stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Raha
Historia > Nixonin šokki: kultakannasta luopuminen

Bretton Woods -järjestelmä ajautui vaikeuksiin 1970-luvun alussa, kun Yhdysvaltain maksutaseen alijäämä oli kasvanut muun muassa Vietnamin sodan takia ja Yhdysvaltain dollareita oli alkanut kasautua ulkomaalaisten haltuun. Keskuspankit pelkäsivät dollarin devalvoitumista ja alkoivat vaihtaa dollarimääräisiä saataviaan kultaan. Lopulta Yhdysvaltojen oli pakko elokuussa 1971 keskeyttää dollareiden lunastaminen kullalla. Tämän jälkeen kiinteitä valuuttakursseja yritettiin vielä pitää yllä keskuspankkien välisillä sopimuksilla, mutta vuodesta 1973 keskeisimpien valuuttojen keskinäiset kurssit määräytyivät kellunnan perusteella.
Kun Bretton Woods -järjestelmä romahti, useimmat EY-maat sopivat keskinäisestä valuuttakurssiyhteistyöstä. Käytännössä tämä tarkoitti sitä, että muut valuutat sidottiin Saksan markkaan. Vuonna 1979 perustettiin Euroopan valuuttajärjestelmä (EMS). Valuuttayhteistyö tiivistyi ja valmisti tietä yhteiselle rahalle, josta sovittiin Maastrichtin sopimuksella 1992.
Euroopan talousyhteisössä oli suunniteltu yhteistä rahaa jo 1970-luvun alussa, ja vuonna 1989 EY:n asettama Delorsin komitea ehdotti talous- ja rahaliiton toteuttamista. Asiasta sovittiin yhteisön jäsenmaiden kokouksessa Maastrichtissa 1991. Tavoitteena oli helpottaa kauppaa ja matkailua, poistaa valuuttakurssivaihtelu ja lujittaa yhteisöä poliittisesti. Suunnitelma oli kolmivaiheinen, ja siihen kuului muun muassa pääoman liikkeiden vapauttaminen ja keskuspankkien itsenäisyys. Yhteinen raha otettaisiin käyttöön viimeisessä vaiheessa.
Eurooppaan luotiin yhteinen keskuspankkijärjestelmä, jonka päätavoite oli hintavakauden ylläpitäminen. Järjestelmään kuuluvat Euroopan keskuspankki EKP ja EU-maiden kansalliset keskuspankit, ja se alkoi toimia heinäkuussa 1998. Yhteinen rahapolitiikka alkoi vuoden 1999 alusta, jolloin rahaliittoon liittyi 11 maata. EKP ja euroalueeseen liittyneiden maiden keskuspankit alkoivat hoitaa yhteistä rahapolitiikkaa.
Euro otettiin käyttöön tilivaluuttana vuonna 1999, jolloin rahaliiton 11 jäsenmaan rahayksiköt lukittiin peruuttamattomilla muuntokursseilla yhteiseen rahayksikköön euroon. Vuoden 2002 alusta eurosta tuli myös käteisraha ja virallinen maksuväline kaikissa euroalueen maissa.
Mihin rahaa tarvitaan?

Rahalla on kolme päätarkoitusta. Ensinnäkin se on vaihdon, kaupankäynnin, väline. Toisaalta sitä käytetään arvon mittaamiseen. Raha on myös erittäin hyvä arvon säilyttäjänä, ellei inflaatio vallitse. Viimeisessä tehtävässä se kilpailee paikasta muun muassa kiinteistöjen tai taiteen kanssa. Koska useimmiten rahan arvo ei heittele yhtä paljon kuin esimerkiksi osakkeiden, sitä pidetään hyvänä arvon säilyttäjänä.
Taloustieteen teorioissa raha ja hintamekanismi nähdään keskeisenä talouden suunnannäyttäjänä, jonka ohjaamina vapaat markkinat säätelevät tuotteiden ja palveluiden, sekä myös itse rahan, kysyntää ja tarjontaa. Suunnitelmatalouksissa rahan merkitys on ollut pienempi kuin markkinatalouksissa.
Rahan määrä

Historioitsija Niall Ferguson on laskenut, että vuonna 2006 maailman tuotanto olisi voitu mitata rahassa 47 000 miljardin dollarin arvoiseksi ja maailman pörssien yhteenlaskettu arvo oli 51 000 miljardia. Johdannaisiin oli sidottu "laskennallista mielikuvitusrahaa" peräti 473 000 miljardin dollarin summa. Kansainvälinen järjestelypankki (BIS) on puolestaan arvioinut, että maailman johdannaissopimusten nimellisarvo oli suurimmillaan vuoden 2008 kesäkuussa, 684 000 miljardia dollaria.
Raha länsimaissa nykyään > Rahan olemus: raha on velkaa

Nykyisin raha on pääosin aineetonta, ”numeroita pankkien tietokoneissa”. Raha on velkaa, jota voi käyttää maksuvälineenä. Raha on pohjimmiltaan luottamusta siihen, että joku lopulta vastaa maksusitoumuksesta.
Raha länsimaissa nykyään > Rahan syntymekanismi teoriassa

Oppikirjoissa rahan syntymekanismi esitetään keskuspankin lainaushalukkuuden sekä yksityisten liikepankkien käytettävissä olevan vähimmäisvarantojärjestelmän prosessina, joka ei kuitenkaan kuvaa hyvin rahan määrän kehittymistä nykyään. Teorian mukaan keskuspankki lainaa liikepankeille päättämänsä summan edestä ”rahaa” ja liikepankeille on asetettu reservivaatimus. Jos reservivaatimus on esimerkiksi 10 prosenttia, voi liikepankki lainata keskuspankilta saamastaan 1 000 euron summasta 900 euroa asiakkailleen. Asiakkaat (tai asiakkaiden asiakkaat) tallettavat saamansa varat takaisin pankkiin. Tämän jälkeen pankin on jälleen otettava 10 prosenttia säästöön saamastaan 900 eurosta: se voi siis lainata eteenpäin 810 euroa. Luotonlaajennusprosessi jatkuu niin pitkään, kunnes pankilla ei ole enää asiakkailta kerättyjä säästöjä, joita se voisi lainata eteenpäin. Keskuspankin lainaama 1 000 euroa 10 prosentin reservivaatimuksella mahdollistaa sen, että uutta rahaa voidaan liikepankkijärjestelmässä siis luoda enintään 9 000 euroa. Tässä tilanteessa liikepankki tarvitsee lisärahoitusta keskuspankilta voidakseen antaa uusia lainoja. Prosessissa liikepankit luovat siis uutta rahaa, jonka määrä riippuu reservivaatimuksesta. Prosessia kuvataan termillä eksogeeninen rahan syntymekanismi, jossa keskuspankki siis aktiivisesti osallistuu rahan tarjonnan säätelyyn.
Lauri Holappa selvittää kansantajuisessa blogikirjoituksessaan siirtymisestä eksogeenisen rahan syntymekanismista endogeenisen rahan syntymekanismiin. Hänen mukaansa useiden keskuspankkiirien luottamus eksogeenisen syntymekanismin ja perusrahan määrän sääntelyyn romahti 1980-luvulla, jolloin Yhdysvaltain keskuspankki (FED) otti rahapolitiikan tavoitteekseen perusrahan määrän sääntelyn. Kokeilun aikana havaittiin, että positiivinen korrelaatio perusrahan määrän ja inflaation välillä hävisi, joka johti siihen, että FED myös toistuvasti epäonnistui rahatavoitteensa saavuttamisessa, eli pankit myönsivät joko Fedin tavoitteita enemmän tai vähemmän luottoja. Kokeilu säädellä rahan määrää lopetettiin ja keskuspankki otti rahan tarjonnan säätelytavoitteen sijaan inflaatiotavoitteen. Esimerkiksi EKP:n inflaatiotavoite, jonka toteuttaminen on keskeinen EKP:n tehtävä, on keskimäärin alle 2 prosenttia vuodessa, mutta yli 0 prosenttia .
Valuutta

Valtion rahaa kutsutaan valuutaksi. Valuutan arvo toisiin valuuttoihin nähden voi määräytyä eri tavoin. Se voi esimerkiksi olla kiinteä tai vapaasti vaihtuva. Vaihdettavuudeltaan valuutta voi olla vapaasti tai rajoitetusti vaihdettava, tai ei lainkaan vaihdettava. Muun muassa suunnitelmatalouksissa saattaa olla käytössä kaksi valuuttaa, joista toinen on vaihdettava ja toinen ei.
Rahan arvo määräytyy rahajärjestelmän perusteella. Valuuttojen keskinäisen arvon määräytymistä kutsutaan valuuttajärjestelmäksi.
Yksityinen raha

Suurimmassa osassa maailmaa yksityinen raha on kiellettyä. Esimerkiksi Australiassa vuoden 1910 setelilaki käytännössä kielsi kovalla verotuksella yksityiset rahat. Lähes kaikissa muissa maapallon maissa on samanlaisia lakeja. Isossa-Britanniassa ei valtiolla ole yksinoikeutta painaa rahaa ja siksi muun muassa Skotlannilla on oma puntansa ja maassa monia pienempiä yhteisöjä, jotka käyttävät omaa rahaansa.
Kryptovaluutta ja bittiraha

Suurin osa eurovaluutankin varannoista on olemassa vain lukuina pankkien kirjanpidoissa. Raha onkin etenevissä määrin siirtymässä pelkästään sähköiseen muotoon.lähde? Nykyään voidaan jo puhua virtuaalitaloudesta, joka toimii reaalitalouden rinnalla.
Kryptovaluutta on kryptografiaan perustuva digitaalinen valuutta. Tunnetuin ja ensimmäinen hajautettu kryptovaluutta on vuonna 2009 luotu Bitcoin. Bitcoinin lisäksi on olemassa useita satoja erilaisia kryptovaluuttoja, joita yleensä kutsutaan vaihtoehtovaluutoiksi (”altcoins”). Useimpien vaihtoehtovaluuttojen käyttö on hyvin marginaalista.
Raha ja kulttuuri

Omaa rahaa on pidetty keskeisenä kansallisvaltion luomisen projekteissa. Suomessa autonominen suuriruhtinaskunta otti jo 1860-luvulla käyttöön markan omana rahayksikkönä. Oman rahan tuottaminen on tunnusomaista esimerkiksi itsenäistyville valtioille siinä kuin lipun ja kansallislaulunkin käyttöönotto.
Uskonnoista kristinuskossa Jeesuksen mukaan ihminen ei voi palvella yhtä aikaa Jumalaa ja mammonaa, ja Paavalin mukaan ”rahanhimo on kaiken pahan alku ja juuri” (1. Tim. 6:10 (Arkistoitu – Internet Archive)). Kritiikki ei tällöin kohdistu rahaan sinänsä. Tosin protestanttinen kristinusko, erityisesti kalvinismi, liitetään usein kapitalismin syntyyn; aihetta on tutkinut esimerkiksi Max Weber. Islamissa on koronottokielto.
Kirjallisuutta

Ferguson, Niall: Rahan nousu: Maailman rahoitushistoria.  ((The Ascent of Money: A Financial History of the World, 2008.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra Cognita, 2009.  ISBN 978-952-5697-24-7
Ruckenstein, Minna & Kallinen, Timo (toim.): Rahan kulttuuri.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2009.  ISBN 978-952-222-112-4
Glyn Davies: A History of Money - From Ancient Times to the Present Day (University of Wales Press, 2002; uusintapainos 2005; alun perin 1994)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Google Video (Arkistoitu – Internet Archive) Money As Debt (englanniksi)
Google Video The Money Masters (englanniksi)
Kirjastokaista-video Rahan kulttuuri -teoksen esittely (suomeksi)
Suomen Pankin julkaisu mitä raha on? (Arkistoitu – Internet Archive)
Yliopisto-lehti 5/2013: 6 myyttiä rahasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Lyydialainen kolikko Kroisoksen ajalta n. 561–546 eaa. Etuosassa on härän ja leijonan pää.
Ruotsalainen seteli vuodelta 1666

James Gillrayn pilakuva vuodelta 1786, kuningas Yrjö III ja kerjäläinen
Kullan dollarihinta 1900-luvulla
Yorkin riitti

Vapaamuurareiden symboli
Yorkin riitti on vapaamuurariuden astejärjestelmä. Sitä kutsutaan myös Amerikkalaiseksi riitiksi. Vapaamuurarikokemuksen lisääntyessä voi nousta aina seuraavalle asteelle. Kullakin asteella on oma rituaalinsa. Yorkin riitti on nimetty Englannissa sijaitsevan Yorkin mukaan.
Järjestelmän luojana pidetään Thomas Smith Webbia.
Yorkin riittiin kuuluvat Yhdysvalloissa kolmen ensimmäisen ns. sinisen asteen lisäksi seuraavat asteet, joista ei käytetä järjestysnumeroita:
Kapitteliasteet
Merkkimestarimuurari
Past Master
Most Excellent Master
Royal Arch -muurari
Kryptiset asteet
Royal Master
Select Master
Super Excellent Master
Ritariasteet
Maltan ritarit
Temppeliritarit
Konstantinuksen Punainen Risti
Suomessa Yorkin riitti ei muodosta yhtenäistä järjestelmää, mutta täällä annetaan englantilaisperäisten rituaalien mukaisesti sinisten asteiden jälkeiset asteet merkkimestarimuurari, Royal Arch sekä ritariasteet. Lisäksi merkkimestariloosien yhteydessä toimivat Royal Ark Mariners -loosit. Merkkimestarimuurareilla, Royal Archilla ja ritariasteilla on Suomessa omat keskusjärjestönsä.
Yorkin riitin kanssa rinnakkainen vapaamuurareiden yläastejärjestelmä on Muinainen ja Oikeutettu Riitti, joka monissa maissa tunnetaan nimellä "Skottilainen riitti".
Kansainvälinen Vapaamuurarijärjestö Miehille ja Naisille Le Droit Humain Suomen Liitto ry:n toiminnassa on myös mahdollisuus edetä kapiteeli- tai kapituliasteisiin, sekä Kuninkaallisen Arkin Merenkulkijoihin (Royal Ark Mariners). Le Droit Humain Suomen Liitto ry:ssä ei toistaiseksi ole käytössä Kätkettyjä asteita (Kryptiset asteet), eikä Ritariasteita.
Pekka Malinen

| Pekka Malinen |
| --- | --- |
 Malinen vuonna 1957.
Puolustusministeri
 Sukselaisen I hallitus 2.9.1957 - 29.11.1957  
Edeltäjä:  Atte Pakkanen
Seuraaja:  Nils Meinander
Ministeri valtiovarainministeriössä
 Sukselaisen I hallitus 2.9.1957 - 29.11.1957  
Edeltäjä:  Ahti Karjalainen
Seuraaja:  Teuvo Aura
Ministeri sosiaaliministeriössä
 Sukselaisen I hallitus 2.7.1957 - 2.9.1957  
Edeltäjä:  Atte Pakkanen
Seuraaja:  Olli J. Uoti
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. kesäkuuta 1921 Viipuri
Kuollut: 21. syyskuuta 2004 (83 vuotta)
Tiedot
Puolue:  Suomen Kansanpuolue
Pekka Kullervo Malinen (11. kesäkuuta 1921 Viipuri – 21. syyskuuta 2004) oli suomalainen suurlähettiläs ja ministeri. Hän toimi 1950-luvulla Suomen Kansanpuolueen puoluesihteerinä.
Henkilöhistoria

Malisen vanhemmat olivat maanviljelijä Esko Malinen ja emäntä Hilda Junttu. Toisen maailmansodan aikana Malinen palveli  Natsi-Saksan rekrytoimassa  Waffen-SS-vapaaehtoispataljoonassa sotilasarvolla SS-Unterscharführer.
Hän valmistui valtiotieteen kandidaatksi 1948. Malinen toimi Oulun kauppakamarin asiamiehenä 1949–1950, oululaisen sanomalehti Kalevan 2. toimittajana 1950–1952 ja Suomen kansanpuolueen puoluesihteerinä 1952–1960.
Suomen Kansanpuoluetta edustanut Malinen oli Sukselaisen I hallituksessa 1957 toisena sosiaaliministerinä 2. syyskuuta 1957 saakka ja sen jälkeen puolustusministerinä sekä toisena valtiovarainministerinä.
Jätettyään politiikan Malinen siirtyi 1960-luvulla ulkoasiainministeriön palvelukseen. Hän oli Suomen konsulina Gdyniassa Puolassa 1960–1961, Suomen Beirutin suurlähetystön kaupallisena sihteerinä 1961–1965, ulkoasiainministeriön jaostopäällikkönä 1965–1967 ja suurlähetystöneuvoksena Washingtonissa 1967–1969.  Malinen toimi ulkoministeriön kehitysyhteistyöosaston johtajana ja suurlähettiläänä viidessä eri maassa: Egyptissä ja Syyriassa vuosina 1969–1974, Suomen pysyvänä edustajana OECD:ssä Pariisissa 1978–1983, Algeriassa Tunisiassa 1983–1985 ja viimeksi suurlähettiläänä Portugalissa 1985–1988.
Elokuussa 1989 eläkkeellä ollut Malinen herätti keskustelua julkaisemallaan raportilla Kehitysapu täysremonttiin. Siinä hän arvosteli silloista Suomen kehitysapua siitä, että se tuotti kohdemaissa vähäisiä kehitystuloksia käytettyihin rahamääriin verrattuna. Malinen ehdotti avun keskittämistä suuriin hankkeisiin sellaisissa maissa joissa taloudellinen kasvu oli mahdollista ja varsinaisen ”köyhäinavun” jättämistä kansalaisjärjestöjen huoleksi. Samoin väestönkasvun hillitsemistä olisi Malisen mielestä tullut pitää ensisijaisena tavoitteena.
Teoksia

Kehitysapu täysremonttiin : tutkimus kehitysyhteistyön tuloksellisuudesta. Sitra nro 100. Suomen itsenäisyyden juhlavuoden 1967 rahasto, Helsinki 1989
Ahdinkoon kasvava ihmiskunta.  Sitra nro 113. Suomen itsenäisyyden juhlarahasto, Helsinki 1991
Väestö ja kehitys : vertaileva tutkimus kahden kehitysmaan, Kenian ja Mauritiuksen, erilaisesta väestönkasvusta ja kehityksestä sekä niiden syistä, Helsingin yliopiston väitöskirja. Helsingin yliopiston sosiaalipolitiikan laitoksen tutkimuksia 1994, 1. Suomen itsenäisyyden juhlarahasto, Helsinki 1994
Kodeiini

| --- | --- |


Kodeiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(5α,6α)-7,8-didehydro-4,5-epoksi-3-metoksi-17-metyylimorfinaani-6-oli
Tunnisteet
CAS-numero: 76-57-3
ATC-koodi: R05DA04
PubChem CID: 5284371
DrugBank: APRD00120
Kemialliset tiedot
Kaava: C18H21NO3 
Moolimassa: 299,364 g/mol
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: noin 90%
Metabolia: maksan kautta
Puoliintumisaika: 2–3 tuntia
Ekskreetio: munuaisten kautta
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  A(AU) 
Reseptiluokitus:  Controlled (S8) (AU)Schedule I (CA)reseptivalmiste (FI)  Class B (UK)  Schedule II(US)  Schedule II (YK) 
Antotapa: oraalinen, nasaalinen, rektaalinen, ihonalainen, intramuskulaarinen
Kodeiinifosfaattia annospusseissa.
Nämä lääkkeet sisältävät kodeiinia ja parasetamolia.
Suomessa myytäviä kodeiinipohjaisia yskänlääkkeitä.
Ardinex-kipulääke sisältää ibuprofeenia ja kodeiinia.
Kodeiini eli metyylimorfiini on opioideihin kuuluva lääkeaine, jota käytetään muun muassa kipulääkkeenä ja yskänlääkkeenä sekä huumausaineena. Kodeiinia saadaan oopiumiunikosta (Papaver somniferum) ja sen eristi ensimmäisen kerran vuonna 1832 ranskalainen kemisti ja farmaseutti Pierre Robiquet. Kodeiini on oopiumin sisältämä fenantreenialkaloidi ja raakaoopiumissa on kodeiinia noin 0,3–3 prosenttia. Kodeiinia voidaan valmistaa joko oopiumista eristämällä tai synteettisesti morfiinista.
Kodeiinin teho perustuu sen metaboloitumiseen maksassa morfiiniksi, mutta sen analgeettinen vaikutus on morfiinista vain noin kymmenesosan. Noin kymmeneltä prosentilta valkoihoisista puuttuu entsyymi joka metaboloisi kodeiinin morfiiniksi, eivätkä siten saa kivunlievitystä kodeiinista. Kahdella prosentilla ihmisistä, kuitenkin kuudella prosentilla suomalaisista, kodeiini sen sijaan metaboloituu erityisen tehokkaasti ja kun siitä tulee morfiinia, on näillä nopeasti metaboloivilla henkilöillä etenkin iäkkäinä mahdollista saada suhteellisen herkästi hengityslama. Kodeiinilla on riippuvuuspotentiaalia ja tavanomaisilla annoksilla se ei ole juurikaan tulehduskipulääkkeitä tehokkaampi ja siihen kehittyy muiden opioidien tavoin toleranssia. Kodeiinia ei annostella suonensisäisesti, sillä heikkona opioidina se voi aiheuttaa herkästi anafylaktisen šokin.
Kivunlievitystarkoituksessa käytetään usein yhdistelmävalmisteita, joissa kodeiinin lisäksi on toisena vaikuttavana aineena esimerkiksi parasetamolia tai ibuprofeenia. Käytössä on myös valmisteita, joissa kodeiiniin on toisen vaikuttavan aineen lisäksi lisätty kofeiinia. Päihtymishakuisen käytön perustana on kodeiinin muiden opioidien tavoin keinotekoisesti laukaisema hyvänolontunne eli euforia. Tämän takia kodeiinipitoisiin lääkevalmisteisiin lisätään toisinaan niiden väärinkäyttöä estäviä aineita kuten sorbitolia. Kodeiini voi aiheuttaa ummetusta.
Vaikutusmekanismi

Kodeiinia pidetään aihiolääkkeenä eli lääkeaineen esimuotona, koska suuri osa kodeiinin vaikutuksesta perustuu siitä elimistössä muodostuviin metaboliitteihin eli aineenvaihduntatuotteisiin.
Kodeiini-6-glukuronidi on kodeiinin päämetaboliitti joka voi olla vastuussa jopa 60 prosentista kodeiinin kipulääkevaikutuksista.
0–15 % kodeiinista muuttuu maksassa morfiiniksi ja se tapahtuu sytokromi P450 -entsyymi CYP2D6:n ja mahdollisesti myös CYP2D7:n vaikutuksesta. Noin 60 prosenttia muodostuneesta morfiinista muuttuu toisen vaiheen metabolian kautta maksassa UGT2B7 entsyymin kautta Morfiini-3-Glukuronidi:ksi (M3G) samalla kun 5–10 % morfiinista muuttuu saman entsyymin kautta Morfiini-6-Glukuronidi:ksi (M6G). Morfiini-6-Glukuronidi kiinnittyy μ-opioidireseptoreihin tehokkaammin kuin morfiini tai Morfiini-3-Glukuronidi, joten morfiinin muuntuminen Morfiini-6-Glukuronidi:ksi elimistössä mahdollisimman tehokkaasti on erityisen tärkeää kivunlievityksen kannalta.
Kodeiinilla on elimistössä myös lukuisia muita aineenvaihduntatuotteita, kuten norkodeiini, normorfiini ja hydrokodoni. Nämä aineenvaihduntatuotteet eivät kuitenkaan ole kodeiinin kivunlievityksen kannalta kovinkaan hyödyllisiä. Kodeiini erittyy munuaisten kautta glukuronidihappoon konjugoituneena.
Suomalaisista CYP2D6-entsyymi puuttuu geneettisistä syistä noin 7 prosentilta. Noin 7–10 prosentilla eurooppalaisperäisestä väestöstä CYP2D6-entsyymin toiminta on heikentynyttä tai olematonta, jolloin kodeiinin kipua lievittävä vaikutus on heillä vähäisempää tai tehotonta. Pienellä osalla väestöstä on puolestaan erittäin nopea CYP2D6-metabolia, mikä johtuu heillä kyseisen geenin duplikaatiosta. Entsyymin toiminta määräytyy perinnöllisesti, ja on testattavissa farmakogeneettisellä testillä.
Kodeiinin sivuvaikutukset ja vieroitusoireet > Sivuvaikutukset

Väsymys, allergiset reaktiot, pahoinvointi, ummetus, joskus harvoin myös pankreatiitti, sappitiehytdyskinesia, eksanteema eli rokkoa muistuttava lääkeaineihottuma, pitkäaikaisessa käytössä myös munuaisvaurio on mahdollinen. Kodeiini voi vähentää nälän tunnetta. Potilaan erittäin nopea CYP2D6-metabolia voi aiheuttaa morfiinimyrkytyksen.
Kodeiinin sivuvaikutukset ja vieroitusoireet > Riippuvuus ja vieroitusoireet

Kodeiini aiheuttaa säännöllisessä käytössä riippuvuutta. Fyysiset vieroitusoireet ovat pahimmillaan muutaman päivän ajan lopettamisesta, mutta hellittävät useimmiten parissa viikossa. Psyykkinen riippuvuus eli aineen himo kestänee pidempään.
Vieroitusoireista tavallisimpia ovat väsymys, itkuisuus, ahdistuneisuus, epämääräiset kivut ja säryt, piilomotoriset reaktiot, mahalaukun toimintaan liittyvät häiriöt kramppeineen, pahoinvointi ja oksentelu, ripuli, levottomuus, hikoilu, kuume, palelu, kiihtynyt hengitys, unettomuus, vapina, mustuaisten laajentuneisuus.
Kodeiinin sivuvaikutukset ja vieroitusoireet > Yliannostus

Myrkylliset annokset kodeiinia saattavat aiheuttaa tajuttomuutta, pupillien supistumisen, kutinaa, pahoinvointia ja oksentelua, unisen olon, euforiaa, seksuaalisten tarpeiden sekä ahdistuneisuuden katoamisen, väsymystä, ummetusta, ihon sinerrystä, pulssin heikkenemistä, alhaista verenpainetta, sekä joissain tapauksissa kouristuksia ja lihasten nykimistä.
Vaarallisin kodeiiniyliannostuksen aiheuttama riski on hengityslama, joka ilmenee noin 2–4 tunnin kuluttua annoksen ottamisen jälkeen. Vakavissa myrkytystiloissa se saattaa aiheuttaa kooman. Yliannostuksen merkkejä ovat alentunut tajunnantaso, supistuneet pupillit ja ihon kalpeus ja hikisyys. Kodeiinin yliannostus voi aiheuttaa myös asidoosia, kouristuksia, rabdomyolyysia, elektrolyyttihäiriöitä ja vaurioita sydänlihakseen ja munuaisiin.
Kodeiinin yliannostuksen hoitoon voidaan käyttää vatsantyhjennystä tai lääkehiilen antoa. Vakavissa yliannostuksissa käytetään vastamyrkkynä naloksonia, joka on lyhytvaikutteinen kilpaileva opioidiantagonisti.
Suomessa vuonna 2010 kodeiini oli myrkytyskuolemissa tärkeimpänä löydöksenä 39 kertaa, eli kolmanneksi yleisimpänä aineena lääkeainemyrkytyksissä. Suomessa vuonna 2013 kodeiini oli myrkytyskuolemissa tärkeimpänä löydöksenä 22 kertaa, eli neljänneksi yleisimpänä aineena lääkeainemyrkytyksissä. Opioidien kuten kodeiinin käytön johtamisessa kuolemantapaukseen lähes aina on kyse sekakäytöstä bentsodiatsepiinien ja/tai alkoholin kanssa.
Fysikaalis-kemialliset ominaisuudet

Kodeiinia on kaupallisesti saatavilla veteen liukenevina suoloina, kuten hydrokloridina, sulfaattina tai fosfaattina. Kodeiini annostellaan tavallisesti suun kautta joko tablettina tai nesteenä, mutta myös ihonalainen tai lihaksensisäinen injektio ovat mahdollisia annostelutapoja. Analgeettiset annosekvivalentit ovat: 120 mg kodeiinia vastaa 10 mg morfiinia. 30 mg kodeiinia vastaa 200 mg ibuprofeenia.
Fysikaalis-kemialliset ominaisuudet > Kemialliset ominaisuudet

Väri: Väritön (kiteinen) tai valkoinen (jauhe)
Olomuoto: Kiteet tai kiteinen jauhe
Hajuton
Kitkerän makuinen
Sulamispiste 154–158 °C
Kitetyy (engl. efflorescence) hitaasti kuivaan ilmaan
pH yli 9 0,5 % kodeiinin vesiseoksessa
Lääkekäyttö

Kodeiinia käytetään kipulääkkeenä keskivaikeaan kipuun, yskänlääkkeenä ja ripulilääkkeenä. Kodeiinia voidaan käyttää myös muiden opioidien aiheuttamien vieroitusoireiden hoitoon.
Kivunlievitystarkoituksessa kodeiinia on saatavilla muun muassa parasetamoli–kodeiini-yhdistelmävalmisteena sekä yhdistelminä muiden lääkkeiden, kuten ibuprofeenin, asetyylisalisyylihapon tai kofeiinin kanssa. Yskänlääkkeissä kodeiini voidaan yhdistää esimerkiksi guaifenesiiniin tai efedriiniin. Suomessa kodeiinia on yhdistelmävalmisteissa nimeltä Panacod, Paramax-Cod, Ardinex, Altermol, Katapekt ja Recipect.
Kodeiinin kipua lievittävät annokset ovat 30–100 mg ja yskänärsytystä estävät 15–30 mg. Pitkäaikaisessa käytössä kodeiinia kohtaan kehittyy toleranssia ja jopa riippuvuutta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Liber Herbarum II: Kodeiinia sisältäviä kasveja
PubChem: Codeine (englanniksi)
DrugBank: Codeine (englanniksi)
The Comparative Toxicogenomics Database (CTD): Codeine (englanniksi)
Terveysportti, metatesaurus: Kodeiini
KEGG: Codeine (englanniksi)
Human Metabolome Database: Codeine (englanniksi)
Kipulääkkeet eli analgeetit
| --- | --- |
Tulehduskipulääkkeet:  asetyylisalisyylihappo |  deksibuprofeeni | diflunisaali |  diklofenaakki | etorikoksibi | flurbiprofeeni |  ibuprofeeni |  indometasiini |  ketoprofeeni | ketorolaakki | mefenaamihappo | meloksikaami |  naprokseeni | parekoksibi | piroksikaami | propyfenatsoni |  rofekoksibi |  selekoksibi | sulindaakki | tolfenaamihappo | valdekoksibi
Opioidit:  alfentaniili |  buprenorfiini |  dekstropropoksifeeni |  dihydrokodeiini |  endorfiini | etyylimorfiini |  fentanyyli |  heroiini |  hydrokodoni | hydromorfoni | karfentaniili |  kodeiini |  metadoni |  morfiini |  nalbufiini |  oksikodoni |  oksimorfoni | pentatsosiini |  petidiini | propoksifeeni |  remifentaniili |  sufentaniili |  tebaiini | tilidiini |  tramadoli
Muut:  parasetamoli |  kannabinoidit (lääkekannabis)