Henkilöpalvonta (politiikka)
Henkilöpalvonta muissa maissa

Toisen maailmansodan jälkeen kylmän sodan aikana sekä Yhdysvallat että Neuvostoliitto tukivat aseellisesti ja taloudellisesti monia autoritaarisia ja totalitaarisia johtajia Euroopassa ja kolmannessa maailmassa. Monissa näissä diktatuureissa syntyi mittavia henkilökultteja maiden johtajien ympärille. Puolalaisen lehtimiehen ja kirjailijan Ryszard Kapuścińskin mukaan esimerkiksi Ugandan diktaattori Idi Amin käytti itä- ja länsivaltojen kilpailuasetelmaa taitavasti hyväkseen. Zairessa länsivallat tukivat voimakkaasti Mobutu Sese Sekoa, koska tämä vastusti näkyvästi kommunismia. Yhdysvallat näki myös esimerkiksi Thaimaan dominoteorian mukaisena puskurivyöhykkeenä ja käytti maan kuningasta Bhumibol Adulyadejta lyömäaseena kommunismia vastaan. Neuvostoliitto puolestaan toimitti taloudellista ja aseellista apua Afrikassa Mengistu Haile Mariamin diktatuurille Etiopiassa ja niin sanotuille kansandemokratioille Itä- ja Keski-Euroopassa.
Euroopassa Stalinin henkilökultin kaltaisia ilmiöitä syntyi uusiin Keski- ja Itä-Euroopan kansandemokratioiden johtajien, kuten Mátyás Rákosin, Bolesław Bierutin, Klement Gottwaldin ja Gheorghe Gheorghiu-Dejn, ympärille. Gheorghiu-Dejn jälkeen Romanian diktaattoriksi noussut Nicolae Ceaușescu suosi persoonaansa kohdistunutta laajaa palvontaa ja myönsi itselleen arvonimiä kuten ”Conducator” (Johtaja), ”Dunărea gândirii” (Ajatusten Tonava) ja ”Geniul din Carpati” (Karpaattien nero). Ceaușescu jopa teetti itselleen kultaisen valtikan ja nimitti vaimonsa Elenan ja muita perheenjäseniään korkeisiin valtion virkoihin. Myös Albanian kommunistinen johtaja Enver Hoxha rakensi itselleen kultin, jossa häneen liitettiin sellaisia arvonimiä kuten "Suuri opettaja". Hoxha esitettiin virallisessa propagandassa Albanian pelastajana ja ylimpänä johtajana ja hänen kunniakseen pystytettiin museoita ja muistomerkkejä ympäri maata. Henkilökultin ansiosta Hoxhan kuollessa vuonna 1985 koko maa suri johtajan kuolemaa.
Lähi-idässä Irakin pitkäaikainen diktaattori Saddam Hussein rakennutti uudelleen kuningas Nebukadressarin palatsin, johon kaiverrettiin sanat: ”Rakennettu voittoisan Saddam Husseinin aikana, Irakin ja sen kunnian suuren puolustajan.” Bagdadista tuli Saddam-teemapuisto, jossa oli lukemattomia Saddamin mukaan nimettyjä rakennuksia. Kaupunkiin rakennettavasta maailman suurimmasta moskeijasta tuli Saddam Husseinin moskeija, lentokenttä oli Saddam Husseinin kansainvälinen lentokenttä ja koillinen kaupunginosa Madinat al-Saddam.
1950-luvulta alkaen itsenäistyneissä Afrikan valtioissa johtoon nousivat usein yksinvaltaiset johtajat. Vuonna 1957 itsenäistyneen Ghanan ensimmäisestä presidentistä Kwame Nkrumahista tuli monien näiden johtajien henkilöpalvonnan esikuva. Vuonna 1964 Ghanaan asetettiin yksipuoluejärjestelmä ja hallituksen arvostelu kiellettiin. Nkrumahin ympärille luotiin henkilökulttia, jossa häntä nimitettiin ”pelastajaksi” ja ”Afrikan tähdeksi”. Zairen diktaattorin Mobutu Sese Sekon ympärille rakennettiin mittava henkilökultti. Kultin ylläpitämiseksi julkisille paikoille pystytettiin Mobutua esittäviä muotokuvia ja mediassa levitettiin häntä ylistävää propagandaa. Mobutun äitiä verrattiin Neitsyt Mariaan ja Mobutua itseään Jeesukseen.
Yksilöpalvonnan mittasuhteet saavuttava valtiollinen propaganda ei ole vain diktatuurien ja vallankumousjohtajien yksinomaista aluetta. Myös monarkioissa saattaa havaita piirteitä henkilökultin pystyttämisestä. Thaimaan kuningas Bhumibol Adulyadej on esimerkki perinnöllisestä hallitsijasta, jonka henkilöhahmo on valjastettu armeijan ja harvalukuisen eliitin palvelukseen. Kuningasta tai häntä lähellä olevia piirejä kohtaan ei ole mahdollista esittää minkäänlaista kritiikkiä majesteettirikoslakipykälän täyttymisen pelossa. Kuninkaan virallisia muotokuvia kannustetaan laittamaan näkyville kaupunkien porteille, teiden risteyksiin, valtiollisiin laitoksiin ja kouluihin, sekä yksityiskoteihin. Kolikoihin ja seteleihin painettu kuninkaan muotokuva tekee käyttörahasta lähestulkoon pyhää, johon on suhtauduttava suurella kunnioituksella. Kuninkaan muotokuva on lisäksi esillä yritysten internet-sivuilla, television mainostauoilla ja elokuvien esinäytöksissä, joissa on noustava seisomaan kuninkaallisen hymnin soidessa. Tottelemattomuudesta saattaa olla seurauksena syyte majesteettirikoksesta. Kuninkaan saavutukset kansan hyvinvoinnin edistämiseksi, ympäristökysymyksissä ja maataloudessa ovat suuren ylistyksen aiheita. Thaimaassa kuninkaan kultti nähdään vanhojen perinteiden jatkumona. Virallisesti kuninkaan syvää kunnioitusta perustellaan maan valtauskonnolla buddhalaisuudella, johon on sekoittunut brahmalaisia piirteitä. Intialaisissa uskonnoissa kuningasta pidetään jumalallisena hahmona (devaraja) ja hyveellisenä kaitsijana (dhammaraja).
Myös joissakin demokraattisissa valtioissa on katsottu syntyneen henkilökultteja. Esimerkiksi eräiden politiikantutkijoiden mukaan intialaisessa politiikassa poliitikot hyödyntävät kastilaitosta noustessaan valtaan ja valtaan noustuaan käyttävät hyväkseen valtiokoneistoa luodakseen ympärilleen henkilöpalvontaa. Neena Vyasin mukaan erityisesti sellaiset intialaiset puolueet, joiden kannatus perustuu huonosti järjestäytyneisiin ryhmiin järjestäytyneen puoluekoneiston sijaan, ovat erityisen riippuvaisia henkilökulteista. Muun muassa maan pitkäaikaisen pääministerin Indira Gandhiin on liitetty henkilönpalvonnan piirteitä. Hänen kannattajansa esittivät hänet kaikkitietävänä ja -voipaisena kaikissa Intian poliittisissa kysymyksissä ja ottivat tunnuslauseekseen "Indira on Intia". Subroto Royn mukaan Indira Gandin pojan Rajiv Gandhin lesken Sonja Gandhin ympärille, joka nousi Intian Kongressipuolueen johtoon Rajivin jälkeen, on pyritty luomaan samanlaista kulttia.