stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bayoneta – Viimeinen isku

| Bayoneta – Viimeinen isku> Bayoneta |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Kyzza Terrazas
Käsikirjoittaja:  Rodrigo Marquez-Tizano Kyzza Terrazas
Tuottaja:  Johanna Enäsuo Maria Jose Cordova Rafael Ley
Säveltäjä:  Topias Tiheäsalo
Kuvaaja:  Guillermo Garza
Leikkaaja:  Yibran Asuad
Lavastaja:  Ivonne Fuentes
Erikoistehosteet:  Edgar Piña Raul Prado
Pääosat:  Brontis Jodorowsky Laura Birn Luis Gerardo Méndez Joonas Saartamo Ilkka Koivula
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Meksiko  Suomi 
Tuotantoyhtiö:  MRP Matila Röhr Productions Woo Films
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:   2018-11-099. marraskuuta 2018  
Kesto:  101 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  2 000 000 €
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bayoneta – Viimeinen isku (Bayoneta) on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut elokuva, jonka on ohjannut Kyzza Terrazas. Suomessa ja Meksikossa tuotettua elokuvaa kuvattiin Turussa muun muassa Varissuolla, Runosmäessä, Turun satamassa ja Förillä. Kuvaukset Suomessa alkoivat 20. helmikuuta 2017 ja kestivät 15 päivää. Meksikon Tijuanaa esittävät osuudet kuvattiin Méxicossa. Elokuvan pohjoismaiset oikeudet omistaa MRP Matila Röhr Productions.
Bayoneta sai ensi-iltansa 9. marraskuuta 2018. Se sai Suomen teattereissa 427 katsojaa.
Juoni

Miguel ”Bayoneta” Galindez (Luis Gerardo Méndes) on entinen ammattilaisnyrkkeilijä Tijuanasta. Hän on paennut menneisyyttään ja päätynyt maailman toiselle laidalle Suomen Turkuun. Miguelin päivät kuluvat Turussa Jyrkin (Ilkka Koivula) nyrkkeilysalilla, jossa hän valmentaa Remua (Joonas Saartamo) titteliotteluun.
Vaikka Miguel on jättänyt Meksikon tapahtumat taakseen ja hän tutustuu suomalaiseen Saritaan (Laura Birn), menneisyys ei päästä häntä otteestaan. Erilainen paikka ja kulttuuri ajaa Miguelin miettimään itseään ja päästäkseen elämässään eteenpäin, hän päättää, että hänen on noustava vielä kerran kehään.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Brontis Jodorowsky  | … |  Denis   |
|  Laura Birn  | … |  Sarita   |
|  Luis Gerardo Méndez  | … |  Miguel   |
|  Joonas Saartamo  | … |  Remu   |
|  Ilkka Koivula  | … |  Jyrki   |
|  Ville Virtanen  | … |  Jaakko   |
|  Miriam Balderas  | … |  Erika   |
|  Harrison Jones  | … |  lehtikuvaaja   |
|  Dom Lamar  | … |  lehtikuvaaja   |
Aiheesta muualla

Bayoneta – Viimeinen isku Internet Movie Databasessa (englanniksi)
El Mariachi

| El Mariachi |
| --- | --- |
 Elokuvan espanjankielinen juliste
Ohjaaja:  Robert Rodriguez
Käsikirjoittaja:  Robert Rodriguez
Tuottaja:  Robert Rodriguez Carlos Gallardo
Säveltäjä:  Álvaro Rodríguez
Kuvaaja:  Robert Rodriguez
Leikkaaja:  Robert Rodriguez
Pääosat:  Carlos Gallardo Consuelo Gómez Peter Marquardt Reinol Martínez
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Meksiko  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures
Ensi-ilta:   26. helmikuuta 1993  8. lokakuuta 1993
Kesto:  81 minuuttia
Alkuperäiskieli:  espanja
Budjetti:  7 000 dollaria
Seuraaja:  Desperado
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
El Mariachi on vuonna 1992 ilmestynyt Robert Rodriguezin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva. Se oli hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa ja samalla läpimurtonsa.
Elokuva on espanjankielinen ja se kuvattiin pääasiallisesti pohjoisessa Meksikossa, lähellä Yhdysvaltojen rajaa, kylässä nimeltään Ciudad Acuña. Pääasiallisesti amatöörinäyttelijöiden kanssa. Elokuvan budjetti oli pieni; vain 7 000 dollaria, ja se oli alun perin tarkoitettu vain Meksikon videomarkkinoilla julkaistavaksi, mutta koska Columbia Pictures oli kiinnostunut elokuvasta, he ostivat sen Amerikan oikeudet. Columbia käyttikin useita kertoja enemmän rahaa elokuvan markkinointiin, kuin koko elokuvan tekeminen oli maksanut.
Elokuvaan on tehty kaksi jatko-osaa, joissa Antonio Banderas esittää El Mariachia. Elokuvien nimet ovat Desperado ja Once Upon a Time in Mexico.
Juoni

