stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tapio Rautavaara
Urheilu-ura > Keihäänheitto

Rautavaara voitti kesällä 1934 Työväen Urheiluliiton keihäänheittomestaruuden tuloksella 59,90 metriä. Oulunkylän Tähden puheenjohtaja huomasi Rautavaaran lahjakkuuden ja arveli, että tällä voisi olla mahdollisuuksia kehittyä merkittäväksi urheilijaksi. Tulevina vuosina Rautavaara harjoitteli ja kohensi kuntoaan iltaisin työn jälkeen. Hän voitti TUL:n mestaruuden myös vuosina 1935 ja 1936. Rautavaara luki Matti Järvisen kirjan Tieni keihäänheiton maailmanmestariksi ja painoi tarkoin mieleensä kirjasta löytyvät neuvot. Vuonna 1937 hän osallistui työläisolympialaisiin Belgian Antwerpenissa ja sijoittui toiseksi Erkki Autosen jälkeen.
Sota-aikana Rautavaaralle tarjoutui mahdollisuus harjoitella Karhumäellä Itä-Karjalassa radiojuontajan työn ohella, kun hän ei enää ollut taistelujoukoissa. Syksyllä 1943 hän oli kovassa heittokunnossa, ja harjoitellessaan hän heitti epävirallisen ennätyksensä 80,97 metriä, joka oli yli kaksi metriä yli Yrjö Nikkasen silloisen maailmanennätyksen. Samana vuonna hän voitti jälleen TUL:n mestaruuden. Karhumäellä häntä valmensi Mikko Kajaani, jonka neuvoilla on arvioitu olleen ratkaiseva merkitys Rautavaaran kehitykselle.
Sodan jälkeen Rautavaara halusi asettaa tavoitteensa Lontoon olympialaisiin, vaikka häntä pidettiinkin liian vanhana. Hän voitti Suomen mestaruuden keihäänheitossa vuosina 1944, 1945 ja 1947 sekä TUL:n mestaruuden 1947. Oslon EM-kisoissa 1946 hän heitti 66,40 metriä ja sai pronssia. Rautavaara arveli, että pystyäkseen voittamaan olympialaisissa hänen pitäisi harjoitella päivisin samaan kellonaikaan kuin keihäskilpailun karsinta ja finaali olisivat Lontoossa. Hän saikin luvan harjoitella puoli tuntia kerrallaan kaksi kertaa työpäivän aikana. Hän heitti lyijykuulaa myllyn yläkerran tyhjässä varastohuoneessa.
Lontoossa keihäänheittopaikka osoittautui huonoksi. Vauhdinottorata oli tehty leikkaamalla nurmesta pois neliön muotoisia kappaleita, ja niiden alta paljastui upottava multa. Vain neljä karsintaan osallistunutta kilpailijaa ylitti 64 metrin karsintarajan, mutta finaaliin otettiin 12 parasta kilpailijaa. Rautavaara tutki heittopaikan tarkasti ennen finaalia: hän siirteli multaa sivuun ja kokeili maata keihään kärjellä, ja niin hän löysi radan vasemmasta reunasta neliömetrin suuruisen lujan kohdan. Hän merkitsi kohdan ja harjoitteli vauhdinottoa ja osumista oikealle kohdalle.
Rautavaara osui ensimmäisellä heitollaan lujaan kohtaan, eikä kukaan pystynyt ylittämään hänen tulostaan. Sinänsä 69,77 ei ollut kovin hyvä tulos, ja Rautavaarakin yritti parantaa sitä toisella kierroksella mutta loukkasi kätensä liukastuessaan multaan. Seuraavien kierrosten aikana vauhdinottorata pehmeni lisää ja tulokset jäivät vaatimattomiksi. Toiseksi tullut Steve Seymour heitti 67,56 metriä. Rautavaara oli TUL:n ensimmäinen olympiavoittaja.
Olympiavuonna Rautavaara voitti myös Suomen mestaruuden ja TUL:n mestaruuden, ja samoin 1949. Hän osallistui vielä Brysselin EM-kisoihin vuonna 1950 ja tuli viidenneksi tuloksella 66,20 metriä. Rautavaaran virallinen ennätys keihäänheitossa on 75,47 vuodelta 1945.
Urheilu-ura > Jousiammunta

Kun Rautavaara oli lopettelemassa keihäänheittäjän uraansa, hänen ystävänsä näyttelijä Uljas Kandolin suositteli siirtymistä jousiammuntaan, jossa iäkkäämmälläkin urheilijalla oli menestymisen mahdollisuuksia. Rautavaaralla oli edelleen kova halu kilpailla.
Ruuminrakenteeltaan Rautavaara oli ihanteellinen jousiammuntaan: pitkä ja voimakas, ja hänellä oli vahvat käsivarret. Ura esiintyvänä taiteilijana vaikutti siten, että häneltä puuttui monia jousiampujia vaivaava esiintymisjännitys.
Uusi laji vaati erilaisen asenteen ja taktiikan. Rautavaaran mukaan ”keihäässä ollaan suoritusvaiheessa raivon rajamailla”, kun taas jousiammunta on ”pelkkää kylmää harkintaa, tietämistä ja ankaralla harjoittelulla hankittujen lihasten laskelmoitua hyväksikäyttämistä”. Hän osti jousen ja nuolet 1951 ja ryhtyi harjoittelemaan. Neljä vuotta myöhemmin 1955 hän voitti jousiammunnan Suomen mestaruuden, ja vuonna 1956 Suomen mestaruuden joukkuekilpailussa. Maailmanmestaruuden joukkuekilpailussa hän voitti Brysselissä 1958 yhdessä Olavi Kallionpään ja Väinö Ansalan kanssa.
Urheilu-ura > Työväen urheiluliitto

Rautavaara pysyi koko urheilu-uransa ajan Työväen urheiluliittoon kuuluneen seuran jäsenenä, vaikka häntä yritettiin useasti houkutella liittymään SVUL:n seuraan.
»Oli lähes sattuma, että minut kelpuutettiin mukaan olympiajoukkueeseen. Minähän olin edelleen TUL:n mies, sitä ei pidä unohtaa. Neljä kertaa siihenastisen urheilu-urani aikana minua oli turhaan kosittu tai yritetty ostaa pois Oulunkylän Tähdestä.

Kun neljäs pyyntö tuli – se tapahtui olympialaisten vuoksi 1947 – ostin pullon konjakkia ja pyysin ostajan kylään kotiini. Sitten kerroin hänelle koko taustani: lapsuuteni, nuoruuteni, äitini toiminnan työväenurheilun piirissä ja yleensä työväenliikkeessä. Purin kaikki tunteet, joita sisälläni oli tästä asiasta. Kun ostaja lähti, hän pyysi minulta anteeksi, että oli ollenkaan tullut sellaiselle asialle.» 
()
Elokuvaura

Rautavaaran elokuvaura alkoi heti sodan päätyttyä 1945 romanttisessa melodraamassa Vain sinulle, ja hän esiintyi vuosina 1945–1970 yhteensä 22 elokuvassa. Seuraavat elokuvat Synnin jäljet (1946) ja Kuudes käsky (1947) ovat moralisoivia tarinoita holtittomasta sukupuolielämästä ja aviorikoksesta. Kultamitalivaimo (1947) on melko sovinistinen elokuva, jossa paheksutaan naisten urheiluharrastusta. Muutaman rakkaustarinaelokuvan jälkeen tehtiin musiikkipitoinen Rion yö (1951).
Me tulemme taas (1953), Kummituskievari (1954) ja Kahden ladun poikki (1958) ovat tukkilaiselokuvia. Villi Pohjola (1955) ja sen jatko-osa Villin Pohjolan salattu laakso (1963) ovat seikkailuelokuvia, joissa villin lännen elokuvien maailma on siirretty Suomen Lappiin. Veteraanin voitto (1955) on raittiuden edistämiseksi tehty elokuva, jossa Rautavaaran esittämä juopotteluun sortunut urheilijanuorukainen ryhdistäytyy.
Kun televisio alkoi viedä yleisöä elokuvilta, yritettiin katsojia houkutella elokuvateattereihin musiikkielokuvilla. Rautavaara esiintyi kahdessa tällaisessa lähes vain musiikkiesityksiä sisältäneessä kokeilussa: Suuri sävelparaati (1959) ja Tähtisumua (1961). Viimeinen elokuvarooli oli vuonna 1970 Jörn Donnerin ohjaamassa elokuvassa Anna, jossa Rautavaara esittää alkoholisoitunutta kansandemokraattista poliitikkoa.
Rautavaaran työ elokuvanäyttelijänä on jäänyt laulajan uran varjoon, vaikka hänen elokuvansa olivatkin aikanaan suosittuja. Peter von Baghin mukaan Rautavaaralle annettiin usein melodramaattisia rooleja, jotka eivät olleet hänelle luontevia. Rautavaara ei itsekään arvostanut elokuviaan korkealle, vaikka nauttikin niiden tekemisestä. Lasse Pöysti arvioi muistellessaan ohjaamaansa Salakuljettajan laulua (1952), että ”Tapio ei ollut mikään näyttelijä eikä sellaista kuvitellutkaan, mutta hän replikoi luontevasti ja esitti sympaattista minäänsä”.
Merkitys > Urheilijana ja laulajana

Rautavaara oli kansan suosikki, jossa yhdistyi monta suomalaisia kiehtovaa piirrettä. Hän loi merkittävän uran sekä laulajana että urheilijana. Komea ulkonäkö avasi hänelle tien myös elokuviin. Rautavaaran lauluääni oli suomalaisiin vetoava: luonteva, väriltään tumma, mollivoittoinen ja melankolinen.
Tapio Rautavaaraa on kutsuttu laulelman mestariksi. Peter von Baghin mukaan vain Olavi Virta on vaikuttanut suomalaiseen suureen yleisöön yhtä voimakkaasti ja kestävästi. Rautavaaran tärkeimmät levytykset jakautuvat pitkälle ajanjaksolle, jolloin Suomi muuttui parissa vuosikymmenessä enemmän kuin koskaan aiemmin. Rautavaaran levytykset ovat muistoja siirtymäkaudesta, jolloin pula-ajan Suomi muuttui vauraaksi. Merkittäviä olivat myös Suomen jokaiseen kolkkaan ulottuneet kiertueet, joiden ansiosta koko kansa näki Rautavaaran elävänä. Esiintymisessään Rautavaara pyrki luomaan kontaktin yleisön kanssa ei pelkästään esiintymällä vaan myös keskustelemalla.
Merkitys > Muistaminen

Peter von Bagh teki syksyllä 1979, Rautavaaran kuolinvuonna, televisiodokumentin Tapsa – viiltoja reissumiehen elämästä, jonka ensi-ilta televisiossa oli 1980. Osa dokumentista on kuvattu vain muutamaa päivää ennen hänen kuolemaansa. Rautavaarasta on tehty myös vuonna 1999 elokuva Kulkuri ja joutsen, jonka ohjasi Timo Koivusalo. Rautavaaraa esitti elokuvassa Tapio Liinoja.
Oulunkylään perustettiin vuonna 1981 Tapio Rautavaaran puisto. Oulunkylän torille pystettiin vuonna 2000 Tapio Rautavaaran muistomerkki, jonka teetti Tapio Rautavaara -seura. Veikko Myllerin tekemä veistos Kulkurin uni käsittää kaksi hahmoa, kitaraa soittavan Rautavaaran näköispatsaan sekä joutsenen.
Rautavaarasta julkaistiin vuonna 1999 postimerkki. Yleisradion vuonna 2004 järjestämässä Suuret suomalaiset -äänestyksessä hänet valittiin 35. suurimmaksi suomalaiseksi.
Vuonna 2005 oli Tapio Rautavaaran, Toivo Kärjen ja Olavi Virran syntymän 90-vuotisjuhlavuosi. Sen kunniaksi Arto Nieminen kirjoitti Mikkelin teatterille näytelmän Tapsa,Toivo ja Rakkaus, jonka ensi-ilta oli 17.9.2005. Näytelmän ohjasi Kaarina Perola ja musiikkia johti kapellimestari Jerzy Dubiel.
Diskografia > Albumit

Tapio Rautavaaran uusimpia laulelmia (1964)
Tapio Rautavaara (1965)
Kansanlauluja 1 (1966)
Tapsa laulaa ja laulattaa (1967)
Tapio Rautavaara laulaa ja laulattaa 2 (1969)
Muistoissain muuttumaton (1971)
Tänään ei lauluja synny (1973)
Unohtumaton ilta (1976)
Diskografia > Tribuuttilevyt

Sunnuntaina sataa aina (1989)
Mestaria kunnioittaen – Tribuutti Tapio Rautavaaralle (2008)
Elokuvat

Vain sinulle (1945)
Synnin jäljet (1946)
Kuudes käsky (1947)
Kultamitalivaimo (1947)
Sinut minä tahdon (1949)
Aila – Pohjolan tytär (1951)
Rion yö (1951)
Salakuljettajan laulu (1952)
Pekka Puupää (1953)
Kaksi hauskaa vekkulia (1953)
Me tulemme taas (1953)
Kummituskievari (1954)
Veteraanin voitto (1955)
Villi Pohjola (1955)
Kaunis Kaarina (1955)
Kahden ladun poikki (1958)
Suuri sävelparaati (1959)
Molskis, sanoi Eemeli, molskis! (1960)
Tähtisumua (1961)
Villin Pohjolan salattu laakso (1963)
X-Paroni (1964)
Anna (1970)
Talvisodan ulkomainen apu

Kenraaliluutnantti Oscar Enckell suoritti unkarilaisten vapaaehtoisten lähtötarkastuksen. Unkarilaisia johti kapteeni Imre Kémeri Nagy.
Boys-panssarintorjuntakiväärillä aseistettuja ruotsalaisia vapaaehtoisia.
Talvisodan ulkomainen apu koostui sotamateriaalista, vapaaehtoisista ja moraalisesta tuesta Suomelle taistelussa Neuvostoliittoa vastaan talvisodassa. Suomi sai paljon myötätuntoa ympäri maailman jo lokakuussa ennen talvisotaa, ja sodan alku synnytti suurta neuvostovastaisuutta. Kansainvälinen lehdistö seurasi sotaa tarkasti ja asettui kommunistisia lehtiä lukuun ottamatta Suomen puolelle.
Kansainliitto

Kansainliitto kutsuttiin joulukuun alussa koolle Suomen ehdotuksesta käsittelemään Neuvostoliiton hyökkäystä. Suomi ei hyötynyt poliittisesti kokouksesta, vaikka Neuvostoliitto erotettiin Kansainliitosta.
Pohjoismaat

Pohjoismaat, eritoten Ruotsi, tukivat Suomea sodassa. Ruotsissa syntyi laaja kansalaisliike, ja Finlandskommiten (suom. Suomen komitea) avulla ja tunnuksen Finlands sak är vår alla Ruotsista saapui vapaaehtoisena sotaan yli 8 260 miestä eli Svenska frivilligkåren. Nämä saivat rintamavastuun Sallan alueella helmikuussa. Apuun sisältyi myös lentokoneita: 12 hävittäjää ja neljä pommikonetta, joilla vapaaehtoinen Flygflottilj 19 osallistui taisteluihin 10. tammikuuta 1940 lähtien muodostaen Pohjois-Suomen ainoan ilmapuolustuksen. Koneet tulivat Ruotsin ilmavoimilta, ja esimerkiksi hävittäjät olivat kolmasosa Ruotsin hävittäjäkoneista. Tämän lisäksi Ruotsi luovutti Suomelle käyttökelpoisia erityyppisiä harjoitus- ja kuljetuskoneita noin kymmenen kappaletta, muun muassa niin sanotun Hanssin-Jukan. Ruotsissa annettiin myös ryhmälle Kauhavan lento-oppilaita peruslentokoulutus. Virallisesti Ruotsi pysyi kuitenkin puolueettomana.lähde?
Norjalaisia vapaaehtoisia tuli Suomeen 725 miestä. Lisäksi Norjasta saatiin 12 kenttätykkiä ja kivääreitä. Norjassa kerättiin varoja, joilla ostettiin kuusi uutta koulutuskonetta. Oslon lähellä näillä annettiin suomalaisille siviililentokoulutusta. Hyvin tärkeä oli Norjan viranomaisten myötämielisyys lentokonehankintojen avustamisessa. Yhdistyneestä kuningaskunnasta hankitut koneet lennettiin Stavangerin teknisen välilaskun kautta lähes suoraan tukikohtiinsa. Yhdysvalloista hankitut koneet purettiin norjalaisissa satamissa ja kuljetettiin Ruotsiin kokoonpanoa varten. Tämä oli ainoita henkireikiä Neuvostoliiton ja Natsi-Saksan yhteistuumin yrittäessä estää Suomen lentokonehankintojen toimituksia.lähde?
Tanskalaisia vapaaehtoisia ilmoittautui yli tuhat, mutta nämä olivat vielä talvisodankäynnin koulutuksessa sodan loppuessa. Tanskalaisia hävittäjälentäjiä tuli useita suomalaisiin lentoyksiköihin. Neljä heistä kaatui Suomen puolesta.lähde?
Viro

Viron osa sodassa oli monitahoinen. Valtio oli itsenäinen, mutta se oli allekirjoittanut syyskuussa 1939 avunantosopimuksen Neuvostoliiton kanssa. Neuvostolaivaston sota-aluksia oli Tallinnassa, ja Paldiskissa oli Neuvostoliiton lentotukikohta, josta käsin pommitettiin Turkua.
Suomen poliittinen johto kutsui Viroa "vihollisensa liittolaiseksi" ja Suomessa esiintyi Viron-vastaisuutta. Maiden diplomaatit kävivät Viron roolista pisteliästä sananvaihtoa. Virallisesti Viro ilmoitti olevansa sodassa puolueeton ja neuvostolaivaston olevan Tallinnassa vain laivastovierailulla.
Epävirallisesti Viron johto antoi kuitenkin luvan Tallinnan ulkopuolella olevien puna-armeijan tukikohtien pommittamiseen. Suomen ilmavoimat pommittivatkin, mutta tavoitteenaan lähinnä näyttää Puna-armeijalle, etteivät ne olleet koskemattomia. Ilmavoimilla oli suunnitelma Paldiskin lentotukikohdan tuhoamiseksi, mutta sitä lykättiin sodan loppuun asti Karjalankannaksen toisen offensiivin alettua, kun pommikoneita tarvittiin jalkaväen tukemiseksi. Suomalaiset myös miinoittivat Viron laivaväyliä. Miinat upottivat saksalaisen kauppalaiva Dietrich Hasseldickin, joka painoi 900 tonnia.lähde?
Vaikka poliittisesti Suomi ja Viro olivat etäisiä, sotilaallisesti mailla oli salaista ja Suomelle arvokasta yhteistyötä. Virolaiset radiotiedustelijat mursivat Puna-armeijan koodattua radioliikennettä ja saivat divisioonatason tietoa sen operaatioista. Tiedustelutieto lähetettiin Suomeen Suomenlahden merikaapeleita pitkin.lähde?
Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta

Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta suunnittelivat retkikunnan lähettämistä Suomen avuksi. Englantilaisten suunnitelma oli nousta maihin Norjan rannikolla kahdessa osastossa. Näillä olisi kuitenkin ollut käskyt ensisijaisesti miehittää Kiirunan–Jällivaaran malmikentät sekä Ruotsin ja Norjan satamia, koska maat pelkäsivät Neuvostoliiton etenevän Suomesta Pohjois-Skandinaviaan asti ja toisaalta uskoivat Pohjois-Ruotsista tuodun rautamalmin olevan elintärkeää Saksan sotataloudelle.lähde?
Suomen puolustaminen olisi ollut sivutavoite ja vain pieni osa retkikunnasta olisi lähetetty Suomeen. Ranskalaiset suunnittelivat myös maihinnousua Petsamossa yhdistettynä Murmanskin saartoon Pohjoiselta jäämereltä sekä hyökkäystä Neuvostoliittoon lähtien samanaikaisesti Suomesta ja Syyriasta. Suunnitelmaa hyökätä Lähi-idästä käytettiin myöhemmin hämäämään retkikunnan varsinainen operaatioalue.lähde?
Retkikunnan suunnittelu eteni viivytellen, sillä Ruotsin ja Norjan suhtautuminen oli kielteistä ja liittoutuneet pelkäsivät maiden tekevän vastarintaa maihinnousun jälkeen. Neuvottelut Suomen hallituksen kanssa alkoivat lopulta helmikuun lopulla, mutta Ranska ja Yhdistynyt kuningaskunta esittivät erillisiä tarjouksia ja antoivat avun määrästä ja ajankohdasta ristiriitaisia tietoja. Suomikaan ei ollut täysin halukas vastaanottamaan pientä retkikuntaa, koska sillä ei olisi ollut suurta vaikutusta operatiiviseen tilanteeseen ja se olisi saattanut provosoida Saksaa. Aikataulun mukaan retkikunta olisi noussut maihin Norjassa maaliskuun lopulla.lähde?
Yhdistynyt kuningaskunta myi sodan alussa Suomeen 20 ja lahjoitti 10 Gloster Gladiatoria. Etelä-Afrikka lahjoitti lisäksi 25 Gloster Gauntletia, mutta ne eivät ehtineet palvella Suomen ilmavoimissa ennen sodan loppua. Yhdistynyt kuningaskunta lahjoitti lisäksi 40 ambulanssivaunua. Suomi osti tai sai lahjoituksena Isosta-Britanniasta ja Ranskasta paljon muuta sekalaista sotatavaraa, kuten Bristol Blenheim -pommikoneita, Hawker Hurricane -hävittäjiä, Morane-Saulnier M.S. 406 -hävittäjiä, tykkejä ja heittimiä ammuksineen, viestintävälineitä, vaatteita, telttoja ja kenttäkeittiöitä.lähde?
Saksa ja Italia

Talvisodan aikana natsi-Saksan ja Neuvostoliiton suhteet olivat parhaimmillaan. Fasistinen Italia puolestaan oli avoimesti myötämielinen Suomelle. Suomi osti Italiasta 35 Fiat G.50 -hävittäjälentokonetta, jotka oli tarkoitus toimittaa junakuljetuksena Saksan läpi. Saksa ei kuitenkaan sallinut asekuljetuksia Suomeen alueensa läpi, joten koneet toimitettiin meriteitse Ruotsiin, jossa ne koottiin ja lennettiin Suomeen. Saksa tarjoutui huoltamaan Neuvostoliiton laivaston sukellusveneitä Pohjanlahdella ja myöntyi miinoittamaan Suomen rannikkoakin, mutta Neuvostoliitto perui kuitenkin tämän. Hermann Göring kuitenkin vihjaili sodan loppuvaiheessa Suomelle, että Saksa tulisi tukemaan Suomea, jos se tekisi rauhan.
Puola

Suomeen tarjottiin Latviaan internoituja puolalaisjoukkoja jo sodan alussa. Ne eivät saaneet kuitenkaan Ruotsilta läpikulkulupaa. Suomi toivoi saavansa käyttöönsä Puolasta paenneita lentäjiä, joita oli kokoontunut Tukholmaan satakunta, mutta heille ei onnistuttu hankkimaan kalustoa.lähde?
Puolan pakolaishallituksen pääministeri Władysław Sikorski suunnitteli Suomen tukemista Puolan laivaston aluksilla Petsamon vesillä. Hän myös sai hallituksensa hyväksymään puolalaisten vapaaehtoisten liittämisen liittoutuneiden retkikuntaan, mutta muut liittoutuneet vastustivat tätä. Puolalaisten avunannon tavoitteena oli saada Suomi tunnustamaan Puolan pakolaishallitus, mutta Suomi ei halunnut tätä tehdä suurpoliittisten riskien vuoksi.lähde?
Uruguay

Toisen maailmansodan syttymisen jälkeen Uruguayn presidentti Alfredo Baldomir Ferrari julisti maan puolueettomaksi. Kuitenkin sodan ensimmäisinä kuukausina maa siirtyi liittoutuneiden puolelle, ja se otti osaa taisteluun La Plata -joen suulla, mikä oli sodan ensimmäinen meritaistelu ja ainoa Etelä-Amerikassa tapahtunut taistelu. Neuvostoliiton hyökkäyksen Suomeen ja talvisodan alkamisen jälkeen Uruguayn parlamentti sääti lain, joka perustui presidentti Baldomirin ja ministerien César Charlone ja Alberto Guanin esittämään lakiin, joka salli 100 000 Uruguayn peson lahjoituksen Suomelle. Lailla perustettiin Suomen ystävien komitea, joka vastasi rahan keräyksestä.
Yhdysvallat

Yhdysvallat ei ollut Kansainliiton jäsen eikä siksi katsonut Neuvostoliiton saamien moitteiden sitovan itseään. Maa tulkitsi, että koska talvisodassa ei ollut annettu sodanjulistusta, eivät Suomi ja Neuvostoliitto olleet sotaa käyviä maita. Siten Yhdysvallat jatkoi tavallisia kauppasuhteita molempiin maihin.lähde?
Suomi sai varauksetonta tukea yhdysvaltalaiselta lehdistöltä, joka kommunistisia lehtiä lukuun ottamatta tuomitsi hyökkäyksen. Yhdysvalloissa tehdyt rahankeräykset Suomen hyväksi tuottivat kuutisen miljoonaa dollaria. Tästä suuri osa tuli amerikansuomalaisilta. Entinen Yhdysvaltain presidentti Herbert Hoover toimi näkyvästi Suomen hyväksi ja oli perustamassa Finnish Relief Fund -avustusjärjestöä.
Eniten Suomi tarvitsi Yhdysvalloista aseita, mutta asehankinnat alkoivat edetä vasta helmikuussa. Hankintoja hidasti kilpailu tarpeista Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan kanssa, Yhdysvaltain ulkoministeri Cordell Hullin asettama lyhyt vientikielto Suomeen, yhdysvaltalaisten byrokratia, suomalaisten halu tinkiä ja kuljetuskaluston puute. Hankintojen rahoittaminenkin oli ongelmallista, sillä Yhdysvallat ei myöntänyt Suomelle lainaa aseita varten. Esimerkiksi joulukuussa Suomeen tarjottiin myytäväksi 43 kappaletta Brewster F2A "Buffaloa", mutta ensimmäiset saapuivat vasta maaliskuussa.lähde?
Neuvostoliitto osti sodan aikana yhdysvaltalaisilta liikemiehiltä lentokonebensiiniä, moottoreita ja muita strategisia tavaroita rahoittaen hankintansa Yhdysvalloille myydyllä kullalla. Tämä herätti närkästystä yhdysvaltalaisessa lehdistössä, jonka paljastukset asiasta johtivat polttoainekuljetusten lakkauttamiseen neuvostoliittolaisiin satamiin.lähde?
Yhdysvaltain kongressissa puuhattiin sodan aikana suomalaisten pakolaisten asuttamista Alaskaan, jos Neuvostoliitto miehittäisi maan. Suunnitelma esiteltiin myös Finnish Relief Fundin puheenjohtajana toimineelle Herbert Hooverille. Tarkoituksena oli luovuttaa suomalaisten käyttöön yli 100 000 neliömailia maata Yukonin sivujoen Tananan alueelta. Alaskan asutustoiminta toimisi myös torjumaan mahdollista Japanin hyökkäystä sinne.
Suomen talvisodassa saaman sotilaallisen avun rahallinen arvo

Suomen puolustusvoimat saivat talvisodan aikana (ja sen jälkeen) useilta mailta erilaisia sotatarvikkeita. Kunkin maan lopullisesti luovuttamien ja myymien sotatarvikkeiden rahallisen arvon ja niiden merkityksen sotatapahtumiin määrittämistä vaikeuttaa kuitenkin muutama seikka:
Avustamisen pisimmälle menevä muoto eli tarvikkeiden lahjoittaminen johtaa ongelmaan siitä, miten määritetään avustustarvikkeiden todellinen arvo. Maittain esitettävässä luettelossa myös ilmaiseksi luovutetulle varustukselle on pyritty antamaan myös jonkinlainen rahallinen arvo.
Askelta vähäisempää poliittista kiinnostusta Suomen auttamiseen osoitti sotatarvikkeiden myynti luovuttavan maan armeijan varastoista. Lisäksi armeijan varastoista myytyjen tarvikkeiden hinta saattoi olla lähellä ns. markkinahintaa tai hinta saattoi toisaalta olla lähinnä nimellinen.
Eri maiden välistä vertailua hankaloittaa myös se, että joidenkin maiden osalta sotatarvikkeiden hankinta suoritettiin ns. vapailta markkinoilta, jolloin niiden hintakin oli suhteellisesti katsoen huomattavan korkea.
Varsinaiseen taistelutoimintaan liittyvä arvo on lähes mahdotonta määritellä, koska eri maista saapuneet sotatarvikkeet saapuivat hyvin eri aikaan (merkittävä osa vasta sodan jälkeen). Lisäksi esimerkiksi tykistökaluston osalta on huomioitava se, että ennen kaluston käyttöönottoa kalustolle oli mm. koulutettava henkilöstö ja hankittava niiden siirtämisiin tarvittavat välineet.
Kokonaisuudessaan Suomen puolustusvoimien ostaman ja saaman materiaalin arvon laskettiin (toukokuun lopulla 1940 laaditun arvion perusteella) olleen noin 4,6 miljardia markkaa, joka vuoden 2008 euroiksi muutettuna tarkoittaa noin 1, 474 miljardin euron summaa. Euromääräiseksi muutetun rahasumman suhteuttamisessa tulee ehdottomasti huomioida myös tuon aikaisten avustaneiden valtioiden silloiset taloudelliset mahdollisuudet. Tämän lisäksi Suomi vastaanotti merkittävää kansainvälistä humanitääristä apua.lähde?
Vuonna 1938 hyväksytyn puolustusvoimien perushankintaohjelman mukaan sotatarvikkeiden hankintaan olisi tullut käyttää seuraavan seitsemän vuoden aikana noin 2,7 miljardia markkaa.
Talvisodan ulkomaalaiset vapaaehtoiset

Talvisodan päättyessä Suomen armeijan palvelukseen oli ilmoittautunut (virallisen tilaston mukaan) noin 11 660 ulkomaalaista. Sotilaallista merkitystä ulkomaalaisista vapaaehtoisista oli käytännössä vain Ruotsista saapuneilla vapaaehtoisilla. Varsinaisiin taistelutoimiin osallistui heidän lisäkseen  pieni joukko amerikansuomalaisia.
Ruotsalaisten vapaaehtoisten Flygflottilj 19:n talvisodan aikana Pohjois-Suomessa käyttämä Gloster Gladiator Mk.I. Yhdistynyt kuningaskunta myi ja lahjoitti 30 Gloster Gladiatoria Suomelle.
Gloster Gauntlet.
Suomen ilmavoimien Morane-Saulnier M.S.406.
Brewster Buffalo.
Ruotsista saatiin tai ostettiin sodan aikana yhteensä 68 kappaletta 40 ItK 38-ilmatorjuntatykkiä.
Italia myi Suomelle ensin 25 ja myöhemmin 10 Fiat G.50-hävittäjää lisää, joista osa ehti mukaan sotatoimiin.