stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sotilasopisto

| Sotilasopisto> Up the Academy |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Robert Downey Sr.
Käsikirjoittaja:   Tom Patchett  Jay Tarses 
Tuottaja:   Danton Rissner  Marvin Worth 
Säveltäjä:  Jody Taylor Worth
Kuvaaja:  Harry Stradling Jr.
Leikkaaja:  Bud Molin
Lavastaja:  Mary Olivia Swanson
Pääosat:   Ron Leibman  Wendell Brown  Ralph Macchio 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  1980
Kesto:  87 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sotilasopisto (Up the Academy) on yhdysvaltalainen Robert Downey Seniorin ohjaama elokuva vuodelta 1980. Teinikomediassa hulttioporukka lähetetään kasvatettaviksi sotilasakatemiaan.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano piti elokuvaa Delta-jengin heikohkona kopiona ja antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Elokuvassa nähdään Ralph Macchion ensimmäinen elokuvarooli.
Sotilasmiljoonat

Sotilasmiljoonat olivat Suomen suuriruhtinaskunnan Venäjän keisarikunnalle vuosina 1902–1916 maksama korvaus siitä, ettei suomalaisia kutsuntalakkojen jälkeen enää yritetty saada asevelvollisiksi Venäjän keisarikunnan armeijaan. Maksun suuruus vuonna 1909 oli 10 miljoonaa markkaa, minkä jälkeen se nousi vuosittain miljoonalla. Kaikkiaan maksuja suoritettiin 195 miljoonaa markkaa. Sotilasmiljoonat maksettiin ilman Suomen valtiopäivien myötävaikutusta. Tämän järjestelyn ansioista suomalaisten ei tarvinnut osallistua ensimmäisen maailmansodan taisteluihin osana Venäjän keisarikunnan armeijaa.
Toisen sortokauden aikana vuodesta 1909 lähtien suomalaiset eivät enää olisi suostuneet maksamaan sotilas­miljoonia, ja eduskunta yritti estää niiden suorittamisen alentamalla veroja, jottei niiden tuotto riittäisi maksuun. Markovin senaatti kuitenkin myönsi niihin tarvittavat varat, ja vastaava summa säästettiin valtion muista menoista, pää­asiassa koulutus- ja lääkintä­menoista.
Vishnu

Vishnu
Vishnu (hindiksi विष्‍णु, IAST: Viṣṇu, myös Višnu) on hindulaisuuden jumaluuden kolmiopin rakkautta ja elämää ylläpitävä jumala (Brahma on luojajumala ja Shiva on tuhoava ja uudelleenluova).  Vishnu tunnetaan myös nimellä Narayana. Vishnua ja hänen ruumiillistumiaan palvoo hindulaisuuden vaishnalainen (vishnulaisuus) suuntaus. Se on yksi hindulaisuuden pääsuuntauksista.
Vishnu kuvataan usein nelikätisenä ja sinisenä. Hänen tunnuksiaan ovat kiekonmuotoinen chakra/chakram ja kotilo. Vishnun puoliso on rikkauden, valon ja tiedon jumalatar Lakshmi. Vishnulaisten uskonnollisia harjoitteita kutsutaan nimellä Bhakti. Sana on johdettu juuresta "bhaj" ja se tarkoittaa "palvoa". Uushindulainen Krishna-liike on Vishnun ruumiillistumia palvovista traditioista länsimaissa tunnetuin. Krishna on Vishnun kahdeksas ruumiillistuma.
Hindulaisuuden mukaan Vishnu on ilmestynyt maan päälle kymmenessä erilaisessa ruumiillistumassa eli avataroissa. Nämä ovat:
Matsya, kala joka pelasti maailman vedenpaisumukselta.
Kurma, kilpikonna, jonka kilpeä käytettiin maitomeren kirnuamisessa.
Varaha, urossika, joka torahampaillaan nosti maan jumalattaren alkumerestä.
Narasimha, ihmisleijona, joka kukisti kynsillään demonin.
Vamana, kääpiö, joka sai kuninkaalta maata kolmen askeleen verran. Kuninkaan suostuttua tähän Vamana kasvoi jättiläiseksi ja astui koko maan halki syösten kuninkaan manalaan.
Parasurama, "Rama kirveen kanssa", vapautti bramiinit kshatriya-kastin sorrosta.
Rama tai Ramachandra, sankari joka murskasi Ravana-demonin.
Krishna, huilua soittava rakkausseikkailija.
Buddha, otettu buddhalaisuudesta, etelässä Balarama, Krishnan isoveli.
Kalki tai Kalkin, ilmestyy viimeisenä päivänä palauttaakseen järjestyksen, eräänlainen messiashahmo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vishnu Wikimedia Commonsissa
Miespuoliset: Trimurti (Brahma | Vishnu | Shiva) | Rama | Krishna | Ganesha | Indra | Hanuman | Surya | Lakshmana
Naispuoliset:  Tridevi (Sarasvati | Lakshmi | Parvati) | Gayatri |   Durga | Devi | Sita | Radha | Kali | Shakti | (muita)
Yrjö Sotiola

Yrjö Armas Sotiola (19. toukokuuta 1913 Helsinki – 1. kesäkuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Lempinimellä "Sota-Olli" tunnettu Sotiola oli Suomen jalkapallojoukkueen varamies Berliinin 1936 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 12 A-maaottelua. Kotimaassaan hän edusti Helsingin Palloseuraa ja voitti Suomen mestaruuden vuosina 1934 ja 1935. Hän pelasi SM-sarjassa vuoteen 1949 saakka ja teki yhteensä 60 maalia. Pelaajauransa hän lopetti vuonna 1952. Myöhemmin hän toimi muun muassa poikien maajoukkueen valmentajana.
Arto Sotavalta

Arto Arvo Juhani Sotavalta (7. tammikuuta 1950 Helsinki – 6. maaliskuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen iskelmälaulaja. Hänen uransa menestyskausi oli 1960- ja 1970-luvuilla.
Salanimet

Robin (Batman-kappaleessa)
Diskografia

Aikojen albumi (1970, Scandia HSLP 127)
Sotavalta (1973, Scandia SLP 593)
20 suosikkia – Päivät kuin unta (1996, Warner Music Finland)
Täyttä häkää (1975, Scandia SLP 618)
Aiheesta muualla

Arto Sotavallan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Arto Sotavallan sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Soudun maailmanmestaruuskilpailut 1997

Soudun maailmanmestaruuskilpailut 1997 järjestettiin  1.–7. syyskuuta Aiguebelettessa, Ranskassa. Ohjelmassa oli 14 miesten ja kymmenen naisten luokkaa. Saksa voitti viisi kultamitalia ja Yhdysvallat neljä.
Sottungan vaakuna

Sottungan vaakuna
Sottungan vaakuna on Sottungan kunnan tunnus. Vaakunan aiheena on pieni keskiaikainen pursi. Samanlaisia käytettiin kotitarvepurjehdukseen ja pienoisrahdin kuljetukseen, joilla on tässä saaristokunnassa pitkät perinteet.
Vaakunan selitys kuuluu ”sinisessä kentässä vene kahden aaltonauhan yläpuolella; kaikki kultaa paitsi maston huipussa punainen, kolmikielekkeinen lippu.” Vaakunan on suunnitellut Matts Dreijer, ja Sottungan kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan kokouksessaan 30. joulukuuta 1947. Ahvenanmaan maakuntahallitus vahvisti vaakunan käyttöön 27. maaliskuuta 1952.
Soudun maailmanmestaruuskilpailut 2002

Soudun maailmanmestaruuskilpailut 2002 järjestettiin  15.–22. syyskuuta Sevillassa, Espanjassa. Ohjelmassa oli 14 miesten ja kymmenen naisten luokkaa. Saksa voitti viisi kultamitalia sekä Australia, Iso-Britannia ja Italia kolme.
Vismuttioksikloridi

| Vismuttioksikloridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7787-59-9
PubChem CID:  9859996
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  BiOCl
Moolimassa:  260,43
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  575 °C (hajoaa)
Tiheys:  7,72 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene
Vismuttioksikloridi (BiOCl) on vismutti-, oksidi- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää väriaineena, kosmetiikassa ja paristoissa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa vismuttioksikloridi on valkoista kiteistä ainetta, jolla on helmiäismäinen kiilto. Yhdisteen alkeiskoppi on tetragonaalinen ja rakenne koostuu vuorottelevista vismutti-, oksidi- ja kloridi-ionien muodostamista kerroksista Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee happoihin ja reagoi kuumien ja väkevien emäsliuosten kanssa.
Vismuttioksikloridia valmistetaan hydrolysoimalla vismuttitrikloridia vedellä, suodattamalla muodostunut veteen liukenematon aine ja kuumentamalla niin, että vesi poistuu.
Vismuttioksikloridia käytetään helmiäismaaleissa, keinotekoisten helmien valmistukseen, kosmetiikassa muun muassa huulipunissa ja kynsilakoissa. Sitä käytetään myös kuivaparien katodeissa.
Sotamies Hytin tapaus

