stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Empire: Total War
Kampanja

Kampanja-pelimuodossa pelaaja valitsee yhden 11 pelattavissa olevasta päävaltiosta. Jokaisella valtiolla on vuoden 1700 mukaiset provinssit, jolla jokaisella on oma läänipääkaupunkinsa. Esimerkiksi Ruotsille kuuluvan Suomen läänin pääkaupunki on Turku (Åbo) ja sen sisällä on monia pieniä kyliä kuten Helsinki, Kokkola ja Vaasa, joita pystyy erikoistamaan: esimerkiksi sisämaan kylistä voi tehdä kouluja tai erilaisia käsityöläiskyliä, kun taas rannikkokylän pystyy valjastamaan kauppa- tai kalastussatamaksi, jolloin siellä ei voida rakentaa yhtä voimakkaita sotalaivoja kuin sotalaivatelakalla, mutta taloudellinen hyöty on suurempi. Aikakauden mukaisesti merirosvolaivojen nimet ovat historiallisia, esimerkiksi Queen Anne's revenge ja Flying Dutchman. Valtion on oltava tyytyväinen, jotta uusia kaupunkeja rakentuisi. Satamista voi kehittyä kauppa- tai kalastussatamia tai telakoita ja kaupungeista kouluja, kirkkokouluja, maatiloja tai teattereita. Kampanjapeli on vuoropohjainen ja se käsittää koko 1700-luvun. Yksi vuoro kestää kuusi "pelimaailmakuukautta" ja alkaa joko kesästä tai talvesta. Kun pelaaja on tehnyt siirtonsa, on tekoälyn vuoro. Lyhyt kampanja kestää vuodesta 1700 vuoteen 1750 ja pitkä vuodesta 1700 vuoteen 1800.
Empire: Total Warin kampanjapeliin on lisätty teknologiapuu, jossa on kolme välilehteä: sodankäynti, johon kuuluvat maa- ja merivoimien varusteita parantavat teknologiat, talous, johon kuuluvat erilaiset parempaa viljasatoa tuottavat menetelmät sekä teollistumisteknologiat. Kolmas välilehti on filosofia, johon kuuluvat erilaiset aatteet. Aatteet, kuten esimerkiksi ihmisoikeudet kuitenkin lisäävät julkisia levottomuuksia ja kansan vaatimuksia paremmille oloille, joten etenkin pitkän kampanjapelin loppuvaiheessa vallankumousriski on jo huomattava. Teknologioiden keksimiseen tarvittavia keksintöpisteitä tuotetaan kouluissa ja niiden lukumäärä määräytyy koulun koon mukaan. Jos valtiolla on kaksi koulua, on mahdollista keksiä samaan aikaan kaksi teknologiaa, jos kouluja on kolme, voidaan samanaikaisesti keksiä jopa kolme teknologiaa ja niin edelleen. Teknologioita voi myös vaihtaa muiden valtioiden kanssa tai vaatia muilta valtioilta diplomaattisesti.
Valtiomuodot ja hallitukset

Empire: Total Warissa on kolme valtiomuotoa: Kuninkaan tai keisarin totaalinen yksinvalta eli absoluuttinen monarkia, perustuslaillinen monarkia ja demokratia. Ensimmäisessä valtiomuodossa tyytyväisimpiä ovat aateliset, kun taas tavallisen kansan asema on heikko. Jos valtiomuotona on kansanvalta saa bonusta tavallisen kansan tyytyväisyystasoon. Absoluuttisessa monarkiassa hallitsijan apuna on joukko ministereitä, jotka ovat virassa kuolemaansa saakka ellei pelaaja erota ministeriä. Erottamistilanteessa erotetun ministerin viran saa ensimmäinen viidestä ministerikandidaatista. Jokaisella ministerillä on kolme mahdollista seuraajaa. Perustuslaillisessa monarkiassakin hallitsijan avuksi on nimetty joukko ministereitä. Heidät valitaan vaaleilla, eikä hallitsija voi heitä erottaa. Tästä huolimatta hallitsija voi kuitenkin halutessaan määrätä ennenaikaiset vaalit. Kaikilla ministereillä hallitusmuodosta riippumatta on erilaisia kykyjä ja ominaisuuksia, joten viroissa voi joskus olla myös kelvottomia ministereitä.
Aiheesta muualla

