stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomi 1920-luvulla
Tekniikka

Vuonna 1922 Suomessa oli 1754 autoa, ja niiden rekisteröinti tuli pakolliseksi. Vuosikymmenen loppuun mennessä autojen määrä yli kymmenkertaistui. Ensimmäiset polttomoottorilla varustetut tiehöylät otettiin Suomessa käyttöön entisten hevos- tai traktorivetoisten tilalle. Tämä mahdollisti teiden talvikunnossapidon ja ympärivuotisen liikennöinnin. Junaliikenteessä käytettiin yhä lähes pelkästään höyryvetureita, Suomessa niistä alettiin luopua vasta 1950-luvulla.
Tekniikan kehittymisen ansiosta vieraat maat ja kulttuurit olivat yhä nopeammin saavutettavissa. Suomalaisille tämän mahdollisuuden tarjosi 1923 perustettu Aero OY, jonka nimeksi tuli myöhemmin Finnair. Ensimmäiset reitit Helsingistä Tukholmaan ja Tallinnaan lennettiin Junkers F 13 -vesitasolla. Enimmäkseen ulkomaanliikenteestä huolehtivat edelleen höyrylaivat.
Radiotoiminta alkoi Suomessa 1926, kun Oy Suomen Yleisradio Ab lähetti ensimmäisen radiolähetyksen. Keväällä 1928 vihittiin käyttöön 150 metrin korkuinen radiomasto Salpausselällä Lahdessa. Tämä paransi kuuluvuutta koko Etelä-Suomessa ja lisäsi radioiden myyntiä. Talouskasvun myötä rahaa liikeni myös viihteeseen, ja miljoonan myydyn äänilevyn raja rikottiin 1929 - samaan tulokseen yllettiin seuraavan kerran vasta 1960-luvulla.
Puhelintekniikassa automaattikeskus korvasi käsikeskuspöydän ja puhelunvälittäjän. Kaukoyhteydet Suomesta Eurooppaan paranivat huomattavasti vuonna 1928, kun Suomesta vedettiin merenalainen puhelinkaapeli Ruotsiin. 1920-luvun lopulla puhelintilaajia oli Suomessa noin 100 000.
1920-luvulla teollisuus rakensi vesivoimalaitoksia kaikkiin suurehkoihin Etelä-Suomen jokiin. Yksityistalouksien sähkönsaannista huolehti pääasiassa valtakunnallinen sähköverkko, joka otettiin käyttöön Imatran Voimalaitoksen vihkimisen yhteydessä 1929.
Rikollisuus

1920-luvulla Suomessa tehtiin 8,4 henkirikosta 100 000 ihmistä kohden, mikä on enemmän kuin koskaan muulloin vuoden 1900 jälkeen ja lähes viisi kertaa enemmän kuin nykypäivänä. Vuonna 1919 voimaan tullut alkoholin kieltolaki muodosti Suomeen nopeasti ammattimaisen tai ainakin puoliammattimaisen salakuljetus- ja trokausrikollisuuden. Humalassa tehtyihin väkivaltarikoksiin suhtauduttiin melko ymmärtäväisesti, ja 1920-luvulla humalatila saattoi olla jopa peruste syyntakeettomuudelle tai lievemmälle tuomiolle. Myös lapsiin kohdistuneet murhat olivat yleisiä, abortit olivat laittomia, ehkäisy oli harvinaista sekä mielenterveys- ja lastensuojelupalvelut olivat kehittymättömät.
Kieltolaki

Suomessa kieltolaki kesti vuodesta 1919 vuoteen 1932. 1922 lakia uusittiin tiukemmaksi, ja se sai nimen 'kieltolaki'. Kieltolain kannatus oli voimakkainta 1910-luvulla ja se laski koko 1920-luvun ajan. Kieltolaista oli monenlaisia ongelmia, se muun muassa hankaloitti Suomen ulkomaankauppasuhteita viinintuottajamaihin kuten Ranskaan ja Espanjaan. Kieltolailla oli Suomessa sekä kannattajansa että vastustajansa. Yleisesti kuitenkin katsottiin, että kieltolaki ja välttämättömyys sen rikkomiseen johti sekaannukseen, vakiintuneiden sääntöjen rikkomiseen ja yhteiskunnan murenemiseen.
Rikkomukset olivat yleisiä; 1920-luvun lopulla tuomittiin 20 000–30 000 henkilöä kieltolakirikkomuksista. Vuonna 1922 takavarikoitiin salakuljetettua spriitä 153 000 litraa, 1927 630 000 litraa ja 1930 jo lähes 1 052 000 litraa. Arvioiden mukaan salakuljetetusta alkoholista saatiin takavarikoitua 10–20 %. Valtion alkoholiliike myi spriitä apteekeille, jotka myivät sen edelleen resepteillä. Laittoman valmistuksen merkitys oli vähäisempi kuin salakuljetuksella ja apteekkipirtulla.
Koulutus

Vuonna 1921 säädettiin ensimmäistä kertaa laissa oppivelvollisuus, joka tuolloin määräsi kaikille pakolliseksi vähintään kuusivuotisen kansakoulun oppimäärän suorittamisen. Kansakoulu laajeni, kun alakansakoulu yleistyi myös maaseudulla. 1920-luvulla Suomeen syntyi noin 145 uutta koulua vuodessa. Oppivelvollisuuden alettua lasten työssäkäynti väheni, ja tuli vuonna 1929 säädetyn lain nojalla kaupungeissa jopa mahdottomaksi. Maaseudulla lapset työskentelivät koulun ohessa entiseen tapaan.
Englannin kieltä alettiin opettaa kouluissa valinnaisena kielenä, mutta saksa säilyi yhä suosituimpana vieraana kielenä.
Helsingin yliopisto sai rinnalleen kaksi yksityistä korkeakoulua: Åbo Akademin vuonna 1919 ja Turun Suomalaisen Yliopiston 1920.
Kulttuuri

1920-luku oli modernismin vuosikymmen. Kirjailija Olavi Paavolaisen mukaan modernia olivat "jazzmusiikki, amerikkalainen filmi, naisten poikatyttötyyppi, kosmetiikka ja eksoottiset pukukankaat, neekerikultti, autot ja urheilu, alastomuuskulttuuri, ekspressionistinen draama- ja maalaustaide sekä vapaamittaiset runot".
Muotoilussa ja arkkitehtuurissa Jugend alkoi väistyä modernismin tieltä, ja pohjoismaisessa rakennustaiteessa vaikutti 1920-luvun klassismi. Hyvänä esimerkkinä tyylistä on eduskuntatalo, jonka rakennustyöt aloitettiin 1926. Vuosina 1928-1933 rakennettiin Paimion parantola, yksi Alvar Aallon funktionalistisen kauden päätöistä  Eräs vuosikymmenen tunnettuja arkkitehteja oli suomalainen Eliel Saarinen, joka vaikutti lähes koko 1920-luvun Yhdysvalloissa.
Maalaustaiteessa uutta edusti esimerkiksi dadaismi. 1920-luvulla suomalaiselle yleisölle tulivat tutuksi myös surrealistiset, ekspressionistiset, kubistiset ja uusklassiset suuntaukset. Suomalaisessa kuvataiteessa koko 1920-luvun vaikutti kaksi ryhmää, Septem-ryhmä ja Marraskuun ryhmä.
Nuori valtio tilasi ahkerasti kuvanveistäjiltä muistomerkkejä ja sankaripatsaita uudelle tasavallalle. Tilaustyöt työllistävät etenkin kuvanveistäjä Wäinö Aaltosta, jolta valtion tilaama patsas juoksijalegenda Paavo Nurmesta valmistui vuonna 1925.
Kulttuuri > Kirjallisuus

Suomen itsenäistyessä maassa pääsi vallalle kansallinen suuntaus, joka näkyi esimerkiksi kansanrunouden tutkimuksessa. Vasta itsenäistyneessä maassa siitä tuli identiteetin rakentamisen väline ja Kalevalasta ase ruotsalaisuutta ja venäläisyyttä vastaan. Kirjallista kenttää leimasi vapaussotakirjallisuus, ruotsinkielinen modernismi ja Tulenkantajien ryhmä. Taiteen ja kirjallisuuden vuosikymmeniä jatkuneen talonpoikaisuuden tilalle Tulenkantajat nostivat kaupungin ja sivistyneistön kuvauksen. Suomenruotsalaiset lyyrikot kehittivät Edith Södergran johtotähtenään ns. suomenruotsalaisen modernismin, jolle oli tyypillistä vapaa rytmi, voimakas kuvallisuus, aihealueen laajeneminen, arkiset motiivit sekä puhekielisyys. Kirjallisuudesta ja aikakauslehdistä näkyi innostus kaupunkielämään ja sen synnyttämään modernin tunteeseen; syntyi koneromantiikka.
Aikakautta kuvaavia suomalaisia teoksia olivat esimerkiksi vuonna 1924 ilmestynyt Ilmari Kiannon teos Ryysyrannan Jooseppi ja 1928 ilmestynyt Mika Waltarin esikoisteos Suuri illusioni. Suomessa viihdelukemistot tulivat suosituiksi ja yhdysvaltalaisen kirjallisuuden osuus kasvoi. Vuosina 1870–1919 oli sen osuus käännöskirjallisuudesta ollut 4 %, mutta vuosina 1919–1928 se oli jo 17 %.  1920-luvun suosikkeihin kuuluivat Mark Twain, Harriet Beecher Stowe ja Lew Wallace. Myös Edgar Rice Burroughsin Tarzan-kirjat löivät itsensä läpi. Vuosikymmenellä alkunsa saaneita sarjakuvia olivat Tarzan, Buck Rogers, Kippari-Kalle ja Tintti.
Viikoittain ilmestyvien kuvalehtien läpimurto tapahtui 1920-luvulla, jolloin painotekniikka mahdollisti sävykkäiden valokuvien painamisen joukkopainoksina. Suurin oli vuodesta 1917 ilmestynyt Suomen Kuvalehti. Naistenlehdistä suosittu oli etenkin Kotiliesi (1923).
Kulttuuri > Musiikki

Suomeen uudet virtaukset tulivat pääasiassa Pariisin kautta. Muualta tulleiden salonki- ja hot-jazzin lisäksi Suomessa kehittyi kolmas jazz-tyyli: haitarijazz, jossa jazz-ainekset yhdistyivät keskieurooppalaiseen iskelmä- ja suomalaiseen pelimannimusiikkiin. Musiikkityyliä teki tunnetuksi etenkin viihdeorkesteri Dallapé. Ravintolat vetivät yleisöä tarjoamalla "kovaa teetä" ja kahvia, soittamalla jazz-vaikutteista musiikkia ja luomalla mondeenia ilmapiiriä.
Suomalaisia oopperoita olivat Leevi Madetojan vuosina 1920–1923 säveltämä Pohjalaisia, sekä Aarre Merikannon vuonna 1922 säveltämä Juha. Vuonna 1926 Jean Sibelius sävelsi Tapiolan.
Kulttuuri > Elokuvat

Suurin osa 1920-luvun elokuvista oli mykkäelokuvia. Euroopassa ja Suomessa näytetyistä elokuvista keskimäärin 60 % oli yhdysvaltalaisia, toiseksi eniten Suomessa näytettiin saksalaisia elokuvia. 1920-luvulla Suomessa julkaistiin vuosittain keskimäärin neljä kotimaista uutuutta. Vuonna 1928 Suomessa oli 239 elokuvateatteria, ja näiden verkko ulottui Helsingistä Kemijärvelle. Suomen luontoa, kulttuuria ja elinkeinoja esiteltiin ulkomailla ulkoministeriön tilauksesta tehdyllä Finlandia-elokuvalla.  1920-luvun tunnettuja suomalaisia elokuvia olivat muun muassa Erkki Karun ohjaama Koskenlaskijan morsian (1923), Erkki Kivijärven ja Harry Roeck-Hansenin ohjaama Murtovarkaus (1926) ja Axel Slangusin ja Wilho Ilmarin ohjaama Tukkijoella (1928).
Ruoka

1920-luvulla Suomessa syötiin lähinnä yksinkertaista, perinteistä suomalaista ruokaa, jota oli mahdollista tuottaa pohjoisilla leveysasteilla. Yleisimpiä ruokalajeja olivat muun muassa herne-, liha-, kala- ja kaalikeitto, erilaiset puurot ja vellit, läskisoosi, nakkikastike, maksakastike, syltty ja erilaiset laatikkoruoat. Lihaa ja kalaa säilöttiin usein suolaamalla, kun kylmälaitteita ei vielä ollut. Vuosikymmen oli maidon juomisen kulta-aikaa. Maaseudulla maitoa saatiin päivittäin omista lehmistä, ja kaupunkilaisten piti käydä joka päivä maitokaupassa. Lypsetty maito piti käyttää nopeasti, koska se ei säilynyt pitkään. Appelsiinit, banaanit ja viinirypäleet olivat eksoottisia uutuuksia, joita oli saatavilla harvoin. Samanlainen ruokakulttuuri jatkui 1930-luvulla.
Uskonnot

Luterilaisen kirkon toiminnassa suuntauduttiin vahvasti sisäänpäin. Puhuttiin suomalaisesta luterilaisuudesta, jonka taustalla nähtiin etenkin herätysliikkeiden myönteinen vaikutus. Esimerkiksi lestadiolaisuus alkoi 1920-luvulla saada tunnustusta herätysliikkeenä.  Koko 1920-luvun Suomen evankelis-luterilaisen kirkon arkkipiispana toimi Gustaf Johansson. Moskovan patriarkka Tihon myönsi 1921 Suomen ortodoksiselle kirkolle autonomisen aseman, ja samana vuonna siinä alettiin seurata gregoriaanista ajanlaskua. Maallisten julkisten kuulutusten lukeminen kirkoissa lopetettiin vuonna 1925.
1920-luvulla toimintansa Suomessa aloittaneita uskonnollisia järjestöjä olivat Rotary International, Vapaamuurarijärjestö, Antroposofisen Liiton edeltäjä sekä Suomen Vapaakirkko ja Ruusu-Risti. Vuonna 1920 suomalaisista oli luterilaisia 98,1 %, ortodokseja 1,6 % ja muihin uskontoihin kuuluvia 0,3 %. Vuoden 1995 tilastoihin verrattuna luterilaisten määrä on vähentynyt 85,8 prosenttiin, ja uskonnottomien osuus noussut 12,1 prosenttiin.
Naisen uusi asema

Naisten lisääntynyt työssäkäyminen mahdollisti poikamiestyttöelämän, joka miellettiin modernin naisen elämäntavaksi. Syntyi flapper, poikamiestyttö tai jazz-tyttö.
Kuitenkin joidenkin mukaan Suomessa naisen oikeudellisessa asemassa oli enemmän epäjohdonmukaisuuksia kuin muissa maissa. Vaikka naisella oli paljon vapautta, heitä samalla rajoittivat vanhojen katsantotapojen jäänteet. Asiaan pyrittiin saamaan parannusta vuoden 1929 avioliittolailla. Vuonna 1934 tehdyn selvityksen mukaan 43 % naimisissa olleista naispuolisista teollisuustyöntekijöistä oli ollut palkkatyössä koko avioliiton ajan lukuun ottamatta lyhyitä poissaoloja synnytysten aikana.
Urheilu

Suomen menestys urheilukisoissa oli koko 1920-luvun hyvä. Vuodesta 1925 alettiin järjestää joka toinen vuosi Suomi-Ruotsi-maaotteluita. 1920-luvulla vain miehet kilpailivat. Kisoista ensimmäisen voitti Suomi ja kaksi seuraavaa Ruotsi. Suomessa urheilujärjestöt olivat jakaantuneet vuonna 1919, kun Suomen Työväen Urheiluliitto TUL perustettiin. Urheilijoiden loikkaukset vasemmalta oikealle eli Työväen Urheiluliitosta Suomen Voimistelu- ja Urheiluliittoon (SVUL) herättivät runsaasti keskustelua 1920-ja 1930-luvun urheilulehdistössä.
Urheilu > Olympialaiset

Vuosikymmenen aikana olympialaisissa parhaiten menestyivät Yhdysvallat, Suomi, Ruotsi, Ranska ja Iso-Britannia. Suomeen tuli olympialaisissa menestystä etenkin juoksussa ja painissa; hyvällä urheilumenestyksellä oli nuoren kansakunnan itsetunnon kannalta tärkeä vaikutus. Talvikisoissa menestys oli laimeampaa kuin kesäkisoissa.
Antwerpenin olympialaisissa Hannes Kolehmainen voitti maratonin, ja Paavo Nurmi voitti kolme kultaa ja yhden hopean.  Mitalien yhteismäärän perusteella Suomi oli kisojen viides.
Pariisin olympialaisissa vuonna 1924 Paavo Nurmesta tuli legenda, ja myös Ville Ritola alkoi saavuttaa mainetta. Myös Heikki Liimatainen oli yksi 1920-luvun alun suomalaisia kestävyysurheilun huippunimiä. Hän voitti maastojuoksussa kultaa ja pronssia Antwerpenissa, sekä kultaa Pariisissa 1924. Amsterdamin olympialaisissa 1928 Suomi menestyi yleisurheilussa jopa paremmin kuin Pariisin kisoissa. Suomalainen Clas Thunberg hallitsi yhdessä norjalaisen Ivar Ballangrudin kanssa pikaluistelua koko 1920-luvun.
Henkilöitä

| --- | --- |
 Presidentit K. J. Ståhlberg 1919–1925  Lauri Kristian Relander 1925–1931 Pääministerit Juho Vennola 1919-20, 1921-22  Rafael Erich 1920-21  Aimo Kaarlo Cajander 1922, 1924  Kyösti Kallio 1922-24, 1925-26, 1929-30  Lauri Ingman 1924-25  Antti Tulenheimo 1925  Väinö Tanner 1926-27  Juho Sunila 1927-28  Oskari Mantere 1928-29 :  Taiteilijoita Kirjailija Pentti Haanpää  Taidemaalari Tyko Sallinen  Säveltäjä, akateemikko Uuno Klami  Kirjailija Aaro Hellaakoski  Runoilija Katri Vala  Taidemaalari Helene Schjerfbeck  Ohjaaja Erkki Karu  Kirjailija, runoilija Elmer Diktonius Viihdetaiteilijoita Laulaja ja säveltäjä Georg Malmstén  Laulaja Matti Jurva  Laulaja Hiski Salomaa  Kuplettilaulaja J. Alfred Tanner  Näyttelijä Heidi Blåfield
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Agricola: Suomen historian kronologia: 1920-luku
Yle.fi - Elävä arkisto - 1920
1920-luku: yhteiskunta, kulttuuri, arvot ja kulutus (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomalaisen jazzin vuosisata -1920-luku (Arkistoitu – Internet Archive)
1920-luvun arkkitehtuurista (Arkistoitu – Internet Archive)
Sininen laulu: Suomen taiteiden tarina - Osa 2 - Omakuva joka täytyi piirtää 1920-1929 (Arkistoitu – Internet Archive)
Tarton rauhan raja Suomen ja Neuvosto-Venäjän välillä
Rajavartiolaitoksen partio tuomassa pidätettyjä
Sukellusvene Vetehinen koeajossa
Helsingin keskustaa 1920-luvun alussa. Kuvassa jo yli 50-vuotias Svenska Teatern.
Suomalainen perhe lomailemassa.
Aeron ensimmäinen lentokonetyyppi Junkers F 13.
Linja-auto Turussa vuonna 1928.
Imatran Voimalaitos vihittiin käyttöön 1929.
Alkoholin salakuljettajilta takavarikoituja pirtukanistereita.
Oppilaita Sodankylän Torvisen kansakoulussa.
Yrjö Ollila: Hevosen juotto, 1919
Mika Waltari
Leevi Madetoja
Elokuvasta Chaplinin poika, 1921
Lehmää lypsetään vuonna 1925.
Arkkipiispa Gustaf Johansson
"Jokapäiväinen näky Pariisin ja Lontoon kaduilla". Suomen Kuvalehti 29/1924
Paavo Nurmi Antwerpenin olympialaisissa 1920.
Riihimäen Palloseura

Riihimäen Palloseura (RiPS) on vuonna 1928 perustettu riihimäkeläinen jalkapalloseura, jonka miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2025 Kolmosen C-lohkossa. Seura pelaa kotiottelunsa Riihimäellä Urheilupuiston Pallokentällä, joka on sanan varsinaisessa merkityksessä jalkapallostadion. Seuran toimintastrategian pääpaino on pelaajakasvatuksessa ja junioritoiminnassa. RiPS:illä on miltei 800 jäsentä.
Jalkapallohistoria > 1960- ja 1970-luvut

Riihimäen Palloseuran ensimmäinen kulta-aika sijoittuu 1960- luvun loppuun. Vuonna 1968 seura nousi maakuntasarjasta (3. korkein sarjataso) Suomensarjaan, joka oli maan toiseksi korkein sarjataso. Seurassa panostettiin ostettuun pelaajistoon, jotta edustusjoukkue saataisiin nostettua mestaruussarjaan. Seuran junioritoiminta oli valtakunnallisestikin laadukasta, mutta silti edustusjoukkueeseen hankittiin valtavasti ulkopaikkakuntalaisia pelaajia.
18. tammikuuta 1970 perustettiin RiPS:n sisarseura Riihimäen Ilves. Seuran johtokunnasta paisui tuolloin hyvin laaja, sillä johtokunnan jäsenet toimivat Riihimäen Palloseuran, Riihimäen Ilveksen ja RiPS:n käsipallojaoston johtokuntana. Vuonna 1971 tehtiin Riihimäen voimassa oleva ja virallinen yleisöennätys, kun ottelussa Helsingin Ponnistusta vastaan Urheilupuiston Pallokentän katsomoon saapui 2 058 ihmistä.
Jalkapallohistoria > 1980-luku

Pelaajapolitiikka johti 80- luvulla siihen, että vuosina 1982 ja 1983 Riihimäen Palloseuralla ei ollut enää omia junioreja, vaan junioritoimintaa pyöritti riihimäkeläinen sisarseura Ilves. Vuonna 1984 RiPS pyöritti vielä vuoden junioritoimintaa, mutta vuonna 1985 päätettiin perustaa Riihimäelle oma junioriseura, Riihimäen Nappulaseura (RiNS).
Jalkapallohistoria > 1990-, 2000- ja 2010-luvut

1990-luvulla RiPS tuli vahvasti uudelleen. Vuonna 1997 seura nousi Kolmosesta Kakkoseen. Vuosi 1998 oli RiPS:lle jälleen loistava; Koko kauden aikana vain yksi tappio (tappio kärsittiin tosin paikalliskilpailija Hyvinkään Palloseuralle). Seura nousi täten historiallisesti jälleen maan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Ykköseen. Vuonna 1999 RiPS säilytti vielä sarjapaikkansa Ykkösessä (taulukon 7:s), mutta vuonna 2000 tapahtui vääjäämätön putoaminen Kakkoseen. Jalkapallon Suomen Cupissa RiPS menestyi kuitenkin huikeasti vuonna 2000 selviten aina kilpailun neljännesfinaaliin asti.
Riihimäen Palloseuran pelaajapolitiikka oli kuitenkin 1990- luvulla ostopelaajiin perustuvaa. Esimerkiksi vuoden 2000 putoamiseen päättyneellä Ykkösen kaudella seuran joukkueessa pelasi peräti 40 eri pelaajaa (7 ulkomaanvahvistusta). Edustusjoukkueen kulut muodostuivat huomattavasti tuloja suuremmiksi. Riihimäkeläiset eivät löytäneet Riihimäen Urheilupuiston Pallokentälle enää riittävän sankoin joukoin. Heikolle taloudelle lopullisen kuoliniskun antoi Jeperos Oy, Riihimäen Palloseuran omistuksessa ollut tytäryritys, jolla pyrittiin hankkimaan tuloja ydintoiminnan ulkopuolelta. Jeperos Oy:n nimissä syyllistyttiin useisiin talousrikoksiin ja lopullinen umpisolmu oli valmis . Seura ei ilmoittautunut enää Kakkoseen kaudelle 2001.
Rikoksiin syyllistyneet saivat mennä. RiPS:n talousvaikeuksissa luovuttaman sarjapaikan 5. divisioonassa otti haltuunsa Riihimäen Ilves (RIlves). RiPS:n koko toiminta lopetettiin konkurssiin vuonna 2004. RIlveksen seurastandardin alla Riihimäellä pelattiin yhteensä 10 kautta, pääasiassa Kolmosessa. RPS Papat -niminen seura piti yllä RiPS:n jalkapalloilullisesti kunniakkaita perinteitä vuodesta 2007 alkaen. Vuoden 2010 lopussa RIlveksen vastanimetty johtokunta teki päätöksen seuran nimen vaihdosta takaisin Riihimäen Palloseuraan. Yleinen kansalaismielipide oli muutoksen puolella.
Vuonna 2011 päätettiin sulattaa riihimäkeläinen junioriseura Riihimäen Nappulaseura RiNS RiPSiin. Tämä kasvatti RiPS:in  joukkueiden kokonaismäärää.
RiPS:in miesten edustusjoukkue pelasi Kolmosessa Uudenmaan lohkossa. Joukkue sijoittui Kolmosessa 12-joukkueen sarjassa 2010-luvulla seuraavasti:
2016 (7.),
2017 (10.),
2018 (4.) ja
2019 (4.)
Jalkapallohistoria > 2020-luku

RiPS:in miesten edustusjoukkue pelaa Kolmosessa Uudenmaan lohkossa. Joukkue on sijoittunut Kolmosessa 2020-luvulla seuraavasti:
2020 (18 joukkuetta) sijoitus 14.
2021 (12 joukkuetta) sijoitus 10.
2022 (12 joukkuetta) sijoitus 7.
2023 (12 joukkuetta) sijoitus 7.
2024 (12 joukkuetta) sijoitus 9.
RiPS jatkaa kaudella 2025 Kolmosessa.
Kausitilastot 2000- luvulla

(kaudesta 2001 kauteen 2010 nimellä RIlves)
| Kausi | St | Loh | Sij | O | V | Ts | T | Tm | Pm | Me | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | 1 | etelä | 15 | 26 | 4 | 5 | 17 | 26 | 60 | -34 | 17 |
| 2001 | 5 | 2 | 2 |  ? |  ? |  ? |  ? |  ? |  ? |  ? |  ? |
| 2002 | 4 | 2 | 2 |  ? |  ? |  ? |  ? |  ? |  ? |  ? |  ? |
| 2003 | 3 | 3 | 4 |  ? |  ? |  ? |  ? |  ? |  ? |  ? |  ? |
| 2004 | 3 | 3 | 10 |  ? |  ? |  ? |  ? |  ? |  ? |  ? |  ? |
| 2005 | 3 | 2 | 3 | 22 | 13 | 2 | 7 | 59 | 37 | +22 | 41 |
| 2006 | 3 | 2 | 3 | 22 | 13 | 5 | 4 | 52 | 24 | +28 | 44 |
| 2007 | 3 | 2 | 6 | 22 | 10 | 0 | 12 | 30 | 48 | -18 | 30 |
| 2008 | 3 | 3 | 12 | 22 | 3 | 3 | 16 | 22 | 75 | -53 | 12 |
| 2009 | 4 | 1 | 1 | 22 | 17 | 4 | 1 | 78 | 21 | +57 | 55 |
| 2010 | 3 | 3 | 10 | 22 | 6 | 4 | 12 | 41 | 52 | -11 | 22 |
| 2011 | 3 | 3 | 7 | 22 | 10 | 3 | 9 | 51 | 37 | +14 | 33 |
St = sarjataso (1 = Ykkönen, 2 = Kakkonen, 3 = Kolmonen, 4 = Nelonen, 5 = Vitonen); Loh = lohko; Sij = sarjasijoitus; O = ottelut; V = voitot; Ts = tasapelit; T = tappiot; Tm = tehdyt maalit; Pm = päästetyt maalit; Me = maaliero; P = pisteet
| --- | --- |
: nousija
: putoaja
Tunnettuja entisiä pelaajia

Sanni Franssi
Tuomas Haapala
Heikki Haara
Mika Halmetniemi
Peke Huuhtanen
Ilkka Jäntti
Jussi Kinnaslampi
Marko Koivuranta
Kari Laukkanen
Ari Munnukka
Marko Nieminen
Tuomas Peltonen
Risto Puustinen
Jukka Vanninen
Kari Lindholm
Daniel O’Shaughnessy
Käsipallohistoria lyhyesti

Riihimäen Palloseuran käsipallojaosto aloitti toimintansa vuonna 1966. RiPS:n käsipallotoiminta loppui vuonna 1973, kun perustettiin uusi itsenäinen käsipalloseura Riihimäen Cocks. RiPS ehti pelata kolme kautta pääsarjatasolla, voitti 19 ottelua ja teki yli 1 000 maalia.
Riihimäen Nappulaseura RiNS

Riihimäen Nappulaseura RiNS r.y. oli Riihimäellä toiminut vuonna 1985 perustettu jalkapallon junioriseura. Seuralla oli suurimmillaan noin 350 jäsentä. RiNS:iin tulleet pelaajat olivat yleensä esikouluikäisiä. RiNS:in järjestelmässä jalkapalloa harrastettiin aluksi "Leikkimaailmassa" (6–11-vuotiaat), sen jälkeen siirryttiin "Kaverimaailmaan" (12–15-vuotiaat) ja lopulta "Kilpailumaailmaan". RiNS oli puhtaasti junioritoimintaan keskittyvä seura ja RiNS:istä pelaajat etenivät yleensä Riihimäen Palloseuraan. Kaudelle 2012 RiNS:in joukkueet päätettiin liittää RiPSin alaisiksi. Tämä kasvatti tuntuvasti RiPSin jäsenmäärää.
Pesäpallo > Miesten joukkue ja junioritoiminta

Riihimäen Palloseura pelasi pesäpalloa miesten Suomenmestaruusturnauksessa vuonna 1929 ja Pesäpallon SM-sarjassa vuonna 1930.
Junioripuolella RIPS voitti pesäpallon SM-pronssia A-pojissa vuonna 1929.
| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
A-pojat: 
| A-pojat |  Pronssia | 1929 | 1 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 1 |  |