stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heteroseksismi
Kuvaus > Ylivertaisuuskuvitelma

Heteroseksismi voi sisältää ennakko-oletuksen, että kaikki muut ihmiset ovat heteroseksuaaleja tai että eri sukupuoleen kohdistuva kiinnostus ja ihmissuhteet ovat ainoa normi, ja että ne ovat siten ylivertaisia muihin verrattuna.
Seksuaalisesta suuntautumisesta riippumatta ihmiset voivat pitää tällaisista asenteista ja ennakkoluuloista kiinni.
Kuvaus > Sisäistetyn homofobian aiheuttaminen

Heteroseksistiset asenteet ja ennakkoluulot voivat muodostaa myös osan sisäistettyä vihantunnetta omaa seksuaalista suuntautumista kohtaan (sisäistetty homofobia). Sisäistetty homofobia tarkoittaa sitä, että seksuaalivähemmistöön kuuluva yksilö on omaksunut ympäristön heteroseksistiset asenteet ja se voi johtaa alentuneeseen itsetuntoon ja itsetuhoisuuteen.
Kuvaus > Sortotoimet yhteiskunnallisessa elämässä

Heteroseksismi syrjintänä pitää homomiehiä, lesboja, biseksuaaleja tai muita seksuaalivähemmistöjen edustajia toisen luokan kansalaisina kun kyseessä ovat erinäiset lailliset oikeudet ja kansalaisoikeudet, mahdollisuudet liike-elämässä ja yhteiskunnallinen tasa-arvo monissa maailman yhteiskunnissa. Heteroseksismiin liittyy myös poikkeamisella perusteltua homopoikien ja lesbotyttöjen kiusaamista sekä homovastaisia hyökkäyksiä, jotka perustuvat vihaan.
Neurooma

Neurooma on hermokudokseen syntyvä ja enimmäkseen hermokudoksesta koostuva kasvain, jota yleensä pidetään hyvänlaatuisena. Neurooma voi kasvaa hermosolun aksoniin eli haaraan. Ne voivat olla kooltaan hyvinkin pieniä, niin että niitä ei koe tunnustelemalla muuten kuin kyseisen kohdan arkuutena. Neuroomia voi syntyä myös amputoitujen raajojen tynkiin, joihin tulevia epänormaaleja hermokudosmassoja kutsutaan amputaationeuroomiksi.
Anguillan lippu

Anguillan lippu.
Anguillan lippu on Anguillan tunnus. Lipun mittasuhteet ovat 2:3. Lippu on otettu käyttöön 30. toukokuuta 1990. Lipussa on tummansinisellä pohjalla Union Jack sekä Anguillan vaakuna, jonka kolme oranssia delfiiniä kuvaavat kestävyyttä, voimaa ja yhtenäisyyttä. Niiden ympyränmuotoinen liikerata edustaa jatkuvuutta. Valkoinen tausta puolestaan edustaa rauhallisuutta vaakunan tyviön turkoosin värin symboloidessa Karibianmerta.
Aiemmat liput

Anguillan lippuna käytettiin ennen vuotta 1967 Yhdistyneen kuningaskunnan lippua. Vuonna 1967, kun Anguillasta tuli osa Saint Christopher-Nevis-Anguillan siirtomaata, se otti käyttöön Saint Christopher-Nevis-Anguillan lipun. Anguilla antoi kuitenkin jo heinäkuussa 1967 yksipuolisen itsenäisyysjulistuksen ja otti käyttöön San Fransiscossa asuneen anguillalaisen suunnitteleman merenneitolipun. Siinä oli punaisella pohjalla sininen soikio, jossa oli kaksi merenneitoa ja simpukankuori. Lipun ylä- ja alareunassa oli keltaisella teksti ”Republic of Anguilla”.
Merenneitolippu ei kuitenkaan saavuttanut kovin suurta suosiota ja korvattiin syyskuussa 1967 delfiinilipulla. Siinä oli Anguillan vaakunasta yhä löytyvät kolme delfiiniä valkoisella pohjalla, ja turkoosi raita lipun alareunassa. Se poistui virallisesta käytöstä vuonna 1969, kun Anguilla liitettiin taas Britannian alaisuuteen. Anguillasta tuli oma merentakainen alueensa vuonna 1980, mutta oman lippunsa se sai vasta vuonna 1990.
Delfiinilippua käytetään edelleen epävirallisissa yhteyksissä, ja monet anguillalaiset pitävät sitä saaren ”oikeana” lippuna.
Saint Christopher-Nevis-Anguillan lippu (1958–1967)
Saint Christopher-Nevis-Anguillan lippu (1967)
Anguillan merenneitolippu (1967)
Anguillan delfiinilippu (1967–1969)
Kuvernöörin lippu

Anguillan kuvernöörillä on oma lippunsa, Yhdistyneen kuningaskunnan lippu, jonka keskelle on sijoitettu seppeleen reunustamaan valkoiseen ympyrään Anguillan vaakuna.
Anguillan kuvernöörin lippu.
Mirdja

| Mirdja |
| --- | --- |
Kirjailija:  L. Onerva
Kansitaiteilija:  Jorma Hinikka
Kieli:  suomi
Genre:  Draama
Kustantaja:  SKS
Julkaistu:  1908
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  364
ISBN:  951-746-369-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Mirdja on L. Onervan (oik. Hilja Onerva Lehtinen) esikoisromaani, joka julkaistiin vuonna 1908. Se käsittelee naiseuden problematiikkaa ja identiteetin etsimistä vuosisadan vaihteessa. L. Onervan romaanissa päähenkilö omaksuu kohtalokkaan naisen roolin, koska se on miesten yhteiskunnassa ainoa keino saavuttaa vapautta ja elämän nautintoja.
Teos > Juoni

Kirjan tapahtuvat sijoittuvat 1900-luvun alun Suomeen. Kirjan nuori naispäähenkilö Mirdja Ast asuu Helsingissä ihalijapiirinsä ympäröimänä. Mirdjan kauneus ja älykkyys vetoavat lukuisiin miehiin. Mirdjalla on vilpitön ystävyyssuhde Rolf Tanneen, jonka viisaus ja älykkyys kiehtovat häntä. Kirjan alussa kuvaillaan Mirdjan lukuisia onnettomia miessuhteita, jotka päättyvät nopeasti hänen ylimielisyytensä ja vapaudenhalunsa takia. Erään erityisen suureksi pettymykseksi osoittautuneen suhteen johdosta Mirdja pakenee Lumiluodolle, missä hänen setänsä asuu.
Lumiluodolla ollessaan Mirdja pohtii elämäänsä ja etsii itseään. Saatuaan sedältään isänsä kirjoittaman kirjeen Mirdja ei enää suhtaudu halveksuen muihin ihmisiin vaan haluaa tehdä lähempää tuttavuutta paikallisiin. Näin tehdessään hän havaitsee sisällään piilevän pahuuden, jota hän haluaa paeta. Mirdja jatkaa pakoaan Ranskaan, missä hän rauhoittuu ja ottaa etäisyyttä lähipiiriinsä.
Vietettyään aikaansa Ranskassa Mirdja on valmis kohtaamaan vanhan elämänsä ja palaa Helsinkiin. Hyvän lauluäänen ja karisman vuoksi Mirdjaa pyydetään osallistumaan erääseen musikaaliin. Musikaalin yhteydessä Mirdja tapaa lehtori Runar Söderbergin. Heidän välilleen muodostuu viha-rakkaussuhde. Mirdja pohtii omaa elämäänsä, ja lannistuttuaan hän hyväksyy Runarin kosinnan. Hän on väsynyt, kaipaa lepoa ja onnea ja luulee löytävänsä sen avioliitosta. Hän tekee sovinnon itsensä kanssa, tai oikeammin itsepetoksen, sovinnon yhteiskunnan ja kirkon kanssa, menemällä kirkolliseen avioliittoon.
Mirdjan ja Runarin avioliitto ei aluksi toimi, koska Mirdja kaipaa vapautta ja vanhaa elämäänsä. Mirdja tuntee itsensä kahlituksi, ja sen vuoksi hän purkaa pahaa oloaansa Runariin. Runar herättää hänessä halveksuntaa arkisen elämänsä ja kunnianhimottumuuden takia. Lopulta Mirdja kuitenkin vapautuu negatiivisista varauksistaan ja oppii nauttimaan elämästään Runarin kanssa. Runarin kuolema on Mirdjalle suuri menetys, ja sen johdosta hän menettää mielenterveytensä.
Teos > Henkilöt

Mirdja Ast, kirjan päähenkilö, on dekadentti nainen, joka haluaa olla vapaa ja itsenäinen. Hän nauttii miesten huomiosta, sillä hän on hyvin narsistinen ja itsekeskeinen. Mirdja koettaa hakea elämällensä selkeää linjaa kokeilemalla useita miessuhteita ja sovittamalla itselleen erilaisia rooleja. Hän halveksii porvareita, eikä halua käyttäytyä kuten sen ajan siveellisten naisten kuuluisi. Mirdja on tyypillinen femme fatale eli kohtalokas nainen, joka ensin viettelee miehet ja tämän jälkeen jättää heidät, kun aletaan keskustella rakkaudesta ja sen kestosta.
Rolf Tanne, Mirdjan ystävä ja oppi-isä, on rappioalkoholisti. Hän kuvailee itseään kuitenkin dekadentiksi uneksijaksi. Hän halveksii poroporvarillisia ja työntekoa, taiteilijan työtäkin hän pitää itsensä myymisenä. Hänen filosofiansa ja yksilöllisyyden palvontansa tekevät vaikutuksen Mirdjaan. Erityisesti poroporvarillisuuden halveksiminen on pinttynyt myös Mirdjan ajatusmaailmaan. Näin Rolfin tehtäväksi romaanissa muodostuukin ruokkia Mirdjan narsistisia ja dekadentteja taipumuksia sekä hänen kohtalokkaan naisen rooliaan.
Runar Söderberg on Mirdjan aviomies, Mirdja ei osannut rakastua eikä missään nimessä halunnut naimisiin, koska se on poroporvarillista ja ikuista. Runarin suhteen Mirdja kuitenkin luovuttaa ja menee naimisiin hänen kanssaan. He molemmat ovat hieman omanlaisiaan persoonia ja siksi sopivatkin toisillensa. Avioliitto ei kuitenkaan ole helppo vaan se on täynnä ristiriitoja, erityisesti alkuvaiheessa. Runar kuitenkin palvoo Mirdjaa, mutta Mirdja ei vielä avioliittonsa aikana ymmärrä rakastavansa häntä todella. Vasta Runarin kuoltua Mirdja todella ymmärtää rakkautensa häntä kohtaan.
Pohdintoja

L. Onervan Mirdja on kerronnaltaan katkeileva ja häilyvä. Juonen tarkoituksena ei ensisijaisesti ole kertoa jännittävää ja vivahteikasta tarinaa, vaan toimia ikään kuin kulissina pohdinnoille ja ajatuksille. Kirjassa onkin suhteellisen vähän kerrontaa, sillä ajatuspolkujen ja dialogien kulkua kuvaillaan erittäin värikkäästi ja perusteellisesti. Mirdja kyseenalaistaa tuolloiset käsitykset niin naisena olemisesta kuin rakkaudestakin ja onnistuu kääntämään kaikki ennakkokäsitykset päälaelleen sivujen mittaisissa monologeissaan. Mirdjan hahmo siis toimii eräänlaisena tabujen ja normien rikkojana sekä uusien arvojen lipunkantajana.
Vastaanotto

Mirdjan ilmestyttyä vuonna 1908 se herätti aikalaisissa paljon paheksuntaa. Mirdjassa esiintyvä eroottisen vapauden kannatus ja perinteisten perhearvojen halveksiminen sai muun muassa naislähetystön nuhtelemaan kirjailijaa. Siihen aikaan Suomessa naisen täytyi olla siveellinen ja hyväkäytöksinen. L. Onerva käsitteli Mirdjassa asioita, jotka olivat tabuja, asioita joista ei ollut soveliasta puhua. ”Me näemme nuoren naisen, joka särkee yhteiskunnan ja sen ihmisten sovinnaisuuskäsitteet, filosofoi ravintoloissa nuorten dekadenttien kanssa, kulkee hehkuvissa, melkein sairaaloisissa sensuaalisissa mielialoissa, elää vapaata eroottista elämää, rakentaa ja särkee suhteita.” Kuitenkin teos myös sai positiivista palautetta. Myönteisesti kirjaan suhtautuivat intellektuaaliset nuoret, jotka pitivät sen yksilöllisyyteen pyrkivän naisen ajatusten ja mielialojen kuvauksesta. Onerva sai Mirdjasta vuonna 1908 valtion kirjallisuuspalkinnon, jonka arvo oli tuhat silloista markkaa. Palkinto herätti vastustusta, ja Kotimaa-lehdessä esitettiin naisten vastalause Mirdjalle ehdotetun palkinnon johdosta.
Pim Bouwman

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 30. tammikuuta 1991 (ikä 33)
Syntymäpaikka: Vlissingen, Alankomaat
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 184 cm
Seura
Seura: Enosis Neon Paralimni
Pelinumero: 8
Junioriseurat
2001–2010: NAC Breda
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2012 | NAC Breda | 2 | (0) |
| 2012–2013 | FC Inter | 52 | (5) |
| 2014– | Enosis Neon Paralimni | 35 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 89 | (7) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 6. helmikuuta 2016.
Pim Bouwman (s. 30. tammikuuta 1991 Vlissingen, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kyproksen jalkapalloliigassa pelaavaa Enosis Neon Paralimnia. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Bouwman pelasi NAC Bredan edustusjoukkueessa vuosina 2010–2012, esiintyen kahdesti Eredivisiessä. Hän siirtyi FC Inter Turkuun tammikuussa 2012 kaksivuotisella sopimuksella. Veikkausliigan kaudella 2012 hän pelasi 30 ottelua ja teki niissä viisi maalia.
Babacar Diallo

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 25. maaliskuuta 1989
Syntymäpaikka: Dakar, Senegal
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 193
Paino: 85
Junioriseurat
: Amiens FC
: Paris FC
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2010 | Dardanel Spor AŞ | 17 | (0) |
| 2010–2011 | Belediyespor (laina) | 27 | (0) |
| 2011–2014 | FC Inter | 29 | (2) |
| 2014–2015 | Rochester | 12 | (0) |
| 2015–2017 | KuPS | 63 | (3) |
| 2017-2018 | St.Pölten | 30 | (1) |
| 2019– | KuPS | 0 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 178 | (6) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. heinäkuuta 2018.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 1. marraskuuta 2013.
Babacar Diallo (s. 25. maaliskuuta 1989) on senegalilainen jalkapalloilija, joka pelaa tällä hetkellä Kuopion Palloseurassa. Hän edusti viimeksi itävaltalaista SKN St.Pölteniä. Diallo on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Diallo edusti vuosina 2011-2014 Veikkausliigan FC Inter Turkua, josta hän siirtyi huhtikuussa 2014 Yhdysvaltoihin Rochesteriin. Vuoden myöhemmin hän palasi Veikkausliigaan Kuopion Palloseuraan, josta siirtyi tammikuussa 2017 Itävaltaan.
Diallo on edustanut myös turkkilaisia Dardanelsporia ja Belediyesporia.
Aiheesta muualla

Diallo Interin kotisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Diallo KuPS:n kotisivuilla
Talvisilta