Empire: Total War MobyGamesissa (englanniksi)
shoguntotalwar.yuku.com/forums – Pelin oma keskustelufoorumi (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
-pelisarja
| --- | --- |
Virallinen pääsarja:   Shogun Mongol Invasion  Medieval Viking Invasion  Rome Barbarian Invasion  Alexander  Medieval II Kingdoms  Empire The Warpath Campaign  Napoleon  Shogun II  Rome II  Attila  Saga: Thrones of Britannia  Three Kingdoms  Saga: Troy 
Fiktiivinen maailma:   Total War: Warhammer  Total War: Warhammer II 
Muut:   Spartan: Total Warrior  Stormrise  Viking: Battle for Asgard
Kirsi Ojansuu-Kaunisto

| Kirsi Ojansuu-Kaunisto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. joulukuuta 1963 (ikä 60) Kemijärvi
Poliitikko
Puolue:  Vihreät
Asema:  kaupunginvaltuutettu
Vaalipiiri:  Hämeen vaalipiiri
Kotipaikka:  Hämeenlinna
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Kirsi Johanna Ojansuu-Kaunisto (ent. Ojansuu, o.s. Hietala, s. 15. joulukuuta 1963 Kemijärvi) on suomalainen poliitikko. Hän toimi vihreiden kansanedustajana vuosina 1999–2011.
Koulutukseltaan Ojansuu-Kaunisto on kasvatustieteen maisteri (1988), luokanopettaja ja teologian kandidaatti (2017). Vuodesta 2012 hän on opiskellut Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Hän valmistui teologian maisteriksi kesäkuussa 2020.
Pappisvihkimys oli 13.5.2021 Helsingin tuomiokirkossa.
Seurakuntapastori Malmin seurakunnassa 1.6.2021- 30.8.2023. Vastuualueena erityisesti yhteiskunnallinen työ.
Ura

Ojansuu-Kaunisto kirjoitti ylioppilaaksi Lohjan lukiosta vuonna 1982. Hän opiskeli Tampereen yliopiston Hämeenlinnan Opettajankoulutuslaitoksessa vuosina 1983–1988. Valmistuttuaan kasvatustieteen maisteriksi hän toimi Hämeenlinnassa luokanopettajana vuoden 1999 eduskuntavaaleihin asti, jolloin hänet valittiin eduskuntaan. Kasvatusalan lisäksi Ojansuu-Kaunisto on opiskellut myös kuvataiteita Hyvinkään taidekoulussa. Vuodesta 2012 hän on opiskellut teologiaa Helsingin yliopistossa.
Ojansuu on ollut Hämeenlinnan kaupunginvaltuutettu vuodesta 1993 sekä kaupunginhallituksen jäsen 2005–2008. Hän on ollut Vihreän liiton puoluevaltuuskunnan jäsen 1991–1993, puoluehallituksen jäsen 1993–1995 ja varapuheenjohtaja 1997–2001. Hämeen liiton hallituksen jäsen hän oli 2001–2005.
Ensimmäisen kerran Ojansuu-Kaunisto valittiin kansanedustajaksi vuoden 1999 vaaleissa Hämeen vaalipiiristä ja uudelleen vuosina 2003 ja 2007. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa hän jäi valitsematta. Vihreän eduskuntaryhmän varapuheenjohtajana hän toimi 2003–2005 ja 2009–2011.
Ojansuu on ollut myös Käsi- ja taideteollisuusliitto Taito ry:n hallituksen jäsen 2001–2007, Kelan valtuutettu 2003–2011 sekä Kirkon ihmisoikeuskysymysten neuvottelukunnan jäsen vuodesta 2005.
Ojansuu-Kaunisto toimii aktiivisesti muun muassa vähemmistöjen, laadukkaan koulutuksen ja kestävän kehityksen puolestapuhujana.
Yksityiselämä

Ojansuu-Kaunisto oli vuosina 1984–2008 naimisissa filosofian opettaja ja kirjailija Johannes Ojansuun kanssa ja heillä on kolme lasta. Marraskuussa 2011 Ojansuu avioitui keskustan varapuheenjohtaja Timo Kauniston kanssa.
Ojansuu-Kaunisto harrastaa kirjallisuutta, kulttuuritapahtumia ja kuntoilua. Arvoikseen hän ilmoittaa elämän säilyttämisen ja suojelemisen sekä kulttuurin.lähde? Hänen mottonsa on: ”Vaikka tietäisin, että maailma tuhoutuu huomenna, niin tänään istuttaisin omenapuun.” lähde?
Aiheesta muualla

.aspx Kirsi Ojansuu-Kaunisto Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Vihreän liiton kansanedustajat
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (11):  Andersson  Anttila  Brax  Forsius  Hassi  Krohn  Mertjärvi  Ojansuu  Pulliainen  Sinnemäki  Soininvaara 
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (14):  Andersson  Anttila  Brax  Cronberg  Forsius  Hassi (2003–2004)  Hautala  Kasvi  Krohn (2003–2006)  Meriläinen  Ojansuu  Pulliainen  Sinnemäki  Soininvaara  Sumuvuori (2006–)  Tynkkynen (2004–) 
1 2  Satu Hassi valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi kesäkuussa 2004, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Oras Tynkkynen.  1 2  Irina Krohn siirtyi heinäkuussa 2006 Suomen elokuvasäätiön toimitusjohtajaksi, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Johanna Sumuvuori.  
| n k Vihreän liiton kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (15):  Alanko-Kahiluoto  Andersson  Brax  Forsius (2007–2008)  Haavisto  Hautala (2007–2009)  Juurikkala (2009–)  Järvinen  Karimäki  Kasvi  Niinistö  Ojansuu  Pulliainen  Sinnemäki  Sumuvuori  Tynkkynen 
↑  Merikukka Forsius erosi vihreistä ja liittyi Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmään helmikuussa 2008.  1 2  Heidi Hautala valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi kesäkuussa 2009, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Timo Juurikkala..   
Hämeen vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011
Sirkka-Liisa Anttila
Risto Autio
Tarja Filatov
Timo Heinonen
Matti Kauppila
Kalle Jokinen (2009–)
Jari Koskinen (2007–2009)
Johannes Koskinen
Tuija Nurmi
Kirsi Ojansuu
Juha Rehula
Päivi Räsänen
Jouko Skinnari
Satu Taiveaho
Ilkka Viljanen
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Veikko Pihlajamäki (poliitikko)

| Veikko Pihlajamäki> Suomen puolustusministeri |
| --- | --- |
 Sorsan IV hallitus 6.5.1983–30.4.1987  
Edeltäjä:  Juhani Saukkonen
Seuraaja:  Ole Norrback
Kansanedustaja
 22.1.1972–20.3.1987  
Ryhmä/puolue:  Keskustan eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Vaasan läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. maaliskuuta 1922 Kauhava
Kuollut: 12. huhtikuuta 2007 (85 vuotta) Kauhava
Arvonimi: ministeri (2002)
Puoliso:  Sylvi Helojärvi (1951–2007)
Tiedot
Puolue:  Suomen Keskusta
Koulutus:  diplomi-insinööri (1949)
Veikko Jaakko Uolevi Pihlajamäki (4. maaliskuuta 1922 Kauhava − 12. huhtikuuta 2007 Kauhava) oli suomalainen Suomen Keskustan kansanedustaja (1972–1987) Vaasan läänin vaalipiiristä ja puolustusministeri Sorsan IV hallituksessa (1983–1987). Hän sai ministerin arvonimen 2002.
Pihlajamäki oli presidentin valitsijamies kolmesti (1968, 1978, 1982) ja kuului kotikuntansa Kauhavan kunnanvaltuustoon yli 30 vuotta (1961–1993). Hän johti keskustan Etelä-Pohjanmaan piiriä vuodet 1970–1983. Koulutukseltaan hän oli diplomi-insinööri (Teknillisen korkeakoulun maanmittausosasto, 1949).
Hän kuului keskustan niin sanottuun ”Mustaan tusinaan”, puolueen konservatiiviseen siipeen. Hän muun muassa kannatti Johannes Virolaista puolueen presidenttiehdokkaaksi vuoden 1982 presidentinvaaleihin, kun korkein keskustajohto pääsääntöisesti oli Ahti Karjalaisen ehdokkuuden takana.
Kirjat

Kohtalona K-linja. Pohjalaisen patriootin muistelmia.  Porvoo:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-20414-5
Oskari Orasmaa

| Oskari Orasmaa |
| --- | --- |
 Oskari Orasmaa vuonna 1907.
Kansanedustaja
 22.5.1907–31.1.1911, 2.2.1914–25.9.1918  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Mikkelin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. tammikuuta 1870 Heinolan pitäjä
Kuollut: 11. kesäkuuta 1952 (82 vuotta) Tammela
Ammatti:  toimittaja, luennoitsija, konttorinhoitaja
Oskar (Oskari) Orasmaa (vuoteen 1902 Thilman, 22. tammikuuta 1870 Heinolan pitäjä – 11. kesäkuuta 1952 Tammela) oli suomalainen poliitikko, toimittaja ja raittiuspuhuja, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1911 ja 1914–1918.
Elämä

Heinolan Myllykylässä syntyneen Oskari Orasmaan vanhemmat olivat Nynäsin kartanon torppari Kalle Aataminpoika Eskola (1827-1898) ja Maija Leena Aatamintytär (1826-1879). Kiertokoulua käynyt Orasmaa teki kotonaan maatöitä, kunnes lähti 18-vuotiaana muurariksi Helsinkiin. Vuonna 1892 hän aloitti asepalveluksensa Uudenmaan tarkk'ampujapataljoonassa. Orasmaa oli aliupseerina armeijan palveluksessa vuoteen 1901, jolloin hän sai paikan Heinolan seminaarin vahtimestarina. Orasmaan alkuperäinen kirkonkirjoihin merkitty sukunimi oli Thilman. Vuosisadan vaiheessa hän kirjoitti muun muassa Työmieheen ja Uuteen Kuvalehteen nimimerkillä ”Orasmaa”, jonka hän otti viralliseksi sukunimekseen joulukuussa 1902.
Vuonna 1902 Orasmaa liittyi Heinolan työväenyhdistykseen, jonka puheenjohtajana hän toimi myöhemmin. Suurlakon aikana Orasmaa oli Heinolan suurlakkokomitean puheenjohtaja ja 1906 hän osallistui pitäjän edustajana Tampereen torpparikokoukseen. Vuosina 1903–1906 Orasmaa toimi myös Raittiuden Ystävien kiertävänä puhujana ja oli 1906-1907 Itä-Hämeen Raivaajan päätoimittaja. Orasmaa valittiin kansanedustajaksi vuonna 1907 pidetyissä Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Niiden jälkeen hänet erotettiin vahtimestarin virastaan poliittisen toimintansa johdosta. Vuosina 1908–1910 Orasmaa työskenteli kansanedustajan toimensa ohella Vapauden päätoimittajana Mikkelissä. Orasmaa uusi eduskuntapaikkansa kolmasti, mutta vuonna 1911 hän kieltäytyi asettumasta ehdolle ja siirtyi Suomi-yhtiön konttorinhoitajaksi Kouvolaan. Orasmaa valittiin eduskuntaan jälleen vuonna 1914.
Sisällissodan käynnistyttyä Orasmaa pysytteli aluksi sivussa punaisten toiminnasta, mutta ryhtyi helmikuun jälkipuoliskolla raportoimaan Mäntyharjun ja Heinolan rintamien tapahtumista kansanvaltuuskunnalle. Toukokuun alussa Orasmaa vangittiin kotoaan ja lokakuussa hän sai valtio- ja maanpetoksesta 12 vuoden kuritushuonetuomion. Orasmaan katsottiin sodan aikana pitäneen Kouvolassa kiihotuspuheita, joiden lisäksi tuomion perusteena oli syksyllä 1917 allekirjoitettu Me vaadimme -julistus. Hän vapautui presidentin armahduksella jo elokuussa 1919.
Vapauduttuaan Orasmaa toimi Kieltolakiliiton raittiuspuhujana vuoteen 1932 saakka. Hänen kerrottiin vuosien saatossa pitäneen noin 6 000 raittiusaiheista esitelmää eri puolilla maata. Orasmaa vietti vanhuuspäivänsä ensimmäisen puolisonsa kotipaikkakunnalta Tammelasta hankkimassaan talossa ja kuoli 82-vuotiaana kesäkuussa 1952.
Perhe

Orasmaan ensimmäinen puoliso oli Tammelassa syntynyt Augusta (Asta) Josefina Eriksson (1875-1929), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1897. Pariskunnalla oli kaksi lasta. Asta Orasmaa oli mukana muun muassa Ihanneliiton, sosialidemokraattisen naisliiton ja Raittiuden ystävien toiminnassa. Vuonna 1930 Orasmaa avioitui Tampereelta kotoisin olleen Vieno Matilda Elonheimon (synt. Erenius, 1887-1971) kanssa.
Iivo Polvi

Iivo Alvari Polvi (s. 22. tammikuuta 1943 Kauhava) on suomalainen poliitikko. Hän on toiminut Vasemmistoliiton kansanedustajana vuosina 1991–1999 ja 2001–2007. Hän nousi eduskuntaan varaedustajan paikalta Jorma Vokkolaisen tilalle vuonna 2001. Polvi on ollut mukana Iisalmen kaupunginvaltuustossa vuodesta 1993 lähtien. Kaupunginhallituksen puheenjohtaja hän on ollut vuodesta 2001 lähtien. Polvi ei asettunut enää ehdolle vuoden 2007 eduskuntavaaleissa. Polvelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 2017.
Aiheesta muualla

.aspx Iivo Polvi Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Vasemmistoliiton kansanedustajat
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 1991–1995 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (19):  Aho  Andersson  Apukka  Astala  Helle  Korhonen  Laakso  Laaksonen  Laine  Leppänen  Ojala  Polvi  Polvinen  Rimmi  Seppänen  Stenius-Kaukonen  Tennilä  Wahlström  Vähäkangas 
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 1995–1999 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (20):  Andersson  Apukka (1995–1998)  Helle  Huotari  Huttu-Juntunen  Huutola (1998–1999)  Immonen  Korhonen  Laakso  Laine (1996–1999)  Laaksonen  Lapintie  Leppänen  Ojala (1995)  Polvi  Puhjo  Rimmi  Saarnio (1996–1999)  Seppänen (1995)  Tiusanen  Uotila  Wahlström  Vokkolainen 
Vasemmistoryhmä (2):  Kuoppa  Tennilä 
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (20):  Helle  Huotari  Huutola  Immonen  Kangas  Korhonen  Kuoppa  Laakso  Lapintie  Ojala  Polvi (2001–2003)  Puhjo  Siimes  Stenius-Kaukonen  Syvärinen  Tennilä  Tiusanen  Uotila  Valpas  Vokkolainen (1999–2001†) 
| n k Vasemmistoliiton kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (19):  Huotari  Immonen  Kangas  Kauppila  Korhonen  Kuoppa  Laakso  Lapintie  Mustajärvi  Ojala  Polvi  Puhjo  Siimes  Sirnö  Tennilä  Tiusanen  Uotila  Valpas  Virtanen 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Sommen taistelu

