stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirsti Ala-Harja
Ura ja elämä > Poliittinen ura

Politikkaan Ala-Harja lähti vuonna 1986 kun Seinäjoen Kokoomuksen Naiset pyysivät häntä ehdolle vuoden 1987 eduskuntavaaleihin. Vuoden 1983 vaaleissa kaikki Vaasan vaalipiiristä valitut kansanedustajat olivat miehiä, ja alueen naisjärjestöt kampanjoivat Irma Rewellin johdolla naisten nostamiseksi politiikkaan Pohjanmaalla. Ala-Harja valittiin ensimmäisellä yrittämällä kansanedustajaksi. Hän oli presidentin valitsijamies vuoden 1988 vaaleissa. Ala-Harja on ollut myös Seinäjoen kaupunginvaltuuston jäsen.
Yksityiselämä

Ala-Harja on naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä. Toinen heistä on entinen missi ja malli ja nykyinen evankelista Satu Ala-Harja.
Esko Ahonen

| Esko Olavi Ahonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1955 (ikä 69) Evijärvi
Poliitikko
Puolue:  Keskusta
Asema:  kansanedustaja 2003–2011, kunnanjohtaja
Vaalipiiri:  Vaasan vaalipiiri
Kotipaikka:  Alajärvi
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Esko Olavi Ahonen (s. 13. kesäkuuta 1955 Evijärvi) on suomalainen keskustaa edustava poliitikko. Hän toimi kansanedustajana kaksi kautta vuosina 2003–2011. Ahonen valittiin Lestijärven kunnanjohtajaksi helmikuussa 2012.
Elämä

Ahonen valmistui ylioppilaaksi vuonna 1974 Evijärven lukiosta ja rakennusinsinööriksi vuonna 1980 silloisesta Vaasan teknillisestä oppilaitoksesta. Vuonna 1986 hän suoritti LKV-tutkinnon ja vuonna 1993 yrityshallinnon MHT-tutkinnon Markkinointi-instituuttissa. Vuonna 1996 Ahonen suoritti vielä pankkitoiminnan esimiestutkinnon Osuuspankkiopistossa. Vuosina 1980–1985 Ahonen työskenteli Evijärven Rakennus Oy:n vastaavana työnjohtajana ja markkinointipäällikkönä. Vuosina 1986–2008 hän oli Järviseudun Op-kiinteistökeskus Oy:n toimitusjohtaja.
Ahonen toimi Evijärven kunnanvaltuutettuna vuosina 1981–1988. Hän oli Keskustan Etelä-Pohjanmaan piirin varapuheenjohtaja vuosina 2000–2006 ja puheenjohtaja vuosina 2007–2011. Vuonna 2006 Ahonen voitti piirin puheenjohtajaäänestyksessä tehtävää yli 20 vuotta hoitaneen Jukka Vihriälän. Piirin eduskuntavaaliehdokasasettelusta nostettiin oikeusjuttu ja piirin vastavalittu toiminnanjohtaja erosi.lähde? Vuonna 2008 Ahonen siirsi kirjansa Alajärvelle ja osallistui siellä kunnallisvaaleihin. Hänet valittiin valtuustoon 235 äänellä. Ennen valintaansa Lestijärven kunnanjohtajaksi hän toimi Alajärven kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuosina 2009–2012.
Sotilasarvoltaan Ahonen on yliluutnantti. Hänen puolisonsa on erikoissairaanhoitaja Maria Ahonen. Heillä on kaksi aikuista lasta.
Luottamustoimia

Keskustan puoluehallituksen jäsen Keskustan Etelä-Pohjanmaan piirin edustajana
Suomen Nuorisoseurojen Liiton hallituksen puheenjohtaja 2007-2016
Julkaisuja

On aika toimia.  Kaustinen:  EKE-tuote, 2003.  ISBN 952-9884-64-8
Politiikan portailla.  Helsinki:  Arkki, 2007.  ISBN 978-951-618-881-5
Aiheesta muualla

Esko Ahosen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
.aspx Esko Ahonen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
| n k Suomen Keskustan kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (51):  Ahonen  Alatalo  Anttila  Autio  Haapoja (2007–2009†)  Hautala (2009–2011)  Heikkinen  Hoskonen  Hyssälä  Hänninen  Kaikkonen  Kalli  Kalmari  Kaltiokumpu  Karjula  Karpela  Katainen  Kaunisto  Kerola  Kiviniemi  Kiviranta  Komi  Korhonen  Korkeaoja  Kääriäinen  Laukkanen  Lehtomäki  Leppä  Lintilä  Manninen  Mieto  Oinonen  Pakkanen  Paloniemi  Pekkarinen  Pentti  Puumala  Rantakangas  Rehula  Reijonen  Rossi  Salovaara  Seurujärvi  Sihto  Särkiniemi (2010–2011)  Tiilikainen  Tölli  Markku Uusipaavalniemi (2007–2010)  Vanhanen (2007–2010)  Vehkaperä  Vehviläinen  Vilkuna  Väyrynen 
1Susanna Haapoja kuoli 30. toukokuuta 2009, hänen tilalleen eduskuntaan nousi Lasse Hautala. 2Matti Vanhanen luopui kansanedustajuudesta ja siirtyi Perheyritysten liiton toimitusjohtajaksi 2010. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Seppo Särkiniemi. 2Markku Uusipaavalniemi erosi keskustan eduskuntaryhmästä 2010 ja liittyi perussuomalaisiin.
Vaasan vaalipiirin kansanedustajat
| n k Vaasan vaalipiirin kansanedustajat 2003–2007 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (17):  Ahonen  Granvik  Haapoja  Hautala  Kallis  Kiviniemi  Kumpula  Lintilä  Löv  Ranta-Muotio  Risikko  Salo  Urpilainen  Wallin  Wideroos  Vihriälä  Vistbacka 
| n k Vaasan vaalipiirin kansanedustajat 2007–2011 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (17):  Ahonen  Haapoja (2007–2009†)  Hautala (2009–2011)  Henriksson  Kallis  Kumpula-Natri  Lintilä  Mieto  Nordman  Nylund  Pihlajaniemi  Puumala  Risikko  Salo  Sihto  Urpilainen  Wideroos  Vistbacka 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Eduskunta
Klaus Bremer

Klaus Bremer.
Klaus Ilmari Bremer (s. 3. marraskuuta 1938 Helsinki) on suomalainen yrittäjä, toimittaja ja kansanedustaja vuosina 1995–2003. Bremer on koulutukseltaan diplomiekonomi.
Bremer aloitti urheilutoimittajana ja avustajana Sport-Pressen- ja Hufvudstadsbladet-lehdessä 1954 ja jatkoi Uuden Suomen, Ilta-Sanomien ja Helsingin Sanomien avustajana. Vuonna 1962 hänestä tuli Sanoma Oy:n uutiskuvalehti Viikkosanomien auto- ja liikennetoimittaja, 1969 Tekniikan Maailman ja Hymy-lehden erikoistoimittaja, VIP-lehden päätoimittaja, 1972 Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n hallituksen jäsen ja Iltasetiä julkaisseen tytäryhtiön toimitusjohtaja, 1974 Karprint Ky:n varatoimitusjohtaja.
Vuonna 1978 Bremer perusti oman lehtikustantamonsa, Kustannus Oy Autotekniikan (v:sta 1991 B Yhtiöt Oy), jonka hallituksen päätoimisena puheenjohtajana hän toimii edelleen. Bremer tuli tunnetuksi Radio Cityn lentävänä liikennereportterina ”Klaude Kopterina” vuosina 1989–2000.
Bremer perusti ensimmäisen maahantuontiyrityksensä Klaus Bremer & Co, Ky:n opiskeluaikanaan 1961, ilmailualan yrityksen Bremer Air Oy:n 1975 ja autoalan yrityksen Bremer MotorSport Oy:n (v:sta 1997 BMS International Oy) 1985. Bremer on toiminut aktiivisesti Euroopan ja Pohjoismaiden autoalan lehdistön yhteistoimintajärjestöissä ITOY, IVOY, IB&COY ja NTC vuodesta 1981. Hän on World Association of Commercial Vehicles Editors (ACE) perustajajäsen. Bremer oli Helsingin Yrittäjät ry:n puheenjohtaja 2000 ja 2001. Hän on Suomen suurimman kotiseutuyhdistyksen, Stadin Slangi ry:n toinen perustajajäsen.
Bremer oli Helsingin kaupunginvaltuuston ja kaupunkisuunnittelulautakunnan jäsen 1993–2000.  Bremer valittiin eduskuntaan vuoden 1995 eduskuntavaaleissa RKP:n sitoutumattomana ehdokkaana. Hänet valittiin Eduskuntaan myös vuonna 1999, mutta hän ei asettunut ehdolle enää vuoden 2003 vaaleissa. Kansanedustajana hän tuli tunnetuksi liikenneasioiden edistäjänä ja erityisesti yksityisautoilun puolestapuhujana.
Bremer saavutti maajoukkueuimarina ja -vesipalloilijana 28 SM-kultaa ja 3 PM-hopeaa sekä 3 SM-kultaa kilpa-autoilussa.lähde?
Klaus Bremerin setä oli lentäjä Väinö Bremer ja serkku ralli- ja rata-autoilija Carl-Otto Bremer.
Aiheesta muualla

Kopterimiehet taivaalla  18.3.2016. Magomusa.
Bremer, Klaus hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Ruotsalainen eduskuntaryhmän kansanedustajat 1995–1999 |
| --- | --- |
RKP (11):  Biaudet  Bremer  Enestam  Kukkonen  Lax  Löv  Malm  Norrback  Pietikäinen  Rosendahl  Tiilikainen 
Ahvenanmaa:  Jansson 
| n k Ruotsalainen eduskuntaryhmän kansanedustajat 1999–2003 |
| --- | --- |
RKP (11):  Biaudet  Bremer  Enestam  Erlund (1999–2000†)  Gestrin (2000–2003)  Granvik  Lax  Löv  Nordman  Pietikäinen  Rosendahl  Wideroos 
Ahvenanmaa:  Jansson 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta  Yle  Uppslagsverket Finland
K. J. Ellilä

K. J. Ellilä 1930-luvun lopulla.
Kaarle Johannes (K. J.) Ellilä (26. elokuuta 1888 Karkku – 6. lokakuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen maanviljelijä, maataloushallituksen pääjohtaja ja Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Ellilän vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Oskar Ellilä ja Alfhilda Olivia John. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909 ja suoritti Helsingin yliopistossa agronomin tutkinnon 1913 ja filosofian kandidaatin tutkinnon 1927.
Ellilä oli Suomen maatalousseurojen keskusliiton assistentti 1913–1915, maataloushallituksen tutkimustoimiston johtajan apulainen ja johtaja 1915–1924, ja yleisen maatalousosaston päällikkö ja maatalousneuvos 1924–1936. Hän toimi maataloushallituksen vt. ylijohtajana 1927–1928, ylijohtajana 1936–1941 ja pääjohtajana 1941–1955. Ellilä viljeli myös Karkussa sijaitsevaa kotitilaansa 1920–1957. Nykyisin talon seinässä on Ellilän syntymän 100-vuotispäivänä paljastettu muistolaatta.
Ellilä toimi lisäksi maataloudellisen tilastokomitean sihteerinä 1917–1922, Helsingin yliopiston maatalouskirjanpidon opettajana 1919–1936, Maanviljelystaloudellisen laitoksen assistenttina 1921–1923 ja Maatalouslehden toimituksen jäsenenä 1920–1952.
Politiikassa Ellilä oli mukana Maalaisliiton kansanedustajana Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä 1929–1930 ja 1932–1935. Jälkimmäiselle kaudelleen hän tuli edustaja Kalle Joukasen tilalle 20. toukokuuta 1932. Ellilä toimi maatalousministerinä Kallion III hallituksessa 1929–1930 ja kansanhuoltoministerinä Linkomiehen hallituksessa 1943–1944.
Ellilä on haudattu entisen Karkun alueelle, Sastamalan kirkolle sukuhautaan. Hautakivessä on Sulo Aaltosen tekemä kasvoreliefi Ellilästä.
Juho Erkki Antila

| Juho Erkki Antila |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. tammikuuta 1856 Kurikka
Kuollut: 10. maaliskuuta 1920 (64 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  Maanviljelijä
Poliitikko
Puolue:  Kansallinen Kokoomuspuolue
Entiset puolueet:  Suomalainen puolue
Vaalipiiri:  Vaasan läänin eteläinen vaalipiiri
Kotipaikka:  Ilmajoki
Puoliso:  Maria Vuorenmaa
Lapset:  Yrjö Antila
Juho Erkki (J. E.) Antila (1. tammikuuta 1856 Kurikka – 10. maaliskuuta 1920 Helsinki) oli suomalaisen puolueen sekä kokoomuksen kansanedustajana toiminut suomalainen maanviljelijä, kunnallisneuvos ja osuustoimintamies.
Poliittinen ura

