stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Patricio Infante Alfonso

Patricio Infante Alfonso (s. 9. lokakuuta 1929 Santiago de Chile) on katolisen kirkon chileläinen pappi. Hän sai vihkimyksensä 28. kesäkuuta 1953, ja piispa hänestä tuli 23. syyskuuta 1984. Hänet oli 7. elokuuta nimitetty Santiago de Chilen arkkihiippakunnan apulaispiispaksi ja Gergisin titulaaripiispaksi.
12. joulukuuta 1990 Alfonso sai nimityksen Antofagastan arkkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 26. marraskuuta 2004.
Piave

Piave voi tarkoittaa seuraavia:
Piave, joki Italiassa
Piave, italialainen juusto
Francesco Maria Piave, italialainen libretisti.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Piave”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Pallas (hotelli)

Hotelli Pallas taustallaan Pallastunturin Laukukero.
Alkuperäinen Pallas-hotelli vuonna 1938
Pallas on hotelli Pallastunturin hiihtokeskuksessa Muoniossa. Hotellin vanhin, hirsirakenteinen osa on valmistunut vuonna 1948, ja sen suunnitteli arkkitehti Jouko Ylihannu. Hirsiarkkitehtuurissa, julkisivujen koristeaiheissa ja sisustuksissa on piirteitä karjalaishenkisestä jälleenrakennuskauden romantiikasta.
Nykyisen hotellin paikalta vajaa kilometri ylätunturiin sijaitsi vuonna 1938 valmistunut, arkkitehtien Väinö Vähäkallio ja Aulis E. Hämäläinen suunnittelema funkkistyylinen Pallastunturin ensimmäinen hotelli, jonka Saksan armeija räjäytti syksyllä 1944 vetäytyessään Lapista.
Hirsirakenteisen hotellin alkuperäinen, hienostunut arkkitehtuuri ja sisustukset ovat kärsineet myöhemmissä, taitamattomasti suunnitelluissa korjauksissa. Keittiön tuhonneen tulipalon jäljiltä hotelli oli suljettuna talvikaudella vuonna 2006, mutta avattiin saman vuoden kesällä. Nykyisin Pallaksen hotelli on osa yksityistä yhdeksän hotellin Lapland Hotels -ketjua. Lapland Hotelsin toiveesta on valmisteilla lakimuutos, jonka jälkeen se voisi rakentaa kansallispuistoon kuusi kertaa aiempaa suuremman hotellin. Hanketta vastustamaan perustettiin kansalaisliike.
Samassa pihapiirissä on myös Pallastunturin luontokeskus. Luontokeskusta ollaan uudistamassa ja vanha rakennus on purettu keväällä 2023. Uusi rakennus valmistuu aikaisintaan kesällä 2025.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pallas (hotelli) Wikimedia Commonsissa
Pallastunturin matkailuhotelli Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY. Museovirasto.
Loistohotelli erämaassa, Kuva, 19.01.1938, nro 2, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pallastunturin hotelli, Kuva, 16.03.1938, nro 6, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Naishiihtäjät löysivät ihmemaan..., Kuva, 01.02.1939, nro 3, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
PallasPallas
Pastída

| Pastída Παστίδα |
| --- | --- |
 Pastída
 Koordinaatit: 36°23′12″N, 28°08′10″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Ródos
Kunta:  Ródos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  6901100601
Väkiluku (2011):  3 641
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pastída (kreik. Παστίδα) on Kreikan kaupunki, joka sijaitsee Ródoksen saarella ja kuuluu Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Petaloúdeen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Petaloúdeen kunnallisyksikköön. Kaupunki muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Δημοτική Κοινότητα Παστίδας, Dimotikí Koinótita Pastídas). Kaupungin väkiluku on 3 641 (vuonna 2011).
Kaivo Pastídan kaupungissa.
Pastída sijaitsee Ródoksen pohjoisosassa noin 12 kilometriä saaren pääkaupungista Ródoksesta lounaaseen ja noin 4,5 kilometriä saaren länsirannikosta sisämaahan. Alueen nähtävyyksiin lukeutuvat muun muassa Pyhän Nikolaoksen (Ágios Nikólaos) ja Pyhän Georgioksen (Ágios Geórgios) luostarit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pastída Wikimedia Commonsissa
Piatnitzkysaurus

| Piatnitzkysaurus |
| --- | --- |
 Luurangon valos.
 Jurakausi Callovia - Oxford, 164,7–161,2 Ma  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  Liskonlantioiset Saurischia
Alalahko::  Teropodit Theropoda
Yläheimo::  †Megalosauroidea
Heimo::  †Piatnitzkysauridae
Suku::  †Piatnitzkysaurus
Laji::  floresi
Kaksiosainen nimi
 † Piatnitzkysaurus floresi  Bonaparte, 1979 
Katso myös
   Piatnitzkysaurus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piatnitzkysaurus on sukupuuttoon kuollut pienempi keskikokoinen petodinosaurus, joka nykyisin luetaan yläheimoon Megalosauroidea. Se eli Callovia-vaiheelta Oxford-vaiheelle keski- myöhäisjurakaudella nykyisessä Argentiinassa.
Se saalisti pääasiassa sauropodeja ja muita kasvinsyöjiä. Piatnitzkysaurus oli noin 4,3 metriä pitkä ja painoi 400 kiloa. Sillä oli pitkät kädet ja kynnet, joilla pystyi pitämään saaliista kiinni.[lähde? ]
Rekonstruktio.
Pelota kesäolympialaisissa 1924

Pelota
Vuonna 1924 kesäolympialaisissa pelota järjestettiin näytöslajina Boulogne-Billancourtssa. Tämä oli ensimmäinen kerta kun pelota oli mukana olympialaisten ohjelmassa näytöslajina. Ainoastaan espanjalaisia ja ranskalaisia osallistui pelotaan. Laji oli ainoastaan miehille.
Tapahtumat

Eskupilota
Iceta, Ledesma, Gastesi – 45 pistettä
– 26 pistettä
Paleta
Adarraga, Cantolla – 40 pistettä
Etcheberryn veljekset – 26 pistettä
Zesta punta
Sagrana, Garate, Santamaría – 60 pistettä
Ranska Camino, Harizpe, Magescas – 52 pistettä.
Pelota olympialaisissa
1900 |
1904–1920 |
1924 (näytöslaji) |
1928–1964 |
1968 (näytöslaji) |
1972–1988 |
1992 (näytöslaji)
Kesäolympialaisten 1924 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Jalkapallo | Jeu de paume (Näytöslaji) | Melonta (Näytöslaji) | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Pallopelit (Näytöslaji) | Pelota (Näytöslaji) | Poolo | Purjehdus | Pyöräily | Ranskalaiset taistelulajit (Näytöslaji) | Ratsastus | Rugby | Soutu | Taidelajit | Tennis | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
Paris-Soir

Paris-Soirin etusivu toisen maailmansodan alkaessa.
Paris-Soir oli vuosina 1923–1944 ilmestynyt ranskalainen iltapäivälehti. Se oli 1930-luvun loppupuolella maan suurin sanomalehti.
Eugène Merlen vuonna 1923 perustaman Paris-Soirin omistajat ja poliittiset kannat vaihtuivat viisi kertaa ensimmäisten seitsemän vuoden aikana. Vuonna 1930 sen osti teollisuusmies Jean Prouvost, joka oli julkaissut vuodesta 1924 Paris-Midi -nimistä lehteä. Paris-Soirista tuli hänen johdollaan Ranskan suurin sanomalehti. Sen levikki nousi 60 000 kappaleesta miljoonaan vuonna 1934, 1,7 miljoonaan vuonna 1939 ja kahteen miljoonaan vuonna 1940. Prouvost omisti myös naistenlehti Marie-Clairen ja kuvitetun viikkolehden Matchin, joilla oli kummallakin yli miljoonan kappaleen levikki.
Lehtien menestys perustui Prouvostin pääomiin ja liikemiestaitoihin sekä Paul Gemonin, Gabriel Perreuxin, Raymond Manevyn, Pierre Lazareffin ja Paul Renaudonin kaltaisten toimittajien ja valokuvaajien työhön. Paris-Soir teki uudenlaista journalismia, jossa tärkeä rooli oli reportaasilla, kuvituksella ja taitolla. Lehti oli uutisoinnissaan riippumaton, vältti voimakkaita kannanottoja ja pyrki myös viihdyttämään lukijoitaan.
Ranskan tappion jälkeen vuonna 1940 Paris-Soir ilmestyi Lyonissa, Marseillessa ja Toulousessa ja lakkasi vuonna 1943. Saksan miehityshallinto julkaisi Pariisissa samannimistä lehteä, joka lakkasi vuonna 1944. Paris-Soirin paikan otti sodan jälkeen France-Soir, ja Jean Prouvost perusti vuonna 1949 uuden viikkolehden Paris-Matchin.
On Your Feet or on Your Knees

| On Your Feet Or On Your Knees Blue Öyster Cult |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : huhti–lokakuu 1974
 Julkaistu: 27. helmikuuta 1975
 Tuottaja(t): Murray Krugman Sandy Pearlman
 Tyylilaji: hard rock heavy metal progressiivinen rock
 Kesto: 69.43
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Listasijoitukset
  22.  22.
Blue Öyster Cultin muut julkaisut
| Secret Treaties 1974 | On Your Feet Or On Your Knees 1975 | Agents of Fortune 1976 |
On Your Feet Or On Your Knees on Blue Öyster Cultin tupla-livealbumi vuodelta 1975. Albumi on myynyt kultalevyn arvoisesti Yhdysvalloissa ja sen listasijoitus (22.) on yhtyeen toistaiseksi korkein Billboardin albumilistalla.
Taustaa ja albumin sisältö

Blue Öyster Cult oli julkaissut kolme studioalbumia vuosina 1972–1974 ja vuoden 1974 konsertteja nauhoitettiin live-julkaisua varten. Live-albumin julkaisu antoi myös hengähdystaukoa yhtyeelle seuraavaa studioalbumia valmisteltaessa. Yhtyeen jäsenet ovat kertoneet live-äänitysten kärsineen teknisistä ongelmista ja heidän mukaansa nauhoituksia ei ole korjailtu jälkikäteen studiossa. Albumi onkin saanut arvostusta juuri sen aidon ja ”raa’an” äänimaiseman ansiosta.
Albumi sisältää kappaleita tasaisesti yhtyeen kolmelta ensimmäiseltä studioalbumilta sekä kolme albumien ulkopuolista kappaletta. Avauskappaleena on tunnelmallinen ”The Subhuman” ja sitä seuraa ”Harvester of Eyes”, jonka alussa yhtye esitellään yleisölle. Kappaleetta rytmittää Allen Lanierin syntetisaattorilooppi, jota ei ole studioversiossa. Ykköslevyn nopeampaa osastoa ovat basisti Joe Bouchardin laulama ”Hot Rails to Hell” ja ”The Red and the Black”. Improvisointia ja sooloilua tarjoavat levyn päättävät ”7 Screaming Diz-Busters” ja ”Buck’s Boogie”. Viimeksi mainittu instrumentaali sisältää kitaristi Donald ”Buck Dharma” Roeserin sooloilua. Se on omistettu Los Angelesissa asuneelle DJ:lle Ron McCoylle ja sen musiikin inspiraationa on ollut The Beatlesin kappale ”You Can’t Do That”. Kappaletta ei ole julkaistu yhtyeen studioalbumeilla.
Kakkoslevyn avaa Roeserin laulama balladi ”Then Came the Last Days of May”. Toisena kappaleena kuullaan rumpali Albert Bouchardin laulama, yhtyeen tunnussävelmäksi vuosien aikana kohonnut ”Cities on Flame With Rock and Roll”. Sitä seuraava nopea ”ME 262” sisältää yhtyeen niin sanotun ”viiden kitaran” improvisointia. Yhtyeellä oli konserteissa osio, jossa kaikki jäsenet soittivat lavalla yhtä aikaa kitaroita. Viimeisen puolen avaa energinen versio kappaleesta ”Before the Kiss (A Redcap)” ja albumin päättävät kaksi coveria, ”Maserati GT” (nimetty manageri-tuottaja Sandy Pearlmanin unelma-auton mukaan), joka on uudelleenversiointi The Yardbirds -yhtyeen kappaleesta ”I Ain't Got You”, ja yhtyeen 1970-luvun konserttien vakiopäätösnumero, Steppenwolf-cover ”Born to Be Wild”. Ennen viimeistä kappaletta kuultavan yhtyeen esittelyn tekee yhtyeen teknikoihin kuulunut Carol Dodds.
Albumin julkaisu ja vastaanotto

On Your Feet or On Your Knees (nimi tulee sanonnasta, joka kuultiin yhtyeen esittelyjen aikana konserteissa) julkaistiin helmikuussa 1975 tupla-albumina. Albumin kansitaide jatkaa yhtyeen ”salaperäistä” imagoa. Etukannessa on kuva kirkkomaisesta rakennuksesta, jonka edessä on limusiinimainen auto, jossa on yhtyeen logon sisältävä lippu. Sisäkannessa on kuva yhtyeen jäsenistä soittamassa kitaroita kyseisen rakennuksen sisällä yleisön ollessa kaapuasuisia ihmisiä. Takakannessa on kuva kirjasta, jossa on albumin kappaleet ja krediitit. Albumia mainostettiin S&M-henkisellä julisteella ja nimikkeellä ”The Live Gospel”.
Albumi jatkoi yhtyeen nousujohteista käyrää nousemalla sijalle 22. Yhdysvaltain albumilistalla ja myymällä lopulta kultalevyn arvoisesti (yli 500 000 kappaletta). Yhtye oli suosittu live-esiintyjä ja albumin myötä yhtye teki ensimmäiset kiertueet myös Eurooppaan. Kriitikot antoivat pääosin positiivista palautetta albumista: Creem-lehden arvostelija nosti albumin ”suurten live-albumien joukkoon” ja ”ehkä jopa kaikkien aikojen parhaaksi” ja New Musical Expressin virkaveli kirjoitti yhtyeen olevan ”raskaansarjan mestari”. Myös Billboard-lehti nimesi albumin ”yhtyeen parhaaksi”. Rolling Stone -lehden kriitikko kritisoi hieman yhtyeen soitantaa ja varsinkin laulaja-kitaristi Eric Bloomin laulua, mutta kehuu yhtyettä kuitenkin ”pirun koviksi rokkareiksi”.
Albumi on saanut yhtyeen faneilta kehuja juuri sen raa’an ja aidon äänimaiseman ansiosta. Studiokorjauksia materiaaliin ei yhtyeen mukaan ole tehty, kuten moniin live-albumeihin yleensä. Tämän päivän kriitikot antavat albumille vaihtelevaa kritiikkiä. Allmusic-sivuston arvostelija kritisoi albumia lähinnä sen kappalevalintojen johdosta. Internet-kriitikko Mark Prindle kuvailee albumin äänimaisemaa ”surullisen mutaiseksi”, mutta kehuu yhtyeen soittoa. Progarchives-sivuston arvostelija sanoo albumia ”yhdeksi kaikkien aikojen parhaista live-albumeista” ja kehuu yhtyeen olevan albumilla ”luovuutensa huipulla” ennen siirtymistä ”kaupalliseen rockiin”.
CD-julkaisut

Albumin varhaisissa CD-painoksissa on ”EQ”- eli äänentaajuusvirhe kappaleen 5 alussa. CD-versioissa albumi on yhdellä CD:llä ja alkuperäiset ”puolten vaihdoista” johtuvat häivytykset on peitetty yleisöäänillä. Albumi julkaistiin vihdoin remasteroituna vuoden 2012 The Columbia Albums Collection -boksilla.
Kappaleet > A-puoli

The Subhuman – 7.30 (säv. E. Bloom, S. Pearlman)
Harvester of Eyes – 4.55 (säv. D. Roeser, E. Bloom, R. Meltzer)
Hot Rails to Hell – 5.55 (säv. J. Bouchard)
Kappaleet > B-puoli

The Red and the Black – 4.33 (säv. A. Bouchard, E. Bloom, S. Pearlman)
7 Screaming Diz-Busters – 8.27 (säv. A. Bouchard, J. Bouchard, D. Roeser, S. Pearlman)
Buck’s Boogie – 7.40 (säv. D. Roeser, A. Bouchard)
Kappaleet > C-puoli

Then Came the Last Days of May – 4.35 (säv. D. Roeser)
Cities on Flame With Rock and Roll – 4.08 (säv. S. Pearlman, D. Roeser, A. Bouchard)
ME 262 – 8.47 (säv. E. Bloom, S. Pearlman)
Kappaleet > D-puoli

Before the Kiss (A Redcap) – 5.05 (säv. A. Lanier, E. Bloom, D. Roeser, S. Pearlman)
Maserati GT (I Ain’t Got You) – 8.59 (The Yardbirds -cover, säv. C. Carter)
Born to Be Wild – 6.36 (Steppenwolf-cover, säv. M. Bonfire)
Singlejulkaisut

”Born to Be Wild” (studio) / ”Born to Be Wild” (live) (7″ single)
Nauhoituspaikat

Academy of Music, New York 5.10.1974
Paramount Theatre, Portland ja Seattle 18. ja 19.10.1974
Show Palace, Phoenix 14.10.1974
Long Beach Arena, Kalifornia 12.10.1974
P.N.E. Coliseum, Vancouver 21.10.1974
Capitol Theatre, New Jersey 27.4.1974
Muusikot

Donald ”Buck Dharma” Roeser – kitara, laulu (”Last Days of May”, ”Before The Kiss”)
Eric Bloom – laulu, ”Stun”-kitara, syntetisaattori
Albert Bouchard – rummut, laulu (”Cities on Flame”)
Joe Bouchard – basso, laulu (”Hot Rails to Hell”)
Allen Lanier – rytmikitara, kosketinsoittimet
Tuotanto

Sandy Pearlman ja Murray Krugman – tuottajat
Jack Douglas – miksaus ja nauhoitusteknikko
Howie Lindeman ja Rod O’Brian – nauhoitus
Aaron Baron, Tim Geelan, Kurt Kuntzel, Tom Scott, Jerry Smith ja Peter Weiss – nauhoitusteknikot
Greg Calbi – masterointi
Gerrard Huerta – kansitaide
Don Hunstein ja John Berg – valokuvaus
Arvosteluja

Progarchives () linkki
Sputnik Music () linkki
Allmusic () linkki
Billboard (positiivinen) linkki
Rolling Stone (neutraali) linkki
Mark Prindle (7/10) linkki
Robert Christgau (C+) linkki
Julkaisuhistoria

1975: Columbia, PG 33371, US, 2-LP
1975: CBS, 88116, UK / EU, 2-LP
1989: Columbia, CGK 33371, US, CD
198?: Columbia, 467068 2, EU, CD
2012: Sony Music, osana The Columbia Albums Collection -boksia, remasteroitu
Paul Frère

| Paul Frère |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. tammikuuta 1917  Le Havre 
Kansalaisuus:   Belgia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1952–1956
Talli(t):  HWM, Gordini, Ferrari
Kilpailuja:  11
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  1
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  11
Ensimmäinen kilpailu:  Belgian Grand Prix 1952
Viimeinen kilpailu:  Belgian Grand Prix 1956
Frère Porsche 904 kuljettajana vuonna 1966.
Paul Frère (30. tammikuuta 1917 Le Havre, Ranska – 23. helmikuuta 2008 Saint-Paul, Ranska) oli belgialainen kilpa-autoilija.
Frère syntyi Le Havressa ensimmäisen maailmansodan aikana belgialaispoliitikon perheeseen. Hän oppi puhumaan sujuvasti neljää eri kieltä perheen muuttaessa ympäri Eurooppaa ja kouluttautui insinööriksi toisen maailmansodan aikana. Sodan jälkeen hän alkoi kilpailla moottoripyörillä sekä ryhtyi journalistiksi vuodesta 1946 lähtien kirjoittaen, mm. Motor Sport sekä Road & Track -lehtiin (hän toimi myös Road & Trackin Euroopan osaston päätoimittajana 24 vuoden ajan).
Vuonna 1948 Frère siirtyi ajamaan urheiluautoja erilaisiin kestävyysajoihin, joissa voitti vuonna 1952 tuotantoautojen Belgian osakilpailun, mikä herätti suurta huomiota. Samana vuonna hän kävi tiukan taistelun Ken Downingin kanssa Formula 2-luokan Frontièresin osakilpailussa sateisella radalla, jonka hän lopulta voitti HWM:n autollaan.
Formula 1-sarjaan Frère osallistui yhdentoista osakilpailun verran vuosina 1952-1956 ja saavutti niistä yhteensä 11 MM-pistettä. Debyyttikilpailussaan vuoden 1952 Belgian GP:ssä hän oli viides. Frère vaihteli jatkuvasti kilpasarjoja ansaiten palkintosijoja vuoden 1953 Eifelrennen-kilpailusta (2.sija) sekä Mille Migliasta (voitto) ja Le Mansin 24 tunnin ajoista (luokkavoitto). Vuoden 1955 Le Mansin 24 tunnin ajoissa hän oli Peter Collinsin kanssa toinen, mutta kilpailua varjosti kilpailussa sattunut onnettomuustilanne. Samana vuonna hän ajoi jälleen muutaman F1-kilpailun Ferrarin autolla sijoittuen neljänneksi Belgian GP:ssä. Viimeisessä osakilpailussaan vuonna 1956 hän sai F1-uransa parhaimman tuloksen ollessaan toinen Belgian GP:ssä.
Frère siirtyi F1:sten jälkeen ajamaan kestävyysajoja voittaen vuosien 1957-58 Reimsin 12 tunnin ajot Ferrarillaan. Hän voitti Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1960 Ferrarilla ajoparinaan belgialainen Olivier Gendebien. Samana vuonna voittoja tuli myös Formula Libren Etelä-Afrikan osakilpailusta sekä Spa-Francorchampsilla järjestetystä urheiluautokilpailusta.
Eläköidyttyään kilpa-ajamisesta Frère jatkoi journalistin tehtäviään ja testasi autoja, kunnes tammikuussa 2007 mursi lantionsa Nürburgringin läheisellä tiellä sattuneessa kolarissa eikä koskaan toipunut siitä, vaan menehtyi lopulta vuonna 2008.
Formula 1 -tulokset

| Vuosi | Talli | Valmistaja | Moottori | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1952 | HW Motors Ltd | HWM 52 | Alta 2.0 L4 | SUI | 500 | BEL 5 | FRA | GBR | GER Kesk. |  |  |  | 16. | 2 |
| 1952 | Ecurie Belge | Simca-Gordini T15 | Gordini 1.5 L4 |  |  |  |  |  |  | NED Kesk. | ITA |  | 16. | 2 |
| 1953 | HW Motors Ltd | HWM 53 | Alta 2.0 L4 | ARG | 500 | NED | BEL 10 | FRA | GBR | GER | SUI Kesk. | ITA | - | 0 |
| 1954 | Equipe Gordini | Gordini T16 | Gordini 2.0 L6 | ARG | 500 | BEL Kesk. | FRA Kesk. | GBR | GER Kesk. | SUI | ITA | ESP | - | 0 |
| 1955 | Scuderia Ferrari | Ferrari 555 | Ferrari 106 2.5 L4 | ARG | MON 8 | 500 | BEL 4 | NED | GBR | ITA |  |  | 15. | 3 |
| 1956 | Scuderia Ferrari | Ferrari D50 | Lancia Ferrari DS50 2.5 V8 | ARG | MON | 500 | BEL 2 | FRA | GBR | GER | ITA |  | 7. | 6 |
Patrick Lalime

| Patrick Lalime |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1974 (ikä 50) St. Bonaventure, Québec
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  87 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1996–2011
Seurat:  Pittsburgh Penguins Ottawa Senators St. Louis Blues Chicago Blackhawks Buffalo Sabres
NHL-varaus:  156. varaus, 1993 Pittsburgh Penguins
Patrick Lalime (s. 7. heinäkuuta 1974 St. Bonaventure, Québec) on kanadalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Hän pelasi urallaan NHL-sarjassa 444 ottelua vuosina 1996–2011.
Ura

Lalime aloitti uransa QMJHL:ssä kaudella 1992–1993. Kauden päätteeksi hänet varattiin NHL:n varaustilaisuudessa Pittsburgh Penguinsiin numerolla 156. Hän pelasi vielä yhden kauden QMJHL:ssä, ennen kuin aloitti ammattilaisuransa ECHL:ssä.
Vuonna 1995 Pittsburgh palkkasi Lalimen farmijoukkueeseensa Cleveland Lumberjacksiin IHL:ään. NHL-debyyttinsä hän teki kaudella 1996–1997, kun Pittsburghin ykkösmaalivahti Tom Barrasso loukkaantui. Lalime teki NHL:n tulokasennätyksen oltuaan voittamaton ensimmäisissä 16 ottelussaan. Lalime voitti yhteensä 21 ottelua 39 pelistään. Hänet valittiin kauden jälkeen tulokkaiden tähdistökentälliseen. Kaudeksi 1997–1998 Lalime ei päässyt yhteisymmärrykseen Pittsburghin kanssa uudesta sopimuksesta ja pelasi kauden IHL-liigan Grand Rapids Griffinsissä. Loppukaudesta Pittsburgh kauppasi Lalimen pelaajaoikeudet Mighty Ducks of Anaheimiin vaihdossa keskushyökkääjä Sean Prongeriin.
Anaheimissa hän ei pelannut otteluakaan, sillä hän vietti kauden IHL:n Kansas City Bladesissa, jossa hän voitti eniten otteluita liigan maalivahdeista ja hänet valittiin kauden päätteeksi ykköstähdistöön. Kesällä 1999 Lalime kaupattiin Ottawa Senatorsiin, josta Anaheim sai vastineeksi Ted Donaton ja Antti-Jussi Niemen pelaajaoikeudet. Kaudella 1999–2000 Ottawassa Lalime jakoi peliajan Ron Tugnuttin kanssa. Pikkuhiljaa hän nousi joukkueen kiistattomaksi ykkösmaalivahdiksi ja yleisön sankariksi. Kaudella 2002–2003 Lalime torjui Ottawan Presidents' Trophyn voittajaksi runkosarjan parhaana, mutta Ottawa hävisi Itäisen konferenssin finaaleissa tulevalle Stanley Cup -voittajalle New Jersey Devilsille. Lalime pelasi kauden aikana uransa ensimmäisen tähdistöottelunsa, kun hänet valittiin loukkaantuneen Ed Belfourin korvaajaksi.
Kausi 2003–2004 ei sujunut Lalimelta niin hyvin, minkä seurauksena hänet myytiin St. Louis Bluesiin kesällä 2004, kun Ottawa teki sopimuksen maalivahti Dominik Hašekin kanssa. Seuraava kausi kuitenkin peruuntui NHL:n työsulun takia, eikä Lalime pelannut sinä kautena ollenkaan.
Kaudella 2005–2006 Lalime otti St. Louisin paidassa vain neljä voittoa ja hävisi 18 kertaa. Hän pelasikin osan kaudesta AHL-liigan Peoria Rivermenin joukkueessa. Huonon kauden takia hän ei saanut jatkosopimusta St. Louisiin. Heinäkuussa 2006 Lalime teki vuoden mittaisen sopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa. Kausi 2006–2007 meni Lalimelta kuitenkin pilalle selkävaivojen takia. Hän pelasi ensimmäisen pelinsä vasta tammikuussa 2007 Chicagon farmijoukkueessa Norfolk Admirals, jonne Lalime oli lähetetty kuntoutettavaksi. Loppukaudesta hän pelasi kuitenkin myös 12 ottelua Chicagossa ja hän sai vuoden jatkosopimuksen.
Chicagossa kaudella 2007–2008 Lalime pelasi jälleen hieman paremmin ja voitti enemmän otteluita kuin hävisi. Hän sai kuitenkin lähteä kesällä 2008, kun Chicago palkkasi Cristobal Huet'n Nikolai Habibulinin kakkosmaalivahdiksi. Lalime teki tämän jälkeen kahden vuoden sopimuksen Buffalo Sabresin kanssa.
Heinäkuussa 2011 Lalime ilmoitti lopettavansa uransa ja siirtyvänsä kanadalaisen urheilukanavan RDS:n jääkiekkoasiantuntijaksi.
Aiheesta muualla

Patrick Lalime The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Paperisavi

Paperisavesta tehty veistos
Paperisavi on keramiikkaa, jossa saven seassa on paperimassaa. Paperisavi on lujaa polttamattomana, koska paperin selluloosakuidut toimivat tukiverkkona. Poltettaessa paperi palaa pois ja jättää saveen kennomaisen reikäverkoston.
Paperisavea tehtäessä paperia, joka voi olla esimerkiksi sanomalehti tai paperinenäliina, lisätään noin kolmannes saven määrästä. Paperi silputaan hienoksi ja sekoitetaan saveen tehosekoittimella. Paperisavimassan kuivakutistuminen on pienempi kuin perussaven. Paperisavilietettä voidaan käyttää myös liimana liitoskohdissa.
Paperisaven huokoinen rakenne tekee siitä sopivan kuvanveistoon. Kookkaatkin työt ovat kevyitä ja on mahdollista tehdä läpikuultavan ohuita veistoksia. Parisavea voi korjailla ennen polttoa ja liittää uusia osia.
Aiheesta muualla

CuRec-verkkolehti – Paperisavi Artikkeli paperisaven valmistuksesta (suomeksi)
Acott-Fowler, L: Creative Process of Paperclay Artikkeli paperisaven käytöstä kuvanveistossa (englanniksi)