stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Molybdeeni(III)
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa molybdeeni(III)kloridi on tummaa ruskehtavan punaista kiteistä ainetta. Yhdiste on polymorfista ja siitä tunnetaan α- ja β-muodot. Molybdeeni(III)kloridin α-muodon alkeiskoppi on kuutiollinen ja muistuttaa vääristynyttä alumiinikloridin tai kromi(III)kloridin rakennetta. Rakenteessa on kovalenttisia sidoksia molybdeeni-ionien välillä. Aineen β-muodon rakenne on heksagonaalinen. Molybdeeni(III)kloridi hydrolysoituu veden vaikutuksesta. Kuumennettaessa se disproportioituu molybdeeni(II)kloridiksi ja molybdeeni(IV)kloridiksi.
Valmistus ja käyttö

Molybdeeni(III)kloridia valmistetaan pelkistämällä molybdeeni(V)kloridia vedyllä.
Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä alkyynien polymeroinneissa. Lisäksi sitä on tutkittu parantamaan litiumboorihydridiin ja magnesiumhydridiin perustuvien vedynvarastointisovellusten ominaisuuksia.
Loch-luokka (fregatti)

| Loch-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 458 t
Pituus:  93,8 m
Leveys:  11,8 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  6 500 shp
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  114
Aseistus
Meritorjunta:  1 × QF 4" Mk V -tykki 2 × Squid-sukellusveneentorjuntaheitintä 2 x syvyyspomminheitintä 1 x syvyyspommikiskoa
Ilmatorjunta:  1 × neliputkinen QF 2 naulan ilmatorjuntatykki 2-8 x Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä
Loch-luokka oli toisen maailmansodan lopulla Britannian kuninkaalliselle laivastolle valmistettu sukellusveneidentorjuntafregattiluokka.
Suunnittelu

Alusten suunnittelu perustui River-luokan fregattien rungolle, jonka merikelpoisuutta oli parannettu. Samalla oli pyritty massatuotantoon.
Alukset

Kaikkiaan aluksia tilattiin 110 kappaletta. Näistä 28 valmistui vuodesta 1944 alkaen fregatteina, jotka otettiin palvelukseen. Kaksi muutettiin jo valmistamisen aikana rannikkojoukkojen emäaluksiksi, jolloin ne nimettiin HMS Derby Haveniksi  ja HMS Woodbridge Haveniksi. Koska vuonna 1944 alusten ilmatorjuntakyvyn tarve lisääntyi Tyynenmeren laivastossa niin 26 alusta päätettiin muuttaa ilmatorjuntafregateiksi. Nämä alukset muodostivat Bay-luokan ja nimettiin luokkaan sopivin nimin. Loppujen 54 luokkaan suunnitellun aluksen tilaukset peruutettiin vuonna 1945.
Valmistuneista Loch-luokan aluksista kolme toimitettiin 1943 Kanadalle, joka liitti ne laivastoonsa, alusten kuitenkin säilyttäessä nimensä ja ne palautettiin sotatoimien päätyttyä. Samoin kolme alusta toimitettiin Etelä-Afrikan laivastolle, joka nimesi alukset uudelleen. Vuonna 1948 kuusi alusta, joista kaksi oli palvellut sodan aikana Kanadassa, luovutettiin Uuden-Seelannin laivastolle. Korean sodan aikana luokan aluksia palautettiin palvelukseen ja ne siirrettiin Välimerelle, mistä Ch-luokan hävittäjiä siirtyi sotatoimialueelle. Vuonna 1964 HMS Loch Insh luovutettiin Malesialle.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Loch Achanalt | Henry Robb, Leith | 14. syyskuuta 1943 | 23. maaliskuuta 1944 | 1. helmikuuta 1945 | Uuden-Seelannin laivastolle 1948 HMNZS Pukaki romutettu 1966 |
Klas Johan Molander

Klas Johan Molander (1724–1799) toimi kirkkoherrana Kesälahdella ja Ilomantsissa.
Koulutus ja virkakierto

