stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lappeenrannan linnoitus

Linnoituksen länsivallit kunnostettuna vanhojen perustuksien päälle 1720-luvun ulkoasun mukaiseksi.
Lappeenrannan linnoitus on alun perin ruotsalainen linnoitusjärjestelmä, jota ovat laajentaneet myös venäläiset. Linnoituksen rakentaminen alkoi Lappeenrannan kaupungin perustamisen jälkeen 1649.
Linnoitus sijaitsee sen mukaan nimetyssä Linnoituksen kaupunginosassa. Linnoituksen itä- ja pohjoispuolella on Lappeenrannan satama. Linnoitus ja läheinen, 1880-luvulta alkaen rakennettu Lappeenrannan varuskunta muodostavat Lappeenrannan linnoitus- ja varuskuntakaupungin valtakunnallisesti merkittävän rakennetun kulttuuriympäristön.
Alkuvaiheet 1649–1740

Suomen kenraalikuvernööri Pietari Brahe päätti 1649 tekemänsä Viipurin matkan jälkeen uuden kaupungin perustamisesta maa- ja vesiliikennereittien solmukohtaan. Asemakaavan alueelle laati Erik Nilsson Aspegren kesällä 1649. Kaupungin toiminnot käynnistyivät asemakaavan toteuttamisen myötä ja ensimmäisen pormestarin Jochim Lenterin tultua virkaansa. Tukholman valtiopäivillä 20. syyskuuta 1652 päätettiin Lappeenrannan erityisoikeuksista. Aspegren luovutti kaupungin erityisoikeudet maaherra Johan Rosenhanelle vuoden 1653 alussa. Uudenkaupungin rauhan jälkeen Ruotsi asetti rajakomission syksyllä 1721. Kenraali ja valtaneuvos Axel Löwen otti vastaan rajakomissaarin viran. Vuonna 1722 Löwen sijoitti alueelle pienen varuskunnan turvaamaan rajankäyntiä sekä pakolaisten paluuta. Yhteistyössä maaherra Johan Henrik Frisenheimin sekä kenraali Berndt Olof Stackenbergin kanssa he päättivät Lappeenrannan linnoittamisesta. Lappeenrannan tervakauppaa suojaamaan pystytettiin paalutuksia sekä espanjalaisia ratsuja. Alueelle lähetettiin lisäksi 112 miestä turvaamaan kauppalaa. Veljekset luutnantti Carl Fredrik sekä Anders Johan Nordenberg valittiin suunnittelemaan linnoitusta vuonna 1723. Linnoituksen pääsuunnittelijaksi määrättiin everstiluutnantti sekä majoitusmestari Jacob Johan Faber. Valtaosa linnoitustöistä tehtiin vuosien 1722–1728 aikana. Hattupuolueen noustua valtaan 1730-luvun lopulla, linnoitus sai lisärahoitusta. Lisälinnoitteita toteuttamaan määrättiin kapteeni Adamn Reinhardt Brunow. Linnoitustyöt jäivät kuitenkin kesken hattujen sodan sytyttyä.
Lappeenrannan taistelu

Lappeenrannan taistelu oli hattujen sodan taistelu, joka käytiin Lappeenrannassa ja sen ympäristössä 23. elokuuta 1741 Carl Henrik Wrangelin johtamien ruotsalaisten ja Peter de Lacyn johtamien venäläisten välillä. Taistelun jälkeen kaupunki ryöstettiin ja poltettiin, sen jälkeen venäläiset vetäytyivät rajan taakse omalle puolelleen. Taistelun päätteeksi venäläiset kokosivat kaupungista vankeja ja kuljettivat heidät orjiksi Venäjälle, Wrangel itse haavoittui pahoin ja joutui vangiksi.Lappeenrannan taistelu oli Hattujen sodan merkittävin taistelu
Venäläinen varuskunta 1743–1812

Venäjän vallan alussa kaupungissa oli usein vaihtuva Venäjän rajarykmentti. Lappeenrannan linnoitusrakenteita uudistettiin ruotsalaisten jäljiltä jo 1750-luvulla. 1790-luvulla linnoituksen varustusta parannettiin kreivi Suvorovin johdolla, hänen aikanaan valmistuivat Nikolain sarvilinnake, kruunuvarustus ja vuoden 1799 kartoissa näkyvät Kimpisen ja Pallon etulinnakkeet. Kustaan sodan yhteydessä perustettu Saimaan laivasto muodosti kolmanneksen Lappeenrannan varuskunnasta.
Venäjän varuskunta-aikana Linnoitukseen rakennettiin Jumalansynnyttäjän suojeluksen kirkko. Se valmistui vuonna 1785. Se on Suomen vanhin ortodoksinen kirkko.
Vankileiri

Suomen sisällissodan jälkeen linnoituksessa toimi pahamaineinen Lappeenrannan vankileiri, joka tuli tunnetuksi mielivaltaisista teloituksistaan. Valkoisten perustamalla leirillä oli yhteensä lähes 3 000 punavankia, joista teloitettiin arviolta 500.
Linnoituksen kunnostus

Linnoituksen länsivalleja on kunnostettu vuodesta 2002 lähtien TE-keskuksen tuella. Aikaisempi katualue kulki aivan linnoituspenkereen juuressa, nyt historialliset vallirakenteet on kaivettu perustuksiltaan esiin ja niiden päälle on rakennettu alkuperäisen mukaiset vallit. Linnoitusniemen länsilaidan Frisenheimin redutin ja maavallien restaurointi on toteutettu 1720-luvun ilmeen mukaiseksi.
Lappeenrannan linnoituksen etelänpuoleisten vallien edustalla vuonna 1850 perustetussa Vanhassa puistossa eli Pusupuistossa sijaitsee Otto-Iivari Meurmanin suunnittelema laululava vuodelta 1926. Lava kunnostettiin vuonna 2017.
Nykyinen käyttö

Linnoituksen rakennuksissa toimivat muun muassa Etelä-Karjalan museo, Lappeenrannan taidemuseo, kulttuuri- ja tapahtumakeskus Kehruuhuone, Kahvila Majurska ja Ratsuväkimuseo. Linnoituksen uusin rakennus on Yleisradion aluetoimituksen talo vuodelta 1972.
Linnoituksen yö -niminen kaupunkifestivaali järjestettiin aiemmin vuosittain heinäkuun lopulla linnoituksen alueella ja sen läheisyydessä. Vuosina 2013–2015 linnoituksessa järjestettiin Rakuuna Rock -festivaali.
LUT-yliopiston ylioppilaskunta LTKY järjestää vuosittain vappuna linnoituksen eteläisen portin viereisillä valleilla perinteisen Wapunpäivän piknikin.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lappeenrannan linnoitus Wikimedia Commonsissa
Eteläinen portti.
Linnoituksen historiasta ja vallien restauroinnista kertova muistolaatta
Otto-Iivari Meurmanin suunnittelema laululava vuodelta 1926. Lava kunnostettiin vuonna 2017.
Rakuuna Rock järjestettiin linnoituksessa vuosina 2013–2015. Lavan takana Yleisradion toimitalo.
Lappeenrannan linnoitus kuvattuna sataman puoleiselta sivustalta.
Megalograptus

| Megalograptus |
| --- | --- |
 Megalograptus welchin fossiileja
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Leukakoukulliset Chelicerata
Luokka::  †Meriskorpionit Eurypterida
Suku::  †Megalograptus  Miller, 1874
Infobox OKNimi-testi OK: 
Megalograptus oli 460 miljoonaa vuotta sitten ordovikikaudella elänyt meriskorpioni. Megalograptus oli lihansyöjä, joka saalisti kaloja, toisia meriskorpioneja ja muita niveljalkaisia. Se vietti suurimman osan ajastaan veden alla ruokaa etsimässä. Megalograptus saattoi kasvaa jopa hieman yli metrin pituiseksi.
Megálo Paximádi

Paximádian saaret Megálo Paximádi (oikealla) ja Mikró Paximádi (vasemmalla).
| --- | --- |
Muut nimet:  Paximádia éna (Παξιμάδια ένα)
Sijainti:  35°00′18″N, 24°35′04″E, Ágios Vasíleios Réthymno, Kreeta Kreikka
Saariryhmä:  Paximádia, Kreetan saaret
Vesialue:  Messaránlahti
Merialue:  Libyanmeri, Välimeri
Korkein kohta:  155  m 
Pinta-ala:  0,712 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Megálo Paximádi (kreik. Μεγάλο Παξιμάδι, ”Suuri Paximádi”) eli Paximádia éna (Παξιμάδια ένα, ”Paximádia yksi”) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kreetan saariin ja tarkemmin Paximádian saariin, ja sijaitsee Messaránlahden suulla Kreetan etelärannikon edustalla. Saaren pinta-ala on 0,712 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Megálo Paximádi kuuluu Ágios Vasíleioksen kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen.
Megálo Paximádi on Paximádian saarista lännenpuoleinen ja nimensä mukaisesti suurempi. Sen itäpuolella sijaitsee pienempi Mikró Paximádin saari eli Paximádia dýo. Megálo Paximádin etelärannalla on ranta nimeltä Varkáki (Βαρκάκι).
Megáli Pláka

| --- | --- |
Muut nimet:  Rofós (Ροφός)
Sijainti:  36°52′39″N, 25°37′37″E, Náxos ja Pienet Kykladit Náxos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Koufonísia, Pienet Kykladit, Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,03 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Megáli Pláka (kreik. Μεγάλη Πλάκα) eli Rofós (Ροφός) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja tarkemmin Pieniin Kykladeihin ja Koufonísian saariin, ja sijaitsee Kéroksen saaren eteläpuolella. Saaren pinta-ala on 0,030 neliökilometriä ja se on asumaton (2021). Hallinnollisesti Megáli Pláka kuuluu Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Megáli Pláka ja sen itäpuolinen, pienempi Mikrí Pláka tunnetaan yhteisnimellä Plákes (Πλάκες).
Megálo Aspronísi

| --- | --- |
Sijainti:  37°19′01″N, 26°48′19″E, Leipsoí Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Aspronísia, Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,046 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Megálo Aspronísi (kreik. Μεγάλο Ασπρονήσι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Aspronísian saariin, ja sijaitsee Leipsoín saaren koillispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,046 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Megálo Aspronísi kuuluu Leipsoín kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Megálo Aspronísin (”Suuri Valkosaari”) eteläpuolella sijaitsevat Makrý Aspronísi (”Pitkä Valkosaari”) ja Mikró Aspronísi (”Pieni Valkosaari”). Megálo Aspronísi on nimensä mukaisesti Aspronísian saarista suurin.
Herb McKenley

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Herb McKenley Lontoon olympialaisissa 1948 |  Herb McKenley Lontoon olympialaisissa 1948 |  Herb McKenley Lontoon olympialaisissa 1948 |  |
Maa:   Jamaika
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | 4×400 m |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | 400 m |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | 100 m |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | 400 m |  |
Herbert ”Herb” Henry McKenley (10. heinäkuuta 1922 Pleasant Valley, Jamaika – 26. marraskuuta 2007) oli jamaikalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Herb McKenley opiskeli Yhdysvalloissa ja juoksi siellä 440 jaardin maailmanennätyksen 46,2 kesäkuussa 1946 ja 46,0 kesäkuussa 1948. Yhdysvaltain mestaruuskisojen 1948 alkuerässä hän juoksi 400 metrin maailmanennätyksen 45,9. Lontoon olympiakisoissa 1948 hän aloitti 400 metrin finaalissa liian kovaa ja jäi hopealle maanmies Arthur Wintin juostessa loppusuoralla ohi. 200 metrillä McKenley sijoittui neljänneksi. Pitkässä viestissä Jamaikan joukkue keskeytti Wintin reväytettyä jalkansa kolmannella osuudella.
Helsingin olympiakisoissa 1952 McKenley sai kaksi henkilökohtaista hopeamitalia. Yhdysvaltain Lindy Remigino oli nopeampi 100 metrillä, jossa neljä parasta saivat ajan 10,4. George Rhoden voitti 400 metriä, kun tällä kertaa hitaasti aloittanut, kaksi tuntia aiemmin välieränsä voittanut McKenley ei saanut häntä loppusuoralla kiinni. Molemmat saivat ajan 45,9. Rhodenin epävirallinen sähköaika oli 46,09 ja McKenleyn 46,20. Viestissä Jamaikaa edustivat samat miehet – Wint, Leslie Laing, McKenley ja Rhoden – kuin neljä vuotta aiemmin. McKenley juoksi kolmannen osuuden aikaan 44,6 ja otti Yhdysvaltain Charles Mooren yli 10 metrin etumatkan kiinni. Rhoden pysyi ankkuriosuudella johdossa, ja Jamaika voitti kultaa maailmanennätysajalla 3.03,9.
McKenley toimi uransa jälkeen muun muassa Jamaikan olympiakomitean jäsenenä. Hän kuoli marraskuussa 2007. Kuolinsyytä ei ole kerrottu, mutta hän joutui olemaan elämänsä viimeiset kaksi viikkoa sairaalahoidossa.
Saavutuksia

Olympiakultaa 4 × 400 metrillä 1952
Olympiahopeaa 400 metrillä 1948 ja 1952 sekä 100 metrillä 1952
Olympiakisoissa neljäs 200 metrillä 1948
Keski-Amerikan ja Karibian kisojen voitto 200 ja 400 metrillä 1950
ME-ajat:
46,2 Champaignissa, Illinoisissa 1. kesäkuuta 1946 (440 jaardia)
46,0 Berkeleyssa, Kaliforniassa 5. kesäkuuta 1948 (440 jaardia ja 400 metriä)
45,9 Milwaukeessa, Wisconsinissa 2. heinäkuuta 1948 (400 metriä)
3.03,9 Helsingissä 27. heinäkuuta 1952 (4 × 400 metriä)
Parhaat tulokset

100 jaardia 9,8
100 metriä 10,3
200 metriä kaarteella 20,8
220 jaardia suoralla 20,6
300 jaardia 29,8
300 metriä 32,4
400 metriä 45,9
440 jaardia 46,0
Megálo Trístomo

| --- | --- |
Sijainti:  35°49′21″N, 27°12′24″E, Kárpathos Kárpathos-Kásos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,015 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Megálo Trístomo (kreik. Μεγάλο Τρίστομο) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Kárpathoksen saaren pohjoispään länsirannikolla Trístomon kylän edustalla olevan lahden suulla. Saaren pinta-ala on noin 0,015 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Megálo Trístomo kuuluu Kárpathoksen kuntaan, Kárpathos-Kásoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Megálo Trístomon, suomeksi ”Suuri Trístomo”, lounaispuolella sijaitsee Mikró Trístomo, "Pieni Trístomo”.
Aleksandr Medved

Aleksandr Medved
Aleksandr Vasiljevitš Medved (valkoven. Аляксандр Васілевіч Мядзведзь, Aljaksandr Vasilevitš Mjadzvedz, ven. Александр Васильевич Медведь; 16. syyskuuta 1937 – 2. syyskuuta 2024) oli valkovenäläinen vapaapainija. Aktiiviaikoinaan hän edusti Neuvostoliittoa.
Medved aloitti painin harrastamisen vuonna 1957. Hän voitti uransa aikana kolme olympiakultaa, seitsemän maailmanmestaruutta ja kolme Euroopan mestaruutta. Seuratasolla hän edusti Burevestnik Minskiä. Medved vannoi tuomareiden valan 1980 Moskovan olympialaisten avajaisissa.
Medved on myös valittu painin Hall of Fameen.
Saavutuksia

