stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alli Lahtinen

| Alli Kyllikki Lahtinen |
| --- | --- |

Suomen sosiaali- ja terveysministeri
 Auran II hallitus 29.10.1971 – 23.2.1972 Liinamaan hallitus 13.6. – 30.11.1975  
Edeltäjä:  Pekka Kuusi Seija Karkinen
Seuraaja:  Osmo Kaipainen Irma Toivanen
Suomen toinen sosiaali- ja terveysministeri
 Auran I hallitus 14.5. – 15.7.1970  
Edeltäjä:  –
Seuraaja:  Katri-Helena Eskelinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. huhtikuuta 1926 Korpilahti
Kuollut: 22. toukokuuta 1976 (50 vuotta) Helsinki
Ammatti:  pääjohtaja
Alli Kyllikki Lahtinen (o.s. Ilomäki; 11. huhtikuuta 1926 Korpilahti – 22. toukokuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko. Hän toimi vuosina 1968–1976 Sosiaalihallituksen pääjohtajana ja kolmesti sosiaali- ja terveysministerinä. Lahtinen oli Suomen ensimmäinen nainen, joka nimitettiin suuren keskusviraston johtoon.
Elämä

Lahtisen vanhemmat olivat korpilahtelainen osuuskaupan myymälänhoitaja Muisto Ilomäki ja siivooja sekä keittäjä Lyydia Johanna Salonen. Perhe muutti vuonna 1929 Hyvinkäälle, jossa isä kuului kauppalanvaltuustoon sosiaalidemokraattien edustajana. Alli Lahtinen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1944 ja liittyi samana vuonna SDP:hen. Ylioppilasvuonnaan hän muutti Kotkaan, jossa työskenteli kaksi vuotta Eteenpäin-lehden toimittajana ja sen jälkeen Kotkan kaupungin lastensuojelulautakunnan virkailijana 1946–1949 sekä työväenopiston suomen kielen ja laskennon opettajana 1947–1950. Vuodesta 1947 hän oli naimisissa palomies Kaarlo Lahtisen kanssa. Alli Lahtinen jatkoi Kotkasta käsin opiskelua Helsingin Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa pääaineenaan sosiaalipolitiikka. Hän valmistui yhteiskuntatieteiden kandidaatiksi 1956 tehtyään lopputyönsä Kotkan satamatyöläisten työnsaanti- ja ansiomahdollisuuksista.
Lahtinen työskenteli invalidien työhönsijoitustoimiston hoitajana 1958–1959 ja Kotkan sosiaalilautakunnan lastensuojelujohtajana 1959–1968. Hän oli Kotkan kaupunginvaltuuston jäsen 1954–1968 ja hänellä oli myös runsaasti muita paikallisia luottamustoimia. Samanaikaisesti Lahtinen rakensi uraa SDP:n naisjärjestöissä ja kohosi pian puolueen eturivin naispoliitikkoihin, muttei ollut koskaan ehdolla eduskuntaan. Puolueen hajaannuksessa 1950–1960-luvuilla Lahtinen kuului niin sanottuihin leskisläisiin.
Lasten, vanhusten ja työläisnaisten etujen puolustajana profiloitunut Lahtinen nimitettiin vuonna 1968 vastaperustetun Sosiaalihallituksen pääjohtajaksi, mikä teki hänestä ensimmäisen naisen suuren keskusviraston johdossa Suomessa. Hän toimi tehtävässä kuolemaansa asti. Pääjohtajakautenaan Lahtinen oli kolmesti ammattiministerinä virkamieshallituksissa: toisena sosiaali- ja terveysministerinä Auran I hallituksessa 1970 sekä sosiaali- ja terveysministerinä Auran II hallituksessa 1971–1972 ja Liinamaan hallituksessa 1975.
Lahtisen suhdetta pääministeri ja ylipormestari Teuvo Auraan on luonnehdittu hyvin läheiseksi. Lahtisen avioliitto kariutui 1970-luvun alussa, ja oli julkinen salaisuus, että hän seurusteli Auran kanssa. He suunnittelivat avioliittoa, kun Lahtisen avioero olisi lopullisesti selvä, mutta Lahtinen kuoli aivoverenkiertohäiriöön vain 50-vuotiaana hieman ennen avioeronsa virallistumista.
Annikki Uimonen

