stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Masalan nuorisoteatteri

Masalan Nuorisoteatteri on kirkkonummelainen vuonna 1981 perustettu ammattijohtoinen harrastajateatteri. Teatteri perustuu Kirkkonummen kunnan Nuorisopalveluiden ja Masalan Nuorisoteatterin Kannatus ry:n yhteistyössä järjestämään toimintaan. Teatteritalossa perustettiin vuonna 1980 teatterikerho, mutta silloisen ohjaajan muuttaessa pois Kirkkonummelta sen toiminta hiipui. Vuonna 1981 perustettiin varsinainen Masalan nuorisoteatteri.
Teatterissa toimii noin 100 harrastajaa useissa eri ryhmissä.
Masalan Nuorisoteatterin tavoitteena on mahdollistaa kirkkonummelaisten nuorten teatteriharrastus. Nuorisopalveluiden osalta teatterissa noudatetaan Kirkkonummen kunnan Strategia 2000+:ssa määriteltyjä tavoitteita syrjäytymisen ennalta ehkäisemiseksi. Samalla teatteri tuottaa monipuolisia kulttuuriesityksiä kirkkonummelaisille katsojille. Ensi-iltaan valmistuu vuosittain 2-3 näytelmää, joita käy katsomassa noin 1 500 katsojaa.
Masalan nuorisoteatteri tuottaa myös kesäteatteria. Kantaesityksensä teatteritalon viereisellä pellolla on saanut Tuomo Aitan kirjoittamat näytelmät Tehdas (2001), Aatteen ja ilon vuodet (2003) sekä Sointula (2012).
Toiminnan piiriin kuuluu nykyisten aktiivien lisäksi suuri joukko taustalla vaikuttavia entisiä teatterilaisia sekä tukijoukkoja.
Teatterin ohjaajia ovat Maija Lauri ja Johanna Perttunen. Myös ohjaajat Tuomo Aitta, Hannele Tuominen ja Jarno Kuosa sekä näyttelijät Helena Rängman ja Jussi Puhakka ovat toimineet teatterissa ohjaajina.
Ljusdalan remontit

Vuonna 1985 teatteritalossa syttyi tulipalo, jonka jälkeen tilat kunnostettiin oikeiksi teatteritiloiksi.
Vuonna 2005 teatterisalin lattia hiottiin ja maalattiin mustaksi. Kesällä 2010 päätettiin Masalan nuorisoteatteritalon, Ljusdalan saneerauksesta. Remontti alkoi lokakuussa 2010, ja työt valmistuivat syksyllä 2011, juuri ennen Ljusdalan 100-vuotisjuhlia. Remontin aikana teatteriryhmien toiminta jatkui korvaavissa tiloissa Masalassa, Jorvaksessa ja Gesterbyssä.
Tunnustuksia

Vuonna 2002 teatterin ohjaaja Hannele Tuominen sai Työväen Näyttämöiden Liiton hopeisen ansiomerkin 20 vuoden ansiokkaasta työstä teatterin parissa.
Vuonna 2005 Espoon seudun kulttuurisäätiö myönsi teatterille 3 000 euron kulttuuripalkinnon taiteellisista ansioista vuonna.
Vuonna 2006 Hannele Tuomiselle myönnettiin Suomen harrastajateatteriliiton kultainen tunnustusmerkki teatterin 25 -vuotisjuhlissa.
Tunnettuja teatterissa harrastaneita

| --- | --- |
 Eeva Aitta  Tuomo Aitta  Tuuva Harjanne  Lotta Huitti  Kaisu Koponen  Jarno Kuosa  Tuukka Martiskainen  Jan Nyquist  Taisto Oksanen  Immanuel Pax  Jussi Puhakka :  Ylermi Rajamaa  Tintti Rossi  Pertti Huuskonen  Eero Ritala  Sara Säkkinen  Marko Tiusanen  Elina Vehkaoja  Petra Vehviläinen  Anna Vihanto  Tiina Wilén  Helena Rängman
Aiheesta muualla

Teatterin kotisivut
Sointula -näytelmästä Verkkonummessa (Arkistoitu – Internet Archive)
Sointula-ryhmän matka Kanadan Sointulaan (Arkistoitu – Internet Archive)
Masala maailmankartalle (Arkistoitu – Internet Archive)
Myrsky pauhasi Sjökullan kallioilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Panem et circenses

Panem et circenses on latinankielinen lentävä lause, joka tarkoittaa suomeksi ”leipää ja sirkushuveja”. Lausahdus on peräisin satiirirunoilija Juvenalikselta, jonka mukaan Rooman kansalla oli ollut kerran valta käsissään, mutta keisarikaudella se oli luopunut poliittisista oikeuksistaan ja vaati itselleen enää vain ilmaista viljaa ja ilmaisia sirkushuveja.
Rooman valtakunnassa panem et circenses koski roomalaista proletariaattia, johon luettiin kuuluvaksi vapaat miespuoliset kansalaiset, joilla ei ollut maaomaisuutta. Panem et circenses -politiikka luotiin olosuhteessa, jossa kansalaisia pidettiin tietämättöminä ja hyväuskoisina. Rooman valtakunnassa oli yleistä ajatella, että väestö jakautuu jyrkästi kahtia: voimakkaisiin ja voimattomiin, harvoihin ja lukuisiin, omistajiin ja omistamattomiin sekä aatelisiin ja tavalliseen kansaan. ”Huonommalla” kansanosalla nähtiin olevan ”parempaan” kansanosaan nähden vääränlaiset henkilökohtaiset ominaisuudet. Sanalla circus roomalaiset tarkoittivat vaunukilpa-ajoja. Viihteellisten tapahtumien tarkoituksena oli luoda sosiaalista koheesiota.[lähde? ]
Proletariaatti eli julkisen tuen varassa. He saivat viljaa alennettuun hintaan ja vuodesta 58 eaa. alkaen ilmaiseksi. Avunsaajia oli runsaat satatuhatta 70-luvulla eaa. ja nelisenkymmentä vuotta myöhemmin heitä oli 320 000. Tämä muutti myös ruokatottumuksia niin että vehnäleipä syrjäytti ruokapöydästä velliä ja rieskaa. Rooman rikkaiden odotettiin kustantavan myös huvit ja järjestävän työllisyystöitä rakennuttamalla julkisia rakennuksia. Noin vuodesta 60 eaa. tulikin tavaksi, että poliittista uraansa edistävien oli käytettävä suuria summia kansansuosion hankkimiseen.
Kristinuskon noustua 380-luvulla jaa. Roomassa valtionuskonnoksi muutettiin "leipää ja sirkushuveja" -tyyppinen köyhäinapu seurakuntien kautta jaettavaksi kaikkein köyhimmille suunnatuksi avuksi.
Paloheinän terveysasema

| Paloheinän terveysasema |
| --- | --- |
 Paloheinän terveysaseman ja kirjaston rakennus.
Osoite:  Paloheinäntie 22, 2. krs, 00670 Helsinki
Sijainti:  Paloheinä, Helsinki
Koordinaatit:  60.2493°N, 24.9415°E
Valmistumisvuosi:  1987
Suunnittelija:  Arkkitehtitoimisto Bengt Lundsten
Paloheinän terveysasema
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paloheinän terveysasema on Helsingin Tuomarinkylän kaupunginosan Paloheinän osa-alueella sijaitseva kaupungin sosiaali-, terveys- ja pelastustoimialaan kuuluva terveysasema.
Vuonna 1987 valmistuneen kaksikerroksisen terveysasemarakennuksen on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Bengt Lundsten. Terveysasema on rakennuksen toisessa kerroksessa; pohjakerroksessa toimii Paloheinän kirjasto ja siinä on myös liiketiloja.
Aiheesta muualla

Helsingin terveysasemien yhteystiedot (hel.fi)
Panelian rautatieasema

Panelian rautatieasema (lyh. Pn) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Rauman radalla Eurassa. Se sijoitettiin kolme kilometriä Panelian kylän eteläpuolelle. Asema avattiin liikenteelle 15. huhtikuuta 1897. Asemarakennus rakennettiin vuosina 1896–1987 Rauman radan tyyppipiirustusten mukaan. Rakennusta laajennettiin myöhemmin. Aseman ympärille muodostui noin 400 asukkaan taajama. Vuonna 1970 Panelia muutettiin miehittämättömäksi ja tavaraliikenne lakkautettiin 1983. Henkilöliikenne lakkautettiin koko radalta 29. toukokuuta 1988. Liikennepaikka lakkautettiin lopullisesti vuonna 1997.
Peter Hermann Stillmark

