stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Point Peleen kansallispuisto

Point Peleen kansallispuiston sijainti
| --- | --- |
Sijainti:  Ontario, Kanada
Lähin kaupunki:  Leamington, Ontario
Pinta-ala:  15 km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Kanadan kansallispuistot, pimeän taivaan suojelualue 
Perustettu:  1918
Luokitus:  Ramsar-alue (27. toukokuuta 1987) 
Hallinto:  Parks Canada
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Point Peleen kansallispuisto (engl. Point Pelee National Park) on kansallispuisto Ontarion provinssin lounaisosassa Kanadassa. Se sijaitsee Eriejärvellä. Se on perustettu vuonna 1918 ja sen alueella sijaitsee Kanadan eteläisin piste, Middle Island. Kansallispuiston englanninkielinen nimi on perua sen ranskankielisestä nimestä Pointe-Pelée.
Point Pelee oli Kanadan ainoa metsästyksen salliva kansallispuisto vuoteen 1989 saakka. Kaupallinen kalastus lakkautettiin vuonna 1969.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pointe Peleen kansallispuiston viralliset Internet-sivut
Kanadan kansallispuistot
Aulavik
Auyuittuq
Banff
Bruce Peninsula
Cape Breton Highlands
Elk Island
Forillon
Fundy
Georgian Bay Islands
Glacier
Grassland
Gros Morne
Gulf Islands
Gwai Haanas
Ivvavik
Jasper
Kejimkujik
Kluane
Kootenay
Kouchibougnac
La Maurice
Mingan Archipelago
Mount Revelstoke
Nahanni
Pacific Rim
Pelee
Prince Edward Island
Pukaswa
Prince Albert
Quttinirpaaq
Riding Mountain
Sirmilik
St. Lawrence Islands
Terra Nova
Torngat Mountains
Tuktut
Ukkusiksalik
Vuntut
Wapusk
Waterton
Wood Buffalo
Yoho
Philippe Léonard

Philippe Léonard (s. 14. helmikuuta 1974 Liège, Belgia) on belgialainen entinen jalkapalloilija.
"Leo" edusti seuratasolla Standard de Liège, AS Monaco, OGC Nice ja Feyenoord Rotterdam.
Belgian maajoukkueessa Léonard pelasi 26 ottelua. Hän edusti Belgiaa Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2000.
Belgian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2000
1 De Wilde |
2 Deflandre |
3 Valgaeren |
4 Staelens |
5 Clement |
6 Vanderhaeghe |
7 Wilmots |
8 Goor |
9 E. Mpenza |
10 Strupar |
11 Verheyen |
12 De Vlieger |
13 Herpoel |
14 Walem |
15 Peeters |
16 Nilis |
17 Léonard |
18 Van Kerckhoven |
19 Van Meir |
20 De Bilde |
21 M. Mpenza |
22 Hendrikx |
Valmentaja Waseige
Väinö Salmi

Väinö Ilmari Salmi (17. helmikuuta 1916 Karhula – 16. maaliskuuta 1997 Kotka) oli suomalainen Karhulassa asunut valimon työnjohtaja ja kirjailija.
Teoksia

Novelli Ole valmis : kertomus pulavuosilta teoksessa Verstaalla kukkii pelakuu : Metalli kirjoittaa -84 -kilpailusta valittuja novelleja, kertomuksia ja runoja. Metallityöväen liitto, Helsinki 1984.
Novellit Terästä ja ihmisiä ja Elämä metallin ulkopuolella teoksessa Sielu metallin sukua : metallityöläisten elämää. Museovirasto, Helsinki 1995
Xudžand

| Xudžand Хуҷанд |
| --- | --- |
 Šeikki Muslihiddinin mausoleumi ja moskeija.
 Xudžand
 Koordinaatit: 40°16′25″N, 69°38′22″E 
Valtio:  Tadžikistan
Maakunta:  Suğd
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2020):  196 427
 
 Kaupungin sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Historiallinen museo linnoituksessa.
Musiikki- ja draamateatteri.
Yliopisto.
Xudžand (tadžikiksi Хуҷанд, vuosina 1936–1991 Leninobod) on Suğdin maakunnan pääkaupunki Tadžikistanissa. Se sijaitsee Syrdarjan varrella Fergananlaakson läntisimmässä osassa Muğulvuorten ja Turkestanvuorten välillä 305 kilometriä maan pääkaupungista Dušanbesta pohjoiseen. Kaupungissa oli vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan 196 427 asukasta.
Historia

Xudžand on yksi Keski-Aasian vanhimpia kaupunkeja. Sen paikalla tai lähistöllä lienevät sijainneet Kyyros Suuren perustama Cyropolis ja Aleksanteri Suuren rakennuttama Alexandria Eschate. Nykyisellä nimellään kaupunki mainitaan ensimmäisen kerran 600-luvun loppupuolella. Vanhimmat arkeologiset löydöt on ajoitettu 500–300-luvulle ennen ajanlaskun alkua.
Silkkitien varrella sijainnut Xudžand oli tärkeä käsityöläis- ja kauppakaupunki, joka tunnettiin varsinkin silkkikankaistaan. Se on hävitetty ja rakennettu uudelleen moneen kertaan. Arabit valtasivat Xudžandin vuonna 721–722, ja 800–900-luvuilla se oli yksi Samanidien valtakunnan suurimpia kaupunkeja. Vuonna 1220 Xudžand teki sitkeää vastarintaa mongoleja vastaan. 1300-luvun lopulla kaupunki kuului Timur Lenkin valtakuntaan ja 1500-luvun alusta lähtien Buharan kaanikuntaan. 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alussa sen omistuksesta kilpailivat Buharan, Kokandin ja Istaravšanin hallitsijat.
Venäjä valtasi Xudžandin vuonna 1866, minkä jälkeen se kuului kihlakunnan keskuksena Turkestanin kenraalikuvernementtiin. Vuonna 1916 kaupungista sai alkunsa koko alueelle levinnyt Keski-Aasian kapina.
Neuvostoaikana Xudžandista kehittyi Tadžikistanin toiseksi suurin teollisuuskeskus. Se kuului aluksi Uzbekistanin neuvostotasavaltaan ja liitettiin Tadžikistanin neuvostotasavaltaan vuonna 1929. Vuosina 1936–1991 kaupugin nimenä oli Leninobod. Se oli samannimisen alueen pääkaupunki vuosina 1939–1962 ja uudelleen vuodesta 1970 lähtien.
Talous ja liikenne

Xudžand on Tadžikistanin pohjoisosan taloudellinen keskus. Sen pääelinkeino ovat erilaiset palvelut. Kaupungissa on varsinkin tekstiili-, elintarvike-, koneenrakennus- ja metalliteollisuutta. Perinteisiä aloja ovat puuvilla- ja silkkikankaiden sekä mattojen valmistus.
Kaupungista on maantieyhteydet Dušanbehen ja Uzbekistaniin. Sen kautta kulkee Uzbekistanin Xovosin ja Andižanin välinen rautatie, ja kaupungissa on myös kansainvälinen lentoasema. Liikennöinti Dušanbehen on helpottunut huomattavasti vuoret alittavien Šahriston- ja Istiqloltunnelien rakentamisen jälkeen.
Kulttuuri ja nähtävyydet

Xudžandissa toimii yliopisto, tekninen korkeakoulu sekä Tadžikistanin tiedeakatemian osastoja ja kasvitieteellinen puutarha. Kulttuurilaitoksia ovat historiallinen museo, maakuntakirjasto, musiikkikomedia- ja nuorisoteatterit sekä Kamal Khojandille omistettu kulttuuri- ja vapaa-ajanpuisto.
Syrdarjan vasemmalla rannalla sijaitsee 500–600-luvulla perustettu linnoitus, joka on rakennettu myöhemmin useaan kertaan uudelleen. Muita historiallisia kohteita ovat šeikki Muslihiddinin mausoleumi (1394, rakennettu uudelleen 1500–1600-luvuilla) ja suurmoskeija (1912–1913, minareetti vuodelta 1895). Huomiota herättää myös vuonna 1954 rakennettu koristeellinen ja vilkas kauppahalli. Lähiseudun nähtävyyksiä ovat neuvostoaikana rakennettu suureellinen Arbobin kulttuuripalatsi, rantalomakohteenakin tunnettu Qairoqqumin tekojärvi sekä Quramavuorten korkein huippu Boboiob, joka on suosittu pyhiinvaelluskohde.
Aiheesta muualla