Antila oli  säätyvaltiopäivillä 1905–1906 talonpoikaissäädyssä Ilmajoen tuomiokunnan edustaja. Hän oli myöhemmin kansanedustajana 1907–1910 ja 1917–1919 edustaen Vaasan läänin eteläistä vaalipiiriä. Antila edusti kansanedustajana suomalaista puoluetta ja sen jälkeen kokoomusta sen perustamisesta alkaen. Eduskunnassa 9. lokakuuta 1918 järjestetyssä Suomen kuninkaanvaalissa Antila sai kyseenalaisen kunnian esittää Hessenin prinssi Friedrich Karlia Suomen kuninkaaksi, sillä symbolisista syistä esityksen haluttiin tulevan talonpoikaiston edustajalta.
Antila toimi Ilmajoen kuntakokouksen ja kunnallislautakunnan puheenjohtajana ja hän oli myös kunnanvaltuuston jäsenenä. Antila oli Valion hallintoneuvoston puheenjohtaja, Etelä-Pohjanmaan maanviljelysseuran varapuheenjohtaja sekä Pellervo-seuran johtokunnan, Osuuskassojen keskuslainarahaston hallintoneuvoston ja Hankkijan hallintoneuvoston jäsen.
Yksityiselämä

Antilan vanhemmat olivat talollinen Jaakko Ala-Antila ja Maria Laulaja. Hän toimi Ilmajoen Yläpäässä (nyk. Koskenkorva) sijainneen Havuselan sotilasvirkatalon vuokraajana 1883–1920 ja oli myös osuuskassan hoitaja. Virkatalon vuokraoikeuden hän osti kirjailija Gustaf von Numersilta. Antila sai kunnallisneuvoksen arvon 1919.
Antila oli naimisissa vuodesta 1879 Maria Margaretha Vuorenmaan kanssa. Myös heidän poikansa, Yrjö Antila, oli kokoomuslainen kansanedustaja.
Akseli Brander

| Akseli Brander> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 01.09.1933–20.07.1951  
Ryhmä/puolue:  Maalaisliiton eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Kuopion läänin itäinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. huhtikuuta 1876 Kitee
Kuollut: 3. lokakuuta 1958 (82 vuotta) Kitee
Ammatti:  koulunjohtaja
Arvonimi: maanviljelysneuvos
Tiedot
Puolue:  Maalaisliitto
Koulutus:  agronomi
Aksel (Akseli) Vilhelm Brander (18. huhtikuuta 1876 Kitee – 3. lokakuuta 1958 Kitee) oli suomalainen maanviljelysneuvos ja agronomi, joka toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1933–1951. Hänen isänsä oli maisteri Aksel Emil Brander. Akseli Branderilla oli kahdeksan sisarusta, jotka kaikki olivat yhteiskunnallisesti aktiivisia ja joista kolme oli kansanedustajia: Augusta Laine, Uuno Brander ja Helena Brander.
Brander toimi valitsijamiehenä 1925, 1937, 1940, 1943 ja 1950 presidentinvaaleissa.
Hänen poikansa oli jäätutkija ja professori Erkki Palosuo.
Dan Koivulaakso

| Dan Koivulaakso |
| --- | --- |
 Dan Koivulaakso vuonna 2022.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1980
Poliitikko
Puolue:  vasemmistoliitto
Asema:  osastopäällikkö
Vaalipiiri:  Helsingin vaalipiiri
Kotipaikka:  Helsinki
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Dan Koivulaakso (s. 1980) on helsinkiläinen kansalaisaktivisti ja tietokirjailija. Hän toimi Vasemmistonuorten puheenjohtajana vuosina 2009–2011, Helsingin kunnanvaltuutettuna 2012–2021 ja opetusministeri Li Anderssonin kabinettipäällikkönä 2019-2021 ja valtiosihteerinä 2021–2023. Elokuusta 2023 lähtien Koivulaakso on toiminut Pohjoismaiden ministerineuvoston sihteeristössä Kööpenhaminassa kasvu- ja ilmasto-osaston päällikkönä.
Tausta

Koivulaakso valmistui 2008 yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta pääaineenaan sosiaaliantropologia. Sittemmin hän on valmistunut kauppatieteiden kandidaatiksi Hanken Svenska handelshögskolanista.
Koivulaakso työskenteli 2000-luvulla eri kansalaisjärjestöissä, muun muassa Amnestyssa kampanjakoordinaattorina, Kansainvälinen vapaaehtoistyö ry:ssä pääsihteerinä sekä Vasemmistonuorten Palestiinaan suuntautuvan kehitysyhteistyöhankkeen koordinaattorina. Vuosina 2009-2011 Koivulaakso toimi myös puolueensa vasemmistoliiton äänenkannattajan Kansan Uutisten kolumnistina.. Vuosina 2011–2019 hän työskenteli ammattiliitto Julkisten ja hyvinvointialojen liitossa.
Kansalaisaktivismi

Ennen työtään ammattiliitossa Koivulaakso oli aktiivinen mielenosoitusten järjestäjä. Koivulaakso on osallistunut muun muassa Vapaa liikkuvuus -verkoston toimintaan, asumisen kalleuteen ja asunnottomuuteen liittyviin hankkeisiin sekä talonvaltauksiin. Koivulaakso on ollut järjestämässä Euromayday-, Vapaa Helsinki- ja Murrostorstai 2009 -mielenosoituksia vuodesta 2007. Keväällä 2010 Koivulaakso osallistui Vastavoima-ryhmän tempaukseen, jonka tarkoitus oli tukea Suomen Elintarviketyöläisten Liiton lakkoa: ryhmä teki helsinkiläiseen S-marketiin iskun, jossa leipiin liimattiin ”rikkurileipä"-tarroja. Kauppa hävitti leivät. Hän pyöritti vuosien 2009 ja 2010 vasemmistonuorten puheenjohtajana ”Ilmianna pomosi” kampanjaa.
Politiikka

Koivulaakso sai vuoden 2011 eduskuntavaaleissa 1 667 ääntä eikä tullut valituksi. Kunnallisvaaleissa 2012 Koivulaakso sai 1 211 ääntä ja pääsi Helsingin valtuustoon.
Koivulaakson kasvoille sumutettiin Oulussa heinäkuussa 2012 kaasua, kun hän osallistui puhetapahtumaan äärioikeistosta. Poliisi tutki tapausta pahoinpitelynä, poliittisten toimintavapauksien loukkaamisena ja kokouksen estämisenä. Epäilty oli vuonna 1990 syntynyt mies, jolla oli yhteyksiä äärioikeistolaiseen Suomen vastarintaliikkeeseen. Koivulaakson mukaan sekä pippurisumutuksessa että myöhemmässä Jyväskylän kirjastopuukotuksessa poliisin epäiltynä on sama henkilö. Henkilö on myöhemmin tuomittu teoista.
Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Koivulaakso ei tullut valituksi 2 610 äänellä.. Vuonna 2017 hänet valittiin uudestaan Helsingin kaupunginvaltuustoon ja tarkastuslautakunnan puheenjohtajaksi.
Dan Koivulaakso johti eduskuntavaalien 2019 jälkeisissä hallitusneuvotteluissa Oikeusvaltion kehittäminen -alatyöryhmää. Tämän jälkeen julkisuuteen nousi vanhoja Vasemmistonuorten foorumeilta otettuja kuvakaappauksia kirjoituksista, joissa Koivulaakso puolusti poliittista väkivaltaa. Koivulaakso pahoitteli kirjoituksia ja sanoi, etteivät ne enää kuvaa hänen ajatteluansa.
Elokuussa 2019 Koivulaakso valittiin yhdeksi opetusministeri Li Anderssonin viidestä erityisavustajasta ja Vasemmistoliiton ministeriryhmän sihteeriksi. Kesäkuussa 2021 hänet nimitettiin valtiosihteeriksi.
Vaalimenestys > Kuntavaalit

