Alaska
Historia

Viimeisimmän jääkauden aikana Alaska oli (vuoristoalueita lukuun ottamatta) pääosin jäätön vähäisen sademääränsä vuoksi ja yhteydessä Euraasiaan Beringian kannasta pitkin. Jääkauden loppupuolella aasialaisiin väestöihin kuuluvia kansoja siirtyi Aasiasta Amerikkaan Alaskan kautta, ja ilmaston lämmetessä ne pääsivät siirtymään etelämmäksi Pohjois-Amerikkaa peittävän mannerjään vähitellen sulaessa. Alueen intiaaniväestö on peräisin tältä ajalta, eskimot todennäköisesti ainakin osittain myöhemmältä.
Venäjän tsaarin Pietari Suuren toimeksiannosta 1700-luvulla kaksi alusta purjehti Vitus Beringin johdolla Kamtšatkan niemimaalta Kuriilien kautta itään päin ja löysi Alaskan mannermaan. Vuonna 1740 hän perusti Kamtšatkaan Petropavlovskin asutuksen, josta hän johti seuraavana vuonna tutkimusmatkan Alaskaan. Beringin toisen matkan (1733−1743) jälkeen venäläisten harjoittama turkismetsästyksen painopiste suuntautui pitemmälle itään, Aleuteille ja Alaskaan. Vaikka Pietari III:n seuraaja, Katariina II, ei halunnut valjastaa uusien maiden valloittamiseen miehiä, laivoja tai rahaa, hän otti laajenemisen tulokset tyytyväisinä vastaan. Niin kauan kuin turkiseläimiä löytyi, niiden metsästäminen toimi imperialismin voiman lähteenä. Venäjän Amerikassa kauppayhtiöiden taistelu vallasta riisti turkiskaupan yksityisten yrittäjien käsistä isompien yrityksien haltuun. Muutoksen uranuurtaja oli Grigori Ivanovitš Šelikov, joka oli aikaisemmin toiminut Siperiassa ja kiinnittänyt huomionsa Amerikassa harjoitettavan turkiskaupan mahdollisuuksiin. Ensimmäiset kauppamatkat olivat hyvin kannattavia ja Šelikov ja Ivan Golikov perustivat vuonna 1781 yhteisen yrityksen Šelikov-Golikov kauppayhtiön harjoittamaan alueen turkiskauppaa. Venäjä käytännössä orjuutti alkuperäisasukkaita turkisten metsästyksessä.
Šelikov rakensi kauppa-asemiensa turvaksi neljä linnoitusta, kaksi saariin ja Cook Inletiin ja St. Eliasin niemelle kumpaankin yhden. Vuodesta 1790 Aleksandr Baranov johti Alaskaa kuvernöörinä sekä venäläisten tutkimusretkiä ja kauppa-asemien perustamista Alaskan sisäosiin aina vuoteen 1818 saakka. Näihin aikoihin Gavril Sarytšev kirjoitti 1804 julkaistun matkakertomuksen, jossa hän kuvasi tšuktšien, kamtšadaalien, jakuuttien ja aleuttien elämää. Venäjän-Amerikan-kauppayhtiö sai turkiskaupan monopolin vuonna 1799. Valtion tuki helpotti kauppa-asemien levittämistä entistä pitemmälle sekä Kuskokwimille että Yukonille. 1800-luvun puoliväliin tultaessa se alkoi suunnitella luopumista siirtokunnastaan, joka ei ollut tuottoisa suurten kuljetuskustannusten vuoksi. Lisäksi valtakunta tarvitsi rahaa erilaisten uudistusten toteuttamiseen. Muun muassa armeijaa uudistettiin, rautatieverkosto rakennettiin ja maaorjuus poistettiin.
Vuonna 1867 alue myytiin yhdessä Aleuttien saarten kanssa Yhdysvaltain valtiolle 7,2 miljoonalla dollarilla, mikä tarkoittaa, että hinta oli 4 senttiä hehtaarilta. Ulkoministeri William Seward, joka suoritti neuvottelut venäläisten kanssa, sai pitkään kuulla ivailua kaupastaan. Alue vaikutti vielä tuolloin hyödyttömältä erämaalta, mikä näkyi vuoden 1880 väestönlaskennassa, sillä alueella oli ainoastaan 33 426 asukasta, joista kaikki paitsi 430 olivat alkuasukkaita (inuitteja tai intiaaneja). Alaskan tutkiminen alkoi tuolloin uudestaan. Osa venäläisten retkistä ja niiden tuloksista jäi unohduksiin. Amerikkalaiset tutkivat innolla uutta aluettaan, mutta varsinaiset löytöretket oli jo tehty.
Alaska oli suoraan Yhdysvaltojen liittovaltion hallinnassa oleva, mihinkään osavaltioon kuulumaton territorio, kunnes se vuonna 1959 muutettiin Yhdysvaltojen osavaltioksi.
1800-luvulla Liechtenstein oli lähellä Alaskan ostamista, kun Venäjä tarjosi Alaskaa Liechtensteinille.