stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Buleuterion (Ilion)

| Buleuterion> Βουλευτήριον |
| --- | --- |
 Ilionin buleuterionin rauniot.
Sijainti:  Ilionin ja Troijan arkeologinen alue, Tevfikiye, Çanakkale, Turkki
Koordinaatit:  39°57′25″N, 26°14′21″E
Rakennustyyppi:  buleuterion
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Troijan arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Buleuterion (m.kreik. Βουλευτήριον, Būleutērion tai Bouleutērion) oli antiikin aikainen buleuterion eli neuvoston kokoontumispaikka Ilionin kaupungissa Vähässä-Aasiassa. Sen rauniot ovat osa muinaisen Troijan arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Buleuterion sijaitsi Ilionin ja Troijan kaupunkikukkulan kaakkoisosassa etelään Athene Iliaan temppelistä ja noin 70 metriä itään Odeionista. Se rakennettiin alun perin Troija VIII -vaiheessa eli kaupungin kreikkalaisaikana ja kunnostettiin tai rakennettiin uudelleen roomalaisella kaudella eli Troija IX -vaiheessa keisari Augustuksen toimeksiannosta.
Rakennuksessa oli useita rivejä neuvosmiesten penkkejä puoliympyrän muodossa, ja se oli suljettu seinillä kaikilta sivuilta. Osa rakennuksesta oli tehty Troija VI:n muurien päälle.
Buleuterion ja sen ympäristö panoraamakuvassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilionin buleuterion Wikimedia Commonsissa
Bulgarian–Bysantin sodat

Bulgarian–Bysantin sodat käytiin Bulgarian ja Bysantin välillä viidensadan vuoden aikana. Ensimmäinen sota alkoi vuonna 755 ja viimeinen päättyi vuonna 1265. Vuonna 1018 Bulgaria liitettiin Bysantin valtakuntaan, mutta vuonna 1185 Bysantti joutui tunnustamaan Bulgarian itsenäisyyden uudelleen. Bulgaarit kapinoivat kahdesti Bysantin ylivaltaa vastaan.
Bulgarian–Bysantin sodat

Bulgarian–Bysantin sota (755–772)
Bulgarian–Bysantin sota (780–783)
Bulgarian–Bysantin sota (809–817)
Bulgarian–Bysantin sota (889–897)
Bulgarian–Bysantin sota (913–927)
Bulgarian–Bysantin sota (981–1018)
Bulgarian kapina 1040–1041
Bogomilien kapina 1086–1091
Bulgarian–Bysantin sota (1261–1265)
Buffalo Bill

Buffalo Bill noin vuonna 1880.
Intiaanipäällikkö Istuva Härkä ja Buffalo Bill vuonna 1885.
Buffalo Bill vuonna 1911.
Buffalo Bill (oik. William Frederick Cody; 26. helmikuuta 1846 Iowa – 10. tammikuuta 1917 Colorado) oli tunnettu villin lännen henkilö: biisoninmetsästäjä, sotilas, tiedustelija ja sirkusjohtaja.
Elämäkerta

