stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paula Koivuniemi
1980-luku

Koivuniemen ura oli lähtenyt komeaan nousukiitoon, joka huipentui 1980-luvun alussa, kun hän sai tuottajakseen Esa Niemisen, jonka kanssa yhteistyö jatkui kahden vuosikymmenen ajan. Vuonna 1980 julkaistu Vie minut pois ylitti timanttilevyn rajan, joka oli 50 000 myytyä albumia. ”Tummat silmät ruskea tukka” (alkup. ”Le cœur somnambule”) ja ”Romantiikkaa” olivat levyltä singlenä julkaistuja suuria hittejä ja niistä alkoi vuosikymmenen mittainen menestyssävellysten jatkumo. Albumilla oli myös Koivuniemen viimeinen Toivo Kärki -levytys, Markku Johanssonin sovittama  "Kun vaivut sylissäni uneen"  (san.Juha Vainio).  Konserteissa ja televisio-ohjelmissa Koivuniemi kyllä esitti paljonkin Kärkeä vuosien varrella, myös sellaisia kappaleita, joita ei ollut levyttänyt. Kaikkiaan Koivuniemi tuli levyttäneeksi 9 Kärki-originaalia vuosina 1966-1980.
Vuonna 1982 ilmestyi albumi Luotan sydämen ääneen, jonka kappaleista elinvoimaisimmiksi osoittautuivat ”Aikaan sinikellojen” ja etenkin ”Aikuinen nainen”.
Vuosikymmenen mittaan levylautasilla ja kasettipesissä soivat tiuhaan myös cover-versiot ”Sata kesää, tuhat yötä”, ”Ilman minua”, ”Kuuleeko yö” ja ”Hei Buona Notte”. Suomalaisista iskelmistä menestyivät esimerkiksi ”Kotikadun tunnelmaa”, ”Rakkaustarina” ja ”Siivet”. 1980-luvulla Koivuniemi vastaanotti yhdeksän kultalevyä ja yhden timanttilevyn. Vuonna 1987 hän voitti Emman Vuoden naissolisti -kategoriassa.
1990-luku

1990-luvulla Koivuniemen levytys- ja keikkatahti jatkuivat säännöllisinä, vaikka hittejä ei syntynytkään edellisen vuosikymmenen malliin. Tyylillisesti 1990-luvun alun albumit jatkoivat 1980-luvun linjaa: suuri osa sävelmistä oli cover-versioita ulkomaisista menestyskappaleista, loput olivat perinteisiä, usein melankolisia Suomi-iskelmiä. Italialaisten käännösiskelmien jatkumoa edustivat muun muassa ”Uskon huomiseen” ja ”Kulku ihmisen” albumilta Täyttä elämää (1991) sekä Toto Cutugnon säveltämä ”Rakkaus vain” (”L'amore è”) albumilta Rakkaudella, sinun (1993).
Sävellykset olivat aiempaa useammin suomalaisia käännösiskelmien sijaan, kuten ”Se kesäni mun”, ”Ruusuja ja shampanjaa” ja ”Kun kuuntelen Tomppaa”. Vuonna 1991 julkaistun Täyttä elämää -albumin kahdestatoista kappaleesta puolet on käännösiskelmiä, kolme vuotta myöhemmin julkaistun albumin Se kesäni mun niin ikään kahdestatoista kappaleesta vain yksi on käännösiskelmä. Se kesäni mun -levystä lähtien Koivuniemen studioalbumit ovat koostuneet lähes tyystin suomalaisesta tuotannosta. Levymyynnin hiivuttua Koivuniemi ei suinkaan jäänyt laakereille lepäämään, vaan kehitti tyyliään onnistuneesti nuorekkaampaan suuntaan.
Vuonna 1996 Koivuniemi palkittiin erikois-Emmalla.
2000-luku