Elokuva kertoo nimettömästä miehestä (Carlos Gallardo), joka on koko ikänsä unelmoinut Mariachin (esp. Muusikko) ammatista, jota hänen isänsä ja isoisänsäkin ovat harjoittaneet. Hän kuitenkin sotkeutuu tahtomattaan kahden rikollispomon, Mocon ja Azulin, väliseen jupakkaan, koska muistuttaa pukeutumistyyliltään Azulia. Azulin tavaramerkki on, että hän kantaa mukanaan kitarakoteloa, joka on pullollaan aseita.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano luonnehtii El Mariachia tuoreeksi, humoristiseksi ja viihdyttäväksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Aiheesta muualla

El Mariachi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Amores perros

| Amores perros |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alejandro González Iñárritu
Käsikirjoittaja:  Guillermo Arriaga Jordán
Tuottaja:  Alejandro González Iñárritu
Säveltäjä:   Gustavo Santaolalla  Antonio Vega 
Kuvaaja:  Rodrigo Prieto
Leikkaaja:   Alejandro González Iñárritu  Luis Carballar  Fernando Pérez Unda 
Tuotantosuunnittelija:  Brigitte Broch
Pääosat:   Emilio Echevarría  Gael García Bernal  Goya Toledo 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Meksiko
Tuotantoyhtiö:   Altavista Films  Zeta Film 
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:   14. toukokuuta 2000  13. heinäkuuta 2001
Kesto:  153 min
Alkuperäiskieli:  espanja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amores perros (Suomessa myös nimellä Amores perros – rakkaat koirat) on vuonna 2000 ilmestynyt ohjaaja Alejandro González Iñárritun esikoiselokuva. Se on Méxicoon sijoittuva episodielokuva, jonka jokaiseen kolmeen episodiin liittyy rakkaus (amor) ja koira (perro). Episodeja liittää toisiinsa auto-onnettomuus. Amores perros on ensimmäinen osa ohjaajan ja käsikirjoittajan trilogiaa ja sitä seurasivat elokuvat 21 grammaa ja Babel.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Emilio Echevarría  | … |  El Chivo   |
|  Gael García Bernal  | … |  Octavio   |
|  Goya Toledo  | … |  Valeria   |
|  Álvaro Guerrero  | … |  Daniel   |
|  Vanessa Bauche  | … |  Susana   |
|  Jorge Salinas  | … |  Luis   |
|  Marco Pérez  | … |  Ramiro   |
|  Rodrigo Murray  | … |  Gustavo   |
|  Humberto Busto  | … |  Jorge   |
|  Gerardo Campbell  | … |  Mauricio   |
Palkinnot

Elokuva on saanut yhteensä 51 palkintoa ja 14 ehdokkuutta, mukaan lukien parhaan ulkomaisen elokuvan Oscar-ehdokkuuden. Elokuvan saamia muita merkittäviä palkintoja ovat Bafta-palkinto ja Cannesin elokuvajuhlilla kriitikoiden viikon Grand Prize -palkinto. Elokuvan lisäksi palkintoja ja ehdokkuuksia ovat keränneet ohjaaja Alejandro González Iñárritu, näyttelijät sekä muut elokuvan tekemisessä mukana olleet henkilöt.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Aiheesta muualla

Amores perros Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| n k Alejandro González Iñárritun ohjaamat elokuvat |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat:  Amores perros (2000)  21 grammaa (2003)  Babel (2006)  Biutiful (2010)  Birdman or (The Unexpected Virtue of Ignorance) (2014)  The Revenant (2015) 
Lyhytelokuvat:  Powder Keg (2001)  Mexico (2002)  Anna (2007)  Naran Ja (2012)  Carne y Arena (2017)
Kirjava satama (elokuva)

| Kirjava satama> To Have and Have Not |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Howard Hawks
Käsikirjoittaja:   Jules Furthman  William Faulkner 
Perustuu:  Ernest Hemingwayn romaaniin Kirjava satama
Tuottaja:  Howard Hawks
Säveltäjä:   Franz Waxman  Leo F. Forbstein  Max Steiner 
Kuvaaja:  Sidney Hickox
Leikkaaja:  Christian Nyby
Tuotantosuunnittelija:  Casey Roberts
Lavastaja:  Casey Roberts
Erikoistehosteet:  Roy Davidson
Pääosat:   Humphrey Bogart  Lauren Bacall 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  1944
Kesto:  96 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bacall ja Bogart elokuvan kohtauksessa.
Kirjava satama (engl. To Have and Have Not) on Howard Hawksin ohjaama seikkailuelokuva vuodelta 1944. Se on sota-aikaan sijoittuva romanttinen trilleri, jonka pääosissa näyttelevät Humphrey Bogart ja Lauren Bacall. Elokuvan käsikirjoituksen laati Howard Hawks, ja se perustuu löyhästi Ernest Hemingwayn romaaniin Kirjava satama. Terävä dialogi on kirjailija William Faulknerin ja Jules Furthmanin käsialaa.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Kirjavan sataman vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirjava satama Wikimedia Commonsissa
Kirjava satama Internet Movie Databasessa (englanniksi)
George Grenville

| George Grenville |
| --- | --- |

Ison-Britannian pääministeri
 16. huhtikuuta 1763 – 13. heinäkuuta 1765  
Monarkki:  Yrjö III
Edeltäjä:  John Stuart
Seuraaja:  Charles Watson-Wentworth
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1712 Lontoo
Kuollut: 13. marraskuuta 1770 (58 vuotta) Lontoo, Iso-Britannia
Tiedot
Puolue:  Whigit
Uskonto:  Englannin kirkko
George Grenville (14. lokakuuta 1712 – 13. marraskuuta 1770) oli brittiläinen whig-poliitikko, joka toimi hallituksessa yhdeksän vuotta ja pääministerinä 1763–1765. Grenvillen Amerikan siirtokuntien verotuspolitiikka, joka alkoi vuoden 1764 sokeriverolailla ja vuoden 1765 leimaverolailla, käynnisti kehityksen, joka johti Amerikan vallankumoukseen.
Elämäkerta

Grenvillen vanhemmat olivat Richard Grenville ja Hester Temple (myöhemmin isänsä perintönä kreivitär Temple), vanhempi veljensä Richard Grenville-Temple, myöh. 2. jaarli Temple. Hänen sisarensa Hester nai 1754 William Pittin, myöh. Chatham jaarli.
George koulutettiin Eton Collegessa ja Oxfordin yliopiston Christ Churchissa ja kutsuttiin lakimieheksi 1735. Parlamenttiin hän pääsi 1741 Buckinghamista ja edusti vaalipiiriä kuolemaansa saakka.
Parlamentissa Grenville kuului siihen veljensä, serkkujen ja sukulaisten ryhmään, joka vastusti Sir Robert Walpolen 1721–1742 jatkunutta hallintokautta. Serkkujensa kanssa hän sai painostettua itselleen aina parempia ministerinpaikkoja. Kesäkuussa 1747 hänestä tuli rahastonhoitaja ja 1754 laivaston varainhoitaja ja valtaneuvoston jäsen.
Kun Pitt, joka toimi hallituksen tosiasiallisena johtajana jo 1757–1761 erosi Espanjan sodan vuoksi, Grenville jäi hallitukseen ja tuli alahuoneen johtoon. Lordi Bute suositteli Grenvilleä Yrjö III:lle seuraajakseen ja hänet nimitettiin ensimmäiseksi rahastonhoitajaksi ja valtiovarainministeriksi 1763. (first lord of Treasury ja Chancellor of the Exchequer; nyk. pääministeri)
Grenvillen pääministerikausi muistetaan lähinnä lehtimies John Wilkesin syyttämisestä Buten ja kuninkaan häpäisemisestä ja Amerikan siirtokuntien leimaverolaista (ns. Stamp Act, 1765). Hän yritti hankkia suosiota alentamalla veroja ja sotilasmenoja kotimaassa ja korottamalla veroja siirtomaissa. Tämä johti laajoihin protesteihin Amerikassa ja oli yksi vallankumoukseen johtaneista syistä. Yrjö III syytti Grenvilleä myös tuontisilkistä johtuneista kutojien mellakoista Englannissa.
Grenvillen suhde kuninkaaseen, joka piti häntä tylsämielisenä eikä kestänyt asioida hänen kanssaan, oli erityisen heikko. Kuningas toimitti asiat jatkuvasti Buten kanssa ja yritti saada Pittiä muodostamaan hallituksen. Viimein valtiohoitajalain kömpelö käsittely 1765 riitti kuninkaalle ja markiisi Rockingham suostui pääministeriksi eikä Grenville saanut enää koskaan virkaa. Hän on yksi harvoista pääministereistä, joka erotettiin ja jota ei ikinä aateloitu.
Hänen poikansa William Wyndham Grenville, paroni Grenville pääsi myöhemmin pääministeriksi omilla ansioillaan.
Aiheesta muualla

