stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hooters
Historia > 1980-luku

Hooters perustettiin aprillipäivänä 1983 kuuden kokeneen liikemiehen toimesta, joista ensimmäinen ravintola avattiin Clearwateriin, Floridaan lokakuussa. Hooters Six -ryhmä, johon kuului muun muassa maalausurakoitsija, muurari ja alkoholimyyjä, laajensi liiketoimintaansa nopeasti vuonna 1984 yhteistyössä Hugh Connertyn kanssa. Bob Brooks otti yrityksen johdon ja muutti siitä kansainvälisen brändin. Hooters sai lisää näkyvyyttä vuonna 1985 julkaisemalla ensimmäisen kalenterinsa, jonka kansikuvatyttönä oli Lynne Austin, jonka kuvat päätyivät Playboy-lehteen. Vuonna 1987 Hooters laajensi brändiään televisioon käynnistämällä myöhäisillan ohjelman, joka nousi nopeasti suosioon, mutta päättyi oikeuskiistan seurauksena vuonna 1995.
Historia > 1990-luku

90-luvulla Hooters laajensi brändiään merkittävästi. Vuonna 1991 se aloitti sponsoroinnin NASCAR-kuljettaja Alan Kulwickin kanssa, joka voitti seuraavana vuonna Winston Cupin. Kulwickin kuolema lentokoneonnettomuudessa vuonna 1993 järkytti Hootersia, mutta se perusti USA Hooters Cup Racing Series -kilpasarjan hänen muistokseen vuonna 1995. Samana vuonna Hooters voitti oikeusvoiton Washingtonissa, joka turvasi Hooters-tytön aseman. Vuoteen 1997 mennessä Hooters oli laajentunut moniin eri alueisiin, kuten ruokakauppoihin ja mediaan, ja brändi oli saanut laajaa suosiota.
Historia > 2000-luku

2000-luvulla Hooters oli aktiivinen liiketoiminnassa ja hyväntekeväisyydessä. Vuonna 2002 Hooters tuki työntekijäänsä Kelly Jo Dowdia taistelussaan rintasyöpää vastaan, ja vuonna 2003 se aloitti lentotoiminnan Hooters Airin muodossa sekä järjesti kiertueen Yhdysvaltain joukkojen viihdyttämiseksi Lähi-idässä. Vuonna 2006 Hooters avasi Las Vegasiin Hooters Casino Hotelin ja menetti pitkäaikaisen johtajansa Bob Brooksin, jonka poika Cody jatkoi yrityksen laajentamista ja hyväntekeväisyystoimintaa.
Historia > 2010-luku

2010-luvulla Hooters juhli 35-vuotisjuhlaansa ja jatkoi menestystään maailmanlaajuisesti. Vuonna 2017 lanseerattiin Hoots, nopea ja kätevä versio Hootersista, jossa tarjoiltiin suosituimpia ruokia pienemmissä annoksissa ja to-go-tyylillä. Hootsissa ei ollut perinteistä Hooters Girl -palvelua, vaan se tarjosi tilausmahdollisuuksia kosketusnäytöillä ja verkossa. Tarjolla oli muun muassa maailman tunnetuimmat siivet, ravut ja buffalokanasandwich.
Yrityssaneeraus

Helmikuussa 2025 Hooters ilmoitti suunnittelevansa liiketoimintansa uudelleenjärjestelyä konkurssimenettelyn kautta. Hooters on kamppaillut kassavirtaongelmien kanssa, sillä asiakasmäärät ovat vähentyneet monissa sen ravintoloissa. Yhtiö on sulkenut useita pitkään toimineita toimipaikkoja ja vuonna 2021 se möi noin 300 miljoonan dollarin arvosta omaisuuteen sidottuja joukkovelkakirjoja. Yritys pyrkii nyt järjestelemään velkojaan ja kehittämään toimintaansa turvatakseen tulevaisuutensa. Hootersin faneille tämä voi tarkoittaa uusia mahdollisuuksia ravintolaketjun jatkumiselle, vaikka haasteet ovat edelleen merkittäviä.
Aiheesta muualla

Hootersin kotisivut
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tyypillinen tarjoilijan työasu.
Runar Ahlstedt

Runar Aleksander Ahlstedt
Runar Ahlstedt (15. lokakuuta 1896 Kemiö – 21. maaliskuuta 1974) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat kappalainen Alexander Ahlstedt ja Suoma Emilia Branders ja puolisonsa Lilla Meri Sandelin.
Opinnot

Ahlstedt suoritti kuusiluokkaisen reaaliosaston kurssin Ruotsissa Katrineholms praktiska skolanissa vuosina 1913–1915. Jääkärialipäällystölle tarkoitetun aktiiviupseerikurssin hän suoritti kadettikoulussa vuonna 1921.
Jääkäriaika

Ahlstedt liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 26. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella, Schmardenissa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Ahlstedt saapui takaisin Suomeen aliupseeriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Ahlstedt komennettiin sisällissodassa 1. jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonaan varastonhoitajaksi, josta tehtävästä hänet siirrettiin joukkueenjohtajaksi 1. komppaniaan. Suomen sisällissodassa hän otti osaa Tampereen, Kämärän ja Viipurin taisteluihin.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Ahlstedt astui palvelukseen Suomen valkoisen kaartin 3. pataljoonaan esikuntavääpeliksi, josta hänet siirrettiin pioneerikoulutuspataljoonan 2. komppaniaan vääpeliksi. Hän erosi puolustusvoimista 4. kesäkuuta 1919, jonka jälkeen hän liittyi Helsingin suojeluskuntaan ja toimi sen Valkoisen rykmentin 11 pataljoonan sotilasohjaajana ja alipäällystökoulun johtajana. Uudenmaan läänin taistelukoulussa hän toimi joukkueenjohtajana Rajajoella vuonna 1919. Vuonna 1920 hän toimi Siuntion suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Myöhemmin hän toimi mm. Ilomantsin suojeluskunnan v.t. paikallispäällikönä sekä Kuopion läänin rajavartiostossa.
Talvisota

Hän palveli YH:n aikana viestijoukoissa, joissa toimi vuoteen 1941, jolloin siirtyi Helsingin puhelinyhdistykseen suunnittelijaksi. Tästä tehtävästä hän jäi eläkkeelle vuonna 1967. Runar Aleksander Ahlstedt on haudattu Helsinkiin.
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Irakin sota

Irakin sota oli aseellinen konflikti, jossa Yhdysvaltain ja Britannian johtama kansainvälinen liittouma syrjäytti diktaattori Saddam Husseinin hallinnon Irakissa vuonna 2003. Hyökkäyksen virallinen syy olivat joidenkin Yhdysvaltain viranomaisten esittämät epäilyt, joiden mukaan Irakissa oli käynnissä salainen joukkotuhoaseohjelma. Lisäksi esitettiin, että Irakilla oli kytköksiä syyskuun 11. päivän 2001 terroriteot Yhdysvalloissa toteuttaneeseen terroristijärjestö al-Qaidaan. Halukkaiden koalitioksi kutsutun liittouman joukot valtasivat Irakin suurimmat kaupungit muutamassa viikossa keväällä 2003 ja vangitsivat lopulta myös Saddam Husseinin. Suuret sotatoimet päättyivät jo vuonna 2003, mutta liittouman joukot jäivät maahan. Irakin syrjäytetty johtaja Saddam Hussein hirtettiin vuonna 2006.
Irakin sotaa vastustettiin jo etukäteen sekä osanottajamaissa että niiden ulkopuolella. Hyökkäyksen jälkeen oli selvää, että Irakilla ei ollut suuria määriä joukkotuhoaseita tai merkittävää joukkotuhoaseohjelmaa. Irakin valtiolla ei ollut myöskään yhteyttä terroristijärjestö al-Qaidaan. Sotaa vastustettiin ajan myötä yhä laajemmin. Sotaa vastustavat katsoivat Yhdysvaltain lisänneen harkitsemattomilla toimillaan inhimillistä kärsimystä Irakissa, vaikka Saddam olikin ollut julma diktaattori.
Sota jatkui hyökkäysvaiheen päätyttyä miehityksenä, terrori-iskuina ja sissisotana. Miehittävä liittouma hajotti Irakin armeijan, poliisivoimat ja suurimman osan hallinnosta. Irakilaiset ja ulkomailta Irakiin saapuneet kiihkosunnit räjäyttivät muun muassa šiiojen moskeijoita ja šiiojen kuolemanpartiot tekivät verisiä kostoiskuja sunneja vastaan. Sunnien, kurdien ja šiiojen vastarintaryhmät toimivat omilla tahoillaan Yhdysvaltojen johtamaa liittoumaa, Irakin hallitusta ja tilaisuuden tullen toisiaan vastaan.
Maassa toimi myös poliittisia kapinaryhmiä. Liittouma ja miehittäjien uudelleen perustama, kouluttama ja varustama Irakin armeija toimivat kaikkia vastarintaryhmiä vastaan. Irakin väkivalta rauhoittui hieman aiempia johtajia sovinnollisemman kenraali David Petraeuksen tultua Yhdysvaltojen miehitysjoukkojen johtoon, mutta jatkui kuitenkin myös seuraavinakin vuosina. Yhdysvaltain taisteluoperaatiot päättyivät virallisesti elokuussa 2010 ja sotilaat palasivat kotimaahansa. Seuraavana vuonna myös Ison-Britannian joukot lähtivät maasta. Irakiin jäi silti 50 000 yhdysvaltalaista sotilasta jälleenrakennus- ja neuvontatehtäviin. Kaikki yhdysvaltalaissotilaat poistuivat Irakista vuoden 2011 lopulla.
Tausta > Persianlahden sota ja Irakin vastaiset talouspakotteet

Vuosina 1990–1991 käytiin Persianlahden sota, jossa Irak miehitti Kuwaitin vallatakseen maan öljykentät. Yhdistyneet kansakunnat (YK) julisti Irakille ankarat talouspakotteet ja valtuutti Yhdysvaltain vetämän liittouman ajamaan Irakin Kuwaitista. Liittouma voitti Persialahden sodan nopeasti ja vapautti Kuwaitin, mutta ei miehittänyt Irakia.
Persianlahden sodan jälkeen Irakin vastaista kauppasaartoa jatkettiin muun muassa ihmisoikeusrikkomusten ja joukkotuhoaseohjelmien takia. Irak hävitti kuitenkin itse suurimman osan joukkotuhoaseistaan vuonna 1991, minkä maassa toimineet puolueettomat asetarkkailijat vahvistivat. Toisaalta Irak jätti kuitenkin asetehtaansa ennalleen ja pyrki peittelemään tätä. Yhdysvallat painosti Irakia muun muassa lentokiellolla tukeakseen Irakin sortamia kurdeja. Kauppasaarto oli tuhoisa Irakin taloudelle ja aiheutti elintarvikepulaa, josta kärsivät eniten lapset. Lopulta Irakille myönnettiin jälleen lupa myydä öljyä ”ruokaa öljystä” -ohjelman puitteissa. Irak hääti puolueettomat asetarkkailijat maasta vuonna 1998. Joulukuussa 1998 Yhdysvallat ja Iso-Britannia hyökkäsivät Irakin sotilas- ja hallintokohteita vastaan. Pommitukset olivat voimakkaimmat sitten vuoden 1991 sodan.
Tausta > Syyskuun 11. päivän iskut ja CIA:n rooli

Vuonna 2001 terroristijärjestö al-Qaida teki Yhdysvalloissa syyskuun 11. päivän iskut. Yhdysvallat pelkäsi uutta tuhoisaa terrori-iskua, sekä mahdollista joukkotuhoaseilla tehtävää hyökkäystä. Irakia pidettiin yhä aktiivisena joukkotuhoaseiden kehittelijänä ja suurena turvallisuusriskinä.
Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu CIA oli menettänyt osan kylmän sodan ajan toimintakyvystään ja tehokkuudestaan. 17. syyskuuta 2001 CIA:n johtaja George Tenet kertoi senaatin tiedustelukomitealle Irakin antaneen joukkotuhoasekoulutusta al-Qaidalle. Tieto oli saatu irakilaiselta vangilta kiduttamalla. Lähde oli kuitenkin kiistänyt kaiken kertomansa heti kun häntä ei enää uhattu kidutuksella. CIA esitti lokakuun 2002 raportissaan vain muutamalta epäluotettavalta tiedustelulähteeltä, lähinnä loikkareilta saamiensa tietojen perusteella, että Irak oli kasvattanut kemiallisten ja biologisten aseiden varastojaan ja käynnistänyt ydinaseohjelmansa uudelleen. CIA myötäili raportissaan Valkoisen talon Irakia koskevia mielipiteitä. CIA:lla ei kuitenkaan ollut lainkaan asiamiehiä Irakissa ennen vuoden 2002 puoliväliä. CIA järjesti irakilaisyksikkö Scorpionsin sabotoimaan Irakia esimerkiksi pahoinpitelemällä irakilaisia kenraaleja. Irakista tuli nyt yksi terrorisminvastaisen sodan kohteista.
Tausta > Hyökkäyksen perustelut

Ajatus ja doktriini terrorismin vastaisesta sodasta (”war on terror”) on alun perin jo 1970-luvulla Benjamin Netanyahun israelilaisessa konfrerenssissa esittämä. Tässä konferenssissa oli kutsuttuna läsnä mm. George H.W. Bush, josta myöhemmin tuli yhdysvaltain presidentti. Toinen väkivaltaa hyväksyvä ja Yhdysvalloissa vaikuttava doktriini oli myös ”Project for the New American Century” (PNAC) 1990-luvun lopulta, jonka takana olivat mm. Paul Wolfowitch, Dick Cheney ja George W. Bush. Nämä doktriinit loivat pohjaa ja oikeutusta väkivallalle, jonka pontimena tapahtui doktriinin yleisemmälle hyväksynnälle välttämättömäksi ennakoitu ”New Pearl Harbor”, jota ilman yhdysvaltain kansa ei olisi kääntynyt hyväksymään hyökkäystä ja sotaa Irakiin.lähde?
Yhdysvallat liittoumineen hyökkäsi Irakiin koska sen hallituksen näkemyksen mukaan Irakin tyrannihallinto omisti ja kehitteli joukkotuhoaseita sekä tuki paikallista terrorismijärjestöä al-Qaidaa. Yhdysvaltain presidentti George W. Bush pelkäsi Irakin luovuttavan joukkotuhoaseitaan terroristeille Yhdysvaltoja ja sen liittolaisia vastaan suunnattua iskua varten. Toisessa uhkakuvassa Irakin valtion nähtiin uhkaavan Yhdysvaltoja tai sen liittolaisia suoraan joukkotuhoaseilla. Kyseessä oli Yhdysvaltojen hallituksen näkemykseen perustuva ennalta ehkäisevä hyökkäys. Toisaalta myös Irakin mittavien öljyvarojen nähtiin kiinnostavan Yhdysvaltoja. Näkemyksen mukaan niitä ei haluttu suoraan omaan hallintaan, mutta öljylle haluttiin avata tie maailmanmarkkinoille. On myös väitetty, että presidentti George W. Bush halusi voittoisan sodan, joka lisäisi hänen kannatustaan. Hyökkäyspäätökseen osallistunut Ison-Britannian pääministeri Tony Blair on esittänyt Irakin sodan syyksi Saddamin hallinnon kukistamista, maan puhdistamista joukkotuhoaseista ja Irakin kansan auttamista.
Eurooppalainen televisiodokumentti osoitti sittemmin vuonna 2011,lähde tarkemmin? että hyökkäyksen perustelut pohjautuivat omia talousepäselvyyksiään Irakista Saksaan paenneen yksittäisen irakilaismiehen lausuntoihin, jotka oli todettu perättömiksi jo ennen liittouman hyökkäystä ainakin Saksassa, Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Mies valehteli joukkotuhoaseiden sijoituspaikasta, jonka asetarkastajat tarkastivat ja totesivat tavalliseksi kaupan varastoksi ilman merkkiäkään aseiden valmistuksesta. Hyökkäys perustui tiedettyyn valheeseen samalla tavoin kuten Yhdysvaltain hyökkäys Vietnamiin väittämään Vietnamin hyökkäysprovokaatiosta 4. elokuuta 1964 Tonkininlahdella tai Neuvostoliiton hyökkäys Suomeen väittämään Suomen hyökkäysprovokaatiosta Mainilassa 26. marraskuuta 1939.
Sodan alku > YK:n sivuuttaminen

Yhdysvallat alkoi puhua alkuvuonna 2002 pahan akselista, johon myös Irak kuului yhtenä ”roistovaltioista”. Vaikkei Irakin sotaa ollut vielä julistettu, Irakiin tunkeutui heinäkuussa 2002 CIA:n erikoisjoukkoja, jotka löivät yhdessä kurdien Kurdistanin isänmaallisen liiton (PUK) peshmerga-joukkojen kanssa Ansar al-Islamin, jolla väitettiin olevan yhteyksiä al-Qaidaan. Joukot löysivät Irakin ainoan toimineen kemiallisia aseita sisältävän Sargatin tehtaan.
12. syyskuuta 2002 George W. Bush pyysi YK:ta jäämään sivuun Yhdysvaltain toimiessa, jos järjestö ei tunnustanut Irakin vakavaa ja kasvavaa uhkaa.
10. lokakuuta 2002 Yhdysvaltain edustajainhuone hyväksyi äänin 296–133 lain, joka salli presidentti Bushin käyttää halutessaan Yhdysvaltain asevoimia Irakia vastaan. 11. lokakuuta Yhdysvaltain senaatti vahvisti äänin 77–23 edustajainhuoneen päätöksen asevoimien käytöstä Irakia vastaan tarvittaessa.
Turvallisuusneuvoston päätöslauselma 1441 toi asetarkastajat uudelleen Irakiin marraskuussa 2002 Hans Blixin johdolla. 5. helmikuuta 2003 Yhdysvaltain ulkoministeri Colin Powell piti YK:n turvallisuusneuvostossa puheen, jossa hän esitteli tiedustelutietoja Irakin joukkotuhoaseohjelmasta. Ranska, Venäjä ja Kiina eivät vakuuttuneet todisteista. 14. helmikuuta Hanx Blixin johtama Unmovicin tarkastusryhmä kertoi, että Irakilta saaduista asiakirjoista tai tarkastuksissa ei ollut löydetty merkkejä joukkotuhoaseista. Toisaalta ei pystytty sulkemaan pois mahdollisia piilotettuja joukkotuhoasevarastoja. 7. maaliskuuta 2003 YK:n asetarkastajien johtaja Hans Blix kertoi Irakin olevan aiempaa yhteistyöhaluisempi. Tarkat asetarkastukset veisivät kuitenkin kuukausia. Yhdysvallat ei antanut asetarkastajille aikaa suorittaa tehtäväänsä loppuun. 17. maaliskuuta asetarkastajat poistuivat Irakista. Yhdysvallat oli luopunut ajatuksesta hakea hyökkäykselle tukea YK:ssa.
Sodan alku > Halukkaiden koalitio

Yhdysvaltain, Ison-Britannian ja Espanjan johtavat poliitikot sopivat Azorien huippukokouksessa 16. maaliskuuta 2003 toimista Irakia vastaan. Presidentti George W. Bush antoi YK:lle vuorokauden aikaa hyväksyä voimankäyttö Irakia vastaan. Liittouma oli ryhtymässä toimimaan ilman YK:n valtuutusta. Käytännössä Bushin vaatimus merkitsi YK:n vaikutusvallan kutistumista olemattomiin. Bush esitti Saddam Husseinille vaatimuksen poistua Irakista kahden vuorokauden kuluessa, viimeistään 18. maaliskuuta 2003. Irakin vuoden 2003 valloituksen ja sitä seuranneen Saddam Husseinin hallinnon kaatamisen suoritti  Yhdysvaltain ja Britannian lisäksi  49 maata joita kutsuttiin Halukkaiden koalitioksi.
Sodan vaiheet > Hyökkäyssotavaihe 2003

Yhdysvaltain johtamat joukot aloittivat 20. maaliskuuta 2003 hyökkäyksen Irakiin ilmaiskulla, jonka oli määrä eliminoida Irakin johto. Tavoitteessa ei onnistuttu. Liittouma pyrki yllätykseen hyökkäämällä maalla ja ilmassa miltei samanaikaisesti ja samana päivänä Irakiin tunkeutuivat myös maajoukot. Taisteluja käytiin muun muassa Nasiriyyassa ja Najafissa. Liittouman tavoite oli Bagdadin valtaaminen mahdollisimman nopealla hyökkäyksellä. Ajoittain hyökkääjät kohtasivat voimakasta vastarintaa, joka kukistettiin kovissa taisteluissa. Amerikkalaiset voittivat taistelut materiaalisella ylivoimallaan, eri aselajien saumattomalla yhteistyöllä ja taitavalla strategialla. Useimmissa kohtaamisissa irakilaisten tappiot olivat erittäin suuret ja liittouman minimaaliset.
Basran puolustus luhistui 6. huhtikuuta 2003 ja Yhdysvaltojen panssarit tunkeutuivat Bagdadin keskustaan ensimmäisen kerran 5. huhtikuuta. Yli 2 000 irakilaista sotilasta surmattiin ilman ainoatakaan kaatunutta yhdysvaltalaista. Tästä huolimatta Saddamin tiedotusministeri Mohammed Saeed al-Sahaf julisti Irakin sankarillisten joukkojen etenevän kohti voittoa, ja hänen esiintymisensä herättivät epäuskoista hilpeyttä. Liittouman joukot valtasivat Bagdadin lopullisesti 9. huhtikuuta ja Irakin hallitus pakeni kaupungista. Suurimittainen vastarinta Bagdadissa loppui 11. huhtikuuta. Pohjoisessa hyökänneet kurdijoukot valtasivat Kirkukin 10. huhtikuuta ja Mosulin 11. huhtikuuta. Irakin sodan hyökkäysvaihe päättyi, kun yhdysvaltalaiset valtasivat Saddamin kotikaupungin Tikritin.
24. huhtikuuta 2003 Yhdysvaltojen presidentti Bush arvioi maan joukkojen viipyvän Irakissa kaksi vuotta. Bush julisti 1. toukokuuta 2003 Irakin sodan päättyneeksi, mutta muistutti että Irakissa oli vielä paljon tehtävää.
Sodan vaiheet > Saddam Husseinin vangitseminen, kuulustelut ja teloitus

13. joulukuuta 2003 Yhdysvaltain joukot löysivät Saddam Husseinin Tikritin lähistöllä pienen maatilan pihapiiriin kaivetusta maakuopasta ja vangitsivat hänet. Kuvat parroittuneen ja riutuneen Saddamin lääkärintarkastuksesta levisivät kansainvälisessä mediassa. Vuonna 2004 Yhdysvaltain liittovaltion poliisi FBI kuulusteli Saddamia. Kuulustelupöytäkirjat julkaistiin suurelta osin vuonna 2009. Pöytäkirjoista oli poistettu kohtia, joista olisi käynyt ilmi baath-puolueen nousseen valtaan Irakissa Yhdysvaltojen tuella.
Kuulusteluissa Saddam kertoi, että Irakilla ei ollut al-Qaida-yhteyksiä. Saddamin mukaan Irakin hallinto uskotteli pelotetarkoituksessa, että sillä saattaisi olla hallussaan joukkotuhoaseita, eikä siksi päästänyt asetarkastajia maahan 1990-luvulla ja esti asetarkastajien paluun maahan vuonna 2003. Maassa pelättiin naapurivaltion Iranin hyökkäystä Irakin šiialaisten tuella. Saddam kertoi tahtoneensa Irakin sisäisen opposition, maan oman armeijan ja Israelin uskovan että maalla olisi joukkotuhoaseita. Saddam ei uskonut Yhdysvaltojen hyökkäykseen.
Saddam tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin hirttämällä 30. joulukuuta 2006. Koalitio vangitsi suurimman osan Saddamin Irakin avainhenkilöistä, ja hekin ovat odottaneet oikeudenkäyntiään ja tuomitsemistaan jo pitkään.lähde? Rikostuomioistuimen antamaa kuolemantuomiota on arvosteltu, koska on arveltu USA:n vaikuttaneen siihen, että alkuperäinen tuomari, jonka piti päättää tuomiosta vaihdettiin kesken kaiken toiseen tuomariin, jonka on arveltu olleen suopeampi kuolemantuomion määräämiselle irakilaisten valitsemalle, mutta USA:n väkivalloin syrjäyttämämälle presidentti Saddam Husseinille.lähde?
Sodan vaiheet > Sodan päättyminen

21. elokuuta 2011 Yhdysvaltain presidentti Obama ilmoitti Yhdysvaltain sotatoimien olevan ohi Irakissa. Britannia veti viimeiset joukkonsa pois Irakista 22. toukokuuta 2011.
Sodan uhrit ja ihmisoikeusrikkomukset

Vuoden 2003 kolme viikkoa kestäneessä hyökkäyssodassa kuoli 170 Yhdysvaltojen sotilasta, joista suurin osa omien joukkojen tulitukseen. Vuoteen 2011 mennessä Irakin sodassa kaatui noin 4 500 Yhdysvaltain sotilasta ja haavoittui kymmeniä tuhansia.lähde? Hyökkäysvaiheessa kuolleiden irakilaissotilaiden määrää ei tiedetä. Ainakin 12 000 irakilaispoliisia sai surmansa sissisodan aikana.lähde?
Sodassa kuolleiden irakilaissiviilien määrästä on ristiriitaisia tietoja. Joidenkin lähteiden mukaan sota vaati yli 80 000 siviiliuhria. IBC:n tutkimuksen mukaan sodassa kuoli lokakuuhun 2010 mennessä noin 100 000 siviiliä. Surmaajina olivat liittouman sotatoimet, rikolliset ja terroristit.
Irakin sodan ihmisoikeusrikkomukset liittyivät yleensä terrorismiin ja terrorismin vastaisiin iskuihin. Useissa tapauksissa Yhdysvaltojen sotilaat ampuivat siviilejä terroristeina. Vuonna 2007 peruttiin yhdysvaltalaisen Blackwater-turvallisuusyhtiön lupa toimia Irakissa. Yhtiön työntekijöiden väitettiin syyllistyneen sotarikoksiin ampumalla paikallisia siviilejä. Keväällä 2004 julkisuuteen levisi kuvia irakilaisten sotavankien kohtelusta Abu Ghraibin vankilassa, joka oli ennen sotaa ollut Saddam Husseinin hallinnon kidutuskammio ja keskitysleiri.
Irakin jälleenrakennus

Lokakuussa 2003 Madridissa järjestettiin kokous, jossa suunniteltiin Irakin jälleenrakennusta ja sen rahoitusta. Osallistujat lupasivat 33 miljardin Yhdysvaltojen dollarin avustukset ja lainat. Yhdysvaltojen osuus oli kaksi kolmannesta. Muita suuria rahoittajia olivat Japani, Maailmanpankki, IMF, Euroopan unioni, Kuwait, Espanja, Kiina ja Yhdistyneet Arabiemiraatit.
Viisi vuotta myöhemmin Yhdysvalloissa arvioitiin jälleenrakennuksen olleen kallista ja tehotonta. Jälleenrakennuksen tarkoitus oli parantaa ja korjata maan infrastruktuuria: muun muassa liikennettä, koululaitosta, viemäröintiä ja sairaaloita. Työ eteni kuitenkin hitaasti muutamia menestyksiä lukuun ottamatta. Vakavia ongelmia ja puutteita perusasioissa oli myös pääkaupunki Bagdadissa. Esimerkiksi vuonna 2010 Bagdadissa oli sähköä vain kolme tuntia kerrallaan ja vesijohtovesi ei ollut kaikilla alueilla kyllin puhdasta, vaan vesihuolto oli rekkojen varassa.
Jälleenrakennusta estivät ja hidastivat myös väkivaltaiset levottomuudet, joista osa oli suoraan jälleenrakennukseen kohdistuvaa sabotaasia, esimerkiksi pommi-iskuja ja työntekijöiden murhia. Ongelmia aiheuttivat myös laaja korruptio, rahoituksen puute ja järjestäytymätön yhteistyö kansainvälisten ja paikallisten tahojen välillä.lähde? 2010-luvun alussa arvioitiin, että maahan oli tullut jo muutamia ulkomaalaisia yrityksiä, mutta turvallisuustilanne oli edelleen ongelma. Budjetti pysyi kuitenkin tasapainossa, inflaatio viidessä prosentissa ja bruttokansantuote kasvoi kymmenen prosenttia vuositasolla. Pahimmillaan inflaatio oli kiihtynyt 50 prosenttiin vuodessa.
Ulkopoliittiset suhteet

Sota on hiertänyt transatlanttisia suhteita, sillä etenkin Saksa ja Ranska sekä Ranskan mukana Belgia vastustivat sotaa täysin avoimesti, jakaen näin vanhat liittolaiset kahteen erimieliseen leiriin. Suomessa pääministerin väitetyt Irak-puheet johtivat Irak-gateen.
Koalition hyökkäystä Irakiin valmisteltaessa myös Naton viides artikla joutui koetukselle. Turkki pyysi Nato-liittolaisilta Naton neljännen artiklan mukaisen konsultaation perusteella tukea, mikäli Turkin alueelta Irakia vastaan hyökkäystä valmisteltaessa Irak hyökkäisikin ennalta ehkäisevästi ensin.
Lähinnä Ranskan vuoksi Nato jätti turvallisuustakuun myöntämättä ja Turkki kielsi alueensa käyttämisen Irakiin hyökättäessä. Tämä sai vauhtia Yhdysvaltain pyrkimyksiin kytkeä Romania ja ”varamaaksi” Bulgarian Natoon, joista Yhdysvallat voisi saada tukikohtia Keski-Aasian toimintaansa varten. Naton lisäksi myös EU:n yhtenäisyys joutui koetukselle osan tuoreeltaan Natoon liittyneistä EU-maista ollessa Yhdysvaltojen kannan puolella EU:n ”vanhan Euroopan” kantaa vastaan. Myöhemmin molemmat osapuolet ovat pyrkineet palauttamaan välit ennalleen.