1961 MM-kisat: pronssia (yli 87 kg)
1962 MM-kisat: kultaa (97 kg)
1963 MM-kisat: kultaa (97 kg)
Kesäolympialaiset 1964: kultaa (97 kg)
1965 MM-kisat: hopeaa (97 kg)
1966 EM-kisat: kultaa (yli 97 kg)
1966 MM-kisat: kultaa (97 kg)
1967 MM-kisat: kultaa (yli 97 kg)
1968 EM-kisat: kultaa (yli 97 kg)
Kesäolympialaiset 1968: kultaa (yli 97 kg)
1969 MM-kisat: kultaa (100 kg)
1970 MM-kisat: kultaa (100 kg)
1971 MM-kisat: kultaa (100 kg)
1972 EM-kisat: kultaa (yli 100 kg)
Kesäolympialaiset 1972: kultaa (yli 100 kg)
Megálos Refmatiáris

Megálos Refmatiáris (suurempi keskellä) ja Mikrós Refmatiáris (pienempi keskellä) Ríneian (vasemmalla) ja Deloksen (oikealla) saarten välissä.
| --- | --- |
Muut nimet:  Megálos Rematiáris (Μεγάλος Ρεματιάρης), Megáli Remmatiá (Μεγάλη Ρεμματιά), Káto Rematiáris (Κάτω Ρεματιάρης)
Sijainti:  37°23′42″N, 25°15′38″E, Mýkonos Mýkonos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Pinta-ala:  0,099 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
Luokitus:  Natura 2000 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Megálos Refmatiáris (kreik. Μεγάλος Ρευματιάρης, myös Megálos Rematiáris, Μεγάλος Ρεματιάρης, Megáli Remmatiá, Μεγάλη Ρεμματιά) eli Káto Rematiáris (Κάτω Ρεματιάρης), antiikin Hekate (m.kreik. Ἑκάτη, Hekatē), on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Deloksen ja Ríneian saarten välissä. Saaren pinta-ala on noin 0,099 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Megálos Refmatiáris kuuluu Mýkonoksen kuntaan, Mýkonoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Antiikin aikana saarella oli sille nimen antanut Hekatelle omistettu kulttipaikka, joka oli deloslaisten naisten käytössä. Megálos Refmatiárisin pohjoispuolella sijaitsee pienempi Mikrós Refmatiáris.
William Richard Mead

William Richard Mead (William R. Mead, "Bill" Mead, 29. heinäkuuta 1915 Aylesbury, Britannia – 20. heinäkuuta 2014 Buckinghamshire, Britannia) oli brittiläinen maantieteilijä. Mead toimi maantieteen professorina University College Londonissa vuosina 1966-1981 ja oli myös maantieteen laitoksen esimies. Meadin tutkimuksellisen kiinnostuksen kohteina olivat Skandinavian maat ja etenkin Suomi.
Meadille myönnettiin vuonna 2003 Turun yliopiston kunniatohtorin arvo  "tunnustuksena hänen pitkästä ja edelleen aktiivisena jatkuvasta työstään suomalaisen maantieteen tutkimuksen edistämiseksi ja anglosuomalaisen tieteellisen yhteistyön kehittämiseksi".
Mead jatkoi tieteellistä työskentelyä korkeaan ikään. Pohjoismaisten maantieteilijöiden konferenssissa Turussa 8.–11.6.2009 hän piti konferenssin päätöspuheen ja vuonna 2014 hän julkaisi suomalaisen tutkimusmatkailijan Pehr Kalmin Lontoon päiväkirjan englanniksi.
Kirjallisuutta

Mead, W. R.: Adopting Finland, s. 151 s.  Niilo Helanderin säätiö, 2007.  ISBN 978-952-92-1334-4  (englanniksi)
Mead, William Richard: An experience of Finland.  C. Hurst & Co. Publishers, 1993.  ISBN 1850651655  Verkkoversio Google-teoshaussa (viitattu 15.10.2008). (englanniksi)
Yli-Jokipii, Pentti: Kun William Richard Mead Suomen lapsekseen otti. (Kirja-arvio: Mead, W. R.: 2007: Adopting Finland) Terra, 2007, 119. vsk, nro 2, s. 179-180.  Helsinki:  Suomen maantieteellinen seura. Verkkoversio (rajoitettu käyttöoikeus). (pdf) Viitattu 15.10.2008. (suomeksi)[vanhentunut linkki]
Aiheesta muualla

IGU Channel: History of Geographic Thought: Professor William R. Mead
Kuvagalleria pohjoismaisten maantieteilijöiden konferenssista Turussa 8.–11.6. 2009 (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef
Mehmed II Giray

Mehmed II Giray (1532–1584) oli Krimin kaanikunnan hallitsija, Krimin kaani, 1577–1584. Giray-suvun jäsenenä hänen katsotaan periytyvän suoraan Tšingis-kaanista.
Mehmed II oli edeltäjänsä kaani Devlet I Girayn poika. Hän osallistui Devlet I:n sotaretkiin Iivana Julman hallitsemalle Moskovan Venäjälle Venäjän–Krimin sodan aikana 1552–1576. Vuoden 1555 sotaretkellä Devletin armeijan toista osaa komensi Mehmedin veli Sahib Giray. Vaikka sotaretken aikana käyty Sudbištšen taistelu päättyikin tataarien voittoon, Sahib kuoli sen aikana. Tällöin Devlet I teki Mehmedistä uuden qalgan eli apulaispäällikkönsä. Asema nosti Mehmedin myös kaanikunnan seuraavaksi hallitsijaksi kruununperimysjärjestyksen mukaan.
Krimin tataarit menettivät osan miesvahvuudestaan sodan aikana. Erityisesti ratkaisevaksi taisteluksi muodostuneessa Molodin taistelussa (1572) tataariarmeijan kerrotaan kärsineen suuria tappioita. Devlet kuoli pian sodan päättymisen jälkeen 1577, jolloin Mehmed peri hänen valtaistuimensa. Krimin kaanikunta oli tuolloin heikentynyt suhteessa Moskovan Venäjään.
Omaksi qalgakseen Mehmed joutui nimittämään Alp Girayn oman poikansa Sa'adet Girayn sijasta. Alp oli Mehmedin veli, mutta veljeksillä oli keskenään erittäin huonot välit. Alpin nimittämistä kuitenkin tuki Osmanien valtakunta, jonka vaatimukseen Mehmedin oli pakko alistua. Pojalleen Sa'adetille hän loi uuden viran nureddin, joka sisälsi osittain samoja tehtäviä ja oikeuksia kuin qalgakin.
Mehmedin valtakauden lopulla Krimin kaanikuntaan syntyi sisällissota, jonka toista osapuolta johti Alp Giray. Alp Giray surmasi Mehmedin 1584 ja julisti itsensä Krimin uudeksi kaaniksi ottaen hallitsijanimekseen İslâm II Girayn. Vuonna 1588 Mehmedin toinen veli Ğazi II Giray onnistui suistamaan Alp Girayn vallasta ja hakeakseen oikeutta Mehmedin kuolemalle hän aikoi myös teloituttaa Alpin. Tämä onnistui kuitenkin pakenemaan osmanien alueelle.
Medakat

| Medakat |
| --- | --- |
 Medaka (Oryzias latipes)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Nokkakalat Beloniformes
Heimo::  Medakat  Adrianichthyidae  Weber, 1913
Suvut
 Adrianichthys  Horaichthys  Oryzias  Xenopoecilus 
Katso myös
   Medakat Wikispeciesissä   Medakat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Medakat (Adrianichthyidae) on nokkakalohin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Aasiasta. Eräitä medakalajeja pidetään akvaarioissa.
Lajit ja anatomia

Medakojen heimoon kuuluu 4 sukua ja 28 lajia. Heimo jaetaan 3 alaheimoon, jotka ovat nokkamedakat (Adrianichthyinae), lasimedakat (Horaichthyinae) ja medakat (Oryziinae). Aikaisemmin näiden alaheimojen katsottiin olevan omat heimonsa. Kooltaan heimon kalat ovat pieniä tai keskikokoisia. Suurimmat medakalajit voivat saavuttaa 18–20 cm:n pituuden, mutta useimmat lajit ovat sukukypsiä jo noin 3 cm:n pituisina. Tyypillisiä piirteitä ovat pieni suu, kookkaat silmät, ruumiin takaosassa, lähellä pyrstöä sijaitseva selkäevä ja kylkiviivan puuttuminen. Nokkamedakojen alaheimon lajeilla leuat ovat pidentyneet. Väriltään medakat ovat tyypillisesti hopeavärisiä ja pienimmät lajit lähes läpikuultavia. Keskiruumiissa kulkee usein tummempi juova.
Levinneisyys ja elintavat

Medakalajeja tavataan Intiasta Japaniin ulottuvalta alueelta ja Malaijien saaristosta. Ne ovat pääasiassa makean veden lajeja, mutta niitä tavataan myös murtovesistä, kuten suistoista ja magrovea kasvavilta alueilta. Heimon kalat liikkuvat tyypillisesti parvissa ja niiden ravintoa ovat vesihyönteiset ja hyönteisten toukat sekä pienet äyriäiset ja nilviäiset. Osalla lajeista on sisäinen hedelmöitys ja naaraat kutevat hedelmöittyneitä munia. Eräitä lajeja, kuten medakaa (Oryzias latipes) pidetään akvaariokaloina.
Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistys

Yleinen esimerkki Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistyksestä
Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistys eli MPV-pelkistys on kemiallinen reaktio, jossa alkoholi pelkistää karbonyyliyhdisteen kuten aldehydin tai ketonin hapettuen itse karbonyyliyhdisteeksi. Reaktio vaatii katalyytikseen alumiinialkoksidin. Reaktio on minetty Hans Meerweinin, Wolfgang Ponndorfin ja Albert Verleyn mukaan, jotka raportoivat reaktion vuosina 1925–1926. Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistyksellä on tärkeitä sovelluksia orgaanisen kemian synteeseissä. Reaktion käänteisreaktiota nimitetään Oppenauer-hapetukseksi.
Reagenssit ja mekanismi

Meerwein, Ponndorf ja Verley havaitsivat reaktion jokainen itsenäisesti. Meerwein raportoi alumiinietoksidin pelkistävän aldehydejä primäärisiksi alkoholeiksi vuonna 1925. Samana vuonna Verley osoitti, että geranioli pelkistää butyraldehydin butanoliksi alumiinietoksidin läsnä ollessa. Vuonna 1926 Ponndorf raportoi, että myös ketonit voidaan pelkistää käyttämällä pelkistimenä isopropanolia alumiini-isopropoksidin läsnä ollessa. Nykyisinkin käytetyin pelkistin on isopropanoli. Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistys tapahtuu useille aldehydeille ja ketoneille ja se on selektiivinen karbonyyliryhmän suhteen ja monet muut funktionaaliset ryhmät selviytyvät reagoimatta. Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistys on tasapainoreaktio ja reaktiota ajetaan tuotteina kohden poistamalla reaktioseoksesta asetonia tislaamalla.
Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistyksen mekanismin ensimmäisessä vaiheessa alumiinialkoksidi koordinoituu sekä aldehydin tai ketonin karbonyyliryhmään että alkoholin hydroksyyliryhmään. Tämän jälkeen muodostuu rengasmainen siirtymätila. Siirtymätila purkautuu tuotteiksi siten, että alkoholilta siirtyy hydridi-ioni karbonyyliyhdisteen karbonyyliryhmälle. Tällöin alkoholi hapettuu karbonyyliyhdisteeksi ja lähtöaineena oleva karbonyyliryhmä pelkistyy alkoholiksi. Käyttämällä kiraalisia alumiinialkoksideja tai kiraalisia apuaineita voidaan Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistys suorittaa stereoselektiivisesti. Reaktiolla on käyttöä muun muassa luonnonaineiden kokonaissynteeseissä.