Selkäkivun syitä
Lonkka- eli iskiashermon pinne > Selkäydinkanavan ahtauma ja hermojuurikanavan ahtauma (spinaalistenoosi, stenoosi)

Spinaalistenoosi on ikääntyvien ihmisten yleisin alaselkä- ja alaraajaoireiden aiheuttaja. Spinaalistenoosiin liittyvä jalassa tuntuva iskeeminen kipu johtuu hermopuristuksen aikaansaamasta lihaskrampista. Hermopuristus johtuu yleensä selkärangan nivelrikon aiheuttamista rappeumamuutoksista tai välilevyn pullistumasta. Välilevyn madaltuminen saattaa myös aiheuttaa selkäydinkanavaa suojaavien flavum-nivelsiteiden löystymistä, ja paksuuntumista, jolloin ne saattavat pullistua selkäydinkanavaan.
Selkä- tai hermojuurikanavan ahtauma häiritsee hermojuuren tai hermojuurten toimintaa. Puristuksiin jäävä hermo saattaa esimerkiksi turvota, jolloin siihen voi tulla verenkiertohäiriö.
Jos ahtauma sijaitsee selkäydinkanavassa, sitä kutsutaan sentraaliseksi spinaalistenoosiksi. Jos sentraalinen stenoosi sijaitsee lannerangassa, sitä kutsutaan usein myös lannerankakanavan ahtaumaksi eli lumbaaliseksi spinaalistenoosiksi.
Hermojuurikanavassa sijaitsevaa ahtaumaa kutsutaan lateraaliseksi spinaalistenoosiksi. Se ahtauttaa ne yksittäisten nikamien välissä sijaitsevat selkäydinkanavan osat, jota pitkin hermojuuret poistuvat selkäydinkanavasta.
Useimmilla potilailla on sekä selkäydin- että hermojuurikanavan ahtauma. Tätä kutsutaan sekamuotoiseksi ahtaumaksi.
Selkäydinkanavan ahtauma sijaitsee yleensä lannerangassa ja johtuu useimmiten nivelrikon aiheuttamista kulumamuutoksista. Selkäydinkanavan hermot jäävät puristuksiin helpoiten alimpien nikamien kohdalla, koska selkäydinkanava on sitä ahtaampi, mita alemmista nikamista on kyse ja selkäydinhermo taas paksumpi.
Spinaalistenoosi luokitellaan kuvantamistulosten mukaan lieväksi, keskivaikeaksi tai vaikeaksi. Sekä sentraalinen että lateraalinen spinaalistenoosi saattavat aiheuttaa niin sanottua iskiasoiretta eli iskias-hermoperäisiä oireita.
Ahtauma voi sijaita keskeisessä selkäydinkanavassa tai yksittäisen hermojuuren alueella. Alaselästä jalkaan tai jalkoihin säteilevä laaja-alainen kipu sekä jalkojen puutuminen tai pistely ovat spinaalistenoosin tyyppioireita. Alaselkä saattaa lisäksi kipeytyä kävellessä ja alaraajoihin voi myös ilmaantua oireita voimattomuutta. Etukumara asento helpottaa usein oireita ja selkärangan taivuttaminen taakse pahentaa niitä.
Spinaalistenoosin oireet liittyvät yleensä selän kuormittumiseen, jota voi vähentää riittävällä tauotuksella. Myös lääkkeistä, tukiliiveistä ja leikkauksesta saattaa olla apua.
Jos selän taivutusliikkeiden tekeminen toisteisesti ei tuota kipua, mutta aiheuttaa kivun ilmaantumisen tai pahenemisen jälkeenpäin, on syytä epäillä hermopinnettä.
Kaularangan alueen ahtauma aiheuttaa yläraajaan säteilevää kipua, yläraajan puutumista ja käden näppäryyden heikkenemistä. Oireet kehittyvät tyypillisesti hitaasti. Niiden vaikeusaste vaihtelee usein, mutta ne voivat myös pahentua vuosien saatossa. Selkäydinkanavan ahtauma diagnosoidaan yleensä magneettikuvauksen avulla.
Alle kymmenen prosenttia selkäkiputapauksista johtuu lonkka- eli iskias-hermojuureen kohdistuvasta paineesta. Paineen aiheuttajana on useimmiten välilevytyrä, joka saattaa puristaa selkäydinhermoa tai selkäytimen jatketta ahtauttaen juurikanavaa, mikä saattaa johtaa iskiaskipuun.
Noin 40 prosenttia suomalaisista kärsii iskias-kivusta jossain elämänsä vaiheessa. Suurin riski saada iskias-kipua on 40–55-vuotiaana. Iskias-särky voi kroonistua, jos tyrä vaurioittaa hermojuurta.
Spinaalistenoosi aiheuttaa kipua vain niille, joiden selkäydinkanava on jo alun perin tavallista kapeampi. Tällöin siinä ei ole riittävästi tilaa hitaillekaan rappeumamuutoksille. Kivun pääasiallisena aiheutumismekanismina pidetään ahtaumasta johtuvaa cauda equinan laskimo- ja valtimoverenkierron häiriötä, joka heikentää hermojuurten ravinnonsaantia ja toimintakykyä. Useammasta suunnasta tuleva verenkierto helpottaa kuitenkin hermojuurten sopeutumista puristustilaan. Puristuma on aluksi dynaaminen, koska lannerankakanavan tilavuus muuttuu potilaan liikkeiden mukana. Hermokudoksen verenkierto ei heikenny siksi pysyvästi. Hermojen verisuonilla on siten usein paljon aikaa mukautua puristuksen aiheuttamiin muutoksiin. Lannerankanavan tilavuuden muutokset loppuvat vasta, jos rappeuma etenee niin pitkälle, että luupiikit jäykistävät selkärangan. Spinaalistenoosista johtuva kipu helpottaa tyypillisesti etukumarassa ja pahenee kun selkä on notkolla. Kävely tyypillisesti pahentaa ja istuminen lievittää kipua. Tyypillisin oire on katkokävely, jossa alaraajoihin ilmaantuu niin paljon kipua, puutumista, tunnottomuutta tai voimattomuutta että potilaan on pakko pysähtyä ja seistä etukumarassa.
Lisäksi on osoitettu, että välilevyn ulkopuolelle päätynyt välilevynydin vaurioittaa hermostoa ja aiheuttaa voimakasta kemiallista tulehdusreaktiota ja kipua päästessään kovakalvon päälliseen epiduraalitilaan.
Akuutissa vaiheessa kannattaa välttää selän liiallista kuormittamista ja rasittamista. Selän kuormittamista tai pitkää istumista vaativaa liikuntaa voi lisätä rauhallisesti hermokivun helpottuessa.
Iskiaksen paraneminen on yksilöl­listä. Iskias-oire rauhoittuu useimmiten 1–3 kuukaudessa. Pullistuma kuivuu tällöin pois, mikä johtaa hermo­pinteen helpottamiseen ja tulehduksen rauhoittumiseen. Osa iskias-potilaista hyötyy kevyestä vetohoidosta. Tyräleikkauksesta on hyötyä, jos pullistuma ei parane itsestään tai se aiheuttaa esimerkiksi merkittävän halvausoireen. Leikkauksessa vähennetään selkäytimeen kohdistuvaa painetta poistamalla välilevystä ulos työntyvää ainesta ja verihyytymiä.
Päivittäisen liikunnan harrastaminen saattaa tuoda väliaikaista lievitystä iskias-oireistoon. Liikunnan aikana pitää kuitenkin kiinnittää huomiota selkärangan asentoon sekä välttää tärinää aiheuttavia lajeja, kuten juoksua ja maastopyöräilyä.
Ahtauman avartamista leikkauksella tarvitaan, jos kipu käy sietämättömäksi tai uhkaa päivittäistä selviytymistä. Mittareina voidaan käyttää kivun lisäksi alaraajan etenevää heikkoutta ja kävelyn rajoittumista 200–300 metriin. Noin kaksi kolmasosaa saa hyvän avun leikkauksesta ja tulokset ovat parhaat vaikeissa ja keskivaikeissa ahtaumissa. Osa potilasta hyötyy myös riippumisesta. Tulehdus- tai hermokipulääkkeiden, tukiliivien tai omatoimisen harjoittelun tehosta spinaalistenoosin hoidossa ei ole olemassa tieteellistä näyttöä.