stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Athene Parthenos

Athene Parthenoksen roomalaisaikainen kopio Athene Varvakeion, 200-luku. Kansallinen arkeologinen museo.
Athene Parthenos (m.kreik. Ἀθηνᾶ Παρθένος, Athena Parthenos, ”Neitsyt Athene”) oli Athenen kuvapatsas eli kulttikuva, joka sijaitsi Parthenonin temppelissä Ateenan Akropolis-kukkulalla. Sen veisti Feidias, ja se valmistui vuonna 438 eaa. Veistos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta se tunnetaan kirjallisten kuvausten ja myöhempien kopioiden perusteella.
Athene Parthenos kuviteltuna Nashvillen Parthenon-kopiossa.
Veistoksen korkeus oli noin 11,5 metriä, ja se esitti seisovaa Athenea pukeutuneena peplokseen ja aigis-kilpeen, jossa oli Medusan pää. Jumalattarella oli oikeassa kädessä Nike-jumalatar, ikään kuin hän ojentaisi Ateenalle voittoa, ja päässä attikalaistyylinen kypärä, jota koristivat sfinksi, kaksi griippiä ja lentävät hevoset. Jumalattaren jaloissa vasemmalla puolella oli kilpi, jonka keskellä oli gorgoneion eli katkaistu Medusan pää. Muutoin kilpi oli koristeltu jumalten ja jättiläisten taistelua (gigantomakhia) sekä kreikkalaisten ja amatsonien taistelua (amatsonomakhia) esittävillä kuvilla. Kilven kupeessa oli käärme.
Veistos oli tehty kullasta ja norsunluusta niin, että jumalattaren näkyvä iho oli norsunluuta ja muut osat kultaisia. Sisäosat olivat puiset. Veistos sijaitsi Parthenonin cellan perällä eli länsipäässä. Cellan lattiassa veistoksen edessä oli mahdollisesti vesi- tai öljyallas, josta veistoksen kuva heijastui.
Arvioidaan, että suuri osa Ateenan ja Deloksen meriliiton kultavaroista oli kiinni patsaassa. Kulta irrotettiin sotilaskulujen maksamiseen vuonna 296 eaa. ja korvattiin myöhemmin mahdollisesti halvemmilla metalleilla. Patsas siirrettiin pois temppelistä 400-luvulla jaa. ja vietiin ilmeisesti Konstantinopoliin, missä viimeinen havainto veistoksesta tehtiin 900-luvulla.
Eräs veistoksen roomalaisaikainen kopio, niin kutsuttu Athene Varvakeion, 200-luvulta jaa. on esillä Kansallisessa arkeologisessa museossa. Nashvillen Parthenon-kopiossa on patsaasta täysikokoinen, nykyaikainen tulkinta.
Temppelin ulkopuolella Akropoliin sisäänkäynnillä heti Propylain jälkeen sijaitsi suurempi Athenea esittänyt veistos, Athene Promakhos. Lisäksi Feidias veisti Akropoliille myös kolmannen Athenea esittäneen veistoksen, Athene Lemnian.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Athene Parthenos Wikimedia Commonsissa
Atheism, Ayn Rand and Other Heresies

| Atheism, Ayn Rand and Other Heresies |
| --- | --- |

Kirjailija:  George H. Smith
Kieli:  englanti
Genre:  ateismi, filosofia
Kustantaja:  Prometheus Books
Julkaistu:  1990
ISBN:  0-87975-577-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Atheism, Ayn Rand and Other Heresies (Ateismi, Ayn Rand ja muita harhaoppeja, ei suomennettu) on George H. Smithin esseekokoelma, jonka on julkaissut yhdysvaltalainen kustantamo Prometheus Books vuonna 1990.
Teoksessaan Smith muun muassa luokittelee ateistisia käsityksiä seuraavasti:
moraalinen eli eksistentialistinen ateismi
esimerkiksi Jean-Paul Sartre, Albert Camus
psykologinen ateismi
esimerkiksi Ludwig Feuerbach
yhteiskunnallinen ateismi
esimerkiksi Friedrich Engels, Mihail Bakunin
käytännöllinen ateismi
metafyysinen ateismi
esimerkiksi Paroni d'Holbach, Karl Marx
tietoteoreettinen ateismi
skeptinen ateismi
loogis-empiristinen ateismi
kielitieteellinen ateismi
objektivistinen ateismi
Kirjallisuus