2012: 1 211 ääntä (Helsinki, valittiin)
2017: 922 ääntä (Helsinki, valittiin)
2021: 353 ääntä (Helsingin kaupunginvaltuusto, ei valittu)
Vaalimenestys > Eduskuntavaalit

2011: 1 667 ääntä (Helsingin vaalipiiri, ei valittu)
2015: 2 610 ääntä (Helsingin vaalipiiri, ei valittu)
Teokset

Koivulaakso, Dan et al.: Radikaaleinta on arki.  Helsinki:  Like, 2010.  ISBN 978-952-01-0521-1
Koivulaakso, Dan & Brunila, Mikael & Andersson, Li: Äärioikeisto Suomessa.  Helsinki:  Into, 2012.  ISBN 978-952-264-180-9
Aiheesta muualla

Koivulaakson blogi Iltalehden sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k SDNL:n ja Vasemmistonuorten puheenjohtajat |
| --- | --- |
SDNL (1944–2001):  Yrjö Ahomaa (1945–1947)  Toivo Karppinen (1947–1952)  Markus Kainulainen (1952–1955)  Anna-Liisa Tiekso-Isaksson (1955–1964)  Ossi Sjöman (1964–1970)  Pekka Saarnio (1970–1976)  Markku Kärkkäinen (1976–1982)  Harri Moisio (1982–1985)  Rauno Merisaari (1985–1988)  Leena Ruotsalainen (1987–1991)  Marko Autio (1991–1995)  Marjo Katajisto (1995–1997)  Sanna-Kaisa Cortés Téllez (1997–2001) 
Vasemmistonuoret (2001–):  Paavo Arhinmäki (2001–2005)  Jussi Saramo (2005–2009)  Dan Koivulaakso (2009–2011)  Li Andersson (2011–2015)  Anni Ahlakorpi (2015–2017)  Hanna-Marilla Zidan (2017–2019)  Liban Sheikh (2020–2021)  Pinja Vuorinen (2021–) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Yle 
Koivulaakso mielenosoituksessa vuonna 2009.
Deepika Padukone

| Deepika Padukone |
| --- | --- |
 Deepika Padukone vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. tammikuuta 1986 (ikä 38) Kööpenhamina, Tanska
Kansalaisuus:  Intia
Ammatti:  näyttelijä, malli
Puoliso:  Ranveer Singh (vih. 2018)
Näyttelijä
Aktiivisena:  2006–
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
AllMovie
Deepika Padukone (s. 5. tammikuuta 1986 Kööpenhamina, Tanska) on intialainen näyttelijä ja malli. Hän on luonut menestyksekkään uran hindinkielisessä elokuvateollisuudessa ja voittanut monia palkintoja, mukaan lukien kolme Filmfare Awards -palkintoa. Time-lehti nimesi hänet 100 vaikutusvaltaisimman ihmisen joukkoon vuonna 2018.
Padukone teki näyttelijändebyyttinsä kannadankielisessä elokuvassa Aishwarya vuonna 2006. Seuraavana vuonna hän näytteli ensimmäisessä hindinkielisessä elokuvassaan Om Shanti Om, mistä hän voitti parhaan naistulokkaan Filmfare Awards -palkinnon. Hän sai tunnustusta naispääosistaan romanttisessa draamakomediassa Love Aaj Kal (2009) ja draamassa Lafangey Parindey (2010), mutta hänen roolisuorituksensa romanttisessa komediassa Bachna Ae Haseeno (2008) ja komediassa Housefull (2010) saivat negatiivisia arvosteluja.
Menestyselokuva Cocktail (2012) oli käännekohta Padukonen uralla ja toi hänelle arvostusta kriitikoilta sekä ehdokkuuksia useissa palkintogaaloissa. Hän näytteli naispääosaa komedioissa Yeh Jawaani Hai Deewani (2013), Chennai Express (2013) ja Happy New Year (2014), jotka kuuluivat kaikkien aikojen tuottoisimpien hindielokuvien joukkoon. Hän sai ylistystä roolisuorituksistaan traagisessa rakkauselokuvassa Goliyon Ki Raasleela Ram-Leela (2013) ja draamakomediassa Piku (2015), joista hän voitti parhaan naispääosan Filmfare Awards -palkinnot. Hän näytteli yhdysvaltalaisessa toimintaelokuvassa XxX 3: Xander Cagen paluu (2017).
Näyttelemisen lisäksi Padukone on osallistunut lavaesityksiin, kirjoittanut kolumneja intialaiseen sanomalehteen ja toiminut monien merkkien ja tuotteiden mainoskasvona. Hän on myös ottanut kantaa yhteiskunnallisiin asioihin kuten feminismiin ja masennukseen. Padukone on naimisissa näyttelijä Ranveer Singhin kanssa.
Varhainen elämä

Deepika Padukone syntyi konkania puhuville vanhemmille Kööpenhaminassa Tanskassa 5. tammikuuta 1986. Hänen vanhempansa ovat sulkapalloilija Prakash Padukone ja Ujjala Padukone. Hänen nuorempi sisarensa Anisha on golfaaja. Perhe muutti Bangaloreen Intiaan Padukonen ollessa noin vuoden ikäinen. Hän kävi koulunsa Bangaloren Sophia High Schoolissa ja suoritti yliopistoon valmistavat opintonsa Mount Carmel Collegessa. Hän opiskeli sosiologiaa Indira Gandhi National Open Universityssä, mutta lopetti mallin töistä aiheutuneiden aikatauluongelmien vuoksi. Padukone muutti Mumbaihin 21-vuotiaana ja asui puolitoista vuotta tätinsä luona.
Näyttelijän ura > Elokuvadebyytti ja läpimurto (2006–2009)

Padukone aloitti uransa menestyneenä mallina. Vuonna 2006 hän ilmoitti tekevänsä elokuvadebyyttinsä Indrajit Lankeshin ohjaamassa kannadankielisessä elokuvassa Aishwarya. Romanttinen komedia oli uudelleenfilmatisointi telugunkielisestä elokuvasta Manmadhudu, ja Padukone näytteli nimiroolia Upendran vastanäyttelijänä. Elokuva oli suuri menestys.
Seuraavana vuonna Padukone näytteli Farah Khanin melodraamassa Om Shanti Om. Hindinkieliseen elokuvateollisuuteen sijoittuva elokuva kertoo näyttelijän uraa tavoittelevasta miehestä, joka kuolee todistettuaan rakastamansa naisen murhan ja syntyy uudelleen kostaakseen tämän kuoleman. Shah Rukh Khan näytteli miespääosaa ja Padukone näytteli kaksoisroolia Shantipriyana ja Sandyna. Om Shanti Om oli kaupallinen menestys, ja siitä tuli vuoden eniten tuottanut hindielokuva. Filmfare Awards -gaalassa Padukone voitti parhaan naistulokkaan palkinnon ja sai myös ensimmäisen parhaan naispääosan ehdokkuutensa.
Padukonen menestys jatkui seuraavana vuonna Gayatrin roolilla Yash Raj Filmsin romanttisessa komediassa Bachna Ae Haseeno, jossa hän näytteli Ranbir Kapoorin kanssa. Elokuva menestyi kaupallisesti, mutta Outlookin Namrata Joshi kirjoitti, että Padukonen suoritus oli pettymys.
Padukonen ensimmäinen elokuva vuonna 2009 oli Nikhil Advanin komedia Chandni Chowk to China. Padukone näytteli intialais-kiinalaisia kaksosia Sakhia ja Suzya. Chandni Chowk to China pääsi intialaiseksi elokuvaksi poikkeuksellisen laajaan kansainväliseen levitykseen. Korkeista odotuksista huolimatta elokuva menestyi surkeasti. Elokuvakriitikot olivat enimmäkseen pettyneitä elokuvaan ja Padukonen suoritukseen. Samana vuonna Padukone esiintyi tanssinumerossa ”Love Mera Hit Hit” draamaelokuvassa Billu. Seuraavaksi hän näytteli Saif Ali Khanin kanssa Imtiaz Alin romanttisessa draamakomediassa Love Aaj Kal, jossa hän esitti vahvaa uranaista Meera Panditia. Elokuva tuotti yli miljardi rupiaa. Daily News and Analysisin Aniruddha Guha kehui Padukonen roolisuoritusta hänen uransa parhaaksi. Padukone sai parhaan naispääosan ehdokkuuden Filmfare Awards -gaalassa.