stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fonseca

Fonseca tai Fonseka on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
António Valente da Fonseca (1884–1972), portugalilainen katolinen piispa
Branquinho da Fonseca (1905–1974), portugalilainen kirjailija ja päätoimittaja
Daniel Fonseca (s. 1969), uruguaylainen jalkapalloilija
Danny Fonseca (s. 1979), costaricalainen jalkapalloilija
Deodoro da Fonseca (1827–1892), Brasilian ensimmäinen presidentti
Edivaldo Martins Fonseca (1962–1993), brasilialainen jalkapalloilija
Ferdinand Joseph Fonseca (1925–2015), intialainen katolinen piispa
Francisco Fonseca (s. 1979), meksikolainen jalkapalloilija
Henrique Sereno Fonseca (s. 1985), portugalilainen jalkapalloilija
Jorge Fonseca (s. 1992), portugalilainen judon maailmanmestari
Jorge Carlos Fonseca (s. 1950), kapverdeläinen poliitikko
José Maria Fonseca, Zé Maria (s. 1982), portugalilainen beachfutispelaaja
Juan Rodríguez de Fonseca (1451–1524), espanjalainen piispa ja hovimies
Julio Fonseca (1885–1950), costaricalainen säveltäjä
Lyndsy Fonseca (s. 1987), yhdysvaltalainen näyttelijä
Mário Jorge da Fonseca Hermes (1926–2018), brasilialainen koripalloilija
Paulo Fonseca (s. 1973), portugalilainen jalkapalloilija ja valmentaja
Pedro Vicente Fonseca (s. 1935), brasilialainen koripalloilija
Ramón Fonseca Mora (s. 1952), panamalainen kirjailija ja lakimies, toinen Mossack Fonseca -asianajotoimiston perustajista
Rolando Fonseca Jiménez (s. 1974), costaricalainen jalkapalloilija
Rolando Jorge Pires da Fonseca (s. 1985), portugalilainen jalkapalloilija
Sarath Fonseka (s. 1950), srilankalainen upseeri ja poliitikko
Simão Pedro Fonseca Sabrosa (s. 1979), portugalilainen jalkapalloilija.
Firenzen kirkolliskokous

Seitsemästoista ekumeeninen eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, yleiseksi ja apostoliseksi" itsensä tunnustaman kirkon piispojen kirkolliskokous avattiin vuonna 1431 Baselissa, mutta siirrettiin 1438 Ferraraan ja 1439 Firenzeen. Siksi sitä kutsutaan myös nimillä Baselin kirkolliskokous ja Firenzen kirkolliskokous.
Paavi Eugenius IV:n ja keisari Sigismundin aikana pidetyn kirkolliskokouksen päätavoite oli Böömin alueen rauhoittaminen. Kirkolliskokouksessa pyrittiin myös katolisen ja ortodoksisen kirkon yhdistämiseen.
Katolinen kirkko katsoo kirkolliskokouksen olleen ekumeeninen ensimmäisten 25 istuntonsa osalta. Ortodoksinen kirkko ei tunnusta tätä kirkolliskokousta todelliseksi ekumeeniseksi kirkolliskokoukseksi.
Mika Waltarin historiallinen romaani Nuori Johannes sijoittuu osittain Firenzen kirkolliskokoukseen.
Kirjallisuutta

Aeneas Sylvius Piccolomini, De rebus Basileae gestis (Fetmo, anno 1803)
Monumenta Conciliorum generalium seculi xv., Scriptorum, vol. i., ii. and iii. (Vindobonae, 1857–1895)
J. Haller, Concilium Basiliense, vol. i.-v. (Basiliae, 1896–1904)
Joachim W. Stieber, Pope Eugenius IV, the Council of Basle and the secular and ecclesiastical Authorities in the Empire. The Conflict over supreme Authority and Power in the Church (Studies in the History of Christian Thought 13) Leiden 1978
Johannes Helmrath, Das Basler Konzil; 1431–1449; Forschungsstand und Probleme, Köln 1978.
Giuseppe Alberigo, La chiesa conciliare. Identità e significato del conciliarismo (Testi e ricerche per le Scienze religiose di Bologna 19), Brescia 1981
Heribert Müller, Die Franzosen, Frankreich und das Basler Konzil (1431–1449), Paderborn 1990
Stefan Sudmann, Das Basler Konzil: Synodale Praxis zwischen Routine und Revolution (= Tradition – Reform – Innovation, t. 8), Peter-Lang-Verlag, Frankfurt 2005
Europress

| Europress |
| --- | --- |
Perustettu:  1965
Perustaja:  Derek Meakin
Kotipaikka:  Yhdistynyt kuningaskunta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Europress oli brittiläinen lehtien julkaisija, jonka perusti Derek Meakin vuonna 1965.
Yritys aloitti julkaisemalla aikakauslehtiä ja sanomalehtiä, mutta laajensi ohjelmistojen ja pelien julkaisemiseen nimellä Database Software.
Yritys myi ohjelmistojen julkaisunsa Hasbro Interactivelle vuonna 1999.
Yritys osti Newsfield Publicationsin vuonna 1991 ja aloitti tytäryhtiön Europress Impact. Europress Impact vaihtoi nimeksi Impact Magazines vuonna 1993.
Meakin myi Europress-brändin Atarille, joka myi edelleen Koch Medialle vuonna 2002.
Lehtiä

Amiga Action
Amiga Computing
Atari User
Atari ST User
St Action
Mega Action
PC Home
PC Action
Gamepro UK
Apple User
Telelink
Video Action
Zzap!64
Sega Force
Crash
Amiga Force
Force Mega
Mega Machines
N-Force
SNES Force
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Europress
Käännös suomeksi
Europride

EuroPride on vuosittain järjestettävä HLBT-tapahtuma. Sillä tarkoitetaan Pride-tapahtumaa, jonka järjestää joka vuosi eri eurooppalainen kaupunki. Tapahtuman ohjelmaan sisältyy yleensä kulkue, ihmisoikeuksiin liittyviä tapahtumia, juhlia, musiikkia sekä AIDSiin menehtyneille osoitettu muistojuhla.
Järjestäjät

Ensimmäinen EuroPride järjestettiin Lontoossa vuonna 1992. Tämän jälkeen tapahtuman isäntäkaupunkeja ovat olleet seuraavat kaupungit:
1993: Berliini, Saksa
1994: Amsterdam, Alankomaat
1995: ei järjestetty
1996: Kööpenhamina, Tanska
1997: Pariisi, Ranska
1998: Tukholma, Ruotsi
1999: ei järjestetty
2000: Rooma, Italia
2001: Wien, Itävalta
2002: Köln, Saksa
2003: Manchester, Iso-Britannia
2004: Hampuri, Saksa
2005: Oslo, Norja
2006: Lontoo, Iso-Britannia
2007: Madrid, Espanja
2008: Tukholma, Ruotsi
2009: Zürich, Sveitsi
2010: Varsova, Puola
2011: Rooma, Italia
2012: Lontoo, Iso-Britannia
2013: Marseille, Ranska
2014: Oslo, Norja
2015: Riika, Latvia
2016: Amsterdam, Alankomaat
2017: Madrid, Espanja
2018: Tukholma ja Göteborg, Ruotsi
2019: Wien, Itävalta
2020: Thessaloniki, Kreikka, peruttu COVID-pandemian vuoksi
2021: Kööpenhamina, Tanska
2022: Belgrad, Serbia
2023: Valletta, Malta
2024: Thessaloniki, Kreikka
Falklandin punta

Falklandin punta on Yhdistyneen kuningaskunnan merentakaisen alueen, Falklandinsaarten, valuutta. Valuutan symbolina on punnan symboli £, tai vaihtoehtoisesti FK£. Valuutan ISO 4217 -tunnus on FKP.
Vuonna 1974 valuutan kolikoita olivat ½, 1, 2, 5 ja 10 pennin kolikot. Vuonna 1980 myös 50 pennin kolikot otettiin käyttöön. Seuraavaksi käyttöön otettiin 20 pennin kolikot 1982, 1 punnan kolikot 1987 ja 2 punnan kolikot 2004. ½ pennin kolikko poistettiin käytöstä jo vuonna 1983. Kaikkien kolikoiden suhde on sama kuin Englannin puntienkin.
Frank Trumbauer

Trumbauer 1920-luvun alkupuolella.
Frank ”Tram” Trumbauer (30. toukokuuta 1901 Carbondale, Illinois, Yhdysvallat – 11. kesäkuuta 1956 Kansas City, Missouri, Yhdysvallat) oli 1920- ja 1930-lukujen huomattavimpia jazzsaksofonisteja. Hän soitti pääasiassa c-tenorisaksofonia (c-melodiasaksofoni) mutta myös alttosaksofonia ja fagottia. Trumbauer levytti ja esiintyi muun muassa kornetisti Bix Beiderbecken, pasunisti Jack Teagardenin, kitaristi Eddie Langin ja viulisti Joe Venutin kanssa. Lester Young piti Trumbaueria saksofonistina, joka vaikutti eniten hänen omaan tyyliinsä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frank Trumbauer Wikimedia Commonsissa
Falkki

Falkki (ruots. Falkberg) on kylä Salon kaupungin Särkisalossa. Kylä sijaitsee mantereen puolella entisen kunnanrajan tuntumassa.
Falkki sijaitsee meren ja Makarlanjärven välisellä maa-alueella Germundsvidjan ja Finnarin välissä. Kylä on muodostunut Falkbergin tilan ympärille, jonka lisäksi kylässä on vain pari muuta asuintaloa ja vesien rannoilla kesäasutusta. Kylään kuuluu myös Svartholman saari kyläalueen eteläpuolelta.
Kylän eteläosassa kohoavalta Kleivinmäeltä on löytynyt hiidenkiuas. Falkki mainitaan ensimmäisen kerran vuoden 1540 maakirjassa. Fackelberg, sittemmin Falkberg, on ollut pitkään aatelisomistuksessa. Tilan empiretyylinen päärakennus on 1820-luvulta ja Museoviraston suojelema.
Flyygelitorvi

| Flyygelitorvi |
| --- | --- |
 Tavallinen, kolmiventtiilinen Bb-vireinen flyygelitorvi.
Soitinryhmä:  vaskipuhaltimet
Alkuperämaa / ‑alue:  Eurooppa, 1800- luvun alku
Soittimen ääniala:   Teoreettisesti sama kuin trumpetilla, mutta ylimmät äänet ovat hyvin vaikeita.
Liittyvä musiikin tyylilaji:  Jazz, klassinen musiikki
Samankaltaisia soittimia:  käyrätorvi, kornetti, altto-, tenori- ja baritonitorvet, tuuba
Flyygelitorvi on vaskipuhaltimiin kuuluva soitin. Se koostuu samoista osista kuin trumpetti; suukappaleesta, kartiomaisesta putkesta, venttiilikoneistosta, "triggereistä" ja kellosta. Ääni on trumpettiin verrattuna pehmeämpi.
Flyygelitorvella on sama ääniala kuin trumpetilla, mutta ylärekisteriä on vaikeampi hallita. Flyygelitorvella voi myös soittaa suuresta Bb:stä suureen Gb:n asti vaikka trumpetilla nämä äänet eivät soi (suuresta B:stä pieneen Eb:n äänet eivät soi flyygelitorvella). Neliventtiilisellä flyygelitorvella voi soittaa kromaattisesti suuresta Gb:stä ylöspäin, neljäs venttiili madaltaa ääntä kvartilla. Äänialan yläraja on eri jokaiselle soittajalle, kuten muissakin vaskipuhaltimissa, mutta flyygelitorvelle kirjoitetaan harvoin viivaston päälle, jossa sen ääni muuttuu kireäksi.
Flyygelitorvea käytetään nykyään eniten jazzissa, vaskiyhtyeissä ja viihde/popmusiikissa, jossa se on yleinen trumpetistin sivusoitin, mutta sille on sävelletty myös klassista materiaalia. Parhaiten flyygelitorvi toimii soolosoittimena tai vaikka pasuunoiden kanssa sektion ylimpänä äänenä.
Flyygeli & kaakeli

| Flyygeli & kaakeli |
| --- | --- |
Tyyli:  satiirisarja
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Risto Hiltunen Heikki Helakorpi (imitaatiot)
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  1982
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Esko Leimu
Käsikirjoittaja(t):  Mikko Haljoki, Arto Kytöhonka
Lavastaja(t):  Liisa Luotola
Tuotantoyhtiö(t):  Yleisradio
Aiheesta muualla
IMDb 
Flyygeli & kaakeli on suomalainen Yleisradion tuottama satiirinen televisiosarja, josta esitettiin vain yksi jakso 7. toukokuuta vuonna 1982. Siinä esiintyivät muun muassa pianisti Risto Hiltunen ja imitaattori Heikki Helakorpi.
Sarjassa piikiteltiin muun muassa neutronipommin isää, Puolan sotatilaa ja suomalaisia poliitikoita.
TV2:n johtaja Tapio Siikala hyllytti sarjan ensimmäisen jakson jälkeen. 7. toukokuuta 1982 esitetty, ainoaksi jäänyt jakso näytettiin uusintana toukokuussa 2005. Jakson kuvaus oli: "Maassa ja maailmassa on suuri määrä suunnattomia ilmiöitä. Kaikella on kuitenkin mittansa ja määränsä, joita puntaroimaan on asetettu flyygeli ja kaakeli."
Flesh to the Bone

| Flesh to the Bone Flesh Roxon |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1. maaliskuuta 2013
 Formaatti: CD, LP, digitaalinen
 Tuottaja(t): Rene De La Muerte Flesh Roxon
 Tyylilaji: punk, psychobilly
 Kesto: 36.23
 Levy-yhtiö: Live Nation
Flesh Roxonin muut julkaisut
|   | Flesh to the Bone 2013 | Darker Side of Life 2015 |
Flesh to the Bone on suomalaisen punk- ja psychobilly-yhtye Flesh Roxonin esikoisalbumi. Se julkaistiin 1. maaliskuuta 2013 levymerkillä Live Nation Finland.
Vastaanotto

Imperiumin Janne Rintala antoi albumille arvosanan 8+, ja sanoi kliseisyydestään huolimatta albumin olevan svengaava ja taitavasti sävelletty kokonaisuus ilman pahempia täytekappaleita. Soundin arvioija antoi albumille kaksi tähteä viidestä. Hän sanoi sen olevan sisällöllisesti köyhä, eikä sillä ole energiastaan huolimatta oikeasti koukuttavia kappaleita.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sanoittanut Nicki Rothen sekä sovittaneet Mr. Willy, Nicki Rothen ja Petri Torkell.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Running Away | 2.39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Back from Your Grave | 3.29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Angel | 4.31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Lonely Rider | 3.09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Don’t You Dare | 2.49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Suck My Chainsaw | 2.52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Treehouse of Horror | 2.57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Hate You | 2.48 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Zombie | 4.01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Flesh to the Bone | 3.10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Born to Lose | 3.51 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Nicky Rothen – laulu, kitara
Ville "Mr. Willy" Mäkinen – kontrabasso
Petri Torkell – rummut
Kokoonpano > Tuotanto

Rene De La Muerte – tuottaja, äänittäjä
Timo Väänänen – äänittäjä
Mika Jussila – masteroija
AJ Savolainen – valokuvat
Biffy – design
Arvostelut

Imperiumi.net: 8+/10
Soundi:
Felipe González

| Felipe González |
| --- | --- |

Espanjan pääministeri
 1. joulukuuta 1982–4. toukokuuta 1996  
Monarkki:  Juan Carlos I
Varapääministeri:  Alfonso Guerra Narcís Serra
Edeltäjä:  Leopoldo Calvo-Sotelo
Seuraaja:  José María Aznar
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. maaliskuuta 1942 (ikä 82) Sevilla, Espanja
Puoliso:  Carmen Romero
Tiedot
Puolue:  Espanjan sosialistinen työväenpuolue
Uskonto:  katolinen
 Nimikirjoitus
Felipe González Márquez (s. 5. maaliskuuta 1942) on espanjalainen poliitikko. Hän oli Espanjan sosialistisen työväenpuolueen (PSOE) pääsihteerinä vuosina 1974–1997 ja maansa pääministerinä 1982–1996.
Ura

González opiskeli lakia Sevillan Instituto San Isidorossa. Hän liittyi kiellettyyn PSOE:hen vuonna 1963 käyttäen salanimeä Isidoro. Hänet valittiin PSOE:n johtoon Suresnesissa Ranskassa järjestetyssä puoluekokouksessa 1974.
Ensimmäisissä demokraattisissa vaaleissa 1977 hänet valittiin maan parlamenttiin Cortes Generalesiin ja puolueesta tuli suurin oppositiopuolue, mikä toistui 1979.
Ura > Pääministerinä

PSOE voitti vuoden 1982 vaalit historiallisella tuloksella saaden 48,11 % äänistä. Ensimmäisen kerran mikään puolue sai ehdottoman enemmistön parlamentissa.
Gonzálezin hallitus sääti koulutuksen ilmaiseksi 16 ikävuoteen asti ja laillisti osin abortin katolisen kirkon vastustuksesta huolimatta. Sosiaaliturvajärjestelmän luominen aloitettiin.
Helmikuussa 1983 hallitus kansallisti konkurssin partaalla olleen suuryhtiö Rumasan. Kansallistaminen johti oikeustaisteluun, joka selvitettiin vasta 1986. Hallituksen lupaus 800 000 työpaikasta terästeollisuudessa kääntyi teollisuuden uudelleenjärjestelyksi ja irtisanomisiksi. Vuonna 1985 hallitus aloitti laajan yksityistämisen. Ammattiliitot järjestivät 20. kesäkuuta 1985 yleislakon sosiaaliturvan uudistuksen vuoksi.
Gonzálezin toisella kaudella, vuoden 1986 vaalien jälkeen, Espanja liittyi EEC:hen. Vaikka sosialistipuolue oli vastustanut Natoa, González ilmoitti kannattavansa jäsenyyttä ja kansanäänestys vahvisti jäsenyyden. Espanja tuki Kuwaitin vapauttanutta liittoumaa ensimmäisessä Persianlahden sodassa 1991.
14. joulukuuta 1986 järjestetty yleislakko pysäytti koko maan. PSOE:n vasemmistosiipi ja ammattiliitot syyttivät Gonzálezia oikealle siirtymisestä.
PSOE menetti kannatustaan kaupungeissa vuoden 1989 vaaleissa ja vuoden 1993 vaaleissa sen oli liittouduttava Katalonian ja Baskimaan pienpuolueiden kanssa hallituksen kokoamiseksi. González sai 1993 Kaarle Suuren palkinnon "Euroopan idean ja rauhan edistämisestä".
1990-luvun puolivälissä kansanpuolue alkoi syyttää Gonzálezia talousongelmista, vaikka työttömyys oli laskussa aiempien talousuudistusten alettua vaikuttaa.  Hallitus joutui myös osalliseksi useista korruptioskandaaleista. Espanjan media, etenkin El Mundo -lehti selvitti 1983–1987 toimineen, baskien terrorijärjestö ETAa vastaan toimineen GAL-terroristiryhmän taustoja, jotka johtivat Gonzálezin hallitukseen. Lähinnä Ranskan puoleisessa Baskimaassa toiminut kuolemanpartio teki tuona aikana 27 murhaa.
PSOE:ssa harkittiin pitäisikö Gonzálezin luopua puolueen johdosta ja nimittää siihen ainoa hallituksensa alkuperäinen jäsen, Javier Solana. Aiemmin Gonzálezin Naton vastaista kampanjaa johtanut Solana kuitenkin nimitettiin joulukuussa 1995 sotilasliiton pääsihteeriksi. Gonzálezin viimeinen pääministerikausi päättyi vuonna 1996.
Ura > Pääministeriyden jälkeen

González nimitettiin 1996 ETYJin erikoisedustajaksi sovittelemaan Jugoslavian kriisiä. Hän luopui paikastaan Espanjan parlamentissa vuonna 2004. Joulukuussa 2007 González valittiin Euroopan unionin "viisaiden miesten" ryhmän puheenjohtajaksi.
Frank Vandenbroucke

| Frank Vandenbroucke |
| --- | --- |
 Frank Vandenbroucke vuonna 2002
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. marraskuuta 1974
Kuollut: 12. lokakuuta 2009
Kansalaisuus:   Belgia
Pyöräilijä
Lempinimi:  VDB
Pituus:  179 cm
Paino:  68 kg
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ajajatyyppi:  klassikkojen erikoismies
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
1994 1995–1998 1999–2000 2001 2002 2003 2004 2004–2006 2006–2007 2008 2009:  Lotto-Caloi Mapei-GB Cofidis Lampre-Daikin Domo-Farm Frites Quick Step-Davitamon Fassa Bortolo unibet.com Acqua & Sapone-Caffè Mokambo Mitsubishi-Jartazi Cinelli-Down Under
Suurimmat voitot
 Pariisi–Bryssel 1995 GP Ouest-France 1996 Pariisi–Nizza 1998 Gent–Wevelgem 1998 Liège–Bastogne–Liège 1999 Omloop Het Volk 1999 Espanjan ympäriajo, pistekilpailu 1999, 2 etappia 
 Tiedot päivitetty: 13. lokakuuta 2009 
Aiheesta muualla
www.frankvdbroucke.be
Frank Vandenbroucke (6. marraskuuta 1974 Ploegsteert, Comines-Warneton, Belgia – 12. lokakuuta 2009 Senegal) oli belgialainen maantiepyöräilijä, joka tunnettiin myös lempinimellä VDB.
Vandenbrouckea pidettiin 1990-luvulla flaamien suurimpana pyöräilytoivona. Hän saavuttikin merkittäviä voittoja ennen kaikkea yhden päivän kilpailuissa. Hänen negatiivinen asenteensa varjosti kuitenkin uraa jo tuolloin.
Vandenbroucke aloitti ammattilaisuransa Lotto-Caloi-tallissa vuonna 1994, jonka jälkeen hän edusti Mapeita 1995–1998. Hän voitti Pariisi–Bryssel-klassikon vuonna 1995. Varsinainen läpimurto tapahtui 1998, jolloin hän voitti Gent–Wevelgemin sekä kaksi etappia ja kokonaiskilpailun Pariisi–Nizza-ajossa. Seuraava vuosi, jonka hän ajoi Cofidis-tallissa, oli ehkä vielä parempi: Vandenbroucke voitti Liège–Bastogne–Liège'n, Omloop Het Volkin sekä etapin niin Pariisi–Nizzassa kuin Espanjan ympäriajossakin. Hänen voittonsa Liège–Bastogne–Liège'ssä sai jotkut kutsumaan häntä ”pyöräilyn neroksi”. Hän hallitsi kilpailua täydellisesti ilmoittaen jopa etukäteen televisiossa milloin tekee ratkaisevan iskunsa. Vuonna 1999 hän joutui myös ensimmäisen kerran dopingepäilyjen kohteeksi, mutta vapautettiin tuolloin syytteistä.
Vuoden 1999 jälkeen Vandenbroucke ei enää saavuttanut entistä tasoaan. Vuonna 2002 poliisi teki ratsian hänen kotiinsa löytäen dopingaineita, muun muassa EPOa, mutta Vandenbroucke sanoi niiden olleen hänen koiralleen. Samana vuonna hän jäi kaksi kertaa kiinni rattijuoppoudesta. Flanderin ympäriajossa 2003 Vandenbroucke saavutti 2000-luvun suurimman menestyksensä sijoituttuaan Peter Van Petegemin jälkeen toiseksi. Kesällä 2006 hän ammuskeli ilmaan riideltyään vaimonsa kanssa, joka sittemmin jätti hänet. Kesäkuussa 2007 hänen sanottiin yrittäneen itsemurhaa.
Frank Vandenbroucke vuonna 2007
Kauden 2008 Vandenbroucke aloitti Mitsubishi-tallissa, mutta Belgian poliisin syytettyä häntä kokaiinin ostamisesta hän jätti joukkueen jo huhtikuussa. Vuonna 2009 hän edusti Cinelli-Down Under -tallia.
Vandenbroucke löydettiin kuolleena senegalilaisesta hotellihuoneesta 12. lokakuuta 2009. Kuolinsyyksi kerrottiin keuhkoveritulppa.
Frank Vandenbroucken muistolaatta Ploegsteertissa, Comines-Warnetonin kaupungissa, Valloniassa, Belgiassa.
Frank Vandenbroucken hauta Ploegsteertissa.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (hollanniksi)
Europol

| Euroopan unionin lainvalvontayhteistyövirasto > Europol |
| --- | --- |

 Viraston pääkonttori Haagissa.
Perustettu:  1999
Tyyppi:  Erillisvirasto
Toimivalta:  Euroopan unioni
Sijainti:  Haag, Alankomaat
Johtaja:  Catherine De Bolle
Työntekijöitä:  Yli 900
Aiheesta muualla
Sivusto
Europolin jäsenvaltiot tummansinisellä, vaaleammalla värillä jäseniksi pyrkivät valtiot.
Europol eli Euroopan unionin lainvalvontayhteistyövirasto (entiseltä nimeltään Euroopan poliisivirasto) on Euroopan unionin lainvalvontaviranomainen, joka toimii EU:n jäsenvaltioiden poliisiorganisaatioiden yhteenliittymä. Europol aloitti toimintansa vuonna 1999, ja sen päämaja sijaitsee Haagissa, Alankomaissa. Vuoden 2010 alusta Europolista tuli EU:n erillisvirasto.
Sen päätavoitteita ovat huumekaupan, laittoman maahanmuuton, kyberrikollisuuden, ihmiskaupan, rahanpesun sekä muunlaisen rajat ylittävän rikollisuuden estäminen. Europol koordinoi jäsenmaissa yhtä aikaa tapahtuvien poliisioperaatioiden, kuten lapsipornoratsioiden, järjestelyt.
Europolin päämaja vuosina 1994–2011 Haagissa, kuvassa 2007
Joulukuussa 2019 Europolilla oli noin 1 300 työntekijää. Yhteyshenkilönä (engl. liaison officer) toimii 220 henkilöä ja rikosanalyytikkona noin 100 henkilöä. Suurten EU-maiden yhteyshenkilöt muodostavat kukin oman yhteystoimiston. Yhteyshenkilöt työskentelevät myös esimerkiksi Interpolin kanssa. Suomella on Europolissa kolme yhteyshenkilöä. Yksi poliisista, yksi Rajavartiolaitokselta ja yksi Tullista. Lisäksi vakavan ja järjestäytyneen rikollisuuden torjuntakeskuksen johtajana on toiminut suomalainen Jari Liukku vuodesta 2017 alkaen.
Europolin perustamisen tarve nousi esille 1970-luvulla. Tällöin EU-maiden sisä- ja oikeusministerit perustivat keskinäisen Trevi-ryhmän erityisesti terrorismin vastaiseen toimintaan. Vuoden 1991 Eurooppa-neuvoston kokouksessa Luxemburgissa liittokansleri Helmut Kohl toi esille EU-maiden yhteisten poliisivoimien tarpeen Yhdysvaltojen FBI:n mallin mukaisesti. Vuoden 1992 Maastrichtin sopimuksessa muotoiltiin EU:n tehtävistä kolme pilaria, joista yhteen sijoitettiin poliisiyhteistyö terrorismia ja huumekauppaan vastaan ja ehdotettiin Euroopan poliisiviraston perustamista. Vuonna 1993 päätettiin, että virasto tullaan sijoittamaan Haagiin, josta se sai käyttöönsä Kansainvälisen rikostuomioistuimen rakennuksen. Vuonna 1997 Amsterdamin sopimuksessa Europol sai nykyisen muotonsa ja tehtävänsä ja se aloitti toimintansa 1999. Europolia varten rakennettu oma toimitalo valmistui vuonna 2010.
Toukokuusta 2018 alkaen Europolin johtajana on toiminut belgialainen Catherine De Bolle. Hän on ensimmäinen tehtävää hoitava nainen.
Aiheesta muualla

Europolin kotisivut
Europol Media Corner
Frans Brynolf Rosendahl

Frans Brynolf Rosendahl (16. elokuuta 1848 Kuhmalahti – 23. helmikuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen juristi, senaatin esittelijäsihteeri ja todellinen valtioneuvos.
Rosendahlin vanhemmat olivat lukkari Frans Fredrik Rosendahl ja Elisabet Seppälä. Hän pääsi ylioppilaaksi 1867 Porvoon kymnaasista ja suoritti Helsingin yliopistossa kameraalitutkinnon 1872 ja tuomarintutkinnon 1873. Rosendahl sai varatuomarin arvon 1876.
Rosendahl toimi aluksi Pernajan kihlakunnan kruununvoutina ja sen jälkeen vuodesta 1895 Viipurin läänissä lääninkamreerina. Hän oli viimeksi senaatin kamaritoimituskunnan esittelijäsihteerinä 1897–1914. Rosendahl sai todellisen valtioneuvoksen arvon 1913. Rosendahl oli jäsenenä useissa valtion komiteoissa. Hän oli Helsingin Suomalaisessa Säästöpankissa varapuheenjohtajana ja vuodesta 1904  valtion edusmiehenä Kansallis-Osake-Pankissa.
Rosendahl oli naimisissa 1884–1889 Ellen Adele Deviennen (k. 1889) kanssa.  Heidän tyttärensä Malin Rosendahl (1885–1946) oli naimisissa professori ja rehtori Wäinö Bonsdorffin kanssa.
Firenzen herttuakunta

Firenzen herttuakunta (ital. Ducato di Firenze) oli italialainen herttuakunta, joka oli keskittynyt Firenzen kaupunkiin Toscanassa. Herttuakunta perustettiin sen jälkeen, kun Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Kaarle V oli palauttanut Medicien suvun Firenzen hallitsijoiksi vuonna 1530. Paavi Klemens VII, itsekin Medici, nimesi sukulaisensa Alessandro de’ Medicin Firenzen tasavallan herttuaksi ja muutti siten Firenzen tasavallan perinnölliseksi monarkiaksi.
Firenzen herttuakunnan toinen herttua Cosimo I de’ Medici loi suuren firenzeläislaivaston ja laajensi herttuakunnan alueita ostamalla Elban ja valloittamalla Sienan tasavallan. Vuonna 1569 paavi julisti Cosimon Toscanan suurherttuaksi. Medicit hallitsivat Toscanan suurherttuakuntaa vuoteen 1737.
Galleria

Firenzen herttuakunnan ensimmäinen herttua Alessandro de’ Medici.
Firenzen herttuakunnan toinen ja viimeinen herttua Cosimo I de’ Medici.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Firenzen herttuakunta Wikimedia Commonsissa