Sampo (Kalevala)
Erilaiset sampotulkinnat > Metsäsuomalaisten käsitys maailmanpylväästä

Maailmanpylvääksi mielletty sampo säilyi parhaiten metsäsuomalaisten, Keski-Ruotsissa asuneen savolaisperäisen väestön mytologiassa . Vielä vuonna 1932 tai hieman aiemmin, tavoittivat runouden kerääjät Värmlannin Östmarkin pitäjästä 70-vuotiaan Kaisa Vilhusen, kansanparantajan ja verenseisauttajan. Hän kertoi suorasanaisesti (ei runomuodossa) muun muassa seuraavaa. Sammas on patsas, joka kannattaa taivaan kantta. Kultanappi tai kultainen naula ”istu sammon päässä”, tai "se istu samppaassa"; se oli pohjantähti, joka kiinnitti taivaankannen ja maan. Taivaankansi pyöri naulan ympäri. Tästä hän käytti myös ilmaisua ”sammas jauho”. Sammas ulottui yhdeksän sylen syvyyteen maan alle, ja nojautui siellä kupariseen vuoreen. Vilhunen kertoi myös seisauttaneensa verenvuotoja iskemällä puukon seinään Pohjantähteä vasten.   Vilhusen kertomus vastasi sitä, mitä tutkijat olivat sammon alkuperästä päätelleet muilta seuduilta löytyneiden tiedonrippeiden avulla.lähde?
Kaisa Vilhusen kertomus oli niin kiinnostava, että hänet haastatteli uudelleen 15 vuoden kuluttua Lauri Kettunen. Vaikka 85-vuotiaan tietäjän muisti oli muuten heikentynyt, hän kertoi saman kuin viimeksi, ja lisäsi paljon yksityiskohtia ja taustoja, muun muassa keneltä oli eräitä tietojaan saanut. Hän kertoi, että sampaan juuressa on kultakaivos, jota suojelee kolme vartijaa: Tuokko, Pajas (mahdollisesti sama kuin Pajainen, Ukko ylijumalan savolainen rinnakkaisnimi) ja Ruoskakup ("ruoskaukko"; metsäsuomalaisten "kup" tulee ruotsin sanasta "gubbe"). Sammas haarautui päästään kolmeksi kuin kynttelikkö, ja tässä haarassa istui neito Jenuveena (ilmeisesti Genovena kristillisestä kertomusperinteestä). Myös tolpan juuren oli määrä olla kuin puun juuren. Sammas oli olemassa napana sitä varten, että maailma pyörisi sen ympäri, ja sampaan ympärillä oli tämän vuoksi vanteita. Myös sammas pyöri mukana.
Itse asiassa jo ensimmäinen tutkijoiden tuntema tieto sammosta, jonka C.A. Gottlund vuonna 1817 kirjoitti muistiin, on peräisin metsäsuomalaisilta, ja siinä sampo on selvästi taivaallinen esine, josta myös käytetään pylvästä tarkoittavaa sanaa sammas. Kertomuksessa sammas on taivaalla pilvessä Pohjanmaalla, joka myös Pohjolaksi mainitaan. Jompainen iskee miekallaan sammalta [sic] kaksi ”varvasta” irti. Varpaista saatiin mereen suolat ja heinät maalle. Jos Jompainen olisi saanut kolmannenkin varpaan irti, olisi saatu vilja kylvämättä.
Suomalainen arkeoastronomi Marianna Ridderstad on yhdistänyt aiemman, lähinnä kielitieteelliseen tutkimuksen muinaisen tähtitaivaan tutkimukseen. Hän on päätynyt tulokseen, että sampo tulee kultanaulalla kiinnitetystä taivaan kantta kannattavasta pylväästä, jonka ympäri kirjokansi kiertää. Kultanaulan kohdalla on napatähti, esimerkiksi Pohjantähti tai Vega, joka prekession vuoksi oli 12 000 vuotta sitten Pohjantähden kohdalla. Myös indoeurooppalaisilla kansoilla on maailmanpylväsmyytti. Pylväs liitetään Intiassa jumala Shivaan, joka on joissain kertomuksissa liekehtivä pylväs ja Shivan yksi nimitys onkin Shambho. Sampo-sana liittyisi myös sammakkoon. Monien kansojen kaikkeuskäsityksessä kilpikonna kannattelee selässään taivaankantta. Koska Suomessa ei ollut kilpikonnia, sammakko sai sen paikan.
stambhas/skambha > *sampas > sammas 'pylväs, patsas'
sampas > deminutiivijohdos *sampoj > sampo > 'sammakko' (vepsässä samba, saamen cuobbo 'sammakko')
Myös taivaannaula, joka kiinnitti kirjokannen sampoon, liittyisi Ridderstadin mukaan arojen indoeurooppalaisiin: pyörivä akseli ja naulatähti, taivaannaula olisivat syntyneet pyörän keksimisen jälkeen. Käsite ja sana olisi lainattu indoeurooppalaisilta 2000-luvulla  eaa., jolloin kirkas Thuban oli napatähtenä.