stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Puolanka
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Puolanka
Tilastokeskus, Tuotteet ja palvelut, Tietoa alueittain: Kuntien avainluvut
Puolanka-lehti
Puolangan pessimistit
BBC, Video: The most pessimistic town in the world (englanniksi)
Ilta-Sanomat, Kotimaa: Piste Suomen kartalla hämmästyttää - miksi täällä on näin lumista?
Puolanka
| --- | --- |
Kylät:  Aittokylä  Askankylä  Auho  Joukokylä  Kivarinjärvi  Kotila  Kongasmäki  Leipivaara  Lylykylä  Naulaperä  Puokio  Puolanka  Rasinkylä  Suolijärvi  Vihajärvi  Väyrylä  Yli-Oterma  Törmänmäki 
Nähtävyydet ja matkailukohteet:  Askanmäen kotiseututalo  Isa Aspin patsas  Hepoköngäs  Kempasvaara  Kiiskilän pappila  Lakikummun näköalatorni  Manner-Suomen keskipiste  Paljakka  Paljakan laskettelukeskus  Paljakan luonnonpuisto  Puolangan kirkko  Puolangan museo  Röllimaa  Tiaisen torppa  UKK-reitti  Vartiopirtti  Vääränsärkät 
| n k Kainuun maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Hyrynsalmi  Kajaani  Kuhmo  Paltamo  Puolanka  Ristijärvi  Sotkamo  Suomussalmi 
Entiset kunnat:  Kajaanin maalaiskunta  Vuolijoki 
Hepoköngäs
Puolangan keskustaa Ouluun päin katsottuna.
Puolangan kunnanraja.
Jouko Mäki-Lohiluoma

Jouko Mäki-Lohiluoma
Jouko Eino Antero Mäki-Lohiluoma (s. 15. tammikuuta 1960 Seinäjoki) on suomalainen muusikko. Hän asuu perheineen Tampereen Pispalassa.
Monipuolinen muusikko

Jouko Mäki-Lohiluoma tunnetaan muusikkona, joka esiintyy useita soittimia samanaikaisesti soittavana yhdenmiehen yhtyeenä. Hänen kappalemateriaalinsa koostuu omista, usein hengellisistä, kappaleista, ja hän esittää myös omia versioitaan tunnetuista rock/pop-kappaleista.
Mäki-Lohiluoma soittaa jaloillaan rumpuja (bassorumpu, aksenttipelti ja virveli), hänellä on Esa Hokkasen varta vasten tilauksesta tekemä kitarabasso, jossa on yksi bassokieli (viritettynä G:hen, ja kitaran neljä kieltä ovat D, G, H ja E). Kitaran rungon alareunaan on lisäksi kiinnitetty purkki, joka toimii rumpusetin hi-hatina (purkkia voi iskeä oikean käden nimettömään kiinnitetyllä tikulla). Tämän lisäksi Mäki-Lohiluoma soittaa huuliharppua ja laulaa. Tämän 1990-luvun alussa muodostetun "kokoonpanon" nimi on Yhden Joukon Yhtye.
Mäki-Lohiluoman tunnetuimmat kappaleet ovat lapsille suunnattua rockia, jossa on joskus hengelliset sanoitukset. Tarve tällaiselle materiaalille syntyi, kun Mäki-Lohiluoma oli tekemisissä varhaisnuorten kanssa, joille lastenlaulut eivät enää sopineet. Hänen tunnetuin kappaleensa on "Transitmies".
Lainakappaleina Mäki-Lohiluoma on esittänyt esimerkiksi Hurriganesin "Get Onia" ja J.Karjalaisen "Sankareita".
Seiväshyppääjä ja liikunnanopettaja