George Grenville 1763-5 Whig (number10.gov.uk)
George Grenville (1712 – 1770); prime Minister: 16 April 1763 – 10 July 1765 (victorianweb.org)
BRITANNIA.COM [vanhentunut linkki]
| n k Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerit (luettelo) |
| --- | --- | --- |
|  Walpole  Compton  Pelham  Pelham-Holles  Cavendish  Pelham-Holles  Stuart  G. Grenville  Watson-Wentworth  Pitt  FitzRoy  North  Watson-Wentworth  Petty  Cavendish-Bentinck  Pitt nuorempi  Addington  Pitt nuorempi  W. Grenville   Cavendish-Bentinck  Perceval  Jenkinson  Canning  Robinson  Wellesley Wellington  Grey  Lamb  Peel  Lamb  Peel  Russell  Smith-Stanley  Hamilton-Gordon  Palmerston  Smith-Stanley  Palmerston  Russell  Smith-Stanley  Disraeli  Gladstone  Disraeli  Gladstone  Salisbury  Gladstone  Salisbury  Gladstone  Primrose  Salisbury  Balfour  Campbell-Bannerman  Asquith  Lloyd George  Bonar Law  Baldwin  MacDonald  Baldwin  MacDonald  Baldwin  Chamberlain  Churchill  Attlee  Churchill  Eden  Macmillan  Douglas-Home  Wilson  Heath  Wilson  Callaghan  Thatcher  Major  Blair  Brown  Cameron  May  Johnson  Truss  Sunak  Starmer  |  Walpole  Compton  Pelham  Pelham-Holles  Cavendish  Pelham-Holles  Stuart  G. Grenville  Watson-Wentworth  Pitt  FitzRoy  North  Watson-Wentworth  Petty  Cavendish-Bentinck  Pitt nuorempi  Addington  Pitt nuorempi  W. Grenville   Cavendish-Bentinck  Perceval  Jenkinson  Canning  Robinson  Wellesley Wellington  Grey  Lamb  Peel  Lamb  Peel  Russell  Smith-Stanley  Hamilton-Gordon  Palmerston  Smith-Stanley  Palmerston  Russell  Smith-Stanley  Disraeli  Gladstone  Disraeli  Gladstone  Salisbury  Gladstone  Salisbury  Gladstone  Primrose  Salisbury  Balfour  Campbell-Bannerman  Asquith  Lloyd George  Bonar Law  Baldwin  MacDonald  Baldwin  MacDonald  Baldwin  Chamberlain  Churchill  Attlee  Churchill  Eden  Macmillan  Douglas-Home  Wilson  Heath  Wilson  Callaghan  Thatcher  Major  Blair  Brown  Cameron  May  Johnson  Truss  Sunak  Starmer  |  |
  Luokka   Commons 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Prokvestori