Klas Johan Molander syntyi 8.4.1724 Sulkavan pappilassa, missä hänen isänsä Aron oli jo kolmannen polven pappina. Myös isoisä Anders Molander oli Sulkavan kirkkoherra.
Klas Johan laitettiin 1739 Porvoon kouluun, minkä jälkeen hän tuli ylioppilaaksi Turussa 1742. Pappisvihkimyksen Molander sai 1746, FM 1748, jolloin siirtyi isänsä apulaiseksi Tohmajärven vt. kirkkoherraksi. Tällöin Klas Johan ryhtyi puolustamaan maanviljelijä Lauri Antinpoika Nuutisen oikeuksia vesijättömaahan, seurasi talonpoikaa Tukholmaan kuninkaan luo ja vaikutti kuninkaan päätökseen 1756 asiasta. Isänsä kuoltua 1755 Tohmajärven seurakuntalaiset eivät antaneet vaalisijoilla olleille ehdokkaille ääntäkään ja kun uusi vaali järjestettiin, nyt ehdolla ollut Klas Johan sai kaikki äänet, mutta kuitenkin kuningas määräsi papin viran Johan Fabritiukselle. Kiteen sijaisuuden (1759) jälkeen Molander sai vakituisen työpaikan, kun hänet nimitettiin 1761 Kesälahden ja 1776 Ilomantsin kirkkoherraksi. Hän sai lääninrovastin arvon 1774.
Kesälahden vuodet

Kirkollisten toimitusten ohella Klas Johan Molander kerkesi puuhailla monien asioiden parissa. Kesälahdella riita kalastusvesistä ja oikeudesta verkkojen laskuun oli johtanut siihen, että riita-alueen verkot oli soudettu rikki ja mies peitottu seipäällä verinaarmuille. Hankala asia tuotiin kirkkoherran eteen, joka kirjoitti sopimuksen kalastuksen säännöistä. Sopimuksessa määriteltiin sakon uhalla verkon silmäkoko; kiellettiin haavit sekä muut tiheäsilmäiset kalastusvälineet, joilla oli ”kasvavia pikkukaloja tähän asti taitamattomasti vähennetty”; määriteltiin kalastusalueet ja -ajat sekä rauhoitettiin nieriän kutuaika. Tämä 1772 laadittu sopimus vahvistettiin sitten vielä käräjillä, ja rauha palasi.
Astuessaan virkaansa 1761 Molander ryhtyi pitämään myös rippikoulua. Koulun pituus aluksi vaihteli, mutta vakiintui sitten kahden viikon rupeamaksi kaksi kertaa vuodessa. Kansan opetus soveltui hyvin valistuksen henkeen, menetelmät olivat vanhanaikaiset. Kinkereillä tarkastettiin lukutaito, ja keneltä lukeminen ei sujunut, sai joko häpeärangaistuksia – kyyhöttämistä kinkeripöydän alla tai jalkapuussa kirkon luona – tai vitsaa. Toivottomat tapaukset saatettiin lähettää sotaväkeen. Valistuksen ideologiaan kuului myös peltojen raivaus ja tarkka käyttö. Kun paikkakunnalla ei kirkkoherran mielestä ollut tarpeeksi myllyjä, ilmoitti hän itse sellaisen perustavansa. Toiseksi osakkaaksi ryhtyi Kiteen nimismies Erik Andersin.
Vuonna 1774 Kesälahden kirkkoon hankittiin 1352 kuparitaalerilla suuri kello. Sen toiseen kylkeen on valettu teksti:
Toisen puolen teksti on yhtä viehättävää suomea:
Kun kesälahtelaiset eivät kirkkoherransa mielestä tarpeeksi rivakasti osallistuneet pappilan ylläpitoon, muutti hän muitta mutkitta asumaan perustamaansa Mäntyniemen kartanoon. Mäntyniemen kartano oli 150 hehtaarin tila, jolle Molander rakensi kartanon sekä useampihuoneisen väentuvan.
Näin pappila jäi asumattomaksi ja kun Molander siirtyi Ilomantsiin, esitti hänen seuraajansa maisteri Calonius käräjillä melkoisen laskun Molanderille.
Ilomantsin kirkkoherra

Ilomantsin kirkkoherran Anders Norrgrénin kuoltua 1771 kirkkoherran vaalissa Leppävirran Johan Henrik Stenroth sai enemmän ääniä kuin Kesälahden Molander. Stenroth kuitenkin kuoli muutaman vuoden kuluttua 1774 ja uuden vaalin jälkeen Molander valittiin virkaan. Tultuaan valituksi 1776 Molander piti edelleen hallussaan Mäntyniemeä saadakseen varoja lastensa kouluttamiseen.
Ilomantsin kirkkoherra > Koulumestari

