stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Formula 1 -kausi 2019
Tulokset > Nopein varikkopysähdys

DHL on kaudesta 2015 lähtien jakanut Nopein varikkopysähdys -palkintoa (engl. DHL Fastest Pit Stop Award) varikkokäyntien suoriutumisnopeuteen perustuen.
Kaudesta 2017 lähtien DHL on palkintoa varten pisteyttänyt kilpailun kymmenen nopeinta varikkopysähdystä MM-sarjan pisteytyksen tapaa, eli nopeimmasta varikkopysähdyksestä saa 25 pistetta ja kymmenenneksi nopeimmasta yhden pisteen, jolloin kyseisellä järjestelmällä DHL:n Nopein varikkopysähdys -palkinnon saa kauden aikana eniten varikkopysähdyspisteitä kerännyt talli. Tallien molemmat kuljettajat ovat mukana keräämässä tallipisteitä aivan samaan tapaan kuin varsinaisessa tallimestaruustaistossakin. Yksittäiseltä kuljettajalta huomioidaan ainoastaan hänen nopein varikkopysähdyksensä pisteitä jaettaessa.
Kaudella 2019 palkinnon voitti Red Bull -talli 504 pisteellään.
| Nro>  | Kilpailu | Kuljettaja | Talli | Nopein varikkopysähdys | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Australian Grand Prix |  Pierre Gasly (1.) |  Red Bull Racing (1.) | 2,19 s | Raportti |
| 2 |  Bahrainin Grand Prix |  Sebastian Vettel (1.) |  Scuderia Ferrari (1.) | 2,17 s | Raportti |
| 3 |  Kiinan Grand Prix |  Max Verstappen (1.) |  Red Bull Racing (2.) | 2,15 s | Raportti |
| 4 |  Azerbaidžanin Grand Prix |  Charles Leclerc (1.) |  Scuderia Ferrari (2.) | 2,27 s | Raportti |
| 5 |  Espanjan Grand Prix |  Carlos Sainz (1.) |  McLaren (1.) | 2,07 s | Raportti |
| 6 |  Monacon Grand Prix |  Robert Kubica (1.) |  Williams (1.) | 2,07 s | Raportti |
| 7 |  Kanadan Grand Prix |  Robert Kubica (2.) |  Williams (2.) | 2,00 s | Raportti |
| 8 |  Ranskan Grand Prix |  Robert Kubica (3.) |  Williams (3.) | 1,97 s | Raportti |
| 9 |  Itävallan Grand Prix |  Robert Kubica (4.) |  Williams (4.) | 2,02 s | Raportti |
| 10 |  Britannian Grand Prix |  Pierre Gasly (2.) |  Red Bull Racing (3.) | 1,91 s | Raportti |
| 11 |  Saksan Grand Prix |  Max Verstappen (2.) |  Red Bull Racing (4.) | 1,88 s | Raportti |
| 12 |  Unkarin Grand Prix |  George Russell (1.) |  Williams (5.) | 2,19 s | Raportti |
| 13 |  Belgian Grand Prix |  George Russell (2.) |  Williams (6.) | 2,02 s | Raportti |
| 14 |  Italian Grand Prix |  Robert Kubica (5.) |  Williams (7.) | 2,15 s | Raportti |
| 15 |  Singaporen Grand Prix |  Robert Kubica (6.) |  Williams (8.) | 2,24 s | Raportti |
| 16 |  Venäjän Grand Prix |  Lando Norris (1.) |  McLaren (2.) | 2,24 s | Raportti |
| 17 |  Japanin Grand Prix |  Robert Kubica (7.) |  Williams (9.) | 2,27 s | Raportti |
| 18 |  Meksikon Grand Prix |  Alexander Albon (1.) |  Red Bull Racing (5.) | 1,93 s | Raportti |
| 19 |  Yhdysvaltain Grand Prix |  Alexander Albon (2.) |  Red Bull Racing (6.) | 2,02 s | Raportti |
| 20 |  Brasilian Grand Prix |  Max Verstappen (3.) |  Red Bull Racing (7.) | 1,82 s | Raportti |
| 21 |  Abu Dhabin Grand Prix |  Max Verstappen (4.) |  Red Bull Racing (8.) | 2,06 s | Raportti |
Arviot kuljettajien palkoista

| Kuljettaja | Arvioitu palkka |
| --- | --- |
 Lewis Hamilton: 50 000 000 €
 Sebastian Vettel: 40 000 000 €
 Daniel Ricciardo: 15 000 000 €
 Max Verstappen: 12 000 000 €
 Valtteri Bottas: 7 500 000 €
 Kimi Räikkönen: 4 000 000 €
 Nico Hülkenberg: 4 000 000 €
 Carlos Sainz: 3 500 000 €
 Charles Leclerc: 3 000 000 €
 Sergio Pérez: 3 000 000 €
 Romain Grosjean: 1 500 000 €
 Pierre Gasly: 1 200 000 €
 Lance Stroll: 1 000 000 €
 Kevin Magnussen: 1 000 000 €
 Robert Kubica: 500 000 €
 Daniil Kvjat: 275 000 €
 Lando Norris: 225 000 €
 Antonio Giovinazzi: 200 000 €
 George Russell: 160 000 €
 Alexander Albon: 150 000 €
Lähde: 
Maat joissa järjestettiin Grand Prix on merkitty vihreällä, ja radat on merkitty mustalla pisteellä. Aiemmin kisoja järjestäneet maat on merkitty tummanharmaalla, ja aiemmat radat valkoisella pisteellä.
Jammu (alue)

Jammun alue on alue Jammu ja Kashmir-liittoterritoriossa Intian pohjoisimmassa osassa. Jammun kaupunkia ympäröivät tasankoalueet. Jammun alue sijaitsee etelämpänä kuin Kashmirin alue.
Latvian sosialistinen neuvostotasavalta

Latvian sosialistinen neuvostotasavalta, lyhenteeltä Latvian SNT (latv. Latvijas Padomju Sociālistiskā Republika, Latvijas PSR, LPSR, ven. Латви́йская Сове́тская Социалисти́ческая Респу́блика, Латви́йская ССР, ЛССР, Latvijskaja Sovetskaja Sotsialistitšeskaja Respublika, Latvijskaja SSR, LSSR) oli kommunistien Latvian alueelle perustama hallinto. Latvian SNT oli osa Neuvostoliittoa. Hallinto perustettiin 21. kesäkuuta 1940 puna-armeijan miehitettyä Latvian Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukaan. Uuden hallituksen pääministeri oli Augusts Kirhenšteins.
Historia > Toinen maailmansota

Pakolliset parlamenttivaalit järjestettiin 14.–15. heinäkuuta. Kommunistinen puolue laati Latvian työkansan liiton ehdokaslistan, joka hyväksyttiin virallisesti. Latvian SNT:n korkein neuvosto anoi pääsyä jäseneksi Neuvostoliittoon, mikä hyväksyttiin elokuussa 1940 ja siitä tuli järjestyksessä 15. neuvostotasavalta.
Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 Latvian alue joutui aluksi sotilashallintoon, minkä jälkeen se siirtyi Valloitettujen itäalueiden ministeriölle muodostaen Latvian päähallintopiirin. Natsihallinnolla, sen enempää kuin aikanaan keisarillisella Saksallakaan, ei ollut tarkoituksena muodostaa Latviasta itselleen ystävällismielistä valtiota neuvostovallan jälkeen, vaan Latvia oli osa Ostlandin valtakunnankomissariaattia vastaten Saksan vanhaa pyrkimystä hallita Baltian maita yhtenä kokonaisuutena saksalaisvähemmistön ehdoin.lähde? Latvian saksalaismiehitys päättyi 1944–1945 vaihtuen jälleen neuvostomiehitykseen.
Historia > Sodan jälkeen

Toisen maailmansodan aiheuttamien menetysten lisäksi tuhansia siviilejä tapettiin ja kymmeniä tuhansia karkotettiin Latviasta Josif Stalinin aikana hänen kuolemaansa 1953 saakka, erityisesti vuonna 1949. Neuvostovalta hidasti merkittävästi maan talouskasvua, mikä loi suuren elintasoeron Latvian ja sen demokraattisten naapurivaltioiden kuten sen ja Ruotsin välille. Verrattuna muihin Neuvostoliiton osiin Latvian talous voi kuitenkin hyvin ja se oli yksi Neuvostoliiton vauraimmista alueista.lähde?
Latvian SNT:n johdossa oli aluksi kansallismielisiä kommunisteja, jotka vaativat, että tasavallan tulee olla kaksikielinen. Kaikkien maahan muuttavien venäläisten ja muiden kansallisuuksien kuului opetella latvian kieli.
Myöhemmin Moskova-mieliset kommunistit syrjäyttivät kansallismieliset, joita syytettiin ”porvarillisesta nationalismista”. Venäjän kielen opetusta tehostettiin, ja samaan aikaan latvian opetusta venäjänkielisissä kouluissa vähennettiin.
Lopputuloksena muutaman vuosikymmenen kuluttua lähes jokainen latvialainen osasi venäjää, mutta Latvian venäläisistä vain 10–15 prosenttia osasi latviaa. Venäläisten osuus väestöstä Latviassa kasvoi suuremmaksi kuin Virossa tai Liettuassa, jotka pystyivät paremmin puolustamaan omien kieltensä asemaa.
Historia > Kansalaisoikeusaktivismi

Vuonna 1969 turvallisuuspoliisi KGB vangitsi 84-vuotiaan poliitikon Fricis Mendersin, joka tuomittiin viiden vuoden karkotukseen neuvostovastaisesta toiminnasta. Hänen väitettiin tavanneen historioitsija Paulis Lazdan ja luovuttaneen kirjallista aineistoa Lazdalle. Menders vapautettiin kuitenkin jo vuodenvaihteessa 1970–1971, koska hän kärsi sydänviasta. Menders kuoli pian vapauttamisensa jälkeen.
Latvian kommunistisen puolueen sisällä oli tyytymättömyyttä Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) politiikkaa kohtaan. Vuoden 1972 alussa tuli läntisten tiedotusvälineiden tietoon 17 latvialaisen kommunistin lähettämä kirje Euroopan veljespuolueille. Ryhmä arvosteli kirjeessä Neuvostoliitossa harjoitettua kansallisuuspolitiikkaa, jota sen mielestä oli harjoitettu marxismi-leninismin teorian ja Yhdistyneiden kansakuntien (YK) Ihmisoikeuksien julistuksen vastaisesti. Kansallisuuspolitiikkaa oli Neuvostoliitossa toteutettu venäläisten ehdoilla tarkoituksena sulauttaa vähemmistökansallisuudet venäläisiin. Kirjeessä kuvattiin perusteellisesti venäläistämisen ilmenemismuotoja.
Läntisille tiedotusvälineille lähetetyistä kirjeistä tuli tapa saada toisinajattelijoiden ääni kuuluviin Latviasta. Latvian itsenäisyysliike, Latvian demokraattinen nuorisokomitea ja Latvian kristillisdemokraattinen liitto lähettivät kaikki neuvostovallan vastaiset kirjeensä julkisuuteen vuoden 1975 aikana. Latvian nuorisokomitea ja Latvian itsenäisyysliike lähettivät neuvostomiehityksen 36. vuosipäivänä 17. kesäkuuta 1976 yhteisen kirjeen Latvian ministerineuvostolle. Kirjeessä muistutettiin neuvostomiehityksen ensimmäisenä vuonna tapahtuneista puhdistuksista ja joukkokyydityksistä sekä esitettiin vastalause väestön venäläistämisen ja kulttuurielämän bolševisoinnin johdosta. Kirjeen olivat allekirjoittaneet Jānis Briedis ja Juris Upmanis.
Pääkaupunki Riian satamassa järjestetystä harvinaisesta lakosta raportoi ensin ranskalainen Le Figaro -lehti 18. toukokuuta 1976. Lakot oli Neuvostoliitossa kielletty lailla. Länsisaksalainen Der Spiegel puolestaan kirjoitti 31. toukokuuta 1976 Riian ahtaajien korpilakosta ja mielenosoituskulkueesta, jotka johtuivat siitä, ettei kaupungissa ollut saatavana hedelmiä tai vihanneksia. Lakko pääsi myös kiinalaiseen Kansan päivälehteen. Neuvostoliitossa lakkoja pidettiin poliittisina ja hallituksen vastaisina, minkä vuoksi neljä lakkoon osallistunutta työläistä pidätettiin. Heidät tuomittiin elokuussa vuonna 1976 neuvostovastaisesta agitaatiosta vankeus- ja pakkotyörangaistuksiin. Tuomittujen nimet julkaistiin 31. lokakuuta 1976 Helsingin sopimuksen toteuttamista Neuvostoliitossa valvovan ryhmän järjestämässä lehdistötilaisuudessa.
Runoilijat Jānis Medenis ja Vilis Cedriņš, kirjailija Aleksander Čaks, kääntäjä Maija Silmale, lehtimies Ivars Žukovskis ja taidehistorioitsija Jurģis Skulme olivat latvialaisia kulttuurialan edustajia, jotka toimintansa vuoksi joutuivat joko vankeuteen, mielisairaalaan tai muuten suuriin vaikeuksiin neuvostoviranomaisten kanssa.
Historia > Perestroika

Latvian neuvostotasavallalle, kuten muillekin Baltian maille, annettiin laajempi autonomia 1980-luvun lopun perestroikan myötä ja vuonna 1988 miehitysaikana kielletyn Latvian tasavallan lipun käyttö sallittiin. Se korvasi Latvian neuvostolipun 1990, ja samana vuonna itsenäisyyttä kannattaneet Latvian kansanrintaman ehdokkaat saivat korkeimpaan neuvostoon – tasavallan ylimpään muodolliseen elimeen – kahden kolmasosan enemmistön maaliskuussa pidetyissä vaaleissa. Toukokuussa 1990 neuvosto päätti Latvian itsenäisyyden palauttamisesta käytännössä, siirtymäkauden ja Neuvostoliiton kanssa käytävien neuvottelujen jälkeen. Tähän liittyen korkein neuvosto nimesi Latvian SNT:n Latvian tasavallaksi.
Tammikuussa 1991 Neuvostoliitto yritti kaataa Latvian itsenäisyysmielisen hallituksen siinä kuitenkaan onnistumatta, ja maaliskuussa 1991 73 prosenttia latvialaisista kannatti maan itsenäisyyttä käytännössäkin neuvoa-antavassa kansanäänestyksessä. Myös monet Latvian venäläiset äänestivät tasavallan itsenäistymisen puolesta. Täysi itsenäisyys palautettiin jo aiottua aikaisemmin 21. elokuuta 1991 Neuvostoliiton vallankaappauksen kuivuttua kokoon.
Latvian SNT:n kommunistipuolueen pääsihteerit

Latvian neuvostotasavaltaa hallitsi tosiasiassa Moskovasta johdettu Neuvostoliiton kommunistisen puolueen osasto, Latvian kommunistinen puolue, ja sen johdossa toimi pääsihteeri.
1940–1959 Jānis Kalnbērziņš
1959–1966 Arvīds Pelše
1966–1984 Augusts Voss
1984–1988 Boris Pugo
1988–1990 Jānis Vagris
1990–1991 Alfrēds Rubiks
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Latvian sosialistinen neuvostotasavalta Wikimedia Commonsissa
Latvian miehitysmuseon kotisivut (latviaksi, englanniksi, saksaksi)
Neuvostotasavallat
Venäjän SFNT
Ukrainan SNT
Kazakkien SNT
Uzbekistanin SNT
Valko-Venäjän SNT
Azerbaidžanin SNT
Georgian SNT
Moldavian SNT
Liettuan SNT
Kirgiisien SNT
Tadžikistanin SNT
Armenian SNT
Latvian SNT
Turkmenistanin SNT
Viron SNT
Lyhytikäiset
Karjalais-suomalainen SNT
Transkaukasian SFNT
Abhasian SNT
Horezmin SNT
Buharan SNT
Neuvosto-Latvian 40-vuotis-juhlapostimerkki.
Västerås SK Bandyklubb

| Västerås SK Bandyklubb |
| --- | --- |

Koko nimi:  Västerås SK Bandyklubb
Perustettu:  1904
Kaupunki:  Västerås
Kenttä:  ABB Arena
Värit:           
Sarja:  Elitserien
Mestaruudet:  21 (1923, 1924, 1926, 1942, 1943, 1948, 1950, 1960, 1973, 1989, 1990, 1993, 1994, 1996, 1998, 1999, 2001, 2009, 2015, 2016, 2023)
Västerås SK Bandyklubb (VSK Bandy) on jääpalloseura Västeråsista. VSK Bandy on vuonna 1904 perustetun urheiluseuran Västerås SK:n jääpallojaosto. Seuran jääpallon edustusjoukkue pelaa Ruotsin pääsarjassa Elitserienissä.
Historia

Västerås SK perustettiin vuonna 1904, ja jääpallo on kuulunut sen ohjelmaan seuran perustamisesta lähtien. Västerås SK oli yksi osallistuvista seuroista, kun jääpallon Ruotsin mestaruuskilpailu järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 1907. Ensimmäisen mestaruutensa seura voitti vuonna 1923.
Västerås SK on 21:llä mestaruudellaan Ruotsin kaikkien aikojen menestynein jääpalloseura.
Aiheesta muualla

Virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
SvenskaFans
Elitserien 2024–2025
Bollnäs GoIF/BF
Broberg/Söderhamn Bandy
Edsbyns IF
Frillesås BK
Gripen Trollhättan
Hammarby IF, Tukholma
Ljusdals BK
Sandvikens AIK
IK Sirius, Uppsala
Vetlanda BK
IFK Vänersborg
Villa Lidköping BK
Västerås SK
Åby/Tjureda IF
Sederholmin talo

| Sederholmin talo |
| --- | --- |

Osoite:  Aleksanterinkatu 16, 00100 Helsinki
Sijainti:  Kruununhaka, Helsinki
Koordinaatit:  60°10′08.3″N, 024°57′13.2″E
Valmistumisvuosi:  1757
Omistaja:  Helsingin kaupunki
Käyttäjä:  Helsingin kaupunginmuseo
Tyylisuunta:  barokkiklassismi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sederholmin talo on kauppaneuvos Johan Sederholmin rakennuttama, vuonna 1757 valmistunut kivitalo Helsingin Senaatintorilla, Aleksanterinkadun ja Katariinankadun kulmassa. Se on Helsingin kantakaupungin vanhin rakennus.
Historiaa > Tontti ja talon rakennuttaminen

Vuonna 1720 kauppias Johan Julius Sund hankki tontin omistukseensa ja rakensi sille puutalon. Hänen kuoltuaan perikunta myi kiinteistön Johan Sederholmille ja toiselle kauppiaalle, Nils Burtzille. Heidän yhteistyönsä päätyttyä Sederholm osti kiinteistön itselleen ja vuonna 1756 kivitalon rakennustyöt pantiin alulle. Arkkitehti lienee ollut saksalainen Samuel Berner. 1700-luvulla alakerta oli liikkeiden käytössä ja yläkerrassa oli asunto.
Historiaa > Kauppaneuvos Johan Sederholmin aika

Sederholm rakennutti uuden kivitalon vuosina 1756-1757. Uuteen kivirakennukseen valmistui 478 neliötä ja kaksi kerrosta. Rakennukseen valmistui myös iso ullakko ja suuri kellariholvi. Sederholmin talo oli neljäs kivirakennus Helsingissä. Näyttävä kivirakennus kelpasi kuninkaallisten vastaanottamiseen. Kauppaneuvos Johan Sederholm pääsi Ruotsin kuningas Kustaa III:n suosioon, koska hän antoi lainoja Ruotsin kruunulle. Kustaa III vieraili Sederholmin talossa vuonna 1788 ja kuningas Kustaa IV Aadolf vuonna 1796. Myös Preussin prinssi Heinrich vieraili Sederholmin luona.
Historiaa > Talon myöhempi käyttö

Suomen Pankin siirryttyä Turusta Helsinkiin pankki toimi aluksi 1819-1824 Sederholmin talossa.
Kauppias myi kiinteistön pojilleen ja talo oli vuoteen 1822 kauppaneuvos Lars Sederholmin ja Alexander Sederholmin omistuksessa. Kauppias Carl Johan Sundberg omisti kiinteistön 1822–1862. Hänen jälkeensä omistajaksi tuli Maria Koch ja vuonna 1865 arkkitehti Konstantin Kiseleff, joka uudisti julkisivua. Ikkunoita suurennettiin, yläkerran ikkunat saivat pylväskaiteen ja rakennus sai kolme uutta kadun puolelle avautuvaa ovea. 1800-luvun puolivälin paikkeilla Sederholmin talossa toimi muun muassa tupakkatehdas sekä tyttökoulu, ravintoloita ja leipomo. Helsingin raastuvanoikeus piti majaansa rakennuksessa vuodet 1949–1985, jonka jälkeen tiloihin muutti kaupunginmuseo, joka avasi tilat yleisölle vuonna 1995.
Nykykäyttö

Sederholmin talossa avattiin 21. marraskuuta 2012 Lasten kaupunki. Museon ystäväyhdistykseen kuuluneen Kirsti Suvannon testamenttilahjoitus mahdollisti Lasten kaupungin toteuttamisen.
Lasten kaupungissa aloitettiin remontti vuonna 2014. Remontti valmistui vuonna 2016, jolloin museossa pääsi taas tutustumaan Helsingin menneisyyteen elämyksellisesti omin käsin.
Vuonna 2015 Helsingin kaupunginmuseo muutti Sederholmin taloa ympäröiviin vanhoihin rakennuksiin. Aiemmin museo sijaitsi viereisellä Sofiankadulla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Senaatintori.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Helsingin "katakombit". Pääkaupungin allakin eletään, Suomen Kuvalehti, 27.04.1935, nro 17, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Perustiedot Wikidatassa: Sederholmin talo (Q490622)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: rakennus, museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Helsinki
sijainti: Kruununhaka
katuosoite: Aleksanterinkatu 16-18, 00170 Helsinki, Aleksanterinkatu 18
koordinaatit: 60°10′08″N 24°57′15″E﻿ / ﻿60.16878°N 24.95423°E﻿ / 60.16878; 24.95423
Edsbyns IF Bandy

| Edsbyns IF Bandy |
| --- | --- |

Koko nimi:  Edsbyns IF Bandyförening
Perustettu:  6. kesäkuuta 1909
Kaupunki:  Edsbyn, Ruotsi
Kenttä:  Dina Arena
Värit:           
Sarja:  Elitserien
Mestaruudet:  13 (1952, 1953, 1962, 1978, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2017, 2018, 2020, 2022 )
Edsbyns IF Bandy on jääpalloseura Edsbynistä, Ovanåkerin kunnasta, Ruotsin Hälsinglandista. Seura on yksi 2000-luvun menestyneimmistä ruotsalaisista jääpalloseuroista.
Historia

Edsbyns IF perustettiin vuonna 1909 ja jääpallotoiminta alkoi vuonna 1925. Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla joukkue pelasi ensimmäistä kertaa vuonna 1945. Se on pelannut korkeimmalla sarjatasolla siitä lähtien, lukuun ottamatta kautta 1969–1970, jolloin se pelasi toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Ensimmäisen Ruotsin mestaruutensa Edsbyn voitti 1952, ja se oli 1950–1960-luvulla yksi Ruotsin parhaista jääpalloseuroista, selviytyen monta kertaa loppuotteluun asti. Viimeisin mestaruus ennen vuosisadan vaihdetta tuli kaudella 1977–1978, ja 1980-luvulla se oli kahdesti loppuottelussa, mutta mestaruutta se ei saavuttanut.
Edsbyn sai ensimmäisenä joukkueena Ruotsissa kotiareenakseen hallin, kun Dina Arena valmistui vuonna 2003. Halli vauhditti Edsbynin nousua Ruotsin jääpallohuipulle, se voitti viisi perättäistä Ruotsin mestaruutta vuosina 2004–2008.
Saavutukset

Saavutuksia Ruotsin pääsarjassa
13 mestaruutta: 1952, 1953, 1962, 1978, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, , 2017, 2018, 2020, 2022
8 hopeaa; 1949, 1955, 1958, 1961, 1963, 1982, 1984, 2009
Saavutuksia Ruotsin cupissa
3 kultaa 2005, 2008, 2019
Saavutuksia Jääpallon maailmancupissa
3 kultaa: 1979, 1991, 2008
Entisiä pelaajia

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Gudmund Jernberg  Torkel Berglund  Birger Persson  Sven Prim  Herbert Swartswe  Sven-Olov Landar  Ivar Persson  Kurt Nyberg |   |  Paul Karlsson  Allan Arvidsson  Elis Johansson  Lennart Ståhlberg  Rolf Jonsson  Jörgen Forslund  Christer Andersson  Anders Söderholm |   |  Jan-Erik Callberg  Ola Johansson  Hans Johansson  Mats Hammarström  Joe Lönngren  Magnus Olsson  Dan Jonsson  Tuomas Määttä  Kimmo Huotelin  Jimi Heinonen  Petteri Lampinen |
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
Edsbyn Red Farmers, kannattajien sivusto
Elitserien 2024–2025
Bollnäs GoIF/BF
Broberg/Söderhamn Bandy
Edsbyns IF
Frillesås BK
Gripen Trollhättan
Hammarby IF, Tukholma
Ljusdals BK
Sandvikens AIK
IK Sirius, Uppsala
Vetlanda BK
IFK Vänersborg
Villa Lidköping BK
Västerås SK
Åby/Tjureda IF
Magnus ”Kuben” Olsson Edsbynin pelipaidassa
Ritva Poukka Evarts

Ritva Poukka Evarts (s. 27. tammikuuta 1932 Vesilahti) on suomalainen eläinlääkäri, joka vuonna 1965 suoritti ensimmäisenä naisena suomalaisen tohtorintutkinnon eläinlääketieteessä. Hän toimi 1970-luvun taitteesta lähtien Yhdysvaltain terveysviraston syöpätutkijana Bethesdassa, Marylandissa.
Helsingin yliopiston eläinlääketieteellisen tiedekunnan promootiossa 2015 Ritva Poukka Evarts promovoitiin riemutohtoriksi. Hän oli naimisissa aivotutkija Edward Evartsin (1926–1985) kanssa.
Ritva Poukka Evartsin vanhempi sisko oli kielentutkija Helmi Poukka, hänen enonsa oli rovasti Frans Kärki ja serkkujaan säveltäjä Toivo Kärki ja assyriologi Ilmari Kärki.
Oskar Andersson

Oskar Andersson
Oskar Emil Andersson (11. tammikuuta 1877 – 28. marraskuuta 1906) oli Albert Engströmin ohella huomattavin ruotsalainen pilapiirtäjä, vuodesta 1897 Söndags-Nisse-pilalehden avustaja. Hän piirsi burleskia satiiria lähestyen. Hänen kuuluisin piirrossarjansa on omaperäisesti hullutteleva Mies, joka tekee, mitä päähän pälkähtää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oskar Andersson Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists  ULAN 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Sommer

Sommer tai Le Sommer on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
A. Sommer, oik. Anna-Liisa Hämeensalo (1913–1997), suomalainen koreografi
Alice Herz-Sommer (1903–2014), tšekkiläinen pianisti, musiikinopettaja ja muistelmakirjailija
Angela Sommer-Bodenburg (s. 1948), saksalainen lastenkirjailija
Arthur Sommer (1847–1907), suomalainen kauppaneuvos ja teollisuusjohtaja
Elke Sommer (s. 1940), saksalainen näyttelijä, laulaja ja taidemaalari
Eugénie Le Sommer (s. 1989), ranskalainen jalkapalloilija
Juergen Sommer (s. 1969), yhdysvaltalainen jalkapallomaalivahti
Raymond Sommer (1906–1950), ranskalainen Formula 1 -kuljettaja
Rich Sommer (s. 1978), yhdysvaltalainen näyttelijä
Roy Sommer (s. 1957), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija ja valmentaja
Will Sommer (s. 1988), yhdysvaltalainen toimittaja ja tietokirjailija
Yann Sommer (s. 1988), sveitsiläinen jalkapallomaalivahti.
Kuvitteellisia henkilöitä

Lea Sommer, televisiosarjan päähenkilö
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Mankeli (televisiosarja)

| Mankeli |
| --- | --- |
 Mankelin logo.
Tyyli:  sketsiviihde
Kestoaika:  30 min / jakso
Pääosissa:  Heikki Silvennoinen Miia Selin Olli Keskinen
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  10. marraskuuta 2000 – 13. heinäkuuta 2001
Jaksoja:  20
Ikäraja:  
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Matti Grönberg
Aiheesta muualla
IMDb 
Mankeli on suomalainen vuosina 2000–2001 valmistunut, osittain Kummelista tutun ryhmän tekemä sketsiviihdesarja. Mankelin sketsit poikkesivat suurelta osin Kummelin sketseistä, mutta sarjoilla oli myös yhteisiä sketsihahmoja, muun muassa Mauno Ahonen (”Kuuluisia viimeisiä sanoja”, Silvennoinen) ja juontajana Eero Kakko (Keskinen). Kummelin viidennen kauden tapaan Mankelissa oli myös studioyleisö.
Jokaisessa Mankelin jaksossa oli jokin kilpailu, esimerkiksi tanssikilpailu tai missikisat, jonka voitti joka kerran Heikki Silvennoisen esittämä kilpailija, vaikka hän oli selkeästi huonoin. Ensimmäisen tuotantokauden jaksoissa voittanut kilpailija vielä joka kerran kysyi, että saisiko palkintonsa rahana. Lisäksi mukana oli aina laulajavieras, jota juontaja Olli Keskinen ei halunnut päästää välillä esiintymään milloin milläkin tekosyyllä.
Mankeli on julkaistu kokonaisuudessaan DVD:llä. 1. tuotantokausi julkaistiin 18. helmikuuta 2010, 2. tuotantokausi julkaistiin 6. toukokuuta 2010, sekä molemmista tuotantokausista julkaistiin yhteisboksi 28. lokakuuta 2010, joka sisältää normaalien jaksojen lisäksi viisi vuonna 2003 esitettyä remix-jaksoa sekä pilalle menneitä kuvauksia. Yhteisboksi sisältää kolme levyä (1. ja 2. kausi sekä lisämateriaalilevy).
Rooleissa > Päänäyttelijät

Miia Selin
Olli Keskinen
Heikki Silvennoinen
Rooleissa > Avustajat

Heikki Hela
Karoliina Blackburn
Pia Bos
Mari Turunen (1. tuotantokausi)