stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kromitrioksidi
Ominaisuudet ja rakenne

Huoneenlämpötilassa kromitrioksidi on punaisina neulamaisina kiteinä. Kiteet ovat hygroskooppisia ja liukenevat hyvin veteen. Veden lisäksi myös eräät orgaaniset liuottimet, kuten etanoli ja dietyylieetteri kykenevät liuottamaan kromitrioksidia. Veteen liuetessaan kromitrioksidi muodostaa kromihappoa ja voidaan pitää sen anhydridinä. Toisinaan myös kromitrioksidista käytetään nimitystä kromihappo. Kromitrioksidi on muiden kuudenarvoisen kromin yhdisteiden tavoin erittäin voimakas hapetin ja reaktiot helposti hapettuvien orgaanisten yhdisteiden, kuten alkoholien kanssa voivat olla erittäin voimakkaita. Helposti pelkistyvät yhdisteet voivat syttyä palamaan tai jopa räjähtää joutuessaan kosketuksiin kromitrioksidin kanssa. Yhdiste hajoaa voimakkaasti kuumennettaessa ja tuotteena muodostuu eri välivaiheiden kautta dikromitrioksidia ja happea.
Kiinteänä kromitrioksidi koostuu hyvin pitkistä polymeerisistä ketjuista, joissa jokainen kromiatomi on sitoutunut neljään happiatomiin tetraedrimäisesti. Nämä CrO4-tetraedrit ovat linkittyneet toisiinsa tetraedrin kulmien happiatomien välityksellä.
Valmistus ja käyttö

Kromitrioksidia valmistetaan natrium- tai kaliumdikromaatin ja väkevän rikkihappoliuoksen välisellä reaktiolla ja prosessi voi olla joko jatkuvatoiminen tai panostyyppinen. Viimeisessä vaiheessa kromitrioksidi erotetaan sivutuotteena muodostuvasta natriumvetysulfaatista sulattamalla, jolloin raskaampi kromitrioksidi painuu reaktioastian pohjalle ja voidaan erottaa. Kromitrioksidi myydään tyypillisesti hiutalemaisina kiteinä tai hienoksi jauhettuna.
Tärkein kromitrioksidin käyttökohde on metallien päällystäminen kromilla sähkökemiallisesti eli kromaus. Kromitrioksidia voidaan käyttää myös passivoimaan eräiden metallien ja metalliseosten, kuten sinkin, alumiinin ja pronssin pintaa. Muita käyttökohteita ovat hapettimena toimiminen orgaanisessa synteesissä, kromidioksidin valmistus ja värjäyksessä.
Myrkyllisyys

Kromitrioksidi ärsyttää hengitysteitä aiheuttaen yskimistä ja vaikeutunutta hengitystä. Joutuessaan iholle, silmiin tai nieltynä se voi aiheuttaa syövytysvammoja. Muiden kromi(VI)yhdisteiden tavoin kromitrioksidi on osoittautunut karsinogeeniseksi.
Krymtšakin kieli

| Krymtšakin kieli |
| --- | --- |
Oma nimi:  кърымчах тыльы
Tiedot
Alue:   Ukraina
Puhujia:  200 (2007)
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  kyrilliset aakkoset latinalaiset aakkoset
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Turkkilaiset kielet
Kieliryhmä:  Kiptšakkielet
ISO 639-3:  jct
 Ohje 
Krymtšakin kieli (krymtšakiksi кърымчах тыльы qrımçax tıl'ı) on krymtšakkien puhuma uhanalainen turkkilainen kieli. Sen puhujia asuu lähinnä Ukrainassa Krimillä. Kielestä käytetään toisinaan nimitystä judeo-krimintataari. Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan krymtšakkeja oli Neuvostoliitossa 1 448 henkeä, joista krymtšakkia piti äidinkielenään vain 34,9 %. Kieltä osaavat etupäässä vanhukset muiden puhuessa venäjää. Vuonna 2007 puhujamääräksi arvioitiin vain 200. Kieltä kirjoitetaan sekä kyrillisillä että latinalaisilla aakkosilla. Kielelle on pyritty myös luomaan kirjakieli heprealaisilla aakkosilla.
Krymtšakki kuuluu turkkilaisten kielten luoteiseen eli kiptšakkilaiseen ryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat krimintataari, karaiimi, urum, karatšai-balkaari ja kumykki. Krymtšakkeja on usein pidetty krimintataaria puhuvina juutalaisina. Heidän kielessään on kuitenkin arkaaisia piirteitä, joiden perusteella sen voidaan katsoa olevan muinaisen kasaarien valtakunnan turkkilaisten kielten perillinen. 1800-luvun loppuun saakka krymtšakit käyttivät kielestään nimitystä tšagatai.
Kulttikielenään krymtšakit käyttivät muinaishepreaa. Vanhimmat krymtšakinkieliset rukousten käännökset ovat 1400–1500-lukujen vaihteesta. Kielessä on paljon lainasanoja hepreasta. Krymtšakkia käytettiin myös kirjeenvaihdossa ja sillä laadittiin käsinkirjoitettuja kansanperinnekokoelmia. Kirjakieli perustui aramealaiseen kirjaimistoon. Vuosina 1902 ja 1907 Simferopoliin ja Karasubazariin (nykyinen Belohirsk) avattiin krymtšakinkieliset koulut. 1930-luvulla julkaistiin latinalaisella kirjaimistolla kolme oppikirjaa. Vuoden 1936 jälkeen käytettiin kyrillistä kirjaimistoa. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset tuhosivat lähes 80 % kansasta. Vuonna 1989 krymtšakit perustivat Qrymčahlar-nimisen kulttuuriseuran, jonka tavoitteisiin kuuluu kielen elvyttäminen.
Jesper Kruus

Jesper Mattson Cruus
Jesper Kruus af Edeby (ruots. Jesper Mattson Cruus) (1577 – syksy 1622) oli suomalais-ruotsalainen Ruotsin sotamarsalkka ja hallintomies.
Vuonna 1605 Kruus nimitettiin Pärnun käskynhaltijaksi. Hän osallistui Puolan sotaan ja nimitettiin vuonna 1608 Suomen ja Liivinmaan joukkojen ylipäälliköksi. Kalmarin sodan sytyttyä vuonna 1611 hänestä tehtiin Länsi-Götanmaan joukkojen komentaja ja helmikuussa 1612 hän löi tanskalaiset Köllerydin taistelussa. Samana vuonna hänestä tuli valtaneuvos.
Vuonna 1615 Kruus sai sotamarsalkan arvon ja hänet nimitettiin valtiovarainhoitajaksi, tehtävänään toisten Älvsborgin lunnaiden kerääminen. 1618 hän järjesti Suomen aatelin tilojen ja läänitysten tarkastamisen. Kruus oli Riian ensimmäinen ruotsalainen kuvernööri 1621–1622.
Kruus oli vuodesta 1614 naimisissa Pontus De la Gardien tyttären Brita De la Gardien kanssa. Hän kuoli Lempisaaren kartanossa. Hänen isänsä oli Matts Larsson Kruus.
NRP Hidra (1917)

| NRP Hidra |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  La Spezia
Kölinlasku:  1915
Laskettu vesille:  9. syyskuuta 1917
Poistui palveluskäytöstä:  1935
Tekniset tiedot
Uppouma:  260 t (pinnalla) 389 t (sukellus)
Pituus:  45,0 m
Leveys:  4,2 m
Syväys:  3,1 m
Koneteho:  2-akselinen, 2 × 6-sylinteristä Fiat-dieselmoottoria 550 bhp 2 × sähkömoottoria 400 shp
Nopeus:  14,2 solmua
Miehistöä:  21
Aseistus
Aseistus:  2 × 457 mm torpedoputkea
NRP Hidra oli Portugalin laivaston vuonna 1917 vesillelaskettu Foca-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin La Speziasta, missä köli laskettiin 1915. Alus laskettiin vesille 9. syyskuuta 1917.
Palvelus

Alus poistettiin laivastoluettelosta vuonna 1935.
Wild Bill Hickok

| Wild Bill Hickok> James Butler Hickok |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. toukokuuta 1837 Homer, Indiana
Kuollut: 2. elokuuta 1876 (39 vuotta) Deadwood, Etelä-Dakota
Ammatti:  seriffi ja villin lännen legenda
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
James Butler ”Wild Bill” Hickok (27. toukokuuta 1837 Homer, Indiana − 2. elokuuta 1876 Deadwood, Etelä-Dakota) oli legendaarinen hahmo Amerikan villissä lännessä. Hän toimi seriffinä, ja hänellä oli useita miehiä tappaneen revolverisankarin maine.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wild Bill Hickok Wikimedia Commonsissa
Olli Nuorto : Hurjapää Bill. Eräs todella elänyt villin lännen sankari, Hakkapeliitta, 07.02.1939, nro 6, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Wild Bill Hickok  vuonna 1869.
Arapaho Joe ja Charlie Utter Wild Bill Hickokin haudalla.
Gene Krupa
Aiheesta muualla

Juha Vartola: Mr. Drums, Gene Krupa 1909–1973, Musa 2/1974 s. 16–17.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  NARA  SNAC  IdRef
John Hick

John Hick (s. 1922 – 9. helmikuuta 2012) oli brittiläinen analyyttinen uskonnonfilosofi ja teologi. Uskonnonfilosofiassa hän käsitteli uskonnon tietoteoriaa ja uskonnollista moniarvoisuutta ja teologisessa filosofiassa puolestaan pahan ongelmaa, eskatologiaa ja kristologiaa.
Hick toimi pappina Northumberlandin maakirkossa Englannissa ja opetti filosofiaa Cornellin yliopistossa sekä Princetonin teologisessa seminaarissa Yhdysvalloissa. Hick oli Claremont Graduate Universityn Danforth-oppituolin uskonnonfilosofian emeritusprofessori ja Birminghamin yliopiston H. G. Wood -oppituolin teologian emeritusprofessori. Hick luennoi vuosien 1986–1987 Gifford-luennot, ja hän sai Grawemeyer-palkinnon uskonnosta vuonna 1991.
Teoksia

Faith and Knowledge (1957)
Uskonnonfilosofia.  (Philosophy of Religion, 1963.) Suomentaneet Taisto Nieminen ja Heikki Kirjavainen. 2. painos (1. painos 1969)  Helsinki:  Kirjapaja, 1992.  ISBN 951-625-167-6
Evil and the God of Love (1966, uusittu painos 1978)
Arguments for the Existence of God (1970)
God and the Universe of Faiths (1973)
Death and Eternal Life (1976)
God Has Many Names (1980)
An Interpretation of Religion (1989, uusittu painos 2004)
The Metaphor of God Incarnate (1993)
The Rainbow of Faiths (1995)
John Hick: An Autobiography (2003)
The Fifth Dimension: An Exploration of the Spiritual Realm (2004)
The New Frontier of Religion and Science (2006)
Kirjallisuutta

Amnell, Matti T.: Uskontojen universumi. John Hickin uskonnollisen pluralismin haaste ja siitä käyty keskustelu.  (Väitöskirja: Helsingin yliopisto)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 1999.  ISBN 952-9791-31-3
Aiheesta muualla

John Hickin kotisivu. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:John Hick
Käännös suomeksi
Krotamitoni

| --- | --- |

Krotamitoni
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(E)-N-etyyli-N-(2-metyylifenyyli)but-2-enamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 483-63-6
ATC-koodi: QP53AX04
PubChem CID: 688020
DrugBank: DB00265
Kemialliset tiedot
Kaava: C13H17NO 
Moolimassa: 203,276
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Kiehumispiste: 153–155 °C (13 mmHg)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 10 %
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: 31 h
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Topikaalinen
Krotamitoni (C13H17NO) on tyydyttymättömiin amideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä ja eläinlääketieteessä syyhyn ja eräiden muiden punkkien aiheuttamien infektioiden hoitoon.
Ominaisuudet ja käyttö

Krotamitoni on huoneenlämpötilassa vaaleankellertävää nestettä. Yhdiste liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten alkoholeihin.
Krotamitoni on myrkyllistä punkeille, mutta sen vaikutusmekanismi ei ole tunnettu. Lisäksi yhdiste lieventää kutinaa. Krotamitonia käytetään niin ihmisillä kuin eläimilläkin esimerkiksi koirilla syyhypunkin aiheuttaman syyhyn hoitamiseen. Krotamitonia käytetään tyypillisesti voiteena, jossa vaikuttavaa ainetta on 10 massaprosenttia. Hoito kestää 3–5 vuorokautta. Undulaateilla krotamitonia voidaan käyttää punkkien aiheuttamien sairauksien hoitamiseen. Tyypillisin krotamitonin aiheuttama haittavaikutus on ihottuma. Nykyään krotamitoni on suurelta osin korvattu tehokkaammalla permetriinillä.
Valmistus

Krotamitonin synteesin lähtöaineet ovat krotonihappo, o-toluidiini ja dietyylisulfaatti. Krotonihappo ja o-toluidiini reagoivat muodostaen amidin, joka alkyloidaan dietyylisulfaatin avulla. Vaihtoehtoinen tapa on ensin alkyloida o-toluidiini dietyylisulfaatilla ja tämän jälkeen muodostaa amidi reaktiolla krotonihapon tai sen happokloridin kanssa.
Kromyylikloridi

| Kromyylikloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  14977-61-8
PubChem CID:  22150757
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CrO2Cl2
Moolimassa:  154,9
Ulkomuoto:  Tummanpunainen neste
Sulamispiste:  -96,5 °C
Kiehumispiste:  117 °C
Tiheys:  1,911 kg/dm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Kromyylikloridi (CrO2Cl2) on epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Kromyylikloridia käytetään pääasiassa hapettimena.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kromyylikloridi on tummanpunaista nestettä. Se liukenee orgaanisiin liuottimiin, mutta reagoi veden kanssa muodostaen kromihappoa ja suolahappoa. Auringon valo hajottaa yhdisteen kromidioksidiksi ja muiksi kromin oksideiksi. Kromyylikloridi on hyvin vahva hapetin ja helposti pelkistyvät yhdisteet voivat reagoida sen kanssa hyvinkin voimakkaasti.
Valmistus ja käyttö

Kromyylikloridia voidaan valmistaa kromihapon tai kromitrioksidin ja väkevän suolahappoliuoksen välisellä reaktiolla. Reaktiossa käytetään rikkihappoa sitomaan vapautuvaa vettä. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on kaliumkromaatin tai kaliumdikromaatin ja kloridisuolan, esimerkiksi natriumkloridin, välinen reaktio väkevän rikkihapon läsnä ollessa. Tätä reaktiota voidaan käyttää myös kloridi-ionien osoittamiseen. Näissä reaktiossa muodostuva kromyylikloridi puhdistetaan tislaamalla.
Kromyylikloridia käytetään orgaanisessa synteesissä hapettimena. Se kykenee muun muassa hapettamaan alkoholit aldehydeiksi tai ketoneiksi ja niin kutsutussa Étard-reaktiossa kromyylikloridi hapettaa aromaattiseen yhdisteeseen liittyneet hiiliketjut karbonyyliyhdisteeksi. Yhdistettä voidaan käyttää myös nahan ja tekstiilien käsittelyssä.
Myrkyllisyys

Kromyylikloridi on myrkyllinen ja ärsyttävä yhdiste. Se ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä joutuessaan kosketuksiin niiden kanssa. Se voi aiheuttaa myös syövytysvammoja. Muiden kuudenarvoisten kromiyhdisteiden tavoin kromyylikloridi on todennäköisesti karsinogeeninen.
Krotonihappo

| Krotonihappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  But-2-eenihappo
CAS-numero:  107-93-7
PubChem CID:  637090
SMILES:  CC=CC(=O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H6O2
Moolimassa:  86,088 g/mol
Sulamispiste:  71,5–71,7 °C
Kiehumispiste:  185 °C
Tiheys:  1,018 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 76,1 g/l (25 °C)
Krotonihappo (C4H6O2) on tyydyttymättömiin karboksyylihappoihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä muun muassa lääkkeiden, polymeerien ja muiden kemikaalien valmistukseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa krotonihappo on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta, jolla on voimakkaasti pistävä haju. Yhdisteellä esiintyy cis-trans-isomeria ja trans-isomeeri on termodynaamisesti stabiilimpi. Cis-isomeeria kutsutaan myös isokrotonihapoksi. Krotonihappo voi isomeroitua isokrotonihapoksi kuumennettaessa noin 125 °C:n lämpötilaan. Edelleen kuumennettaessa noin 180 °C:n lämpötilaan tapahtuu isomeroituminen uudelleen krotonihapoksi. Krotonihappo liukenee hyvin veteen sekä useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin, etyyliasetaattiin ja tolueeniin. Muiden karboksyylihappojen tavoin krotonihappo on heikko happo ja sen pKa-arvo on 2·10-5. Yhdisteelle tyypillisiä reaktioita ovat muun muassa additioreaktiot, polymerisoitumiset ja esteröitymiset. Luonnossa krotonihappoa on havaittu esiintyvän Texasin savimaaperässä sekä maaöljyssä.
Krotonihappo on myrkyllistä ja ärsyttää voimakkaasti ihoa, hengitysteitä ja silmiä. Yhdisteelle altistumisesta voi seurata pahoinvointia, kurkkukipua, pääkipua, hengitysvaikeuksia ja iholle tai silmiin joutuessaan syövytysvammoja.
Valmistus ja käyttö

Teollisesti krotonaldehydiä valmistetaan hapettamalla krotonaldehydiä ilmalla tai hapella 20–45 °C:n lämpötilassa. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa muodostuu perkrotonihappoa, joka reagoi toisen krotonaldehydimolekyylin kanssa krotonihapoksi. Tuote puhdistetaan kiteyttämällä. Laboratoriomittakaavassa yhdistettä voidaan valmistaa asetaldehydin ja malonihapon välisellä kondensaatioreaktiolla pyridiinin läsnä ollessa, krotonaldehydin fotokemiallisella hapetuksella, allyylialkoholin karbonyloinnilla, kuumentamalla 3-hydroksivoihappoa tai puun kuivatislauksella.
Krotonihappoa käytetään valmistettaessa polymeerejä. Tärkeitä ovat esimerkiksi sen ja vinyyliasetaatin kopolymeerit, joita käytetään muun muassa maaleissa, lakoissa, liimoissa ja sideaineina sekä alkydihartsit. Yhdisteestä valmistettavia estereitä voidaan käyttää muovien ja kumien pehmittiminä. Krotonihaposta valmistetaan myös lääkkeitä kuten krotamitonia ja muita orgaanisia yhdisteitä kuten treoniinia ja A-vitamiinia.
Hesperianpuisto

| Hesperianpuisto |
| --- | --- |
 Hesperian puisto Finlandia-ta­lon lä­hel­lä ole­val­ta kal­li­ol­ta ku­vat­tu­na vuon­na 1999.
Tyyppi:  julkinen puisto
Sijainti:  Töölö, Helsinki
Koordinaatit:  60°10′47.8″N, 024°55′48.9″E
Pinta-ala:  noin 7,4 hehtaaria
Perustettu:  1840-luvulla, 1901 alue määriteltiin ”kan­san­puis­toksi”. Aurora Karamzinin ta­pah­tu­neen kuo­leman vuon­na 1902 jäl­keen Ha­ka­sal­men tont­ti lii­tet­tiin puu­tar­ha­lau­ta­kun­nan esi­tyk­ses­tä  Hes­pe­rian puis­toon.
Kotisivut
Hesperianpuisto (ruots. Hesperiaparken) on Helsingissä Töölönlahden länsirannalla sijaitseva puisto, joka kuuluu Etu- ja Taka-Töölön kaupunginosiin.  Se rajoittuu lännessä Mannerheimintiehen, etelässä Finlandia-taloon ja pohjoisessa Suomen Kansallisoopperan ja -baletin tonttiin. Rannassa puisto kuitenkin ulottuu kapeana kaistaleena Helsinginkadulle saakka, jonka toisella puolella on Eläintarhan puistoalue. Töölönlahden eteläpuolella taas sijaitsee vuonna 2016 avattu Töölönlahden puisto. Koko Töölönlahden puistovyöhyke voidaan laskea osaksi Helsingin keskuspuistoa.
Puisto nykyisin

Puisto on syntynyt vähitellen 200 vuoden aikana ja siellä on säilynyt aiheita eri aikakausilta. Hesperian puiston eteläosalla on myös nimi Hakasalmen puisto, mutta sillä ja varsinaisella Hesperian puistolla ei ole selvää rajaa. Hakasalmen ja Hesperian puistojen alueen pinta-ala on noin 7,4 hehtaaria, pituus pohjois-eteläsuunnassa noin 900 metriä ja leveys puiston keskiosasta 100–150 metriä. Puiston korkein kohta on puiston eteläosassa oleva kallio joka on 10 metriä korkea jonka päällä on näköalatasanne. Kallion juurelta maa laskee muutaman metrin alemmaksi puiston matalimpaan kohtaan. Puiston alueella olevat rannat ovat täyttömaata. Rannassa kulkee Töölönlahden rantakäytävä, jonka jalankulku- ja pyöräteitä on 1990-luvulta alkaen erottaneet graniittipaadet.
Hesperian puistossa sijaitsevat Urho Kekkosen muistomerkki ja Larin Parasken patsas.
Puisto nykyisin > Kasvillisuus

Puut ovat suurimmaksi osaksi istutettuja, mutta siellä kasvavat tervalepät ovat melko varmasti luonnonvaraisia. Puut ovat suurimmaksi osaksi eri ikäisiä ja jaloja lehtipuita. Puistossa on myös muita puita muun muassa: koristeomenoita, kirsikoita, leppiä, tammia, poppeleita, jalavia, vaahteroita, koivuja, hevoskastanjoita, saarnia ja lehmuksia. Havupuista on Ruusuniemelle 1950-luvulla istutetut jalokuuset ja Finlandia-talon luokse 1800-luvulla istutetut lehtikuuset. Osa puista on suuria 100-vuotiaita. Töölönlahden rantaa pitkin kulkevan jalankulku- ja pyörätien, varrelle on istutettu pitkä rivi hopeapajuja.
Kuvia

Puisto vuonna 1912. Oikeassa alakulmassa näkyy Töölön sokeritehtaalle johtava kapearaiteinen pistoraide.
Hesperian puiston rantakäytävä.
Puiston lehtikuusia keväällä toukokuun alussa.
Puisto syksyllä 2005.
Puisto illalla lokakuussa 2015.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hesperianpuisto Wikimedia Commonsissa
Hesperian ja Hakasalmen puistojen suunnittelun lähtökohdat ja tavoitteet.  Helsingin kaupunki, 8.5.2020.  Teoksen verkkoversio (viitattu 20.2.2021).
Lindfors, Jukka: Alvar Aallon keskustasuunnitelma Yle Elävä arkisto.  8.9.2006 / päiv. 21.11.2011. Viitattu 20.2.2021.
Huvila Hesperia 1930-luvulla.
Töölönlahden rantaa vuonna 1964.
Elina Hietamäki

Elina Hietamäki (o.s. Pienimäki, s. 20. heinäkuuta 1976 Oulu) on suomalainen maastohiihtäjä. Hietamäki edusti Seinäjoen Hiihtoseuraa ja Tampereen Pyrintöä ja häntä valmensi hänen aviomiehensä ja entinen maajoukkuehiihtäjä Karri Hietamäki. Heillä on viisi lasta.
Elina Hietamäen menestys alkoi jo Hopeasompa-hiihdoissa. Nuorten SM-kisoissa hän on saanut kaksi kultamitalia, kolme hopeaa ja kaksi pronssia. Nuorten sarjan ura huipentui viestin MM-pronssiin. Naisten sarjassa Hietamäellä on yksi henkilökohtainen SM-hopea, kolme SM-pronssia, yksi SM-viestihopea ja -pronssi sekä yksi sprinttiviestin pronssi.
Maailmancupissa parhaat menestyksensä Hietamäki saavutti sprinttihiihdossa. Kaudella 2003–2004 hän sijoittui kaksi kertaa palkintokorokkeelle ja sijoittui kauden päätteeksi sprintticupissa viidenneksi.
Lahden MM-kilpailuissa 2001 Hietamäki sijoittui sprintissä kahdeksanneksi. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä parhaana suomalaisena 14:nneksi karsiuduttuaan puolivälierissä ja takaa-ajokilpailussa 40:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2003 hän sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä 19:nneksi karsiuduttuaan alkuerässä ja takaa-ajossa 23:nneksi. Torinon olympialaisissa 2006 Hietamäki oli takaa-ajossa 33:s ja vapaan hiihtotavan sprintissä 42:s.
Hietamäki lopetti hiihtouransa kauden 2005–2006 jälkeen. Hän osallistui 69 maailmancupin kilpailuun.
Kalervo Hietala

Kalervo Johannes Hietala (s. 24. helmikuuta 1938 Rovaniemi) on entinen suomalainen pikaluistelija.
Hietala edusti Suomea Innsbruckin 1964 talviolympialaisissa, joissa hän sijoittui 5 000 metrillä 15:nneksi Suomen-ennätysajalla 7.58,8 sekä 10 000 metrillä 26:nneksi.
Hietala edusti seuratasolla Lapin Lukkoa. Hän sijoittui toiseksi SM-kilpailujen 5 000 metrillä vuonna 1964 sekä 10 000 metrillä vuosina 1966 ja 1969. SM-kilpailujen yhteispisteissä hän oli neljäs vuonna 1964. Hän alitti ensimmäisenä suomalaisena kahdeksan minuutin rajan 5 000 metrin luistelussa.
Kalervo Hietalan pikkuveli Raimo Hietala oli myös pikaluistelun olympiaedustaja.
Henkilökohtaiset ennätykset

500 metriä 43,6
1 500 metriä 2.13,8
5 000 metriä 7.58,8
10 000 metriä 16.45,6
Kryzit

Kryzit ovat lezgiläistä kryzin kieltä puhuva kansa Azerbaidžanin tasavallassa. He ovat kotoisin Quban piirin Şahdağin vuoristoseudulla sijaitsevista Qrızin, Cekin, Əlikin, Haputin ja Yergucin kylistä. Cekin ja Haputin murteiden puhujia (džekejä ja haputeja) pidetään toisinaan erillisinä etnisinä ryhminä. Kryzeistä ja heille sukua olevista buduheista ja hinalugeista käytetään nimitystä šahdagilaiset kansat.
Kryzit ovat alueensa kantaväestöä, jonka uskotaan kuuluneen muinaiseen Kaukasian Albaniaan. Uskonnoltaan he ovat sunnalaisia muslimeja. Perinteisiä elinkeinoja ovat laiduntamiseen perustuva karjanhoito, maanviljely ja puutarhanhoito. 1900-luvun alusta lähtien suurin osa kryzeista on muuttanut Azerbaidžanin tasankoseuduille.
Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan kryzin kielen puhujia oli 4300 henkeä. 2000-luvun alussa puhujamääräksi arvioitiin 10–15 tuhatta. Azerbaidžanin vuoden 2009 väestönlaskennassa rekisteröitiin 4400 kryziä, joista 3540 asui Xaçmazin ja 778 Quban piirissä. Haputin kylässä on nykyään enää 70 taloa, Əlikissä ja Cekissä molemmissa 50, Qrızissa 30 ja Yerguc on jäänyt autioksi. Tasangolle muuttaneet kryzit ovat sulautumassa azereihin.