stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Casper (Wyoming)
Talous

Casper sijaitsee lähellä Kalliovuorten suuria luonnonvarojen esiintymiä, mikä on houkutellut kaupunkiin näitä hyödyntävien yritysten toimintaa. Sinclair Casper Oil-öljynjalostamo viereisessä Evansvillessä tuottaa nykyisin noin 25 000 tynnyriä öljyä päivittäin. Öljynjalostuksen lisäksi kaupungissa tuotetaan tavaraa öljy- ja maakaasukentille. Lähistöllä kaivetaan myös uraania, hiiltä ja bentoniittia. Historiallisesti hyvin merkittävällä karjan ja lampaiden kasvatuksella on edelleen suuri merkitys alueen taloudelle. Kaupungissa on myös terveydenhoitopalveluja ja turismin määrä on kasvanut.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Casperissa aikavälillä 2013–2017 olivat 60 470 Yhdysvaltain dollaria ja henkilöä kohden 31 637 dollaria. 10,1 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö

Casperin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 55 316 ja vuoden 2017 arvion mukaan 57 814. Suuremman metropolialueen asukasluku oli vuonna 2010 75 450. Kaupungin asukkaista 92,7 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 85,9 %), 1,7 % afroamerikkalaisia, 1 % intiaaneja, 8,8 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 0,7 % aasialaisia. 7,1 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 3,1 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Casperin kaupungin viralliset kotisivut (englanniksi)
Wyomingin osavaltio
| --- | --- |
Piirikunnat:   Albany  Big Horn  Campbell  Carbon  Converse  Crook  Fremont  Goshen  Hot Springs  Johnson  Laramie  Lincoln  Natrona  Niobrara  Park  Platte  Sheridan  Sublette  Sweetwater  Teton  Uinta  Washakie  Weston 
Kaupungit:   Buffalo  Casper  Cheyenne (pääkaupunki)  Cody  Douglas  Evanston  Gillette  Green River  Kemmerer  Lander  Laramie  Newcastle  Powell  Rawlins  Riverton  Rock Springs  Sheridan  Torrington  Worland 
Kunnat (town):   Afton  Albin  Alpine  Baggs  Bar Nunn  Basin  Big Piney  Burlington  Burns  Byron  Chugwater  Clearmont  Cokeville  Cowley  Dayton  Diamondville  Dixon  Dubois  East Thermopolis  Edgerton  Elk Mountain  Encampment  Evansville  Fort Laramie  Frannie  Glendo  Glenrock  Granger  Greybull  Guernsey  Hanna  Hartville  Hudson  Hulett  Jackson  Kaycee  Kirby  La Barge  La Grange  Lingle  Lost Springs  Lovell  Lusk  Lyman  Manderson  Manville  Marbleton  Medicine Bow  Meeteetse  Midwest  Mills  Moorcroft  Mountain View  Opal  Pavillion  Pine Bluffs  Pinedale  Pine Haven  Ranchester  Riverside  Rock River  Rolling Hills  Saratoga  Shoshoni  Sinclair  Star Valley Ranch  Sundance  Superior  Ten Sleep  Upton  Thayne  Van Tassell  Wamsutter  Whatland  Wright  Yoder 
Casperin keskustaa.
Jälleenrakennettuja Yhdysvaltojen armeijan Fort Casparin rakennuksia.
Sinclair Casper Oil-öljynjalostamo.
Ida Pfeiffer

