stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Reima Mäkinen
Ura > Omakustanteet

Ensimmäisen sarjakuvalehtensä Mäkinen julkaisi yhdessä Petri Tuomolan kanssa vuonna 1979. Pian tämän jälkeen kaverukset ryhtyivät puuhaamaan Tampereen Sarjakuvaseura ry:n perustamista ja vuonna 1982 he perustivat vielä Suomen Mikromaakarit ry:n ja alkoivat julkaista sen Micropost-jäsenlehteä. Suomen pelimuseo esitteli vuonna 2019 Mikromaakarien toimintaa näyttelyssä ”3583 BYTES FREE!”. Noilta ajoilta Mäkinen muistetaan myös Suomen ensimmäisen tietokoneella laaditun sarjakuvan tekijänä.
Omakustannelehtiä Mäkinen on sen jälkeen tehnyt parisenkymmentä. Mäkinen piirsi Tampereen Sarjakuvaseuran Sarjari-lehteen säännöllisesti 1981–2002 ja on osallistunut julkaisun tekemiseen tämän jälkeenkin satunnaisesti. Hänen toinen albuminsa Palaneen käryä balkongilla on koottu Sarjarissa julkaistuista tarinoista. Mukana on myös aiemmin Naisten ääni -lehdessä julkaistu ”Vuoden löytö” sekä materiaalia omakustannelehti Zipposta ja mielipidelehti Liberosta. Mäkisen Zippo-lehti sai Lempi-kunniakirjan Kemin sarjakuvapäivillä 1991 vuoden parhaana omakustanteena. Häntä luonnehdittiin väsymättömäksi kokeilijaksi ja pienten tarinoiden suureksi kertojaksi.
Ura > Multimedia ja manga

1990-luvun loppupuoli kului multimedian parissa. Omakustannesarjakuvadiskettilehti Kuprun jälkeen Mäkinen piirsi ja tuotti perustamansa yhtiön kautta muun muassa interaktiivisia nettisarjakuvia Aamulehden omistamalle Alexpressille, Nokia Communicationsille ja Tampereen Messuille. Vuosituhannen vaihteessa Mäkinen innostui japanilaisesta sarjakuvasta, mikä näkyi hänen omakustannelehdissään sekä Sarjarissa, Anime-lehdessä, Finnmangassa ja Japan Popissa julkaistuissa tarinoissa. Mäkinen on lisäksi ollut piirtäjänä mukana Sangatsu Mangan Vartijat-projektissa (2008-2011) sekä yhtiön vuosina 2010, 2011 ja 2013 julkaisemissa manga-tyyliin piirretyissä seinäkalentereissa. Posti julkaisi 13. maaliskuuta 2019 Mäkisen suunnittelemat Kaikuja Japanista -postimerkit.
Ura > Kaupalliset sarjakuvatyöt

Kaupallisista sarjakuvatöistä jatkuivat pisimpään Tuotantouutisten kaksirivinen strippi Herra Tarkkanen (1988–1991), johon käsikirjoitukset teki Erkki Vuokila sekä Libero-lehden tabloidikokoiset sarjat (1988–1992). Mäkinen ja Ari Kutila tekivät jo vuonna 1983 huumorisarja Ville Videomonitoria lyhytikäiseen Videokanava-lehteen. Vielä epäonnisempi oli jyväskyläläinen ilmaisjakelulehti Spotti, jonka ilmestyminen Nokipoika-strippeineen jäi vuonna 1991 muutamaan numeroon. Kymmenen vuotta myöhemmin Secgo Solutions julkaisi asiakaslehti Secgo Newsissä Salaneuvos / Mr Cipher -strippiä, jossa esiintyneitä hahmoja nähtiin myöhemmin Ilta-Sanomien kuukauden kotimainen strippi -sarjassa Sipe ja Laura vuonna 2005. Tämän lisäksi Mäkinen on piirtänyt muun muassa Pahkasikaan, Suomen MADiin ja Punaniska-lehteen. Ilta-Sanomat on julkaissut hänen reportaasisarjakuviaan New Yorkista (2001) ja Hongkongista (2014).
Ura > Sarjakuvan opettajana