Kaupungin sivusto
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Xudžand Wikimedia Commonsissa
Sam Jaffe

|  |
| --- | --- |
 Jaffe David Zorban roolissa 1960-luvun televisiosarjassa Tohtori Ben Casey.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Shalom Jaffe
Syntynyt: 10. maaliskuuta 1891 New York, Yhdysvallat
Kuollut: 24. maaliskuuta 1984 (93 vuotta) Beverly Hills, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, opettaja
Puoliso:  Lillian Taiz (1926-1941)  Bettye Ackerman (1956-1984)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1918-1984
Merkittävät roolit:  Erwin Riedenschneider Asfalttiviidakko
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Shalom ”Sam” Jaffe (10. maaliskuuta 1891 – 24. maaliskuuta 1984) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi roolistaan elokuvassa Asfalttiviidakko (1950).
Muita elokuvia, joissa Jaffe esiintyi, olivat muiden muassa Sininen kuu (1937), Gunga Din (1939), Uhkavaatimus Maalle (1951) ja Ben-Hur (1959). Hänet nähtiin myös televisiosarjassa Tohtori Ben Casey (1961–1965). Jaffe kuului jonkin aikaa Hollywoodin mustalle listalle.
Jaffe syntyi juutalaiseen perheeseen New Yorkissa ja opiskeli insinööritaitoa Columbian yliopistossa. Hän oli naimisissa näyttelijä Bettye Ackermanin kanssa vuodesta 1956 kuolemaansa Beverly Hillsissä 93-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Sam Jaffe Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sam Jaffe Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Dominio

Dominio (engl. dominion, suom. herruus(alue)) tarkoitti alkuaan jokaista Yhdistyneen kuningaskunnan merentakaista aluetta. Vuonna 1917 pidetyn imperiumin konferenssin jälkeen dominio-nimitystä käytettiin vain itsehallinnollisista Brittiläisen imperiumin (vuodesta 1931 Brittiläinen kansainyhteisö) maista. Vuonna 1947 dominio korvattiin nimityksellä Kansainyhteisön jäsen(maa) (Member of the Commonwealth).
Dominioiden aseman Kansainyhteisössä ja suhteen Yhdistyneeseen kuningaskuntaan määritteli niin sanottu Dominion Status, joka hyväksyttiin 1931 Westminsterin säädöksessä.
Luettelo dominioista

| valtio | vuosina | vuosina | status |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kanadan dominio | 1867  | Kanadan dominioasemaa ei ole kumottu perustuslain tai muun lainsäädännön muutoksella. | Kansainyhteisön realmissa ja Kansainyhteisön täysjäsen. Dominioasema määriteltiin vuoden 1867 annetussa perustuslaissa ja se säilytettiin vuoden 1982 perustuslaissa. |
|  Australian yhteisö | 1901  | Australian dominioasemaa ei ole kumottu perustuslain tai muun lainsäädännön muutoksella. | Kansainyhteisön realmissa ja Kansainyhteisön täysjäsen. |
|  Uuden-Seelannin dominio | 1907  | Uuden-Seelannin dominioasemaa ei ole kumottu perustuslain tai muun lainsäädännön muutoksella. | Kansainyhteisön realmissa ja Kansainyhteisön täysjäsen. |
|  Newfoundlandin dominio | 1907  | 1949  | Alueen hallinto poistui suorasta Lontoon hallinnasta vuonna 1934, kun siitä tuli osa Kanadan provinssia Britannian parlamentissa 31. maaliskuuta 1949 hyväksytyn lain nojalla. |
|  Etelä-Afrikan unioni | 1910  | 1953  | Kansainyhteisön realmissa, kunnes siitä tuli tasavalta vuonna 1961 uuden perustuslain nojalla, joka hyväksytiin Etelä-Afrikan parlamentissa 24.huhtikuuta 1961, ja se astui voimaan 31. toukokuuta 1961.  |
|  Irlannin vapaavaltio > Irlanti | 1922  | 1949  | Yhteys Britannian monarkiaan katkaistiin tasavallan perustamisella vuonna 1948, joka astui voimaan 18. huhtikuuta 1949. |
|  Intian dominio | 1947  | 1950  | Intian unionista (johon liitettiin Sikkim vuonna 1975) tuli tasavaltainen liittovaltio uuden perustuslain voimaantulon jälkeen 26. tammikuuta 1950. |
|  Pakistanin dominio | 1947  | 1953  | Kansainyhteisön realmissa vuoteen 1956, jolloin siitä tuli islamilainen tasavalta, perustuslain muutoksen myötä. |
|  >  Ceylonin dominio | 1948  | 1953  | Kansainyhteisön realmissa vuoteen 1972, jolloin siitä tuli tasavalta uudella nimellä Sri Lanka. |
Travis Scottin diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Scott esiintymässä helmikuussa 2019.
Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 4 |  |
| ↙EP:t | 4 |  |
| ↙Singlet | 24 |  |
Rap-artisti Travis Scottin diskografia.
Albumit > Studioalbumit:

| Albumi | Albumin tiedot | Listasijoitukset |
| --- | --- | --- |
| Rodeo |  Julkaistu: Syyskuu 4, 2015  Levy-yhtiö: Grand Hustle, Epic Records  Formaatti: LP, CD, digitaalinen   |  US: 3  AUS: 30  BEL: 50  CAN: 5  FRA: 54  NZ: 22  SWI: 14  UK: 22   |
| Birds in the Trap Sing McKnight |  Julkaistu: Syyskuu 2, 2016  Levy-yhtiö: Grand Hustle, Epic Records  Formaatti: LP, CD, digitaalinen   |  US: 1  AUS: 10  BEL: 28  CAN: 2  FRA: 37  NZ: 10  SWI: 46  UK: 19   |
| ASTROWORLD |  Julkaistu: Elokuu 3, 2018  Levy-yhtiö: Grand Hustle, Epic Records, Cactus Jack  Formaatti: LP, CD, digitaalinen   |  US: 1  AUS: 1  BEL: 1  CAN: 1  FRA: 2  NZ: 1  SWI: 2  UK: 3   |
| Utopia |  Julkaistu: Heinäkuu 28, 2023  Levy-yhtiö: Grand Hustle, Epic Records, Cactus Jack  Formaatti: LP, CD, digitaalinen |  |
Albumit > Yhteisalbumit

| Albumi | Albumin tiedot | Listasijoitukset |
| --- | --- | --- |
| Hucno Jack, Jack Huncho (w/ Quavo) |  Julkaistu: Joulukuu 21, 2017  Levy-yhtiö: Grand Hustle, Epic Records, Cactus Jack  Formaatti: LP, CD, digitaalinen   |  US: 3  AUS: -  BEL: 54  CAN: 6  NZ: 22  UK: 34   |
| JackBoys (w/ JackBoys) |  Julkaistu: Joulukuu 27, 2019  Levy-yhtiö: Epic Records, Cactus Jack  Formaatti: LP, CD, kasetti, digitaalinen   |  US: 1  AUS: 5  BEL: 19  CAN: 1  NZ: 5  UK: -   |
Albumit > Mixtapet:

Cruis'n USA (2011)
Owl Pharaoh (2013)
Days Before Rodeo (2014)
Albumit > EP't:

The Graduates (2008)
B.A.P.E. (2009)
Buddy Rich (2009)
The Classmates (2011)
Singlet:

| Vuosi | Single | Albumi |
| --- | --- | --- |
| 2012 | "Blocka La Flame" | Owl Pharaoh |
| 2013 | "Quintana" | Owl Pharaoh |
| 2013 | "Upper Echelon" | Owl Pharaoh |
| 2014 | "Don't Play" | Days Before Rodeo |
| 2014 | "Mamacita" | Days Before Rodeo |
| 2015 | "3500" | Rodeo |
| 2015 | "Antidote" | Rodeo |
| 2016 | "A-Team" |  |
| 2016 | "Champions" |  |
| 2016 | "Wonderful" | Birds In The Trap Sing McKnight |
| 2016 | "Pick Up The Phone" | Birds In The Trap Sing McKnight |
| 2016 | "Goosebumps" | Birds In The Trap Sing McKnight |
| 2017 | "Go Off" |  |
| 2017 | "Watch" |  |
| 2017 | "Butterfly Effect" | ASTROWORLD |
| 2018 | "Sicko Mode" | ASTROWORLD |
| 2018 | "Yosemite" | ASTROWORLD |
| 2019 | "Wake Up" | ASTROWORLD |
| 2019 | "Chopstix" |  |
| 2019 | "Power Is Power" |  |
| 2019 | "Antisocial" |  |
| 2019 | "Highest In The Room" | JackBoys |
| 2019 | "Out West" | JackBoys |
| 2020 | "The Scotts" |  |
| 2024 | "4X4" |  |
Éric Lombard

| Éric Lombard |
| --- | --- |
 Éric Lombard
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. toukokuuta 1958 (ikä 66)  Boulogne-Billancourt, Ranska
Aiheesta muualla
www.economie.gouv.fr/ministres/eric-lombard
Éric Lombard (s. 16. toukokuuta 1958 Boulogne-Billancourt) on ranskalainen poliitikko.
Hän on ranskalainen liikemies ja poliitikko, joka toimi talous- ja valtiovarainministerinä pääministeri François Bayroun hallituksessa vuodesta 2024. Vuosina 2017–2024 hän oli Caisse des Dépôts et Consignationsin toimitusjohtaja.
Elämäkerta

Lombard valmistui HEC Parisista vuonna 1981. Hän työskenteli Michel Sapinin konsulttina vuosina 1991–1993 ensin oikeusministeriössä ja sitten talous- ja valtiovarainministeriössä. Hän on myös Bpifrancen hallituksen jäsen (vuodesta 2014).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Éric Lombard Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef 2
Holger Glan

Holger Glan (1928 Viipuri – 1989 Helsinki), myös tunnettu nimellä Holger Von Glan, oli yksi ensimmäisistä näkyvistä seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia ajaneista aktivisteista ja ensimmäinen omalla nimellään homona julkisuudessa esiintynyt suomalainen. Glan valittiin Psyke ry:n puheenjohtajaksi vuonna 1970, järjestön historian toisena puheenjohtajana. Glan tuli julkisuuteen Marraskuun liikkeen tilaisuudessa vuonna 1968, jolloin hän kertoi avoimesti syrjinnästä, jota on kokenut homoseksuaalisuutensa takia. Tätä ennen Glan oli esiintynyt tunnistamattomana Reino Paasilinnan dokumenttielokuvassa Viimeisellä rannalla (1967), jossa kertoi ”seksuaalisesti poikkevan” ihmisen kokemuksista suomalaisessa yhteiskunnassa.
”Homopesä”-skandaali

Holger Glan joutui Ilta-Sanomien skandaalijutun kohteeksi vuonna 1965. Tuolloin Ilta-Sanomat teki lööppijutun ”Homopesä Helsingissä”, jossa seurattiin Glanin elämää ja toimintaa, ystäväpiiriä ja homoutta skandaalinkäryisesti ja häneltä itseltään salaa.
Piazza Fontanan pommi-isku

| Piazza Fontanan pommi-isku |
| --- | --- |
 Pankkikonttori, jossa pommi räjähti
Paikka:  Piazza Fontana, Milano, Italia
Kohde:  pankkikonttori
Ajankohta:  12. joulukuuta 1969  16.37– (UTC+1)
Iskutyyppi:  ajastettu pommi
Kuolleita:  16
Haavoittuneita:  88
Epäilty/epäillyt:  Ordine Nuovon Veneton jaosto.
Piazza Fontanan pommi-isku (ital. Strage di piazza Fontana) oli Milanossa Italiassa 12. joulukuuta 1969 tapahtunut terrori-isku, jossa kuoli 16 ihmistä ja haavoittui 88. Ajastettu pommi, joka sisälsi 7 kiloa trotyyliä, räjähti kello 16.37 Piazza Fontanan laidassa sijaitsevassa Banca Nazionale dell’Agricoltura -pankin konttorissa, joka oli vielä auki ja pommin räjähtäessä täynnä asiakkaita. Kuolonuhreihin lisättiin vielä myöhemmin seitsemästoista henkilö, vuonna 1983 kuollut 47-vuotias mies, joka ei ollut täysin toipunut räjähdyksessä saamistaan ruumiillisista ja henkisistä vammoista.
Samana iltapäivänä räjähti myös Roomassa kolme pommia, joiden räjähdyksissä haavoittui yhteensä 16 ihmistä mutta yhtään ei kuollut.  Salkkuun kätketty viides pommi jäi niin sanotuksi suutariksi ja löytyi Milanosta toisen pankin, Banca Commercialen, konttorista piazza della Scalalta. Salkku säästettiin tutkimuksia varten, mutta pommin räjäyttivät pomminpurkajat tarkoituksellisesti vielä samana iltana, mainitun pankin sisäpihalla, vaikka sekin olisi voinut antaa tutkimuksiin arvokkaita johtolankoja.
Pommi-iskun tutkimukset ja oikeuskäsittelyt, kaikkiaan seitsemän oikeusprosessia, kestivät yhteensä noin 35 vuotta. Niiden lopputuloksena oli, että melko aikaisin tutkinnassa tunnistetut pääsyylliset voitiin nimetä lopullisesti, mutta ei enää oikeudellisista syistä tuomita teosta. Kassaatiotuomioistuin ilmoitti päätöksessään 3. toukokuuta 2005, että pommi-iskusta oli vastuussa uusfasistisen Ordine Nuovo -järjestön Padovan (tai Veneton) jaosto, ja pääsyyllisiksi nimettiin jaoston aikaisemmat johtajat Franco Freda (s. 1941) ja Giovanni Ventura (1944−2010).
Tutkimukset harhateillä > ”Erään anarkistin tapaturmainen kuolema”

Hyvin varhaisessa vaiheessa, heti sen jälkeen kun oli selvinnyt, että kyseessä oli pommi, paikalliset viranomaiset laskivat julkisuuteen tiedon, että teon takana olivat todennäköisesti milanolaiset anarkistit. Samana iltana television Tv7-ajankohtaisohjelmassa arvovaltainen historioitsija ja toimittaja Indro Montanelli lausui ensimmäiset epäilyt tätä hypoteesia vastaan, koska toimintamuoto ei lainkaan vastannut anarkistien periaatteita ja lisäksi teosta ei ollut ottanut vastuuta kukaan, minkä anarkistit aina tekivät. Kristillisdemokraattisen puolueen aluesihteeri Piero Bassetti ilmaisi huolestumisensa siitä, että paikallisten viranomaisten toiminnassa tuntui olevan jotain merkillistä, jota ei haluttu tuoda poliitikkojen tietoisuuteen. Toimintaohjeita viranomaisille tuntui tulevan kahdelta eri taholta. Bassetti käyttikin epäilyistään ilmaisua ”kaksoiskomento” (”doppio comando”).
Neljän ensimmäisen päivän aikana kuulusteluihin haettiin 84 anarkistia ja vasemmistoaktivistia ja lisäksi kaksi äärioikeistolaista aktivistia. Yksi anarkisteista oli 41-vuotias rautatietyöläinen Giuseppe ”Pino” Pinelli, jota ei pidätetty. Pinellin kaupungilta löytänyt komisario Luigi Calabresi kehotti häntä ajamaan poliisiasemalle omalla moottoripyörällään. Calabresi painotti erityisesti, että Pinelli ja tämän seurassa ollut toinen anarkisti, Sergio Ardau, eivät olleet pidätettyjä eikä heitä odottaisi virallinen kuulustelu, vaan pikemminkin keskustelu tapahtuneesta. Ardaulle tarjottiin kyyti poliisiautossa, koska hänellä ei ollut omaa ajoneuvoa, ja hän todisti myöhemmin oikeudessa Calabresin vielä tässä vaiheessa ilmaisseen selväsanaisesti, että Pinelliä ei epäilty osallisuudesta pommi-iskuun.
Keskustelu poliisiasemalla kesti yli kolme vuorokautta, ja se päättyi yhteen Italian sodanjälkeisen historian suurimmista skandaaleista. Muutamaa minuuttia ennen keskiyötä 15. joulukuuta Pinelli putosi Calabresin virkahuoneen ikkunasta poliisilaitoksen sisäpihalle ja kuoli samana yönä vammoihinsa. Poliisipäällikkö Marcello Guidan pari tuntia myöhemmin lehdistölle tarjoama selitys oli, että Pinelli oli tehnyt itsemurhan heittäytymällä neljännen kerroksen ikkunasta ulos. Syyn siihen, että Pinelliä oli pidetty laittoman pitkän ajan poliisilaitoksella ilman, että häntä syytettiin mistään rikoksesta, tiesi parhaiten sen päätöksen tehnyt poliittisten rikosten tutkimusosaston päällikkö Antonino Allegra. Pinellin äiti Rosa Malacarne todisti myöhemmin oikeudessa Allegran sanoneen hänelle joutuneensa kovan painostuksen alaiseksi. Pääkaupungissa haluttiin, että hän löytää syyllisen pommi-iskuun nopeasti. Pinellin kuolemaa tutkimaan asetettu tuomari Giovanni Caizzi päätyi 14. toukokuuta 1970 tulokseen, että se oli ”täysin tapaturmainen”, ja täten Dario Fo, yksi monista jotka eivät uskoneet vähääkään poliisien itsemurha-versioon, sai nimen ehkä tunnetuimmalle näytelmistään: Erään anarkistin tapaturmainen kuolema (1970).
Tutkimukset harhateillä > Tanssija ja taksikuski