Ida Pfeiffer
Ida Pfeiffer  (1797–1858) oli itävaltalainen tutkimusmatkailija ja matkakirjailija, joka teki kaksi maailmanympärimatkaa. Vuodesta 1842 kuolemaansa saakka hän matkaili etäisissä maailmankolkissa ja tarjosi lukijoilleen viihdettä ja tietoja kaukaisista maista.
Ida Pfeiffer, omaa sukua Reid, kasvoi kuuden veljen kanssa, ja sai samanlaisen kohtelun ja koulutuksen kuin veljensä. 22-vuotiaana hän meni naimisiin huomattavasti itseään vanhemman virkamiehen kanssa. He saivat kaksi poikaa. Vuonna 1835 puolisot muuttivat erilleen, 1842 pojat olivat aloittaneet oman elämänsä ja Ida Pfeiffer saattoi vapaana perhevelvoitteista aloittaa itsenäisen matkailun.
Ensimmäinen matka oli eräänlainen pyhiinvaellus Raamatun paikkoihin. Hän matkasi Tonavaa pitkin Mustalle merelle, sieltä Istanbuliin (silloinen Konstantinopoli), Jerusalemiin ja Kairoon. Sieltä hän jatkoi Suezin niemimaalle ja Italian kautta kotiin. Matkakertomus ilmestyi vuonna 1846, ja siitä saamillaan tuloilla Pfeiffer rahoitti seuraavan matkansa Islantiin. Islannin ja Skandinavian matkan jälkeen hän päätti kiertää koko maailman. Reitti vei Etelä-Amerikkaan ja sieltä Tahitille, Kiinaan, Intiaan ja Persian ja Venäjän kautta kotiin. Toinen matka alkoi Etelä-Afrikasta, mistä hän matkusti Singaporeen, Borneolle, Indonesiaan, San Franciscoon, Andeille ja neljän vuoden kuluttua kotiin. Tästä matkasta tehdystä kirjasta tuli menestysteos. Hänet kutsuttiin Berliinin ja Pariisin maantieteellisten seurojen jäseneksi, mutta Britanian Royal Geographical Society ei vieläkään hyväksynyt naisia jäsenikseen.
Viimeisellä matkallaan Madagaskarille Pfeiffer jäi vangiksi, sairastui trooppiseen kuumeeseen johon hän kuoli kotona Wienissä.
Inakhos

Inakhos (m.kreik. Ίναχος, lat. Inachus) oli kreikkalaisessa mytologiassa joenjumala, Argoksen ensimmäinen kuningas ja siten esi-isä Argoliin kuninkaille; hänen kerrotaan perustaneen kaupungin sen jälkeen, kun Argolis oli jälleen kelvollinen asumiselle Deukalionin vedenpaisumuksen jälkeen. Inakhokseen liitettiin Argoliin Inakhos-joki.
Inakhos oli Okeanoksen ja Tethyksen poika, ja hän meni naimisiin Melian, okeanidin, tai hänen sisarensa Argeian kanssa. Liitosta syntyivät Aigialeus, Io ja Foroneus. Joissakin lähteissä mainitaan lapsiksi vielä Amymone, Messeis, Hyperia ja Mykene.
Kun Zeuksen puoliso Hera ja merenjumala Poseidon pyysivät jokijumalia Foroneusta, Asterionia, Kefisosta ja Inakhosta päättämään, kumpi heistä saisi hallita Argolissa, nämä päättivät ratkaista kiistan Heran hyväksi. Rangaistukseksi Poseidon suitsi jokien alkulähteet, niin että joet kuivuivat silloin, kun sateet eivät tuoneet tarpeeksi vettä.
Inakhoksen vaikutus alueen nimistöön

Koska Inakhos oli koko Argoksen alueen ensimmäinen hallitsija, koko aluetta saatettiin kutsua yksinkertaisesti Inakhoksen maaksi. Hänen mukaansa nimettiin myös Argoliin lävitse virtaava Inakhos-joki, tai vaihtoehtoisesti hän nimesi sen itse.
Plutarkhos kertoo joen nimen alkuperästä traagisemman version. Sen jälkeen, kun Zeus oli vienyt Inakhoksen tyttären Ion neitsyyden, tämä lähti ajamaan ylijumalaa takaa kiroten häntä koko ajan. Tämä loukkasi Zeusta, joten hän lähetti Teisifonen, erinyin, Inakhoksen perään, ja tämä vainosi ja kiusasi Inakhosta niin kauan, että tämä hukuttautui jokeen. Joki tunnettiin siihen saakka nimellä Haliakmon, mutta tämän jälkeen sitä kutsuttiin Inakhokseksi.
Inagua

Inaguan sijainti
Inagua on Bahaman eteläisin alue ja se koostuu Great Inaguan ja Little Inaguan saarista. Great Inagua on Bahaman saarista kolmanneksi suurin ja sen asukasluku on noin 913 (2010). Saaren suurin kaupunki on Matthew Town. Great Inaguasta koilliseen sijaitseva Little Inagua on asumaton.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Inagua Wikimedia Commonsissa
Bahaman alueet
Acklins
Berrysaaret
Bimini
Black Point
Cat Island
Crooked Island
Etelä-Abaco
Etelä-Andros
Etelä-Eleuthera
Exuma
Freeport
Grand Cay
Green Turtle Cay
Harbour Island
Hope Town
Itä- Grand Bahama
Inagua
Keski-Abaco
Keski-Andros
Keski-Eleuthera
Long Island
Länsi- Grand Bahama
Mangrove Cay
Mayaguana
Moorensaari
New Providence
Pohjois-Abaco
Pohjois-Andros
Pohjois-Eleuthera
Ragged Island
Rum Cay
San Salvador
Spanish Wells
Indigoara

| Indigoara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Hyasinttiarat Anodorhynchus
Laji::  leari
Kaksiosainen nimi
 Anodorhynchus leari  Bonaparte, 1856 
 Indigoaran levinneisyys
Katso myös
   Indigoara Wikispeciesissä   Indigoara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Indigoara (Anodorhynchus leari) on erittäin uhanalainen Brasiliassa elävä papukaijalintu.
Kooltaan Indigoara on noin 70 cm. Yleisväritykseltään indigoara on sininen. Lajin pää on väriltään hieman muuta vartaloa vaaleampi. Nokan tyvessä indigoaralla on keltainen laikku. Lajin nokka on suuri ja vahva. Nuorilla linnuilla pyrstö on lyhyempi kuin aikuisilla indigoaroilla. Lajin voi sekoittaa parananaraan, joka on kuitenkin pienempi ja hieman vaaleampi. Indigoaran äänet ovat pääasiassa raakkumista ja kirkumista.
Indigoaran elinympäristöä ovat kuivat ja pääosin pensaikkoja ja palmuja kasvavat alueet. Ravintonaan laji käyttää pääosin Syagrus coronata -palmun hedelmiä, joita yksilö voi syödä päivässä 350 kappaletta. Lisäksi indigoaran ravintoon kuuluvat kasvien kukat. Pesintäaika kestää helmikuusta huhtikuuhun.
Indigoarakannan kooksi arvioidaan 250 500 yksilöä. Suurimmat uhkat ovat elinympäristön häviäminen sekä lintujen pyydystäminen ja niiden salakuljetus. Lajin uhanalaisuusluokitus muutettiin vuonna 2009 äärimmäisen uhanalaisesta erittäin uhanalaiseksi. Suojelijoiden, Brasilian hallituksen ja paikallisten maanomistajien ansiosta linnun kanta on nelinkertaistunut Brasiliassa.
Collarbone

| Collarbone |
| --- | --- |

 Collarbonen jäsenet poseeraamassa vuonna 2009.
Tiedot
Toiminnassa:  2000–
Tyylilaji:  alternative rock, hard rock
Kotipaikka:   Helsinki, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Thomas Kirjonen, laulu                        Janne Suominen, kitara                        Mikko Merilinna, kitara                        Matti Piipponen, basso                        Janne Sivunen, rummut  
Levy-yhtiö:  Universal Music Group  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Collarbone on vuonna 2000 perustettu helsinkiläinen rockyhtye, jonka musiikissa on vaikutteita alternative rockista ja hard rockista. Yhtye on julkaissut kaksi täyspitkää albumia.
Historia > Alkuvuodet

Neljä alkuperäisjäsentä Thomas Kirjonen, Janne Suominen, Matti Piipponen ja Janne Sivunen perustivat Collarbonen syksyllä 2000. Yhtye teki kolme demoa ja omakustanne-EP:n Devil in Miss Verril, joka julkaistiin 2004. Yhtye solmi levytyssopimuksen Spinefarm Recordsin kanssa voitettuaan Ääni ja vimma -bändikilpailun keväällä 2005.
Historia > The Back of Beyond

Debyyttilevy The Back of Beyond julkaistiin keväällä 2007. Jonas Olssonin tuottamalta, Jens Bogrenin miksaamalta ja Ue Nastasin masteroimalta levyltä julkaistiin single ”The Last Call”, joka sai runsaasti soittoaikaa Radio Rockilla ja oli myöhemmin muun muassa SubTV:n Äijät-ohjelman soundtrackilla.
Historia > Pretty Dirty

Loppuvuodesta 2008 Collarbone otti riveihinsä viidennen jäsenen, muun muassa April-yhtyeessä vaikuttaneen kitaristi Mikko Merilinnan. Toinen albumi Pretty Dirty äänitettiin kesällä 2009 Jonas Olssonin toimiessa jälleen tuottajana. Risto Hemmi miksasi levyn alkuvuodesta 2010 Finnvox-studiolla Helsingissä.
Pretty Dirtyn ensimmäinen single ”The Machine” julkistettiin 1. maaliskuuta 2010. The Machine valikoitui YleX:n X-Ryhmän tehobiisiksi viikolla 10 ja se pysyi pitkään Himotuimmat-listalla ollen muutamia viikkoja listaykkösenä. Levy julkaistiin Universal Music Oy:n kautta 28. huhtikuuta 2010. Laulaja Thomas Kirjonen jätti yhtyeen kesällä 2011 keskittyäkseen soolouraansa.
Diskografia > Albumit

