stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Port-Valais
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Port-Valais Wikimedia Commonsissa
| n k Valais’n hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (ransk. District, saks. Bezirk) ja kunnat (126 kpl, 1.1.2017)
Brig: Brig-Glis • Eggerberg • Naters • Ried-Brig • Simplon • Termen • Zwischbergen
Conthey:  Ardon • Chamoson • Conthey • Nendaz • Vétroz
Entremont: Bagnes • Bourg-Saint-Pierre • Liddes • Orsières • Sembrancher • Vollèges
Goms: Bellwald • Binn • Ernen • Fiesch • Fieschertal • Goms • Lax • Obergoms
Hérens: Ayent • Evolène • Hérémence • Mont-Noble • Saint-Martin • Vex
 Leuk: Agarn • Albinen • Ergisch • Inden • Leuk • Leukerbad • Oberems • Salgesch • Turtmann-Unterems • Varen • Guttet-Feschel • Gampel-Bratsch
 Martigny: Bovernier • Charrat • Fully • Isérables • Leytron • Martigny • Martigny-Combe • Riddes • Saillon • Saxon • Trient
Monthey: Champéry • Collombey-Muraz • Monthey • Port-Valais • Saint-Gingolph • Troistorrents • Val-d'Illiez • Vionnaz • Vouvry
Raron/itäinen: Bettmeralp • Bister • Bitsch • Grengiols • Mörel-Filet • Riederalp
Raron/läntinen: Ausserberg • Blatten • Bürchen • Eischoll • Ferden • Kippel • Niedergesteln • Raron • Steg-Hohtenn • Unterbäch • Wiler (Lötschen)
Saint Maurice: Collonges • Dorénaz • Evionnaz • Finhaut • Massongex • Saint Maurice • Salvan • Vernayaz • Vérossaz
Sierre: Anniviers • Chalais • Chippis • Crans-Montana • Grône • Icogne • Lens • Miège • Saint-Léonard • Sierre • Venthône • Veyras
Sion: Arbaz • Grimisuat • Savièse • Sion • Veysonnaz
Visp: Baltschieder • Eisten • Embd • Grächen • Lalden • Randa • Saas-Almagell • Saas-Balen • Saas-Fee • Saas-Grund • Sankt Niklaus • Stalden • Staldenried • Täsch • Törbel • Visp • Visperterminen • Zeneggen • Zermatt
Markian Popov

| Markian Mihailovitš Popov Маркиан Михайлович Попов |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. marraskuuta 1902 Ust-Medveditskajan kylä, Serafimovitš, Venäjä
Kuollut: 22. huhtikuuta 1969 Moskova, Neuvostoliitto
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Neuvostoliitto
Palvelusvuodet:  1920–1969
Taistelut ja sodat:  Venäjän sisällissota toinen maailmansota
Sotilasarvo:  armeijakenraali
Kunniamerkit:  Neuvostoliiton sankari Leninin kunniamerkki (5) Punalipun ritarikunta (3) Punaisen tähden ritarikunta Suvorovin ritarikunta (2) Kutuzovin ritarikunta (2)
Markian Mihailovitš Popov (ven. Маркиа́н Миха́йлович Попо́в) (15. marraskuuta 1902 Ust-Medveditskajan kylä, nykyinen Volgogradin alueen Serafimovitšin kaupunki – 22. huhtikuuta 1969 Moskova, Neuvostoliitto) oli Neuvostoliiton puna-armeijan kenraali ja Neuvostoliiton sankari.
Popov aloitti sotilasuransa nuorena Venäjän sisällissodassa. Sodan jälkeen hän opiskeli Neuvostoliiton sotilaskouluissa ja eteni urallaan verrattain nopeasti. Hän oli kenraaliluutnantti ja Leningradin sotilaspiirin komentaja, kun Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon kesällä 1941. Popov osallistui useiden ratkaisevien taisteluiden johtoon toisen maailmansodan aikana. Hänet ylennettiin puna-armeijan toiseksi korkeimpaan armeijakenraalin sotilasarvoon 1943. Hän ei kuitenkaan nauttinut Stalinin luottamusta, minkä vuoksi hänen uransa oli epätasainen hänen pätevyydestään huolimatta. Hänet alennettiin sodan lopulla epäonnistuneen Riian valtausyrityksen jälkeen. Häntä väheksyttiin sodanjälkeisessä neuvostoliittolaisessa historiankirjoituksessa. Hänen maineensa ja arvonsa palautettiin vasta Stalinin kuoltua ja Nikita Hruštšovin noustua valtaan. Hruštšov ja Popov olivat tehneet yhteistyötä Stalingradin taistelun aikana, ja hänen uransa lähti uuteen nousuun 1954. Popov kuoli tapaturmaisesti Moskovassa 1969.
Sotilasura

Markian Popov syntyi maanviljelijän perheeseen 15. marraskuuta 1902. Hän kävi kansakoulun, jonka jälkeen hän pääsi keisarillisen Venäjän kadettikouluun 1916. 18-vuotiaana hän liittyi puna-armeijaan lokakuun vallankumouksen jälkeen alkaneen Venäjän sisällissodan ollessa vielä käynnissä. Nuoresta iästään huolimatta hän ehti toimia muun muassa divisioonansa esikuntapäällikkönä. Hän liittyi kommunistiseen puolueeseen 1921. Sodan jälkeen hän kävi Pihkovan jalkaväen johtamistaidon kurssin, josta valmistui 1923. Vystrelin jalkaväen koulutuskeskuksen upseerikursseilta hän valmistui 1925. Näihin aikoihin Popov johti 11. kivääridivisioonan rykmenttitason koulua Leningradissa ja siirtyi sittemmin palvelemaan Venäjän Kaukoitään. Hän toimi välillä myös Moskovan sotilaspiirin sotakoulutuksen tarkastajana.
Popov eteni urallaan tasaisen ripeää vauhtia, ja vuonna 1936 hän valmistui Frunzen sotilasakatemiasta. Hänestä tuli myös puna-armeijan ensimmäisen mekanisoidun prikaatin esikuntapäällikkö. Yksiköstä tuli pian 5. mekanisoitu armeijakunta. Kesällä 1938 Popovista tuli Kaukoidässä sijainneen 1. erillisen ”Punalipun armeijan” esikuntapäällikkö ja varakomentaja. Hänestä tehtiin yksikön komentaja seuraavana vuonna. Tässä tehtävässä hän toimi vuoden 1941 alkuun, jolloin hänet siirrettiin Leningradin sotilaspiirin päälliköksi.
Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan aikana Popov ehti osallistua useisiin ratkaiseviin taisteluihin. Hän oli mukana Moskovan ja Leningradin puolustuksessa, Stalingradin ja Kurskin taisteluissa sekä Itä-Karjalan ja Baltian valtaamisessa. Hänet palkittiin sodan aikana ja sen jälkeen useilla mitaleilla sekä Neuvostoliiton sankarin arvolla vuonna 1965.
Toinen maailmansota > Leningrad

Suuri isänmaallinen sota alkoi 22. heinäkuuta 1941, kun Adolf Hitlerin johtama Saksa avasi itärintaman hyökkäämällä Neuvostoliittoon. Leningradista 250 kilometrin päässä oleva Pihkova joutui saksalaisten haltuun jo 9. elokuuta. Popov kiiruhti rakentamaan Laukaanjoen varrelle uuden puolustuslinjan, jonka linnoitustyöhön Leningradin poliittinen komentaja Andrei Ždanov lähetti 30 000 siviilityöntekijää. Ždanov myös vetosi alueen asukkaisiin, jotta nämä liittyisivät puolustusjoukkoihin. Ilmoittautuneesta 100 000 vapaaehtoisen joukosta pystyttiin muodostamaan kahdeksan uutta kansalliskaartin divisioonaa. Laukaanjoen linjan ja kansalliskaartin avulla Popov pystyi pysäyttämään Saksan Pohjoisen armeijaryhmän etenemisen kuukauden ajaksi. Kun saksalaiset viimein mursivat linjan, Popov ja Ždanov olivat ehtineet rakennuttaa useita tiheitä puolustuslinjoja Leningradin ympärille sekä järjestää myös Laatokan kautta tapahtuvan huollon, kun kaupunki joutui saarretuksi. Syyskuussa Kliment Vorošilov nimitettiin Popovin tilalle Leningradin sotilaspiirin komentajaksi. Popov siirrettiin pohjoisen rintaman ja Leningradin rintaman komentajaksi sekä Leningradin sotilaspiirin esikuntapäälliköksi.
Toinen maailmansota > Stalingrad

Marraskuussa 1941 Popov nimettiin ensin 61. armeijan ja sitten 40. armeijan komentajaksi. Lokakuussa 1942 hänet siirrettiin Stalingradin rintaman apulaiskomentajaksi. Vuoden 1942 aikana hän toimi myös 10. reservin armeijan ja 5. rynnäkköarmeijan komentajana. 5. panssariarmeijan komentajana hän toimi vuodenvaihteen yli. Nikita Hruštšov toimi Stalingradin taistelun aikana alueen johtavana poliittisena upseerina. Muistelmissaan hän kertoi:
»Minulla on hyviä muistoja Popovista. Työskentelin hänen kanssaan yhdessä paljon silloin, kun oli tehty päätös saartaa Pauluksen joukot. Keskitimme joukkomme ja vierailimme niiden luona aina Popovin kanssa - kaikki nämä valmistelut tehtiin yhdessä hänen kanssaan. Jerjomenko kärsi vanhasta sotavammastaan ja hänen jalkansa oireili. Hänen oli vaikea kävellä tai ratsastaa... Popov toisaalta oli terve ja vielä nuori. Kuten sanotaan, hänellä oli kaikki kortit pakassaan. Ja hän oli mies, joka tunsi sotatieteen hyvin.»
Hruštšov tosin epäili, että Popov joi liian kovan humalan juhliessaan syntymäpäiväänsä operaatio Uranuksena tunnetun puna-armeijan vastahyökkäyksen kynnyksellä 15. marraskuuta, sillä Hruštšovin mukaan Popovin osuus hyökkäyksessä olisi saattanut sujua paremmin, mikäli hän olisi vain keskittynyt tehtävänsä valmisteluun.
Hyökkäys oli kuitenkin menestys, ja Pauluksen 6. armeija jäi saartoon. Semjon Timošenkon Stalingradin jälkeisen hyökkäysoperaatio Tähden kärkenä toimineet Popovin neljä panssariarmeijakuntaa valtasivat Harkovan 2. helmikuuta. Lisäksi ne puhkaisivat saksalaisten linjat, ylittävät Donetsin ja painostivat saksalaisten selustaa. Erich von Manstein käynnisti kuitenkin voimakkaan vastahyökkäyksen, ja Harkovan taistelun jälkeen saksalaiset onnistuivat ajamaan puna-armeijan kaupungista ja tuhoamaan osan Popovin taisteluosastosta. Vastahyökkäys onnistui von Mackensenin 1. panssariarmeijan ja von Richthofenin 4. ilma-armeijan yhteisoperaationa. Popov menetti tässä taistelussa kolme jalkaväkidivisioonaa ja yhden panssariarmeijakunnistaan, yhteensä 615 panssarivaunua. Tämän jälkeen Popov siirtyi puna-armeijan ylimmän johdon alaisen reservinyhtymän komentajaksi Kurskin alueelle. Yhtymä nimettiin aluksi reservirintamaksi ja uudelleen Aron sotilaspiiriksi. Sotilaspiiri nimettiin Arorintamaksi Kurskin taistelun alettua 9. heinäkuuta, jolloin sen komentajaksi tuli Ivan Konev.
Toinen maailmansota > Kurskin taistelu

Voitto Harkovassa mahdollisti Kurskissa 4. heinäkuuta 1943 alkaneen Saksan hyökkäyksen, jota johti sotamarsalkka Günther von Kluge. Popov oli nimitetty Brjanskin rintaman komentajaksi 6. kesäkuuta, ja hän odotti reservissä Saksan suurhyökkäyksen tyrehtymistä Konstantin Rokossovskin ja Nikolai Vatutinin puolustuslinjoihin. Ankarissa puolustustaistelussa puna-armeijan panssarintorjuntatykistö tuhosi 40 prosenttia Saksan panssareista, mukaan lukien hyökkäykseen osallistuneet uudet Tiger-tankit. Viimein 12. heinäkuuta Popov liitti reservinsä mukaan taisteluun ja käynnisti vastahyökkäyksen Kurskin pohjoispuolelta kohti Orjolia. Isku saksalaisia vastaan onnistui, ja hyökkäys laajeni kattamaan noin tuhannen kilometrin levyisen kaistan rintamasta. Alueen puolustaminen kävi saksalaisille mahdottomaksi, ja Popov valtasi Orjolin 5. elokuuta. Popov jatkoi kohti Brjanskia, jonka hänen joukkonsa saavuttivat 20. syyskuuta ja josta he jatkoivat edelleen painostamaan Saksan Valko-Venäjällä olevaa rintamaa.
Yhdysvaltalainen aikakauslehti Time kuvaili Popovia syyskuussa 1943 seuraavasti:
»Karatševin valtaaja. Puna-armeijan johto pitää tätä koulupojan kasvot omaavaa pitkää, laihaa ja pitkäkaulaista miestä yhtenä sen uskaliaimmista nuorista kenraaleista ja onkin ylentänyt hänet jo kahdesti sitten huhtikuun. Tämä panssarispesialisti ansaitsi kannuksensa jo 1939 taistellessaan japanilaisia vastaan. Noin kaksi vuotta myöhemmin hänen rivistönsä tuhosivat Italian armeijan Donin mutkassa ja jatkoivat hyökkäystään syöksyen Ukrainaan, kunnes ne juuttuivat mutaan polttoaineen loppuessa. Punainen johto antoi tämän anteeksi. Kun koitti kesähyökkäyksen aika, Popov sai komennuksen ratkaisevalle Brjanskin rintamalle.»
Toinen maailmansota > Takaisin Pohjoiseen

Baltian rintaman, josta tehtiin myöhemmin 2. Baltian rintama, komentajana Popov toimi lokakuusta 1943 huhtikuuhun 1944. Popov johti 2. rintamaa Riian offensiivissa, mutta hänen etenemisensä oli hidasta, sillä Ferdinand Schörnerin rakentama puolustus vaimensi hyökkäyksen tehokkaasti. Myöhemmin hän osallistui Leningradin vapauttamiseen tammikuussa 1945, jolloin hän palasi Leningradin rintaman esikuntapäälliköksi. Hänet siirrettiin jälleen vuoden 1945 puolella 2. Baltian rintaman komentajaksi ja sieltä puolestaan takaisin Leningradin rintaman esikuntaan.
Popov ei välttämättä ollut niin uskalias tai arvostettu kuin Time kirjoitti 1943. Häntä arvosteltiin myös liiasta varovaisuudesta. Kun hänen joukkonsa epäonnistuivat Riian valtaamisessa 1944, hänet korvattiin Andrei Jerjomenkolla, alennettiin ja siirrettiin takaisin Leningradin rintaman esikuntapäälliköksi. Hänet ylennettiin jälleen täyteen kenraalin arvoon vasta Stalinin kuoltua 1953. Vaikka Popov oli pätevä komentaja, Stalin ei luottanut häneen koskaan.
Sodan jälkeen

Sodan päätyttyä loppukeväästä 1945 hän johti Lvivin sotilaspiiriä vuoteen 1946, jolloin hänet siirrettiin Taurian sotilaspiirin (Krimin alue) komentajaksi. Tehtävässä hän pysyi vuoteen 1954 saakka. Vuosina 1955–1956 hän toimi maavoimien taistelukoulutuksen kehittämislaitoksen päällikkönä ja 1956–1962 maavoimien apulaiskomentajana sekä maavoimien esikuntapäällikkönä. Vuonna 1962 hänestä tuli puolustusministeriön sotilastarkastaja-neuvonantaja. Hän pysyi tehtävässä kuolemaansa saakka. Hän kuoli tapaturmaisesti kotinsa palossa Moskovassa huhtikuussa 1969. Hänen hautansa sijaitsee Novodevitšin hautausmaalla Moskovassa.
Aiheesta muualla

Generals.dk
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Puola 
Puna-armeijan sotilaita Leningradin rintamalla syyskuussa 1941.
Operaatio Uranus, puna-armeija etenee.
Operaatio Kutuzov.
Power to All Our Friends

| ”Power to All Our Friends” Cliff Richard |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 B-puoli: ”Come Back Billie Jo”
 Julkaistu: 1973
 Formaatti: 7"
 Tekijä(t): Guy Fletcher, Doug Flett
 Tuottaja(t): David McKay
 Tyylilaji: pop rock
 Kesto: 02.59
 Levy-yhtiö: EMI
Cliff Richardin muut singlet
| ”A Brand New Song” 1972 | ”Power to All Our Friends” 1973 | ”Help It Along” 1973 |
| Power to All Our Friends> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Cliff Richard
Euroviisutiedot
Vuosi:  1973
Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Sijoitus:  3.
Pisteet:  123
Power to All Our Friends on Cliff Richardin esittämä musiikkikappale, joka edusti Britanniaa vuoden 1973 Eurovision laulukilpailussa. Se sijoittui kilpailussa kolmanneksi saatuaan 123 pistettä. Laulun sävelsivät Guy Fletcher ja Doug Flett.
Kappale saavutti myös listamenestystä. Se nousi muun muassa Britannian singlelistan neljännelle sijalle. Listaykköseksi se nousi Alankomaissa, Norjassa ja Suomessa.
Matti Esko levytti kappaleesta Sauvo Puhtilan sanoittaman suomenkielisen version "Valtaa ja voimaa".
Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat | 1. | 11 | 14.4.1973 |  |
|  Norja | 1. | 17 | viikko 16/1973 |  |
|  Suomi | 1. |  | toukokuu 1973 |  |
|  Belgia | 2. | 12 | 14.4.1973 |  |
|  Irlanti | 2. | 8 | 29.3.1973 |  |
|  Sveitsi | 3. | 13 | 1.5.1973 |  |
|  Iso-Britannia | 4. | 12 | 17.3.1973 |  |
|  Länsi-Saksa | 4. |  |  |  |
|  Itävalta | 7. | 12 | 15.5.1973 |  |
Powerful-luokka (risteilijä)

| Powerful-luokka |
| --- | --- |
 Piirros luokan aseistuksesta ja suojasta

Tekniset tiedot
Uppouma:  14 200 t
Pituus:  163,98 m (kokonaispituus)
Leveys:  21,64 m
Syväys:  7,32 m
Koneteho:  25 000 ihp
Nopeus:  22 solmua
Miehistöä:  894
Aseistus
Meritorjunta:  2 x BL 9,2" Mk VIII -tykkiä 12 x QF 6" L/40 -tykkiä 16 x QF 12 naulan 12 cwt laivatykkiä 12 x QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 4 x 18" torpedoputkea
Powerful-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston ensimmäisen luokan panssarikansiristeilijäluokka. Luokkaan kuului kaksi 1890-luvun puolessa välissä valmistettua alusta.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Powerful | Vickers, Barrow-in-Furness | 1894 | 24. heinäkuuta 1895 | 8. kesäkuuta 1897 | myyty romutettavaksi 1929 |
| HMS Terrible | J. & G. Thomson, Clydebank | 1894 | 27. toukokuuta 1895 | 24. maaliskuuta 1898 | myyty romutettavaksi 1932 |
Eva Šuranová

| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Tšekkoslovakia> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | München 1972 | pituushyppy |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Rooma 1974 | pituushyppy |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Praha 1967 | 4×1 kierrosta |  |
|  Pronssia | Dortmund 1966 | 4×1 kierrosta |  |
Eva Šuranová (o.s. Kucmanová, 24. huhtikuuta 1946 Ózd, Borsod-Abaúj-Zemplén, Unkari – 31. joulukuuta 2016) oli slovakialainen Tšekkoslovakiaa edustanut yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hänen päälajinsa oli pituushyppy.
Šuranová saavutti Münchenin 1972 olympialaisissa pituushypyssä pronssia tuloksella 667 cm. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän hävisi viidellä senttimetrillä Unkarin Ilona Bruzsenyákille ja sai hopeaa tuloksella 660 cm. Montréalin 1976 olympialaisissa hän jäi karsinnassa ilman tulosta. Tyttönimellään Kucmanová hän osallistui jo 1960-luvulla kaksiin EM-kilpailuihin: Budapestissa 1966 hän sijoittui 12:nneksi tuloksella 598 cm ja Ateenassa 1969 hän oli seitsemäs tuloksella 621 cm.
Eva Kucmanová saavutti vuosina 1966–1967 kaksi sisäratojen EM-mitalia 4 × 1 kierroksen viestijuoksussa. Dortmundissa 1966 saavutuksena oli pronssi ajalla 1.22,3 ja Prahassa 1967 hopea ajalla 1.14,0. Molemmissa kisoissa kierroksen pituus oli 160 metriä.
Hélder Postiga

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Hélder Manuel Marques Postiga
Syntymäaika: 2. elokuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Vila do Conde, Portugali
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 181 senttimetriä
Junioriseurat
1993–1996: Varzim
1996–2000: Porto
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2000–2001 | Porto B | 35 | (10) |
| 2001–2003 | Porto | 58 | (22) |
| 2003–2004 | Tottenham Hotspur | 19 | (1) |
| 2004–2008 | Porto | 55 | (15) |
| 2006 | → Saint-Étienne (laina) | 16 | (2) |
| 2008 | → Panathinaikos (laina) | 14 | (2) |
| 2008–2011 | Sporting CP | 68 | (12) |
| 2011–2013 | Zaragoza | 70 | (23) |
| 2013– | Valencia | 15 | (3) |
| 2014 | → Lazio (laina) | 5 | (0) |
Maajoukkue
| 2003– | Portugali | 66 | (27) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. toukokuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 16. marraskuuta 2013.
| Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Portugali.Miesten jalkapallo.EM-kilpailut  | Maa:   Portugali> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Portugali 2004 |  |  |
|  Pronssia | Ukraina/Puola 2012 |  |  |
Hélder Manuel Marques Postiga (s. 2. elokuuta 1982 Vila do Conde, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Seurajoukkueura

Postiga aloitti uransa kasvattajaseura Varzim SC:ssä, josta hänet myytiin FC Portoon kaudella 2001–2002. Kaudella 2003–2004 Postiga myytiin 9 375 000 eurolla Tottenham Hotspuriin, mutta seuraavalla kaudella hän palasi takaisin Portoon 4,5 miljoonalla eurolla. Vuonna 2006 Helder lainattiin Portosta ranskalaiseen Saint-Étienneen 0,8 miljoonalla eurolla. Hän palasi Porton joukkueeseen myöhemmin samana vuonna. Sittemmin hän on pelannut muun muassa Espanjassa Zaragozan ja Valencian joukkueissa sekä Italian Laziossa.
Maajoukkueura

Postiga kuului Portugalin maajoukkueeseen EM-kisoissa 2004 ja  MM-kisoissa 2006. EM-kisoissa Portugali saavutti hopeaa ja Postiga pääsi kentälle vaihtopelaajana puolivälierässä Englantia vastaan ja teki maalin ottelun ratkaisseessa rangaistuspotkukilpailussa. MM-kisoissa Portugali sijoittui neljänneksi ja Postiga pelasi avauskokoonpanossa viimeisessä alkulohko-ottelussa sekä vaihtopelaajana puolivälierässä, jonka rangaistuspotkukilpailussa hän teki jälleen maalin Englantia vastaan, ja välierässä.
Mestaruudet

UEFA Cup (2002–2003)
Portuguese SuperLiga (2002–2003, 2005–2006)
Portugalin cup (2002–2003)
Portugalin SuperCup (2004–2005)
Intercontinental Cup (2004)
Jyrki Poussu

Jyrki Poussu (s. 1. kesäkuuta 1960 Murtovaara, Kuusamo) on suomalainen kuvanveistäjä ja kuvataiteilija.
Poussu opiskeli Limingan taidekoulussa vuosina 1976–1977 ja 1983–1984, ja Lahden taideinstituutissa vuosina 1984–1988. Poussu on tunnettu värikkäistä, voimakkailla graafisilla ornamenteilla kuvioiduista puureliefeistään ja -veistoksistaan.
Vuores-projekti: Eteläportti, Tampere, 2018.
Poussu on Taidemaalariliiton ja Oulun taiteilijaseura 63:n jäsen. Poussu on Kuvataidejärjestöjen liiton hallituksen jäsen vuodesta 2004 ja vuodesta 2005 hänet on valittu sekä Suomen Taiteilijaseuran, että Taidemaalariliiton edustajistoon. Poussu on toiminut Oulun taiteilijaseura 63:n hallituksen jäsenenä 1989–1991, varapuheenjohtajana 2002–2003 ja puheenjohtajana vuodesta 2003.
Julkaisut

Jyrki Poussu: Puuta ja väriä/Wood and colour. Määritä julkaisija! ISBN 952-90-7547-2
Aiheesta muualla

Jyrki Poussun kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Pr1

| Pr1 / N1 |
| --- | --- |
 Pr1 775 Keravalla 1950-luvulla.
Perustiedot
Tyyppi:  höyryveturi
Valmistaja:   Lokomo  Tampella  Hanomag
Lukumäärä:  16
Valmistusvuodet:  1924–1926
Museoitu:  nro 776
Numerointi:  761–776
Lempinimi:  Paikku
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  80 km/h
Paino:  88,2 t
Pituus:  13 250 mm
Pyörästö:  2-8-2T (21′D1′t)
Pyörästön pituus:  10 550 mm
Suurin akselipaino:  15,2 t
Pyörän halkaisija:  960 mm ,1600 mm ja960 mm
Vetovoima:  10 300 kp = 101 kN
Pr1 (ennen 1942 N1) ("Paikku") oli Valtionrautateiden käytössä ollut höyryveturi. 1920-luvun alussa Valtionrautatiet tilasi uusia vetureita pääkaupunkiseudun paikallisliikenteeseen, sillä junapainojen kasvaessa vanhat Vk1–Vk3-sarjojen veturit olivat käyneet liian heikoiksi. Pr1-vetureita valmistettiin 16 kappaletta vuosina 1924–1926. Kahdeksan veturia valmisti saksalainen Hanomag, kuusi veturia suomalainen Lokomo ja kaksi veturia suomalainen Tampella.
Pr1-sarja oli koko ikänsä käytössä Helsingin seudun paikallisliikenteessä. Veturilla voitiin ajaa molempiin suuntiin täyttä nopeutta, joten niitä ei tarvinnut kääntää Helsingin asemalla. Tämän vuoksi vetureissa oli karja-aura molemmissa päissä. Veturit olivat pääsääntöisesti keula Helsinkiin päin. Voimakkuutensa ansiosta vetureita käytettiin joskus myös lyhyen matkan tavarajunissa sekä Porkkalan vuokra-alueen aikaisissa pikajunissa Helsingin ja Kauklahden välillä. Veturit kiihtyivät myös nopeasti; paikallisliikenteen dieselöinti ei merkittävästi nopeuttanut junien aikatauluja. Loppuaikoinaan monet veturit toimivat vaihtotöissä, jolloin niiden karja-aurat korvattiin astinlevyillä.
Pr1-veturit hylättiin vuoteen 1972 mennessä. Veturi 776 kunnostettiin Valtionrautateiden 125-vuotisjuhliin ja oli ajokuntoisena vuosina 1987–1996. Nykyään veturi on näytteillä Hyvinkään rautatiemuseossa.
765 nähdään elokuvassa Pekka ja Pätkä miljonääreinä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pr1 Wikimedia Commonsissa
Suomalaiset veturit ja junayksiköt
Suriname yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 85. | 0 | 1 | 1 | 2 |
Suriname on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen maailmanmestaruuskilpailuihin vuodesta 1987 lähtien. Stuttgartin 1993, Eugenen 2022 ja Budapestin 2023 kisoista se jäi pois. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä kaksi mitalia.
Surinamen ainoa MM-kisojen mitalisti on Letitia Vriesde, joka saavutti 800 metrin juoksussa hopeaa Göteborgissa 1995 ja pronssia Edmontonissa 2001. Lisäksi hän sijoittui viidenneksi Tokiossa 1991 ja neljänneksi Ateenassa 1997. Muita surinamelaisurheilijoita ei ole yltänyt pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon.
Superoksidi

Superoksidianionin Lewis-rakenne. Happiatomien valenssielektronit ovat kuvassa merkitty mustalla, ja ylimääräinen elektroni merkitty punaisella
Superoksidi on anioni, jonka kaava on O2− usein myös O2·−. Superoksidi-ionissa on pariton määrä elektroneja eli se on radikaali ja erittäin helposti reagoiva. Metallikationin ja superoksidianionin muodostamaa ioniyhdistettä kutsutaan myös superoksidiksi.
Ominaisuudet

Superoksidi-ionissa happiatomien hapetusluku on −½ ja niiden välinen etäisyys on 1,33 ångströmiä. Happimolekyylissä vastaava etäisyys on 1,21 Å ja peroksidi-ionissa 1,49 Å.
Superoksidi-ioni ja metallisuperoksidit ovat väriltään keltaisia tai oransseja. Ioni tekee yhdisteistä myös paramagneettisia. Ioni on myös vahva hapetin.
Alkalimetalleista kaliumista, cesiumista ja rubidiumista muodostuu niiden superoksideita hapen ja metallin välisellä reaktiolla. Natriumperoksidi muuntuu hapen vaikutuksesta natriumsuperoksidiksi korotetussa lämpötilassa ja paineessa.
Kuivina superoksidit ovat melko stabiileja, mutta vedessä ne hajoavat disproportioituen hyvin nopeasti.
2 O2− + 2 H2O → O2 + H2O2 + 2 OH−
Superoksidit hajoavat myös kuumennettaessa.
2 O2− → O22− + O2