stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ukkoslintu
Uskomusolento

Useat kansat ovat uskoneet ukkosen aiheuttajaksi suuren linnun. Monilla Aasian kansoilla jokseenkin samanlaisessa roolissa on ollut lohikäärme. Ukkoslinnun on monissa tapauksissa korvannut ihmishahmoinen ukkosenjumala. Suomalaisessa mytologiassa ukkoslintu on Kokko, joka on aikojen saatossa muuttunut varsinaisesta jumalolennosta taruhahmoksi. Kokon on kerrottu lyövän tulta ja ylijumalakin voi lyödä tulta kolmella kokon sulalla.
Intiaaneille tärkeä Ukkoslintu on kuvattu toteemipaaluihin useimmiten päällimmäisenä siivet levitettyinä. Intiaanien Ukkoslintu aiheuttaa jyrinän ja tuulen heiluttamalla jättimäisiä siipiään. Lakota-intiaanien Ukkoslintu on Wakinyan. Kwakiutl-intiaanit kutsuivat olentoa nimellä Hohoq ja Nootko-heimo kutsui häntä nimellä Kw-Uhnx-Wa. Siipien kärkivälin sanotaan olevan kahden kanootin pituuden verran. Kun Ukkoslintu lentää, puristuvat pilvet vastakkain sen siipien iskeminä, ja tästä aiheutuu myrskyjä. Yksittäiset välähdykset tulevat Ukkoslinnun silmistä, ja salamat ovat käärmeitä, joita se kantaa mukanaan. Naamioissa se kuvataan kahden kippurasarven kanssa, joskus hampaat nokan sisällä.
Riippuen lähteestä ja tarinasta intiaanien Ukkoslintu on joko jumalolento (ja erisnimi) tai olentojen laji (ja yleisnimi). Kummassakin tapauksessa se on älykäs, voimakas ja kostonhimoinen. Vaikka ukkoslintu pohjimmiltaan on hyväntahtoinen, kaikki ovat yhtä mieltä että sitä kannattaa paeta.
Sioux'ien tarustoissa maa oli alussa osin meren peittämä, ja ennen ihmisiä maata ja merta kansoittivat unktehilat, liskon ja käärmeen kaltaiset hirviöpedot. Ukkoslinnut taistelivat unktehiloja vastaan tehdäkseen tien ihmiselle. Lopulta meri vetäytyi, lähes kaikki unktehilat surmattiin ja jäljelle jääneet muuttuivat pieniksi matelijoiksi.
Nootka-intiaanien mukaan Ukkoslintu istuu vuorella ja palvelee suurta henkeä. Se lentää vain kantaakseen viestiä jumalolennolta toiselle
Ukkoslintu-lajiin kuuluvat olennot (kuten Kwakiutl ja Cowichan-heimot uskoivat) pystyivät ottamaan ihmishahmon vetämällä nokkansa pois, kuten se olisi ollut pelkkä naamio, ja poistamalla sulkansa, kuten ne olisivat olleet pelkkä sulkapeitteinen viitta. Tällaisten Ukkoslintujen uskotaan avioituneen ihmisten kanssa, joten ihmisten joukossa väitetään elävän ukkoslintujen jälkeläisiä. Vancouver-saarella kerrotaan eläneen kokonaisen kansan ihmishahmoisia ukkoslintuja. Kun muut heimot yrittivät orjuuttaa näitä, laittoivat ukkoslinnut nokkansa ja sulkansa takaisin, ja kostivat julmasti.
Väitetty jättiläiseläin

1800-luvulta näihin päiviin on kerrottu useista jättiläiskokoisten lintujen havainnoista lähinnä Yhdysvalloista. Erityisesti kryptozoologit ovat niistä kiinnostuneita, sillä he arvelevat ainakin osan kertovan ennestään tuntemattoman eläinlajin olemassaolosta.  Seuraavassa on joitakin esimerkkejä väitetyistä havainnoista.
Väitetty jättiläiseläin > 1800-luvulla

Amerikassa monet kertovat nähneensä ukkoslinnusta otetun valokuvan. Kuvan väitetään esittävän Yhdysvalloissa, Arizonassa vuonna 1886 ammuttua ukkoslintua ja olleen julkisuudessa vuoden 1960 tienoilla. Piirtäjä Larry Thomas on laatinut näkemästään valokuvasta muistinvaraisesti tarkan jäljennöksen. Piirroksessa jättiläismäinen lintu on sulkapeitteinen ja sillä on pitkät ja kapeat nokka ja siivet.
Toinen versio todennäköisesti samasta tapahtumasta on, että vuonna 1890 myös Arizonassa karjapaimenet olisivat tappaneet jättikokoisen linnuntapaisen olennon, jolla on suuri siipien kärkiväli. Sillä on kerrottu olleen sileä iho ja sulattomat siivet kuten lepakoilla. Kasvojen on kuvattu muistuttavan alligaattoria. Tämän kuvauksen on sanottu vastaavan esihistoriallista lentoliskoa. Karjapaimenet raahasivat raadon pikkukaupunkiin, jossa sen se laitettiin näytteille, heinäladon leveydelle yltävät siivet levälleen. Kerrotaan myös valokuvan ehkä julkaistun tästä paikallisessa lehdessä. Kyseessä saattaa kuitenkin olla pelkkä kaupunkitarina.
Väitetty jättiläiseläin > 1900-luvulla

1960- ja 1970-luvuilla on lentokoneen kokoinen lintu väitetty havaitun Washingtonissa, Utahissa ja Idahossa. Näiden havaintojen tueksi on väitetty löytyneen suuria jalanjälkiä ja muita todisteita.
Vuodelta 1977 on eräs paljon kiistelty havainto. Yhdysvaltain Illinoisin osavaltiossa kolme poikaa oli leikkimässä takapihalla. Kaksi isoa lintua lähestyi, ja alkoi jahdata poikia. Kaksi poikaa pääsi pakoon, mutta toinen linnuista sai yhden pojista kiinni. Se tarttui kynsillään 10-vuotiaan pojan olkapäähän, ja kantoi tätä metrien korkeudessa jonkin matkan päähän. Poika sai kuitenkin rimpuiltua itsensä irti. Silminnäkijöiden mukaan eläinten siipien kärkiväli oli yli 3 metriä, niillä oli valkoinen "kaularengas", ja ne olivat pitkäpyrstöisiä. Tästä pääteltiin, että kyseessä olivat andienkondorit.
Väitetty jättiläiseläin > 2000-luvulla

Vuonna 2002 Alaskassa väitettiin nähdyn Cessna-pienkoneen kokoinen linnunnäköinen otus.
Vuonna 2004 Etelä-Kaliforniassa lukiolainen kulki urheilukentältä kertomansa mukaan näki suuren linnunnäköisen otuksen lentävän taivaalla. Lintu lensi ukkospilven yllä. Kaukana oleva olento näytti pieneltä, mutta pääteltiin, että sillä oli pituutta lähes 8 metriä siipien päästä päähän.
Väitetty jättiläiseläin > Käsityksiä

Harrastelija-tutkijat ovat väittäneet muinaisten kansojen ukkoslintu-myytin pohjautuvan todellisten jättiläislintujen havaintoihin. Näiden eläinten kannat olisivat vähentyneet myöhemmin ehkä kuollen kokonaan pois tai vain muutamiin yksilöihin, jotka olisivat myös 1800-2000-lukujen havaintojen taustalla, kuten myös aikaisempien tarujen lohikäärmeiden. Skeptikoiden mukaan tämän kokoiset linnut eivät kuitenkaan pystyisi lentämään. Aivan mahdotonta tämä ei kuitenkaan olisi. Esihistoriallisella kondorin sukuisilla teratornilla (Teratornis incredibilis) sekä Argentaviksella oli siipien kärkiväli viidestä seitsemään metriä, ja niiden on uskottu lentäneen. Vielä 1400-luvulla Uudessa-Seelannissa eli haastinkotka, jonka siipien kärkiväli oli yli kolme metriä ja se painoi peräti 15 kilogrammaa.
Kryptozoologit ovat myös väittäneet jättiläislintujen lentäneen ukkosten edellä, sillä ne ovat halunneet pysyä kuivina kyetäkseen lentämään. Lisäksi kuivilla alueilla ilmavirtaus on nouseva. Myös useat tunnetut linnut käyttävät hyväkseen nousevan ilmavirtauksen tuomaa nostetta. Kryptozoologi John Keel on väittänyt kartoittaneensa useita jättiläislintujen havaintoja Yhdysvalloista ja huomanneensa niiden ajallisesti ja paikallisesti osuneen yksiin ukkosmyrskyjen kanssa.
Ohion seuduilla on poikkeuksellisen paljon havaintoja jättiläislinnuista. On selitetty, että Ohion seudun havainnot selittäisi jokin ennestään tuntematon, erityisen isokokoinen kaliforniankondorin alalaji.
Lintututkija Angelo P. Capparello Illinoisin valtionyliopistosta arvostelee väitteitä Yhdysvalloissa olevista vielä löytymättömistä jättiläislintulajeista ruuan puutteella. Monilla alueilla, millä näitä lintuja väitetään nähdyn, ei ole tarpeeksi syötävää linnuille. Vielä merkittävämpi kritiikki on se, etteivät Yhdysvaltain ja Kanadan taivaita valvovat suuret lintubongareiden joukot ole havainneet tuollaisia lintuja, vaikka välillä kummallisia havaintoja tekevätkin.
Valkosilmätrogoni

| Valkosilmätrogoni |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Trogonilinnut Trogoniformes
Heimo::  Trogonit Trogonidae
Suku::  Amerikantrogonit Trogon
Laji::  comptus
Kaksiosainen nimi
 Trogon comptus  Zimmer, 1948 
Katso myös
   Valkosilmätrogoni Wikispeciesissä   Valkosilmätrogoni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkosilmätrogoni (Trogon comptus) on trogonien heimoon kuuluva eteläamerikkalainen lintu. Sen esiintymisalue käsittää Kolumbian länsiosan ja Luoteis-Ecuadorin. John Todd Zimmer kuvaili lajin holotyypin Kolumbian Bahía de Málagasta vuonna 1948.
Valkiajärvi (Kitee)

| Valkiajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kitee
Koordinaatit:  62°01′20″N, 29°51′35″E
Järvinumero:  04.391.1.065
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96,9 m 
Rantaviiva:  4,35 km 
Pinta-ala:  0,62 km² 
Tilavuus:  0,01 km³ 
Keskisyvyys:  16,6 m 
Suurin syvyys:  30 m 
 fiValkiajärvi 
Valkiajärvi on lähdepohjainen, kirkasvetinen ja verraten syvä järvi Kiteellä Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 61,5 hehtaaria ja vesitilavuus 10 kuutiohehtometriä. Etäisyys Joensuusta on 65 kilometriä etelään.
Maantiede

Valkiajärven pituus kaakosta luoteeseen on 1,7 kilometriä. Pientä luotoa lukuun ottamatta järvi on saareton. Valkiajärven syvin alue, 30 metriä, sijaitsee altaan keskiosassa. Alueen pinta-ala on 7,3 hehtaaria. Vähintään 20 metriä syvän alueen pinta-ala on 25,8 hehtaaria ja vähintään 10 metriä syvän alueen pinta-ala 41,3 hehtaaria. Matalinta on järven kaakkois- ja luoteisosassa. Järven pohjoisrannalla kymmenen metrin syvyyskäyrä hipoo rantaviivaa. Rannat ovat valtaosin metsämaata.
Valkiajärven on sanottu olevan yksi Suomen kirkkaimpia vakavesiä, vaakanäkyvyys on enimmillään useita kymmeniä metrejä. Valkiajärven pohjoisrannalta virtaa laskuoja Kaakkolammen (95,8 metriä mpy) kautta Louhenojaa Pyhäjärveen (79,6 metriä mpy). Valkiajärven kaakkoispuolella sijaitsee neljän hehtaarin laajuinen Eskonlampi, jonka keskisyvyys on noin viisi metriä.
Valkiajärven vesitilavuus on 9 970 000 kuutiometriä.
Valkiajärvi (04.391.1.065) kuuluu Pyhäjärven alueeseen (04.391), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pyhäjärven reitin valuma-alue (04.39) ja ensimmäinen Oriveden–Pyhäselän alue (04.3). Pyhäjärven alueella on 53 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Valkiajärvi on viidenneksi laajin. Sitä laajempia ovat Pyhäjärven lisäksi Korpijärvi, Ylä-Kuorejärvi ja Kirkkolampi.
Valkosilmävireo

| Valkosilmävireo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Vireot Vireonidae
Suku::  Vireot Vireo
Laji::  griseus
Kaksiosainen nimi
 Vireo griseus  (Boddaert, 1783) 
Alalajit
 V. g. bermudianus  V. g. griseus  V. g. maynardi  V. g. micrus  V. g. noveboracensis 
Katso myös
   Valkosilmävireo Wikispeciesissä   Valkosilmävireo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkosilmävireo (Vireo griseus) on Pohjois-Amerikassa tavattava vireoihin kuuluva lintulaji. Sitä esiintyy Yhdysvaltojen eteläosissa ympäri vuoden, kesäisin sen esiintymisalue ulottuu Uuteen-Englantiin asti. Laji viihtyy pensaikoissa ja metsänreunoissa.
Valkiajärvi (Ilomantsi)

| Valkiajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Ilomantsi
Koordinaatit:  62°34′15″N, 31°11′30″E
Järvinumero:  04.922.1.079
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  144,7 m 
Rantaviiva:  18,83 km 
Pinta-ala:  1,84 km² 
Tilavuus:  0,015 km³ 
Keskisyvyys:  8,2 m 
Suurin syvyys:  27,9 m 
 fiValkiajärvi 
Valkiajärvi on metsäjärvi Ilomantsin eteläosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 1,8 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 73 kilometriä itään.
Maantiede

Valkiajärvi on rantaviivaltaan mutkitteleva. Sen naapurijärvet Niettaanselkä etelässä ja Kaitajärvi lännessä ovat samalla korkeustasolla. Valkiajärven länsiosan selkävesi on suurelta osin vähintään 15 metriä syvä. Järven syvin kohta, 28 metriä, sijaitsee lännessä. Noin yhdeksäsosa järvestä on vähintään 20 metriä syvä. Puolisen neliökilometriä laaja Ruununsaari määrittää järven itäosan ilmeen. Saaren itäpuolella sijaitsee Lehmisalmi, jonka syvin kohta on 5,5 metriä. Valkiajärven eteläosassa on Mustalahti ja luoteessa Kokkolahti, jonka itäpuolisella Petraniemellä sijaitsee leirintäalue. Valkiajärveä erottaa Kaitajärvestä noin kaksi kilometriä pitkä niemi, jonka leveys on enimmäkseen alle sata metriä. Niemen eteläpuolinen Lohisalmi yhdistää järvet toisiinsa.
Ruununsaaren jälkeen Valkiajärven laajin saari on noin 80 aarin laajuinen Inkerensaari. Saaret ja suurin osa Valkiajärveä sijaitsevat Petkeljärven kansallispuiston alueella.
Valkiajärven vesitilavuus on 15 104 000 kuutiometriä.
Valkiajärvi (04.922.1.079) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen Koitajoen valuma-alue (04.9). Nuorajärven alueella on 84 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Valkiajärvi on viidenneksi laajin. Sitä laajempia ovat Nuorajärven lisäksi Niettaanselkä, Viinijärvi ja Haapojärvi. Valkiajärveä seuraa Petkeljärvi, jonka jälkeen tulee Ravajärvet, Suuri Tetrijärvi, Iso Hiislampi ja Kaitajärvi. Lähes jokainen Nuorajärven alueen vakavesi on syvyysluodattu. Alueen pienistä järvistä useat ovat suhteellisen syviä, kuten Särkkäjärvi, kun taas pinta-alaltaan laajimmat järvet ovat sitä vastoin varsin matalia.
Ilomantsin Valkiajärvi on laajin Suomen 26:sta Valkiajärvi-nimisestä vakavedestä.
Valkiajärvi (Seinäjoki)

| Valkiajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Seinäjoki
Koordinaatit:  63°03′00″N, 22°39′17″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kyrönjoki
Järvinumero:  42.079.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  93,7 m 
Rantaviiva:  4,85 km 
Pinta-ala:  0,65 km² 
 fiValkiajärvi 
Valkiajärvi on Kyrönjoen vesistöalueseen kuuluva keskikokoinen järvi Seinäjoen kaupungissa, Etelä-Pohjanmaan maakunnassa. Vesistö kuuluu Etelä-Pohjanmaan ELY-keskuksen ympäristövastuualueeseen.
Vaasan lyseon lukio

Lukion Vaasanpuistikon kiinteistö
Vaasan lyseon lukio on Vaasan keskustassa sijaitseva toisen asteen oppilaitos. Koulussa on noin 800 opiskelijaa ja 50 opettajaa.
Vaasan lyseon lukion historia

Vuonna 1880 Vaasan suomalainen poikalyseo aloitti toimintansa Etelä-Pohjanmaan ensimmäisenä suomenkielisenä oppikouluna rehtorinaan Eliel Levón. Vuonna 1890 perustettiin myös tyttölyseo. Kouluun perustettiin iltalinja vuonna 1973. Onkilahden lukio (Onkilahden yhteiskoulu per. 1957) liitettiin Vaasan lyseon lukioon vuonna 1994. Samana vuonna iltalinjan nimeksi tuli Vaasan lyseon lukion aikuislinja. Vaasan yhteiskoulun lukio (Vaasan yhteiskoulu per. 1923) ja Kirkkopuistikon lukio (Vaasan suomalainen tyttökoulu per. 1891) yhdistettiin ja sen nimeksi tuli Vaasan yhteislukio.
Vaasan lyseon lukio ja Vaasan yhteislukio yhdistettiin vuonna 2006 Vaasan lyseon lukioksi. Koulu toimii kahdessa kiinteistössä: Vaasanpuistikko 8 (arkkitehtina J. Ahrenberg 1898) ja Kirkkopuistikko 27 (arkkitehtina A. W. Stenfors 1909).
Kansainvälisyys

Vaasan lyseon lukio on UNESCO-kouluna sitoutunut kansainvälisyyskasvatukseen. Koulussa järjestetään useita kansainvälisiä projekteja, muun muassa taide- ja kulttuurimatkoja Italiaan, Englantiin, Kreikkaan, Ranskaan, Sveitsiin ja Ranskaan sekä ystävyyskoulutoimintaa Saksan Kielin kanssa.
Yhteistyö

Vaasan lyseon lukion opiskelijat voivat halutessaan ottaa opinto-ohjelmaansa myös kursseja muista oppilaitoksista: Vaasan yliopistosta, kesäyliopistosta, Vaasan ammattikorkeakoulusta, Vaasan työväenopistosta ja muista toisen asteen oppilaitoksista. Vaasan lyseon lukio, Vaasan ammattikorkeakoulu ja Vaasan yliopisto ovat solmineet yhteistyösopimuksen, joka takaa lyseon opiskelijoille entistä paremmat mahdollisuudet suorittaa yliopiston kursseja jo lukioaikana. Yliopisto tarjoaa lukiolaisille kursseja, jotka tukevat matemaattis-luonnontieteellistä ja kieli-reaalipainotusta.
Tunnettuja lyseolaisia

Timo Airaksinen (filosofi, professori), Onkilahden yhteiskoulun ajoilta
Matti Alahuhta (Koneen toimitusjohtaja)
Yrjö Alanen (uskonnonfilosofi, professori)
J. A. Hollo (kasvatustieteilijä, kansleri)
Mauri Honkajuuri (pankkimies, pääjohtaja)
Jaakko Ikola (lehtimies, "Vaasan Jaakkoo", päätoimittaja)
Lauri Ingman (uskonnon ja suomenkielen opettajana 1895-1901, myöh. pääministeri, arkkipiispa)
Vesku Jokinen (muusikko)
Kaarlo Kalliala (piispa)
Heikki Klemetti (säveltäjä)
Toivo Kuula (säveltäjä)
Matti Kuusimäki (valtakunnansyyttäjä)
Jussi Lappi-Seppälä (arkkitehti, pääjohtaja)
Tapio Luoma (arkkipiispa) Onkilahden yhteiskoulun ajoilta
Eemu Myntti (taidemaalari)
Jari Niemelä (Helsingin yliopiston rehtori)
Jaakko Numminen (ministeri)
Jorma Ollila (Nokian pääjohtaja)
Pekka Puska (Terveyden- ja hyvinvointilaitoksen pääjohtaja)
Kalevi Rinta-Panttila (maanvijelysneuvos)
Viljo Revell (arkkitehti)
J. S. Sirén (arkkitehti, professori)
Vappu Taipale (lääketieteilijä, poliitikko) Vaasan tyttölyseon ajoilta
Ilmari Turja (kirjailija, päätoimittaja)
Kari Uusikylä (kasvatustieteilijä, professori).
Aiheesta muualla

Vaasan lyseon lukion kotisivut
Up on the Sun

| Up on the Sun Meat Puppets |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 26.–28. tammikuuta 1985
 Julkaistu: maaliskuu 1985
 Tuottaja(t): SPOT
 Tyylilaji: alternative rock, indie rock, college rock
 Kesto: 33.42 (SST-julkaisu)   56:59 (Rykodisc-julkaisu)
 Levy-yhtiö: SST
muut julkaisut
| Meat Puppets II 1983 | Up on the Sun 1985 | Out My Way (EP) 1986 |
Up on the Sun on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen Meat Puppetsin albumi. Se julkaistiin maaliskuussa 1985 ja oli yhtyeen kolmas kokopitkä albumi. Albumi painettiin uudelleen 1999 bonuskappaleiden kanssa.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Curt Kirkwood, ellei toisin mainittu.
Up on the Sun – 3.58
Maiden’s Milk – 3.17 (säv. Curt Kirkwood/Cris Kirkwood)
Away – 3.30
Animal Kingdom – 1.23 (säv. Curt Kirkwood/Cris Kirkwood)
Hot Pink – 3.22
Swimming Ground – 3.05
Buckethead – 2.19
Too Real – 2.08
Enchanted Porkfist – 2.48
Seal Whales – 2.16
Two Rivers – 3.15
Creator – 2.09
Kappaleet > Uusintapainoksen bonuskappaleet

Hot Pink II – 3.55
Up on the Sun II – 4.28
Mother American Marsmellow – 4.28 (säv. Curt Kirkwood/Kris Kirkwood)
Embodiment of Evil – 1.52
Hot Pink III – 8.37
Kokoonpano

Curt Kirkwood – laulu, kitara
Cris Kirkwood – bassokitara
Derrick Bostrom – rummut
Arvostelut

Allmusic:
Aiheesta muualla

Up on the Sun discogs.com -sivustolla
Vihainen hiljaisuus

| Vihainen hiljaisuus> The Angry Silence |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Guy Green
Käsikirjoittaja:  Bryan Forbes
Tuottaja:  Richard Attenborough
Säveltäjä:  Malcolm Arnold
Kuvaaja:  Arthur Ibbetson
Leikkaaja:  Anthony Harvey
Lavastaja:  Ray Simm
Pääosat:   Richard Attenborough  Pier Angeli  Michael Craig  Bernard Lee 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Beaver Productions Ltd.
Levittäjä:  British Lion Films
Ensi-ilta:  1960, Suomessa 1961
Kesto:  95 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vihainen hiljaisuus (The Angry Silence) on Guy Greenin ohjaama brittielokuva vuodelta 1960. Draamaelokuvan pääosassa näyttelee Richard Attenborough, joka myös tuotti elokuvan. Muissa keskeisissä rooleissa nähdään Pier Angeli ja Michael Craig.
Juoni

Nuori tehdastyöläinen Tom Curtis joutuu vaikeuksiin, kun hän kieltäytyy menemästä mukaan työntekijöiden toistuviin korpilakkoihin ja yrittää jatkaa työskentelyä. Kaikki kääntyvät häntä vastaan.
Vastaanotto

Vihainen hiljaisuus sai Berliinin elokuvajuhlilla kriitikkojärjestö Fiprescin ja katolisen kirkon elokuvatoimiston OCIC:n palkinnon.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Vihaisen hiljaisuuden vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Mansoniemen auto-onnettomuus

Mansoniemen auto-onnettomuus tapahtui 2. toukokuuta 1929 Ikaalisissa Mansoniemen lautalla kun Chevrolet-henkilöauto syöksyi lautalta järveen ja upposi. Autossa oli 10 henkilöä ja heistä kuusi onnistui pelastautumaan mutta neljä henkilöä meni auton mukana syvyyteen.
Hämeen Auto Oy:n omistama Ikaalisista kotoisin olleille Hakalalle ja Lähteenmäelle vuokrattu 7 hengen Chevrolet-henkilöauto oli tulossa Riitialasta Ikaalisten kauppalaan päin. Kun auto saapui noin kello 2 aikaan yöllä Mansoniemen salmelle se ajoi lautalle mutta lautalla kuljettaja painoi vahingossa kytkimen kiinni moottorin käydessä jolloin auto syöksyi lautalta järveen. Onnettomuudessa hukkuneet kolme miestä ja yksi nainen olivat kaikki kotoisin Ikaalisten Kovelahdelta. Onnettomuuspaikalla oli 6-7 metriä vettä.
Auto saatiin sukeltajan avulla nostettua pinnalle saman päivän iltana kello 19.30 aikaan. Kaikki hukkuneet löytyivät auton sisältä. Autosta ei löytynyt mitään teknistä vikaa, joka olisi voinut aiheuttaa onnettomuuden.
Mansoniemen salmeen oli alettu rakentaa lautan korvannutta siltaa joulukuussa 1928. 55 metrin pituinen valmistui joulukuussa 1929.
Mansoor Ahmed

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mansoor vuonna 2017. |  Mansoor vuonna 2017. |  Mansoor vuonna 2017. |  |
Maa:   Pakistan
Miesten maahockey
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Barcelona 1992 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Australia 1994 |  |  |
|  Hopeaa | Pakistan 1990 |  |  |
Mansoor Ahmed (urduksi ‏منظور احمد‎, 7. tammikuuta 1968 Rawalpindi – 12. toukokuuta 2018) oli pakistanilainen maahockeypelaaja, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Maalivahtina pelannut Ahmed kuului Pakistanin maajoukkueeseen sen voittaessa olympiapronssia Barcelonassa 1992, maailmanmestaruuden Australiassa 1994 ja MM-hopeaa Pakistanissa 1990. Hän kuului Pakistanin joukkueeseen myös Soulin kesäolympialaisissa 1988 (Pakistan viides) ja Atlantan kesäolympialaisissa 1996 (kuudes).
Ahmed kuoli 50-vuotiaana 12. toukokuuta 2018 kärsittyään vuosia sydänongelmista. Hän oli halunnut sydänleikkaukseen naapurimaahan Intiaan.
Varsinais-Suomen vuoden kylä

Vuoden suomalaiset kylät
Etelä-Karjala
Vuoden eteläkarjalainen kylä
Etelä-Pohjanmaa
Vuoden eteläpohjalainen kylä
Etelä-Savo
Etelä-Savon vuoden kylä
Itä-Uusimaa
Vuoden itäuusmaalainen kylä (1997–2010)
Kainuu
Vuoden kainuulainen kylä
Kanta-Häme
Kanta-Hämeen vuoden kylä
Keski-Pohjanmaa
Keski-Pohjanmaan vuoden kylä
Kymenlaakso
Kymenlaakson vuoden kylä
Lappi
Vuoden lappilainen kylä
Pirkanmaa
Pirkanmaan vuoden kylä
Pohjois-Pohjanmaa
Pohjois-Pohjanmaan vuoden kylä
Päijät-Häme
Päijät-Hämeen vuoden kylä
Satakunta
Satakunnan vuoden kylä
Uusimaa
Vuoden uusmaalainen kylä
Varsinais-Suomi
Varsinais-Suomen vuoden kylä
Varsinais-Suomen vuoden kylä on kunnianimitys, jonka Varsinais-Suomen kylät ry myöntää vuosittain yhdelle varsinaissuomalaiselle kylälle.
Palkitut

2002: Haara–Onkijoki, Loimaan kunta (vuodesta 2005 osa Loimaata)
2003: Aijala–Kaukuri, Kisko (vuodesta 2009 osa Saloa)
2004: Niinijoki, Loimaan kunta (vuodesta 2005 osa Loimaata)
2005: Untamala, Laitila
2006: Kultela, Somero
2007: Vehas, Taivassalo
2008: Tourula–Keihäskoski, Yläne (vuodesta 2009 osa Pöytyää)
2009: Häntälä, Somero
2010: Teijo, Salo (Perniö)
2011: Uusikartano, Pöytyä (Yläne)
2012: Livonsaari, Naantali (aiemmin Askaista, vuosina 2009–2010 Maskua)
2013: Karuna, Sauvo
2014: Mynämäen asemanseutu, Mynämäki
2015: Pyhämaan luoto, Uusikaupunki (Pyhämaa)
2016: Taalintehdas, Kemiönsaari (Dragsfjärd)
2017: Virttaa, Loimaa (Alastaro)
2018: Märynummi, Salo (Halikko)
2019: Västanfjärd, Kemiönsaari
2020: Hajala, Salo (Halikko)
2021: Valpperi, Nousiainen
2022: Askainen, Masku
Aiheesta muualla

Varsinais-Suomen kylät ry
Someron Häntälä valittiin Varsinais-Suomen vuoden kyläksi vuonna 2009.
Valkosipulifestivaalit

Valkosipulifestivaalit on Keravalla vuosittain järjestettävä ruokatapahtuma, joka pidettiin ensimmäisen kerran 1986. Ajatuksen tapahtumasta keksi kaupunginjohtaja Yrjö Ahomaa. Sen järjestäjänä on Valkosipulin Ystävät – Allium Sativum ry.
Aiheesta muualla

Valkosipulin ystävät – Allium sativum ry  Valkosipulin ystävät Ry . Viitattu 1.9.2020.
Lintula, Hanna : Keravan Valkosipulifestivaalit  Yle Elävä arkisto .  18.8.2010 . Viitattu 1.9.2020.