stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eberhard von Mackensen

| Eberhard von Mackensen |
| --- | --- |
 Adolf Hitler Etelän armeijaryhmän päämajassa kesäkuussa 1942. Von Mackensen toinen oikealta.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. syyskuuta 1889  Bromberg, Preussi
Kuollut: 19. toukokuuta 1969 (79 vuotta)  Nortorf, Schleswig-Holstein, Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksan keisarikunta  Weimarin tasavalta  Natsi-Saksa
Palvelusvuodet:  1908–1944
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Kenraalieversti
Kunniamerkit:  Rautaristin ritariristi tammenlehvin
Joukko-osasto:   Heer
Eberhard von Mackensen (24. syyskuuta 1889 Bromberg, Preussi – 19. toukokuuta 1969 Nortorf, Schleswig-Holstein, Saksa) oli saksalainen kenraalieversti toisen maailmansodan aikana.
Eberhard von Mackensen syntyi Brombergissa Preussissa 1889. Hänen isänsä oli ensimmäisessa maailmansodassa Pour le Meritellä palkittu sotamarsalkka August von Mackensen. Veli Hans-Georg von Mackensen toimi valtiosihteerinä natsi-Saksan ulkoministeriössä ja myöhemmin suurlähettiläänä Roomassa. Hans-Georgilla oli myös SS-Gruppenführerin kunnia-arvo SS-joukoissa.
Eberhard liittyi kadetiksi ratsuväkeen 1908. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä hän oli kohonnut luutnantiksi ja hän toimi joukkueenjohtajana, kunnes haavoittui 1915. Toivuttuaan hänet sijoitettiin esikuntatehtäviin. Hänet ylennettiin kapteeniksi toukokuussa 1917. Saksan hävittyä sodan sen armeijaa rajoitettiin, mutta Mackensen onnistui jäämään armeijan palvelukseen. Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan vuonna 1933 everstiluutnantiksi noussut Mackensen toimi esikuntaupseerina ratsuväessä. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin tammikuussa 1938.
Toinen maailmansota

Toinen maailmansota syttyi 1. syyskuuta 1939, kun Saksa hyökkäsi Puolaan. Mackensen toimi Puolan valtauksen ajan 14. armeijan esikuntapäällikkönä. Tammikuussa 1940 hän yleni kenraaliluutnantiksi. Ranskan valtauksen aikana hän oli esikuntapäällikkönä 12. armeijassa ja ylennettiin voittoisan kampanjan jälkeen täydeksi ratsuväenkenraaliksi.
Tammikuussa 1941 hänestä tehtiin Etelän armeijaryhmään kuuluneen III armeijakunnan komentaja. Hän johti armeijakuntaansa Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon. Tammikuussa 1942 Mackensenin armeijakunta organisoitiin uudelleen III panssariarmeijakunnaksi. Loppuvuonna Mackensen johti myös 1. panssariarmeijaa muun muassa kolmannessa Harkovan taistelussa.
Marraskuussa 1943 Mackensen sai siirron Italiaan, jossa hänestä tuli 14. armeijan komentava kenraali. Tässä tehtävässä hän pysyi vuoden 1944 heinäkuuhun, jolloin hän jäi eläkkeelle. Ansioistaan toisessa maailmansodassa hänet palkittiin rautaristin ritariristillä.
Sotarikokset

Toimiessaan armeijan komentajana Italiassa Mackensen oli osallisena 335 siviilin joukkomurhaan. Siviileihin kohdistunut massateloitus oli rangaistus partisaanitoiminnasta alueella.
Saksan antauduttua Mackensen pidätettiin. Vuonna 1947 hänet tuomittiin kuolemaan sotarikoksista, mutta tuomio muutettiin 21 vuodeksi vankeutta. Hänet kuitenkin vapautettiin alle viiden vuoden kuluttua 1952. Hän kuoli Nortorfissa vuonna 1969.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Doom (elokuva)

| Doom |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Andrzej Bartkowiak
Käsikirjoittaja:  Dave Callaham Wesley Strick
Tuottaja:  Lorenzo di Bonaventura John Wells
Säveltäjä:  Clint Mansell
Kuvaaja:  Tony Pierce-Roberts
Leikkaaja:  Derek Brechin
Tuotantosuunnittelija:  Richard Roberts
Lavastaja:  Richard Roberts
Pääosat:  Dwayne Johnson Karl Urban Rosamund Pike
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:   21. lokakuuta 2005  4. marraskuuta 2005
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  60 000 000 dollaria
Tuotto:  55 987 321 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Doom on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiskauhuelokuva, jonka on ohjannut Andrzej Bartkowiak. Elokuva pohjautuu samannimiseen videopeliin. Elokuvan pääosissa esiintyvät Dwayne Johnson ja Karl Urban.
Elokuva oli kaupallinen epäonnistuminen ja sai kriitikoilta kehnot arviot.
Juoni