Sotamies Hytin ampumistapaus tapahtui jatkosodan loppuvaiheessa Ilomantsin mottitaistelujen aikana kun 21. prikaatin I pataljoonan komentaja majuri S. O. Lindgren ampui pistoolilla sotamies Eemil Hytin 5. elokuuta 1944 sotaväen järjestyssäännön 5. pykälän nojalla, joka oikeutti esimiehen "ankarimmankin aseellisen pakkokeinon" käytön – kuitenkin vain taistelutilanteessa ja toistuvan kieltäytymisen jälkeen, ja jos muuta keinoa ei ole.
Tapahtuma

Hytin tapauksessa vihollisen hyökkäys oli jo torjuttu, ja tämä oli lähinnä poistunut rivistä muiden mukana, eikä myöhemmin kuultujen todistajien mukaan ollut pataljoonan komentopaikalla tapahtuneessa puhuttelussa kieltäytynyt palaamasta.  Eemil Hytti oli 38-vuotias Vainikkalasta kotoisin ollut neljän lapsen isä, eikä hän kuulunut Lindgrenin johtamaan pataljoonaan.  Hyvin sekavassa tilanteessa sotamies Hytti oli joutunut erilleen omasta yksiköstään, harhaillut metsässä ja päässyt sitten yhteyteen Lindgrenin osaston kanssa.
Yleisesti oltiinkin sitä mieltä, että Lindgren ampui Hytin pikaistuksissaan ilman asianmukaista harkintaa.
Tuomiot

Sotaylioikeus jätti Lindgrenin tuomitsematta rangaistukseen, koska "ampuminen oli sattunut kriitillisen taistelutilanteen yhteydessä, ja teko oli tehty pataljoonan pelastamiseksi tuholta ja myös jotta taisteluoperaatiossa vältettäisiin epäonnistuminen". Sotaylioikeus kuitenkin määräsi Lindgrenin suorittamaan korvauksia ja elatusapuja. Korkein oikeus poisti myöhemmin myös korvausvelvollisuudet. Tapaturmatoimisto ja vakuutusoikeus olivat evänneet Hytin leskeltä eläkkeen, jonka korkein oikeus määräsi maksettavaksi puolitettuna.
Hytin leski haki vuonna 1962 tuomionpurkua korkeimmalta oikeudelta. Helsingin hovioikeuden kanneviskaali puolsi hakemusta ja totesi uuteen näyttöön perustuen, että Lindgren "oli ampunut alaisensa huolimatta siitä, että taistelutilanne oli jo päättynyt", ja ettei tilanne "oikeuttanut Lindgreniä ampumaan Hyttiä karkurina".
Käsittely julkisuudessa

Ilmari Turja nosti asian esiin 1960-luvun alussa Uudessa Kuvalehdessä ja tapaus palasi uudestaan julkisuuteen taas 1970-luvun alussa kun Turja teki siitä näytelmän Sotamiehen kunnia (1971), ja presidentti Kekkonenkin otti asiaan kantaa.  Myöhemminkin tapaus on aika ajoin pulpahtanut pinnalle tiedotusvälineissä, kun puheenaiheeksi ovat tulleet jatkosodanaikaiset omien sotilaiden teloitukset.
Majuri Lindgrenin lähetti Olavi Liisanantti on myös kertonut tapauksesta silminnäkijän kuvauksen kirjaansa Taistelulähetin sota.
Väinö Linna käytti tapausta kirjassaan Tuntematon sotilas: everstiluutnantti Karjulan tekemä sotamies Viirilän ampuminen pistoolilla pohjautuu sotamies Hytin tapaukseenlähde?. Samoin kirjailija Mauri Sariola rakentaa tapauksen pohjalle Susikosken karmeimman sotakokemuksen kirjassa Susikosken elämän kevät. Lindgren toimi esikuvana myös Helge Heralan esittämälle majuri Carl Gustaf Vadenblickille Matti Kassilan elokuvassa Tähdet kertovat, komisario Palmu.
Käsittely julkisuudessa > Uuden Kuvalehden artikkelit Hytin tapauksesta

Uusi Kuvalehti 48/1959: Erään soturin kohtalo
Uusi Kuvalehti 49/1959: Yksinäinen sankarihauta
Uusi Kuvalehti 50/1959: Sotamies Hytin tapaus
Uusi Kuvalehti 51-52/1959: Sotilaan viimeinen kirje
Uusi Kuvalehti 2/1960: Uusia todisteita Hytin jutussa
Uusi Kuvalehti 5/1960: Yleinen mielipide Hytin asiassa
Uusi Kuvalehti 7/1960: S.O.Lindgren vastaa avustajansa kautta
Uusi Kuvalehti 15-16/1960: Suomalainen kärsimysnäytelmä
Uusi Kuvalehti 19/1960: Hytin tapauksen uudet todistajat
Uusi Kuvalehti 35/1960: Uusi tärkeä todistaja Hytin asiassa
Uusi Kuvalehti 38/1960: Vielä uusi todistaja Hytin asiassa
Uusi Kuvalehti 52/1961: Stm Hytin asia uudessa vaiheessa
Kirjallisuutta

Uuden Kuvalehden artikkelit (Arkistoitu – Internet Archive)
Liisanantti, Olavi: Taistelulähetin sota.  Tornio:  O. Liisanantti, 1989.  ISBN 952-90-1568-2
Korkein oikeus.    Korkeimman oikeuden valitusaktikartat ja -piirustukset (kokoelma)    Vd-aktikartat ja -piirustukset     KKO vd 846/427 1945 1. Ns. Sotamies Hytin juttuun [alaisen tahallinen tappo] liittyvä kartta. (Ilomantsi-Kuolismaan alue). ( 1931-1962 )   - Kansallisarkistossa -
Soudun maailmanmestaruuskilpailut 2007

Soudun maailmanmestaruuskilpailut 2007 järjestettiin  26. elokuuta – 2. syyskuuta Münchenissä, Saksassa. Ohjelmassa oli 14 miesten ja yhdeksän naisten luokkaa. Lisäksi ohjelmassa oli paraluokkia. Australia, Uusi-Seelanti ja Yhdysvallat voittivat normaaliluokissa kukin kolme kultamitalia.
Soudun maailmanmestaruuskilpailut 2003

Soudun maailmanmestaruuskilpailut 2003 järjestettiin  24.–31. elokuuta Milanossa, Italiassa. Ohjelmassa oli 14 miesten ja kymmenen naisten luokkaa. Saksa voitti neljä kultamitalia sekä Italia, Kanada ja Yhdysvallat kolme.
Soudun maailmanmestaruuskilpailut 2006

Soudun maailmanmestaruuskilpailut 2006 järjestettiin  20.– 27. elokuuta Etonissa, Isossa-Britanniassa. Ohjelmassa oli 14 miesten ja yhdeksän naisten luokkaa. Australia, Iso-Britannia, Kiina ja Saksa voittivat kukin kolme kultamitalia.
Naisten pariaironelosen alun perin voittanut Venäjä hylättiin tammikuussa 2007 Olga Samulenkovan positiivisen dopingtestin vuoksi ja mestariksi nousi Ison-Britannian venekunta.
Visby-luokka (korvetti)

| Visby-luokka |
| --- | --- |
 HMS Helsingborg vierailulla nimikkokaupungissaan.

Tekniset tiedot
Uppouma:  600 t
Pituus:  72,8 m (kokonaispituus)
Leveys:  10,4 m
Syväys:  2,4 m
Koneteho:  4 × Allied Signal TF50A -kaasuturbiinia 5 370 hv 2 × MTU 16V 2000 N90 -dieselmoottoria 1 760 hv 2 × KaMeWa-vesisuihkuyksikköä 3 × 270 kVA dieselgeneraattoria
Nopeus:  40 solmua
Miehistöä:  28 kantahenkilökuntaa ja 16 varusmiestä
Aseistus
Meritorjunta:  8 × RBS15 Mk II 1 × Bofors 57 Mk3 Sukellusvenetorjuntatorpedot (Saab) Omasuojajärjestelmä (Rheinmetall) Ceros 200 -tulenjohtojärjestelmä (Saab)
Visby-luokka on Ruotsin merivoimien viiden korvetin muodostama alusluokka. Sarjan ensimmäinen alus HMS Visby valmistui 2000 ja neljä seuraavaa alusta valmistuivat vuosina 2003–2006. Alun perin oli tarkoitus rakentaa kuusi alusta, mutta viiden ensimmäisen kulutettua kuudenteen varatut määrärahat, jätettiin sarjan viimeinen, HMS Uddevalla tilaamatta.
Suunnittelu

Alusluokka perustuu pitkälti koealus HMS Smygestä saatuihin kokemuksiin. Luokka tilattiin 1995 ja kaksi ensimmäistä alusta saatiin operatiiviseen käyttöön 2009. Tarkoitus oli kehittää erikseen alustyypit sekä pinta- että sukellusveneentorjuntaan, mutta määrärahaleikkausten vuoksi päädyttiin yhteen tyyppiin.
Alusten suunnittelussa keskityttiin erityisesti häiveteknologian tarjoamiin mahdollisuuksiin. Rungon muotoilun ja pintamateriaalina käytetyn hiilikuidun ansiosta tutkaheijastus minimoitiin, mikä vaikeuttaa niiden havaitsemista. Myös aluksen lämpösäteilyn- ja melunlähteet on häivytetty. Sandwich-rakenteisen rungon sisin osa on PVC-muovia ja se on laminoitu hiilikuidulla ja vinyylillä.
Aluksen pääaseina ovat kahdeksan RBS15 MkII -meritorjuntaohjusta, joiden kantama on yli 70 km. Pinta-aluksia vastaan ja ilmatorjuntaan on käytössä Bofors 57 Mk3 -yleistykki. Sen tulinopeus on yli 200 laukausta minuutissa ja maksimikantama pintamaaliin 17 000 metriä. Tehokas ampumaetäisyys ilmamaaliin on 6 000 metriä. Sen putki on ampumisen jälkeen mahdollista sulauttaa tykkitorniin tutkaheijastuksen vähentämiseksi. Ohjusilmatorjunnassa oli tarkoitus käyttää kahdeksaa pystysuoraan laukaistavaa Umkhonto-ohjusta, mutta vuonna 2008 tehdyn päätöksen mukaan ne jätettiin kustannussyistä asentamatta. Alukset on tarkoitus varustaa myös Saabin valmistamilla torpedoilla.
Aluksien propulsiolaitteina on kaksi vesisuihkuvetolaitetta, jotka saavat voimansa neljästä kaasuturbiinista ja kahdesta dieselmoottorista. Järjestelmän ansiosta alukset ovat erittäin ketteriä liikkeissään. Niiden toimintamatka 15 solmun nopeudella on 4 260 kilometriä.
Alukset

Aluksista kaksi ensimmäistä tilattiin 17. lokakuuta 1995. Kaksi seuraavaa 17. joulukuuta 1996 ja viimeiset kaksi 31. elokuuta 1999. Uddevallan tilaus peruutettiin lokakuussa 2001.Luokan kaikki alukset on valmistanut Kockums AB:n telakka Malmössä.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | FMV:lle | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Visby | Kockums, Malmö | 17. joulukuuta 1996 | 8. kesäkuuta 2000 | 10. kesäkuuta 2002 | laivastolle 2012 |
| HMS Helsingborg | Kockums | kesäkuu 1997 | 27. kesäkuuta 2003 | 24. huhtikuuta 2006 | laivastolle 2009 |
| HMS Härnösand | Kockums | joulukuu 1997 | 16. joulukuuta 2004 | 12. kesäkuuta 2006 | laivastolle 2009 |
| HMS Nyköping | Kockums | kesäkuu 1996 | 18. elokuuta 2005 | 27. syyskuuta 2006 | laivastolle 2012 |
| HMS Karlstad | Kockums | joulukuu 1996 | 24. elokuuta 2006 | 2013 | laivastolle 2013 |
| HMS Uddevalla (K36) | Kockums | - | - | - | tilaus peruutettu 2001 |

HMS Härnösandin keulatykin torni tutkaheijastuksia vaimentavat suojaluukut avattuna ja putki esiin käännettynä.
Soukko

Soukko (myös Souko) on yksinäistilan muodostama kylä Mynämäen kunnan  Mietoisissa, Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee Kustavintien varrella lähellä Vehmaan rajaa.
Soukon yksinäistila oli 1500-luvun alussa yhden manttaalin suuruinen. Vuonna 1649 tilan omistukseensa hankkinut Patrik Ogillwes vaihtoi Soukon vuonna 1684 Hämeen läänissä sijaitsevaan tilaan. Samana vuonna Soukon tila peruutettiin kruunulle ja siitä tuli ratväkirykmentin everstin toisen torvensoittajan puustelli. Perinnöksi tila ostettiin vuonna 1771. Soukon vanhan tilan rakennuskanta autioitui ja tuhoutui 1900-luvun alkupuolella. Soukosta on 1930 luvulla lohkottu ainakin yksi tila.
Soukon naapurikyliä Mietoisissa ovat Aarlahti, Palokylä, Nummi ja Sydänperä. Harvaan asuttu Soukko on maisemaltaan lähinnä peltoa ja metsää.
Tommi Visto

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 5. syyskuuta 1965 (ikä 59)
Syntymäpaikka: Vammala, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 185 cm
Junioriseurat
: VaPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1987–1989 | LaPa | 59 | (42) |
| 1990–1991 | JoKu | 37 | (13) |
| 1992 | Jaro | 18 | (4) |
| 1993–1994 | Kultsu | 46 | (11) |
| 1995 | PEPO | 18 | (30) |
| 1996–1998 | Kultsu | 57 | (11) |
| 2005 | Rakuunat | 1 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 236 | (111) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Tommi Visto (s. 5. syyskuuta 1965 Vammala) on suomalainen uransa päättänyt jalkapalloilija. Hän pelasi 1990-luvulla 120 Ykkösen ottelua Joutsenon Kullervossa sekä kauden 1992 Veikkausliigaa Jarossa. IFK Willmanstrandin kanssa hän saavutti futsalin Suomen-mestaruuden vuonna 2000.
Ura

Hyökkääjänä pelannut Visto on Vammalan Palloseuran kasvatti. Hän liittyi Lappeenrannan Pallon joukkueeseen kaudella 1987, jolloin joukkueen sarjataso oli III divisioona (myöhemmältä nimeltään Kolmonen). Visto teki 26 maalia ja LaPa nousi II divisioonaan (Kakkonen), jossa hän pelasi joukkueen kanssa kaudet 1988–1989.
Kaudeksi 1990 Visto siirtyi I divisioonaan (Ykkönen) nousseeseen Joutsenon Kullervoon, mikä aiheutti riitaa LaPan ja JoKun välille. JoKu katsoi Viston sopimuksen päättyneen ja sopimuksessa olleen pykälän mahdollistaneen vapaan siirtymisen, ja LaPa puolestaan piti itseään oikeutettuna siirtokorvaukseen. JoKu joutui lopulta maksamaan 60 000 markkaa saadakseen Viston pelikelpoiseksi. Seura vei tapauksen oikeuteen, mutta raastuvanoikeus asettui LaPan kannalle keväällä 1991 ja tuomio piti myös hovioikeudessa. Tuolloin elettiin aikaa ennen niin sanottua Bosman-sääntöä ja Suomen EU-jäsenyyttä.
JoKulle Visto teki kaudella 1990 viisi ja kaudella 1991 kahdeksan maalia. Ne siivittivät hänet kaudeksi 1992 pietarsaarelaisen Jaron Veikkausliiga-joukkueeseen. Liigadebyyttinsä Visto teki 2–2-tasapeliin päättyneessä vierasottelussa Helsingin Jalkapalloklubia vastaan 7. toukokuuta 1992. Kaikkiaan hän pelasi 18 liigaottelussa, joista kahdeksassa hän oli avauskokoonpanossa. Liigamaaleja hän teki neljä, mistä ensimmäisen 1–2-tappioon päättyneessä kotiottelussa Kuusysiä vastaan 21. toukokuuta.
Kaudeksi 1993 Visto palasi JoKuun eli Kultsuun ja teki jälleen kahdeksan maalia. Kauden 1995 hän pelasi Kolmosta Uus-Lavolan Peli-Pojissa, ja sen jälkeen taas kaudet 1996–1998 Kultsussa, niistä kausi 1997 Kakkosessa. Ykkösen otteluita Visto pelasi Kultsussa yhteensä 120, joissa hän teki 29 maalia. Hän oli Antti Salon (35) jälkeen Kultsun toiseksi paras maalintekijä seuran yhdeksän Ykkösen-kauden aikana. Vielä kaudella 2005 Visto pelasi yhden Ykkösen ottelun Rakuunoissa. Hän kuului myös IFK Willmanstrandin JKKI-joukkueeseen. WIFK pääsi Suomen Cupin fair play -finaaliin, jossa se kaatoi HIFK:n.
Visto pelasi myös futsalia. Hän saavutti useiden muiden Kultsun pelaajien tapaan lajin Suomen-mestaruuden WIFK:n kanssa vuonna 2000. Vuonna 2007 hän oli voittamassa FKKI-40-sarjan SM-kultaa.
Vitsataipale

| Vitsataipale Вычетайбола, Vytšetaibola |
| --- | --- |
 Vitsataipale
 Koordinaatit: 65°48′53″N, 32°54′41″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Louhen piiri
Kunta:  Ambarnyi
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  entinen kylä
Väkiluku:  0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vitsataipale (myös Vitsakylä, ven. Вычетайбола, Vytšetaibola, Вичаны, Vitšany) on entinen kylä ja volosti Karjalan tasavallan Louhen piirin Ambarnyin kunnassa Venäjällä. Kylä sijaitsi Kierettijärven saaressa 40 kilometriä Ambarnyista linnuntietä länteen.
Historia

Kierettijärven–Enkijärven–Ponkamanjärven alueella oli 1500-luvulla saamelaisasutusta, joka tuhoutui vuosisadan lopun sodissa. Myöhemmin sinne muutti karjalaisia. Seudun vanhimpia kyliä olivat Jolmonen (ven. Jelmanga), Kuusemajärvi (Kumozero), Kälkäjärvi, Marttinainen eli Vonkajärvi (Vangozero), Pilsjärvi, Sarviniemi (Buldyri) ja Vitsataipale, jotka mainitaan Vienan Kemin volostin asukasluettelossa vuonna 1723.
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa seudun kylät muodostivat Arkangelin läänin Kemin kihlakuntaan kuuluneen Vitsataipaleen volostin, jonka keskuspaikkana toimi Pilsjärven kylä. Se rajoittui pohjoisessa Kieretin, idässä ja kaakossa Ponkaman, lounaassa Paanajärven ja luoteessa Kiestingin volosteihin. Vuonna 1905 volostissa oli 15 kylää ja 900 asukasta. Pilsjärven ja Vitsataipaleen lisäksi siihen kuuluivat Ala-Kuusemajärven (ven. Nižneje Kumozero), Jolmosen, Kaarnisjärven eli Variksen (Voronskaja), Kakaran (Gagarino), Kälkäjärven, Marttinaisen, Sarviniemen, Typykän (Polubojarskaja) ja Ylä-Kuusemajärven (Verhneje Kumozero) kylät sekä Mujehjärven (Rjapusozero), Naarvajärven (Narvozero), Pirttijärven (Pirtozero) ja Ruuhiniemen (Ruhnavolok) uudiskylät. Vitsataipaleen kylässä oli 16 taloa ja 117 asukasta.
Kielellisesti ja kulttuurisesti Vitsataipale edusti siirtymävyöhykettä eteläkarjalaisvaikutteisen Vienan kaakkoisosan sekä Uhtuan ja Kiestingin seutujen välillä. Ensimmäisen maailmansodan aikana rakennettiin alueen läpi kulkeva Muurmannin rata, jonka varrelle syntyi venäläistä asutusta. Vuonna 1927 Vitsataipaleen volosti liitettiin Louhen piiriin. Suomalaiset polttivat Vitsataipaleen kylän jatkosodassa vuonna 1942. Neuvostoaikana myös muut seudun kylät autioituivat. Nykyään asutusta on vain radan varrella Ambarnyissa, Enkijärvellä ja Kälkäjärven asemalla.