William Frederick Cody syntyi 26. helmikuuta 1846 Leclairessa Scottin piirikunnassa Iowassa. Hänen isänpuoleinen sukunsa oli tiettävästi Kanaalisaarilta tulleita hugenotteja ja nimeltään Le Caude. Jotkut ovat esittäneet Codyn isänisän olleen amerikansuomalainen Viljami Kotilainen, joka muutti Amerikkaan Limingasta, mutta tämä tarina ei tiettävästi pidä paikkaansa.
Perhe muutti Missouriin ja vuonna 1854 Kansasin-Nebraskan territorioon ensimmäisten joukossa. Isä kuoli vuonna 1857. Mary Cody hankki 11-vuotiaalle pojalleen työpaikan rahtiyhtiöstä. Hän toimi yhtiön lähettipoikana konttorin ja armeijan linnakkeen välillä. Cody väitti omaelämäkerrassaan toimineensa myös Pony Express -yhtiön lähettinä 14-vuotiaana, mutta nykyisin jotkut ovat kyseenalaistaneet tämän tarinan paikkaansapitävyyden. Nuori Cody tapasi 1850-luvun lopulla Bill Hickokin, ja heistä tuli pitkäaikaiset ystävät.
Cody palveli sisällissodassa 7. Kansasin ratsuväkirykmentissä ja osallistui useisiin sotaretkiin. Sodan jälkeen hän muutti länteen. Hän sai paikan jyvittäjänä Union Pacificilla ja sen jälkeen biisoninmetsästäjänä Kansas Pacific Railroad -yhtiön ratatyöläisille, jolloin hän sai lempinimekseen Buffalo Bill. Hän tapasi vuonna 1869 kirjailija Ned Buntlinen, joka kirjoitti hänestä lehtiin artikkelin ”Buffalo Bill, rajamiesten kuningas”, joka tosin perustui enemmän Hickokin kuin Codyn seikkailuihin.
Cody sai mainetta biisoninmetsästäjänä ja tiedustelijana, ja vuonna 1869 hänet nimitettiin 5. ratsuväkirykmentin tiedustelupäälliköksi. Kongressi myönsi hänelle kunniamitalin rohkeudesta Nebraskan vuoden 1872 intiaanikahakoissa.
Cody jätti tiedustelemisen ja siirtyi näyttelijäksi. Vuodesta 1872 alkaen hänen ja ”Texas Jack” Omohundron perustama Buffalo Billin Kokoonpano -niminen teatteriseurue kiersi Yhdysvaltojen itäosissa kymmenen vuoden ajan esittämässä lännen elämään perustuvia melodraamoja. Myös Hickok oli jonkin aikaa mukana seurueessa.
Cody perusti vuonna 1883 Villin Lännen Näytös -sirkuksen. Se kiersi 30 vuoden ajan Yhdysvaltoja ja Eurooppaa. Sirkus teki Euroopassa kolme kiertuetta ja esiintyi Britanniassa, Ranskassa, Saksassa, Italiassa, Espanjassa, Belgiassa ja Kroatiassa. Suurellisessa show’ssa esiintyi iso joukko intiaaneja, cowboyta sekä biisoneita ja muita eläimiä. Cody palkkasi sirkukseensa muun muassa tarkka-ampuja Annie Oakleyn ja intiaanipäällikkö Istuvan Härän.
Cody kuoli Denverissä, Coloradossa 10. tammikuuta 1917 hyvin tunnettuna ja ihailtuna henkilönä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Buffalo Bill Wikimedia Commonsissa
buffalobill.org (englanniksi)
Americanwest.com on Buffalo Bill (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Burman rata

Burman rautatien kartta.
Burman rata eli Thaimaan–Burman rautatie on yli 400 kilometriä pitkä rautatie Myanmarin (eli entisen Burman) Yangonista (entinen Rangoon) Thaimaan pääkaupunkiin Bangkokiin. Radasta vain osa on nykyään käytössä. Historiansa vuoksi rata tunnetaan myös ”Kuoleman rautatienä”.
Japanilaiset rakensivat radan toisen maailmansodan aikana vuosina 1942–1943 mahdollistaakseen tarvikkeiden kuljettamisen Bangkokin ja Rangoonin välillä. Radan rakennustöissä käytettiin sotavankeja ja pakkotyöläisiä. Noin 180 000 aasialaisesta pakkotyöläisestä jopa 90 000 kuoli joko onnettomuuksissa, surmattuna, nälkään tai sairauksiin. Pakkotyössä oli myös 60 000 vangittua liittoutuneiden sotilasta, joista kuoli arviolta 16 000. Sodan lopulla vuonna 1945 liittoutuneet pommittivat radan käyttökelvottomaksi.
Junamatkaa radalla pitkin Kwaijoen vartta vuonna 2004.
Thaimaan puolella radasta on käytössä 130 kilometrin mittainen osuus Ban Pongin ja Namtokin välillä. Myös Myanmarissa harkitaan 105 kilometrin mittaisen osuuden kunnostamista ja ottamista käyttöön. Kunnostustöihin on luvassa ulkomaista tukea.
Radan rakennustyöstä ja rakentajien kovasta kohtelusta kertoo vuoden 1957 elokuva Kwai-joen silta, joka perustuu Pierre Boullen samannimiseen romaaniin.
Henrik II (Englanti)

| Henrik II |
| --- | --- |
 
Englannin kuningas
Valtakausi:  19. joulukuuta 1154 – 6. heinäkuuta 1189
Kruunajaiset:  19. joulukuuta 1154
Edeltäjä:  Tapani
Seuraaja:  Rikhard Leijonamieli

Syntynyt:  5. huhtikuuta 1133 Le Mans, Ranska
Kuollut:  6. heinäkuuta 1189 (56 vuotta) Chinon, Ranska
Hautapaikka:  Fontevraudin apottiluostari, Anjou, Ranska
Puoliso:  Eleonoora Akvitanialainen (vih. 1152)
Lapset:  Lailliset: Guillaume, Poitiers'n kreivi. Kuoli kaksivuotiaana.  Henrik Nuori, kuningas. Kuoli 12-vuotiaana.  Rikhard Leijonamieli, kuningas  Geoffroy II, Bretagnen herttua. Kuoli 27-vuotiaana.  Matilda, Saksin herttuatar  Aliènor Plantagenet, Kastilian ja Toledon kuningatar  Joan Plantagenet, Sisilian kuningatar ja Toulousen kreivitär  Juhana Maaton, kuningas Aviottomat lapset: William de Longespée (Guillaume de Montferrat) eli Vilhelm Pitkämiekka, Salisburyn kolmas jaarli, jonka äiti oli Norfolkin kreivitär Ida de Tosny  Geoffrey, Yorkin arkkipiispa, Ykenai-nimisen naisen poika
Koko nimi:  Henri du Plantagenet
Suku:  Plantagenet/Anjou
Isä:  Geoffroy V Plantagenêt, Anjoun kreivi
Äiti:  Matilde
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus
Henrik II ja Canterburyn arkkipiispa Thomas Becket väittelemässä. Kirjan kuvitusta 1300-luvulta.
Henrik II (5. maaliskuuta 1133 Le Mans, Ranska – 6. heinäkuuta 1189 Chinon, Ranska) oli Anjoun kreivi, Normandian herttua vuosina 1150–1189 ja Englannin kuningas vuosina 1154–1189.
Henrik II oli Englannin kruunusta Tapanin kanssa kilpailleen Vilhelm Valloittajan pojantyttären, Matilden poika. Hän aloitti kruunun tavoittelun jo Tapanin eläessä hyökäten Englantiin. Henrik II pakotti Tapanin kanssaan sopimukseen, jonka mukaan hänestä tulee kuningas Tapanin kuoltua, eikä tämän omasta pojasta Justuksesta. Asia helpottui entisestään Justuksen kuoltua.
Henrik II aloitti uuden Plantagenet-hallitsijasuvun. Nimi Plantagenet tuli hänen tunnuksenaan olleesta hernekasvin kukasta (ransk. genêt, engl. broom flower) ja periytyi Henrik II:n isältä, Anjoun kreivi Geoffroylta. Äitinsä Matilden puolelta Henrik II oli edellisen normannihallitsijasuvun sukua.
Elämä ennen kruunajaisia

Henrik syntyi vuonna 1133 Le Mansissa ja kasvoi Anjoussa. Vuonna 1149 hän vieraili Englannissa auttaakseen äitiään Matildea tämän kruununtavoittelussa.
Henrik nai Eleonoora Akvitanialaisen 18. toukokuuta 1152. Eleonoora oli saanut 21. maaliskuuta 1152 eron ensimmäisestä puolisostaan, munkkimaisesta Ludvig VII:stä. Eleonoora tiesi mitä tahtoi ja otti heti eron jälkeen yhteyttä Henrikiin. Pari vihittiin Ranskassa jo 18. toukokuuta 1152. Eleonoora toi mukanaan Henrikin valtakuntaan oman perintönsä Akvitanian, johon tuolloin kuului noin kolmasosa Ranskan pinta-alasta. Pariskunnan ensimmäinen lapsi Guillaume syntyi kesällä 1153. Saman vuoden alussa Henrik oli matkustanut Englantiin ja sai taisteluiden jälkeen Tapanin kanssa solmittua Wallingfordin rauhansopimuksen, jossa päätettiin Henrikistä tulevan kuninkaan Tapanin kuoltua.
Tapani kuoli 25. lokakuuta 1154 ja Henrikin kruunajaiset pidettiin 19. joulukuuta 1154.
Henrik ja Becket

Henrikin hallitsijakautta leimasi kamppailu kirkon valtaa vastaan. Henrik teki oikeuslaitokseen merkittäviä parannuksia ja tämä vähensi kirkollisten oikeusistuimien merkitystä. Kirkko luonnollisesti vastusti tätä ja sen kiihkeimpänä puhemiehenä toimi Canterburyn arkkipiispa Thomas Becket, Henrikin aiempi hyvä ystävä. Thomas Becket oli seurannut Theobaldia arkkipiispana vuonna 1162 oltuaan aiemmin kuninkaan kanslerina – Henrik oli ajatellut Becketin olevan täydellinen valinta tehtävään, sillä hän oli ollut uskollinen Henrikille kiistatilanteissa kirkkoa vastaan.
Becketin mielipiteet kuitenkin muuttuivat arkkipiispaksi valitsemisen jälkeen, ja hän toimi sitä enemmän kuningasta vastaan, mitä enemmän tämä yritti pakottaa häntä yhteistyöhön. Vuonna 1164 Henrik saattoi voimaan Clarendonin säädökset, joissa oli kirjattu ylös oikeudet ja erioikeudet, jotka kuninkaalla oli kirkon suhteen. Becket kieltäytyi tunnustamasta näitä säädöksiä ja pakeni Ranskaan tavatakseen henkilökohtaisesti paavi Aleksanteri III:n, jolta halusi saada tukea. Tämä oli Ranskassa maanpaossa kardinaalien ja kuningas Ludvig VII:n erimielisyyksien vuoksi. Aleksanteri pysyi kiistassa puolueettomana oman horjuvan asemansa vuoksi. Becket pysyi Ranskassa kuitenkin aina vuoteen 1170 asti, jolloin hän teki sovinnon Henrikin kanssa Normandiassa.
Becket palasi Englantiin 30. marraskuuta. Aiemmin Ranskassa ollessaan Becket oli julistanut kirkonkiroukseen Lontoon ja Salisburyn piispat näiden kannatettua kuningasta. Nyt hän ei kuitenkaan vapauttanut näitä kirouksesta ja uutisten saavutettua kuningas Henrikin, joka oli yhä Ranskassa, tämän kerrotaan lausuneen usein siteeratut sanat: Who will rid me of this meddlesome priest. ("eikö kukaan päästä minua tästä kiivaasta papista?").
Neljä Henrikin ritareista otti sanat kirjaimellisesti ja matkusti Canterburyyn, jossa he tappoivat Becketin 29. joulukuuta iltapäivällä Canterburyn katedraalissa pyhän Benediktuksen alttarin edessä kesken jumalanpalveluksen neljällä iskulla päähän.
Tästä teosta Henrik asetettiin kirkonkiroukseen, mutta hän sai armahduksen Mont Saint-Michelin apotin Robert Torignylaisen ansiosta. Hyvityksenä Henrik teki pyhiinvaellusmatkan säkkikankaaseen puettuna Becketin haudalle, lupautui lähettämään Palestiinan ristiretkivaltioille rahaa, jota Johanniittain ritarikunta ja Temppeliherrain ritarikunta vartioisivat kunnes Henrik saapuisi käyttämään sen pyhiinvaelluksella tai ristiretkellä. Jälkeenpäin 21. toukokuuta 1172 Henrik myös ruoskittiin julkisesti pelkkä paita yllään. Henrik viivytteli Palestiinaan lähtöä vuosia eikä lopulta koskaan matkannut sinne.
Henrikin lapset > Lailliset

Eleonooran ja Henrikin avioliitossa syntyi viisi poikaa ja kolme tytärtä:
Guillaume, Poitiers'n kreivi (1153–1156)
Henrik Nuori, kuningas (1155–1183)
Rikhard I Leijonamieli, kuningas (1157–1199)
Geoffroy, Bretagnen herttua (1158–1186)
Matilda, Saksin herttuatar (1156–1189)
Aliènor Plantagenet (1161–1214)
Joan Plantagenet (1165–1199)
Juhana Maaton, kuningas (1166–1216)
Ensimmäinen poika Guillaume kuoli jo lapsena. Toinen lapsi Henrik, kruunattiin viisivuotiaana kuninkaaksi (toinen syy Thomas Becketin närkästykseen), mutta hän ei tosiasiassa koskaan hallinnut kuninkaana ja näin hänen nimeään ei mainita Englannin hallitsijoiden luetteloissa. Hänet tunnetaan nimellä Henrik Nuori (tai Henrik Nuorempi) erotuksena veljenpojastaan, myöhemmästä Englannin kuninkaasta Henrik III:sta. Henrik II:n yritys riistää maat Eleanooralta ja tämän perilliseltä Rikhardilta johtivat yhteenottoon, jossa toisella puolella oli kuningas ja toisella puolella kuningatar ja molempien yhteiset pojat.
Henrikin lapset > Aviottomat

Henrikin kuuluisa, kansantarujen aiheena ollut rakkaussuhde Rosamund Cliffordiin alkoi ehkä kuninkaan Walesin-sotaretken aikana vuonna 1165 ja päättyi Rosamundan kuolemaan vuonna 1176. Henrik ei kuitenkaan tunnustanut suhdettaan julkisesti ennen kuin vuonna 1174, samoihin aikoihin kuin kuninkaan ero Eleanoorasta tapahtui. Henrik oli neuvotellut Ranskan Ludvig VII:n tyttären Adèlen naittamisesta pojalleen Rikhardille. Henrikillä sanotaan olleen suhde myös Adèleen ja huhut kertoivat tämän synnyttäneen kuninkaalle aviottoman pojan. Suhteesta Rosamundaan ei tiettävästi syntynyt lapsia.
Henrikillä oli useita aviottomia lapsia eri naisten kanssa ja Eleanoora kasvatti useita näistä kuninkaallisessa lastentarhassa yhdessä heidän omien lastensa kanssa. Jotkut pysyivät perheenjäseninä aikuisikään asti. Näitä olivat muun muassa:
William de Longespée (tai Guillaume de Montferrat) eli Vilhelm Pitkämiekka, Salisburyn kolmas jaarli, jonka äiti oli Norfolkin kreivitär Ida de Tosny
Geoffrey, Yorkin arkkipiispa, Ykenai-nimisen naisen poika
Morgan, Durhamin arkkipiispa
Matilda, Barkingin abbedissa
Poikien kapina ja kuninkaan kuolema

Huhtikuussa 1173 Henrikin pojat Henrik Nuori, Rikhard ja Geoffroy nousivat isäänsä vastaan kapinassa, joka kesti puolitoista vuotta ja päättyi poikien antautumiseen. Juhana, pojista nuorin, oli tuolloin vasta noin kymmenvuotias. Kun Henrik Nuori kuoli 1183, Juhana oli Henrik II:n suosikki kruununperijäksi, Rikhard oli taas äitinsä Eleanooran vaihtoehto. Geoffroy kuoli jouduttuaan hevosen tallomaksi vuonna 1186. Rikhard Leijonamieli löi lopulta Ranskan kuninkaan Filip II:n avustuksella Henrikin 4. heinäkuuta 1189. Henrik kuoli Chinonin linnassa 6. heinäkuuta 1189, ja hänet haudattiin Fontevraudin apottiluostariin. Historioitsija Giraldus Cambrensiksen mukaan kuolinvuoteella Henrikin viimeiset sanat olivat Alas, the shame for a King to be thus overcome! Alas, the shame! ("Voi, häpeä näin voitetulle kuninkaalle! Voi, häpeä!").
Oikeusistuimet

Henrik II kehitti englantilaista lainkäyttöä ja perusti paikallisten ja kansallisten oikeusistuimien järjestelmän. Aiemmin syyllisyys tai syyttömyys oli todettu jumalan antamalla tuomiolla. Yleisesti käytetty jumalantuomio oli esimerkiksi kaksintaistelu osapuolten välillä. Jumalantuomiot korvattiin vuonna 1179 kahdentoista miehen valamiehistön suorittamalla oikeudenkäynnillä. Tätä kutsuttiin nimellä "grand assize" ja se oli perusta edelleen suuressa osassa englantia puhuvista maista käytössä olevalle järjestelmälle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henrik II Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Tapani | Englannin kuningas 1154–1189 yhdessä Henrik Nuoren kanssa 1170–1183 | Seuraaja: Rikhard I Leijonamieli |
| n k Englannin hallitsijat ja valtionpäämiehet (927–1707) |
| --- | --- |
 Alfred Suuri  Edvard Vanhempi  Ethelweard  Athelstan  Edmund I  Edred  Edwy  Edgar Rauhaisa  Edvard Marttyyri  Ethelred Neuvoton  Sven Haaraparta  Ethelred Neuvoton  Edmund Rautakylki  Knuut Suuri  Harald Jäniksenkäpälä  Knuut III Hardeknut  Edvard Tunnustaja  Edgar Atheling  Harald Godwininpoika  Vilhelm Valloittaja  Vilhelm Punainen  Henrik I  Tapani  Matilde  Eustace IV  Henrik II  Rikhard Leijonamieli  Juhana Maaton  Ludvig VIII  Henrik III  Edvard I  Edvard II  Edvard III  Rikhard II  Henrik IV  Henrik V  Henrik VI  Edvard IV  Henrik VI  Edvard IV  Edvard V  Rikhard III  Henrik VII  Henrik VIII  Edvard VI  Lady Jane Grey  Maria I  Filip II  Elisabet I  Jaakko I  Kaarle I  Oliver Cromwell  Richard Cromwell  Kaarle II  Jaakko II  Maria II  Vilhelm III Oranialainen  Anna 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Irlanti  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Henrik II. Tuntemattoman taiteilijan maalaama muotokuva noin vuodelta 1620.
Henrik II laillisine lapsineen. Kirjan kuvitusta 1300-luvun alulta.
Eleonoora Akvitanialaisen ja Henrik II:n hauta Fontevraudin apottiluostarissa.
Buffalo Bill (yhtye)

Buffalo Bill on suomalainen yhtye, joka on tehnyt 1970-luvulla kaksi albumia. Yhtyeen jäsenistä Greger Nervander on sittemmin tehnyt myös useita soololevyjä.
Kokoonpano

Alkuperäinen kokoonpano:
Jan Björklund
Sören Lind
Hilding Gustavsson
Kjell Selenius
Viimeinen kokoonpano:
Jerry Söderström
Greger Nervander
Hilding Gustavsson
Roger Liljestrand
Ulf Ekeblom
Diskografia

Buffalo Bill rider igen (1974) (Alkuperäinen kokoonpano)
Buffalo Bill på språng (1976)
Aiheesta muualla

Buffalo Bill (yhtye)n esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Lindsay Burns

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Atlanta 1996 | kevyt pariairokaksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kööpenhamina 1987 | kevyt nelonen |  |
|  Hopeaa | Tasmania 1990 | kevyt pariairokaksikko |  |
|  Hopeaa | Wien 1991 | kevyt pariairokaksikko |  |
|  Pronssia | Indianapolis 1994 | kevyt pariairokaksikko |  |
Lindsay Burns (s. 6. tammikuuta 1965) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän saavutti kevyessä pariairokaksikossa Teresa Bellin kanssa hopeaa Atlantan olympialaisissa 1996. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän voitti kevyessä nelosessa kultaa Kööpenhaminassa 1987. Kevyessä pariairokaksikossa hän saavutti kaksi MM-hopeaa ja yhden MM-pronssin.
Buranovskije babuški

| Buranovskije babuški |
| --- | --- |

Tiedot
Kotipaikka:  Buranovo, Udmurtia, Venäjä
Laulukieli:  Englanti, udmurtti
Jäsenet:  * Granja Baisarova (*1949) Alevtina Begiševa (*1958)  Zoja Dorodova (*1940)  Galina Koneva (*1938)  Valentina Pjattšenko (*1937)  Jekaterina Škljajeva (*1937)  Olga Tuktarjova (taiteellinen johto, *1968)
Entiset jäsenet:  * Jelizaveta Zarbatova  (vierailija, 1926–2014) Natalja Pugatšova (1935–2019)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Buranovskije babuški (ven. Бура́новские ба́бушки, udmurtiksi Брангуртысь песянайёс, Brangurtyś peśanaijos, Buranovon mummot) on venäläinen etno-pop-yhtye, joka edusti Venäjää vuoden 2012 Eurovision laulukilpailussa sijoittuen toiseksi. Yhtyeeseen kuuluu kahdeksan iäkästä naista, joista kuusi esiintyy euroviisuissa. He ovat kotoisin Udmurtian tasavallasta Buranovon kylästä, ja heidän ohjelmistossaan on udmurtinkielisiä lauluja.
He osallistuivat Venäjän Euroviisukarsintoihin myös vuonna 2010, jolloin he tulivat kolmanneksi laulullaan ”Dlinnaja-dlinnaja beresta i kak sdelat iz nejo aišon” ("Hyvin pitkä koivun tuohi ja kuinka siitä valmistetaan turbaani").
Yhtyeen sijoituttua toiseksi vuoden 2012 Eurovision laulukilpailuissa sen edustuskappaleesta ”Party for Everybody” ("Juhlat kaikille") tuli Eurovision laulukilpailuissa kaikkien aikojen parhaiten sijoittunut suomalais-ugrilaisella kielellä laulettu kappale.
Yhtyeen tavoitteena oli kerätä esiintymisillään rahaa kirkon rakentamiseen heidän kotikyläänsä Buranovoon. He onnistuivat tavoitteessaan. Kirkon perustukset valettiin lokakuussa  2011, ja rakennustyöt aloitettiin toukokuussa 2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Buranovskije babuški Wikimedia Commonsissa
Udmurti-mummot kävivät kielitaisteluun rockilla (5.6.2009) (yle.fi)
Ylen Elävä arkisto: Udmurtian mammat pitävät rokilla perinteitä hengissä
Bunyip

Bunyip
Bunyip on Australian aboriginaalien mytologiassa esiintyvä taruolento. Sen ulkonäkö kuvaillaan eri tarinoissa erilaiseksi. Yleisesti sitä kuitenkin pidetään sorsaliskoa muistuttavana, vihreänä liskon ja krokotiilin välimuotona, jolla on terävät hampaat ja kaksihaarainen kieli.
Australian monista mysteereistä bunyip on turhauttavimpia. Vuosien ajan eläintieteilijät ja kryptozoologit ovat koettaneet jäljittää sitä, mutta suuri eteläinen manner on pinta-alaltaan kaksi kolmasosaa Euroopasta, ja sen harvaan asuttu sisämaa on vieläkin osin huonosti tunnettu. Rohkeat bunyipin etsijät ovat pyytäneet neuvoa alkuasukasheimoilta, mutta neuvot ovat olleet kovin ristiriitaisia. Näyttää siltä, että kukin heimo kuvailee hyvinkin erilaista otusta, ja kaikkiaan bunyip-hahmosta muodostuu kokonainen hirviöiden eläintarha.
Victorian osavaltion aboriginaalit, joiden kielestä bunyip-sana on peräisin, kuvailevat vesipetoa, joka onkin tavallisin mielikuva tästä hirviöstä. Sillä sanotaan olevan kuono kuin koiralla ja häntä kuin hevosella, minkä lisäksi sillä on sarvet tai pitkät torahampaat ja musta turkki. Sen sanotaan elävän soilla ja vesistöissä.
Sisämaan väki kertoo wanambi-pedosta, joka on kirkasvärinen ja parrakas, monisatametrinen käärme. Se elää vesipaikoilla ja syö ihmisiä.
Eteläaustralialainen coorong-heimo kertoo valtavasta karvapeitteisestä olennosta, jolla on pitkä kaula ja linnun nokka. Tämä ihmisen ja eläimen välimuoto munii jalkapallon kokoisia munia.
Monet rannikon heimot ja karjankasvattajat puolestaan väittävät, että Pohjois-Australiassa, Queenslandin Outbackin ja Pohjoisterritorion Arnheminmaan alueella, syrjäisten vesistöjen lähellä, elää dinosaurusmainen lisko, jota kutsutaan nimillä Burrunjor tai Arnhem Rex. Väriltään oranssin tai harmaan olennon kerrotaan olevan yli seitsemän metriä pitkä ja kävelevän kahdella jalalla, ja sen etujalkoja kuvaillaan hyvin pieniksi. Viimeisin väitetty näköhavainto on vuodelta 1982. Seudulta onkin löydetty tunnistamattoman, isokokoisen eläimen jättämiä kolmivarpaisia jalanjälkiä. Myös alueen vanhoista kalliomaalauksista on löydetty kuvia, joissa esiintyy tyrannosaureja muistuttava eläin. Tosin nämä maalaukset saattavat esittää myös myöhemmin sukupuuttoon kuollutta megalaniaa tai pussihukkaa.
Monet pitävät näitä juttuja taikauskona juuri siitä syystä, että heimot eivät pääse väitetystä olennosta yksimielisyyteen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bunyip Wikimedia Commonsissa
Cryptozoology.com - The Bunyip: Mythical Beast, Modern-day Monster (englanniksi)
Unknownexplorers.com - Bunyip (englanniksi)