Sommen taistelu käytiin ensimmäisessä maailmansodassa länsirintamalla Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan sekä Saksan välillä. Taistelu alkoi 1. heinäkuuta 1916 ja kesti noin viisi kuukautta. Ympärysvaltojen hyökkäys Saksan asemiin ei johtanut toivottuun läpimurtoon, ja taistelusta tuli pitkä ja molemmille osapuolille raskas kulutustaistelu. Ympärysvallat menettivät taistelussa yli puoli miljoonaa miestä ja saksalaiset lähes yhtä paljon. Pelkästään taistelun ensimmäisenä päivänä Yhdistynyt kuningaskunta kärsi noin 60 000 miehen tappiot.
Sommen taistelu oli ensimmäinen, jossa panssarivaunuja käytettiin suuressa mittakaavassa. Myös ilma-asetta käytettiin ennennäkemättömän laajasti. Sekä saksalaiset että ympärysvallat uudistivat taistelun seurauksena taktiikkaansa, ja vuosina 1917–1918 asemasota muuttui vähitellen liikkuvammaksi.
Tausta

Ranska oli ensimmäinen maailmansodan kahtena ensimmäisenä vuotena kärsinyt raskaita tappioita. Helmikuussa 1916 alkanut Verdunin taistelu kulutti ranskalaisten voimia entisestään. Ranskalaisten pyynnöstä Yhdistynyt kuningaskunta päätti aloittaa Sommejoen laaksossa suurhyökkäyksen, joka pakottaisi saksalaiset siirtämään joukkoja pois Verdunista. Verdunin taistelu oli kuluttanut myös saksalaisten voimia. Kallis mutta tulokseton hyökkäys söi kenraali Erich von Falkenhaynin arvovaltaa, kun taas itärintamalla menestyneet Paul von Hindenburg ja Erich Ludendorff lisäsivät valtaansa.
Osapuolet > Saksan keisarikunta

Sommen laaksossa ei ollut käyty merkittäviä taisteluja sitten vuoden 1914, ja saksalaiset olivat rakentaneet alueelle koko länsirintaman vahvimmat puolustusasemat. Kovaa ja kuivaa maaperää oli helppo kaivaa, ja kymmenen metrin syvyyteen sijoitetut bunkkerit kestivät tykkitulta hyvin. Konekivääriasemat oli sijoitettu niin, ettei niitä päin voinut turvallisesti hyökätä mistään suunnasta, ja niiden edusta oli suojattu piikkilangalla. Etulinjan ja selustan välillä oli syviä juoksuhautoja, jotka mahdollistivat turvallisen viestinnän ja joukkojen siirrot, ja maan alle oli vedetty puhelinlinjoja. Ei-kenenkään-maa oli puuton eikä tarjonnut hyökkääjälle suojaa. Saksalaiset olivat harjoitelleet juoksuhautojen nopeaa miehittämistä ja maan alle varastoitujen konekiväärien kantamista etulinjaan.
Taistelun alkaessa saksalaisilla oli alueella 6 divisioonaa ja reservissä vielä 20 pataljoonaa. Osa divisioonista oli viettänyt Sommella yli vuoden ja tuoreimmatkin useita kuukausia, joten ne tunsivat alueen hyvin. Joukot toimivat kenraali Fritz von Belowin komentaman 2. armeijan alaisuudessa.
Taistelun kulku > Valmistelut

