stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anja Storelv
Muusikkoura

Vuonna 1996 hän osallistui ensimmäisen kerran Sámi Grand Prix -laulukilpailuun. Hän oli silloin vain 17-vuotias ja osallistui parhaan laulun osioon. Hän lauloi kappaleen Vievdan, jonka sanat oli kirjoittanut masilainen Issát Sámmol Hætta. Turid Vesterheim oli sitten sovittanut Hætan sanoja Ofotenissa asuvien saamelaisten murteeseen. Kappaleen sävelsi Rune Hovdan. Vesterheim ei kuitenkaan voittanut.
Pari vuotta myöhemmin hän osallistui uudestaan kilpailuun ja voitti parhaan laulun osion itse sanoittamalla ja säveltämällä kappaleellaan Guorus Váibmu. Voiton jälkeen hänet pyydettiin joikaamaan Mihail Gorbatšov varten, kun tämä oli saapunut Norjaan. Harstad/Narvik-lentokentällä hän sitten joikkasi Gorbatšoville, tämän vaimolle Raisa Gorbatšovalle ja Gorbatšovin instituutin professoreille.
Vuonna 1999 hän kilpaili samassa osiossa kuin aiemmin, tällä kertaa popkappaleella nimeltä Boares muitu. Tämän kappaleen sanoittivat Idar ja Kenneth Reinås. Myös tämän vuoden kilpailun hän voitti. Voiton jälkeen hänet pyydettiin laulamaan Norjan saamelaiskäräjien uuden rakennuksen avajaisissa 2. marraskuuta 2000.
Vuonna 2015 hän osallistui taas Sámi Grand Prix -kilpailun parhaan laulun osioon, mutta tällä kertaa nykyisellä sukunimellään. Hän lauloi Liegga sallas, jonka Bernt Mikkel Haglund oli sanoittanut ja säveltänyt. Tällä kertaa pisteitä ei riittänyt voittoon.
Diskografia

Storelv on julkaissut 2 studioalbumia: Viervái vuonna 2011 ja Niegadit vuonna 2015.
Diskografia > Studioalbumit

2011 – Viervái
2015 – Niegadit
Diskografia > Kokoelmalevyt

Storelv on myös laulanut seuraavalla kokoelmalevyllä:
2016 – Sámi Grand Prix 2014 & 2015, kappaleella Liegga salla
Käännös suomeksi
Vinokaspulkkosienet

| Vinokaspulkkosienet |
| --- | --- |
 Samettijalka (Tapinella atrotomentosa)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Boletales
Heimo::  Tapinellaceae
Suku::  Vinokaspulkkosienet Tapinella  E.-J. Gilbert
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vinokaspulkkosienet (Tapinella) on Tapinellaceae-heimoon kuuluva sienisuku, johon sisältyy kaksi syötäväksi kelpaamatonta lajia, jotka ovat samettijalka (Tapinella atrotomentosa) ja vinokaspulkkosieni (Tapinella panuoides). Molemmat lajit ovat Suomessa elinvoimaisia. Suvun kuvasi tieteelle ensimmäistä kertaa ranskalainen sienitieteilijä Jean-Edouard Gilbert.
Käännös suomeksi
Mare Crisium

Mare Crisium
Mare Crisium eli Vaarojen meri on Kuun meri (lat. mare) Kuun pohjoisella pallonpuoliskolla. Se sijaitsee koilliseen Mare Tranquillitatiksesta, Kuun koordinaatteina 17.0°N, 59.1°E. Mare Crisium on asteroiditörmäyksessä syntynyt törmäysallas, joka on täyttynyt basaltiksi jähmettyneellä laavalla.
Ikä ja piirteitä

Mare Crisiumin syntyajaksi on määritelty Kuun geologiassa ns. nektariaaninen aika joka alkaa Mare Nectarisin synnystä n. 3.92 miljardia vuotta sitten ja päättyy Mare Orientalen n.3,84 mrd. ja Mare Imbriumin syntyyn 3,85 mrd. vuotta sitten Crisiumin iän ollessa 3,87 mrd. vuotta.
Muodoltaan meri on lähellä soikiota, pääakselin ollessa itä-länsisuunnassa. Merta ympäröi vuorivalli, joka on törmäysaltaan reunaa. Pinta-alaltaan se on noin  eli 176 000 neliökilometriä ja halkaisijaltaan noin 570 kilometriä. Pinta-ala vastaa suunnilleen Britteinsaaria. Törmäys on ollut niin voimakas, että se on puhkaissut Kuun kuoren ja meri on muodostunut kuoren alla olevan vaipan päälle.  Pinnan taso on keskimäärin noin 1,8 km Kuun laskenallisen meren keskitason alapuolella ja reunavalli vastaavasti 3,4 km yläpuolella.
Meren pinnalla kulkee monia pitkiä ryppyjonoja (dorsum latinaksi), Dorsum Oppelin ollessa suurimpia näistä. Ne ovat syntyneet kertyneen laavan painuessa oman massansa vaikutuksesta.Crisiumin kraattereista Picard on ehkä silmiinpistävin. Mare Crisiumin alla on suuremman painovoiman alue, massakeskittymä eli maskoni.
Mare Crisiumiin liittyy samankeskisiä vuorikehiä, joiden läpimitat ovat 360, 540, 740, 1080 ja 1 600 km. Näistä merkittävin on 740 km läpimittainen. Meri erottuu paljaalla silmällä helposti sekä muotonsa että hieman erillään muista meristä olevan sijaintinsa ansiosta.
Tutkimus

Crisiumia on tutkittu valokuvaamalla, laser-mittauksilla, spektografisesti ja tutkimalla Kuuta kiertäneiden luotaimien ratoja, joiden poikkeamista etukäteen lasketuista painovoiman vaihtelut Kuun eri alueilla on havaittu.
Neuvostoliiton laskeutuneista kuuluotaimista Luna 15, Luna 20 ja 24 olivat suunnatut alueelle. 1969 Luna 15 yritti hakea näytteitä, mutta luotaimen lähestymiskulma asettui väärin. Jarrutus epäonnistui ja luotain murskautui Mare Crisiumin pinnalle. Tämä tapahtui samaan aikaan Apollo 11:n laskeutumisen kanssa. Luna 20 toi meren heitepinnalta näytteitä Elokuussa 1972. Luna 24 onnistui näytteenotossa ja toi Elokuussa 1976 Maahan 170 grammaa vaaleata "kuuperää", Neuvostoliiton kuuohjelman suurimman kuunäytteen.
Mare Crisiumin alueella on nähty jonkin verran normaalia enemmän väitettyjä Kuun outoja, lyhytkestoisia TLP-ilmiöitä, joiden syistä kiistellään kovasti.
Harrastajalle Mare Crisium sekä Mare Orientale osoittavat hyvin Kuun libraation.
CBGB

| CBGB's |
| --- | --- |
 CBGB-klubin sisäänkäynti.
Sijainti:  Manhattan, Yhdysvallat
Koordinaatit:  40°43′31″N 73°59′31″W﻿ / ﻿40.725277777778°N 73.991944444444°W﻿ / 40.725277777778; -73.991944444444
Rakennustyyppi:  Konserttitila (en) ja yökerho
Valmistumisvuosi:  1973
Omistaja:  Hilly Kristal
Rakennuttaja:  Hilly Kristal
 fiCBGB's 
  
CBGB (Country, Bluegrass, and Blues) oli musiikkiklubi Manhattanilla, New Yorkissa. Klubi sijaitsi osoitteessa 315 Bowery. Klubin perusti vuonna 1973 Hilly Kristal.
Klubin tarkoituksena oli alun perin toimia nimensä mukaista musiikkia esittävien yhtyeiden esiintymispaikkana. Se tuli kuitenkin tunnetuksi yhdysvaltalaisten punk-yhtyeiden esiintymispaikkana. Klubilla esiintyneitä ja sitä kautta kuuluisuuteen nousseita yhtyeitä olivat muun muassa Ramones, Patti Smith Group, Television, Mink Deville, The Dead Boys, The Dictators, Richard Hell & the Voidoids, The Cramps, The Fleshtones, Heartbreakers, Suicide, Misfits, Blondie, Talking Heads ja Bad Brains.
Klubi suljettiin maailmanlaajuisesta vastalausekampanjasta huolimatta 15. lokakuuta 2006. Syy sulkemiseen oli vuokranantajan halu käyttää tilaa muuhun tarkoitukseen. Viimeisenä viikonloppuna (13.–14. lokakuuta 2006) CBGB:n pääesiintyjänä oli The Dictators. Lauantaina 14. lokakuuta Blondien Debbie Harry ja Chris Stein esiintyivät akustisesti. Viimeinen konsertti CBGB:ssä pidettiin 15. lokakuuta 2006, ja viimeisenä esiintyjänä nähtiin Patti Smith. CBGB Fashions -niminen liike myy vielä klubiin liittyviä vaatteita ja muita oheistuotteita.
Hilly Kristal oli aikeissa avata uuden CBGB-nimisen klubin Las Vegasiin vuoden 2007 aikana. Ideana oli ottaa vanhan klubin tiloista mukaan mahdollisimman paljon irtaimistoa, jotta alkuperäinen CBGB:n henki olisi säilynyt edelleen. Kristal kuoli elokuussa 2007.
Kenelle kellot soivat (elokuva)

| Kenelle kellot soivat> For Whom the Bell Tolls |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Sam Wood
Käsikirjoittaja:  Dudley Nichols Romaani: Ernest Hemingway
Tuottaja:  Sam Wood
Säveltäjä:  Victor Young
Kuvaaja:  Ray Rennahan
Leikkaaja:  Sherman Todd
Tuotantosuunnittelija:  William Cameron Menzies
Pääosat:  Gary Cooper Ingrid Bergman Akim Tamiroff
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  14. heinäkuuta 1943 Suomi: 15. toukokuuta 1947
Kesto:  170 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kenelle kellot soivat (For Whom the Bell Tolls) on Sam Woodin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1943. Se perustuu Ernest Hemingwayn vuonna 1940 ilmestyneeseen romaaniin Kenelle kellot soivat. Elokuva kertoo yhdysvaltalaisesta miehestä Espanjan sisällissodassa (1936–1939). Tarina perustuu Hemingwayn omiin sotakokemuksiin lehtimiehenä.
Katina Paxinou sai Oscarin osastaan Pilarina.
Elokuvan alkuperäinen pituus oli 170 minuuttia, mutta teatterilevitykseen sitä lyhennettiin 134-minuuttiseksi. 1990-luvulla siitä julkaistiin DVD:nä 166 minuutin pituinen versio, jonka pituusero johtuu eri kuvataajuudesta.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Kenelle kellot soivat vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gary Cooper  | … |  Robert Jordan   |
|  Ingrid Bergman  | … |  María   |
|  Akim Tamiroff  | … |  Pablo   |
|  Arturo de Córdova  | … |  Agustín   |
|  Vladimir Sokoloff  | … |  Anselmo    |
|  Mikhail Rasumny  | … |  Rafael    |
|  Fortunio Bonanova  | … |  Fernando   |
|  Eric Feldary  | … |  Andrés   |
|  Victor Varconi  | … |  Primitivo   |
|  Katina Paxinou  | … |  Pilar   |
|  Joseph Calleia  | … |  El Sordo   |
|  Lilo Yarson  | … |  Joaquin   |
|  Alexander Granach  | … |  Paco   |
|  Adia Kuznetzoff  | … |  Gustavo   |
|  Leonid Snegoff  | … |  Ignacio   |
|  Duncan Renaldo  | … |  luutnantti Berrendo   |
Yrjö Pesonen

Pesonen Amsterdamin maratonilla 2008.
Yrjö Pesonen (s. 23. maaliskuuta 1964 Liperi) on suomalainen kestävyysjuoksija, joka edustaa Joensuun Katajaa.
Pesonen voitti maratonin Suomen-mestaruuden 1992 ajalla 2.19.03. Hän uusi SM-kultansa vuosina 1993 ja 1994. Vuonna 1998 hän voitti pronssia maastojuoksun SM-kisoissa 12 kilometrin matkalla. Hän voitti jälleen maratonin Suomen-mestaruuden vuonna 2000. Vuonna 2002 hän voitti puolimaratonin SM-kultaa ajalla 1.07.08. Hänet valittiin Suomen joukkueeseen Münchenin EM-kisoihin, joissa hän sijoittui maratonilla sijalle 24. Kauden lopussa hän voitti maratonilla SM-kultaa, jonka hän uusi seuraavana vuonna. Pesonen edusti Suomea Helsingin MM-kisoissa 2005 sijoittuen sijalle 53. Hän voitti uransa seitsemännen maratonin SM-kullan vuonna 2006.
Henkilökohtaiset ennätykset

1 500 metrin juoksu: 3.55,83 (1992)
3 000 metrin juoksu: 8.22,85 (1992)
5 000 metrin juoksu: 14.27,02 (1992)
10 000 metrin juoksu: 29.44,03 (1992)
20 kilometrin maantiejuoksu: 1.03.34 (1990)
Puolimaraton: 1.06.05 (1999)
Maraton: 2.17.05 (2002)
2 000 metrin estejuoksu: 6.05,88 (1984)
Short Stirling

Short Stirling
Horsa -liitokonetta hinaava Stirling Mk.IV lähtokiidossa.
Short Stirling on ensimmäinen Englannin kuninkaallisten ilmavoimien RAF:n raskas, nelimoottorinen pommikone. Stirling teki ensilentonsa 14. huhtikuuta 1939. Se oli RAF:n ensimmäinen nelimoottorinen pommikone, joka suunniteltiin kantamaan suurempaa pommilastia ja kauemmas kuin mikään aikaisempi kone. Siitä huolimatta sitä pidetään pettymyksenä.
Sitä käytettiin toisen maailmansodan alkuvaiheissa runsaasti, B-17 ja Avro Lancaster -koneiden myötä ne siirrettiin 1943 vuoden lopussa pois pommituskäytöstä saksalaissatamien miinoittamiseen. Koneita käytettiin myös vakoojien pudotuksissa miehitettyyn Eurooppaan.
Stirling voitti Ilmailuministeriön kilpailun 11 eri yhtiöiden suunnitelman joukosta. Vaatimuksena oli nelimoottorinen pommikone, joka kantaisi 14 000 naulan pommilastin 3000 mailin päähän, mikä oli melkoisen vaativa vaatimus.
Koneessa oli kuitenkin yksi merkittävä puute, joka johtui vaatimuksesta saada kone mahtumaan RAF:n olemassa oleviin hangaareihin: siipien kärkivälin piti olla alle 100 jalkaa. Stirlingin ominaisuudet kärsivät korkeasta siipikuormasta ja ilmanvastuksesta ja suurin lentokorkeus jäi matalaksi. Pommittajan ohjailukyky oli mainio ja neljä Bristol-moottoria tuottivat 6600 hevosvoimaa.
Konetta käytettiin ensimmäisen kerran taistelussa helmikuussa 1941 pommituslennolla Rotterdamiin. Vuoden 1942 alussa päiväpommituksista luovuttiin ja Stirlingit lensivät öin Halifaxien ja Lancasterien ohella.
Pitemmillä pommituslennoilla pommikuorma oli rajatumpi ja koneet pääsivät hädin tuskin nousemaan Alppien yli.
Koneen pommikuilun rajoitusten vuoksi suurin kannattava pommi oli 2000-naulainen.
Syksyllä 1943 koneiden menetykset alkoivat kasvaa ja pommituslennoilla Nürnbergiin ja Berliiniin elo–marraskuussa 1943 koneista menetettiin 10–15 %.
Normandian maihinnousun lähestyessä rakennettiin 461 uutta Mk.IV -mallista konetta ja 143 MK.III pommittajaa muunnettiin Mk.IV mallin mukaiseksi poistamalla nokka- ja yläampumatornit ja varustamalla koneet liitokoneiden hinausvarusteilla. Vuoden 1944 lopusta lähtien valmistettiin 160 kappaletta Mk.V -kuljetuskonemuunnosta jossa oli rahtia varten avattava nokkaosa; suurin osa kuljetuskoneista valmistui vasta sodan loputtua.
Tekniset tiedot (Mk III)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 7–8
Pituus: &&&&&&&&&&&&&026.059000026,59 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&030.020000030,20 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&06.09300006,93 m
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&019595.&&&&0019 595 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&031751.&&&&0031 751 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&04.&&&&004 × Bristol Hercules XVI -tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&01204.&&&&001 204 kW (&&&&&&&&&&&01615.&&&&001 615 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0435.&&&&00435 km/h 4 420 metrissä
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0346.&&&&00346 km/h 6 100 metrissä
Lentomatka: &&&&&&&&&&&03235.&&&&003 235 km 1 580 kg pommikuormalla, 950 km 6 350 kg kuormalla
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&05180.&&&&005 180 m
Aseistus
2 × 7,7 mm Browning-konekivääriä nokassa
2 × 7,7 mm Browning-konekivääriä keskitornissa
4 × 7,7 mm Browning-konekivääriä pyrstötornissa
6 350 kg pommeja
Myöhemmissä sarjoissa korkea F.N 7 -keskitorni vaihdettiin virtaviivaisempaan F.N 50 -torniin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Short Stirling Wikimedia Commonsissa
Short Stirling Mark I
Iso-Urtti

Vasemmalla Iso-Urtti, oikealla Keljonlahden voimalaitos.
Iso-Urtti on Päijänteen niemi Jyväskylässä, Keljonkankaan kaupunginosassa. Sen länsipuolella on Keljonlahden Urtinpohja ja itäpuolella Vähä-Urtti. Niemen tyven eli Urtinkannan poikki kulkee Jyväskylän ja Muuramen raja.
Seutukaavassa Iso-Urtti on virkistysaluetta. Alue liitettiin Jyväskylän maalaiskunnasta kaupunkiin vuonna 1965.
Luontoarvoja

Niemellä on kolme kaupungin määrittelemää huomattavaa luontokohdetta. Keskiosassa sijaitseva Urtinvuori on noin 50 metriä Päijänteen pinnasta kohoava mäki, jossa kasvaa karua, paikoin 150-vuotiasta mäntymetsää. Urtinvuoren pohjoispuolella on lehtomaista kuusta ja koivua kasvavaa kangasta, jonka kasvistoon kuuluu ainakin koiranheisi ja valkolehdokki. Urtinvuoresta idempänä Päijänteen rannalla sekä etäämpänä pienellä nimettömällä saarella on vesilinnuille suotuisaa rantaniittyä. Kolmas kohde on hieskoivu- ja leppävaltainen lehto, joka sijaitsee niemen pohjoispäässä.
Historiaa

Niemen eteläosassa on Urtin talosta 50 metrin päässä kiinteä kiviröykkiön muotoinen muinaisjäännös, jonka merkityksestä ei ole tietoa, sillä sitä ei ole tutkittu.
1980-luvun lopussa Iso-Urtti aiottiin rakentaa asuinalueeksi, mutta kaupunki hylkäsi Keski-Suomen Säästöpankin laatiman kaavasuunnitelman, sillä kunnallistekniikan toteuttaminen alueella olisi käynyt liian kalliiksi. Myöhemminkin rakennuttamista on harkittu.
Niilo Hämäläinen

| Niilo Hämäläinen |
| --- | --- |
 Niilo Hämäläinen vuonna 1969.
Kansanedustaja
 24.3.1979–25.3.1983  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Helsingin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1922 Viitasaari
Kuollut: 21. lokakuuta 2001 (79 vuotta) Helsinki
Ammatti:  metsätyömies, ay-toimitsija, toimitusjohtaja
Niilo Eemil Hämäläinen (7. heinäkuuta 1922 Viitasaari – 21. lokakuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja ja poliitikko, joka toimi muun muassa SAK:n puheenjohtajana 1969–1974 sekä SDP:n kansanedustajana 1979–1983.
Elämä ja ura

Viitasaarella syntyneen Hämäläisen vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Emil Konstantin Hämäläinen ja Saima Paananen. Kansakoulun jälkeen metsätyömiehenä työskennellyt Hämäläinen taisteli jatkosodassa Jalkaväkirykmentti 50:ssä. Sotavuosien jälkeen hän toimi sosialidemokraattien puoluetoimitsijana 1947–1948 ja suoritti samalla Työväen Akatemian kurssin. Vuonna 1949 Hämäläinen aloitti Suomen Maaseututyöväen Liiton toimitsijana ja siirtyi 1954 Liiketyöntekijäin liiton Keski-Suomen piiriasiamieheksi. Vuosina 1959–1966 hän toimi Maaseututyöväen Liiton puheenjohtajana.
Vuonna 1961 Hämäläinen valittiin Suomen Ammattiyhdistysten Keskusliiton työvaliokuntaan ja 1966 hänestä tuli liiton puheenjohtaja. Hämäläinen työskenteli aktiivisesti ammattiyhdistysliikkeen eheyttämisen puolesta, ja lopulta kesäkuussa 1969 muodostettiin uusi Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö, jonka puheenjohtajana hän jatkoi vuoteen 1974 saakka. Hämäläisen puheenjohtajakaudella SAK:n jäsenmäärä kolminkertaistui lähes 900 000:een. 1960-luvun lopulla Hämäläisellä oli keskeinen asema tulopolitiikan rakentajana. Hän oli tekemässä useita tärkeitä tulopoliittisia sopimuksia STK:n puheenjohtajan Päiviö Hetemäen kanssa. Maaliskuussa 1968 Hämäläinen ja Hetemäki allekirjoittivat ensimmäisen tulopoliittisen kokonaisratkaisun eli niin sanotun Liinamaa I:n. Vuonna 1970 heidät vihittiin ansioistaan Turun yliopiston yhteiskuntatieteiden kunniatohtoreiksi. Hämäläisellä oli myös hyvät yhteydet presidentti Urho Kekkoseen.
SAK:n puheenjohtajan tehtävien jälkeen Hämäläinen työskenteli Kulutusosuuskuntien Keskusliiton toimitusjohtajana 1975–1985. Hän oli myös sosialidemokraattien kansanedustajana 1979–1983 ja presidentin valitsijamiehenä 1982. Lisäksi Hämäläinen oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1977–1984. Hämäläinen kuoli vaikeaan sairauteen 79-vuotiaana lokakuussa 2001.
Perhe

Hämäläisen puoliso oli Aune Ellen Heikkilä, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1946. Pariskunnalla oli viisi lasta.
Muistomerkki

Kesäkuussa 2008 paljastettiin Viitasaaren Henrik Gabriel Porthanin puistossa kuvanveistäjä Veikko Hirvimäen suunnittelema Niilo Hämäläisen muistomerkki Avainkysymys. Se koostuu kivisestä kiekosta, kivipaadesta sekä sinisestä ja punaisesta valosta.
Teokset

Hämäläinen, Niilo – Tuominen, Leenamaija (toim.): Eheytyksen vuodet.  Helsinki:  Tammi, 1975.  ISBN 951-30347-6-3
Hämäläinen, Niilo – Räsänen, Isto (toim.): Linjojen välissä.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1975.  ISBN 951-26111-4-7
Työtätekevän asialla: Reunamerkintöjä Pertti Klemolan kirjaan Kenen asialla SAK?.  Helsinki:  Otava, 1975.  ISBN 951-10229-2-X
Aiheesta muualla

Hämäläinen, Niilo hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
”Obefogade lantbrukskrav och vi får en het vinter”!. (Haastattelu) Affärsmagasinet Forum, 19.01.1972, nro 1972-01, s. 10-12.  ISSN 0533-070X  Artikkelin verkkoversio. (ruotsiksi)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: – | SAK:n puheenjohtaja 1969–1974 | Seuraaja: Pekka Oivio |
| n k Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK |
| --- | --- |
Puheenjohtajat:  Hämäläinen (1969–1974)  Oivio (1974–1981)  Viinanen (1981–1990)  Ihalainen (1990–2009)  Lyly (2009–2016)  Eloranta (2016–) 
Jäsenliitot:  Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto Suomen Lentoemäntä- ja Stuerttiyhdistys  Ilmailualan Unioni  Julkisten ja hyvinvointialojen liitto Aliupseeriliitto  Rajaturvallisuusunioni  Tulliliitto  Vankilavirkailijain Liitto  Kaupanalan esimiesliitto  Palvelualojen ammattiliitto Pam  Paperiliitto  Posti- ja logistiikka-alan unioni  Rakennusliitto  Rautatiealan Unioni RAU  Suomen Elintarviketyöläisten Liitto  Suomen Huippu-urheilijoiden Unioni  Suomen Merimies-Unioni  Suomen Muusikkojen Liitto  Suomen Sosialidemokraattinen Sanomalehtimiesliitto  Sähköalojen ammattiliitto  Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liitto  Teollisuusliitto  Yleinen Lehtimiesliitto 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Kierresiipiset

| Kierresiipiset |
| --- | --- |
 Myrmecolax nietneri -koiras
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota
Ylälahko::  Neoptera
Lahko::  Kierresiipiset Strepsiptera  Kirby, 1813
Heimot
 Mengenillidae  Mengeidae  Stylopidae  Bohartillidae  Corioxenidae  Halictophagidae  Callipharixenidae  Elenchidae  Myrmecolacidae 
Katso myös
   Kierresiipiset Wikispeciesissä   Kierresiipiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kierresiipiset (Strepsiptera) on hyönteisten lahko, jonka lajeja tunnetaan toistaiseksi koko maailmassa vajaa kuusisataa ja Suomessa yhdeksän. Jonka lisäksi Suomessa on tavattu yksi tieteelle aiemmin kuvaamaton Stylops-laji. Ne ovat ehdottomia loisia, jotka elävät muiden hyönteisten sisällä. Suomessa kierresiipisiä esiintyy vain kaskailla ja mesipistiäisillä.
Erityispiirteitä

Kierresiipiset lienee kaikista hyönteisryhmistä erikoisimpia. Vain koiras on hyönteismäinen ja tuo ulkoasultaan mieleen lähinnä pienen kärpäsen. Sillä on kolme ruumiinosaa, kuusi raajaa ja siivet. Siivistä etusiivet ovat muuttuneet väristimiksi ja viuhkamaiset takasiivet toimivat lentämisessä. Lahkon nimi tulee tavasta, jolla koiraat asettavat siipensä lepoasentoon. Silmät muistuttavat verkkosilmiä, mutta poikkeavat rakenteeltaan huomattavasti kaikista muista selkärangattomien ryhmistä esihistoriallisia Phacopida-trilobiittejä lukuun ottamatta. Ne muodostuvat 12–150 erillisestä silmästä, joiden välissä on muuta kudosta. Verkkosilmät muistuttavatkin ulkonäöltään jonkin verran vadelmaa. Tuntosarvet ovat suuret ja niissä on yleensä kolme haaraa. Suuosat ovat muuttuneet monimutkaisiksi aistinelimiksi, jotka ilmeisesti auttavat naaraiden löytämisessä. Koiraat eivät syö mitään ja ne elävät aikuisina vain muutaman tunnin.
Naaraat ovat neoteenisiä ja poikkeavat koiraiden ulkoasusta jyrkästi. Aikuisella naaraalla ei ole lainkaan silmiä, raajoja tai siipiä ja ne viettävät koko elämänsä isäntäeliön sisäloisina (poikkeuksena kuitenkin alkeellisen Mengenillidae-heimon lajit). Naaraan ainoa ulospäin näkyvä osa on takaruumiin kärki, jossa sukuelimet sijaitsevat. Joillakin lajeilla naaras voi kasvaa isäntäänsä nähden melko isoksi ja saattaa täyttää jopa 90 % isäntähyönteisen takaruumiin tilavuudesta.