stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Coasen pingviini

Coasen pingviini (engl. Coase's penguin, or Linux and the Nature of the Firm) on Yochai Benklerin essee vuodelta 2002, jossa esitellään perinteisen taloudellisen toiminnan kolmas muoto, yhteismaa-perustainen vertaistuotanto, sekä tekijänoikeuslain merkitys sen kannalta.
Kirjoitus on Ronald Coasen Nature of the firm -esseen mukaan nimetty, joka toi ensimmäistä kertaa hintasignaalien ohjaaman markkinatoiminnan rinnalle johdon ohjaaman yritystoiminnan. Essee pyrki selittämään, miksi jos hintainformaatio on paras tapa allokoida resursseja, markkinatalous ei koostu pelkästään yksityisyrittäjistä vaan myös sisäisesti suunnitelmataloutta harjoittavista yrityksistä - Coase keksi uusklassisen taloustieteen yritysteorian pohjana toimivat transaktiokustannukset, eli hintainformaation käyttökustannukset.
Yhteismaaperustainen vertaistuotanto on esimerkki taloudellisesta tuotannosta, jossa suuren määrän ihmisiä luova toiminta koordinoidaan isoihin, merkityksellisiin projekteihin, lähinnä ilman rahallista kompensaatiota. Esimerkkejä ovat Linux sekä Wikipedia-tietosanakirja.
Benklerin lopullinen teesi kirjoituksessaan on, että tekijänoikeus- ja patenttilainsäädäntö haittaavat suurelta osin tällaista tuotantoa saavuttamaan täyden potentiaalinsa. Koska yhteismaaperustainen vertaistuotanto on niin tehokas tapa tuottaa tietoa, Benkler väittää, saattaisi olla hyvä idea miettiä uudelleen ovatko tekijänoikeuslainsäädännöstä saadut hyödyt haittojen arvoisia.
Hän huomauttaa transaktiokustannustaloustieteiden olevan hyödyllinen työkalu erilaisiin analyyseihin, mutta toteaa Wikipedian kaltaisissa projekteissa olevan myös muunlaisia kuin suoria taloudellisia kannustimia. Tällaisia kannustimia ovat tutkineet mm. sosiologia ja kokeellinen taloustiede.
Keskustellessaan Wikipediasta, Benkler erityisesti kiinnittää huomiota neutraali näkökulma -periaatteeseen, ja yhteisön itsekriittiseen kykyyn tuottaa sosiaalisia normeja objektiiviseen kirjoittamiseen. Analyysi muistuttaa universalismiperiaatetta.
Aiheesta muualla

Alkuperäinen essee
Churchillin lentoasema

Churchillin lentoasema (engl. Churchill Airport) (IATA: YYQ, ICAO: CYYQ) on lentoasema Kanadan Manitoban provinssissa, noin 5,6 km Churchillin kaupungista kaakkoon. Kentän omistaa ja sitä ylläpitää Transport Canada. Lentoonlähtöjä ja -laskuja oli vuonna 2008 yhteensä 10 886.
Lentoasemalla on sattunut yksi ihmisuhreja vaatinut onnettomuus. Kanadan ilmavoimien Canadian Vickers PBV-1A Canso -lentovene törmäsi 21. elokuuta 1949  huonossa säässä puunlatvoihin, ja turmassa menehtyivät kaikki 14 matkustajaa ja 7 miehistön jäsentä.
Lentoyhtiöt ja kohteet

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Calm Air: Arviat, Baker Lake, Chesterfield Inlet, Coral Harbour, Gillam, Rankin Inlet, Repulse Bay, Thompson, Whale Cove, Winnipeg
Kivalliq Air: Arviat, Baker Lake, Chesterfield Inlet, Rankin Inlet, Whale Cove
Antti Laukkarinen

| Antti Laukkarinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1976 (ikä 48)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2000–
Merkittävät roolit:  hullu näytelmässä Hullu
Palkinnot
 Vuoden teatterinäyttelijä 2017 
Aiheesta muualla
Elonet
Antti Laukkarinen (s. 10. huhtikuuta 1976) on suomalainen näyttelijä.
Ura

Laukkarinen valmistui teatteri-ilmaisun ohjaajaksi 2005 ja on valmistuttuaan työskennellyt näyttelijänä muun muassa Ahaa Teatterissa ja Teatteri Telakassa sekä Helsingin ja Espoon kaupunginteattereissa. Suomalaisille näyttelijöille tyypillisesti Laukkarinen on ollut mukana myös useissa kesäteatteriproduktioissa.
Laukkarisen teatterirooleja ovat olleet muun muassa Kauppamatkustajan kuoleman Stanley ja nimiosa Ahti Karjalaisesta kertovassa näytelmässä. Komediateatteri Arenan näytelmässä Spede ja kumppanit Laukkarisella oli Speden rooli. Produktion ohjasi Santeri Kinnunen. Laukkarinen näytteli Arenassa myös teoksessa Paukkurauta-Tarja ja Huuliharppukostaja ohjaajanaan Ere Kokkonen. Juhani Ahon pienoisromaaniin perustuvassa näytelmässä Rautatie Laukkarinen tulkitsi miespääosan eli Matin. Näyttämönä oli Raahen Kesäteatteri.
Laukkarinen on näytellyt useaan otteeseen Juha Hurmeen ohjaamana, etenkin Teatteri Telakan produktioissa. Syksyllä 2016 hän teki pääroolin Hurmeen näytelmässä Hullu. "Antti Laukkarinen tulkitsee upeasti hulluksi tulevaa teatteriohjaajaa", Aamulehden kriitikko kirjoitti hänen suorituksestaan. Helsingin Kaupunginteatterissa Laukkarista on ohjannut muun muassa Kari Heiskanen.
Laukkarinen on tehnyt muutamia sivurooleja suomalaisissa kokoillan elokuvissa, kuten sotamies Grankvistin osan Åke Lindmanin jatkosota-aiheisessa tuotannossa Etulinjan edessä. Laukkarinen on näytellyt niin ikään pieniä sivurooleja erinäisissä televisiosarjoissa, kuten Kotikadussa ja Robassa.
Laukkarinen on ollut mukana myös muutamissa kuunnelmissa, kuten Juha Hurmeen 2012 ohjaamassa tuotannossa Ääniä kiven sisältä, jossa hän näytteli tuomaria.
Laukkarinen on työskennellyt pariin otteeseen teatteriohjaajana. Vuonna 2017 hän ohjasi vantaalaiselle harrastelijateatterille näytelmän Häräntappoase. Laukkarinen sai Anna-Leena Härkösen alkuperäistekstiin perustuvasta näytelmästä Ramppikuumeen kiertopalkinnon.
Näyttämöuransa rinnalla Laukkarinen on toiminut Avohaava-yhtyeen laulusolistina, yhtyeen tyylilajina on punk. The Muddyboys -nimisessä kevyen musiikin kokoonpanossa hän laulaa puolestaan englanninkielistä rock'n'rollia. Laukkarisen ääniala on korkea baritoni.
Valikoitu rooliluettelo

Stanley (Kauppamatkustajan kuolema, 2005)
Don Quijote (Don Quijote, 2005)
Pikku Piru (Pikku Piru, 2006)
Ahti Karjalainen (Ahti Karjalainen - elämä ja teot, 2008)
Pertti Spede Pasanen (Spede ja kumppanit, 2009)
Matti (Rautatie, 2012)
Sepeteus (Nummisuutarit, 2013)
Hullu (Hullu, 2016)
Suongil (Suuri noita, 2016)
Tapani Niku (Hiihtäjä, 2017)
Filmografia

bändiläinen – Kotikatu (2001)
Grankvist – Etulinjan edessä (2004)
sotapoliisi – Lupaus (2005)
Tybalt – 8 päivää ensi-iltaan (2008)
Aiheesta muualla

Aamulehti: Vuoden teatterin palkinto menikin tanssille – Teatteriala palkitsi ansioituneita Thalia-juhlassa (9.4.2018) (Arkistoitu – Internet Archive)
Vantaan Sanomat: Vaskivuoren nuoret näyttelevät Suomi-klassikon – "Tarina voisi tapahtua tänäkin vuonna" (6.4.2017)
Aksupiippo.fi: Hullu elää inhimillisyyden lakipisteessä (Julkaistu Hämeen Sanomissa 13.12.2016) (Arkistoitu – Internet Archive)
Yle Areena: Kotikatu / Jakso 198: Vieraan kurkihirren alla (40 min.) (5.4.2001 / 26.4.2018)
Coandă-ilmiö

Venturi- ja Coanda-ilmiö
Coandă-ilmiö on virtauksen pyrkimys kääntyä kohti sitä lähellä olevaa pintaa.  Ilmiötä tutki ensimmäisenä tieteellisesti romanialainen Henri Coandă 1900-luvun alussa, joka sai vuonna 1934 ranskalaisen patentin "Method and apparatus for deviation of a fluid into another fluid" -tutkimuksestaan.
Ilmiö johtuu siitä, että kun virtaus ei rakenteen kohdalla pysty aikaansaamaan nesteen ylöstaitetta, virtaus kääntyy itse kohden rakennetta.
Coandă-ilmiötä käytetään nostovoimaa lisäävissä laipoissa. Ilman sitä virtaus irtoaisi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
A page with a video of the Coandă effect in action
Information on the patents of Coanda
New UK based UAV project utilising the Coandă effect
Report on the Coandă Effect and lift (Arkistoitu – Internet Archive)
How to see the Coandă effect at home (www.physics.org comic)
Coarraze

| Coarraze |
| --- | --- |
 Château de Coarraze
 vaakuna
 Coarraze
 Koordinaatit: 43°10′16″N, 0°13′44″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Akvitania
Departementti:  Pyrénées-Atlantiques
Arrondissementti:  Pau
Väkiluku:  2 100
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Coarraze on kunta Lounais-Ranskassa Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian alueella. Kunnassa on keskiaikainen linna Château de Coarraze. Siellä tuleva Ranskan kuningas Henrik IV vietti lapsuutensa. Alkuperäisestä vuonna 1350 rakennetusta linnasta on jäljellä linnan päätorni. Nykyinen linna rakennettiin vuonna 1755.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Coarraze Wikimedia Commonsissa
Conker: Live & Reloaded

| Conker: Live & Reloaded |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Rare
Julkaisija:  Microsoft Game Studios
Jakelija:  Microsoft Store
Ohjaaja:  Chris Seavor
Pelisarja:  Conker
Julkaistu:  2005
Lajityyppi:  tasohyppely
Pelimuoto:  moninpeli ja yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: Z (alkaen 18 vuotta)  ESRB: Alkaen 17 vuotta  PEGI 16 ja PEGI 16  USK 16 
Alusta:  Xbox
Jakelumuoto:  DVD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Conker: Live & Reloaded on Raren kehittämä tasohyppelypeli, joka julkaistiin yksinoikeudella Xbox-konsolille vuonna 2005. Se on päivitetty versio vuonna 2001 ilmestyneestä Conker’s Bad Fur Daysta. Pelin uusina ominaisuuksina ovat parempi grafiikka ja live-moninpeli.
Aiheesta muualla

Conker: Live & Reloaded MobyGamesissa (englanniksi)
-pelisarja
| --- | --- |
Sarjan pelit:   Diddy Kong Racing  Pocket Tales  Bad Fur Day  Live & Reloaded 
Hahmot:  Conker
Andreas Vesalius

