stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amerikkalainen jalkapallo
Historia > Ammattilaissarjan synty

Sääntömuutosten jälkeen laji alkoi kukoistamaan 1910-luvulla. Suurimpana syynä nähtiin eteenpäinsyöttö. Myös suojaimia ja kypäriä otettiin käyttöön, vaikka heittopelin yleistyminen poisti hiukan pelin rajuutta. Ensimmäiset ammattilaisottelut pelattiin jo 1890-luvulla. Tehdastyöntekijöille maksettiin 5–10 dollarin palkkio per ottelu. Tämän jälkeen pelaajien palkkiot ovat olleetkin nousussa. NFL:ssä pelaajan keskipalkka kaudessa on noin kahden miljoonan dollarin luokkaa, mutta hajonta on suurta. Monella ensimmäistä vuottaan NFL:ssä aloittaneella alkupalkka voi olla 200 000-300 000 dollaria. Toisaalta liigan kärjen palkat on esimerkiksi 10–30 miljoonan välillä per vuosi.
Vuonna 1920 perustettiin APFA (American Professional Football Association), mutta katsojia ei tullut riittävästi eikä menestynyt riittävän hyvin. Liiga muodostui uudelleen ja 24.6.1922 nimi vaihdettiin NFL:ksi (National Football League). Heti alussa mukaan tuli 18 joukkuetta.
Historia > Lajin nousu Suomessa

Ensimmäiset ottelut Suomessa käytiin 1970-luvun puolivälissä. Silloin kohtasi Helsingin Munkkiniemen ja Espoon Tapiolan lukioista koostuvat joukkueet. Vuonna 1979 perustettiin liitto, missä opeteltiin ja koottiin muun muassa pelin säännöt ja tuomaritoiminta. Vuonna 1980 pelattiin varsinainen ensimmäinen SM-sarja seitsemän joukkueen kesken, joista kolme lopetti kauden kesken. Vaahteraliiga-nimi otettiin käyttöön vuonna 1982. Koko 1980-luvun lajin suosio kasvoi Suomessa voimakkaasti muun muassa ensimmäiseen EM-kultaan Italiaa vastaan vuonna 1989. Suomi sai myöskin vuonna 1991 EM-kisat järjestettäväkseen Helsingissä. Tuloksena oli hopea. Nykyisellään harrastajia on noin 3500 noin 30:ssä seurassa.
Amerikkalaisen jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 2018 pidettiin Vantaalla Myyrmäen jalkapallostadionilla.
Säännöt > Pisteiden hankkiminen

Amerikkalaisessa jalkapallossa on kolme tapaa hankkia pisteitä:
Maali (eng. touchdown tai TD), kuusi pistettä, syntyy, kun hyökkäävä pelaaja saa pallon kiinni maalialueella tai kun hyökkääjä kantaa pallon maalialueelle
Touchdownin jälkeen suoritetaan lisäpisteyritys, josta voi saada joko 2 pistettä (kuljettamalla pallo kolmen jaardin päästä uudelleen maalialueelle joko heitto- tai juoksupelillä) tai 1 piste (potkaisemalla pallo maalihaarukasta läpi).
Potkumaali, 3 pistettä, syntyy, kun erikoisjoukkueen potkaisija potkaisee pallon maalihaarukan läpi. Tämä pisteentekomalli on joskus hyvä, varsinkin jos peli on tasaväkistä ja touchdownia täten vaikea tehdä.
Oma maali, 2 pistettä, syntyy, kun pallonkantaja taklataan tämän omalla maalialueella tai pallo kuljetetaan tai heitetään oman maalin takarajasta yli.
Säännöt > Pelikenttä

Suorakulmainen kenttä on 120 jaardia pitkä ja 53,33 jaardia leveä. Kentän molemmista päistä on erotettu koko kentän leveydeltä 10 jaardin maalialueet. Varsinainen pelialue on siten 100 jaardia. Maalialueilla on Y-kirjainta muistuttavat maalihaarukat, joiden poikkipuu on 3,05 metrin (10 jalkaa) korkeudella ja pystypuiden väli 5,6 metriä (18 jalkaa 6 tuumaa). Kenttä on jaettu poikittaisilla merkkiviivoilla 5 tai 10 jaardin välein. Kenttä on jaettu pituussuunnassa kolmeen osaan niin sanotuilla sisäsivurajoilla. Sisäsivurajat ovat 20 jaardin etäisyydellä sivurajasta, jolloin niiden välinen etäisyys toisistaan on 13.33 jaardia. Yritykset aloitetaan aina sisäsivurajojen välistä.
Säännöt > Pelipallo