The Back of Beyond (2007)
Pretty Dirty (2010)
Diskografia > Singlet

”The Last Call” (2007)
”The Machine” (2010)
Diskografia > Musiikkivideot

”Gone” (2004)
”The Last Call” (2007)
”The Machine” (2010)
"End of The Line" (2010)
Aiheesta muualla

Collarbonen virallinen sivusto
Collarbone Myspacessa (englanniksi)
The Back of Beyond -levyn arvostelu desibeli.netissä
Collarbone YLE:n Free Your Mind -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Howard Wilkinson

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 13. marraskuuta 1943 (ikä 80)
Syntymäpaikka: Sheffield, Englanti
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1962–1966 1966–1971 1971–1977 |  Sheffield Wednesday   Brighton & Hove Albion   Boston United | 022(3)   129 (18)   219 (34) |
Valmennusura
1975–1977 1982–1983 1983–1988 1988–1996 1999–2001 1999 2000 2002–2003 2004:  Boston United   Notts County   Sheffield Wednesday   Leeds United   Englanti U21   Englanti   Englanti   Sunderland   Shanghai Shenhua
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Howard Wilkinson (s. 13. marraskuuta 1943 Sheffield) on entinen englantilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Pelaajaura

Wilkinson pelasi urallaan keskikenttäpelaajana Sheffield Wednesdayssa, Brightonissa sekä Boston Unitedissa. Bostonissa hän toimi viimeisinä vuosinaan pelaaja-valmentajana.
Valmentajaura > Uran alku

Notts Countyssa Wilkinson toimi ensin täyspäiväisenä apulaisvalmentajana ja myöhemmin valmentajana.
Vuonna 1983 hän siirtyi Sheffield Wednesdayn valmentajaksi ja seura nousikin hänen ensimmäisenä työvuotenaan silloiseen ykkösdivisioonaan.
Valmentajaura > Menestyksen vuodet Leedissa

Wilkinsonin menestyksekkäimmät vuodet tulivat hänen toimiessaan Leeds Unitedin valmentajana vuosina 1988–1996. Wilkinsonin pelaajarinkiin tuoma kuri ja järjestys tuotti tuloksia nopeasti ja seura voitti kauden 1988–89 päätteeksi silloisen kakkosdivisioonan. Wilkinsonin hankintoihin kuuluivat muun muassa Gary McAllister, Chris Fairclough, Lee Chapman ja Gordon Strachan sekä nosti nuorista pelaajista ykkösjoukkueeseen nostetut Gary Speed ja David Batty.
Myöhemmin Wilkinson osti joukkueen vahvistukseksi Rod Wallacen, Tony Dorigon ja Steve Hodgen. Wilkinson osti joukkueeseen myös Éric Cantonan. Näillä vahvistuksilla Leeds United oli viimeinen entisen ykkösdivisioonan mestarijoukkue vuonna 1992. Myöhemmillä kausilla joukkueen esitykset eivät olleet yhtä hyvät ja Wilkinson erotettiin kauden 1996–97 surkean alun jälkeen.
Valmentajaura > Työ jalkapalloliitossa

Leedistä erottamisen jälkeen Wilkinson toimi Englannin jalkapalloliiton palveluksessa eräänlaisena teknisenä johtajana vastaten valmennus ja harjoitteluohjelmista. Tässä tehtävässä ollessaan hän myös toimi Englannin jalkapallomaajoukkueen väliaikaisena valmentajana Glenn Hoddlen erottamisen jälkeen. Tämän jälkeen hän toimi Englannin alle 21-vuotiaiden maajoukkueen valmentajana. Kuuden tappiollisen ottelun jälkeen hänet korvattiin tehtävässä David Plattilla. Hän palasi Englannin maajoukkueen väliaikaiseksi valmentajaksi vuonna 2000 Kevin Keeganin jätettyä paikkansa. Wilkinsonin ainoaksi otteluksi jäi maaliton tasapeli Suomea vastaan.
Valmentajaura > Myöhempi ura