2000-luku alkoi Leidit lavalla -projektin merkeissä. Siinä Koivuniemi työskenteli yhdessä Katri Helenan, Marion Rungin ja Lea Lavenin kanssa ja hän vastaanotti kultalevyn albumista Leidit levyllä. Vuonna 2003 ilmestyi Rakastunut-albumi Esa Niemisen kanssa. Vuonna 2004 Koivuniemi teki Kari Tapion kanssa konserttikiertueen nimellä Reissumies ja kissa, jolla he lauloivat Toivo Kärjen-Reino Helismaan kappaleita. Kapellimestarina oli Markku Johansson.  Vuonna 2006 julkaistiin albumi Yöperhonen, joka myi kultaa. Levyltä nousi kestohitiksi ”Kuka pelkää Paulaa”. Vuonna 2007 julkaistiin levy Timantti, josta tuli myös kultaa. Koivuniemen 13. toukokuuta 2009 julkaistu albumi Nainen nousi heti ilmestymisensä jälkeen Suomen viralliselle top 40 albumi -listalle sijalle kuusi.
Seinäjoen Provinssirock täytti vuonna 2008 kolmekymmentä vuotta, ja Paula Koivuniemi oli yksi juhla-Provinssin esiintyjistä. Hän lauloi rock-yleisölle sunnuntaina 15. kesäkuuta. Samana vuonna Koivuniemi lähti Jorma Kääriäisen ja Kari Tapion kanssa kiertueelle yhdessä Riku Niemen johtaman orkesterin kanssa. Vuonna 2009 Koivuniemi esiintyi Suomen suurimmilla festivaaleilla, kuten RMJ:ssä.
Vuonna 2006 Koivuniemen ura palkittiin Iskelmä-Finlandia-palkinnolla ja vuonna 2002 ensimmäisellä naislaulajille tarkoitetulla, Maarit Niiniluodon ideoimalla  Anna-Liisa-palkinnolla Asikkalan Vääksyn Toivo Kärki -tapahtumassa.
2010-luku

7. huhtikuuta 2010 julkaistiin albumi Rakkaudesta ja se nousi Suomen virallisen Top 50 -albumilistan sijalle kolme. Levy myi huhtikuun loppuun mennessä kultalevyyn oikeuttavan määrän. Maaliskuussa 2011 Koivuniemi vaihtoi levy-yhtiötä AXR Musicista Warner Music Finlandiin. Seuraavaa albumiaan hän alkoi työstää syksyllä ja se julkaistiin 9. toukokuuta 2012. Tyyliltään Matka-albumi on poppia ja balladeja. Ensimmäisenä singlenä levyltä julkaistiin 19. maaliskuuta 2012 diskopoljentoinen kappale ”Queen”.
Marraskuussa 2013 Koivuniemi julkaisi ensimmäisen joululevynsä, joka sisältää klassikoita kuten ”Varpunen jouluaamuna” ja ”Konsta Jylhän joululaulu”.
Vuonna 2014 Koivuniemi nähtiin Vain elämää -televisiosarjan kolmannella kaudella.
2020-luku

Syksyllä 2022 Koivuniemi ilmoitti lopettavansa esiintymisensä ja vetäytyvänsä julkisuudesta. Koivuniemi palkittiin samana vuonna Pro Finlandia -kunniamerkillä. Koivuniemelle myönnettiin vuoden 2023 alusta taiteilijaeläke.
Koivuniemelle järjestettiin 11. toukokuuta 2024 Tampereen Nokia Areenalla kiitoskonsertti, jossa esiintyivät Kaija Koo, Katri Helena, Lea Laven, Merja Larivaara, Lauri Tähkä, Pate Mustajärvi, Tuure Kilpeläinen, Antti Railio, Marion Rung ja Suvi Teräsniska.
Yksityiselämä

Koivuniemi on ollut kahdesti naimisissa, vuosina 1969–1975 Harri Lehden ja vuosina 1996–1998 Hannu Hiltusen kanssa. Hänen poikansa Toni Lehti on myös soittanut äitinsä yhtyeessä. Miesystävistä tunnetuin, edesmennyt kokoomuspoliitikko Ilkka Kanerva toteaa Moniottelija-kirjassaan Paula Koivuniemen olleen ”hänen elämänsä nainen”. Koivuniemen sisarenpoika on ammattilaiskeilaaja Mika Koivuniemi.
Paula Koivuniemi on Viking XPRS -autolautan kummi.
Diskografia

| --- | --- |
 Albumit Leikki riittää (1975)  Paula Koivuniemi (1977)  Sinulle vain (1978) kultalevy  Lady Sentimental (1978) kultalevy  Vie minut pois (1980) kultalevy, timanttilevy  Sata kesää, tuhat yötä (1981) kultalevy  Luotan sydämen ääneen (1982) kultalevy  Lähdetään (1983) kultalevy  Rakkaustarina (1984)  Ilman minua (1986) kultalevy  Hei Buonanotte (1987) kultalevy  Sen siksi tein (1989) kultalevy  Täyttä elämää (1991)  Rakkaudella, sinun (1993)  Se kesäni mun (1994)  Tulisielu (1996)  Kuuntelen Tomppaa (1999)  Rakastunut (2003)  Yöperhonen (2006) kultalevy  Timantti (2007) kultalevy  Nainen (2009)  Rakkaudesta (2010) kultalevy  Matka (2012)  Kun joulu on (2013) kultalevy  Duetot (2016)  Elämästä (2018) :  Kokoelma-albumit 20 toivottua levytystä (1987)  Paula Koivuniemi (1988)  18 suosittua levytystä (1989)  Santa Maria – hitit 1983–90 (1990)  21 romanttista laulua (1990)  Sinulle vain – 16 suosikki-iskelmää (1991)  Toivotut (1992)  Suomen parhaat (1993)  20 suosikkia – Perhonen (1995)  Parhaat (Valitut palat) (1996)  20 suosikkia – Aikuinen nainen (1997)  20 suosikkia – Kuuleeko yö (1998)  Leidit levyllä (2000) kultalevy  Kaikki parhaat (Musiikin mestareita) (2001)  Suuret sävelet (2001)  Nostalgia (2005)  40 unohtumatonta laulua (2006)  Lauluja rakkaudesta (2006)  Täydet 100 (2008)  Collections (2008)  Tähtisarja – 30 suosikkia (2009) DVD:t Estradilla Paula Koivuniemi (2007) Muut albumit Kari Tapio, Paula Koivuniemi, Jorma Kääriäinen & Riku Niemi Orchestra: Vihdoinkin!    (CD ja DVD, 2008)kultalevy
Kirjallisuutta

Bagh, Peter von – Hakasalo, Ilpo: Iskelmän kultainen kirja, Otava 1986.
Kotirinta, Pirkko: "Perhosen esittäjä ei jäänyt päiväperhoksi – vaikka läheltä piti", Suomi soi 1: Tanssilavoilta tangomarkkinoille. Toimittaneet Pekka Gronow, Jukka Lindfors ja Jake Nyman. Tammi 2004.
Latva, Tony – Tuunainen, Petri: Iskelmän tähtitaivas. WSOY 2004.
Niiniluoto, Maarit: Toivo Kärki: Siks oon mä suruinen. Tammi 1982.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paula Koivuniemi Wikimedia Commonsissa
Paula Koivuniemen verkkosivut
Paula Koivuniemi Pomus.netin tietokannassa
Paula Koivuniemen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Koivuniemen rouvasta tuli 1980-luvun alussa levyautomaattien valtias. Ylen Elävä arkisto.
Miten minusta tuli minä, Paula Koivuniemi. Ylen Elävä arkisto.
Paula Koivuniemi aloitti uransa teini-iässä. Ylen Elävä arkisto.
Paula ja Hanna Linnassa 2005. Ylen Elävä arkisto.
Paula Koivuniemi Vihreät Niityt -musiikkitapahtumassa 2006.
Paula Koivuniemi vuonna 2009.
Leeds United FC

Leeds United Football Club on englantilainen jalkapalloseura, joka perustettiin vuonna 1919 Leedsissä. Joukkue pelaa kotiottelunsa Elland Roadin stadionilla, jonka kapasiteetti on 37 792 katsojaa. Joukkueen lempinimi on "The Whites" (suom. Valkoiset) tai Peacocks (Riikinkukot)
Leeds pelaa Englannin Valioliigassa, jonne se nousi 2020. Leeds on voittanut Englannin mestaruuden kolme kertaa, kuten myös Mestaruussarjan (entisen 1. divisioonan). Perinteisen FA Cupin Leeds United voitti 1972. Eurokentillä Leeds on voittanut Messucupin kahdesti vuosina 1968 ja 1971.
Leeds kärsi vuosituhannen alussa rajuista talousvaikeuksista. Toukokuussa 2007 seura asetettiin selvitystilaan lähes 100 miljoonan punnan velkojen takia. Se toi seuralle 10 pisteen pistevähennyksen sarjassa ja varmisti Leedsin putoamisen Ykkösliigaan. Joukkue joutui aloittamaan kauden 2007–2008 15 miinuspisteellä. Se kuitenkin sijoittui sarjassa viidenneksi ja pääsi nousupudotuspeleihin, mutta ei onnistunut sarjanousussa.
Vuonna 2017 Radrizzani osti Leeds Unitedin koko osakekannan. Seuraavana kesänä (2018) palkattiin Marcelo Bialsa päävalmentajaksi, joka loi joukkueeseen uuden pelillisen identiteetin ja nosti joukkueen uuteen kokoistukseen. 2020 Leeds voitti Mestaruussarjan ylivoimaisesti ja joukkue nousi 16 vuoden jälkeen takaisin Valioliigaan. Kolme vuotta myöhemmin se kuitenkin putosi takaisin Mestaruussarjaan.
Saavutuksia > Englannissa

Liigamestaruus (1. div.) 1968–69, 1973–74, 1991–92
1. divisioonan kakkossija 1964–65, 1965–66, 1969–70, 1970–71, 1971–72
Mestaruussarjan voitto 2019-2020
2. divisioonan mestaruus 1923–24, 1963–64, 1989–90
2. divisioonan kakkossija 1927–28, 1931–32, 1955–56
FA Cupin voitto 1972
FA Cupin 2. sija 1965, 1970, 1973
Liigacupin voitto 1968
Liigacupin kakkossija 1996
Charity Shieldin voitto 1969, 1992
Charity Shieldin 2. sija 1974
FA Youth Cupin voitto 1993, 1997
Saavutuksia > Eurokentillä

Messucupin voitto 1968, 1971, 2. sija 1967
Euroopan cupin 2. sija 1975
Cup-voittajien cupin 2. sija 1973
Entisiä pelaajia

Billy Bremner, Eddie Gray, Lee Chapman, Allan Clarke, John Lukic, Jack Charlton, Peter Lorimer, Gary McAllister, Éric Cantona, Tony Yeboah, Nigel Martyn, Gary Kelly, Paul Robinson, Rio Ferdinand, Alan Smith, Mark Viduka, Harry Kewell, Vinny Jones, Lucas Radebe, David Batty, Danny Rose, Fabien Delph, Lewis Cook, Kasper Schmeichel, Jonathan Woodgate, Aaron Lennon, James Milner, Esa Viitanen, Sebastian Sorsa, Mikael Forssell, Mika Väyrynen
Entisiä valmentajia

Sam Allardyce
Marcelo Bielsa
Billy Bremner
Thomas Christiansen
Brian Clough
Javi Gracia
George Graham
Jesse Marsch
Gary McAllister
Garry Monk
Don Revie
Uwe Rösler
Jock Stein
Terry Venables
Neil Warnock
Howard Wilkinson
Dennis Wise
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen kotisivu
Suomalaisten Leeds-kannattajien keskustelualue
Henry Haslam

