stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Miskolc
Historia

Arkeologisten löytöjen perusteella Miskolcin alue on ollut asuttu jo muinaisista ajoista lähtien. Yli 70 000 vuoden takaiset löydöt neoliittiselta kaudelta osoittavat, että alue on yksi Euroopan kauimmin asutuista alueista. Ensimmäisiä asukkaita, joista on tietoa, oli kelttiläinen Kotinus-heimo. Paikka sai nimensä Miskóc-heimon nimestä, ja ensimmäinen kirjallinen maininta paikan nimestä löytyy 1200-luvun alusta. Miskóc-heimo menetti alueen vuonna 1312 tuettuaan Máté Csákin vastarintaa kuningas Kaarle I:stä vastaan.
Unkarin kuningas Ludvig I nimesi Miskolcin kaupungiksi vuonna 1365 ja antoi määräyksen kunnostaa läheinen Diósgyőrin linna. Kuninkaan omistuksessa vuoteen 1848 asti pysynyt Miskolc alkoi kehittyä nopeasti. Kaupungin kehitys pysähtyi, kun se joutui turkkilaisten valtaan. Nämä sytyttivät kaupungissa tuhoisan tulipalon vuonna 1544 ja keräsivät siltä veroja vuoteen 1687 asti, jolloin kaupunki vapautettiin.
1700-luvun alun itsenäisyyssodan aikana Ferenc II Rákóczin hallitus teki Miskolcista armeijan tärkeimmän tukikohdan. Vuonna 1706 itävaltalaiset hyökkäsivät kaupunkiin ryöstellen ja sytyttäen sen lopulta palamaan. Seuraava vastoinkäyminen tapahtui vuonna 1711, jolloin koleraepidemia vaati uhrikseen puolet kaupungin asukkaista. Tämän jälkeen Miskolc alkoi taas kehittyä voimakkaasti. Borsodin linnalääni päätti sijoittaa vuonna 1724 uuden läänintalon Miskolciin, koska siellä oli paljon asukkaita ja se sijaitsi keskeisellä paikalla. 1700- ja 1800-luvuilla rakennettiin kaupungin tärkeimmät rakennukset, kuten kaupungintalo, uusi läänintalo, teatteri (joka on Unkarin nykyisen alueen vanhin kivestä rakennettu teatteri), synagoga sekä monia kouluja ja kirkkoja. Koettelemuksilta ei kuitenkaan säästytty: 1873 puhkesi jälleen koleraepidemia, ja 1878 valtava tulva vaati satoja uhreja. Tulva tuhosi myös monia rakennuksia, joiden tilalle rakennettiin uusia, entistä komeampia.
Ensimmäinen maailmansota ei suoranaisesti vaikuttanut kaupunkiin, mutta moni miskolcilainen kaatui rintamalla tai kuoli kulkutauteihin. Trianonin rauhansopimuksen jälkeen Miskolcin piti ottaa Slovakialle luovutetun Košicen (unk. Kassa) tehtävä alueellisena keskuksena. Valmistauduttaessa toiseen maailmansotaan Miskolcista tuli Unkarin tärkein raskaan teollisuuden keskus. Sodan loppuvaiheet koettelivat Miskolcia raskaasti.
Sodan jälkeisinä vuosikymmeninä teollisuuskaupunki Miskolciin liitettiin monia lähialueen taajamia, ja se nousi Debrecenin ohitse Unkarin toiseksi suurimmaksi kaupungiksi. 1990-luvun alun muutokset Euroopassa merkitsivät Miskolcin raskaalle teollisuudelle rappeutumista. Debrecenistä tuli jälleen Unkarin toiseksi suurin kaupunki, ja Nyíregyházasta tuli toinen merkittävä alueellinen keskus Pohjois-Unkariin.
Liikenne

Miskolcissa toimii 45 bussi- ja kaksi raitiovaunulinjaa. Ensimmäinen raitiovaunu aloitti liikennöinnin vuonna 1897 ja ensimmäinen bussi vuonna 1903. Miskolcin ja Lillafüredin välillä kulkee pieni vuoristojuna, joka on nykyisin merkittävä lähinnä turismin kannalta. Kaupungissa on pieni lentokenttä, mutta siellä ei ole henkilöliikennettä.
Kulttuuri

Miskolcin kansallisteatteri
Akropolisz-ulkoilmateatteri (Miskolctapolcan kaupunginosassa)
Csodamalom-nukketeatteri
Ottó Herman -museo
Miskolcin kansainvälinen oopperafestivaali (kesäisin)
Diósgyőrin linnafestivaali lapsille (toukokuussa)
Turistinähtävyydet

Turistin kannalta kiinnostavimpia paikkoja Miskolcissa ovat Miskolctapolca (eli Tapolca), Lillafüred ja Felsőhámor. Tapolcassa on suuri, hieno puisto, jossa on kuuluisa luolakylpylä sekä lampi, jossa voi soudella. Lillafüred ja Felsőhámor ovat taajamia Bükk-vuoristossa Miskolcin laidalla.
Miskolcin kansallisteatteri sekä Ottó Herman -museo ovat myös turistin kannalta kiinnostavia.
Muita nähtävyyksiä:
Széchenyi utca (kävelykatu, jossa on 1800-luvun rakennuksia)
Avasin goottilainen kirkko
Avasin näköalapaikka ja Miskolc-Avasin televisiotorni
Minoriittikirkko ja sankareiden aukio
Deszkatemplom
Uniaattien kirkko sekä kirkkomuseo, jossa on mm. Keski-Euroopan suurin ikonostaasi
Kós-talo vuodelta 1931, joka edustaa kansanomaista jugend-tyyliä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Miskolc Wikimedia Commonsissa
Kaupungin virallinen kotisivu (unkariksi) (englanniksi) (saksaksi)
Avasin goottilaistyylisen kalvinistikirkon kellotorni.
B.A.R

B.A.R voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Browning Automatic Rifle, automaattikivääri.
British American Racing, entinen F1-talli.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”B.A.R”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Miika Herrala

| Miika Herrala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. toukokuuta 2001 (ikä 23) Kotka, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  174 cm
Paino:  75 kg
Seura
Seura:  Titaanit
Sarja:  Suomi-sarja
Pelinumero:  7
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  Hermes (Mestis) SaiPa (SML)
Miika Anttoni Herrala (s. 22. toukokuuta 2001 Kotka) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Suomi-sarjajoukkue Kotkan Titaaneissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura > Seuraura

Herrala on Kotkan Titaanien kasvatti. Hän siirtyi 14-vuotiaana Grankulla IFK:hon kaudeksi 2015–2016. Kaudeksi 2016–2017 Herrala siirtyi Oulun Kärppien C-nuoriin, jossa hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudeksi 2017–2018 Herrala palasi pääkaupunkiseudulle ja siirtyi Helsingin IFK:n B-nuoriin. Hän voitti siellä kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kaudella 2018–2019 Herrala oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 14+29=43. Kaudella 2019–2020 hän oli 17 osumallaan HIFK:n A-nuorten kolmanneksi paras maalintekijä.
Kaudeksi 2020–2021 Herrala siirtyi Saimaan Pallon U20-joukkueeseen. Huhtikuussa 2021 hän teki seuran kanssa 1+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Herrala aloitti kauden 2021–2022 SaiPan U20-joukkueessa. Hän oli tehoilla 15+31=46 joukkueen toiseksi paras pistemies Okko Kangasniemen jälkeen. Herrala sijoittui koko U20 SM-sarjan alku- ja jatkosarjan yhteenlasketussa pistepörssissä kahdeksanneksi. Marraskuussa SaiPa lainasi hänet joulutaukoon asti kestävällä sopimuksella Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen, jossa Herrala pelasi 12 ottelua tehopistein 1+1=2. Hän debytoi kauden aikana myös SaiPan SM-liigajoukkueessa, jossa Herrala pelasi viisi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän teki liigadebyyttinsä 5. tammikuuta 2022 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Herrala merkittiin joukkueen nelosketjun vasempaan laitaan David McIntyren ja Okko Kangasniemen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.37 minuuttia.
Kesäkuussa 2022 Herrala teki vuoden mittaisen sopimuksen Mestis-joukkue Kiekko-Vantaan kanssa. Hänen sopimuksensa purettiin kuitenkin jo elokuun lopulla ja Herrala palasi kauden 2022–2023 kattavalla sopimuksella edellisen kauden lainaseuraansa Kokkolan Hermekseen.
Syyskuussa 2023 Herrala siirtyi loppukauden 2023–2024 kattavalla sopimuksella kasvattajaseuransa Kotkan Titaanien Suomi-sarjajoukkueeseen.
Ura > Maajoukkueura

Herrala on pelannut yhden poikien maaottelun.
Muuta

Herrala valmistui ylioppilaaksi Mäkelänrinteen lukiosta keväällä 2021.
Birger Fridolf Winter

Birger Fridolf Winter (1880–1899)
Birger Fridolf Winter (17. maaliskuuta 1846 Maaninka – 21. kesäkuuta 1916 Helsinki) oli suomalainen valtioneuvos. Hän oli tullihallituksen päätirehtööri 1890–1902.
Winter valmistui Haminan kadettikoulusta vuonna  1865, mutta erosi armeijasta jo vuonna 1869 alikapteenina. Hän siirtyi Venäjän keisarikuntaan kuuluneen Kuurinmaan aksiisilaitoksen piiritarkastajan apulaiseksi. Winter yleni tarkastajaksi vuonna 1874 ja Mitaun (nykyään Jelgava) kuvernementinhallituksen vanhemmaksi tarkastajaksi vuonna 1886. Hänelle myönnettiin valtioneuvoksen arvonimi vuonna 1889.
Vuonna 1890 Winter nimitettiin Suomen suuriruhtinaskunnan tullihallituksen päätirehtööriksi. Hän erosi virasta vuonna 1902 ja siirtyi Helsingin kaupungin liikennekonttorin kamreeriksi. Winter kuoli Helsingissä 21. kesäkuuta 1916.
Miten tässä vielä käy?

| ”Miten tässä vielä käy?” Absoluuttinen Nollapiste |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Mahlanjuoksuttaja
 Julkaistu: 14. syyskuuta 2005
 Formaatti: CDS
 Tekijä(t): Tommi Liimatta (säv. & san.) Aki Lääkkölä (säv.)
 Tuottaja(t): Absoluuttinen Nollapiste
 Tyylilaji: progressiivinen rock
 Kesto: 02.59
 Levy-yhtiö: Johanna
Listasijoitukset
  7.
Absoluuttisen Nollapisteen muut singlet
| ”Jarrutan” 2004 | ”Miten tässä vielä käy?” 2005 | ”Lupaan etten huku” 2012 |
Miten tässä vielä käy? on Absoluuttisen Nollapisteen single, joka lohkaistiin yhtyeen kahdeksannelta studioalbumilta Mahlanjuoksuttaja.
Single nousi Suomen virallisen listan seitsemännelle sijalle, ja tippui seuraavalla listaviikollaan sijalle 19.
Kappaleet

Miten tässä vielä käy? – 2.59
Ponnahdusikkunaprinsessa – 4.50 (säv. Lääkkölä, Liimatta, Otsala, Krutsin, Hast, Ylianttila)
Aiheesta muualla

Miten tässä vielä käy? discogs.com -sivustolla
Barisalin alue

| Barisalin alue বরিশাল বিভাগ |
| --- | --- |
 Kalastusalus Bargunassa
 Alueen sijainti Bangladeshissa
Valtio:  Bangladesh
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Barisal
Pinta-ala:  13 297 km²
Väkiluku (2016):  9 145 000
 – väestötiheys:  687,7 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  BD-A
Barisalin alue (bengaliksi বরিশাল বিভাগ, Bariśala bibhāga) on yksi Bangladeshin kahdeksasta hallinnollisesta alueesta. Barisal sijaitsee keskellä eteläistä Bangladeshia. Alueen pohjoispuolella on Dhakan alue, etelässä aluetta rajaa Bengalinlahti, idässä Chittagongin alue ja lännessä Khulnan alue. Alueen pinta-ala on 13 297 neliökilometriä ja siellä on arviolta 9 145 000 asukasta (vuonna 2016). Hallinnollinen keskus Barisal sijaitsee Gangesjoen suistossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barisalin alue Wikimedia Commonsissa
Bangladeshin alueet
Barisal
Chittagong
Dhaka
Khulna
Mymensingh
Rajshahi
Rangpur
Sylhet
Merisodankäynti

Ranskalainen linjalaiva Orient palaa 1. elokuuta 1798 Abukirin taistelussa.
Merisodankäynti on sodankäyntiä laivojen tai muiden merikulkuvälineiden avulla tai niitä vastaan. Suurin osa meritaisteluista on käyty merellä, mutta sotaa on käyty myös sisävesillä. Meriväylillä ja muilla vesiliikennereiteillä on suuri merkitys kaupankäynnille ja esimerkiksi sotajoukkojen liikkumiselle, ja siten merisodankäynti on kautta historian ollut tärkeä sodankäynnin muoto. Merisodankäynnin historia yltääkin vähintään 3 000 vuoden taakse.
Historia > Purjelaivojen aikakausi

