Guyanan historia
Itsenäisyys

Guyana saavutti 26. toukokuuta 1966 itsenäisyyden Yhdistyneestä kuningaskunnasta, ja vuonna 1968 Kansan kansalliskongressi (PNC) sai yksinkertaisen enemmistön parlamentista. Maa julistettiin helmikuussa 1970 ko-operatiiviseksi tasavallaksi osana Kansainyhteisöä. Maahan valittiin presidentti, mutta pääministerinä jatkoi Forbes Burnham.
1960-luvulta lähtien afro-guyanalaisten ja indo-guyanalaisten väliset etniset konfliktit ovat vaikuttaneet merkittävästi Guyanan yhteiskuntaan ja politiikkaan. Lisäksi 60-luvulla uusiutuivat rajakiistat Venezuelan kanssa, jotka huipentuivat Ankoko Islandin venezuelalaismiehitykseen.
11. lokakuuta 1974 Guyana valittiin ensimmäistä kertaa YK:n turvallisuusneuvostoon kahdeksi vuodeksi. Tällöin Guyana oli ensimmäinen alle miljoonan asukkaan maa, joka oli turvallisuusneuvostossa. Vuosina 1982–1983 maa oli jälleen turvallisuusneuvoston jäsen.
Guyana nousi otsikoihin vuonna 1978, kun 900 Kansan Temppeli -uskonlahkon jäsentä teki joukkoitsemurhan lahkon johtajan Jim Jonesin johdolla Jonestownissa.
Vuonna 1980 maahan tuli uusi perustuslaki, jolla vähennettiin pääministerin valtaa ja toimeenpaneva puheenjohtajuus otettiin käyttöön. Burnhamista tuli presidentti, ja hänellä säilyi laajat valtaoikeudet. Vaaleja pidettiin epärehellisinä, ja samoihin aikoihin maassa tehtiin kaksi poliittista salamurhaa. Pappi ja journalisti Bernard Darke murhattiin heinäkuussa 1979 ja historioitsija Walter Rodney kesäkuussa 1980. Burnhamin epäillään olleen yhteydessä kumpaankin tapaukseen. Guyana ajautui 1980-luvulla vakaviin taloudellisiin ongelmiin, kun bauksiitin ja sokerin kysyntä romahti. Maassa oli vakava pula kulutushyödykkeistä, ja monet julkiset palvelut olivat romahduspisteessä. Guyanan hallitus käynnisti vuonna 1989 talousohjelman, jolla talousjärjestelmä vaihdettiin valtion kontrolloimasta suunnitelmataloudesta vapaaseen markkinatalouteen.
Burnhamin seuraaja Desmond Hoyte irtisanoutui 1980-luvun lopulla kommunismista ja alkoi antaa kansalaisille enemmän oikeuksia. Taloutta alettiin myös liberalisoida. Vuonna 1992 järjestettyjä vaaleja pidetään vapaina, ja ne voitti vasemmistolainen PPP. Presidentiksi tuli Cheddi Jagan. Pääkaupunki Georgetownissa alkoivat kuitenkin väkivaltaiset mellakat hävinneen PNC:n puolesta. Jaganin kuoltua vuonna 1997 hänen leskensä Janet Jagan valittiin uudeksi presidentiksi. Vuonna 1998 Jaganin hallitus julisti hätätilan pääkaupunki Georgetowniin, kun kaupungissa alkaneet mellakat yltyivät. Mellakoijat syyttivät valtapuolue PPP:tä afrikkalaissyntyisten guyanalaisten syrjimisestä. Vuoden 1999 elokuussa Janet Jagan erosi terveydellisistä syistä ja Guyanan uudeksi presidentiksi nousi Bharrat Jagdeo.
Guyana oli varsin sekasortoisessa tilassa 2000-luvun alussa, sillä maassa on useita protestiliikkeitä ja mellakoita. Vuonna 2002 murha-aste peräti nelinkertaistui. Sisäministeri Ronald Gajraj joutui eroamaan toukokuussa 2004, kun hänet yhdistettiin satoja epäiltyjä rikollisia tappaneeseen murharyhmään. Maatalousministeri Satyadeow Sawh puolestaan murhattiin huhtikuussa 2006.
YK:n tuomioistuin päätti syyskuussa 2007 Guyanan ja Surinamen välisestä merirajasta. Tuomioistuin luovutti Guyanasta suuremman osan kiistellystä alueesta, ja rajan vedon jälkeen maa on pystynyt aloittamaan öljyn etsinnän. Presidentti Bharrat Jagdeo puolestaan ellekirjoitti vuonna 2008 kauppasopimuksen Euroopan unionin kanssa. Sopimuksen on tarkoitus tuoda taloudellista tasapainoa ja vahvistaa kansainvälisiä suhteita.
Toukokuussa 2015 presidentinvaalit voitti niukasti APNU+AFC –koaliton ehdokaana ollut eläkkeelle jäänyt armeijan kenraalia David Granger. Etnis-rodullisten rajojen mukaan jakaantunutta Guyanan politiikkaa oli hallinnut siihen saakka 23 vuotta intialaisperäisen väestön puolue PPP/C. Presidentiksi valittu Granger oli muodostanut puolestaan afro-guyanalaisten puolueiden liittouman. Vaalit hävinnyt istuva presidentti Donald Ramotar kieltäytyi tunnustamasta tappiotaan. Uusi presidentti David Granger vannoi virkavalansa toukokuussa 2015 ja etnisesti jakautuneen maan pääministeriksi tuli PPP-puoleesta eronnut intialais-guyanalainen poliitikko Moses Nagamootoo. Elokuussa 2020 PPP-puolue palasi taas valtaan, kun Mohamed Irfaan Ali nousi uudeksi presidentiksi.