Koulutus oli Molanderille tärkeää ja heti Ilomantsin kirkkoherraksi tultuaan hän rupesi suunnittelemaan koulun perustamista lukemaan oppiville. Kun pitäjäläiset kuitenkin vastustivat uutta ja outoa ajatusta, ryhtyi kirkkoherra 1780 itse koulumestariksi ilman eri korvausta. Ilmoituksen tästä hän antoi joulupäivänä pidetyssä pitäjänkokouksessa. Opetuksessa suntio sai toimia apulaisena. Kun sitten Molanderin seuraaja ilmoitti lopettavansa ilmaisen koulun pidon, olivat seurakuntalaiset jo tottuneet ajatukseen ja suostuivat kustantamaan koulun.
Ilomantsin kirkkoherra > Rakentaja

Molanderin aikana rakennettiin uusi kirkko 1794 tulipalossa tuhoutuneen tilalle. Molander oli yhteyksissä useaan kirkonrakentajaan Hämettä ja Pohjanmaata myöten ja uusi punamullalla maalattu rakennus vihittiin käyttöön juhannuksena 1798.
Myös uusi pappila rakennettiin. Kirkkoherran itsensä suunnittelema talo käsitti kahdeksan asuinhuonetta, kaksi eteistä, keittiön ja tuvan. Pappila oli pitäjän kulttuurikeskus
Saadakseen Enon kirkkoon sopivan kellon Molander otti yhteyttä loviisalaiseen Henrik Borgströmiin. Tälle lähetetyt rahat katosivat kuitenkin Liperin ja Mikkelin välillä. Uuden varainkeruun jälkeen tilattu kello tilattiin Tukholmasta, mutta se upposi Uumajan lähellä Pohjanlahteen. Kello saatiin kuitenkin nostetuksi ja tuoduksi Enoon. Kirkonkellojen hankintaa ja tapulin rakentamista käsiteltiin pitäjänkokouksissa 1777, 1783–86 ja vielä 1797.
Ilomantsin kirkkoherra > Kirkkoherra kunnan johtajana

Vuoden 1723 papiston erioikeudet määräsivät, että papiston tuli pitää kaksi pitäjänkokousta vuodessa, tarvittaessa useamminkin. Kirkkoherran merkittävä asema kokouksen puheenjohtajana johti siihen, että kirkkoherrasta tuli pitäjän tosiasiallinen johtaja. Vuosina 1781–1790 käsiteltäviä asioita oli 88, joten kokouksia jouduttiin pitämään säädettyä määrää useammin,yhteensä 29 kertaa, seuraavalla vuosikymmenellä peräti 62 kertaa. Tuona aikana käsiteltäviä asioita olivat erilaiset korjaukset ja rakentamiset, verot ja talous,pitäjän makasiini, köyhät ja sairaat, liikenne ja maanviljelys. Pöytäkirjat kirjoitettiin yleensä ruotsiksi, mutta 1782 suomeksi: silloin erotettiin lukkari Johan Hordianus tämän suurten syntien vuoksi.
Ilomantsin kirkkoherra > Suhteet ortodokseihin

Ilomantsissa luterilaisilla ja ortodokseilla oli yhteinen pitäjänkokous, köyhäinhoito ja viljamakasiini. Kirkkoherra Norrgrén oli hyökännyt ortodokseja vastaan ja ehdottanut pakkokäännytystä, mutta Molander suhtautui heihin suvaitsevaisesti eikä edes laittanut perintään kaikkia maksuja eikä verotusta koko laajuudessa. Kirkkoherra vieraili ortodoksien kirkossa ja myös järjesti ortodoksipappi Semenoffin lapsihalvaukseen sairastuneelle pojalle hoidon Pietarissa.
Kustaa III:n sodan aikana rajantakaiset ortodoksit vetosivat Molanderiin kirjeellä: ”Hyvät ystävät ja naapurit. Me tervehdimme Teitä rakkahasti. Me olemme kuulleet, että Te tartutte aseisiin hyökätäksenne meidän päällemme; mitä pahaa me olemme Teille tehneet? Ei ole meidän syymme, että sotaliekki on levinnyt meidän rajoillemme; me emme tahdo siitä Teitäkään syyttää. Me tiedämme hyvin, että Teidän levoton ja uskoton isäntänne siihen kaikkeen on syypää”.
Ilomantsin kirkkoherra > Kirkkokurista