Wilkinson jätti jalkapalloliiton tehtävät palatakseen seurajoukkuevalmentajaksi Sunderlandiin. Kausi oli suoranainen katastrofi ja Wilkinson sai potkut ennen kauden 2002–03 päättymistä. Sunderlandin kausi päättyi ennätyksellisen pieneen pistemäärään. Seura sai kauden aikana vain 19 pistettä ja putosi sarjaporrasta alemmas.
Hän toimi lyhyen aikaa valmentajana Kiinassa, mutta palasi Englantiin henkilökohtaisiin syihin vedoten. Wilkinson on palannut Notts Countyyn ja toimii seuran johtotehtävissä.
Meriitit

Englannin mestaruus: 1992
Englannin 2. divisioona: 1990
Englannin liigacupin hopeaa: 1996
FA Youth Cup: 1993
Englannin vuoden valmentaja: 1992
Hopak

Hopak-tanssiesitys kansainvälisen Rapid Trident -sotaharjoituksen avajaisjuhlallisuuksissa Ukrainassa (15.9.2014).
Ilja Repinin öljyväri vuodelta 1927, Gopak
Hopak (ukr. гопак; ven. гопак, gopak) on ukrainalainen kansantanssi, jonka nimi viittaa hyppäämiseen kehottavaan huudahdukseen (ukr. гоп!, hop, hyppää!). Tanssin juuret juontavat Zaporižžjan kasakoihin kuuluneiden miesten tanssiin 1600-luvun puolivälissä. Myöhemmin tanssia ovat esittäneet parit, miessoolotanssijat ja sekatanssiryhmät.
Tanssista on löydettävissä useita paikallisia variaatioita ja tunnistettavia rytmin ja liikekielen rakenteita. Musiikin tahtilaji on 2/4. Joidenkin tulkintojen mukaan tanssissa ei ole kuitenkaan olisi vakiintuneita, pakollisia askelkuvioita. Miehet kilpailullisesti improvisoivat askeleita, korkeita hyppyjä, potkuja ja käännöksiä; naiset tanssivat pelkistetympiä askelkuvioita, taputtavat, tai muodostavat kehää tanssijoiden ympärille. Tanssin sooloja esittävät perinteen mukaan pääasiassa miehet.
Hopakia ovat taidemusiikissaan käyttäneet muiden muassa säveltäjät Semen Hulak-Artemovskyi,  Nikolai Rimski-Korsakov, Modest Musorgski ja Pjotr Tšaikovski.
Oopperoista hopak esiintyy ainakin seuraavissa:
Mykola Lysenko: Taras Bulba
Modest Musorgski: Sorotšinskin markkinat
Pjotr Tšaikovski: Mazepa ja Tšerevitški
Nikolai Rimski-Korsakov: Maiskaja notš (Toukokuun yö)
Semen Hulak-Artemovskyi: Zaporožets za Dunajem (Запорожець за Дунаєм)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hopak Wikimedia Commonsissa
Mykola Mushynka: Hopak Encyclopedia of Ukraine, vol. 2; uudelleenjulkaisu: Internet Encyclopedia of Ukraine.  1989. Viitattu 29.7.2022. (englanniksi)
Hopak Ukrajinska muzytšna entsyklopedija, osa 1, s. 498-499.  2006. Viitattu 29.7.2022. (ukrainaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Hopak
Käännös suomeksi
ISO 8859-1

ISO 8859-1 tai epävirallisesti Latin-1 on tietokoneissa ja tietoliikenteessä käytettävä merkistö, joka on laadittu erityisesti länsieurooppalaisia kieliä silmällä pitäen. Se on ensimmäinen ja suomalaisittainkin käytännössä tärkein ISO- ja IEC-järjestöjen virallistamista kieliryhmittäisistä 8859-sarjan merkistöstandardeista. Latin 1 toimii esimerkiksi verkkosivujen oletusmerkistönä, jos käytettävää merkistöä ei ole muutoin määritetty.
ISO 8859-1 on 8-bittinen eli kaikkiaan 256 merkkipaikasta koostuva merkistö, joka voidaan määritellä 7-bittisen ASCII-merkistön laajennukseksi. ASCIIta vastaavat 128 ensimmäistä merkkipaikkaa sisältävät ensisijaisesti amerikanenglannissa tarvittavia kirjoitusmerkkejä sekä eräitä teknisiä ohjauskoodeja. Tähän merkkivalikoimaan ISO 8859-1 lisää etenkin länsieurooppalaisissa kielissä tarvittavia kirjaimia, kuten Å/å:n, Ä/ä:n ja Ö/ö:n. Lisäksi ISO 8859-1:een on varattu tilaa ohjauskoodien laajennuksille, jotka standardi tosin jättää määrittämättä. Joskus ISO 8859-1 sekoitetaan Windows-1252:een eli niin sanottuun Windows Latin 1 ‑merkistöön, jossa käyttämättömille ohjauskoodien merkkipaikoille on sijoitettu vielä lisää kirjoitusmerkkejä.
Yleismaailmallinen Unicode-merkistö voidaan määritellä sekä ASCIIn että ISO 8859-1:n laajennukseksi, sillä Unicoden ensimmäinen lohko eli latinalainen perusosa vastaa ASCIIta, ja ISO 8859-1:n lisäyksistä muodostuu toinen lohko eli latinalaisen merkistön täydennys Latin 1:ksi.
ISO 8859-1 ‑merkistön korvaajaksi on myöhemmin kehitetty ISO 8859-15 (Latin 9), joka täydentää ranskan ja suomen tukea (mm. kirjaimin Š/š ja Ž/ž) ja sisältää myös euron merkin. Korvaava merkistö ei ole kuitenkaan onnistunut laajassa mitassa syrjäyttämään edeltäjäänsä. Sen sijaan kaikkien ISO 8859 ‑sarjan standardien odotetaan ajan myötä korvautuvan Unicode-merkistöllä.
Historia ja standardointi

Merkistön virallinen nimi on ISO/IEC 8859-1, sillä sitä ylläpitävät yhteistyössä ISO- ja IEC-standardointijärjestöt. IANA:n standardoinnissa merkistöstä käytetään nimeä ISO-8859-1 (jossa ISO-nimen ja numeerisen tunnuksen väliin on siis lisätty yhdysviiva). IANA määrittelee myös ohjauskoodit 00–1F ja 80–9F, joihin ISO ei ota kantaa.
ISO 8859-1 perustuu DEC Multilanguage Character Set -merkistöön, jota käytettiin ensimmäisen kerran DEC:n VT220- ja VT240-päätteissä vuonna 1982. DEC:n merkistö eroaa ISO 8859-1 -merkistöstä islantilaisten merkkien osalta.
Maaliskuussa 1985 ECMA (European Computer Manufacturer’s Association) standardoi nykyisin nimillä ISO 8859-1:stä ISO 8859-4:ään tunnettavat merkistöt nimellä ECMA-94. ISO-standardiksi ne hyväksyttiin kuitenkin vasta vuonna 1987.
Vuonna 1987 julkaistiin MS-DOS 3.30, johon sisältyvä merkistö (tai Microsoftin termistön mukaan koodisivu, engl. code page) CP850 sisältää samat merkit kuin ISO 8859-1, mutta eri järjestyksessä. ISO-merkistöä muistuttava koodisivu Windows-1252 tuli käyttöön Windows-ympäristön myötä 1990-luvulla.
Unix-järjestelmissä siirtymistä hidasti päätelaitteiden kirjavuus, ja kattavaan 8-bittisen merkistön käyttöön päästiin vasta, kun vanhat päätteet korvattiin itsenäisillä työasemakoneilla ja pääasialliseksi yhteydeksi tuli IP-protokollan avulla toimiva telnet- tai SSH-yhteys.[lähde? ]
ISO 8859-1 -merkit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | x0 | x1 | x2 | x3 | x4 | x5 | x6 | x7 | x8 | x9 | xA | xB | xC | xD | xE | xF |
0x: ei käytössä
1x: ei käytössä
| 2x | SP | ! | " | # | $ | % | & | ' | ( | ) | * | + | , | - | . | / |
| 3x | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | : | ; | < | = | > | ? |
| 4x | @ | A | B | C | D | E | F | G | H | I | J | K | L | M | N | O |
| 5x | P | Q | R | S | T | U | V | W | X | Y | Z | [ | \ | ] | ^ | _ |
| 6x | ` | a | b | c | d | e | f | g | h | i | j | k | l | m | n | o |
| 7x | p | q | r | s | t | u | v | w | x | y | z | { |  | } | ~ |  |
8x: ei käytössä
9x: ei käytössä
| Ax | NBSP | ¡ | ¢ | £ | ¤ | ¥ | ¦ | § | ¨ | © | ª | « | ¬ | SHY | ® | ¯ |
| Bx | ° | ± | ² | ³ | ´ | µ | ¶ | · | ¸ | ¹ | º | » | ¼ | ½ | ¾ | ¿ |
| Cx | À | Á | Â | Ã | Ä | Å | Æ | Ç | È | É | Ê | Ë | Ì | Í | Î | Ï |
| Dx | Ð | Ñ | Ò | Ó | Ô | Õ | Ö | × | Ø | Ù | Ú | Û | Ü | Ý | Þ | ß |
| Ex | à | á | â | ã | ä | å | æ | ç | è | é | ê | ë | ì | í | î | ï |
| Fx | ð | ñ | ò | ó | ô | õ | ö | ÷ | ø | ù | ú | û | ü | ý | þ | ÿ |
Yllä olevassa taulukossa merkit on järjestetty heksadesimaalisen koodinsa mukaisesti. Merkki 20 (SP, engl. space) on tavallinen välilyönti ja A0 (NBSP, engl. no-break space) sitova välilyönti. Merkki AD (SHY, engl. soft hyphen) on määritelty HTML-kielessä tavutusvihjeeksi, joka on tavallisesti näkymätön mutta mahdollistaa rivinvaihdon ja sen yhteydessä muuttuu näkyväksi tavuviivaksi. Merkkiä 7F ei ole ISO 8859-1 -merkistössä määritelty, mutta ASCII-merkistössä se on ohjauskoodi DEL, jota on eri tietokonejärjestelmissä käytetty vaihtelevasti (vaikka ohjauskoodin nimi tulee englannin sanasta delete ’poista’, se ei nykynäppäimistöissä kytkeydy Delete-näppäimeen).
ISO 8859-1 -merkit > Kattavuus

ISO 8859-1 -merkistön avulla voi kirjoittaa albanian, baskin, englannin, espanjan, fäärin, gaelin, hollannin, iirin, islannin, italian, katalaanin, norjan, portugalin, ranskan, retoromaanin,  ruotsin, saksan, suomen ja tanskan kieliä (vaikkei näistä kaikkia aivan puhdasoppisesti). Lisäksi sitä voi käyttää ainakin afrikaansin, eteläsaamen ja swahilin kirjoittamiseen.
ISO 8859-1:stä puuttuu eräitä verrattain yleisiä typografisia erikoismerkkejä, kuten kaareva lainaus- ja heittomerkki sekä ajatusviiva.
Lisätietoja

Eurooppalaisen merkistön merkkien suomenkieliset nimet (Arkistoitu – Internet Archive)
Ihab Darwish

Ihab Darwish on arabiemiirikuntalainen säveltäjä. Hän hyödyntää teoksissaan arabimusiikin ja länsimaisen musiikin vaikutteita, minkä lisäksi hän on esimerkiksi käyttänyt armenialaista duduksoitinta. Hän on omaksunut myös elokuvamusiikille ominaisia aineksia.
Darwish aloitti pianonsoiton 10-vuotiaana. Hän opiskeli markkinointia ja muotoilua Libanonin amerikkalaisessa yliopistossa Beirutissa. Hänen teoksiaan on esitetty esimerkiksi Abu Dhabin festivaalilla. Hänen vuonna 2018 kantaesitetyn sarjansa Waves of My Life levytys julkaistiin Universal Music -levymerkillä.
IBS

IBS voi tarkoittaa seuraavia:
IBS, International Business Systems, toimitusketjun hallintaratkaisujen ja konsulttipalvelujen toimittaja
IBS, Irritable Bowel Syndroma, ärtynyt suoli
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”IBS”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ihaksela

Ihaksela on kylä, joka kuuluu nykyään Ylämaan kuntaliitoksen kautta Lappeenrantaan. Alun perin Ihaksela kuului Säkkijärveen ja sittemmin Ylämaahan vuodesta 1929 alkaen. Vuonna 2010 Ylämaan kunta liitettiin Lappeenrantaan. Aikaisemmin Ihakselaan kuuluneet Hermusen ja Näpin kylät liitettiin Luumäkeen 1924.
Ihakselan isojaon aikaiseen alueeseen kuuluvat seuraavat kylät: 
Lahdenkylä, Ihaksi, Näppi, Hermunen, Kasari, Peräkasari, Kirppu ja Hostikka.