Smith, George H.: Atheism, Ayn Rand and Other Heresies.  Buffalo, New York:  Prometheus Books, 1991.  ISBN 0-87975-577-6
Aiheesta muualla

Objectivism Reference Center (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Atlantin taistelut

Atlantin taistelut ensimmäisessä maailmansodassa olivat pääosin Saksan keisarikunnan laivaston ja Britannian kuninkaallisen laivaston sotalaivojen välisiä taisteluita sekä Saksan sukellusveneiden harjoittamaa upotussotaa, jolla se häiritsi ympärysvaltojen merikauppaa. Vuonna 1915 saksalainen sukellusvene U-20 upotti matkustajalaiva RMS Lusitanian, joka vei mukanaan syvyyksiin 1 198 ihmistä, joista 128 yhdysvaltalaista ja noin 100 lasta. Sukellusveneet 
upottivat kaikkiaan noin 5 000 ympärysvaltain laivaa ja tappoivat 15 000 siviiliä. Sukellusveneet olivatkin vihattuja ympärysvalloissa. Saksalaiset menettivät sodan kuluessa 365 sukellusveneestään 178, ja 13 000 sukellusvenemiehestään 5 000.
Vuoden 1917 alussa Saksa aloitti rajoittamattoman upotussodan maailman merillä upottaen myös amerikkalaisia kauppalaivoja, joka osaltaan veti Yhdysvallat mukaan sotaan.
Sid Atkinson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Atkinson (vas.) joukkuekaverinsa Weightman-Smithin kanssa Amsterdamin olympialaisissa 1928 |  Atkinson (vas.) joukkuekaverinsa Weightman-Smithin kanssa Amsterdamin olympialaisissa 1928 |  Atkinson (vas.) joukkuekaverinsa Weightman-Smithin kanssa Amsterdamin olympialaisissa 1928 |  |
Maa:   Etelä-Afrikka
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | 110 m aidat |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1924 | 110 m aidat |  |
Sidney ”Sid” James Montford Atkinson (14. maaliskuuta 1901 – 31. elokuuta 1977) oli eteläafrikkalainen yleisurheilija ja 110 metrin aitajuoksun olympiavoittaja Amsterdamissa 1928.
Atkinson nousi kansainväliselle tasolle 1922 juostessaan 110 metrin aidat 15,2 ja 400 metrin aidat 56,5. Hän oli myös erinomainen pituushyppääjä, jonka ennätys oli yli 730.
Pariisin olympialaisissa 1924 ennakkosuosikki oli Yhdysvaltain George Guthrie. Atkinson juoksi alkuerien nopeimman ajan 15,2 ja oli samalla ajalla välierässään toinen Guthrien jälkeen. Loppukilpailussa Atkinson johti, mutta osui viimeiseen aitaan ja hävisi niukasti Yhdysvaltain yllättäjälle Daniel Kinseylle. Molempien aika oli 15,0. Guthrie hylättiin hänen kaadettuaan liian monta aitaa.
Seuraavien neljän vuoden ajan Atkinson työskenteli vientiliikkeen johtajana ja harjoitteli vain vähän. Hän teki kuitenkin paluun Amsterdamin olympialaisiin. Siellä Atkinson voitti alkueränsä ajalla 15,2 ja oli välierässään toinen Yhdysvaltain Steve Andersonin jälkeen. Loppukilpailussa kulta- ja hopeamitalistien ero oli yhtä niukka kuin neljä vuotta aiemmin, mutta tällä kertaa Atkinson voitti Andersonin jäädessä hopealle. Loppuaika oli molemmilla 14,8, mikä jäi Atkinsonin uran parhaaksi.
Stefan Nyman

| Stefan Nyman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1982
Kansalaisuus:  suomalainen
Kirjailija
Esikoisteos:  Anna online (2008)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Stefan Nyman (s. 1982) on suomalainen kirjailija, joka julkaisi esikoisteoksensa Anna online (Söderströms/Teos) vuonna 2008. Nyman opiskelee folkloristiikkaa ja kirjallisuudentutkimusta Åbo Akademissa.
Suomennettu romaani

Anna online.  ((Anna är online, 2008.) Suomentanut Laura Beck)  Helsinki:  Teos: Söderström, 2008.  ISBN 978-951-851-178-9
Aiheesta muualla

Tuomo Karhu: Turku – kauhuromaanin päähenkilö (Arkistoitu – Internet Archive). Turun Sanomat 12.9.2008.
Juri Nummelin: Turkulaista nettikauhua[vanhentunut linkki]. Turun Sanomat 17.10.2008.
Maria Pettersson: Vapise Turku! City-lehti 20/2008.
Markku Soikkeli: Turkulainen kummitustarina uppoaa aikuiseenkin.
Jussi Ahlroth: Kauhu hiipii mesessä (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 7.12.2008.
Marko Ikävalko: Anna online (Arkistoitu – Internet Archive). Savon Sanomat 17.12.2008.
Blade Runner (vuoden 1997 videopeli)

| Blade Runner |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Westwood Studios
Julkaisija:  Virgin Interactive
Jakelija:  GOG.com
Ohjaaja:  Louis Castle
Tuottaja:  Donny Blank
Suunnittelija:  David Leary Jim Walls
Käsikirjoittaja:  David Yorkin David Leary
Taiteilija:  Louis Castle Aaron Powell
Säveltäjä:  Frank Klepacki
Julkaistu:   31. lokakuuta 1997
Lajityyppi:  seikkailupeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille  USK 16 
Alusta:  Microsoft Windows
Jakelumuoto:  CD-ROM
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK      : 
Blade Runner on Westwood Studiosin kehittämä ja Virgin Interactiven julkaisema osoita ja klikkaa -seikkailupeli, joka on julkaistu vuonna 1997 Microsoft Windowsille. Peli ei ole suora mukaelma 1982 julkaistusta Ridley Scottin elokuvasta Blade Runner, mutta on sen sijaan ”rinnakkaistarina”, kertoen oman kertomuksensa, joka kulkee rinnakkain elokuvan juonen mukaan ja joskus risteää sen kanssa.
Peli sijoittuu vuoden 2019 Los Angelesiin. Päähenkilönä on eliittietsivä Ray McCoy, jonka tehtävä on metsästää ryhmää vaarallisia replikantteja. Replikantit ovat bioteknisiä androideja, jotka on suunniteltu näyttämään ja käyttäytymään kuin ihmiset. Vaikka useat elokuvan hahmot esiintyvät pelissä alkuperäisten näyttelijöiden äänillä, elokuvan päähenkilöä Rick Deckardia ei kuulla. Sen sijaan häneen viitataan useaan otteeseen ja nähdään useita kertoja, ja hänen elokuvassa tapahtuvaa toimintaansa mainitaan. Muita yhtäläisyyksiä elokuvan kanssa ovat siitä tutut paikat, kohtaukset ja vuoropuhelut, jotka on tarkasti mallinnettu alkuperäisestä. Peli sisältää myös otteita elokuvan ääniraidasta.
Blade Runneria mainostettiin ”reaaliaikaisena 3D-seikkailupelinä”. Se oli yksi ensimmäisistä seikkailupeleistä, joka käytti 3D-hahmojen renderöintiä. Lisäksi pelin maailma eteni reaaliaikaisesti sen sijaan, että se olisi odottanut pelaajan toimintaa. Toisin kuin monet sen aikalaispelit, jotka käyttivät polygonipohjaista renderointia ja 3D-kiihdyttimiä, Westwood päätyi käyttämään omaa ohjelmistopohjaista vokseliteknologiaan perustuvaa renderointitapaa.
Peli on saanut yleisesti myönteisiä arvioita, ja oli kaupallinen menestys myyden yli miljoona kappaletta maailmanlaajuisesti. Se voitti Academy of Interactive Arts & Sciences -organisaation ”Vuoden tietokoneseikkailupelin” -palkinnon ja oli ehdolla palkintoon ”Paras seikkailupeli” PC Gamer -lehdessä. Virgin Interactive halusi Westwoodin tekevän jatko-osan, mutta ajateltiin että sen tuotantokustannukset tekisivät pelistä kaupallisesti kannattamattoman, ja idea hylättiin.
Nightdive Studios ja Alcon Entertainment julkaisivat pelin Enhanced Editionin Microsoft Windowsille, Nintendo Switchille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle 23.6.2022.
Tarina > Päähenkilöt

Suluissa on mainittu hahmojen ääninäyttelijät.
Ray McCoy (Mark Benninghofen): pelin päähenkilö ja aloitteleva Blade Runner. McCoy asuu kerrostalohuoneistonsa lemmikkikoiransa Maggien kanssa.
Crystal Steele (Lisa Edelstein): yksi parhaista Blade Runnereista alalla ja asiantuntija peitetehtävissä. Hän vihaa replikantteja ja uskoo, että ne pitäisi tuhota. Hän suhtautuu hieman alentuvasti pelin alussa McCoyta kohtaa, mutta kasvaa kunnioittamaan häntä tarinan edetessä.
Gaff (Victor Gardell): Blade Runner -veteraani, joka usein tarjoaa McCoylle neuvoja.
Luutnantti Edison Guzza (Jeff Garlin): tilapäisesti sijoitettu vastuuseen Blade Runner yksiköstä, kun taas edellinen komentaja, kapteeni Bryant, on sairauslomalla.
Clovis (Mark Rolston): kapinallisten replikanttien ryhmän johtaja. Hän on erittäin älykäs ja kaunopuheinen. Hän on myös erittäin armoton, arvaamaton ja toisinaan pystyy äärimmäiseen väkivaltaan.
Lucy Devlin (Pauley Jackman): neljätoistavuotias tyttö, joka työskentelee eläinkaupassa, johon replikantit hyökkäävät alkukohtauksessa.
Tarina > Sivuhahmot

Dektora (Signy Coleman): eksoottinen tanssija.
Sadik (Alexander Mervin):Clovisin jengin jäsen.
Howie Lee (Toru Nagai): ravintolan omistaja Chinatownissa.
Zuben (Gerald Okamura): replikantti, joka työskentelee kokkina Howie Leen ravintolassa Chinatownissa.
Luther ja Lance (Jason Cottle): identtiset kaksoisveljekset, jotka ovat Tyrell Corporationin entisiä työntekijöitä.
Gordo Frizz (Bruno Oliver): stand-up-koomikko.
Runciter (Warren Burton): lemmikkikaupan omistaja, jonka kimppuun pelin replikantit hyökkäsivät.
Izo (Timothy Dang): asekauppias, joka toimittaa sarjatuliaseita Clovisin joukkiolle.
Bullet Bob (Vincent Schiavelli): kolmannen maailmansodan veteraani, joka pitää asekauppaa Animoid Rown lähellä.
Alkuperäiset näyttelijät elokuvasta, jotka tekevät cameo esiintymisiä tässä pelissä ovat Sean Young (Rachael), Brion James (Leon), James Hong (Hannibal Chew), Joe Turkel (tri Eldon Tyrell) ja William Sanderson (J. F. Sebastian).
Tarina > Juoni

Peli alkaa pian elokuvan alun jälkeen. McCoyn tehtävänä on jäljittää replikantit, jotka ovat epäiltyinä eläinmurhista – rikos, joka on melkein yhtä inhottava kuin ihmisten murhaaminen, koska useimmat eläinlajit ovat kuolleet sukupuuttoon, ja todelliset yksilöt ovat erittäin harvinaisia.
McCoyn tutkimuksen edetessä korruptoitunut luutnantti Guzza lavastaa hänet syylliseksi siviilin murhasta. Guzza on avustanut replikantteja estääkseen heitä paljastamasta hänen toimintaansa. Pakotettuna piileskelyyn, McCoy tutkii LA:n arkoja paikkoja, ja saa yhteyden replikanttikaksosten Lutherin ja Lancen (Jason Cottle) kanssa. He ovat entisiä geenisuunnittelijoita Tyrell Corporationille, jotka ovat nyt työn kimpussa, jonka tavoitteena on laajentaa omaa elinkaarta, samoin kuin kaikkien muiden replikanttien. Heiltä McCoy saa yksityiskohtaisen raportin, joka sisältää todisteita Guzzan korruptiosta. Käyttämällä tätä tietoa, hän kiristää Guzzaa, ja pakottaa hänet korjaamaan hänen väärennetyt tietonsa oikeiksi. He tapaavat kaupungin viemärissä tiedonvaihtopaikalla, jossa Guzza haavoittuu replikanttien tulituksesta. Tässä vaiheessa pelaaja voi joko juosta karkuun tai tappaa Guzzan.
Pelissä on kolmetoista eri loppua, joihin vaikuttaa pelaajan kumulatiiviset toiminnat ja päätökset. Loput ovat muunnelmia kolmesta pääteemasta: McCoy on ihminen, ja metsästää replikantteja joko yksin tai Crystallin kanssa; McCoy on replikantti itse ja asettuu replikanttien puolelle; McCoyn asema on edelleen epäselvä, ja hän ei asetu kummankaan — poliisin tai replikanttien — puolelle ja sen sijaan jättää kaupungin, joko yksin tai Dektoran tai Lucyn kanssa.
Kehittäminen > Musiikki

Elokuvan alkuperäisen ääniraidan oikeuksia ei pystytty varmistamaan peliä varten, joten Westwood antoi omalle säveltäjälleen Frank Klepackille tehtäväksi luoda uusia kappaleita perustuen Vangelisin tuotantoon, ja äänittää uudelleen joitakin elokuvan pääkappaleita. Koska Klepackin ei sallittu käyttää alkuperäistä tallenteita, hän loi uudelleen musiikkia korvakuulolta.
Vastaanotto > Myynti ja palkinnot

Peli myi yli miljoona kappaletta, myyden paremmin kuin The Curse of Monkey Island suhdeluvulla kolmella yhteen.
Blade Runner voitti Academy of Interactive Arts & Sciencesin ensimmäinen vuosittaisen Interactive Achievement Award-palkinnon luokassa ”PC Adventure Game of the Year” (Vuoden PC-seikkailupeli). Se oli ehdolla myös ”Outstanding Achievement in Art/Graphics” (Erinomainen saavutus taiteen/grafiikan alalla), ”Outstanding Achievement in Software Engineering” (Erinomainen saavutus ohjelmistotekniikassa) ja ”Interactive Title of the Year” (Vuoden interaktiivinen teos) -palkintoluokkiin, menettäen ensimmäisen Rivenille ja toisen GoldenEye 007 -pelille. Se oli myös ehdolla ”Best Adventure Game” (Paras seikkailupeli) PC Gamerin palkinnolle vuonna 1998, häviten The Curse of Monkey Island:ille.
Jatko-osa ja uudelleenjulkaisu > Jatko-osa

Blade Runner myi hyvin, mutta korkeiden kehityskustannusten takia sen voittomarginaali oli alhainen. Louis Castlen mukaan ”pelkästään se seikka, että peli oli tehty neljälle CD:lle, teki siitä erittäin kalliin pelin. Ja sopimus, joka meillä oli Blade Runner Partnershipin kanssa, tarkoitti, ettei se ollut kovin kannattavaa. Se ei mennyt niin hyvin kuin luulet.” Vaikka Virgin oli kiinnostunut tekemään jatko-osan, niin jos jatko-osa olisi hyväksytty, Blade Runner Partnershipin tarkoituksena oli lisätä lisenssimaksua. Lopulta Westwood ja Virgin totesivat pelin tuotantokustannusten ylittävän alkuperäisen, ja se yhdistettynä lisääntyneisiin kustannuksiin lisensoinnissa, tekisivät mahdollisuuden jatko-osalle taloudellisesti kestämättömäksi, koska tällaisen jatko-osan pitäisi myydä useita miljoonia yksikköjä tuottamaan sen, mitä pidetään hyväksyttävänä voittona. Vuonna 2009, Blade Runner Partnership tarjosi Gearbox Softwarella oikeudet tuotemerkkiin, mutta tuotantokustannukset olivat arviolta 35 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria ja projekti hylättiin.
Jatko-osa ja uudelleenjulkaisu > Uudelleenjulkaisu

Puhuessaan vuonna 2015 mahdollisesta pelin uudelleenjulkaisusta Steamin tai GOG.com kautta Louis Castle selitti, että lähdekoodi ja voimavarat menetettiin, kun Westwood muutti sen studiosta Las Vegasista Los Angelesiin, jolloin sen uudelleenjulkaisu tai HD-uudelleenlaadinta on mahdotonta. Vaikka koodi löydettäisiin, lähes teratavun kokoisen tiedoston entisöinti riippumatta siitä, olisivatko uudet taustat tehty ennakkoon renderöimällä vai reaaliaikaisella 3D:llä, sen tekeminen maksaisi kymmeniä miljoonia dollareita tehden uusintajulkaisun yhtä epätodennäköiseksi kuin jatko-osan. Blade Runner Partnership ja Electronic Arts omistavat tällä hetkellä oikeudet peliin.
Jatko-osa ja uudelleenjulkaisu > Enhanced Edition

Nightdive Studios ja Alcon Entertainment ilmoittivat kehittävänsä pelistä Enhanced Editionin. Sen oli alun perin tarkoitus ilmestyä vuonna 2020 Microsoft Windowsille, PlayStation 4:lle, Xbox Onelle ja Nintendo Switchille, mutta se lykättiin teknisten ongelmien vuoksi tarkemmin määrittelemättömään päivämäärään. Blade Runner: Enhanced Edition julkaistiin 23.6.2022. Pelaajat kuitenkin valittivat, että parannetut grafiikat olivat itse asiassa huonommat kuin alkuperäisessä pelissä tai mitä epävirallinen ScummVM-porttaus oli tarjonnut, mutta Nightdive sanoi korjaavansa ne tulevissa päivityksissä. Nightdive päivitti Enhanced Editionin Steam-version sisältämään ScummVM-version Enhanced Editionin rinnalle muutamaa päivää myöhemmin. Nightdiven Stephen Kick selitti, että vaikka pelin lähdekoodi oli kadonnut, he olivat takaisinmallintaneet sen ja muokanneet sitä omassa KEX-moottorissaan, jota he olivat käyttäneet muissa remasteroiduissa peleissä. Nykyaikaisten järjestelmien tuen lisäksi Enhanced Edition sisältää päivitetyt hahmomallit, animaatiot ja välivideot.
Aiheesta muualla

Viralliset verkkosivut osoitteessa the Wayback Machine (arkistoitu 17. tammikuuta, 1999)
Blade Runner MobyGamesissa (englanniksi)
Blade Runner Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ray McCoy on pelin päähenkilö.
McCoy seisoo White Dragon Noodle Barin edustalla, samassa paikassa missä Rick Deckard ensimmäisen kerran esiintyy elokuvassa.
Syd Mead oli mainittu ”visuaalisena futuristitina” elokuvassa, ja hänen konseptikuvitus oli lähtökohtana elokuvan esteettiselle muotoilulle. Hän osallistui peliin sikäli, että hän lähetti suunnittelijoille näytteitä hänen alkuperäisestä Blade Runner taiteesta.
Louis Castle, Westwood Studiosin yhteisperustaja ja ohjaaja ja johtava taiteilija Blade Runner pelissä.
Pekka Parkkinen

Pekka Parkkinen
Pekka Kustaa Parkkinen (4. kesäkuuta 1940 Helsinki – 8. toukokuuta 1992 Helsinki) oli tuottelias suomalainen kirjailija ja kääntäjä. Proosassaan hän kuvasi väljällä, puheenomaisella kielellä näkemyksiään kulutusyhteiskunnan varjopuolista. Hänen teoksiensa hallitsevina aihepiireinä ovat rakkaus ja sen ristiriidat. Parkkista on kuvattu myös kommentoivaksi yhteiskuntakriitikoksi ja arjen kuvailijaksi. Runoilijana Parkkinen on aforistinen kiteyttäjä.
Teoksia

Kuu hehkuu vielä. Romaani.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1965.
Jos minä maatani rakastaisin. Runoja.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1967.
Näin on. Runoja.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1967.
Simpukka. Romaani.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1969.
Pikku ratsastaja. Romaani.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1971.
Eräänä talvena sattui sitten muuan tapaus. Kertomus.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1972.  ISBN 951-35-0844-7
Kaupunki nimeltä Lotto. Runoja.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1972.
Tuulia heiluttava puu. Runoja.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1973.  ISBN 951-35-1049-2
Ylimuistoinen nautinta. Runoja.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1974.  ISBN 951-35-1231-2
Ruusulla merkitty äänetön yhtiömies. Runoja.  Helsinki:  Weilin+Göös, 1976.  ISBN 951-35-1483-8
Ilo. Romaani.  Espoo:  Weilin+Göös, 1977.  ISBN 951-35-1591-5
Viisisataa huivia. Runoja.  Espoo:  Weilin+Göös, 1977.  ISBN 951-35-1555-9
Sulka. Runoja.  Espoo:  Weilin+Göös, 1978.  ISBN 951-35-1857-4
Miten on. Runoja.  Espoo:  Weilin+Göös, 1981.  ISBN 951-35-2655-0
Kaukainen ranta. Runoja.  Espoo:  Weilin+Göös, 1983.  ISBN 951-35-2834-0
Pienten sydänten aika. Runoja.  Espoo:  Weilin+Göös, 1985.  ISBN 951-35-3035-3
Vapauden tuuli. Romaani.  Espoo:  Weilin+Göös, 1985.  ISBN 951-35-1049-2
Käsi kädessä. Runoja.  Espoo:  Weilin+Göös, 1987.  ISBN 951-35-4190-8
Maisema on mielialan musiikkia. Runoja.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1989.  ISBN 951-20-3498-0
Kaulukset pystyssä.  (Kuvat: Pauli Vuorisalo)  Helsinki:  Graafinen lyyra, 1991.
Käännöksiä

Rimbaud, Arthur: Säteilevät kuvat ja Kausi helvetissä.  (suom. Parkkinen, Pekka & Ahokas, Jaakko A. (Alkuteos Illuminations; Une saison en enfer))  Espoo:  Weilin+Göös, 1983.  ISBN 951-35-2947-9
Jacob, Max: Runoja noppapikarista.  (suom. Parkkinen, Pekka & Ahokas, Jaakko A. (Alkuteos Le cornet à dés))  Espoo:  Weilin+Göös, 1977.  ISBN 951-35-1520-6
Atlantinkongolaiset kielet

Atlantinkongolaiset kielet on kordofanilaisten ja mandelaisten kielten ohella yksi nigeriläis-kongolaisen kielikunnan alaryhmistä. Kieliryhmä käsittää yli 1400 kieltä, joita puhutaan pääasiassa Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Atlantinkongolaisten kielten suurin alaryhmä on voltankongolaiset kielet, joka sisältää muun muassa laajan bantukielten alaryhmän. Puhutuimpia atlantinkongolaisia kieliä ovat akan, fulani, igbo, joruba, njandža, ruanda, swahili, xhosa ja zulu.
Nigeriläis-kongolaisten kielten tarkasta jaottelusta ei ole tutkijoiden keskuudessa yksimielisyyttä. Jotkut luokittelevat atlantinkongolaiset ja mandelaiset kielet yhteen haaraan erilleen kordofanilaisista kielistä, kun taas toiset käsittelevät mandelaisia kieliä erillään atlantinkongolaisista. Glottolog-tietokannassa atlantinkongolaisia kieliä ei käsitellä lainkaan nigeriläis-kongolaisten kielten alaryhmänä, vaan sen katsotaan muodostavan oman kielikuntansa.
Ateljee

Adriaen van Ostaden omakuva vuodelta 1663. Gemäldegalerie.
Auguste Rodin Pariisin-ateljeessaan vuonna 1905.
Ateljee  eli studio on taiteilijan työhuone. Studio-sanaa käytetään etenkin elokuvan, animaation, valokuvauksen, musiikin sekä radion ja televisiotyön yhteydessä. Kuvataiteessa, etenkin jos on kyse elävistä taiteilijoista, käytetään usein sanaa työhuone ranskalaisperäisen ateljeen sijasta. Ateljee-termiä käytetään myös valokuvaamoista sekä muodin, tekstiilitaiteen ja vaatetuksen alalla, toisinaan myös taidemyyntiliikkeistä ja gallerioista.
Ateljeeksi kutsuttiin alun perin kaikkia taidekäsityöpajoja, mutta varsinkin puusepänverstaita. Myöhäiskeskiajalta alkaen ateljee tai työhuone on tarkoittanut taiteilijan ja hänen oppilaidensa työskentelytilaa.
Kuvataiteilijan työhuoneen ihanne on korkeahko tila, jossa on suuret ikkunat pohjoiseen tai kattoikkunat. Suurin osa taiteilijoista työskentelee kuitenkin huomattavasti vaatimattomammissa pienissä tiloissa esimerkiksi entisissä tehdaskiinteistöissä tai asunnossaan.
Kuvanveisto, varsinkin monumentaalikuvanveisto, asettaa ateljeelle erityisvaatimuksia jo tilan koon ja korkeuden suhteen, joskin suuret veistostilaukset myös taloudellisesti mahdollistavat ateljeeksi suunniteltujen tilojen hankkimisen.