A-luokka (hävittäjä)
Suunnittelu

Laivastoesikunta esitti 11. elokuuta 1926 pidetyssä kokouksessaan uudelle alusluokalle neljä vaatimusta. Toimintasäde asetettiin vaatimuksista tärkeimmäksi, koska sen nähtiin eniten vaikuttavan uusien alusten uppoumaan. Toimintasäteen tuli olla 16 solmun nopeudella 1 500 merimailia ja vähintään 12 tuntia kuljettaessa kahdella kolmasosalla käytettävästä tehosta. Kokeellisilla aluksilla vaatimus oli ainoastaan kahdeksan tuntia.
Alusten pääaseistuksena tuli olla 21 tuuman Mark IV -torpedot, jotka voitiin laukaista kahdesta neljän putken Mark I -patterista aiemman kolmiputkisen patterin sijaan. Muuna aseistuksena oli neljä 30 asteen korkeuskulman mahdollistavaa 4,7 tuuman QF Mark IX -tykkiä (CP Mk XIV -asennus). Etukannen taaemmalla B-tykillä piti olla mahdollista ampua 60 asteen korotuskulmalla (CP Mk XIII -asennus), mikä mahdollistaisi tykin käyttämisen ilmatorjuntaan. Tykit olivat todellisia QF (engl. Quick Firing eli pikatuli) aseita (tykeissä ammukset eikä kranaatti ja ruutipanos erikseen). Ne oli myös varustettu täyspitkällä suojakilvellä, joka suojasi tykkimiehistön jalkoja sirpaleilta. Kokeellisissa hävittäjissä pääaseina olivat vielä ensimmäisessä maailmansodassa käytössä olleet kartussilaukauksia käyttävät tykit. Ilmatorjunta-aseistukseksi aluksille tuli asentaa kaksi kahden naulan ilmatorjuntatykkiä sekä .303" Lewis-pikakivääriä. Suunnitellusta aseistuksesta korkeamman korotuskulman mahdollistavaa B-tykkiä ei koskaan asennettu, vaan se korvattiin 30 asteen korotuskulman omaavalla tykillä.
Aluksille tuli asentaa kahdella eri nopeudella käytettävä raivauskalusto (engl. Two-Speed Destroyer Sweep, TSDS), kaikuluotain sekä syvyyspommeja. Kaikuluotain asennettiin aluksille vasta niiden valmistuttua. Aluksille suunniteltiin neljä syvyyspommin pudotuslaitetta ja kaksi -heitintä, joihin aluksella oli kaikkiaan kahdeksan syvyyspommia. Viimeisenä vaatimuksena oli alusten nopeus, jonka tuli olla 33 solmua täysin varusteltuna.
Suunniteluvaiheessa alusten standardi uppouma oli 1 325 tonnia ja 1 600 tonnia kuormattuna eli noin 170–200 tonnia suurempi kuin W-luokan aluksilla, mikä johtui pääosin lisääntyneestä polttoainemäärästä, suuremmasta torpedomäärästä sekä tykkien suuremman elevaation edellyttämästä rakenteiden vahvistamisesta.
Esikunnan vaatimukset esiteltiin 20. joulukuuta 1926 ja merilordit hyväksyivät ne seuraavana päivänä. Samalla hyväksyttiin alustavien suunnitelmien laadinnan vaatima rahoitus. Ensimmäinen merilordi David Beatty määräsi suunnitelman esittelypäiväksi 19.  tammikuuta 1927. Vahvistettuihin vaatimuksiin oli lisätty polttoainemääräksi 425 tonnia, alukset tuli kyetä tankkaamaan merellä, nopeuden tuli olla 31,75 solmua täysin kuormattuna ja uppouman täysin kuormattuna noin 1 735 tonnia.
HMS Acheronille asennettiin Parsons Marine Steam Turbine Companyn valmistamat korkeapainekattilat, joiden paine oli 500 psitä ja lämpötila 750 Fahrenheitia. Asennuksella tutkittiin mahdollisia uppouma ja käyttökustannussäästöjä. Aluksen polttoaineenkulutus laski 0,36 kilosta tunnissa hevosvoimaa kohti 0,27 kiloon. Kokeiden tulosta pidettiin kuitenkin riittämättömänä ja siten aina vuoden 1942 Battle-luokkaan saakka aluksilla käytettiin 300 psin ja 600 Fahrenheitin kattiloita.