stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri (arvonimi)
Arvonimen saaneet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Nro | Päivämäärä | Henkilö | Ammatti tai arvo | Ammatti tai arvo | Lähde |
|  1.  | 9.7.1918  | Rafael Erich | professori | professori |  |
|  2.  | 23.12.1919  | Erik Ehrström | lakit. kand. | lakit. kand. |  |
|  3.  | 15.11.1924  | Pontus Artti | kansliapäällikkö | kansliapäällikkö |  |
|  4.  | 29.12.1925  | G. A. Gripenberg | asianhoitaja | asianhoitaja |  |
|  5.  | 15.1.1926  | Yrjö Saastamoinen | ministeri | ministeri |  |
|  6.  | 2.1.1928  | Aarno Yrjö-Koskinen | kansliapäällikkö | kansliapäällikkö |  |
|  7.  | 22.2.1929  | George Winckelmann | osastopäällikkö | osastopäällikkö |  |
|  8.  | 8.5.1931  | Hjalmar Procopé | varatuomari | varatuomari |  |
|  9.  | 1.12.1932  | Paavo Pajula | jaostopäällikkö | jaostopäällikkö |  |
|  10.  | 27.2.1933  | Eduard Palin | osastopäällikkö | osastopäällikkö |  |
|  11.  | 27.2.1933  | Hugo Valvanne | kansliapäällikkö | kansliapäällikkö |  |
|  12.  | 16.11.1934  | Rudolf Savolahti | osastopäällikkö | osastopäällikkö |  |
|  13.  | 21.1.1938  | Harald Hellström | oikeudellisen osaston päällikkö, lakit. kand. | oikeudellisen osaston päällikkö, lakit. kand. |  |
|  14.  | 10.11.1939  | Rafael Hakkarainen | ulkovalt. esitt., valtioneuvos | ulkovalt. esitt., valtioneuvos |  |
|  15.  | 9.5.1940  | Axel Solitander | asiamies, ent. pääkonsuli, insinööri | asiamies, ent. pääkonsuli, insinööri |  |
|  16.  | 30.5.1941  | Henrik Ramsay | tohtori | tohtori |  |
|  17.  | 30.5.1941  | Tauno Jalanti | ulkoministeriön apul. osastopäällikkö, fil. maist. | ulkoministeriön apul. osastopäällikkö, fil. maist. |  |
|  18.  | 6.6.1941  | Rainer von Fieandt | pankinjohtaja, varatuomari | pankinjohtaja, varatuomari |  |
|  19.  | 7.8.1942  | Hugo Valvanne | entinen erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri, fil. maist.  | entinen erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri, fil. maist.  |  |
|  20.  | 25.9.1942  | Bruno Kivikoski | kansliapäällikkö, varatuomari | kansliapäällikkö, varatuomari |  |
|  21.  | 2.10.1942  | Päivö Tarjanne | osastopäällikkö | osastopäällikkö |  |
|  22.  | 2.10.1942  | Asko Ivalo | osastopäällikkö | osastopäällikkö |  |
|  23.  | 11.12.1942  | Wäinö Wuolijoki | entinen senaattori, agronomi, fil. maist. | entinen senaattori, agronomi, fil. maist. |  |
|  24.  | 5.9.1951  | Sakari Tuomioja | johtokunnan pj., lakit. lis., varatuomari | johtokunnan pj., lakit. lis., varatuomari |  |
|  25.  | 5.8.1957  | Eljas Erkko | mol.oik. kand. | mol.oik. kand. |  |
|  26.  | 3.5.1968  | Olavi J. Mattila | pääjohtaja, diplomi-insinööri, kauppat. maist. | pääjohtaja, diplomi-insinööri, kauppat. maist. |  |

1 2   Nimi Hugo Valvanne esiintyy luettelossa kaksi kertaa sekä numerolla 11 (27.2.1933) että numerolla 19 (7.8.1942), mutta näin on myös annetussa lähteessä. Lähteessä on jälkimmäisen nimityksen kohdalla vuonna 1942 henkilön ammatiksi tai arvoksi merkitty ”ent. erikoislähettiläs ja täysivaltainen ministeri, FM”.
Amerikiumdioksidi

| Amerikiumdioksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Amerikium(IV)oksidi
CAS-numero:  12005-67-3
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  AmO2
Moolimassa:  275,06 g/mol
Ulkomuoto:  Mustia kiteitä
Sulamispiste:  1 000 °C (hajoaa)
Tiheys:  11,68 g/cm3
  Radioaktiivinen 
Amerikiumdioksidi (AmO2) on amerikiumin dioksidi. Sitä käytetään alfasäteilyn lähteenä ionisoitumiseen perustuvissa palovaroittimissa.
Amerikiumdioksidin moolimassa on 275,06 g/mol, tiheys 11,68 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), sulamispiste 1 000 °C (hajoaa) ja CAS-numero 12005-67-3.
Amerikiumdioksidia voidaan myös käyttää amerikium-alumiinilejeerinkien valmistuksessa. Näitä taas voidaan käyttää transuraanien tuottamiseen pommittamalla metalliseosta neutroneilla.
Ensimmäinen Johanneksen kirje

| Ensimmäinen Johanneksen kirje> Ἡ ἐπιστολὴ τοῦ Ἰωάννου A΄.Raamattu Uusi testamentti |
| --- | --- |
 Ensimmäisen Johanneksen kirjeen alku Vulgatan käsikirjoituksessa, 1200-luku.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  Johannes
Kirjoituspaikka:  Efesos tai sen lähellä
Ajoitus:  n. 85–95 jaa.
Teksti
Genre:  kirje
Alkukieli:  koinee-kreikka
Lyhenne:  1. Joh.
Lukuja:  5
Jakeita:  105
Edeltävä: < 2. Piet.Seuraava: 2. Joh. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Ensimmäinen Johanneksen kirje (m.kreik. Ἡ ἐπιστολὴ τοῦ Ἰωάννου A΄, Hē epistolē tū Iōannū 1) on yksi Uuden testamentin kirjeistä. Sen on kirjoittanut apostoli Johannes.
Historia

Perimätiedon mukaan kirjoittajana on pidetty Johannesta ja kirjoituspaikkana Efesosta. Johannes kirjoitti kirjeen todennäköisesti vanhalla iällä, ensimmäisen vuosisadan loppupuolella.
Kirjeen sisältö, kieli ja sen käyttämät käsitteet osoittavat, että kirjeellä on sama kirjoittaja kuin kahdella muulla Johanneksen nimiin laitetulla kirjeellä sekä Johanneksen evankeliumilla. Ei voida varmasti sanoa, kirjoittiko Johannes nämä kirjat itse, kirjoittiko joku ne hänen nimissään ja puhuen hänen puolestaan, vai onko ne kirjoittanut useampi henkilö yhdessä.
Sisältö

Kirjeen alku muistuttaa tyyliltään hyvin paljon Johanneksen evankeliumin alkua ja puhuu samanlaisista asioista, muun muassa Kristuksesta valkeutena.
Apostolin tarkoituksena oli julistaa elämän sana niille, joille hän kirjoitti, jotta he voisivat yhdistyä Isään ja hänen poikaansa Jeesukseen Kristukseen. Hän osoittaa, että yhdistyminen tapahtuu toisaalta Kristuksen sovitustyön kautta (1:7; 2:2; 3:5; 4:10, 14; 5:11, 12) ja hänen toimiessaan ihmisten puolustajana (2:1) ja toisaalta ihmisten toimesta pyhyydellä (1:6), kuuliaisuudella (2:3), puhtaudella (3:3), uskolla (3:23; 4:3; 5:5) ja rakkaudella (2:7, 8; 3:14; 4:7; 5:1).selvennä
Kirjoittaja kirjoitti kirjeen "teille, Jumalan Poikaan uskoville, jotta tietäisitte, että teillä on iankaikkinen elämä" (5:13). Vaikuttaa siltä, että kirjoittaja oli huolissaan harhaoppisten opettajien opetuksista. Sellaiset opettajat tuomittiin antikristuksiksi (2:18–19). He olivat aiemmin olleet kirkon johtajia, mutta heidän opetuksestaan oli sittemmin tullut heterodoksista. Vaikuttaa siltä, että nämä opettajat opettivat, että Kristus olisi ollut henki vailla ruumista (4:2), että hänen kuolemansa ristillä ei ollut syntien sovitukseksi (1:7), ja että he eivät enää voineet tehdä syntiä (1:8–10).
Kirjallisuutta > Suomeksi

Peltola, Olavi: ”Ensimmäinen Johanneksen kirje”, Löytöretki Uuteen testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-362-9  Teoksen verkkoversio.
Thurén, Jukka & Thurén, Lauri: Katoliset kirjeet : Jaakobin kirje, Ensimmäinen Pietarin kirje, Toinen Pietarin kirje, Ensimmäinen Johanneksen kirje, Toinen ja kolmas Johanneksen kirje, Juudaksen kirje.  Aurinko, 2007.  ISBN 978-951-618-842-6
Kirjallisuutta > Englanniksi

Brown, Raymond Edward: The Gospel and Epistles of John: A Concise Commentary.  Liturgical Press, 1988.  ISBN 0814612830
Marshall, I. Howard: The Epistles of John.  (The New International Commentary on the New Testament 8)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1978.  ISBN 0802825184
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ensimmäinen Johanneksen kirje Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Ensimmäinen Johanneksen kirje (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Ensimmäinen Johanneksen kirje (Arkistoitu – Internet Archive) (1938)
Ensimmäinen Johanneksen kirje. Suomenkieliset käännökset (1992, 1938 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä kreikankielinen alkuteksti (mm. Westcott-Hort -laitos). Uskonkirjat.net.
Ensimmäinen Johanneksen kirje (1938, 1776 ja 1642). Finbible – suomalaisia raamatunkäännöksiä.
Aiheesta muualla > Muuta

Drum, Walter: Epistles of Saint John Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Hujanen, Pasi & Koskenniemi, Erkki: Johanneksen kirjeet. SLEY:n raamattuluennot.
Kirby, Peter (toim.): 1 John. Early Christian Writings. (englanniksi)
| n k Uusi testamentti |
| --- | --- |
Evankeliumit ja apostolien teot:  Evankeliumi Matteuksen mukaan  Evankeliumi Markuksen mukaan  Evankeliumi Luukkaan mukaan  Evankeliumi Johanneksen mukaan  Apostolien teot 
Paavalin kirjeet:  Kirje roomalaisille  Ensimmäinen kirje korinttilaisille  Toinen kirje korinttilaisille  Kirje galatalaisille  Kirje efesolaisille  Kirje filippiläisille  Kirje kolossalaisille  Ensimmäinen kirje tessalonikalaisille  Toinen kirje tessalonikalaisille  Ensimmäinen kirje Timoteukselle  Toinen kirje Timoteukselle  Kirje Titukselle  Kirje Filemonille  Kirje heprealaisille 
Katoliset kirjeet:  Jaakobin kirje  Ensimmäinen Pietarin kirje  Toinen Pietarin kirje  Ensimmäinen Johanneksen kirje  Toinen Johanneksen kirje  Kolmas Johanneksen kirje  Juudaksen kirje 
Profetiat:  Johanneksen ilmestys
Epikuroksen kirjeet

| Kirjeet> Επιστολαί.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Epikuros
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofia
Julkaistu:  n. 300 eaa.
Suomennos
Suomentaja:  Marke Ahonen
Kustantaja:  Summa
Julkaistu:  2003, teoksessa Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit
ISBN:  952-5418-07-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Epikuroksen kirjeisiin (m.kreik. Ἐπιστολαί, Epistolai) lukeutuu kolme nykyaikaan säilynyttä Epikuroksen kirjoittamaa kirjettä. Ne ovat säilyneet osana Diogenes Laertioksen teosta Merkittävien filosofien elämät ja opit (kirja X, 35-135). Kirjeet ovat fysiikkaa käsittelevä Kirje Herodotokselle, taivaan ilmiöitä käsittelevä Kirje Pythokleelle sekä etiikkaa käsittelevä Kirje Menoikeukselle.
Kirje Herodotokselle

Kirje Herodotokselle (Ἐπιστολὴ πρὸς Ἡρόδοτον, Epistolē pros Hērodoton) sisältää tiivistelmän epikurolaisesta luonnonopista. Se käsittelee ennen kaikkea atomioppia, kuten atomien ominaisuuksia ja liikettä sekä niiden muodostamia kokonaisuuksia. Lisäksi kirje käsittelee epikurolaista havaintoteoriaa, käsitystä sielusta sekä jumalien puuttumattomuutta maailman asioihin. Kirje mainitsee myös keskeisimmät luonnonopista seuraavat eettiset johtopäätökset, kuten kuolemanpelon turhuuden.
Epikuroksen fysiikan perusperiaatteena on se, että mikään ei synny tyhjästä eikä häviä tyhjiin. Kaikkeus koostuu atomeista, jotka muodostavat aineelliset kappaleet, sekä tyhjästä, mikä mahdollistaa atomien liikkeen. Atomit ovat pienimpiä aineosia, eli ainetta ei voi jakaa loputtomiin. Atomeilla on erilaisia muotoja ja kokoja, mutta niitä ei voida jakaa enää pienemmiksi kappaleiksi. Atomit ovat jatkuvassa liikkeessä äärettömässä kaikkeudessa. Ne liikkuvat samalla nopeudella, mikäli eivät törmää toisiinsa. Atomeilla on ainoastaan muoto, paino ja koko. Kun niiden yhdistelmien ominaisuudet muuttuvat, atomit itse eivät muutu. Epikuros katsoo atomien muodostavan äärettömän määrän maailmoja, joita syntyy ja tuhoutuu jatkuvasti.
Sielun Epikuros selittää koostuvan kaikkein sileimmistä ja pyöreimmistä atomeista, ja olevan näin aineellinen. Havaitseminen tapahtuu niin, että kappaleista virtaa atomeita sieluun. Aistiminen jatkuu niin kauan kuin sielu on olemassa, mutta lakkaa sen hävittyä. Kun koko ruumis on tuhoutunut, aistiminen lakkaa. Havaitsemisessa itsessään ei tapahtu virhettä, mutta virheet ovat peräisin havaintoon liitetystä mielipiteestä.
Fysiikan tavoitteena on selittää meitä koskevien ilmiöiden syyt, koska onnellisuutemme riippuu tästä. Vaikka emme tietäisi jonkun asian syytä varmasti, vaan meillä olisi useita mahdollisia syitä, tämä ei vähennä mielenrauhaa ja onnellisuutta. Mielenrauhan selitetään olevan vapautumista uskomuksista, jotka koskevat esimerkiksi taivaankappaleiden jumaluutta tai kuolemaan liittyvää aistimiskyvyn menettämistä sellaisena, että se jotenkin koskettaisi ihmistä. Taivaanilmiöt eivät ole seurausta jumalien vaikutuksesta.
Kirje Pythokleelle

Kirje Pythokleelle (Ἐπιστολὴ πρὸς Πυθοκλήν, Epistolē pros Pythoklē) käsittelee erilaisia taivaan ilmiöitä epikurolaisesta näkökulmasta. Päämääränä on kuvata ilmiöiden luonnolliset selitykset, ja sitä kautta mielenrauhan varmistaminen osoittamalla, että yliluonnolliset selitykset voidaan hylätä.
Epikuroksen mukaan taivaan ilmiöiden tutkimisen ainoa päämäärä on mielenrauha ja vakuuttuneisuus. Kaikkeus koostuu äärettömästä määrästä maailmoja. Aurinko, kuu ja muut taivaankappaleet syntyivät samaan aikaan kuin muu maailma. Taivaankappaleet ovat suunnilleen sen kokoisia miltä ne näyttävät. Epikuros luettelee useita eri vaihtoehtoja sille, miksi taivaankappaleet näyttävät nousevan ja laskevan, miksi niiden reitit taivaalla vaihtelevat, ja miksi kuulla on eri vaiheita. Auringon- ja kuunpimennykset johtuvat joko niiden sammumisesta tai toisten kappaleiden väliintulosta. Päivän ja yön vaihtelevat pituudet johtuvat joko auringon ja kuun kulkeman matkan pituuden vaihtelusta tai niiden nopeuden vaihtelusta.
Sään ennustamisesta Epikuros sanoo, että säähän liittyvien merkkien ja sään välinen yhteys voi olla sattumaa tai seurausta ilmassa tapahtuvista todellisista muutoksista. Epikuros luettelee useita eri vaihtoehtoja pilvien, sateen, ukkosen, salamoiden, ukonvaajojen, pyörremyrskyjen, maanjäristysten, rakeiden, lumen, kasteen, jään, sateenkaarien, haloilmiöiden ja pyrstötähtien synnylle. Lisäksi hän käsittelee tähtien tai planeettojen erilaisia liikkeitä ja tähdenlentoja.
Kirje Menoikeukselle

Kirje Menoikeukselle (Ἐπιστολὴ πρὸς Μενοικέα, Epistolē pros Menoikea) käsittelee epikurolaista etiikkaa.
Epikuros selittää, että jumalia tai kuolemaa ei tarvitse pelätä. Jumalat ovat kuolemattomia ja onnellisia. Kuolema ei kosketa meitä, koska aistiminen lakkaa kuollessa. Mahtavin on se, jonka uskomukset jumalista ovat tällä tavoin hurskaita ja joka ei pelkää kuolemaa.
Ihmisen tulee hallita halunsa. Haluista toiset ovat luonnollisia ja toiset tyhjiä. Teemme kaiken siksi, että vapautuisimme tuskasta ja pelosta. Nautinto on onnellisen elämän alku. Vaikka se on suurin hyvä, kaikki nautinnot eivät kuitenkaan ole valitsemisen arvoisia; nautinnoilla ei tarkoiteta samaa kuin mässäily tai muut aistilliset nautinnot.
Itseriittoisuus ja viisaus ovat suurimpia hyviä asioita. Kohtalo ei hallitse kaikkea, vaan ihmisellä on valta tehdä valintoja, joihin moraalinen kiitos ja moite kohdistuvat.
Sattumakaan ole jumala.
Kirjallisuutta > Suomennos

Epikuros: Kirjeet, teoksessa Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit.  (Suomennos ja selitykset Marke Ahonen)  Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Summa, 2003.  ISBN 952-5418-07-3
Aiheesta muualla

Επίκουρος: Επιστολή προς Ηρόδοτον (muinaiskreikaksi)
Επίκουρος: Επιστολή προς Πυθοκλή (muinaiskreikaksi)
Επίκουρος: Επιστολή προς Μενοικέα (muinaiskreikaksi)
Επίκουρος: Επιστολή προς Μενοικέα (Wikisource) (muinaiskreikaksi)
Epicurus: Letter to Herodotus (englanniksi)
Epicurus: Letter to Menoeceus (englanniksi)
Epicurus: Letter to Pythocles (englanniksi)
Amfibrakhys

Amfibrakhys (m.kreik. ἀμφίβραχυς, ”kummaltakin puolelta lyhyt”; lat. amphibrachys) on metron, joka on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta. Se koostuu yhdestä pitkästä tavusta, jonka kummallakin puolella on lyhyt tavu, eli sen kaava on ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu):
Amfibrakhys on antiikin runoudessa harvinainen sekä itsenäisenä yksikkönä että pidempinä jaksoina. Sitä on käytetty jonkin verran nykyrunoudessa.
Ensimmäinen apologia

| Ensimmäinen apologia> Ἀπολογὶα πρώτη ὑπὲρ Χριστιανῶν.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Justinos Marttyyri
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  teologia
Julkaistu:  noin 150–154
Suomennos
Suomentaja:  Matti Myllykoski ja Outi Lehtipuu
Kustantaja:  Gaudeamus
Julkaistu:  2008
ISBN:  978-952-495-035-0

Seuraava:  Toinen apologia
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ensimmäinen apologia eli Pyhän Justinoksen apologia kristittyjen puolesta Antoninus Piukselle (m.kreik. Ἀπολογὶα πρώτη ὑπὲρ Χριστιανῶν πρὸς Ἀντωνίνον τον Ἐυσεβή, Apologia prōtē hyper Khristianōn pros Antōninon ton Eusebē; lat. Sancti Justini Philosophi et Martyris Apologia prima pro Christianis ad Antonium Pium) on Justinos Marttyyrin kirjoittama apologia kristinuskon puolustukseksi.
Historia

Justinos eli ja kirjoitti toisella vuosisadalla ajanlaskun alun jälkeen, ja hän oli näin ensimmäisiä kristillisiä apologeetteja eli kristinuskoa filosofis-teologisesti puolustaneita kirjailijoita. Ensimmäinen apologia on ajoitettu noin vuosille 150–154. Myöhemmin Justinos kirjoitti kristinuskon puolustukseksi myös lyhyemmän Toisen apologian. Justinos on saanut apologioihinsa innoitusta Platonin kirjoittamasta Sokrateen puolustuspuheesta.
Ensimmäisen apologian tarkoituksena on todistaa keisarille, tämän lähipiirille ja muille roomalaisille, että kristinusko on merkittävä uskonto ja pakanuuden yläpuolella, ja että kristityt eivät ole pahantekijöitä, vaan moraalisia ja lojaaleja Roomaa kohtaan. Näin Justinos pyrkii kumoamaan kristittyjä vastaan tuohon aikaan usein esitettyjä syytöksiä. Teoksen taustana vaikuttaa olevan Vähä-Aasialainen ympäristö.
Teksti on säilynyt nykyaikaan yhdessä keskiaikaisessa käsikirjoituksessa, niin kutsutussa Pariisin käsikirjoituksessa (Codex Parisinus Graecus 450) vuodelta 1364.
Sisältö

Justinoksen teos koostuu 68 luvusta. Kirjoittaja osoittaa teoksensa sen alussa keisari Titus Aelius Hadrianus Pius Augustukselle sekä tämän pojille filosofeille Verissimus ja Lucius, sekä Rooman senaatille ja kansalle.
Teoksen alussa Justinos käsittelee pakanoiden kristinuskoa kohtaan esittämiä syytteitä. Hän pyrkii osoittamaan, että kristittyjä vastaan esitetyt syytökset ovat vääriä ja epäoikeudenmukaisia. Justinos korostaa, että kristityt eivät ole ateisteja eivätkä pahantekijöitä, vaan palvovat elävää Jumalaa, joka on kaiken luoja ja oikeudenmukainen tuomari. Justinoksen mukaan Jeesuksen opetukset osoittavat kristinuskon moraalisen voiman.
Justinos pyrkii myös osoittamaan, että pakanoiden myytitkin tukevat kristinuskon opetusta ikuisesta rangaistuksesta ja jumalallisesta Sanasta. Justinos argumentoi myös sen puolesta, että pakanuus on pahojen henkien aiheuttamaa, ja katsoo kristinuskon olevan pakanuuden yläpuolella. Hänen mukaansa myös profeettojen toteutuneet ennustukset osoittavat, että Jeesus on Kristus ja Jumalan Poika.
Seuraavaksi Justinos käsittelee ihmisten pelastumista ja lopussa tulevaa rangaistusta. Hän argumentoi, että jokainen ihminen voi vapaasti päättää, valitseeko pelastuksen vai rangaistuksen. Aikojen lopussa Kristus on kaikkien ja kaikkina aikoina eläneiden ihmisten tuomari.
Tämän jälkeen Justinos käsittelee kristinuskon suhdetta pakanalliseen ajatteluun, sekä kristinuskon ja pakanallisen uskonnon yhtymäkohtia. Justinoksen mukaan pahat henget ovat saaneet pakanat matkimaan Kristusta ja vääristelemään tämän sanomaa. Justinos argumentoi myös sen puolesta, että Platonkin käytti Moosesta lähteenään.
Lopuksi Justinos pyrkii vielä osoittamaan, että kristittyjen kultti on myös sopusoinnussa heidän nuhteettoman elämänsä kanssa. Teoksen viimeinen luku koostuu päätössanoista.
Kirjallisuutta > Suomennos

Justinos Marttyyri: Ensimmäinen apologia. Teoksessa Justinos Marttyyri: Apologiat & Dialogi Tryfonin kanssa.  (Suomentanut Matti Myllykoski ja Outi Lehtipuu, toimittanut Matti Myllykoski)  Helsinki:  Gaudeamus, 2008.  ISBN 978-952-495-035-0
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja alkutekstien laitoksia

Barnard, Leslie William (toim.): Justin: The First and Second Apologies.  (Ancient Christian writers: the works of the Fathers in translation, 56)  Paulist Press, 1997.  ISBN 0809104725
Migne, Jacques-Paul (toim.): Patrologia Graeca 6.327–440.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Bobichon, Philippe: Justin Martyr : étude stylistique du Dialogue avec Tryphon suivie d’une comparaison avec l’Apologie et le De resurrectione. Recherches augustiniennes et patristiques, 2005, 34. vsk, s. 1–61.  Artikkelin verkkoversio.
Aiheesta muualla > Teos

Justinos Marttyyri: Ensimmäinen apologia. Suomennos Martti Myllykoski. Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta.
Iustinus: Apologia Prima. Documenta Catholica Omnia. (muinaiskreikaksi) (latinaksi)
Justin Martyr: The First Apology. New Advent. (englanniksi)
Justin Martyr: The First Apology. Christian Classics Ethereal Library. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Myllykoski, Matti: Ensimmäisen apologian kommentaari. Helsingin yliopiston teologinen tiedekunta.
Epeiros

| Epeiroksen alue Περιφέρεια Ηπείρου> Alue |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Epeiros ja Länsi-Makedonia
Alueyksiköitä:  4
Kuntia:  18
Perustettu:  1987
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Ioánnina
Pinta-ala:  9 203 km² (8.)
Väkiluku (2021):  319 991 (9.)
 – väestötiheys:  34,77 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  GR-D
 – NUTS:  EL54
 
www.php.gov.gr
Epeiros (kreik. Ήπειρος, Ípeiros) eli Epeiroksen alue (Περιφέρεια Ηπείρου, Periféreia Ipeírou) on yksi Kreikan aluehallinnon kolmestatoista alueesta sekä yksi maan historiallis-maantieteellisistä alueista. Se kuuluu Epeiroksen ja Länsi-Makedonian hajautetun hallinnon alueeseen ja sen pääkaupunki on Ioánnina.
Epeiros sijaitsee Kreikan luoteisosassa. Alueen pinta-ala on 9 203 neliökilometriä ja asukasluku 319 991 (vuonna 2021). Epeiroksen maasto on vuorista ja Píndos-vuoristo erottaa sen idässä olevista Thessaliasta ja Makedoniasta. Historiallisesti Epeiros käsitti myös nykyisen Albanian eteläosat – kreikkalaiset kutsuvat tätä aluetta Pohjois-Epeirokseksi.
Maantiede

Epeiros käsittää alueen, joka rajautuu lännessä Joonianmereen, pohjoisessa Albaniaan, idässä Píndos-vuoristoon ja etelässä Amvrakikóslahteen. Pohjoisen Píndoksen itäpuolella sijaitsee Länsi-Makedonia ja Eteläisen Píndoksen itäpuolella Thessalia. Amvrakikóslahden eteläpuolella sijaitsee Länsi-Kreikan alue ja Aitolia-Akarnania.
Epeiroksen alue on vuoristoista. Vuoret ovat kalkkikiveä ja jyrkimpiä lännen puolelta. Korkein vuori on pohjoisosassa sijaitseva Smólikas (2 637 m), joka on Kreikan vuorista toiseksi korkein. Muut korkeimmat vuoret ovat Grámmos (2 520 m), Týmfi (2 497 m), Kakardítsa (2 429 m) ja Lákmos (2 295 m). Vuoristosta ja vallitsevista tuulista johtuen alueen sademäärät ovat Kreikan suurimpia.
Vain alle 4 prosenttia Epeiroksen pinta-alasta on tasankomaata. Merkittävimmät joet alueella ovat Achelóos, Kalamás, Árachthos, Loúros ja Aóos, ja suurimmat järvet Pamvótida eli Ioánninnanjärvi sekä Pournárin ja Aóoksen tekojärvet.
Epeiroksen suurimmat kaupungit ovat alueen pääkaupunki Ioánnina (65 574 asukasta) sekä Árta (21 895) ja Préveza (19 042) (vuonna 2011). Väestö on keskittynyt Ioánninan seudulle. Tasankomaan vähyydestä johtuen myös maatalousmaata ja maataloutta alueella on suhteellisen vähän. Epeiroksesta puuttuvat myös merkittävät luonnonvarat, ja myös teollisuus on vähäistä.
Epeiroksen alueella sijaitsee Kreikan suurin kansallispuisto Pohjoisen Píndoksen kansallispuisto, johon kuuluvat muun muassa Smólikas-vuoren alue, Aóos-joen lähteet ja rotkoalue sekä Víkoksen rotko. Amvrakikóslahden ranta on merkittävää kosteikkoaluetta. Epeiroksen ja osaksi Albanian rannikon edustalla sijaitsee Korfun saari.