Ronald Dworkin
Oikeus- ja poliittinen teoria > Oikeudellinen eheys (eng. law as integrity)

Filosofi J. L. Mackie luonnehti Dworkinin oikeusteoriaa "kolmanneksi teoriaksi oikeudesta", joka yhdistelee ajatuksia luonnonoikeusteoriasta ja oikeuspositivismista. Dworkin kritisoi oikeuspositivistien näkemystä siitä, että oikeus ja moraali voitaisiin täysin erotella, sillä hänen mukaansa oikeusnormien tulkinnassa joudutaan usein vetoamaan myös moraaliperiaatteisiin. Oikeuden kuvaileminen ei ole koskaan puhtaan neutraalia ja objektiivista, vaan kerrottaessa, mitä oikeus sisältää, tullaan samalla sanoneeksi jotain siitä, mitä oikeuden tulee olla. Hän ei kuitenkaan väittänyt, että oikeusnormien voimassaolo riippuisi niiden moraalisesta sisällöstä, minkä vuoksi häntä ei voida pitää luonnonoikeusteoreetikkona. Dworkinin näkökulma oikeuteen on selkeästi lain tulkitsijan näkökulma ja hänen teoriansa korostaa tuomioistuinten roolia, väittäen oikeuden olevan aina tulkintaa. Dworkin sai vaikutteita etenkin H. L. A. Hartin oikeuspositivismin versiosta, joka oli Dworkin kritiikin pääasiallinen kohde, ja amerikkalaisesta valtiosääntöliberalismista, jossa poliittis-moraaliset kysymykset nähdään tuomioistuimille kuuluvina perustuslakikysymyksinä kansalaisten oikeuksista. Myöhemmässä tuotannossaan hän on myös tukeutunut Hans-Georg Gadamerin ja Jürgen Habermasin hermeneuttiseen filosofiaan. Muut oikeusteoreettiset suuntaukset, kuten luonnonoikeus, oikeusrealismi, mannermaiset suuntaukset ja kriittinen oikeusteoria, jäivät hänelle vieraammiksi, vaikka hän niitä ajoittain kommentoikin.
Dworkinin teorian keskiössä on ajatus lain integriteetistä eli oikeudellisesta eheydestä. Dworkinin mukaan oikeudellisessa ratkaisutoiminnassa oikeutta tulee tulkita yhtäältä mahdollisimman yhteensopivalla eli koherentilla tavalla (eng. best fit) ja toisaalta parhaassa mahdollisessa valossa (eng. best light). Dworkin vertasi oikeuden tulkintaa ketjuromaaniin, jossa jokaisen luvun kirjoittaa eri kirjoittaja siten, että kukin pyrkii osaltaan jatkamaan kertomusta mahdollisimman koherentilla tavalla. Jokainen kirjoittaja voi viedä tarinaa parhaaksi katsomaansa suuntaan, mutta heidän valinnanvapauttansa rajoittavat aikaisemmat luvut. Samoin tuomarin harkintavaltaa tapausta ratkaistaessa rajoittavat aikaisempi oikeuskäytäntö ja lait. Oikeuden tulkinta on siis aina konstruktiivista. Dworkin jakaa tämän tulkintaprosessin esitulkinnalliseen vaiheeseen, jossa tunnistetaan vallitseva oikeus, tulkinnalliseen vaiheeseen, jossa selvitetään tämän oikeuden merkitys ja tarkoitus, ja jälkitulkinnalliseen vaiheeseen, jossa muodostetaan edellisen perusteella uusi ratkaisu.
Ajatuksella integriteetistä on myös merkitystä Dworkinin poliittisen teorian kannalta. Dworkinin mukaan tosiasiallinen yhteisö on poliittinen yhteisö, jonka jäsenten välillä on assosiatiivisia velvollisuuksia, vain jos sen jäsenten välillä on historiallinen ja maantieteellinen yhteys, sen jäsenet jakavat näkemyksen heidän välisistään erityisistä, vain jäseniä koskevista velvollisuuksista, velvollisuudet katsotaan henkilökohtaisiksi, niiden katsotaan seuraavan yleisemmästä vastuusta muiden jäsenten hyvinvoinnista ja niiden katsotaan koskevan yhtäläisesti kaikkia jäseniä. Assosiatiiviset velvollisuudet eivät perustu sen koommin sopimukseen tai suostumukseen kuin jaettuihin tunteisiin, vaan niiden olemassaolo riippuu niiden molemminpuolisesta tunnustamisesta yhteisössä. Dworkinin mukaan vain integriteetin ajatuksesta johtuviin periaatteisiin perustuva yhteisö voi olla tällainen poliittinen yhteisö. Integriteetti ilmenee yhteisössä etenkin vastustuksena ns. "shakkilautaratkaisuja" (eng. checkerboard solutions) eli sellaisia mielivaltaisia kompromisseja, jotka pyrkivät tarjoamaan kaikille kiistan osapuolille jotain myönnytyksiä, kuten että abortti olisi sallittu parillisina vuosina synnyttäville naisille ja kielletty parittomina vuosina synnyttäville naisille, kohtaan.