin johdolla kuusi vuotta. Jensen ei kuitenkaan vaatinut hallituksen eroa ja pääministeri Erna Solbergin hallitus on jatkanut konservatiivisen Høyren, liberaalin Venstren ja Kristillisen kansanpuolueen vähemmistöhallituksena, joka joutuu turvautumaan Edistyspuolueen tukeen.
Huhtikuussa 2021 Solberg sai 20 000 Norjan kruunun sakot rikottuaan hallituksensa asettamia koronarajoituksia omissa 60-vuotissyntymäpäiväjuhlissaan. Poliisin mukaan Solbergin näkyvä ja korkea asema vaikutti sakkojen suuruuteen..
Ennen pääministerikauttaan Solbergille annettiin mediassa Margaret Thatcheriin viittaava lempinimi "Rauta-Erna" (norjaksi Jern-Erna), mutta pääministeriksi tultuaan hänen julkinen imagonsa pehmentyi.
Poliittinen ura > Oppositiojohtajana

Vuoden 2021 suurkäräjävaaleissa  Solbergin johtama oikeistokoalitio kärsi vaalitappion ja joutui oppositioon työväenpuolueen Jonas Gahr Støren noustessa seuraavaksi pääministeriksi.
Kunnianosoitukset

Pyhän Olavin ritarikunta (Norja, 2005)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erna Solberg Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav
Sompiojärvi

| Sompiojärvi |
| --- | --- |
 Sompiojärvi kuvattuna Pyhä-Nattasen huipulta
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Sodankylä
Koordinaatit:  68°05′29″N, 27°26′58″E
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  244  m 
 fiSompiojärvi 
Sompiojärvi on Sodankylän Sompiossa sijaitseva järvi. Nykyään se muodostaa Lokan tekojärven pohjoisimman lahden, jonne järven yhdistää Mutenianjoen vanha uoma. Nattastuntureiden juurella sijaitseva Sompiojärvi on pinta-alaltaan noin yhdeksän neliökilometriä ja se oli suurin Lokan tekoaltaan alle jääneistä järvistä. Ennen tekojärven rakentamista Sompiojärvi laski Mutenianjokea pitkin Kemijoen sivuhaaraan Luiroon. Järven luusuaa kutstuttiin nimellä Juitsa. Sompiojärveen puolestaan laskevat Nattastuntureilta lähtevät pienet purot Hietaoja ja Kotaoja.
Asutusta Sompiojärven ja Muteniajoen ympäristössä on ollut jo ainakin 2 500 vuoden ajan. Järvessä on myös lappalaisten muinainen seita eli laakea Akankivi, joka on edelleen nähtävissä matalan veden aikaan. Sompiojärvi on muodoltaan lähes pyöreä ja se on saanut nimensä suksen sommasta.
Kalastus

Sompiojärvi tunnettiin aikoinaan Lapin tarunhohtoisena kala-aittana, josta muun muassa Samuli Paulaharju kirjoitti vuonna 1939 ilmestyneessä teoksessaan Sompio. Perinteinen vuosittainen tapahtuma oli syyskuun 15. päivän jälkeisenä ensimmäisenä arkipäivänä alkanut yhteiskalastus eli ns. "kiiskismarkkinat", johon osallistui miehiä Lokan, Mutenian, Korvasen ja Rieston kylistä. Kolmen päivän kalastuksen jälkeen saalis jaettiin kaikkien pyytäjien kesken. Viimeisen kerran kiiskismarkkinoita vietettiin vuonna 1965 ja kahden vuoden kuluttua alkoi Lokan tekoaltaan täyttäminen. Ylikalastuksen johdosta suurin osa Sompiojärven kalakannasta on pitkään ollut pienikokoista särkeä, mutta vuodesta 2008 lähtien sitä on vähennetty rysä- ja verkkokalastuksella vaellussiian elinolosuhteiden parantamiseksi.
Ruijanpolku

Lapin ja Norjan Ruijan yhdistänyt ikivanha kulkuväylä Ruijanpolku kulki aikoinaan Sompiojärven kautta. Nykyään järven pohjoisrannalta lähtee vaeltajille tarkoitettu 35 kilometrin pituinen Ruijanpolun kunnostettu osuus. Pohjoisrannalla ovat myös Sompion luonnonpuiston leirintäalue, lintutorni sekä venesatama.
Kirjallisuutta

Vainio, Hannu: Salaperäinen Sompiojärvi, Mediapinta, 2010. ISBN 978-952-23524-2-2.
Pendolino

Pendolino Helsingin päärautatieasemalla.
Kaksi yhteen kytkettyä, vanhemman punaisen värityksen Pendolino-junaa Turun päärautatieasemalla.
Pendolino on Italiassa kehitetty suurten kaupunkien keskusasemien väliseen liikenteeseen tarkoitettu suurinopeuksinen kallistuvakorinen juna.
Pendolino-junia on käytössä tai tulossa käyttöön Italiassa, Ranskassa, Sveitsissä, Espanjassa, Portugalissa, Puolassa, Sloveniassa, Tšekissä, Suomessa (VR), Venäjällä ja Britanniassa. Junia on tilattu yli 100,milloin? joista 53 Virgin Railille Lontoon ja Skotlannin välille.
Pendolino-junan on kehittänyt ja sitä valmistaa italialainen Fiat Ferroviaria, joka on ollut vuodesta 2002 lähtien ranskalaisen Alstomin omistuksessa.
Pendolino Suomessa

VR päätti vuonna 1992 tilata kaksi Pendolino-junaa, jotka tulivat käyttöön 1995. Vuonna 1997 tilattiin kahdeksan Pendolinoa lisää. Loput kahdeksan tilattiin 2002 ja ne saatiin käyttöön syksyyn 2006 mennessä. Nykyään VR:llä on käytössä 16 Pendolino-yksikköä. Talvella 2025 Pendolinot liikennöivät Helsingistä Turkuun, Poriin, Vaasaan, Ouluun, Rovaniemelle, Jyväskylään, Pieksämäelle, Kuopioon, Kajaaniin ja Joensuuhun.
Suomen Pendolinot ovat kuusivaunuisia. Kaksi yksikköä voidaan yhdistää 12-vaunuiseksi yksiköksi.
Pakkanen, lumi ja jää ovat aiheuttaneet vikoja Pendolinon kallistusyksikköön. Pendolinot olivatkin 1990-luvun puolivälissä ensimmäisinä vuosina Turun reitillä usein rikki. Sittemmin vikoja on jo pystytty vähentämään, vaikka täysin niistä ei ole päästy. Myös yksiköiden yhteen kytkeminen risteysasemilla on tuottanut vaikeuksia, jolloin junat on jouduttu ajamaan erillään.
Pendolino Suomessa > Helsinki–Pietari-linja

Helsingin ja Pietarin välistä liikennettä hoitavalla Karelian Trains -yhtiöllä on käytössään neljä Pendolino-junayksikköä. Lisäksi yhtiöllä on kahdelle yksikölle osto-optio. Karelian Trainsin Pendolinoissa on seitsemän vaunua, ja junat on varustettu kaksoisvirtajärjestelmällä. Erona VR:n juniin Pietarin-liikenteessä käytettävistä junista käytetään lyhennettä Sm6 tai nimeä Allegro (Allegro = nopeasti).
Pendolinojen Pietarin-liikenne alkoi 12. joulukuuta 2010. Uusi kalusto lyhensi matka-ajan 5,5 tunnista 3,5 tuntiin. Osa matka-ajan nopeutumisesta johtuu siitä, että passintarkastukset suoritetaan liikkuvassa junassa. Venäjän-puolen ratakorjausten valmistumisen jälkeen matka-aika lyhentyi vielä puoli tuntia.
Allegron liikennöinti keskeytettiin koronaviruspandemian vuoksi 18. maaliskuuta 2020. Liikennöinti käynnistyi jälleen rajoituksineen 12. joulukuuta 2021. Liikennöinti lopetettiin 28. maaliskuuta 2022 johtuen Venäjän hyökkäyksestä Ukrainaan.
VR tiedotti joulukuussa 2023 ottavansa Allegro-junat käyttöön kotimaan kaukoliikenteessä vuonna 2025. Tuotenimeksi tulee Pendolino Plus, ja ensimmäiset reitit ovat Helsinki–Turku sekä Helsinki–Oulu.
Pendolino muissa maissa > Italia

