Louis Antoine Léon de Saint-Just
Elämä > Vallan huipulla

Yhteishyvän valiokunnassa Robespierre, Saint-Just ja Georges Couthon muodostivat niin sanotun triumviraatin, joka saavutti johtavan aseman päätöksenteossa. Saint-Just toimi myös kansalliskonventin puhemiehenä kahden viikon ajan 19. helmikuuta – 6. maaliskuuta 1794. Tuolloin konventti hyväksyi hänen vaatimuksestaan 26. helmikuuta ja 3. maaliskuuta niin sanotut ventôsen säädökset, joiden nojalla vallankumouksen vastustajien maaomaisuuden sai takavarikoida ja se oli tarkoitus jakaa maattomille patriooteille. Tämä omaisuuden uusjako vastasi Saint-Justin ja radikaaleimpien jakobiinien yhteiskunnallisen vallankumouksen tavoitetta. Saint-Just kannatti nyt myös innokkaasti vallankumouksellisen terrorin laajentamista. Yltyvän valtataistelun yhteydessä hän tuki Robespierreä kilpailevien ryhmäkuntien tuhoamisessa. Saint-Just julisti hébertistit Ranskan vihollisiksi 13. maaliskuuta 1794 ja dantonistit 31. maaliskuuta. Juuri hän valmisteli ja esitteli yhteishyvän valiokunnassa Georges Dantonin pidätysmääräyksen, ja ajoi lisäksi Dantonin oikeudenkäynnin aikana huhtikuun alussa kansalliskonventissa läpi lain, jolla vallankumoustuomioistuimessa syytetyiltä voitiin kieltää itsensä puolustaminen.
Saint-Just sai vähitellen maineen tunteettomana ja verenhimoisena vallankumousfanaatikkona, joka kannatti terroria kiihkeämmin kuin itse Robespierre. Saint-Just sanoi eräässä puheessaan konventissa, että ”vallankumouksen alus pääsee satamaan vain verivirtojen avulla”, ja toisessa yhteydessä hän ilmoitti, että kaikki jotka eivät aktiivisesti edistäneet vallankumousta olivat huonoja kansalaisia, jotka ansaitsivat kuolla. Häntä on kutsuttu ”terrorin arkkienkeliksi” (archange de la Terreur). Toisaalta Saint-Just kuvaili ja teoretisoi egalitaristisia ihanteitaan näihin aikoihin laatimassaan julkaisemattomassa tutkielmassa Fragments sur les institutions républicaines. Hän unelmoi niin sanotusta hyveen tasavallasta, joka perustuisi filosofi Jean-Jacques Rousseaun ajatuksiin ja antiikin Spartan esikuvaan, mutta jonka saavuttamiseksi vallan keskittämisen olisi toistaiseksi jatkuttava. Tavoitteena olisi ihanteellinen tila, jossa yleistahto ratkaisisi eikä yksityisellä edulla olisi mitään merkitystä.
Saint-Just oli vuonna 1794 useita kertoja kansalliskonventin komissaarina Ranskan pohjoisessa armeijassa Itävallan Alankomaissa (nyk. Belgia). Hän osallistui ranskalaisten joukkojen komentamiseen 26. kesäkuuta 1794 käydyssä Fleurusin taistelussa, jossa itävaltalaisista saavutettiin käänteentekevä voitto. Pelätty ja vihattu Robespierren triumviraatti syrjäytettiin lopulta niin sanotulla thermidorin vallankaappauksella. Tapahtumat alkoivat kansalliskonventin istunnossa 27. heinäkuuta 1794, kun Saint-Justin esitellessä laatimaansa yhteishyvän valiokunnan ja yleisen turvallisuuden valiokunnan mietintöä hänen puheensa keskeytettiin uhkauksilla. Myrskyisän istunnon päätteeksi konventti määräsi hänet ja Robespierren pidätettäviksi. Heidän kannattajansa onnistuivat tilapäisesti vapauttamaan heidät, jolloin he linnoittautuivat Pariisin kaupungintalolle, mistä heidät vangittiin seuraavana yönä. Aamulla 28. heinäkuuta heidät tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin. Teloitukset tapahtuivat Pariisin place de la Révolutionilla (nykyinen place de la Concorde). Saint-Just oli kuollessaan vain 26-vuotias.