Seuraava anarkisti, jolle kävi huonosti, oli 37-vuotias milanolainen tanssija ja teatterialan sekatyömies Pietro Valpreda. Valpreda oli perustanut Roomassa anarkistiryhmän nimeltä ”Circolo 22 marzo”. Sen alkuperäisten jäsenien joukosta löytyi anarkistille sopimatonta seuraa, nimittäin uusfasistisen Avanguardia Nazionale -järjestön jäsen Mario Merlino ja tämän ystävä ”Andrea”, joka itse asiassa oli poliisin ryhmään soluttama vakooja.
Valpredan pidätyksen syyksi esitettiin, että muuan taksinkuljettaja, 47-vuotias Cornelio Rolandi, oli tunnistanut hänet valokuvasta henkilöksi, jonka hän oli päästänyt kyydistä pankkikonttorin edustalla ja joka oli pyytänyt häntä odottamaan. Tällöin tällä henkilöllä oli Rolandin mukaan ollut kädessään salkku. Kun hän palasi taksiin, hänellä ei enää ollut salkkua. Rolandin lausunto kuitenkin kyseenalaistettiin eri syistä, esimerkiksi sen takia, että ensimmäinen tunnistaminen 15. joulukuuta ei tapahtunut normaalilla tavalla. Hänelle näytettiin vain Valpredan valokuva ja kysyttiin, oliko edessä oikea henkilö. Vasta seuraavana päivänä järjestettiin virallinen tunnistaminen Roomassa, kuvasta, jossa oli Valpredan lisäksi neljä muuta, keskenään aika samannäköistä mutta Valpredasta ulkonäöltään selvästi poikkeavaa miestä. Tällöin Rolandi oli siis jo nähnyt Valpredan valokuvan. Rolandi myönsi itse asiassa jo ennen virallista tunnistamista nähneensä Valpredan valokuvassa. Sen olivat hänelle näyttäneet poliisit Milanossa, samalla sanoen suunnilleen, että tämän täytyi olla se mies, jonka hänen odotettiin tunnistavan. Hänelle oli näytetty muidenkin kuvia mutta niitä kommentoimatta.
Pian osoittautui, että Rolandi oli syyttäjäpuolen ainoa todistaja, joka edes mahdollisesti saattoi kytkeä Valpredan pommi-iskuun. Kun Rolandi yllättäen kuoli heinäkuussa 1971, tutkimukset olivat kuitenkin jo kääntyneet toiseen suuntaan, ja Valpreda alkoi asteittain muuttua epäillystä päätekijästä isoksi ongelmaksi, koska hän oli istunut pitkään vangittuna, vaikka todisteita hänen osallisuudestaan ei löytynyt. Tästä kiusallisesta ongelmasta päästiin lopulta säätämällä joulukuussa 1972 uusi laki ad personam, varta vasten Valpredan tapausta ajatellen. Laki tunnetaan nimellä "legge Valpreda" (virallisesti Legge n. 773 del 15 dicembre 1972), ja sen avulla Valpreda voistiin vapauttaa väliaikaisesti odottamaan oikeuden lopullista vapauttavaa päätöstä, joka tuli vasta 1980-luvun puolivälissä.