Maasta on löytynyt Mars-planeetalle vievä tuntemattoman rodun suunnittelema portti. UAC (Union Aerospace Corporation) on luonut Marsiin Olduvai-nimiseen sijaintiin tutkimuskeskuksen jossa suoritetaan samalla asekokeita sekä arkeologisia kaivauksia. Yhteys Olduvaihin katkeaa odottamatta ja UAC lähettää erityisen iskuryhmän selvittämään syytä. Ryhmää johtaa Sarge ja ryhmään kuuluvat hiljainen sotilas Destroyer, suustaan vikkelä Duke, härski Portman, japanilaissyntyinen Mac, uskovainen Goat, märkäkorva The Kid sekä synkkä John ”Reaper” Grim.
John asui lapsena Olduvaissa ja hänen perheensä kuoli kaivauksessa sattuneessa onnettomuudessa. Sargen ehdotuksesta huolimatta hän lähtee mukaan. Ryhmän tehtävänä on pelastaa UAC:n tutkimusdata, selvittää tutkimusryhmän kohtalo ja tuhota kaikki aseman turvallisuutta uhkaavat henkilöt. Elokuvan loppupuolella Johnin näkemät asiat näytetään Doom-pelejä kunnioittaen ensimmäisen persoonan näkökulmasta, ja hän mm. käyttää moottorisahaa demonien tappamiseen. Moottorisaha on ollut usean Doom-pelisarjan pelissä aseena.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dwayne Johnson  | … |  Asher "Sarge" Mahonin   |
|  Karl Urban  | … |  John "Reaper" Grimm   |
|  Rosamund Pike  | … |  tohtori Samantha Grimm   |
|  DeObia Oparei  | … |  Roark "Destroyer" Gannon   |
|  Ben Daniels  | … |  Eric "Goat" Fantom   |
|  Raz Adoti  | … |  Gregory "Duke" Schofield   |
|  Richard Brake  | … |  Dean Portman   |
|  Al Weaver  | … |  Mark "The Kid" Dantalian   |
|  Dexter Fletcher  | … |  Marcus "Pinky" Pinzerowski   |
Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä Doom on piinaavan pitkäveteistä katsottavaa ja todiste siitä, että pelikokemuksen siirtäminen valkokankaalle on mahdoton tehtävä. Hän ei näe pelillä ja elokuvalla juuri muuta yhteistä kuin köykäisen juonen lähtöasetelman, jossa Marsissa sijaitsevassa tutkimuslaitoksessa pääsee helvetti valloilleen.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Doom-pelisarja
| --- | --- |
Pääpelit:   Doom  Doom II  The Ultimate Doom  Master Levels for Doom II  Final Doom  Doom 64  Doom 3  Resurrection of Evil  Doom 4  Doom Eternal 
Mobiilipelit:   Doom RPG  Doom Resurrection  Doom II RPG 
Muuta:   Doom-pelimoottori  Doom 3 -pelimoottori  Doom-elokuva  Doom-lautapeli  id Software  GT Interactive  Activision  Luettelo Doom-pelien vihollisista
Edustaa edustaa 3

| Edustaa edustaa 3 Sere |
| --- | --- | --- |

Mixtapen tiedot
 Julkaistu: 23. kesäkuuta 2011
 Formaatti: mp3
 Tyylilaji: rap
 Levy-yhtiö: Kaita Polku Productions
Seren muut julkaisut
| Perusasioiden äärellä 2005 | Edustaa edustaa 3 2011 |   |
Edustaa edustaa 3 on rap-artisti Seren 23. kesäkuuta 2011 julkaisema mixtape.
Taustaa

Seren oli aluksi tarkoitus tehdä Edustaa edustaa 3:sta EP, mutta kappaleita syntyi lopulta niin paljon, että julkaisusta tuli albumi. Albumille on tarkoituksella tuotu artisteja, joita monet eivät välttämättä kuvittelisi vierailemassa Seren kappaleilla.
Kappaleet

Intro
Rullataan ilman renkaita (mukana Stepa & Are)
Rakas kesä
Mitä sää tiiät (mukana Idän Ihme & Brädi) (T.I. – What You Know)
Mä annoin statusta
Rakastin H.Ä.N.T.Ä. (mukana Joniveli) (Common – I Used To Love H.E.R.)
Manse (mukana SP & Otto Martikainen)
Originaattorit (mukana Timi Lexikon & Tuomas)
Rakkaus on (mukana Pyhimys)
Cohibaa
Niin getto (mukana Tuomas)
En oo vihanen sulle (mukana Idän Ihme, SP & Leijonamieli)
Samplet

"Rakas kesä" sisältää samplen Emma Salokoski Ensemblen kappaleesta "Kesän kaikuja".
Earth and the American Dream

| Earth and the American Dream |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Bill Couturié
Säveltäjä:  Todd Boekelheide
Leikkaaja:  Gary Weimberg
Valmistustiedot
Ensi-ilta:  1993
Kesto:  80 min
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Earth and the American Dream on vuonna 1992 julkaistu dokumenttielokuva. Elokuvan keskeisimmissä äänirooleissa ovat muun muassa Edward Asner, Alec Baldwin, Ned Beatty, Ed Begley Jr., Lloyd Bridges, Harrison Ford, Mel Gibson, James Caan ja Ellen Burstyn. Elokuvan on ohjannut Bill Couturié.
Aiheesta muualla

Earth and the American Dream Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Earth and the American Dream Zinn Education Project. Viitattu 23.9.2022. (englanniksi)
Hōjō-klaani

Hōjō-klaanin käyttämä mon-tunnus
Hōjō-klaani (jap. 北条氏, Hōjō-shi) oli japanilainen suku, jonka jäsenet toimivat Kamakura-kaudella 1200- ja 1300-luvuilla shōgunin sijaishallitsijoina (shikken). Klaani monopolisoi sijaishallitsijan viran ja harjoitti maassa todellista poliittista valtaa.
Suvun ensimmäinen tunnettu jäsen Hōjō Tokimasa tuki Minamoto no Yoritomoa tämän taistelussa Taira-klaania vastaan, ja kun Yoritomosta tuli shōgun vuonna 1189, Tokimasa sai haltuunsa Kioton hallinnon ja hänen tyttärensä Masako meni Yoritomon kanssa naimisiin. Kun Yoritomo kuoli, Tokimasasta tuli käytännössä hänen poikansa Yoriien huoltaja. Yoriie yritti murhata Tokimasan, mutta hänet lähetettiin maanpakoon ja surmattiin. Klaanin valta vahvistui entisestään, kun keisari Go-Toban ja Taira-klaanin aloittama vuoden 1221 Jōkyū-kapina sitä vastaan epäonnistui. Klaani otti haltuunsa tuhansia läänityksiä ja siirsi niiden omistuksen tukijoilleen.
Ensimmäiset kolme Hōjō-klaanin sijaishallintoa merkitsivät kyvykkään feodaalihallinnon huippua Japanissa. Vuosina 1222–1223 laadittiin luotettava maarekisteri ja 1232 toimiva, sotilasluokkaa koskeva laki Jōei shikimoku. 1200-luvun puolivälissä klaani oli saanut valtaansa nimitysten kautta puolet Japanin provinsseista, ja sen hallinnon luonne muuttui itsevaltaisemmaksi. Kioton keisarillisen hovin ja aristokratian kanssa klaanin oli pidettävä varoen yllä ystävällismielisiä suhteita ja monimutkaista järjestelmää luostarihallintoineen (insei).
Mongolien hyökkäysten torjuminen 1200-luvun loppupuolella rasitti klaania ja sen vasalleja. Hōjō Sadatokin (1270–1311) ja suvun viimeisen sijaishallitsijan Hōjo Takatokin (1303–1333) valtakaudella keisarillinen hovi oli jakautunut kahtia vallanperimyskiistan vuoksi. Takatoki jätti hallinnon asiat epäpätevien miesten käsiin ja lähetti keisari Go-Daigon maanpakoon. Keisari nousi kuitenkin kapinaan Takatokia vastaan. Takatokin kenraali Ashikaga Takauji petti tämän Kiotossa, ja klaanin omat läänitysalueet Kantōn seudulla alkoivat kapinoida Nitta Yoshisadan johdolla. Takatoki teki näiden takaiskujen jälkeen itsemurhan. Kolme vuotta myöhemmin, vuonna 1336, Takauji nimitti itsensä shōguniksi, mikä aloitti Ashikaga-shōgunaatin ja Muromachi-kauden.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hōjō-klaani Wikimedia Commonsissa
Herkuleskehrääjä

| Herkuleskehrääjä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Kehrääjämäiset Bombycoidea
Heimo::  Riikinkukkokehrääjät Saturniidae
Alaheimo::  Saturniinae
Suku::  Coscinocera
Laji::  hercules
Kaksiosainen nimi
 Coscinocera hercules  Miskin, 1876 
Katso myös
   Herkuleskehrääjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Herkuleskehrääjä (Coscinocera hercules) on Australian Queenslandissa ja Uudessa Guineassa esiintyvä yöperhonen. Se lukeutuu maailman kookkaimpiin perhosiin.
Molempien sukupuolten siivet ovat ruskeankirjavat ja niissä kulkee vaalea raita. Siivissä on myös läpinäkyvät kolmiomaiset täplät. Herkuleskehrääjänaaraan siipien kärkiväli voi olla 25 cm ja naaraat ovat jonkin verran koiraita kookkaampia. Koiraalla takasiipien kannukset ovat kuitenkin huomattavasti pitemmät. Paritteluun valmis naaras päästää ilmaan feromoneja, joiden tuoksu houkuttelee koiraita paikalle. Aikuisella naaraalla ei ole syömiseen soveltuvia suuosia vaan sen elämän ainoa tehtävä on paritella ja munia, minkä jälkeen se kuolee.
Toukka kasvaa noin 10 cm pitkäksi ja on yleisväritykseltään aluksi hyvin vaalea, myöhemmin sinivihreä. Toukka elää luonnossa muutamilla ravintokasveilla, mutta kasvatettuna hyväksyy myös hyvinkin poikkeavia lajeja. Nahanluonnin jälkeen toukka yleensä syö vanhan nahkansa.
Edvard Johan Horelli

Edvard Johan Horelli (14. heinäkuuta 1871 Kokemäki – 11. elokuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, joka toimi muun muassa Vankeinhoitohallituksen ylilääkärinä vuosina 1928–1943. Lääkintöneuvoksen arvonimi hänelle myönnettiin 1928.
Elämä

Kokemäellä syntynyt Horelli kirjoitti ylioppilaaksi Porin suomenkielisestä yksityislyseosta vuonna 1890 ja opiskeli sen jälkeen lääketiedettä Helsingin yliopistossa, jossa hän suoritti lääketieteen lisensiaatin tutkinnon 1899. Valmistuttuaan Horelli oli kunnanlääkärinä eri puolilla Satakuntaa vuoteen 1907 saakka, hoitaen välillä Niuvanniemen sairaalan toisen alilääkärin virkaa 1905–1906. Vuosina 1907–1910 hän toimi lääkärinä Turun lääninvankilassa, 1910–1920 Turun kunnallismielisairaalassa, 1920–1925 Pitkäniemen sairaalassa ja 1925–1928 ylilääkärinä Nikkilän sairaalassa, jonka jälkeen Horelli nimitettiin Lääkintöhallituksen osastopäälliköksi ja Vankeinhoitohallituksen ylilääkäriksi. 70 vuotta täytettyään hän hoiti vankeinhoitolaitoksen ylilääkärin tehtävää viransijaisena vuoden 1943 loppuun saakka.
1920-luvulla Horelli oli jäsenenä valtioneuvoston asettamassa komiteassa, joka pohti kehitysvammaisten, mielisairaiden ja epileptikoiden pakkosterilisointeja. Komitean puheenjohtajana toimi oikeusneuvos Walter Andersin ja siihen kuuluivat myös dosentti Arne Palmén sekä professori Harry Federley. Horelli kannatti itse sterilisointeja muun muassa taloudellisista syistä. Laki pakkosterilisoinneista tuli voimaan vuonna 1935.
Edvard Johan Horelli kuoli Helsingissä 75-vuotiaana elokuussa 1946. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Perhe

Horellin vanhemmat olivat valtiopäivämiehenä toiminut Hassalan ratsutilan rusthollari Juho Fredrik Horelli (1844–1931) ja Amanda Fransintytär Giers (1850–1922). Perheen kahdeksasta lapsesta tunnettuja ovat myös ministeri Toivo Horelli, professori Väinö Horelli ja asianajaja Veini Metsämies.
Horellin puoliso oli Thyra Landtman (1883–1959), jonka kanssa hän avioitui 1904.
Herland

| Herland> Herland.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Charlotte Perkins Gilman
Kieli:  englanti
Genre:  science fiction
Kustantaja:  Pantheon Books
Julkaistu:  1915
ISBN:  0-394-73665-6
Suomennos
Suomentaja:  Ville-Juhani Sutinen
Kustantaja:  Savukeidas
Julkaistu:  2009
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  288
ISBN:  978-952-5500-39-4

Edeltävä:  Moving the Mountain
Seuraava:  With Her in Ourland
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Herland on Charlotte Perkins Gilmanin kirjoittama feministinen utopiaromaani vuodelta 1915.  Romaani kertoo kolmen miestutkimusmatkailijan löytämästä syrjäisestä maasta, jota asuttavat naiset ja josta miehet ovat kuolleet sukupuuttoon. Kirjassa on poikkeuksellista on selkeä lihansyönnin ja tehotuotannon vastustaminen.
Suomennetussa teoksessa on kääntäjä Ville-Juhani Sutisen kirjoittama esipuhe ja liitteenä bengalilaisen feministin Begum Rokeya Sakhawat Hossainin (1880–1932) novelli Sulttaanittaren uni (1901).
Eskelinen

Eskelinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Artturi Antero Eskelinen (1879–1963), teosofi ja kielitieteen harrastaja
August Eskelinen (1898–1987), ampumahiihtäjä ja olympiamitalisti
Erkki Eskelinen (s. 1932), musiikkineuvos, Lieksan Vaskiviikon perustaja
Esko Eskelinen (1933–1995), valokuvaaja
Heikki Eskelinen (s. 1950), yhteiskuntatieteilijä, professori Itä-Suomen yliopiston Karjalan tutkimuslaitoksessa
Heikki Eskelinen (s. 1936), suomentaja, tietokirjatoimittaja ja historiantutkija
Heikki S. Eskelinen (1927–2012), filosofian lisensiaatti, Turun yliopiston kirjastonhoitaja
Henry Eskelinen (s. 1970), jääkiekkomaalivahti
Ira Eskelinen (s. 1971), jalkapalloilija ja salibandypelaaja
Ismo Eskelinen (s. 1971), kitaristi
Jaana Eskelinen (s. 1985), kilpakävelijä
Jarmo "Elukka" Eskelinen (s. 1962), kulttuuri- ja media-alojen asiantuntija ja vaikuttaja
Jarmo Johannes Eskelinen (s. 1962), nyrkkeilijä
Jesse Eskelinen (s. 1997), pesäpalloilija
Jukka Eskelinen (s. 1959), laulaja ja muusikko
Kaisu Eskelinen (s. 2000), kuulantyöntäjä
Kalevi Eskelinen (s. 1945), kilpapyöräilijä
Kalle Eskelinen (1867–1917), maanviljelijä ja maastohiihtäjä
Katri-Helena Eskelinen (1925–2014), ministeri ja kansanedustaja (Keskusta), kotiseutuneuvos
Kimmo Eskelinen (s. 1983), ruotsalainen salibandyn pelaaja
Kirsi Eskelinen (s. 1961), museonjohtaja
Kirsti Eskelinen (s. 1948), diplomaatti
Markku Eskelinen (s. 1959), kirjailija ja kulttuurintutkija
Martta Eskelinen (1922–2003), suomentaja
Mikko Eskelinen (s. 1972), autourheilija
Mira Eskelinen (s. 1989), tuottaja ja drag-artisti
Raimo Eskelinen (1931–1986), koripallovalmentaja
Rami Eskelinen (s. 1967), rumpali
Sampo Eskelinen (s. 1964), kenraalimajuri, ilmavoimien komentaja 2017–2019
Senni Eskelinen (s. 1986), sähkökanneltaja
Seppo Eskelinen (s. 1960), SDP:n kansanedustaja
Silja Eskelinen (s. 1993), salibandyn pelaaja
Tatu Eskelinen (s. 1993), pianisti
Teemu Eskelinen (s. 1976), laulaja ja muusikko
Teppo Eskelinen, filosofi ja yhteiskuntapolitiikan dosentti
Terttu Eskelinen, oik. Terttu Elo (1920–2009), kirjailija ja suomentaja
Toni Eskelinen (s. 1995), jääkiekkomaalivahti
Tuomas Eskelinen (s. 1978), jääkiekkoilija
Unto Eskelinen (1921–2013), opettaja, kotiseutuneuvos, murrekirjailija ja pakinoitsija
Ville Eskelinen (s. 1986), jääkiekkoilija.
Muuta

Eskelisen Lapin Linjat, Lapissa toimiva linja-autoliikenneyritys
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Eberhard Weber

Eberhard Weber.
Eberhard Weber (s. 22. tammikuuta 1940, Stuttgart) on saksalainen jazzbasisti ja -säveltäjä. Hän käyttää soitannassaan sähköakustista kontrabassomallia, jossa on ylimääräinen C-kieli.
Weber hyödyntää sooloesiintymisissään elektronisia laitteita, joiden avulla hän voi lisätä kehittelemiinsä teemoihin kerroksittain uusia improvisointeja. Weber on tehnyt yhteistyötä muun muassa Jan Garbarekin ja Kate Bushin kanssa.
Diskografiaa > Orkesterinjohtaja

The Colours of Chloë (1973)
Yellow Fields (1975)
The Following Morning (1976)
Silent Feet (1977)
Fluid Rustle (1978)
Little Movements (1980)
Later That Evening (1982)
Chorus (1984)
Orchestra (1988)
Pendulum (1993)
Endless Days (2001)
Stages of a Long Journey (2007)
Résumé (2012)
Diskografiaa > Sessiomuusikkona

Gary Burton
Ring (ECM, 1974)
Passengers (ECM, 1976)
Kate Bush
The Dreaming (1982)
Hounds of Love (1985)
The Sensual World (1989)
Aerial (2005)
Jan Garbarek
Photo with Blue Sky, White Cloud, Wires, Windows and a Red Roof (ECM, 1979)
Paths, Prints (ECM, 1981)
Wayfarer (ECM, 1983)
I*t's OK to Listen to the Gray Voice (ECM, 1985)
All Those Born With Wings (ECM, 1987)
Legend of the Seven Dreams (ECM, 1988)
I Took Up the Runes (ECM, 1990)
Twelve Moons (ECM, 1992)
Visible World (ECM, 1995)
Rites (ECM, 1998)
Pat Metheny
Watercolors (ECM, 1977)
Ralph Towner
Solstice (ECM, 1975)
Solstice/Sound and Shadows (ECM, 1977)
Mal Waldron
The Call (JAPO, 1971)
Diskografiaa > Kokoelmat

Works (1985)
Selected Recordings (2004)
Colours (2010)
Erkki Glad

Erkki Glad (s. 8. maaliskuuta 1943 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Gladin teatteriura alkoi vuonna 1960 ja hän jäi eläkkeelle vuonna 2006, jolloin hän juhlisti 40-vuotistaiteilijajuhlaansa Kokkolan kaupunginteatterissa. Hän on näytellyt useissa teattereissa, mukaan lukien Operettiteatteri, Vaasan teatteri, Savonlinnan kaupunginteatteri (1967–), Riihimäen teatteri, Porin kesäteatteri, Lahden kesäteatteri, Seinäjoen kaupunginteatteri (vuosina 1973-1983) ja Kokkolan kaupunginteatteri (vuosina 1983–2006). Erkki Glad on erikoistunut musiikkiteatteriin ja on opiskellut laulua, mukaan lukien Ture Aran johdolla, ja hänen lauluäänensä on baritoni.[lähde? ]
Hän avioitui näyttelijä Mirja Turkkila-Gladin kanssa vuonna 1974.
Filmografia

Jäinen saari (1964)
Matti ja Mathilda (1975, TV-elokuva, ohjaus: Ilkka Vanne)
Aiheesta muualla

Erkki Glad Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ibrahim Badamasi Babangida

| Ibrahim Badamasi Babangida |
| --- | --- |

Nigerian 8. presidentti
 27. elokuuta 1985 – 27. elokuuta 1993  
Edeltäjä:  Muhammadu Buhari (valtionpäämiehenä)
Seuraaja:  Ernest Oladeinde Shonekan
Nigerian puolustusvoimien ylipäällikkö
 1984−1985  
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. elokuuta 1941 (ikä 83) Minna
Tiedot
Puolue:  PDP
Uskonto:  islam
Etnisyys:  gwari
Sotilaspalvelus
Lempinimi:  IBB
Palvelusmaa(t):  Nigeria
Puolustushaara:  maavoimat
Palvelusvuodet:  1962−1993
Sotilasarvo:  kenraali
Ibrahim Badamasi Babangida (s. 17. elokuuta 1941) on nigerialainen kenraali, joka toimi maataan johtaneen sotilasjuntan johdossa vuosina 1985–1993. Babangida sai sotilaskoulutuksensa Nigerian lisäksi Intiassa, Britanniassa ja Yhdysvalloissa, ja tuli tunnetuksi rohkeudestaan. Hän kuului Murtala Mohammedin sotilashallintoon vuonna 1975, ja oli keskeisessä roolissa sotilasvallankaappauksessa, joka syrjäytti presidentti Shehu Shagarin. Nigerian sisällissodan aikana hän kuului ylimpiin upseereihin.
Babangida kuluu maan pohjoisosan varakkaisiin muslimeihin. Vastustajien mukaan hänen valtakaudellaan korruptiosta tuli Nigeriassa maan tapa. Babangida lupaili siirtymistä siviilihallintoon, mutta sitä ei koskaan toteutettu. Vuonna 1993 järjestettiin vaalit, joita pidettiin varsin vapaina, mutta Babangida mitätöi lopputuloksen. Sen seurauksena hänet pakotettiin eroamaan.
Siviilihallintoon siirtymisen jälkeen Babangida alkoi toimia PDP-puolueessa (People's Democratic Party). Vuoden 2010 vaaleissa hän oli ehdokkaana siviilipresidentiksi.
Ibrahim Bilali

| Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:   Kenia> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Los Angeles 1984 | 51 kg |  |
Ibrahim Bilali (s. 21. heinäkuuta 1965) on kenialainen entinen nyrkkeilijä ja olympiamitalisti. Hän voitti pronssia Los Angelesin olympialaisissa 1984 alle 51-kiloisten sarjassa.
Hänen nuorempi veljensä Suleiman on myös nyrkkeilijä.
EISCAT

Kuva Kiirunan EISCAT-tutkasta (halkaisija 32m)
EISCAT  eli European Incoherent Scatter Scientific Association on kansainvälinen tutkimuslaitoksen yhteenliittymä, joka tekee  tristaattisella ISR-tutkajärjestelmällä mittauksia, joilla tutkitaan  ionosfääriä ja plasmasfääriä.
Järjestelmällä voidaan seurata esimerkiksi  asteroideja ja revontulia.
Laitteisto

Tutkat sijaitsevat Kiirunassa, Sodankylässä ja Tromssassa. Tutkajärjestelmän lähetin on suuritehoinen, megawattiluokan pulssimoduloitu tutka.
Lisäksi järjestelmään kuuluu Tromssassa sijaitseva radiolähetin, jolla ionosfääriä lämmitetään sekä jatkuvasti ionosfääriä tarkkaileva tutka-asema Huippuvuorilla.  2010-luvulla EISCAT on suunnitellut mittausjärjestelmänsä uudistamista EISCAT-3D:ksi. Marraskuussa 2022 uutisoitiin uuden Eiscat 3D -järjestelmän etenemisestä. Vanhat isot antennit korvataan 10 000 mi­ni­an­ten­nin ken­täl­lä parin vuoden sisällä. Uuden Eiscat 3D:n hinnaksi on arvioitu noin 75 miljoonaa euroa. Tutka-asemat sijoittuvat Suomessa Kaaresuvantoon, Ruotsissa Abiskon lähelle Kaiseniemeen ja Norjassa Skibotniin, jonne tulee myös lähetin.
Organisaatio

Organisaatio on monikansallinen; sen jäsenmaita ovat Japani, Kiina, Norja, Ruotsi, Saksa, Suomi ja Yhdistynyt kuningaskunta. Suomen osallistumisen rahoittaja on Suomen Akatemia.
Vuonna 2010 tohtori Esa Turunen johti EISCATia. Tällä hetkellä (2022) Eiscatin hallintoneuvoston puheenjohtajana toimii Oulun yliopiston professori Anita Aikio.
Aiheesta muualla

Järjestön kotisivu
Prof. Jorma Kankaan EISCAT-historiikki (Arkistoitu – Internet Archive)
EISCAT and EISCAT_3D (Arkistoitu – Internet Archive) Turusen esitelmäkalvot
EISCAT Sodankylä