Mäki-Lohiluoma oli 1980-luvulle asti kansallisen tason seiväshyppääjä (ennätys 520 cm vuonna 1981). Hän on esiintynyt usein jokakesäisillä seiväskarnevaaleilla. Hän on tehnyt laulun vuoden 1978 Prahan EM-kisojen Rauli Pudaksen pronssihypystä, jossa Pudas putosi riman päälle, rima pomppasi reilusti ilmaan ja siitä takaisin kannattimilleen.
Koulutukseltaan Mäki-Lohiluoma on liikunnanopettaja. Opiskeluaika venyi keikkailun takia yhteentoista vuoteen.
Yhtyeitä

Yhtyeitä, joissa Jouko Mäki-Lohiluoma on soittanut
Yhden Joukon Yhtye
Herra Heinämäen Lato-orkesteri, lastenmusiikkia
Punapappi, hengellistä musiikkia ja työväenlauluja
The Plugless, akustista 1970-luvun rokkia vuodesta 2005
Pispala Bill, tunnettuja kantrirock-kappaleita suomeksi käännettynä
Mäki-Lohiluoma & Nuorva
Diskografia

Hienoin mies, jonka tunnen (1978)
Väärällä jalalla (1983)
Missä olenkaan (1986, Jaakko Löytyn ja kuoron kanssa)
Takapulpetin pojat (1987)
Pitkä päivä, lyhyt yö (1989, Teppo Nuorvan kanssa)
Toisten tie (2000, Teppo Nuorvan kanssa)
Hammasraudat (2000)
Läpileikkaus-gospelkokoelma(2007)
Transitmies (2008)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jouko Mäki-Lohiluoman tekemät kappaleet
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Kasvot (elokuva)

| Kasvot> Ansiktet |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ingmar Bergman
Käsikirjoittaja:  Ingmar Bergman
Tuottaja:  Allan Ekelund
Säveltäjä:  Erik Nordgren
Kuvaaja:  Gunnar Fischer
Leikkaaja:  Oscar Rosander
Pääosat:  Max von Sydow Ingrid Thulin Gunnar Björnstrand
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  Svensk Filmindustri
Levittäjä:  SF Studios Netflix
Ensi-ilta:   26. joulukuuta 1958  4. syyskuuta 1959
Kesto:  97 min
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kasvot (ruots. Ansiktet) on Ingmar Bergmanin käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen elokuva vuodelta 1958.
Hypnoosia harjoittava taikuri Albert Emanuel Vogler (Max von Sydow) saapuu Tukholmaan mukanaan vaimo (Ingrid Thulin), äidinäiti (Naima Wifstrand), apuri Tubal (Åke Fridell) sekä kuolemansairas ryysyläinen, joka löytyi harhailemasta metsissä. Seurue majoittuu konsuli Egermanin (Erland Josephson) tilalle Södermalmiin. Isäntäparin vieraina asuvat myös lääkärineuvos Vergéus (Gunnar Björnstrand) sekä poliisimestari (Toivo Pawlo) vaimoineen, joiden voi sanoa edustavan raitista, arvovaltaista ja tieteellisesti koulutettua yhteiskuntaluokkaa – eivätkä he usko Voglerin taikatemppuihin lainkaan.
Elokuva sai tuomariston erikoispalkinnon Venetsian elokuvajuhlilla 1959.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Max von Sydow  | … |  Albert Emanuel Vogler   |
|  Ingrid Thulin  | … |     |
|  Gunnar Björnstrand  | … |     |
|  Naima Wifstrand  | … |     |
|  Bengt Ekerot  | … |     |
|  Bibi Andersson  | … |     |
Caesars Superdome

| Caesars Superdome> The Superdome |
| --- | --- |


Rakennuksen tiedot
Sijainti:  New Orleans, Louisiana
Koordinaatit:  29°57′3″N, 90°4′52″W
Rakennustyöt aloitettu:  11. elokuuta 1971
Avattu:  3. elokuuta 1975
Suljettu:  3. syyskuuta 2005 – 24. syyskuuta 2006 korjauksia varten
Omistaja:  Louisiana Stadium/Expo District, Glenn Merald (Johtaja)
Hoitaja:  SMG
Kenttä:  AstroTurf (1975–2003)   FieldTurf (2003–2006)   Sportexe Momentum (2006–)
Kustannukset:  134 miljoonaa $
Arkkitehti:  Curtis ja Davis
Aiemmat nimet:  Louisiana Superdome
Käyttäjät
 New Orleans Saints (NFL) (1975–2004, 2006–)   Tulane Green Wave (NCAA) (1975–2004, 2006–)   Sugar Bowl (NCAA) (1975–2005, 2007–)   New Orleans Jazz (NBA) (1975–1979)   New Orleans Pelicans (American Association) (1977)   New Orleans Breakers (USFL) (1984)   New Orleans Night (AFL) (1991–1992)   BSC National Championship Game (NCAA) (2000, 2004, 2008)   Superbowl (NFL) (1978, 1981, 1986, 1990, 1997, 2002, 2013)   New Orleans Bowl (NCAA) (2001–2004, 2006–)   NCAA-koripallon I-divisioonan mestaruus ottelu (1982, 1987, 1993, 2003) 
Katsojakapasiteetti
 Amerikkalainen jalkapallo: 72 968   Koripallo: 55 675   Baseball: 63 525 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Caesars Superdome (alun perin Louisiana Superdome, aikasemmin Mercedes-Benz Superdome) on New Orleansissa Yhdysvalloissa sijaitseva urheilu- ja messurakennus, joka sijaitsee New Orleansin keskeisellä bisnesalueella. Rakennus avattiin 3. elokuuta 1975.
Superdomella pelaavat National Football Leaguen New Orleans Saints ja NCAAn Tulanen yliopisto. Stadionilla on järjestetty kahdeksan Super Bowlia, vuosina 1978, 1981, 1986, 1990, 1997, 2002, 2013 ja 2025.
Siellä järjestetään myös jokavuotinen Sugar Bowl.
Vuonna 2014 stadionilla järjestettiin Wrestlemania 30 showpaini tapahtuma joka keräsi 75 167 katsojaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Caesars Superdome Wikimedia Commonsissa
Louisiana Superdomen virallinen kotisivu
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Louisiana Superdome
Käännös suomeksi
Martti Huhtala

| Mitalit> Maa:  Suomi.Yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Suomi.Yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Suomi.Yhdistetty. Olympialaiset  | Maa:  Suomi> Yhdistetty. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sankt Moritz 1948 | yhdistetty |  |
Martti Elias Huhtala (12. marraskuuta 1918 Rovaniemi – 25. lokakuuta 2005 Rovaniemi ) oli suomalainen yhdistetyn hiihtäjä ja olympiamitalisti.
Huhtala voitti olympiahopeaa yhdistetyssä ja sijoittui kymmenenneksi 18 kilometrin hiihdossa St. Moritzin kisoissa 1948. Hän oli yhdistetyn hiihto-osuuden toiseksi nopein hiihtäjä Heikki Hasun jälkeen. Yhdistetyn kilpailun jälkeen Huhtalan ilmoitettiin ensin jääneen kolmanneksi 0,4 pisteen erolla Ruotsin Sven Israelssoniin. Suomalaiset kuitenkin jättivät vastalauseen, sillä pistelaskussa ei ollut käytetty interpolointia. Vastalause tuotti tuloksen, ja Huhtala nousi hopealle 0,25 pisteen erolla. Huhtalan hypyt kantoivat 62, 61 ja 61,5 metriä. Tyylipisteet olivat 16 pisteen paremmalla puolella. MM-kisoihin hän osallistui Rumfordissa 1950 ja sijoittui siellä seitsemänneksi yhdistetyssä ja 20:nneksi 18 kilometrin hiihdossa.
Seuratasolla Huhtala edusti Ounasvaaran Hiihtoseuraa, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1955–1956 ja 1968–1971.
Yksityiselämä ja sotilasura

Martti Huhtala syntyi Rovaniemellä marraskuussa 1918 satulaseppä Elias Huhtalan ja Hilja Huhtalan (o.s. Alaruokanen) perheeseen, johon syntyi yhteensä kuusi poikaa ja kaksi tyttöä. Perheen äiti kuoli lapsivuoteeseen Huhtalan ollessa viisivuotias. Huhtalan isä oli lestadiolainen maallikkosaarnaaja. Huhtalan veli Paavo Huhtala (1910–1948) oli yleisurheilija, joka voitti kymmenottelun Suomen-mestaruuden vuonna 1934.
Huhtala valittiin kadettikurssille 23. Kurssi kuitenkin keskeytyi talvisodan sytyttyä, ja Huhtala toimi talvisodan aikana kouluttajana. Jatkosodassa Huhtala palveli etulinjassa lähettiupseerina, adjutanttina ja komppanian päällikkönä.
Sotien jälkeen Huhtala osallistui asekätkentään majuri Aito Keravuoren apulaisena eri puolilla Pohjois-Suomea. Hän onnistui välttämään kiinnijäämisen ja piti osallisuutensa asekätkentään salassa kuolemaansa saakka. Asia tuli julkisuuteen vasta marraskuussa 2018 sanomalehti Kalevan kirjoitettua siitä Huhtalaa käsittelevässä artikkelissa.
Huhtala työskenteli ammattiupseerina vuoteen 1965 saakka yleten everstiluutnantiksi. Tämän jälkeen hän työskenteli Pohjoismaiden Yhdyspankin konttorinjohtajana Muoniossa ja Rovaniemiellä ja jäi eläkkeelle vuonna 1975.
Huhtala oli naimisissa kaksi kertaa, ja hänellä oli kuusi lasta.
Saavutuksia

Olympiahopeaa yhdistetyssä hiihdossa St. Moritzissa 1948
Olympiakisoissa kymmenes 18 kilometrin hiihdossa St. Moritzissa 1948
MM-kisoissa seitsemäs yhdistetyssä hiihdossa ja 20:s 18 kilometrin hiihdossa Rumfordissa 1950
SM-kultaa yhdistetyssä hiihdossa 1948
SM-hopeaa yhdistetyssä hiihdossa 1947
SM-pronssia yhdistetyssä hiihdossa 1943
Salpausselän kisojen voitto yhdistetyssä hiihdossa 1945
Aiheesta muualla

Martti Huhtalan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Bloody Afternoon

Bloody Afternoonin alkuperäinen kotelo
Bloody Afternoon on Tuukka Salosen sekä Saku Lehtisen kehittämä ja Avesoftin julkaisema Amiga-peli. Peli julkaistiin vuonna 1989. Pelin tarinassa murtaudut hirviöiden tukikohtaan pelastaaksesi panttivangit sekä päihittääksesi kivisen linnun, joka on tukikohdan johtaja. Pelissä on tarkoitus ampua vihollisia, jotka ilmestyvät pelikentässä olevista ikkunoista ja oviaukoista, sekä pelastaa panttivangit. Pelastaaksesi vangit sinun täytyy olla vahingoittamatta heitä sekä yrittää tähdätä heidän kahleisiinsa vapauttaaksesi heidät. Ohjauksena toimii hiiri.
Aiheesta muualla

Bloody Afternoon MobyGamesissa (englanniksi)
K-Wagen

| K-Wagen |
| --- | --- |

Valmistushistoria
Valmistusmaa:  Saksa
Tekniset tiedot
Pituus:  13 m
Taistelupaino:  120 t
Pääase:  2x7,7 cm tykkiä
Muu aseistus:  4 konekivääriä, kaksi liekinheitintä
Panssarointi:  30 mm
– hevosvoimat:  2x650 hv
K-Wagen oli Saksassa kehitelty raskas panssarivaunu ensimmäisen maailmansodan aikana. K-Wagen ei koskaan osallistunut varsinaisiin taisteluihin, mutta kaksi prototyyppiä oli rakennettu ennen sodan päättymistä.
Piirteet

K-Wagenin rakennus hyväksyttiin sotaministeriössä 28. kesäkuuta 1917. Tulevalle vaunulle asetettiin sellaisia ehtoja kuin kyky ylittää neljän metrin levyinen juoksuhauta ja kolmen sentin paksuinen panssarointi. Aseistukseksi suunniteltiin yhtä tai kahta tykkiä sekä neljää konekivääriä ja kahta liekinheitintä. Alun perin vaunun voimanlähteeksi suunniteltiin kahta 200 hevosvoiman moottoria. Vaunu oli tarkoitus tuoda taistelukentälle kahdessa osassa ja koota se vain muutaman kilometrin päässä etulinjasta. Vaunut oli tarkoitus aseistaa Idsteinin linnoituksen 7,7-senttisillä tykeillä. Moottori havaittiin pian liian heikoksi, ja se muutettiin kahdeksi Daimlerin 650 hevosvoiman moottoriksi. K-Wagenin rakennushanke herätti vastustusta. Kaikki eivät uskoneet valtavan 13-metrisen ja 120-tonnisen vaunun selviävän taistelukentän tykistötulituksesta. Hanke kärsi myös valmistajien aikatauluongelmista. Vastustuksesta huolimatta tilattiin viisi K-Wagenia, joista kaksi saatiin osaksi valmiiksi ennen sodan päättymistä. Vain yksi niistä oli kokonaan valmis ja toisesta puuttui vielä moottorit.
K-Wagen piirustuksessa.
Meningokokki

| Meningokokki |
| --- | --- |
 Neisseria meningitidis -bakteeri mikroskoopissa
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Bakteerit Bacteria
Kunta::  Bakteerit Bacteria
Pääjakso::  Proteobacteria
Luokka::  Betaproteobacteria
Lahko::  Neisseriales
Heimo::  Neisseriaceae
Suku::  Neisseria
Laji::  meningitidis
Kaksiosainen nimi
 Neisseria meningitidis  (Albrecht & Ghon 1901) Murray 1929 
Seroryhmät
 Seroryhmä A  Seroryhmä B  Seroryhmä C  Seroryhmä W  Seroryhmä Y  Seroryhmä X 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Meningokokki eli Neisseria meningitidis on tunnetuin bakteeriperäisen aivokalvontulehduksen eli bakteerimeningiitin aiheuttaja. Meningokokki löydettiin ensimmäisen kerran vuonna 1887, kun Weichselbaum tutki aivokalvontulehduspotilaan aivo-selkäydinnestettä. Meningokokki on ihmiselle spesifinen bakteeri , joka löytyy useimmiten oireettomana ylähengitysteistä 5-10 % väestöstä .
Rakenne

Neisseria meningitidis on gramnegatiivinen usein kapselillinen diplokokki. Meningokokin uloin kerros, kapseli, koostuu hiilihydraattiketjuista. Kapselin alla on ulkokalvo, joka koostuu proteiineista ja lipooligosakkaridista eli endotoksiinista.  Meningokokin ulkokalvon tärkeimpiä pintaproteiineja ovat tyypin IV pilukset, joilla bakteeri tarttuu isäntäsolun pintarakenteisiin. Lisäksi ulkokalvolla on muun muassa Opa- ja Opc-tarttumisproteiineja sekä poriinikanavia. Meningokokki käyttää pintarakenteitaan tunkeutuakseen isäntäsolun sisälle ja siirtyäkseen verenkiertoon. Meningokokki pystyy muuntelemaan bakteerisolun pinnan rakenteita huomattavasti, mikä mahdollistaa isännän immuunipuolustuksen välttelyn. Meningokokit voidaan jakaa serologisiin ryhmiin sekä sero-, ala- ja immunotyyppeihin kapselin sokeriketjujen ja muiden pintarakenteiden perusteella . Seroryhmiä on 13, joista tautien kannalta tärkeimmät ovat seroryhmät A, B, C, W, X ja Y. Suomessa yleisimmät seroryhmät ovat B, C ja Y.  Seroryhmä määräytyy bakteerin polysakkaridikapselin perusteella, mihin perustuvat ryhmien A, C, W ja Y konjugaattirokotteet, joissa meningokokkibakteerista eristetyt pintapolysakkaridit on yhdistetty proteiineihin. B-seroryhmän rokote perustuu meningokokin pintaproteiineihin. X-seroryhmää vastaan ei ole vielä rokotetta .
Tunnistaminen

Immuunipuolustuksen vasta-aineet kehittyvät ennen kaikkea kapselin polysakkarideja kohtaan. Varsinkin pienillä lapsilla vasta-aineet kapselipolysakkarideihin kehittyvät hitaasti ja niitä myös syntyy vain vähän. Tämä osaksi selittää sen, että meningokokkitautia on suhteellisesti eniten pienillä lapsilla.
Immuunipuolustuksen välttely

Meningokokki reagoi isäntäkehon lämmön nousuun lisäämällä immuunijärjestelmältä suojelevien proteiinien tuotantoa. Näihin proteineihin kuuluvat lipopolysakkariidin sialylaatioproteiini (Lst), komplementtijärjestelmän inhibiittorin tekijä H:ta sitova proteiini (fHbp) ja kapselia biosyntetisoiva proteiini (CssA). Lämmön aiheuttama muutos tapahtuu viesti-RNA-tasolla, kun immuunipuolustukselta suojelevien proteiinien ei luettavassa RNA-osuudessa oleva hiuspinnirakenne hajoaa ja vapauttaa rakenteessa jumissa olleen ribosomin sitomispaikan. Immuunipuolustusjärjestelmältä suojaamisen nostaminen lämmön noustessa on suora evolutiivinen reaktio tulehdusreaktion ja kuumeen nostamaan epätarkkaan mikrobien tappamiseen isännässä. Lämpöön reagoiva puolustuksen lisäys mahdollistaa meningokokin taudinaiheuttamisen muiden tautien aikana ja jälkeen. On raportoitu, että influenssa voi olla meningokokille mahdollinen patogeneesin laukaiseva tekijä.
Esiintyminen

Saharan eteläpuolinen Afrikka on meningokokkitaudin endeemistä aluetta, mutta epidemioita voi puhjeta missä tahansa. Meningokokin aiheuttamaa meningiittiä on Suomessa vain vähän, noin 20 tapausta vuodessa, joista suurin osa on B-ryhmän aiheuttamia . A- ja C-ryhmien meningokokkeja vastaan on olemassa yhdistelmärokotteita (Meningovax A+C, Mencevax ACWY). B-ryhmän meningokokkia vastaan on viime vuosina kehitetty rokotteita (Bexsero, Trumenba), jotka eivät ole toistaiseksi mukana suomalaisessa rokotusohjelmassa.
Noin 5-10% ihmisistä kantaa meningokokkia kurkun ja nielun alueilla oireetta . Näillä ihmisillä meningokokki esiintyy obligaattisena kommensaalisena bakteerina. Meningokokki tarttuu lähikontaktissa pisaratartuntana tai kosketusteitse oireilevasta potilaasta tai oireettomasta nielunkantajasta . Lähikontaktit lisäävät tartuntariskiä, minkä takia tiiviit asumisolosuhteet ovat riskitekijä altistumiselle. Tämän vuoksi altistumisriski kasvaa esimerkiksi varusmiespalveluksessa ja yliopistoasuntoloissa.
Meningokokkia ei ole eristetty muista eläimistä kuin ihmisistä. Tämän uskotaan johtuvan bakteerin kyvyttömyydestä saada rautaa muualta kuin ihmisen transferriinistä sekä laktoferriinistä.
Altistustapauksessa meningokokkitaudin ehkäisy perustuu antibioottiprofylaksiin eli estolääkitykseen . Meningokokin kasvu antibioottien aiheuttaman valintapaineen alla voi kuitenkin johtaa antibioottiresistenssin kehittymiseen. Fluorokinolonien ryhmään kuuluvan antibiootin, siproflokasasiinin resistenssi on yleinen Kiinassa eristetyissä meningokokkikannoissa, jossa sitä käytettiin meningokokkitaudin estolääkityksenä vuonna 2005. Kiinassa esiintyvistä meningokokkikannoista yli 70% on omaksunut itselleen resistenssin tuottavan geenimutaation. Resistenssin leviämistä meningokokkien sekä muiden Neisseria-suvun lajien välillä edistävät sisäänottosignaalisekvenssit, jotka suosivat geenien siirtoa Neisseria-suvun lajien välillä. Antibioottiresistenssiin johtavien geenien on havaittu siirtyneen meningokokkikantoihin kommensaaleilta Neisseria-suvun lajeilta.
Esiintyminen > Suomessa

Suomessa meningokokkitartuntoja havaitaan 2020-luvulla noin 20 vuosittain. Ne hoidetaan todettaessa. Esimerkiksi Kainuun prikaatilla todettiin tammikuussa 2025 yhdellä varusmiehellä meningokokkitartunta, koko yksikkö määrättiin eristykseen ja altistuneille annettiin antibioottiprofylaksia.
Taudit

Meningokokki aiheuttaa useita erilaisia tauteja, kuten aivokalvontulehdusta, verenmyrkytyksiä sekä virtsaputken tulehduksia. Meningokokin aiheuttamista taudeista vaarallisimmat ovat aivokalvontulehdus eli bakteerimeningiitti sekä bakteerin aiheuttaman verenmyrkytys eli sepsis. Meningokokin diagnosointiin voidaan käyttää antigeeni- tai nukleiinihappo-osoitusta sekä veri- tai selkäydinnäyteviljelyä. Mikäli selkäydinnesteessä tai veressä todetaan gramvärjäyksessä gramnegatiivisia diplokokkeja, on kyseessä todennäköisesti meningokokki.
Noin 50 prosentilla meningokokkipotilaista on hiussuoniverenvuotoja eli alle 3 mm läpimittaisia pieniä, punaisia ja tarkkarajaisia verenpurkaumia. Meningokokin aiheuttaman infektion muita oireita ovat äkillinen korkea kuume, päänsärky, valonarkuus sekä niskajäykkyys. Myös pahoinvointia ja sekavuutta voi ilmetä. Meningokokki-infektion suonensisäinen antibioottihoito tulee aloittaa mahdollisimman nopeasti oireiden ilmaannuttua, sillä hoitamattomana tauti johtaa lähes aina kuolemaan potilaan tilan heikentyessä nopeasti. Hoidosta huolimatta 10% meningiittipotilaista ja 30% sepsispotilaista menehtyy.  Meningokokki voi aiheuttaa myös keuhkokuumetta, ylähengitystieinfektioita, konjunktiviittia, septistä artriittia sekä lantionalueen infektioita, kuten virtsatieinfektioita ja eturauhastulehdusta.
Meningokokin aiheuttaman meningiitin seurauksena voi esiintyä jälkihaittoja, kuten erilaisia hermostollisia haittoja: kuulovammat, epileptiset kohtaukset sekä oppimisvaikeudet. Meningokokkisepsiksen aiheuttamia komplikaatioita voi olla raajakuoliot, munuaisten vajaatoiminta sekä keuhkojen vajaatoiminta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
UniProt, taxonomy: Neisseria meningitidis (englanniksi)
Terveyskirjasto, Petri Ruutu: Meningokokki-infektiot, 19.1.2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
[http://www.ktl.fi/portal/suomi/tietoa_terveydesta/terveys_ja_sairaudet/infektiotaudit/meningokokki-infektio%5Bvanhentunut+linkki%5D Terveyden ja hyvinvoinnin laitos: Meningokokki-infektio] (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q154625  Wikispecies: Neisseria meningitidis  BacDive: 10473  CoL: 4655R  EoL: 996566  GBIF: 3220226  iNaturalist: 570710  IRMNG: 10528686  ITIS: 964013  LPSN: neisseria-meningitidis  NCBI: 487  NZOR: baa82ec7-2df2-4565-8e7b-4419602fd533  Open Tree of Life: 611778
Arıs

| Arıs (Арыс) Arys |
| --- | --- |
 vaakuna
 Arıs
 Koordinaatit: 42.43°N, 68.80°E 
Valtio:  Kazakstan
Alue:  Etelä-Kazakstanin alue
Perustettu:  1900
Kaupungiksi:  1956
Väkiluku (2012)  ():  40 707
Aikavyöhyke:  UTC+5
 
 www.arysmaslihat.kz 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Arıs tai Arys (kaz. Арыс, ven. Арыс) on keskikokoinen kaupunki Kazakstanin eteläosissa Etelä-Kazakstanin alueella. Kaupunki sijaitsee maan länsiosista ja Venäjän Astrahanista Syrdarjan pohjoispuolitse kohti Uzbekistanin Taškentia vievän Kazakstanin pääratoihin lukeutuvan rautatien varrella. Kaupunki on radan risteyspaikkakunta: toinen päärata lähtee itään kohti Almatyä tai Kirgistanin Biškekiä. Kaupungissa on rautatieasema (Arys I).
Paikkakunta perustettiin rautatien rakennustöiden seurauksena 1900. Kaupungiksi se kohosi 1956. Vuoden 2012 alussa kaupungissa asui 40 707 ihmistä.
Väestön kehitys

Kaupungin asukasluku on kasvanut vähitellen. Oheinen taulukko kuvaa kaupungin asukasluvun kehitystä vuosien 1959–2009 väestönlaskentojen kautta.
| Vuosi | Väestö 1959 | Väestö 1970 | Väestö 1979 | Väestö 1989 | Väestö 1999 | Väestö 2009 | Väestö 2012 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Väkiluku | &&&&&&&&&&022743.&&&&0022 743 | &&&&&&&&&&026414.&&&&0026 414 | &&&&&&&&&&027995.&&&&0027 995 | &&&&&&&&&&033523.&&&&0033 523 | &&&&&&&&&&034143.&&&&0034 143 | &&&&&&&&&&037996.&&&&0037 996 | &&&&&&&&&&040707.&&&&0040 707 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arıs Wikimedia Commonsissa
Shin’yō

| Shin’yō / 神鷹 |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Deschimag Werk AG, Bremen / Kuren laivastontelakka
Laskettu vesille:  14. joulukuuta 1934 Scharnhorst
Palveluskäyttöön:  15. joulukuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS Spadefishin upottama 17. marraskuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  17 500 t (standardi) 20 916 t (kuormattu)
Pituus:  189,36 m (vesiraja)
Leveys:  25,6 m
Syväys:  8,18 m
Koneteho:  2 × akselia 2 × AEG turbiinimoottoria 4 × höyrykattilaa 26 000 shp
Nopeus:  22 solmua
Miehistöä:  942
Aseistus
Aseistus:  33 × lentokonetta 8 × 127 mm/45 tykkiä 30 × 25 mm -ilmatorjuntatykkiä
Shin’yō (jap. 神鷹) oli keisarillisen Japanin laivaston saattuetukialus toisessa maailmansodassa.
MV Scharnhorst oli bremeniläisen Nord deutscher LLoyd Linen matkustajalinjalaiva, joka jäi syyskuussa 1939 toisen maailmansodan alkaessa Kaukoitään. Japanin laivasto osti aluksen, joka muutettiin saattuelentotukialukseksi.