Prokvestori oli Rooman valtakunnan virkanimike. Prokvestori oli kvestorin sijainen. Prokvestori saattoi myös toimia prokonsulin apulaisena Rooman provinssien hallinnossa.
Sinappikaasu

| Sinappikaasu |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-Kloori-2-(2-kloorietyylisulfanyyli)etaani
CAS-numero:  505-60-2
PubChem CID:  10461
SMILES:  C(CCl)SCCCl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H8Cl2S
Moolimassa:  159,08 g/mol
Ulkomuoto:  öljymäinen väritön, keltainen tai ruskea neste
Sulamispiste:  13–14,5 °C
Kiehumispiste:  217,5 °C
Tiheys:  1,270 g/cm3
Liukoisuus veteen:  vähäliukoinen veteen (920 mg/l 22 °C); liukoinen rasvoihin, etanoliin ja dietyylieetteriin
Sinappikaasu eli diklooridietyylisulfidi tai rikkisinappikaasu on kemiallinen ase ja karsinogeeni. Sitä vastaan ei ole vastamyrkkyä. Nimestään huolimatta se on huoneenlämmössä neste. Se kuitenkin haihtuu hitaasti lähiympäristöönsä vaaralliseksi sinappikaasuhöyryksi, joka voi haista sinappimaiselta.
Sinappikaasua käytetään aseena esimerkiksi pommien muodossa. Pommin räjähtäessä sen sisältämä sinappikaasu leviää höyrypilveksi. Höyry aiheuttaa myrkytyksen päätyessään iholle, hengitysteihin tai silmiin. Myrkytyksen ensioireet ilmenevät usein parin tunnin tai viimeistään 24:n tunnin jälkeen altistuksesta. Oireet ovat voimakkaimmat parin päivän jälkeen. Altistusreitistä (silmät, iho tai hengitystiet) riippuen ensin voi ilmetä esimerkiksi voimakasta silmäkipua, silmäluomien turvotusta, ihon punoitusta, nenävuotoa tai äänen käheyttä. Isompi annos voi aiheuttaa vähän myöhemmin muun muassa väliaikaisen sokeuden, suurten rakkuloiden muodostumista ihoon, pahoinvointia tai hengitysvaikeuksia. Kuolleisuus näihin välittömiin oireisiin on noin 2–3 %. Parantuminen välittömistä oireista voi kestää viikoista kuukausiin. Altistus voi kuitenkin aiheuttaa pysyviä vammoja, kuten arpia, hengityselinvaurioita, silmävaurioita tai lisätä syövän saantiriskiä. Nämä pitkäaikaisvaikutukset voivat lyhentää sinappikaasulle altistuneen elinikää.
Saksan keisarikunta käytti sinappikaasua aseena ensimmäisenä maana maailmassa. Saksa käytti sitä ensi kerran Passchendaelen taistelussa heinäkuussa 1917 ympärysvaltoja vastaan. Sinappikaasua on sittemmin käytetty aseena useissa eri konflikteissa.
Sinappikaasun historiallisia synonyymejä ovat keltaristikaasu, yperiitti, S-lost ja lost. Sinappikaasun käyttöä säädellään kemiallisten aseiden kieltosopimuksessa.
Ominaisuudet

Puhdas sinappikaasu on väritön ja hajuton neste. Epäpuhdas sinappikaasu voi olla kellertävää tai ruskeaa ja se voi haista  valkosipuli-, sinappi- tai piparjuurimaiselle. Hajun aiheuttavia aineita muodostuu sinappikaasun valmistuksen ja varastoinnin aikana.
Nestemäisen sinappikaasun läheisyyteen vapautuu huoneenlämmössä vaarallista höyryä sinappikaasun alhaisen höyrynpaineen takia (0,11 mmHg 25 °C:ssa). Siksi oleilu maastossa, joka on hiljattain altistunut sinappikaasulle, voi aiheuttaa myrkytyksen. Sinappikaasu muuttuu kiinteäksi alle 13–15 °C:ssa. Siksi se voi talvisin säilyä ympäristössä hajoamatta jopa muutaman viikon ajan. Kuumuus ja tuulisuus taas vähentää sen säilyvyyttä ympäristössä. Suuri määrä maahan kaadettua tai roiskunutta sinappikaasua voi sopivissa olosuhteissa säilyä ympäristössä usean kuukauden ajan.
Käyttö

Sinappikaasua käytetään kemiallisena aseena. Sillä täytettyjä ammuksia voidaan ampua esimerkiksi tykistön avulla. Räjähtäessään ammukset tuottavat vaarallisen sinappikaasun aerosoleista koostuvan pilven. Sinappikaasulla rampautetaan esimerkiksi sotilaita taistelukyvyttömiksi, mutta se voi myös tappaa osan sille altistuneista henkilöistä. Sillä voidaan myös estää pääsy tietyille alueille joksikin aikaa, sillä ilmasta maastoon imeytynyt sinappikaasu voi säilyä ympäristössä yhä vaarallisena usean viikon tai kuukauden ajan. Tällaisen saastuneen maaston pommittaminen voi vapauttaa sinappikaasua uudelleen ilmaan.
Myrkyllisyys > Myrkyllisyyden mekanismi

