stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juri Lotman
Panos kansainväliseen kulttuuritutkimukseen

Lotman kirjoitti vielä useita tutkimuksia. Hänen historiallisten ja kulttuurihistoriallisten tutkimustensa keskipisteenä oli 1800–1900-luvun venäläinen kirjallisuus, mm. Aleksandr Puškin. Myöhemmin hän kirjoitti useita kirjoja venäläisen kulttuurin ja olotilojen historiasta. Vuonna 1992 julkaistiin viimeinen kirja, jonka Juri Lotman omin silmin näki.
Lotmanin tutkimukset semiotiikasta ja venäläisestä kirjallisuudesta ja kulttuurista tekivät hänestä kansainvälisesti tunnetun. Lotman kirjoitti lähes yksinomaan venäjäksi mutta hänen teoksiaan on julkaistu käännöksinä vuodesta 1960-luvulta alkaen mm. Yhdysvalloissa, Britanniassa, Suomessa, Japanissa, Ranskassa, Saksassa, Sveitsissä, Espanjassa, Italiassa, Puolassa, Unkarissa ja Romaniassa. Lotmanin teoksista otetaan edelleen uusia painoksia.
Juri Lotman luennoi Helsingin yliopistossa vuosina 1987 ja 1991 sekä International Semiotics Instituten (ISI) kongressissa Imatralla vuonna 1992.
Suomennetut teokset

Lotman, Juri: Merkkien maailma: Kirjoitelmia semiotiikasta.  (Suomennosvalikoima. Suomentaneet Erkki Peuranen, Paula Nieminen ja Jukka Mallinen. 2. tarkistettu painos 1990)  Helsinki:  SN-kirjat, 1989.  ISBN 951-615-708-4
Lotmanin artikkeleita on julkaistu suomalaisissa lehdissä:
Näyttämön merkkikieli, Kulttuurivihkot 8(1980): 6, 7
Kuvasarja: kertomus ja vastakertomus, Taide 25(1984): 4
Elokuvataiteen asema kulttuurimekanismissa, Filmihullu 1985: 7
Legenda uudessa asussa, Filmihullu 1988: 6
Semiotiikan uusia ongelmia: luento Helsingin yliopistossa 6.6.1991 Synteesi 11(1992): 3
Kirjallisuus ja mytologia, Parnasso 45 (1995): 1
Kirjallisuutta

Veivo, Harri & Huttunen, Tomi: Semiotiikka: Merkeistä mieleen ja kulttuuriin.  Helsinki:  Edita, 1999.  ISBN 951-37-2876-5
Aiheesta muualla

Juri Lotman, Zara Mints. Epistolaarne isikuarhiiv 1944-1999 Yuri Lotman, Zara Mints. henkilökohtaiset arkistot 1944-1999
ELKOST Intl. literary agency – elämäkerta (englanniksi)
Kulttuuri teksteinä: Juri Lotmanin esseekokoelmasta (Synteesi 3/1993)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Motoriset toiminnot

Motoriset toiminnot ovat eliön liikkeiden ja asennon säätelyä. Siihen osallistuvat motorisen järjestelmän eri osat, kuten liikehermosolut ja liikehermoradat, useat aistinelimet sekä aivojen alueista muun muassa motorinen aivokuori, aivorunko, tyvitumakkeet ja pikkuaivot.
Liikkeiden suorittaminen on usein tahdonalaista. Asennon säätely on sen sijaan suurelta osin tiedostamatonta, sillä tietoinen korjaaminen on asennon horjuessa yleensä liian hidasta.
Liikehermosolut ohjaavat kaikkia luustolihasten liikkeitä. Liikehermoradat lähtevät selkäytimen tai aivorungon alueelta. Alfamotoneuronit käskyttävät lihassyitä supistumaan, ja yhdessä ne muodostavat motorisen yksikön. Alfamotoneuroneita aktivoivat tai inhiboivat aivojen ylemmät motoneuronit. Gammamotoneuronit säätävät lihaksen tuottaman voiman sopivalle tasolle.
Automaattisia lihasliikkeisiin liittyviä tiedostamattomia toimintoja ohjaavat lihasten aistinelimet kuten lihassukkula, Golgin jänne-elin sekä lihasten, nivelten ja jänteiden ympärillä olevat venytys- ja painereseptorit. Nämä toiminnot liittyvät muun muassa reflekseihin ja tasapainon säilyttämiseen.
Lihasrefleksissä tietty ärsyke aiheuttaa aina samanlaisen nopean lihastoiminnan muutoksen. Tunnetuin venytysrefleksi on polviheijaste eli patellaarirefleksi, jossa polveen napauttamalla saadaan polvinivel ojentumaan tahdosta riippumatta. Muita refleksityyppejä ovat ihorefleksit ja koukistusrefleksit. Vastasyntyneillä on useita refleksejä, jotka häviävät ajan mittaan. Näitä ovat muun muassa imemis- ja tarttumisrefleksit.
Motorinen aivokuori eli liikeaivokuori sijaitsee aivojen keskiuurteen etupuolella. Siitä lähtevät tärkeimmät lihaksia hermottavat hermoradat. Kehon oikean puolen lihasten edustus sijaitsee pääosin vasemmalla aivokuorella ja päinvastoin. Motoriselta aivokuorelta lähtevät neuronit ovat yhteydessä selkäytimen, tyvitumakkeiden, pikkuaivojen ja tuntoaivokuoren neuroneihin. Liikkeiden suunnitteluun osallistuu  myös premotorinen aivokuori.
Asennon ja tasapainon ylläpitämiseen osallistuvat monet hermoston osat. Tasapainon muutoksista antavat tietoa tasapainoelin (sisäkorvan kaarikäytävät sekä soikea ja pyöreä rakkula), näköaisti sekä niskan, selän ja jalkapohjien reseptorit.
Aivojen tyvitumakkeiden neuronit suunnittelevat ja suorittavat motorisen aivokuoren ideoimat liikesarjat niin, että asento ja muut liiketoiminnat eivät häiriydy.
Pikkuaivoista johtaa ratoja talamuksen kautta liikeaivokuorelle ja selkäytimen motoneuroneihin. Pikkuaivot valvovat liikesarjojen yhtenäistä suorittamista ja korjaavat liikkeitä niiden suorittamisen aikana. Pikkuaivoissa tapahtuu myös liikesarjojen oppiminen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Motoriset toiminnot Wikimedia Commonsissa
Mouvement national de libération de l’Azawad

Tuaregikapinallisia vuonna 2012.
Mouvement national de libération de l’Azawad eli MNLA on Malin pohjoisosan tuaregien poliittinen ja sotilaallinen järjestö.
Muammar Gaddafin turvallisuusjoukoissa palvelleet tuaregit perustivat Azawadin vapautuksen kansallisen liikkeen MNLA:n syksyllä 2011. Heistä osa kannatti itsenäisyyttä ja osa autonomiaa Malin sisällä. Järjestöä tukivat tuaregien vuonna 2010 perustama Mouvement national pour l’Azawad ja arabien Front national pour la libération de l’Azawad.
MNLA otti haltuunsa useita Malin pohjoisosien kaupunkeja ja julisti itsenäisen Azawadin valtion heinäkuussa 2012. Se muodosti islamistisen Ansar Dinen kanssa liittouman, joka pian hajosi. Sekulaari MNLA ei hyväksynyt Asar Dinen ajamaa Pohjois-Malin ”arabilaistamista” ja šarialain voimaantuloa.
MNLA:n menetettyä hallitsemansa alueen Ansar Dinelle ja muille jihadisteille se ryhtyi tunnustelemaan mahdollisuuksia poliittiseen ratkaisuun. Ranskan joukkojen lyötyä islamistit alkuvuodesta 2013 järjestö sai jälleen haltuunsa Kidalin. MNLA solmi kesäkuussa aselevon, jonka perusteella Malin armeija pääsi kaupunkiin ja YK sai tuoda alueelle rauhanturvaajia. MNLA:n suhteet Malin hallitukseen olivat riitaisat ja neuvottelut katkesivat useaan otteeseen järjestön sisäisten erimielisyyksien takia.
Marraskuussa 2013 MNLA ilmoitti yhteistyöstä Haut conseil pour l’unite de l’Azawad ja Mouvement arabe de l’Azawad (MAA) -järjestöjen kanssa. Toukokuussa 2014 puhkesi yhteenottoja Malin armeijan kanssa pääministeri Moussa Maran Kidalin-vierailuun liittyen. Armeijan vetäydyttyä solmittiin uusi tulitauko. MNLA ja MAA ottivat yhteen tammikuussa 2015. Saman vuoden kesäkuussa MNLA allekirjoitti rauhansopimuksen hallituksen kanssa.
MNLA:n pääsihteeri on Bilal Ag Acherif. Sotilasjohtajana toimii Mohamed Ag Najem ja tiedottajana Hama Ag Sid’Ahmed.
Mosaic (yhtye)

| Mosaic> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1967–1968
Tyylilaji:  rock, soul, blues
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Kirka Babitzin, Lasse Kvist, Zape Leppänen, Nikke Nikamo, Raikka Rautarinne, Frank Robson, Hannu Sinnemäki, Sinikka Sokka, Tapio Tuominen, Heikki Virtanen
Levy-yhtiö:  Star Records
Mosaic oli vuosina 1967–1968 toiminut suomalainen rockyhtye, joka perustettiin The Creatures -yhtyeen raunioille. Yhtye julkaisi yhden singlen, ”Happier Man” / ”Crazy Train”. Mosaic oli muun muassa Frank Robsonin ensimmäinen yhtye Suomessa.
Historia

Mosaic perustettiin vuonna 1967 Creatures-yhtyeen hajoamisen jälkeen. Creaturesin entisistä jäsenistä Mosaiciin liittyivät Olli Könönen (bassokitara), Nikke Nikamo (kitara) ja Kirka Babitzin (laulu). Rumpaliksi tuli muiden muassa Pemsissä, Roostersissa ja Blues Sectionissa soittanut Raikka Rautarinne. Kirka siirtyi pian D-tuotannon listoille ja urkuri Frank Robson siirtyi solistiksi.
Mosaicin musiikki koostui soulista, bluesista, raskaammasta rockista sekä muodikkaasta psykedeelisestä musiikista, jota esiintymisissä korostettiin soittajien taustalle heijastetuilla hippityylisillä kuvilla. Aikakaudelleen tyypillisiä covereita päivän hittikappaleista yhtye soitti vain vähän, ja niitäkin vahvasti uusiksi sovitettuina. Mosaic työskenteli Helsingin Lönnrotinkadulla sijainneessa talossa, jossa oli studio ja jossa kehiteltiin suomalaista DIMI-syntetisaattoria. Yhtyeen ainoa julkaisu, single ”Happier Man” / ”Crazy Train”, äänitettiin joulukuussa 1967 ja julkaistiin seuraavan vuoden puolella.
Vuonna 1968 yhtyeen kokoonpano muuttui. Laulusolistiksi tuli Sinikka Sokka, ja yhtyeessä soittivat kitaristi Nikamon lisäksi myös basisti Lasse Kvist, rumpali Zape Leppänen sekä saksofonistit Hannu Sinnemäki ja Tapio Tuominen. Alkuvuodesta 1968 Mosaiciin liittyi myös 14-vuotias basisti Heikki Virtanen. Sinikka Sokan laulamana Mosaic esitti soulia ja esimerkiksi Paul Butterfield Blues Bandin ja Electric Flagin kappaleita.
Mosaicin jälkeen Robson siirtyi Blues Sectioniin ja myöhemmin Tasavallan Presidenttiin. Nikamo soitti myöhemmin Wigwamissa.
Diskografia

”Happier Man” / ”Crazy Train” (1968)
Aiheesta muualla

Dokumentti Mosaic-yhtyeestä (otteita) (Yle Areena)
Vuonna 1968, MOSAIC liikaa tanssin ystäville Kemissä (Väylän Pyörre)
Leonti Mroveli

Leonti Mroveli (georg. ლეონტი მროველი) oli 1000-luvulla elänyt georgialainen historioitsija ja pappi. Mroveli ei ole hänen sukunimensä, vaan se on peräisin Ruisin piispan arvonimestä (lähellä Urbnisia). Hänen tiedetään toimineen piispana vuonna 1066. Niinpä häntä on kutsuttu myös nimellä Ruisin Leontius.
Tavallisesti jotkut historioitsijat pitävät häntä useiden vanhojen Kartlis tskhovreba -kokoelmaan sisällytettyjen georgialaisten kronikoiden kirjoittajana. Jotkut pitävät häntä taas ainoastaan tekstien kokoajana. Joka tapauksessa kronikoitsijana Leonti Mroveli siirsi Georgian kirjallisuuden tasapainoa kirkollisesta maalliseen.
Aleksandr Možaiski

Aleksandr Možaiski.
Možaiskin lentokone neuvostoliittolaisessa postimerkissä.
Aleksandr Fjodorovitš Možaiski (ven. Алекса́ндр Фёдорович Можа́йский, 21. maaliskuuta 1825 Ruotsinsalmi – 1. huhtikuuta 1890 Pietari) oli venäläinen kontra-amiraali ja ilmailun edelläkävijä.
Aleksandr Možaiski valmistui Pietarin merisotakoulusta vuonna 1841. Sen jälkeen hän palveli Venäjän sotalaivastossa ja työskenteli välillä talonpoikaisreformin parissa vuosina 1862–1879. Možaiski erosi laivaston palveluksesta kenraalimajurina vuonna 1882. Vuonna 1886 hän sai kontra-amiraalin arvon.
Možaiski kiinnostui ilmailusta 1850-luvulla. Vuonna 1876 hän rakensi hevosvaljakon vetämän purjelentokoneen, jolla hän nousi kahdesti ilmaan. Seuraavina vuosina hän esitteli jousimekanismilla ja potkurilla varustettuja malleja. Vuonna 1881 Možaiski sai Venäjän ensimmäisen lentokoneen pantentin. Samana vuonna hän toi Britanniasta kaksi höyrykonetta, joita oli tarkoitus käyttää koneen voimanlähteinä. Možaiski ryhtyi rakentamaan lentokonettaan Pietarin lähellä Kraasselassa kesällä 1882. Seuraavana kesänä valmistunut höyrykoneella toiminut kolmipotkurinen yksitaso oli Venäjän ensimmäinen kokeiluvaiheeseen yltänyt lentokone. Kaksi vuotta kestäneen kokeilu- ja viimeistelyvaiheen jälkeen Možaiskin kone oli valmis nousemaan ilmaan heinäkuussa 1885. Puisia kiskoja pitkin kiihdyttäessään kone kallistui ja sen siipi särkyi. Možaiskin tarkoituksena oli jatkaa kokeita ja asentaa koneeseen kolme 15 kilowatin höyrykonetta, mutta kuolema keskeytti hänen aikeensa.
Stalinin Neuvostoliitossa Možaiskia pidettiin lentokoneen keksijänä. Myöhemmin Možaiskin konetta luonnehdittiin yhdeksi ensimmäisistä yrityksistä rakentaa ihmisen ohjaama lentokone. Tuutarin taajama nimettiin keksijän kunniaksi Možaiskiksi vuonna 1950. Pietarissa on kaksi hänelle omistettua muistomerkkiä.
Moralia

| Moralia> Ἠθικὰ σύγγραμματα |
| --- | --- |
 Moraliaan kuuluvan kirjoituksen Hyveestä ja paheesta alku käsikirjoituksesta Venetsia Gr. 248, fol. 5r, vuodelta 1455.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Plutarkhos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia
Julkaistu:  n. 100–125
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Moralia (m.kreik. Ἠθικὰ σύγγραμματα, Ēthika syngrammata, ”Etiikkaan liittyviä kirjoituksia”) on Plutarkhoksen kirjoitusten kokoelma, joka sisältää 78 eklektistä tutkielmaa ja puhetta. Moralian tekstit antavat hyvän kuvan Plutarkhoksen ajan Kreikan ja Rooman elämästä, mutta sisältävät yhtä hyvin ajattomia huomioita ihmisten elämästä ja tavoista.
Historia

Moraliaan luetut tekstit ovat syntyneet pitkän ajan kuluessa ensimmäisen vuosisadan lopulla ja toisen vuosisadan alussa. Ne ovat varhaisempia kuin teos Kuuluisien miesten elämäkertoja, jonka Plutarkhos kirjoitti vasta elämänsä loppupuolella. Suuri osa tutkielmista esiintyy Lampriaan nimiin laitetussa Plutarkhoksen teosten luettelossa.
Kokoelmana Moralia — joka tunnetaan yleensä tällä latinankielisellä nimellään — syntyi, kun Maksimos Planudes yhdisti tekstit yhdeksi kokoelmaksi 1200- ja 1300-lukujen vaihteessa. Moralian ensimmäisen painetun, vielä varsin heikkolaatuisen laitoksen (editio princeps) painoi Aldus Manutius Venetsiassa vuonna 1509. Moralia oli mukana myös Plutarkhoksen kaikkien teosten editio princepsissä, jonka painoi Henri Estienne eli Henricus Stephanus Genevessä vuonna 1572. Jacques Amyotin ranskankielinen käännös Moraliasta julkaistiin vuonna 1565.
Monet eurooppalaiset sukupolvet ja erityisesti renessanssihumanistit ja valistusfilosofit ovat lukeneet ja jäljitelleet Plutarkhoksen esseitä, tunnetuimpina Michel de Montaigne.
Sisältö

Moralian kirjoituksista vain osa on aiheeltaan moraalisia. Kirjoitukset käsittelevät yhtä lailla tapoja, kasvatusta, filosofiaa, uskontoa, politiikkaa, kirjallisuutta, luonnontieteitä kuin esimerkiksi lääketiedettäkin. Osa teksteistä on erilaisia tutkielmia ja esseen kaltaisia kirjoituksia, osa retorisia harjoituspuheita ja osa dialogeja.
Kirjoituksiin lukeutuvat muun muassa Aleksanteri Suuren myötäisestä onnesta ja hyveestä, joka on merkittävä lisä Aleksanteri Suuren elämäkertatietoihin; Isiksestä ja Osiriksesta, joka on tärkeä lähde egyptiläisiin uskonnollisiin rituaaleihin; Herodotoksen pahanilkisyydestä, joka saattaa olla alun perin retorinen harjoitus, ja jossa Plutarkhos kritisoi historiankirjoituksen isää Herodotosta puolueellisuudesta; sekä filosofisempia teoksia, kuten Platonisia kysymyksiä, Sokrateen daimonionista, Mielen tyyneydestä ja Niistä, joita jumaluus rankaisee myöhemmin; sekä Gryllos, joka on humoristinen dialogi Homeroksen Odysseuksen ja yhden Kirken siaksi noituman merimiehen välillä.
Osan Moraliaan luetuista teoksista tiedetään olevan pseudepigrafisia: näihin kuuluvat muun muassa Kymmenen puhujan elämäkerrat, Filosofien luonnonopillisista mielipiteistä ja Musiikista. Pseudepigrafisten teosten kirjoittajasta tai kirjoittajista käytetään nimeä Pseudo-Plutarkhos. Vaikka nämä kirjoitukset eivät olekaan Plutarkhoksen omia ja ne ovat peräisin hieman myöhemmältä ajalta, ne ovat kuitenkin antiikin aikaisia ja arvokkaita historioitsijoille.
Moralian esseistä on suomennettu vain muutama: näitä ovat Lihansyönnistä (Summa 2004); Neuvoja vastanaineille, Sisarrakkaudesta, Kiintymys jälkeläisiin ja Rakkaudesta kokoelmassa Hellien tunteiden kirja (Tammi 2005); Eläinten älykkyydestä, Gryllos ja valikoima Pitopuheista kokoelmassa Eläinten älykkyydestä ja muita kirjoituksia (Gaudeamus 2015); sekä Mielen tyyneydestä, Vihan hallinnasta, Turhasta uteliaisuudesta ja Lohdutukseksi puolisolle kokoelmassa Mielen tyyneydestä (Otava 2020).
Sisältö > Kadonneita kirjoja

Plutarkhoksen tutkielmiin on kuulunut myös lukuisia muita teoksia, jotka ovat kadonneet. Osa tunnetaan nimeltä Lampriaan luettelosta. Kadonneisiin kuuluvat muun muassa seuraavat tutkielmat:
Akatemian ykseydestä Platonin jälkeen (Περὶ τοῦ μίαν εἶναι τὴν ἀπὸ τοῦ Πλάτωνος Ἀκαδημίαν, Peri tū mian einai tēn apo tū Platōnos Akadēmian; Non esse Academiam a Platone profectam)
Daidaloista Plataiaissa (Περὶ τῶν ἐν Πλαταιαῖς Δαιδάλων, Peri tōn en Plataiais Daidalōn; De Daedalis Plataeensibus)
Pyrrhonistien ja akateemikkojen erosta (Περὶ τῆς διαφορᾶς τῶν Πυῤῥωνίων καὶ Ἀκαδημαϊκῶν, Peri tēs diaforās tōn Pyrrhōniōn kai Akadēmaïkōn; De repugnantia Pyrrhoniorum et Academicorum)
Vihasta (Περὶ ὀργῆς, Peri orgēs)
Kirjallisuutta > Suomennokset

Plutarkhos: Hellien tunteiden kirja.  (Sisältää kirjoitukset: Neuvoja vastanaineille, Sisarrakkaudesta, Kiintymys jälkeläisiin, Rakkaudesta. Suomentaneet ja selityksin varustaneet Erkki Sironen ja Sampo Vesterinen. Jälkisanat Erkki Sironen. Olympos-sarja)  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3274-9
Plutarkhos: Lihansyönnistä.  ((Peri sarkofagias.) Kääntäneet Tua Korhonen, Antti J. Niemi ja Pia Åberg)  Helsinki:  Summa, 2004.  ISBN 952-5418-15-4
Plutarkhos: Eläinten älykkyydestä ja muita kirjoituksia.  (Sisältää kirjoitukset: Eläinten älykkyydestä, Gryllos, Pitopuheita (valikoima). Suomentaneet Tua Korhonen ja Liisa Kaski)  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-352-8
Plutarkhos: Mielen tyyneydestä.  (Sisältää kirjoitukset: Mielen tyyneydestä, Vihan hallinnasta, Turhasta uteliaisuudesta, Lohdutukseksi puolisolle. Suomentanut Juhana Torkki)  Otava, 2020.  ISBN 978-951-1-36943-1
Aiheesta muualla

Plutarch: Moralia – William W. Goodwinin käännös vuodelta 1878, viisi osaa. Online Library of Liberty (englanniksi)
Plutarch: Moralia – valikoima käännöksiä (englanniksi)
Plutarch on LacusCurtius – valikoima käännöksiä (englanniksi)
Plutarch's Essays Volume 3 Project Gutenberg (englanniksi)
Plutarkhoksen Moralia, kirjoituksen Filosofien luonnonopillisista mielipiteistä alku vuoden 1531 laitoksesta.
Logistinen funktio

Logistisen funktion kuvaaja
Logistinen funktio eli logistinen käyrä on yleinen kasvufunktio, jolle nimen antoi Pierre François Verhulst vuonna 1844 tai 1845 tutkiessaan sitä populaation kasvun yhteydessä. Sillä voidaan mallintaa S:n muotoista käyrää, joka kuvaa jonkin populaation P kasvua. Alku­vaiheessaan kasvu on lähes ekspo­nenti­aalista, mutta kun ympäristön asettamat rajat tulevat vastaan, kasvu hidastuu ja lopulta pysähtyy.
Yksinkertainen logistinen funktio määritellään yhtälöllä
missä muuttujan P voidaan tulkita tarkoittavan populaatiota ja muuttujan t aikaa. Kun t saa kaikki reaalilukuarvot −∞:stä +∞:ään, saadaan S:n muotoinen käyrä. Käytännössä eksponenttifunktion e−t luonteesta johtuen riittää laskea funktion arvot t:n ollessa rajallisella välillä, esimerkiksi välillä [−6, +6].
Logistisella funktiolla on sovelluksia useilla aloilla kuten keino­tekoisten neuroverkkojen tutkimuksessa, biologiassa, bio­matema­tiikassa, demografiassa, talous­tieteessä, kemiassa, matemaatti­sessa psyko­logiassa, toden­näköisyys­laskennassa, sosiologiassa, politiikan tutkimuksessa ja tilasto­tieteessä. Sen derivaatta on
Funktiolla on myös seuraava ominaisuus:
Näin ollen funktio  P − 1/2 on pariton funktio.
Logistinen differentiaaliyhtälö

Logistinen funktio saadaan epälineaarisen differentiaaliyhtälön
ratkaisuna, missä P on ajan t funktio, ja asettamalla reunaehto P(0) = 1/2.  Tämä yhtälö on logistisen kuvauksen jatkuva versio.
Kvalitatiivisesti funktion käyttäytyminen on helposti ymmärrettävissä siten, että sen derivaatta on 0, kun P = 0 tai 1, positiivinen, kun P on 0:n ja 1:n välillä sekä negatiivinen, kun P on suurempi kuin 1 tai pienempi kuin 0 (joskaan sovelluksissa populaatio yleensä ei voi olla negatiivinen). Tämän vuoksi käyrän nolla­kohdassa on epä­vakaa tasa­paino­tila ja kohdassa P=1 vakaa tasa­paino­tila, ja millä tahansa P:n arvolla, joka on 0:n ja 1:n välillä, P kasvaa kohti arvoa 1.
Tälle differentiaali­yhtälölle voidaan löytää yleinen ratkaisu
Kun tässä vakion ec  arvoksi valitaan 1, saadaan logistiselle käyrälle toinen yleisesti käytetty määritelmä:
Tästä voidaan nähdä, että logistinen käyrä osoittaa varhaista eksponenti­aalista kasvua nega­tiivi­silla t:n arvoilla, mutta kasvu hidastuu lineaariseksi lähellä arvoa t = 0 ja lähestyy sen jälkeen asymptoottisesti arvoa y = 1 siten, että erotus pienenee eksponenti­aalisesti.
Logistisella funktiolla ja hyperbolisella tangentilla on yhteys
Ekologiassa: Populaation kasvun mallinnus

Logistisen yhtälön tyypillinen sovellus on populaation kasvun mallinnus, jonka ensimmäisenä esitti Pierre-François Verhulst vuonna 1838 olettaen, että muiden tekijöiden ollessa samat, väestön lisääntymisvauhti on verrannollinen sekä kulloiseenkin populaatiokokoon että saatavilla oleviin resursseihin. Verhulst julkaisi yhtälönsä luettuaan Thomas Malthusin teoksen An Essay on the Principle of Population. Verhulst johti logistisen yhtälön kuvaamaan biologisen populaation rajallista kasvua. Yhtälöä sanotaan joskus myös Verhulst-Pearlin yhtälöksi, koska Pearl esitti saman asian uudestaan vuonna 1920. Alfred J. Lotka johti yhtälön uudestaan vuonna 1925 ja nimitti sitä populaation kasvun laiksi.
Kun P merkitsee populaation kokoa ja t aikaa, malli voidaan muodollisesti esittää differentiaaliyhtälöllä:
missä vakio r merkitsee kasvuvauhtia ja K ympäristön kantokykyä.
Tämän yhtälön ensimmäinen termi +rP kuvaa varhaista, rajoittama­tonta kasvua. Vakion r arvo tarkoittaa populaation P suhteellista kasvua aika­yksikössä. Myöhemmin, kun populaatio kasvaa, toinen termi, auki kerrottuna −rP2/K tulee ensimmäistä suuremmaksi, kun populaation jäsenet joutuvat kilpailemaan keskenään jostakin kriittisestä resurssista kuten ravinnosta tai elin­tilasta. Tätä ilmiötä kutsutaan pullon­kaulaksi, ja sitä kuvaa parametrin K arvo. Tämä kilpailu vähentää kasvu­vauhtia, kunnes P lakkaa kasvamasta. Tätä tilaa kutsutaan populaation kypsyydeksi.
Jos yhtälön molemmat puolet jaetaan K:lla, saadaan
Kun tähän sijoitetaan  x=P/K, saadaan differentiaaliyhtälö
Kun  r=1, saadaan edellä ensiksi esitetty tapaus.
Ekologiassa lajeja sanotaan joskus r-strategisiksi tai K-strategisiksi riippuen tavasta, jolla luonnonvalinta vaikuttaa niihin elämän eri vaiheissa. Yhtälön ratkaisu, kun   P_{0} on populaatio­koko alku­hetkellä, on
missä
Tämä merkitsee, että K on raja-arvo, jota P lähestyy äärettömän pitkän ajan kuluessa, mutta jota se ei koskaan saavuta. On kuitenkin huomattava, että populaatio­koko lähestyy asymptootti­sesti kanto­kykyä K riippumatta P:n arvosta, siinäkin tapauksessa, että alku­tilanteessa P(0) > K.
Ekologiassa: Populaation kasvun mallinnus > Ajasta riippuva kantokyky

Koska ympäristöolosuhteet vaikuttavat kanto­kykyyn, se voi vaihdella ajan kuluessa: K(t) > 0, mikä johtaa seuraavaan matemaattiseen malliin:
Erityisen huomattava tapaus on sellainen, jossa kanto­kyky vaihtelee jaksollisesti jakson ollessa T:
Voidaan osoittaa, että riippumatta alku­arvosta P(0) > 0, tällaisissa tapauksissa P(t) lähestyy yksi­käsitteistä jaksollista ratkaisua  P*(t), jonka jakso on T.
Tavallisimmassa tapauksessa jakso T on yksi vuosi, jolloin K(t) kuvastaa sään vaihtelua eri vuoden­aikoina.
Toinen mielen­kiintoinen tapaus on sellainen, jossa kantokyky K(t) riippuu populaatio­koosta aikaisemmalla hetkellä, koska populaatio itse muuttaa ympäristöään, mikä vaikuttaa tietyllä viiveellä myös sen kanto­kykyyn.  Tämä johtaa logistiseen viive­yhtälöön, jonka ratkaisut voivat parametrien arvoista riippuen olla hyvin moninaisia. Ne voivat olla vakaita, monotonisesti kohti nollaa väheneviä, eksponentiaalisesti kasvavia, rajattomasti kasvavia mutta välillä hidastuvia, jonkin arvon molemmin puolin heilahtelevia tai päätyä nollaan äärellisessä ajassa, mikä merkitsee sukupuuttoa.
Neuroverkot

Logistisia funktioita käytetään usein neuroverkkojen yhteydessä epälineaarisuuden saamiseksi malleihin tai signaalien rajoittamiseksi tietylle välille. Tavallinen neuraalinen verkkoelementti laskee syöttösignaaleista lineaarikombinaation ja käyttää rajoitettua logistista funktiota tuloksen muodostamiseen; tätä voidaan pitää klassisen kynnysneuronin tasoitettuna muunnoksena.
Yleinen valinta funktioksi, jolla neuroverkkojen tulokset saadaan rajoitetuiksi, on
jonka kuvaaja on logistisen käyrän muotoinen.