Andreas Vesalius
Kuva Vesaliuksen kirjasta: De humani corporis fabrica1543. Ruumiinavauksien salliminen avasi tien anatomian kehitykselle.
Andreas Vesalius (31. joulukuuta 1514 Bryssel – 15. lokakuuta 1564 Zákynthos) oli lääkäri ja tieteellisen anatomian uranuurtaja. Hän kirjoitti yhden anatomian historian vaikuttavimmista teoksista, De humani corporis fabrica libri septem ("Ihmisruumiin toiminnasta", 1537). Vesaliusta pidetään nykyaikaisen anatomian isänä.
Vesaliuksen teos perustuu kokonaan hänen omiin havaintoihinsa ihmisen anatomiasta. Se sisältää yli 300 havainnollista kuvaa, jotka piirsi Tizianin oppilas Jan Stephen van Calgar. Teos kumosi useita Galenoksen väitteitä, ja Vesalius joutui sen vuoksi vanhoillisten lääkärien vihamielisyyden kohteeksi. Niinpä hän vetäytyi tiedemiesuralta lääkärinuralle, muun muassa keisari Kaarle V:n ja kuningas Filip II:n henkilääkäriksi.
Vesaliukselle suututtiin siitä, että hän väitti Galenoksen erehtyneen. Ruumiinavauksia tehdessään hän oli huomannut ihmisanatomian olevan ristiriidassa Galenoksen teoksien kanssa. Apinan ruumiin avattuaan Vesalius huomasi, että apinan ruumiissa oli Galenoksen kuvaamia muodostumia, joita ihmisen ruumiissa ei todellisuudessa ole. Hän päätteli, ettei Galenos ollut koskaan avannut ihmisruumista vaan apinan olettaen, ettei apinan anatomia paljon poikkea ihmisen anatomiasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vesalius: De Humanis Corporis Fabrica, Turning the Pages Online
Carrie-Anne Moss

| Carrie-Anne Moss |
| --- | --- |
 Carrie-Anne Moss vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. elokuuta 1967 (ikä 57) Burnaby, Brittiläinen Kolumbia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Steven Roy (1989–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1989–
Merkittävät roolit:  Matrix (elokuva) Memento Pieni suklaapuoti Paranoia Marvel Cinematic Universe
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Carrie-Anne Moss (s. 21. elokuuta 1967 Burnaby, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti roolistaan Trinitynä elokuvasarjassa Matrix. 1980-luvun lopulla hän muutti Espanjaan luomaan uraa mallina, mutta vuonna 1992 hän muutti ensimmäisen televisioroolinsa vuoksi Los Angelesiin. Muita hänen tunnettuja roolejaan ovat Natalie elokuvasta Memento sekä Caroline Clairmont elokuvasta Pieni suklaapuoti. Moss meni naimisiin näyttelijä Steven Royn kanssa vuonna 1999, ja he saivat lapsen kesällä 2003. Vuonna 2007 hän näytteli elokuvassa Paranoia. Hän toimi myös Aria T’Loak -nimisen kuvitteellisen hahmon ääninäyttelijänä pelisarjassa Mass Effect ja näytteli Jeri Hogarthia Jessica Jonesissa (2015–2019) ja muissa Marvelin Netflix-sarjoissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Carrie-Anne Moss Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Carrie-Anne Moss Allmoviessa (englanniksi)
Carrie-Anne Moss Elonetissä.
Antti Isomursu

Antti Arvo Isomursu (26. huhtikuuta 1924 Pudasjärvi – 27. tammikuuta 1991 Pudasjärvi) oli suomalainen metsätalousneuvoja, joka toimi Oulun läänin vaalipiiristä Suomen Maaseudun Puolueen listalta valittuna kansanedustajana vuosina 1970–1972. Hän toimi myös presidentin valitsijamiehenä vuonna 1968.
Anna Vlasoff

Anna Vlasoff (s. 30. kesäkuuta 1987) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut SM-sarjaa kausina 2006–2008 Puistolan Urheilijoissa. Hän on edustanut Liigassa Tikkurilan Palloseuraa kaudella 2009, PK-35 Vantaata kausina 2010–2011, Helsingin Jalkapalloklubia kaudella 2012, FC Honkaa kausina 2013–2018 ja jälleen PK-35 Vantaata kaudesta 2020 alkaen. Kaudella 2019 hän pelasi Ykkösessä PK-35 Vantaan joukkueessa. Hän on pelannut pääsarjatasolla kaikkiaan 276 ottelua ja tehnyt niissä 20 maalia, joista kymmenen kaudella 2009. Hän on voittanut liigamestaruuden vuosina 2010, 2011 ja 2017 sekä Suomen Cupin kausina 2014 ja 2015.
Amália Rodrigues

| Amália Rodrigues |
| --- | --- |
 Amália Rodrigues 1969
Henkilötiedot
Koko nimi:  Amália da Piedade Rodrigues
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1920 Lissabon, Portugali
Kuollut: 6. lokakuuta 1999 (79 vuotta) Lissabon, Portugali
Ammatti:  laulaja, näyttelijä
Muusikko
Taiteilijanimi:  A Rainha do Fado ja a voz de Portugal 
Laulukielet:  portugali
Aktiivisena:  1939–1999
Tyylilajit:  fado
Soittimet:  laulu, portugalilainen kitara
Levy-yhtiöt:  Valentim de Carvalho
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
amaliarodrigues.pt
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Amália da Piedade Rodrigues (23. heinäkuuta 1920 Lissabon, Portugali – 6. lokakuuta 1999 Lissabon, Portugali) oli portugalilainen fadolaulajatar ja näyttelijä, jota on kutsuttu fadon kuningattareksi ("Rainha do Fado"). Hän teki yli 50 vuotta kestäneen uransa aikana musiikkityylin kansainvälisesti tunnetuksi.
Nuoruus

Amália Rodrigues syntyi Lissabonissa. Hänen vanhempansa olivat Lucinda da Piedade Rebordão ja Albertino de Jesus Rodrigues. Amálian synnyinpäivään liittyy joitakin ristiriitaisuuksia, minkä vuoksi hän itse alkoi kertoa syntyneensä 1. heinäkuuta 1920. Syntymätodistuksessa synnyinpäiväksi on merkitty 23. heinäkuuta.
Amália oli yksi työläisluokkaisen perheen kymmenestä lapsesta. Hän vietti nuoruutensa Lissabonissa, johon hänen isänsä oli muuttanut paremman elämän toivossa. Kun Albertino Rodrigues ei löytänytkään töitä Lissabonista, hän muutti takaisin Beiran alueelle. Amália jäi kuitenkin Lissaboniin isoäitinsä kasvatettavaksi.
Amália Rodrigues lopetti koulunkäynnin 12-vuotiaana ja alkoi käydä töissä perheen toimeentulon tukemiseksi. Hän myi hedelmiä ja matkamuistoja Alcantaran satamakaupunginosassa.
Ura

Rodrigues aloitti laulu-uransa vuonna 1938 voitettuaan laulukilpailun, jonka nimi oli ”Fadon kuningatar”. Vuonna 1939 hän lauloi jo ammattilaisena tangoa ja fadoa. Hänen perheensä ei alkuun hyväksynyt asiaa, sillä hänen musiikkityylinsä liitettiin alaluokkaan ja alamaailmaan.
Rodrigues esiintyi ensimmäisen kerran Portugalin ulkopuolella vuonna 1943, kun hän lauloi Madridissa Portugalin Espanjan-suurlähettilään järjestämässä tilaisuudessa. Seuraavana vuonna hän esiintyi Brasiliassa, johon hän palasi vuonna 1945.
Rodrigues teki vuonna 1945 Portugalissa ja Rio de Janeirossa ensimmäiset äänityksensä. Hän teki 1952 levytyssopimuksen Valentim de Carvalhon kanssa ja alkoi pian tämän jälkeen yhdistellä fadoperinteeseen Lissabonin kaupunkilaisrytmejä ja Coimbran maaseututyyliä. Rodrigues aloitti elokuvauransa vuonna 1947 näyttelemällä elokuvassa Capas Negras.
Vuonna 1949 Rodrigues esiintyi Pariisissa. Hän jäi tauolle 1950-luvulla, mutta palasi vuonna 1962 julkaisemalla albumin Amália Rodrigues, joka oli hänen ensimmäinen yhteistyönsä ranskalaisen säveltäjä Alain Oulmanin kanssa.
Kun neilikkavallankumous syöksi Portugalissa vallasta sotilasjuntan, Rodriguesin aiemmin puhtoinen julkisuuskuva sai ison särön. Julkisuuteen alkoi tulla syytöksiä siitä, että hän olisi tehnyt yhteistyötä kaadetun oikeistohallituksen kanssa. Hänen maineensa palautui, kun kävi ilmi, että Rodrigues oli tukenut taloudellisesti Portugalin kommunistipuoluetta António de Oliveira Salazarin kaudella.
Rodrigues palasi studioon vuonna 1977, jolloin hän julkaisi albumin Cantigas numa língua antiga. Rodrigues julkaisi viimeisen ainoastaan uusia kappaleita sisältäneen albuminsa, Lágriman vuonna 1983. Vielä tämän jälkeen ilmestyi lukuisia aiemmin julkaisemattomia Rodriguesin levytyksiä.
Rodrigues kuoli Lissabonissa vuonna 1999. Hänen kansallinen maineensa nousi esille hänen kuollessaan: radioasemat lopettivat ohjelmanmukaiset lähetykset ja alkoivat esittää kunnianosoituksia. Pääministeri António Guterres julisti kolme päivää kestävän kansallisen suruajan ja parlamenttivaalien kampanjointi keskeytettiin tilapäisesti.
Vuonna 2008 ilmestyi Rodriguesin elämästä kertova elokuva Amália – O Filme.
Perhe

Rodrigues meni vuonna 1940 naimisiin portugalilaisen Francisco da Cruzin kanssa. He muuttivat erilleen vuonna 1943 ja erosivat virallisesti vuonna 1946. Rodrigues meni uudestaan naimisiin brasilialaisen insinöörin César Seabran kanssa vuonna 1961 Rio de Janeirossa. He olivat naimisissa Seabran kuolemaan asti vuonna 1997. Rodriguesilla ei ollut lapsia.
Albumit

Perseguição (1945)
Tendinha (1945)
Fado do Ciúme (1945)
Ai Mouraria (1945)
Maria da Cruz (1945)
Ai Mouraria 1951/52
Sabe-se Lá 1951/52
Novo Fado da Severa (1953)
Uma Casa Portuguesa (1953)
Primavera (1954)
Tudo Isto é Fado (1955)
Foi Deus (1956)
Amália no Olympia (1957)
Povo que Lavas no Rio (1963)
Estranha Forma de Vida (1964)
Amália Canta Luís de Camões (1965)
Formiga Bossa Nossa (1969)
Amália e Vinicius (1970)
Com que Voz (1970)
Fado Português (1970)
Oiça Lá ó Senhor Vinho (1971)
Amália no Japão (1971)
Cheira a Lisboa (1972)
Amália no Canecão (1976)
Cantigas da Boa Gente (1976)
Lágrima (1983)
Amália na Broadway (1984)
O Melhor de Amália - Estranha Forma de Vida (1985)
O Melhor de Amália volume 2 - Tudo Isto é Fado (1985)
Obsessão (1990)
Abbey Road 1952 (1992)
Segredo (1997)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amália Rodrigues Wikimedia Commonsissa
Amalia Rodrigues (portugaliksi)
Aripert II

Aripert II (k. 712) oli langobardien kuningas 701/702–712. Hän oli kuningas Raginpertin poika. Raginpert oli kapinoinut alaikäisenä valtaistuimelle vuonna 700 nostettua Liutpertia vastaan ja onnistunut syrjäyttämään tämän vuonna 701. Raginpert kuitenkin kuoli jo samana vuonna. Liutpert palasi sen jälkeen kuninkaaksi, mutta Aripert löi Liutpertin ja sijaishallitsija Ansprandin joukot Paviassa. Aripert vangitsi Liutpertin ja murhautti tämän myöhemmin. Aripert piiritti sen jälkeen pääkaupungin ja pakotti Ansprandin pakenemaan Alppien toiselle puolen. Sen jälkeen Aripert oli turvannut asemansa kuninkaana.
Aripert II pyrki kuninkuutensa aikana vahvistamaan siteitä kirkkoon ja paaviin. Paavi Johannes VII:n kaudella Aripert lahjoitti paavinistuimelle takaisin huomattavat maa-alueet Kottisilta Alpeilta. Vuonna 710 baijerilaiset hyökkäsivät Italiaan. Aripert löi heidät lähellä Ticinoa. Vuonna 711 karkotettu Ansprand palasi mukanaan Baijerin herttua Theudebertin suuri armeija. Useat Venetsian ja itäisten alueiden kansalaiset liittyivät palaavan Ansprandin joukkoihin. Aripert pakeni ja otti mukaansa suuren määrän kalleuksia. Hän yritti päästä Galliaan yön turvin, mutta hukkui aarteineen Ticinojokeen. Ansprand julistettiin sen jälkeen kuninkaaksi.
Alfred Capus