Talvisillan kylää etelästä. Etualalla Natura 2000 -ohjelmaan kuuluvia Häntälän notkoja.
Talvisilta on kylä Somerolla Varsinais-Suomen maakunnassa. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 191, mikä teki siitä väkiluvultaan Someron kahdenneksitoista suurimman kylän. Talvisillan naapurikyliä Somerolla ovat Häntälä lännessä sekä Kimala, Saarentaka ja Härkälä pohjoisessa. Lounaassa Talvisilta rajoittuu Kuusjoen Kanungin, etelässä Kiikalan Kärkelän ja lännessä Kiikalan Hirvelän kylään Salossa.
Palvelut ja liikenne

Talvisilta kuuluu yhdessä naapurikylien Häntälän, Syvänojan ja Kerkolan kanssa Häntälän postinumeroalueeseen ja samalla alueella toimii myös Lounais-Somerron kyläyhdistys ry. Kylän itäosan kautta kulkee Salosta Somerolle johtava kantatie 52, ja tärkeimpiä liikenneväyliä kylän sisällä ovat paikallistietasoiset yhdystiet Häntäläntie ja Talvisillantie. Kokoontumispaikkana toimii Häntälän maamiesseuran omistama huvikeskus Teeriharju kantatien 52 varressa.
Luonto

Kylän luonnonympäristöä hallitsevat Uskelanjoen sivujoen Rekijoen latvahaarat, jotka ovat uurtaneet ympäröivään savitasankoon syviä rotkolaaksoja. Paikallisesti nämä tunnetaan nimellä Häntälän notkot ja ne muodostavat Someron Kerkolan, Syvänojan, Häntälän ja Talvisillan kylissä arvokkaan perinnebiotooppialueen, joka kuuluu Natura 2000 -suojeluohjelmaan osana Rekijokilaakson Natura 2000 -aluetta. Häntälän notkoja laajempi Rekijokilaakson Natura-alue ulottuu vielä myös viereisten Kiikalan Hirvelän, Kärkelän, Revän ja Rekijoen sekä Perttelin Haalin kylien alueelle Salossa. Notkojen ulkopuolella savitasangosta pistää esiin kalliosydämisiä moreenimäkiä.
Historia

Talvisilta on viereisten Häntälän, Syvänojan ja Kerkolan, eteläsomerolaisten Lautelan ja Terttilän sekä Somerniemen Kaskiston, Suojoen ja Mäyrämäen kanssa yksi niistä kylistä, jotka vuonna 1492 siirrettiin Uskelan seurakunnasta osaksi Someroa lähiseurakuntien alueita järjesteltäessä. Vuoteen 1870 nämä kylät olivat kirkollisesti osa Someron seurakuntaa, mutta kuuluivat edelleen hallinnollisesti Turun ja Porin lääniin, kunnes lääninrajat vuonna 1870 koko Suomessa yhtenäistettiin seurakuntarajojen kanssa ja kylistä tuli myös hallinnollisesti osa Hämeen lääniä muun Someron tavoin.
Talvisillan kylän vanhoja kantataloja ovat olleet ennen isonjaon toimeenpanoa Eskola, Haltia, Luukkala, Nikkari, Nokka ja Teeri. Näistä Teeri halottiin vuonna 1803 Kylä- ja Mäki-Teereksi ja Eskola ennen vuotta 1808 Yli- ja Ali-Eskolaksi. Tämän jälkeen Haltiasta erotettiin 1810-luvulla uudistaloiksi Hingistö ja Ojala nykyisellä Hingistönkulmalla, kylän pohjoisosassa, ja nämä jakautuivat edelleen Yli- ja Ali-Hingistöksi ja Yli- ja Ali-Ojalaksi. Muita 1800-luvulla muodostuneita uudistaloja, jotka vielä 1990-luvulla olivat olemassa, olivat Luukkalasta erotetut Mäkilä, Uusitalo ja Ylijoki sekä Nokasta erotetut Peltola ja Pyöliniemi. Lisäksi 1800-luvun loppuun mennessä Nikkari oli jakautunut Yli- ja Ali-Nikkariin ja Luukkala Kylä- ja Pelto-Luukkalaan.
Talvisillan historiallinen kylätontti on sijainnut nykyisen Häntäläntien varressa paikalla, jossa vieläkin ovat Nokan, Kylä-Teeren ja Kylä-Luukkalan talot. Näistä Kylä-Luukkalan vuodelta 1876 peräisin oleva päärakennus on sekä maisemallisesti että paikallishistoriallisesti erittäin merkittävä.
Tuovilan silta

| Tuovilan silta |
| --- | --- |
 Sillan yksiaukkoinen osa.
Ylittää:  Laihianjoki
Sijainti:  Tuovila, Mustasaari
Ylläpitäjä:  Liikennevirasto
Siltatyyppi:  kivinen holvisilta, kaksiosainen
Pituus:  93 m
Leveys:  6 m
Avattu liikenteelle:  1781
Koordinaatit:  63°01′46.32″N, 021°48′18.59″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Tuovilan silta (ruots. Toby stenbro) on Mustasaaressa oleva kivinen kaksiosainen holvisilta, joka on otettu museosillaksi vuonna 1982. Silta on valmistunut vuonna 1781 ja on Suomen museosilloista toiseksi vanhin Espoon kartanon Sågbron sillan jälkeen. Pienen saaren kohdalle rakennettu Laihianjoen yli johtava Tuovilan silta sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin teemakohteessa "museosillat".
Sillan kokonaispituus on 93 metriä ja hyötyleveys 6 metriä. Kaksiosainen silta on 1- ja 2-aukkoisten siltojen yhdistelmä, suurimman kaaren aukko on 8 metriä.
Tuovilan silta on osa Vaasan ja Kristiinankaupungin välistä tietyhteyttä. Kivisiltaa oli suunniteltu jo 1760-luvulla. Rakentamismääräys tuli maaherralta 1775. Kivisillat olivat tuolloin Suomessa uusia, ja sillan rakentamiseen määrättyjen kuntien talonpojat vastustivat kivisillan rakentamista. Sillan on piirtänyt yli-intendentti Carl Fredrik Adelcrantz, ja se on rakennettu vuosina 1780–1781. Se on tehty kylmämuurina, eli kivet on sovitettu paikoilleen ilman laastia ja kivien näkyvien pintojen viimeistely on karkeaa. Siltaa on aiemmin korjattu muun muassa 1960-luvulla.
Tuovilan silta korjattiin perusteellisesti vuosina 2009–2010. Korjauksen kustannusarvio oli noin 240 000 euroa. Sillan rakenteita vahvistettiin laastilla ja betoniteräksillä, ja sillan kannelle kertynyt paksu sorakerros poistettiin. Sillalle asennettiin myös uudet riittävän korkeat metallikaiteet — alkuperäiset kaiteet olivat vajaat puoli metriä korkeat kivipaadet. Ne palautettiin kuitenkin paikoilleen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuovilan silta Wikimedia Commonsissa
Tuovilan silta Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY. Museovirasto.
Suomen museotiet, tieliikenteen museosillat ja rautateiden museosillat
| --- | --- |
Etelä-Karjala:   Niskapietiläntie  Maantiealikäytävä ”Karjasilta” 
Etelä-Pohjanmaa:   Kyrönkankaan kesätie  Mattilan silta  Perttilän riippusilta 
Etelä-Savo:   Kuortti–Miekansalmi-tie  Porrassalmentie  Enonkosken kivisilta  Virransalmen silta 
Kainuu:   Paltaniementie  Raatteentie  Möykkysenjoen silta  Tervasalmen silta  Kalliokosken ratasilta  Uitonsalmen alikulkusilta 
Kanta-Häme:   Porras–Renko-tie  Mierolan silta 
Keski-Suomi:   Koiviston paikallistie  Heinäjoen silta  Viherin silta 
Kymenlaakso:   Tallimäki–Virojoki-tie  Keskikosken silta  Korian silta  Mullinkosken silta  Salmen silta  Savukosken silta 
Lappi:   Magneettimäki  Nivajoki–Alajalve-tie  Seitajärventie  Simonkyläntie  Ahdaskurun silta  Saarenputaan silta  Aliojan ratasilta 
Pirkanmaa:   Peräkunnantie  Aunessilta  Markkulan silta 
Pohjanmaa:   Taistelutantereentie  Harrströmin kivisilta  Närpes Nybro  Tuovilan silta 
Pohjois-Karjala:   Vornantie  Haarajoen museosilta 
Pohjois-Pohjanmaa:   Saviselkä–Piippola-tie  Etelänkylän isosilta  Pattijoen silta  Ponkilan silta  Savisilta 
Pohjois-Savo:   Nikkilänmäentie  Taipaleen kanavan ratasilta  Taipaleen vanhan kanavan silta 
Päijät-Häme:   Tönnön silta  Heinolan rautatiesilta 
Satakunta:   Huovintie  Lankosken silta  Lapijoen silta  Tulkkilan silta 
Uusimaa:   Fagervikintie  Tuusulan Rantatie  Espoonkartanon Sågbron silta  Bobäckinpuron ratasilta  Hinthaaranjoen ratasilta  Kialan ratasilta 
Varsinais-Suomi:   Vanhalinnantie  Halikon vanha silta  Muntin silta  Aurajoen ratasilta 
| --- | --- |
Huom!: Savukosken silta on Kymenlaakson ja Uudenmaan rajalla.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Tuovilan silta (Q10699179)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: holvisilta
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Mustasaari
koordinaatit: 63°01′46″N 21°48′19″E﻿ / ﻿63.02953°N 21.80516°E﻿ / 63.02953; 21.80516
Turun Seudun Energiantuotanto

| Turun Seudun Energiantuotanto Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  28. joulukuuta 2001
Toimitusjohtaja:  Pertti Sundberg
Puheenjohtaja:  Jarmo Rosenlöf
Kotipaikka:  Turku, Suomi
Toimiala:  kaukolämmön ja sähkön tuotanto 
Kotisivu:  tset.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Turun Seudun Energiantuotanto Oy (TSE) on Turun alueella toimiva useiden tahojen omistama energiantuottaja, joka perustettiin nimellä Turun Seudun Maakaasu ja Energiantuotanto Oy. Nimi vaihdettiin vuoden 2013 huhtikuussa.
Turun kaupungin omistama Turku Energia Oy omistaa yrityksestä 39,5 prosenttia, Fortum Oyj 49,5 prosenttia,  Raisio 5 %, Kaarina 3 % ja Naantali 3 %.
Osakkaiden 28. joulukuuta 2011 allekirjoittamalla sopimuksella Turun, Kaarinan, Raision ja Naantalin energiantuotannosta vastaa TSE vuoden 2012 alusta lähtien. TSE:n hallintaan siirtyvät myös Fortumin Naantalin voimalaitos, Turku Energian Orikedon biolämpölaitos ja Turun jätteenpolttolaitos sekä Kakolan lämpöpumppulaitos. Alueen kaukolämpöverkot vuokrataan Turku Energialle. TSE myy sähkön osakkailleen, kaukolämmön Turku Energialle ja höyryn Fortumille.
Sopimuksen myötä Turun seutu toteuttaa valtion toivomaa lämmön ja sähkön yhteistuotantoa. TSE:n hallituksen puheenjohtaja Ilkka Kanervan mukaan "Kyse on ratkaisusta, jonka mittasuhteet ja vaikutukset Turun seudulla olevat poikkeuksellisen mittavat. Satojen miljoonien arvoinen sopimus on raskaan sarjan asia".
Naantalissa Ladvo-Venkan alueella Isosuolla on TSE:n tuhkankaatopaikka eli Härkäsuon kaatopaikka, joka oli aikaisemmin Fortumin omistuksessa. Keväällä 2019 TSE kertoi suunnittelevansa paikalle biopolttoaineterminaalia ja aikaisempaa laajempaa tuhkanläjitysaluetta. Näiden yhteenlaskettu pinta-ala olisi yli 20 hehtaaria. Rakennuksia ei paikalle ole tulossa, mutta mittavat maanrakennustyöt maksavat noin 2 miljoonaa euroa. Terminaalissa murskattaisiin puuta ja se toimisi varmuusvarastona. Hanketta perustellaan TSE:n Naantalin monipolttoainevoimalaitoksen toimintavarmuuden parantamisella.
Aiheesta muualla

Turun Seudun Energiantuotannon kotisivut
Heimopataljoona 3

Heimopataljoona 3 (HeimoP 3) oli jatkosodan (vuosina 1942–1944) aikana Suomen Puolustusvoimissa toiminut vapaaehtoisten pataljoona. Se oli yksi suomensukuisista kansoista muodostetuista heimosoturiyksiköistä. Heimopataljoona 3 koostui pääosin suomalaisten sotavangeiksi jääneistä, puna-armeijassa palvelleista, aunuksen-, tverin- ja vienankarjalaisista sekä inkeriläisistä ja vepsäläisistä sotilaista. Pataljoonaan eivät liittyneet kaikki suomensukuiset sotavangit, vaan noin kolmannes heistä. Pataljoonassa palveli myös suomalaisia, siperiansuomalaisia, amerikansuomalaisia, ainakin yksi ruotsinsuomalainen (mahdollisesti länsipohjalainen, sillä hän oli kotoisin Haaparannalta), ainakin yksi virolainen ja ainakin yksi saamelainen.
Heimopataljoonan on arvioitu onnistuneen taistelutehtävissään hyvin, mutta ongelmiakin esiintyi, kuten kurittomuutta. Heimopataljoonan mielialan kuitenkin raportoitiin kehittyneen myönteiseen suuntaan erityisesti vuoden 1943 loppupuolella, kun yhä useamman pataljoonan miehen perhe tuli inkeriläissiirtojen myötä Suomeen. Raportin mukaan: ”inkeriläiset ja itäkarjalaiset alkoivat yhä selvemmin tuntea kohtalonyhteytensä kanta-Suomen kanssa".
Pataljoonan perustaminen

Ylipäällikkö hyväksyi Päämajassa 12. marraskuuta 1942 Heimopataljoonan perustamisen. Pataljoonan tuli käskyn mukaan olla määrävahvuinen 10. joulukuuta 1942 mennessä. Pataljoonan vahvuuteen määrättiin suomalainen runkomiehistö, 119 upseeria, aliupseeria ja miestä.
Heimopataljoonaan haki kaikkiaan noin 1 500 heimosotavankia ja heitä hyväksyttiin siihen noin 1 100. Heimopataljoonaan hyväksyttyjen tuli allekirjoittaa palvelusitoumus, joka vapautti vangin sotavankeudesta, jotta hän voi palvella puolustusvoimissa. Pataljoonaan liittyminen oli ainakin muodollisesti vapaaehtoista eli se ei sotinut kansainvälisiä säädöksiä vastaan.
Suomensukuisten heimoihin kuuluneiden määrä perustamisvaiheen loppupuolella oli 1 070 miestä, jakaantuen seuraavasti:
Inkeriläisiä 423 (39,5 %),
Aunuksenkarjalaisia 380 (35,5 %),
Tverinkarjalaisia 101 (9,5 %),
Vienankarjalaisia 94 (8,8 %),
Suomalaisia 30 (2,8 %), vapaussodan päättyessä Neuvostoliittoon siirtyneitä puna-armeijassa palvelleita suomalaisia
Vepsäläisiä 24 (2,2 %) sekä
muita kansallisuuksia 18.
Yksiköt (päälliköt perustettaessa)

EK/HeimoP 3, päällikkö kapteeni Ruuskanen
1.K/HeimoP 3, päällikkö kapteeni Leinonen
2.K/HeimoP 3, päällikkö kapteeni Laakso
3.K/HeimoP 3, päällikkö luutnantti Rossi
4.K(KKK)/HeimoP 3, päällikkö luutnantti Paavola
KrhJ/HeimoP 3, johtaja luutnantti Leppämäki
TäydK/HeimoP 3, päällikkö luutnantti Kasanen