Sinappikaasun myrkyllisyys johtuu sen kyvystä kiinnittyä kovalenttisesti tiettyihin eliöissä oleviin molekyyleihin. Kiinnittyminen voi häiritä näiden molekyylien toimintaa. Koska sinappikaasu voi reagoida monien erityyppisten molekyylien kanssa, sillä ei ole yksittäistä mekanismia, josta sen myrkyllisyys johtuu. Sen kyky kiinnittyä solujen DNA:n nukleotideihin on kuitenkin tiettävästi keskeisimpiä syitä sen myrkyllisyyteen. Kiinnittyminen johtaa DNA:n vaurioihin, jotka taas voivat johtaa altistuneiden kudosten tuhoutumiseen (solujen apoptoosiin tai nekroosiin) tai pidemmällä aikavälillä syöpäkasvaimen muodostumiseen.
Sinappikaasu on hyvin reaktiivinen huoneenlämpöisissä vesiliuoksissa. Se voi spontaanisti muodostaa rengasrakenteisen sulfoniumionin poistaen samalla yhden klooreistaan. Yksi sulfoniumionin renkaan hiilistä voi toimia elektrofiilinä eli vastaanottaa elektroneja joltakin tioli-, amino-, fosfaatti- tai karbonyyliryhmältä. Siten renkaan hiili muodostaa kovalenttisen sidoksen ryhmän kanssa. Tällöin sinappikaasun sanotaan alkyloineen jonkin edellä mainitun ryhmän omaavan molekyylin. Näitä ryhmiä on monissa biomolekyyleissä, kuten DNA:ssa, RNA:ssa, proteiineissa, lipideissä ja hiilihydraateissa, joihin kaikkiin sinappikaasu voi siis kiinnittyä. Jo kiinnittyneen sinappikaasun toinenkin kloori voi poistua ja sen tilalle muodostuva sulfoniumioni voi reagoida edellä kuvatulla tapaa jonkin sopivan kemiallisen ryhmän kanssa. Ryhmä voi olla samassa tai eri molekyylissä. Jälkimmäisessä tapauksessa sinappikaasu siis tuottaa biomolekyylien välisiä sidoksia.
Myrkyllisyys > Altistustavat

Asekäytössä sinappikaasua levitetään yleensä aerosolimuodossa. Nämä aerosolit imeytyvät nopeasti tavanomaisten vaatteiden läpi ja imeytyvät sitten ihon kautta elimistöön myrkytyksen aiheuttaen. Aerosoleille voi myös altistua hengittämällä niitä. Sinappikaasun päätyminen silmiin tai sen nieleminen voi myös aiheuttaa myrkytyksen. Sinappikaasulle hiljattain altistuneesta maastosta vapautuu sinappikaasuhöyryä. Siksi oleilu tällaisessa maastossa voi myös johtaa myrkytykseen.
Myrkyllisyys > Raja-arvoja

Sinappikaasun aerosolin pitoisuus hengitysilmassa voidaan ilmaista yksikössä milligrammaa sinappikaasua per kuutiometri ilmaa (mg/m3). Sinappikaasumyrkytyksen oireiden ilmeneminen riippuu pitoisuuden lisäksi altistusajasta. Siten tiettyjä oireita aiheuttavat annokset voidaan ilmaista yksikössä sinappikaasupitoisuus kertaa altistusaika minuutteina (mg·min/m3).
Ihmisille 100–300 mg·min/m3 on pienin ihoon kohdistunut sinappikaasuannos, joka vielä voi aiheuttaa myrkytysoireita. Ihon altistustuminen annokselle 1000–2000 mg·min/m3 aiheuttaa rakkuloiden muodostumista ihoon. Hengitysteiden altistuminen annokselle 12–70 mg·min/m3 aiheuttaa havaittavia hengitystieoireita. Silmien altistuminen annokselle 400 mg·min/m3 aiheuttaa vakavia silmävauriota.
Myrkyllisyys > Oireet > Akuutit oireet

Altistus sinappikaasulle ei yleensä aiheuta välittömästi oireita. Ensioireet ilmenevät parin tunnin tai viimeistään 24:n tunnin jälkeen altistuksesta. Oireiden ilmenemisnopeus riippuu annoksesta. Oireet ovat voimakkaimmat parin päivän jälkeen altistuksesta. Akuutissa vaiheessa sinappikaasun aerosoleille altistumisesta johtuva kuolleisuus on noin 2–3 %. Kuolleisuus johtuu pääosin keuhkovaurioista. Altistus voi tosin johtaa kroonisiin hengitystiesairauksiin, jotka voivat tappaa sinappikaasulle joskus altistuneen henkilön paljon myöhemmin.
Altistus pienelle määrälle sinappikaasua aiheuttaa ihon punertavuutta ja kutinaa. Isot annokset aiheuttavat rakkuloiden muodostumista ihon pintakerroksiin. Rakkuloissa iho on usein ohutta ja täynnä kellertävää nestettä. Rakkulat voivat kasvaessaan sulautua yhteen isommiksi rakkuloiksi. Tätäkin vakavampi sinappikaasualtistus aiheuttaa syvälle ihoon ulottuvia ja helposti tulehtuvia haavoja. Punertavuutta ilmenee tyypillisesti 6–24 tunnin aikana (altistushetkestä lukien), rakkuloiden muodostumista 13–48 tunnin aikana, rakkuloiden rupeutumista 42–72 tunnin aikana ja 4–6 päivän aikana ruvet alkavat irtoamaan. Haavojen parantuminen kestää noin 10–50 päivää.
Hengitettynä sinappikaasu vaikuttaa pääosin ylähengitysteihin, mutta suuret annokset voivat vaurioittaa myös alahengitysteitä (muun muassa keuhkoja) ja johtaa siten jopa kuolemaan. Sinappikaasun hengittäminen voi aiheuttaa aluksi muun muassa äänen käheyttä, nenävuotoa, lisääntynyttä syljen eritystä, makuaistin menettämisen (ageusian) tai hajuaistin menettämisen (anosmian). Hyvin suuret annokset voivat aiheuttaa muun muassa voimakasta yskää, hengitysvaikeuksia, keuhkoedeemaa, keuhkoverenvuotoja tai äkillisen hengitysvaikeusoireyhtymän. Merkittävät hengitysteiden vauriot johtavat usein infektion aiheuttamaan keuhkokuumeeseen 36–48 tunnin jälkeen sinappikaasualtistuksesta.
Sinappikaasun vaikutukset kohdistuvat nopeiten silmiin. Silmäoireita voi ilmetä jo 1–2 tunnin altistuksesta. Mahdollisia oireita ovat muun muassa sidekalvontulehdus, voimakas silmäkipu, blefarospasmi, silmäluomien turvotus, mioosi tai valonarkuus. Väliaikainen sokeutuminen on mahdollista.
Muita myrkytysoireita voivat olla päänsärky, oksentelu, leukopenia, ripuli, kakeksia (riutuminen) tai merkittävä immuunijärjestelmän heikentyminen.
Myrkyllisyys > Oireet > Krooniset oireet

Rakkuloita aiheuttamaton eli lievä ihoaltistus sinappikaasulle ei yleensä johda pitkäkestoisiin (kroonisiin) oireisiin. Rakkuloita aiheuttanut runsas altistus voi aiheuttaa altistuskohdan arpeutumista sekä sen pitkäkestoista vaalentumista tai tummentumista eli hypo- tai hyperpigmentaatiota. Altistuskohdassa voi ilmetä myös pitkäkestoista ihon kuivuutta, kutinaa, hemangioomia, ihon pinnan hiussuonten laajentumia (teleangiektasioita) tai polttelua (tai muuta parestesiaa).
Hengitysaltistus sinappikaasulle voi johtaa pitkäkestoiseen limaiseen yskään, hengitysvaikeuksiin keuhkoputkentulehduksiin. Nämä oireet ovat keuhkoahtauman kaltaisia.
Merkittävä silmien altistus sinappikaasulle voi aiheuttaa pysyvää näköaistin heikentymistä. Pysyvä sokeutuminen on harvinaista. Silmien hoito voi vaatia kirurgiaa.