Italiassa junavalmistaja Fiat Ferroviaria aloitti kokeilut kallistuvilla vaunuilla vuonna 1970. Kokeiluissa kallistettiin vaunun koria sillä tavalla, että voitiin ajaa kaarteissa normaalijunia nopeammin sen vaikuttamatta matkustajien mukavuuteen. Katsottiin, että kallistuvakoriset junat toisivat autoilta ja lentokoneilta uusia matkustajia junille keskipitkillä matkoilla.
Kehitetty juna oli valmis koekäyttöön vuonna 1975, jolloin yhtiö tarjosi sitä Italian valtionrautateille FS:lle (Ferrovie dello Stato). Pendolino ETR401 eli "pikku heiluri" varustettiin ainoastaan ensimmäisen luokan matkustamolla ja asetettiin liikenteeseen välille Rooma–Venetsia.
Koeajoissa huomattiin nopeasti, että Pendolino pystyi vanhoilla rataosuuksilla jopa 40 % vanhoja junia lyhyempiin matka-aikoihin mukavuuden kärsimättä. FS tilasikin vuonna 1988 peräti 15 junaa ETR450-tyyppisiä Pendolinoja nopeaan liikenteeseen.
Pendolino muissa maissa > Espanja

Samoihin aikoihin aloitettiin Espanjassa vastaavia testejä omalla Electrotren Basculante Type 443 -junalla, jota kutsuttiin nimellä "Platanito" eli pikku banaani, sillä se oli keltainen ja kiemurteli mutkaisilla radoilla.
Espanjan Renfen (Red Nacional de los Ferrocarriles Españoles) Alaris-junassa on kolme vaunua. Näistä yksi on kokonaan ensimmäistä luokkaa, yksi toista luokkaa, keskivaunussa on ravintola ja puolet toista luokkaa. Ensimmäinen luokka muistuttaa lentokoneen business-luokkaa palvelultaan. Junat ovat melko lyhyitä Espanjan väkiluku huomioon ottaen, vaikkakin niitä liitetään useampia yhteen.
Pendolino muissa maissa > Slovenia

Sloveniassa rautatieyhtiö SZ (Slovenske železnice) käyttää ICS ETR310 -Pendolinoja, joissa oli alun perin vain kolme vaunua, mutta slovenialaisten käytyä Suomessa tutustumassa VR:n kalustoon he ovat neuvotelleet nykyisen Alstomin kanssa mahdollisuuksista lisätä väliin kolme vaunua.
Pendolino muissa maissa > Portugali

Portugalin CP (Caminhos de Ferro Portugueses) käyttää CPA4000 ETR490 Alfa Pendular -junia, jotka muistuttavat suomalaisia junia. Niissä on kuusi vaunua ja korin ulkomuodotkin ovat suomalaisen sisarensa kaltaisia.
Pendolino muissa maissa > Tšekki

CD eli České Dráhy käyttää seitsemän vaunun ETR 680 -mallisia Pendolinoja. Seitsemästä vaunusta moottoroituja on neljä. Tšekit liikennöivät junillaan myös naapurimaihin, joten junissa on peräti kolme virtajärjestelmää. Niitä ovat Etelä-Tšekissä ja Etelä-Slovakiassa käytettävä 25 kilovoltin ja 50 hertsin vaihtovirta, Pohjois-Tšekissä ja Pohjois-Slovakiassa käytettävä 3 kilovoltin tasavirta ja Saksan sekä Itävallan 15 kilovoltin 16 2/3 hertsin vaihtovirta.
Pendolino muissa maissa > Sveitsi

Sveitsin valtion rautateiden (SBB-CFF-FFS) Cisalpino ETR 470 -junassa oli kolme yksikköä, joista jokaisessa on kolme vaunua eli yhteensä junassa on yhdeksän vaunua kuten Italian valtionrautateiden ETR 450- ja ETR 460 -junissakin. Cisalpinot käyttivät kaksoisvirtajärjestelmää. SBB:llä oli neljä ETR 470 -junaa, joita käytettiin vuoden 2014 lopulle. Ne kulkivat Zürichin ja Milanon välillä.
SBB:llä on seitsemän ETR 610 -junaa, joita se on tilannut kahdeksan lisää. Uudet junat otetaan käyttöön vuonna 2015, jolloin ne korvaavat käytöstä poistuvat ETR 470 -junat.
Pendolino muissa maissa > Britannia

Virgin Trains on operoinut mutkaista WCML:n (West Coast Main Line) länsirannikon linjaa Class 390 -Pendolinoilla vuodesta 2002. Reitit kulkevat Lontoosta Skotlannin Glasgow'hun palvellen myös Birminghamia, Liverpoolia ja Manchesteria. Virgin Trains on ostanut Alstomilta kaikkiaan 53 junaa. Junat on rakennettu Birminghamissa.
Pendolino muissa maissa > Britannia > Grayriggin onnettomuus

Pendolino-junatyypin ainoa vakava onnettomuus sattui 23. helmikuuta 2007 WCML-linjalla, Englannin Grayriggin kylässä Kendalin kaupungin pohjoispuolella. Onnettomuushetkellä junassa oli 111 matkustajaa. Onnettomuudessa kuoli yksi ihminen ja viisi loukkaantui vakavasti. Yhteensä 22 ihmistä joutui sairaalahoitoon, lievempiä vammoja sai 55 matkustajaa.
Onnettomuuden arvellaan johtuneen viallisesta vaihteesta. Kuolonuhrien ja vammojen vähäisyyden arvellaan johtuneen junan turvarakenteista, jotka kestivät ja pitivät matkustajat junan sisäpuolella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Junaharrastajan mielipiteitä Pendolino-junista (Arkistoitu – Internet Archive)
Mechanical Enginering: Tilting trains shorten transit time, Michael Valenti, June 1998 (Arkistoitu – Internet Archive)
Turun Sanomat: VR testaa Pendolinoa Venäjän raiteilla, 2.6.2006.[vanhentunut linkki]
Suurnopeusjunat
Acela Express
AVE
California High-Speed Rail
Eurostar
Le Frecce
InterCityExpress
JR-Maglev MLX01
Korea Train Express
Maglev
Pendolino
Shinkansen
TGV
Thalys
Transrapid
Treno Alta Velocità
X2000
Suomalaisen Pendolinon matkustamoa.
ETR 480 Trenitalia
Renfen Alaris perustuu ETR 490-malliin.
Tšekin Pendolino rautatieasemalla Kralupyssa
Grayriggin onnettomuus
ForCity Smart Artic X54

| ForCity Smart Artic X54 (HKL 601–629) |
| --- | --- |
 Kaksi X54-vaunua päätepysäkillä Keilaniemessä pikaraitiotie 15:n avajaisten jälkeisenä päivänä 22. lokakuuta 2023.
Perustiedot
Tyyppi:  raitiovaunu
Liikennöitsijä:  Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenne
Valmistaja:  Škoda Transtech
Lukumäärä:  tilattu 29 + 23
Valmistusvuodet:  2020–
Numerointi:  601–629
Istumapaikkoja:  78
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  80 km/h 
Pituus:  34 500 mm 
Leveys:  2 420 mm 
Korkeus:  4 000 mm 
Raideleveys:  1 000 mm
Telit:  4
Suurin akselipaino:  11 t
Pyörän halkaisija:  680 mm 
ForCity Smart Artic X54 (tunnettu myös nimellä Artic XL) on Helsingin raitioliikenteen käytössä oleva raitiovaunumalli. Se on yksi kolmesta matalalattiaisesta Artic-nivelraitiovaunusta. Vaunumallia valmistaa Škoda Transtech Otanmäen vaunutehtaalla. X54 otettiin käyttöön Raide-Jokerilla eli pikaraitiotiellä 15 syksyllä 2023. Myöhemmin 2020-luvun aikana sitä aletaan käyttää myös Kruunusillat-raitiotiellä. Vaunulla on myös simuloitu Vantaan pikaraitiotien reittiä.
Vaunujen tilaaminen

Marraskuussa 2016 Helsingin kaupungin liikenneliikelaitos tilasi Raide-Jokeria varten X54-vaunuja 29 kappaletta.
Kruunusiltojen kautta kulkeville pikaraitiotielinjoille tilattiin 23 kappaletta vaunuja helmikuussa 2021. Ne ovat identtisiä Raide-Jokeria varten tilattujen vaunujen kanssa. 23 vaunun sopimuksen hinta oli 85 400 000 euroa, eli yhden vaunun hinnaksi tuli noin 3 700 000 euroa.
Tekniset tiedot

X54-vaunussa on viisi osaa ja sen pituus on 34,5 metriä.  Se on noin kuusi metriä pidempi kuin aikaisempi Artic-vaunu. Pituuden lisäksi X54 poikkeaa kantakaupungin raitioliikenteen Articeista värityksensä osalta sekä kaksisuuntaisuudella, eli vaunuissa on ovet kummallakin puolella ja ohjaamot molemmissa päädyissä. X54:n keskimoduuli on täysin tasainen, eikä siinä ole lattiakallistuksia. Lattia on siis pysäkkilaiturien kanssa samalla tasolla, eikä vaunun sisällä ole portaita. Škoda Transtech rakensi vaunusta puisen mallin, jolla vaunun esteettömyyttä testattiin muun muassa vammaisjärjestöjen edustajien kanssa.
X54-vaunujen päävärit ovat valkoinen ja petroolinsininen. Sisustuksessa on käytetty okranvärisiä nahkapenkkejä. Škoda Transtech on suunnitellut vaunujen tekniset ratkaisut, kun taas vaunun muotoilusta ja ulkoasusta vastaa turkulainen Idis Design.
Tekniset tiedot > Kapasiteetti

Vaunussa on 214 matkustajapaikkaa, joista 78 istumapaikkoja. Määrä on yli kolminkertainen verrattuna telibussiin. Vaunua on myös mahdollisuus pidentää kymmenellä metrillä, jolloin paikkoja olisi yhteensä 287, joista 100 istumapaikkoja. Vaunussa on tilat lastenrattaille, pyörätuoleille ja opaskoirille. Polkupyörille ei ole varattu paikkoja.
Liikennöinti > Koeliikenne keskustassa

Alun perin ensimmäinen Raide-Jokerille tarkoitettu vaunu oli suunniteltu toimitettavaksi vuoden 2020 aikana. Se toimitettiin kuitenkin huhtikuussa 2021. Koeajot kantakaupungin raitiolinjoilla aloitettiin saman vuoden kesällä, ja matkustajaliikenteen prototyyppivaunu aloitti 8. marraskuuta 2021 reitillä Kauppatorilta Taka-Töölöön. Liikenne keskustassa jatkui kesään 2022 asti. Vaunu keräsi matkustajilta kehuja muun muassa tilavuudestaan ja siitä, ettei liikenteen melu kuulu vaunuun.
Liikennöinti > Raide-Jokeri

