stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jouko Skinnari
Politiikka

Vuonna 1972 Skinnari oli Paasion II hallituksen sosiaali- ja terveysministerin poliittinen sihteeri ja vuosina 1972–1973 valtioneuvoston esittelijä. Vuosina 1974–1980 hän työskenteli eduskunnan talous- ja sosiaalivaliokuntien sihteerinä.
Skinnari toimi Etelä-Lahden Sosialidemokraattien puheenjohtajana vuosina 1975–2012 ja hänet nimettiin yhdistyksen kunniapuheenjohtajaksi keväällä 2013, jolloin hänelle myönnettiin myös Kansan Sivistysrahaston Rafael Paasio -mitali SDP:n eteen tehdystä työstä.
Päijät-Hämeen maakunnassa Skinnari vaikutti Helsingin yliopiston ja korkeakoulujen Lahden toimintojen syntyyn 1970-luvun lopulta. Eduskunnassa hän oli aktiivinen ammattikorkeakoulujen sekä yliopistokeskusten aikaansaamisessa. Hänen tavoitteitaan olivat Lahden liikenteellisen aseman parantaminen ja erityisesti Lahden oikoradan kehittäminen osana Pietari–Moskova–Kiina-ratayhteyttä ja Lahden yhteyksiä Helsinki-Vantaa-lentokentälle. Skinnari oli perustamassa Lahden oikoradan tehokasta hyödyntämistä kannattavaa Oiko ry:tä ja oli sen hallituksessa.[lähde? ]
Skinnari toimi kansanedustajana yhtäjaksoisesti syksystä 1980, jolloin hän nousi eduskuntaan varasijalta Salme Myyryläisen kuoltua kesken kauden. Huhtikuussa 2014 Skinnari ilmoitti, ettei aio asettua ehdolle enää vuoden 2015 eduskuntavaaleissa.
Skinnari oli pitkäaikainen parlamentaarikko, joka oli rakentamassa suomalaista sosiaali- ja terveysturvaa sekä työelämän lainsäädäntöä. Hän vaikutti suomalaisessa talouselämässä muun muassa energia- ja ympäristöasioissa, rahoitusmarkkinoissa sekä valtion omistajapolitiikassa.[lähde? ]
9. lokakuuta 1997 – 14. huhtikuuta 1999 Skinnari oli Lipposen I hallituksen toinen valtiovarainministeri. Ministerikaudellaan Skinnari oli Euroopan investointipankin (EIP) hallintoneuvoston puheenjohtaja vuonna 1998. Toimiessaan toisena valtiovarainministerinä vuosina Skinnari vaikutti ratkaisevalla tavalla Lahden Sibeliustalon syntyyn ja noin 10 miljoonan euron valtion ja Euroopan unionin avustukseen kyseiselle hankkeelle. Myös Sibeliustalon nimi oli Skinnarin ajatus, jonka hän sai Sibelius-junasta ja Lahden kaupunginorkesterin Sibelius-levystä.
Eduskunnassa Skinnari oli puheenjohtaja sosiaali- ja terveysvaliokunnassa (1987–1997), työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa (1999–2003) ja talousvaliokunnassa (2003–2011). Vuodesta 1999 hän oli suuren valiokunnan jäsen ja heinäkuusta 2011 sen työjaoston jäsen. Syyskuusta 2011 hän toimi valtiovarainvaliokunnan työ- ja elinkeinojaoston puheenjohtajana ja kunta- ja terveysjaoston jäsenenä.
Kun Skinnari oli vuonna 2014 eduskunnan Venäjä-ystävyysryhmän puheenjohtaja, ryhmä vastusti Euroopan neuvoston päätöstä poistaa Venäjä Euroopan neuvostosta Krimin valtauksen jälkeen, koska Ukrainan kriisiä on vaikea käsitellä ilman Venäjää. Skinnarin mukaan iltapäivälehdissä oli esiintynyt paljon Venäjän-vastaista kirjoittelua ja tiedonvälitystä tarvittaisiin myös Venäjän näkökulmasta vastapainoksi länsimaiden medialle.
Kirjallinen tuotanto

Skinnari kirjoitti neljä teosta, joista viimeisimmät Eurooppa ja Suomi (1990) sekä Uusi Eurooppa ja Suomi (1993) teki yhteistyössä oikeustieteen tohtori Pentti Arajärven kanssa. Vuonna 1973 häneltä ilmestyi Ilpo Halosen kanssa teos Varusmiehen käsikirja.
Skinnari oli perustamassa kirjailijaprofessori Risto Ahdin kanssa yli 30-vuotiasta Lahden Runomaratonia, joka keräämällä yli 50 000 kilpailurunoa on tehnyt 18 runokirjaa, joista yhden ruotsiksi. Skinnari toimi Lahden Runomaraton ry:n puheenjohtajana vuosina 1982–2012. Hänet nimettiin yhdistyksen kunniapuheenjohtajaksi elokuussa 2013.
Luottamustehtäviä ja tunnustuksia

Skinnari toimi Varusmiesliiton puheenjohtajana 1971 ja oli sen kunniapuheenjohtaja.
Eduskunnassa Skinnari oli Tšekkoslovakian (1985–1992), Japanin (1987–2011), Tšekin (1993–2011), Venäjän (1995–1997, 2011–2015), Slovakian (2008–2011), Kuwaitin (2008–2015) ja Keski-Amerikan (2010–2015) ystävyysryhmien puheenjohtaja. Vuodesta 2004 hän oli myös Suomi–Venäjä-Seuran varapuheenjohtaja. Vuonna 2011 Japanin hallitus myönsi Skinnarille Nousevan auringon ritarikunnan kunniamerkin Suomen ja Japanin välisten suhteiden edistämisestä. Skinnari oli yhteistyössä suomalaissyntyisen japanilaisen senaattorin, Martti Turusen kanssa.[lähde? ]
Skinnarille myönnettiin Suomen Leijonan ritarikunnan, Suomen Kaupunkiliiton, Rintamaveteraaniliiton, Sotaveteraaniliiton ja Sotainvalidien Veljesliiton ansiomerkit sekä Hämäläis-Osakunnan kunniamerkki.
Yksityiselämä

Skinnari avioitui ohjaaja Tertta Saarikon kanssa vuonna 2002. Hänellä oli aiemmasta avioliitostaan (1967–1991) kaksi aikuista lasta. Skinnarin poika Ville Skinnari on toiminut kansanedustajana vuodesta 2015 alkaen ja hänet nimitettiin Antti Rinteen hallituksen kehitysyhteistyö- ja ulkomaankauppaministeriksi 6.6.2019. Jouko Skinnari kuoli haimasyöpään 21. huhtikuuta 2016 Lahdessa.
Teokset

Arajärvi, Pentti & Skinnari, Jouko: Uusi Eurooppa ja Suomi.  Helsinki:  Sosiaaliturvan keskusliitto, 1993.
Arajärvi, Pentti & Skinnari, Jouko: Eurooppa ja Suomi.  Helsinki:  Sosiaaliturvan keskusliitto, 1990.
Aro, Pekka & Skinnari, Jouko: Lasisota.  Helsinki:  Tammi, 1977.
Halonen, Ilpo & Skinnari, Jouko (toim.): Varusmiehen käsikirja.  Helsinki:  Tammi, 1973.
Aiheesta muualla

Skinnarin kotisivut
.aspx Jouko Skinnari Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Jouko Skinnarin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Hämeen vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011
Sirkka-Liisa Anttila
Risto Autio
Tarja Filatov
Timo Heinonen
Matti Kauppila
Kalle Jokinen (2009–)
Jari Koskinen (2007–2009)
Johannes Koskinen
Tuija Nurmi
Kirsi Ojansuu
Juha Rehula
Päivi Räsänen
Jouko Skinnari
Satu Taiveaho
Ilkka Viljanen
Hämeen vaalipiirin kansanedustajat 2011–2015
Sirkka-Liisa Anttila
Tarja Filatov
Sanni Grahn-Laasonen
Timo Heinonen
James Hirvisaari
Kalle Jokinen
Mika Kari
Johannes Koskinen
Anne Louhelainen
Aino-Kaisa Pekonen
Juha Rehula
Päivi Räsänen
Jouko Skinnari
Ismo Soukola
K3

K3 tai K-3 merkitsee muun muassa seuraavia:
K-3 Leninski Komsomol, neuvostoliittolainen ydinsukellusvene
K3, Tv1-veturin entinen sarjamerkintä
K3, Karhu 3 -lentokoneen tunnus
K3, Kawain syntetisaattorimalli
K3, eräs tähtien spektriluokka
K3, Broad Peak -vuoren entinen nimi
K3-talo, tyyppitalomallisto
K3-vitamiini eli menadioni
K3, televisiosarja
Kia Forte, myydään Etelä-Koreassa ja Kiinassa Kia K3 -nimisenä.
K3, nais-pop yhtye
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”K3”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kara Edwards

| Kara Edwards> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. helmikuuta 1977 (ikä 47)  Lubbock, Texas
Puoliso:  Chris Suchan (2006–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  2001–
Merkittävät roolit:  Goten & Videl (Dragon Ball Z)
Palkinnot
 Voicey Award (2007, 2008) 
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Kara Edwards (s. 17. helmikuuta 1977 Lubbock, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen radiojuontaja ja ääninäyttelijä, joka palkittiin vuosina 2007 ja 2008 Voicey-palkinnolla.
Biografia

Edwards aloitti uransa radion parissa 19-vuotiaana heti high schoolin jälkeen. Ensimmäisiä lähetyksiä hän teki ABC radiolle Dallasissa ja erityisesti Disney radiolle. Vuotta myöhemmin Edwards oli muun muassa yhteisisäntänä radio-ohjelmassa "Squeege and Kara Show". Samalla hän teki myös mainosjuontoja. 2000-luvun alussa Edwards aloitti työskentelemään radion ohella ääninäyttelemissä animaatioissa ja erityisesti FUNimationilla.
Ensimmäiset ääniroolit hän teki vuonna 2001 dubattuaan Dragon Ball Z:taa, jonka aikana ääniohjaaja Christopher Sabat oli vakuuttunut Edwardsin ääninäyttelemisestä ja tarjosi hänelle suuremman roolin samasta sarjasta Gotenin, Videlin ja Gotenksin ääninä. Hän myös dubbasi samat roolit animeen liittyvissä videopeleissä Dragon Ball Z: Budokai ja Dragon Ball Z: Budokai Tenkaichi.
Keväällä 2002 Edwards palkattiin tuottajaksi Pohjois-Karolinan radiokanavan WSSS:n ohjelmaan "Sander Walker in the Morning", joka kesti syksyyn 2003 asti. Helmikuussa 2004 hän palasi takaisin radion pariin yhteisisännäksi Pohjois-Karolinan WSOC -radiokanavan "Jeff Roper Morning Show" ohjelmaan. Tammikuussa 2005 hänen juontaja parinsa Jeff Roper vaihtoi työpaikkaa ja hänen tilalleen palkattiin Rob Tanner, joka työskenteli Kara Edwardsin kanssa uudessa "Tanner in the Morning" radio-ohjelmassa. Ohjelma oli sekoitus paikallista huumoria ja parodiaa, jonka myötä se oli yksi aamun kuunnelluimmista ohjelmista Charlottessa. Edwards jatkoi radiojuontamista aktiivisesti vielä kaksi vuotta, jonka aikana hän teke edelleen äänirooleja FUNimationille. Edwards tapasi myös tulevan aviomiehensä Charlottessa Chris Suchanin, joka työskenteli meteorologina WBTV:lle. Pari meni naimisiin huhtikuussa 2006.
Aiheesta muualla

Anime News Network
Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive)
Crystalacids
TV.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Karhukirjeitä Karvoselle

| Karhukirjeitä Karvoselle |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jukka Parkkinen
Kuvittaja:  Pia Westerholm
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2002
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Karhukirjeitä Karvoselle on Jukka Parkkisen kirjoittama satukuunnelma ja lastenkirja. Parkkinen on kirjoittanut tarinalle useita jatko-osia. Karhukirjeitä Karvoselle -kuunnelma esitettiin Yleisradiossa vuonna 2001. Radiokuunnelmat ohjasi Outi Valle. Karhukirjeitä Karvoselle -kirja ilmestyi vuonna 2002 WSOY:n kustantamana. Kirjasarjan on kuvittanut Pia Westerholm.
Sarjan päähenkilö on karhunpoikanen Otso, joka kirjoittaa ahkerasti kirjeitä ystävälleen Karvoselle. Otson isä on tiekarhu ja äiti verokarhu. Vanhempien ollessa työmatkoilla Otso pääsee Karhumäessä asuvan Amalia-tätinsä hoiviin.
Radiokuunnelmat

Karhukirjeitä Karvoselle – 20-osainen satusarja (2001)
Karhukirjeitä Karhumäestä – 20-osainen satusarja (2002)
Karhukirjeitä kesäleiriltä – 20-osainen satusarja (2004)
Karhukirjeitä kaamoksesta – 20-osainen satusarja (2005)
Kirjasarja

Karhukirjeitä Karvoselle (2002)
Karhukirjeitä Karhumäestä (2002)
Karhukirjeitä kesäleiriltä (2004)
Karhukirjeitä kaamoksesta (2006)
Karhukirjeitä kaukomailta (2007)
Karhukirjeitä kotiväelle (2009)
Karhukirjeitä kuntolomalta (2015)
Karl Fredrik Johnsson

Karl Fredrik Johnsson (11. maaliskuuta 1759 Turku – 29. toukokuuta 1839 Pori) oli suomalainen rehtori ja professori.
Johnssonin vanhemmat olivat Turun tuomiokapitulin notaari Kristian Hellsteen, vuodesta 1749 Johnsson (1720-1767) ja Ingrid Kristina Brander. Hän kävi Porin triviaalikoulua ja tuli ylioppilaaksi Turussa 1777. Johnsson valmistui Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi 1785 ja filosofian maisteriksi 1786. Hänestä tuli riemumaisteri 1836.
Johnsson oli Porin triviaalikoulussa vt. opettajana vuodesta 1780, vakinaisena alempana kollegana vuodesta 1788 ja  ylempänä kollegana vuodesta 1789. Hän oli sitten Vaasan triviaalikoulun ylempänä kollegana vuodesta 1793 ja Porin triviaalikoulun konrehtorina vuodesta 1795 sekä rehtorina vuodesta 1804. Hän oli puhujana pappeinkokouksessa Turussa 1807. Professorin arvonimen Johnsson sai 1839.
Johnsson oli naimisissa vuodesta 1788 Kristina Mariana Branderin (k. 1840) kanssa. Heidän poikansa notaari Karl Kristian Johnsson (1788–1870) toimi Uudenkaupungin vt. pormestarina ja Turun vt. poliisimestarina sekä viimeksi Turun hovioikeuden aktuaarina.
Karheamuikio

| Karheamuikio |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Muikiot Helminthotheca
Laji::  echioides
Kaksiosainen nimi
 Helminthotheca echioides  (L.) Holub 
Synonyymit
 Picris echioides L. 
Katso myös
   Karheamuikio Wikispeciesissä   Karheamuikio Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karheamuikio, myös muikio, karheakitkerö ja etelänkitkerö (Helminthotheca echioides, syn. Picris echioides) on yksivuotinen mykerökukkaiskasvi, jota esiintyy Etelä-Euroopassa. Sen haarova ja kankeakarvainen varsi kasvaa 20–50 senttimetriä korkeaksi. Lehdet sepivät paitsi alimmat. Niiden lapa on pitkulainen. Kahdesta kolmeen senttimetriin leveitä keltakukkaisia mykeröitä on runsaslukuisesti.
Suomessa karheamuikio on harvinainen satunnaistulokas, jota on joskus tavattu puutarhoissa tai pelloilla rikkakasvina.
Aiheesta muualla

Kasviatlas: Karheamuikion (Helminthotheca echioides) levinneisyys Suomessa.
ITIS: Helminthotheca echioides (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Picris echioides (englanniksi)
Karl Fredrik Krabbe

Karl Fredrik Krabbe (10. maaliskuuta 1738 Ruokolahti – 24. tammikuuta 1811 Vaasa) oli Ruotsin vallan aikainen suomalainen tuomari ja maaherra.
Krabben vanhemmat olivat Somerniemen Palikaisten kartanon isäntä, everstiluutnantti Engelbrekt Adam Krabbe ja Elisabet Asp. Hänen puolisonsa oli 1768–1773 Eva Katarina Alléen ja 1775–1803 Margareta Lovisa Bremer. Krabbe tuli ylioppilaaksi 1753 Turussa. Hän oli Turun hovioikeuden auskultantti, Turun hovioikeuden ylimääräinen kanslisti 1758, varanotaari 1759, kanslisti 1768, ylimääräinen viskaali 1770, notaari 1771, vt. sihteeri 1774, Vaasan hovioikeuden asessori 1775 ja lopulta hovioikeudenneuvos 1782. Krabbe toimi Vaasan läänin maaherrana vuodesta 1794 vuoteen 1805. Krabbe aateloitiin veljiensä kanssa vuonna 1779.
Karl Fredrik Krabben ja Margareta Lovisa Bremerin poika oli valtiopäivämies Karl Arvid Krabbe.
Kalliomarsu

| Kalliomarsu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät  Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät  Eutheria
Lahko::  Jyrsijät  Rodentia
Alalahko::  Piikkisikamaiset jyrsijät Hystricomorpha
Osalahko::  Piikkisikamaiset  Hystricognathi
Heimo::  Marsut Caviidae
Suku::  Kalliomarsut Kerodon
Laji::  rupestris
Kaksiosainen nimi
 Kerodon rupestris  F. Cuvier, 1825 
Katso myös
   Kalliomarsu Wikispeciesissä   Kalliomarsu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kalliomarsu (Kerodon rupestris) on Brasilian itäosissa elävä jyrsijä. Se elää kuivilla kallioisilla alueilla pensaiden ja varpujen keskellä, ja suojautuu kallionkoloihin. Se syö lähinnä lehtiä. Paikalliset asukkaat metsästävät kalliomarsuja ruoaksi.
Kalliomarsulla ei ole häntää, ja korvat ovat pienet. Aikuinen painaa noin kilon.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kalliomarsu (Kerodon rupestris)
ITIS: Kerodon rupestris (englanniksi)
Kalaravintolat

Janoinen Lohi Taka-Töölössä.
Kalaravintolat on Delifoxin olutravintolaketju, jonka jokainen ravintola on nimetty kalan mukaan. Ketjun kaikki kuusi ravintolaa sijaitsevat Helsingissä. Ennen myös Kirkkonummella oli ketjuun kuulunut ravintola, Kultainen Kuha ja Oulunkylässä Maltainen Monni. Uusin ravintoloista, Leijuva Lahna, avattiin talvella 2013.
Ravintolat

Vastarannan Kiiski, Etu-Töölö (Helsinki)
Punavuoren Ahven, Punavuori (Helsinki)
Kaunis Kampela, Lauttasaari (Helsinki)
Hilpeä Hauki, Kallio (Helsinki)
Janoinen Lohi, Taka-Töölö (Helsinki)
Leijuva Lahna, Kamppi (Helsinki)
Aiheesta muualla

Kalaravintoloiden kotisivut
Kara Goucher

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Goucher Osakan MM-kisoissa 2007. |  Goucher Osakan MM-kisoissa 2007. |  Goucher Osakan MM-kisoissa 2007. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Osaka 2007 | 10 000 m |  |
Kara Goucher (o.s. Wheeler, s. 9. heinäkuuta 1978) on yhdysvaltalainen kestävyysjuoksija.
Goucher sijoittui Fukuokan maastojuoksun MM-kisoissa 2006 lyhyellä matkalla 21:nneksi. Myöhemmin samana vuonna hän juoksi yleisurheilun maailmancupissa 3 000 metrin juoksussa kolmanneksi ajalla 8.41,42. Seuraavana vuonna hän sijoittui Osakan MM-kisoissa 10 000 metrin juoksussa alun perin kolmanneksi ajalla 32.02,05, mutta nousi myöhemmin hopealle Elvan Abeylegessen dopinghylkäyksen jälkeen. Pekingin olympialaisissa 2008 Goucher oli lopulta dopinghylkäysten jälkeen kahdeksas 10 000 metrillä ajalla 30.55,16 ja kahdeksas 5 000 metrillä ajalla 15.49,39. Seuraavana vuonna hän sijoittui Berliinin MM-kisojen maratonilla dopinghylkäysten jälkeen yhdeksänneksi ajalla 2.27.48. Kaksi vuotta myöhemmin hän oli Daegun MM-kisojen 10 000 metrillä kolmastoista ajalla 32.29,58. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui maratonilla dopinghylkäysten jälkeen kymmenneksi ajalla 2.26.07. Vuonna 2016 hän sijoittui neljänneksi maratonin Yhdysvaltain olympiakarsintakilpailussa, jonka kolme parasta valittiin Rio de Janeiron olympialaisiin.
Goucherin puoliso Adam Goucher on myös kestävyysjuoksija.
Henkilökohtaiset ennätykset

1 500 metrin juoksu: 4.05,14 (2006)
Mailin juoksu: 4.37,58 (2009), sisäradoilla 4.33,19 (2009)
2 000 metrin juoksu: 5.41,28 (2009)
3 000 metrin juoksu: 8.34,99 (2007)
Kahden mailin juoksu: 9.41,32 (2007)
5 000 metrin juoksu: 14.55,02 (2007)
10 000 metrin juoksu: 30.55,16 (2008)
10 kilometrin maantiejuoksu: 32.46 (2006)
15 kilometrin maantiejuoksu: 49.38 (2011)
20 kilometrin maantiejuoksu: 1.05.36 (2011)
Puolimaraton: 1.08.05 (2009)
30 kilometrin maantiejuoksu: 1.43.33 (2008)
Maraton: 2.25.53 (2008)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kara Goucher Wikimedia Commonsissa
Kehrääminen (kissaeläimet)

Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Kehrääminen kuuluu emon ja pentujen väliseen suhteeseen.
Kehräämisellä eli hyrisemisellä tarkoitetaan kissasta tai muusta kissaeläimestä kuuluvaa ääntä. Yleensä kehräämistä on pidetty eläimen tyytyväisyyden ja onnellisuuden merkkinä, mutta kehräämistä tapahtuu myös muulloin, esimerkiksi tappelun seurauksena. Myös kuoleva, kärsivä kissa kehrää.
Kissan kehräys on kuitenkin Kalifornian yliopiston (Davis) eläinlääketieteen tutkijan mukaan matalataajuista värähtelyä (25 Hz), jonka tarkoitus on parantaa ja kehittää luustoa ja kehoa. Kehräyksen äänenvoimakkuus saattaa olla jopa 54,6 desibeliä.
Kehräämisen syntyminen liittyy kurkunpään toimintaan. Kaksi äänihuulta oheislihasten kanssa synnyttävät aaltoillessaan värinää, joka onnistuu kuitenkin vain uloshengityksen aikana. Kissat voivat kehrätä taukoamatta sisään- ja uloshengityksen välissä.
Sussexin yliopiston tekemän tutkimuksen mukaan kissa on oppinut kehräämään tavallisen kehräyksen lisäksi myös vaativalla kehräysäänellä, saadakseen ihmiseltä eli ruokkijaltaan lisää ruokaa, huomioita tai herkkuja. Kissa pystyy kehräämään äänitaajuudella, joka lähentelee vauvan itkun taajuutta. Tällöin kissan omistajan on vaikea olla huomioimatta kissan tarpeita.
Kalevala (gini)

Kalevala-giniä
Kalevala on ainoa suomalainen luomugini. Kalevala-giniä valmistetaan käsityönä perheomisteisessa Kalevala-tislaamossa. Tislaamon perusti Moritz Wüstenberg vuonna 2012 vain hieman sen jälkeen, kun hän oli valmistunut biokemian insinööriksi.
Nimi tälle ginille on peräisin suomalaisesta kansalliseepoksesta. Elias Lönnrot keräsi ja kirjoitti muistiin Kalevala-eepoksen osittain Itä-Suomessa, Kalevala-tislaamon lähiseudulla.
Valmistus

Kalevala-tislaamo perustettiin vuonna 2012 ja ensimmäinen tuotantoerä tuli myyntiin vuonna 2014. Ensimmäisen kerran Kalevala-gini palkittiin hopealla vuoden 2015 kansainvälisessä IWSC-kilpailussa.
Kalevala-gini valmistetaan käyttäen ainoastaan luomuraaka-aineita. Tuotannossa käytettävä vesi tulee tislaamon omasta kaivosta, joka sijaitsee kivenheiton päässä tislaamosta. Katajan, maa-artisokan, mintun ja ruusunupun makeus sekä vadelmalehden, tyrnin ja rosmariinin kirpeys korostuvat pehmeän makuisessa vehnäginissä.
Ennen ginin tislausta katajanmarjat uutetaan 36 tuntia ja muita yrttejä ja marjoja lisätään eri ajankohtina. Juuri ennen tislauksen aloittamista asetetaan tislaimeen vielä kori höyrytiehen. Tähän koriin sijoitetaan osa yrteistä. Tislaus suoritetaan hitaasti, pienellä lämmöllä, jotta luontaiset maut vapautuvat mahdollisimman hyvin. Kokonaisuudessa tislaus kestää noin 12 tuntia. Tisle sekoitetaan oman kaivoveden kanssa juomavahvuiseksi. Kalevala-gini ei sisällä lisäaineita tai makeutusaineita. Noin kahden viikon ”kypsymisjakson” jälkeen gini pullotetaan ja etiketöidään käsityönä. Tuotantoerän koko on noin 250-300 litraa.
Palkinnot

Kalevala-gini on osallistunut useisiin kansainvälisiin kilpailuihin ja voittanut useita palkintoja (mm. International Wine & Spirits Competition (IWSC) hopea 2015, 2016, 2017 ja The Spirits Business (master distillers) 2018.)
Kalevala-tislaamo
Józef Gosławski

Józef Gosławski
Mahatma Gandhin karikatyyri (1932)
Frédéric Chopinin patsas, Żelazowa Wola (1955/1969)
Józef Jan Gosławski (24. huhtikuuta 1908, Polanówka – 23. tammikuuta 1963 Varsova) oli puolalainen kuvanveistäjä ja mitalitaiteilija, kolikkojen (mm. kalastaja -aiheinen viiden zlotyn kolikko), monumenttien ja muistomerkien (mm. Frédéric Chopinin patsas Żelazowa Wolassa) ja mitalien (mm. Vuosi 1939 -mitali) suunnittelija ja monien palkintojen saaja. Hänelle annettiin mm. Hopeinen ansioristi -kunniamerkki.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lost in the Shuffle  24.7.2003. warsawvoice.pl. Arkistoitu 19.3.2012. Viitattu 16. marraskuuta 2010. (englanti)
Szubert, Piotr: Józef Jan Gosławski  Maaliskuu 2002. culture.pl. Arkistoitu 29.2.2012. Viitattu 16. marraskuuta 2010. (puola)
Jan Józef Gosławski - wystawa rzeźby i medalierstwa artinfo.pl. Viitattu 16. marraskuuta 2010. (puola)
Słynni Medalierzy. Józef Jan Gosławski slynnimedalierzy.pl. Viitattu 16. marraskuuta 2010. (puola)
Famous Medalists: Józef Gosławski mennica.com.pl. Arkistoitu 19.2.2012. Viitattu 16. marraskuuta 2010. (englanti)
PLN 5 “Fisherman” coin from 1958 mennica.com.pl. Viitattu 16. marraskuuta 2010. (englanti)
Józef Gosławski – monuments, coins, medals  10. joulukuuta 2009. mennica.com.pl. Viitattu 16. marraskuuta 2010. (englanti)
Członkowie Związku Artystów Polskich Kapitol w Rzymie audiovis.nac.gov.pl. Viitattu 16. marraskuuta 2010. (puola)
Józef Glemp

Józef Glemp
Józef Glemp [ˈjuzɛf ɡlɛmp] (18. joulukuuta 1929 Inowrocław – 23. tammikuuta 2013 Varsova) oli puolalainen kardinaali. Hänet vihittiin katolisen kirkon papiksi Gnieznossa vuonna 1956 ja Warmian hiippakunnan piispaksi vuonna 1979.
Józef Glempistä tuli Varsovan ja Gnieznon arkkipiispa vuonna 1981, ja samalla Puolan katolilaisten johtaja, priimas. Glemp sai kardinaalin arvon vuonna 1983. Kun Varsovan ja Gnieznon arkkipiispan yhdistelmävirka jaettiin vuonna 1992, Glemp jäi pois korkeammasta virasta jatkaen Varsovan arkkipiispana vuoteen 2006 saakka. Józef Glemp osallistui paavin valinneeseen konklaaviin vuonna 2005.
Aiheesta muualla

Józef Cardinal Glemp † Catholic-Hierarchy (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .