stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1952 – naisten 200 m
Alkuerät

Eriä kaikkiaan 7, joista jokaisesta 2 nopeinta jatkoon.
1.erä
| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Sylvia Cheeseman |  Iso-Britannia | 24,9 |
| 2 | Ursula Knab |  Saksa | 25,0 |
| 3 | Svetana Berkovska |  Bulgaria | 25,2 |
| 4 | Gladys Erbetta Huri |  Argentiina | 25,6 |
| 5 | Flora Kasantseva |  Neuvostoliitto | 25,7 |
| 6 | Maria Arndt |  Puola | 25,9 |
2.erä
| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Nadežda Hnykina |  Neuvostoliitto | 24,3 |
| 2 | Helga Klein |  Saksa | 24,6 |
| 3 | Deyse De Castro |  Brasilia | 25,0 |
| 4 | Frances O'Halloran |  Kanada | 25,2 |
| 5 | Grietje de Jongh |  Alankomaat | 25,2 |
| 6 | Emma Konrád |  Romania | 25,8 |
3.erä
| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Marjorie Jackson |  Australia | 23,6 |
| 2 | Catherine Hardy |  Yhdysvallat | 24,8 |
| 3 | Patricia Devine |  Iso-Britannia | 25,1 |
| 4 | Anne-Marie Lousteau |  Ranska | 25,5 |
| 5 | Olga Gyarmati |  Unkari | 25,5 |
| 6 | Vera Martelli |  Italia | 26,1 |
| 7 | Mary D'Souza |  Intia | 26,3 |
4.erä
| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Bertha Brouwer |  Alankomaat | 24,6 |
| 2 | Marcelle Gabarrus |  Ranska | 25,3 |
| 3 | Ann Johnson |  Iso-Britannia | 25,3 |
| 4 | Adriana Millard Pacheco |  Chile | 25,4 |
| 5 | Graviola Ewing |  Guatemala | 26,9 |
5.erä
| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Eulalia Szwajkowska |  Puola | 25,5 |
| 2 | Eleanor McKenzie |  Kanada | 25,5 |
| 3 | Alexandra Sicoe |  Romania | 25,6 |
| 4 | Lilián Heinz |  Argentiina | 25,8 |
| 5 | Pirkko Länsivuori |  Suomi | 27,5 |
| - | Dolores Dwyer |  Yhdysvallat | DNF |
6.erä
| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Daphne Hasenjäger-Robb |  Etelä-Afrikka | 24,4 |
| 2 | Winsome Cripps |  Australia | 24,4 |
| 3 | Heriwentha Faggs |  Yhdysvallat | 24,5 |
| 4 | Hyacinth Walters |  Jamaika | 25,4 |
7.erä
| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Jevgenia Siezenova |  Neuvostoliitto | 25,4 |
| 2 | Luella Law |  Kanada | 25,7 |
| 3 | Klára Soós |  Unkari | 25,8 |
| 4 | Genowefa Minicka |  Puola | 25,9 |
Välierät

1.erä
| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Marjorie Jackson |  Australia | 23,4 |
| 2 | Bertha Brouwer |  Alankomaat | 24,3 |
| 3 | Daphne Hasenjäger-Robb |  Etelä-Afrikka | 24,4 |
| 4 | Sylvia Cheeseman |  Iso-Britannia | 24,7 |
| 5 | Jevgenia Siezenova |  Neuvostoliitto | 25,2 |
| 6 | Luella Law |  Kanada | 25,3 |
| 7 | Ursula Knab |  Saksa | 25,5 |
2.erä
| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Nadežda Hnykina |  Neuvostoliitto | 24,1 |
| 2 | Winsome Cripps |  Australia | 24,3 |
| 3 | Helga Klein |  Saksa | 24,4 |
| 4 | Catherine Hardy |  Yhdysvallat | 24,7 |
| 5 | Eleanor McKenzie |  Kanada | 25,1 |
| 6 | Eulalia Szwajkowska |  Puola | 25,2 |
| 7 | Marcelle Gabarrus |  Ranska | 25,3 |
Loppukilpailu

| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Marjorie Jackson |  Australia | 23,7 |
| 2 | Bertha Brouwer |  Alankomaat | 24,2 |
| 3 | Nadežda Hnykina |  Neuvostoliitto | 24,2 |
| 4 | Winsome Cripps |  Australia | 24,2 |
| 5 | Helga Klein |  Saksa | 24,6 |
| 6 | Daphne Hasenjäger-Robb |  Etelä-Afrikka | 24,6 |
Yang Ling

| Mitalit> Maa:   Kiina.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Miesten ammunta. Olympialaiset  | Maa:   Kiina> Miesten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | 10 m olympiakivääri |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 | 10 m olympiakivääri |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Zagreb 2006 | 10 m liikkuvamaali, sekajuoksut, joukkue |  |
|  Hopeaa | Barcelona 1998 | 10 m olympiakivääri, sekajuoksut, joukkue |  |
|  Hopeaa | Lahti 2002 | 10 m olympiakivääri |  |
|  Hopeaa | Lahti 2002 | 10 m olympiakivääri, sekajuoksut, joukkue |  |
|  Pronssia | Lahti 2002 | 10 m olympiakivääri, joukkue |  |
Yang Ling (s. 24. toukokuuta 1972 Peking) on kiinalainen riistamaaliampuja ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Yang on voittanut olympialaisissa Atlantassa 1996 ja Sydneyssä 2000 kultaa 10 m olympiakiväärissä. Lisäksi hän on saavuttanut useita MM-mitaleita.
Wojciech Rudy

| Mitalit> Maa:   Puola.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Puola> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Montreal 1976 | Jalkapallo |  |
Wojciech Władysław Rudy (s. 24. lokakuuta 1952, Katowice, Puola [lähde? ]) on puolalainen entinen jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hänen pelipaikkansa oli keskikenttä.
Ura

Suurimman osan urastaan Rudy pelasi puolalaisessa Zagłębie Sosnowiec seurassa. Hän edusti seuraa vuodet 1970-1983, sekä vuodet 1984-85.
Vuonna 1983 Rudy siirtyi Suomen pääsarjaan Kuopion Palloseuraan, jota hän edusti kahden kauden ajan vuosina 1983-84. KuPSissa hän pelasi 32 ottelua, joissa teki seitsemän maalia. Näistä otteluista hän pelasi viisi ja maaleista teki neljä kauden 1983 karsintasarjassa. [lähde? ]
Yhtä aikaa Rudyn kanssa KuPSissa pelasi toinen menestynyt puolalainen maajoukkuepelaaja Jerzy Kraska.
Ura > Maajoukkueura

Rudy pelasi vuosina 1974-81 Puolan maajoukkueessa 40 ottelua, joissa hän onnistui kertaalleen maalinteossa. Rudyn uran kohokohdat osuivat 1970-luvun loppuun. Montrealin olympialaisissa 1976 hän oli voittamassa Puolalle olympiahopeaa. Kaksi vuotta tämän jälkeen hän edusti Puolaa Argentiinassa järjestetyissä jalkapallon MM-kisoissa.
Yang Li

Yang Li
Yang Li (s. 31. tammikuuta 1991) on kiinalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Kiinan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 62 maaottelua ja tehnyt niissä 31 maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Kiinan kaikissa neljässä ottelussa ja niistä yhden avauskokoonpanossa.
Igloolikin lentoasema

Igloolikin lentoasema (inuktitutiksi ᐃᒡᓗᓕᒃ ᒥᑦᑕᕐᕕᐊ, engl. Igloolik Airport) (IATA: YGT, ICAO: CYGT) on lentoasema Kanadan Nunavutin territoriossa Igloolikin kylässä. Kenttää ylläpitää Nunavutin territorion hallinto. Lentoonlähtöjä ja -laskuja oli vuonna 2008 yhteensä 1 979.
Lentoyhtiöt ja kohteet

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Canadian North: Hall Beach, Iqaluit, Pond Inlet
First Air: Hall Beach, Iqaluit
Helsinki Rugby Club

Helsinki Rugby Club (HRC) on suomalainen rugbyseura Helsingissä. Vuonna 1999 perustettu se on Suomen vanhin ja suurin seura. He pelaavat tällä hetkellä SM-liigassa ja kilpailevat sekä miesten että naisten joukkueiden kanssa XV- ja 7-sarjassa.
Joukkueet, seuran logo ja värit

HRC koostuu kolmesta eri joukkueesta: miesten 1. joukkue ja kehitystiimi, ja naisten joukkue (XV ja 7s).
HRC on käynnistänyt nuoriso-ohjelman ja aloittanut U17-aloittelijoiden joukkueen kehittämään tulevia rugbypelaajia ja myötävaikuttamaan rugbyliikkeen kasvuun Suomessa.
Klubin logossa näkyvät seuran perustamiseen osallistuneet kansallisuudet: Suomi, Ranska, Englanti, Eteläafrikka ja Australia. Seuran värit, sininen ja valkoinen, on otettu Suomen lipusta.
Historia (1999-2019)

Inspiraatio Helsinki Rugby Clubin perustamiseen tuli rugbykeskusteluista Helsingissä Molly Malonen Irish Barissa joidenkin rugbyystävien kesken vuonna 1999. Ensimmäisellä kaudellaan HRC pelasi yhden pelin ja hävisi niukasti Ruotsin edustajajoukkueelle. Vuonna 2000 Helsingin kaupunginvaltuusto myönsi seuralle ensimmäisen virallisen kotipaikkansa Myllypuroon. HRC otti ensimmäisen voittonsa Britannian laivaston alus HMS Sheffieldiä edustavaa joukkuetta vastaan, osallistui ensimmäistä kertaa Stockholm 10's Tournamentiin ja järjesti ensimmäisen Baltic Plate 10s turnauksen.
Suomen mestaruus käynnistettiin vuonna 2002. HRC voitti tittelin, jota seurasi toinen mestaruus vuonna 2003.
Seuran ensimmäinen ulkomaankiertue oli Riiassa vuonna 2004. Samana vuonna Suomi pelasi ensimmäisen kotimaansa kansainvälisen pelin, jonka isännöi ja järjesti HRC. HRC osallistui vuonna 2006 käynnistettyyn naisten SM-sarjaan. Vuonna 2008 Baltic Plate Tournament muuttui Midnight Rugby Tournamentiksi ja otti asemansa vuotuisena kesäkuun puolivälin rugbyjuhlana Helsingissä viimeiseen painokseensa vuonna 2019 asti. Vuonna 2009 klubi juhli 10-vuotisjuhliaan Britannian suurlähetystössä.
Ensimmäinen miesten 7-sarjan mestaruus käynnistettiin vuonna 2010, ja HRC voitti kaikkien aikojen ensimmäisen mestaruuden. Vuonna 2011 miesten 7:n joukkue kutsuttiin Moskovaan European 7's Champions Trophylle.
Muutaman vuoden tauon jälkeen HRC palasi naisten mestaruuteen vuonna 2012.
Vuonna 2013 seura järjesti Helsingissä SM-finaalin, joka keräsi (silloin) kaikkien aikojen eniten katsojia suomalaiseen rugby-otteluun.
Yksitoista vuoden kuivuuden jälkeen miehet voittivat XV:n mestaruuden vuonna 2014. Samaan aikaan naisten joukkue eteni finaaliin ensimmäistä kertaa historiassaan ja sijoittui toiseksi. Vuotta myöhemmin, 2015, pöydät kääntyivät, kun HRC naiset juhli ensimmäistä XV-tittelinsä, kun taas miehet hävisivät tittelin finaalissa. Miesten 7:n joukkue voitti 7:n mestaruuden ja HRC:n miesten 2. joukkue voitti Division 1:n.
Kausi 2016 on HRC:n loistavin hetki: seura saavutti ensimmäisen ja ainoan tuplatuplansa, kun sekä miehet että naiset saivat sekä 7:n että XV:n mestaruuden. Miesten 7's joukkue osallistui jälleen Euroopan 7's Champions Trophyyn Pietarissa, Venäjällä.
Vuonna 2017 sekä miehet että naiset saivat takaisin 7:n tittelin ja sijoittuivat mestaruuskilpailuissaan toiseksi. Seura osallistui myös perinteiseen Gent Easter 7s -turnaukseen ja sijoittui miesten ja naisten kilpailuissa toiseksi ja kolmanneksi.
Viime vuodet (2020 - nykyhetki) > XVs > Kausi 2020

COVID-19-pandemiasta huolimatta HRC:llä oli erityisen onnistunut kausi vuonna 2020, ja se saavutti vankan listasyvyyden sekä Big Guns- että Blue Tigers -peleissä. Lyhyen aikataulun ansiosta Big Guns pelasi palaavan valmentajan Jake Pratleyn johdolla voittamattomana koko runkosarjan: OTS Porvoon kanssa tasapelin jälkeen kauden avauksessa 24-24 HRC voitti Jyväskylän (59-10), Turun . Eagles (17-14), Kuopio (79-0), Warriors (27-14) ja Kalev (47-0). Otaniemessä pidetyssä mestaruusfinaalissa HRC voitti Warriorsin lukemin 40-29 ja voitti viidennen mestaruutensa. HRC: n kahdeksas Wertti Bask voitti myös Vuoden pelaaja -palkinnon.
Ensimmäistä kertaa valmentajan Jussi Tammisen johtaman Blue Tigersin vuosi oli positiivinen, ja se tasoitti runkosarjan lopussa Porin kanssa sarjan kärjessä. Division 1 -finaaliottelussa Pori voitti HRC:n 23-5.
HRC naiset aloitti kauden 2020 valmentaja Mikko Aallon johdolla puolustaakseen vuoden 2019 titteliään, mutta avausvoiton jälkeen Jyväskylää vastaan (7-12) he kärsivät tappiot mestaruusehdokkailta Tampereelta (5-46) ja Turku Swansilta (10-24). HRC saavutti runkosarjan kolmannen sijan seuraavien voittojen ansiosta Warriorsia (7-31) ja Kuopiota (26-0) vastaan, mutta tittelikilpailu pysähtyi semifinaalissa Turku Swansia vastaan (7-13).
Viime vuodet (2020 - nykyhetki) > XVs > Kausi 2021

Vuonna 2021 rugbykautta uhkasivat jälleen Suomessa alkuvuodesta voimassa olleet ankarat rajoitukset, jotka estivät seuran jäseniä harjoittelemasta vasta vain yhdeksän viikkoa ennen (jälleen lyhennetyn) kauden alkua. . Osittaisena seurauksena kaikilla kolmella joukkueella oli puute listasyvyydestä, mikä vain paheni kauden edetessä ja loukkaantumisia.
Vahvista Porvoon (45-8), Kuopion (111-0) ja Turun (38-14) voitoista huolimatta Big Guns hävisi kaupunkiderbyn Warriorsia vastaan (7-27) ja joutui käymään välierissä päästäkseen mestaruuteen. . Tultuaan voittoon taistelussa Porvoota vastaan (20-10), Big Guns säilytti kuudennen mestaruusvoittonsa Tampereella järjestetyssä hermotarvefinaalissa Warriorsia vastaan, kun Joonas Baskin myöhäinen rangaistuspotku sinetöi HRC:lle 15-12. Jake Pratley voitti myös Vuoden valmentajan palkinnon.
Vammojen vaivaama Blue Tigers ei voinut toistaa positiivista vuotta 2020, jolloin se päätti runkosarjan Division 1:n viimeisellä sijalla ja putosi Division 2:een seuraavaksi kaudeksi.
HRC naiset astui kaudelle 2021 vahvana titteliehdokkaana voittaen Jyväskylän (36-0), Warriorsin (50-0) ja Turku Swansin (32-5) ja osoittaen pystyvänsä kilpailemaan hallitsevaa mestaria Tamperetta (5-10) vastaan. Huolimatta suuresta voitosta semifinaalissa Turku Swansia vastaan (41-10), HRC jäi mestaruustaistelussa tappiolle sydäntäsärkevän tappion vuoksi viimeisessä uusintaottelussa Tampereelle (7-18). HRC:n utilitiestaustaja Heidi Hennessy voitti Vuoden pelaaja -palkinnon.
Viime vuodet (2020 - nykyhetki) > XVs > Kausi 2022

Kausi 2022 XVs sisälsi täyden aikataulun palaamisen kahden vuoden pandemian jälkeen, ja se alkoi suurella rakenteellisella muutoksella HRC:ssä: Jake Pratley nimitettiin Rugbyn johtajaksi tavoitteena aloittaa uusi sykli kaikille kolmelle seurajoukkueelle.
Kuten muillakin joukkueilla, HRC:llä oli vaikeuksia välikaudella, kun toukokuun loppuun asti kestänyt kylmä esti kotiharjoituskentän käytön Myllypurossa. Runkosarja osoittautui kuitenkin HRC:lle onnistuneeksi, sillä sekä HRC miehet että naiset päätyivät ensimmäiseksi ja pääsivät suoraan Turun mestaruusfinaaliin. Big Guns voitti Warriorsin (45-15) ja sai seitsemännen kansallisen mestaruutensa. HRC naiset päätti mestaruuden kuivuuden ja nousi kärkeen finaalissa Tamperetta vastaan (37-17). Tämä oli toinen kerta, kun seura saavutti tuplavoiton (ensimmäinen sitten vuoden 2016) ja pisin voittoputki miesten joukkueelle.
Vuoden valmentajaksi valittiin Jake Pratley ja Vuoden pelaajaksi Sanna-Kaisa Lintu . Mikko Moilanen saavutti 100. XV-lippinsä HRC:llä.
Viime vuodet (2020 - nykyhetki) > Sevens > Kaudet 2020-2021

Vuosina 2020 ja 2021 Suomen 7:n mestaruutta ei järjestetty Suomen urheilua koskevien COVID-19-rajoitusten vuoksi.
Viime vuodet (2020 - nykyhetki) > Sevens > Kausi 2022

Kahden vuoden tauon jälkeen 7s-sarja vihdoin tuotiin takaisin vuonna 2022, jolloin sekä HRC miehet että naiset tulivat hallitseviksi mestareiksi omien voittojensa jälkeen vuonna 2019. Miesten valmentajana palasi Mikko Moilanen ja naisten valmentajana Leonardo Fierro.
Miehet päätti sarjan Itä-poolin kärkeen voittaen Lahti 7s:ssä ja Järvenpää 7s:ssä ja toisella sijalla Myyrmäki 7s:ssä. Lopputurnauksessa HRC kohtasi Turku Eaglesin (länsipoolin voittaja) ja Tampereen (pohjoisen poolin voittaja) päätyen toiseksi Turun taakse.
HRC naiset näki huonon onnen vaikuttavan heidän kauteen, koska loukkaantumiset ja Covid-epidemia pakottivat heidät pois kahdesta neljästä sarjan turnauksesta. Joukkue sijoittui toiseksi Valkeakoski 7:ssä ja Tampere 7:ssä, mutta ei osallistunut Järvenpäässä ja Eerikkilässä. HRC sijoittui sarjan kokonaiskilpailussa kolmanneksi, jolloin Tampere vei pokaalin kotiin ja Warriors päätti toiseksi.
Viime vuodet (2020 - nykyhetki) > Sevens > 2023 kausi

Vuoden 2023 Seitsemän mestaruuteen vaikutti valitettavasti pitkä Suomen talvi, jonka vuoksi sarjan viimeinen Turnaus Valkeakoskella peruttiin miesten kahden ja naisten yhden kierroksen jälkeen. HRC miehet saavutti kaksi toista sijaa Lahdessa ja Järvenpäässä häviten turnauksen finaalissa Saimaa Sharksille ja Suomen maajoukkueen edustajalle. HRC naiset sijoittui toiseksi Järvenpäässä, jossa Tampere voitti tiukan finaalin (14-17).
Tämän seurauksena molemmat joukkueet saavuttivat sarjan toisen sijan.
Saavutukset

SM-sarja (Rugbyn SM-sarja) XV
Miehet (7): 2002, 2003, 2014, 2016, 2020, 2021, 2022
Naiset (6): 2015, 2016, 2019, 2022, 2023, 2024
SM-sarja (Rugbyn SM-sarja) 7
Miehet (6): 2010, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019
Naiset (4): 2016, 2017, 2019, 2024
Suomen Cup
Miehet (2): 2003, 2005
Aiheesta muualla

Helsinki RC
Ángel López

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Ángel David López Ruano
Syntymäaika: 10. maaliskuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Las Palmas, Espanja
Pelipaikka: laitapuolustaja
Pituus: 180 senttimetriä
Seura
Seura: Las Palmas
Pelinumero: 6
Junioriseurat
: Las Palmas
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2000–2003 | Las Palmas | 81 | (1) |
| 2003–2007 | Celta | 159 | (6) |
| 2007–2012 | Villarreal | 104 | (2) |
| 2012–2013 | Betis | 11 | (1) |
| 2013– | Las Palmas | 67 | (2) |
Maajoukkue
| 2006–2008 | Espanja | 5 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 22. kesäkuuta 2015.
Ángel David López Ruano eli Ángel (s. 10. maaliskuuta 1981 Las Palmas, Las Palmasin maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa pelaavaa Las Palmasia. Hän pelaa yleensä oikean laitapuolustajan paikalla.
Pääsarjadebyyttinsä Ángel teki Las Palmasissa kaudella 2000–2001, jota ennen hän pelasi seuran B-joukkueessa. Tammikuussa 2003 hän siirtyi Celta Vigoon, jossa hän pelasi seuraavat neljä ja puoli kautta. Celtan pudottua Segunda Divisióniin kauden 2006–2007 päätteeksi Ángel siirtyi Villarrealiin. Vuonna 2012 hän siirtyi Real Betisiin.
Ensiesiintymisensä Espanjan maajoukkueessa Ángel teki harjoitusottelussa Romaniaa vastaan 15. marraskuuta 2006.
Aiheesta muualla

Tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Humbug

| Humbug Arctic Monkeys |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : marraskuu 2008 – huhtikuu 2009
 Julkaistu: 19. elokuuta 2009
 Formaatti: CD, vinyyli, digitaalinen lataus
 Tuottaja(t):  Josh Homme  James Ford 
 Tyylilaji: indie rock, psykedeelinen rock
 Kesto: 39.20
 Levy-yhtiö: Domino Records
Listasijoitukset
  Britannian albumilista: 1.  Suomen virallinen lista: 11.  Billboard 200: 15.
Arctic Monkeysin muut julkaisut
| At the Apollo 2008 | Humbug 2009 | Suck It and See 2011 |
Singlet albumilta Humbug
 ”Crying Lightning” Julkaistu: 6. heinäkuuta 2009  ”Cornerstone” Julkaistu: 16. marraskuuta 2009  ”My Propeller” Julkaistu: 22. maaliskuuta 2010
Humbug on brittiläisen rockyhtye Arctic Monkeysin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin elokuussa 2009.
Yhtye aloitti kappaleiden säveltämisen ja sanoittamisen kesän 2008 lopulla ja viimeistelivät sen keväällä 2009. Humbug on huomattavasti synkempi ja kokeellisempi kuin yhtyeen kaksi aiempaa albumia.
Edellisen albumin, vuoden 2007 Favourite Worst Nightmaren tavoin Humbug julkaistiin ensimmäiseksi Japanissa 19. elokuuta 2009, tämän jälkeen Australiassa, Brasiliassa, Saksassa ja Irlannissa 21. elokuuta. Britanniassa se julkaistiin myöhemmin 24. elokuuta ja Yhdysvalloissa päivää myöhemmin. Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 11.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittanut Alex Turner.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | My Propeller | 3.27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Crying Lightning | 3.43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Dangerous Animals | 3.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Secret Door | 3.43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Potion Approaching | 3.32 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Fire and the Thud | 3.57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Cornerstone | 3.18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Dance Little Liar | 4.43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Pretty Visitors | 3.40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | The Jeweller’s Hands | 5.42 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 39.20 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Alex Turner – laulu, kitara
Jamie Cook – kitara
Nick O’Malley – basso
Matt Helders – rummut, lyömäsoittimet, taustalaulu
Listasijoitukset

| Vastaanotto> Yhteispisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Yhteispisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Metacritic: 75/100
Arvostelupisteet
Julkaisu: Pisteet
AllMusic: 
Rolling Stone: 
Soundi: 
| Lista | Paras sijoitus | Viikkoja listalla |
| --- | --- | --- |
|  Australian ARIA-albumilista | 2. | 5 |
|  Itävallan Ö3-albumilista | 7. | 5 |
|  Belgian Ultratop-albumilista | 1. | 10 |
|  Tanskan Hitlisten-albumilista | 4. | 4 |
|  Alankomaiden MegaCharts-albumilista | 2. | 11 |
|  Suomen virallinen lista | 11. | 1 |
|  Ranskan SNEP-albumilista | 2. | 23 |
|  Saksan GfK-albumilista | 4. | 4 |
|  Irlannin IRMA-albumilista | 1. | 11 |
|  Italian FIMI-albumilista | 17. | 9 |
|  Uuden-Seelannin RIANZ-albumilista | 3. | 4 |
|  VG-lista (Norja) | 7. | 3 |
|  Portugalin AFP-albumilista | 7. | 3 |
|  Espanjan Promusicae-albumilista | 5. | 11 |
|  Sverigetopplistan (Ruotsi) | 12. | 3 |
|  Sveitsin Hitparade-albumilista | 7. | 6 |
|  Britannian albumilista | 1. | 16 |
|  Yhdysvaltain Billboard 200 -albumilista | 15. | 4 |
Listasijoitusten lähde:
Hype – Songs of Tom Mahler

| Hype – Songs of Tom Mahler Robert Calvert |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1981
 Julkaistu: syyskuu 1981
 Tuottaja(t): Robert Calvert
 Tyylilaji: new wave rock pop
 Kesto: 59.09
 Levy-yhtiö: A-Side Records See For Miles Voiceprint
Robert Calvertin muut julkaisut
| Lucky Leif and the Longships 1975 | Hype – Songs of Tom Mahler 1981 | Freq 1985 |
Hype – Songs of Tom Mahler on Robert Calvertin sooloalbumi vuodelta 1981. Sen teemana on Tom Mahler -nimisen muusikon seikkailut musiikkibisneksessä ja sen kiemuroissa. Myös samanniminen kirja julkaistiin vuonna 1981.
Kappaleet

Over My Head – 3.11
Ambitious – 3.37
It’s The Same – 2.40
Hanging out on the Seafront – 3.46
Sensitive – 3.36
Evil Rock – 4.38
We Like to Be Frightened – 2.58
Teen Ballad of Deano – 3.01
Flight 105 – 3.53
The Luminous Green Glow of the Dials of the Dashboard (at Night) – 3.51
The Greenfly & the Rose (alt. version) – 3.51
Lord of rhe Hornets (alt. version) – 3.58
Over My Head (Rough Demo) – 4.19
Hanging out on the Seafront (alternative version) – 2.43
Flight 105 (Instrumental Demo) – 4.05
Lord of the Hornets (Demo) – 4.54
Kappaleet 11–12 ovat vuoden 1989 CD-julkaisun bonuskappaleet ja vuoden 2003 versio sisältää näiden lisäksi neljä uutta bonuskappaletta. Kaikki kappaleet Robert Calvert.
Muusikot

Robert Calvert: laulu, kitara, syntetisaattori, perkussio
Simon House: kosketinsoittimet, viulu, taustalaulu
Peter Pavli: sello
George Csapo: kosketinsoittimet, viulu, taustalaulu
Michael Moorcock: 12-kielinen kitara, taustalaulu
Nik Turner: saksofoni, taustalaulu
Trev Thoms: soolokitara
Nick Michaels: rytmikitara
Pete Dowling: rummut, perkussio
Jaqui: Hold Me Tight -ääni
HyperCard

| HyperCard |
| --- | --- |


Luoja:  Bill Atkinson
Kehittäjä:  Apple Inc.
Kehityshistoria
Vakaa versio:  2.4.1 / 1998
Tiedot
Alusta:  System Software 6, System 7, Mac OS 8, Mac OS 9
Lisenssi:  omisteinen lisenssi
Aiheesta muualla
Internet Archivessa
HyperCard on Macintoshille julkaistu kortteihin, hypertekstiin ja HyperTalk-kieleen perustuva hypermediasovellus ja sovelluskehitysympäristö. Se julkaistiin vuonna 1987 System Software 6:lle. HyperCard toimii Mac OS 9:ssä ja aikaisemmissa versioissa, mutta sen käyttö on mahdollista myös Mac OS X:ssä, Classicin avulla.
Ohjelman on kehittänyt Bill Atkinson, joka on jälkikäteen harmitellut ettei keksinyt "pinojen" linkittämistä tietokoneverkkojen kautta.
Apple poisti ohjelman myynnistä maaliskuussa 2004.
Toimintaperiaate

HyperCardin toiminta perustuu kortteihin, joiden välillä voidaan liikkua, sekä objekteihin. Objektit ovat painikkeita (button, btn) tai tekstikenttiä (field, fld). Painikkeille ja kentille määrätään HyperTalk-kielen avulla tapahtumia (esim. on mouseUp, joka suoritetaan klikattaessa), joita kutsuttaessa suoritetaan haluttu skripti. Tapahtumia kutsutaan automaattisesti, käyttäjän toimesta johtuen tai ohjelmakoodista käsinselvennä. Myös itse kortti, sekä koko pino (ohjelma) voi sisältää omia tapahtumia.
Lisäksi uusimmissa versioissa (2.0 ja uudemmat) painikkeille voidaan luoda ikoneita. Ikonit eivät ole objekteja.
Korteille voidaan määrittää myös pohja, joka voi sisältää samoja elementtejä, kuin kortitkin. Pohjan elementit sijoittuvat kortin elementtien alle. Kortit ja pohjat voivat sisältää myös grafiikkaa.