stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo San Marinon kaupungeista

San Marinon yhdeksän kaupungin sijainnit
Tämä on luettelo San Marinossa sijaitsevista kaupungeista:
Acquaviva
Borgo Maggiore
Chiesanuova
Domagnano
Faetano
Fiorentino
Montegiardino
San Marino castello
Serravalle.
Luettelo Samoan kaupungeista

Samoan kartta
Tämä on luettelo Samoassa sijaitsevista kaupungeista. Suluissa on kaupungin asukasluku vuoden 2016 väestönlaskennassa.
Apia (37 391)
Faleasiu (4 260)
Le'auva'a (3 457)
Siusega (3 034)
Vailele (3 122)
Vaitele (7 299)
Maailman viimeinen kirjakauppa

| Maailman viimeinen kirjakauppa |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Kim Söderström, 2017.
Ohjaaja:  Rax Rinnekangas
Käsikirjoittaja:  Rax Rinnekangas
Tuottaja:  Rax Rinnekangas Pako Ruiz
Säveltäjä:  Pascal Gaigne
Kuvaaja:  Gorka Gómez Andreu
Leikkaaja:  Tuuli Kuittinen
Pääosat:  Hannu-Pekka Björkman Nacho Angulo Kaisa Kukkola Boris Koneczny
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi Espanja
Tuotantoyhtiö:  Bad Taste Sonora Estudios
Ensi-ilta:  13. lokakuuta, 2017
Kesto:  86 minuuttia
Alkuperäiskieli:  espanja suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maailman viimeinen kirjakauppa on Rax Rinnekankaan ohjaama ja käsikirjoittama suomalais-espanjalaisena yhteistuotantona tehty draamallinen dokumenttielokuva vuodelta 2017.
Elokuva kertoo neljästä eri kulttuureista tulevasta kirjallisuudenharrastajasta, jotka etsivät sopivaa paikkaa Baskimaasta maailman viimeiselle kirjakaupalle. Etsinnän yhteydessä he käyvät keskusteluja kirjallisuuden merkityksestä.
Lore (elokuva)

| Lore |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Cate Shortland
Käsikirjoittaja:   Robin Mukherjee  Cate Shortland 
Perustuu:  Rachel Seiffert: The Dark Room
Tuottaja:   Karsten Stöter  Liz Watts  Paul Welsh  Benny Drechsel 
Säveltäjä:  Max Richter
Kuvaaja:  Adam Arkapaw
Leikkaaja:  Veronika Jenet
Pääosat:   Saskia Rosendahl  Kai Malina  Nele Trebs  Ursina Lardi 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Australia  Saksa  Iso-Britannia 
Tuotantoyhtiö:   Roh Film  Porchlight Films  Edge City Films 
Levittäjä:  Mozinet Netflix
Ensi-ilta:  2012
Kesto:  109 min
Alkuperäiskieli:  saksa, englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lore on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Cate Shortlandin ohjaama elokuva.
Juoni

Lore kertoo viidestä saksalaisesta sisaruksesta, joiden isä on natsiupseeri ja äiti uskollinen kansallissosialismin kannattaja. Vanhemmat jäävät amerikkalaisten vangeiksi toisen maailmansodan lopulla, ja lapset lähtevät 900 kilometrin matkalle Baijerista Hampuriin ja sieltä isoäitinsä luo Husumiin Pohjanmeren rannikolle.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Saskia Rosendahl  | … |  Lore   |
|  Kai Malina  | … |  Thomas   |
|  Nele Trebs  | … |  Liesel   |
|  Ursina Lardi  | … |  Äiti   |
|  André Frid  | … |  Günther   |
|  Mika Siedel  | … |  Jürgen   |
|  Hans-Jochen Wagner  | … |  Isä   |
Palkintoja

Locarnon kansainväliset elokuvajuhlat: Prix du Public
Tukholman filmifestivaali: paras elokuva, paras naispääosa (Saskia Rosendahl), paras kuvaus (Adam Arkapaw), paras musiikki (Max Richter)
AACTA-palkinto (Australia): paras nuori näyttelijä (Saskia Rosendahl)
Liikennemerkit Suomessa

Suomessa käytettävät liikennemerkit noudattavat Yhdistyneiden kansakuntien yleissopimuksia liikennemerkeistä.
Suomi allekirjoitti sopimukset vuonna 1986, mutta jo sitä ennen liikennemerkit olivat Suomessakin pääasiassa sopimuksen mukaisia. Aikaisemmin niistä säädettiin asetuksella, mutta nykyisin, vuodesta 2020 ne on määritelty tieliikennelain liitteessä. Vuoden 1982 tieliikenneasetuksessa liikennemerkeistä käytettiin myös eurooppalaisen yleissopimuksen mukaisia järjestysnumeroita. Koska muutamat sopimuksen mukaiset liikennemerkit kuitenkaan eivät olleet Suomessa käytössä, oli numeroinnissa aukkoja. Ahvenanmaalla on oma itsehallinnon piiriin kuuluva tieliikennelakinsa. Siinä määritellään maakunnalle oma liikennemerkkikokoelma sekä omat tiemerkintöjä, liikennevaloja ja muuta liikenteenohjausta koskevat säädökset.
Useimmissa maissa varoitus- ja kieltomerkkien taustaväri on valkoinen, kun taas Suomessa ja muutamassa muussa maassa (esimerkiksi Ruotsissa) se on keltainen. Sopimus kuitenkin sallii tällaisen poikkeaman. Syy tälle poikkeamalle on se, että keltainen merkki näkyy lumisessa ympäristössä huomattavasti valkoista merkkiä paremmin. Suomen opastetauluissa on käytössä 1960-luvulla kehitetty kirjaintyyppi. Tiehallinnon tekemässä tutkimuksessa opastimien luettavuudesta todettiin vuonna 2005, että mikään yleisesti käytössä oleva kaupallinen kirjaintyyppi ei vastannut Tiehallinnon tyyppiä.  Monissa suunnitteluohjelmistoissa tämä oli käytössä kuvaobjektina, ei tekstiobjektina.
Liikennemerkit Suomessa noudattavat heraldiikan sääntöjä ja ne on suunniteltu niin, että samaa funktiota (kielto, rajoitus, varoitus, määräys jne) ilmaisevat merkit ovat saman muotoisia ja niissä on samat värit.
Luokittelu

Suomessa käytössä olevat liikennemerkit jaetaan seuraaviin ryhmiin:
varoitusmerkit A1.1-A33
merkit A1.1-A27 ja A30-A33 ovat muodoltaan kanta alaspäin olevia kolmioita
merkit A28.1-A28.3 ovat suorakaiteen muotoisia rautatien lähestymismerkkejä
merkit A29.1 ja A29.2 ovat ruksinmallisia tasoristeysmerkkejä
väriltään punakeltaisia
varoittavat poikkeavasta liikennetilanteesta
etuajo-oikeus- ja väistämismerkit B1-B7
eri muotoisia ja värisiä
osoittavat etuajo-oikeutta sekä väistämisvelvollisuutta
kielto- ja rajoitusmerkit C1-C48
merkit C1-C33, C37, C38 ja C44.1-C48 ovat muodoltaan pyöreitä
merkit C34-C36 ja C39-C43 ovat nelikulmaisia
osoittavat rajoitusta tai kieltoa
määräysmerkit D1.1-D11
muodoltaan pyöreitä
määräävät tienkäyttäjät toimimaan merkin osoittamalla tavalla esim. kiertämään esteen tietyltä puolelta
sääntömerkit E1-E30
nelikulmaisia
taajamamerkit, tien laatua osoittavat merkit, pysäköintipaikat ym.
opastusmerkit F1.1-F30
suorakaiteen tai suunnikkaan muotoisia
opastus eri kohteisiin ja paikkakunnille
palvelukohteet G1-G42
suorakaiteen muotoisia
tietoa tarjolla olevista palveluista
G42 on tilapäinen opastusmerkki vapaamuotoisella tunnuksella
lisäkilvet H1-H26
käytetään yhdessä muiden merkkien kanssa
täydentävät, lieventävät tai tarkentavat päämerkin kieltoa tai rajoitusta
Historiaa > Ensimmäiset liikennemerkit

Suomen ensimmäisiä liikennemerkkejä olivat valkoisista laudoista muodostetut kolmiot, jotka otettiin käyttöön vuonna 1921. Tällaiset kolmiot kelpasivat tiedottamaan mutkasta, tien ja rautatien risteyksestä, näkemäesteestä tai muusta vaarapaikasta. Valkeiden kolmioiden käyttö lienee kuitenkin ollut vähäistä.
Luultavasti vuonna 1924 otettiin käyttöön pienennetty versio valkeasta varoituskolmiosta. Kolmiot tehtiin raudasta, ja ne maalattiin Ruotsista saadun mallin mukaisesti punaisiksi. 1920-luvun puoleenväliin mennessä punaisia varoituskolmioita oli ehditty asentaa käyttöön jo melko moneen paikkaan. Merkkiä kehitettiin edelleen, ja pian vaaran laatua tuotiinkin esille merkin sisällä olevalla täsmennystekstillä.
Varsinaiset liikennemerkit tulivat käyttöön vuonna 1930, ja silloinkin vasta kaupungeissa ja kauppaloissa. Yleinen varoituskolmio -liikennemerkin lisäksi oli kuusi uutta merkkiä: ajonopeuden rajoitus, suljettu tie, kielletty ajosuunta, kielletty seisontapaikka, seisontapaikka ja suuntamerkki. Vuonna 1937 aiempi liikennemerkkiasetus kumottiin, ja liikennemerkit tulivat käyttöön myös maaseudulla. Liikennemerkkejä tuli käyttöön yhteensä 30 kappaletta, kuten eri ajoneuvoilla ajon kieltävät merkit, ohiajo kielletty, yleinen huomiomerkki, yleinen varoitusmerkki sekä varoitus muun muassa tienmutkasta ja tasoristeyksestä. Tähän asetukseen tehtiin lisäyksiä vielä vuosina 1938 ja 1948.
Historiaa > 1950–1970-luku

Ajoneuvojen määrä lisääntyi Suomessa huomattavastimilloin?, jolloin myös liikennemerkkien määrää piti lisätä. Vuonna 1957 liikennemerkkejä koskevat säännökset käsiteltiin uudelleen, ja liikennemerkkien määrä lähes kaksinkertaistettiin. Päätökseen otettiin mukaan ensimmäistä kertaa myös tienviitat, liikennevalot, ajoratamerkinnät sekä sulkupuomit. Uusia merkkejä, lisäkilpiä ja muutoksia tienviittoihin oli yhteensä 52 kappaletta: muun muassa kääntymiskieltomerkit, suojatien merkki sekä tietyöstä ja lapsista varoittavat merkit. Vuonna 1957 otettiin käyttöön myös ensimmäinen pakollinen pysäyttäminen -merkki ("Musta käsi"), joka korvattiin nykyisenlaisella STOP-merkillä vuonna 1971. Ajokaistan yläpuoliset ryhmitysmerkit olivat suorakulmaisia vuosina 1957–1982.
Liikennemerkkiasetukseen tuli taas muutoksia 1960-luvun aikana. Vuonna 1962 otettiin käyttöön ensimmäisen moottoritien myötä moottoritien viitta Turun moottoritiellä, ja kaksi vuotta myöhemmin tulivat käyttöön suunnistus- ja etäisyystaulut. Tienviitat uudistettiin muutenkin nykyisen kaltaisiksi sinisiksi, eikä etäisyyksistä enää ilmoitettu kilometrin kymmenes- ja sadasosia. 1960-luvun lopulla vahvistettiin käyttöön uusia varoitus-, kielto-, rajoitus-, ohje- ja opastusmerkkejä. Tuolloin otettiin käyttöön muun muassa nykyisen kaltaiset pysäköinti- ja pysäyttämiskieltomerkit sekä useita erilaisia palvelukohteiden opastusmerkkejä.
1970-luvulla otettiin käyttöön vuoropysäköintiä koskevat merkit sekä linja-auto- ja raitiovaunukaistat. Vuonna 1974 käyttöön tuli 70 uutta merkkiä ja lisäkilpeä, muun muassa useita erilaisia tienmutkasta ja tienristeyksestä varoittavia merkkejä. Vuosikymmenen lopulla tuli muutamia uusia merkkejä, muun muassa hirvivaara, ja myös liikennevaloista määrättiin silloin samalla päätöksellä. Moottoritien viitat olivat olleet aiemmin sinisellä pohjalla, ja vihreä pohjaväri otettiin ensimmäisenä käyttöön Porvoon moottoritiellä.
Historiaa > Nykyiset liikennemerkit

Tieliikenteeseen liittyvät asetukset haluttiin yhdistää yhtenäiseksi asetukseksi. Tämä tapahtui lopulta vuonna 1982, jolloin vahvistettiin käyttöön olemassa olevat merkit ja lisäkilvet. Monet merkit uudistuivat, muun muassa jalankulun, pyöräilyn ja moottoriajoneuvoilla ajon kieltävät merkit saivat vinosti kulkevan punaisen poikkiviivan. Liikennemerkkejä oli tuolloin 182 ja lisäkilpiä 32. Varoitus- ja kieltomerkit uudistuivat vuodesta 1994 alkaen siten, että niiden uloimpaan osaan lisättiin kapea, keltainen kontrastireunus. Muilta osin merkit pysyivät pääosin melko samanlaisina, mutta esimerkiksi muu vaara -merkin pystyviiva vaihdettiin huutomerkkiin. Samassa yhteydessä otettiin käyttöön myös yli 20 uutta merkkiä, muun muassa liityntäpysäköintipaikka, maaseutuyritys, ratsastustie ja ajokaistakohtainen kielto tai rajoitus.
Vuonna 2001 liikennemerkkejä oli 204 ja erilaisia lisäkilpiä 40 kappaletta.  Kesäkuussa 2006 tuli käyttöön joitakin uusia merkkejä, kuten ohituskielto kuorma-autolla, tunneli ja kävelykatu. Vapaa-ajan kohteiden opastusmerkit, kuten nähtävyys ja uintipaikka, muutettiin sinipohjaisista ruskeapohjaisiksi vaiheittain vuosina 2007–2013. Samassa yhteydessä otettiin käyttöön myös useita uusia vapaa-ajan kohteiden opastusmerkkejä.
Uusi tieliikennelaki astui Suomessa voimaan kesäkuun ensimmäisenä päivänä vuonna 2020, jolloin aloitettiin monien liikennemerkkien uudistus nykyaikaisemmiksi ja selkeämmiksi. Samalla liikennemerkkejä koskevat säännökset siirrettiin asetuksesta lakiin. Lisäksi lakiin lisättiin noin 50 aivan uutta liikennemerkkiä, kuten varoitus kauriseläimistä, väistämisvelvollisuus pyörätien ylityspaikassa, vähimmäisnopeus, ajokaistojen yhdistyminen ja sähköautojen latauspiste. Liikennemerkkien ihmishahmot yksinkertaistettiin sukupuolettomiksi ja iättömiksi. Vanhat merkit on tarkoitus korvata uusilla merkeillä 1.6.2030 mennessä. Syksyllä 2020 Helsingin kaupunki tiedotti uusivansa nopealla aikataululla kaikki kaupungin noin 100 000 liikennemerkkiä uuden tieliikennelain mukaisiksi, liikennemerkkien vaihtamisen arvioidaan maksavan noin 15 miljoonaa euroa.
A33 Muu vaara.
E1 Suojatie.
Vanhanaikainen moottorikäyttöisellä ajoneuvolla ajo kielletty -liikennemerkki Kempeleen Asemanseudulla Pohjanmaan radan läheisyydessä.
Hirvieläimistä varoittava merkki otettiin käyttöön vuonna 1978. Kuva on valtatieltä 5 Joroisista vuodelta 2013.
Taajama-kyltti Vimpelissä.
Kielletty ajosuunta -merkki Helsingin Etu-Töölössä. Merkin alapuolella oleva lisäkilpi sallii pyörällä ajamisen kiellettyä ajosuuntaa vastaan. Tällainen on ollut mahdollista 1.6.2020 lähtien.
Maalipallo

Ruotsin joukkue Ateenan paralympialaisissa 2004.
Maalipallo on näkövammaisille suunniteltu joukkuepeli, jota pelataan kulkusia sisältävällä pallolla, joka muistuttaa koripalloa mutta painaa 1,25 kg. Joukkueita on kaksi, kussakin kolme pelaajaa. Maalipallossa pelaajien silmät on peitetty, joten kuunteleminen on tärkeä osa lajia. Heitto tapahtuu vierittämällä palloa pitkin kenttää päästä toiseen. Heittojen nopeudet ovat parhailla pelaajilla yli 70 km/h. Pelialueena on lentopallokentän kokoinen alue, jossa maali on kentän päädyn mittainen eli yhdeksän metriä leveä. Kentän ääriviivat on merkitty teipeillä, joista voidaan hahmottaa oma paikka pelikentällä. Saman puolen pelaajat yrittävät torjua heiton kolmistaan, minkä jälkeen heillä on kymmenen sekuntia aikaa heittää pallo kohti vastustajan maalia. Hyvä torjunta-asento on maata kyljellään, jolloin mahdollisimman suuri alue kentästä peittyy. Torjunnassa kannattaa suojata kasvonsa, sillä pallo voi helposti murtaa vaikkapa nenän. Myös yhteentörmäykset joukkuekavereiden kanssa ovat mahdollisia. Varusteina voidaan käyttää muun muassa polvi- ja kyynärsuojia, maalipallohousuja, alasuojia, painitossuja, säärisuojia ja rintapanssaria. Tärkein varuste on kuitenkin silmät kokonaan peittävä mustaksi maalattu laskettelulasi.
Maalipallo on kuulunut paralympialaisten lajeihin vuodesta 1976. Lontoon paralympialaisissa vuonna 2012 Suomen miesten maalipallomaajoukkue voitti kultamitalin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maalipallo Wikimedia Commonsissa
Jari Mikolan maalipallosivut
Goalball Fact Sheet (englanniksi)
Luettelo Sambian kansallispuistoista

Sambian kansallispuistot kartalla.
Tämä on luettelo Sambian kansallispuistoista, joita on 20 kappaletta.
| Nimi | Kuva | Sijainti | Perustettu | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ala-Sambesin kansallispuisto |  | Lusakasta itään, Lusakan maakunta | 1983 |  |
| Blue Lagoonin kansallispuisto |  | Keskinen maakunta |  |  |
| Etelä-Luangwan kansallispuisto |  | Kahden maakunnan alueella | 1972 | Kuuluisa |
| Isanganon kansallispuisto |  | Bangweulun suoalueesta itään, Pohjoinen maakunta |  |  |
| Kafuen kansallispuisto |  | Kolmen maakunnan alueella | 1950-luvulla | Laaja ja Sambian suurin kansallispuisto |
| Kasankan kansallispuisto |  | Bangweulun suoalueesta etelään, Keskinen maakunta | 1972 | Yksityinen |
| Lavushimandan kansallispuisto |  | Bangweulun suoalueesta kaakkoon, Muchingan maakunta | 1972 |  |
| Liuwa Plainin kansallispuisto |  | Maan länsiosassa, Läntinen maakunta | 1972 |  |
| Lochinvarin kansallispuisto |  | Kafuen kosteikosta etelään, Eteläinen maakunta | 1972 |  |
| Luamben kansallispuisto |  | Bangweulusta itään, Itäinen maakunta |  |  |
| Lukusuzin kansallispuisto |  | Itäinen maakunta |  |  |
| Lusakan kansallispuisto |  | Lusakan kaakkoispuolella, Lusakan maakunta | 2015 |  |
| Lusenga Plainin kansallispuisto |  | Mwerujärven kaakkoispuolella, Luapulan maakunta | 1972 |  |
| Länsi-Lungan kansallispuisto |  | Luoteinen maakunta |  | Ainoa suojeltu metsäalue |
| Mosi-oa-Tunyan kansallispuisto |  | Livingstonen seutu, Eteläinen maakunta |  | Unescon maailmanperintökohde |
| Mweru Wantipan kansallispuisto |  | Maan pohjoisosa, Pohjoinen maakunta |  |  |
| Nsumbun kansallispuisto |  | Pohjoinen maakunta |  | Nsumbu voidaan kirjoittaa myös muodossa Sumbu. |
| Nyikan kansallispuisto |  | Maan itärajalla, Muchingan maakunta |  | Suurempi osa puistosta on Malawin puolella. |
| Pohjois-Luangwan kansallispuisto |  | Muchingan maakunta | 1972 |  |
| Sioma Ngwezin kansallispuisto |  | Maan lounaiskolkka, Läntinen maakunta |  |  |

Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:List of national parks of Zambia
Luettelo Veistotaltan tähdistön tähdistä

Luettelo Veistotaltan tähtikuvion tähdistä.
| Nimi | Designaatio> B | Designaatio> F | Designaatio> HD | Designaatio> HIP | Paikka> RA | Paikka> Dec | Magnitudi> Vis. | Magnitudi> Abs. | Etäisyys valovuotta (vv> ).Etäisyys valovuotta (vv.) | Spektriluokka | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| α Cae | α |  | 29875 | 21770 | 04h 40m 33.82s | −41° 51′ 48.9″ | 4.44 | 2.92 | 66 | F2V | kaksoistähti |
| γ1 Cae | γ1 |  | 32831 | 23595 | 05h 04m 24.31s | −35° 28′ 58.3″ | 4.55 | 0.78 | 185 | K2III | kaksoistähti |
| β Cae | β |  | 29992 | 21861 | 04h 42m 03.45s | −37° 08′ 41.2″ | 5.04 | 2.83 | 90 | F3V |  |
| δ Cae | δ |  | 28873 | 21060 | 04h 30m 50.10s | −44° 57′ 13.5″ | 5.07 | −1.62 | 710 | B2IV-V |  |
|  |  |  | 30080 | 21958 | 04h 43m 09.31s | −30° 45′ 55.4″ | 5.66 | −1.14 | 748 | K3III |  |
|  |  |  | 31093 | 22573 | 04h 51m 28.20s | −34° 54′ 22.4″ | 5.82 | 1.10 | 286 | A2/A3V | kaksoistähti |
|  |  |  | 32515 | 23446 | 05h 02m 22.81s | −31° 46′ 17.5″ | 5.92 | 0.90 | 329 | K2III |  |
|  |  |  | 32453 | 23377 | 05h 01m 34.53s | −39° 43′ 05.3″ | 6.02 | 0.77 | 366 | G8III |  |
|  |  |  | 30432 | 22144 | 04h 45m 55.50s | −39° 21′ 23.7″ | 6.04 | 1.12 | 315 | K1III |  |
| ν Cae | ν |  | 30985 | 22488 | 04h 50m 16.18s | −41° 19′ 15.6″ | 6.06 | 2.47 | 171 | F1III-IV | kaksoistähti |
|  |  |  | 28454 | 20781 | 04h 27m 05.92s | −46° 56′ 48.6″ | 6.10 | 3.54 | 106 | F8V |  |
|  |  |  | 31529 | 22847 | 04h 54m 54.82s | −39° 37′ 43.2″ | 6.11 | −1.35 | 1012 | K3III |  |
|  |  |  | 28700 | 20934 | 04h 29m 20.04s | −46° 30′ 55.3″ | 6.13 | 0.73 | 392 | K1III |  |
| λ Cae | λ |  | 30202 | 21998 | 04h 43m 44.26s | −41° 03′ 53.3″ | 6.24 | −0.27 | 652 | K3/K4III |  |
|  |  |  | 32820 | 23555 | 05h 03m 53.94s | −41° 44′ 43.2″ | 6.30 | 3.82 | 102 | F8V |  |
| γ2 Cae | γ2 |  | 32846 | 23596 | 05h 04m 26.14s | −35° 42′ 18.7″ | 6.32 | 1.27 | 334 | F2IV/V | X Cae; δ Sct -muuttuja, Vmax = +6.28m, Vmin = +6.39m, P = 0.1352227 d |
| ζ Cae | ζ |  | 30608 | 22280 | 04h 47m 49.56s | −30° 01′ 14.2″ | 6.35 | 0.36 | 513 | K0III |  |
|  |  |  | 28246 | 20630 | 04h 25m 19.10s | −44° 09′ 39.8″ | 6.38 | 3.54 | 121 | F6V |  |
|  |  |  | 29559 | 21525 | 04h 37m 19.25s | −41° 52′ 23.0″ | 6.40 | 1.20 | 358 | A3Vs... |  |
| RV Cae |  |  | 28552 | 20856 | 04h 28m 09.48s | −41° 57′ 35.4″ | 6.41 | −1.18 | 1072 | M1III | epäsäännöllinen muuttuja, Vmax = +6.44m, Vmin = +6.56m |
Taulukon sarakkeissa käytetyt lyhenteet:
HD numero Henry Draper -luettelossa
HIP numero Hipparcos-luettelossa
RA Rektaskensio
DEC Deklinaatio
Vis Näennäinen kirkkaus
Abs Absoluuttinen kirkkaus
Käännös suomeksi
Lunkinjärvi

| Lunkinjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Tammela
Koordinaatit:  60°55′53″N, 23°49′27″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue (35.93)
Laskujoki:  oja Pitkäjärveen 
Järvinumero:  35.936.1.013
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  129,9 m 
Rantaviiva:  8,594 km 
Pinta-ala:  1,1559 km² 
Keskisyvyys:  5 m 
 fiLunkinjärvi 
Lunkinjärvi on Kanta-Hämeessä Forssassa ja Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Vaihijoen valuma-alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 116 hehtaaria ja sen pituus on 2,3 kilometriä ja leveys 900 metriä. Järveen laskee suo- ja metsäojia, joista yhden kautta laskee Lunkisuolla sijaitsevan Paattilammin vedet. Seutu on Tammelan ylänköä, jossa harjut kulkevat pääasiassa kaakko-luode-suuntaisina. Lunkinharjun ja Tujunninharjun muodostama harjujakso patoaa järven pohjoispuolelleen. Järven luusuasta, joka sijaitsee järven kaakoisrannalla, saa alkunsa 1,7 kilometriä pitkä laskuoja Pitkäjärveen. Se seuraa Tujunninharjua kaakkoon, kunnes se oikaisee ennen Valkeavuorta sen linjan yli Pitkäjärveen.
Järven rantaviiva on 8,6 kilometriä pitkä ja sen ranta on pääosin moreenipohjaista metsä- ja suomaastoa. Ranta mutkittelee ja siinä vuorottelevat pyöreäpohjaiset lahdelmat ja mäkiset ja terävät  niemet. Järvessä on kahdeksan pientä saarta, joista Lunkinturpeen saareen on rakennettu. Forssan ja Tammelan välinen raja kulkee niin, että suurin osa järveä kuuluu Tammelaan. Rajan kulmaus sijaitsee järven selällä olevassa Lunkinturve nimisessä saaressa. Rannoilla sijaitsee 56 loma-asuntoa.
Luonnontila

Lunkijärven vesi on kirkasta ja sen luokitellaan karuksi ja lähdepohjaiseksi järveksi. Veden laatu on erinomainen, mutta näkösyvyys on heikentynyt viime aikoina. Järven läntinen osa on hieman rehevöitynyt. Järveä ei tarvitse hoitokalastaa, sillä kalakannan jakaumat ovat terveellä pohjalla. Läheiset harjut, joista osa järven vedestä on peräisin, on ensimmäisen luokan pohjavesialueita. Haja-asutuksen, mikä koostuu vain loma-asutuksesta, ei käsittele likavesiää ja siksi alueelle suunnitellaan viemäriverkostoa.
Vuonna 2012 suoritettiin järvellä koekalastus. Sen mukaan järven pieni kalakanta muodostuu tavallisista kalalajeista: ahven, särki, siika, hauki ja kiiski. Yleisimmät lajit lukumäärältään ja elopainoltaan olivat ahven ja särki. Osa hauista ovat varsin suuria. Järveen on istutettu vuosittain siikaa, joka menestyy siinä hyvin. Vahva rapukanta on tuhoutunut rapuruton takia.
Geologia

Järven itäpään alueita on vallattu geologisia tutkimuksia silmällä pitäen. Kalliossa on kultaa ja arseenia kohonneina pitoisuuksina.
Maameren velho

| Maameren velho> A Wizard of Earthsea |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Ursula K. Le Guin
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Parnassus Press
Julkaistu:  1968
Sivumäärä:  205
Suomennos
Suomentaja:  Kristiina Rikman
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1976
Sarja: Maameren tarinat
Seuraava:  Atuanin holvihaudat
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Maameren velho (engl. A Wizard of Earthsea) on yhdysvaltalaisen kirjailijan Ursula K. Le Guinin kirjoittama fantasiaromaani, joka julkaistiin alun perin vuonna 1968. Teos on Le Guinin luoman Maameren tarinat -kirjasarjan ensimmäinen osa. Maameren velhoa seuraa sarjan toinen teos Atuanin holvihaudat, joka julkaistiin alkuperäiskielellä vuonna 1971.
Maameren velho sijoittuu nimensä mukaisesti Maameren fantasiamaailmaan, ja sen pääosassa on nuori velho Ged. Kustantaja WSOY julkaisi Maameren velhon suomeksi vuonna 1976. Kirjan on kääntänyt suomeksi Kristiina Rikman.
Juoni

Tarinan alussa 12-vuotias poika Duny (myöh. Varpushaukka eli Ged) Gontin saarella joutuu käyttämään kaikki tädiltään kylänoidalta ja säänmanaajalta oppimansa taidot sekä omat synnynnäiset mahtivoimansa karkottaakseen taikuuden avulla sotaisat kargit pois kylästään.
Tästä alkaa pitkä tie, jonka aikana Varpushaukka saa arvet kasvoihinsa pimeän voimien hyökkäyksessä velhokoulussa Roken viisaiden saarella. Maameren saaristomaailman herkkã tasapaino on järkkynyt. Lopulta Ged kaukana ulkomerellä voittaa taistelun ja kohoaa lopulta lohikäärmeitten herraksi ja on Kaukaisin ranta -kirjassa korkein velho eli arkkimaagi.
Aiheesta muualla

Jo Walton: “Bright the hawk’s flight in the empty sky”. Tor.com 2010. (englanniksi)
Lännentie (tiehanke)

Lännentie oli 1950-luvun loppupuolelta 1970-luvun alkuun vireillä ollut suunnitelma Manner-Suomen ja Ahvenanmaan yhdistävästä maantieyhteydestä Ahvenanmaan saariston halki. Jatkotoiveena oli autoyhteyden ulottaminen myös Ahvenanmaalta Ruotsiin. Hanke kariutui erityisesti ympäristönsuojelijoiden vastustukseen, mutta toteutui tavallaan pieneltä osin 1990-luvulla Saariston rengastienä. Päävastuu ajoneuvoliikenteen yhteyksistä mantereelta Ahvenanmaalle ja edelleen Ruotsiin jäi ruotsinlaivoille, jotka olivat kehittyneet voimakkaasti 1950-luvulta alkaen.