stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ignoi Vornanen
Aiheesta muualla

Eliel Wartiaisen artikkelisarja Ignoi Vornasesta:
Suuri metsänkävijä. Kuvauksia kuulun rajakarjalaisen metsänkävijän elämänpiiristä ja vaiheista, Metsästys ja kalastus, 01.03.1936, nro 3, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suuri metsänkävijä. Kuvauksia kuulun rajakarjalaisen metsänkävijän elämänpiiristä ja vaiheista, jatkoa, Metsästys ja kalastus, 01.04.1936, nro 4, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suuri metsänkävijä. Kuvauksia kuulun rajakarjalaisen metsänkävijän elämänpiiristä ja vaiheista, jatkoa, Metsästys ja kalastus, 01.05.1936, nro 5, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suuri metsänkävijä. Kuvauksia kuulun rajakarjalaisen metsänkävijän elämänpiiristä ja vaiheista, jatkoa, Metsästys ja kalastus, 01.06.1936, nro 6, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suuri metsänkävijä. Kuvauksia kuulun rajakarjalaisen metsänkävijän elämänpiiristä ja vaiheista, jatkoa, Metsästys ja kalastus, 01.07.1936, nro 7, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
HMS von Sydow

| HMS von Sydow |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Tukholman laivastontelakka
Laskettu vesille:  1850
Palveluskäyttöön:  1850
Poistui palveluskäytöstä:  21. heinäkuuta 1882
Tekniset tiedot
Uppouma:  172 t
Pituus:  29,4 m
Leveys:  6,0 m
Syväys:  2,4 m
Koneteho:  1 x 2-sylinterinen Motala-höyrykone 70 hv
Nopeus:  7,7 solmua
Aseistus
Aseistus:  1 x 202 mm mörssäri 10 x reelinkitykkiä
HMS von Sydow oli Ruotsin laivaston vuonna 1850 vesillelaskettu 2. luokan tykkivene. Sen runko oli valmistettu puusta ja sitä piti alun perin käyttää tykkiveneiden hinaamiseen. Aluksesta kuitenkin tuli esikuva myöhemmin valmistetuille 2. luokan tykkiveneille.
Valmistus

Alus tilattiin Tukholman laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille vuonna 1850 ja se otettiin palveluksen vielä samana vuonna.
Palvelus

Alus muutettiin ambulanssiksi vuonna 1869 ja se poistettiin palveluksesta 21. heinäkuuta 1882.
Alena Vrzáňová

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Vrzáňová vuonna 2009. |  Vrzáňová vuonna 2009. |  Vrzáňová vuonna 2009. |  |
Maa:  Tšekkoslovakia
Naisten taitoluistelu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1949 | yksinluistelu |  |
|  Kultaa | Lontoo 1950 | yksinluistelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 1950 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Milano 1949 | yksinluistelu |  |
|  Pronssia | Praha 1948 | yksinluistelu |  |
Alena Vrzáňová (16. toukokuuta 1931 Praha – 30. heinäkuuta 2015) oli kilpaurallaan Tšekkoslovakiaa edustanut tšekkiläinen taitoluistelija.
Vrzáňová aloitti urheiluharrastuksensa kolmevuotiaana saatuaan vanhemmiltaan sukset. Hänestä tuli yksi Arnold Gerschwilerin tunnetuimmista valmennettavista. Hän sijoittui Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1948 viidenneksi ja voitti maailmanmestaruuden Pariisissa 1949 ja Lontoossa 1950. Vuonna 1950 hän voitti Euroopan-mestaruuden.
Votka (joki)

| Votka |
| --- | --- |
Laskupaikka:  Siva
Maat:  Venäjä
Pituus:  66 km
Valuma-alue:  1 240 km²
Votka (ven. Во́тка, udmurtiksi Идӟи, Iddźi) on Volgan vesistöön kuuluvan Sivan sivujoki Udmurtiassa Venäjällä. Sen pituus on 66 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 1 240 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Jakšur-Bodjan piirin Kiongopin kylän läheltä ja virtaa Šarkanin ja Votkinskin piirien kautta. Tärkeimmät sivujoet ovat Tšernuška, Šegjanka, Kazeska ja Šarkan. Votkan varrella sijaitsee Votkinskin kaupunki, jossa on suuri patoallas. Joki on öljyntuotannon saastuttama.
Aiheesta muualla

Votka Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
Votkinskin piiri

Votkinskin piiri Udmurtian kartalla.
Votkinskin piiri (ven. Воткинский район, Votkinski raion, udmurtiksi Вотка ёрос, Votka joros) on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 1917,6 neliökilometriä. Asukkaita on 24 100 henkeä (vuonna 2010).
Votkinskin piiri sijaitsee Udmurtian itäosassa. Se rajoittuu lounaassa Zavjalovon, lännessä Jakšur-Bodjan ja pohjoisessa Šarkanin piireihin sekä idässä ja kaakossa Permin aluepiiriin. Pinta-alasta 28 % on metsää. Seudulla virtaavat Kama-, Siva- ja Pozimjoet. Permin aluepiirin rajalla on Votkinskin tekojärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy, turve, hiekka, sora, savi ja kalkkisintteri.
Piiriin kuuluu Novovolkovskin kaupunkikunta (Novyin kaupunkimainen taajama) sekä 11 maalaiskuntaa: Bolguri, Bolšaja Kivara, Gavrilovka, Ijulskoje, Kamskoje, Kvarsa, Kukui, Perevoznoje, Pervomaiski, Sveloje ja Verhnjaja Talitsa. Hallinnollinen keskus on Votkinskin kaupunki, joka muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan.
Asukkaista 74,6 % on venäläisiä, 22,9 % udmurtteja ja 1,5 % tataareja. Kaupunkiväestön osuus on 23,8 %.
Votkinskista on rautatieyhteys Iževskiin sekä maantieyhteydet Iževskiin ja Tšaikovskiin.
Piirissä tuotetaan öljyä ja turvetta. Novyin taajamassa toimii rakennusyritys, Volkovskissa hiekka- ja soralouhos, Kvarsan kylässä eristetehdas. Votkinskin metsäteollisuuspiiri harjoittaa puunhankintaa. Maatalous tuottaa maitoa, lihaa, viljaa, perunaa, vihanneksia, marjoja ja hedelmiä. Lisäksi harjoitetaan mehiläistenhoitoa ja kalastusta.
Kvarsassa toimii maatalouden ammattioppilaitos. Paikallislehtenä ilmestyy Votkinskije vesti.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Votkinskin piirin sivusto (venäjäksi)
Udmurtian hallinnollinen jako
| --- | --- |
Kaupunkipiirikunnat:  Iževsk (pääkaupunki) · Glazov · Možga · Sarapul · Votkinsk
Piirit:  Alnaši · Balezino · Debjosy · Glazov · Grahovo · Igra · Jar · Jukamenskoje · Kambarka · Karakulino · Kez · Kijasovo · Kizner · Krasnogorskoje · Malaja Purga · Možga · Sarapul · Selty · Šarkan · Sjumsi · Uva · Vavožin · Votkinsk · Jakšur-Bodja · Zavjalovo
Station to Station

| Station to Station David Bowie |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Cherokee-studiot, Los Angeles, Kalifornia   lokakuu – syyskuu 1975
 Julkaistu: 23. tammikuuta 1976
 Formaatti: LP, CD, C-kasetti
 Tuottaja(t): David Bowie, Harry Maslin
 Tyylilaji: taiderock   funkrock   soul
 Kesto: 38.08
 Levy-yhtiö: RCA Records
Muut kannet
   Alkuperäinen kansikuva, joka vedettiin markkinoilta pikaisesti julkaisun jälkeen. Tätä värikuvaa käytettiin joissakin painoksissa 1990-luvulla ja myöhemmin.  
Listasijoitukset
  3. (1976)    3. (29. huhtikuuta 1976)    5. (helmikuu 1976)    8. (tammikuu 1976)    9. (19. maaliskuuta 1976)    11. (2. helmikuuta 1976)    12. (14. helmikuuta 1976)    24. (helmikuu 1976)
David Bowien muut julkaisut
| Young Americans 1975 | Station to Station 1976 | Low 1977 |
Singlet albumilta Station to Station
 ”Golden Years” Julkaistu: 21. marraskuuta 1975  ”Station to Station” Julkaistu: 23. tammikuuta 1976  ”TVC 15” Julkaistu: 30. huhtikuuta 1976  ”Stay” Julkaistu: heinäkuu 1976  ”Wild is the Wind” Julkaistu: marraskuu 1981
Station to Station on brittiläisen muusikon David Bowien tammikuussa 1976 julkaistu studioalbumi. Se on monien mielestä yksi hänen parhaista levyistään. Albumi on jossain määrin soul-tyylinen, mutta sisältää myös vaikutteita avantgardesta, mikä tuli vaikuttamaan Bowien musiikkiin 1970-luvun loppupuolen ajaksi. Albumilla Bowie myös esitteli uuden roolihahmonsa, Thin White Duken (suom. laiha valkoinen herttua). Bowie kuvasi hahmoa ”romantikoksi, jolla ei ole tunteita.”
Singlenä julkaistu kappale ”Golden Years” oli top 10 -hitti niin Yhdysvalloissa kuin Britanniassakin.
Tietoa kappaleista

Albumin avauskappale on yli kymmenminuuttinen ”Station to Station”, joka on levyn paras esimerkki Bowien siirtymisestä uuteen, kokeelliseen tyyliin. Se sisältää lukuisia temponvaihdoksia ja kuvaa roolihahmo Thin White Duken kovaa ja tyhjää elämää. ”Golden Years” oli albumin ensimmäinen singlejulkaisu. Se ilmestyi ennen albumia, marraskuussa 1975. Kappale on vahvasti funk-vaikutteinen ja kuulostaakin tyylillisesti edellisen Young Americans -albumin materiaalilta. ”Word on a Wing” on Bowielle epätavallisen uskonnollinen kappale, jota hän itse kuvaili hymniksi. Bowie kertoi vuonna 1980 kappaleen syntyneen kokaiinin sekoittamassa hengellisessä epätoivossa, jollaisen hän oli kokenut Mies toisesta maailmasta -elokuvan kuvausten aikana.
B-puolen aloittava ”TVC15” on yksi niistä Station to Stationin kappaleista, jotka sisältävät vahvoja funk-vaikutteita. Kappaleen sanoitusta taas on kuvattu surrealistiseksi komediaksi. Sanoituksen inspiraationa oli Iggy Popin Bowielle kertoma uni, jossa televisio oli nielaissut Popin tyttöystävän. ”TVC15” on samalla varsin kevyttunnelmainen verrattuna albumin angstisempiin esityksiin. ”Stay” yhdistelee funkia, soulia ja hard rockia. Kyseisen kappaleen rytmikitarariffin loi Carlos Alomar, jonka mukaan laulu äänitettiin ”hyvin paljolti kokaiiniraivomme aikana”. Albumin päättävä ”Wild Is the Wind” on cover alun perin Johnny Mathisin vuonna 1956 esittämästä balladista. Myöhemmin kyseisen Dmitri Tjomkinin ja Ned Washingtonin säveltämän kappaleen levytti Bowien suuresti ihailema artisti Nina Simone. Bowie piti tästä versiosta niin paljon, että päätti levyttää kappaleesta oman coverinsa.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut David Bowie ellei toisin mainita.
A-puoli
Station to Station – 10.11
Golden Years – 4.00
Word on a Wing – 5.59
B-puoli
TVC 15 – 5.31
Stay – 6.13
Wild Is the Wind – 6.00 (säv. Dmitri Tiomkin, san. Ned Washington)
Kappaleet > Vuoden 1991 uusintapainoksen bonuskappaleet

Word on a Wing – 6.10 (Live)
Stay – 7.24 (Live)
Kokoonpano

David Bowie – laulu, kitarat, tenori- ja alttosaksofoni, moog, mellotron
Carlos Alomar – kitara
Earl Slick – kitara
Roy Bittan – piano
Dennis Davis – rummut
George Murray – bassokitara
Warren Peace – taustalaulu
Arvostelut

Allmusic: ()
Pitchfork: 9,5/10
Soundi: ()
Aiheesta muualla

Heimola, Mikko: Station to Station. Desibeli.net 16.4.2006.
Riikonen, Jose: David Bowie: Station to Station – Kokaiinizombin päiväkirja (Arkistoitu – Internet Archive). Rumba.fi.
| n k David Bowie |
| --- | --- |
Diskografia
Studioalbumit:  David Bowie  David Bowie  The Man Who Sold the World  Hunky Dory  The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars  Aladdin Sane  Pin Ups  Diamond Dogs  Young Americans  Station to Station  Low  "Heroes"  Lodger  Scary Monsters (and Super Creeps)  Let's Dance  Tonight  Never Let Me Down  Black Tie White Noise  Outside  Earthling  Hours  Heathen  Reality  The Next Day  Blackstar 
Livealbumit:  David Live  Stage  Ziggy Stardust: The Motion Picture  Santa Monica '72  LiveAndWell.com  Live Santa Monica '72  Glass Spider Live  VH1 Storytellers  A Reality Tour 
Soundtrackit:  Christiane F.  Love You till Tuesday  Labyrinth  The Buddha of Suburbia 
Kokoelmat:  ChangesOneBowie  The Best of Bowie  ChangesTwoBowie  The Best of David Bowie 1969/1974  The Best of David Bowie 1974/1979  The Platinum Collection  The Best of David Bowie 1980/1987  iSelectBowie
Vožyk

Vožyk (valkoven. Вожык, ”Siili”) on valkovenäläinen pilalehti. Se ilmestyy kerran kuussa Minskissä valkovenäjän kielellä.
Vuonna 1945 perustettu lehti on saanut alkunsa toisen maailmansodan aikana julkaistuista satiirisista julisteista. Se julkaisee pakinoita, humoristisia kertomuksia, parodioita, sketsejä, vitsejä ja pilapiirroksia.
Aiheesta muualla

Lehden sivusto
Vuohijärven alue

Vuohijärven alue (vesistöaluetunnus 14.91) on Mäntyharjun reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 863,48 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 23,61 %. Vesistön alueen alarajana on Pyhäjärvi, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 5 833,26 neliökilometriä ja sen järvisyys on 20,06 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Pyhäjärven alueeseen (14.12). Alueen suurin järvi on Vuohijärvi.
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Verlan alue (14.911)
Vuohijärven lähialue (14.912)
Juolasveden–Lahnaveden alue (14.913)
Tuusjärven alue (14.914)
Nurmaanjärven valuma-alue (14.915)
Volanjoen alue (14.916)
Pieniveden valuma-alue (14.917)
Tervajärven valuma-alue (14.918)
Pitkäjärven valuma-alue (14.919)
Vulcănești

| Vulcănești Valkaneş, Вулкане́шты (Vulkanešty) |
| --- | --- |
 lippu
 Vulcănești
 Koordinaatit: 45.6831°N, 28.4050°E 
Valtio:  Moldova
Itsehallinnollinen alue:  Gagauzia
Kaupunkityyppiseksi taajamaksi:  1965
Kaupungiksi:  1995
Väkiluku (2014):  16 900 
Suuntanumero(t):  +373 293
 
 vulcanesti.ucoz.com 
 Vulcăneștin kaupungin sivusto (venäjäksi) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vulcănești (gagauzin kielellä Valkaneş, ven. Вулкане́шты, Vulkanešty) on kaupunki Etelä-Moldovassa sijaitsevan sirpaleisen Gagauzian autonomisen alueen eteläisessä osassa. Kaupunki sijaitsee valtatien M3 varrella, noin 83 kilometriä Gagauzian pääkaupunki Comratista ja runsas 180 kilometriä Moldovan pääkaupunki Chișinăusta etelään. Ukrainan Odessan alueen raja on vain kahdeksan kilometriä kaupungin itäpuolella.
Vulcăneștissa on noin 16 700 asukasta, kun koko Gagausian asukasluku on 161 900 (2014). Vuonna 2004 kaupungissa oli 15 462 asukasta. Etniseltä taustaltaan enemmistö kaupungin väestöstä on gagauzeja, seuraavaksi eniten on moldovalaisia, venäläisiä, ukrainalaisia ja bulgaareja. Kaupungissa on käytössä kolme Gagauzian virallista kieltä: moldova (eli romania), gagauzia ja venäjä.
Paikkakunnasta tuli vuonna 1940 piirikeskus. Se sai kaupunkityyppin taajaman aseman vuonna 1965. Liitettiin osaksi Gagauziaa 23. joulukuuta 1993. Kaupungiksi se muutettiin vuonna 1995.
Kaupungissa on hotelli, jota käyttävät muun muassa Ukrainan ja Romanian väliä ajavat rekkakuskit. Lisäksi löytyy vaatimattomampi majoituspaikka pohjoiseen, Cahuliin johtavan R38-maantien varrella. Useat julkisen liikenteen linja-autot ja reittitaksit ajavat tätä maantietä pitkin.  Jonkinlaisina kaupungin nähtävyyksinä pidetään esimerkiksi neuvostoaikana ammoisen Venäjän ja Bessarabian sopimuksen muistoksi pystytettyä obeliskia, sotasankareiden muistomerkkiä ja Leninin patsasta. Pohjoisen johtavan tien varrella on Traian viinitila, jolla on tienvarsimyymälä.
Suoria reittitaksivuoroja kulkee pääkaupunkiin viitisen kappaletta päivittäin ja Comratissa vaihtamalla löytyy vielä useampia vuoroja.
Seudun arkeologisilta kaivauksilta on tehty historiallisesti kiinnostavia löytöjä, esimerkiksi neoliittisen kauden patsas, joka muistuttaa ranskalaisen kuvanveistäjä Auguste Rodinin mestariteosta Ajattelija.
Voi veljet, missä lienet?

| Voi veljet, missä lienet?> O Brother, Where Art Thou? |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Joel Cohen
Käsikirjoittaja:  Joel ja Ethan Coen
Tuottaja:  Ethan Coen
Säveltäjä:  T-Bone Burnett
Kuvaaja:  Roger Deakins
Leikkaaja:  Tricia Cooke
Tuotantosuunnittelija:  Nancy Haigh
Pukusuunnittelija:  Mary Zophres
Pääosat:  George Clooney John Turturro Tim Blake Nelson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Touchstone Pictures Universal Pictures Working Title Films
Levittäjä:  Universal Studios iTunes Disney+
Ensi-ilta:  13. toukokuuta 2000 (Cannesin elokuvajuhlat)
Kesto:  106 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  26 000 000 USD (arvio)
Tuotto:  71 868 327 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Voi veljet, missä lienet? (O Brother, Where Art Thou?) on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Coenin veljesten kirjoittama ja ohjaama komediaelokuva, joka sijoittuu Mississippin maaseudulle 1930-luvun lama-aikana.
Elokuvan pääosia esittävät George Clooney (Ulysses), John Turturro (Pete) ja Tim Blake Nelson (Delmar). Muita näyttelijöitä ovat muun muassa John Goodman, Holly Hunter ja Charles Durning. Elokuva perustuu Homeroksen Odysseiaan, johon siinä on lukuisia viittauksia. Elokuvan amerikkalaista kansanmusiikkia – erityisesti bluegrassia ja negrospirituaaleja – sisältävä soundtrack voitti vuoden albumin Grammy-palkinnon.
Voi veljet, missä lienet? esitettiin ensimmäisen kerran Cannesin elokuvajuhlilla 13. toukokuuta 2000. Suomessa elokuva esitettiin ensimmäisen kerran Rakkautta ja anarkiaa -elokuvafestivaaleilla Helsingissä 24. syyskuuta, ja teatterilevitykseen se tuli 6. lokakuuta samana vuonna.
Juoni

Elokuvan sankari on keikarimainen ja sujuvasanainen huijari Ulysses Everett McGill (George Clooney), joka pakenee työvankien kahleketjusta mukanaan kaksi häneen kahlittua vankia, Pete (John Turturro) ja Delmar (Tim Blake Nelson). Everett – kuten häneen elokuvassa viitataan – lupaa jakaa aikaisemmin hautaamansa aarteen sen vastineeksi, että Pete ja Delmar lähtevät hänen mukaansa. Paon aikana miehet muun muassa tapaavat George ”Baby Face” Nelsonin, muusikko Tommy Johnsonin ja Ku Klux Klanin lynkkausjoukon, ja levyttävät menestyskappaleen ”Man of Constant Sorrow” nimellä Soggy Bottom Boys.
Miesten lähestyessä aarretta Everett paljastaa, ettei sitä ole olemassa, ja että hän huijasi Peten ja Delmarin mukaan päästäkseen takaisin perheensä luo ennen kuin hänen vaimonsa menee naimisiin toisen miehen kanssa. Huijauksestaan huolimatta Everett saa Peten ja Delmarin takaisin puolelleen ja löytää vaimonsa ja seitsemän tytärtään ajoissa. Miehet päätyvät sattumalta esittämään menestyskappaleensa radioidussa tilaisuudessa tietämättä mitään sen menestyksestä. Kuvernööri armahtaa miehet yleisön mieliksi tukeakseen tiukkaa vaalikamppailua ja Everett saa vaimonsa takaisin.
Tuotanto

Elokuvan alkuperäisnimi O Brother, Where Art Thou? viittaa Coenin veljesten ihaileman Preston Sturgesin komediaan Sullivan’s Travels (1941), jossa päähenkilö, Hollywoodin viihde-elokuvien ohjaaja, suunnittelee tuonnimistä vakavaa yhteiskunnallista elokuvaa.
Palkinnot

Voi veljet, missä lienet? oli ehdolla muun muassa parhaan kuvauksen ja parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscarin, parhaan kuvauksen, parhaan puvustuksen, parhaan lavastuksen ja parhaan käsikirjoituksen Bafta-palkinnon sekä parhaan komedian tai musikaalin ja parhaan miesnäyttelijän (George Clooney) Golden Globen saajaksi. Näistä se sai ainoastaan parhaan miesnäyttelijän Golden Globen.
Elokuvan soundtrack-albumi voitti viisi Grammy-palkintoa. Albumi itsessään palkittiin vuoden albumin ja parhaan visuaaliseen mediaan tehdyn kompilaatio-soundtrackin palkinnoilla. Dan Tyminski, Harley Allen ja Pat Enright esittävät soundtrackilla cover-version kappaleesta ”I Am a Man of Constant Sorrow”, josta he voittivat parhaan lauletun country-yhteistyön Grammyn. Ralph Stanley tulkitsi albumilla kappaleen ”O Death”, ja hänet palkittiin parhaan mieslaulajan country-esityksen Grammylla. Lisäksi T-Bone Burnett palkittiin vuoden tuottajana.
Aiheesta muualla

Voi veljet, missä lienet? Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Voi veljet, missä lienet? Rotten Tomatoesissa (englanniksi)
Voi veljet, missä lienet? Elonet.
Vuohtjärvi (Vieljärvi)

| Vuohtjärvi Вохтозеро, Vohtozero |
| --- | --- |
Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Prääsän piiri
Paikkakunta:  Vieljärvi
Koordinaatit:  61°38′51″N, 32°53′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Laatokka
Laskujoki:  Vuohtanjoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  121 m
Pituus:  7,8 km
Leveys:  2 km
Rantaviiva:  34,2 km
Pinta-ala:  8,5 km²
Tilavuus:  0,098 km³
Keskisyvyys:  35 m
Suurin syvyys:  11,5 m
Valuma-alue:  28,3 km²
 fiVuohtjärvi 
Vuohtjärvi (ven. Вохтозеро, Vohtozero) on Laatokan vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Prääsän piirin Vieljärven kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 8,5 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 28,3 neliökilometriä, keskisyvyys 11,5 metriä ja suurin syvyys 35,0 metriä.
Vuohtjärveen virtaa kolme puroa. Se laskee Vuohtanjoen kautta Vieljärveen. Järven kalalajeja ovat muikku, hauki, särki, säyne, made, ahven ja kiiski.
Vuolejärvi

Vuolejärvellä on nykyään tykistön ampuma-alue.
Vuolejärvi (ven. Волоя́рви, Volojarvi) on entinen kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Kuivaisin kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vuoleenjoen varrella lähellä samannimistä järveä. Kylän kautta kulkee A120-maantie.
Vuolejärvi mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Vuoleen luterilaiseen seurakuntaan kuuluneessa kylässä asui myöhemmin äyrämöisperäisiä inkerinsuomalaisia. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan siellä oli 231 suomalaista, 26 venäläistä ja neljä virolaista asukasta. Vuolejärven kyläneuvosto kuului Kuivaisin piiriin. Suomalaiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon 1930-luvun lopussa.
Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan Vuolejärvellä oli vain yksi asukas. Kylä lakkautettiin vuonna 2003 vakituisen asutuksen puuttumisen takia. Nykyisin siitä on jäljellä muutama tien varressa sijaitseva talo.
Volmar

| Volmar |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  18. huhtikuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Wolmar, Volmari
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Valdemar
Infobox OKNimi-testi OK: 
Volmar tai Wolmar, Suomessa myös Volmari, on miehen etunimi. Nimi on lyhentymä Valdemar-nimen saksalaisesta vastineesta Voldemar, mutta Saksassa se on käsitetty myös muunnokseksi nimestä Wolkmar, joka on muodostettu kansaa ja kuuluisaa tarkoittavista saksan kielen sanoista.
Suomessa nimi Volmar on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 501 henkilölle. Muodossa Volmari nimi on annettu 228 henkilölle, muodossa Wolmar 76 miehelle ja muutamalle naiselle. Nimeä ei ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Volmarin nimipäivä on 18. huhtikuuta.
Tunnettuja Volmar-nimisiä

Volmar (k. 1173), saksalainen munkki, Disibodenbergin luostarin priori
Volmar Bergh (1890–1972), suomen kielen ja kirjallisuuden lehtori
Volmar Lindman (1861–1939), suomenruotsalainen toimittaja ja kirjailija
Volmar Nyström (1893–1929), suomalainen jääkärimajuri
Volmar Wikström (1889–1957), suomalainen painija
Tunnettuja Wolmar-nimisiä

Wolmar af Heurlin (1837–1907), suomalainen upseeri, maanviljelijä, liikemies ja valtiopäivämies
Wolmar Nyberg (1870–1958), suomalainen pankinjohtaja ja sienien keräilijä
Wolmar Schildt, Wolmari Kilpinen (1810–1893), suomalainen piirilääkäri, fennomaani, sanaseppä ja suomentaja
Wolmar Westling (1845–1881), suomalainen arkkitehti
Tunnettuja Volmari-nimisiä

Volmari Iso-Hollo (1907–1969), suomalainen kestävyys- ja estejuoksija
Volmari Kanninen (1860–1942), todellinen valtioneuvos, painoasiain ylihallituksen päällikkö 1905–1917
Volmari Porkka (1854–1889), suomalainen kielitieteilijä
Volmari Volanen (s. 1884), suomalainen nimismies ja kuoronjohtaja
Voittamaton Maciste

| Voittamaton Maciste> Maciste contro lo sceicco |
| --- | --- |
 Elokuvan belgialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Domenico Paolella
Käsikirjoittaja:  Sergio Sollima, Alessandro Ferraù, Gian Paolo Callegari, Domenico Paolella
Tuottaja:  Alberto Manca
Säveltäjä:  Carlo Savina
Kuvaaja:  Carlo Bellero
Leikkaaja:  Giacinto Solito
Tuotantosuunnittelija:  Alfredo Montori
Lavastaja:  Alfredo Montori
Pääosat:  Ed Fury, Erno Crisa, Mara Berni, Gisella Arden, Massimo Carocci
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Compagnia Italiana Grandi Films
Ensi-ilta:  21. huhtikuuta 1962 (Italia) 3. tammikuuta 1964 (Suomi)
Kesto:  106 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  300 022 649 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Voittamaton Maciste (ital. Maciste contro lo sceicco, ”Maciste vastaan šeikki”) on vuonna 1962 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Lajityypiltään peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Domenico Paolella. Sen sankaria Macistea esittää yhdysvaltalainen Edmund Holovick alias Ed Fury.
Juoni

Maciste ja tämän ystävä Don Antonio matkustavat pohjoisafrikkalaiseen Melidaan, jonka šeikki on kaapannut Antonion morsiamen Isabellan. Melidan vankityrmässä on jo vuosia virunut Isabellan isä, Malagan herttua, jonka paikkaa juonittelijat tavoittelevat. Isabella kieltäytyy Macisten ja Antonion avusta pelastaakseen isänsä. Macisten osoitettua voimansa šeikki vapauttaa vangit ja he palaavat kotimaahansa, jossa Antonio ja Isabella saavat toisensa ja Maciste kukistaa vallantavoittelijat.