stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tekijänoikeuden raukeaminen
Tekijänoikeuden raukeaminen Suomessa

Asiaa koskevat säännökset ovat Suomen tekijänoikeuslain 19 ja 20 §:ssä. Näitä vaihdannassa lakkaavia tekijänoikeuksia ovat tekijän levitysoikeus ja tekijän näyttämisoikeus. Esimerkiksi kirjan kaupasta ostanut henkilö voi myydä kirjan edelleen, taideteoksen omistuksensa hankkinut voi näyttää teosta julkisesti tai yksityinen henkilö voi myydä levyn toiselle tekijänoikeuden estämättä.
Tekijänoikeuden raukeaminen on erotettava tekijänoikeuden voimassaolon päättymisestä, joka tarkoittaa tekijänoikeudellisen suoja-ajan päättymistä, sekä tekijänoikeudesta luopumisesta, joka tarkoittaa tekijän vapaaehtoista luopumista osasta tai kaikista (taloudellisista) oikeuksistaan teokseen.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Tekijänoikeuslaki (8.7.1961/404) (19–20 §) Finlex. Helsinki:  Oikeusministeriö ja Edita Publishing Oy. Arkistoitu 7.2.2006. Viitattu 10.11.2011.
The Best of... Part 2

| The Best of> .. Part 2 Uriah Heep |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1976–1991
 Julkaistu: marraskuu 1997
 Tyylilaji: hard rock   heavy metal   progressiivinen rock   aikuisrock
 Levy-yhtiö: Castle Communications
Uriah Heepin muut kokoelmalevyt
| The Lansdowne Tapes 1993 | The Best of... Part 2 1997 | Come Away Melinda 2001 |
The Best of... Part 2 on Uriah Heepin kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Se sisältää kappaleita alkuperäisen solistin David Byronin aikakauden jälkeen, vuosilta 1977–1991. The Best of... Part 2 on jatkoa vuonna 1975 julkaistulle The Best of... -kokoelmalle, joka sisälsi puolestaan David Byronin aikaisen Uriah Heepin kappaleita.
Kappaleet

The Hanging Tree – 3.42 (säv. Ken Hensley/Jack Williams)
Sympathy – 4.45 (säv. Hensley)
Wise Man – 4.26 (Edit, säv. Hensley)
Free Me – 3.34 (säv. Hensley)
Free 'n' Easy – 3.06 (säv. John Lawton/Mick Box)
Come Back to Me – 4.20 (säv. Lee Kerslake/Hensley)
Love or Nothing – 3.00 (säv. Hensley)
Woman of the Night – 3.15 (Live, säv. Box/Lawton/Kerslake)
Carry On – 2.58 (Edit, säv. Hensley)
Feelings – 3.33 (Edit, säv. Hensley)
Easy Livin' – 3.25 (Live, säv. Hensley)
Suicidal Man – 3.55 (Live, säv. Box/Byron/Hensley/Kerslake/Gary Thain)
That's the Way That It Is – 4.08 (säv. Paul Bliss)
Think It Over – 3.36 (säv. Trevor Bolder/John Sloman)
Stay on Top – 3.38 (säv. Jackson)
The Other Side of Midnight – 3.57 (säv. Box/Bob Daisley/Peter Goalby/Lee Kerslake/John Sinclair)
Too Scared to Run – 4.05 (Live, säv. Box/Daisley/Peter Goalby/Lee Kerslake/John Sinclair)
Blood Red Roses – 4.12 (säv. Goalby)
Hold Your Head Up – 4.34 (säv. Argent/White)
Blood on Stone – 4.38 (säv. Bolder)
Victoria Climbién surma

Adjo Victoria Climbié (2. marraskuuta 1991 – 25. helmikuuta 2000) oli 8-vuotias tyttö, jonka hänen huoltajansa pahoinpitelivät ja surmasivat Lontoossa Isossa-Britanniassa helmikuussa 2000. Hänen kuolemansa johti laajaan parlamentaariseen tutkimukseen sekä merkittäviin muutoksiin lastensuojelupolitiikkaan Englannissa. Victorian pahoinpidelleet huoltajat olivat Norsunluurannikolla syntynyt Ranskan kansalainen Marie-Thérèse Kouao (s. 17. heinäkuuta 1956) ja tämän englantilainen miesystävä Carl Manning (s. 31. lokakuuta 1972). Victorian kuolemaan olivat merkittävästi osallisena myös sosiaalityöntekijöiden epäpätevyys ja virhearviot.
Abobossa Norsunluurannikolla syntynyt Victoria lähti marraskuussa 1998 isotätinsä Marie-Thérèse Kouaon mukana Ranskaan, josta he muuttivat Englantiin huhtikuussa 1999. Pahoinpitelyn alkamisen ajankohdasta ei ole varmuutta, mutta on epäilty, että se paheni kun Kouao tapasi Carl Manningin ja muutti yhteen tämän kanssa. Kuolemaan johtaneen pahoinpitelyn aikana Victoriaa oli poltettu palavilla savukkeilla, hänet oli sidottu yli 24 tunniksi kerrallaan, oli lyöty polkupyörän ketjuilla, vasaroilla ja johdoilla. Patologi löysi Victorian ruumiista kaikkiaan 128 pahoinpitelyn jälkeä.
Ennen Victorian kuolemaa olivat poliisin lastensuojeluyksiköt, neljä eri sosiaalitoimistoa, Kansallinen Terveysasema, NSPCC (National Society for the Prevention of Cruelty to Children) sekä paikalliset kirkot olleet yhteydessä häneen ja huomanneet pahoinpitelyn jäljet. Tuomari kuvaili kuitenkin tapausta Victorian kuolemaan liittyvässä oikeudenkäynnissä "sokaisevaksi epäpätevyydeksi", koska katsoi tapauksen kunnollisen tutkinnan epäonnistuneen ja tehtyjen toimien olleen vain mitättömiä. Kouao ja Manning todettiin syyllisiksi murhaan ja heidät tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen.
Victoria Climbién tapausta on luonnehdittu hyvin samankaltaiseksi kuin Suomessa toukokuussa 2012 tapahtunutta 8-vuotiaan Eerikan surmaa.
Elämä

Adjo Victoria Climbié syntyi 2. marraskuuta 1991 Abobon kylässä Abidjanissa Norsunluurannikolla Francis Climbién ja Berthe Amoissin seitsenlapsisen perheen viidenneksi. Marie-Thérèse Kouao oli Victorian isän täti. Ennen Victorian ottamista Kouao oli asunut Ranskassa kolmen poikansa kanssa. Hänen entinen aviomiehensä kuoli vuonna 1995. Kouao oli käymässä Norsunluurannikolla veljensä hautajaisissa, kun hän vieraili Climbién perheen luona lokakuussa 1998. Tällöin hän ilmoitti Victorian vanhemmille, että haluaisi viedä yhden lapsista mukanaan Ranskaan, jossa järjestäisi tälle hyvän koulutuksen ja mahdollisuuden hyvään elämään. Epävirallinen lapsenluovutusmenettely on yleinen läntisessä Afrikassa. Victoria valittiin, sillä häntä pidettiin kaikkein lupaavimpana. Vaikka Victorian vanhemmat olivat tavanneet Kouaon vain pari kertaa, he tunsivat hänet hyvin suvun matriarkkana ja suostuivat järjestelyihin. Victorian lähdön jälkeen hänen vanhempansa saivat kolme viestiä joissa kerrottiin, että Victoria on kunnossa ja voi hyvin, vaikka tyttö oli tuolloin jo kuolemaisillaan.
Victoria lähti Norsunluurannikolta Kouaon kanssa marraskuussa 1998. Siitä eteenpäin Kouao esitti Victorian olevan hänen tyttärensä. Victoria matkusti väärennetyllä passilla nimellä Anna Kouao. Todellisuudessa Anna oli tyttö, joka Kouaon oli alun perin aikonut viedä mukanaan Eurooppaan, mutta tämän vanhemmat olivat tulleet toisiin ajatuksiin. Victoria tunnettiin nimellä Anna koko sinä aikana, jonka hän eli Englannissa.
Kouao palasi Victoria mukanaan Pariisiin, jossa Victoria aloitti koulun. Joulukuuhun 1998 mennessä Kouao alkoi kuitenkin saada varoituksia Victorian toistuvista poissaoloista ja helmikuussa 1999 koulu teki "lapsi-riskissä" ilmoituksenselvennä, jonka seurauksena sosiaalityöntekijä tuli kuvaan. Koulussa oli tarkkailtu sitä, miten Victoria saattoi nukahtaa tunneilla. Koulun rehtori muisteli myöhemmin Kouaon maininneen, että Victoria kärsi jonkinlaisesta dermatologisesta tilasta, ja että hänen viimeisellä käynnillään koulussa 25. maaliskuuta 1999 tytön pää oli ajeltu kaljuksi ja hänellä oli päässään peruukki. Kun Kouao lähti Ranskasta, hän jäi velkaa viranomaisille, sillä hänelle oli maksettu väärin lapsilisästä ja siksi on väitetty, että Kouao näki Victorian hyödyllisenä välineenä maksujen saantiin. Kouao oli myös häädetty kotoaan Ranskassa vuokravelkojen takia.[lähde? ]
Elämä > Ensimmäinen sairaalakäynti

13. heinäkuuta 1999 Kouao vei Victorian lastenhoitaja Cameronin luokse kertoen, että Manning ei halunnut Victoriaa ja kysyi voisiko tämä pitää hänet pysyvästi. Cameron kieltäytyi mutta suostui ottamaan tytön yhdeksi yöksi. Cameron sekä hänen poikansa Patrick ja tyttärensä Avril pelästyivät huomatessaan Victoriassa lukuisia vammoja - kuten palovamman kasvoissa ja löysän palan ihoa roikkuvan oikeasta silmäluomesta - jonka Kouao sanoi olevan itseaiheutettua. Myöhemmin kuulusteluissa Manningin lausunto kuitenkin erosi Kouaon kertomasta, ja hän kertoi lyöneensä tyttöä, koska tämä yökasteli toistuvasti. Oli erittäin todennäköistä, että ainakin osa vammoista oli tarkoituksellisen fyysisen vahingon seurausta.
Cameronin tytär Avril vei Victorian tapaamaan ranskan opettajaa poikansa koulussa, ja tämä kehotti viemään tytön heti sairaalaan. Samana päivänä kello 11 aikaan Avril vei Victorian Central Middlesex Hospitalin ensiapuosastolle. Huolestunut nainen sai hoitajilta sen käsityksen, että Victorian tapausta alettaisiin selvittää. Sairaalassa päivystävä lastenlääkäri Ekundayo Ajayi-Obe teki Victorialle vain nopean pintapuolisen tarkastuksen, uskoen että lastenlääkäritiimi tutkisi hänet tarkemmin. Hän kuitenkin havaitsi Victoriassa useita eri vammoja ja teki niistä perusteelliset muistiinpanot, päinvastoin kuin muut Victoriaa tutkineet lääkärit. Victoria väitti tehneensä vammat itselleen, mutta tohtori oli epäilevällä kannalla ja uskoi, että tyttöön oli kohdistunut väkivaltaa. Lääkärit hälyttivät paikalle Brentin poliisin ja sosiaalitoimen, ja Victoria laitettiin 72 tunnin poliisivartioon, jolla estettäisiin tytön lähtö sairaalasta. Kouao kertoi lääkäreille, että Victorialla oli syyhy ja että vammat olivat itseaiheutettuja. Monet lääkärit ja hoitajat olivat eri mieltä, mutta lastenlääkärikonsultti ja nimitetty lastensuojelulääkäri Ruby Schwartz diagnosoi Victorialla syyhyn ja päätteli, että vammat aiheutuivat raapimisesta. Hän teki diagnoosin puhumatta kahden Victorian kanssa. Schwartz myönsi myöhemmin tehneensä virheen. Toinen lääkäri kirjoitti raporttiin sosiaaliviranomaisille harhaanjohtavasti, ettei kyseessä ollut lastensuojeluasia.
Kun lastensuojeluviranomainen Michelle Hine sai raportin, jossa Victorian vammoista ilmoitettiin, hän suunnitteli avaavansa tapauksen tutkinnan. Kuitenkin seuraavana päivänä kuullessaan Schwartzin diagnoosista, joka alensi Victorian hoitotasoa, tutkimukset peruttiin. Hine luotti lääkärin arvioon, ja hän on kertonut myöhemmin katuneensa, ettei tutkimuksia aloitettu. Schwartz kertoi, että hän uskoi sosiaalitoimen seuraavan tapausta. Poliisiviranomainen Rachel Dewar veti poliisivartion pois kuultuaan sosiaalityöntekijältä syyhystä. Myöhemmin selvisi, ettei Dewar ollut missään vaiheessa tavannut Victoriaa ja kertonut tämän olevan poliisin suojeluksessa, vaikka Children Act 1989 -laki oikeuttaa näin tekemään. Dewar ei myöskään tavannut Kouaoa tai Manningia. Victoria lähti sairaalasta kotiin 15. heinäkuuta 1999, oltuaan siellä vain päivän.
Elämä > Toinen sairaalakäynti

24. heinäkuuta 1999 Kouao vei Victorian onnettomuus- ja ensiapuosastolle North Middlesex Hospitaliin, kun tytöllä oli pahoja palovammoja päässä sekä useita muita vammoja. Tällöin sairaalassa ei löydetty mitään jälkeä syyhystä. Erään sairaalakonsultin mielestä Victoriaa oli pahoinpidelty, mutta hän kirjoitti silti "voidaan kotiuttaa" Victorian papereihin. Sairaalan toinen lääkäri sen sijaan oli huomannut Victorian osoittavan merkkejä laiminlyönnistä sekä henkisestä ja fyysisestä pahoinpitelystä. Myöhemmin kuulusteluissa sairaalakonsultti Mary Rossiter selitti, että kirjallinen merkintä "voidaan kotiuttaa" ei tarkoittanut, että hän olisi itse halunnut Victorian lähtevän kotiin tai että hän olisi fyysisesti edes voinut lähteä. Rossiterkin oli odottanut poliisin ja sosiaalitoimen seuraavan tapausta. Sen lyhyen ajan kun Victoria oli sairaalassa, Enfieldin sosiaalitoimi otti tapauksen ennen sen lähettämistä Haringeyyn.
Haringeyn valtuuston sosiaalityöntekijä Lisa Arthurworrey siirrettiin vastaavasti tutkimaan Victorian tapausta, ja hänen oli tarkoitus tehdä kotikäynti Victorian luona 4. elokuuta 1999. Vierailu kuitenkin peruttiin, kun viranomaiset saivat kuulla syyhystä. Sairaalan lääkäri kertoi tuolloin poliisille, että Victorian muka syyhyn aiheuttamat vammat näyttivät vyönsoljen aiheuttamilta, vaikka tutkimuksessa väittikin ettei sairaalalla ollut näyttöä lapsen pahoinpitelystä.[lähde? ]
5. elokuuta 1999 Victoria vietiin NSPCC-keskukseen Tottenhamiin, jossa hänet luovutettiin Sylvia Henrylle. Tuolloin oli sekaannusta siitä, miksi keskukseen oli otettu yhteyttä tapauksen tiimoilta. Henry otti myöhemmin yhteyttä sosiaalityöntekijään ja hänelle oli kerrottu, Henryn itsensä mukaan, että Victoria oli muuttanut kaupunginosasta ja siksi tapaus oli suljettu. Kyseinen sosiaalityöntekijä sen sijaan ei muistanut, että kyseistä keskustelua olisi käyty. Samana päivänä Kouao tapasi Arthurworreyn ja väitti, että Victoria oli kaatanut kiehuvaa vettä päälleen lopettaakseen syyhyn aiheuttaman kutinan ja että hän oli käyttänyt ruokailuvälineitä aiheuttamaan muut vammat. Arthurworrey uskoi naisen selityksen, päättäen että vammat olivat varmaan tulleet vahingossa, ja siksi Victoria päästettiin NSPCC:stä kotiin jo seuraavana päivänä.
Kuolema ja oikeudenkäynti

24. helmikuuta 2000 Kouao ja Manning veivät Victorian paikalliseen kirkkoon puolitajuttomana, hypotermiasta kärsivänä, aliravittuna ja monien sisäelinten jo petettyä. Sieltä lähtiessä taksinkuljettaja kauhistui Victorian tilaa ja ajoi hänet suoraan onnettomuus- ja ensiapuun North Middlesex Hospitaliin. Sieltä hänet siirrettiin intensiivisen hoidon yksikköön St. Maryn sairaalaan. Victorian St. Maryyn vienyt ambulanssikuski kertoi, että vaikka Kouao hoki "minun pikkuiseni, minun pikkuiseni", hänen huolensa ei vaikuttanut aidolta ja että Manning käyttäytyi kuin "ei olisi siellä ollutkaan". Victoria kuoli seuraavana päivänä kello 3:15 paikallista aikaa. Hänet tutkinut patologi löysi Victorian ruumiista 128 vammaa ja arpea ja luonnehti sitä "pahimmaksi koskaan näkemäkseen lapsen pahoinpitelyksi". Victoriaa oli poltettu savukkeilla sekä lyöty pyörän ketjuilla, vasaroilla ja johdoilla. Lisäksi hän oli ollut sidottuna yli 24 tuntia kerrallaan. Victoria Climbié haudattiin Grand-Bassamin hautausmaalle lähelle kotikaupunkiaan Norsunluurannikolla.
Kouao pidätettiin Victorian kuolinpäivänä ja Manning sitä seuraavana. Pidätyshetkellä Kouao sanoi poliisille: "Tämä on kamalaa, olen vasta menettänyt lapseni". 20. marraskuuta 2000 alkoi Old Baileyn oikeustalossa Victorian kuolemaan liittyvä oikeudenkäynti, jossa Kouao ja Manning joutuivat syytteeseen lapsen pahoinpitelystä ja murhasta. Kouao kiisti kaikki syytteet, Manning myönsi syyllisyytensä pahoinpitelyyn ja tappoon. Päiväkirjassaan Manning oli kuvaillut, miten Victoriaa saattoi lyödä vaikka kuinka kovaa, mutta tämä ei itkenyt tai näyttänyt minkäänlaista reaktiota kivulle. 12. tammikuuta 2001 molemmat todettiin syyllisiksi ja tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Tuomari sanoi oikeudenkäynnin päättyessä: "Mitä Victoria sai kestää oli aivan käsittämätöntä. Hän kuoli teidän kahden käsissä, yksinäinen ja hidastettu kuolema". Kouao lähetettiin Durhamin ja Manning Wakefieldin vankilaan.
Lastensuojelu muuttuu

Victorian kuoleman jälkeen hänen tapauksensa monia osapuolia kritisoitiin laajasti. Julkisessa tutkimuksessa havaittiin useita keinoja, joilla Victoria olisi voitu pelastaa ja selvitettiin, että monet Victorian tapausta hoitaneet organisaatiot olivat huonosti johdettuja. Erään sosiaalityöntekijän todettiin myöhemmin olleen täysin epäpätevä työssään ja puuhailleen kaikkea muuta kuin virkatyötä. Lisa Arthurworrey taas todettiin huonosti koulutetuksi ja alle 30-vuotiaana ylityöllistetyksi. Keskustelun aiheena olivat myös tapausta ympäröivät rotunäkökohdat, sillä suurin osa tutkimukseen osallistuneista oli mustia, mukaan lukien Victorian vanhemmat. Every Child Matters -aloitteen syntymisestä oli vastuussa pitkälti Victorian tapaus, samoin kuin lakisäädöksen Children Act 2004 käyttöönotto, joka paransi viranomaisten kykyä puuttua lasten kaltoinkohteluun, sekä ContactPoint-hankkeen ja Lasten Komissaarin luominen. ContactPoint on hallituksen tietokanta, joka säilyttää tiedot kaikista lapsista Englannissa.
Käännös suomeksi
Teologisen tiedekunnan promootio

Keskiaikaisessa yliopistossa teologinen tiedekunta oli korkein tiedekunta, koska se opetti Raamattua, kanonista oikeutta ja oli siten lähimpänä Jumalaa, josta skolastiikan oppien mukaisesti kaiken katsottiin juontuvan. Teologia oli tieteiden kuningatar, jonka palvelijoita ja jolle alisteisia muut tieteenalat ja tiedekunnat olivat. Filosofinen tiedekunta toimi propedeuttisena eli valmistavana tiedekuntana, josta maisteriksi valmistuttuaan opiskelijat saattoivat siirtyä ylempiin professionaali-tiedekuntiin. Koska näiden ylempien tiedekuntien opiskelijat olivat jo tiedekuntaan tullessaan maistereita filosofisesta tiedekunnasta, ei tiedekunnissa ollut syytä promovoida ketään maisteriksi, vaan peruina keskiaikaisesta järjestelmästä nämä tiedekunnat promovoivat vain tohtoreita. Siten Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta promovoi pelkästään tohtoreita.
Teologisen tohtoripromootion historiaa

Kun yliopiston kantavana voimana toiminut Jakob Ulvsson kuoli vuonna 1515, Uppsalan yliopiston toiminta hiljeni huomattavasti 1500-luvulla.Uskonpuhdistuksen jälkeen Kustaa Vaasa siirsi kirkon omaisuuden kruunulle ja julistautui Ruotsin kirkon johtajaksi. Uppsalan yliopisto elvytettiin vasta 1595 Juhana III:n kuoleman jälkeen. Samalla uudelleen perustettu yliopisto alistettiin evankelisluterilaisen kirkon ja kuninkaan valvontaan. Teologian tohtorinarvot olivat 1600-luvulla kuninkaan myöntämiä kunnianosoituksia. Siten teologian tohtorinarvo muuttui luonteeltaan nykyisen kunniatohtorin kaltaiseksi erityisistä ansioista myönnetyksi arvoksi. Uppsalan tohtoripromootiossa toimi promoottorina Ruotsin arkkipiispa. Uppsalassa promovoitiin muidenkin hiippakuntien papistoa ja muidenkin Ruotsin yliopistojen henkilöstöä teologian tohtoreiksi. Suomessa teologian tohtorien promovointi oli harvinaista.
Suomen siirryttyä Venäjän vallan alle siirtyi oikeus teologian tohtorinarvojen antamiseen Venäjän keisarille. Keisarit jakoivat tohtorinarvoja Suomen papistolle erityisinä juhlavuosina, kuten kruunajaisten ja Suomen kirkon suurten merkkivuosien yhteydessä. Kun filosofinen tiedekunta omaksui vuonna 1819 tavan viettää promootioita aina 50 vuoden tultua täyteen jostakin aiemmasta promootiosta ja vihkiä samalla riemumaistereita ja riemutohtoreita, alkoivat 1800-luvun lopulla myös ylemmät tiedekunnat promovoida riemutohtoreita. Teologinen tiedekunta omaksui myös tavan promovoida ilman seremonioita, joko pitämällä tiedekuntaneuvoston juhlakokouksen, jossa promovointi tapahtui, tai tiedekunnan promoottoriksi valitsema professori painatti promootio-ohjelman, jossa promovoitavien nimet ja tiedot sekä uusi oppiarvo julistettiin ja promootio katsottiin näin tapahtuneeksi. Teologinen tiedekunta alkoi promovoida kunniatohtoreita vuonna 1907. Aiemmin jo itse teologian tohtorin arvo oli ollut kunniatohtoriuden kaltainen. Suomen itsenäistyttyä teologian tohtorinpromootiot eivät enää liittyneet monarkkiin, vaan tiedekunta sai vapauden itse päättää tohtorinarvojen myöntämisestä ja promootioiden anomisesta yliopiston kanslerilta. Teologian tohtoripromootiot vakiintuivat 1900-luvun loppupuolella. Vuonna 1967 teologian tohtoripromootion ohessa promovoitiin myös toistaiseksi ensimmäisen ja viimeisen kerran teologian maistereita.
Teologisen tiedekunnan kunniatohtoripromootiot

Kunniatohtorien arvojen myöntäminen tuli mahdolliseksi Keisarillisessa Aleksanterin-Yliopistossa (nyk. Helsingin yliopisto) vuoden 1828 statuuttien perusteella, ja ensimmäiset kunniatohtorien arvot jaettiin yliopiston 200-vuotisjuhlallisuuksien promootioiden yhteydessä. Teologinen tiedekunta ei kuitenkaan tuolloin vielä alkanut jakaa kunniatohtorin arvoja, koska itse teologian tohtorin arvo oli tähän aikaan hallitsijan eli Venäjän keisarin myöntämä erityinen huomionosoitus. Käytännössä teologian tohtorin arvo siis oli samanlainen kuin myöhempi kunniatohtorin arvo. Kun tämä tapa päättyi 1900-luvun alussa, avautui myös teologiselle tiedekunnalle mahdollisuus jakaa itse tiedekunnan päätöksellä kunniatohtorin arvoja. Ensimmäiset teologian kunniatohtorit vihittiinkin vuoden 1907 teologisen tiedekunnan promootiossaselvennä. Teologinen tiedekunta on sittemmin pitänyt myös kunniatohtorien promootioita, joissa on promovoitu siis vain kunniatohtoreita.
Teppo Repo

Teppo Repo soittamassa tuohitorvea vuonna 1952.
Teodor ”Teppo” Repo (alk. Feodor Nikitin Safronoff; 7. marraskuuta 1886 Soikkola – 6. tammikuuta 1962 Helsinki) oli Viistinän kylästä Soikkolan pitäjästä läntiseltä Inkerinmaalta kotoisin ollut paimen ja merkittävä henkilö perinteisen suomalaisen kansanmusiikin piirissä. Hänet tunnettiin Armas Otto Väisäsen antamalla lempinimellä Teppo. Muutettuaan Suomeen Repo toimi Singerin ompelukonemekaanikkona.
Repo sävelsi itse paimensäveliään ja tunnettiin taitavana perinteisten paimensoittimien rakentajana. Suomalaiset kansanmusiikkitutkijat löysivät vuonna 1913 Suomeen työnhakuun muuttaneen Revon vuonna 1935, minkä jälkeen hänestä tuli suuri kuuluisuus muun muassa radiossa. Repo esiintyi myös juhlatilaisuuksissa ja televisiossa ja hän teki esiintymismatkoja Ruotsiin ja Saksaan. Kansanmusiikki-instituutti on julkaissut kokoelman Revon esityksiä LP- ja CD-levyllä.
Repo on haudattu Malmin hautausmaalle (87-3-95)
Aiheesta muualla

http://www.inkeri.com/Virtuaali/Merkkihenkilot/T_Repo.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
Perälä, Reijo: Näin tehdään tuohihuilu. Ylen Elävä arkisto.
Teppo Revon paimensoittu, Suomen Kuvalehti, 24.09.1938, nro 38, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Talvilahti (Kivijärvi)

| Talvilahti |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Kivijärvi
Koordinaatit:  63°05′33″N, 25°07′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven–Vuosjärven alue (14.44)
Laskuoja:  oja Jaakonlahteen 
Järvinumero:  14.443.1.057
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  130,8 m  
Pituus:  200 m  
Leveys:  110 m  
Rantaviiva:  0,441 km  
Pinta-ala:  1,184 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiTalvilahti 
Talvilahti  on Keski-Suomessa Kivijärvellä  Penttilänkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 200 metriä pitkä, 110 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Kivijärven–Vuosjärven alueella (14.44), jonka Kivijärven alueeseen (14.443) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 130,8 metriä mpy.
Voimanosto kesäparalympialaisissa 2020

Voimanostossa kilpaillaan Tokion paralympialaisissa 2020 10. kertaa. Kilpailut käydään 27. – 31. elokuuta 2020 Tokyo International Forumilla. Sekä miehille että naisille on kymmenen eri painoluokkaa. Yhteensä urheilijoita paralympialaisiin osallistuu 180.
Karsinnat

Yhdestä maasta saa osallistua yhteen painoluokkaan korkeintaan yksi urheilija (pois lukien mahdolliset kutsut) ja koko paralympialaisiin 8 mies- ja 8 naisurheilijaa. 80 mies- ja 80 naisvoimanostajaa valitaan rankingin perusteella siten, että painoluokan kahdeksan parasta pääsevät paralympialaisiin maarajoite huomioiden. 20 urheilijaa kutsutaan erillisellä kutsulla.
Mitaliyhteenveto

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Ei päättyneitä kilpailutapahtumia
| Yhteensä | Yhteensä | 20 | 20 | 20 | 60 |
Mitaliyhteenveto > Miehet

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
49 kg  tiedot: 
54 kg  tiedot: 
59 kg  tiedot: 
65 kg  tiedot: 
72 kg  tiedot: 
80 kg  tiedot: 
88 kg  tiedot: 
97 kg  tiedot: 
107 kg  tiedot: 
Yli 107 kg  tiedot:
Mitaliyhteenveto > Naiset

| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- |
41 kg  tiedot: 
45 kg  tiedot: 
50 kg  tiedot: 
55 kg  tiedot: 
61 kg  tiedot: 
67 kg  tiedot: 
73 kg  tiedot: 
79 kg  tiedot: 
86 kg  tiedot: 
Yli 86 kg  tiedot: