stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
McDonnell Douglas F-15 Eagle
Historia > Taistelukäytössä

F-15 Eagle osallistui ensimmäisen kerran sotatoimiin vuosina 1979–1981 käydyissä Israelin ja Libanonin välisissä rajakiistoissa, joiden aikana israelilaishävittäjät ampuivat alas kolmetoista MiG-21 Fishbediä ja kaksi MiG-25 Foxbatia. Vuonna 1981 kuusi israelilaista F-15 Eaglea osallistui operaatio Operaan, joka oli Israelin ilmavoimien suorittama ilmaisku rakennusvaiheessa olleeseen Osirakin ydinvoimalaan Irakissa. Vuoden 1982 Libanonin sodassa Israelin ilmavoimat saavuttivat yhteensä 92 ilmavoittoa, joista suurimman osan tekivät juuri F-15 Eaglet. Hävittäjien kerrotaan ampuneen alas muiden muassa 40 Syyrian ilmavoimien suihkuhävittäjää ja yhden syyrialaisen Aérospatiale Gazelle -helikopterin.lähde?
Yhdysvaltain ilmavoimien F-15 Eaglet osallistui sotatoimiin ensimmäistä kertaa vasta vuoden 1991 Persianlahden sodassa. Yhdysvaltalaiset F-15 Eaglet saavuttivat operaatio Aavikkomyrskyssä yhteensä 36 ilmavoittoa, joihin lukeutui noin kaksikymmentä Irakin ilmavoimien neuvostovalmisteisia hävittäjiä, kuusi Dassault Mirage F1 -hävittäjää, yksi Pilatus PC-9 -harjoituskone, yksi Iljušin Il-76 -kuljetuskone ja kaksi Mil Mi-8 -kuljetushelikopteria. Saudi-Arabian ilmavoimien F-15 Eaglet osallistuivat myös sotaan ja ampuivat alas kaksi irakilaista hävittäjää. Yhdysvaltain ilmavoimien F-15 Eaglet ovat osallistuneet sotatoimiin myös vuoden 1999 Kosovon sodassa, vuoden 2001 sotaan Afganistanissa ja vuoden 2003 Irakin sodassa, joissa niitä käytettiin pääasiassa maamaalien pommitustehtävissä.lähde?
Virallisten tietojen mukaan F-15 Eagle on historiansa aikana saavuttanut 101 ilmavoittoa menettämättä yhtään konetta ilmataistelussa toisia hävittäjäkoneita vastaan. Yhdysvaltain ilmavoimien laatiman suunnitelman mukaan F-15 Eagle on palvelukäytössä vuoteen 2025 saakka, minkä jälkeen jäljellä olevat koneet poistetaan ilmavoimien lentokonekalustosta. Koneita on päivitetty myös AN/APG-63(V)3 AESA-tutkalla, joka otettiin käyttöön F-15:ssa vuonna 2009. F-15 Eaglen C/D-malleja täydentämään on jo otettu käyttöön kehittyneempi F-22 Raptor.lähde?
Tekniset tiedot (F-15C)

Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1 (mallit A ja C); 2 (mallit B, D ja E)
Pituus: &&&&&&&&&&&&&019.044000019,44 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&013.&&&&0013,0 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&05.06000005,6 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&056.020000056,2 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&012700.&&&&0012 700 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&020200.&&&&0020 200 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&030845.&&&&0030 845 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Pratt & Whitney F-100-220 -ohivirtaussuihkumoottori; &&&&&&&&&&&&&077.062000077,62 kN  per moottori kuivana, &&&&&&&&&&&&0111.0200000111,2 kN jälkipolttimella
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&02665.&&&&002 665+ km/h (Mach &&&&&&&&&&&&&&02.05000002,5)
Lentomatka: &&&&&&&&&&&01270.&&&&001 270 km
Siirtolentomatka: &&&&&&&&&&&05600.&&&&005 600 km lisäpolttoainesäiliöillä
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&020000.&&&&0020 000 m
Nousukyky: 0Virhe lausekkeessa: odottamaton >-operaattori.0Virhe lausekkeessa: odottamaton >-operaattori>254 m/s
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta McDonnell Douglas F-15 Eagle Wikimedia Commonsissa
F-15 Eagle Yhdysvaltain ilmavoimien virallisella kotisivustolla (englanniksi)
F-15I Ra'am (englanniksi)
F-15 Eagle lennossa.
F-15 Eagle laukaisee AIM-7 Sparrow -ilmataisteluohjuksen.
M-61A1 Vulcan, kuusipiippuinen konetykki
Israelin ilmavoimien F-15I Ra'am
F-15A Eaglen ensimmäinen prototyyppi lennolla.
Operaatio Aavikkokilpeen osallistuneita yhdysvaltalaisia F-15E Strike Eagle -hävittäjiä.
Maanjäristysvalot

Maanjäristysvalot eli maanjäristyshohteet ovat voimakkaaseen maanjäristykseen liittyviä valoilmiöitä taivaalla.
Historia

Vuonna 373 eaa. Kreikassa merkittiin muistiin maanjäristykseen liittyvä valoilmiö. Kerrottiin valopilareiden ilmaantuneen taivaalle ennen maanjäristystä, joka tuhosi Heliken ja Buran kaupungit.
Vielä 1900-luvun alkupuolella ilmiötä pidettiin pelkkänä myyttinä, kunnes Japanissa otettiin valokuvia valoista 1960-luvulla.
Esiintyminen ja ulkonäkö

Maanjäristysvaloja havaitaan eniten maanjäristyksen aikana, mutta myös hiukan järistyksen jälkeen, ja joskus vähän ennen järistystä. Maanjäristysvalojen muoto muistuttaa lähinnä revontulia. Väriltään valot ovat sinertäviä tai valkoisia. Yleensä valot loistavat taivaalla useita sekunteja, mutta myös kymmeniä minuutteja kestäviä valoja on havaittu.
Joissakin maanjäristyksissä syntyy myös sähkömagneettista säteilyä, joka häiritsee radiolähetyksiä. Näin oli esimerkiksi Chilen ison maanjäristyksen aikana vuonna 1960.
Tunguskan räjähdykseen, joka tapahtui Siperiassa Venäjällä vuonna 1908, ja jonka syy on edelleen epävarma, liittyi voimakasta ilmakehän hohdetta, joka näkyi Länsi-Euroopassa asti.
Mistä valot johtuvat?

Ilmiön synty on tuntematon, mutta siitä on monia teorioita
Pietsosähköilmiön kvartsipitoisessa kivessä aikaansaamia kipinöitä tai kaasun ionisoitumista
Kitkan aiheuttamaa lämpenemistä
Eksoelektronien säteilyä
Sonoluminesenssi
Triboluminesenssi
Maakaasutaskuista poispäässeiden tai paineen alla kivistä irronneiden palavien kaasujen syttyminen.
Elektrokineettiset sähköilmiöt tai kaasun ionisaatio
Positiivisten varauksenkuljettajien muodostuminen, joka muuttaa kiven hetkellisesti p-tyypin puolijohteeksi
Maanjäristysvalot ufojen selittäjinä

Tapani Koivulan kirjassa Ufojen kosminen viesti mainitaan, että ufoja nähdään vuoristoissa. Michael Persinger esitti väitteen vuonna 1975, että jotkut ufot johtuisivat maanjäristyksiä edeltävistä pietsovaloilmiöistä.
Näillä ilmiöillä voidaan yrittää selittää monia Hessdalenin ja Pudasjärven ufojalähde?.
Ilmiötä ufojen selittäjänä ei ole täysin varmistettu.
Maanjäristysvalot ufojen selittäjinä > Pietsovaloilmiö ufojen selittäjänä

Pietsosähköisen ilmiön tiedetään synnyttävän sähköä siten, että kun pietsoilmiötä tuottavaa kidettä puristetaan tai taivutetaan, se synnyttää sähköä.
Riittävän voimakkaat sähkökentät synnyttävät valoa. Jos kalliossa on jännityksiä
ja pietsoilmiölle sopivia kvartsikiteitä, silloin syntyy valoilmiöitä ja sähkökenttiä ennen maanjäristyksiä. Valo on enimmäkseen infrapunaista, mutta voi olla joskus näkyvääkin.
Pietsoilmiötä esiintyy siirroslinjojen lähellä, mutta joskus jopa yli 100 km päässä niistä. Valoilmiöt syntyvät, kun sähkökenttä virittää ilman atomien elektroneja. Esimerkiksi Dan Matsson mainitsee valoilmiöitä havaitun 1500 kertaa Hessdalenissa ennen maanjäristyksiä.
Pietsoilmiöön liittyy muun muassa surisevaa ääntä, tukehduttavaa tunnetta ja epileptisen kohtauksen kaltaisia oireita.
Maanjäristysvalot ufojen selittäjinä > Devereuxin triboluminesenssi-ufot

Isossa-Britanniassa Paul Devereux on esittänyt Michael Persingerin pietsovaloteoriaan kohdistetun kritiikin vuoksi ajatuksen, jonka mukaan maan lähellä olevat valot selittyisivät niin sanotulla triboluminesenssilla. Triboluminesenssi syntyy, kuin joitain aineita taivutellaan, ja sen lähisukulainen fraktoluminesenssi näitä aineita rikottaessa.
Jürgen Habermas

| Jürgen Habermas |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. kesäkuuta 1929 (ikä 95) Düsseldorf, Saksa
Koulutus ja ura
Koulukunta:  Mannermainen filosofia
Vaikutusalueet:  Yhteiskuntateoria, poliittinen filosofia, tietoteoria
Tunnetut työt:  Kommunikatiivinen rationalismi, deliberatiivinen demokratia
Väitöstyön ohjaaja:  Erich Rothacker, Oskar Becker ja Wolfgang Abendroth
Opettaja:  Theodor Adorno ja Max Horkheimer
 Nimikirjoitus
Jürgen Habermas (s. 18. kesäkuuta 1929 Düsseldorf) on Frankfurtin koulukuntaan lukeutuva saksalainen filosofi ja yhteiskuntateoreetikko, joka tunnetaan erityisesti kommunikatiivisen rationalismin ja julkisuuden (engl. public sphere) teorioiden kehittäjänä. Habermas edustaa kriittistä teoriaa ja pragmatismia.
Habermas itse näkee jatkavansa Immanuel Kantin ja valistusajan sekä demokraattisen sosialismin perinnettä painotuksellaan, jonka mukaan ihmiskunta kykenee saavuttamaan järjenkäytön avulla inhimillisemmän ja tasa-arvoisemman maailman.
Tausta

Habermas vietti lapsuutensa Gummersbachin pikkukaupungissa, jossa hänen isänsä toimi teollisuus- ja kauppakamarin johtajana. Hän opiskeli vuosina 1949–1954 Göttingenin, Zürichin ja Bonnin yliopistoissa. Hänen väitöskirjansa (1954) käsitteli filosofi Friedrich von Schellingiä. Vuonna 1955 hän siirtyi Frankfurt am Mainiin Theodor Adornon assistentiksi. Professoriksi Habermas tuli 1961 ja vuosina 1971–1983 hän johti Max Planck -instituuttia, joka tutki tieteellis-teknisen maailman elinolosuhteita. Vuonna 1983 hän palasi professoriksi Frankfurtiin.
Filosofia

Habermasin ensimmäinen laajaa huomiota herättänyt työ oli habilitaatioväitöskirja Strukturwandel der Öffentlichkeit (1962). Sen mukaan moderni porvarillinen yhteiskunta synnyttää ajatuksen julkisuudesta, joka perustuu vapaaseen ja argumentoivaan keskusteluun. Se on välittäjänä kansalaisyhteiskunnan ja päättäjien välisessä suhteessa. Vuonna 1968 Habermas julkaisi tietoteoriaan keskittyvän tutkimuksen Erkenntnis und Intresse. Se on sekä positivistisen tietoteorian kritiikki että kriittisen yhteiskuntateorian metodologinen perustelu. Teoksessa hän pitää kriittisenä tieteenä esimerkiksi psykoanalyysiä, sillä se pyrkii ihmisten vapauttamiseen sisäisistä ja ulkoisista pakoista.
Habermas pitää tärkeimpänä saavutuksenaan kommunikatiivisen järjen tai kommunikatiivisen rationalismin käsitteen ja teorian kehittämistä, joka eroaa perinteisestä rationalismista sijoittamalla järjen henkilöidenvälisen viestinnän rakenteisiin eikä niinkään tietoisiin henkilöihin. Hänen pääteoksenaan on pidetty vuonna 1981 julkaistua Kommunikatiivisen toiminnan teoriaa (Theorie des kommunikativen Handelns). Teoksessaan Habermas erittelee rationaalistumiskehitystä, joka on johtanut moderniin kapitalismiin. Lisäksi hän perustelee, miksi yhteiskunta-käsitettä olisi laajennettava liittämällä siihen systeemiteorian ja toimintateorian näkökulmat.
Monet suhtautuvat Habermasin ajatuksiin kriittisesti, etenkin postmodernistit, poststrukturalistit ja feministit.
Teoksia

Das Absolute und die Geschichte. Von der Zwiespältigkeit in Schellings Denken (väitöskirja, 1954)
Student und Politik. Eine soziologische Untersuchung zum politischen Bewußtsein Frankfurter Studenten (yhdessä L. v. Friedburgin, Ch. Oehlerin ja F. Weltzin kanssa) (1961)
Strukturwandel der Öffentlichkeit. Untersuchungen zu einer Kategorie der bürgerlichen Gesellschaft (habilitaatio, 1962)
Erkenntnis und Interesse (1968)
Technik und Wissenschaft als ”Ideologie” (1968)
Protestbewegung und Hochschulreform (1969)
Zur Logik der Sozialwissenschaften (1970)
Theorie der Gesellschaft oder Sozialtechnologie: Was leistet die Systemforschung? (yhdessä Niklas Luhmannin kanssa) (1971)
Legitimationsprobleme im Spätkapitalismus (1973)
Zur Rekonstruktion des Historischen Materialismus (1976)
Theorie des kommunikativen Handelns (1981)
Moralbewußtsein und kommunikatives Handeln (1983)
Die neue Unübersichtlichkeit. Kleine Politische Schriften V (1985)
Der philosophische Diskurs der Moderne (1988)
Faktizität und Geltung. Beiträge zur Diskurstheorie des Rechts und des demokratischen Rechtsstaates (1992)
Die Einbeziehung des Anderen. Studien zur politischen Theorie (1996)
Vom sinnlichen Eindruck zum symbolischen Ausdruck. Philosophische Essays (1997)
Kommunikatives Handeln und Detranszendentalisierung der Vernunft (2001)
Öffentlicher Raum und politische Öffentlichkeit. Lebensgeschichtliche Wurzeln zweier Gedankenmotive (2004)
Der gespaltene Westen (2004)
Zwischen Naturalismus und Religion. Philosophische Aufsätze (2005)
Ach, Europa. Kleine politische Schriften XI. Frankfurt am Main: Suhrkamp, 2008. ISBN 3-518-12551-6.
Europäische Perspektiven. Essen: Klartext, 2008. ISBN 978-3-89861-964-6. (Frank-Walter Steinmeierin kanssa)
Philosophische Texte 1–5. Frankfurt am Main: Suhrkamp, 2009. ISBN 978-3-518-58515-3.
Inhaltsverzeichnis Zur Verfassung Europas. Ein Essay. Berlin: Suhrkamp, 2011. ISBN 978-3-518-06214-2.
Nachmetaphysisches Denken II. Aufsätze und Repliken. Berlin: Suhrkamp, 2012. ISBN 978-3-518-58581-8.
Im Sog der Technokratie. Kleine politische Schriften XII. Berlin: Suhrkamp, 2013. ISBN 978-3-518-12671-4.
Auch eine Geschichte der Philosophie. Band 1: Die okzidentale Konstellation von Glauben und Wissen; Band 2: Vernünftige Freiheit. Spuren des Diskurses über Glauben und Wissen. Berlin: Suhrkamp, 2019. ISBN 978-3-518-58734-8.
Teoksia > Englanniksi

Habermas, Jürgen: Religion and Rationality. Essays on Reason, God, and Modernity.  (Edited and with an introduction by Eduardo Mendieta)  Cambridge:  Polity, 2002.  ISBN 0-7456-2487-1
Habermas, Jürgen: The Future of Human Nature.  (Zukunft der menschlichen Natur. Auf dem Weg zu einer liberalen Eugenik?, 2001.)  Cambridge:  Polity, 2003.  ISBN 0745629865
Habermas, Jürgen & Ratzinger, Joseph (Pope Benedict XVI): The Dialectics of Secularization. On Reason and Religion.  ((Dialektik der Säkularisierung. Über Vernunft und Religion, 2005.) Statements delivered January 19, 2004 at the Katholische Akademie Bayern. Edited with a foreword by Florian Schuller. Translated by Brian McNeil)  San Francisco:  Ignatius Press, 2006.  ISBN 1586171666
Teoksia > Suomennettu tuotanto

Habermas, Jürgen: Järki ja kommunikaatio. Tekstejä 1981–1989.  (Valinnut ja suomentanut Jussi Kotkavirta. 2. uudistettu painos)  Helsinki:  Gaudeamus, 1994.  ISBN 951-662-589-4
Habermas, Jürgen: Julkisuuden rakennemuutos. Tutkimus yhdestä kansalaisyhteiskunnan kategoriasta.  ((Strukturwandel der Öffentlichkeit. Untersuchungen zu einer Kategorie der bürgerlichen Gesellschaft, 1962.) Suomentanut Veikko Pietilä)  Tampere:  Vastapaino, 2004.  ISBN 951-768-148-8
Habermas, Jürgen: ”Filosofia paikanvaraajana”, Ajatukset: uuden ajan filosofian lukemisto, s. 129–131.  (Kirjan toimittaneet: Pekka Elo & Toivo Salonen. Huomautus: artikkeli sisältyy kokonaisuudessaan kirjaan Järki ja kommunikaatio)  Suomentanut Jussi Kotkavirta. Luennosta: ”Die Philosophie als Platzhalter und Interpret” (1981), joka julkaistiin kirjana ”Moralbewußtsein und kommunikatives Handeln” (1983). Helsinki:  Helsingin yliopisto, Lahden tutkimus- ja koulutuskeskus, 1993.  ISBN 951-45-5858-8  ISSN 0784-0640
Habermas, Jürgen: ”Tieto ja intressi”, Yhteiskuntatieteiden filosofiset perusteet osa I, s. 123–141.  (Toimittaneet Raimo Tuomela & Ilkka Patoluoto)  Suomentanut Paavo Löppönen. Alkuperäisjulkaisu: Technik und Wissenschaft als ’’Ideologie’’ (1968), s. 146–168. Helsinki:  Gaudeamus, 1976.  ISBN 951-662-156-2
Habermas, Jürgen: Julkisuus. (Tietosanakirja-artikkeli. Alkuperäisjulkaisu on: ”Öffentlichkeit”, teoksesta: ”Fischer Lexikon Staat und Politik’’ (1964), uusi laitos, s. 220–226) Tiedotustutkimus, 1985, 8. vsk, nro 3, s. 17–22.  Tiedotusopillinen yhdistys TOY. ISSN 0357-8070  Artikkelin verkkoversio. (PDF) Viitattu 25.10.2022.
Habermas, Jürgen: ”Moderni — keskeneräinen projekti”, Moderni/postmoderni: lähtökohtia keskusteluun, s. 95–113.  (Tutkijaliitton julkaisusarja 44, toimittaneet: Jussi Kotkavirta & Esa Sironen, 2. painos)  Suomentanut Pertti Töttö, artikkelin lähdeteos: ”Der philosophische Diskurs der Moderne” (1985). Jyväskylä:  Tutkijaliitto, 1989.  ISBN 951-9297-77-4
Habermas, Jürgen: ”Moderni ja postmoderni arkkitehtuuri”, Moderni/postmoderni: lähtökohtia keskusteluun, s. 115–133.  (Tutkijaliitton julkaisusarja 44, toimittaneet: Jussi Kotkavirta & Esa Sironen, 2. painos)  Suomentanut Jussi Kotkavirta, artikkelin lähdeteos: ”Der philosophische Diskurs der Moderne” (1985). Jyväskylä:  Tutkijaliitto, 1989.  ISBN 951-9297-77-4
Kirjallisuutta

Huttunen, Rauno: Kommunikatiivinen opettaminen. Indoktrinaation kriittinen teoria.  Jyväskylä:  SOPHI, 2003.  ISBN 952-5478-18-1
Kangas, Risto: Jürgen Habermasin kommunikatiivisen toiminnan teoria.  Helsinki:  Tutkijaliitto, 1987.  ISBN 951-9297-60-X
Kaunismaa, Pekka: Ideologia, kommunikaatio ja systeemit. Ideologian käsitteen teoria ja ideologian muutos Jürgen Habermasin kommunikatiivisen toiminnan teoriassa.  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1992.  ISBN 951-680-779-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Huttunen, Rauno: Jürgen Habermas Logos-ensyklopedia. Filosofia.fi.
Bohman, James & Rehg, William: Jürgen Habermas The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Aarnio, Aulis: Ajatuksia hyvästä elämästä – Jürgen Habermasin näkökulmia yhteisöllisyyteen. Niin & näin 4/2001, s. 55–59.
Geuss, Raymond: A Republic of Discussion. The Point 18.6.2019. (englanniksi)
Huttunen, Rauno: Gadamer–Habermas-debatti Logos-ensyklopedia. Filosofia.fi.
Kaunismaa, Pekka: Habermas vielä kerran. [Arvio teoksesta Järki ja kommunikaatio.] Niin & näin 1/1995, s. 64–66.
Kauppinen, Antti (toim.): Habermas links (englanniksi)
Robinson, Steve (toim.): The Jürgen Habermas Web Resource. (englanniksi)
Tykkyläinen, Saila: Deliberatiivinen demokratia: Jürgen Habermas (Arkistoitu – Internet Archive). Jyväskylän yliopiston Kansalaisyhteiskunnan tutkimusportaali 15.8.2009.
Nykyaikaiset filosofit
| --- | --- |
Analyyttiset filosofit:  William Alston  Simon Blackburn  Ned Block  J. Budziszewski  David Chalmers  Patricia Churchland  Paul Churchland  Donald Davidson  Daniel Dennett  Jerry Fodor  Susan Haack  Jaakko Hintikka  Jaegwon Kim  Saul Kripke  Thomas Kuhn  Bryan Magee  Ruth Barcan Marcus  Colin McGinn  Bradley Monton  Thomas Nagel  Robert Nozick  Martha Nussbaum  Alvin Plantinga  Karl Popper  Hilary Putnam  W. V. Quine  John Rawls  Richard Rorty  Roger Scruton  John Searle  Peter Singer  David Stove  Eleonore Stump  Charles Taylor  Nicholas Wolterstorff  Georg Henrik von Wright 
Mannermaiset filosofit:  Louis Althusser  Giorgio Agamben  Roland Barthes  Jean Baudrillard  Isaiah Berlin  Maurice Blanchot  Pierre Bourdieu  Hélène Cixous  Guy Debord  Gilles Deleuze  Jacques Derrida  Herman Dooyeweerd  Michel Foucault  Hans-Georg Gadamer  Jürgen Habermas  Werner Hamacher  Luce Irigaray  Julia Kristeva  Henri Lefebvre  Claude Lévi-Strauss  Emmanuel Lévinas  Jean-François Lyotard  Paul de Man  Jean-Luc Nancy  Antonio Negri  Paul Ricoeur  Michel Serres  Paul Virilio  Slavoj Žižek 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Taiwan  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Mathematics Genealogy Project  PhilPeople 
Taiteenala:  FID  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
The Spell

| The Spell Kirka |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1987
 Studio : MTV-studiot, Helsinki
 Julkaistu: alkutalvi 1987
 Formaatti: LP, MC, CD, digitaalinen, suoratoisto
 Tuottaja(t): Kassu Halonen, Kristian Jernström
 Tyylilaji: hard rock, heavy metal, glam metal
 Kesto: 41.31
 Levy-yhtiö: Flamingo Music
 Levymerkki: Flamingo
Muut kannet
   Vuoden 2007 CD-painoksen kansikuva
Listasijoitukset
 Suomi: 21.
Kirkan muut julkaisut
| R.O.C.K. 1986 | The Spell 1987 | Surun pyyhit silmistäni 1988 |
Singlet albumilta The Spell
 ”You Put the Spell on Me” Julkaistu: 1987  ”I Don’t Wanna Fight” Julkaistu: 1987  ”Under the Pressure of Your Love” Julkaistu: 1987
The Spell on suomalaislaulaja Kirkan alkutalvesta 1987 julkaistu studioalbumi. Se on jälkimmäinen hänen kahdesta raskaan rockin albumistaan. Edeltäneeseen R.O.C.K.-albumiin verrattuna se on musiikillisesti raskaampi ja hevityylisempi, ja sille otettiin vaikutteita aikansa tukkaheviyhtyeiltä.
Albumi oli Kirkan ensimmäinen, jonka kaikki kappaleet ovat suomalaista tuotantoa. Kappaleet sävelsi Kassu Halonen, ja suurimmassa osassa oli mukana Kisu Jernström, joka myös vastasi pääosasta sanoituksia. Kassu Halonen vastasi kosketinsoittimien lisäksi syntetisaattoreilla soitetuista bassoista ja rumpukoneella tehdyistä kompeista yhdessä äänittäjä Jari Laasasen kanssa. Heidän lisäkseen albumilla soittavat kitaristi Juha Björninen sekä muutamassa kappaleessa mukana olevat kitaristi Jarmo Nikku ja basisti Harri Merilahti.
The Spellia myytiin vähemmän kuin R.O.C.K-albumia. Se ei yltänyt listalla sijaa 21 korkeammalle, eikä siitä ole virallisten tilastojen mukaan myönnetty kultalevyä.
Tausta

Kirka oli vuonna 1986 vaihtanut levy-yhtiötä Flamingo Musicille sekä muuttanut musiikkityyliään ja levyttänyt englanninkielistä raskasta rockia sisältävän albumin R.O.C.K.. Se elvytti hänen uransa, toi hänelle uutta nuorta yleisöä, ja siitä myönnettiin hänen uransa toinen kultalevy. Kirka oli pohjimmiltaan rokkari mutta profiloitunut levytystensä perusteella iskelmälaulajaksi. Hän oli siksi uudesta musiikistaan mielissään ja sanoi myöhemmin rakastavansa kyseistä ajanjaksoa yli kaiken.
Kiinnostus Kirkan raskaampaa musiikkia kohtaan oli vuonna 1987 alkanut selvästi laskea. Ohjelmatoimistot välittivät Flamingolle viestin, jossa keikkajärjestäjät toivoivat Kirkalta suomenkielistä, hänen aiemman ”Hengaillaan”-kappaleensa tyylistä musiikkia. Kirkan annettiin kuitenkin vielä levyttää toinenkin englanninkielinen rocklevy.
Työstö

The Spell äänitettiin vuonna 1987 MTV-studioilla Helsingin Ilmalassa. Tekijöitä vaivasi jonkinasteinen uskonpuute, ja R.O.C.K.-albumin äänityksissä vallinneet uho, ilo ja into olivat vaihtuneet väkinäisempään tekemiseen. The Spellin tuotantoon ei panostettu edeltäjänsä tavoin, eikä ennen äänityksiä järjestetty yhtäkään soittosessiota levyn pohjasoittoja varten. Albumi tehtiin myös pienemmällä kokoonpanolla. Kassu Halonen vastasi kosketinsoittimien lisäksi syntetisaattoreilla soitetuista bassoista ja rumpukoneella tehdyistä kompeista yhdessä äänittäjä Jari Laasasen kanssa. Heidän lisäkseen albumilla soittavat kitaristi Juha Björninen sekä vain muutamassa kappaleessa mukana olevat kitaristi Jarmo Nikku ja basisti Harri Merilahti.
Albumin kansitaiteesta vastasi Juho Juntunen. Valokuvan otti Erik Uddström.
Musiikki

The Spell on Kirkan toinen peräkkäinen hard rockia ja heavy metalia sisältävä albumi. Edelliseen R.O.C.K.-albumiin verrattuna se on kuitenkin raskaampi ja metallisempi, ja sille on otettu vaikutteita aikansa tukkaheviyhtyeiltä. Kappaleet ja kitarasoolot ovat lisäksi pidempiä kuin Rockilla. Albumilla on vain kahdeksan pitkähköä raitaa.
The Spell on Kirkan ensimmäinen albumi, jonka laulut ovat kokonaan suomalaista tuotantoa, ilman käännösmateriaalia tai ulkomaisia covereita. Kaikki kappaleet sävelsi Kassu Halonen joko yksin tai Kisu Jernströmin kanssa. Jernström vastasi myös suurimmasta osasta sanoituksia. Laulut ”Oneday” ja ”No Return” sanoitti Jernströmin sijaan Edu Kettunen ja kappaleen ”Don’t Steal My Heart” Esa Kaartamo. Tuottajina toimivat Halonen ja Jernström, ja Halonen sovitti kaikki kappaleet. Myyntiä edistämään kaavailtiin etenkin kappaleita ”You Put the Spell on Me” ja ”I Don’t Wanna Fight”.
Syntetisaattori-introlla alkava ja laukkakompilla jatkuva avausraita ”You Put the Spell on Me” sai vaikutteita Europe-yhtyeen hitistä ”The Final Countdown”. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, joka esitettiin syyskuussa 1987 television Hittimittari-ohjelmassa, jossa kappale sijoittui toiseksi Pet Shop Boysin esityksen ”It’s a Sin” jälkeen. ”I Don’t Wanna Fight” on yli viisiminuuttinen voimaballadi. ”Oneday” ja ”Don’t Steal My Heart” edustavat suoraviivaista metallia. ”No Return” on keskitempoinen kappale, jonka pääosassa on kertosäe taustakuoroineen.
Kappaleesta ”Under the Pressure of Your Love” julkaistiin Kirkan seuraavalla Surun pyyhit silmistäni -albumilla (1988) suomenkielinen versio ”Sain elämältä minkä hain”.