| Alfred Capus |
| --- | --- |
 Alfred Capus
Henkilötiedot
Syntynyt: 1857
Kuollut: 1922 (64–65 vuotta) Aix-en-Provence, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Pääteokset:  La veine
 Nimikirjoitus
Muuta tietoa
 Ranskan akatemian jäsen 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Alfred Capus (1857 Aix-en-Provence, Ranska – 1922) oli ranskalainen näytelmän- ja romaaninkirjoittaja ja Ranskan akatemian jäsen vuodesta 1914. Aluksi hän julkaisi realistisia romaaneja, jotka eivät herättäneet erityistä huomiota. Melkoista huomiota hän sen sijaan sai osakseen Figaro-lehteen vuodesta 1893 alkaen kirjoittamillaan dialogimuotoisilla poliittisilla satiireilla.
Capusin draamallinen esikoisteos oli Brignol et sa Fille (1895), jossa jo ilmenee hänen taipumuksensa arvostella elämää ja ihmisten vikoja suopeasti. Yhdessä humoristisen kirjailijan Alphonse Allais’n kanssa Capus julkaisi 1896 näytelmän L’Innocent, jossa vakavuus, leikillisyys ja koomillisuus vuorottelevat, kuten usein Capusin näytelmissä. Capusin ensimmäinen huomattava näytelmä on Rosine (1897). Siinä Capus ilmenee moralistina, kuitenkaan olematta tendenssimäinen, ja hän suuntaa ivansa niin sanottua järjestynyttä yhteiskuntaa vastaan. Capusin seuraavista näytelmistä Mariage bourgeois (1898) kuvaa raha-ahdingon ja entisten rakkaussuhteiden vaikeuttamaa porvarillista avioliittoa. La Bourse ou la vie (1900) -näytelmän aihe on köyhän perheen taistelu puutteiden kanssa ja sen takertuminen suurpohatan asioihin, siitä johtuvat selkkaukset ja näiden lopullinen selviäminen, mikä on Capusin näytelmissä usein esiintyvä optimistinen piirre. Näytelmä La veine (1901) nosti Capusin huomatulle sijalle nuoren pariisilaisen näytelmäkirjoittajakoulukunnan joukossa. Siinä ilmenee Capusin parhaita kirjailijan ja dramaturgin ominaisuuksia. Capusin tuotanto on erittäin runsas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alfred Capus Wikimedia Commonsissa
Anna Virtanen

Anna Virtanen (tammikuu 1890 – 29. toukokuuta 1918 Lappeenranta) oli Sääksmäeltä kotoisin ollut työmiehen tytär, joka Suomen sisällissodan aikana toimi Sääksmäen punakaartin naiskomppanian päällikkönä.
Sodan loppuvaiheessa Virtanen jäi Lahdessa valkoisten vangiksi ja hänet toimitettiin Hennalan vankileirille. Virtanen siirrettiin myöhemmin Lappeenrannan vankileirille, jossa sotatuomari Toivo Tapanainen tuomitsi hänet kuolemaan. Virtanen teloitettiin Lappeenrannassa 29. toukokuuta 1918.
Aripuananmuura

| Aripuananmuura |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Lehvämuurat Herpsilochmus
Laji::  stotzi
Kaksiosainen nimi
 Herpsilochmus stotzi  Whitney, Cohn-Haft, Bravo, Schunck & Silveira, 2013 
Katso myös
   Aripuananmuura Wikispeciesissä   Aripuananmuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aripuananmuura (Herpsilochmus stotzi) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Aripuananmuuraa tavataan Brasiliassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 100 000 km2. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Anna Viitala

Anna Viitala (s. 1979) on helsinkiläinen näytelmäkirjailija, dramaturgi ja ohjaaja. Hänen teoksiaan on esitetty muun muassa Kansallisteatterissa,  KOM-teatterissa,  Kokkolan kaupunginteatterissa, Joensuun kaupunginteatterissa, Korjaamo-teatterissa, Kouvolan teatterissa, Teatteri Takomossa ja Q-teatterissa.
Teatteritöiden ohessa Viitala on toiminut myös sanoittajana esimerkiksi Kerkko Koskiselle ja Vuokko Hovatalle. Viitalan sisko on näyttelijä Pihla Viitala.