stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Roine

| Roine |
| --- | --- |
 Roine nähtynä Vehoniemen näkötornista heinäkuussa 2004.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kangasala, Pälkäne
Koordinaatit:  61°24′11″N, 24°04′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Mallasveden ja Pälkäneveden alue (35.71)
Tulouomat:  Kaivannon kanava Längelmävedestä, joki Säkkölänjärvestä, Suojoki, Myllyoja Lahnajärvestä
Lasku-uomat:  Hausalon salmet Mallasveteen 
Järvinumero:  35.713.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  84,2 m  
Pituus:  12,5 km  
Leveys:  9,2 km  
Rantaviiva:  195,21 km  
Pinta-ala:  54,5872 km²  
Tilavuus:  0,4017682 km³  
Keskisyvyys:  7,36 m  
Suurin syvyys:  38,04 m  
Valuma-alue:  2 367 km²  
Keskivirtaama:  22 m³/s  
Saaria:  309 
:  Raronsalo, Hykönsalo, Korkehinen, Ihonsaari, Siikonen, Vänninsalo, Hautsaari, Niittysaari
 fiRoine 
Roine on Kokemäenjoen vesistöön kuuluva kirkasvetinen järvi Pirkanmaalla lähinnä Kangasalan ja osaksi myös Pälkäneen alueella. Etelässä Roine laskee Mallasveteen, joka edelleen laskee Valkeakosken kanavan kautta Vanajaveteen. Pohjoisesta Roineeseen laskee Kaivannon kanavan kautta Längelmävesi. Yhdessä Längelmävesi, Roine ja Mallasvesi sekä Längelmäveteen laskeva Vesijärvi ja Mallasveteen laskeva Pälkänevesi muodostavat Längelmäveden reitin. Roine on raakavesilähteenä tärkeä Tampereelle, ja siitä saatava raakavesi on hyvälaatuista.
Roine mainitaan Zacharias Topeliuksen runossa Kesäpäivä Kangasalla ja Karl Collanin säveltämässä runossa Roineen rannalla. Ensin mainitussa kerrotaan ”Roineen armaista aalloista”.
Maantietoa

Roine, jonka pinta-ala on 5 458 hehtaaria eli 54,6 neliökilometriä, jaetaan joissakin tarkasteluissa kahteen osaan. Järven keskiosan saaristossa sijaitsevat suuret Raronsalo ja Vänninsalo, jotka jakavat järven kahdeksi järvenseläksi. Eteläinen ja pienempi järvenselkä on Tossanselkä ja pohjoispuolen järvenselällä ei ole omaa nimeä, joten siitä käytetään tässä esityksessä nimeä pohjoisosa. Viranomaistiedoissa järvenosat on käsitelty omina yksiköinään ja niiden tiedot esitetään tässäkin artikkelissa. Järvenosien välinen tarkan rajan paikka on toistaiseksi epävarma.
Mallasvesi ja Roine ovat tilastoissa usein yhtenä kokonaisuutena.
Maantietoa > Pohjoisosa

Pohjoisosan pinta-ala on 4 040 hehtaaria eli 40,4 neliökilometriä. Se on 9,5 kilometriä pitkä ja 9,2 kilometriä leveä. Sen pohjoisrannasta työntyy etelään leveä ja hyvin viljelty niemi,
jonka sivuille jäävät Lempiönlahti ja Talviahteenlahti. Sen koillisrantana kulkee Keisarin- ja Vehoniemenharjut sisältävä harjujakso, jonka takana aukeaa suuri Längelmävesi. Pohjoisosan selkä on laajin järven länsipuolella, mutta järvenselkä kapenee etelään päin ja Raronsalon länsipuolella se kohtaa Niittysaaren ja Hautsaaren kohdalla eteläisen Tossanselän.
Pohjoisosassa on laskettu olevan 173 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 383 hehtaaria, mikä on noin 8,7 % järvenosan kokonaispinta-alasta. Saarista Raronsalo (694 ha ) ja Vänninsalo (172 ha) ovat yli neliökilometrin suuruisia, 18 muuta saarta ovat yli hehtaarin suuruisia, 142 saarta ovat yli aarin ja loput 12 ovat alle aarin kokoisia. Pohjoisosan tilavuus on 342 miljoonaa kuutiometriä eli 0,342 kuutiokilometriä. Järvenosan keskisyvyys on 8,5 metriä ja suurin syvyys on 38 metriä. Sen rantaviivan pituus on 127 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 55 kilometriä.
Maantietoa > Tossanselkä

