stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tekijänoikeus
Tekijänoikeus Suomessa

Suomessa tekijänoikeuksista säädetään tekijänoikeuslaissa, ja lain viimeisimmät merkittävät muutokset säädettiin vuonna 2013. Uudistuksen tarkoituksena oli yhteensovittaa Suomen tekijänoikeussäädökset Euroopan parlamentin ja neuvoston antamien direktiivien kanssa .
Suomessa tekijänoikeus syntyy teoksen tekijälle eli sille, joka luo kirjallisen tai taiteellisen teoksen. Kirjallisena teoksena pidetään myös muun muassa karttaa, selittävää piirustusta, graafista teosta sekä tietokoneohjelmaa.lähde?
Tekijänoikeussuojan saamisen kannalta tärkeintä on, että henkisen luomistyön tuote on itsenäinen ja omaperäinen ja että se ylittää teoskynnyksen eli yltää teostasoon.
Tekijänoikeus Suomessa > Tekijä > Luonnollinen henkilö

Tekijä on henkilö, joka tekee tai luo tekijänoikeussuojaa nauttivan teoksen. Teoksen tekijä on Suomen lainsäädännön mukaan aina luonnollinen henkilö eli ihminen. Yhtiöillä ja muilla yhteisöillä (kuten yhdistyksillä tai säätiöillä) olevat tekijänoikeudet voivat olla vain luonnollisilta henkilöiltä siirtyneitä oikeuksia. Tekijänoikeus voi syntyä yhdelle ihmiselle tai usealle ihmiselle yhteisesti. Jos heidän osuutensa eivät muodosta itsenäisiä teoksia, tekijänoikeus on heillä yhteisesti. Eläimillä ei ole tekijänoikeuksia eikä niitä ole myöskään esineillä, kuten teoksilla itsellään. Tekijöitä ovat yleisesti kaikki ne henkilöt, joiden toiminnasta voi syntyä itsenäisiä ja omaperäisiä luomistyön tuloksia kuten säveltäjät, kirjailijat, kuvataiteilijat tai tietokoneohjelman tekijät. Sekä laissa että muutoinkin puhutaan tekijästä myös tekijänoikeuden omistajana tai haltijana. Tämä tarkoittaa joko henkilöä joka on teoksen tehnyt, tai siirretyn tekijänoikeuden tapauksessa sitä, jolle se on viimeksi siirtynyt. Kun teoksen kopiointiin on saatava lupa sen tekijältä, tarkoitetaan tekijänoikeuden omistajaa.lähde?
Tekijänoikeus Suomessa > Tekijä > Tuntematon tekijä

Anonyymin tekijän tai nimimerkin tekijänoikeuksista vastaa julkaisija, milloin sellainen on mainittu, ja muutoin kustantaja, kunnes tekijän nimi on ilmaistu uudessa painoksessa tai ilmoitettu asianomaiselle ministeriölle. Tuntemattoman tekijän teoksen suoja-aika 70 vuotta lasketaan tällöin alkaneeksi teoksen julkaisemisvuodesta.
Tekijänoikeus Suomessa > Tekijänoikeuden rajoituksia

Useat rajoitukset kaventavat tekijän yksinoikeuden aluetta, koska rajoitusten voidaan katsoa olevan myös ihmisten, yleisön tai yhteiskunnan oikeuksia.lähde?
Tekijänoikeuden rajoituksia kutsutaan Yhdysvalloissa nimellä fair use (suomeksi 'oikeudenmukainen käyttö'lähde?), Isossa-Britanniassa ja Australiassa fair dealing. Tekijänoikeuden rajoituksissa on vähäisiä eroja eri valtioissa, mutta Euroopan yhteisössä asiasta annetut direktiivit yhdenmukaistavat näitä rajoituksia. Jukka Kemppisen mukaan Euroopan ja Yhdysvaltojen ja kolmanneksi Japanin lakien erot eivät ole niin suuria kuin joskus luullaan.lähde?
Tekijänoikeus ei koske teoksia, joiden suoja-aika on jo mennyt umpeen. Englanniksi näiden sanotaan olevan public domainissa olevia teoksia. Näitä ovat esimerkiksi menneiden vuosisatojen julkaisemattomat vanhat käsikirjoitukset ja uudelleenjulkistamattomat teoksetselvennä. Näiden teosten käyttö on vapaata. Lisäksi lait ja viranomaisten päätökset ovat joissain maissa kuten Suomessa jätetty tekijänoikeuden ulkopuolelle.lähde?
Suomessa suurin osa rajoituksista on säädetty tekijänoikeuslain toisessa luvussa perustuen sivistyksellisiin tai muihin yhteiskunnallisiin syihin. Useimmiten teoksen käyttäminen sallitaan ilman lupaa ja korvauksetta. Pakkolisenssisäännös mahdollistaa korvausta vastaan esimerkiksi kirjallisten teosten saattamisen näkövammaisten ja muiden lukemisesteisten käytettäväksi ilman lupaa.
Kuitenkaan esimerkiksi parodiaa koskevaa poikkeusta ei löydy sellaisenaan laeista, mutta tuomioistuimet ja oikeustieteilijät ovat katsoneet parodian kuuluvan tekijänoikeuden rajoituksiin. EU:n tekijänoikeusdirektiivi sallii, mutta ei velvoita jäsenmaita säätämään poikkeuksista teoksen käyttämiseen karikatyyrissä, parodiassa tai pastississa. Monista muista maista poiketen Suomen tekijänoikeuslakiin ei ole otettu parodiarajoitusta.
Tekijänoikeus Suomessa > Tekijänoikeuden rajoituksia > Siteeraus ja kopiointi

Julkistettua teosta saa siteerata hyvän tavan mukaisesti ja tarkoituksen edellyttämässä laajuudessa. Sen lisäksi joistakin ostetuista tai Internetistä ladatuista teoskopioista saattaa olla luvallista valmistaa muutama kopio yksityistä käyttöä varten. Lain säännökset yksityisestä kopioinnista mahdollistavat kopioinnin paitsi henkilökohtaiseen käyttöön myös lähimmälle perhe- ja ystäväpiirille. Oikeus yksityiseen kopiointiin ei kuitenkaan koske aina tietokoneohjelmia, joita ostajat käyttävät lisenssisopimuksella. Monien ryhmien ja tarkoitusperien vuoksi on yksityiskohtaisia rajoitussäännöksiä, kuten näkövammaisten, sekä julkisten kirjastojen ja arkistojen erioikeudet.lähde?
Tekijänoikeus Suomessa > Tekijänoikeuden rajoituksia > Teoksen levittäminen

Käytännössä tärkeä sääntö koskee niin sanottua konsumoitumista eli tekijänoikeuden raukeamista. Kun teoskappale on saatettu yleisön saataviin eli esimerkiksi kirjakauppaan, näitä kappaleita saa edelleen levittää. Teoskappale muuttuu tällöin siis normaaliksi kauppatavaraksi.
Oikeustieteen tohtori Jukka Kemppinen on kirjoittanut, että "tätä sääntöä on kuvailtu oikeustieteessä sanomalla, että teoksen 'käyttäminen' ei ole kiellettyä, vaan päinvastoin kiellettyä on käyttää teosta lain kieltämällä tavalla, kuten kopioimalla ja tallentamalla. Tämä on tärkeä ero."lähde?
Tekoäly ja tekijänoikeus

Yhdysvaltain tekijänoikeustoimiston mukaan tekoälyn tuottamalle kuvalle ei voida myöntää tekijänoikeutta. Tekijänoikeustoimiston mukaan tämä on päätetty jo vuonna 1965, jolloin tietokoneilla tuotettujen kuvien kysymyksiin on jouduttu perehtymään. Mikäli ihmisellä ei ole riitävää vaikutusta luomiseen tai tekoälyn tulkintaan ohjeesta ihminen ei saa kuvalle tekijänoikeutta. Pelkkä idea ei ole suojattavissa tekijänoikeudella ja tekoälylle annettavat ohjeet eivät ole riittävän yksityiskohtaisia. Kun ihminen käyttää tekoälyä apuna vain ihmisen osuus teoksen teossa on suojattavissa.
Kielimallit sisältävät suuria kappaleita tekijänoikeudella suojattua tietoa, jota on käytetty mallin koulutuksessa. Kielimallit voivat täten rikkoa tekijänoikeuksia.
Kirjallisuutta > Suomeksi

Haarmann, Pirkko-Liisa & Mansala, Marja-Leena: Immateriaalioikeuden perusteet.  2. uud. painos. Helsinki:  Talentum, 2012.  ISBN 978-952-14-1768-9
Haarmann, Pirkko-Liisa: Immateriaalioikeus.  (Edelliset painokset ilmestyneet nimellä Immateriaalioikeuden oppikirja)  4. uud. painos. Helsinki:  Talentum, 2006.  ISBN 952-14-1071-X
Haarmann, Pirkko-Liisa: Tekijänoikeus ja lähioikeudet.  3. uud. painos. Helsinki:  Talentum, 2005.  ISBN 952-14-0642-9
Kemppinen, Jukka: Digitaaliongelma: Kirjoitus oikeudesta ja ympäristöstä.  (Acta Universitatis Lappeenrantaensis 242)  Lappeenranta:  Lappeenrannan teknillinen yliopisto, 2006.  ISBN 952-214-223-9  [Digitaaliongelma: Kirjoitus oikeudesta ja ympäristöstä Teoksen verkkoversio] (PDF).
Kivimäki, T. M.: Uudet tekijänoikeus- ja valokuvauslait.  (Suomen Lakimiesyhdistyksen julkaisuja, B-sarja n:o 129)  Suomen Lakimiesyhdistys, 1966.
Leppämäki, Laura: Tekijänoikeuden oikeuttaminen.  (Väitöskirja, Jyväskylän yliopisto. Jyväskylä studies in education, psychology and social research 284)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 2006.  ISBN 951-39-2448-3
Mylly, Tuomas; Lavapuro, Juha & Karo, Marko (toim.): Tekemisen vapaus: Luovuuden ehdot ja tekijänoikeus.  Helsinki:  Gaudeamus, 2007.  ISBN 978-951-662-970-7
Nordberg, Kai & Vuorenmaa, Tuomo-Juhani: Valokuvaajan uusi tekijänoikeusopas 2006.  Helsinki:  Finnfoto & Musta Taide, 2006.  ISBN 951-97527-8-1
Rajala, Katariina (toim.): Tutkimuksen tekijänoikeudet.  Helsinki:  WSLT, 1998.  ISBN 978-951-670-020-8
Sorvari, Katariina: Tekijänoikeuden loukkaus.  Helsinki:  WSOYpro, 2007.  ISBN 978-951-0-31110-3
Kirjallisuutta > Ruotsiksi

Koktvedgaard, Mogens:	Lärobok i immaterialrätt: Upphovsrätt, patenträtt, mönsterrätt, känneteckensrätt i Sverige, EU och internationellt. 8., rev. och uppdaterade uppl. ISBN 91-39-20372-7 (Alkuteos tanskankielinen.)
Kirjallisuutta > Englanniksi

Laddie – Prescott – Vitoria – Speck – Lane – Ward: The Modern Law of Copyright and Designs (Hardcover). ISBN 1-4057-1798-X. (4th New revised edition 2007)
Lessig, Lawrence: Free Culture – The Nature and Future of Creativity Penguin Books, Lontoo, Englanti. ISBN 1-59420-006-8 (myös pdf-dokumentti)
Levine, Robert: Free ride: How digital parasites are destroying the culture business, and how the culture business can fight back.  New York:  Doubleday, 2011.  (englanniksi)
Hietanen, Oksanen and Välimäki "Community Created Content; Law, Business and Policy"  (pdf-tiedosto)
Marcello Sorce Keller: Originality, Authenticity and Copyright, Sonus, VII(2007), no. 2, pp. 77–85.
Kirjallisuutta > Saksaksi

Dreier – Schulze: Urheberrechtsgesetz, Urheberrechtswahrnehmungsgesetz, Kunsturhebergesetz: Kommentar. 2006. Verlag C.H. Beck. 2. Aufl. ISBN 3-406-54195-X
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tekijänoikeus Wikimedia Commonsissa
Suomen tekijänoikeuslaki (404/1961) Helsinki:  Oikeusministeriö. Arkistoitu 7.2.2006. Viitattu 18.1.2007.
Kopiraitti: Reitti tekijänoikeuteen. Kopiosto ry:n ja opetusministeriön tekijänoikeusopas
tekijänoikeuden tiedotus- ja valvontakeskus
Tekijänoikeus Opetusministeriön verkkosivusto. Helsinki:  Opetus- ja kulttuuriministeriö.
Faktoja tekijänoikeudesta ja luovalta alalta (Arkistoitu – Internet Archive). Kulttuuriuutiset.net, Lyhty, luovan työn tekijät ja yrittäjät.
Tekijänoikeus käytännössä: musiikki ja ääni multimediatuotannossa Jyri Lehtosen raportti.
Larochelle, Gilbert: Kantista Foucault'hon – mitä tekijänoikeudesta jää jäljelle? Suom. Jarkko S. Tuusvuori. Niin & näin 4/98, 8–15.
Upphovsrätt hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Esimerkki teoskynnyksen alle jäävästä piirroksesta
Tervikin kartano

| Tervikin kartano |
| --- | --- |

Sijainti:  Pernaja, Loviisa, Pernaja, Suomi
Koordinaatit:  60°27′30″N 25°56′51″E﻿ / ﻿60.4584°N 25.9476°E﻿ / 60.4584; 25.9476
Rakennustyyppi:  Kartanoympäristö (d)
Omistaja:  Otto Wilhelm De Geer, Robert Wilhelm de Geer ja Robert Fredrik de Geer (d)
 fiTervikin kartano 
  
Tervikin kartano sijaitsee Pernajanlahden länsirannalla Loviisassa. Kartano on edelleen ensimmäisen omistajansa, Katarina Guthrien, jälkeläisten hallussa.
Historia

Tervikin kartanon historia alkaa vuodesta 1636. Se muodostettiin viidestä tilasta, jotka oli lahjoitettu Katarina Guthrielle. Kartano sai säterivapauden, joka tosin peruttiin vuonna 1691. Uudemman kerran Tervikille myönnettiin säterivapaus 1766, jolloin sille siirrettiin Edön säterin rälssioikeudet. Kartano on pysynyt saman suvun hallussa koko historiansa ajan, vaikka omistajasukujen nimet ovatkin vaihtuneet avioliittojen myötä. Ensimmäinen perijä oli Guthrien poika, kreivi Robert Lichton. Omistajasuvun nimi vaihtui Muhliksi, kun Lichtonin sisarentytär peri kartanon puolisonsa Adam Gustav Muhlin kanssa. Heidän pojantyttärensä avioitui upseeri Otto Wilhelm De Geerin kanssa. Otto De Geer toteutti isonjaon Tervikissä jo 1768. Omistajasuvun nimi on ollut Ehrnrooth vuodesta 1855, jolloin Wilhelmina Ottiliana Lovisa de Geer peri Tervikin. Hänen puolisonsa oli kenraaliluutnantti Gustaf Robert Ehrnrooth.
Tervikin tammikuja on Suomen pisin. Nykyisen päärakennuksen kantaosa valmistui 1730-luvulla, keittiösiipi rakennettiin lähes sata vuotta myöhemmin. 1810-luvulla julkisivu muutettiin empiretyyliseksi ja mansardikatto purettiin 1800-luvun lopussa toisen asuinkerroksen tieltä. 1920-luvun remontti palautti julkisivun empiretyylin mukaiseksi. Kartano kuuluu Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Tervikin kartanomuseon säätiön omistuksessa oleva muotokuvakokoelma on Suomen suurin yksityinen muotokuvakokoelma.
Aiheesta muualla

Ennen ja nyt
Annastiina Henttinen: Maanviljelysneuvos Alexander K. Ehrnrooth (1869–1950). Suomen talouselämän vaikuttajat -verkkojulkaisu (maksullinen). 20.5.2010. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Necronomicon (Simon)

| Necronomicon> ”The Book of the Black Earth” |
| --- | --- |
 Avonin laitoksen kansikuva.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Simon (toimittaja)
Kuvittaja:  Khem Caigan
Kansitaiteilija:  Khem Caigan
Kieli:  englanti
Genre:  grimoire okkultismi
Kustantaja:  Schlangekraft (1977) Avon (1980)
ISBN:  0-380-75192-5

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Necronomicon on okkulttisia manauksia, myyttejä ja rituaaleja sisältävä grimoire eli loitsukirja. Kirjan on toimittanut nimimerkki ”Simon”, joka lienee myös sen todellinen kirjoittaja. Kirja itsessään väittää olevansa vanha maagillinen teksti 700-luvun Damaskoksesta, missä sen väitetysti kirjoitti ”hullu arabi” Abdul Alhazred. Abdul Alhazred ja Necronomicon esiintyivät taajaan kauhukirjailija H. P. Lovecraftin (1890–1937) tuotannossa. Lovecraft itse korosti molempien olevan mielikuvituksen tuotetta. Hänen kirjansa saavuttivat suurta suosiota 1970-luvulla, jolloin ilmestyivät myös ensimmäiset todelliset Necronomiconit. Simonin Necronomicon on näistä väärennöksistä tunnetuin.
Kirja alkaa Simonin esipuheella, jossa kerrotaan kirjan vaiheista ja yritetään todistaa Lovecraftin ja okkultisti Aleister Crowleyn saaneen vaikutteita sumerilaisesta mytologiasta. Suurin osa kirjasta koostuu erilaisista yliluonnollisista tarinoista, rituaaleista ja maagisten symbolien kuvista. Kirjan mytologia pohjautuu muinaisen Mesopotamian uskontoon, johon on kuitenkin lisätty hahmoja ja muita piirteitä Lovecraftin luomasta Cthulhu-tarustosta. Teoksessa on vaikutteita myös muista länsimaisen okkultismin perinteistä. Kokonaisuutena Necronomicon ei juuri muistuta sen enempää todellista sumerilaista kirjallisuutta kuin Lovecraftin teoksiakaan. Useimmat arvostelijat ovatkin pitäneet kirjaa kehnona väärennöksenä ja yrityksenä rahastaa Lovecraftin suosiolla.
Kirjan sisältö

Necronomicon on noin 250 sivua pitkä, viivapiirroksin kuvitettu kirja. Se väittää olevansa käännös vanhasta kreikankielisestä käsikirjoituksesta, joka sisältää kuvauksia muinaisen Mesopotamian uskonnosta ja taikuudesta. Kääntäjäksi ja toimittajaksi ilmoitetaan salanimi ”Simon”.
Kirjan aloittaa Simonin noin 50 sivua pitkä johdanto. Se esitetään nykyaikaisena kommentaattorina muinaiseen tekstiin. Simon kertoo olevansa entinen pappi, joka kumppaneineen sai salaperäiseltä munkilta kreikkalaisen Necronomiconin laitoksen. Koska kirja ei ole Simonin henkilökohtaista omaisuutta, hän ei voi antaa sitä uteliaiden tutkittavaksi. Lisäksi alkuperäinen käsikirjoitus on mielenterveydelle vaarallinen. Simon esittelee väitettyjä yhtäläisyyksiä kauhukirjailija H. P. Lovecraftin Cthulhu-taruston, Aleister Crowleyn ja sumerilaisen mytologian välillä ja vertailee niitä muihin uskontoihin, kuten kristinuskoon, wiccaan ja satanismiin. Johdanto varoittelee kirjan sisältämien loitsujen olevan äärimmäisen voimallisia ja vaarallisia. Vain äärimmäisen kovatahtoinen henkilö voi käyttää Necronomiconia joutumatta vaaraan, ja jopa kirjan julkaisijat ovat joutuneet kirouksen uhriksi.
Varsinaisen Necronomiconin kehystarinana toimii ”Hullun arabin todistus” (”The Testimony of the Mad Arab”). Todistus on jaettu kahteen osaan ja se aloittaa ja lopettaa kirjan. Ensimmäisessä osassa ”hullu arabi” kertoo kohdanneensa aavikolla joukon kultisteja, joiden muinaista rituaalia hän päätyi todistamaan. Jälkiosassa demonit ja hirviöt vainoavat kertojaa. Hän pelkää ”vanhempien jumalten” hylänneen hänet jonkin epähuomiossa tehdyn synnin takia. Kehystarina jää kesken, kun hullu arabi kuolee ennen työnsä valmistumista. Taskukirjaversion takakannessa kirjoittajan nimeksi annetaan Abdul Alhazred ja kirjoituspaikaksi 700-luvun Damaskos.
Kirjassa on paljon mesopotamialaisesta mytologiasta mukailtuja tarinoita, kuten Enuma Elišiä muistuttava luomiskertomus sekä kuvaus Inannan laskeutumisesta manalaan. Kirja asettaa vastakkain hyvät ”vanhemmat jumalat” (Elder Gods) sekä pahat ”muinaiset” (the Ancient Ones). Vanhemmat jumalat ovat Mesopotamian mytologian jumalhahmoja, ja heidän johtajansa on Marduk. Muinaisten joukossa on sekä mesopotamialaisia hirviöitä ja jumalia että H. P. Lovecraftin luomuksia, joille on keksitty muinaiseen Lähi-itään viittaava etymologia. Esimerkiksi Cthulhusta on tullut ”Kutulu”, Azathothista ”Azag-Thoth” ja Shub-Niggurathista ”Ishniggarab”. Muinaisten johtaja on Tiamat, babylonialaisen mytologian alkukaaos.
Suuri osa kirjasta kuvailee erilaisia loitsuja, manauksia ja rituaaleja sekä maagisia sinettejä ja symboleja. Kirja antaa ohjeita esimerkiksi pahojen henkien karkottamiseen ja vanhempien jumalten avuksi kutsumiseen. Joukossa on myös kirouksia vihollisia vastaan sekä pitkä initiaatiorituaali, jossa kuljetaan useiden symbolisten porttien lävitse. Teksti on pääasiassa englanninkielistä, mutta joukossa on satunnaisia katkelmia sumeriksi. Taskukirjan takakannessa Necronomiconia kuvaillaan ”kuuluisimmaksi, voimallisimmaksi ja kenties myös vaarallisimmaksi Mustaksi Kirjaksi”, joka länsimaissa tunnetaan.
Kirjallisuutta

Simon (toim.): The Necronomicon.  (Edited with an introduction by Simon)  New York:  Avon Books, 1980.  ISBN 0-380-75192-5  (englanniksi)
Simon: Dead Names. The Dark History of the Necronomicon.  New York:  Avon Books, 2006.  ISBN 0-06-078704-X  (englanniksi)
Simon: The Gates of the Necronomicon. 2006. ISBN 0-060-89006-1. (englanniksi)
Simon (toim.): Necronomicon Spellbook. Companion of the Book of Fifty Names. (englanniksi)
Tetrasykliset masennuslääkkeet

Tetrasyklisiin masennuslääkkeisiin kuuluu viisi lääkeainetta. Luokittelu pohjautu Achté & Tammisen teokseen Psykiatrian käsikirja, joka on vuodelta 1998. Mirtatsapiini on kuitenkin mianseriinin pyridiinianalogi, joten lukeutunee tähän samaan ryhmään. Mirtatsapiini on luokiteltu myös NaSSA-lääkkeenä (Noradrenergic and specific serotonergic antidepressants). Kari Siimeksen teos luokittelee mianseriinin ja mirtatsapiinin samaan ryhmään (NaSSA).
Tetrasykliset lääkeaineet kehitettiin turvallisemmiksi tuotteiksi käyttää, kuin niiden edeltäjät: trisykliset masennuslääkkeet. Nämä aiheuttavat muun muassa antikolinergisia sivuoireita sekä ovat yliannosteltuina jopa hengenvaarallisia. Niillä on myrkyllinen vaikutus verenkiertoelimistöön suurilla annoksilla.
Maprotiliini (Ludiomil)
Mianseriini (Miaxan, Tolvon)
Nefatsodoni (Nefadar)
Tratsodoni (Azona)
Mirtatsapiini (alk. Remeron, sittemmin lukuisia rinnakkaisvalmisteita)
Penna Tervo
Aiheesta muualla

.aspx Penna Tervo Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Soikkanen, Hannu: / Tervo, Penna (1901–1956). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 9.10.2006 (päivitetty 12.2.2007). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Teuvo Aura Teuvo Aura | Suomen kauppa- ja teollisuusministeri 1951−1953 1954 | Seuraaja: Teuvo Aura Aarre Simonen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: V. J. Sukselainen | Suomen valtiovarainministeri 1954–1956 | Seuraaja: Aarre Simonen |
| n k Työväen Urheiluliiton puheenjohtajat |
| --- | --- | --- |
| Puheenjohtajat |  Eino Pekkala (1919–1927)  Väinö Mikkola (1927–1928)  Toivo Vilppula (1928–1937)  Urho Rinne (1937–1945)  Olavi Suvanto (1945–1951)  Väinö Leskinen (1951–1955)  Penna Tervo (1955–1956)  Pekka Martin (1956–1967)  Olavi Saarinen (1967–1971)  Osmo Kaipainen (1971–1977)  Matti Ahde (1977–1995)  Kalevi Olin (1995–2007)  Sirpa Paatero (2007–2016)  Kimmo Suomi (2016–2019)  Lasse Mikkelsson (2019–)  |  |
Demokraatin ja sen edeltäjien päätoimittajat
Aatami Hermanni Karvonen (1895–1897)
Matti Kurikka (1897–1900)
A. B. Mäkelä (1900–1901)
Edvard Valpas-Hänninen (1901–1918)
Matti Paasivuori (1918)
Hannes Ryömä (1918–1922)
Johan Fredrik Aalto (1922–1923)
Anton Huotari (1923–1931)
Eino Kilpi (1932–1947)
Unto Varjonen (1947–1948)
Penna Tervo (1948–1952)
Atte Pohjanmaa (1952–1968)
Pauli Burman (1968–1974)
Aimo Kairamo (1974–1984)
Seppo Heikki Salonen (1984–1988)
Jukka Halonen (1988–1997)
Kari Arola (1997–2006)
Juha Peltonen (2006–2013)
Antti Vuorenrinne (2013–2015)
Mikko Salmi (2015–2019)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Vilho Tervasmäki

| Vilho Olavi Tervasmäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. heinäkuuta 1915 Metsämaa
Kuollut: 15. heinäkuuta 2010 (95 vuotta) Kauniainen
Ammatti:  Sotahistorioitsija, VT
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1941–1975
Komentajuudet:  Etelä-Uudenmaan Sotilaspiirin päällikkö
Sotilasarvo:  Eversti
Vilho Olavi Tervasmäki (11. heinäkuuta 1915 Metsämaa – 15. heinäkuuta 2010 Kaunialan sotavammasairaala) oli suomalainen yleisesikuntaeversti, valtiotieteen tohtori ja sotahistorioitsija.
Tervasmäen vanhemmat olivat maanviljelijä Oskari Anselmi Tervasmäki ja Lyydia Aleksandra Ali-Jaukkari.
Tervasmäki toimi 1930-luvun lopulla suojeluskunnan kenttäkouluttajana. Hän oli talvisodassa jalkaväen kiväärijoukkueen johtajana Karjalankannaksella ja jatkosodan aikana hän toimi komppanian päällikkönä ja rykmentin adjutanttina. Tervasmäki suoritti aktiiviupseerin tutkinnon vuonna 1941 alkaneella kadettikurssilla. Hän haavoittui molemmissa sodissa ja oli sotainvalidi.
Sotien jälkeen Tervasmäki palveli upseerina puolustusvoimissa ja suoritti 1951 Sotakorkeakoulun. Hän toimi sitten Sotahistorian toimiston ja Pääesikunnan tiedotusosaston  päällikkönä sekä Etelä-Uudenmaan sotilaspiirin päällikkönä. Viimeksi Tervasmäki toimi Sotatieteen laitoksen johtajana 1970–1975 aina eläkkeelle jäämiseensä saakka 1975.
Tervasmäki suoritti ylioppilastutkinnon 1944 ja hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1954, filosofian maisteriksi 1955 ja valtiotieteen lisensiaatiksi 1962. Hän väitteli valtiotieteen tohtoriksi 1964 ja hän sai professorin arvon 1986. Tervasmäki toimi Upseeriliiton, Jalkaväen säätiön sekä Sotatieteellisen seuran neuvottelukunnan puheenjohtajana.
Tervasmäki kutsuttiin Kadettikunnan kunniajäseneksi 28.11.1975.
Tervasmäki oli asiantuntijana Markku Onttosen toimittamassa ja Mainostelevision tuottamassa televisiosarjassa Tuntematon talvisota syksyllä 1989.
Teokset

Eduskuntaryhmät ja maanpuolustus valtiopäivillä 1917–1939, väitöskirja. Valtiotieteellisen yhdistyksen julkaisusarja. Politiikan tutkimuksia 4. WSOY 1964
Maailman ja Suomen väestönkehityksestä sekä uusiutumattomien luonnonvarojen ja erityisesti energian riittävyydestä. (Raportti, 34 lehteä) Lappeenrannan teknillinen korkeakoulu, tuotantotalouden laitos 2/1977. Lappeenranta 1977 ISBN 951-763-067-0
Puolustushallinto sodan ja rauhan aikana 1939–1978 : Puolustusministeriön historia 2. Sarja: Sotatieteen laitoksen julkaisuja 17. Karisto 1978 ISBN 951-23-1247-6
Aaverykmentti kolmella kannaksella : JR 5:n tie jatkosodassa 1941–1944. WSOY 1983 ISBN 951-0-12100-2 (2. p. 1992)
Puolustusneuvosto vuosina 1958–1983. Puolustusneuvosto, Helsinki 1983 ISBN 951-25-0249-6
Mannerheim : valtiomies ja sotapäällikkö talvi- ja jatkosotien käännekohdissa. Suomen sotatieteellisen seuran julkaisuja n:o 14. Kirjayhtymä, Helsinki 1987 ISBN 951-26-2981-X
Valto Heinonen, Vilho Tervasmäki: Loimaan suojeluskunta 1917–1944. Ooli, Loimaa 2002 iSBN 952-5278-18-2