stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Michael Vick
NFL-ura > Atlanta Falcons

Virginia Techin yliopistossa pelannut Vick oli maan parhaan yliopistopelaajan maineessa ennen vuoden 2001 varaustilaisuutta. Ensimmäista varausvuoroa halussa pitänyt San Diego Chargers oli sekä pelinrakentajan että keskushyökkääjän tarpeessa, ja vaihtoi vuoroa Vickin ensimmäisenä varanneen Atlanta Falconsin kanssa, saaden Atlantan viidennen varausvuoron, jolla joukkue varasi tulevan tähtijuoksijan LaDainian Tomlinsonin, lisäksi kolmannen kierroksen varauksen.
Atlantan aikoinaan Vick valittiin NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin kaksi kertaa, kausilla 2002 sekä 2004. Vick pelasi myös Pro Bowlissa vuonna 2006.
Vick oli myös vuoden 2011 Pro Bowlissa ja valittiin kauden 2010-2011 Comeback -pelaajaksi.
Joulukuussa 2007 Vick tuomittiin kahden vuoden ehdottomaan vankeusrangaistukseen laittoman koiratappeluringin ylläpitämisestä. Vapauduttuaan vuoden ja yhdeksän kuukauden jälkeen Vick oli vapaa palaamaan kentille, mutta Falcons ei halunnut ottaa häntä takaisin. Yksikään joukkue ei myöskään ollut halukas hankkimaan Vickiä vaihtokaupalla, joten Falcons vapautti hänet sopimuksestaan.
NFL-ura > Philadelphia Eagles

Vickin uudeksi osoitteeksi tuli Philadelphia Eagles, jonka kanssa Vick teki yksivuotisen sopimuksen yhden vuoden optiolla. Eaglesissa hän aloitti varamiehenä Donovan McNabbin takana, mutta kauden 2009 päättyessä Eagles myi McNabbin divisioonavastustaja Washington Redskinsille. Näin ollen taistelu Eaglesin aloittajan paikasta jäi Vickin ja edellisen vuoden kolmannen pelinrakentajan Kevin Kolbin väliseksi.
Kauden 2010 ensimmäisessä ottelussa Green Bay Packersia vastaan Eaglesin pelinrakentajana aloitti Kevin Kolb, mutta tämän saatua hieman ennen puoliaikaa aivotärähdyksen, kentälle asettui Vick. Hänen erinomaisten esitystensä ansiosta Eaglesin päävalmentaja Andy Reid nimesi 21. syyskuuta Vickin Eaglesin aloittavaksi pelinrakentajaksi loppukaudelle, vaikka Kolb aloittikin yhdessä ottelussa Vickin oltua sivussa kylkivamman vuoksi.
NFL-ura > New York Jets

Vick allekirjoitti yksivuotisen ja viiden miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen Jetsien kanssa 21. maaliskuuta 2014.
NFL-ura > Pittsburgh Steelers

Vick allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Pittsburgh Steelersin Kanssa elokuussa vuonna 2015. Steelersissä hän tosin on vain varapelinrakentaja, mutta hän tosin aloitti kolme ottelua, kun Ben Roethlisberger loukkaantui, mutta kolmannessa aloituksessaan hän sai aivotärähdyksen ja Landry Jones tuli kentälle.
Muuta

Vick esiintyi EA Sportsin suositun Madden NFL -pelisarjan vuoden 2004 version kannessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Michael Vick Wikimedia Commonsissa
Madden NFL -pelisarja
| --- | --- |
Pääsarja:  John Madden Football (1988) • John Madden Football (1990) • John Madden Football II • John Madden Football '92 • John Madden Football '93 • 94 • 95 • 96 • 97 • 98 • 99 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 06 • 07 • 08 • 09 • 10 • 11 • 12 • 13 • 25 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24
Muut pelit:  Madden Football 64 • NFL Head Coach • NFL Head Coach '09 • Madden NFL Arcade • Madden NFL Football
Kansikuvapelaajat:  Williams / Wilson ('95) • Hearst ('99) • Sanders ('00) • George ('01) • Culpepper ('02) • Faulk ('03) • Vick ('04) • Lewis ('05) • McNabb ('06) • Alexander ('07) • Young ('08) • Favre ('09) • Fitzgerald / Polamalu ('10) • Brees ('11) • Hillis ('12) • Johnson ('13) • Peterson / Sanders (25) • Sherman ('15) • Beckham ('16)  • Gronkowski ('17) • Brady ('18) • Brown ('19) • Mahomes ('20) • Jackson ('21) • Brady / Mahomes ('22) • Madden ('23) • Allen ('24)
Mopo (nuortenromaani)

| Mopo |
| --- | --- |

Kirjailija:  Tuija Lehtinen
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2005
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Mopo on Tuija Lehtisen vuonna 2005 ilmestynyt Otavan julkaisema nuortenkirja. Teos oli vuoden 2005 Finlandia Junior -palkintoehdokkaana.
Kirja kertoo kymmenestä pojasta ja tytöstä, joiden yhteisenä kiinnostuksenkohteena on mopojen kunnostus ja tuunaus.
Metal Gear (pelisarja)

| Metal Gear |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Konami
Julkaisija:  Konami
Suunnittelija:  Hideo Kojima
Lajityyppi:  hiiviskely, toimintaseikkailu
Alusta:  MSX, NES, Nintendo GameCube, PlayStation, PlayStation 2, PlayStation 3, PlayStation 4, PlayStation Portable, PlayStation Vita, Xbox, Xbox 360, Xbox One, Microsoft Windows
Ensijulkaisu:  Metal Gear (1987)
Viimeisin julkaisu:  Metal Gear Solid V: The Phantom Pain (2015)
Aiheesta muualla
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Metal Gear on Hideo Kojiman kehittämä ja Konamin julkaisema hiiviskelypelisarja. Sarja on saanut nimensä peleissä esiintyvistä kuvitteellisista Metal Gear -aseista, jotka ovat eräänlaisia liikkuvia ja aseistettuja ydinaselaukaisimia. Peleille on ominaista, että jossain vaiheessa pelin juonta pelihahmo ottaa tavoitteekseen tuhota Metal Gearin. Sarjan pelit tunnetaan monimutkaisista juonistaan ja myöhempien osien osalta myös elokuvamaisesta tunnelmastaan. Pelisarjan osia on myyty yhteensä yli 60 miljoonaa kappaletta.
Henkilöhahmot > ’Hyvät’, sankarit

Olennaista Metal Gear -sarjassa on, että jokin päähenkilöistä tulee oppi-isänsä pettämäksi ja joutuu kääntymään tätä vastaan. Päähenkilö on lähes aina ainoa, kenellä on puhtaat pulverit pussissa. Tämä perustuu siihen, että päähenkilö on palkkalistalla ja menee tekemään ns. likaiset työt, jolloin ylempi taho harvoin paljastaa todellisia motiiveja.
Henkilöhahmot > Viholliset

Metal Gearien viholliset ovat usein väärinymmärrettyjä, sillä heidän motiivinsa tai ennemminkin toteutustapansa eivät ole yleisesti hyväksyttyjä, jolloin heidät nähdään vihollisina. Usein päävastustajat ovat tällaisia. Harva vihollisista on motiiveiltaan mustavalkoisesti paha.
Sarjan videopelit > Pääsarja

| Vuosi | Nimi | Alusta |
| --- | --- | --- |
| 1987 | Metal Gear | MSX2 |
| 1990 | Metal Gear 2: Solid Snake | MSX2 |
| 1998 | Metal Gear Solid | PlayStation |
| 2001 | Metal Gear Solid 2: Sons of Liberty | PlayStation 2 |
| 2004 | Metal Gear Solid 3: Snake Eater | PlayStation 2 |
| 2008 | Metal Gear Solid 4: Guns of the Patriots | PlayStation 3 |
| 2010 | Metal Gear Solid: Peace Walker | PlayStation Portable |
| 2014 | Metal Gear Solid V: Ground Zeroes | PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox 360, Xbox One, Microsoft Windows |
| 2015 | Metal Gear Solid V: The Phantom Pain | PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox 360, Xbox One, Microsoft Windows |
Sarjan videopelit > Uudelleenjulkaisut ja päivitykset

| Vuosi | Nimi | Alusta |
| --- | --- | --- |
| 1999 | Metal Gear Solid: Integral | PlayStation, Microsoft Windows |
| 1999 | Metal Gear Solid: VR Missions | PlayStation |
| 2002 | Metal Gear Solid 2: Substance | Xbox, PlayStation 2, Microsoft Windows |
| 2004 | Metal Gear Solid: The Twin Snakes | Nintendo GameCube |
| 2005 | Metal Gear Solid 3: Subsistence | PlayStation 2 |
| 2011 | Metal Gear Solid HD Collection | PlayStation 3, Xbox 360, PlayStation Vita |
| 2012 | Metal Gear Solid: Snake Eater 3D | Nintendo 3DS |
| 2023 | Metal Gear Solid: Master Collection Vol 1 | Nintendo Switch, PlayStation 5, Xbox Series X/S, Steam |
| 2024 | Metal Gear Solid Delta: Snake Eater | PlayStation 5, Xbox Series X/S, Steam |
Sarjan videopelit > Spin-offit

| Vuosi | Nimi | Alusta |
| --- | --- | --- |
| 1987 | Metal Gear | NES |
| 1990 | Snake’s Revenge | NES |
| 2000 | Metal Gear: Ghost Babel | GameBoy Color |
| 2004 | Metal Gear Acid | PlayStation Portable |
| 2005 | Metal Gear Acid 2 | PlayStation Portable |
| 2006 | Metal Gear Solid: Portable Ops | PlayStation Portable |
| 2007 | Metal Gear Solid: Portable Ops Plus | PlayStation Portable |
| 2008 | Metal Gear Solid Mobile | matkapuhelin, N-Gage |
| 2009 | Metal Gear Solid Touch | iPhone, iPod Touch |
| 2012 | Metal Gear Solid: Social Ops | iOS, Android |
| 2013 | Metal Gear Rising: Revengeance | PlayStation 3, Xbox 360, Microsoft Windows, OS X |
| 2018 | Metal Gear Survive | PlayStation 4, Xbox One, Microsoft Windows |
Muu media

Konami julkaisi vuonna 1998 12-osaisen spin-off kuunnelman Metal Gear Solidista, jonka sarjan fanit ovat dubanneet englanniksi.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivusto (Nykyisin yhdistetty Kojima Productionsin kotisivustoon) (englanniksi)
Metal Gear Solid : The Unofficial Site Epävirallinen fanisivusto (englanniksi)
Metal Gear Wiki Wiki-pohjainen Metal Gear -tietosanakirja (englanniksi)
Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
Monfalcone

| Monfalcone (Comune di Monfalcone) |
| --- | --- |

Valtio:   Italia
Alue:  Friuli-Venezia Giulia
Maakunta:  Gorizia
Hallinto:  
 – Pormestari:  Silvia Altran
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  19,73 km²
Korkeus:  0–129 m
Väkiluku (31.12.2015):  28 258
 – Väestötiheys:  1 432 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  34074
Suuntanumero(t):  0481
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Monfalcone on kaupunki Italiassa Friuli-Venezia Giulian itsehallinnollisella alueella Gorizian maakunnassa. Kaupungissa on vajaat 30 000 asukasta, ja se sijaitsee Triestenlahden rannalla. Monfalcone tunnetaan telakoistaan, ja siellä on öljynjalostusta, rauta- ja terästehtaita ja kemikaalituotantoa.
Historia

Monfalcone oli vuoteen 1915 osa Itävallan keisarikuntaa, kunnes Italia kaappasi sen itselleen ensimmäisessä maailmansodassa. Caporetton taistelun jälkeen vuonna 1917 kaupunki palasi Itävallalle, mutta Italia sai sen takaisin vuonna 1918.[lähde? ] Kaupunki kärsi suurta vahinkoa sodassa, ja se jouduttiin rakentamaan uudelleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Monfalcone Wikimedia Commonsissa
Gorizian maakunta
Capriva del Friuli | Cormons | Doberdò del Lago | Dolegna del Collio | Farra d’Isonzo | Fogliano Redipuglia | Gorizia | Gradisca d’Isonzo | Grado | Mariano del Friuli | Medea | Monfalcone | Moraro | Mossa | Romans d’Isonzo | Ronchi dei Legionari | Sagrado | San Canzian d’Isonzo | San Floriano del Collio | San Lorenzo Isontino | San Pier d’Isonzo | Savogna d’Isonzo | Staranzano | Turriaco | Villesse
Miriam Hopkins

| Miriam Hopkins |
| --- | --- |
 Miriam Hopkins elokuvassa Elämän uhkapeli (1935).
Henkilötiedot
Koko nimi:  Miriam Hopkins (oik. Ellen Miriam Hopkins)
Syntynyt: 18. lokakuuta 1902 Bainbridge, Georgia
Kuollut: 9. lokakuuta 1972 (69 vuotta) New York, New York
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Miriam Hopkins (oik. Ellen Miriam Hopkins, 18. lokakuuta 1902 Bainbridge, Georgia – 9. lokakuuta 1972 New York, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli varakkaasta perheestä ja lähti New Yorkiin opiskelemaan balettitanssijaksi, mutta päätyikin Broadwaylle. Hän esiintyi teatterissa kunnes siirtyi elokuviin.
Hän oli jopa ehdolla Scarlet O’Haran rooliin elokuvassa Tuulen viemää. Hän esiintyi elokuvassa Nämä kolme (These three, 1936) ja myös sen uusintaversiossa Huhu (Childrens hour, 1961). Mutta 1940-luvulla hänen elokuvauransa lähti laskuun ja hän palasi Broadwaylle.
Miriam Hopkins oli naimisissa neljä kertaa (jokainen avioliitto päätyi eroon) ja vuonna 1932 hän adoptoi pojan. Miriam Hopkins kuoli sydänkohtaukseen 69-vuotiaana.
Valikoitu filmografia

Tri Jekyll & Mr. Hyde (Dr. Jekyll and mr Hyde, 1931)
Huolia paratiisissa (Trouble in Paradise, 1932)
Meidän herrojen kesken (Design for living, 1933)
Elämän uhkapeli (Becky Sharp, 1935)
Barbaarirannikko (Barbary coast, 1935)
Nämä kolme (These three, 1936)
Viattomuuden kasvot (Carrie, 1952)
Huhu (Childrens hour, 1961)
Miriam Bäckström

| Miriam Bäckström> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1967 Tukholma, Ruotsi
Taiteilija
Ala:  valokuvataide, käsitetaide
Miriam Bäckström (s. 1967 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen valokuvataiteilija, joka on uransa aikana kokeillut monilla erilaisilla taidemuodoilla. Hän on yhdistänyt käsitteellisiä valokuviinsa muun muassa improvisaatiota ja teatteria. Hän on myös kokeillut seinävaatteilla.
Elämä ja ura

Bäckström syntyi Tukholmassa 1967. Hän opiskeli vuosina 1988–1989 taidehistoriaa Tukholman yliopistossa ja vuosina 1994–1998 valokuvausta taideteollisessa korkeakoulussa Konstfackissa. Bäckström on työskennellyt valokuvataiteen parissa 1990-luvun puolivälistä saakka.
Bäckströmin varhaisimmat työt olivat käsitteellisiä valokuvia erilaisten rakennusten, kuten asuntojen, museoiden, gallerioiden ja tavaratalojen, sisätiloista, joista ihmiset olivat aavemaisesti poissa.
Bäckström on tehnyt myös monimuotoisempia kokeellisia töitä. Hän käyttää hyväkseen erilaisia visualisoinnin, tarinankerronnan, näyttämötekniikan ja näyttelyn kokoamisen käytäntöjä. Hän on myös tehnyt erilaisia yhteistöitä, joissa on ollut mukana improvisoivia ja teatraalisia aineiksia. Tällaisiin töihin lukeutuu elokuvia, eläviä esityksiä ja julkaistuja tekstejä.
Bäckström on 2000-luvulla siirtynyt kokeilmaan myös seinävaatteilla, jotka on kudottu tietokoneohjatuilla kangaspuilla.
Mrinalini Mukherjee

| Mrinalini Mukherjee> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. helmikuuta 2015 (66 vuotta) {Mumbai
Kuollut: 11. helmikuuta 2015 New Delhi
Ammatti:  kuvanveistäjä
Taiteilija
Ala:  makramee, lankatekniikka
Mrinalini Mukherjee (1949 – 15. helmikuuta 2015) oli intialainen kuvanveistäjä. Mukherjee punoi makramee-menetelmällä voimakasvärisiä ja suurikokoisia makrameeveistoksia. Makrameen ohella hän teki veistoksia myös pronssiin ja saveen.
Aiheet liittyivät usein hindujen naisjumaluuksiin kuten Devi. Veistosten materiaalina oli torilta hankittu paikallinen juutti tai hamppu, joka värjättiin indigon, okran, tiilen tai violetin väriseksi.
Mukherjee aloitti maalausopinnot Barodan Maharaya Sayajirao -yliopistossa vuonna 1965 ja jatkoi muraalimaalausopinnoilla.
Hän sai vuonna 1971 stipendin, jonka jälkeen jatkoi työtään Englannissa. Mukherjeen teoksissaan on intialaisten perinteiden ja kansantaiteen ohella länsimaisia vaikutteita.
Mukherjeen teoksia on Tate Modernissa, Metropolitan Museum of Artissa, MoMassa ja intialaisten museoiden kokoelmissa. Mukherjeen isä oli intialaisen modernin maalauksen pioneereja ja äiti 
kuvanveistäjä Leela Mukherjee.
Devi 1982, makrameepunonta.
Rudra 1982. Venetsian biennaali 2022.
Aiheesta muualla

Mrinalini Mukherjee Asian Art Archivessa
Mopanetoko

| Mopanetoko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Bucerotiformes
Heimo::  Sarvinokat Bucerotidae
Suku::  Lophoceros
Laji::  bradfieldi
Kaksiosainen nimi
 Lophoceros bradfieldi  (Roberts, 1930) 
Synonyymit
 Tockus bradfieldi (Roberts, 1930) 
 Namibiantokon levinneisyyskartta.
Katso myös
   Mopanetoko Wikispeciesissä   Mopanetoko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mopanetoko (Lophoceros bradfieldi), aiemmalta nimeltään namibiantoko on sarvinokkien heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan seuraavissa maissa: Angola, Botswana, Namibia, Sambia ja Zimbabwe.
Lajin kannan suuruutta ei ole määritetty, mutta sen on ilmoitettu olevan paikallisesti yleinen ja esiintyvän hajanaisesti. Sen elinaluetta ovat varsinkin kuivat trooppiset metsät, mutta pesimäkauden ulkopuolella sitä esiintyy myös kosteissa metsissä savannilla ja kuivilla pensaikkoalueilla.
Tieteellinen nimi on annettu eteläafrikkalaisen luonnontieteilijän R. D. Bradfieldin (1882–1949) muistoksi.
Birdlife International -sivuston mukaan laji on äärimmäisen uhanalainen, vaikkakin IUCN:n punaisella listalla se on merkitty elinvoimaiseksi. Kanta on pienenemässä.
Muijalan koulu

Muijalan koulu on Lohjan Muijalassa sijaitseva peruskoulu. Koulussa on luokat 1–6. Koulurakennus oli aluksi mutterin muotoinen, josta tuleekin koulun lempinimi Mutterikoulu. Sen jälkeen koulua on laajennettu kahteen kertaan, niin sanotulla ”pienten puolella” ja lisäsiivellä. Koulun vieressä on Muijalan päiväkoti ja Muijalan seurakuntatalo. Koulun ensimmäiselle ja toiselle luokalle toimii myös koulun iltapäiväkerho.
Onnettomuudet

31. lokakuuta 2016 Muijalan koulun pääaulan katon huomattiin notkahtaneen. Koulun katosta roikkui muutama kipsilevy. Tapahtuman huomasi eräs kuudesluokkalainen, joka ilmoitti siitä koulun henkilökunnalle. Tämän jälkeen koko koulu evakuoitiin läheiseen seurakuntataloon. Paikalle saapui viisi paloautoa varmistamaan, ettei kukaan ole rakennuksessa ja varmistamaan sen, ettei katto romahda.
Muutamia viikkoja tapahtuman jälkeen koulun rehtori kertoi asiasta oppilaille, että katolla on kävelty jälleen. Tämän jälkeen katolle asennettiin valvontakameroita tarkkailemaan, ettei siellä enää käveltäisi.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Koulun sivut
Murhanhimo

| Murhanhimo> 赤い殺意 Akai satsui |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Shōhei Imamura
Käsikirjoittaja:   Shinji Fujiwara (tarina)  Keiji Hasebe  Shōhei Imamura 
Tuottaja:  Masayuki Takagi
Säveltäjä:  Toshirô Mayuzumi
Kuvaaja:  Shinsaku Himeda
Leikkaaja:  Matsuo Tanji
Pääosat:   Masumi Harukawa  Kô Nishimura  Shigeru Tsuyuguchi  Yûko Kusunoki  Ranko Akagi 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:  Nikkatsu
Levittäjä:  Nikkatsu Netflix
Ensi-ilta:  1964
Kesto:  150 min
Alkuperäiskieli:  japani
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Murhanhimo (赤い殺意, Akai satsui) on Shōhei Imamuran ohjaama mustavalkoinen draamaelokuva vuodelta 1964. Elokuvan päähenkilö on tylsään elämäänsä kyllästynyt kotirouva, joka joutuu raiskauksen uhriksi.
Arvioita

Ilta-Sanomien Timo Malmin mukaan psykologinen draama on Shōhei Imamuran tasokkaan tuotannon myöhäislöytöjä.
Aiheesta muualla

Iltalehden kriitikon Jyrki Laelman arvostelu elokuvasta
Mannerheim-linja

Mannerheim-linjan kulku kartalla esitettynä.
Mannerheim-linja oli kantalinnoitettu puolustuslinja, joka kulki Karjalankannaksella Laatokalta Suomenlahdelle. 132 kilometriä pitkä linja oli talvisodan merkittävimpien taistelujen paikka ja saavutti kansainvälisessä lehdistössä suuren maineenkenen mukaan?.
Viipurin ja Neuvostoliiton rajan välille suunniteltiin kolme puolustuslinjaa. Rajaa lähinnä oleva kutsuttiin aluksi pääasemaksi, keskimmäistä väliasemaksi ja Viipuria lähinnä olevaa taka-asemaksi. Pääaseman vahvin kohta sijaitsi Summan alueella, jonka kautta uhkaavin hyökkäysura kulki. Talvisodan ajan lehdistössä pääasema nimettiin kuitenkin Mannerheim-linjaksi puolustusvoimien ylipäällikkö Carl Gustaf Emil Mannerheimin mukaan. Nimen keksi Jorma Gallen-Kallela.
Rakentaminen > Suunnittelu

Suomen itsenäistymisen jälkeen Suomessa koettiin Neuvosto-Venäjä ainoaksi mahdolliseksi sotilaalliseksi uhaksi ja Karjalankannas puolustuksen uhanalaisimmaksi paikaksi. Siksi Karjalankannaksen puolustuksellista linnoittamista pidettiin kiireellisenä. Tärkeimpänä Karjalankannaksella linnoitettavaksi pidettiin sen länsiosaa, koska itäosassa oli Vuoksen, Suvannon ja Taipaleenjoen muodostama vesistölinja, joka tuki puolustusta.
Ensimmäisen suunnitelman Karjalankannaksen puolustuslinjoista esittivät kesällä 1918 kaksi ruotsalaista upseeria Puolustusvoimain ylipäällikkö Mannerheimin tilauksesta.[lähde? ] Suunnitelman päälinja oli lähellä rajaa eikä mukaillut vesistöjä. Seuraavan suunnitelman teki saksalainen eversti. Tämä oli hyvin lähellä lopulta rakennettua linjaa. Kun Oscar Enckellistä tuli Yleisesikunnan päällikkö vuonna 1919, hän keskittyi tutkimaan ja suunnittelemaan Karjalankannaksen linnoittamista. Entisen Venäjän keisarikunnan armeijan linnoitusupseeri Johan Fabritius esitti hänelle omia suunnitelmiaan. Syksyllä 1919 kaksi ranskalaista upseeria saapui laatimaan linjauksen yksityiskohtia.
Rakentaminen > Ensimmäinen vaihe 1920-luvulla

Kantalinnoitteiden rakentaminen alkoi vuonna 1920 Enckellin linjauksen mukaan. Hän päätti suosia linnoitteina leveällä ampumasektorilla edustatulta ampuvia kasematteja. Niiden tärkein etu oli halpuus, mutta Enckellin suunnitelmaa vastustettiin siksi, että useiden toisensa leikkaavien sivustatulta ampuvien konekiväärien linnoitusjärjestelmä olisi vahvempi. Enckell joutui taloudellisesta ratkaisustaan huolimatta vastakkain sen näkemyksen kanssa, että puolustusmäärärahoja olisi suunnattava pikemminkin Suomen puolustusvoimien operaatiokelpoisuuden kehittämiseen. Kun hän erosi vuonna 1924, linnoitustyöt lakkasivat. Tähän mennessä Karjalankannakselle oli rakennettu aseistettuja kantalinnoitteita siten, että Länsi-kannaksella oli 62 konekivääri- ja 2 tykkikasemattia sekä Itä-kannaksella 20 konekiväärikasemattia ja 6 tykkiasemaa.
Kantalinnoitustyöt käynnistyivät jälleen vuonna 1931 ja jatkuivat talvisotaan asti. Tällöin pääpuolustusaseman suunnitelmia siirrettiin Länsi-kannaksella osittain kaakommaksi. 1930-luvulla rakennettiin kasematteja suurempia bunkkereita, joita valmistui vuosittain kahdesta kolmeen. 1930-luvun lopulla myös modernisoitiin 1920-luvulla rakennettuja kasematteja joko muuttamalla niitä sivustatulta ampuviksi bunkkereiksi tai erilaisiksi suojiksi valamalla ampuma-aukot umpeen. Johan Fabritius toimi Linnoitustoimiston päällikkönä vuosina 1935–1938. Konekivääribunkkereita oli pääasemassa sodan alkaessa 42 kappaletta, joista 25 modernimpaa Länsi-kannaksella ja 17 vanhempaa Itä-kannaksella. Itä-kannaksella oli lisäksi vanhat 6 tykkiasemaa. Mannerheim-linjaan käytettiin 14 520 kuutiometriä betonia, siinä missä sitä lyhyempään VT-linjaan käytettiin noin 400 000 kuutiometriä.
Rakentaminen > Toinen vaihe 1930-luvulla

Kenttävarustustyöt alkoivat 1930-luvun lopulla. Suuri osa kenttävarustuksista rakennettiin kesällä 1939 vapaaehtoistyönä ja ylimääräisten harjoitusten aikana. Pääasemaan rakennettiin konekivääripesäkkeitä ja -korsuja yhteensä 606 (Länsi-kannakselle 438 ja Itä-kannakselle 168). Piikkilankaesteitä vedettiin 331 kilometriä (Länsi-kannakselle 214 km ja Itä-kannakselle 117 km) ja panssariesteinä käytettyjä 2–3 tonnin kivenlohkareiden rivistöjä laskettiin 136 kilometriä (Länsi-kannakselle 85 km ja Itä-kannakselle 51 km). Koska pääasemalla oli pituutta noin 140 kilometriä, tuli siihen kilometriä kohden keskimäärin 4 kenttälinnoitettua konekivääripesäkettä, 2,5 kilometriä piikkilankaestettä ja 1 kilometri panssariestettä.
Pääaseman pituudesta 80 kilometriä nojasi vesistöön ja maarintamaa oli noin 60 kilometriä. Linjan maasto oli kauttaaltaan suhteellisen alavaa. Maarintaman edessä olevasta maaperästä oli 30 prosenttia suota ja 70 prosenttia kovaa maata. Kovasta maasta noin 75 prosenttia oli metsämaata ja viljeltyä noin 20 prosenttia. Pääasemalinjan taakse pyrittiin sijoittamaan tukilinja 0,5–1 kilometrin päähän.
Vain pääasemalla oli rakenteellista lujuutta. Väliasema ja taka-asema olivat pääosin kenttälinnoitettuja ja osin suunnitteluasteella.