Amerikkalainen jalkapallo on ilmatäytteinen noin 28 cm pitkä, ympärysmitaltaan noin 56 cm ja päällystetty nahalla. Valkoiset nauhat auttavat pelinrakentajaa tarttumaan paremmin palloon ja helpottavat heittämistä.
Säännöt > Peliaika

Peliaika on 60 minuuttia (Euroopassa poikkeuksellisesti 48 minuuttia) jaettuna neljään neljännekseen, joista kukin kestää 15 minuuttia (EFAF-säännöissä 12 minuuttia). NFL:ssä pelin ollessa tasan varsinaisen peliajan jälkeen, seuraa yksi tai useampia jatkoaikoja.
Ensimmäisen ja kolmannen neljänneksen jälkeen on minuutin pituinen tauko, jonka aikana joukkueet vaihtavat kenttäpuoliskoja. Toisen neljänneksen, eli ensimmäisen puoliajan jälkeen on 12–15 minuutin pituinen väliaika.
Pelikello pysäytetään jokaisen pistesuorituksen jälkeen, epäonnistuneiden heittopelien jälkeen, kummankin puoliajan kahden viimeisen peliminuutin alkaessa sekä rangaistusten ja aikalisien vuoksi. Pelaajan viedessä hallussaan olevan pallon sivurajan yli pelikello pysäytetään ja ensimmäisen puoliajan kahta ja toisen puoliajan viittä viimeistä minuuttia lukunottamatta käynnistetään uudelleen tuomarin merkistä, kun pallo on asetettu paikalleen seuraavaa aloitussyöttöä varten. Juoksupelien sekä onnistuneiden heittopelien jälkeen pelikello käy.
Aikalisiä saavat molemmat joukkueet ottaa kummallakin puoliajalla kolme. Lisäksi tuomari voi määrätä harkinnanvaraisia aikalisiä esimerkiksi loukkaantumisten vuoksi.
Peliajan hallinta eli pelikellon oikea-aikainen pysäyttäminen tai käynnissä pitäminen pelivalintojen ja aikalisien avulla on oleellinen osa amerikkalaisen jalkapallon taktiikkaa.
Säännöt > Tuomarit

Vuonna 1873 amerikkalaisessa jalkapallossa ryhdyttiin turvallisuuden takaamiseksi käyttämään kahta tuomaria, joiden määrä vuoteen 1983 mennessä nousi jo seitsemään.
Säännöt > Varusteet

Jo Britteinsaarten esimuodoista lähtien jalkapallo oli luonteeltaan ollut hyvin väkivaltainen peli, minkä hengen mukaisesti amerikkalaisessa jalkapallossa kiellettiin kaikenlaiset metallia sisältävät vaatteet ja varusteet vuonna 1894. Varusteissa on tapahtunut kehitystä, kun erilaisia suojavarusteita on sallittu loukkaantumisten estämiseksi. Vuonna 1890 pelaajien ainoa päänsuoja oli heidän kasvattamansa pitkät hiukset sekä nahkainen nenäsuoja. Vuonna 1896 otettiin käyttöön ensimmäiset nahasta valmistetut päänsuojukset, jotka kehittyivät ajan myötä korvaläpillä varustetuiksi lippalakeiksi. Nykyistä muistuttava metallinen suojakypärä esiteltiin vuonna 1917. Pakollisiksi kypärät tulivat yliopistopeleissä vuonna 1939 ja NFL:ssä vuonna 1943. Nykyisin alan liitot suosittelevat muun muassa pakollisten varusteiden valvontaa, että pelaajilla on asianmukainen varustus pelissä.
Kypärä suojaa kallovammoilta ja ne ovat kehittyneet vuosien saatossa. Nykyiset kypärät ovat ilmatäytteisiä ja ne sovitetaan joka pelaajalle erikseen. Lisäksi kypärän leukasuoja tulee olla kiinnitetty pelin aikana kuin myös hammassuojat käytössä. Muita pakollisia varusteita ovat reisisuojat, polvi- ja lonkkasuojat, hartiasuojat, pelisukat, pelipaita ja -housut.
Säännöt > Rangaistukset