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 1900 | joukkuekilpailu |  |
Henry North Haslam (5. kesäkuuta 1879 Worksop, Nottinghamshire – 13. lokakuuta 1942 Nottingham) oli brittiläinen jalkapalloilija. Hän toimi vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa kultaa voittaneen Upton Park -joukkueen kapteenina.
Munapää

| Munapää |
| --- | --- |
 Munapää, rikollisnero
Luoja(t):  Stan Lee & Jack Kirby
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Tales to Astonish #38 (1962)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Elihas Starr
Status:  Kuollut
Pituus:  180 cm
Paino:  145 kg
Ryhmäsidokset:  Pahuuden mestarit
Edelliset ryhmäsidokset:  Hullu Haihattelija, Nukkemestari
Henkilöllisyydet:  Carl Striker
Voimat:  Erittäin älykäs, nero
Suhteet
Sukulaiset:  Patricia “Trish” Starr (siskontytär)
Munapää, oikealta nimeltään Elihas Starr on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä rikollisnero. Hahmon loivat Stan Lee ja Jack Kirby. Munapää esiintyi ensimmäisen kerran Tales to Astonish-lehden numerossa 38 (1962).
Historia

Elihas Starr oli hallitukselle työskentelevä tiedemies, joka jäi kiinni salaisten asiakirjojen varastamisesta. Media risti hänet Munapääksi ja pian vaikutusvaltainen rikollisjärjestön johtaja otti Munapäähän yhteyttä. Munapään tehtäväksi jäi tuhota Henry "Hank" Pym, Muurahaismies. Vaikka Munapää käytti koko teknologista osaamistaan, Muurahaismies onnistui pakenemaan ansoista ja miltei vangitsemaan Munapään.
Yhä uudelleen Munapää yritti pakkomielteenomaisesti vangita Hank Pymin käyttäen milloin Ampiaista syöttinä tai huijaamalla Muurahaismies taistelemaan Hämähäkkimiestä vastaan. Munapää alkoikin pitää Muurahaismiestä arkkivihollisenaan ja tunsi alemmuudentunnetta tämän edessä.
Luovuttuaan kostostaan Munapää liittoutui Hullun Haihattelijan ja Nukkemestarin kanssa. Kolmikko rakensi satelliitilta toimivan laseraseen ja kiristi sen avulla rahaa Amerikalta. Kostajat kuitenkin tuhosivat satelliitin Haukansilmän veljen, Barneyn avulla. Barney kuitenkin kuoli tapahtumien aikana. Myöhemmin Munapää yritti saada Miekkamiehen (tuolloin Jacques Duquesne) kaappaamaan Hank Pymin, mutta Haukansilmä tuhosi rikollisten suunnitelmat Goljatin hahmossa.
Munapää pakeni kuitenkin vankilasta ja yritti mielensiirtolaitteellaan siirtää Pymin älykkyyden osaksi omaansa ja kokeili sitä jopa omaan sisarentyttäreensä, Trish Starriin ennen kuin Hank Pym jälleen voitti Munapään. Kostoksi Munapää asensi pommin Trishin autoon, joka jätti naisen eloon, mutta repi irti tämän toisen käsivarren.
Myöhemmin Munapää yritti valloittaa NASA:n, mutta epäonnistui Puolustajien väliintulon vuoksi. Piileskellessään Manhattanilla Munapää sai tietää Hank Pymin hermoromahduksesta ja päätti käyttää tätä hyväkseen. Hän pakotti Pahuuden Mestarien avulla Pymin konstruktoimaan ikääntymisen estävää seerumia, mutta Pym rakensikin voimallisen aseen Mestareita vastaan.
Kostajat saapuivat pian paikalle pelastaamaan päivän, mutta Munapää yritti vielä kerran surmata Pymin ampumalla tätä selkään. Haukansilmän onnistui kuitenkin ampua aseen piippuun yhden nuolen, joka tukki sen ja aiheutti aseen räjähdyksen. Munapää sai surmansa räjähdyksessä.
Voimat ja varusteet