X54-vaunun siirrettiin Raide-Jokerin varikolle Roihupeltoon kesällä 2022. Varsinainen koeliikenne pikaraitiotiellä Roihupellon varikon ja Oulunkylän aseman välillä alkoi saman vuoden marraskuussa. Koeajoja jatkettiin Pirkkolaan vuoden 2022 marras–joulukuun aikana. Koeliikenteessä ihmisten painoa simuloitiin lisäämällä vaunun kyytiin hiekkasäkkejä. Matkustajaliikenne alkoi 21. lokakuuta 2023.
Vaunun huippunopeus Raide-Jokerilla on 70 kilometriä tunnissa.
Raide-Jokerin vaunuille on annettu numerot 601–629.
Liikennöinti > Linja 13

X54-vaunuilla on tarkoitus liikennöidä myös Kalasatama–Pasila-raitiotiellä eli linjalla 13. Elokuussa 2024 avatulla linjalla liikennöidään aluksi kantakaupungin kalustolla eli Artic X34- ja MLNRV-vaunuilla, mutta niitä aletaan korvata X54:llä sitä mukaa kun uusia vaunuja valmistuu. Arvioiden mukaan linjaa liikennöidään kokonaan X54-vaunuilla keväästä 2025 alkaen.
Liikennöinti > Kruunusillat

Kruunusillat-raitiotielle tarkoitetut vaunut valmistuvat vuosina 2024–2026, ja liikennöinnin on tarkoitus alkaa Laajasalosta Hakaniemeen vuoden 2027 alussa. Ensimmäinen Kruunusilloille tarkoitettu vaunu 630 saapui Helsinkiin 26. helmikuuta 2025. Vaunu laskettiin raiteille Koskelan varikon luona ja työnnettiin Ruskeasuon varikolle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta ForCity Smart Artic X54 Wikimedia Commonsissa
Suomen raitioliikenne
Matkustamo.
Vaunun ohjaamo.
Ensimmäistä X54-vaunua kokeiltiin matkustajaliikenteessä Helsingin keskustassa marraskuusta 2021 kesään 2022 asti. Linja 4S (joka oli aiemmin osa Helsingin raitiolinjastoa vuosina 1951–1981) viittaa Kauppatorin ruotsinkieliseen nimeen Salutorget.
Songbun

Songbun (hangul: 성분; hanja: 成分; uudistettu latinisaatio: seongbun) on Pohjois-Koreassa vallitseva kastilaitosta muistuttava yhteiskuntaluokkajärjestelmä. Sen mukaan ihmiset jaetaan karkeasti kolmeen ryhmään: puolueen suosimat, tavalliset ihmiset ja "vihamieliset". Puolueen suosimat saavat parhaat työpaikat ja asunnot. Songbun-järjestelmän loi 1950- ja 1960-luvuilla Pohjois-Korean ensimmäinen johtaja Kim Il-sung. Pohjois-Korean hallitus kiistää ihmisten suosimisen ja syrjimisen syntyperän perusteella. Songbun-järjestelmä on rapautunut 1990-luvun nälänhädän ja talousuudistuksen takia.
Songbun-laitoksen synty

Vuonna 1958 pitämässään puheessa Kim Il-sung jaoitteli Pohjois-Korean väestön kolmeen pääryhmään, jotka olivat myötämieliset, häilyvät ja vihamieliset. Vihamielisinä Kim piti niitä, jotka olivat korkeissa asemissa Japanin  hallitessa maata 1900-luvun alku­puolella. Samaan kastiin kuuluivat entiset Etelä-Korean sotilaat. Vihemielisiä olivat virkamiehet, kauppiaat, ennustajat, samaanit, viihdyttäjänaiset,  ja vastaavat. Myös varakkaita maanomistajia Kim piti alimpaan kastiin kuuluvina. 
Aivan pohjimmaiset, noin prosentti kansasta, joutuivat työleireille.
Mutta Kim arvosti korkealle niitä, jotka olivat mukana vastarinnassa Japania vastaan. Pienviljelijät ja teollisuustyöläiset saivat myös hyvän tai melko hyvän aseman. Näin Kim käänsi Pohjois-Korean aiemman yhteiskuntajärjestyksen päälaelleen. Kim vakiinutti songbyon-järjestelmänsä vuoteen 1967 mennessä. Songbunin pohja on perinteisessä Kungfutsen oppeihin perustuvassa kastilaitoksessa ja stalinismissa.
Mihin songbyon-asema vaikuttaa

Alkuperäisten kolmen luokan (ydinjoukko, häilyvät ja vihamieliset) sijasta mainitaan usein hieman tarkempi jako viiteen ryhmään: erityisryhmä, ydinjoukko, tavalliset (häilyvät, epäilyttävät), mutkikkaat ja vihamieliset. Huipulla olevia erityisryhmään kuuluvia on vähän. Näistä mutkikkaat ja vihamieliset ovat puolueen syrjimiä. Käytössä on vielä tarkempi jako 512 ryhmään. Ylin ryhmä on Kim il-Sung ja hänen perheensä .
Kun henkilö syntyy, hänet määrätään johonkin ryhmään sukulaisuuden perusteella. Songbyon-asema säilyy kolme sukupolvea.
Kuuluminen ryhmään määrää asuinpaikan, työn, opiskelun ja puolueen jäsenyyden. Ruuansaantimahdolisuudet riippuvat enemmän työpaikasta kuin songbunista. Hyvän songbunin omaava saa asua pääkaupungissa, muussa hyvässä kaupungissa tai hyvällä viljelyalueella. Tavallinen ihminenkään ei pääse esimerkiksi poliisiksi tai opettajaksi. Yhteiskuntaluokka määräytyy henkilön syntyessä. Songbun-luokitus tarkistetaan joka toinen vuosi. Vihamielinen luokitus ei nouse. Luokituksessa on vaikeampi nousta kuin laskeutua alas. Esimerkiksi perheenjäsenen tuomio laskee songbunia. Samoin poliittisen kiinnostuksen puute tai se, että menee naimisiin alempaan kastiin kuuluvan kanssa. Kim Il-sungin vaimo Ko oli japanilaistaustainen, ja siksi hänen taustansa salattiin.
Talousuudistusten vaikutus

Kim Jong-ilin kaudella Pohjois-Koreassa tapahtunut talouden osittainen vapauttaminen on vähentänyt songbunin merkitystä. Songbun-taustan sijasta raha merkitsee yhä enemmän. Mutta perinteisessä valtaeliitissä songubnilla on yhä arvoa.
Soni

Soni (myös sooni < engl. sone < lat. sonus ’ääni’) on ihmisen subjektiivisen äänekkyyshavainnon (äänekkyyden, kuuluvuuden) mittayksikkö psykoakustiikassa. Yhdellä sonilla tarkoitetaan 1 000 hertsin siniaallon äänekkyyttä, kun äänenpainetaso on 40 desibeliä (40 fonia). Soniasteikko on tasavälinen äänekkyysmitta-asteikko. Sonimäärän kaksikertaistuminen tarkoittaa äänekkyyden kaksinkertaistumista. 10 fonia kovempi siniaalto tarkoittaa kaksinkertaista sonimäärää. Soniasteikko ei ole aivan lineaarinen alle yhden sonin (alle 40 fonin) voimakkuuksilla. Yksikön kehitti psykologi Stanley Smith Stevens.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| soni |   1  |   2  |   4  |   8  |  16  |  32  |  64  | 128 | 256 |
| foni | 40 | 50 | 60 | 70 | 80 | 90 | 100 | 110 | 120 |
Oikeinkirjoitus

Tekniikan alan lähteissä käytetään yleensä kirjoitusasua soni. Kielenhuoltajat ovat suosittaneet muotoa sooni ja pitäneet muotoa soni hylättävänä tai vältettävänä.