Yleisimmät rangaistukset vaikuttavat hyökkäyksen kenttäasemaan. Jos hyökkäys saa rangaistuksen, palloa siirretään kauemmaksi puolustuksen maalista ja päinvastoin. Rangaistuksia on kolmen tasoisia: 5, 10 ja 15 jaardia tai seuraava yritys virheentekopaikasta. Rangaistukseen liittyy usein myös yrityksen uusiminen tai yrityksen uusimisoikeuden menetys (esimerkiksi tahallisessa epäonnistumisessa eteenpäinsyötössä).
Tiettyjen rikkeiden tapahtuessa yritys voidaan pelata normaalisti loppuun, minkä jälkeen rikottu joukkue voi valita rangaistuksen toimeenpanon ja hylkäyksen väliltä (jolloin pelattu yritys jää voimaan). Tällainen rike on esimerkiksi puolustuksen tekemä paitsio eli aloituslinjan ennenaikainen ylittäminen (josta seuraa 5 jaardin rangaistus), jolloin hyökkäävä joukkue pelaa yrityksen loppuun ja sen jälkeen lasketaan hyökkäyksen etenemät jaardit. Jos edettyjä jaardeja on yli viisi, kannattaa hyökkäyksen useimmiten hylätä rangaistus; jos jaardeja on alle viisi, kannattaa hyökkäyksen useimmiten hyväksyä 5 jaardin rangaistus.
Yksittäinen pelaaja tai valmentaja voidaan myös sulkea ottelusta ja jopa vaihtopenkki voi aiheuttaa joukkueelleen rangaistuksen esimerkiksi epäurheilijamaisesta käytöksestä.
Pelin kulku

Molemmilla joukkueilla saa kentällä olla kerrallaan 11 pelaajaa. Kaikkiaan pelaajien määrä NFL-joukkueessa voi olla enintään 46 pelaajaa.  Palloa kulloinkin kuljettavaa joukkuetta sanotaan hyökkäykseksi ja vastaavasti toista joukkuetta puolustukseksi.
Ennen ottelun alkua määritellään kolikonheitolla aloituspotkun suorittava joukkue sekä kenttäpuoliskot. Aloituspotkulla aloitetaan ottelun molemmat puoliskot. Potkua palauttava joukkue pyrkii saamaan pallon kiinni ja kuljettamaan sitä kantamalla mahdollisimman pitkän matkan kohti maalialuetta. Kohdasta, jossa pallon palauttaja taklataan, alkaa palauttavan joukkueen ensimmäinen hyökkäysvuoro.
Hyökkäyksen on edettävä 10 jaardia neljällä yrityksellä. Jos hyökkäävä joukkue onnistuu etenemään tarvittavat jaardit, se saa taas uudet neljä yritystä edetäkseen seuraavat 10 jaardia. Yleensä, jos hyökkäyksellä on viimeinen yritys ja uuteen ensimmäiseen yritykseen tai maaliin tarvittava matka jaardeina on pitkä, kentälle lähetetään potkujoukkue, jonka lentopotkun potkaisija potkaisee lentopotkulla pallon mahdollisimman kauas omasta maalista, jotta vastustajalla olisi vastaavasti mahdollisimman paljon edettävää maaliin. Puolustava joukkue pyrkii katkaisemaan hyökkäyksen etenemisen joko katkaisemalla syötön yrityksen tai taklaamalla pallollisen pelaajan ennen kuin tarvittava jaardimäärä on tullut täyteen. Jos syötönkatko onnistuu, hyökkäysvuoro vaihtuu heti.
Aloitussyöttöä kutsutaan snapiksi. Snapin antaa hyökkäyksen keskimmäinen linjamies eli sentteri (C). Pallo annetaan jalkojen välistä pelinrakentajalle (QB).
Pelipaikat