Vaikka Munapäällä ei ollut lainkaan varsinaisia supervoimia, hän oli huomattavan älykäs robotiikan, fysiikan ja biologian saralla. Tämän lisäksi hän oli nerokas insinööri jolla oli ensiluokkaiset keksijänlahjat. Hän käytti rikollisissa operaatioissaan usein erilaisia suunnittelemiaan aseita, kuten hyönteisten kontrolloimiseen tarkoitettua laitetta, lasersatelliitteja, mielenhallintalaitteita ja robotteja.
Aiheesta muualla

Marvunapp-sivuston osuus Munapäästä (englanniksi)
MarvelDatabase-sivuston osuus Munapäästä (englanniksi)
Henry Hastings Sibley

| Henry Hastings Sibley |
| --- | --- |
 Henry Hastings Sibley armeijan univormussa
Minnesotan 1. kuvernööri
 24. toukokuuta 1858 – 2. tammikuuta 1960  
Seuraaja:  Alexander Ramsey
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. helmikuuta 1811 Detroit, Michigan, Yhdysvallat
Kuollut: 18. helmikuuta 1891 Saint Paul, Minnesota, Yhdysvallat
Puoliso:  Sarah Jane Steele
Tiedot
Puolue:  demokraatit
 Nimikirjoitus
Henry Hastings Sibley (20. helmikuuta 1811 Detroit, Michigan, Yhdysvallat – 18. helmikuuta 1891 Saint Paul, Minnesota, Yhdysvallat) oli Yhdysvaltojen Minnesotan osavaltion ensimmäinen kuvernööri.
Hän aloitti poliittisen uransa 1838, kun hänet nimitettiin rauhantuomariksi Iowan terriotorion Mississippin länsipuolisille osille. Hänet valittiin kongressiin Wisconsinin territorion edustajaksi, ja hän osallistui Yhdysvaltojen 30., 31. ja 32 kongressiin vuosina 1849-1853. Hän edusti demokraatteja Minnesotan osavaltion perustuslakia säätäneessä konventissa. Sen päätteeksi Sibley tuli valituksi vastamuodostetun osavaltion kuvernööriksi, ja toimi tässä virassa  24. toukokuuta 1858–2. tammikuuta 1860.
Vuonna 1862 dakotasodassa Sibley palveli everstinä, ja jatkoi menestyksekästä sotilasuraansa vuoteen 1866 asti. Sotilasuransa jälkeen hän astui liike-elämän palvelukseen ja toimi monien merkittävien yhtymien hallintoneuvostoissa.
Japaninpystykorva

| Japaninpystykorva |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Japani
Määrä:  Suomessa rekisteröity 7 800
Rodun syntyaika:  1900-luvun alku
Alkuperäinen käyttö:  Japanissa puutarhojen vahtikoira
Nykyinen käyttö:  seura- ja harrastuskoira
Elinikä:  12–14 vuotta
Muita nimityksiä:  japsi[lähde? ], nihon suppitsu, Japanese Spitz, spitz japonais, Japan-Spitz, spitz japonés, jaapani spits
FCI-luokitus:  ryhmä 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat alaryhmä 5 Aasialaiset pystykorvat ja sukulaisrodut #262
Ulkonäkö
Paino:  uros 6–10 kg
Säkäkorkeus:  uros 30–38 cm narttu 28–36 cm
Väritys:  valkoinen
Japaninpystykorva (jap. 日本スピッツ, nihon supittsu) on japanilainen pystykorvarotu, joka muistuttaa paljon pienikokoista samojedinkoiraa. Japaninpystykorvaa on pääasiassa pidetty seurakoirana, mutta se soveltuu myös moniin harrastuksiin. Rotu kuuluu FCI:n ryhmään 5 eli pystykorviin.
Ulkonäkö

Japaninpystykorva on kokonaisuudessaan kestävä, hyvin tasapainoinen, eloisa ja tyylikäs koira. Japaninpystykorvan kallo on kolmiomainen: se on takaosasta levein, kun kuono on kettumaisen terävä. Mantelinmuotoisissa, hiukan vinoissa ja tummissa silmissä on hyväntuulinen ja valpas katse. Korvat ovat pienet, korkealle sijoittuneet, pystyt ja kolmionmuotoiset. Kirsu, huulet ja silmänympärykset ovat mustat. Myös päkiöiden tulisi olla mustat. Kynnet ovat valkoisia tai tummia. Tuuhea häntä kaartuu selän päälle. Japaninpystykorvan liikkeet ovat nopeat ja kevyet. Säkäkorkeudeltaan urokset ovat 30–38 cm ja nartut 28–36 cm. Nartut painavat noin 6 kiloa ja urokset jopa 10 kg.
Japaninpystykorvan turkki on runsas ja väriltään aina puhtaanvalkoinen. Sen peitinkarva on suoraa ja pystyä, lyhyt pohjavilla pehmeää. Runsaimmin karvaa on kaulassa, lavoissa, rinnassa ja hännässä. Japaninpystykorva ei ole trimmattava rotu, mutta turkki vaatii säännöllistä harjausta pysyäkseen kunnossa. Nartuilla on yleensä kaksi kertaa vuodessa juoksujen yhteydessä karvanlähtö, jolloin turkkia on syytä harjata vielä perusteellisemmin. Uroksilla runsasta karvanlähtöä esiintyy yleensä harvemmin. Likaa hylkivä turkki on pestävä tarvittaessa, mutta jos turkkia harjataan usein ja perusteellisesti vähintään kerran viikossa, se pysyy kauniin valkoisena, eikä vaadi pesua kovinkaan usein.
Luonne ja käyttäytyminen

Japaninpystykorva on perheeseensä syvästi kiintyvä, älykäs, hyväntuulinen ja valpas koira, joka seuraa terhakkaana mukana askareissa. Seurallinen japaninpystykorva onkin miellyttävä ja tottelevainen seurakoira, mutta myös omapäisyyttä saattaa löytyä. Japaninpystykorva tarvitseekin pienestä koostaan huolimatta määrätietoisen kasvatuksen. Se on kuitenkin koulutettavissa ja vauhdikkaana koirana soveltuu moniin harrastuksiin, kuten tokoon ja agilityyn. Useimmat japaninpystykorvat ovat oikeita "ikiliikkujia".
Seurallisuutensa takia japaninpystykorva ei sovellu tarha- tai ulkokoiraksi. Koiralle voi kylläkin rakentaa ulkoaitauksen, jossa se voi päivittäin käydä lyhyitä aikoja jaloittelemassa, mutta aitaus ei korvaa lenkkeilyä. Rotu voi suhtautua vieraisiin ihmisiin ja koiriin hieman epäluuloisesti, mutta tämäkin ominaisuus riippuu paljon pentuaikana koetuista tapahtumista. Äänekkyys ei ole sallittua rotumääritelmän mukaan eli haukkumista on pyrittävä kitkemään jo pentuna.
Alkuperä

Japaninpystykorvan sanotaan polveutuvan suurikokoisista valkoisista saksalaisista pystykorvista, joita tuotiin Japaniin vuoden 1920 tienoilla Siperian mantereen ja Koillis-Kiinan kautta, sekä siperialaisen nenetsien laikoista, jotka olivat valkoisia, pienikokoisia ja runsasturkkisia pystykorvia. Noin vuonna 1921 rotu esitettiin ensimmäistä kertaa koiranäyttelyssä Tokiossa. Myöhemmin, vuonna 1925, Kanadasta tuotiin kaksi paria valkoisia pystykorvia. Vuoteen 1936 mennessä koiria oli tuotu Kanadasta, Yhdysvalloista, Australiasta ja Kiinasta. Lopulta niiden jälkeläisiä risteytettiin keskenään, jotta saataisiin aikaan uusi, parempi rotu. Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1948 Japanin Kennelklubi laati yhdenmukaisen rotumääritelmän, joka on ollut pienin muutoksin voimassa tähän päivään saakka. FCI hyväksyi sen vuonna 1964.
Suomeen ensimmäiset japaninpystykorvat saapuivat 1970-luvulla ja niiden suosio oli huikeimmillaan 1990-luvulla. Nykyisin suosio on tasaantunut ja japaninpystykorvia rekisteröidään Suomessa vuosittain noin 150–200 pentua.
Terveys

Japaninpystykorva on yleisesti ottaen terve ja pitkäikäinen rotu. Se säilyy nuorekkaana vanhaksi asti: yli 10-vuotiaskin japaninpystykorva innostuu villeihin leikkeihin, ja rotu voi elää jopa 17-vuotiaaksi.
Rodulla ei ole tyypillisiä rakenteellisia vikoja, koska siinä ei ole mitään liioiteltuja piirteitä. Useimpia koirilla esiintyviä sairauksia voi esiintyä myös japaninpystykorvilla. Kuitenkin nivelvikojen (polvi, lonkka ja kyynär) osalta rodussa on tavattu pääasiassa lieviä muotoja, joilla on harvoin merkitystä japaninpystykorvan kokoisen koiran elämänlaadulle. Muita sairauksia tai vaivoja on rodulla tavattu lähinnä yksittäistapauksina. Yleisin vaiva on silmien vuotaminen, joka voi johtua monesta syystä. Silmien vuotamista esiintyy muillakin roduilla, mutta valkoisella japaninpystykorvalla vuotaminen näkyy, kun valkoinen karva värjäytyy ruskeaksi silmien alta.
Myös häntämutkia ja -koukkuja löytyy japaninpystykorvilta jonkin verran. Koukkuhännästä ei kuitenkaan yleensä ole mitään haittaa koiralle, ja näyttelyissäkin niistä mainitaan harvoin.
Kahden kuukauden ikäisiä pentuja
Japaninpystykorvia tunturissa
Harmondsworth

| Harmondsworth |
| --- | --- |
Valtio:  Britannia
kaupunki:  Lontoo
borough:  Hillingdon
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Harmondsworthin Great Barn -vaja on peräisin 1300-1400-luvulta.
Harmondsworthin Mariankirkko.
Harmondsworth on kylä Britanniassa Hillingdonin kaupunkipiirissä. Se rajoittuu Heathrow'n lentokenttäalueeseen. Kylässä on noin 1 500 asukasta. Sen tärkeimpiä nähtävyyksiä ovat 1100-luvulta peräisin oleva Mariankirkko ja 1400-luvulta peräisin oleva puurakenteinen maatilan ulkorakennus Great Barn. Ulkorakennuksen omistaa nykyisin English Heritage, ja se on säännöllisesti avoinna yleisölle..
Harmondsworthin uhkana on lentokentän laajennussuunnitelma. Kylästä ja naapurikylistä puretaan suunnitelman mukaan 750 taloa. Suojellut rakennukset, kirkko ja puinen talousrakennus, säilyvät. Laajennustöiden aloittaminen vaatii vielä parlamentin hyväksynnän kahdessa äänestyksessä 2017 ja 2018. Purku- ja rakennustyöt on suunniteltu aloitettavaksi 2020.
Aiheesta muualla

Mariankirkko, Harmondsworthin verkkosivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harmondsworth Wikimedia Commonsissa
Hehkutupsut

| Hehkutupsut |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Yksisirkkaiset
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Narsissikasvit
Suku::  Hehkutupsut Scadoxus  Raf.
Katso myös
   Hehkutupsut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hehkutupsut eli tupsut (Scadoxus) on narsissikasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on yhdeksän lajia, joita esiintyy Afrikassa ja Arabian niemimaalla.
Hehkutupsut ovat monivuotisia ruohokasveja, joilla on juurakko tai juurakollinen sipuli. Kasvin tyvellä on nippu suikeita-soikeita lehtiä, jotka muodostavat valevartta. Niiden välistä nousee kukintovana, jonka päässä kasvaa runsaskukkainen sarjamainen kukinto, kukat ovat punaisia tai vaaleanpunaisia.
Lajeja

loistotupsu (Scadoxus multiflorus )
punatupsu (S. multiflorus subsp. katherinae, syn. Haemanthus katherinae)
väritupsu (Scadoxus puniceus)