Peter Hermann Stillmark (22. heinäkuuta 1860 Penza, Venäjän keisarikunta – 23. kesäkuuta 1923 Pärnu, Viro) oli baltiansaksalainen biokemisti.
Stillmark opiskeli Riian tuomiokirkon koulussa, ja valmistui filosofian tohtoriksi Tarton yliopistosta 1888. Hänen väitöskirjansa käsitteli risiinin erottamista risiinikasvin siemenistä. Stillmark oli täten ensimmäinen tieteilijä, joka tutki lektiinejä. Rudolf Kobert oli hänen ohjaajansa.
Julkaisut

Über Ricin, ein giftiges Ferment aus den Samen von Ricinus comm. L. und einigen anderen Euphorbiaceen, Tartto, 1888.
Aiheesta muualla

"Über Ricin, ein giftiges Ferment aus den Samen von Ricinus comm. L. und einigen anderen Euphorbiaceen" Tarton yliopisto. Stillmarkin väitöskirjan verkkoversio.
Paneer

Paneer-juustoa.
Paistettua paneer-juustoa.
Paneer (hindiksi पनीर panīr) tai panir on Pohjois-Intiasta ja Pakistanista peräisin oleva lehmän- tai puhvelinmaidosta valmistettava juusto.
Paneer-juuston tarkkaa alkuperää ei tunneta. Yhden teorian mukaan se saapui Intiaan Afganistanista tulleiden valloittajien mukana 1200- ja 1300-luvuilla.
Paneer on valmistettu perinteisesti kotona. Juustomassa syntyi lisäämällä maitoon etikkaa, sitruunamehua, jugurttia tai kirnupiimää. Juustomassaa kutsutaan hindiksi nimellä chhana. Juustomassa vaivataan ja valutetaan. Kiinteämpää juustoa voidaan valmistaa myös puristamalla. Juustokimpaleet leikataan neliskulmaisiksi ja upotetaan kylmään veteen useamman tunnin ajaksi niiden kiinteyttämiseksi. Bengalissa chhanaa käytetään myös makeisten valmistuksessa sekoittamalla siihen sokeria ja gheetä. Tunnettuja tähän tapaan valmistettuja makeisia ovat sandesh ja rosogolla.
Paneer-juuston juustomassalla on mieto maitoinen maku, mutta kuivatetulla ja puristetulla juustolla ei ole juurikaan makua. Juuston tarkoitus onkin imeä makua kastikkeesta. Pohjois-Intiassa paneer-juustoa käytetään ruuanlaitossa lihan korvikkeena ja sitä myydään ruokakaupoissa tuoreena ja pakastettuna. Juustoa käytetään esimerkiksi useissa eri curryruuissa. Paneer kofta sisältää palloiksi muotoiltua paneer-juustoa ja se tarjoillaan sipuli- tai tomaattikastikkeessa. Mattar paneer on pataruoka, joka sisältää paistettua paneer-juustoa ja tulista tomaattikastiketta. Yksi intialaisten ravintoloiden tunnetuin ruokalaji länsimaissa on palak tai saag paneer. Annos valmistetaan pinaatista, paneer-juustosta ja kastikkeesta.
Mackenzie-Papineau-pataljoona

Mackenzie-Papineau-pataljoonan muistomerkki Ottawassa.
Mackenzie-Papineau-pataljoona (engl. Mackenzie–Papineau Battalion, lyh. Mac-Pap) oli Espanjan sisällissotaan tasavaltalaisten puolella osallistunut kanadalaisista ja yhdysvaltalaisista vapaaehtoisista koottu joukkoyksikkö. Se oli osa Kansainvälisiin prikaateihin lukeutunutta XV kansainvälistä prikaatia.
Vapaaehtoiset

Espanjan sisällissodan sytyttyä heinäkuussa 1936 oli Kanadaan perustettu järjestö tukemaan tasavaltalaisia sekä värväämään vapaaehtoisia taistelijoita. Huhtikuussa 1937 maan hallitus kuitenkin sääti lain, joka kielsi Kanadan kansalaisten osallistuminen ulkomaisiin sotiin. Tämän jälkeen vapaaehtoisten värvääminen siirtyi Kanadan kommunistiselle puolueelle ja solidaarisuusjärjestö keskittyi vain lääkintähenkilökunnan kokoamiseen ja lähettämiseen Espanjaan. Kanadan viranomaiset kieltäytyivät myöntämästä passeja henkilöille, joiden epäiltiin olevan lähdössä sotaan ja niin vapaaehtoisten piti matkustaa väärällä henkilöllisyydellä. Värväytymistä haittasi myös vasemmistolaisiin piireihin soluttautuneet ratsupoliisit.
Yhdysvaltalaisista vapaaehtoisista poiketen kanadalaiset koostuivat lähes kokonaan työläisistä. Yhdysvaltalaisten joukossa sen sijaan oli runsaasti myös opiskelijoita sekä älymystön edustajia. 
Mackenzie-Papineau-pataljoona tunnettiin vahvana ja pätevänä taisteluosastona, koska värväyksen yhteydessä joukosta oli karsittu pois muun muassa kaikki seikkailijat ja jokaisella mukaan valitulla piti olla pitkä historia työväenliikkeessä. Näin ollen myös pataljoonan keski-ikä muodostui poikkeuksellisen korkeaksi, suurin osa sotilaista oli yli 30-vuotiaita.
Pataljoonan muodostaminen

Mackenzie-Papineau-pataljoona muodostettiin kesällä 1937 Albacetessä. Se nimettiin kahden vuonna 1837 brittiläistä siirtomaavaltaa vastaan sotineen quebecläisen kapinallisen, William Lyon Mackenzien ja Louis-Joseph Papineau`n mukaan. Kanadalaiset vapaaehtoiset taistelivat aluksi yhdysvaltalaisista koottujen kahden pataljoonan riveissä, kunnes heille perustettiin oma yksikkö. Kuitenkin myös Mackenzie-Papineau-pataljoonan sotilaista puolet oli yhdysvaltalaisia, kanadalaisia oli kaikkiaan noin 1 200. Yksikön riveissä oli myös paljon siirtolaistaustaisia taistelijoita. Suurimmat ryhmät olivat ukrainalaiset sekä kanadansuomalaiset, joita oli tiettävästi 73. Yhteensä kanadalaisia taisteli kaikissa yksiköissä 1 546, joista 721 kaatui.
Taistelut

Mackenzie-Papineau-pataljoona osallistui aluksi sotatoimiin Jaramassa ja Brunetessa. Vuonna 1938 pataljoona kävi kolme suurta taistelua, ensin tammi-helmikuussa Teruelin kaupungin lähistöllä ja sen jälkeen maalis-huhtikuussa Aragonian maakunnassa, jossa tasavaltalaisten joukot kärsivät merkittävän tappion. Viimeinen pataljoonan taisteluista oli suuri Ebrojoella käyty peräytymistaistelu heinä-syyskuun välillä, jolloin natsi-Saksan ja fasistisen Italian tukemat kansallismielisten joukot jyräsivät tasavaltalaiset ja pakottivat heidät vetäytymään.
Sodan jälkeen

Espanjassa taistelleet kanadalaiset vapaaehtoiset pääsivät palaamaan kotimaahansa tammikuussa 1939. Vaikka taistelijaksi värväytyminen oli ollut laitonta, heitä ei rangaistu. Useita Mackenzie-Papineau-pataljoonan veteraaneja joutui kuitenkin poliisikuulusteluihin. Osaa heistä ei myöhemmin toisen maailmansodan aikana kelpuutettu Kanadan armeijan taistelujoukkoihin "poliittisesti epäluotettavina".
Kanadalaisten vapaaehtoisten valtakunnallinen muistomerkki sijaitsee maan pääkaupungissa Ottawassa. Vuonna 2001 paljastetun monumentin lisäksi Mackenzie-Papineau-pataljoonalla on muistomerkki Victorian kaupungissa. Ottawan monumenttiin on kaiverrettu kaikkien 1 546 tasavaltalaisten joukoissa taistelleen kanadalaisen nimet.
Viimeinen elossa ollut Mackenzie-Papineau-pataljoonan veteraani oli kanadansuomalainen Jules Päiviö, joka kuoli 97-vuotiaana syyskuussa 2013. Tunnetuin Espanjan sisällissodassa mukana ollut kanadalainen oli lääkintäjoukoissa palvellut kirurgi Norman Bethune. Hän kehitti sodan aikana useita parannuksia kenttäsairaaloihin, joista merkittävin oli kenttäoloihin tarkoitettu verensiirtoyksikkö.
Pascale Trinquet

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pascale Trinquet |  Pascale Trinquet |  Pascale Trinquet |  |
Naisten miekkailu
Maa:   Ranska
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | floretti |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | floretin joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1984 | floretin joukkuekilpailu |  |
Pascale Trinquet (s. 11. elokuuta 1958) on ranskalainen florettimiekkailija joka uransa aikana on voittanut kolme olympiamitalia. Pascale Trinquet on 170 cm pitkä ja painaa 54 kg.
Palohapero

| Palohapero> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 
Suomessa::  Elinvoimainen
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Haperot Russula
Laji::  aurantioflammans
Kaksiosainen nimi
 Russula aurantioflammans  Ruots., Sarnari & Vauras 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Palohapero (Russula aurantioflammans) on haperolaji. Se kuvattiin vuonna 1998.
Palohaperon lakki on oranssinpunainen tai oranssi ja usein keskeltä keltainen. Lakki on 4–12 senttimetriä leveä ja muodoltaan aluksi kupera ja myöhemmin laakeneva. Lakin pintakelmu on osin nyljettävissä. Sienen heltat ovat vaaleat ja melko tiheät. Itiöpöly on kellertävää ja malto valkoista. Jalka on valkoinen ja 4–9 senttimetriä pitkä. Maultaan sieni on kirpeä. Se soveltuu ruokasieneksi keittämisen jälkeen. Palohaperoa tavataan harvinaisena koko Suomessa lehdoissa, puronvarsilla, laidunmailla, puistoissa ja tunturikoivikoissa. Se kasvaa kuusen ja koivun seuralaisena. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Koivunlehtohapero muistuttaa palohaperoa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Palohapero
Paloheinän golfkenttä

Kentän 9 ja viimeinen reikä
Paloheinän golfkenttä on Helsingin Paloheinässä sijaitseva yhdeksänreikäinen eli puolikas golfkenttä. Kenttä on HIFK Golf:in kotikenttä. Kenttä on perustettu vuonna 1996 ja se on kaikille pelaajille avoin jokamieskenttä.
Paloheinän range
Väylien mitat

| Väylä | Pituus | Par |
| --- | --- | --- |
| 1. väylä | 284 metriä | Par 4 |
| 2. väylä | 154 metriä | Par 3 |
| 3. väylä | 477 metriä | Par 5 |
| 4. väylä | 477 metriä | Par 5 |
| 5. väylä | 110 metriä | Par 3 |
| 6. väylä | 448 metriä | Par 5 |
| 7. väylä | 339 metriä | Par 4 |
| 8. väylä | 141 metriä | Par 3 |
| 9. väylä | 345 metriä | Par 4 |
Peppi Pitkätossu (täsmennyssivu)

Peppi Pitkätossu voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Peppi Pitkätossu (Pippi Långstrump), Astrid Lindgrenin kirjoissa esiintyvä kuvitteellinen hahmo
Peppi Pitkätossu, vuonna 1945 julkaistu ensimmäinen Peppi-kirja
Peppi Pitkätossu, vuonna 1949 valmistunut elokuva
Peppi Pitkätossu, vuonna 1969 valmistunut televisiosarja
Peppi Pitkätossu, vuonna 1997 valmistunut animaatioelokuva
Peppi Pitkätossu, vuosina 1997–1999 tehty animaatiosarja
Peppi Pitkätossu, vuonna 1996 tehty suomalainen radiokuunnelma
Peppi Pitkätossu, Staffan Götestamin säveltämä musikaali
”Peppi Pitkätossu” (Här kommer Pippi Långstrump), vuoden 1969 televisiosarjasta tunnettu lastenlaulu
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Peppi Pitkätossu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Peter Fagernäs

Thor Peter Fagernäs (s. 16. maaliskuuta 1952 Oulu) on suomalainen yritysjohtaja. Koulutukseltaan hän on juristi. Hän on toiminut pankki- ja rahoitusalalla 30 vuotta.
Fagernäs valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1977. Pankkiuraa hän teki Kansallis-Osake-Pankissa, jonka palvelukseen hän meni heti opintojen päätyttyä. KOP:issa ja myöhemmin Meritassa hän oli 1977–1996. Hän oli Fortumin hallituksen puheenjohtaja huhtikuuhun 2009. Fagernäs on omistanut Pohjolaa ja ollut sen hallituksen puheenjohtaja 2001–2003. Perheen omistaman sijoitusyhtiön Oy Hermitage Ab:n kautta hänellä on omistuksia eri yhtiöissä. Hän on John Nurmisen säätiön hallituksen jäsen.
Historiaa

Fagernäs johti ja saneerasi KOP:n New Yorkin - ja Tukholman-konttoreita ja toimi Lassilan apuna niin kutsutuissa Kouri-kaupoissa. Pääjohtaja Pertti Voutilainen kuitenkin pudotti Fagernäsin KOP:n johtokunnasta ja siirsi hänet pankin osakkuusyhtiön investointipankki Prospectuksen toimitusjohtajaksi. Prospectus oli KOP:n leirin investointipankki ja pankin toimitusjohtajana Fagernäs siirtyi uuden suurpankin varallisuuden hoidosta vastaavaksi johtajaksi. KOP omisti Prospectuksesta puolet ja pankin entinen johtaja Fagernäs sekä muut prospectuslaiset loput. Vuonna 1995 Peter Fagernäs kuitenkin myi osuutensa Prospectuksesta ja perusti myöhemmin investointipankki Conventumin. Conventum  hyötyi erityisesti yritysten pörssilistauksista seurauksella, että Fagernäsin varallisuus kasvoi merkittävästi.
Vakuutusyhtiö Pohjola osti Conventumin vuonna 2001 270 miljoonalla eurolla. Ajateltiin, että Conventumin kautta Pohjola saisi runsaasti sijoitusrahastoja ja pörsissä noteerattomia teknologiayhtiöitä. Kauppa maksettiin Pohjolan osakkeilla ja samalla Fagernäsistä tuli Pohjolan suuromistaja. Fagernäs nimitettiin Pohjolan hallituksen puheenjohtajaksi.
Fagernäs valittiin vuonna 2002 Maanpuolustuskiltojen liiton liittovaltuuston puheenjohtajaksi kolmeksi vuodeksi. Fagernäs joutui jättämään paikkansa Pohjolassa ja omistusosuuttaan kasvattanut Suomi-yhtiöiden toimitusjohtaja Eino Halonen valittiin hallituksen puheenjohtajaksi maaliskuussa 2003. Halosen valintaa tuki Ilmarisen toimitusjohtaja Kari Puro, mutta Fagernäsiä tukenut Lemminkäisen hallituksen puheenjohtaja Heikki Pentti erosi Pohjolan hallituksesta. Fagernäs kuittasi 544 929 euron erokorvauksen, kun Pohjola erotti hänet ennen aikaisesti hallituksen puheenjohtajan toimesta.
Fagernäs aloitti Fortumin hallituksen puheenjohtajana vuonna 2001. Fagernäs puolusti vuosina 2005 ja 2009 voimakkaasti Fortumin optiojärjestelmiä ja erityisesti Mikael Liliusta. Eduskunnan talousvaliokunta haastatti vuonna 2005 nk. Fortum-kuulemisissaan Fagernäsiä Fortumin optio-järjestelyistä. Myöhemmin kritiikki Fortumin optiojärjestelmää kohtaa kasvoi ja Fagernäs joutui eroamaan Fortumin johdosta oma-aloitteisesti keväällä 2009.
Fagernäs toimi Finnlinesin hallituksessa muun muassa yhdessä Timo Jouhkin kanssa italialaisen Grimaldin omistajuuteen vuoteen 2007 saakka. Fagernäs toimii Taaleritehtaan Omistusyhteisö Oy –yrityksen hallituksen puheenjohtajana (perustettu vuonna 2008), Amanda Capital Oyj:n hallituksen jäsenenä (perustettu vuonna 2002), sekä Kiinteistö Oy Uruluksen hallituksissa.
Yksityiselämä

Fagernäsin isoisä, lääninkamreeri ja valtioneuvos Anders Viktor Helander kuului Pohjolan 1891 perustaneeseen pieneen fennomaanien joukkoon. Peter Fagernäsin vanhempi veli on Berliinin-suurlähettiläänä, ja sittemmin EK:n toimitusjohtaja vaikuttanut Leif Fagernäs.
Fagernäs oli mukana koululais- ja opiskelijapolitiikassa ja vuosina 1974–1975 Kokoomuksen nuorten liiton varapuheenjohtaja. Hän on naimisissa Ansa Fagernäsin kanssa, ja heillä on kolme lasta, Jan, Tom ja Niko.
Peter Fagernäsin veljiä ovat Leif Fagernäs ja Kim Fagernäs. Hänen isoisänsä on Uno Fagernäs.
Mark Parland

Mark Parland (s. 1964) on suomalainen freelancetoimittaja, joka oli mukana 1990-luvulla äärioikeistolaisessa toiminnassa. Hän on julkaissut myös useita omakustannekirjoja, -lehtiä ja videoita.
Mark Parlandin vanhemmat ovat valtiotieteen tohtori, dosentti Thomas Parland ja kuvataiteilija Camilla Kivilahti-Parland.
Parland osallistui vuosina 1986–1987 menestyksellä Mainostelevision Tupla tai kuitti -tietokilpailuun aihenaan SS:n historia. Helmikuussa 1987 Parland järjesti Helsingissä Alppilan yläasteen tiloissa natsismia ja rasismia käsitelleen keskustelutilaisuuden, joka kuitenkin keskeytyi kun yleisön joukossa olleet skinheadit laukaisivat videoesityksen aikana pimennetyssä salissa kyynelkaasupommin. Parland oli 1990-luvun alussa Turussa vaikuttaneen skinheadkerho Skullheadin jäsenlehden päätoimittaja. Parland riitautui turkulaisskinien kanssa niin pahasti, että turkulaiset pahoinpitelivät Parlandin ja hänen kaksi ystäväänsä. Iltapäivälehdet kertoivat oikeudenkäynnistä 24. tammikuuta 1992. Vuonna 1995 Parland perusti Sinivalkoklubi-yhdistyksen, joka julkaisi Sinivalkoinen ylpeys-, Skinhead- ja Totenkopf-lehtiä. Vuonna 1998 Parland toimitti Helsingin Lähiradiossa Patriootti-nimistä ohjelmaa, jossa esitettiin white power -musiikkia. Hän kävi myös kuvaamassa white power -konsertteja Suomessa ja Ruotsissa. Vuonna 1999 hän julkaisi Sananvapaus-lehteä.
Parland on julkaissut useita lähinnä natsi-Saksaa ja SS-joukkoja käsitteleviä omakustannekirjoja. Alkupään kirjoissa kohteita kuvattiin ihannoivasti, mutta parissa viimeksi ilmestyneessä kirjassaan Parland on muuttunut kriittisemmäksi.
Parlandin tunnetuin hanke lienee vuonna 1999 julkaistu kaksiosainen videodokumentti Elämäni SUPOn varjossa, joka kertoo Parlandin toiminnasta vuosina 1986–1999 ja siitä, kuinka Parlandin mielestä Suomen suojelupoliisi ja Ruotsin Säpo pyrkivät hankaloittamaan hänen elämäänsä muun muassa jatkuvalla tarkkailulla, pidätyksillä ja Parlandin tuttavien painostuksella ja uhkailuilla. Yhteensä neljän tunnin pituisessa videodokumetissa esiintyivät muun muassa entinen Yleisradion toimittaja Karl Henrik Nikula, dosentti Hannu Rauhala, Helsingin Antifan varapuheenjohtaja Seppo Harjunpää, Antifa-lehden entinen päätoimittaja Juhani Lohikoski, kansanedustaja Heidi Hautala, kuusankoskelainen RAC-yhtye Sniper, äärioikeistolaispoliitikko Väinö Kuisma ja ”valtakunnanjohtaja” Pekka Siitoimen poika Paul Adolf Siitoin. Parland käsitteli suhdettaan suojelupoliisiin myös kirjassa Taistelijana Supon varjossa 1979–2000. Omaperäisellä esiintymisellään ja dokumenteillaan Parland päätyi yleiseen epäsuosioon silloisessa äärioikeistolaisessa liikkeessä.
Aleksi Bardy teki vuonna 1997 Parlandista lyhytdokumentin nimeltä Mark Parland käy Oulussa. Parland vastasi Kari Happosen vuonna 1988 Yleisradion TV 1:n asiaohjelmille ohjaaman lyhytdokumentin Valkoinen valta suunnittelusta. Mark Parland on naimisissa Malla Parlandin kanssa.[lähde? ]