Ympärysvallat valmistelivat Sommen taistelua viikon kestäneellä tykistötulella, jonka aikana ammuttiin kolme miljoonaa laukausta. Kenttätykkejä oli noin tuhat, raskaita tykkejä 180 ja raskaita haupitseja 245. Kenttätykkien tärkein tavoite oli katkaista saksalaisten asemia suojaava piikkilanka. Raskailla tykeillä yritettiin vaimentaa saksalaisten tykistö ja tuhota juoksuhaudat ja muut tukikohdat. Lisäksi saksalaisten asemien alle kaivettiin räjähtein täytettyjä tunneleita.
Laajuudestaan huolimatta tulivalmistelu oli tehoton. Saksalaisten betonibunkkerit olivat niin kestäviä, etteivät useimmat ympärysvaltojen kenttätykit kyenneet niitä tuhoamaan. Ammukset upposivat pehmeään maaperään, jolloin räjähdysten vaikutus jäi vähäiseksi. Yrityksistä huolimatta ympärysvaltojen tykistö ei kyennyt lamauttamaan saksalaisten tykistöä. Ilmatiedustelu näki pommituksen mylläämän maaston, mikä antoi virheellisen vaikutelman siitä, että saksalaisten asemat oli tosiaankin tuhottu. Räjähdysten myllertämä maan ja piikkilangan sekoitus oli jopa eheää maaperää ja sen päälle levitettyä piikkilankaa tehokkaampi este. Ympärysvaltojen asemista katsottuna ei-kenenkään-maa näytti autiolta. Yöllä 26.–27. kesäkuuta lähetetyt tiedustelupartiot havaitsivat saksalaisten asemien olevan edelleen vahvat, mutta hyökkäyssuunnitelmaa ei muutettu.
Taistelun kulku > Ensimmäinen päivä

Jalkaväen hyökkäys alkoi 1. heinäkuuta 1916. Sitä edelsi aamuvarhaisella ammuttu tunnin kestänyt tulivalmistelu, jonka aikana saksalaisten asemiin ammuttiin 224 000 kranaattia. Hieman ennen hyökkäystä saksalaisten juoksuhautojen alle asennetut maanalaiset miinat räjäytettiin, jolloin niiden nostattama maa-aines hautasi puolustajat. Eloonjääneille miinojen räjähdys oli merkki siitä, että hyökkäys oli alkamaisillaan, ja tykkitulen lakattua saksalaiset miehittivät nopeasti etulinjan. Ympärysvaltojen jalkaväki hyökkäsi koko 40-kilometrisen rintaman leveydellä. Tykistö ampui niiden eteen keskityksen, jonka oli tarkoitus edetä samaa tahtia jalkaväen kanssa ja estää saksalaisia miehittämästä etulinjaansa. Tykistölle asetetut kunnianhimoiset tavoitteet osoittautuivat nopeasti epätodellisiksi. Saksalaisten asemat eivät suinkaan olleet tyhjät, ja ympärysvaltojen jalkaväki joutui hyökkäämään voimakkaan vihollistulen läpi.
Brittiläinen 4. armeija hyökkäsi Sommen pohjoispuolella 24:n kilometrin laajuisella rintamalla ja Émile Fayollen johtaman 6. armeijan viisi ranskalaista divisioonaa lähinnä joen eteläpuolella 13:n kilometrin leveydeltä. Brittijoukot saavuttivat aluksi menestystä Albertin pikkukaupungin itä- ja kaakkoispuolella ja ranskalaiset siirtomaajoukot Péronnen länsipuolella. Thiepvalin ja Beaumont-Hamelin ympäristössä saksalaisten asemat olivat lähes vahingoittumattomat, ja brittiläinen jalkaväki kärsi konekivääritulessa raskaita tappioita. Brittiläinen 3. armeija hyökkäsi kohti Gommecourtia, joka sijaitsee vajaat 40 kilometriä Sommejoesta pohjoiseen, mutta saksalaiset torjuivat kaikki 3. armeijan hyökkäykset.
Ensimmäisen päivän hyökkäykseen osallistui 100 000 ympärysvaltojen sotilasta. Iltaan mennessä 20 000 oli kuollut tai kadonnut ja 40 000 haavoittunut. Puolet tappioista kärsittiin ensimmäisen tunnin aikana, ja kokonaiset divisioonat menettivät lähes koko taisteluvahvuutensa. Sommen taistelun ensimmäisen päivän tappiot ovat suurimmat, joita brittiarmeija koskaan on kärsinyt yhdessä päivässä. Muutamassa tunnissa Brittiläinen imperiumi menetti enemmän miehiä kuin yhdessäkään vuosina 1815–1914 käymässään sodassa. Suurin osa sotilaista kuoli ympärysvaltojen omiin asemiin tai niiden läheisyyteen. Parhaiten hyökkäys onnistui etelässä, missä ranskalaiset tunkeutuivat Montaubanin ja Fricourtin seuduilla syvälle saksalaisten asemiin.
Saksalaisten tappiot olivat arviolta 6 000–8 000 miestä, ja he tekivät useita onnistuneita vastahyökkäyksiä. Monet saksalaiset olivat järkyttyneitä teurastuksen mittakaavasta ja kieltäytyivät ampumasta haavoittuneita brittisotilaita, jotka yrittivät palata omille linjoilleen. Saksan sodanjohdolle oli kuitenkin šokki, että ympärysvallat kykenivät hyökkäämään niin suurella voimalla ja paikoin jopa valtaamaan saksalaisten asemia.
Taistelun kulku > Myöhemmät vaiheet

Ympärysvaltojen hyökkäys Sommella jatkui marraskuuhun saakka. Ranskalaisten rooli kasvoi taistelun viimeisinä kuukausina, ja kaikki osapuolet kärsivät raskaita miestappioita. Hitaaseen etenemiseen ja suuriin tappioihin turhautuneet poliitikot painostivat Haigia luopumaan pienistä hyökkäyksistä ja vaativat läpimurtoa, jolloin Haig pyysi saada mahdollisimman nopeasti käyttöönsä panssarivaunuja. Ne olivat uusi ja huippusalainen ase, mutta tuotanto-ongelmien vuoksi niitä saatiin Sommelle aluksi vain runsaat 30.
Historian ensimmäinen panssarivaunuhyökkäys tehtiin 15. syyskuuta. Saksalaiset joutuivat panssarivaunut nähdessään paniikkiin, ja ympärysvaltojen jalkaväki eteni niiden tukemana runsaat 3 kilometriä. Hyökkäys pysähtyi, kun teknisesti epäluotettavat vaunut hajosivat itsestään tai tuhoutuivat tykkitulessa. Iltaan mennessä suurin osa hyökkäykseen käytetyistä 36 panssarivaunusta oli menettänyt toimintakykynsä. Hyökkäys oli paikallisesti suuri voitto, mutta strategista merkitystä sillä ei ollut. Saksalaisten syvää puolustusta ei ollut läpäisty, ja asemasota jatkui. Oikeaoppisesta panssaritaktiikasta ei vielä ollut ymmärrystä, ja vaunujen ennenaikainen käyttö paljasti saksalaisille salaisen aseen, jolla olisi toisissa olosuhteissa voitu saavuttaa strateginen yllätys. Monet kenraalit olettivat Sommen kokemusten perusteella, ettei panssarivaunuilla ollut suurempaa merkitystä, mutta toiset näkivät niissä keksinnön, jolla päästäisiin pois asemasodan umpikujasta. Myös ilma-asetta käytettiin Sommen taistelussa laajemmin kuin yhdessäkään aiemmassa taistelussa.
Loka–marraskuussa britit ja ranskalaiset tekivät Thiepvalissa, Le Transloyssa ja Ancren laaksossa toistuvia hyökkäyksiä. Syyssateet muuttivat maaperän mutavelliksi, ja operaatio lopetettiin virallisesti 19. marraskuuta 1916.