Tossanselän pinta-ala on 1 420 hehtaaria eli 14,2 neliökilometriä. Se on 7,5 kilometriä pitkä ja 4,9 kilometriä leveä. Tossanselkä aukeaa lounais-koillis-suuntaisena ja sen koillispää sukeltaa saaristoon, jonka pohjoispuolella aukeaa pohjoisosan selkä. Tossanselän eteläpuolella sijaitsee Kivisaaren takana leveä Putkilahti. Järvenosan lounaispää päättyy Hausaloon, missä sijaitsee Mallasvesi 300 metriä leveän salmen takana.
Tossanselällä on laskettu olevan 136 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 83 hehtaaria, mikä on noin 5,5 % järvenosan kokonaispinta-alasta. Saarista 14 on yli hehtaarin suuruisia, 121 yli aarin ja yksi on alle aarin kokoinen. Tossanselän tilavuus on 59 miljoonaa kuutiometriä eli 0,059 kuutiokilometriä. Järvenosan keskisyvyys on 4,2 metriä ja suurin syvyys on 22,8 metriä. Sen rantaviivan pituus on 68 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 29 kilometriä.
Vesistösuhteet

Roine sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueeseen (35.7), jonka Mallasveden ja Pälkäneveden alueeseen (35.71) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy, mutta se vaihtelee vuodenaikojen mukaan. Järven vedenpinnan korkeutta on seurattu Längelmäveden puolella olevasta asteikosta ja korkeuksista on tilastotietoa vuodesta 1911 saakka. Järven vedenpinnan keskivedenkorkeus (MH) on ollut 84,12 (N60+). Vedenpinnan keskimääräinen vuotuinen vaihtelu on ollut 65 senttimetriä. Ylin vedenkorkeus on ollut 84,88 metriä mpy. (kesäkuussa 1924) ja alin vedenkorkeus on ollut 83,46 metriä mpy. (lokakuussa 1921).
Roineen valuma-alue on laaja, 2 367 km² , koska Längelmävedestä ja Vesijärvestä virtaavat Kaivannon kanavan kautta Roineeseen Längelmäveden reitin laajat latvavedet. Suurin osa vedestä tulee Roineeseen nimenomaan Kaivannon kautta. Muut tulevat vedet ovat siihen verrattuna melko vähäisiä. Roineesta vedet jatkavat matkaansa Mallasveteen ja siitä eteenpäin Vanajaveden reitille ja Pyhäjärveen. Ennen Kaivannon kanavan rakentamista Längelmäveden pinta oli 1,5 metriä Roineen pintaa korkeammalla, mutta kanavan sulkujen petettyä järvien pinnat tasoittuivat.
Biologia > Veden laatu

Roineen vesi on kirkasta ja vain vähän rehevöitynyttä. Syanobakteerikasvustoa eli sinilevää ei ainakaan järven pohjoisosassa ole juurikaan havaittu. Kangasalan muiden järvien tilassa on vaihtelua: esimerkiksi Kirkkojärvi on varsin rehevöitynyt. Muun muassa klorofyllipitoisuuden perusteella Roine on ajoittain vain lievästi rehevä, mutta ravinnetason alhaisuuden takia järven ei kuitenkaan voida sanoa olevan rehevöitynyt . Järven fosforipitoisuus on viime vuosina ollut talvisin melko vankasti karujen vesien raja-arvon 12 µg/l alapuolella, mutta raja on ylittynyt kesäisin.
Roineen happitaloudessa on ollut jonkin verran häiriöitä etenkin kerrosteisuuskausien loppupuolella. Pääosassa järveä happipitoisuus säilyy hyvänä, mutta erityisesti pohjassa on esiintynyt happikatoa. Happipitoisuusongelmat koskevatkin lähinnä vain pohjaa.
Roineen pohjoisosassa sijaitsevan vedenottosyvänteen veden laatua tutkii Kokemäenjoen vesistön vesiensuojeluyhdistys. Lisäksi Pirkanmaan ympäristökeskus seuraa säännöllisesti Roineen veden laatua. Roine on yksi Kangasalan neljästä järvestä, jossa seurataan levien määrää.
Typpi- ja fosforipitoisuudet ovat pysyneet kutakuinkin samana 1960-luvulta 2000-luvulle. Samoin myös hapen määrässä ja hapen kyllästysasteessa metrin päästä pinnasta ei ole tapahtunut merkittäviä muutoksia. Veden lämpötila on kesäisin kivunnut yli 15 celsiusasteen, mutta 2000-luvun alussa se kohosi lähelle 25 astetta.
Biologia > Eläimistö

Kaloista Roineessa esiintyy niin kuhaa, haukea, järvitaimenta kuin myös lahnaa ja särkeä. Erityisesti Kaivannon kanava ja sen edusta ovat suosittuja kalapaikkoja, ja niistä saakin melko hyvin kuhaa ja järvitaimenta.
Suomessakin jokirapuja tappanut rapurutto koski myös Kokemäenjoen vesistöä vuosina 1907–1914. Rutto vaikutti haitallisesti myös Roineen jokirapukantaan. Vuosina 1989–1997 Roineeseen istutettiin noin 15 000 sukukypsää täplärapua. Istutukset olivat kannattavia, sillä täplärapujen määrä on noussut.
Kalastussäädösten mukaan koko Roineen alueella on Roineen yhteistoimintakalastuskuntien vapaarajoitus. Uistelussa saa olla korkeintaan kolme vapaa lupaa kohden, ja siimassa saa olla uistimen lisäksi painokuva tai syvääjä. Alle 12-vuotialle viehekalastus Roineen lupa-alueella on maksuton.
Matkailu

Kangasala-Seura ry. kehitti 1950-luvulla Roineen Renkaaksi nimetyn matkailureitin. Kesällä 1957 järjestetty ensimmäinen retki onnistui hyvin, vaikka Kangasala-Seura jäikin hieman tappiolle. Johtokunta päätti kuitenkin 1950-luvun lopulla, ettei Roineen Renkaan matkoja järjestettäisi. Opastuksia sai silti pyydettäessä järjestää.
Roineen rannoilla on runsaasti melko vakiintunutta loma-asutusta.
Aiheesta muualla

Pajunen, Hannu: Järvisedimentit kuiva-aineen ja hiilen varastona.  (Tutkimusraportti 160)  Espoo:  Geologinen tutkimuskeskus, 2004.  ISBN 951-690-894-2  ISSN 0781-4240  Teoksen verkkoversio (PDF) Viitattu 29.10.2022.
(35.7)
Kaivannon kanava Roineelta päin katsottuna elokuussa 2007. Kuvan ulkopuolella etuviistossa vasemmalla on Talviahteenlahti.
Vehoniemenharju erottaa Roineen ja Längelmäveden järvet.
Trat

| Trat เทศบาลเมืองตราด |
| --- | --- |
 Iltatori
 Trat
 12°14′31″N, 102°30′47″E 
Valtio:  Thaimaa
Provinssi:  Trat
Väkiluku 2014:  10 413 
 www.tratcity.go.th 
Trat on pieni kaupunki itäisessä Thaimaassa, Siaminlahden rannalla, lähellä Kambodžan rajaa. Se on samannimisen provinssin pääkaupunki. Trat on muodostunut tärkeäksi kauttakulkupaikaksi matkustettaessa sen edustalla sijaitsevalle Ko Changin saarelle.
Von Wicken

von Wicken on liivinmaalainen aatelissuku, jonka sanotaan olevan alun perin kotoisin Sleesian Breslausta. Suvun kantaisä oli 'obergerichtsvogt' Riiasta. Puolan kuningas Stefan Batory aateloi hänet ja kaksi hänen veljeään vuonna 1580.
Vuonna 1652 everstiluutnantti Henrik von Vicken sai Norrköpingin päätöksen ehdoilla läänityksenä useita tiloja Flånkarbölen, Rännäsen, Kirkkopyölin, Virojoen, Vaalimaan, Kotolan, Saivikkalan, Hurttalan ja Muurolan kylistä Virolahdella. Hän hankki itselleen säterikartanon Rännäsen kylään. Läänitykset saadessaan hän oli Hämeen läänin jalkaväkirykmentin everstiluutnantti. Henrik von Vicken myös asui Virolahdella.
Myöhemmän uransa komendanttina ja maaherrana hän kuitenkin teki Ruotsissa. Hän kuoli Boråsissa 1690 ja hänet on haudattu Fänneslundan kirkkoon. Hän sai naturalisoinnin ruotsalaiseksi aatelismieheksi vuonna 1675 ja suku otettiin Ruotsin ritarihuoneeseen numerolla 830. Henrik von Vickenistä polveutuva suku Ruotsissa sammui 1721.
Kantosiipialus

Vanhemmantyyppinen kantosiipialus
Voshod-luokan kantosiipialus
USS Pegasus (PHM-1)
Enrico Forlaninin kantosiipivene Maggiorejärvellä 1910.
Kantosiipialus on vedessä kulkeva alus, jonka rungon alle on asennettu kantosiivet. Aluksen kiihdyttäessä vauhtiaan nämä siivet tuottavat nostovoimaa, jolloin runko nousee vedenpinnan yläpuolelle ja alus kulkee kantosiipiensä varassa. Tämä vähentää merkittävästi aluksen vastusta, jolloin se voi saavuttaa vedessä suurempia nopeuksia.
Historia

Ensimmäisen aluksen, jossa veneen rungon alle oli sijoitettu vastusta vähentävät kantosiivet, rakensi tiettävästi italialainen insinööri Enrico Forlanini vuonna 1900. Alus saavutti tuolloin valtaisan 70 kilometrin tuntinopeuden. Muista kantosiipialusta kehitelleistä henkilöistä mainittakoon Alexander Graham Bell, joka yhdessä vaimonsa ja insinööri Casey Baldwinin kanssa kävi testaamassa Forlanin alusta Maggiorejärvellä vuonna 1910. Bell osti Forlanin patentin ja kehitti siitä oman HD-4 -kantosiipialuksen. Vuonna 1919 kyseinen alus teki uuden veneiden nopeusennätyksen, 114 kilometriä tunnissa.
Kantosiipialukset kansainvälisillä vesillä

Kantosiipialuksia ovat esimerkiksi Olympia-tyypin kantosiipialukset sekä Helsingin ja Tallinnan välillä vuosina 1997–2008 liikennöineet Linda Linen Jaanika ja Laura.
Vuosina 1961–1965 liikennöi Maarianhaminan ja Tukholman välillä Italiasta vuokrattu 120-paikkainen Alistafaco -tyyppinen kantosiipialus Sirena.  Liikenne osoittautui kuitenkin tappiolliseksi ja alus palasi Italiaan.
Kantosiipialukset Suomen sisävesillä

Suomen ensimmäiset kantosiipialukset olivat Raketa-luokan Tehi, joka vuosina 1962–1983 liikennöi Lahden ja Jyväskylän välillä Vesijärvellä ja Päijänteellä, sekä FÅA:n Italiassa rakennettu H/S Sirena.
Lahdesta on 2000-luvulla liikennöinyt tilausristeilijänä toinen Raketa-kantosiipialus Rosetta. Keiteleellä, Päijänteellä ja Vesijärvellä liikennöi vuodesta 2009 muutaman vuoden ajan Polesje-luokan Suvi Express, joka taittoi Jyväskylän ja Lahden välin kolmessa tunnissa. Vuodesta 2016 lähtien Suviexpress risteilee Pielisellä Kolin kansallispuiston saaristossa tehden maisemaristeilyitä ja reittiliikennettä Lieksa–Vuonislahti–Koli-väliä 45 minuutissa ja Nurmekseen noin 1,5 tuntia.
Alusluokkia

Pegasus-luokka
Raketa-luokka
Meteor-luokka
Kometa-luokka
Belarus-luokka
Voshod-luokka
Polesje-luokka
Kolhida-luokka
Tsiklon-luokka
Olimpija-luokka
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The International Hydrofoil Society
Nelsonin patsas

| Nelsonin patsas |
| --- | --- |
 Nelsonin patsas Trafalgar Squarella
Nimi:  Nelsonin patsas
Tekijä:  William Railton (suunnittelu) Edward Hodges Bailey (patsas)
Valmistumisvuosi:  1843
Taiteenlaji:  Julkinen taide
Teostyyppi:  Voitonpylväs
Korkeus:  5,2 m (patsas) 51,6 m (koko monumentti)
Sijainti:  Trafalgar Square, Lontoo
Koordinaatit:  51°30′27.8″N, 000°07′40.7″W
Nelsonin patsas on William Railtonin suunnittelema monumentti Lontoon Trafalgar Squarella. Se koostuu Edward Hodges Baileyn amiraali Nelsonia esittävästä patsaasta, pylväästä ja jalustasta. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1840 ja se valmistui kolme vuotta myöhemmin.
Rakenne

Monumentin juurella on jalusta, jonka jokaisella sivulla on neliön muotoinen pronssinen reliefi, mitoiltaan 5,5 × 5,5 metriä. Ne ovat tehneet Musgrave Watson, William F. Woodington, John Ternouth ja John Edward Carew. Jalustan vierellä on neljä vuonna 1867 lisättyä pronssista leijonapatsasta, jotka on suunnitellut Sir Edwin Landseer. Graniittinen pylväs edustaa korinttilaista tyyliä. Itse patsas, jonka korkeus on 5,2 metriä, on hiekkakiveä. Sen on tehnyt Edward Hodges Bailey. Koko monumentin korkeus jalustan juuresta Nelsonin hattuun on 51,6 metriä.
Kuvia

Musgrave Watsonin reliefi The Battle of Cape St Vincent jalustan länsisivustalla.
William F. Woodingtonin reliefi The Battle of the Nile jalustan pohjoissivustalla.
John Ternouthin reliefi The Battle of Copenhagen jalustan itäsivustalla.
John Ternouthin reliefi The Death of Nelson at Trafalgar jalustan eteläsivustalla.
Yksi neljästä pronssileijonasta pylvään juurella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nelsonin patsas Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Nelson's Column
Edward Hodges Baileyn tekemä hiekkakivipatsas.
Käännös suomeksi
Luuppi (ainejärjestö)

| Luuppi ry |
| --- | --- |
  
Perustettu:  1969
Hallituksen puheenjohtaja:  Matias Selin
Sijainti:  Tampere,  Suomi
Osoite:  Yliopistonkatu 58b, 33100 Tampere
Kotisivut:  luuppi.fi
Luuppi ry on Tampereen yliopiston matematiikan, tilastotieteen ja tietojenkäsittelytieteiden opiskelijoiden ainejärjestö. Se perustettiin vuonna 1969, ja se on nykyisin osa informaatioteknologian ja viestinnän tiedekuntaa (ITC).
Luuppi ry on Tampereen yliopiston suurin ainejärjestö, ja sillä on yli 1000 jäsentä. Joka vuosi noin 200 uutta opiskelijaa liittyy järjestöön. Jäseneksi voivat liittyä kaikki Tampereen yliopiston opiskelijat, jotka opiskelevat näitä aloja pääaineenaan tai ovat suorittaneet vähintään 20 opintopistettä näissä aineissa. Ainejärjestö tarjoaa myös mahdollisuuden liittyä ainaisjäseneksi.
Luupilla on oma toimitila, Pii-klubi, joka sijaitsee keskustakampuksen vieressä.
Hallinto