Molanderilla oli paimentamista kyllin omassa laumassaan. Vuonna 1795 Ilomantsissa valitettiin, että monet poistuivat kirkosta kesken jumalanpalveluksen, menivät lähitaloihin, ostivat viinaa ja joivat kirkonmenojen aikaan itsensä humalaan. Rovasti Molander kirjoitti:”…useita kertoja on tapahtunut, että osa pitäjän miehistä on tullut väkijuomilla lastattuina pitäjänkokoukseen ja ovat silloin pitäneet kunnianaan järjettömällä tavalla vastustaa kaikkea, myös hyödyllisiä asioita.”
Ilomantsin kirkkoherra > Maatalouden edistäjä

Molander oli hyödyn aikakauden mies ja niin hän kiinnitti huomiota maatalouteen. Ruotsalaiselle tutkijalle Stephan Bennetille Molander vakuutti, että Pohjois-Karjala oli viljantuottajana kukoistava maakunta ja että ”Ilomantsi oli viljarikas ja voi vuosittain myydä melkoisen määrän”. Pappilan mailla tehtiin koeviljelyitä, mikä ennakoi 1773 kaskenpolton kieltoa maakunnassa.
Ilomantsin kirkkoherra > Molanderin seuraaja

Molander tarvitsi sairaalloisuutensa vuoksi apupappeja, ja muutaman teologin kieltäydyttyä tehtävästä virkaan määrättiin Tohmajärven varakirkkoherra Gabriel Tuderus. Molanderin tytär nai tulokkaan, mutta kun hänet 1798 oli valittu Leppävirran kirkkoherraksi, ei hänestä tullut toivottua Molanderin seuraajaa Ilomantsissa. Seuraajaksi valittiin Molanderin kuoltua hänen poikansa Johan.
Perhesuhteet

Klas Johan Molanderin puoliso Maria Vadsten (1730–1810) oli Ali-Satakunnan kihlakunnan kruununnimismies, lääninkamreeri Johan Vadstenin ja Anna Magdalena Wargentinin tytär. Anna Magdalena Wargentinin isä oli vuokraaja Joachim Wilhelminpoika Wargentin. Lapsia pariskunnalla oli kaksitoista, joista aikuisikään elivät:
Anna Kristina (1749–1787), puoliso Uukuniemen kirkkoherra Johan Schroeder (k.1786)
Aron (1753–1821), Mikkelin kirkkoherra, lääninrovasti, FM, TT
Maria (1758–1794), puoliso Leppävirran kirkkoherra, rovasti Gabriel Tuderus (k. 1805) Puolisot olivat serkuksia äitiensä kautta, jotka olivat lääninkamreeri Johan Vadstenin tyttäriä.
Gabriel (1760–1828), majuri
Johan (1762–1837), Porvoon piispa, FM, TT
Adolf (1765–1824), majuri
Magdalena (1769–1810), puoliso sisarensa Maria Molanderin leski Gabriel Tuderus (k. 1805)
Abraham Joakim (1771–1847), Mikkelin läänin maaherra, majuri, aateloitu 1833 nimellä Nordenheim
Kirjallisuutta

Bergholm, A.: Sukukirja.  (näköispainos 1984)  Helsinki. Määritä julkaisija!
Björn, I.: Suur-Ilomantsin Historia.  (Enon, Ilomantsin ja Tuupovaaran historia vuoteen 1860)  Pieksämäki:  Enon, Ilomantsin ja Tuupovaaran paikallishistoriatoimikunta, 1991.  ISBN 952-90-2104-6
Pelkonen, E.: Runon maisemia.  (Kulttuurikuvia Ilomantsista I)  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Otava, 1967.
Mongolin kirjaimisto