1600-luvulta alkaen tykkien käyttö sota-aluksissa alkoi yleistyä. Samalla purjehdustekniikan kehittyminen mahdollisti sen, että laivoja voitiin ohjata pelkkien purjeiden avulla. Kun laivan kylkiä ei enää tarvinnut varata airorivistöille, tykkien määrää voitiin kasvattaa sijoittamalla ne aluksen kylkiin.
Sota-aluksille asetetut vaatimukset muuttuivatkin oleellisesti purjelaivojen aikakaudella. Purjelaivoja edeltäneiden kaleereiden tuli olla rakenteeltaan kevyitä, jotta soutajat pystyivät kiihdyttämään aluksen riittävään syöksyyn ja jotta soutajat jaksoivat ylipäänsä liikuttaa alusta pitkiä matkoja. Purjealus saattoi sen sijaan olla raskaampi, koska soutajien kestävyys ei enää rajoittanut tehtävien pituutta. Sotalaivaksi tarkoitetun purjealuksen oli myös oltava kaleeria tukevampitekoinen, jotta se jaksoi kantaa riittävää määrää tykkejä ja niiden ammuksia ja jotta se pysyi riittävän vakaana tykkien tähtäämisen kannalta.
Siinä, missä kaljaasitaistelut ratkaistiin usein joko alusten paremman liikkuvuuden tai pelkän määräylivoiman perusteella, oli tykeillä aseistetuilla purjelaivoilla ratkaisevaa saada suunnatuksi mahdollisimman paljon tykkitulta kohti vihollista ja samalla välttää vihollisen raskainta tulitusta. Tavoitteen saavuttamiseksi käytettiin taktiikkana usein linjalaivamuodostelmaa. Muodostelmassa suuri määrä sota-aluksia asettuu toistensa perässä liikkuvaksi linjaksi, joka ohittaa vihollislaivaston sivusuunnassa. Ohittaessaan vihollisaluksen kukin laiva laukaisee tykkinsä ja pyrkii tämän jälkeen siirtymään vihollisen tulisektorin ulkopuolelle. Kyky hallita suuria laivamuodostelmia, kyky asemoitua oikein suhteessa tuuleen ja laivojen mahdollisimman suuri tulivoima olivat ratkaisevia tekijöitä linjalaivataistelun voittamisessa. Usein linjataistelun jälkeen muodostelmat hajotettiin, ja voitokas laivasto siirtyi ajamaan takaa tappiolla olevaa ja hajalle lyötyä laivastoa. Keskeinen päätös, jonka laivastonkomentaja joutui tekemään, oli tunnistaa oikea hetki siirtyä järjestetystä muodostelmasta hajautetumpaan yksittäisten laivojen väliseen lähitaisteluun. Taistelut ratkaistiin lopulta joko toisen osapuolen perääntyessä tai laivojen kansilla käydyissä entraustaisteluissa.
Tunnetuimpia kyseisen aikakauden laivastotaktiikan osaajia on Horatio Nelson, ja malliesimerkki kyseisen kaltaisesta taistelusta on hänen johtamansa brittilaivaston voittama Trafalgarin taistelu vuonna 1805. Taistelussa Iso-Britannia voitti ranskalaisten ja espanjalaisten liittouman, eikä Ranska siis pystynyt Napoleonin aikana valloittamaan Isoa-Britanniaa. Tämän taistelun voitto merkitsi myös sitä, että Iso-Britannia pääsi hallitsemaan Atlantin aluetta pitkäksi aikaa.[lähde? ]
Historia > Höyrylaivojen aika

Höyryalusten yleistyminen alkoi 1800-luvulla. Samalle aikakaudelle sijoittuu kranaattiammusta käyttävien, aiempaa tarkempien ja pidemmälle kantavien tykkien yleistyminen. Yhdessä nämä kaksi tekijää muuttivat oleellisesti laivasuunnittelua ja merisodankäyntiä sekä laivastotaktiikkaa.
Aiempaa tehokkaammat ja läpäisykykyisemmät ammukset tekivät pian puurunkoisista, helposti läpäistävistä ja helposti tuleen syttyvistä aluksista liian haavoittuvaisia kohteita. Toisaalta höyrymoottori mahdollisti myös aiempaa raskaampien alusten sujuvan ohjaamisen ja navigoinnin. Tarve suojautua ja mahdollisuus ohjata raskaita aluksia johtivat aiempaa raskaamman metallipanssaroinnin käyttämiseen sota-alusten suojaamisessa.
Höyrylaivat yleistyivät Pax Britannican aikaan. Tänä ajanjaksona maailmassa vallitsi Brittiläisen imperiumin sotilaallisen, poliittisen ja taloudellisen ylivallan vuoksi suhteellinen vakauden tila, eikä suurvaltojen välisiä sotia merkittävissä määrin esiintynyt. Siksi ennen 1800-luvun loppua ei myöskään juuri käyty suuria höyry- tai panssarilaivojen välisiä yhteenottoja.
Aikakauden keskeinen ongelma oli löytää ihanteellinen tasapaino raskaan aseistuksen ja raskaan panssaroinnin välillä. Lopulta pienempien ja ketterien mutta silti tulivoimaisten alusten etu suhteessa raskaasti panssaroituihin taistelulaivoihin tuli esiin erityisesti Japanin ja Venäjän välisessä Tsushiman meritaistelussa vuonna 1905, jossa japanilaislaivasto onnistui vain pieniä tappioita kärsien liki tuhoamaan raskaasti panssaroiduista aluksista koostuvan mutta kömpelömmän ja merikelpoisuudeltaan heikon venäläislaivaston.
Historia > Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäiseen maailmansotaan mennessä moottorialuksiin ja raskaaseen laivatykistöön perustuva laivastotaktiikka oli muotoutunut tehokkaaksi ja saavuttanut vakiintuneen muodon. Suurvaltalaivastoissa suurimman huomion saivat raskaat taistelulaivat, joiden raskas ja pitkälle kantava laivatykistö oli tarkoitettu meritaistelujen pääaseeksi. Taistelulaivojen tykistöllä voitiin paitsi häiritä vihollisen toimintaa merellä, myös tukea maajoukkojen taistelua. Taistelulaivojen muodostamaan uhkaan pyrittiin vastaamaan pienemmillä ja ketterämmillä torpedoveneillä, joiden torpedot kykenivät tuhoamaan raskaastikin panssaroidun aluksen ja jotka ketteryytensä vuoksi eivät olleet yhtä alttiita raskaalle tykkitulelle kuin suuremmat alusluokat. Taistelulaivoja taas pyrittiin suojaamaan hävittäjillä, joiden taistelulaivoja kevyempi aseistus ja suurempi ketteryys oli suunniteltu torpedoveneen kaltaisten pienten kohteiden tuhoamiseen.
Vaikka laivasodankäynnin taktiikka oli paperilla muotoutunut jo varsin pitkälle, ei ensimmäisen maailmansodan aikana suurten laivastojen välisiä taisteluja juuri käyty. Huomattava poikkeus on vuonna 1916 käyty Skagerrakin taistelu, jossa Britannian laivasto kohtasi Saksan laivaston. Taistelu on ainoa ensimmäisen maailmansodan meritaisteluista, jossa taistelulaivaosastot ottivat yhteen. Taistelulla ei ole yksiselitteistä voittajaa, ja molemmat osapuolet kärsivät raskaita tappioita.
Ensimmäinen maailmansota on myös ensimmäinen sota, jossa sukellusveneitä käytettiin erityisen paljon. Sukellusveneet sopivat parhaiten aseistamattomien tai heikosti aseistettujen kohteiden tuhoamiseen. Saksan laivasto käyttikin niitä ensimmäisen maailmansodan aikana niin sanotussa Saksan rajoittamattomassa upotussodassa, jonka tavoitteena oli eristää Iso-Britannia kaikesta ulkomaankaupasta. Rajoittamaton upotussota aiheutti aikalaisissa tyrmistystä, koska se kohdistui myös aseistamattomiin ja sodan ulkopuolisina pidettyihin kauppalaivoihin. Kauppalaivoille ei myöskään tarjottu mahdollisuutta antautua, vaan ne upotettiin ilman ennakkovaroitusta.
Nykyaikaiset alusluokat

Nykyaikaisessa merisodassa lentokoneet ja merimaaliohjukset ovat vihollislaivojen tuhoamisessa tykistöä tehokkaampia. Ilmasodankäynnin merkityksen kasvaessa lentotukialukset mutta myös erilaiset ohjusalukset ja sukellusveneet ovat syrjäyttäneet perinteiset tykkejä käyttävät sota-alukset. Lentotukialus on lentokoneiden tukikohta sodan aikana. Tällainen on esimerkiksi Ison-Britannian HMS Queen Elisabeth Perinteisiä sota-alusten tyyppejä ovat taisteluristeilijä ja taistelulaiva. Taistelulaivasta on esimerkki toisen maailmansodan aikainen saksalainen Bismarck. Nykyään ohjusristeilijät ja ohjushävittäjät ovat pitkälti korvanneet nämä lentotukialuksen rinnalla raskaimpina pinta-aluksina.
Edellä on esitelty lähinnä suurvaltalaivastojen käyttämiä raskaimpia sota-alusluokkia. Pienemmillä mailla, jotka eivät kykene rakentamaan tai ylläpitämään raskasta avomerilaivastoa, ei kuitenkaan tyypillisesti ole käytössään hävittäjää raskaampia alusluokkia.[lähde? ] Monen maan meripuolustus nojaa yksinomaan kevyimpiin alusluokkiin, kuten ohjusveneisiin, torpedoveneisiin, miinalaivoihin, korvetteihin ja fregatteihin.
Esimerkiksi Suomen merivoimat operoi lähinnä miinalaivoja ja ohjusveneitä. Miinoittajat mahdollistavat rannikkoalueiden tehokkaan sulkemisen vihollisosastoilta, ja ohjusveneet tarjoavat kustannustehokkaan ja saaristoympäristöön hyvin soveltuvan tavan torjua vihollisen pinta-aluksia. Nykyisiä aluksia ollaan korvaamassa Laivue 2020 -hankkeen myötä ajantasaisilla korveteiksi luokitelluilla aluksilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Merisodankäynti Wikimedia Commonsissa
Maalaus Lepanton taistelusta tuo hyvin esiin kaleerisodankäynnin kaoottisuuden ja lähitaisteluluonteen.
Trafalgarin taistelun ensimmäisiä yhteenottoja esittävä Thomas Buttersworthin maalaus. Taistelun varhaisvaiheessa linjalaivamuodostelma ei ole vielä hajonnut.
Venäläinen risteilijä Oleg kärsittyään vakavia vaurioita Tsushiman taistelussa.
Saksalainen kartta, johon on merkitty alue, jolla rajoittamatonta upotussotaa käytiin.
Midwayn taistelu oli japanilaisen ja yhdysvaltalaisen lentotukialuslaivaston ratkaiseva yhteenotto, jossa Japani menetti kaikki lentotukialuksensa. Taistelun jälkeen aloite Tyynenmeren sodassa päätyi lopullisesti Yhdysvalloille.
Neuvostoliittolaiset Typhoon-luokan ydinsukellusveneet olivat keskeinen osa kylmän sodan kauhun tasapainoa.
Belmont Island

Belmont Island
Saari lännestä kuvattuna.
| --- | --- |
Muut nimet:  U Thant Island
Sijainti:  40°44′48″N, 73°57′52″W New York, Yhdysvallat
Vesialue:  East River
Korkein kohta:  3  m 
Pinta-ala:  alle 0,002 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Belmont Island tai epävirallisesti myös U Thant Island on pieni tekosaari New Yorkin Manhattanin edustalla Yhdysvalloissa.
Sijainti

Belmont Island sijaitsee East River -väylällä Manhattanin 42nd Street -kadun kohdalla. Saari on tekosaari, joka on tehty tunnelitöistä tulleella ylimääräisellä maa- ja kiviaineksella. Saari on hyvin pieni ja sen pinta-ala on alle 0,2 hehtaaria. Saarella pesii amerikanmerimetsoja. Lintujen guano on värjännyt saarta valkoiseksi.
Historia

Ennen nykyisen saaren rakentamista sen paikalla sijaitsi vaarallisena pidetty kivikko, joka tunnettiin nimellä Man- o’- War Reef. Kivikko kasvoi 1890-luvulla kivillä ja irtomaalla New Yorkin Queensin ja Manhattanin välisen ratikkatunnelin rakennustöistä. Tunnelihanke kohtasi monia eri ongelmia ja sen suunnittelija William Steinway kuoli ennen töiden valmistumista. Hankkeen vei loppuun August Belmont Jr. ja tunneli valmistui vuonna 1907. Saari tuli sittemmin tunnetuksi hänen sukunimellään.
Belmontin teettämä tunneli tuli puolestaan tunnetuksi hänen edeltäjänsä mukaan nimellä Steinway Tunnel. Sittemmin sen läpi vedettiin New Yorkin metron linja 7. Linja kulkee suoraan saaren ali.
Vuonna 1977 New Yorkin kaupunki vuokrasi saaren joukolle Yhdistyneiden kansakuntien työntekijöitä. Vuokraajat olivat Sri Chinmoyn uskonnollisia seuraajia ja he alkoivat käyttää nimeä U Thant Island YK:n kolmannen pääsihteerin U Thantin mukaan. Joukko rakennutti saarelle yhdeksänmetrisen "Oneness Archin", jossa säilytetään U Thantiin liitettyjä muistoesineitä. U Thant Islandista tuli sittemmin usein käytetty saaren epävirallinen nimi.
Saari, taustalla Williamsburg Bridge.
Saari tunnelin rakennustöiden aikana vuonna 1906.
Baritonikitara

James Michael Thompson soittaa ainutlaatuista 8-kielistä baritonikitaraansa.
Baritonikitarassa on tavallista kitaraa pidempi mensuuri. Kaula ja otelauta ovat näin pidemmät kuin tavallisessa kitarassa. Pidempi kaula
mahdollistaa soittimen virittämisen matalampaan viritykseen säilyttäen samalla kielten riittävän jännityksen käyttämättä paksuja kieliä. Samalla instrumentin soitettavuus pysyy helpompana ohuiden kielten ansiosta pidemmästä mensuurista huolimatta.
Tavallisessa kitarassa tilannetta voi verrata Fender Stratocaster ja Gibson Les Paul - mallien välillä. Stratocasterissa, jonka mensuuri on pidempi käytetään tyypillisesti hieman ohuempia kieliä kuin Gibsonissa, sillä Gibsonin lyhyempi mensuuri "sallii" vahvemmat kielet soitettavuuden pysyessä kevyenä.
Yleensä baritonikitarassa on kitaran standardivirityksen matalan E-kielen tilalla kvinttiä tai kvarttia alemmas viritetty A- tai H-kieli ja muut kielet viritetään saman verran standardiviritystä matalammalle. Myös muunlaisia virityksiä käytetään.
Baritonikitaroita käytetään yleensä etenkin jazzissa tai bluesissa, mutta joskus myös rock- ja metallimusiikissa. Esimerkiksi suomalainen metalliyhtye Stam1na käyttää baritonivirityksiä ja myös HIM käyttää baritonikitaroita -ja virityksiä useissa raskaimmissa kappaleissaan.
Baritonivirityksiä

H–E–A–D–f#–h
A–D–G–C–e–a
Bb–Eb–Ab–Db–f–bb
G–C–F–H–h–d–g
A–D–A–D–g–h tai seitsemänkielisenä A–D–A–D–g–h–e
G–C–G–C–g–c–e tai G–C–G–C–f–a–d
Barinas (osavaltio)

| Barinas Estado Barinas |
| --- | --- |
 Vuoristoa Barinasissa
 Lippu
 Osavaltion sijainti Venezuelassa
Perustettu:  1937
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Barinas
 – Kuvernööri:  Adán Chávez
Pinta-ala:  35 200 km² (8.)
Väkiluku (2007):  756 600 (15.)
Symbolit:  
 – Osavaltion puu:  Cedrela odorata
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  VE-E
 
Osavaltion internetsivut
Barinas (esp. Estado Barinas) on yksi Venezuelan osavaltioista. Osavaltion pääkaupunki on Barinas. Osavaltio on perustettu 1937. Sen pinta-ala on noin 35 200 km² ja se on suhteellisen harvaan asuttu.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa osavaltiossa oli noin 816 000 asukasta.
Entinen presidentti Hugo Chávez oli kotoisin Barinasista, ja hänen valtakaudellaan hänen perheensä piti hallussaan monia osavaltion tärkeitä virkoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Barinas Wikimedia Commonsissa
Venezuelan osavaltiot
Amazonas
Anzoátegui
Apure
Aragua
Barinas
Bolívar
Carabobo
Cojedes
Delta Amacuro
Falcón
Guárico
Lara
Liittovaltiollinen alue
Mérida
Miranda
Monagas
Nueva Esparta
Portuguesa
Pääkaupunkialue
Sucre
Táchira
Trujillo
Yaracuy
Vargas
Zulia