stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anna rakkaudelle tilaisuus
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat
Suomen euroviisuedustuskappaleet
| --- | --- |
1960–luku:   Valoa ikkunassa  Tipi-tii  Muistojeni laulu  Laiskotellen  Aurinko laskee länteen  Playboy  Varjoon – suojaan  Kun kello käy  Kuin silloin ennen 
1970–luku:   1970  Tie uuteen päivään  Muistathan  Tom tom tom  Älä mene pois  Viulu-ukko  Pump pump  Lapponia  Anna rakkaudelle tilaisuus  Katson sineen taivaan 
1980–luku:   Huilumies  Reggae OK  Nuku pommiin  Fantasiaa  Hengaillaan  Eläköön elämä  Päivä kahden ihmisen  Sata salamaa  Nauravat silmät muistetaan  La dolce vita 
1990–luku:   Fri?  Hullu yö  Yamma Yamma  Tule luo  Bye Bye Baby  1995  Niin kaunis on taivas  1997  Aava  1999 
2000–luku:   A Little Bit  2001  Addicted to You  2003  Takes 2 to Tango  Why?  Hard Rock Hallelujah  Leave Me Alone  Missä miehet ratsastaa  Lose Control 
2010–luku:   Työlki ellää  Da Da Dam  När jag blundar  Marry Me  Something Better  Aina mun pitää  Sing It Away  Blackbird  Monsters  Look Away 
2020–luku:   Looking Back  Dark Side  Jezebel  Cha cha cha  No Rules 
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että Suomi ei osallistunut kilpailuun kyseisenä vuonna.
Antaimorot

Madagaskarin etniset ryhmät.
Antaimorot ovat malagasseihin kuuluva etninen ryhmä Madagaskarissa. Toisinaan heitä pidetään aintaisakojen alaryhmänä. Antaimoroja arvioidaan olevan noin 500 000 henkeä.
Antaimorot asuvat Madagaskarin kaakkoisosassa Intian valtameren rannikolla Vohipenon ja Manakaran ympäristössä. Pohjoisessa he rajoittuvat antambahoakoihin, lännessä tanaloihin ja etelässä antaifasyihin.
Paikallisen perinteen mukaan antaimorot ovat madagaskarilaisten naisten ja arabimiesten jälkeläisiä. Yhteiskunta jakautuu kasteihin, joista ylin pitää itseään puhtaina arabeina. Antaimorojen uskonto on islamin ja animistisen perinteen sekoitus.
Annantehtaan seurakunta

Annantehtaan seurakunta oli ortodoksinen seurakunta Suojärvellä Raja-Karjalassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Seurakunta kuului Karjalan hiippakunnan  neljänteen valvontapiirin ja käsitti Suojärven kunnan eteläosan. Vuonna 1935 seurakunnan väkiluku oli 4 383.
Seurakunnan vuonna 1889 rakennettu pääkirkko, Annantehtaan kirkko, sijaitsi Karatsalmen kylässä, jota kutsuttiin myös Annantehtaaksi. Lisäksi seurakunnalla oli yhdeksän tsasounaa. Tsasounat sijaitsivat Hautavaarassa, Kaipaassa, Salonkylässä, Kukonniemessä, Karatsalmella, Kotajärvellä, Hantsakanniemessä ja kaksi Hyrsylässä. Seurakunnan kirkko ja tsasounat tuhoutuivat sodissa, lukuun ottamatta Hautavaaran tsasounaa, joka on nykyisin asuintaloina.
Historia

Kreivitär Anna Orlova-Tshesmenskaja perusti Suojärven Karatsalmen kylään Pyhän Annan rautaruukin vuonna 1809. Tehtaan työläiset ja kyläläiset kaipasivat omaa kirkkoa. Työläiset keräsivät rahasumman, jolla rakennettiin Annantehtaan ensimmäinen kirkko vuonna 1878. Kirkko paloi vuonna 1883. Uusi kirkko rakennettiin vuonna 1889 ja se oli pyhitetty apostolien Pietarin ja Paavalin muistolle. Annantehtaasta muodostettiin Suojärven ortodoksisen seurakunnan alainen kappeliseurakunta vuonna 1896. Vuonna 1920 Suojärven ortodoksinen seurakunta jaettiin kahtia ja Annantehtaan kappelista tuli itsenäinen seurakunta. Seurakunta lakkautettiin sotien jälkeen muiden luovutettujen alueiden seurakuntien tavoin.
Antaifasyt

Madagaskarin etniset ryhmät.
Antaifasyt ovat malagasseihin kuuluva etninen ryhmä Madagaskarissa. Toisinaan heitä pidetään antaisakojen alaryhmänä. Antaifasyja arvioidaan olevan yli 140 000 henkeä.
Antaifasyt asuvat Madagaskarin kaakkoisosassa Intian valtameren rannikolla Farafanganan kaupungin ympäristössä. Pohjoisessa he rajoittuvat antaimoroihin, lännessä tanaloihin ja etelässä antaisakoihin. Viime aikoina monet heistä ovat muuttaneet kausityön perässä maan koillis- ja pohjoisosiin.
Antaifasyjen elinkeinoja ovat riisinviljely ja kalastus. Ryhmä jakautuu kolmeen klaaniin, joilla on omat kuninkaansa.
Anemia

Mikroskooppikuva verestä, jossa punasolut näkyvät kalpeina raudanpuuteanemian takia.
Anemia, vähäverisyys eli verenvähyys (kreik. Ἀναιμία, verettömyys) on tila, jossa yksilön veren hapenkuljetuskapasiteetti keuhkoista kudoksiin on heikentynyt. Syynä voi olla punasolujen tai hemoglobiinin vähyys tai niiden rakenteen poikkeavuus. Maailman terveysjärjestön (WHO) määritelmän mukaan anemiassa hemoglobiinin pitoisuus on aikuisilla (15 vuotta täyttäneillä) miehillä alle 130 g/l, naisilla alle 120 g/l ja raskaana olevilla alle 110 g/l. Suomessa tehtyihin veren rautapitoisuuden mittauksiin perustuvat kansalliset viitearvot poikkeavat WHO:n käyttämästä anemian määritelmästä siten, että miesten viitearvon alaraja on anemian alarajaa suurempi eli 134–167 g/l mutta naisten viitearvon alaraja taas alle anemian alarajan eli 117–155 g/l. Kansalliset viitearvot otettiin käyttöön vuonna 2003. Hemoglobiinin pitoisuuden laskiessa anemia voidaan luokitella lievään, keskivaikeaan ja vaikeaan.
Raudanpuuteanemia on yleisimpiä puutostiloja. Maailmanlaajuisesti siitä kärsii maailman väestöstä noin kolmasosa, länsimaiden väestöstäkin joka kymmenes. Suomessa yleisin syy anemiaan on runsaasta kuukautisvuodosta johtuva raudan menetys. Myös imeytymishäiriöt, useimmiten keliakia, saattavat aiheuttaa anemiaa. Suolahapon vähentynyt eritys mahalaukussa altistaa anemialle.
Eniten anemiasta kärsivät hedelmällisessä iässä olevat naiset, sylilapset ja vanhukset. Myös raskaus ja pitkään jatkunut imetys sekä kestävyyslajien harrastaminen altistavat anemialle.
Naisilla on yleensä alhaisempi hemoglobiini kuin miehillä. Hemoglobiiniarvo laskee verenluovutuskerrasta noin 10 g/l. Jos hemoglobiiniarvo olisi alhaisempi ennen luovutusta, verenluovutus voisi anemisoida luovuttajan tilapäisesti.
Myös pelkkä raudanpuute ilman anemiaa aiheuttaa terveysongelmia etenkin sikiövaiheessa.
Anemiatyypit

Mikrosyyttiset anemiat, joissa punasolujen tilavuus on pienentynyt:
Raudanpuuteanemia
Hemoglobinopatiat, joista yleisimpänä sirppisoluanemia
Sideroblastinen anemia
Normosyyttiset anemiat, joissa punasolujen tilavuus on normaali:
Vuotoanemia
Pitkäaikaiseen sairauteen liittyvä anemia
Hemolyyttinen anemia
Aplastinen anemia
Makrosyyttiset anemiat, joissa punasolujen tilavuus on suurentunut:
Megaloblastinen anemia, joka johtuu B12-vitamiinin puutteesta
Pernisiöösi anemia, jossa B12-vitamiinin puute johtuu autoimmuunisairauden aiheuttamasta imeytymishäiriöstä
Oireet

Raudanpuutteen tavallisimpia oireita ovat väsymys, heikotus, huimaus, kalpeus, ihon tai silmävalkuaisten keltaisuus, heikentynyt yleiskunto, hajamielisyys ja keskittymiskyvyn puute, päänsärky, hermostuneisuus, ruokahaluttomuus, hengästyminen ja hengenahdistus, sydänkipu, ihon ja huulten kuivuminen, kynsien halkeilu, hiusten haurastuminen ja hiustenlähtö, ienten vaaleneminen ja nopeutunut pulssi.
Useimmiten anemia kehittyy pikkuhiljaa, oireiden ollessa lähinnä epämääräistä väsymystä ja voimattomuutta. Hemoglobiinin edelleen laskiessa tulee vakavampia lisäoireita kuten sydämen tykytykset, ja rintakivut. Lieväkin anemia saattaa johtaa vanhuksilla yleiskunnon vaaralliseen romahtamiseen.
Hoito

Ruokavaliossa on oltava tarvittavat vitamiinit ja rautaa, jotta elimistö voisi ylläpitää riittävää hemoglobiinin määrää. Kuparin, sinkin tai A-vitamiinin puutos voi aiheuttaa anemiaa. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen elintarvikkeiden koostumustietopankin mukaan sianmaksa ja veriohukaiset ovat parhaita raudan lähteitä.. Suomalaiset naiset saavat ravinnostaan suosituksia vähemmän rautaa. Monissa tutkimuksissa ei ole kuitenkaan havaittu minkäänlaista väestötason yhteyttä elimistön rautatason ja ruokavalion sisältämän raudan tai imeytymistä ehkäisevien tai edistävien ruokien käytön välillä. Runsaan kuukautisvuodon sekä verenluovutuksen yhteys raudanpuuteriskiin on sen sijaan kiistaton. Raskauden ehkäisyyn käytetty kuparikierukka lisää usein vuotojen runsautta.
Useimmiten anemian taustalla onkin runsas kuukautisvuoto. Jos vuoto on erittäin runsasta, rautapitoinen ravintokaan ei riitä, vaan tarvitaan säännöllistä rautalääkitystä. Anemiaa hoidetaan rautayhdisteitä kuten ferrosulfaattia sisältävillä valmisteilla, jotka ovat reseptivapaita itsehoitolääkkeitä. Rautalisää on nautittava vähintään neljän viikon ajan, ennen kuin tulokset alkavat näkyä.
Vaikean munuaissairauden aiheuttamaa anemiaa voidaan hoitaa erytropoietiini-hormonilla. B12-vitamiinin tai foolihapon puutokset hoidetaan vitamiinihoidoilla, pistoksilla tai suun kautta otettavilla valmisteilla.
Kun raudanpuutteen syy on korjattu, täydennetään rautavarastot rautalääkityksellä, usein puolikin vuotta kestävällä kuurilla. C-vitamiini tehostaa raudan imeytymistä, joten on suositeltavaa käyttää myös C-vitamiinia rautakuurin rinnalla esim. ottamalla rautavalmiste appelsiinimehun kera.  Imeytymistä heikentää taas mm. maitotuotteissa oleva kalsium sekä kahvin kofeiini. Olisikin hyvä pitää parin tunnin väli rautavalmisteen ja raudan imeytymistä heikentävien ruokien ja juomien välissä.lähde?
Verensiirto auttaa vain tilapäisesti eikä vaikuta anemian perussyyhyn, ja sitä voidaan siksi pitää lähinnä ensiapukeinona. Verensiirtoa käytetäänkin hoitona lähinnä verenvuotojen aiheuttamiin anemioihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Anemia, Terveyskirjasto.fi
Anisaldehydi

| Anisaldehydi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-metoksibentsaldehydi
CAS-numero:  123-11-5
PubChem CID:  31244
SMILES:  COC1=CC=C(C=C1)C=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H8O2
Moolimassa:  136,144 g/mol
Sulamispiste:  0 °C
Kiehumispiste:  249,5 °C
Tiheys:  1,119 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 4,289 g/l (25 °C)
Anisaldehydi eli p-metoksibentsaldehydi tai 4-metoksibentsaldehydi (C8H8O2) on aromaattisiin aldehydeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään hajusteissa sekä lähtöaineena orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa anisaldehydi on väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdisteellä on tunnusomainen aniksenkaltainen makea tuoksu. Anisaldehydi liukenee vähäisessä määrin veteen ja hyvin muun muassa etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja kloroformiin. Anisaldehydin reaktiot ovat tyypillisiä aromaattisille aldehydeille ja se voidaan esimerkiksi hapettaa anishapoksi tai pelkistää anisalkoholiksi. Luonnossa anisaldehydiä esiintyy eteerisissä öljyissä muun muassa aniksessa (0,1–1,4 %), fenkolissa (n. 2%) ja rusotähtianiksessa (0,1–0,5 %).
Valmistus ja käyttö

Vaikka anisaldehydiä esiintyykin useissa eteerisissä öljyissä, sitä tuotetaan pääasiassa teollisesti. Käytettyjä tapoja ovat muun muassa anetolin hapetuksella esimerkiksi typpihapon, kromiyhdisteiden tai otsonin avulla, metyloimalla p-hydroksibentsaldehydiä tai anisolista Vilsmeier–Haack-reaktiolla.
Anisaldehydiä käytetään hajusteissa tuomaan kukkaismaista hajua esimerkiksi saippuoihin. Sitä voidaan lisätä myös elintarvikkeisiin. Yhdistettä käytetään myös lähtöaineena valmistettaessa muun muassa lääkeaineita. Anisaldehydin etanoliliuosta voidaan käyttää ohutkerroskromatografiassa värjäysreagenssina ja se reagoi kuumennettaessa useiden yhdisteiden kanssa muodostaen erilaisia värillisiä yhdisteitä.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): 4-Methoxybenzaldehyde (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): 4-Methoxybenzaldehyde (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): p-Anisaldehyde (englanniksi)
PheroBase: Semiochemical - p-anisaldehyde (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: p-Anisaldehyde (englanniksi)
Ankannokka-ankerias

| Ankannokka-ankerias |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ankeriaskalat Anguilliformes
Heimo::  Serpentiiniankeriaat Derichthyidae
Suku::  Nessorhamphus
Laji::  ingolfianus
Kaksiosainen nimi
 Nessorhamphus ingolfianus  (Schmidt, 1912) 
Katso myös
   Ankannokka-ankerias Wikispeciesissä   Ankannokka-ankerias Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Ankannokka-ankerias (Nessorhamphus ingolfianus) eli pitkäkaula-ankerias on serpentiiniankeriaisiin kuuluva kalalaji. Sitä tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Koko ja ulkonäkö

Ankannokka-ankerias voi kasvaa suurimmillaan noin 60 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan laji on pitkänomainen. Kalan kuono on pitkä. Yläleuka on alaleukaa pidempi ja sen pää on litteä. Ankannokka-ankeriaan selkä- ja peräevät ovat pitkät ja yhtyneet pyrstöevään. Väriltään laji on ruskea ja sävy vaihtelee.
Levinneisyys ja elintavat

Ankannokka-ankeriasta tavataan lauhkeista ja subtrooppisista vesistä Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Se on syvän veden kala ja liikkuu syvimmillään 1 800 metrin syvyydessä. Lajin ravintoa ovat äyriäiset, erityisesti krillit. Ankannokka-ankerias kutee Sargassomerellä.
Vingenin kalliopiirrosalue

| Vingenin kalliopiirrosalue> Vingenfeltet.Sijainti |
| --- | --- |
 Vingenin kalliopiirrosalue
Koordinaatit:  61°49′46.484″N, 5°18′50.220″E
Valtio:  Norja
Historia
Tyyppi:  kalliopiirros
Merkitys:  Länsi-Norjan suurin kalliopiirroskohde
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vingenin kalliopiirrosalue  (norj. Vingenfeltet ) sijaitsee Frøysjøenin salmessa, joka on aivan Vingenpollenin vuonon suulla, Bremangerin kunnassa Vestlandin läänin pohjoisosissa Norjassa. Se on Pohjois-Euroopan suurimpia ja Länsi-Norjan suurin kalliopiirrosalue. Kohde sijaitsee pienen vuonon keskellä ja sitä ympäröivät jopa 800 metrin korkuteen kohoavat vuoret. Kalliopintoihin ja irtokiviin on hakattu yli 2 200 kalliopiirrosta , joiden aiheet ovat metsästäjäyhteisöille ominaiset. Kuviot ajoitetaankin neoliittiseen kivikauteen noin  5000−4200 eaa.. Alueen omistaa Bergenin museo ja se luvaton liikkuminen alueella on nykyään kielletyä.
Tutkimus

Kalliopiirrokset löysi vuorikiipeilijä ja asianajaja Kristian Bing vuonna 1910  ja vuonna 1912  hän julkaisi löytönsä artikkelissaan Oldtiden . Piirroksia alettiin heti tutkia. Muun muassa ruotsalainen arkeologi Gustaf Hallström, jolla oli jo laaja kokemus ruotsalaisista Nämforsenin kalliopiirroksista , tutki niitä ensin vuosina 1913−1917 ja Johannes Bøe 1920-luvulla. Pitkän tauon jälkeen Egil Bakka palasi aiheeseen 1960-luvulla, jolloin oli dokumentoitu jo 1 500 piirrosta. Hän luokitteli saksanhirveä esittävät kuviot tyylin ja aiheen mukaisiin kategorioihin tarkoituksenaan järjestää ne kronologiseen järjestykseen. Ajoitusprobleema sai apua geologisista maankohoamiseen liittyvistä tutkimuksista ja 1970-luvulla piirrosten lähellä tehdyistä arkeologisista kaivauksista. Kaivauksia tehtiin lisää 1990−2000-luvuilla.
Vuosien etsintä on tuottanut tulosta, sillä 1930-luvulla tunnettiin noin 800 piirrosta, 1970-luvulla noin 1 500 piirrosta ja 2000-luvulla yli 2 200 piirrosta.
Ajoitus

Geologien tarkentuneet arviot seudun maankohoamisen nopeudesta eri vuosituhansina antoivat uuden tavan ajoittaa piirroksia, sillä Norjassa arkeologit ajattelevat sekä asuinpaikkojen että kalliopiirrosten ja -maalausten sijainneen aina veden äärellä. Näin ollen kuvioiden piirtäminen suljettiin aikahaarukkaan, joka alkoi neoliittisen kivikauden alussa ja päättyi saman kauden keskivaiheeseen. Kuitenkin eräät kuviot olisi tämän perustelun mukaisesti voitu piirtää jo mesoliittisen kauden lopussa. Vingenin alueella meri nousi välillä nopeammin kuin maankohoaminen ja siten osa alueista jäivät toistamiseen veden alle. Siksi vain ne alueet, jotka ovat tulvimisalueen yläpuolella (6 metriä merenpinnan yläpuolella eli mpy), voidaan ajoittaa maankohoamisen avulla.
Kun vuosituhannen vaihteessa suoritettiin arkeologisia kaivauksia eri asuinpaikkojen kohdilla, saatiin talteen esineistöä mesoliittisen kauden loppupuolelta. Löytöjen joukossa oli myös orgaanista materiaalia, jonka ajoittaminen tarkensi asumisen kronologiaa. Ajoitukset muodostivat jatkumon, joka alkoi mesoliittisella kaudella 5000 eaa. ja päättyi 4200 eaa.. Kun 800 vuotta kestänyt asuminen ja yli 2 000 kuvion piirtäminen linkitetään yhteen, saadaan tarkentunut kuva kalliopiirrosten syntyajasta. Walderhaug jatkaisi kuitenkin piirtämisen kestoa noin 2400 eaa. saakka.
Asuinpaikka

Vuosituhannen vaihteen eri kaivaukset selkeyttivät paikan asutushistoriaa suuresti. Vingen on ollut 1600-1700-luvulta lähtien jatkuvasti asuttuna ja paikkaa on siitä lähtien käytetty maanviljelyyn ja karjanhoitoon. Siitä huolimatta kaivauksissa löydettiin mesoliittiseen kivikauteen ajoittuvia asuinpaikkoja ja niihin liittyviä rakenteiden jäänteitä. Asuinpaikoilta saatiin talteen enimmäkseen kiviesineiden työstämiseen liittyvää jätettä. Käytettyjä kivimateriaalejä olivat olleet piikivi, kvartsi, kvartsiitti, kristallit ja myloniitti. Jopa kalliopiirrosten valmistamiseen käytettyjä työkaluja löytyi piirrosten läheisyydestä.
Noin 8 kilometrin päässä sijaitsee samaan aikaan asuttu Skatestraumenin asuinpaikka, jonka arkeologiset löydöt ovat olleet runsaat ja monipuoliset. Sieltä on voitu vierailla kalliopiirrosalueelle veneillä, sillä Vingenin kohde on muilla tavoilla edelleen vaikeasti saavutettavissa. Trond Lødøenin mukaan Vingenin asuinpaikka on ollut kivikaudella vain osan vuotta asuttuna. Asuinpaikalta löytyi pieniä nuotionpohjia ja kivirakenteita. Myös suurempia asumusten pohjia havaittiin. Asumuksiin liittyvien liesien ympäristöissä kulttuurimaan kerrokset olivat paksuja. Kalliopiirrokset olivat siten syntyneet kotipihan takana oleville kallionseinämille. Näin voidaan sulkea pois sellainen teoria, että kalliopiirrosalue olisi vain ollut syrjäinen pyhä kohde, jossa ei oleskeltu muuten kuin piirtämisen aikana. Paikka olisi ollut otollinen nimenomaan saksanhirven metsästyksen kannalta.
Kalliopiirrokset > Piirrosten aiheet

S. Visten mukaan alueella on 2 159 kuviota, joista 564 ovat kuvioiden katkelmia tai ovat vain yksinkertaisia viivoja tai pisteitä tai muita keskeneräistä kuviota. Jäljelle jääneiden 1 595 kuvion motiivi voidaan tunnistaa. Eläintä esittää 941 kuviota, joista enemmistö 859 esittää peuraeläintä. Peuraeläimistä erottuu 756 saksanhirveä, joka on nykypäiviin asti ollut Länsi-Norjan yleisin ja halutuin suurnisäkäs. Muiden eläinten aiheet on harvinaisempaa. Kuvioista on tunnistettu 3 koiraa, 1 karhu, 3 "käärmettä", 2 lintua ja 3 valasta ja noin 8% eläimistä jää tunnistamatta. Lødøenin mukaan piirroksia tunnetaan jo yli 2 200. Monet piirrokset ovat aiheeltaan ja tyyliltään samanlaisia kuin 40 kilometriä etelämpänä sijaitsevalla Ausevikin kalliopiirrosalueella, joka on ajoitettu Vingenin kuvakenttiä nuoremmaksi.
Saksanhirvet on piirretty usealla eri tyylillä. Suurimmillaan kuviot voivat olla metrin pituisia ja lähes saman korkuisia. Vingenesetissä on jopa 2 metriä pitkä saksanhirvi. Suurin osa eläimistä ovat huomattavasti pienempiä. Bakkas käytti paljon aikaa luokitellessaan saksanhirvet neljään eri luokkaan. Hammaren-luokassa hirvet olivat piirretty naturalistisesti ja ne olivat hänen mielestään vanhimpia kuvioita. Hirvien päät ovat sopusuhtaiset muuhun vartaloon nähden ja eläinten jalat olivat oikein taivutettuja. Jalkoja piirrettiin kuitenkin vain kaksi. Näitä hän löysi esimerkiksi Vehammaren pääryhmän kuvioista. Hardbakken-luokassa hirvien pää oli jo muuttunut viivamaiseksi, sarvet pelkistyneet pystyviivoiksi, etu- ja takajalat piirrettiin suorilla tai mutkaisilla viivapareilla. Tällaisia piirroksia Bakka löysi Vehammerenistä, Hardbakkenista ja Brattebakkenista. Brattebakken-luokassa monen hirven vartalo sai nyt kolmiomaisen muodon, jollaisia löydetään myös Ausevikin kuvakentistä. Vartalon täytteeksi piirrettiin tiheitä viivakoristeita. Näitä löydettiin esimerkiksi Brattebakkenista, Leitetista ja Hardbakkenista. Elva-luokassa eläimen muoto muuttui melko abstraktiseksi. Sen vartalo muuttui joko viivamaiseksi kaareksi tai muulla tavalla pitkälle pelkistetyksi vartaloksi. Näitä nelijalkaisia eläimiä ei enää tunnista edes hirvieläimiksi. Näitä kuvioiden piirtotyylejä on löydetty Vehammarenista, Lægdasta, Hardbakkenista ja Leitetista.
Ihmishahmot, tai niihin verrattavat antropomorfiset hahmot, ovat monimuotoinen ryhmä. Osa piirroksista ovat tikku-ukkoja, joiden vartalo on suora viiva ja raajat taivutettuja viivoja. Vartalo jatkuu joskus jalkojen väliin kuin alaspäin osoittavana falloksena. Toisinaan vartalon reuna on piirretty ääriviivoin ja sen sisäosa ristattu täytteen viivoituksella. Eräissä tapauksissa hahmo muistuttaa ihmistä enää etäisesti. Näitä kuvioita on vain 68 .
Eräät kuviot esittävät esineitä. Sellaisia ovat leveäteräisen viikatteen muotoiset sauvat, joista työntyy sivulle kaksi korvamaista viivaa. Lødøenin mukaan ne esittävät eläinpääsauvoja. Muissakin kalliopiirrosalueissa tunnetaan tällaisia sauvoja, joita kutsutaan Suomessa hirvenpääsauvoiksi. Pronssikautisista piirroksista tutuja jalanpohjan kuvioita on Vingenissä vain kaksi. Geometrisiä kuvioita tunnetaan vain 71.
Kalliopiirrokset > Piirrosalueen pääryhmät

Vingenin kalliokuvat sijaitsevat matalan ja itä-länsi-suuntainen vuorenharjanteen etelä- ja pohjoispuolella. Suurin osa kuvioista ovat Vingenissä, läntiset kuviot sijaitsevat Vingelvenin jokilaaksossa ja loput kuvioista Furassa ja Hennøyassa. Piirrosalueen kuviot voidaan ryhmitellä pääryhmiin, joille on annettu nimet sijaintinsa mukaan. Pääryhmien sisällä kuviot on piirretty sileisiin kalliopintoihin ja irtonaisiin kiviin siten, että ne muodostavat usean kuvion kuvakenttiä. Pääryhmät ovat lännestä itään lueteltuna seuraavat (suluissa kuvioiden kokonaismäärä): Vehammaren (199), Bak Vehammaren (197), Storåkeren (32), Ved Vatnet (111), Hardbakken Sør ja Nord (162), Lyngrabben (43), Leitet (350), Teigen (152), Brattebakken (132), Vindbakken (96), Bakkane (171), Urane, Nedeste Lægda, Elva ja Vingeneset.
Vuonna 2002 Vingenin kalliopiirrosalue suljettiin yleisöltä Norjan Riksantikvarenin (vastaa Suomen Museovirastoa) toimesta. Vingenin piirrokset ovat kärsineet eroosiosta ja biorapautumisesta ja niitä on alettu konservoida. Alue on Bergenin museon omistama ja luvaton liikkuminen alueella on kiellettyä.
Kalliopiirrokset > Vehammaren

Vehammaren, tai joskus vain Hammaren, sijaitsee Vingelvanin jokilaaksossa selänteen pohjoisivulla noin 20 metriä mpy. Rapautunut kalliopinta on 45 metriä pitkä ja 15 metriä leveä. Se viettää alas 45 asteen kulmassa. Siitä on löydetty viisi piirrosryhmää, joissa on yhteensä 199 kuviota. Suurin osa kenttien 1−3 kuvioista dokumentoitiin heti ensimmäisillä käynneillä Hallströmin ja Bøen toimesta. Kentän 3 kuviot kadotettiin, mutta se löydettiin uudelleen vuonna 1997. Kentässä 4 on yksi kuvio ja se löydettiin vuonna 1996. Kenttä 5 on kiveen piirretty yksittäinen kuvio, jonka löysi Lødøen vuonna 2012.
Kalliopiirrokset > Bak Vehammaren

Vingelvanin jokilaaksossa harjanteen eteläpuolella melko korkealla sijaitsee Bak Vehammaren. Se käsittää 32 piirroskenttää, joissa on yhteensä 197 kuviota. Piirroskentät 1, 2, 4–7, 15, 21, 23, 26 ja 29 on dokumentoinut Bøe ja kentät 1, 2, 4–7, 17, 21 ja 23 taas Hallström. Vuosina 1993−1997 löydettiin kentät 8, 25 ja 27–30 sekä monista kentistä uusia kuvioita.
Kalliopiirrokset > Storåkeren

Harjanteen länsipuolella olevan Vatnet-järven luoteispuolella on tasainen alue, jota kutsutaan Storåkereniksi. Täällä sijaitsee 11 piirroskenttää, joissa on 32 kuviota. Nämä ovat dokumentoineet Bøe (kentät 1, 3, 8–11) ja Bakka (4 ja 7). Vuonna 1996 löydettiin uusi kuvio (kenttä 6). Vuoden 2010 tarkastuksissa ei enää löydetty neljää piirroskenttää (8–11).
Kalliopiirrokset > Ved Vatnet

Pääryhmä, joka sijaitsee Vatnet-järven ympärillä, tunnettiin jo vuosina 1925−1927, kun Bøe tutki Vingeniä. Hän onkin dokumentoinut niistä suurimman osan. Pääryhmässä on 32 piirroskenttää, joissa on yhteensä 111 kuviota. Vuosina 1994–2000 löydettiin kaksitoista uutta kuvakenttää (7–18) vedessä olevista kivistä, kun järven vedenpinta oli tavallista alempana.