Amerikkalaisessa jalkapallossa on lukuisia eri pelipaikkoja ja rooleja. Tärkeimmät erot ovat hyökkäys- ja puolustuspelaajien välillä. Sekä hyökkäyksessä että puolustuksessa on lukuisia eri rooleja eri pelaajille. Hyökkäyksen ”aivot” on pelinrakentaja (QB) joka vastaanottaa aloitussyötön hyökkäyksen linjan keskimmäiseltä mieheltä eli sentteriltä (C) ja käynnistää pelin. Pelinrakentaja voi joko antaa pallon keskushyökkääjälle (HB/FB), joka etenee palloa kantamalla. Pelinrakentaja voi myös heittää pallon laitahyökkääjille (WR) tai sisemmille laitahyökkääjille (TE). Pelinrakentajalle vaihtoehtona voi olla oma juoksu pallon kanssa. Hyökkäyksen linja koostuu viidestä pelaajasta. Näiden pelaajien tehtävä on avata puolustukseen juoksuväylä keskushyökkääjälle tai tehdä heittopeleissä suojausta pelinrakentajalle. Eri hyökkäysmuodostelmissa eri pelaajien käyttö vaihtelee runsaasti, ja jopa kahdella saman pelipaikan pelaajalla rooli voi olla erilainen.
Puolustuksessa pelaajien tehtävä on pysäyttää hyökkäyksen ja pallonkantajan eteneminen. Aloituslinjan tasalla on puolustuksen linja, jonka tehtävänä on estää hyökkäyksen linjan blokkaaminen eli estää juoksupelissä juoksuväylien tekeminen, sekä heittopeleissä pelinrakentajan taklaaminen tai heiton estäminen. Linjan takana ovat tukimiehet, (LB) joiden ensisijainen tehtävä on taklata pallonkantaja. Puolustustehtävästä riippuen tukimiehet joutuvat myös varjostamaan heittopeleissä hyökkääjiä tai myös ahdistelemaan pelinrakentajaa ryntäämällä nopeasti hyökkäyksen linjan läpi, muodostunut saksankielisestä sanasta Blitzkrieg, joka tarkoittaa salamasotaa). Puolustuksen takakentällä pelaavat takamiehet, joista kulmapuolustajat pelaavat laitahyökkääjiä vastaan, usein mies miestä vastaan puolustamalla. Takamiehistä viimeinen lukko on takapuolustaja, joista tavallisesti yksi pelaa puolustuksen alimpana pelaajana avustaen muuta puolustusta, lähinnä kulmapuolustajia ja tukimiehiä.
Potkupelejä varten joukkueissa on omat erikoismiehensä. Aloitussyötön antaja toimii samalla tavalla kuin sentteri, mutta on erikoistunut pitkien aloitussyöttöjen antamiseen. Lentopotkun potkaisijan pääasiallinen tehtävä on saattaa pitkillä potkuilla vastustajan joukkue hankalaan kenttäasemaan mahdollisimman kauas maalialueelta. Aloituspotkuja ja kenttämaaleja varten on potkaisija ja aloitus- sekä lentopotkuja palauttaa tavallisesti potkunpalauttaja. Potkunpalauttajat ovat joukkueensa nopeimpia jäseniä, normaalilta pelipaikaltaan laita- tai keskushyökkääjiä tai puolustuksen takakentän pelaajia.
Pelipaikat > Hyökkäävä joukkue

Aloitussyöttöhetkellä hyökkäävällä joukkueella vähintään seitsemän pelaajan tulee olla aloituslinjan tasolla. Takakentällä ei saa olla enempää kuin neljä pelaajaa.. Hyökkäyspelin strategiana on pitää pallo hallussa ja edetä kentällä vähintään 10 jaardia neljällä yrityksellä. Hyökkäyspelin pitää päätyä mahdollisimman suuriin pistemääriin eli maaliin (touchdown) ja lisäpisteisiin. Strategiaan kuuluu myös se, että puolustus ei osaa ennakoida tulevaa peliä ja iskukohtaa puolustukseen.
Pelipaikkalyhenteet
Usein pelipiirroksissa käytetään lyhennyksiä. Vakiintuneet lyhenteet tulevat englanninkielestä seuraavasti:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Pelinrakentaja | QB | Quarter back |  |
| Keskushyökkääjät | RB | Running Back | yleisnimitys keskushyökkääjälle |
|  | HB | Half Back | usein nopeampi keskushyökkääjä |
|  | FB | Full Back | isompi ja blokkaava keskushyökkääjä |
| Laitahyökkääjät | WR | Wide Receiver | yleisnimitys laitahyökkääjälle |
|  | SE | Split End | linjaan ryhmittyvä ulompi laitahyökkääjä |
|  | FL | Flanker | takakentällä toimiva ulompi laitahyökkääjä |
|  | TE | Tight End | linjan päähän ryhmittyvä laitahyökkääjä |
| Hyökkäyksen linjamies | C | Center | sentteri |
|  | OG | Offensive Guard | sisempi linjamies |
|  | OT | Offensive Tackle | ulompi linjamies |
Terveysvaikutukset

