Argentiinan historia
Juan Manuel Rosasin hallinto

Rosasin hallinto oli alkuvaiheessaan huomattavasti suositumpi kuin mikään edeltäjistään. Vaikka Rosas olikin federalisti, hän hallitsi keskusjohtoisesti, ja vuoteen 1832 mennessä federalismin vastustus oli loppunut koko maassa. Vuonna 1831 allekirjoitettiin Santa Fen, Buenos Airesin ja Entre Ríosin välinen liittovaltiosopimus, johon myös muut maakunnat myöhemmin liittyivät. Tässä vaiheessa Rosas luovutti vallan lailliselle seuraajalleen, kenraali Juan Ramón Balcarcelle, jonka kuitenkin syrjäyttivät pian Rosasin liittolaiset. Rosasista tuli nyt Buenos Airesin kuvernööri laajoin valtaoikeuksin, ja hänen virkakauttaan pidennettiin kolmesta viiteen vuoteen. Rosasin hallinto muuttui nopeasti autoritääriseksi diktatuuriksi, jossa salainen poliisi Mazorca metsästi diktaattorin todellisia tai kuviteltuja vihollisia. Alipäällikkönsä Quirogan Rosas lähetti maan sisäosien kuvernööriksi, mutta tämä murhattiin matkalla. Rosas reagoi teloituttamalla Santa Fén ja Corrientesin kuvernöörit, vaikka heidän osallisuudestaan murhaan ei ollut mitään todisteita.
Rosasin ulkopolitiikka oli nationalistista ja usein harkitsematonta, ja hänen aikakauttaan leimasivat myös ulkopoliittiset ristiriidat. Rosas muun muassa julisti Paraná- ja Uruguay-joet suljetuiksi kaikkien vieraiden valtioiden aluksilta ja sai näin vihollisikseen Britannian ja Ranskan, joilla oli merkittävää laivaliikennettä kulkuväylillä. Tammikuussa 1833 Britannia liitti Argentiinan edustalla sijaitsevat Falklandinsaaret itseensä, ja ensimmäinen avoin yhteenotto Ranskan kanssa tapahtui vuonna 1838, kun maa lähetti sotalaivoja saartamaan Buenos Airesin. Ranska myös tuki Uruguayssa asuneita argentiinalaisia ekspatriaatteja, jotka tavoittelivat Rosasin hallinnon kaatamista, ja pohjoiseen muodostui Rosasia vastustaneiden maakuntien liittouma. Vastarinta kuitenkin luhistui pian, ja Buenos Airesille uskolliset joukot etenivät Argentiinan sisämaassa ensimmäistä kertaa sitten vuoden 1820 Bolivian ja Chilen rajoille asti. Uruguayn syrjäytetty presidentti Manuel Oribe valloitti argentiinalaisten tuella suurimman osan Uruguaysta ja aloitti yhdeksän vuotta kestäneen Montevideon piirityksen helmikuussa 1843.
Rosasin yksinvaltainen hallintotapa aiheutti tyytymättömyyttä ja suoranaisia kapinoita myös omien keskuudessa. Corrientesin maakunta nousi kapinaan vuonna 1839, mutta Rosas tukahdutti yrityksen. Vuonna 1841 syttyi uusi kapina kenraali Lavallen johdolla, mutta hänet vangittiin ja ammuttiin saman vuoden lokakuussa. Lopulta Rosasin vastustajien johtoon nousi Entre Riosin maakunnan kuvernööri, kenraali Justo José de Urquiza, joka mursi Montevideon piirityksen yhdessä Corrientesin maakunnan ja Brasilian armeijan kanssa. Rosas lyötiin lopullisesti Caserosin taistelussa 3. helmikuuta 1852 lähellä Buenos Airesia; diktaattori pakeni brittiläisellä sotalaivalla Englantiin, missä hän kuoli vuonna 1877. Ranskan ja Yhdistyneen kuningaskunnan laivastot olivat jo aiemmin murtaneet Obligadon meritaistelussa Uruguay-joen sulun ja julistaneet laivaliikenteen vapaaksi kaikille.
Argentiinan perustuslaki vahvistettiin 25. toukokuuta 1853, mutta Rosasin kukistumista seurasivat uudet sisäiset kiistat. Vuonna 1854 Urquiza valittiin Paranán kaupungissa pidetyssä kansalliskokouksessa Argentiinan liittovaltion ensimmäiseksi presidentiksi, mutta Buenos Aires oli ehtinyt julistautua toisista maakunnista eli osavaltioista riippumattomaksi ja ajautui konfliktiin näiden kanssa. Paraná toimi jonkin aikaa Argentiinan pääkaupunkina, kunnes Urquiza liitti vuonna 1859 Buenos Airesin takaisin muun Argentiinan yhteyteen aseellisesti. Pian seurasi kuitenkin toinen sisällissota, joka päättyi Buenos Airesin voittoon ja sopimukseen, jonka mukaan maata johtaa Buenos Airesin kuvernööri Bartolomé Mitre, mutta Urquiza käyttää valtaa Entre Ríosin ja Corrientesin maakunnissa.