stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Louis Brus

| Louis Brus |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1943 (ikä 80–81) Cleveland, Ohio
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  
Tutkimusalue:  kemia
Palkinnot:  Nobelin kemianpalkinto (2023)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Louis E. Brus (1943 Cleveland, Ohio, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kemisti ja erikoistunut nanomateriaalien tutkimukseen. Brus sai Nobelin kemianpalkinnon yhdessä Moungi Bawendin ja Aleksei Jekimovin kanssa vuonna 2023. Tieto vuoti julkisuuteen ennen sen virallista julkistamista.
Brus syntyi Clevelandissa, mutta muutti perheensä kanssa useita kertoja ympäri Yhdysvaltojen Keskilänttä. Luonnontieteistä hän kiinnostui ollessaan high school -oppilas. Brus sai Yhdysvaltain merivoimien stipendin ja aloitti opinnot Ricen yliopistossa vuonna 1961 ja valmistui 1965. Samana vuonna hän aloitti jatko-opinnot Columbian yliopistossa. Brusin vuonna 1969 hyväksytty väitöskirja käsitteli natriumjodidin fotodissosiaatiota. Vuosina 1969–1973 Brus oli tutkijana merivoimien tutkimuskeskuksessa United States Naval Research Laboratoryssa. Vuonna 1973 hän siirtyi Bell Laboratoriesiin, missä hän toimi tutkijana vuoteen 1996 saakka. Bell Laboratoriesissa hän tutki erityisesti puolijohdemateriaaleja. Moungi Bawendi oli post doc -tutkijana Brusin ryhmässä 1988–1990. Brus sai professorin viran Columbian yliopistossa 1996 ja on nykyään emeritusprofessori.
Brus tutki nanohiukkasia, ja vuonna 1983 hän havaitsi tutkimusryhmineen, että muutaman nanometrin kokoiset kolloidiset kadmiumsulfidihiukkaset virittyivät eri tavoin kuin suuremmat hiukkaset. Brus esitti tämän johtuvan elektrostaattisista kvanttivuorovaikutuksista ja kehitti matemaattisen mallin hiukkaskoon ja viritystilojen riippuvuksista. Columbian yliopistossa Brus jatkoi puolijohdenanomateriaalien tutkimista.
Brus on ollut Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemian jäsen vuodesta 2004. Hän on saanut useita tunnustuksia, joihin kuuluvat Kavli Prize (2008), NAS Award (2010), Bower Award and Prize for Achievement in Science (2012) ja Welch Foundation Award (2013).
Arkologia

Arkologia on italialaisen arkkitehdin Paolo Solerin 1960-luvulla kehittämä konsepti, yhdistelmä sanoista arkkitehtuuri ja ekologia. Sillä tarkoitetaan valtavan suurta rakennusta, "vertikaalista kaupunkia", jolla on oma sisäinen ekologiansa ja erittäin suuri väestötiheys. Arcosanti on Arizonassa sijaitseva arkologiaprototyyppi.
Aiheesta muualla

Arcosanti
Arcology
Arklow

| Arklow (An tInbhear Mór) |
| --- | --- |

 Arklow
 Koordinaatit: 52°47′39″N, 6°9′54″W 
Valtio:  Irlanti
Provinssi:  Leinster
Kreivikunta:  Wicklow’n kreivikunta
Korkeus:  20 m
Väkiluku (2011):  13 009
Aikavyöhyke:  UTC+0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Arklow (iiriksi An tInbhear Mór) on kaupunki Irlannin tasavallan itärannikolla Wicklow’n kreivikunnassa. Kaupungin perustivat viikingit 800-luvulla. Kaupunki sijaitsee Avoca-joen suulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arklow Wikimedia Commonsissa
Apsley House

| Apsley House |
| --- | --- |
 Apsley House.
Sijainti:  Hyde Park Corner 
Kotisivut:  wellingtoncollection.co.uk 
Koordinaatit:  51°30′11″N, 0°09′07″W
 fiApsley House 
Apsley House on historiallinen rakennus ja museo Lontoon Piccadillyllä, City of Westminsterin kaupunkipiirissä. Arkkitehti Robert Adam suunnitteli rakennuksen 1770-luvulla, ja Wellingtonin herttua Arthur Wellesley osti ja kunnosti sen kaupunkikodikseen 1820-luvulla. Vuodesta 1954 lähtien talossa on toiminut Wellingtonin taidekokoelmaa esittelevä museo. Rakennus suojeltiin Grade I -luokan kohteena vuonna 1970.
Arkkitehtuuri

Apsley House sijaitsee näkyvällä paikalla Lontoon keskustassa Hyde Parkin pääsisäänkäynnin vieressä lähellä Wellington Archia. Rakennuksessa yhdistyy kaksi hyvin erilaista rakennus- ja sisustustyyliä. Robert Adamin vuosina 1771–1778 rakentama alkuperäinen talo oli uusklassinen, mutta Benjamin Dean Wyatt muokkasi sitä perusteellisesti Wellingtonin herttuan pyynnöstä vuodesta 1819 lähtien.
Rakennuksessa on kolme kerrosta, ja sen julkisivu on verhottu kauttaaltaan Bathin kivellä. Uusklassista ja symmetristä eteläjulkisivua koristaa korkea nelipylväinen portiikki. Näiden muutosten lisäksi Wyatt lisäsi Adamin suunnittelemaan viiden ikkunan levyiseen rakennukseen kokonaan uuden länsisiiven. Talon eteen pystytettiin koristeellinen rauta-aita vuoden 1830 paikkeilla suojaamaan sitä ilkivallalta ja yhdistämään sen julkisivu paremmin viereiseen Hyde Parkin sisäänkäyntiin, jonka Decimus Burton oli rakentanut vuosina 1822–1825. Puiston sisäänkäyntiä vastapäätä pystytettiin vuosina 1828–1830 riemukaari, joka siirrettiin nykyiselle paikalleen 1883.
Vaikka Wyatt muutti perusteellisesti myös Apsley Housen sisätiloja, itäsiiven sisustuksessa on säilynyt joitakin piirteitä Adamin suunnitelmista. Alkuperäiset koristeelliset kipsikatot ja -friisit sekä marmoriset takanreunukset ovat yhä näkyvissä Piccadilly- ja portiikkisalongeissa  – portiikkisalongissa takanreunusta koristavat Eros ja Psykhe, minkä perusteella huoneen on ajateltu olleen naisten salonki. Rakennuksen toisessa kerroksessa sijaitseva suuri ruokasali State Dining Room valmistui vuonna 1819 osana Wyattin kolmikerroksista laajennusta rakennuksen koilliskulmaan. Siellä on näytteillä näyttävä hopea-astiasto, jonka Welligton sai lahjaksi Portugalin sijaishallitukselta vuonna 1816.
Kahden kerroksen korkuinen ja koko kerroksen pituinen Waterloo-galleria sijaitsee rakennuksen länsiosassa laajennuksessa, jonka Wyatt rakensi vuosina 1828–1829. Sen Ludvig XIV:n tyylinen sisustus sai vaikutteita Versailles’n peilisalista. Ensimmäisen herttuan aikana huoneen seiniä peittivät kultaiset damastitapetit, jotka toinen herttua vaihtoi punaisiin damastitapetteihin jossain vaiheessa ennen vuotta 1860. Galleriassa on yhä näytteillä 70 maalausta Wellingtonin taidekokoelmasta – alun perin huoneen seinille oli ripustettu yli 130 maalausta.
Wyatt siirsi talon pääoven nykyisen pääaulan kohdalle, kun Adamin alkuperäisessä toteutuksessa se oli sijainnut taemman aulan (inner hall) kohdalla. Waterloo-gallerian alapuolella pääaulasta vasemmalle on museohuone, joka on toiminut näyttelytilana siitä asti, kun toinen herttua avasi rakennuksen suurelle yleisölle vuonna 1853. Huoneessa on näytteillä lahjaesineitä, joita ensimmäinen herttua sai kiitollisilta monarkeilta vapautettuaan heidät Napoleonin vallasta.
Wyatt rakensi talon pääportaikon uudelleen vuonna 1829. Porraskäytävässä on Antonio Canovan jättiläismäinen marmoripatsas, joka esittää Napoleonia Mars rauhantekijänä. Sen lahjoitti herttualle prinssihallitsija, myöhempi Yrjö IV.
Wellingtonin taidekokoelma

Wellingtonin taidekokoelman ydin koostuu espanjalaisista maalauksista, jotka hän pelasti Vitorian taistelukentältä Pyreneiden niemimaan sodan lopulla kesäkuussa 1813. Joseph Bonaparten joukot olivat ryöstäneet yli kaksisataa taulua Espanjan kuninkaallisista palatseista, mutta eivät pystyneet ottamaan niitä kaikkia mukaansa vetäytyessään Espanjasta. Wellingtonin armeija pelasti suuren osan maalauksista, joiden joukossa oli teoksia Diego Velázquezilta, Tizianilta, Peter Paul Rubensilta ja Jan Brueghelilta. Maalauksia kuljetettiin rullalle käärittyinä suurissa matka-arkuissa.
Wellington tajusi maalausten arvon vasta lähetettyään ne turvaan veljensä luokse Lontooseen. Herttua kirjoitti Espanjan kuninkaalle Ferdinand VII:lle kirjeen, jossa tarjoutui lähettämään taulut takaisin, mutta kiitollinen kuningas antoi hänen pitää ne. Apsley Housessa on yhä näytteillä 82 taulua, jotka kuuluivat alun perin Espanjan kuninkaallisille.
Muutettuaan Apsley Houseen Wellington alkoi keräillä lisää taidetta. Hän osti välittäjän kautta kahdesta pariisilaisesta myyntinäyttelystä kaksitoista alankomaalaista maalausta, joista kolme oli tehnyt Jan Steen ja kaksi muuta Nicolaes Maes. Herttua tilasi myös useita muotokuvia senaikaisista merkkihenkilöistä, esimerkiksi Thomas Lawrencen tekemät muotokuvat Angleseyn markiisista, lordi Lynedochista ja Beresfordin varakreivistä. Arvokkain Wellingtonin ostama taulu oli David Wilkien maalaus The Chelsea Pensioners Reading the Waterloo Despatch, joka maksoi sen ajan mittapuulla sievoisen omaisuuden, 1 260 puntaa.
Maalausten lisäksi pohjakerroksen museohuoneessa on näytteillä lahjoja, joita Wellington sai Euroopan kiitollisilta kruununpäiltä Waterloon taistelun jälkeen. Näihin lukeutuu esimerkiksi hopeaesineitä ja astiastoja, jotka on valmistettu Sèvres’ssä, Meissenissa ja Berliinissä.
Arthur Wellesley, Wellingtonin herttua, Thomas Lawrence, 1815–1816.
Waterloo-banketti, William Salter, 1836.
Napoleon Mars rauhantekijänä, Antonio Canova, 1806.
Sevillan vesikauppias, Diego Velázquez, n. 1620.
Las Médulas

Maisema Las Médulasista
Las Médulas on entinen kultakaivosalue Espanjassa. Se oli Rooman valtakunnan tärkein kullankaivualue. Las Médulaksen erikoinen maisema johtuu roomalaisten käyttämästä kaivutekniikasta, jossa kiveen tehtiin ensin pieniä reikiä Plinius vanhemman kuvaamalla tekniikalla, ja reikiin johdettiin suuret määrät vettä joka sai aikaan maanvyöryjä.
Jotta Las Médulakseen olisi saatu tarvittavat suuret vesimäärät Sierra de la Cabreralta, roomalaiset rakensivat yli sata kilometriä kanavia. Osia vesiputkijärjestelmistä on säästynyt meidän päiviimme asti.
Las Médulaksen maisema on Unescon maailmanperintökohde.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Las Médulas Wikimedia Commonsissa
Unescon maailmanperintökohteet Espanjassa
Alcalá de Henaresin yliopisto ja historiallinen ympäristö
Alhambra, Generalife ja Albayzín Granadassa
Altamiran luola
Antoni Gaudín työt
Aragonian mudéjar-arkkitehtuuri
Aranjuezin kulttuurimaisema
Atapuercan arkeologinen kohde
Ávilan vanhakaupunki
Barcelonan Sant Pau -sairaala ja katalonialainen musiikkipalatsi
Burgosin katedraali
Cáceresin vanhakaupunki
Catalanin romaaniset kirkot Vall de Boíssa
Côanlaakson ja Siega Verden esihistoriallinen kalliotaide (jaettu Portugalin kanssa)
Córdoban historiallinen keskusta
Cuencan linnoituskaupunki
Doñanan kansallispuisto
Elchen palmumetsä
Elohopean perintö: Almadén ja Idrija (jaettu Slovenian kanssa
Escorialin luostari
Garajonayn kansallispuisto
Ibizan biodiversiteetti ja kulttuuri
Itä-Espanjan kalliomaalaukset
La Lonja de la Seda de Valencia
Las Médulas
Lugon roomalainen muuri
Madinat al-Zahra
Méridan arkeologinen alue
Oviedon muistomerkit ja Asturian vanhan kuningaskunnan kirkot
Poblet-luostari
Monte Perdido (jaettu Ranskan kanssa)
Pyhiinvaellusreitti Santiago de Compostelaan
Salamancan vanhakaupunki
San Cristóbal de La Laguna
San Millánin Yuso- ja Suso-luostarit
Santa María de Guadalupe
Santiago de Compostela
Segovian vanhakaupunki ja akvedukti
Serra de Tramuntanan kulttuurimaisema
Sevillan katedraali, Alcázar ja Archivo de Indias
Tarracon arkeologinen kokonaisuus
Teiden kansallispuisto
Toledo
Úbedan ja Baezan renessanssimuistomerkit
Vizcayan silta
Argentiinan maantiede

Argentiinan länsipuolella on Chile, pohjoispuolella ovat Bolivia ja Paraguay ja itäpuolella ovat Brasilia ja Uruguay. Argentiinan ja Chilen rajalla on Andien vuorijonoa 5 300 kilometriä. Brasilian ja Uruguayn rajaseudulla virtaavat joet Rio Paraguay, Rio Paraná, Rio Iguaçu, Rio Uruguay ja Rio de la Plata.
Maastonmuodot

Argentiinan alueella sijaitsevat Andien vuoret koostuvat kolmesta osasta. Pohjoisessa on Punan vuoristoalue, maan keskiosassa ovat korkeimmat vuoret ja maan eteläosassa on Patagonian vuorijono. Punan keskiosassa on 5 000–6 000 metriä korkeita vuoria, joita ympäröi 3 000–3 500 metriä korkea ylänkö. Ylängön läheisyydessä on myös 5 000 metriä korkea esivuoristo. Maan keskiosissa sijaitsevan korkean vuoriston alueella, lähellä Mendozan kaupunkia sijaitsee Andien korkein vuori Aconcagua. Patagonian Andit ulottuvat Isla de los Estosiin saakka. Tällä vuoristoalueella on graniittinen vuori Cerro Fitz Roy, joka on 3 375 metriä korkea.
Maan pohjois- ja itäosassa on tasankoja, jotka koostuvat Chacon alueesta, kahden joen laaksosta ja pampan arosta. Chaco sijaitsee Paraguayn rajaseudulla ja osa alueesta on niin matalalla, että se on merenpinnan tason alapuolella. Osa alueesta on metsää, mutta alueen pohjoisosassa on kuivaa aluetta. Kahden joen laaksossa on ruohostomaata ja soita. Pampa on harvapuista ja tasaista aluetta. Coloradojoen eteläpuolella on Patagonia, missä on yksittäisiä vuoria ja kanjonimaisia laaksoja. Alue on suurelta osin puoliaavikkoa.
Ilmasto

Ilmasto vaihtelee maan luoteisosan subtrooppisesta ilmastosta Patagonian kylmään ilmastoon. Kuivinta on Patagonian kuivimmilla seuduilla, missä vuotuinen sademäärä on noin 250 mm. Sateisinta on maan koillisosassa, missä vuotuinen sademäärä on noin 1 900 mm.
Luonto

Maan koillisosassa on sademetsää, missä on uhanalaisia kasveja ja eläimiä. Sademetsien eläimiä ovat tapiiri, jaguaari, apinat, vyötiäiset ja villikissat. Korkeilla ylänköalueilla elää laamoja, alpakoita, vikunjia ja guanakoja. Andien alueen lintuja ovat kondorit. Atlantin rannikolla jotkut eläinlajit elävät yhdyskuntina, kuten pingviinit, hylkeet, merilehmät ja merikarhut.
Lissu ja mä

| ”Lissu ja mä” Maija Vilkkumaa |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Aja!
 Julkaistu: 18. toukokuuta 2015
 Formaatti: digitaalinen
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 04.20
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Listasijoitukset
  Latauslista: 6.
Maija Vilkkumaan muut singlet
| ”Kuuraiset puut” 2010 | ”Lissu ja mä” 2015 | ”Kissavideoita” 2015 |
Lissu ja mä on Maija Vilkkumaan kappale, joka julkaistiin 18. toukokuuta 2015 ensimmäisenä singlenä hänen seitsemänneltä studioalbumiltaan Aja!. Se sijoittui Suomen virallisen latauslistan kuudenneksi.
Kappaleeseen tehtiin musiikkivideo, ja sen on ohjannut Sami Joensuu.
Antonius Rosenbröijer

Antonius Rosenbröijer, vuoteen 1647 Bröijer, Tönnies (n. 1593 Viipuri – 1678 Inkerinmaa) oli suomalainen aateloitu kauppias ja tilanomistaja, joka toimi Viipurin pormestarina.
Antonius Rosenbröijerin vanhemmat olivat Lyypekistä Suomeen muuttanut Herman Bröijer ja Viipurin pormestarin Tönne Nylanderin tytär Agnes Nylander. Hänen ensimmäisen puolisonsa tiedetään kuolleen ennen vuotta 1638 ja olleen Viipurin pormestari Hans Cröellin tytär. Rosenbröijer avioitui toisen kerran ennen vuotta 1642 Margareta von Treidenin kanssa, joka kuoli ennen vuotta 1678. Kauppias Agneta Rosenbröijer (n. 1620–1697) oli Antonius Rosenbröijerin tytär ensimmäisestä avioliitosta.
Nuorena Lyypekissä kauppa-alaa harjoitellut Rosenbröijer palasi Suomeen 1606 ja oli kauppa-apulainen Viipurissa 1611–1616 ja siellä porvari vuodesta 1616, raatimies 1623 ja pormestari 1630–1641. Inkerinmaan sotakomissaari hän oli 1640, Vartiomäen hovin omistaja Korpiselässä vuodesta 1641, Pähkinälinnan läänin obsenrichter 1652 ja Käkisalmen läänin rajakomissaari 1652–1653. Rosenbröijer oli edustaja valiokuntakokouksessa 1635. Hän vaikutti Ruotsin valloittamalla Inkerinmaalla myös Nevanlinnan kaupungin kehittymiseen. Rosenbröijer aateloitiin 1647.
Aiheesta muualla

Antonius Rosenbröijer Biografiasampo.
Kirjallisuutta

Antonio Bröijer: historiallis-romantillinen kertomus vuodelta 1599, 1894, Johan Vilhelm Ronimus
Arístides Pertot

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Arístides Laureano Pertot
Syntymäaika: 24. syyskuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Lanús, Argentiina
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1997–2000 | Deportivo Español | 54 | (7) |
| 2000–2005 | FC Inter | 141 | (46) |
| 2006 | TamU | 21 | (4) |
| 2007 | Temperley | 7 | (1) |
| 2008 | TPS | 24 | (6) |
| 2009 | FC Inter | 18 | (1) |
| 2009 | → Sinimustat | 1 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 266 | (65) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Arístides Laureano Pertot (s. 24. syyskuuta 1976 Lanús, Argentiina) on entinen argentiinalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Uransa Suomessa Pertot aloitti FC Interissä kaudella 2000. Tätä ennen hän oli edustanut Argentiinassa Deportivo Españolia. Kaudeksi 2006 Pertot siirtyi Tampere Unitediin, jossa hän saavutti ensimmäisen Suomen-mestaruutensa. Hän ei kuitenkaan jatkanut joukkueessa tuon kauden jälkeen, vaan palasi perhesyiden takia takaisin Argentiinaan, jossa hän pelasi Temperleyssä. Kaudeksi 2008 Pertot siirtyi TPS:n joukkueeseen. Kaudeksi 2009 Pertot vaihtoi seuraa jälleen, palaten vanhaan seuraansa FC Interiin.
Armeijaryhmä A

Armeijaryhmä A oli kahden eri joukko-osaston nimi toisessa maailmansodassa:
länsirintamalla vuonna 1940 toiminut armeijaryhmä
itärintamalla 1942–1945 toiminut armeijaryhmä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Armeijaryhmä A”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Argentiinan Grand Prix 1955

|  Argentiinan Grand Prix 1955  |
| --- | --- |
 1. osakilpailu 7 osakilpailusta kaudella 1955. 
Päivämäärä:  16. tammikuuta 1955
Sijainti:  Buenos Aires, Argentiina
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  3,912 km
Kilpailun pituus:  96 kierrosta, 375,552 km
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   José Froilán González   (Ferrari)
Paaluaika:  1.43,1
Palkintokoroke
Voittaja:   Juan Manuel Fangio   (Mercedes)
Toinen:   José Froilán González  Giuseppe Farina  Maurice Trintignant   (Ferrari)
Kolmas:   Giuseppe Farina  Maurice Trintignant  Umberto Maglioli   (Ferrari)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Juan Manuel Fangio   (Mercedes)
Kierrosaika:  1,48.3 (kierroksella ?)
Argentiinan Grand Prix 1955 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 16. tammikuuta 1955 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla. Kilpailu oli kauden avauskilpailu, ja sen voitti Juan Manuel Fangio.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2 |  Juan Manuel Fangio | Mercedes | 96 | 3:00:38.6 | 3 | 9 |
| 2 | 12 |  José Froilán González | Ferrari | 96 | +89.6 | 1 | 2 |
| Jaettu | 12 |  Giuseppe Farina | Ferrari |  |  |  | 2 |
| Jaettu | 12 |  Maurice Trintignant | Ferrari |  |  |  | 2 |
| 3 | 10 |  Giuseppe Farina | Ferrari | 94 | +2 krs. | 5 | 1.33 |
| Jaettu | 10 |  Maurice Trintignant | Ferrari |  |  |  | 1.33 |
| Jaettu | 10 |  Umberto Maglioli | Ferrari |  |  |  | 1.33 |
| 4 | 8 |  Hans Herrmann | Mercedes | 94 | +2 krs. | 10 | 1 |
| Jaettu | 8 |  Karl Kling | Mercedes |  |  |  | 1 |
| Jaettu | 8 |  Stirling Moss | Mercedes |  |  |  | 1 |
| 5 | 18 |  Roberto Mieres | Maserati | 91 | +5 krs. | 16 | 2 |
| 6 | 28 |  Harry Schell | Maserati | 88 | +8 krs. | 7 |  |
| Jaettu | 28 |  Jean Behra | Maserati |  |  |  |  |
| 7 | 22 |  Luigi Musso | Maserati | 83 | +13 krs. | 18 |  |
| Jaettu | 22 |  Sergio Mantovani | Maserati |  |  |  |  |
| Jaettu | 22 |  Harry Schell | Maserati |  |  |  |  |
| Kesk. | 20 |  Sergio Mantovani | Maserati | 54 | Moottori | 19 |  |
| Jaettu | 20 |  Jean Behra | Maserati |  |  |  |  |
| Jaettu | 20 |  Luigi Musso | Maserati |  |  |  |  |
| Kesk. | 26 |  Clemar Bucci | Maserati | 54 | Polttoaineen paine | 20 |  |
| Jaettu | 26 |  Harry Schell | Maserati |  |  |  |  |
| Jaettu | 26 |  Carlos Menditéguy | Maserati |  |  |  |  |
| Kesk. | 42 |  Jésus Iglesias | Gordini | 38 | Voimansiirto | 17 |  |
| Kesk. | 14 |  Maurice Trintignant | Ferrari | 36 | Moottori | 14 |  |
| Kesk. | 36 |  Eugenio Castellotti | Lancia | 35 | Onnettomuus | 12 |  |
| Jaettu | 36 |  Luigi Villoresi | Lancia |  |  |  |  |
| Kesk. | 16 |  Stirling Moss | Mercedes | 29 | Polttoaineen syöttö | 8 |  |
| Kesk. | 30 |  Alberto Uria | Maserati | 22 | Polttoaine loppu | 21 |  |
| Kesk. | 32 |  Alberto Ascari | Lancia | 21 | Onnettomuus | 2 |  |
| Kesk. | 38 |  Élie Bayol | Gordini | 7 | Voimansiirto | 15 |  |
| Kesk. | 16 |  Jean Behra | Maserati | 2 | Onnettomuus | 4 |  |
| Kesk. | 14 |  Karl Kling | Mercedes | 2 | Onnettomuus | 6 |  |
| Kesk. | 34 |  Luigi Villoresi | Lancia | 2 | Polttoainevuoto | 11 |  |
| Kesk. | 40 |  Pablo Birger | Gordini | 1 | Onnettomuus | 9 |  |
| Kesk. | 24 |  Carlos Menditéguy | Maserati | 1 | Onnettomuus | 13 |  |
Muuta

Paalupaikka: José Froilán González – 1.43,1
Nopein kierros: Juan Manuel Fangio – 1.48,3
Kilpailu ajettiin todella kuumissa olosuhteissa, noin 40 °C. Tämä ennätys on sittemmin rikottu kahdesti: Yhdysvaltain Grand Prix'ssa 1984 ja Bahrainin Grand Prix'ssa 2005.
Lublinin piirikunta

Lublinin piirikunta (puol. powiat lubelski) on yksi Lublinin voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 155 566. Siihen kuuluvat 16 kuntaa ovat Bełżyce, Borzechów, Bychawa, Garbów, Głusk, Jabłonna, Jastków, Konopnica, Krzczonów, Niedrzwica Duża, Niemce, Strzyżewice, Wojciechów, Wólka, Wysokie ja Zakrzew.
Lublinin piirikunnalla on yhteistä rajaa Łęcznan, Świdnikin, Janówin, Kraśnik, Krasnystawin, Biłgorajin, Opolen, Puławyn ja Lubartówin piirikuntien kanssa.
Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Lublinin piirikunnan asukkaista 51 prosenttia oli naispuolisia ja 49 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19,7 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,2 prosenttia ja eläkeikäiset 19,1 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,3 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 542 lasta. Lublinin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan kasvavan 175 941 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Louis Braunzel

| Louis Braunzel |
| --- | --- |
Luoja(t):  Kevin Eastman Peter Laird
Kustantamo:  Mirage Studios
Ensiesiintyminen:  Teenage Mutant Ninja Turtles Vol 2 #3 (helmikuu 1994)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Louis Braunzel
Status:  aktiivinen
Henkilöllisyydet:  herra Braunzel
Voimat:  Psyykkiset voimat, kyky hallita muiden mieltä
Louis Braunzel on Mirage Studiosin sarjakuvahahmo, jonka loivat Kevin Eastman ja Peter Laird. Se teki ensi esiintymisensä Teenage Mutant Ninja Turtles lehden toisen osan kolmannessa numerossa, vuonna 1994.
Historia

Braunzel oli 1950-luvulla DARPA:n yksi kokeista, jonka aikana hän sai psyykkisiä voimia, kuten kyvyn manipuloida muiden ajatuksia, tunteita ja luonnetta. Tämän kyvyn avulla Braunzel pakeni DARPA:n laitoksen vankeudesta ja pyrki elämään normaalia elämää.
Myöhemmin hän muutti vuokralaiseksi April O'Neilin asumaan kerrostaloon ja oli todistamassa Raphaelin kidnappausta. Sitä ennen Turtlesien taisteltua kyborgiksi itsensä muunneltua Baxter Stockmania vastaan, jonka jälkeen DARPA sieppasi Raphaelin. Samalla heidän agenttinsa alkoivat tutkia Aprilin asuntoa löytääkseen loput kolme Turtlesia, jolloin Braunzel kertoi Casey Jonesille ja muille Turtleseille kykenevänsä auttamaan heitä Raphaelin etsimisessä. Yhdessä Caseyn, kolmen Turtlesin ja Jonkun he murtautuivat DARPA:n päämajaan ja vapauttivat Raphaelin, sekä muutaman muun tuntemattoman olennon. Pakomatkan aikana he kuitenkin menettivät Jonkun, joka kuoli suuren meritähden näköisen hirviön syödessä sen. Tapahtumaan jälkeen ryhmä palasi New Yorkiin, jossa Braunzel pyyhki muutaman menneen päivän tapahtumat kaikkien Turtlesien paitsi Leonardon mielestä pois. Pian Braunzel jätti Aprilin ja kaiken muun taakseen, ja muutti pois New Yorkista.