Amerikkalaisen jalkapallon pelaajien aivotärähdyksistä on kannettu huolta yhtä kauan kuin lajia on harrastettu. 1950-luvulla tieteessä vallitsi jo selvä yksimielisyys toistuvien aivotärähdysten seurauksista. Toistuvat päähän kohdistuvat iskut voivat aiheuttaa kroonisen traumaperäisen enkefalopatian. Tämä sairaus on yleinen mm. nyrkkeilijöillä, jääkiekkoilijoilla ja amerikkalaisen jalkapallon pelaajilla.
Sittemmin puhe aivotärähdyksistä on häipynyt kuulumattomiin. NFL on pyrkinyt vähättelemään näitä riskejä omilla tutkimuksillaan. Huomiota on pyritty siirtämään toisaalle kalliilla tiedotus- ja suhdetoimintakampanjoilla. Ammattilaisurheiluun sidoksissa olleet asiantuntijat ovat vaatineet vuosikymmenten mittaisia tutkimuksia ja ennenkuulumattoman korkeatasoisia todisteita sairauden puolesta, mikä kriitikoiden mukaan on vain hämärtänyt asiaa ja vienyt taudin tuntemusta taaksepäin. Lääketieteen historioitsija Stephen Casper uskoo, että amerikkalaisesta jalkapallosta ei voida koskaan kehittää neurologisessa mielessä turvallista. Samalla laji on niin olennainen osa amerikkalaista kulttuuria, ettei sitä voida kieltääkään.
Organisaatioita, sarjoja ja turnauksia > IFAF

International Federation of American Football eli kansainvälinen amerikkalaisen jalkapallon liitto on amerikkalaisen jalkapallon kattojärjestö. Se hallinnoi myös lippupalloa. Liittoon kuuluu 73 kansallista lajiliittoa. Sen toiminta jakautuu maanosien mukaan jaettuihin alaosastoihin.
IFAF järjestää joka neljäs vuosi lajin miesten maailmanmestaruuskilpailut ja naisten maailmanmestaruuskilpailut. Alaosastot järjestävät maanosakohtaisia maajoukkue- ja seuraturnauksia, kuten Euroopan-mestaruuskilpailut.
Organisaatioita, sarjoja ja turnauksia > SAJL

Suomen Amerikkalaisen Jalkapallon Liitto ry on perustettu vuonna 1979. Liiton päätehtävänä on järjestää ja hallinnoida kilpailu- ja harrastustoimintaa Suomessa. Lajin historian ollessa Suomessa vielä lyhyt, liiton tavoitteena on myös lajin levittäminen ja sen tunnettuuden parantaminen. Seurojen edustajana liitto toimii myös lajin suomalaisena edustajana kansainvälisesti sekä suorittaa lajin edunvalvontaa niin koti- kuin ulkomailla. Nykyisin SAJL:n jäsenseuroissa toimintaan osallistuukin lähes 3 500 lisenssiharrastajaa.
Lajin pääsarja Suomessa on Vaahteraliiga.
Organisaatioita, sarjoja ja turnauksia > NFL

NFL eli National Football League on koko Yhdysvaltojen seuratuin urheilusarja. Sarjassa pelaa 32 ammattilaisjoukkuetta. Sarjan loppuottelu Super Bowl on yksi maailman seuratuimmista urheilutapahtumista.
Muunnelmat

