stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kovaa peliä Pohjolassa
Huomioita

Tauno Palon kaksi roolihahmoa kuvattiin erikseen niin, että toinen puoli kuva-alasta jätettiin mustaksi. Tämän jälkeen molemmat valotetut kuvapuoliskot kopioitiin yhteen. Tempun voi havaita pienenä pystyvarjostumana kuvien yhtymäkohdassa. Elokuvan sivuosissa nähdään muun muassa suomalaisten elokuvien armoitettu sivuosain esittäjä Leo Jokela sekä Kullervo Kalske, Matti Lehtelä ja Marjatta Kallio laivan tarjoilijana. Toini Vartiainen nähdään viimeisessä elokuvaosassaan. Tarmo Manni on Mr X. Pienissä osissa vilahtavat myös esimerkiksi Mai-Brit Heljo sekä Assi Nortia. Elokuvan kuvauksissa avusti pariisilainen C'est Magnifique -baletti.
Arvostelut

Aikalaiskritiikki piti Kovaa peliä Pohjolassa -elokuvaa yleisesti huonona Eddie Constantine -elokuvien jäljitelmänä. Sitä luonnehdittiin teknillisesti epätasaiseksi. Elokuva ei onnistunut olemaan sen enempää trilleri kuin parodiakaan. Helsinkiläinen Uusi Suomi kirjoitti: ”Nyt ovat kaunottaret ja konnat pelkästään naurettavia sen sijaan että he olisivat humoristisia tyyppejä.” Oululainen Kaleva toivoi elokuvalta lisää vauhtia ja ”psykologisesti uskottavaa ilmapiiriä”. Helsinki-lehti kehui ilmavia lavastuksia ja elokuvassa olevaa suuren maailman tuntua. Femina-lehti oli elokuvalle suosiollinen: ”...kotimainen Eddie Constantine -tyylikin saattaa onnistua: konnilla on herkästi heilahtelevassa nyrkissä paukkuvaikutus ja donnilla hunajaääni sekä anteliaat kurvit kohdallaan”. Hannes Häyrisen roolisuoritusta kehuttiin.
Kristiinan krenatööripataljoona

Kalle Iivari Hyppölä
Kristiinan krenatööripataljoona oli valkoisten länsiarmeijan Hjalmarsonin ryhmän 1. krenatöörirykmenttiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Pataljoonan komentaja kapteeni Eugen Schönberg, v.t. komentajat olivat kapteeni Elis Hultkrantz ja jääkäriluutnantti Kalle Iivari Hyppölä.
Joukko-osastot

1. komppania
Päällikkö: jääkärivänrikki Karl Arne Särämö.
2. komppania
Päällikkö: jääkäriluutnantti Karl Edvard Takkula, (toimi pataljoonan varakomentajana 16. maaliskuuta – 20. huhtikuuta), jääkärialiupseeri Antti Porre (25. maaliskuuta alkaen, kaatui 31. maaliskuuta Mouhijärvellä).
3. komppania
Päällikkö: jääkäriluutnantti Kalle Iivari Hyppölä.
Konekiväärikomppania
Päällikkö: jääkäriluutnantti Georg Vilhelm Tallqvist myöh. Seponlahti (haavoittui 16. maaliskuuta 1918 Suodenniemellä), v.t. päällikkö A. Gabrielsson.
Kriisi

Kriisi on ihmisen tai organisaation kohtaama uusi tilanne, jossa aiemmin opitut ongelmanratkaisukeinot eivät välttämättä toimi. Kriisi yleisesti tarkoittaa kreikkalaisen sanan krisis (suom. päätös) mukaisesti käännekohtaa, jossa yksilön tai organisaation tulevaisuuden suunta määräytyy paremmaksi tai huonommaksi toimiemme mukaan.
Yksilön kriisi

