Jääkäriliike
Jääkäriliikkeen vaiheet

Itsenäisyysliikkeen keskuskomitea piti välttämättömänä kansanarmeijan muodostamista. Sotilaskoulutusta ei voinut Suomessa saada, joten sitä haettiin ulkomailta. Tammikuussa 1915 Saksa ilmoitti valmiudestaan kouluttaa 200 suomalaista. Osittain salateitse lähes kaksi sataa nuorta miestä siirtyi ensin Ruotsiin ja sieltä edelleen Saksaan koulutettaviksi Pfadfinder-kurssille (kyse oli partioliikkeeseen viittaavasta peitenimestä).
Suomalaiset koulutettiin Lockstedtin leirillä Holsteinissa. Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Vilkkainta värväystoiminta oli Uudellamaalla, Pohjanmaalla ja Karjalassa.lähde? Seuraavana keväänä joukosta muodostettiin Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27 majuri Maximilian Bayerin johdolla. Lähtijöitä oli 1 254. Myöhemmin Suomesta tuli lisää miehiä niin että kun palataljoona palasi 1917 Libauhun, vahvuus oli 1 342 miestä vaikka riveistä oli eri syistä poistunut 224 miestä.
Venäjä sai tiedon jääkäriliikkeestä syyskuussa 1915. Kiinnijääneistä 19:stä 13 vietiin Pietariin Špalernajan vankilaan, jonne oli vangittu myös 60 muuta aktivistia, muun muassa Vihtori Kosola, Artturi Leinonen, Esko Riekki, Aarne Sihvo ja Kyösti Wilkuna. Niin sanotut kalterijääkärit vapautettiin helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917.
Pataljoona otti osaa taisteluihin Venäjää vastaan Baltiassa. Jääkärit vannoivat valan Suomen lailliselle hallitukselle Liepājan kirkossa. Syksyllä 1917 Suomeen tuli 60 jääkäriä. Jääkärit olivat hakeneet koulutusta taisteluun Venäjää vastaan, mutta Suomeen palaamisen aikaan alkuvuodesta 1918 tilanne oli merkittävästi muuttunut. Venäläisjoukkojen lisäksi vastapuolella oli Punakaartiksi järjestäytynyttä oman maan työläisväestöä. Tästä syystä joitakin jääkäreistä jätti palaamatta Suomeen. 950 miehen suuruinen pääjoukko kuitenkin saapui Vaasaan 25. helmikuuta 1918 ja siirtyi pääosin hallituksen joukkojen riveihin. He katsoivat, että kyseessä on nimenomaan Suomen vapaussota, jossa tosiasiallisesti ratkaistaisiin se, vapautuisiko maa Venäjän vallasta. Aluksi osalla jääkäreistä oli epäselvyyttä siitä, kuinka suhtautua ylimpään sotilashallintoon. (C. G. Mannerheim oli venäläinen kenraali palveltuaan aikaisemmin Venäjän armeijassa.) Pian jääkärien Suomeen paluun jälkeen jääkärikonfliktiin liittyvistä syistä joukko jääkäreitä teki epäonnistuneen pommiattentaatin kenraali Mannerheimin esikuntajunaan.
Sodan jälkeen valtaosa jääkäreistä palasi siviilielämään. Pääosa oli työläisiä, pienviljelijöitä ja toimenhaltijoita. Viidesosa oli suorittanut ylioppilastutkinnon. Joitakin jääkäreitä nousi talous- tai kulttuurielämän huipulle. Osa jatkoi sotilasuralla. Muutamia jääkäreitä siirtyi Neuvosto-Venäjälle, muun muassa Leo Mäkelin. Valtaosa jääkäreistä osallistui talvi- ja jatkosotaan.
Yhteensä 49 jääkäriupseeria sai kenraalin sotilasarvon, heidän joukossaan jalkaväenkenraalit Erik Heinrichs, Kaarlo Heiskanen, Taavetti Laatikainen, Armas-Eino Martola, Aarne Sihvo, Alonzo Sundman, Paavo Talvela ja Väinö Valve. Jääkäreiden vaikutus Suomen puolustusvoimien kehittämisessä oli hyvin suuri 1950-luvulle asti. Viimeinen jääkäri, jääkärikenraali Väinö Valve kuoli vuonna 1995.
Jääkäriliikettä tutkineen filosofian tohtori Matti Lackmanin mukaan jääkärit syyllistyivät maanpetokseen Venäjällä tuolloin voimassa olleen lain perusteella.lähde tarkemmin? Näin asia oli myös Suomen oman vuoden 1889 rikoslain mukaan.
↑  Suomen historia 6, s. 258
↑  Kiiski, Venla: Tekla Hultin, poliitikko, s. 245.  Jyväskylän yliopisto, 1978.
↑  Nuppola, Mikko & Viitala, Janne: 1917–1918: Jääkäriliike Suomi 80. Viitattu 2.7.2011.
↑  nimen muodosta ks. Lauerma 1966, 334: "Lähtiessään se kantoi uutta nimeä, 'Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27' ('Königlich Preussisches Jägerbataillon Nr 27'). Tieto nimenmuutoksesta ilmoitettiin virallisesti 9.5.[1916]", vrt. Lauerma 1984, 66
↑  Jukka Knuuti, Kuinka monta miestä jäi Saksaan? Kanava 5/2018, s. 51–52
↑  Mäkelin, Yrjö Itsenäisyys100, viitattu 17.8.2024 (viite koskee Leo Mäkeliniä)
↑  Lackman, Matti: Suomen vai Saksan puolesta? Jääkäreiden tuntematon historia.  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16158-X
↑  39-001/1889 | Suomen säädöskokoelma | Finlex www.finlex.fi. Viitattu 28.2.2025.