stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vuoronnus
Vuoronnusmenetelmiä

Jatkossa prosessilla viitataan pienimpään vuoronnettavaan yksikköön, joka monissa nykyjärjestelmissä on säie.
Vuoronnusmenetelmä voi olla joko irrottava (engl. pre-emptive) tai ei-irrottava. Irrottava vuoronnusmenetelmä tarkoittaa sitä, että käyttöjärjestelmä voi milloin tahansa vaihtaa ajossa olevan prosessin tilalle toisen. Jos järjestelmä ei ole irrottava, prosessi voi vaihtua vain ajossa olevan prosessin myötävaikutuksella. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että prosessi tekee sellaisen käyttöjärjestelmäpyynnön, jota sen on jäätävä odottamaan tai että se kutsuu erityistä käyttöjärjestelmän palvelua (esimerkiksi engl. yield), jolla se ilmoittaa antavansa vuoron toiselle prosessille.
Toinen pääluokitustapa on vuoronnuksen dynaamisuus (engl. dynamic scheduling) ja staattisuus (engl. static scheduling). Dynaaminen vuoronnus tarkoittaa ajoaikana tehtävää vuoronnusta. Tällöin prosesseista ei tarvita yleensä muuta tietoa kuin mitä ajoaikana on voitu kerätä ja prioriteetilla on osoitettu. Staattinen vuoronnus tehdään etukäteen, ja sen tekemiseen tarvitaan tarkkoja tietoja prosessien käyttäytymisestä. Sen avulla voidaan kuitenkin osoittaa järjestelmän täyttävän ajoitukselle asetetut vaatimukset.
Menetelmien yhteydessä mainittu prioriteetti (engl. priority) eli etuoikeus ilmaistaan tavallisesti kokonaislukuna, mutta järjestelmästä riippuu, onko suuri arvo iso vain pieni prioriteetti. Esimerkiksi Unix-tyyppisissä järjestelmissä prosessien suurimmat prioriteetit ovat lukuarvoltaan negatiivisia.
Vuoronnusmenetelmiä > Kiinteän prioriteetin menetelmät

Kiinteän prioriteetin (engl. fixed priority) menetelmässä jokaiselle prosessille on asetettu prioriteetti, jota ei ajon aikana muuteta.
Kiinteän prioriteetin menetelmässä ajossa on aina se prosessi, jonka prioriteetti valintavaiheessa on ollut korkein. Mikäli kyseessä on irrottavaa vuoronnusta käyttävä järjestelmä (engl. fixed priority pre-emptive scheduling, FPPE), ajossa olevan prosessin prioriteetti on aina suurin, sillä korkeamman prioriteetin prosessin herätessä käyttöjärjestelmä irrottaa alempiprioriteettisen prosessin ja antaa vuoron korkeimman prioriteetin prosessille.
Kiinteän prioriteetin menetelmä toimii hyvin pienissä järjestelmissä, joissa prosessit tunnetaan etukäteen. Erityisesti irrottavana se on yleisin reaaliaikainen vuoronnusmenetelmä sulautetuissa järjestelmissä. Se on myös helppo toteuttaa teknisesti.
Järjestelmän varjopuolena on se, että se ei ole tasapuolinen. Toisin sanoen jokin prosessi voi jäädä kokonaan ilman suoritinaikaa, ja syntyy niin sanottu nälkiintymistilanne. Menetelmä ei myöskään sovi kovin hyvin interaktiiviseen toimintaan.
Vuoronnusmenetelmiä > Vaihtuvan prioriteetin menetelmät

Vaihtuvan prioriteetin (engl. dynamic priority) menetelmissä prosessien prioriteetteja muutetaan niiden käyttäytymisen mukaan.
Esimerkki: Unix-sukuisissa käyttöjärjestelmissä prosessin prioriteetti lasketaan sen perusteella, miten paljon se kuluttaa suoritinaikaa. Mitä enemmän aikaa kuluu, sitä pienempi prioriteetti. Tämä toimii hyvin interaktiivisessa toiminnassa, jossa suuri osa ajasta kuluu käyttäjän toimenpiteitä odottaessa, mikä tarkoittaa prioriteetin pysyvän korkeana. Näin käyttömukavuus kasvaa, kun vastaus tulee nopeasti. Pitkien laskenta-ajojen prioriteettia taas lasketaan, jotta muut toiminnot toimisivat häiriöttä. Järjestelmä on myös tasapuolinen, sillä jos prosessi ei saa aikaa, sen prioriteetti nousee automaattisesti, kunnes se taas alkaa saada aikaa.
Vaihtuvan prioriteetin järjestelmä ei sovi reaaliaikajärjestelmien vuoronnukseen, koska vasteaikoja ei voida taata prioriteettien muuttuessa.
Tämän takia joissain järjestelmissä korkeimmat prioriteettitasot ajetaan kiinteän prioriteetin vuoronnuksella, ja yksi näistä korkeaprioriteettisista prosesseista muuttaa tarvittaessa alemmalla prioriteetilla olevien ohjelmien prioriteetteja. Tällainen vuoronnus on esimerkiksi Windows NT -järjestelmässä ja sen jälkeläisissä.
Tyypillisesti vaihtuvan prioriteetin menetelmissä prioriteetit lasketaan uudestaan säännöllisin väliajoin. Näiden laskentojen välissä järjestelmä toimii kuin kiinteäprioriteettinen vuoronnus.
Vuoronnusmenetelmiä > Jono- ja kiertovuorottelumenetelmät

Jonomenetelmässä (engl. first in, first out, FIFO, myös engl. first come, first served, FCFS) vuoron saa se prosessi, joka on odottanut pisimpään eli tullut jonoon ensimmäisenä. Saatuaan vuoron prosessia ajetaan, kunnes se itse luovuttaa vuoron pois (ei-irrottava vuoronnus).
Kiertovuorottelumenetelmässä (engl. round robin, RR) valinta tapahtuu samalla tavalla kuin jonomenetelmässä, mutta prosessi voi käyttää aikaa enintään jonkin tietyn aikaviipaleen verran. Sen jälkeen prosessia vaihdetaan, ja ajossa ollut prosessi laitetaan jonon viimeiseksi. Käytännössä se on jonomenetelmästä tehty irrottavaa vuoronnusta toteuttava menetelmä.
Kumpikaan järjestelmistä ei sovi reaaliaikakäyttöön. Jonomenetelmässä yksi prosessi voi viedä kaiken ajan, mutta ennen pitkää muutkin saavat vuoronsa. Kiertovuorottelu on tasapuolisempi, mutta senkin vasteajat ovat melko huonoja.
Nämä järjestelmät ovat helppoja toteuttaa mutta harvinaisia käytännössä. Niitä käytetään kuitenkin esimerkiksi prioriteettijärjestelmien kanssa ratkaisemaan, mikä samaprioriteettisista ohjelmista otetaan ajoon.
Vuoronnusmenetelmiä > Ajoaikaan perustuvat menetelmät

Lyhyin tehtävä ensin (engl. shortest remaining time, SRT) -menetelmässä valitaan ajoon aina se työ, jonka arvioitu jäljellä oleva ajoaika on lyhin. Teoreettisesti menetelmä on hyvä, jos mittapuuna on suoritettujen töiden määrä aikayksikössä. Varjopuolena on se, että joka työstä tulisi tietää sen kesto. Sitä taas ei voi päätellä itse ohjelmasta, vaan käyttäjän pitää antaa aika-arvio. Menetelmä ei ole tasapuolinen, sillä pitkä työ voi jäädä aina lyhyempien töiden jalkoihin.
Menetelmää on vaikea soveltaa prosesseihin, ellei kyseessä ole pieni järjestelmä, jonka prosessit tunnetaan hyvin. Menetelmää käytetään yleensä töiden (eräajojen) vuoronnuksessa. Tällöin lyhyet työt on ajettu ensin, minkä jälkeen vuoro annetaan pitkille töille. Jotta käyttäjälle ei tulisi kiusausta laittaa ajoajaksi aina lyhyttä arviota, menetelmästä on versioita, jotka katkaisevat työn arvioidun ajan jälkeen.
Vuoronnusmenetelmiä > Määräaikaan perustuvat menetelmät

Lähin määräaika ensin (engl. earliest deadline first, EDF) -menetelmässä ajoon valitaan se prosessi, jonka (seuraava) määräaika on lähinnä. Tarkoituksena on näin huolehtia siitä, että reaaliaikaisuus saadaan toteutettua. Tällaista vuoronnusta käyttävät järjestelmät ovat harvinaisia, vaikka menetelmä on teoriassa optimaalinen yksisuoritinjärjestelmissä.
Vuoronnusmenetelmiä > Säännölliset, toistuvat työt

Mikäli järjestelmässä on vain periodisia (engl. periodic) eli sellaisia prosesseja, jotka toistuvat säännöllisin väliajoin ja joiden ajoaika tunnetaan, voidaan käyttää säännöllisiin, toistuviin tehtäviin perustuvaa menetelmää (engl. Rate-monotonic scheduling, RMS). Menetelmän yhteydessä ei saa käyttää rinnakkaisissa järjestelmissä käytettyjä prosessien välisiä synkronointimenetelmiä tai poissulkemista, jonka takia menetelmää sovelletaan yleensä ei-irrottavana. Menetelmää käytetään reaaliaikaisten, sulautettujen järjestelmien vuoronnusmenetelmänä.
Menetelmä sallii joitain satunnaisia töitä (engl. sporadic), kunhan niiden kokonaismäärä pysyy tarpeeksi alhaisena. RMS takaa vuoronnettavuuden, mikäli suorittimen käyttöaste reaaliaikaisten prosessien osalta jää alle 69 prosentin.
Menetelmää käytetään staattisen vuoronnuksen menetelmänä, jolloin voidaan etukäteen laskea, täyttääkö järjestelmä annetut reaaliaikavaatimukset.
Vuoronnusmenetelmiä > Menetelmien käytöstä

Vain osa vuoronnusmenetelmistä sopii reaaliaikaiseen vuoronnukseen (engl. real-time scheduling). Menetelmiä myös yhdistetään toisiinsa esimerkiksi niin, että jokin menetelmä toimii päävalintana, ja jos se ei tuota yksikäsitteistä tulosta, käytetään toista menetelmää apuna.
Töiden vuoronnuksessa käytetään yleensä joko jonomenetelmää, kiinteää prioriteettia, lyhintä tehtävää ensin, lähin määräaika ensin tai näiden yhdistelmiä (esimerkiksi jonottava kiinteä prioriteetti, jolloin päävalinta tehdään prioriteetin mukaan ja samaprioriteettisen osalta jonottamalla).
Horacio Quiroga

Horacio Quiroga Buenos Airesissa 1900.
Horacio Quiroga (1878–1937) oli uruguaylainen kirjailija, joka kirjoitti yli 200 novellia sekä näytelmiä ja runoja. Novelleissaan hän käsittelee paljon kuolemaa, ihmisten heikkouksia ja outoja tilanteita.
Viidakkoympäristöön sijoittamissaan kertomuksissa hän yliluonnollisuuksien ja kummallisuuksien avulla pyrkii esittämään ihmisen ja eläimen selviytymiskamppailua. Hän kuvaa taitavasti myös psyykkisiä sairauksia ja aistiharhoja. Häntä on verrattu Edgar Allan Poena ja häntä pidetään eteläamerikkalaisen fantasianovellin uranuurtajana. Häneltä ovat saaneet vaikutteita esimerkiksi Gabriel García Márquez latinalaisamerikkalaiseen maagiseen realismiinsa ja Julio Cortázar postmoderniin surrealismiinsa.
Quiroga matkusteli nuorena Euroopassa ja vietti pitkiä aikoja Argentiinassa, missä hän asui Buenos Airesissa. Hän teki retkiä viidakkoon Misionesin viidakkoalueelle, josta hän sai paljon aineistoa kertomuksiinsa.
Suomennetut teokset

Viidakkotarinoita (Cuentos de la Selva, 1918.) Suomentanut Antti Immonen. Helsinki: Alligaattori, 2014. ISBN 978-952-7011-02-7.
”Höyhenpielus”, novelli, antologiassa Kolmas maailma: uutta proosaa espanjankielisestä Amerikasta, toim. ja suom. Matti Rossi, Helsinki: Tammi 1966
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Horacio Quiroga Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat 2  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Uruguay  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Pyramidologia

Kheopsin pyramidi
Pyramidologialla tarkoitetaan erilaisia Egyptin pyramideja koskevia näennäistieteellisiä spekulaatioita. Tavallisimmin pyramidologiset teoriat koskevat nimenomaan Gizan pyramideja, etenkin niistä suurinta eli Kheopsin pyramidia. Jotkut pyramidologit ovat esittäneet mielikuvituksellisia käsityksiä myös esikolumbiaanisen Amerikan kuten Teotihuacanin ja Inkavaltakunnan jättiläisrakennelmista sekä Kaakkois-Aasian temppeleistä.
Tiedeyhteisö pitää pyramidologiaa näennäis­tieteenä ja pyramido­logisia hypoteeseja sensaation­hakuisina ja virheellisinä, usein myös kokonaan empiiriseen analyysiin ja tieteelliseen menetelmään perustumattomina.
Jotkut pyramidologit ovat väittäneet, että Kheopsin pyramidiin on koodattu suuri joukko myöhemmin toteutuneita ennustuksia. Sen rakentajien on väitetty ennustaneen muun muassa israelilaisten lähdön Egyptistä Mooseksen johdolla, Jeesuksen ristiin­naulitsemisen, ensimmäisen maailman­sodan ja nykyisen Israelin valtion perustamisen vuonna 1948 sekä myös vielä toteutumattomia tapahtumia kuten Harmageddonin taistelun. Nämä ennustukset on väitetty koodatun pyramidin mittasuhteisiin siten, että yksi pyramidituumaksi väitetty yksikkö, joka on hieman pidempi kuin nykyinen brittiläinen tuuma, vastaisi aina yhtä vuotta.
Pyramidologia oli huipussaan 1980-luvun alussa. Se herätti uudestaan laajempaa huomiota vuosina 1992-1993, kun Rudolf Gantenbrink lähetti pieni­kokoisen Upuaut-nimisen kauko-ohjatun robotin yhteen Kheopsin pyramidin Kuningattaren kammion käytävistä. Upuaut löysi käytävän, joka oli suljettu hajoavilla kupari­koukuilla ulkopuolelta paikoillaan kiinnitetyllä kivellä. Vuonna 1994 Robert Bauval julkaisi teoksen The Orion Mystery, jossa hän yritti todistaa, että Gizan pyramidit esittävät Orionin vyön tähtiä, jonka kaltaisen kuvion ne hänen mukaansa tarkoituksella muodostavat. Tätä hänen teoriaansa nimitetään Orion-korrelaatio­teoriaksi.  Sekä Gantenbrink että Bauval saivat monet kiinnostumaan pyramido­logiasta.
Pyramidologian tyypit

Useimmat pyramidologiset teoriat sisältävät ainakin yhden seuraavista käsityksistä:
metrologinen pyramidologia: teoriat, joiden mukaan Kheopsin pyramidi on rakennettu hypoteettisten geometristen mittausten mukaan;
numerologinen pyramidologia: teoriat, että pyramidin ja sen käytävien mittasuhteilla on jokin esoteerinen merkitys ja että niihin liittyy koodattuja sanomia, esimerkiksi ennustuksia. Tällaiset käsitykset ovat olleet suosittuja varsinkin kristillisessä pyramidologiassa kuten anglo­israelismissa ja Raamatuntutkijoiden keskuudessa.
pyramidivoima: 1960-luvulta lähtien esitetyt väitteet, että pyramidiin geometrisena muotona liittyy salaperäisiä tai jopa yliluonnollisia voimia; sekä
erilaiset pseudoarkeologiset teoriat, joiden mukaan pyramidit on rakennettu johonkin muuhun tarkoitukseen kuin faaraoiden hautakammioiksi tai että ne on rakennettu käyttäen hyväksi kauan sitten unohtunutta tietoa, esimerkiksi antigravitaatioteknologian avulla. Tähän joukkoon kuuluvat myös teoriat, joiden mukaan niitä eivät olisikaan rakennuttaneet muinaiset egyptiläiset vaan jotkut muut, esimerkiksi varhaiset heprealaiset, atlantislaiset tai jopa vieraalta taivaankappaleelta saapuneet muukalaiset.
Historia > Metrologinen pyramidologia

Metrologinen pyramidologia sai alkunsa 1600-luvulla.  Lontoon Gresham Collegen geometrian professori John Greaves mittasi Gizan suuren pyramidin ensimmäisenä tarkasti käyttäen aikansa parhaita matemaattisia välineitä. Hän julkaisi tuloksensa vuonna 1646 ilmestyneessä teoksessa Pyramidographia, jossa hän esitti, että pyramidin rakentajat olivat käyttäneet mittayksikkönä geometrista kyynärää. Greaven mittaukset olivat sinänsä objektiivisia, mutta hän itsekin päätteli, että muinaisilla egyptiläisillä oli sellaista geometrista tietoa, joka koko sivistyneeltä maailmalta oli myöhemmin pitkään täysin unohduksissa. Myöhemmin spekulatiivisten spekulatiivisten teorioiden esittäjät käyttivät myöhemmin Greaven mittaustuloksia omien vielä hurjempien väitteidensä tukemiseen. Niinpä Kircher esitti, että pyramidin mittasuhteilla olisi salaperäisiä ja kätkettyjä merkityksiä, kun taas Th. Shaw väitti, että pyramidi oli Osiriksen temppeli. Isaac Newton keksi "pyhän koodin" käsitteen, jolla hän tarkoitti toista olettamistaan välineistä, joiden avulla pyramidit oli rakennettu.
Metrologisen pyramidologian ehkä tunnetuin väite on, että Kheopsin pyramidin ympärysmitan ja kaksinkertaisen korkeuden suhde on suurella tarkkuudella sama kuin ympyrän kehän ja halkaisijan suhde eli pii. Tätä on kuitenkin mahdoton tarkistaa, sillä pyramidin huippu on luhistunut eikä tiedetä, kuinka korkea se on alun perin ollut.
Myös pyramidin sijaintia on pidetty merkillisenä. Sen on väitetty sijaitsevan meridiaanilla, joka on suuremmalta osin maissa kuin mikään muu meridiaani.
Historia > John Taylor

Vuonna 1859 englantilainen John Taylor julkaisi teoksen The great pyramid: why was it built: & who built it ("Suuri pyramidi: miksi se rakennettiin ja kuka sen rakensi?"). Siinä hän esitti, että pyramidin mittasuhteet mahdollisesti liittyisivät kultaiseen leikkaukseen. Hän esitti myös, että pyramidin rakentajat olivat käyttäneet pituusyksikkönä pyramidituumaa, joka oli 1/25 jo Newtonin olettamasta "pyhästä kyynärästä".  Taylor väitti myös ensimmäisenä, että pyramidin rakentajat toimivat jumalallisen innoituksen varassa, että siihen sisältyy jumalallinen ilmoitus ja että se ei ollut egyptiläisten vaan heprealaisten rakentama. Käsityksensä tueksi hän esitti muutamia Raamatun kohtia kuten Jesajan kirjan jakeita 19:19-20 sekä Jobin kirjan jakeita 38:5-7. Tästä syystä Tayloria pidetään usein pyramidologian perustajana. Taylor ei koskaan käynyt pyramideilla, mutta mitä tarkemmin hän tutki niiden rakennetta kirjoista, sitä vakuuttuneemmaksi hän tuli siitä, että niiden suunnittelija ei ollut egyptiläinen vaan joku suoraan Jumalalta ohjeita saanut israelilainen, kenties itse Nooa.
Historia > Kristillinen pyramidologia > Joseph A. Seiss

Pyramidologiaa kannatti myös luterilainen pappi Joseph Seiss. Vuonna 1877 hän kirjoitti teoksen A Miracle in Stone: or, The Great Pyramid of Egypt ("Ihme kivessä, eli Egyptin suuri pyramidi"). Hänen teoksensa tuli suosituksi aikakauden evankelisten kristittyjen keskuudessa.
Historia > Kristillinen pyramidologia > Charles Taze Russell

Vuonna 1891 pyramidologia sai osakseen maailmanlaajuista huomiota, kun Raamatuntutkijain seuran perustaja Charles Taze Russell omaksui osan Taylorin ja Smythin teorioista. Russell kuitenkin hylkäsi angloisraelismin artikkelissaan The Anglo-Israelitish Question. Sen sijaan hän hyväksyi Joseph Seissin käsityksen, että Gizan suuri pyramidi oli "Raamattu kivessä". Hänen mukaansa sillä oli erityinen osansa Jumalan suunnitelmissa viimeisiksi päiviksi. Tätä käsitystään hän perusteli tulkinnallaan Jesajan kirjan jakeista 19:19-20, joissa sanotaan: "Sinä päivänä on oleva Herran alttari keskellä Egyptin maata ja sen rajalla Herran patsas. Ja se on oleva merkkinä ja todistuksena Herralle Sebaotille Egyptin maassa, sillä he huutavat Herraa sortajain tähden, ja hän lähettää heille vapauttajan ja puolustajan, joka pelastaa heidät." Arkeologit John ja Morton Edgar, jotka olivat veljeksiä ja Russellin kannattajia, kirjoittivat laajoja tutkielmia suuren pyramidin historiasta, luonteesta ja profeetallisesta merkityksestä. Ne perustuivat osittain arkeologian perusteella tunnettuu historiaan, mutta myös heidän tulkintaansa profeetallisesta ja raamatullisesta kronologiasta. Heidät tunnetaan parhaiten kaksiosaisesta teoksestaan Great Pyramid Passages and Chambers, jonka osat ilmestyivät vuosina 1910 ja 1913.
Eräät Raamatuntutkijoiden ryhmät kannattavat edelleen pyramidologiaa ja tukevat sitä Raamatulla, mutta Raamatuntutkijoiden suurin ryhmä, Vartiotorni-seura, joka vuonna 1931 otti nimen Jehovan todistajat, hylkäsi pyramidologian kokonaan jo vuonna 1928. Liikkeen silloinen johtaja Joseph T. Rutherford jopa väitti, että paholainen oli rakentanut Gizan suuren pyramidin.
Historia > Pyramidivoima

Nykyisin pyramideihin liittyy myös uskomus, että olisi olemassa geometrisen pyramidin muotoisiin rakennelmiin liittyvä tuntematon energian muoto. On väitetty, että pyramidivoimaa voidaan käyttää muun muassa ruokien säilyttämiseen, partaveitsen teroittamiseen ja ihmisen pitämiseen kauemmin nuorena.
Käsityksen pyramidivoimasta tekivät 1970-luvulla tunnetuksi varsinkin New Age -kirjailijat kuten Patrick Flanagan, Max Toth ja Greg Nielsen ja Warren Smith Heidän mukaansa voima ei esiintynyt ainoastaan Egyptin pyramideissa vaan kaikissa pyramidin muotoisissa rakennelmissa, olivatpa ne minkä kokoisia tahansa. Toth ja Nielson väittivät kokeidensa osoittaneet, että pyramidin muotoisessa säiliössä pidetyt siemenet itivät aikaisemmin ja niistä kasvoi kookkaampia kasveja. Teorian kannattajat alkoivat nukkua teltoissa, jotka mittasuhteiltaan vastasivat Gizan pyramideja.
Historia > Pseudoarchaeology

Nykyiset egyptologit ovat jokseenkin yksimielisiä siitä, että pyramidit rakennettiin faaraoiden haudoiksi. Aikojen kuluessa niiden alkuperäisestä tarkoituksesta on kuitenkin esitetty muitakin käsityksiä. Niinpä antiikin aikana uskottiin, että muuan muinainen kuningas tai joidenkuiden mukaan Hermes-jumala oli rakentanut pyramidit kätketäkseen salaista tietoa tai tiedon säilyttämiseksi tulvan aikana. Keskiajalla Euroopassa taas uskottiin yleisesti, että pyramidit olivat viljavarastoja, joita Raamatun Joosef rakennutti ennustamiensa seitsemän "lihavan vuoden" aikana tulossa olleiden nälkä­vuosien varalle.  Vuonna 1971 Peter Tompkins väitti Kheopsin pyramidin olevan laboratorion ja tähtitieteellisen observatorion yhdistelmä.
Ignatius Donnelly ja myöhemmät hyperdiffusionismin kannattajat ovat väittäneet, että kaikilla pyramidi­maisilla rakennelmilla, joita Egyptin lisäksi on myös muun muassa Meksikossa, on yhteinen alkuperä. Donnellyn mukaan pyramidit ovat Atlantiksen asukkaiden jälkeläisten rakentamia. Saman käsityksen omaksui 1920-luvulla Manly Palmer Hall, jonka teoriat vaikuttivat myös  Edgar Caycen myöhemmin esittämiin ennustuksiin.
Sitä vastoin Grafton Elliot Smithin mukaan kaikki eri puolilla maailmaa olevat vanhat pyramidit ovat egyptiläisten rakentamia. Hänen mukaansa pieni joukko egyptiläisiä siirtolaisia muutti meritse eri puolille maailmaa ja rakensi Egyptin pyramidien  jäljitelmiä.
Historia > Pseudoarchaeology > Muinaiset astronautit

Muun muassa Erich von Däniken, Robert Charroux, W. Raymond Drake ja Zecharia Sitchin ovat esittäneet teorioita, että vierailta taivaan­kappaleilta saapuneet astronautit ovat käyneet Maassa jo tuhansia vuosia sitten. He ovat myös esittäneet, että nämä muukalaiset rakensivat Gizan pyramidit tai että ne ainakin rakennettiin heidän kehittyneen teknologiansa avulla. Esimerkiksi Erich von Dänikenin mukaan suureen pyramidiin sisältyy kehittyneitä lukusuhteita, jotka eivät voineet olla tuttuja muinaisille egyptiläisille ja näin ollen ne voivat perustua vain vieraalta taivaan­kappaleelta saapuneiden tietämykseen. Smythin tavoin hänkin on kiinnittänyt huomiota esimerkiksi siihen, että Kheopsin pyramidin korkeus, noin 146 metriä, on suunnilleen miljardisosa Maan ja Auringon välisestä etäisyydestä.
Historia > Pseudoarchaeology > Orion-korrelaatioteoria

Robert Bauval ja Graham Hancock esittivät vuonna 1995, että Gizan kolmen pyramidit suunniteltiin ja niiden perustukset rakennettiin jo noin vuonna 10 500 eKr, vaikka itse pyramidit rakennettiin­kin valmiiksi vasta noin vuonna 2500 eKr. He ovat myös väittäneet, että pyramidit on sijoitettu toisiinsa nähden sillä tavoin, että ne muodostavat ikään kuin kartan Orionin vyön kolmesta tähdestä. Väitteidensä perusteella he ovat myös esittäneet oman arvionsa Gizan sfinksiin iästä.
Historia > Pseudoarchaeology > Orion-korrelaatioteoria > Kehittynyt teknologia

Pseudo­arkeologiseen teoriaan muinaisista astronauteista samoin kuin Orion-korrelaatio­teoriaankin liittyy käsitys, että suuri pyramidi rakennettiin kehittyneen, mutta myöhemmin kadonneen teknologian avulla. Vastaavia käsityksiä liittyy myös teorioihin, joiden mukaan pyramidin ovat rakentaneet Atlantiksen tai Lemurian asukkaat tai jokin muu myöhemmin kadonnut ihmisrotu.  Tällaisia väitteitä ovat esittäneet esimerkiksi Christopher Dunn ja David Hatcher Childress. Myös Graham Hancock väitti kirjassaan Fingerprints of the Gods, että Gizan kolmen pyramidin perustukset oli asettanut muinainen sivilisaatio, jolla oli kehittynyt teknologia.
Historia > Alan F. Alford

Kirjailija Alan F. Alford tulkitsee suuren pyramidin kokonaisuudessaan muinaisen Egyptin uskonnon mukaisesti. Alford ottaa lähtö­kohdakseen säännön, että faarao oli haudattava maahan, toisin sanoen maanpinnan tasolle tai alemmaksi, ja tästä hän päätteli, että Kheops on haudattu nerokkaasti kätkettyyn luolaan, jonka sisäänkäynti on nykyisin täysin suljettu. Hän on pyytänyt Egyptin viran­omaisilta lupaa tutkia tutkan avulla sitä osaa pyramidista, jossa hän  olettaa luolan sisään­käynnin sijaitsevan.
Egyptiläiseen luomisoppiin liittyvään kulttiin perustuu myös Alfordin ajatus, että Kuninkaan kammiossa oleva sarkofagi, jota yleensä pidetään Kheopsin viimeisenä leposijana, olisikin ollut rautameteoriittien säilytys­paikka. Hän viittaa siihen, että pyramidi­tekstien tämä rauta lensi luomisen aikaan taivaaseen. Alfordin mukaan Kuninkaan kammio kaksine ylöspäin kaltevine käytävineen rakennettiin tuon myyttisen hetken magian talteen­ottamiseksi.
Alfordin kaikkein spekulatiivisin ajatus on, että Kuninkaan kammio käytävineen olisi synnyttänyt pieni­taajuista ääntä, jonka oli tarkoitus jäljitellä sitä ääntä, joka olisi kuulunut Maan avautuessa luomisen aikaan.
Historia > Intialaisia uskomuksia

Intiassa useat hengelliset järjestöt ovat käyttäneet pyramideja todisteena omien oppiensa voimasta. Intialaisessa tieteellisessä aikakaus­kirjassa Indian Journal of Traditional Knowledge tällaisista opeista on julkaistu useita tutkielmia.