stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kerttu Hemmi

Kerttu Maria Hemmi (o. s. Suorsa, 30. lokakuuta 1919 Säräisniemi, Vaala – 25. heinäkuuta 1983 Oulu) oli suomalainen terveydenhuoltoneuvos ja kansanedustaja. Hemmi teki Oulun seudulla pitkän uran terveydenhoitajana. Hän oli Liberaalisen Kansanpuolueen kansanedustajana 1970–1979.
Kerttu Hemmi syntyi maanviljelijäperheeseen. Hänen vanhempansa olivat Nestori Suorsa ja Matilda Kalaoja. Sairaanhoitajaksi Hemmi valmistui vuonna 1943 ja terveyssisareksi 1953. Hän meni naimisiin Johannes Hemmin kanssa 1943. Työura alkoi Oulun lääninsairaalassa ja jatkui Muhoksen kunnan terveyssisarena. Tässä toimessa hän oli myöhemmin Oulujoella ja Oulussa aina vuoteen 1979. Terveydenhuoltoneuvoksen arvon Hemmi sai 1978.
Hemmillä oli kansanedustajuuden lisäksi lukuisia luottamustoimia. Hän oli Oulun kaupunginvaltuutettu ja Oulun yliopistollisen keskussairaalan liittohallituksen jäsen. Valtakunnallisesti hän toimi muun muassa Kehitysaluerahaston hallintoneuvostossa, Suomen terveydenhoitajaliiton puheenjohtajana ja puolueensa puoluehallituksen jäsenenä. Hemmi kuului myös Suomi–DDR-Seuran johtokuntaan.
Hedvig Gebhard

| Hedvig Gebhard |
| --- | --- |
 Kansanedustaja Hedvig Gebhard vuoden 1910 aikoihin.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Hedvig Maria Gebhard
Syntynyt: 14. joulukuuta 1867 Turku
Kuollut: 13. tammikuuta 1961 (93 vuotta) Helsinki
Ammatti:  toimittaja
Poliitikko
Puolue:  Suomalainen puolue Kansallinen Kokoomus
Hedvig Maria Gebhard (o.s. Silén; 14. joulukuuta 1867 Turku – 13. tammikuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja. Hän oli vuosina 1907–1909 Suomalaisen puolueen edustaja Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä ja vuosina 1919–1922 ja 1924–1929 kokoomuksen edustaja Uudenmaan läänin vaalipiiristä.
Gebhardin vanhemmat olivat kauppias August Oskar Silén ja Hedvig Josefina Palmberg. Hän oli vuodesta 1891 naimisissa Hannes Gebhardin kanssa. Maiju Gebhard oli heidän tyttärensä. Hedvigin veli oli John Silén.
Vuosina 1900–1926 Gebhard toimi Pellervo-lehden toimittajana (ruotsinkielisen vuoteen 1920, sitten suomenkielisen). Hän kuului myös Kotilieden toimituskuntaan vuodesta 1923 kuolemaansa saakka.
Hedvig Gebhard oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1919–1921 ja 1923–1925. Vuonna 1937 hänelle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi. Hän kuoli 93-vuotiaana Helsingissä.
Helsingin Vallilassa on Osuuspankin pääkonttorin edessä Gebhardinaukio. Aukio on nimetty Pellervo-seuran perustajan ja OP:n ensimmäisen pääjohtajan Hannes Gebhardin sekä hänen puolisonsa talousneuvos Hedvig Gebhardin mukaan.
Kirjallisuutta

Mäkinen, Riitta & Sysiharju, Anna-Liisa: Eteenpäin ja ylöspäin: Hedvig Gebhardin osuus ja toiminta.  Helsinki:  Otava, 2006.  ISBN 951-1-20786-5
Jorma Fred

| Jorma Fred> Jorma Pohjola.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jorma Lemmitty Fred
Syntynyt: 14. syyskuuta 1931 Nivala
Kuollut: 18. elokuuta 1997 (65 vuotta) Nurmo
Ammatti:  toiminnanjohtaja
Poliitikko
Puolue:  Suomen Kristillinen Liitto
Asema:  kansanedustaja
Vaalipiiri:  Vaasan läänin vaalipiiri
Kotipaikka:  Nurmo
Koulutus:  kansakoulu, kauppakoulu, nuoriso-ohjaaja
Tutkinnot:  Vaasan kauppaoppilaitos Helsingin Raamattukoulu
Uskonto:  kristinusko
Puoliso:  Sirkka Salonperä
Vanhemmat:  Kurt Fred Tyyne Pohjola
Jorma Lemmitty Fred (alun perin Pohjola, 14. syyskuuta 1931 Nivala – 18. elokuuta 1997 Nurmo) oli suomalainen Suomen Kristillisen Liiton kansanedustaja ja toiminnanjohtaja.
Ura

Fred valmistui vuonna 1951 Vaasan kauppaoppilaitoksesta ja kävi kaksivuotisen nuorisonohjaajatutkinnon Helsingin Raamattukoulussa valmistuen 1962. Fred toimi vuosina 1959–1961 Pyhäjärven seurakunnan taloudenhoitajana, Laihian seurakunnassa nuorisonohjaajana 1964–1968 ja taloudenhoitajana 1970–1971 sekä Ruoveden seurakunnan nuorisonohjaajana 1969–1970, Etelä-Pohjanmaan Kansanlähetyksen toiminnanjohtajana 1971–1973 sekä Suomen Kristillisen Liiton toiminnanjohtajana 1973–1975.
Kansanedustajakausiensa välissä Fred toimi Suomen Raamattuopiston evankelistana 1985–1986.
Sotilasarvoltaan Fred oli kersantti (1978).
Ura > Kansanedustaja

Fred valittiin eduskuntaan kristillisen liiton edustajaksi Vaasan läänin vaalipiiristä vuosiksi 1975–1983 ja 1987–1991. Hän oli presidentin valitsijamies 1978 ja vaikutti myös Nurmon kunnanvaltuustossa vuosina 1976–1980.
Ura > Muut luottamustoimet

Fred toimi Kansanlähetyksen hallituksen jäsenenä sekä Suomen Kristillisen Liiton puoluevaltuuskunnassa. Fred toimi myös Veikkauksen hallintoneuvoston jäsenenä vuosina 1975–1983.
Jaakko Hakala

Jaakko Hakala.
Jaakko Armas Ensio Hakala (30. syyskuuta 1912 Pälkjärvi – 22. elokuuta 1964 Tampere) oli suomalainen pappi, kansanedustaja ja tamperelaisen Aamulehden päätoimittaja.
Hakalan vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Jaakko Hakala ja Marianna Vesalehto. Hän pääsi ylioppilaaksi 1930 ja suoritti teologian erotutkinnon 1935. Hakala vihittiin papiksi 1935 ja hän suoritti pastoraalitutkinnon 1943. Hän suoritti myöhemmin vielä kasvatusopin tutkinnon 1953 sekä valmistui filosofian kandidaatiksi 1956 ja maisteriksi 1960.
Hakala oli Tampereen NMKY:n sihteerinä 1935–1944 ja Tampereen tuomiokirkkoseurakunnassa virallisena apulaisena 1944–1954 sekä kappalaisen apulaisena 1956–1964. Hakala oli myös uskonnonopettajana Tampereen oppikouluissa 1935–1941 ja toimi Neuvottelunuotion toimitussihteerinä 1935–1940. Jatkosodan aikana hän oli sotilaspastorina 1942–1944. Aamulehden päätoimittajana Hakala oli 1956–1964.
Hakala oli Kokoomuksen kansanedustajana 1945–1956 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä ja toimi tasavallan presidentin valitsijamiehenä vuoden 1962 presidentinvaaleissa. Hakala sai vapautuksen kansanedustajan toimesta lokakuussa 1956 tultuaan valituksi Aamulehden päätoimittajaksi. Hänen tilalleen eduskuntaan tuli saman puolueen Tuomas Saikku. Hakala oli kokoomuksen puoluevaltuuston jäsenenä 1950–1964 ja puoluehallituksen jäsenenä 1956–1964 sekä kokoomuksen eduskuntaryhmän sihteerinä 1950–1956. Hän kuului myös Parlamenttienvälisen liiton IPU:n Suomen ryhmän johtokuntaan, Yleisradion johtokuntaan ja toimi muun muassa Suomen Sotaveteraaniliiton puheenjohtajana. Hakala oli Tampereen korkeakouluyhdistyksen hallituksen puheenjohtaja ja oli mukana vaikuttamassa siihen että Yhteiskunnallinen Korkeakoulu siirtyi Tampereelle 1960.
Jaakko Hakala oli naimisissa vuodesta 1935 Impi Puputin kanssa.
Teoksia

Kansallisen kokoomuspuolueen johtavat aatteet. Kansallisseurojen luentosarja 8/1949. Kansallisen kokoomuspuolueen keskustoimisto, Helsinki 1949.
Osakeyhtiö Emmaus 50 vuotta: Katsaus Osakeyhtiö Emmauksen vaiheisiin 1907–1957. Emmaus, Tampere 1957.
Summa: Dokumenttikertomus 3. ja 5. divisioonan vaiheista talvisodassa. Kirj. Martti Santavuori ja Jaakko Hakala. Otava 1960.
Tampere tänään. Neuvottelukunta Jaakko Hakala ym. Esipuhe Harri Kaasalainen; kuvatekstit Juhani Sillanpää; valokuvaajat Arvo Häyry ym. Lehmus, Tampere 1963.
75 vuotta kenkäteollisuutta. Teksti Jaakko Hakala; valokuvat Veikko Arjas ym. Aaltosen kenkätehdas, Korkeakosken kenkätehdas, Attilan kenkätehdas, Kenkätehdas Solena ja Viialan nahkatehdas, Tampere 1964.
Tampereen NMKY, Nuorten miesten kristillinen yhdistys 1889-1964. Kirj. Jaakko Hakala, Pentti Laitinen. Tampereen NMKY, Tampere 1964.
Aiheesta muualla

Seppälä, Raimo: / Hakala, Jaakko (1912–1964). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat
| n k Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1945–1948 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (28):  Ahmavaara  Antila  Hakala  Hetemäki  Honkala  Järvi  Kankainen  Kivelä (1945–1948)  Koivisto  Kölli  Lappi-Seppälä  Leikola  Leppä  Malmivaara  Mäkinen  Oksala  Paavolainen  Pohjala  Pohjannoro  Saariaho  Salminen  Seppälä  Turja  Tuurna  Valanne  Virkki  Wirtanen  Ytti 
| n k Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1948–1951 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (33):  Ahmavaara  Ala-Mäyry  Antila  Borg-Sundman  Hakala  Hamara  Heikkilä  Heitto  Hetemäki  Honka  Honkala  Jalas  Kaukamaa  Koivisto  Koski  Kölli  Lappi-Seppälä  Lehtonen  Leikola  Mäkinen  Nuorsaari  Oksala (1948–1949†)  Paavolainen  Pohjala  Pusa  Saariaho  Saukkonen (1949–1951)  Seppälä  Turja  Turunen  Tuurna  Wiherheimo  Virkki  Wirtanen 
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1951–1954 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (28):  Ala-Kulju (1952–1954)  Ahmavaara  Borg-Sundman  Hakala  Hallberg  Hamara  Heikkilä  Heitto  Hetemäki  Honkala  Huttunen  Innala  Junnila  Koivisto  Kosola  Kölli  Lappi-Seppälä  Lehtonen  Nikkola (1951–1952)  Nuorsaari  Pohjala  Saariaho  Salminen  Saura  Seppälä  Tuurna  Wiherheimo  Virkki  Wirtanen 
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1954–1958 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (24):  Forsius  Hakala (1954–1956)  Hallberg  Hamara  Hetemäki  Honkala  Huttunen (1954–1956†)  Innala  Junnila  Järvi  Koivisto  Kosola  Leikola  Pohjala  Raipala  Saariaho  Saikku (1956–1958)  A. Salminen  M. Salminen (1956–1958)  Saura  Seppä  Seppälä  Tuuli  Tuurna  Wiherheimo  Wirtanen 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Eduskunta  Biografiasampo
Yrjö Halonen

| Yrjö Halonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. toukokuuta 1862 Kestilä, Suomi
Kuollut: 11. elokuuta 1941 (79 vuotta) Helsinki, Suomi
Ammatti:  opettaja, valtiopäivämies, kansanedustaja, kirjailija
Arvonimi: kunnallisneuvos, director cantus
Vanhemmat:  Johan Keskitalo
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Tiina Sofia Vuontisjärvi
Yrjö (Jöran) Halonen, sukunimi vuoteen 1866 Keskitalo (23. toukokuuta 1862 Kestilä – 11. elokuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen opettaja, valtiopäivämies, kansanedustaja ja kirjailija.
Henkilöhistoria

Halosen isä oli maanviljelijä Johan Keskitalo. Hän toimi kiertokoulunopettajana Piippolassa 1881–1883 ja Pudasjärvellä 1883–1887. Halonen oli sitten lukkarina Enontekiöllä 1888–1919 ja toimi myös Enontekiön kunnallislautakunnan esimiehenä ja kunnankirjurina 1889−1918, postinhoitajana 1890–1919 sekä metsäkasöörinä 1907−1919. Viimeksi hän oli Ylitornion kunnankirjuri 1919–1927 ja Kansallis-Osake-Pankin Ylitornion konttorin esimies 1919–1936. Hän sai kunnallisneuvoksen arvon sekä director cantus -arvonimen 1921.
Halonen osallistui talonpoikaissäädyssä Lapinmaan piirin edustajana valtiopäiville  1897, 1899, 1900 ja 1904–1905. Hän oli Suomalaisen puolueen kansanedustaja 1908–1909, edustaen Lapin vaalipiiriä, ja uudelleen 1914–1917. Halonen osallistui myös kirkolliskokoukseen.
Halonen oli naimisissa vuodesta 1890 Tiina Sofia Vuontisjärven kanssa.
Teokset

Valituita lauluja Jumalan lapsille virvoitukseksi 1 ; kok. Yrjö Halonen. Barck, Oulu 1887
Lars Levi Laestadius : Uusi postilla : 35 vuotta hänen kuolemansa jälkeen painamattomista saarnoista koottu ; toim. H. Mäkitalo ja Yrjö Halonen. Grönroos, Pori 1897
Pykällys : poromiesten suurin vuosijuhla. Isak Julin, Tampere 1909
Lapin valitsijoille : vanhasuomal. puolueen propagandakirjanen. 1916
Toivo Hietala

Toivo Ilmari Hietala (1. kesäkuuta 1898 Tampere – 29. huhtikuuta 1974 Tampere) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Kansallinen Kokoomus.
Hietala toimi kolme vaalikautta, vuodesta 1958 vuoteen 1970, kansanedustajana Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä. Hän vaikutti eduskuntavuosinaan jäsenenä kulkulaitosvaliokunnassa, pankkivaliokunnassa ja valtiovarainvaliokunnassa. Hän toimi poliittisella urallaan myös Tampereen kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä, puolueensa puoluevaltuuston jäsenenä ja presidentin valitsijamiehenä vaalissa 1962. Hänen muihin luottamustehtäviinsä kuului muun muassa Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankin (SKOP) hallintoneuvoston puheenjohtajuus.
Hietala oli varsinaisilta ammateiltaan lakimies ja pankinjohtaja. Hän oli koulutukseltaan lakitieteen lisensiaatti, joksi hän valmistui vuonna 1949, mitä ennen hän oli valmistunut molempien oikeuksien kandidaatiksi vuonna 1922 ja saanut varatuomarin arvonimen vuonna 1925. Hän työskenteli vuosina 1922–1931 Rekola & Lehtinen -asianajotoimiston apulaisena ja vuosina 1927–1931 Tampereen ensimmäisenä kaupunginviskaalina, minkä jälkeen hän siirtyi vuosiksi 1931–1940 Tampereen Säästöpankin lainopilliseksi johtajaksi. Vuonna 1940 hän aloitti kyseisen pankin toimitusjohtajana, jona hän toimi vuoteen 1966.
Hietala oli naimisissa Marjatta Häkkisen kanssa vuodesta 1929. Hänen puolisonsa vanhemmat olivat kansanedustajat K. R. ja Maija Häkkinen.
Uno Hildén

Uno Alarik (Uno A.) Hildén (4. huhtikuuta 1890 Inkoo – 2. helmikuuta 1951 Inkoo) oli suomalainen Ruotsalainen kansanpuolueen poliitikko.
Uudenmaan läänin vaalipiiriä edustanut Hildén toimi kansanedustajana kahteen otteeseen, lokakuusta 1930 elokuuhun 1933 ja syyskuusta 1936 huhtikuuhun 1945. Hänet valittiin eduskuntaan kolmissa vaaleissa, 1930, 1936 ja 1939. Hän oli jäsenenä eduskunnan maatalousvaliokunnassa ja puolustusasiainvaliokunnassa. Hildén vaikutti poliittisella urallaan myös Inkoon kunnallispolitiikassa ja oli sekä kunnan kuntakokouksen että kunnanvaltuuston puheenjohtaja.
Maanviljelijäperheeseen syntynyt Hildén työskenteli maanviljelijänä Inkoossa vuodesta 1918 ja vuosina 1943–1950 hän toimi Maaseudun keskinäisen palovakuutusyhtiön toimitusjohtajana. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1911 ja valmistui agronomiksi Uppsalan Ultunasta vuonna 1917. Hildénin luottamustehtäviin lukeutuivat Etelä-Suomen agronomiyhdistyksen, Maaseudun keskinäisen palovakuutusyhtiön johtokunnan, Ruotsinkielisten maataloustuottajain keskusliiton (Svenska lantbruksproducenternas centralförbund) hallituksen ja Tammisaaren piirimielisairaalan johtokunnan puheenjohtajuudet.
Hildén oli vuodesta 1917 naimisissa Gertrud Elise Lundqvistin kanssa. Hän kuoli helmikuussa 1951, 60 vuoden iässä.
Ikkala

Ikkala on kylä ja taajama Lohjalla. Ikkalan postinumeroalueella 03810 asuu 595 asukasta. Lisäksi Ikkalassa on paljon kesäasukkaita. Kesämökkejä Ikkalassa on 187 (31.12.2017). Ikkalan työpaikkaomavaraisuus on nykyisin pieni. Ikkalasta käydään töissä muun muassa Karkkilassa, Lohjalla, Vihdissä, Helsingissä ja muualla pääkaupunkiseudulla.
Ikkala sijaitsee Karkkilan rajan tuntumassa. Ikkalan postinumeroalueeseen kuuluvat Ikkala, Koivula, Suopelto, Viitaankulma, Alhonpää, Paikkari, Tausta, Palanne, Viiala, Härkämäki, Syrjälä, Pyöli ja Ratinkulma. Vihtiin päin mentäessä Ikkalan kylä ulottuu Taustan risteykseen. Pusulan suunnassa rajana voi pitää tien vasemmalla puolella sijaitsevaa suurta kiveä, Pirunkiveä. Marttilan suunnassa kylä loppuu Viitaankulmaan ja Karkkilaan ajettaessa kylän – ja nykyisen Lohjan raja – osuu entisen kunnalliskodin eli entisen Hotelli Oivan eli nykyisen Kaislakodin paikkeille.
Ikkalan kyläsuunnitelma valmistui vuonna 2014. Kyläsuunnitelman mukaan Ikkalan kylän visio on:
Kevätmaisema Ikkalassa"Ikkalan kylä on hyvä, turvallinen ja yhteisöllinen paikka asua. Arkea helpottavat seikat kuten kulkumahdollisuudet palveluiden luo toimivat. Liikenneturvallisuus on parantunut ja luontoon ja vapaa-aikaan liittyviä virkistysmahdollisuuksia on kehitetty. Koulu sekä nykyiset ja mahdolliset uudet yrittäjät toimivat kylän elinvoiman ylläpitäjinä."
Historia

Muinaisina aikoina metsäinen Pusulan seutu oli ollut lähinnä hämäläisten ja varsinaissuomalaisten eränkäyntialuetta, jolle alkoi siirtyä myös vakituisempaa asutusta. Ruotsin vallan alkuajoista lähtien myös kruunu pyrki uudisasuttamaan sitä. Pusulassakin alkoi kaskiviljelyn aika, joka jatkui paikoittain jopa 1900-luvun alkuun. Näin syntyi kylä myös Ikkalaan.
Tie numero 1224, jota pitkin saavutaan Ikkalaan Vihdistä päin, on kenties jo keskiajalta peräisin oleva tärkeä yhdystie. Ikkalan kautta on päästy niin Lopelle kuin Somerollekin. Somerolla tie yhtyi Hämeen härkätiehen ja Lopella ns. Meritiehen. Mm. vuonna 1600 Ikkalan, Viialan ja Uudenkylän talonpojat tekivät valituksen Kaarle-herttuan sotaväen läpimarssin aiheuttamista ruoka-, vaate- ja muista menetyksistä.
Ikkalan kylä, joka aikoinaan rakentui muinaisen jokilaakson rinteeseen nauhamaiseksi tienvarsiasutukseksi, muodostaa edelleen hyvin säilyneen ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaan kylämiljöön. Aivan keskustassa suurten vaahteroiden ja korkeiden sireeniaitojen takana ovat Kokin, Pellin ja Näkin vanhat talot. Itse tilat olivat olemassa jo 1500-luvulla. Yhtä vanha on Uudessakylässä Ylitalon tila, jota saman suvun jäsenet ovat asuneet yhtäjaksoisesti yli 500 vuotta. Sama suku on hallinnut satoja vuosia myös vähän kauempana kylästä sijaitsevaa Pyöliä. Kokki toimi kestikievarina 1600–1700 -luvuilla. Ylitalo ja Pelli olivat rustholleja, jotka varustivat ratsumiehen ruotuväkiarmeijaan. Muita kylän vanhoja tiloja ovat Viiala, Siutila, Metsola ja Tiensuu.
Sotien jälkeen Ikkalan kylä asutti paljon Karjalan evakkoja. Tultaessa 1950-luvulle Ikkalaan saapuivat ensimmäiset kesämökkiläiset. Kunnan ja muutamien alueen yrittäjien yhdessä rakennuttamia rivitaloja alkoi nousta kylän keskustaan 1970-luvulla ja niihin sijoittui yritysten työntekijöitä.
Elinkeinot ja palvelut

Ikkala on perinteinen maa- ja metsätalousvaltainen kylä. Pellot ovat edelleen viljelykäytössä. Maa- ja metsätalousyrittäjillä on nykyisin tyypillisesti myös jokin liitännäiselinkeino tai työsuhteeseen perustuvaa ansiolähde. Kotieläintalous on Ikkalassa vähäistä. Lähinnä on kyse harrastehevosten ylläpidosta ja rotukoirien jalostuksesta.
Ensimmäisen oman teollisuuslaitoksen, Pellin höyrykonesahan, kylä sai jo vuonna 1912. Se meni konkurssiin, kun laivalastillinen sahan toimittamaa puutavaraa katosi laivoineen jäljettömiin. Aikoinaan kylää palveli silloisen ajan hengen mukaisesti kaksi osuuskauppaa, SOK:n Jyvä ja OTK:n Tuki. Oli myös säästöpankki, posti, meijeri, teurastamo, puhelinkeskus ja kolme kioskia. Muita Ikkalassa toimineita yrityksiä ovat olleet Nurmi Hydraulics Oy, Ikkalan saha, Leino-Kaluste Oy ja Kataisen taimitarha. Nykyisen Ikkalan yritystoiminta on pienyritysvaltaista.
Kylässä toimii pieni yksityisen ylläpitämä Nahkion maatalousmuseo.
Ikkalan koulu

Ikkalassa oli kyläkoulu. Ikkalan koulu on aloittanut toimintansa 1912. Toiminta lakkautettiin 2023 keväällä. Nykyinen ala-asteen koulurakennus on valmistunut vuonna 1982. Pihan puukoulu, jossa on teknisen käsityön luokka, on valmistunut 1938. Ikkalan koulua käy tällä hetkellä runsaat 50 oppilasta.
Hiiden Opisto järjestää kursseja Ikkalan koulussa.
Kotojärvi

Kylässä sijaitsee Kotojärvi. Kotojärvi on noin 10 hehtaarin kokoinen pikkujärvi, jonka eteläpäässä on uimaranta. Uimaranta on ikkalalaisten talkootyönä kunnostama kesällä 2019, jolloin rannalle asennettiin ponttonilaituri. Uimarannan ympäristö sukellettiin puhtaaksi kesällä 2018, kyläyhdistyksen kustannuksella. Kahtena viime kesänä kyläyhdistys on järjestänyt järvellä kalastuskilpailut lapsille. Kotojärven ympärille ja Korpimäen kallioille rakennetaan parhaillaan luontopolkua Live 3 -hankerahoituksella. Hankkeen toteuttaa Ikkalan kyläyhdistys.
Ikkalan kyläyhdistys

Ikkalan  kyläyhdistyksessä on noin 112 jäsentä, eli noin joka viides ikkalalainen kuuluu kyläyhdistykseen. Kyläyhdistys on vuodesta 2009 alkaen järjestänyt suosittua Elopäivää, joka pidetään elokuisin Juhlatalo Kokin pihapiirissä. Vuosina 2016–2018 kyläyhdistys tuotti kesäistä harrastajanäytelmää, "Peikko-oopperaa". Kesällä 2019 esitettiin kesänäytelmä Äiti Äkäinen Pippurimaassa, ja näytelmän jatko-osa esitetään kesällä 2020. Toukokuisin kyläyhdistys järjestää "lasten olympialaiset" Ikkalan koulun urheilukentällä. Kyläyhdistys järjestää monia muitakin tapahtumia Ikkalassa, kuten konsertteja, pikkujoulujuhlan ja retkiä kulttuuritapahtumiin. Ikkalan kyläyhdistys hallinnoi Ikkalan luontopolkuhanketta.
Kotojärvi
Edvard Helenelund

| Edvard Helenelund> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Gustaf Edvard Helenelund
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1885 Sulva
Kuollut: 13. maaliskuuta 1976 (90 vuotta) Sulva
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  maanviljelijä
Arvonimi: kunnallisneuvos (1951)
Poliitikko
Puolue:  Suomen ruotsalainen kansanpuolue
Asema:  Kansanedustaja
Vaalipiiri:  Vaasan läänin eteläinen vaalipiiri
Puoliso:  Emilia Smeds (1914–)
Gustaf Edvard Helenelund (6. kesäkuuta 1885 Sulva – 13. maaliskuuta 1976 Sulva) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Ruotsalainen kansanpuolue.
Helenelund toimi kansanedustajana kolmeen otteeseen, huhtikuusta 1919 huhtikuuhun 1924, syyskuusta 1927 heinäkuuhun 1929 ja lokakuusta 1930 huhtikuuhun 1945. Hänet valittiin eduskuntaan seitsemissä vaaleissa, 1919, 1922, 1927, 1930, 1933, 1936 ja 1939, Vaasan läänin eteläisestä vaalipiiristä. Hän oli kansanedustajavuosinaan jäsenenä laki- ja talousvaliokunnassa, puolustusasiainvaliokunnassa, sivistysvaliokunnassa, sotilasasiainvaliokunnassa, suuressa valiokunnassa ja talousvaliokunnassa.
Helenelund toimi poliittisella urallaan myös Sulvan kunnanvaltuuston jäsenenä ja sen puheenjohtajana. Hänen muihin luottamustehtäviinsä lukeutuivat muun muassa Pohjanmaan ruotsalaisen maanviljelysseuran hallituksen puheenjohtajuus ja Suomen ruotsalaisen maanviljelysseuran hallituksen varapuheenjohtajuus. Vuonna 1951 hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen.
Kansakoulun ja kansanopiston käynyt Helenelund oli varsinaiselta ammatiltaan maanviljelijä. Hänen puolisonsa oli Emilia Helenelund (o.s. Smeds), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1914. Kuvanveistäjä Tea Helenelund (1917–2010) on heidän tyttärensä.
Helenelund kirjoitti kirjan Befryndade bondesläkter i Österbotten, joka on julkaistu vuonna 1972.
J. V. Hakkinen

| J>  V. Hakkinen |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 4.4.1917–16.5.1918  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Turun läänin pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1872 Kuhmoinen
Kuollut: toukokuu 1918 (45 vuotta) Viipuri
Ammatti:  seppä
Juho Villehard (J. V.) Hakkinen (ent. Kalliojärvi, 4. huhtikuuta 1872 Kuhmoinen – toukokuu 1918 Viipuri) oli suomalainen seppä, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1917–1918. Sisällissodan aikana Hakkinen oli kansanvaltuuskunnan elintarvikeosaston päällikkö, ja hänet teloitettiin Viipurissa toukokuussa 1918.
Elämä

Kuhmoisten Kaukolassa syntynyt Hakkinen työskenteli seppänä Korpilahdella vuoteen 1894 ja sen jälkeen Pirkkalassa, kunnes muutti Kiukaisten Paneliaan 1898. Vuonna 1906 Hakkinen oli perustamassa Panelian työväenyhdistystä, jonka puheenjohtajana hän toimi 1915 saakka. Hakkisen ansioina pidetään muun muassa yhdistyksen lainakirjastoa sekä 1908 valmistunutta Panelian työväentaloa.
Hakkinen oli muun muassa Rauman Osuuskaupan hallintoneuvoston jäsen, ja toimi Satakunnan Osuuskauppaliiton puhujana. Hän oli myös Kiukaisten kuntakokouksen jäsen. Hakkinen valittiin kansanedustajaksi vuonna 1916. Istuntokausi alkoi vasta huhtikuussa 1917, ja päättyi eduskunnan hajottamiseen heinäkuussa, jonka jälkeen Hakkinen valittiin vielä uudelleen lokakuussa 1917 järjestetyissä eduskuntavaaleissa.
Sisällissodan aikana Hakkinen toimi kansanvaltuuskunnan elintarvikeasiain osaston päällikkönä elintarvikeasian valtuutetun Oskari Tokoin alaisuudessa. Huhtikuun alussa punaisten johto evakuoitiin Viipuriin, jossa Hakkinen myöhemmin jäi valkoisten vangiksi. Hän sai kenttäoikeudelta kuolemantuomion ja teloitettiin Viipurin vankileirillä toukokuussa. Hakkinen oli yksi sodan jälkiselvittelyjen yhteydessä teloitetusta viidestä istuvasta sosialidemokraattien kansanedustajasta.
Perhe

Hakkisen vanhemmat olivat loinen Wilhelm (Ville) Kalliojärvi (s. 1849) ja Gustafva Joonaantytär (s. 1849). Hakkisen ensimmäinen puoliso oli Kauvatsalla syntynyt Amanda Loviisa Juhontytär (1871–1903), jonka kanssa hän avioitui 1895. Amandan kuoltua Hakkinen solmi vuonna 1905 avioliiton panelialaisen Ida Amanda Andellin (1885–1956) kanssa.