stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansallinen digitaalinen kirjasto

Kansallinen digitaalinen kirjasto (KDK) on opetus- ja kulttuuriministeriön vuonna 2008 käynnistämä hanke. Sen tavoitteena on parantaa kirjastojen, arkistojen ja museoiden sähköisten aineistojen ja palvelujen saatavuutta ja käytettävyyttä. Tavoitteena on myös huolehtia digitaalisten kulttuuriperintöaineistojen pitkäaikaissäilytyksestä. Hanke edistää samalla kulttuuriperintö- ja asiakirja-aineistojen digitointia ja tietohallinnon yhteentoimivuutta.
Hankkeessa on kehitelty kansallisen digitaalisen kirjaston asiakasliittymä, Finna. Hankkeessa on myös luotu aineistojen pitkäaikaissäilytyksenratkaisu (KDK-PAS). Se otettiin käyttöön vuonna 2015. Hankkeessa on luotu KDK-kokonaisarkkitehtuuri, yhteentoimivuuden kuvaukset ja määritykset.
Finnan kehittämisestä ja ylläpidosta vastaa Kansalliskirjasto. Palvelua kehitetään yhdessä Finnan yhteistyökumppanien kanssa. Finnan sisällöistä vastaavat palveluun osallistuvat kirjastot, arkistot ja museot.
Finna mahdollistaa asiakkaiden pääsyn kirjastojen, arkistojen ja museoiden sähköisiin aineistoihin ja palveluihin. Finnan avulla käyttäjä pääsee helposti käsiksi valitsemaansa aihetta koskevaan aineistoon, kuten kuviin, asiakirjoihin, sanomalehtiin, tutkimuksiin, videoihin ja äänitallenteisiin. Finnassa oli vuoden 2017 lopussa tietoa yhteensä 13,6 miljoonasta aineistosta. Näistä yli 1,9 miljoonaa oli verkossa saatavilla. Finna avautui lokakuussa 2013.
Kansallisen digitaalisen kirjaston kautta välitetään tiedot digitaalisessa muodossa olevasta kulttuuriperinnöstä myös eurooppalaiseen digitaaliseen kirjastoon Europeanaan. Hankkeeseen kytkeytyviä hankkeita ovat arkistojen AHAA-hanke, Museo 2015 -hanke, kirjastojen kansallinen metatietovaranto Melinda, ontologiakirjastoprojekti ONKI sekä sanasto- ja ontologiapalvelu Finto.
Kansallinen digitaalinen kirjasto -hankkeeseen kuuluvasta digitaalisten kulttuuriperintö- ja asiakirja-aineistojen keskitetystä pitkäaikaissäilytysjärjestelmän suunnittelusta ja toteuttamisesta vastaa CSC – Tieteen tietotekniikan keskus.
KDK-hanke on päättynyt 31.12.2017. Hankkeessa luodut palvelut jatkuvat ja toiminta jatkuu uudessa muodossa.
Aiheesta muualla

Melinda-metatietovarantopalvelu
Arkistojen hakemistopalvelu AHAA (Arkistoitu – Internet Archive)
Ontologiakirjastoprojekti ONKI ja sanasto- ja ontologiapalvelu Finto (Arkistoitu – Internet Archive)
Museo 2015
Euroopan digitaalinen kirjasto Europeana
Kansainvälinen lentoasema

Helsinki-Vantaan kansainvälinen lentoasema
Kansainvälinen lentoasema on lentoasema, jolta tapahtuu valtioiden välisiä, rajan ylittäviä lentoja. Kotimaan liikenteestä poiketen kansainvälisillä lentoasemilla tapahtuu myös tullitarkastuksia, passintarkastusta ja muuta rajavalvontaa. Jotta lentoasema saa kansainvälisen statuksen, sen on täytettävä määräykset muun muassa kiitoteiden pituudesta ja lennonjohdosta sekä oltava Tullin hyväksymä yleinen liikennepaikka ja Rajavartiolaitoksen hyväksymä virallinen rajanylityspaikka. Kansainväliset lentoasemat muodostavat maailmanlaajuisen verkoston ja niiden yhteydessä on yleensä kattava syöttö- ja kotimaanliikenteen palvelu.
Suomessa kansainvälisiä lentoasemia ovat muun muassa Helsinki-Vantaan, Tampere-Pirkkalan, Turun, Oulun ja Rovaniemen lentoasemat.
Kalervo Väänänen

Heikki Kalervo Väänänen (s. 17. heinäkuuta 1952 Säräisniemi) on suomalainen professori ja Turun yliopiston entinen rehtori. Hän on työskennellyt Turun yliopiston solubiologian professorina vuodesta 1998 lähtien. Professorin virkansa ohella Väänänen toimii yliopistossa biolääketieteen laitoksen johtajana (lääketieteellinen tiedekunta) sekä hallituksen jäsenenä Suomen Akatemiassa.
Väänänen on toiminut Itä-Suomen yliopiston tutkimuksesta vastaavana akateemisena rehtorina vuoden 2010 alusta lähtien. Elokuussa 2012 hän aloitti Turun yliopiston rehtorina.
Tutkimustyössään Väänänen on käsitellyt mm. luukatoa. Väänänen on palkittu työstään muun muassa yhdellä pohjoismaiden suurimmista lääketiedepalkinnoista, ruotsalaisella SalusAnsvar-palkinnolla vuonna 2007.
Kantōn tasanko

Kantōn tasanko.
Topografinen kartta Kantōn tasangosta, Japanin Alpit lännessä ja pohjoisessa sekä Tyynimeri etelässä ja idässä.
Kantōn tasanko (jap. 関東平野, Kantō heiya) on Tokiota ympäröivä Japanin suurin tasanko. Tasanko kuuluu Kantōn alueeseen, ja on hyvin tiivisti asuttu. Sen suurista kaupungeista Tokiosta, Jokohamasta, Kawasakista ja Chibasta on muodostunut urbaanin ja teollisen kehityksen keskus.
Tasangon pinnanmuoto vaihtelee. Jokien varsilla on laaksoja, joiden välissä on matalia ylänköjä. Esimerkiksi Tsukuban tiedekaupunki sijaitsee Tsukuban ylängöllä 20 metriä merenpinnan yläpuolella. Ylänkö koostuu hiekka- ja mutakerroksesta, jota kutsutaan "Simosa-ryhmäksi", ja sen yläpuolella olevasta vulkaanisen tuhkan maakerroksesta, jota kutsutaan "Kanto-savikerrokseksi". Tokion läpi virtaavien Meguro- ja Shibuyajokien alkulähde sijaitsee Kantōn tasangolla.
Kantōn tasanko on syntynyt yli 3 000 metrin paksuisesta muta- ja hiekkakerrostumasta, joka alkoi kerääntyä 20 miljoonaa vuotta sitten. Noin 130 000 vuotta sitten koko Kantōn tasanko oli veden alla. Jokien kuljettama sedimentti kerääntyi vähitellen tämän sisämeren pohjalle, jolloin syntyi tasainen pinta, jota kutsutaan "Tokion kerrokseksi". Seuraavien vuosisatojen aikana merenpinta laski ja Kantōn tasanko nousi merestä laajana tasaisena maastona. Tasanko sai nykyisen muotonsa ja korkeutensa vulkaanisen tuhkakerroksen ansiosta. Vulkaanisen tuhkan kerros kovettui lopulta saveksi ja pystyi pitämää vettä, minkä seurauksena sen päälle muodostui lampia.
John A. Lejeune

| John A>  Lejeune |
| --- | --- |
 Kenraalimajuri Lejeune noin vuonna 1920
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. tammikuuta 1867 Pointe Coupeen piirikunta, Louisiana
Kuollut: 20. marraskuuta 1942 (75 vuotta) Baltimore, Maryland
Ammatti:  sotilas, rehtori
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1888–1929
Taistelut ja sodat:  Espanjan–Yhdysvaltain sota Veracruzin miehitys ensimmäinen maailmansota Yhdysvaltain Nicaraguan miehitys
Sotilasarvo:   kenraaliluutnantti (1942)
Joukko-osasto:  Yhdysvaltain laivasto (1888–1890) Yhdysvaltain merijalkaväki
John Archer Lejeune (10. tammikuuta 1867 – 20. marraskuuta 1942) oli yhdysvaltalainen sotilas. Hän palveli Espanjan–Yhdysvaltain sodassa ja ensimmäisessä maailmansodassa ja osallistui Veracruzin ja Nicaraguan miehityksiin. Hän toimi vuodet 1920–1929 Yhdysvaltain merijalkaväen komentajana, minkä jälkeen hänestä tuli Virginia Military Institute -kadettikoulun rehtori. Hän pysyi koulun rehtorina vuoteen 1937 asti. Hieman ennen Lejeunen kuolemaa vuonna 1942 hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi.
Elämäkerta > Perhe

Lejeunen isä Ovide Lejeune (1820–1889) omisti Pointe Coupeen piirikunnassa Louisianan osavaltiossa maatilan. Tilan nimeksi oli tullut joskus ennen vuotta 1852 ”Old Hickory”. Ovide Lejeunen omistaessa tilan sillä työskenteli 77 orjaa, mikä teki siitä osavaltion mittapuulla suurikokoisen orjatyövoimaa käyttävän plantaasin. Tilalla kasvatettiin sekä puuvillaa että sokeriruokoa, joista jälkimmäinen tuotti suuremman osan tuloista. Lejeunen ollessa 40-vuotias hänen henkilökohtaisen omaisuutensa arvoksi arvioitiin 45 000 dollaria.
Ovide Lejeunen vaimo Laura Turpin Lejeune oli kotoisin Jeffersonin piirikunnasta Mississippistä. Hänen vanhempansa olivat J. A. ja Laura S. Turpin. Hänen nuorempi veljensä White kuoli vuonna 1865 Nashvillen taistelussa saamiinsa vammoihin.
Elämäkerta > Lapsuus ja nuoruus

Lejeune syntyi vanhempiensa tilalla 10. tammikuuta 1867. Hän sai yhdessä yhdessä sisarensa kanssa ensimmäiset opintonsa äitinsä alaisuudessa kotona seitsemännestä ikävuodestaan alkaen, mutta maatilan töiden aiheuttamat häiriöt ja keskeytykset johtivat siihen, että hänet lähetettiin Oakwood-nimiseen sisäoppilaitokseen Natcheziin, jota johti hänen isosetänsä  James Archer (1811–1898).
Ovide Lejeune joutui myymään Yhdysvaltain sisällissotaa seuranneena aikana maatilansa konkurssin takia, tosin hän sai ostetuksi sen asuinrakennuksen takaisin. Muistelmissaan John A. Lejeune kertoo, että ajasta ennen vuotta 1877 hänen mieleensä jäi erityisesti sen synkkyys: pohjoisvaltioista tulevat carpetbagger-siirtolaiset ja orjuudesta vapautuneet mustat täyttivät työpaikat, eikä hallinto toiminut osavaltiollisella eikä paikallisella tasolla. Joukko mustia yritti myös murhata James Archerin ja polttaa Old Hickoryn tilan, mutta näiden juoni paljastui. Näillä tekijöillä oli roolinsa Lejeunen hyväksynnälle niin sanotulle Lost Cause -ajattelulle erityisesti hänen sotilasuraansa seuranneessa elämässä.
Natchezissa Lejeune kohtasi ensimmäisen kerran merijalkaväen sotilaan, kun Yhdysvaltain laivaston alus USS Alliance pysähtyi Mississippillä purjehtiessaan siellä vuonna 1880. Alliancen merijalkaväen osaston päällikkö George F. Elliott kiinnitti Lejeunen huomion hänen vieraillessaan aluksella.
Kun Lejeune vieraili vanhempiensa luona kesällä 1881, hän esitti toiveen, että voisi päästä älyllisesti haastavampaan ja vähemmän eristyneeseen opiskelupaikkaan. James Archerin kanssa käytyjen neuvottelujen jälkeen Ovide Lejeune vei syksyllä 1881 poikansa Louisianan osavaltionyliopiston kampukselle, missä tämä aloitti opintonsa saman vuoden syksyllä pääaineenaan klassiset taiteet. Tuohon aikaan kyseinen oppilaitos oli akateemisesti heikkotasoinen vain miehille tarkoitettu sotilaskoulu. Sen sotilaallisuus ja liikuntakoulutuksen taso kuitenkin vaikuttivat Lejeuneen syvästi. Hän alkoi opiskellessaan myös ihailla sisällissodan sotilasjohtajia, kuten William Tecumseh Shermania, Robert E. Leetä ja Stonewall Jacksonia, ja hän päätti, että ryhtyisi sotilasuralle. Kolme vuotta Louisianan osavaltionyliopistossa opiskeltuaan hän ryhtyi asian suhteen toimiin, mitä hänen isänsä tuki.
Elämäkerta > Sotilasuran alku

Lejeune olisi halunnut päästä opiskelemaan Yhdysvaltain armeijan upseerikouluun West Pointin sotilasakatemiaan, mutta sinne ei ollut saatavilla paikkoja. Yhdysvaltain laivastoakatemiaan sen sijaan oli saatavilla opiskelupaikka, ja edustajainhuoneen jäsen Edward T. Lewis valitsi siihen Lejeunen. Lejeune aloitti opintonsa laivastoakatemiassa toukokuussa 1884.
Koulutus laivastoakatemiassa oli Lejeunen siellä opiskellessa ankaraa ja vaativaa. Siihen sisältyi muun muassa höyrykäyttöisten syöksyveneiden ohjailua Chesapeakenlahdella, alusten aseistuksen purkamista osiin ja kasaamista uudelleen, sulkeisharjoituksia maissa, käsi- ja lähitaisteluaseiden käyttöä sekä navigointia. Yhdysvaltain laivasto ei ollut vielä täysin luopunut purjelaivoista, ja kadeteille opetettiin myös purjeiden tekoa, siinä missä monimutkaisemman insinööritaidon opetus jäi puutteelliseksi. Osan ensimmäisestä lukuvuodestaan kadetit viettivät vanhan purjealuksen USS Santeen mukana Yhdysvaltain itärannikolla purjehtien. 95 Lejeunen kanssa samaan aikaan opintonsa aloittaneesta kadetista vain 35 valmistui.
Lejeune valmistui laivastoakatemiasta vuoden 1888 vuosikurssin mukana. Samaan aikaan valmistuneiden joukossa olivat muun muassa tuleva laivastoministeri Curtis D. Wilbur, amiraali Charles F. Hughes ja merijalkaväen kenraalimajuri Eli K. Cole. Valmistuneiden uralla seuraava vaihe oli kahden vuoden harjoittelujakso merillä laivaston palveluksessa, ja Lejeunen palveluspaikaksi määräytyi USS Vandalia. Maaliskuussa 1889 Vandalia oli ankkuroituna Samoalla, kun saarelle iski taifuuni, joka surmasi yli 40 aluksen miehistön jäsentä.
1. toukokuuta 1890 Lejeune nimitettiin laivastoakatemiassa merijalkaväen vänrikiksi – häntä oltiin ensin sijoittamassa pioneeriksi, mutta hän onnistui vetoamaan ylempiinsä päätöksen kumotakseen. Hän oli valinnut merijalkaväen laivaston sijasta paitsi Samoalla kokemansa, mutta myös sen takia, että uskoi perinteisen merimiehen ammatin olevan katoamassa mekaniikan ja koneiden tieltä. Hän katsoi oman vahvuutensa olevan ihmisten käskyttämisessä koneiden käsittelemisen sijasta. Merijalkaväen upseerina hänen ensimmäinen määränpäänsä oli Brooklynissä New Yorkissa sijaitseva laivastoasema, missä merijalkaväen upseerit saivat alkeellista koulutusta tehtäväänsä.
1890-luvun aikana Lejeune palveli useilla laivaston aluksilla niiden merijalkaväen osastojen mukana. Hän toimi myös Norfolkin laivastoaseman merijalkaväen parakkien päällikkönä kahteen otteeseen.
Elämäkerta > Espanjan–Yhdysvaltain sota

Espanjan–Yhdysvaltain sodan alkaessa Lejeune toimi panssarikansiristeilijä USS Cincinnatin merijalkaväkiosaston komentajana. Hän osallistui Cincinnatilta käsin 25. kesäkuuta 1898 operaatioon, jossa 40 merijalkaväen sotilasta nouti Puerto Ricolla sijaitsevan Fajardon kaupungin läheltä hylätystä majakasta ryhmän paikallisia myötämielisiä aktivisteja ja saatti nämä laivaan turvaan. Tämän jälkeen Lejeune ja merijalkaväen sotilaat ottivat osaa maihinnousuun Arroyossa. Lejeunen mukaan joukot saatiin Arroyossa maihin ennätysajassa.
Kunnianosoitukset

Lejeunea esittävä patsas paljastettiin Camp Lejeunen kasarmialueella Pohjois-Carolinassa vuonna 2000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John A. Lejeune Wikimedia Commonsissa
Bartlett, Merrill L.: Lejeune: A Marine's Life, 1867-1942.  Naval Institute Press, 1991.  ISBN 978-1-6125-1248-8.  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Kallion kansakoulu

Kallion kansakoulu voi tarkoittaa seuraavia kansakouluja:
Kallion kansakoulu (Hausjärvi)
Kallion kansakoulu (Helsinki)
Kallion kansakoulu (Metsämaa)
Kallion kansakoulu (Sievi)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kallion kansakoulu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kallion hallitus

Kallion hallitus voi viitata seuraaviin hallituksiin, joissa Kyösti Kallio oli pääministerinä:
Kallion I hallitus, 14. marraskuuta 1922 – 18. tammikuuta 1924
Kallion II hallitus, 31. joulukuuta 1925 – 13. joulukuuta 1926
Kallion III hallitus, 16. elokuuta 1929 – 4. heinäkuuta 1930
Kallion IV hallitus, 7. lokakuuta 1936 – 12. maaliskuuta 1937
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kallion hallitus”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kaarlo Kustaa Östberg

Kaarlo Kustaa Östberg (3. joulukuuta 1875 Oulu – 4. joulukuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja yliopettaja.
Östbergin vanhemmat olivat pakkahuoneentarkastaja Johan Petter Östberg ja Sofia Theresia Lundqvist. Hän pääsi ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1893 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1899 ja maisteriksi 1900.
Östberg oli Joensuun lyseon kollegana 1901–1905, Oulun reaalilyseossa saksa ja ranskan kielen vanhempana lehtorina 1905–1916 ja rehtorina 1908–1916, viransijaisena ja tuntiopettajana Helsingissä 1917–1926 sekä Helsingin suomalaisessa normaalilyseossa saksan- ja ranskankielen vanhempana lehtorina 1926–1931 ja yliopettajana 1931–1941.
Östberg oli naimisissa 1916–1945 voimistelunopettaja Märtha Matilda Alopaeus-Parviaisen (k. 1945) kanssa.
Teoksia

Nimellä Karl Östberg:
Piirteitä Oulun realilyseon vaiheista vuosina 1842-1911 teoksessa Oulun realilyseo. Kertomus lukuvuodelta 1911-1912. Oulu 1912
Chrestomathie française ; kirj. Walter O. Streng ja Karl Östberg. WSOY 1927
Lyhyt ranskan kielioppi ; kirj. Walter O. Streng-Renkonen, Karl Östberg. WSOY 1927, 4. painos 1944
Saksan käännöstehtävien opas ylimpiä luokkia varten. Tekijä, Helsinki 1929, 2. laaj. painos 1931, 4. painos 1946
Chrestomathie française 1-2 ; kirj. Walter O. Streng-Renkonen ja Karl Östberg. WSOY 1937
Saksan kielioppi : oppikouluja varten. WSOY 1943
Suppea saksan kielioppi. WSOY 1945
Kalervo Töyrylä

Pauli Kalervo Töyrylä (23. huhtikuuta 1931 Hollola – 8. syyskuuta 2002 Riihimäki) oli suomalainen päätoimittaja ja näytelmäkirjailija.
Töyrylä toimi Riihimäen Sanomien päätoimittajana.
Kalervo Töyrylän vaimo Iiris Töyrylä työskenteli myös toimittajana Riihimäen Sanomissa. Iiris Töyrylä oli vuonna 1980 perustamassa Riihimäki-liikettä joka vastusti ongelmajätelaitoksen tuomista Riihimäelle. Iiris Töyrylä valittiin vuoden 1980 kunnallisvaaleissa liikkeen edustajana Riihimäen kaupunginvaltuustoon mutta hän kuoli saman vuoden lopulla liikenneonnettomuudessa jossa myös Kalervo Töyrylä loukkaantui pahoin.
Näytelmiä

Korpit ovat kylläisiä. 1970
Heikan Jussi. 1983 (näytelmän aiheena Hollolan Herralan kylässä asunut kyläsuutari ja originelli Juho Mäkäräinen)
Erikoistarjouksia Karibialle. 1988
Premenstruaalisyndrooma. 1988
József Szabó (jalkapalloilija)

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jožef Jožefovytš Sabo
Syntymäaika: 29. helmikuuta 1940 (ikä 84)
Syntymäpaikka: Ungvár, Unkari
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1957–1959 1959–1969 1970 1971–1972 |  Spartak Užhorod  Dynamo Kiova  FK Zorja Luhansk  Dynamo Moskova | 30 (10) 246 (42) 27 (6) 44 (3) |
Maajoukkue
| 1965–1968 |  Neuvostoliitto | 40 (8) |
Valmennusura
1977 1978 1978–1979 1992 1994 1994 1995–1996 1996–1999 2004–2005 2007:  FK Zorja Luhansk  FK TsSKA Kiova  Dnipro  FK Dynamo Kiova  FK Dynamo Kiova  Ukraina  FK Dynamo Kiova  Ukraina  FK Dynamo Kiova  FK Dynamo Kiova
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | München 1972 | jalkapallo |  |
Jožef Jožefovytš Sabo (ukr. Йожеф Йожефович Сабo, unk. Szabó József, s. 29. helmikuuta 1940 Užhorod) on ukrainalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän on etniseltä alkuperältään unkarilainen.
Ura pelaajana

Szabó koki uransa tähtihetket pelatessaan FK Dynamo Kiovan paidassa 1959–1969. Sabo voitti seurassa neljä Neuvostoliiton mestaruutta pelaten 315 ottelua ja tehden 49 maalia. Neuvostoliiton maajoukkueessa Szabó esiintyi 40 kertaa ollen voittamassa olympiapronssia Münchenissä 1972.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Neuvostoliiton mestaruus: 1961, 1966, 1967, 1968
Neuvostoliiton cup: 1964, 1966
EM-hopeaa: 1972
Ura valmentajana

Szabó on valmentanut Kiovan Dynamoa useaan otteeseen menestyksekkäästi. Ukrainan maajoukkuevalmentajana Sabo johdatti maan voittoon 16 kertaa ja tasapeliin 12 kertaa 48 ottelussa. Hän on myös toiminut Dynamo Kiovan varatoimitusjohtajana. Sabo palasi valmentajaksi syyskuussa 2007, kun Anatoli Demjanenko sai potkut tappiollisen Mestarien liiga -ottelun jälkeen. Hän kuitenkin jätti tehtävänsä jo marraskuussa terveysongelmiensa vuoksi.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

Ukrainan mestaruus: 1994, 1995, 1996, 1997
Ukrainan cup: 1993, 1996, 2005
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Anatoli Puzatš Myhailo Fomenko Mykola Pavlov Oleksi Myh’ailytšenko Anatoli Demjanenko | FK Dynamo Kiovan päävalmentaja 1992 1994 1995–1996 2004–2005 9–11/2007 | Seuraaja: Myhailo Fomenko Volodymyr Onyštšenko Valeri Lobanovskyi Leonid Burjak Oleh Lužnyi |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Mykola Pavlov Anatoli Konkov | Ukrainan maajoukkueen päävalmentaja 1994 1996–1999 | Seuraaja: Anatoli Konkov Valeri Lobanovskyi |
Kari Haili

Kari Haili (5. lokakuuta 1956 Turku – 17. tammikuuta 2013 Lappeenranta) oli suomalainen kapellimestari ja musiikkipedagogi. Hän aloitti muusikonuransa Turun varuskuntasoittokunnassa 1976, josta nuorena sotilassoittajana muutti Lappeenrantaan 1978. Siellä sotilasura jatkui
Lappeenrannan varuskuntasoittokunnan klarinetistina. Jo 1980-luvun alusta lähtien hän työskenteli useilla eri tahoilla maakunnassa.
Haili toimi Joutsenon soittokunnan ja Imatran seurakunnan orkesterikoulun kapellimestarina sekä Lappeenrannan musiikkiopiston orkesterien johtajana. Näiden tehtävien takia hän jäi pois armeijasta 1986. Kaakkois-Suomen taidetoimikunta myönsi Hailille taidepalkinnon vuonna 2003.
Haili oli vuonna 1987 perustamansa Lappeenranta Ensemble -kamariorkesterin taiteellinen johtaja, ja Kaakkois-Suomen taidetoimikunnan jäsen 2004-2006. Lähes kaikkien johtamiensa orkestereiden kanssa hän paitsi konsertoi ahkerasti, myös teki lukuisia esiintymismatkoja eri Euroopan maihin. Eteläkarjalaisten orkestereiden lisäksi Haili johti mm. Rauman kaupunginsoittokuntaa 1990-luvulla.
Päätyönään Haili hoiti vuodesta 1986 lähtien Imatran musiikkityön toimialajohtajan virkaa, johon sisältyi myös seurakunnan orkesterikoulun johtaminen. Työtään Imatran seurakunnassa hän jatkoi joulukuuhun 2012 asti.
Montolan puhallinorkesterin kapellimestarina Haili toimi vuosina 1981-2001. Hänen johdollaan orkesterin toiminta vilkastui merkittävästi kaikilla tavoin. Säännöllinen konserttitoiminta alkoi, ja ohjelmisto laajentui merkittävästi etenkin klassisen sinfonisen puhallinmusiikin suuntaan. Konsertit olivat usein hyvin poikkeavia ohjelmaltaan sen suhteen, mitä soittokunnilta oli totuttu tuohon aikaan kuulemaan.  Orkesterin taitotaso kasvoi huimasti, ja konsertteja tehtiin hyvinkin vaativilla ohjelmistoilla. Niinpä nimikin muutettiin soittokunnasta puhallinorkesteriksi.
Kansainvälinen liiga

| Kansainvälinen liiga Межнациональная хоккейная лига |
| --- | --- |
Laji:  jääkiekko
Perustettu:  1992
Edeltäjä:  IVY:n mestaruussarja Neuvostoliiton mestaruussarja
Lopetettu:  1996
Seuraaja:  Superliiga
Alempi taso:  Vysšaja Liga Pervaja Liga Vtoraja Liga
Kansainvälinen liiga (ven. Межнациональная хоккейная лига) oli jääkiekkosarja, joka perustettiin entisen Neuvostoliiton pääsarjan raunioille. Sarjassa pelasi pääsarjan nyt useissa eri maissa sijaitsevat joukkueet.
Neuvostoliiton kaaduttua maan pääsarjasta tuli ensin IVY:n mestaruussarja, joka oli toiminnassa vain vuoden. Vuonna 1992 perustettiin uusi Kansainvälinen liiga, jotta joukkueet entisten eri neuvostovaltioiden alueilta voisivat osallistua siihen. Sarjaa pelaattiin vuoteen 1996 asti, jolloin perustettiin kansallinen Venäjän jääkiekon superliiga, johon ulkomaalaiset joukkueet eivät enää saaneet osallistua.
Mestarit

| Kausi | Mestari | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
| IVY 1991–1992 | HK Dynamo Moskova | HK TsSKA Moskova | HK Spartak Moskova |
| 1992–1993 | HK Dynamo Moskova | HK Lada Toljatti | HK Krylja Sovetov Moskova HK Traktor Tšeljabinsk |
| 1993–1994 | HK Lada Toljatti | HK Dynamo Moskova | HK Traktor Tšeljabinsk |
| 1994–1995 | HK Dynamo Moskova | HK Lada Toljatti | HK Metallurg Magnitogorsk HK Salavat Julajev Ufa |
| 1995–1996 | HK Lada Toljatti | HK Dynamo Moskova | HK Salavat Julajev Ufa HK Avangard Omsk |
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:International Hockey League (1992–1996)
Käännös suomeksi
Justin Pogge

| Justin Pogge |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1986 (ikä 38) Fort McMurray, AB, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  192 cm
Paino:  93 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2008–
Aik. seurat:  Toronto Marlies (AHL) Toronto Maple Leafs (NHL) Bakersfield Condors (ECHL) San Antonio Rampage (AHL) Albany River Rats (AHL) Charlotte Checkers (AHL) Portland Pirates (AHL) SV Ritten/Renon (Italia) BIK Karlskoga (Allsv.)  Färjestads BK (SHL) HC Slovan Bratislava (KHL) Rögle BK (SHL) Södertälje SK (Allsv.) Eisbären Berlin (DEL) Kölner Haie (DEL) Grizzlys Wolfsburg (DEL)
NHL-varaus:  90. varaus, 2004 Toronto Maple Leafs
Justin Pogge (s. 22. huhtikuuta 1986 Fort McMurray, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti.