Armenian historia
Osana Neuvostoliittoa > Kommunismin aikakausi

Kemal Atatürkin johtama turkkilaishallitus ei hyväksynyt Armenian kanssa solmittua rajasopimusta. Syyskuussa 1920 Turkki hyökkäsi Armeniaan ja miehitti Karsin ja Aleksandropolin marraskuuhun mennessä. Turkkilaisten edetessä Armeniassa, oli Neuvosto-Venäjä samanaikaisesti miehittänyt Azerbaidžanin. Marraskuussa 1920 Armenian vallankumouksellinen liitto (ARF) teki poliittisen sopimuksen kommunistien päästämiseksi maan koalitiohallitukseen. Tämä hallitus solmi Aleksandropolin rauhan Turkin kanssa. Sopimus solmittiin 2. joulukuuta vuonna 1920. Sen mukaan Armenia luopui kaikista vuoden 1914 jälkeen saamistaan Turkin alueista sekä Karsista ja Ardahanista ja tunnusti, että Turkissa ei ollut armenialaisvähemmistöjä ja että Nahitševanin alueelle tulee muodostaa itsehallinnollinen turkkilaisalue.
Samana päivänä Armenian uusi hallitus julisti Armenian sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Pian hallituksesta ajettiin pois vallankumoukselliset dašnakit, mikä aiheutti epäonnistuneen kapinan helmikuussa 1921. Maaliskuussa 1922 Armenia liittyi Transkaukasian sosialistiseen neuvostotasavaltaan yhdessä Azerbaidžanin SNT:n ja Georgian SNT:n kanssa. 30. joulukuuta 1922 uusi liittovaltio liittyi Neuvostoliittoon. Muslimienemmistöisen Nahitševanin alue liitettiin Azerbaidžanin neuvostotasavaltaan, samoin kuin Vuoristo-Karabah, joka oli armenialaisenemmistöinen alue. Armenian neuvostotasavallan ja Turkin välinen raja vahvistettiin Karsin sopimuksella 23. lokakuuta 1921. Siinä vahvistettiin, että Turkki sai Sèvresin rauhassa Armenialle luovuttamiensa alueiden lisäksi vielä Karsin alueen.
Neuvostoliiton syntyessä Transkaukasian neuvostotasavallan osana olleen Armenian neuvostohallitus hallitsi Jerevanista käsin kutistunutta maata, jonka talous oli tuhoutunut ja jolla oli vain vähän resursseja väestön ruokkimiseen ja maan jälleenrakentamiseen. Liittäessään maansa Neuvostoliittoon, armenialaiset kommunistit luopuivat itsenäisestä tasavallasta. Neuvostoliittoon liittyminen eliminoi kilpailevat poliittiset puolueet ja rajoitti sananvapautta, mutta uusi hallitus edisti armenialaista kulttuuria ja koulutusta, kutsui ulkomaille paenneita taiteilijoita ja älymystöä palaamaan Armeniaan ja se onnistui luomaan ympäristön, jossa turvallisuus ja aineellinen hyvinvointi olivat paremmat kuin ensimmäisen maailmansodan syttymisen jälkeen.
Josif Stalinin Neuvostoliitossa Armenia teollistui ja kansalaiset koulutettiin määrätyin ehdoin. Stalinin harjoittama uusi talouspolitiikka oli radikaali uudistus, jolla pyrittiin saamaan kuntoon sotakommunismin jälkeen surkeassa kunnossa ollut talous. Kaikki nationalismi tukahdutettiin ankarasti ja Armenian kommunistinen puolue (CPA) käytti poliisiterroria vahvistaakseen valtaansa ja tukahduttaakseen kaikki nationalistiset ilmaisut. Stalinin vuosina 1936–1937 järjestämän suuren terrorin aikana. Transkaukasian tasavaltojen poliittinen komissaari Lavrenti Berija kohdisti puhdistuksia myös CPA:n johtajiin ja älymystöön.
Transkaukasian neuvostotasavalta hajotettiin vuonna 1936 ja Azerbaidžanista, Georgiasta ja Armeniasta muodostettiin omat sosialistiset neuvostotasavallat. Stalinin aikakaudella noudatettu yhteiskunta- ja taloussuunnittelu paransi kansalaisten lukutaitoa ja koulutusta, sekä rakensi kommunikaatio ja teollisuusinfrastruktuuria sinne, missä sitä ei aiemmin ollut käytännössä olemassakaan. Kun armenialaiset nousivat Stalinin aikakaudesta, he olivat liikkuvampia ja peremmin koulutettuja, jolloin he olivat valmiita hyötymään Stalinin jälkeen valtaan nousseen Nikita Hruštšovin vähemmän sortavasta politiikasta.
Stalin kuoli vuonna 1953, minkä jälkeen neuvostotasavalloile myönnettiin lisää autonomiaa päätöksenteossa. Tämä tarkoitti sitä, että paikallinen kommunistinen eliitti lisäsi valtaansa. Vaikka avoin poliittinen oppositio pysyi tiukasti rajoitettuna, maltillisen nationalismin ilmaisuihin suhtauduttiin suvaitsevammin. Armenian kansallissankareille pystytettiin patsaita, mukaan lukien yksi Saint Vartanista, 500-luvulla armenialaisen kristinuskon puolustajasta.
Vaikka Armenia jatkoi muutostaan ​​pohjimmiltaan agraarisesta kansakunnasta kaupungeissa asuvaan teollisuusyhteiskuntaan, asui 1980-luvun alkuun mennessä vain kolmasosa armenialaisista maaseudulla ja hallitseva eliitti pysyi suurelta osin ennallaan. Tämän seurauksena korruptio ja nepotismi levisivät ja laiton mustan pörssin kauppa kukoisti.