Perikles
Taide ja rakennustyöt Perikleen aikana

Akropolis-kukkulalle, jolla Ateenan linna seisoi kaupungin katujen päässä, pystytettiin monia muistomerkkejä. Sinne noustiin leveitä marmoriportaita myöten ja astuttiin sisälle propylaiain suurenmoisesta koruportista. Propylaiat olivat suuri pylväspiha, jossa oli viisi porttiaukkoa, ja siihen liittyi siipirakennuksia molemmin puolin. Niiden välinen etusali oli keveillä pylväsriveillä jaettu kolmeen käytävään, joiden yllä oli marmorikatto. Viisiä portaita noustiin pihasta viidelle korkealle vaskiportille, joista astuttiin Akropoliin kukkulalle. Siellä seisoi Athenen temppeli, katettujen käytävien ympäröimä upea Parthenon, jonka kattoa kauniit marmoripylväät kannattivat. Tämä Pentelikon-vuoren marmorista tehty temppeli oli kreikkalaisen rakennustaiteen suurimpia mestariteoksia. Päätypinnat oli koristettu kohokuvilla jumalattaren syntymästä ja elämänvaiheista. Temppelirakennuksen katon alareunassa oli pitkä friisi, johon oli kuvattu perinteisen käsityksen mukaan Panathenaia-juhlan kulkueen vaihtelevat kohtaukset. Yläosaa kannattivat korkeat pylväät, joiden väliltä avautui käytävä varsinaiseen temppelisaliin. Siellä seisoi norsunluinen, noin 40 jalkaa korkea jumalattaren kuvapatsas. Sen puku ja kypärä olivat kultaa, jota kattoaukosta virtaava päivänvalo kirkkaasti valasi. Säännöllisen kauneilla kasvoilla lepäsi lempeä vakavuus. Veistoksen toisessa kädessä oli voiton jumalattaren kuva, toisessa kilpi ja keihäs, jonka kultakärki osoitti ylöspäin.
Parthenonin vasemmalla puolella oli niin ikään Athenelle pyhitetty komea Erekhtheion ja sen lähellä, kukkulan korkeimmalla kohdalla toinen, 70 jalkaa korkea Athenen kuvapatsas Athene Promakhos, joka oli valettu Marathonin taistelun voittosaaliista. Siinä jumalatar seisoi kilpi ja keihäs aseinaan katsellen paljon puhuvasti merelle, joka oli Ateenan vallan ja suuruuden näyttämö. Patsas oli niin korkea, että purjehtija saattoi jo 50 kilometrin päästä, Sunionin niemestä nähdä sen vaskikypärän välkkyvän auringon valossa. Lähellä Akropolis-kukkulan juurta oli teatterirakennus Perikleen odeion, joka oli koristettu kauneilla kuvateoksilla. Ulkomuodoltaan se oli Kserkseen teltan kaltainen ja sisustettu marmorisilla istuimilla. Sen kattoa kannattamassa oli persialaissodissa vallattujen laivojen mastoja.
Suurin kunnia näistä taideteoksista tulee Perikleen ystävälle, taiteilija Feidiaalle, joka johti rakennustyötä ja itse teki molemmat Athene-jumalattaren patsaat. Hän teki myös Olympiaan kuuluisan Zeus-patsaan, joka ylhäältä virtaavassa valossa istui valtaistuimellaan suuren temppelisalin perällä, pitäen oikeassa kädessään voiton jumalattaren kuvaa ja vasemmassa runsaasti koristettua valtikkaa. Hänen ruumiinsa yläosa oli norsunluuta, alaosa kukilla ja kuvilla koristetun manttelin peitossa.
Myös runous kukoisti Perikleen aikana. Aiskhyloksen alkuunpanemalle Ateenan teatterille sepitti pehmeämpiluontoinen Sofokles näytelmiä, jotka ovat kautta aikojen pysyneet verrattomina esikuvina. Runoilija oli nuorukaisena itse tanssinut voittojuhlassa Salamiin taistelun jälkeen. Kauniin Antigone-näytelmänsä tähden valittiin hänet Ateenan sotapäällikköjen joukkoon. Koska köyhien pääsymaksut julkisiin näytäntöihin maksettiin valtion varoilla, oli kaikilla kansalaisilla tilaisuus nähdä sellaisia taiteen mestariteoksia.
Kuuluisassa hautajaispuheessaan Perikles lausui: ”Me rakastamme kauneutta kohtuuden rajoissa, ja viisautta olematta silti velttoja. Rikkauttamme käytämme toimintaan oikeana hetkenä, emme siitä kerskaile, eikä kenellekään ole häpeäksi, että tunnustaa köyhyytensä, mutta suuri häpeä on, ellei hän tee mitä voi siitä vapautuakseen. Samojen henkilöiden nähdään meillä hoitavan yksityisiä ja yleisiä tehtäviä, ja nekin meistä, jotka rajoittuvat oman ammattinsa harjoittamiseen, tuntevat varsin hyvin julkiset asiat, sillä me yksin emme katso miestä, joka ei osallistu valtiollisiin tehtäviin, ainoastaan eristäytyväksi, vaan myös kelvottomaksi kansalaiseksi.”