Kriisit voidaan jakaa kehitys- eli elämänkriiseihin ja traumaattisiin kriiseihin. Kehityskriisit syntyvät sinänsä normaaleista elämäntilanteen muutoksista, kuten lapsen syntymä, avioero tai eläkkeelle jääminen. Traumaattinen kriisi syntyy äkillisestä ja ennalta-arvaamattomasta tapahtumasta, johon yksilö ei ole voinut varautua.
Kriisi organisaation kannalta

Kriisi on organisaation itsensä tai jonkun ulkopuolisen tekijän aiheuttama poikkeustila, joka uhkaa organisaation pääomaa ja vaatii välitöntä viestintää.
Kirjallisuutta

Jaakko Hämeen-Anttila, Kimmo Katajala, Ari Sihvola & Ilari Hetemäki (toim.): Kaikki syntyy kriisistä. Gaudeamus 2013. ISBN 9789524952866.
Krasnoselkupin piiri

Krasnoselkupin piiri (ven. Красносельку́пский (муниципальный) райо́н, Krasnoselkupski (munitspalnyi) raion) on paikallinen itsehallintoalue Jamalin Nenetsian autonomisessa piirikunnassa Venäjällä.
Piirin vaakuna
Piiri sijaitsee Jamalin Nenetsian kaakkoisosassa. Sen läpi virtaa Tazjoki. Piirin kaakkoisosassa Tazin yläjuoksulla sijaitsee Ylä-Tazin luonnonpuisto, jonka laajuus on 6 313 neliökilometriä.
Väestö

Vuonna 1944 perustetun piirin pinta-ala on 106 270 neliökilometriä.lähde? Tämä liikenteellisesti syrjäinen kunnallispiiri oli asukasluvultaan Jamalin Nenetsian pienin; piirissä asui yhteensä 6 204 henkeä (vuonna 2010). Piiri jakautuu hallinnollisesti kolmeen maalaiskuntaan. Hallinnollinen keskus on Krasnoselkupin kylä, jonka maalaiskunnassa asui 3 874 henkeä. Tolkan maalaiskunnassa asukkaita oli 1 996 ja Rattan kylän maalaiskunnassa 234. Muita asuttuja paikkoja ovat Kikijaki ja Sidorovsk.
Vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan piirin asukkaista 54,5 % oli venäläisiä, 14,6 % selkuppeja, 12,2 % ukrainalaisia, 4,2 % tataareja, 2,4 % nenetsejä, 2,5 % valkovenäläisiä ja 0,6 % hanteja.lähde?
Seudun kantaväestöä ovat selkupit. Vuosina 1601–1607 venäläiset kasakat rakensivat nykyisen Sidorovskin kylän lähelle Mangazejan kaupungin, joka jäi autioksi vuonna 1662.lähde?
Talous

Perinteisiä elinkeinoja ovat poronhoito, metsästys ja kalastus. Piirissä tuotetaan myös sahatavaraa.lähde? Erityisesti piirin länsiosissa on huomattavat öljy- ja maakaasuvarat ja osa kentistä on tuotantokäytössä.
Talous > Liikenneyhteydet

Liikenneyhteydet ovat vaatimattomat; kunnollisia ympärivuotisia teitä ei piirin kylien välillä ole. Tieyhteys on kuitenkin olemassa Gubkinskista joillekin alueen länsiosan tuotantokäyttöön otetuista maakaasu- tai öljykentistä (esimerkiksi Gubkinski- Vojenta - Vahtovy). Piirikunnan liikennesuunnitelmien mukaan talvikaudella Urengoista kulkee itään talvitie Krasnoselkupiin saakka. Tolkasta on helikopteri- ja lentokoneyhteys Krasnoselkupiin, josta puolestaan on lentoyhteys Tjumeniin sekä helikopteriyhteys Tarko-Saleen Tjumenin ja Novyi Urengoin välisen rautatien varrelle.
Kulttuuria

Krasnoselkupissa on kotiseutumuseo.
Aiheesta muualla

Krasnoselkupin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Gubkinski •
Jamal •
Krasnoselkup •
Labytnangi •
Muravlenko •
Nadym •
Nojabrsk •
Novyi Urengoi •
Priuralsk •
Pur •
Salehard •
Šuryškary •
Taz
Pentti Kouri

Pentti Juha Kalervo Kouri (12. helmikuuta 1949 Kemijärvi – 22. tammikuuta 2009 Los Angeles, Yhdysvallat) oli suomalainen taloustieteilijä ja pääomasijoittaja. Hän oli Suomen ensimmäisiä sijoitusalan julkisuuden henkilöitä.
Akateeminen ura

Kouri oli toinen kahdesta suomalaisesta, jotka saivat 1966 Suomen Kulttuurirahaston kaksivuotisen opiskelustipendin kansainväliseen Atlantic Collegeen. Vuonna 1970 hän valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen maisteriksi, ja hänet palkattiin Kansainväliseen valuuttarahastoon. Valuuttarahaston tutkimusorganisaatiossa hän tapasi australialaisen taloustieteilijä Michael G. Porterin, jonka kanssa hän myöhemmin kehitti kansainvälisiin valuuttaliikkeisiin liittyvän Kouri–Porter-mallin. Kourin ja Porterin siteeratuin tieteellinen artikkeli on 1974 yhdysvaltalaisessa Journal of Political Economy -lehdessä julkaistu "International Capital Flows and Portfolio Equilibrium". Kouri väitteli taloustieteen tohtoriksi vuonna 1974 MIT:stä. Sen jälkeen hän toimi taloustieteen professorina Stanfordin, Yalen, Helsingin ja New Yorkin yliopistoissa.
Liikemies ja sijoittaja

1980-luvulla Kouri sai hoidettavakseen suursijoittaja George Sorosin Suomeen kohdistuvat sijoitukset. Hän nousi julkisuuteen 1980-luvun lopun mittavien osakekauppojen yhteydessä, kun Kansallis-Osake-Pankki ja Pohjola yrittivät saada haltuunsa Suomen Yhdyspankin. Pankit rahoittivat tätä nurkanvaltausta bulvaaniksi nostamansa Kourin avulla. Yritys oli suurisuuntainen, ja siinä käytettiin rahaa miljardeja markkoja ja kuljetettiin kuorma-autolasteittain osakekirjoja. Julkisuudessa Kourista alettiin puhua ”Suomen omistajana”, vaikka hän tosiasiassa oli pelkkä bulvaani. Kansallispankki ei voinut enää lain puitteissa lisätä omistuksiaan, joten se joutui käyttämään välikäsiä.
Valtaushanke epäonnistui. Pankkitarkastusvirasto tulkitsi myöhemmin, että kauppojen rahoituksessa oli toimittu liikepankkilain vastaisesti, sillä sijoittaja ja pankki olivat sopineet voitonjaosta keskenään. Epäselvyydet johtivat lopulta KOP:n pääjohtajan Jaakko Lassilan eroon.
Kouri oli yksi hakukone Hakian perustajista ja rahoittajista ja toimi sen hallituksen puheenjohtajana.
Kouri taiteen kerääjänä

Kouri kokosi 1980-luvulla mittavan nykytaiteen kokoelman, joka siirtyi velkojen takia Postipankin kautta opetusministeriölle. Sittemmin se päätyi nykytaiteen museo Kiasman kokoelmiin. Kourin kokoelmissa oli muun muassa minimalismia ja arte poveraa edustavia taiteilijoita ja suuri kokonaisuus Helsinki Schoolin valokuvaajien teoksia. Hän toimi Tate Galleryn kansainvälisen työvaliokunnan jäsenenä.
Yksityiselämä

Ensimmäisestä avioliitosta Maria Kourin kanssa Pentti Kourilla on poika Janne Kouri. Toisesta liitosta Elly Kourin kanssa Pentti Kourilla on lapset Laila, Clarissa, Nicole ja Kyle. Pentti Kourin sisar Marjatta Huuhtanen on naimisissa Kelan entisen pääjohtajan Jorma Huuhtasen kanssa. Lisäksi Pentillä oli neljä veljeä (Pekka Kouri, Juhani Kouri, Mauri Kouri ja Timo Kouri). Sekä kaksi sisarta (Marjatta Kouri ja Katarina Kouri.) Myös Pentti Kourin iäkäs äiti oli elossa vielä poikansa kuollessa.
Kirjat

Kouri, Pentti: Suomen omistaja ja elämäni muut roolit.  Helsinki:  Otava, 1996.  ISBN 951-1-14214-3
Kirjallisuutta

Saukkomaa, Harri: Kuka tarvitsi Pentti Kouria?  Helsinki:  Otava, 1991.  ISBN 951-1-11591-X
Vihola, Teppo: ”Kouri, Pentti (1949–2009)”, Suomen kansallisbiografia, osa 5, s. 410–412.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-446-0  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Pentti Kouri ”Suomen omistaja” (Arkistoitu – Internet Archive). Sijoitusvinkki 19.3.2015.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Idar Kristiansen

| Idar Kristiansen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1932 Honningsvåg, Norja
Kuollut: 1985 (52–53 vuotta)
Kansalaisuus:  Norja
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Palkinnot
 Aschehougprisen 1980 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Idar Kristiansen (1932 Honningsvåg, Norja – 1985) oli norjalainen kirjailija. Hänen romaaniensa aiheena on Pohjois-Norja. Merkittävin on neliosainen sarja, joka ilmestyi suomeksi 1984 yhtenä niteenä Polut johtavat merelle. Romaanien lisäksi hän kirjoitti runoja ja dokumenttiteoksen Korstog mot Kautokeino (1970).
Palkinnot ja tunnustukset

Aschehougprisen 1980
Suomennetut teokset

Polut johtavat merelle. (Kornet og fiskene 1–4, 1978–1981), suom. Juhani Koskinen, WSOY 1984 ISBN 951-0-12450-8
Kreikkalainen tragedia

Dionysosta esittävä teatterinaamio. Myrina, 100-luku eaa.
Tragedia (< m.kreik. τραγῳδία, tragōdia, ”pukkilaulu”) oli yksi antiikin kreikkalaisen teatterin kolmesta näytelmälajista komedian ja satyyrinäytelmän ohella. Tragedia sai alkunsa Kreikasta, ja sen huippukausi sijoittuu vuosien 490 ja 406 eaa. väliseen aikaan, jolloin vaikuttivat merkittävimmät tragediakirjailijat Aiskhylos, Sofokles ja Euripides.
Historia

Kreikkalainen tragedia syntyi noin vuoden 600 eaa. tienoilla. Sen alkuperä on Dionysoksen, viinin ja hedelmällisyyden jumalan, kunniaksi pidetyissä rituaaleissa ja niihin liittyneissä hymneissä, erityisesti dityrambeissa. On ehdotettu myös, että tragedian alkuperä liittyisi esihelleenisiin hedelmällisyys- ja hautajaisriitteihin.
Sana 'tragedia' on peräisin kreikan kielen sanasta tragōidiā, jonka juuret ovat sanoissa tragos ('pukki') ja aeidein ('laulaa'). Tutkijoiden mukaan tämä saattaa johtua siitä, että kuorotansseja esitettiin juhlissa ennen eläinten rituaalista uhraamista. Merkittävin juhlista oli viitenä maaliskuun päivänä järjestetty Dionysia-juhla.
Kreikan kolme suurinta tragediakirjailijaa ovat Aiskhylos, Sofokles ja Euripides, ja koko kreikkalaisen tragedian huippukausi sijoittuu heidän ajalleen, Aiskhyloksen näytelmästä Persialaiset vuodelta 472 eaa. Sofokleen näytelmään Oidipus Kolonoksessa vuodelta 401 eaa. Tragedioita kirjoitettiin kuitenkin vielä ensimmäisellä vuosisadalla eaa., ja säilyneistä katkelmista tunnetaan yli kahdensadan tragediakirjailijan nimet. Näihin lukeutuvat muun muassa Frynikhos, Ion Khioslainen ja Agathon.
Tragediakirjailijat kirjoittivat juhliin kukin yleensä kokonaisen tetralogian eli neljän näytelmän muodostaman kokonaisuuden: kolme tragediaa ja yhden satyyrinäytelmän. Kolme tragediaa liittyivät usein teemoiltaan yhteen, mutta myöhemmin näin ei välttämättä aina ollut. Ainoastaan yksi kokonainen trilogia, Aiskhyloksen Oresteia, on säilynyt.
Friedrich Nietzsche käsitteli kreikkalaisen tragedian alkuperää varhaisessa teoksessaan Tragedian synty (1872). Nietzsche näki tragedian kreikkalaisten tapana ylistää elämää sellaisena kuin se todellisuudessa oli, tapahtumana johon kuuluu niin iloja kuin murheita.
Näytelmien muoto ja rakenne

Kreikkalaiset tragediat kertovat toivottomaan tilanteeseen joutuneelle päähenkilölle tapahtuvista asioista. Syynä tilanteeseen ovat joko kohtalo tai jumalat; tragedia syntyy siitä, että päähenkilö on yleensä syytön häntä kohdanneisiin vastoinkäymisiin. Tragediat käsittelivät uskonnollisia tai elämänkäsityksellisiä aiheita, kuten yksilön ja ulkoisen maailman tai ihmisen ja jumalten välistä suhdetta, olemassaolon kysymyksiä, rikoksen ja rangaistuksen teemoja sekä kohtaloa.
Käytäntönä oli vuorotella kuoron (khoros) esittämien laulujen ja näyttelijän tai näyttelijöiden esittämien mono- tai dialogien välillä. Tragediat noudattivat yleistä muotoa, jota ei koskaan muutettu:
Prologos - prologi
Parodos - kuoron sisääntulolaulu
Stasimon - 4-6 laulua kohtausten välillä
Epeisodion - päänäytös
Eksodos - kuoron päätöslaulu
Kuoro sekä tanssi että lauloi. Kuorolaulut jaetaan yleensä kolmeen osaan: stroofi ('käännös', 'kierto'), antistroofi ('vastakäännös', 'vastakierto') ja epodi ('jälkilaulu'). Kaikki kuoro-osuudet laulettiin, yleensä huilun säestyksellä; samoin jotkut näyttelijöiden vastauksista esitettiin laulamalla. Näytelmä kokonaisuudessaan koostui useassa runomitassa olevista säkeistä.
Rakenteen lisäksi tragedioita yhdistivät monet muut yhteiset käytännöt. Tragediat esitettiin aina ulkona, vuorten rinteille rakennetuissa teattereissa. Kaikki näyttelijät olivat miehiä. Näyttelijät käyttivät naamioita, jotka kätkivät näyttelijän oman persoonan. Naamiot olivat suuria, jotta niiden pelottavat ilmeet näkyivät hyvin.
Samanaikaisesti eri puolilla tapahtuvia asioita saatettiin esittää eri tavoin: muun muassa käyttäen sanansaattajahahmoa; nostureita (mēkhanē), joilla jumalhahmoja saatettiin nostaa näyttämölle (deus ex machina); teikhoskopiaa eli näkymää seinän läpi; tai ekkyklemaa eli siirrettävää tasannetta. Tunnettu esimerkki viimeksi mainitusta on Agamemnonin surma Aiskhyloksen Oresteian ensimmäisessä näytelmässä Agamemnon: kuninkaan ruumis tuodaan esille siirrettävällä lavalla. Eräs syy tällaiseen oli se, että teatteria pidettiin pyhänä paikkana, joten itse surmaa ei voitu esittää; ruumis oli kuitenkin näytettävä, jotta näytelmän vaatima tunnetila saataisiin tuotettua.
Tragediakirjailijoita

Tunnettuja kreikkalaisia tragediakirjailijoita olivat (suluissa vuosia, jolloin kirjailija mainitaan näytelmäkilpailun voittajien joukossa, tai muita ajoitustietoja):
| --- | --- |
 Thespis (535 eaa.)  Khoirilos (523, 499, 483 eaa.)  Frynikhos (511, 483, 476 eaa.)  Aiskhylos (525, 499, 484, 472, 458, 456 eaa.)  Pratinas (499 eaa.)  Sofokles (495, 468, 447, 440, 438, 431, 409, 405, 401? eaa.)  Aristarkhos Tegealainen (454 eaa.)  Ion Khioslainen (451, 428, 419 eaa.)  Akhaios Eretrialainen (484, 447 eaa.)  Aristias  Neofron  Euforion (431 eaa.)  Kleomakhos  Euripides (480, 455, 447, 441, 431, 428, 415, 408, 406 eaa.)  Khairemon  Theognis (n. 425 eaa.)  Nikomakhos  Filokles (n. 422 eaa.)  Agathon (416 eaa.)  Antifon  Karkinos (n. 420 eaa.) :  Nothippos  Akestor (n. 420 eaa.)  Pythangelos (n. 405 eaa.)  Ksenokles (415 eaa.)  Sthenelos (n. 422 eaa.)  Morsimos (n. 424 eaa.)  Melanthios (n. 419 eaa.)  Morykhos (n. 425 eaa.)  Iofon (428, 405 eaa.)  Sofokles nuorempi (401, 396 eaa.)  Kleofon  Astydamas (398 eaa.)  Meletos (399 eaa.)  Afareus (368, 341 eaa.)  Diogenes  Euripides nuorempi  Dionysios  Astydamas nuorempi (372 eaa.)  Dikaiogenes  Theodektes (352, 333 eaa.)  Akhaios Syrakusalainen (300-luku eaa.)
Kirjallisuutta

Rabinowitz, Nancy Sorkin. 2008. Greek Tragedy. Blackwell Introductions to the Classical World ser. Malden, MA: Blackwell. ISBN 1405121610.
Rehm, Rush. 1992. Greek Tragic Theatre. Theatre Production Studies ser. London and New York: Routledge. ISBN 0415118948.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Tragedy
Agamemnonin surma. Kuvitusta Aiskhyloksen näytelmään Agamemnon. Alfred Church: Stories from the Greek Tragedians (1897).
Käännös suomeksi
Tomm Kristiansen

| Tomm Kristiansen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. tammikuuta 1950 Eidsberg, Norja
Kuollut: 6. marraskuuta 2022 (72 vuotta)
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  toimittaja, tietokirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tomm Kristiansen (22. tammikuuta 1950 Eidsberg, Norja – 6. marraskuuta 2022) oli norjalainen toimittaja ja kirjailija. Hän oli Norjan yleisradioyhtiön NRK:n ulkomaankirjeenvaihtaja. 
Hän työskenteli 1987–1990 Storebrandin tiedotuspäällikkönä, mutta muuten hän toimi eri tiedotusvälineissä: Dagen, Folkets Framtid, Aftenposten ja Vi Menn. Vuonna 1979 hän aloitti NRK Dagsnyttissa ja toimi NRK:ssa vuoteen 2006. Vuosina 2006–2008 Kristiansen oli Etelä-Sudanin presidentin Salva Kiirin viestintäneuvonantaja. Hän päätyi tehtävään Afrikan kehityspankin aloitteesta. Sen jälkeen hän siirtyi Geneveen humanitaarisen järjestön ACT Alliancen viestintäpäälliköksi ja toimi tehtävässä vuoteen 2010, jolloin hän palasi NRK:n ulkomaantoimitukseen.
Kristiansen on julkaissut toistakymmentä kirjaa, joista monissa hän käsittelee Afrikkaa eri näkökulmista. Merkittävin niistä on Mor Afrika, joka ilmestyi 1994 jolloin hän sai myös merkittävän norjalaisen journalistipalkinnon Den store journalistprisen.
Suomennetut teokset

Piispa Desmond Tutu (Biskop Desmond Tutu) Tomm Kristiansen, Gunnar Lislerud, esipuhe: Egil Aarvik, suom. Simo Repo. Kirjapaja, 1987 ISBN 951-621-771-0
Palkinnot ja tunnustukset

Den store journalistprisen 1995
Kristinebergin Kristus

Kristinebergin Kristus on kiveen muotoutunut hahmo Kristinebergin kaivoksessa Lyckselen kunnassa Ruotsissa.
Pohjoisruotsalaisen Kristinebergin kunnan kaivoksessa ilmestyi räjäytystöiden yhteydessä 1946 kaivosseinämään yli kaksi metriä korkea kuvio, joka tulkittiin Kristuksen hahmoksi. Paikasta tuli pian matkailunähtävyys ja kaivostyöt lopetettiin, koska työläiset kieltäytyivät räjäyttämästä kuvaa. Myöhemmin paikalle rakennettiin maanalainen Pyhän Annan kirkko. Erään kristillisen lahkon mukaan asiaan liittyy 1900-luvun alussa esitetty ennustus, jonka mukaan lopun aikoina Kristus löydetään Pohjoismaissa sijaitsevasta vuoresta. Lahkon mukaan tähän viittaa myös nimi ”Krist in i berget” eli ”Kristus sisälle vuoreen”.
Aiheesta muualla

Kristinebergin maanalainen kirkko (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Shalom - Merkillinen kaivoskuilu
Krajinan kapina

Krajinan kapina
Borovo Selon välikohtaus
Sodan alku
Kasarmien taistelu
Sodan loppuvaihe
Sotilasoperaatioita
Osijekin taistelu
Dubrovnikin piiritys
Vukovarin piiritys
Operaatio Myrsky
Serbien asuttamat alueet Kroatiassa vuoden 1981 väestönlaskennassa.
Kroatiaan vuonna 1990 perustetut serbien itsehallintoalueet SAO:t.
Krajinan kapina oli vuonna 1989 alkanut kapina, jossa Kroatian serbit kapinoivat aseellisestikin lähinnä Kninin alueella Dalmatiassa ja Itä-Kroatiassa Itä-Slavoniassa. Kroatiassa pidetyt ensimmäiset vapaat vaalit nostivat huhti-toukokuussa 1990 valtaan hyvin kansallismielisen HDZ-puolueen, jonka politiikka syrji jossain määrin serbejä. Toisaalta Slobodan Milosevicin johtama Serbia pyrki propagandallaan ja poliittisilla toimillaan ajamaan Krajinan serbit kapinaan. Serbien äärikansallismielinen, kumouksellinen toiminta vei 17. elokuuta 1990 alkaneeseen tukkivallankumoukseen, jossa Kninin alueen serbit rakensivat aluettaan suojaamaan tukeista tiesulkuja. Useimmat kapinalliset olivat tulleet Serbiasta. Nämä levottomuudet vähensivät Kroatian turismia. Myöhemmin samana vuonna serbien kansallismieliset perustivat monille Kroatian serbialueille itsehallintoalueet. Jugoslavian armeija esti kroaattipoliisia kukistamasta kapinaa toimien muka erotuomarina. Krajinan kapina enteili Kroatian sotaa ja Jugoslavian lopullista hajoamista sotiin. Kansallismieliset serbit synnyttivät Krajinaan kapinan, koska halisivat liittää Krajinan aiottuun suureen serbivaltioon.
Alkava Serbian ja Kroatian konflikti

Kiihkokansallisuutta ainakin ajoittain hyväkseen käyttänyt Slobodan Milosevic oli vuodesta 1986 ajanut ainakin jossain määrin Suur-Serbia-aatetta, johon kuului ajatus serbeistä kaikkien Jugoslavian kansojen valtiaana, tai ainakin kaikkien serbien pitäminen samassa valtiossa.
Kesällä 1988 Kroatian mediassa syyteltiin Serbian hallinnon toimia mm. populistisiksi, Jugoslavian vastaisiksi ja neostalinistisiksi. Serbialaiset lehdet taas kutsuivat kroaatteja ja sloveeneja nationalisteiksi ja separatisteiksi.
Kroatian serbit osoittivat mieltään Kroatiaa vastaan jo helmikuussa 1989, mistä alkoi lopulta sotaan vienyt kahnausten sarja Kroatiassa asuvien serbien ja kroaattien välillä.
Helmikuussa 1989 perustettiin Kroatian ensimmäinen puolue "Jugoslavian demokraattinen aloite", joka levisi koko Jugoslaviaan mutta ainoastaan suppeaan piiriin lähinnä akateemisessa maailmassa. Serbit osoittivat mieltään uudemman kerran Kninissä kesällä 1989 sanoen että serbejä riistettiin Kroatiassa, mikä ärsytti monia kroaatteja.
Kroatia alkoi tukea Jugoslaviasta eroon pyrkivää Sloveniaa vasta joulukuussa 1989, jolloin sloveenit käännyttivät maahansa pyrkivät Milosevicin sinne junailemat serbimielenosoittajat pois. Joulukuussa 1989 Kroatian puoluejohtajaksi nousi kroaatti Ivica Racan aiemman serbin tilalle.
Jugoslavia oli vuonna 1990 lähellä hajoamista, kun eri kansojen nationalistit ajoivat omaa ja kansojensa etuja. Kommunistipuolue pirstoutui eri kansojen kommunistipuolueiksi. Kroatian serbit perustivat Jovan Raškovićin johdolla SDS-puolueen helmikuussa 1990. SDS-puolueen mielestä osatasavaltojen rajat eivät menneet serbien halujen mukaan.
Jopa Kroatian erittäin epäsuosittu vanhoillinen ideologi Stipe Shuvar vastusti Milosevicia.
Tuđmanin kroaattikansallismielisen HDZ-puolueen nousu

Kroatiassa pidettiin ensimmäiset vapaat parlamenttivaalit vuonna 1990 enemmistöä suosivalla vaalitavalla, jolla kommunistit uskoivat voittavansa. Mutta valtaan nousikin 6. toukokuuta vuonna 1990 kansallismielis-konservatiivinen HDZ-puolue, jonka johdossa oli entinen kroaattikenraali ja historioitsija Franjo Tuđman. Tuđmanin ajamaa kohtalaisen jyrkkää kroaattinationalismia on väitetty vastareaktioksi jyrkkään serbinationalismiin. Tuđman olikin väittänyt jo 1981, että kroaatteja syrjittiin mm. armeijan upseeristossa, ja joutunut tämän takia pariksi vuodeksi vankilaan.
HDZ julisti vaalikampanjassaan Kroatian itsemääräämisoikeutta ja tarvittaessa itsenäisyyttä, omaa rahaa ja kansallista kroaattiarmeijaa.
HDZ:n noustua määräävään asemaan se 1990 erotti joitain serbiviranomaisia, ainakin muodollisesti tai aidosti siksi koska nämä olivat kommunistipuolueen jäseniä. mutta esimerkiksi serbien kansanedustajia sai olla parlamentissa.
Hallitus kielsi mm. serbian kielessä käytetyt kyrilliset kirjaimet, pidätti serbejä sisäministeriössä, poisti kouluopetuksesta serbikirjailijoita käsittelevän osuuden jne.