Luuppi ry:n hallinnosta vastaavat jäsenten kokous ja hallitus. Vuosikokouksessa valitaan hallituksen puheenjohtaja, varapuheenjohtaja, sihteeri, rahastonhoitaja ja muut hallituksen jäsenet. Kokouksessa hyväksytään tulevan toimikauden talousarvio ja toimintasuunnitelma. Lisäksi valitaan kaksi toiminnantarkastajaa ja heidän varahenkilönsä. Hallituksen jäsenillä on erityisiä vastuualueita, ja toimikautensa alussa hallitus nimeää näille alueille tarpeen mukaan toimihenkilöitä ja muodostaa tiimejä.
Säännöt

Luuppi ry:n säännöt määrittävät yhdistyksen nimen, tarkoituksen, jäsenyyden, hallinnon ja kokousten järjestämisen. Yhdistys noudattaa yhdistyslain säännöksiä ja sillä on omat ohjesäännöt perinteistä, kurinpidosta sekä yhdenvertaisuudesta ja turvallisemmasta tilasta. Yhdistyksen purkautuessa sen varat luovutetaan Tampereen yliopiston informaatioteknologian ja viestinnän tiedekunnalle opiskelijoiden ohjelmisto- ja laitteistohankintoihin.
Kalliola (Hollola)

Kalliola on Hollolan pohjoisosassa Asikkalan ja Lahden välissä Vesikansassa sijaitsevan Vesijärven itäpuolella sijaitseva kunnanosan kylä. Vesikansa käsittää Kalliolan, Kukkilan, Paimelan, Heinlammin, Noitalan, Sarvan ja Vaanian kylät. Lahden kaupunki ja Vesijärvi katkaisevat Vesikansan maayhteyden muuhun kuntaan. Kukkila ja Kalliola muodostavat yhdessä tilastokeskuksen tilastoalueen samoin kuin Paimela yksistään. Vesikansa on Maakansaa selvästi pienempi sekä väkiluvultaan että pinta-alaltaan. Vesikansa on paikoin melko harvaankin asuttua maaseutua.
Kasvualue

Hollolan kunnan voimakkain kasvualue on Kukkilan väestötilastoalue. Myös Paimelassa on kasvua.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Hollola | Kukkila-Kalliola | Paimela | Yhteensä |
| 2006 | 21 297   | 3 070  | 640  | 3 710  |
| 2005 | 21 199  | 2 962   | 641   | 3 603  |
| 2004 | 20 965  | 2 845  | 625   | 3 470  |
| 2003 | 20 755  | 2 772   | 623   | 3 395   |
| 2002 | 20 527   |  |  |  |
2001: 
| 2000 | 20 378  | 2 516   | 569   | 3 085   |
| 1995 | 20 293  | 2 347  | 554   | 2 901   |
| 1990 | 19 915 | 2 287 | 547 | 2 834 |

2000-luvulle tultaessa on Vesikansasta tullut selvästi kasvualue, minkä Hollolan kunta ottaa huomioon kunnallistekniikkaa ja terveyskeskuspalveluja kehittäessään. Alueen sijainti Lahden pohjoispuolella tekee siitä liikenteellisesti edullisen Lahdessa työssä käyville.
Kunnalliset ja seurakunnalliset palvelut

Hollolan seurakunta on perustanut Vesikansaan seurakuntakodin 1980 ja Hollolan kunta Kalliolan sivukirjaston, missä on vuodesta 2006 alkaen ollut langaton lähiverkko, WLAN. Kalliolassa ja Paimelassa on koulut. Hollolan kunnan päätöksenteossa on järventakaisten kylien asema otettu huomioon siten, että on perustettu erillinen Vesikansa-lautakunta. Lautakunta hoitaa Kalliolan ja Paimelan koulujen johtokuntien tehtävät, johtaa Vesikansan alueella olevia Hollolan kunnan laitoksia ja palveluita.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Kylät | Paimelan koulu | Kalliolan koulun ensimmäiset luokat | peruskoulun viimeiset luokat |
| sijainti | Paimela | Kalliola |  |
| vaikutusalue |  | Kukkila |  |
| luokat | 0-4  | 0-6  | 7-9 Lahden Kivimaan peruskoulu |
| oppilaita | 54+21 | 375 |  |
| perustettu | 1896 | 1904 |  |
| verkkosivut |  (Arkistoitu – Internet Archive) |  (Arkistoitu – Internet Archive) |  |
| rehtori | Aarne Ylipiha | Aarne Ylipiha |  |

Paimelan koululla on vuokrattava kota, missä ei saa yöpyä.
Kiinteät muinaisjäännökset

Isosaarentien pyyntikuopat
Joensuun kivikautinen asuinpaikka
Kaislarannan rautakautinen polttokenttäkalmisto
Kalliolan uimarannan kivikautinen asuinpaikka
Karelahdentien rautakautinen asuinpaikka
Pekanpolun asuinpaikka
Simolan kivikautinen asuinpaikka
Sipiläntien rautakautinen asuinpaikka
Sivulan historiallisen ajan kyläpaikka
Tervalanmäen-Pajutien kivikautinen asuinpaikka
Tynnyrmäen rautakautinen asuinpaikka
Vuohisaaren asuinpaikka
Aiheesta muualla

Vanha Nummela (Arkistoitu – Internet Archive)
Hollolan kunta: Vesikansa-lautakunta (Arkistoitu – Internet Archive)
Hollolan kunta: Hollolan kunnankirjaston Kalliolan sivukirjasto (Arkistoitu – Internet Archive)
Hollola
| --- | --- |
Kyliä ja paikkoja:  Hakosilta  Hankaa  Hedelmätarha  Heinlammi  Herrala  Hälvälä  Kalliola  Kirkonkylä  Kukkila  Kukonkoivu  Laitiala  Länsi-Hollola  Messilä  Miekkiö  Noitala  Okeroinen  Paimela  Pyhäniemi  Sairakkala  Salpakangas  Sarva  Tennilä  Tiirismaa  Uskila  |Vaania  Vanhatalo  Vesala  Vesikansa 
Luonto:  Hahmajärvi  Hammonjoki  Iso-Tiilijärvi  Keski-Tiilijärvi  Kiikunlähde  Kintterönsuon aarnimetsä  Kivijärvi  Kotajärvi  Kutajärvi  Kutajärven alue  Laasonpohja  Pirunpesä  Pähkinäkukkula  Riihikallio-Pilkanmäki  Sairakkalanjärvi  Tiirismaan luonnonsuojelualue  Työtjärvi  Vesijärvi  Vähä-Tiilijärvi 
Nähtävyyksiä ja tapahtumia:  Herralan kylämuseo  Hiljaisuuden huone  Hollo ja Martta  Hollolan Hirvi  Hollolan keskiaikainen kivikirkko  Hollolan keskiaikatapahtuma  Hollolan kotiseutumuseo  Hollolan kunnantupa  Hälvälän ampumarata  Kapatuosia  Laitialan kartano  Linnamäki  Messilän kartano  Pyhäniemen kartano 
Liikenne:  Herralan rautatieasema  Hollolan lentokenttä  valtatie 12  kantatie 54  seututie 296  yhdystie 2955  yhdystie 2956  yhdystie 3173  Launeen tie 
Muuta:  Camping Messilä  Hollolan kunnanvaltuusto  Hollolan lukio  Hollolan seurakunta  Hollolan Sanomat  Hollolan Seutu  Hollolan vaakuna
Seututie 834

Seututeiden 834 ja 833 risteys Ylikiimingin keskustaajamassa vuonna 1980. Kuva Muhoksen suunnasta katsottuna.
Seututie 834 on Muhoksen ja Ylikiimingin välinen seututie, joka yhdistää seututien 833 valtatiehen 22. Aikaisemmin tiehen kuului myös Ylikiimingin keskustaajamasta Joloksen kylään valtatielle 20 johtanut tieosuus. Tämä tieosuus muutettin 1990-luvulla yhdystieksi numero 8341.
Tie alkaa Muhoksen kunnan Laukan kylästä Oulujoen etelärannalta, jossa se haarautuu valtatiestä 22. Tie ylittää Oulujoen ja johtaa Sanginjoen kylän, Ison Seluskanjärven sekä Karahkan kylän kautta Ylikiimingin taajamaan Ouluun. Tien pituus on noin 24,5 kilometriä. Sanginjokea seuraileva Sanginjoentie yhtyy siihen Sanginjoen kylällä.
Lähes koko matkalla nopeusrajoitus on 80 km/h, asutusalueilla kuitenkin 60 km/h. Tien alku- ja loppupää on valaistu. Tien rinnalle sen pohjoispäähän rakennettiin 1980-luvun lopulla kilometrin pituinen kevyen liikenteen väylä koululaisten turvallisuuden vuoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seututie 834 Wikimedia Commonsissa
Liittymät Ylikiimingistä Muhoksen Laukkaan
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 :   Seututie (1+1)
|  |  |  | Muhoksen th |   Ouluntie | Oulu;   alkaa Keskusta |
|  |   |   | Ukonkankaan th | Mustikkatie | Ukonkangas |
|  |   |   | Murtomaan th | Murtotie | Murtomaa |
|  |   |   | Karahkan th (pohjoinen) | Karahkantie | Karahka |
|  |   |   | Karahkan th (eteläinen) | Karahkantie | Karahka |
|  |   |  | Horsman th | Horsmantie Hiivasuontie | Horsma Jokela |
|  |  |   | Vepsänjoen silta | Vepsänjoki |  |
|  |   |   | Ojalan th | Seluskanjärventie |  Tervalampi |
|  |  |  |  Oulun ja Muhoksen kunnanraja |  |  |
|  |   |   | Oulun th |   Sanginjoentie | Oulu |
|  |  |   | Sanginjoen silta | Sanginjoki |  |
|  |   |  | Sanginjoen th | Tuppelantie Kassisentie | Pirttijärvi Kassinen |
|  |  |  | Laukan th (pohjoinen) |   Päivärinteentie   Ketolanojantie | Oulu, Päivärinne Montta |
|  |  |   | Laukan silta | Oulujoki |  |
|  |  |  | Laukan th (eteläinen) |   Ouluntie | Oulu;   päättyy Muhos, Kajaani |
Oulun liikenne ja logistiikka
| --- | --- |
Liikenne:  Oulun liikenne  Oulun seudun liikenne  Potnapekka 
Liikennekeskukset:  Kivisydän  Oritkarin yhdistettyjen kuljetusten terminaali  Oulun lentoasema  Oulun asemakeskus  Oulun rautatieasema  Oulun satama  Pikkaralan rautatieasema  Toppilan rautatieasema  Tuiran rautatieasema 
Oulu kautta kulkevat tiet:  Valtatie 4  Valtatie 20  Valtatie 22  Seututie 815  Seututie 816  Seututie 834  Seututie 836  Seututie 847  Seututie 849  Yhdystie 8300  E8  E75 
Oulun kautta kulkevat rautatiet:  Pohjanmaan rata  Oulu–Tornio-rata  Oulu–Kontiomäki-rata 
Katuja:  Aleksanterinkatu  Isokatu  Kauppurienkatu  Kirkkokatu  Pakkahuoneenkatu  Rantakatu  Rautatienkatu  Saaristonkatu  Torikatu  Uusikatu  Yliopistokatu 
Sillat:  Erkkolan silta  Kiskopolun silta  Joutsensilta  Möljän silta  Rautasilta  Sangin silta  Tuiran sillat 
Muut kaupungin sisäiset tiet:  Hetekyläntie  Joloksentie  Merikoskenkatu  Raitotie  Poikkimaantie  Seututie 833  Seututie 848  Valtatie