”Wikipedia – vapaa tietosanakirja” klassisella mongolin kirjoituksella.
Mongolin kirjaimisto on mongolin kieltä varten uiguurilaisen kirjaimiston pohjalta kehitetty kirjoitusjärjestelmä. Sen vanhimmat muistomerkit ovat peräisin 1200-luvulta.
Mongolin kirjaimisto koostuu 20 kirjaimesta sekä 8 lisämerkistä, jotka välittävät vieraiden kielten äänteitä. Ne kaikki perustuvat 14 uiguurilaisen kirjaimiston merkkiin. Kirjaimilla on kaksi tai kolme varianttia riippuen niiden asemasta sanan alussa, keskellä tai lopussa. Kirjoituksen suunta on ylhäältä alas ja rivit luetaan vasemmalta oikealle.
Eräitä merkkejä käytetään useiden eri äänteiden merkintään, minkä ansiosta kirjaimistoa on voitu soveltaa useisiin mongolikieliin. 1200-luvun lopulla luotiin tiibetiläiseen kirjaimistoon perustuva nelikulmainen variantti ja 1600-luvulla Zaja-Panditan kehittämä ”selkeä kirjoitus” eli todo bitšig, jota käytettiin varsinkin oiraatin ja kalmukin kielissä. Burjatiassa klassista mongolin kirjoitusjärjestelmää sovellettiin vuoteen 1931 ja Mongolian alueella vuoteen 1945 saakka. Kiinan Sisä-Mongoliassa asuvat mongolit käyttävät kirjaimistoa vielä nykyäänkin.
1990-luvulta lähtien Mongoliassa on pyritty palaamaan mongolilaiseen kirjaimistoon, mutta käytännön syistä kyrillinen aakkosto on edelleen vallitseva. Omaperäistä kirjoitusjärjestelmää on popularisoitu myös Burjatiassa ja Kalmukiassa. Vuonna 2020 Mongolian opetusministeriö ilmoitti, että mongolin kirjaimisto otetaan virallisesti käyttöön vuoteen 2025 mennessä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lingua Mongolia: the Mongolian (Uighur) script (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Luigi Kapaj: Mongol Scripts (englanniksi)
Omniglot: Mongolian alphabet (englanniksi)
Loganiini

| Loganiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Metyyli-(1S,4aS,6S,7R,7aS)-6-hydroksi-7-metyyli-1-[(2S,3R,4S,5S,6R)-3,4,5-trihydroksi-6-(hydroksimetyyli)oksan-2-yyli]oksi-1,4a,5,6,7,7a-heksahydrosyklopenta[c]pyraani-4-karboksylaatti
CAS-numero:  18524-94-2
PubChem CID:  87691
SMILES:  CC1C(CC2C1C(OC=C2C(=O)OC)​OC3C(C(C(C(O3)CO)O)O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C17H26O10
Moolimassa:  390,378 g/mol
Sulamispiste:  222-223 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Loganiini (C17H26O10) on terpeeni ja glykosidi, joka kuuluu niin sanottujen iridoidien aineryhmään. Yhdistettä esiintyy useissa kasveissa ja se on tärkeä osa monien iridoidien ja alkaloidien biosynteesissä.
Ominaisuudet, biosynteesi ja biologinen rooli

Huoneenlämpötilassa loganiini on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen, mutta liukoisuus orgaanisiin liuottimiin on vähäistä. Aine on optisesti aktiivista ja sen kiertokyky vesiliuoksessa on -82,1. Ensimmäisen kerran loganiinia eristettiin vuonna 1884 strykniinipuun (Strychnos nux-vomica) hedelmästä. Tämän jälkeen sitä on todettu esiintyvän useissa muissakin indolialkaloideja tuottavissa kasveissa. Loganiinin biosynteesi lähtee mevalonaattireitin tuotteesta geraniolista, josta muodostuu ensin 8-hydroksigeraniolia ja viiden entsyymin katalysoiman reaktion jälkeen loganiinihappoa. Loganiinihappo esteröidään loganiiniksi loganiinihappo-O-metyylitransferaasientsyymin katalysoimana. Loganiinista muodostuu edelleen muita iridoidiglykosideja tai indolialkaloideja. Indolialkaloidien muodostumisessa loganiini hapettuu ja toisiintuu sekologaniiniksi. Tätä reaktiota katalysoiva entsyymi on nimeltään sekologaniinisyntaasi.
Aiheesta muualla

Food Component Database (FooDB): Loganin (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Loganin (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Loganin (englanniksi)
Momi (1944)

| Momi / 樅 |
| --- | --- |
 Momi

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yokosukan laivastoarsenaali
Kölinlasku:  1. helmikuuta 1944
Laskettu vesille:  16. kesäkuuta 1944
Palveluskäyttöön:  3. syyskuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  10. maaliskuuta 1945
Loppuvaihe:  upotettu 5. tammikuuta 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 260 t (normaali) 1 530 t (kuormattu)
Pituus:  92,5 m (vesiraja) 100,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,35 m
Syväys:  3,30 m
Koneteho:  19 000 shp
Nopeus:  27,8 solmua
Miehistöä:  211
Aseistus
Aseistus:  3 × 127 mm/40 type 89 24 × 25 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 610 mm torpedoputkea 36 × type 2 syvyyspommia
Momi (jap. 樅) oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1944 valmistunut Matsu-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Yokosukan laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1. helmikuuta 1944. Alus laskettiin vesille 16. kesäkuuta ja otettiin palvelukseen kolme kuukautta myöhemmin 3. syyskuuta.
Palvelus

Alus upposi Yhdysvaltain laivaston lentokoneiden hyökkäyksessä 5. tammikuuta 1945 Manilanlahden suulta 20 merimailia lounaaseen ja poistettiin alusluettelosta 10. maaliskuuta 1945.
Lloydminsterin lentoasema

Lloydminsterin lentoasema (IATA: YLL, ICAO: CYLL, engl. Lloydminster Airport) on Lloydminsterin lähellä, Albertan provinssissa sijaitseva lentoasema. Lentoasema sijaitsee noin 5 kilometriä luoteeseen Lloydminsteristä.
Vuonna 2009 Lloydminsterin lentoasemalle suoritettiin 13 278 laskeutumista ja nousua.
Lentoyhtiöt ja kohteet

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Central Mountain Air: Calgary
Historia

kaupungin ensimmäinen lentokenttä sijaitsi Saskatchewanin puolella, 62. streetin itäpäässä. Se valmistui vuonna 1950 ja kiitotie oli sorapintainen 1067 metriä pitkä sekä 23 metriä leveä. Lentoasemalle lensi Canadian Pacific Airlines. Uusi lentoasema rakennettiin vuonna 1981 sen nykyiselle paikalle.
Aiheesta muualla

Arrival & Departures (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Lloydminster Airport www.airports-worldwide.com (englanniksi)
Momo (1944)

| Momo / 桃 |
| --- | --- |
 Momo

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Maizurun laivastoarsenaali
Kölinlasku:  5. marraskuuta 1943
Laskettu vesille:  25. maaliskuuta 1944
Palveluskäyttöön:  10. kesäkuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  10. helmikuuta 1945
Loppuvaihe:  upotettu 15. joulukuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 260 t (normaali) 1 530 t (kuormattu)
Pituus:  92,5 m (vesiraja) 100,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,35 m
Syväys:  3,30 m
Koneteho:  19 000 shp
Nopeus:  27,8 solmua
Miehistöä:  211
Aseistus
Aseistus:  3 × 127 mm/40 type 89 24 × 25 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 610 mm torpedoputkea 36 × type 2 syvyyspommia
Momo (jap. 桃) oli Keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1944 valmistunut Matsu-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 5. marraskuuta 1943. Alus laskettiin vesille 25. maaliskuuta 1944 ja otettiin palvelukseen kolme kuukautta myöhemmin 10. kesäkuuta.
Palvelus

Alus upposi 15. joulukuuta 1944 torpedoituna Manilan kaakkoispuolella ja poistettiin alusluettelosta 10. helmikuuta 1945.
Moní (Astypálaia)

| --- | --- |
Sijainti:  36°32′36″N, 26°26′41″E, Astypálaia Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,011 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Moní (kreik. Μονή) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Astypálaian saaren kaakkoispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,011 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Moní kuuluu Astypálaian kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Moní on osa Astypálaian kaakkoispuolella Koutsomýtin ja Kounoúpoin saarten välissä olevaa neljän pienen saaren joukkoa. Sen muut saaret ovat Chondronísi, Ftenó ja Tigáni.
Monastiráki

| Monastiráki Μοναστηράκι |
| --- | --- |
 Monastiráki-aukio. Vasemmalla Tzistarákiksen moskeija, oikealla Monastirákin metroasema.
 Kaupungin kartta, jossa Monastiráki korostettuna.
Kaupunki:  Ateena, Attika, Kreikka
Suuralue:  1.
Koordinaatit:  37°58′35″N, 23°43′33″E
Postinumero(t):  10550
Lähialueet:  Pláka, Psyrí, Thiseío
Monastiráki (kreik. Μοναστηράκι, ”Pieni luostari”) on kaupunginosa Ateenassa Kreikassa. Se on osa Ateenan vanhaa keskustaa ja kuuluu kaupungin 1. suuralueeseen.
Monastirákin kirpputori.
Kaupunginosan keskus on Monastiráki-aukio (Πλατεία Μοναστηρακίου, Plateía Monastirakíou). Se on saanut nimensä alueella aiemmin sijainneesta Pantánassan luostarista, josta on nykyisin jäljellä vain Pantánassan kirkko (myös Koimíseos tis Theotókou -kirkko). Aukiolla sijaitsee Monastirákin metroasema. Metroaseman vieressä on suuri entinen moskeija, Tzistarákiksen moskeija. Se on rakennettu vuonna 1759 ja toimii nykyään kansantaiteen museona.
Monastiráki tunnetaan muun muassa suuresta kirpputori- ja basaarialueestaan. Se sijaitsee Monastiráki-aukion länsipuolella ja sen keskus on Plateía Avissinías -aukio. Monastirákin kaakkoispuolella sijaitsee Plákan kaupunginosa, pohjoispuolella Psyrí ja länsipuolella Thiseío.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Monastiráki Wikimedia Commonsissa
Ateenan kaupunginosat ja alueet
Aérides
Ágios Artémios
Ágios Elefthérios
Ágios Loúkas
Ágios Nikólaos
Ágios Panteleímonas
Akadimía
Akadimía Plátonos
Akrópoli
Ampelókipoi
Anafiótika
Anáktora
Asteroskopeío
Attikí
Chílton
Elaiónas
Ellinoróson
Erythrós Stavrós
Evangelismós
Exárcheia
Filopáppou
Girokomeío
Gkázi
Gkráva
Gkýzi
Goudí
Goúva
Ilísia
Kallimármaro
Kansallispuutarha
Kerameikós
Klafthmónos
Kolokynthoú
Kolonáki
Kolonós
Koukáki
Kountouriótika
Kynosárgous
Kypriádou
Kypséli
Lampriní
Lófos Skouzé
Lykavittós
Makrygiánni
Metaxourgeío
Mets
Monastiráki
Néa Filothéi
Neápoli
Néos Kósmos
Omónoia
Pagkráti
Patísia
Pedíon Áreos
Pefkákia
Petrálona
Pláka
Plateía Amerikís
Plateía Koliátsou
Plateía Koumoundoúrou
Plateía Mavíli
Plateía Viktorías
Polýgono
Profítis Daniíl
Profítis Ilías
Promponás
Psyrí
Rizoúpoli
Rouf
Sepólia
Stathmós Larísis
Sýntagma
Thiseío
Thymarákia
Treis Géfyres
Váthi
Votanikós
Záppeio
Money for Nothing (albumi)

| Money for Nothing Dire Straits |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: lokakuu 1988
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 62.09
 Levy-yhtiö: Vertigo Records
Listasijoitukset
  1. (12 viikkoa, 6. marraskuuta 1988)   1. (3 viikkoa, 29. lokakuuta 1988)   1. (2 viikkoa, 30. lokakuuta 1988)   1. (2 viikkoa, lokakuu 1988)   2. (30. lokakuuta 1988)   3. (6. marraskuuta 1988)   3. (1. joulukuuta 1988)   3. (viikko 43/1988)   8. (2. marraskuuta 1988)   62. (1988)   75. (6. helmikuuta 1993)
Dire Straitsin muut julkaisut
| Brothers in Arms 1985 | Money for Nothing 1988 | On Every Street 1991 |
Money for Nothing on brittiläisen rock-yhtye Dire Straitsin kokoelmalevy, joka julkaistiin lokakuussa 1988. Albumi sisältää suosituimmat kappaleet yhtyeen viideltä ensimmäiseltä albumilta. Kansikuva on kuvankaappaus ”Money for Nothing” -kappaleen musiikkivideosta.
Kappaleet

Kaikki kappaleet ovat Mark Knopflerin käsialaa, ellei toisin mainita.
Sultans of Swing – 5.46
Down to the Waterline – 4.01
Portobello Belle--Live – 4.33
Twisting by the Pool – 3.30 (Remix)
Tunnel of Love – 8.10 (säv. Knopfler/intro; Rodgers/Hammerstein)
Romeo and Juliet – 5.56
Where Do You Think You're Going? – 3.30
Walk of Life – 4.08
Private Investigations – 5.51
Telegraph Road--Live – 11.58 (Remix)
Money for Nothing – 4.06 (säv. Mark Knopfler/ Sting)
Brothers in Arms – 4.49