Kanadassa pelattava kanadalainen jalkapallo on lähes sama laji kuin amerikkalainen jalkapallo. Vain pienet sääntöeroavaisuudet (muun muassa kanadalaisen jalkapallon hiukan suurempi kenttä ja yhden pelaajan verran suuremmat joukkueet ja ainoastaan kolmen yrityksen käyttö) erottavat nämä lajit toisistaan. Molemmissa maissa englannin kielen sana football tarkoittaa näitä lajeja. Kanadalaisen jalkapallon ylin sarja on Canadian Football League (CFL).
Amerikkalaisen jalkapallon sisäpelimuunnos on arena football, jossa kenttä ja joukkuekoko ovat huomattavasti pienemmät, mutta tempo ja pistesuoritusten määrä suurempi. Lajien yhteisistä piirteistä kertoo se, että samat pelaajat saattavat peliuransa aikana pelata amerikkalaisen jalkapallon, kanadalaisen jalkapallon sekä arena footballin ammattilaissarjoissa.
Amerikkalaisesta jalkapallosta on sovellettu omia lajeja, joissa kontaktin määrää on vähennetty tai kontaktin ottaminen on kokonaan poistettu. Lippupallo on amerikkalaisen jalkapallon kaltainen peli, jota pelataan pienemmällä kentällä, ja pelaajia saa kentällä olla yhtä aikaa viisi (5). Taklaaminen on kielletty, sitä merkataan vyöllä olevan lipun nappaamisella. Naisille on amerikkalaisesta jalkapallosta kehitetty erilaisia variaatioita, jotka eroavat lippupallosta ja miesten pelaamasta versiosta muun muassa kenttäpelaajien määrän suhteen (7 tai 9). Aikaisemmin Suomessa pelattiin lippupallosta kehitettyä niin kutsuttua semi-contact versiota, joka erosi edeltäjästään muun muassa linjapelin ja rajoitetun kontaktin (blokkaaminen suorin käsin) sallimisen osalta. Nykyään naisetkin pelaavat varusteet päällä täyden kontaktin amerikkalaista jalkapalloa, joka eroaa miesten pelistä lähinnä kenttäpelaajien määrän osalta (9 vs 11).
Etenkin Australiassa amerikkalaisesta jalkapallosta käytetään nimitystä gridiron erotukseksi australialaisesta jalkapallosta, joka joistakin samankaltaisuuksista huolimatta on kuitenkin kehittynyt täysin eri lajiksi.
Edellä mainitusti Yhdysvalloissa käytetään amerikkalaisesta jalkapallosta sanaa football ja eurooppalaisesta jalkapallosta soccer. Brittienglannissa amerikkalainen jalkapallo on American football.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
SAJL.
Touchdown.fi (Arkistoitu – Internet Archive) Tietoa, kuvia ja uutisia Suomen jenkkifutiksesta.
Gridiron.fi (Arkistoitu – Internet Archive), suomalainen uutissivusto.
Potkaisija yrittää potkumaalia.
Pelikenttä merkkiviivoineen.
Maalihaarukka.
Pelipallo.
Amerikkalaisen jalkapallon pelaajan kypärä.
Amerikkalaisen jalkapallon eräs hyökkäyksen perusmuodostelma, Pro- tai T-muodostelma.
Hyökkäyksen (siniset pelipaidat) ja puolustuksen (valkoiset pelipaidat) pelaajat ryhmittyneenä aloitusmuodostelmaan juuri ennen aloitussyöttöä.
Hyökkäyksen ja puolustuksen kokoonpanot. Hyökkäysen linjassa aina viisi linjamiestä.
Hyökkäys (valkoiset pelipaidat) ja puolustus (tummat pelipaidat) aloitusryhmityksessä.
Austerlitzin taistelu
Taustaa

Huomattuaan, että oli mahdotonta nousta maihin Englantiin, Napoleon käänsi katseensa itään. Englantiin lähettäväksi tarkoitettu armeija sulautettiin noin 200 000 sotilaan Grande Arméehen. Napoleon eteni Mannheimista Regensburgiin. Tonava ylitettiin lokakuun 7. päivänä ja Ulm saarrettiin 9. päivänä. 30 000 miehen itävaltalaisarmeija pakotettiin antautumaan.
Napoleonin tavoitteena oli sotamarsalkka Kutuzovin joukkojen saartaminen, mutta nämä perääntyivät koko ajan ranskalaisten tieltä. Marraskuun puoleenväliin mennessä myös Wien oli miehitetty. Silloin Napoleon sai tiedon, että ranskalais-espanjalaiset alukset olivat kärsineet tappion Trafalgarissa. Hän oli vihamielisen Euroopan sydämessä ja näytti siltä, että hän ei saisi Kutuzovia kiinni ennen kuin tämä saisi avukseen itävaltalaisen ja toisen venäläisen armeijan. Olmützissa olevan venäläis-itävaltalaisen armeijan vahvuus oli jo 90 000 sotilasta. Ne siirtyivät etelään toivoen lyövänsä ranskalaisten oikean sivustan ja katkaisevan heidän yhteytensä Wieniin.
Armeijat > Ranskalaiset joukot

Napoleonin joukkoihin kuului yhteensä 73 000 sotilasta: 63 000 jalkaväkeä ja 10 000 keisarillisen kaartin ratsuväkimiestä. Kevyitä tykkejä oli 139. Ranskalaisten armeijaa oli uudistettu merkittävästi.
Armeijat > Venäläis-itävaltalaiset joukot

Liittokunnan joukot käsittivät yhteensä noin 85 000 miestä: 68 000 jalkaväkimiestä ja 17 500 ratsuväkimiestä. Tykkejä oli 278, kaksinkertaisesti ranskalaisten tykkimäärä.
Napoleonin ansa

Napoleon laati Määriin vastaloukun. Aluetta oli helppo puolustaa. Napoleon uskoi, että jos hän valitsemassaan maastossa saisi venäläis-itävaltalaiset joukot hyökkäämään, hän saisi vielä käännettyä tilanteen edukseen ja voittaisi vihollisensa. Napoleon suunnitteli tarkasti, mitä tekisi, ja määräsi armeijansa teeskentelemään väsynyttä ja heikkoa. Hän jopa pyysi silmänlumeeksi aselepoa.
Austerlitz sijaitsi sadan kilometrin päässä Itävallan pääkaupungista, Wienistä. Napoleon päätti sijoittaa heikommat joukkonsa Goldbach-jokea myötäilevään linjaan Telnitzin ja Sokolnitzin kaupunkeihin ja asettaa pääjoukot Zurlanin kukkulalle. Hän myös antoi lähistöllä sijainneen strategisesti tärkeän Pratzenin kukkulan vihollisen haltuun. Tältä kukkulalta oli hyvät näkymät ranskalaisten asemiin, joten Kutuzov huomasi ranskalaissivustan heikkouden Telnitzissä. Napoleon toivoi vihollisensa nielaisevan syötin ja hyökkäävän ranskalaisten asemiin siellä. Samalla heidän keskustansa heikkenisi, jolloin hän voisi pääjoukollaan hyökätä Pratzenin kukkulalle ja katkaista vihollisen ryhmityksen kahtia.
Liittoutuneiden leirissä tsaari Aleksanteri I uskoi saaneensa loistavan tilaisuuden murskata Napoleonin armeija ja määräsi armeijansa etenemään ja hyökkäämään ranskalaisten muka heikkoa oikeaa sivustaa vastaan. Näin liittoutuneet nielaisivat syötin, jonka Napoleon oli heille asettanut.
Taistelu

Joulukuun toisena päivänä liittoutuneet tekivät odotetusti päähyökkäyksen Telnitzissä ranskalaisten oikeaa sivustaa vastaan, joka perääntyi suunnitelman mukaisesti. Huomatessaan tämän liittokunta lähetti lisää sotilaita oikean sivustan kimppuun, mutta samalla heidän keskustansa muuttui heikommaksi. Juuri tätä Napoleon oli toivonut. Marsalkka Soultin komentamat miehet hyökkäsivät voimalla hieman ennen keskipäivää liittoutuneiden kylkeen Pratzenissa ja yllättivät siellä sijainneet vihollisen joukot perusteellisesti, katkaisten venäläis-itävaltalaisen armeijan kahtia. Kutuzovin joukot yrittivät toistuvasti vallata kukkulan takaisin, mutta ranskalaiset torjuivat kaikki vastahyökkäykset.
Vasemmalla siivellä kaksi ranskalaista osastoa hyökkäsi venäläisten oikealle sivustalle, joka ankaran vastarinnan jälkeen pirstottiin. Soult kääntyi liittoutuneiden vasenta sivustaa vastaan. Yllätetyt venäläiset ja itävaltalaiset pakenivat. Jotkut juoksivat jäätyneen Satchanjärven jäälle, jolloin ranskalaiset ampuivat tykeillään jään rikki. Tuhansia hukkui.
Taistelun jälkeen

Liittokunnan tappiot nousivat noin 25 000 mieheen, mutta ranskalaisten tappiot olivat vain 1 500. Rauhanehdossa Itävalta joutui luovuttamaan huomattavia maa-alueita Ranskalle, Baijerille ja Preussille.
Austerlitzin taistelu 2. joulukuuta 1805.
Sjernarøyn kirkko

| Sjernarøyn kirkko Sjernarøy kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2009.
Sijainti:  Stavanger, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Stavangerin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1647
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sjernarøyn kirkko (norj. Sjernarøy kyrkje) on Stavangerin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1647.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sjernarøyn kirkko Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav