stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sosiaalinen media

Sosiaalinen media (lyhennettynä arkikielessä some) tarkoittaa verkkoviestintäympäristöjä, joissa jokaisella käyttäjällä tai käyttäjäryhmällä on mahdollisuus olla aktiivinen viestijä ja sisällöntuottaja tiedon vastaanottajana olon lisäksi. Sosiaalisessa mediassa viestintä tapahtuu monelta monelle, eli perinteisille joukkotiedotusvälineille ominainen viestijän ja vastaanottajan välinen ero puuttuu.  Käytännössä viestintä tapahtuu kuitenkin jonkin keskitetyn palveluntarjoajan kautta.
Sosiaalinen media on jälkiteollinen ilmiö, joka on muuttanut yhteiskunnan tuotanto- ja jakelurakennetta, taloutta ja kulttuuria. Professori Andreas M. Kaplanin ja Michael Haenleinin mukaan ”sosiaalinen media on joukko internet-sovelluksia, joiden ideologinen ja tekninen perusta on Web 2.0:ssa ja jotka mahdollistavat loppukäyttäjien tuottaman sisällön luomisen ja välittämisen”. Sovelluksia kutsutaan suomeksi myös termillä yhteisöpalvelu erityisesti silloin, kun sovelluksen keskiössä on käyttäjien verkostoituminen ja vuorovaikutus.
Sanastokeskus TSK:n julkaiseman sosiaalisen median sanaston mukaan sosiaalinen media on tietoverkkoja ja tietotekniikkaa hyödyntävä viestinnän muoto, jossa käsitellään vuorovaikutteisesti ja käyttäjälähtöisesti tuotettua sisältöä ja luodaan ja ylläpidetään ihmisten välisiä suhteita.
Sosiaalinen media on yleistynyt käsitteenä vuodesta 2007 lähtien, jolloin se syrjäytti vähitellen Web 2.0 -käsitteen puhuttaessa vuorovaikutteisista verkkopalveluista. Käsitteen määrittelystä on useita erilaisia tulkintoja, joissa vaihtelevasti korostuu prosessiluonne, Web 2.0 -teknologioiden ulottuvuus, sisällöt, yhteisöt tai toimintamuodot.
Käyttö

Sosiaalisen median käyttötavat muuttuvat palveluiden kehittyessä, mutta väestön keskuudessa yhteisöpalveluiden käyttö on ollut kasvava trendi, ja säännöllinen käyttö on kasvanut erityisesti koronaviruspandemian aikana. Tilastokeskuksen tilaston mukaan vuonna 2022 16–89-vuotiaista suomalaisista 70 prosenttia käytti jotakin yhteisöpalvelua ja heistä 59 prosenttia käytti niitä päivittäin tai lähes päivittäin. Saman tilaston mukaan joka viides suomalainen ei seurannut sosiaalisen median palveluja vuonna 2017.
Tietoliikenneyhtymä DNA:n selvityksessä vuonna 2022 Suomen suosituimmat sosiaalisen median palvelut olivat YouTube, WhatsApp, Facebook, Facebook Messenger, Instagram ja verkon keskustelupalstat. Vuonna 2019 samassa tutkimuksessa suosituimmat palvelut olivat WhatsApp, YouTube, Facebook, Instagram, Twitter (nyk. X), Snapchat ja LinkedIn.
Yleisradion teettämässä tutkimuksessa, joka julkaistiin tammikuussa 2015 runsaalta tuhannelta suomalaiselta kysyttiin, mitä sosiaalisen median palveluja he käyttävät. Yli puolet vastaajista ilmoittautui Facebookin käyttäjiksi. Runsas kolmannes vastaajista ei ilmoituksensa mukaan käyttänyt lainkaan sosiaalista mediaa. Nuorista vastaajista lähes jokainen käytti kahta suosituinta palvelua.
Sisällöt

Sosiaalisessa mediassa sisältö on pääosin käyttäjien tuottamaa. Sisältöä tuotetaan yhdessä vertaistuotannon menetelmin. Lisäksi sisällön tuottamisen ja kuluttamisen raja on hämärtynyt, koska sama henkilö voi sekä kuluttaa sisältöä että tuottaa uutta. Puhutaankin käyttäjätuotannosta, jossa sisällön käyttämiseen voi saumattomasti liittyä uusien sisältöjen tai sovellusten tuottamista. Yksilöt eivät ole verkossa kuluttajia, vaan aktiivisia toimijoita. Kuluttajien sijaan puhutaan joskus tuottajakuluttajista tai pro-harrastajista, jotka tekevät ammattilaistasoista tuotantoa harrastuksenaan. Varsinaisen sisällön ja viestinnän tuotannon lisäksi sosiaalisessa mediassa keskeisessä osassa on sisällön suositteleminen (jota kutsutaan myös jakamiseksi). Palveluntarjoajan algoritmien lisäksi tämä on keskeistä käyttäjälle tarjottavassa sisällössä.
Julkaisukynnys sosiaalisissa medioissa on matala ja sisältö leviää tyypillisesti viiveettä ilman ulkopuolisen tahon ennakkovalvontaa. Osallistumisesta ei yleensä makseta rahallista korvausta. Yleensä sosiaalisen median palvelut toimivat alustoilla, joiden ylläpitäjillä ei ole samanlaista roolia sisällöntuotannon ohjaamisessa kuin perinteisen julkaisutoiminnan vastuuhenkilöillä.
Verkossa julkaistava sisältö muodostaa sosiaalisia objekteja, joiden ympärille ihmiset muodostavat verkostoja.
Sosiaalisen median ongelmat > Sensuuri

Sosiaalisen median alustat päättävät niiden käyttösäännöt ja sääntöjen tulkinta vaihtelee. Tämän seurauksena sisältöä ja tilejä poistetaan. Myös jokin asia saattaa olla sallittua jollekulle, mutta sensuroidaan jollekin toiselle.
Sosiaalisen median yhteisöllisyys

Sosiaalinen media synnyttää monenlaista yhteisöllisyyttä. Yhteisöllisyyden muotoja ovat esimerkiksi sosiaaliset verkostot, ryhmät, verkkoyhteisöt ja parvet. Sosiaalisen rakenteen ohella yhteisöllisyyttä voidaan arvioida esimerkiksi sen tiukkuuden ja ajallisen pysyvyyden mukaan.
Sosiaalisen median yhteisöllisyyden muodoista käytetään myös käsitteitä sosiaalinen verkko, kansalaisjournalismi, vertaismedia tai osallistuva media. Sosiaalisessa mediassa syntyvä käsitys henkilön maineesta ja imagosta muokkaa jokaisen toimijan henkilöbrändiä.
Sosiaalinen media yrityksissä

Yritykset ja yhteisöt voivat käyttää sosiaalista mediaa samoin keinoin. Sitä voidaan käyttää esimerkiksi viestien välitykseen asiakkaille, palautteen keräämiseen tai yleiseen kanssakäymiseen asiakkaiden kanssa. Yrityksille on usein kaksi pääsääntöistä käyttökohdetta sosiaaliselle medialle, markkinointi ja asiakaspalvelu.tarvitaan parempi lähde Sosiaalinen media on nykypäivän markkinoinnissa niin tärkeä kanava, että osalle yrityksiä se on ainoa markkinointikanava. Suuri osa internetsivustojen liikenteestä ohjautuu sosiaalisen median kanavan kautta. Ilman markkinointia sosiaalisessa mediassa yrityksen internet-sivuille tuleva liikenne muodostuu paljolti ihmisistä, jotka jo tuntevat yrityksen.
Sosiaalinen media luo mahdollisuuden yrityksille viestiä nykyisten ja uusien asiakkaiden kanssa. Koska asiakkaat ovat usein kiinnostuneita yrityksestä jo valmiiksi, on yritysten helppo jakaa tarjouksia tai kuulumisia. Sosiaalinen media on myös väline, joka kannustaa asiakkaita vuorovaikutukseen ja näin auttaa asiakkaita ongelmissaan, sekä luomaan henkilökohtaisemman suhteen yrityksen kanssa.
Verkossa käytyjen keskustelujen voi ajatella olevan Mike Kuniavskyn lanseeraaman tietovarjo-mallin mukaisia heijastuksia oikeasta elämästä. Mallissa reaalimaailman esineillä on verkossa tietovarjoja, jotka sisältävät tuotetta ja sen sisältöä kuvailevaa metatietoa, mutta myös käyttäjien antamat arvostelut ja kommentit. Yritysten on hyvä ymmärtää, että kuluttaja tekee nykyään ostopäätöksen paljolti näiden heijastusten perusteella. Suurimman hyödyn yritykset saavuttavat, jos ne pystyvät osallistumaan rakentavasti keskusteluun.
Esimerkkejä sosiaalisen median palveluista

Linkkien ja uutisten jakopalveluita:
Reddit –  linkkien, uutisten ja keskusteluiden jakopalvelu
Blogipalveluita:
WordPress – blogipalvelu ja avoimen lähdekoodin ohjelmisto
Blogger – blogipalvelu
Tumblr – blogipalvelu
Mikroblogipalveluita:
X – mikrobloggauspalvelu
MastodonSocial – mikrobloggauspalvelu
Wiki- ja muita yhteistyöpalveluita:
Wikipedia – avoin tietosanakirja
MediaWiki – avoimen lähdekoodin wikiohjelmisto
Google Sites – yhdessä muokattavan, pienryhmille suunnatun verkkosivuston julkaisualusta
Mediapalveluita:
Flickr – kuvien jakelupalvelu
Photobucket – kuvien jakelupalvelu
Pinterest – kuvien ja linkkien jakelu- ja kuratointipalvelu
SlideShare – Powerpoint -sivujen ja esitysten jakelupalvelu
YouTube – videoiden jakelupalvelu
Instagram – kuvien jakelupalvelu
Snapchat – valokuva- ja videoviestipalvelu
Tiktok – lyhytvideosovellus
SoundCloud – musiikin sekä muiden äänitiedostojen levitys- ja suoratoistopalvelu
PixelfedSocial – kuvien jakelupalvelu
PixelfedFI – suomalainen kuvien jakelupalvelu
Yhteisöjä:
Facebook – yhteisöpalvelu
Foursquare – paikkatietoon perustuva sosiaalisen verkostoitumisen yhteisöpalvelu
LinkedIn – ammattilaisille tarkoitettu verkostoitumispalvelu
Jodel
Kirjallisuutta

Suominen, Jaakko ym.: Sosiaalisen median lyhyt historia.  Helsinki:  Gaudeamus, 2013.  ISBN 978-952-495-313-9
Pönkä, Harto: Sosiaalisen median käsikirja.  Docendo, 2014.  ISBN 978-952-291-090-5
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sosiaalinen media uudistaa liiketoimintaa (Tekes, 1.10.2009) (Arkistoitu – Internet Archive)
Mediakasvatus ja uudet lukutaidot
Kari A. Hintikka: Sosiaalinen media (Arkistoitu – Internet Archive). Jyväskylän yliopiston Kansalaisyhteiskunnan tutkimusportaali 15.8.2008.
Seksiä, valheita ja sosiaalista mediaa (Arkistoitu – Internet Archive). Asiantuntijat käsittelevät sosiaalista mediaa yrittäjien näkökulmasta.
Harto Pönkä: Sosiaalisen median katsauksia vuodesta 2009 lähtien (tilastoja, tutkimuksia ym.)
Nettielämää: Sosiaalisen median maailmat -kirja verkossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomalaisten some-tutkijoiden ryhmä LinkedIn:ssä: SMAT - Sosiaalinen Media Akateemisessa Tutkimuksessa
Aiheesta muualla > Esimerkkejä organisaatioiden sosiaalisen median ohjeista

Oulun yliopisto Sosiaalisen median ohjeistus (Arkistoitu – Internet Archive)
Itä-Suomen yliopisto Sosiaalisen median käytön suositus (Arkistoitu – Internet Archive)
Hämeen ammattikorkeakoulun 'someketti'  Sosiaalisen median ohjeistus henkilöstölle
Atle Lie McGrath

Atle Lie McGrath (2019)
Atle Lie McGrath (s. 21. huhtikuuta 2000) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Bærums Skiklub -seuraa.
Maailmancup

Kaudella 2020-2021 hän nousi ensimmäistä kertaa palkintopallille maailmancupissa ollen Alta Badian suurpujottelussa toinen 20. joulukuuta 2020.
Kaudella 2021-2022 hän saavutti uransa ensimmäisen maailmancupin voiton pujottelussa Flachaussa 9. maaliskuuta 2022. Hän voitti myös kauden finaaleissa Méribelissä pidetyn kauden viimeisen pujotteluosakilpailun 20. maaliskuuta 2022. Kaudella 2022–2023 hän sijoittui Adelbodenin pujottelussa toiseksi 8. tammikuuta 2023. Kaudella 2023–2024 hän sijoittui toiseksi sekä Adelbodenin pujottelussa 7. tammikuuta että Wengenin pujottelussa 14. tammikuuta 2024. Hän sijoittui kolmanneksi Aspenin ensimmäisessä suurpujottelussa 1. maaliskuuta 2024. Kaudella 2024–2025 hän oli kolmas Söldenin suurpujottelussa ja Gurglin pujottelussa. Val d’Isèren pujottelussa hän sijoittui toiseksi ja Alta Badian pujottelussa kolmanneksi. Hän voitti Wengenin pujottelun. Hän sijoittui toiseksi Hafjellin pujottelussa.
Arvokilpailut

Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 McGrath sijoittui alppiyhdistetyssä viidenneksi. Saalbachin MM-kilpailuissa 2025 hän oli suurpujottelussa kymmenes ja saavutti hopeaa pujottelussa..
Nuorten kilpailut

McGrath osallistui alppihiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailuihin vuosina 2018 ja 2019. Hän kilpaili kaikissa viidessä lajissa (DH, SG, AC, GS ja SL). Vuonna 2018 hän oli paras U18-laskija kolmessa lajissa. Vuonna 2019 hän voitti hopeaa alppiyhdistetyssä ja tuli neljänneksi syöksylaskussa, jääden 0,01 sekuntia palkintopallilta.
Yksityiselämä

McGrath syntyi Vermontissa, Yhdysvalloissa ja muutti Osloon ollessaan 2-vuotias. Hänen isänsä on yhdysvaltalainen Felix McGrath, joka kilpaili alppihiihdon maailmancupissa vuodesta 1984 vuoteen 1990 Yhdysvaltojen alppihiihtomaajoukkueessa. Hänen äitinsä on Selma Lie, joka kilpaili maastohiihdossa Norjassa ja NCAA kiertueella University of Vermontin edustajana.
Hän harrasti jalkapalloa 15-vuotiaaksi ja kilpaili maastohiihdossa 12-vuotiaaksi saakka.
Jill Biden

| Jill Biden |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva vuodelta 2024.
Yhdysvaltain ensimmäinen nainen
 20. tammikuuta 2021 – 20. tammikuuta 2025  
Edeltäjä:  Melania Trump
Seuraaja:  Melania Trump
Yhdysvaltain varapresidentin puoliso
 20. tammikuuta 2009 – 20. tammikuuta 2017  
Edeltäjä:  Lynne Cheney
Seuraaja:  Karen Pence
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1951 (ikä 73)  Hammonton, NJ, USA
Kansalaisuus:   yhdysvaltalainen
Ammatti:  opettaja
Puoliso:  Bill Stevenson (1970–1975) Joe Biden (1977–)
Lapset:  1
Tiedot
Puolue:  demokraatit
Tutkinnot:  Delawaren yliopisto West Chesterin yliopisto Villanovan yliopisto
 Nimikirjoitus
Jill Tracy Jacobs Biden (s. 3. kesäkuuta 1951 Hammonton, New Jersey) on yhdysvaltalainen opettaja, joka toimi Yhdysvaltain ensimmäisenä naisena vuosina 2021-2025. Hän on Yhdysvaltain 46. presidentin, Joe Bidenin puoliso.
Opinnot

Jacobs vietti nuoruutensa Willow Grovessa Pennsylvaniassa. Isä työskenteli rahoitusalalla. Valmistuttuaan lukiosta vuonna 1969 Jacobs opiskeli hetkellisesti community collegessa muotialan yrittäjyyttä. Hän vaihtoi kuitenkin alaa ja päätyi opiskelemaan englannin kieltä Delawaren yliopistoon, josta hän valmistui kandidaatiksi vuonna 1975. Vuotta myöhemmin hän alkoi opettaa wilmingtonilaisessa lukiossa, ja jatkoi samaan aikaan opintojaan kasvatustieteiden maisteriksi West Chesterin yliopistossa. Lisäksi hänellä on maisterintutkinto englannin kielestä Villanovan yliopistosta.
Biden on väitellyt tohtoriksi kasvatustieteistä vuonna 2007 Delawaren yliopistossa. Väitöskirja on julkaistu nimellä Jill Jacobs-Biden.
Avioliitto ja lapset

Vuonna 1970 Jacobs meni naimisiin Bill Stevensonin kanssa. Pari erosi viisi vuotta myöhemmin.
Jacobs tapasi vuonna 1975 Joe Bidenin, joka toimi tuolloin Delawaren toisena senaattorina. Pari meni naimisiin 17. heinäkuuta 1977 New Yorkissa Yhdistyneiden kansakuntien rakennuksen kappelissa. Parin yhteinen tytär, Ashley, syntyi vuonna 1981.
Uskonto

Bidenin uskonnollinen vakaumus on epäselvä. Hän kasvoi presbyteerisessä kodissa. Hänen poikapuolensa Beau Bidenin kuoltua vuonna 2015 Jill kertoi "hyvästelleensä Jumalan". Hän kuitenkin osallistuu miehensä kanssa katolilaisiin messuihin. Joe ja Jill Biden menivät myös naimisiin katolilaisin menoin.
Valkoisessa talossa

Miehensä Joen toimiessa varapresidenttinä Jill toimi sekä Yhdysvaltain toisena naisena, mutta opetti edelleen englantia virginialaisessa community collegessa.
Bidenista tuli vuonna 2021 ensimmäinen Yhdysvaltain presidentin vaimo, joka jatkaa omaa työtään Valkoisen talon ulkopuolella. Biden työskentelee yliopiston opettajana ja on myös ensimmäinen tohtoriksi väitellyt presidentin puoliso Yhdysvalloissa.
Galleria

Joe ja Jill Biden 1970-luvulla
Jill Biden kannattelemassa Raamattua miehensä virkaanastujaisissa.
Jill Biden Argentiinan presidentin Mauricio Macrin puolison Juliana Awadan kanssa Buenos Airesissa.
Jill Biden ja Ukrainan ensimmäinen nainen Olena Zelenska Užhorodissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jill Biden Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Korea  Puola 
Muut:  IdRef
Steven Polack

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 10. tammikuuta 1961 (ikä 64)
Syntymäpaikka: Birmingham, Englanti, Iso-Britannia
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 186 cm
Junioriseurat
: Aston Villa
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1982–1984 | Coleshill Town |  |  |
| 1984–1994 | RoPS | 262 | (31) |
| 1995–1998 | FC Inter | 76 | (1) |
| 1998 | → VG-62 | 1 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 339 | (32) |
Valmennusura
1998: FC Inter
1999: FC Inter (apuv./A-jun.)
2000: EPS (jun.)
2001–2002: FC Boda
2003: KooTeePee
2004: Viikingit
2005: AC Oulu
2006: KPV
2006: FC Raahe (apuv.)
2007: PKKU (A-jun.)
2007–2009: King Faisal Babes
2010: Berekum Chelsea
2011: Berekum Chelsea
2013–2015: KTP (apuv.)
2017–2018: Asante Kotoko
2018: PS Kemi (apuv.)
2019–2020: Gor Mahia

Steven George Polack (s. 10. tammikuuta 1961 Birmingham, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen entinen jalkapalloilija. Peliurallaan hän pelasi keskuspuolustajana ja keskikentällä.
Pelaajaura

Kesäkuussa 1984 Polack siirtyi Lee Jenkinsin ehdotuksesta Jenkinsin seuraksi pelaamaan Rovaniemen Palloseuraan. Polack pelasi jo ensimmäisestä ottelustaan lähtien hyvin tekemällä maalin pääsarjadebyytissään Kuopion Palloseuraa vastaan. Siirtyessään Rovaniemelle Polack kehittyi yhdeksi pääsarjan parhaimmista puolustajista brittiläisvalmentajien Brian Doylen ja Graham Williamsin alaisuudessa. Polack oli varmaotteinen puolustuksessa sekä vaarallinen hyökkäyksissä. Parhammillaan hän oli tärkeissä otteluissa.
Suomen Cupin loppuottelussa 1986 Polack teki Kemin Palloseuraa vastaan rovaniemeläisten toisen maalin. Polackista olisi voinut tulla Suomen jalkapallomaajoukkueen ensimmäinen ulkomaalaissyntyinen vahvistus, mikäli hän olisi vaihtanut uransa huippuvaiheilla Suomen kansalaisuuteen. Polackista oltiin kiinnostuneita ajoittain muissakin suomalaisseuroissa, mutta hän pysyi uskollisena Rovaniemen Palloseuralle aina kauteen 1995 asti. Vuosina 1990–1993 Polack pelasi Rovaniemen Palloseuran jokaisessa sarjaottelussa. Hän toimi myös joukkueensa kapteenina. Erimielisyydet seurajohdon kanssa lopulta johtivat Polackin siirtymiseen Turkuun kaudeksi 1995. Yhteensä hän pelasi RoPS:ssa yksitoista kautta ja saavutti Suomen Cupin voiton sekä kaksi SM-pronssia.
Kaudeksi 1995 Polack siirtyi Ykkösessä pelanneeseen FC Inter Turkuun, jonka kanssa hän kauden päätteeksi saavutti nousun Veikkausliigaan. Interissä hän pelasi kaksi kautta Veikkausliigaa kunnes kauden 1997 päätteeksi se putosi jälleen alemmalle sarjaportaalle. Vuonna 1998 hän pelasi vielä yhden kauden Ykköstä ennen pelaajauransa lopettamista. Saman vuoden syksyllä hän nousi myös joukkueen pelaajavalmentajaksi. Polack pelasi urallaan 37-vuotiaaksi asti. Kaikkiaan Polack pelasi Suomen pääsarjatasolla 301 ottelua ja teki niissä 31 maalia.
Valmennusura

Vuonna 1998 Polack toimi FC Interin pelaajavalmentajana loppuvuoden, nostaen joukkueen kauden päätteeksi Veikkausliigaan. Vuonna 1999 Interin päävalmentajaksi tuli Timo Askolin, mutta Polack jatkoi kuitenkin apuvalmentajana ja seuran A-juniorien valmentajana vielä tuon kauden. Kesällä 2000 Polack valmensi junioreita Espoon Palloseurassa. Vuonna 2001 Polack aloitti Kolmosen FC Bodan valmentajana, joka onnistui kauden päätteeksi sarjanousussa. Kausi 2002 Kakkosessa ei kuitenkaan sujunut toivotulla tavalla ja Polackin sopimus purettiin yhteisymmärryksessä kesken kauden.
Kaudeksi 2003 Polack pääsi Veikkausliiga-seura FC KooTeePeen päävalmentajaksi. Kausi päättyi hänen osaltaan kuitenkin kesken, kun hänet korvattiin Janne Hyppösellä. Polackin seuraava haaste oli 2004 Ykkösen FC Viikingit, jonka hän johdatti sarjassa neljänneksi. Jatkosopimusta Viikingit ja Polack eivät kuitenkaan tehneet. Näin Polack siirtyi saman sarjan AC Oulun valmennusvastuuseen kaudeksi 2005. Hänet kuitenkin erotettiin kesken kauden.
Kaudeksi 2006 Polack palkattiin Kokkolan Pallo-Veikkojen päävalmentajaksi. Saman vuoden heinäkuussa seura kuitenkin vapautti englantilaisen tehtävistään. Elokuussa Kolmosen FC Raahe palkkasi Polackin valmennuksen asiantuntijaksi.
Vuoden 2007 alussa Steven Polack aloitti Pallokerho Keski-Uusimaan A-junioreiden ja samanikäisistä pelaajista koostuvan Keski-Uusimaa Akatemian valmentajana. Samalla hän toimi myös Järvenpään Palloseuran juniorien tehoryhmien vetäjänä. Kausina 2007–2009 Polack toimi ghanalaisen King Faisal Babesin päävalmentajana. Hänet myös nimettiin Ghanassa vuoden valmentaja -ehdokkaaksi 2008–2009. Kauden 2009–2010 Polack toimi toisen ghanalaisjoukkueen, Bechem Chelsea FC:n päävalmentajana.
Kausina 2013–2015 Polack toimi FC KTP:n apuvalmentajana..
Aiheesta muualla

Polack urheilumuseo.fi:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
FC Inter Turun päävalmentajat
Anders Romberg (1992) • Timo Sinkkonen (1993–1994) • Hannu Paatelo (1995–1997) • Tomi Jalo (1997–1998) • Steven Polack (1998) • Timo Askolin (1999–2000) • Pertti Lundell (2001–2002) • Kari Virtanen (2003–2006) • René van Eck (2006) • Job Dragtsma (2007–2016) • Jami Wallenius (2016) • Shefki Kuqi (2016–)
Ihor Klymenko

| Ihor Klymenko |
| --- | --- |

Ukrainan sisäministeri
 18. tammikuuta 2023–  
Edeltäjä:  Denys Monastyrskyi
Ukrainan poliisin johtaja
 25. syyskuuta 2019 – 20. joulukuuta 2022  
Edeltäjä:  Serhi Knjazjev
Seuraaja:  Ivan Vyhivskyi
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. lokakuuta 1972 (ikä 52) Kiova, Ukrainan SNT
Kansalaisuus:  Ukraina
Ihor Volodymyrovytš Klymenko (ukr. Ігор Володимирович Клименко; s. 25. lokakuuta 1972) on ukrainalainen poliisi, joka on toiminut Ukrainan sisäministerinä tammikuusta 2023 lähtien. Vuosina 2019–2022 hän toimi Ukrainan poliisin johtajana.
Klymenko syntyi Kiovassa. Hän opiskeli vuosina 1989–1994 Harkovan sotatieteellisessä yliopistossa. Vuosina 1994–1997 hän palveli Ukrainan asevoimissa. Vuosina 1998–2015 hän työskenteli Ukrainan sisäasiainministeriössä. Vuonna 2014 hän valmistui oikeustieteen maisteriksi Dnipropetrovskin valtiollisesta sisäasiain yliopistosta. Vuonna 2013 hän väitteli psykologisten tieteiden kandidaatiksi ja vuonna 2019 psykologisten tieteiden tohtoriksi. Vuosina 2015–2018 hän työskenteli Ukrainan poliisin henkilöstöosaston johtajana. Vuosina 2018–2019 hän toimi Ukrainan poliisin varajohtajana ja vuosina 2019–2022 johtajana. Ukrainan sisäministeri Denys Monastyrskyin kuoltua helikopterin maahansyöksyssä tammikuussa 2023 Klymenko nimitettiin virkaatekeväksi sisäministeriksi ja myöhemmin varsinaiseksi sisäministeriksi.
Tuija Lehtinen

| Tuija Lehtinen |
| --- | --- |
 Tuija Lehtinen Turun Kirjamessuilla 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. joulukuuta 1954 (ikä 70) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Kirjailija
Aikakausi:  1984–
Esikoisteos:  Rosan talo (1984)
Palkinnot
 Nuortenkirjallisuuden valtionpalkinto 1988  Laivakello-palkinto 1998  Kaarina Helakisa -palkinto 2002  Topelius-palkinto 1997 ja 2006  Pirkanmaan Plättä -palkinto 1989, 1995 ja 1999 
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tuija Kirsti Hillevi Lehtinen (s. 12. joulukuuta 1954 Helsinki) on suomalainen kirjailija.
Elämä ja ura

Lehtinen syntyi Helsingissä, mutta asui vuodet 1960–1973 Kuopiossa ja valmistui ylioppilaaksi vuonna 1973 Kuopion yhteislyseosta. Hän opiskeli Oulun yliopistossa pääaineenaan tilastotiede ja sivuaineina kansantaloustiede, matematiikka, tähtitiede ja tietojenkäsittely ja valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi vuonna 1978.
Vuosina 1979–1984 Lehtinen toimi vapaana toimittajana ja vuodesta 1984 vapaana kirjailijana. Hänen esikoisromaaninsa Rosan talo julkaistiin vuonna 1984 ja ensimmäinen nuortenkirja Enkelinkuvia hiekassa vuonna 1986. Lehtinen on kirjoittanut useita nuorten kirjasarjoja, kuten Mirkka-, Laura-, Janne- ja Rebekka-sarjaa. Lehtisen kirjoja on käännetty tanskaksi, ruotsiksi, saksaksi, viroksi ja japaniksi. Laura-kirjojen pohjalta on tehty televisiosarjat Laura (2002), Laura kesäleirillä (2004) ja Laura kaupungissa (2005). Roskisprinssi-kirjasta (1991) on tehty samanniminen elokuva vuonna 2011. Kirjojen lisäksi Lehtinen on käsikirjoittanut televisiosarjoja (muun muassa Elämän suola, 1996–1998) ja kuunnelmia (esim. Kekkosen näköinen polvi, 1990)
Lehtinen on saanut muun muassa nuortenkirjallisuuden valtionpalkinnon (1988), Laivakello-palkinnon (1998), Kaarina Helakisa -palkinnon (2002), kahdesti Topelius-palkinnon (1997 ja 2006) ja kolmesti Pirkanmaan Plättä -palkinnon (1989, 1995 ja 1999). Lehtinen on ollut Suomen Nuorisokirjailijat ry:n puheenjohtaja (1995–2017). Hän on ollut myös Lukufiilis-lehden päätoimittaja (1998–2008), Lukukeskuksen johtokunnan puheenjohtaja sekä jäsen (1996–2008) ja Suomen Kirjailijaliiton johtokunnan jäsen (1996–2004). Lehtiselle myönnettiin vuonna 2017 Pro Finlandia -kunniamerkki.
Lehtinen asuu Espoossa. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.