Mäkinen on kirjoittanut sarjakuvista alan lehtiin sekä opettanut sarjakuvan tekemistä erilaisilla kursseilla vuodesta 1984 alkaen. Hän on myös käsikirjoittanut Suomen sarjakuvaseuran tilaaman sarjakuvapiirustuksen verkko-opiskelumateriaali Kupla-Akatemian sekä laatinut kaksi sarjakuvapiirustusopasta.
Ura > Tekstaajana

Vuonna 1984 Mäkinen alkoi tekstata Jalavan julkaisemia Judge Dredd -albumeita. Hänen käsialansa näkyy myös Jalavan kustantamissa Judge Dredd -lehdissä sekä Judge Anderson -, Halo Jones -, Peter Pank - ja 13. Kerros -albumeissa.
Tekstaustyö jatkui kuvaristikoiden parissa, kun Erkki Vuokila pyysi hänet mukaan visualisoimaan Sanaris Oy:n tuotteita vuonna 1985. Hän oli myös alusta asti mukana Pelikaani-ristikkolehtien tekemisessä. Mustaan Pelikaaniin Mäkinen piirsi kannet lähes 20 vuoden ajan. Yhteensä eri Pelikaani-ristikkolehtiin syntyi satoja ristikkokuvituksia ja noin 300 kansikuvaa. Hän vastasi Vuokilan laatimien tehtävien piirtämisestä Veikko Nurmen Sanaristikoiden Maailma -kirjassa ja tuolloin tutuksi tulleita maapalloristikoita, sanakäärmeitä ja muita harvinaisempia ristikkotyyppejä on nähty hänen piirtämänään Pelikaaneissa. Vanhojen Pelikaani-lehtien logojen ohella hän on suunnitellut lehtiuudistuksen yhteydessä vuonna 2014 käyttöönotetut uudet Mustan, Passelin, Punaisen ja Krypto Pelikaanin logot.
Ura > Sanaristikot

Mäkinen on pioneeri sanaristikoiden kuvittamisessa tietokoneella. 1990-luvun alkupuolella nuortenlehti MeKaks, Pelit, Hifi ja Tuotantouutiset halusivat sivuilleen vektoriohjelmalla piirretyn ristikon. Mäkisen ainoa oma laadinta on sekin piirretty koneella ja julkaistu Sanaseppo-lehdessä nro 4/1993. Samoihin aikoihin Mäkinen arvioi haastattelussa piirtävänsä noin 200 ristikkoa vuodessa. 2010-luvulla hänen piirtämiään ristikoita ovat julkaisseet Metsästys ja Kalastus, Pelikaani-ristikkolehdet ja Seura sekä sen oheislehdet.
Yhdessä Erkki Vuokilan ja Petri Tuomolan kanssa Mäkinen on ollut tekemässä ristikkovisailuohjelmia TV2:lle. Mäkisen omistama yhtiö Mediakeisari Oy tuotti keväällä 1996 Rosti-nimistä ohjelmaa, joka vastaanotti yleisöltä ratkontavastauksia postikorteilla ja puhelinpalvelun kautta. Noin viisiminuuttinen ohjelma esitettiin neljästi viikossa tiistaista perjantaihin 19.3. alkaen. Vihjeet lukivat TV2:n kuuluttajat. Seuraavana vuonna TV2:n Kuopion studiolla nauhoitettiin sunnuntaisin esitettyä Ruutupiilo-nimistä visailua. Mäkisen ohella tuottajana toimi TV2:n Marita Porrassalmi. Kaikki Ruutupiilon 20 osaa ohjasi Anssi Niskanen. Sen käsikirjoittivat Erkki Vuokila ja Jussi Tuominen ja juontajana toimi Sanna Niskanen. Ohjelmassa nähtiin kaksi kilpailevaa paria, jotka ratkaisivat 11 sanan ristikon. Muita huomattavia Mediakeisarin tuotantoja oli Minä Peräsmies CD-ROM (Plan 1, 1998), jonka tekemiseen Mäkinen osallistui tuottajana ja graafikkona.
Teokset

Explosion Comics 1.  Tampere:  Reima Mäkinen, 1979.
Explosion Comics 2.  Tampere:  Reima Mäkinen, 1980.
Zip 1.  Tampere:  Reima Mäkinen ja Petri Tuomola, 1980.
Zip 2.  Tampere:  Reima Mäkinen ja Petri Tuomola, 1981.
Zip 3.  Tampere:  Reima Mäkinen ja Petri Tuomola, 1981.
Joulumankeli 1.  Tampere:  Reima Mäkinen ja Petri Tuomola, 1981.
Zip 4.  Tampere:  Reima Mäkinen, 1982.
Joulumankeli 2.  Tampere:  Reima Mäkinen ja Petri Tuomola, 1986.
Tyhmä-X.  Jyväskylä:  Reima Mäkinen, 1987.
Comicaze.  Jyväskylä:  Reima Mäkinen, 1989.
Art Against Racism.  Helsinki:  Reima Mäkinen, 1989.
Hans markkinaraossa.  Helsinki:  Reima Mäkinen, 1989.
Zippo 1.  Helsinki:  Reima Mäkinen, 1990.
Zippo 2.  Helsinki:  Reima Mäkinen, 1990.
Zippo 3.  Helsinki:  Reima Mäkinen, 1990.
Zippo 4.  Helsinki:  Reima Mäkinen, 1991.
Zippo 5.  Helsinki:  Reima Mäkinen, 1991.
Reima Mäkinen (teksti), Timo Niemi (kuvitus): Octobriana ja Helvetin X piiri.  Tampere:  Tampereen Sarjakuvaseura ry, 1992.  ISBN 951-96433-0-3
Zippo 6.  Helsinki:  Reima Mäkinen, 1992.
Zippo 7.  Kangasala:  Reima Mäkinen, 1993.
Kupru.  Kangasala:  Reima Mäkinen, 1994.
Palaneen käryä balkongilla.  Tampere:  Suuri Kurpitsa, 1996.  ISBN 952-9887-06-X
Reima Mäkinen ja Kari Sihvonen: Ruuhkalukemisto.  Helsinki:  Reima Mäkinen ja Kari Sihvonen, 2001.  ISBN 978-951-98812-0-1
Reima Mäkinen ja Kari Sihvonen: Kivisyli.  Helsinki:  Suomen Yrityslehdet Oy, 2002.  ISBN 952-5449-21-1
Ruskaa pakkasella.  Helsinki:  Suomen Yrityslehdet Oy, 2003.  ISBN 952-5449-10-6
Erogaroguru 1.  Helsinki:  Reima Mäkinen, 2006.
Erogaroguru 2.  Helsinki:  Reima Mäkinen, 2006.
Metamanga.  Helsinki:  Reima Mäkinen, 2006.
Erogaroguru 3.  Helsinki:  Reima Mäkinen, 2007.
Mangan harmaasävyt.  Helsinki:  Opus, 2007.  ISBN 978-952-99436-3-0
Mangan värit.  Helsinki:  Osuuskunta Lilith, 2009.  ISBN 978-951-98810-3-4
Reima Mäkinen, Petri Tolppanen, Timo Niemi, Vesa Vitikainen ja Sauli Jokinen: Octobriana The Exotic Time Domina.  Sastamala:  Musta Ritari, 2015.  ISBN 978-952-6630-09-0
Mantšuria – Mannerheimin tulikaste.  Helsinki:  Reima Mäkinen, 2019.  ISBN 978-951-98812-1-8
Magneettimies 1. Helsinki: Reima Mäkinen, 2019. ISSN 2669-9486
Magneettimies 2. Helsinki: Reima Mäkinen, 2020. ISSN 2669-9486
Mukden – Gustaf Mannerheimin päiväkirja Venäjän-Japanin sodasta. Helsinki: Reima Mäkinen, 2023. ISBN 978-951-98812-2-5
Mukden – Gustaf Mannerheims dagbok från rysk-japanska kriget. Helsinki: Reima Mäkinen, 2023. ISBN 978-951-98812-3-2
AIICS – Pelko himo viha. Helsinki: Reima Mäkinen, 2024. ISBN 978-951-98812-4-9
Suur-Espoonlahti

| Suur-Espoonlahti |
| --- | --- |
 Etualalla Soukanranta, taustalla Laurinlahti
 Kaupungin kartta, jossa Suur-Espoonlahti korostettuna.
Kaupunki:  Espoo
Pinta-ala:  45,1 km² 
Väkiluku:  60 408   (31.12.2023)
Kaupunginosat:  Espoonlahti Saunalahti Nöykkiö Latokaski Soukka Kaitaa Suvisaaristo
Suur-Espoonlahti (ruots. Stor-Esboviken) on lounaisessa Espoossa sijaitseva suuralue, johon kuuluvat Espoonlahden, Soukan, Saunalahden, Nöykkiön, Latokasken, Kaitaan ja Suvisaariston kaupunginosat. Espoonlahden ja Soukan kaupunginosat muodostavat Kanta-Espoonlahden tilastoalueen.
Vuodenvaihteessa 2022 Suur-Espoonlahden väkiluku oli noin 57 400 henkilöä, josta Kanta-Espoonlahden alueella 24 800 henkeä, Saunalahden alueella 10 600 henkeä, Nöykkiön–Latokasken alueella 15 500 henkeä, Kaitaan alueella 5 800 henkeä ja Suvisaariston alueella 620 henkeä. Suur-Espoonlahden osuus Espoon väkiluvusta on noin viidesosa.
Suur-Espoonlahti on Espoon seitsemästä suuralueesta toiseksi suurin. Sen naapurisuuralueita ovat Suur-Kauklahti, Vanha-Espoo ja Suur-Matinkylä. Espoonlahti on Suur-Espoonlahden aluekeskus.
Kuvia

Kauppakeskus Lippulaiva
Kivenlahti talvella
Kerrostaloja Soukassa
Näkymä Soukan Kasavuorelta merelle
Finnoon allas
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kivenlahti-Stensvik ry
Lounais-Espoon Omakotiyhdistys ry. (Arkistoitu – Internet Archive)
Soukka-seura r.y. (Arkistoitu – Internet Archive)
Suur-Espoonlahden luontokohteet (Arkistoitu – Internet Archive) Espoon kaupungin sivuilla
| n k Espoo |
| --- | --- | --- |
 Uusimaa  Helsingin seutukunta  Pääkaupunkiseutu 
| Pohjois-Espoo |  Bodom  Kalajärvi  Lahnus  Lakisto  Luukki  Niipperi  Perusmäki  Röylä  Vanhakartano  Velskola  |  |
| Suur-Espoonlahti |  Espoonlahti  Kaitaa  Latokaski  Nöykkiö  Saunalahti  Soukka  Suvisaaristo  |  |
| Suur-Kauklahti |  Espoonkartano  Kauklahti  Kurttila  Vanttila  |  |
| Suur-Leppävaara |  Karakallio  Kilo  Laaksolahti  Leppävaara  Lintuvaara  Lippajärvi  Sepänkylä  Viherlaakso  |  |
| Suur-Matinkylä |  Henttaa  Matinkylä  Olari  |  |
| Suur-Tapiola |  Haukilahti  Laajalahti  Mankkaa  Niittykumpu  Otaniemi  Pohjois-Tapiola  Tapiola  Westend  |  |
| Vanha-Espoo |  Espoon keskus  Gumböle  Högnäs  Järvenperä  Karhusuo  Karvasmäki  Kaupunginkallio  Kolmperä  Kuurinniitty  Muurala  Nupuri  Kunnarla  Nuuksio  Siikajärvi  Vanha-Nuuksio  Ämmässuo  |  |
Käärmeennahkatakki

| Käärmeennahkatakki> Orpheus Descending |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Tennessee Williams
Alkuperäiskieli:  englanti
Tyylilaji:  draama, Southern Gothic
Tapahtumapaikka ja -aika:  pienen etelävaltiolaiskaupungin sekatavarakauppa tammikuusta pääsiäissunnuntaihin
Kantaesitys:  21. maaliskuuta 1957
Kantaesityspaikka:  Martin Beck Theatre (Broadway), New York
Käärmeennahkatakki (engl. Orpheus Descending) on yhdysvaltalaisen Tennessee Williamsin kirjoittama kolminäytöksinen näytelmä. Suvaitsemattomuutta ja intohimoa kuvaava näytelmä sai kantaesityksensä Broadwaylla Martin Beck Theatressa New Yorkissa 21. maaliskuuta vuonna 1957.
Käärmeennahkatakki on Williamsin aiemman näytelmän Battle of Angels (1940) uudelleenkirjoitus.
Juoni

Käärmeennahkatakki sijoittuu pienen etelävaltiolaiskaupungin sekatavarakauppaan tammikuusta pääsiäissunnuntaihin. Kun käärmeennahkatakkiin sonnustautunut kitaristi Val Xavier saapuu kaupunkiin, sekatavarakaupan vanhan ja sairaan omistajan vaimo Lady Torrance näkee hänessä mahdollisuuden paeta ahdasmielisestä kaupungista. Kahden ulkopuolisen intohimoinen suhde herättää sittemmin pikkukaupungin yhteisön pinnan alla kyteviä kohtalokkaiksi koituvia jännitteitä.
Juoni > Henkilöhahmot

Näytelmän henkilöhahmoja ovat:
Val Xavier
Lady Torrance
Jabe Torrance
sheriffi Talbott
hoitajatar Porter
Dog Hamma
Dolly Hamma
Blanch Temple
Eva Temple
Pee Wee Binnings
Beulah Binnings
Carol Cutrere
David Cutrere
Vee Talbott
herra Dubinsky
avustajia
Esityshistoriaa

Käärmeennahkatakkia esitettiin Lontoon West Endillä Haymarketin Theatre Royalissa vuosina 1988–1989. West Endiltä tuotanto siirtyi Broadwaylle, jossa sitä esitettiin Neil Simon Theatressa syksyllä 1989. Näytelmän Broadway-tuotannot vuosilta 1957 ja 1989 saivat yhteensä kolme Tony-ehdokkuutta.
Näytelmän ovat suomentaneet sekä Kirsti Jaantila että Lauri Sipari. Käärmeennahkatakki sai Suomen kantaesityksensä Tampereen Teatterissa 1960-luvun alussa. Sitä on myöhemmin esitetty Suomessa muun muassa Kansallisteatterissa vuonna 1987.
Sovituksia

Sidney Lumetin ohjaama elokuvasovitus Käärmeennahkatakki (The Fugitive Kind, 1960).
Peter Hallin ohjaama televisioelokuvasovitus Laskeva Orfeus (Orpheus Descending, 1990).
Bruce Saylorin ja J. D. McClatchyn oopperasovitus Orpheus Descending (1994).
Kirjallisuutta

Williams, Tennessee: Käärmeennahkatakki.  (Orpheus Descending, 1957.)  Suomentanut Lauri Sipari. Helsinki:  Suomen Teatteriliitto, 1986.
Aiheesta muualla

Käärmeennahkatakki Concord Theatricalsin sivustolla (englanniksi)
SKP:n Pohjanmaan piirijärjestö

| Suomen kommunistisen puolueen  Etelä- ja Keski-Pohjanmaan piirijärjestö ry>  |
| --- | --- |


Alue:  Vaasan vaalipiiri: - Etelä-Pohjanmaa - Keski-Pohjanmaa - Pohjanmaa
Toimisto:  Vapaudentie 27 65200 Vaasa
Johto:  Tapio Hakala (piirisihteeri) 
Kansanedustajia:  – / 16 (2023)
Kunnanvaltuutettuja:  – / 1 140 (2021)
Aiheesta muualla
Sivusto
SKP:n Pohjanmaan piirijärjestö (vuoteen 2024 SKP:n Etelä- ja Keskipohjanmaan piirijärjestö, aikaisemmin SKPy:n Vaasan piirijärjestö) on Suomen Kommunistisen Puolueen toimintaa Vaasan vaalipiirissä ohjaava järjestö, jonka piiritoimisto sijaitsee Vaasassa.
Vaasan osasto julkaisee lehteä Työväen Vaasa. lähde?
Osastot

SKP:n Himangan osasto
SKP:n Jurvan osasto
SKP:n Kokkolan osasto
SKP:n Laihian osasto
SKP:n Teuvan osasto
SKP:n Vimpelin osasto
SKP:n Vaasan osasto
Vaalit

| --- | --- |
 Piirisihteerit Anna-Maija Perkkalainen  Reino Kolmonen  Tapio Hakala  :  Piirin puheenjohtajat Tapio Hakala
Itäsiperianlaika

| Itäsiperianlaika |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Venäjä
Määrä:  Suomessa rekisteröity 8 474
Alkuperäinen käyttö:  Metsästys
Nykyinen käyttö:  Metsästys
Elinikä:  10-15 vuotta
Muita nimityksiä:  itälaika, East Siberian Laika, laïka de Sibérie Orientale, Ostsibirischer Laika, laika de Siberia Oriental, ida-siberi laika
FCI-luokitus:  ryhmä 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat alaryhmä 2 Pohjoiset metsästyskoirat #305
Ulkonäkö
Paino:  30–50kg
Säkäkorkeus:  uros 55–64 cm, narttu 51–60 cm
Väritys:  pilkullinen, täplikäs, pippuri ja suola; mustan, harmaan, ruskean, punaisen ja valkoisen vivahteet
Itäsiperianlaika (ven. восточносибирская лайка, vostotšnosibirskaja laika) on venäläinen metsästykseen jalostettu pystykorvarotu. Se on Suomen suosituin laikarotu.
Ulkonäkö

Itäsiperianlaika on yleisvaikutelmaltaan voimakasrakenteinen. Luusto on voimakas ja lihakset ovat hyvin kehittyneet. Runko hieman korkeutta pidempi. Pää on kiilanmuotoinen ja kallo-osa leveä. Huulet kuivat ja tiiviit. Silmät väriltään tummat. Korvat ovat pystyt. Lanne lihaksikas ja hieman kaartunut. Rintakehä syvä, leveä ja lihaksikas. Häntä kiertyneenä tai sirpinmuotoisena lanteelle tai reidelle, ojennettuna ulottuu kintereille. Eturaajat pidemmät kuin puolet säkäkorkeudesta. Lavan ja olkavarren välinen kulmaus 90–100°. Takaraajat hyvin kulmautuneet. Karva on pitkää, pohjavilla tiheää ja pehmeää. Turkinlaatu on kuitenkin verrattain helppohoitoinen. Väreistä sallitaan pippuri ja suola, pilkullinen, täplikäs, valkoisen, harmaan, mustan, punaisen ja ruskean eri vivahteet. Pienet pilkut raajojen pohjavärissä ovat sallittuja. Säkäkorkeus uroksilla 55–64 cm ja nartuilla 51–60 cm.
Ulkonäkö > Luonne ja käyttäytyminen

Itäsiperianlaika on länsisiperianlaikaa karumpi ja kovempi luonteeltaan, mutta kuitenkin seurallinen ja ystävällinen ihmisiä kohtaan. Ne pitävät lapsista ja ovat leikkisiä. Itälaika on uskollinen isännälleen ja vaaran uhatessa puolustaa isäntäänsä. Vieraita kohtaan se on useimmiten avoin ja välinpitämätön.
Itäsiperianlaikalla on hyvät hermot ja se on peräänantamaton ja määrätietoinen. Se on rauhallinen, mutta sen reagointi- ja harkitsemiskyky on nopea. Koulutus on suhteellisen helppoa. Nartut ovat usein luonteeltaan pehmeämpiä kuin urokset.
Alkuperä

Itäsiperianlaika on aina toiminut metsästyskoirana, ja jalostus on painottunut metsästysominaisuuksiin. Itälaika on kotoisin Itä-Siperian vuoristo- ja taiga-alueilta, jossa sitä käytettiin kaiken riistan koirana. Sen avulla metsästettiin karhuja, hirviä, metsäkanalintuja, vesilintuja ja turkisriistaa.
Itälaikaa on jalostettu viidestä eri kantatyypistä: evenki ja irkutsk, jotka olivat jalostuksessa päätyyppejä, sekä jakutia, amur ja tofolar. Tyypit on jaettu alueittain ja ne eroavat myös ulkonäöltään. Evenki-tyypillä on suuri rooli itälaikan jalostuksessa, ja pohjoismaiden kantakoirat ovat suureksi osaksi tätä tyyppiä. Evenki-tyyppinen laika on suuri, rakenteeltaan voimakas ja pitkäjalkainen. Värit ovat valkoinen, valkoharmaa tai valkoinen suurin mustin tai harmain laikuin. Toinen tärkeä tyyppi on irkutsk. Se on keskikokoinen ja voimakas, ehkä hieman raskas. Väri on tavallisimmin musta tai mustanruskea pienillä valkoisilla läikillä. Muut tyypit ovat sulautuneet ja niillä on vähäisempi merkitys.
Itäsiperianlaikan tullessa Suomeen 70- ja 80-lukujen vaihteessa oli Suomessa vain tietylle riistalle tarkoitettuja koiria, joten itälaikan oli vaikea saada jalansijaa ja vakuuttaa metsästäjille hyvistä käyttöominaisuuksistaan. 20 vuoden aikana rotu on kuitenkin onnistunut kasvattamaan suosiotaan.
FCI hyväksyi itäsiperianlaikan rotumääritelmän 1980.
Nykytilanne

Itäsiperianlaika on suosituin laikaroduista. Suomen kanta on lähes 4900 koiraa ja vuosittain rekisteröidään noin 300 koiraa. Suurin osa itäsiperianlaikoista on Venäjällä, Suomessa ja Ruotsissa, mutta niitä on myös Norjassa, Baltian maissa ja Kanadassa.
Käyttötarkoitus

Itäsiperianlaikaa kutsutaan usein ”kaiken viljan koiraksi”. Se toimii karhun ja hirven metsästyksessä, se haukkuu ja noutaa linnut sekä etsii haavoittuneet eläimet. Karhun metsästyksessä käytetään usein kahta laikaa, mutta itälaikaa voi rohkeutensa ansiosta käyttää yksinkin. Hirven metsästyksessä itälaika on pysäyttävä koira. Itälaikoja käytetään myös näätä- ja turkiseläinten metsästykseen. Vaikka itälaika olisikin kiva seurakoira, ei itälaikaa tule pitää seurakoirana sen riistavietin (ja riistavietin säilyttämisen) vuoksi.
Monet harrastavat itälaikojensa kanssa myös valjakkohiihtoa.
Terveys

Itäsiperianlaikoilla esiintyy jonkin verran epilepsiaa. Sitä sairastavia koiria ei saa käyttää jalostukseen. Myös ihottumaa sairastavien itälaikojen käyttö jalostukseen on kielletty. Purentavikaisia ja hammaspuutoksista kärsiviä koiria on vältettävä jalostuksessa, sillä viat ovat perinnöllisiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta itäsiperianlaika Wikimedia Commonsissa
| n k Venäläiset koirarodut |
| --- | --- |
FCI:  etelävenäjänkoira  itäsiperianlaika  jakutianlaika  kaukasiankoira  keskiaasiankoira  länsisiperianlaika  samojedinkoira  siperianhusky  venäjänmustaterrieri  venäjäntoy  venäjänvinttikoira  venäläis-eurooppalainen laika 
SKL:  englantilais-venäläinen ajokoira  itäeuroopanpaimenkoira  venäjänajokoira  venäjänbolonka  venäjänspanieli 
Muut RKF:n hyväksymät:  burjaattikoira  hortai  etelävenäjänvinttikoira  moskovanvahtikoira  nenetsinlaika  sulimovinkoira  venäjänsalonkikoira 
Harvinaiset:  eteläkaukasianvuoristokoira  kamtšatkanrekikoira  kaukasiantasankopaimenkoira  koillissiperianlaika  moskovsky drakon  pohjoiskaukasianpaimenkoira  siperianlammaskoira  tšukotkanrekikoira 
Sukupuuttoon kuolleet:  amurinlaika  evenkinlaika  irkutskinlaika  kostromanajokoira  kriminvinttikoira  medelan  moskovanvesikoira  tofolarinlaika  tšerkessiansusikoira  venäjännoutaja  venäjänsetteri 
Itäsiperianlaika
Itäsiperianlaika neuvostoliittolaisessa postimerkissä.
Itäsiperianlaika neuvostoliittolaisessa postimerkissä.
Pekka Salla

| Pekka Salla> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 5.4.1966–26.9.1975  
Ryhmä/puolue:  SKDL
Vaalipiiri:  Lapin lääni
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1932 Kuolajärvi
Kuollut: 21. joulukuuta 2007 (75 vuotta) Rovaniemi
Ammatti:  kirvesmies
Veli Pekka Salla (30. maaliskuuta 1932 Kuolajärvi – 21. joulukuuta 2007 Rovaniemi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SKDL:n kansanedustajana vuosina 1966–1975.
Elämä

Pekka Sallan vanhemmat olivat Veikko Salla (1906-1984) ja Aini Honkanen (1908-1987). Kansakoulun käytyään hän työskenteli vuoteen 1963 kirvesmiehenä ja työnjohtajana Lapin rajavartioston ja Sallan (ent. Kuolajärvi) kunnan rakennustyömailla sekä 1964–1965 Sallan kunnanhallituksen päätoimisena puheenjohtajana. Salla valittiin eduskuntaan 1966, jolloin hän sai kaksi ääntä enemmän kuin rannalle jäänyt puoluetoverinsa Niilo Koskenniemi. Kansanedustajauransa jälkeen Salla työskenteli Lapin läänin veroviraston tarkastajana 1975–1992. Hän oli myös presidentin valitsijamies 1968 sekä Sallan kunnanvaltuuston ja Rovaniemen kaupunginvaltuuston jäsen.
Perhe

Pekka Sallan puoliso oli Impilahdella syntynyt Vuokko Härkönen (s. 1931).
Hämeen ammattikorkeakoulun opiskelijakunta

Hämeen ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (HAMKO) on Hämeen ammattikorkeakoulussa toimiva ammattikorkeakoululain 42a§:n mukainen opiskelijakunta.
Opiskelijakunnan tehtävänä on valita opiskelijoiden edustajat ammattikorkeakoulun hallitukseen ja muihin monijäsenisiin toimielimiin. Lisäksi opiskelijakunnan tehtävänä on toimia jäsentensä yhdyssiteenä ja edistää opiskelijoiden aktiivista kansalaisuutta, opiskelijoiden yhteiskunnallisia, sosiaalisia ja henkisiä sekä opiskeluun ja opiskelijan yhteiskunnalliseen asemaan liittyviä pyrkimyksiä.
Opiskelijakunnan jäsenyys on vapaaehtoinen. Jäseniä opiskelijakunnalla on kaikilla paikkakunnilla, joissa ammattikorkeakoululla on toimipisteitä eli Forssassa, Riihimäellä, Valkeakoskella, Hämeenlinnassa, Tammelassa ja Hattulassa.
Opiskelijakunnan toimisto sijaitsee Hämeenlinnassa Visamäen kampuksella. Opiskelijakunta on valtakunnallisen Suomen opiskelijakuntien liitto - SAMOK ry:n jäsen.
Opiskelijakunta julkaisi vuosina 1998–2010 vähintään viidesti vuodessa ilmestynyttä HIILIHAMKO-lehteä. Vuonna 2013 HAMKO aloitti blogin julkaisemisen.
Puheenjohtajat

Hämeen ammattikorkeakoulun opiskelijakunnan hallituksen puheenjohtajat:
10.12.1996 - 31.12.1997 Marjukka Mäkelä
1.1.1998 - 26.8.1998 Mari Alho
27.8.1998 - 31.12.1998 Jaani Turunen
1.1.1999 - 31.12.1999 Mikko Hautala
1.1.2000 - 31.5.2000 Jukka-Pekka Tolonen
1.6.2000 - 31.12.2000 Erla Boncamper
1.1.2001 - 30.9.2001 Satu Hietala
1.10.2001 - 31.12.2002 Urvelo Miettinen
1.1.2003 - 31.12.2003 Outi Nikkanen
1.1.2004 - 31.12.2004 Jouni Lehtinen
1.1.2005 - 31.12.2005 Paavo Raappana
1.1.2006 - 31.12.2006 Tanja Mattila
1.1.2007 - 31.12.2007 Okariina Rauta
1.1.2008 - 31.12.2008 Saku Jokisalo
1.1.2009 - 31.12.2009 Nina Viitanen
1.1.2010 - 31.12.2011 Pauliina Hirviniemi
1.1.2012 - 31.12.2012 Anniina Sippola
1.1.2013 - 31.12.2014 Riku Kemppinen
1.1.2015 - 31.12.2015 Emma Heinänen
1.1.2016 - 31.12.2016 Emma Kokkonen
1.1.2017 - 31.12.2017 Sara Holm
1.1.2018 - 31.12.2018 Liisa Hyytiäinen
1.1.2019- 31.12.2019 Maisa Koivisto
1.1.2020 - 31.12.2020 Sakari Vitikka
1.1.2021 alkaen Jere Ojala
HAMKin kampusten opiskelijayhdistykset

Evon Metsäpojat ry
Forssan ammattikorkeakouluopiskelijat FAMKO ry
Hämeenlinnan insinööriopiskelijat HIOP ry
Hämeenlinnan Tradenomiopiskelijat HÄTÄ ry
Lepaan oppilaskunta LOK ry
Mustialan Toveriliitto ry
Riihimäen Insinööriopiskelijat RINO ry
Hämeen ammattikorkeakoulun Valkeakosken opiskelijayhdistys HAVO
Valkeakosken Insinööriopiskelijat VARO ry
Lähde