Annikki Uimonen.
Annikki Wilhelmiina Uimonen (22. toukokuuta 1891 Kuopio – 10. kesäkuuta 1937 Kuopio) oli suomalainen oopperalaulaja.
Annikki Uimosen vanhemmat olivat kauppias Pekka Uimonen ja kätilö Wilhelmina (Mimmi) Heiskanen. Hän kävi Kuopion ruotsalaista yhteiskoulua ja herätti jo tässä vaiheessa huomiota lauluäänellään. Uimonen harrasti myös tanssia ja näyttelemistä.
Uimonen aloitti lauluopintonsa Helsingin Musiikkiopistossa 1908 Abraham Ojanperän johdolla. Hän kiersi ympäri Suomea Otto Kotilaisen sävellyskonserttien solistina. Vuonna 1911 Uimonen piti oman konsertin Helsingin yliopiston juhlasalissa.
Uimonen opiskeli Wienissä 1909–1912 laulupedagogi, professori Filip Forstenin johdolla, Berliinissä Husslerin ja Italiassa Eugenio Giraldonin johdolla. Hän sai kiinnityksen Tšernivtsin oopperaan vuosiksi 1911–1913. Hän vieraili muun muassa Prahassa, Weimarissa, Hampurissa ja Wienin keisarillisessa oopperassa. Suomen Oopperassa hän vieraili 1914–1917 ja 1924.
Suomessa hän esiintyi muun muassa Carmenin nimiroolissa, jossa hän saavutti erityistä menestystä. Lisäksi hän esiintyi ympäri Suomea muun muassa Toivo Kuulan ja Oskar Merikannon sooloesiintyjänä. Myös Tukholman ja Kööpenhaminan oopperat kutsuivat hänet vierailevaksi tähdekseen. Hänen menestyksensä jatkui oopperoissa Simson ja Delila, Lepakko ja Martha.
Hän oli rehevä olemukseltaan ja temperamentiltaan, ja hänen alttonsa oli verevä. Ennen sairastumistaan hän toimi Helsingin konservatorion laulunopettajana ja musiikkitoimittajana.
Uimonen asui Itävallan Czernowitzissa unkarilaisen kapellimestarin Sándor Jemnitzin kanssa, minkä seurauksena hän synnytti 1913 pojan, Erwin Aleksander Uimosen.[lähde? ] Hänen puolisonsa oli vuodesta 1921 vuoteen 1930 näyttelijä Paavo Jännes.
Annikki Uimonen kuoli Kuopiossa 46-vuotiaana vaikeaan sydäntautiin.
Antrean kansallispuku

Naisia Antrean kansallispuvussa
Antrean kansallispuku on suomalainen kansallispuku.
Puku perustuu Magnus von Wrightin vuonna 1861 tekemään maalaukseen antrealaisista naisista. Tyyni Vahterin kokoama versio on vuodelta 1955.
Pukuun kuuluu tummansininen liivi ja hame. Paita, esiliina ja sukat ovat valkoiset. Esiliina on vaakaraidallinen, ja siitä on kaksi eri versiota. Päähine on punainen.
Armi Kuusela käytti Antrean pukua Miss Maailma -kisoissa, mikä lienee vaikuttanut puvun suosioon.
Arja Rosenholm

Arja Rosenholm (s. 1. syyskuuta 1954 Pori) on Venäjän kielen ja kulttuurin professori Tampereen yliopistossa.
Rosenholm opiskeli Freie Universität Berlinissä slaavilaista ja germaanista filologiaa sekä naistutkimusta vuosina 1974–1984. Hänen Nadežda Hvoštšinskajaa käsittelevä lisensiaatintutkielmansa valmistui Jyväskylän yliopistoon vuonna 1991. Vuonna 1999 valmistuneessa väitöskirjassaan Rosenholm käsitteli Venäjän naiskysymystä 1860-luvulla.
Anne Judson-Yager

Anne Judson-Yager (s. 7. tammikuuta 1980) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Judson-Yager tunnetaan parhaiten rooleistaan elokuvissa Anna palaa 2 ja Believe In Me sekä lukuisista televisiorooleista. Hän on esiintynyt esimerkiksi NCIS Rikostutkijat -sarjan 37. jaksossa.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva/sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1999 | Undressed | Pam |
| 2002 | Minority Report |  |
| 2002 | Boomtown | Rebecca Schneider |
| 2003 | Oikeuden puolesta | Tracy Baxter |
| 2003 | Threat Matrix |  |
| 2004 | Anna palaa 2 | Whittier |
| 2005 | NCIS Rikostutkijat | Emmy Pole |
| 2006 | Believe In Me | Ginger Selman |
| 2007 | Steep | Myyjä |
| 2008 | No Game | Missy |
| 2010 | Nobody Smiling | Sihteeri |
Aiheesta muualla

Anne Judson-Yager Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Argentiinan Grand Prix 1995

|  Argentiinan Grand Prix 1995  |
| --- | --- |
 3. osakilpailu 17 osakilpailusta kaudella 1995. 

Päivämäärä:  9. huhtikuuta 1995
Sijainti:  Autódromo Oscar Alfredo Gálvez, Buenos Aires, Argentiina
Ratatyyppi:  moottorirata
Radan pituus:  4,259 km
Kilpailun pituus:  72 kierrosta, 306,648 km
Paalupaikka
Kuljettaja:   David Coulthard   (Williams-Renault)
Paaluaika:  1.53,241
Palkintokoroke
Voittaja:   Damon Hill   (Williams-Renault)
Toinen:   Jean Alesi   (Ferrari)
Kolmas:   Michael Schumacher   (Benetton-Renault)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Michael Schumacher   (Benetton-Renault)
Kierrosaika:  1.30,522 (kierroksella 55)
Argentiinan Grand Prix 1995 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 9. huhtikuuta 1995 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla Buenos Airesissa. Kilpailu oli kauden toinen, ja ensimmäinen Argentiinan Grand Prix F1-sarjassa sitten kauden 1981. Ratavarikot uudistettiin kautta 1995 varten, mutta rata oli nopeudestaan huolimatta ahdas ja mutkitteleva.
Kilpailun voitti Damon Hill, jolle voitto oli kauden ensimmäinen. Nopeimman kierroksen ajoi Michael Schumacher aikaan 1,30.522.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 5 |  Damon Hill | Williams-Renault | 72 | 1:53.14,532 | 2 | 10 |
| 2 | 27 |  Jean Alesi | Ferrari | 72 | +6,407 | 6 | 6 |
| 3 | 1 |  Michael Schumacher | Benetton-Renault | 72 | +33,376 | 3 | 4 |
| 4 | 2 |  Johnny Herbert | Benetton-Renault | 71 | +1 krs. | 11 | 3 |
| 5 | 30 |  Heinz-Harald Frentzen | Sauber-Ford | 70 | +2 krs. | 9 | 2 |
| 6 | 28 |  Gerhard Berger | Ferrari | 70 | +2 krs. | 8 | 1 |
| 7 | 26 |  Olivier Panis | Ligier-Mugen-Honda | 70 | +2 krs. | 18 |   |
| 8 | 3 |  Ukyo Katayama | Tyrrell-Yamaha | 69 | +3 krs. | 15 |   |
| 9 | 11 |  Domenico Schiattarella | Simtek-Ford | 68 | +4 krs. | 20 |   |
| NC | 21 |  Pedro Diniz | Forti-Ford | 63 | Ei sijoitusta | 25 |   |
| NC | 22 |  Roberto Moreno | Forti-Ford | 63 | Ei sijoitusta | 24 |   |
| Kesk. | 4 |  Mika Salo | Tyrrell-Yamaha | 48 | Kolari | 7 |   |
| Kesk. | 25 |  Aguri Suzuki | Ligier-Mugen-Honda | 47 | Kolari | 19 |   |
| Kesk. | 23 |  Pierluigi Martini | Minardi-Ford | 44 | Ulosajo | 16 |   |
| Kesk. | 9 |  Gianni Morbidelli | Footwork-Hart | 43 | Sähköt | 12 |   |
| Kesk. | 10 |  Taki Inoue | Footwork-Hart | 40 | Ulosajo | 26 |   |
| Kesk. | 14 |  Rubens Barrichello | Jordan-Peugeot | 33 | Öljynpaine | 10 |   |
| Kesk. | 12 |  Jos Verstappen | Simtek-Ford | 23 | Vaihdelaatikko | 14 |   |
| Kesk. | 6 |  David Coulthard | Williams-Renault | 16 | Sähköt | 1 |   |
| Kesk. | 7 |  Mark Blundell | McLaren-Mercedes | 9 | Öljyvuoto | 17 |   |
| Kesk. | 15 |  Eddie Irvine | Jordan-Peugeot | 6 | Moottori | 4 |   |
| Kesk. | 17 |  Andrea Montermini | Pacific-Ilmor | 1 | Kolari | 22 |   |
| Kesk. | 8 |  Mika Häkkinen | McLaren-Mercedes | 0 | Kolari | 5 |   |
| Kesk. | 29 |  Karl Wendlinger | Sauber-Ford | 0 | Kolari | 21 |   |
| Kesk. | 16 |  Bertrand Gachot | Pacific-Ilmor | 0 | Kolari | 23 |   |
| DNS | 24 |  Luca Badoer | Minardi-Ford | 0 | Ei startannut | 13 |   |
Muuta

Damon Hillin 10.voitto
Amanda Liljendal

Amanda Liljendal Kalevan kisoissa 2020.
Amanda Isabella Liljendal  (s. 31. maaliskuuta 1998 Porvoo) on suomalainen moniottelija. Hän edustaa Borgå Akillesta ja häntä valmentavat Mika Vakkuri ja Stefan Tallqvist.
Kalevan kisoissa Liljendal on saavuttanut seitsenottelussa hopeaa vuonna 2021 ennätyspisteillään 5661 ja pronssia vuonna 2020 silloisella ennätyksellään 5467. Sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa Liljendal sai viisiottelussa hopeaa vuonna 2021.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 m aidat: 14,15 (Vaasa 28.6.2021)
Korkeus: 173 (Tampere 28.8.2021)
Kuula: 13,19 (Uppsala 8.6.2019)
200 m: 25,16 (Hämeenlinna 29.8.2020)
Pituus: 615 (hallitulos, Uppsala 17.1.2021)
Keihäs: 48,52 (Tampere 30.5.2021)
800 m: 2.24,30 (Tampere 29.8.2021)
Seitsenottelu: 5661 (Tampere 28.–29.8.2021)
Lähde:
Anjala

Anjala tarkoittaa seuraavia:
Paikkoja

Anjala, entinen Suomen kunta, nykyisin osa Kouvolaa
Anjala, Kouvolan kaupungin Anjalankosken suuralueen pienalue ja asuinalue, entinen Anjalan kunnan kirkonkylä
Anjala, Salon kaupunginosa
Anjala, kylä Salossa
Anjala, kylä Perniössä
Henkilöitä

Ari Anjala (s. 1958), suomalainen suunnistaja
Outi Borgenström-Anjala (s. 1956), suomalainen suunnistaja
Topi Anjala (s. 1984), suomalainen suunnistaja, Ari Anjalan ja Outi Borgenström-Anjalan poika
Annilan kartano

Annilan kartano on Mikkelin Annilassa sijaitseva kartano, joka perustettiin ratsutilaksi vuonna 1765.
Tilan mailla harjoittiin viljelystä jo 1540-luvulla. Kartanoa edelsi Annilan talo, joka sai nimensä Annisista, jotka asuivat alueella jo 1540-luvulla ja joiden hallussa talo oli vielä 1700-luvun alussa. Isonvihan jälkeen omistajasuku vaihtui useita kertoja.
1800-luvulla kartano oli kirjailija K. A. Tavaststjernan lapsuudenkoti. Talvisodan aikana Annilassa sijaitsivat Kotijoukkojen esikunta ja päämajan koulutusosasto ja jatkosodan aikana tiedustelujaoston ulkomaanosasto. Kesällä 1941 Mannerheim asui lähellä kartanoa Annilanselän rannassa tohtori Alfthanin huvilassa.
Annilan päärakennuksen runko on 1700-luvulta ja klassistinen ulkoasu 1930-luvulta. Kartano on Museoviraston suojelukohde. Tuukkasen suku on omistanut kartanon vuodesta 1903. Kartanoalue toimii nykyisin golfkeskuksena, ja tilan päärakennuksessa on tilausravintola.
Aiheesta muualla

Porrassalmen historiallinen maisema (rky.fi)
Annila

| Annila |
| --- | --- |
Kaupunki:  Mikkeli
Koordinaatit:  61.6589°N, 27.2835°E
Kaupunginosa nro:  29
Postinumero(t):  50500, 50520, 50700
Lähialueet:  Laajalampi, Pursiala, Tuukkala,  selvennä
Annila on Mikkelin 29. kaupunginosa. Se sijaitsee linnuntietä noin kolme kilometriä Mikkelin keskustasta etelään.
Kaupunginosassa sijaitsevat muun muassa Annilan kartano, Moision sairaala ja Moision koulu. Osa kaupunginosasta kuuluu valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön alueeseen (Porrassalmen historiallinen maisema).
Aiheesta muualla

Porrassalmen historiallinen maisema (rky.fi)
Mikkelin kaupunginosat
Savilahti
Maunuksela
Kalevankangas
Kaukola
Nuijamies
Kirjala
Emola
Rokkala
Lähemäki
Tuppurala
Urpola
Kattilansilta
Pitkäjärvi
Lehmuskylä
Pursiala
Kenkäveronniemi
Tupala
Riutta
Peitsari
Tusku
Siekkilä
Karkialampi
Oravinmäki
Tuukkala
Launiala
Laajalampi
Visulahti
Annila
Karila
Rantakylä
Vehkasilta
Tikkala
Otava
Anttola
Haukivuori
Ristiina
Suomenniemi
Metsä-Sairila
Anna-Elina Lyytikäinen

Anna-Elina Lyytikäinen (s. 29. maaliskuuta 1971 Kuopio) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja käsikirjoittaja. Vuonna 2022 hänet valittiin Hämeenlinnan Teatterin johtoon. Hän toimi Tampereen Teatterin pääohjaajana 2016–2021.
Lyytikäinen pyrki Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön koulutusohjelmaan, vaikka ilmaisupainotteiset lukio-opinnot olivat kesken. Hän pääsi opiskelijaksi 1989 ja valmistui näyttelijäksi 1993. Kokopäiväisten näyttelijänopintojen rinnalla hän tentti puuttuvat lukion aineet. Lyytikäisellä oli näyttelijäkiinnitys Lahden kaupunginteatterissa 1993–1994 ja Helsingin Kaupunginteatterissa 1994–1997. Hän pääsi Teatterikorkeakoulun ohjaajantyön koulutusohjelmaan vuonna 1997. Ohjaajaksi Lyytikäinen valmistui 2000 ja hänestä tuli yksi ensimmäisistä taiteen tuplamaistereista Suomessa. Sen jälkeen hän työskenteli freelanceohjaajana ja -näyttelijänä vuodet 2000–2015.
Teatteriurallaan Lyytikäisen työt ovat ulottuneet musikaaleista ihmissuhdedraamoihin. Erityisesti hän pitää töistä, joissa voi tutkia ja perehtyä perusteellisesti taustoihin. Lyytikäinen on asunut Tampereella vuodesta 2005. Hän on opiskellut myös esittävien taiteiden johtamista.
Ohjaamisen ja näyttelemisen ohessa Lyytikäinen on kirjoittanut neljä näytelmää:
Armon varassa, 2007
Hämähäkkimiehen kosto, 2011
Sylityksin, 2015
1918 – Teatteri taistelussa, 2018
Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Ruusun aika ja Pappia kyydissä.
Aiheesta muualla

Anna-Elina Lyytikäinen Elonetissä.
Anna-Elina Lyytikäinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pekkonen, Sanna: Tampereen Teatterin uusi pääohjaaja on monitaituri, joka haaveilee paluusta näyttämölle Yle Uutiset.  3.12.2015. Arkistoitu 4.12.2015.
Andrew Kozek

| Andrew Kozek |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. marraskuuta 1988 (ikä 35) Revelstoke, BC, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  89 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–
Aik. seurat:  Chicago Wolves (AHL) Hershey Bears (AHL) Nikkō Ice Bucks (ALIH) Dornbirner EC (EBEL) EHC Linz (EBEL) Nürnberg Ice Tigers (DEL) Sport (SML) Mora IK (SHL) Klagenfurter AC (EBEL) EHC Linz (ICEHL) Ravensburg Towerstars (DEL2)
NHL-varaus:  53. varaus, 2005 Atlanta Thrashers
Andrew Jacob Kozek (s. 26. toukokuuta 1986 Revelstoke, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta Kozek osaa pelata myös keskellä. Hän on pelannut ammattilaisurallaan myös AHL:ssä, Japanissa, Saksassa, Suomessa ja Ruotsissa.
Anton Lindeberg

Frans Anton Lindeberg (17. tammikuuta 1855 Tampere – 10. syyskuuta 1930 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos ja Pietarissa vaikuttanut kirjakauppias ja suomalaisen teollisuuden edustaja.
Lindebergin vanhemmat olivat tamperelainen kauppias Johan Gustaf Lindeberg ja Anna Henrika Rosendahl. Hän kävi Tampereella ala-alkeiskoulun ja yläalkeiskoulun ja oli sitten työssä Frenckellin kirjakaupassa ja samaan aikaan J. C. Frenckell & Sonin Tampereen paperitehtaalla.
Lindeberg hankki vuonna 1882 omistukseensa Pietarista J. J. Walleniuksen 1877 perustaman kirjakaupan entisen omistajan kuoltua. Hän siirsi kirjakaupan 1887 Pietarin Suomalaisen kirkon kiinteistöön, jossa se sitten toimi Venäjän vallankumoukseen saakka. Kirjakaupassa myytiin suomen- ja ruotsinkielistä kirjallisuutta ja sen kautta tilattiin suomalaisia lehtiä Venäjälle. Lindeberg jatkoi myös Walleniuksen aloittamaa kirjojen ja lehtien kustantamista ja hän osallistui kustannus- ja kirjakauppa-alan järjestötoimintaan Suomessa. Vuonna 1896 Lindeberg myi kirjakaupan apulaiselleen John Palmgrenille.
Lindeberg toimi tämän jälkeen suomalaisten teollisuusyritysten edustajana Pietarissa. Hänen yrityksensä Kauppahuone Anton Lindeberg edusti 1890-luvulla Kymin paperitehdas Oy:tä ja vuodesta 1893 Suomen Puuhiomoyhdistystä. Kirjakaupan ja kustannustoiminnan ansiosta Lindebergillä oli hyvät suhteet paperia ostaneisiin Pietarin kirjapainoihin. Venäjän paperitehtaat myönsivät Lindebergille myös yksinoikeuden paperin myyntiin Venäjällä. Vuonna 1902 Lindeberg oli keskeisesti mukana suomalaisten ja venäläisen paperinvalmistajien yhteistyöneuvotteluissa.
Vuonna 1902 Lindebergistä tuli jyväskyläläisen Kankaan paperitehdas Oy:n edustaja Venäjällä Moskovaa ja sen lähiympäristöä lukuun ottamatta. Hän omisti myös merkittävän osuus Kankaan paperitehtaasta. Vuonna 1906 hänestä tuli Suomen Paperiyhdistyksen yksinmyyjä Pietarissa. Lindeberg oli myös suomalaisten tekstiiliteollisuuden edustajana Pietarissa. Lindeberg sai kauppaneuvoksen arvon 1904.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua suomalaiset paperinvalmsitajat G. A. Serlachius Ab, Leppäkoski Fabrikers Ab ja Kankaan paperitehdas Oy perustivat vuonna 1915 oman Bumagan nimellä tunnetun myyntiyhtiön Venäjälle, jolloin Lindeberg menetti heidän edustuksensa. Vuonna 1916 päättyi myös Lindebergin yhteistyö Suomen Puuhiomoyhdistyksen ja Suomen Paperiyhdistyksen kanssa. Venäjän vallankumousvuoden 1917 jälkeen sairauden vuoksi näkönsä menettänyt Lindeberg muutti Helsinkiin jossa hän asui loppuelämänsä ajan.
Antrean verkko

Osia Antrean verkosta.
Antrean verkko on Karjalankannakselta, Antrean Korpilahden kylästä, vuonna 1913 löytynyt kalaverkko ajalta noin 8540 eaa. Se on yksi maailman vanhimmista kalaverkoista. Juha Ylimaunun väitöskirjan mukaan verkko olisi kalaverkon sijaan hyljeverkko.  Verkko ei ole enää esillä Suomen kansallismuseossa, vaan on siirretty varastoon.
Antrean verkko on osa Antrean löydöksi kutsuttua löytöä. Sen teki syksyllä 1913 maanviljelijä Antti Virolainen eli "Ämm-Mati Antti" kotitilansa Ämmä-Mattilan suoniityllä syventäessään viemäriojaa, jolloin hänen lapioonsa osui joukko kivi- ja luuesineitä. Seuraavana kesänä Theodor Schwindt kävi paikalla ja totesi löytöpaikan tarkemman tutkimuksen arvoiseksi. Sakari Pälsi toteutti paikalla kaivauksen heinäkuun lopulla vuonna 1914. Kaivauksessa paikalta löytyi 18 verkon kohoa, 31 painokiveä ja hiukan itse verkkoa. Löydettyihin esineisiin kuului lisäksi kivi-, luu- ja sarviesineitä, tuohta ja mahdollisesti tulen teossa käytettyjä käävän paloja eli taulaa. Kaivauksen perusteella tavarat olivat joutuneet paikalle samalla kertaa yhdessä kasassa. Tavarat olivat kadotessaan ilmeisesti uponneet noin 10 metrin syvyyteen Ancylusjärven pohjasaveen. Verkko on upotessaan ollut mahdollisesti puikkariin koottuna.
Sakari Pälsin kuva Antrean löydön kaivauksista vuonna 1914. Edessä verkonkohot, keskellä verkonkivekset, takana luuesineiden löytökohta.
Itse verkko on kudottu tuhkapajun niinestä. Verkon solmimistapana on käytetty ns. ryssänsolmua, jota on käytetty vielä paljon myöhemminkin itäsuomalaisella alueella ja Virossa. Verkon silmäkoko on ollut noin 6 cm, mikä on sopinut esimerkiksi lahnan ja lohen pyyntiin. Männynkaarnakohojen pituus oli noin 30 cm ja paksuus noin 1 cm. Nyrkinkokoiset verkon painokivet eli kivekset oli kiinnitetty verkon paulaan kapeilla tuohinauhoilla. Kohojen ja kivesten lukumäärän perusteella verkon pituudeksi on arvioitu 27–30 metriä ja korkeudeksi 50–70 cm. Märkänä se on painanut kolmisenkymmentä kiloa, josta kivesten paino on ollut noin puolet.
Muut löydöt

Paikalta löytyneet kiviset työkalut ovat kookas kirveenterä, tasataltta, taltan teelmä sekä kourutaltta. Kourutaltta on valmistettu Äänisen viherliuskeesta.  Kivikirveen tyyppiä esiintyy myös Virossa ja Itä-Karjalassa. Paikalta löytyi myös pieniä kvartsinsirpaleita, hiekkakivisiä hiomakiviä sekä pieniä sileitä luonnonkiviä. Löydetty luuaines on puolestaan enimmäkseen peräisin hirvestä. Silmiinpistävin löytynyt luuesine oli 27 cm pitkä ja 3,3 cm leveä luukärki, joka oli teritetty kvartsinsirpaleilla. Paikalta löytyneitä joutsenen putkiluiden palojen on arveltu olleen peräisin kourutaltasta, yksinkertaisesta huilusta tai pilleistä joita muun muassa saamelaisten tiedetään käyttäneen. Luuesineille tunnetaan vastineita Kundan kulttuurin piiristä Baltiasta ja Luoteis-Venäjällä.
Ars Nova

Ars Nova ry on Savonlinnassa 1967 perustettu kuvataideyhdistys.
Ars Nova ry:ssa on 62 kuvataiteen ammattilaista ja aktiiviharrastajaa. Jäsenet ovat lähinnä Savonlinnasta tai lähialueilta Etelä-Savosta. Yhdistys järjestää vuosinäyttelyitä ja kursseja jäsenistölle.
Alli Häjänen

| Alli Häjänen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Alli Häjänen
Syntynyt: 9. syyskuuta 1909 Jalasjärvi
Kuollut: 18. joulukuuta 1993 (84 vuotta) Helsinki
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Ruskie neitsyt
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Alli Häjänen-Piironen (9. syyskuuta 1909 Jalasjärvi – 18. joulukuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa Lauri Kokkosen näytelmässä Ruskie neitsyt, joka kantaesitettiin Porin Teatterissa keväällä 1972. Häjäsen tärkein elokuvarooli oli Isumummu Pekka Parikan Pohjanmaassa (1988). Naapurilähiö-televisiosarjassa (1969–1976) Häjänen esitti palvelijatar Hinniä.
Häjänen kävi 6/9 luokkaa tyttökoulua sekä opiskeli kieliä ja kävi teatterialan kursseja. Hän toimi pankkivirkailijana 1929–1943 ja näytteli Kemin teatterissa 1935–1943, Turun työväen teatterissa 1943–1946, Tampereen Työväen Teatterissa 1946–1949, Vaasan teatterissa 1949–1952, Radioteatterissa 1952–1953 ja Porin teatterissa 1953–1974.
Häjänen toimi eteläpohjalaismurteen asiantuntijana elokuvan Härmästä poikia kymmenen (1950) tuotannossa.
Häjäsen puoliso oli näyttelijä Jussi Piironen vuosina 1956–1970.
Häjänen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1959.
Filmografia

Härmästä poikia kymmenen 1950
Niskavuoren Heta 1952
Sillankorvan emäntä 1953
Jälkeen syntiinlankeemuksen 1953
Myöhäinen tapaaminen 1968
Kolme naista 1975
Viimeinen savotta 1977
Pohjanmaa 1988
Ei jälkeäkään 1988
Aiheesta muualla

Alli Häjänen Elonetissä.
Alli Häjänen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Antrix

Antrix Corporation Limited logo.
Antrix Corporation Limited on Intian valtion avaruustekniikkayhtiö, joka toimii Intian avaruusjärjestön, ISRO, alaisuudessa.
Yhtiön nimi Antrix on versio sanskriitin sanasta "Antarriksh", joka tarkoittaa avaruutta. Yhtiö perustettiin vuonna 1992 ja se toimii Bangaloressa. Sen liikevaihto on yhdeksän miljardia rupiaa.[lähde? ] Yhtiössä työskentelee useita satoja ihmisiä.
Yhtiö on toteuttanut Intialle mm. IRS-kaukokartoitussatelliitit ja se markkinoi näiden satelliittien keräämää dataa. Yhtiö rakentaa PSLV-kantoraketteja.
Aiheesta muualla

Yhtiön sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Annual Report 2015-16 Antrix Corporation Limited. Arkistoitu 1.5.2018. Viitattu 01.05.2018.
Antrix-Devas case: Fifteen points to help you understand the deal Firstpost.  28.7.2016. Viitattu 01.05.2018.
Anelma Järvenpää-Summanen

Kirjailija esikoisteoksen aikaan 1977.
Anelma Järvenpää-Summanen, (ent. Salo, s. 24. lokakuuta 1947 Parkano) on suomalainen kirjailija. Hän oli yksi J. H. Erkon kirjoituskilpailun voittajista 1976.
Järvenpää-Summanen on ollut naimisissa kirjailija Matti Summasen kanssa vuodesta 1981.