stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Robert Hermanson
Teoksia

Om lagstiftingen, dess begrepp och förhållande till öfriga statliga funktioner. Helsingfors: Frenckell, 1881. (tohtorinväitöskirja)
Om Finlands ständer, deras förhållande till monarken och till folket: ett bidrag. Helsingfors: Frenckell, 1884. (professorinväitöskirja)
Anteckningar i Finlands grundlagar: enligt prof. R. Hermansons föreläsningar. Helsingfors, 1890–1893 (neljä osaa).
Finlands statsrättsliga ställning. Helsingfors: Edlund, 1892.
Bemötande i frågan om Finlands statsrättsliga ställning. Helsingfors: Edlund, 1894.
Om straffet: föredrag. Helsingfors: Förf, 1901.
Till förklaring och försvar i frågan om Finlands ställning. Helsingfors: Söderström, 1909.
Svensk konungamakt, parlamentariskt styrelsesätt och folkviljan. Helsingfors: Söderström, 1915.
1917 års landtdag: några anmärkningar. Helsinki: Söderström, 1917. (suomeksi nimellä Vuoden 1917 valtiopäivät)
Näkökohtia valtiosääntökysymyksessämme. Helsinki: Otava, 1918.
Det rätta och dess samband med religiösa sanningar. Stockholm: Svenska kyrkans Diakonistyrelse, 1919. (suomeksi nimellä Oikeus ja uskonnolliset totuudet: Olaus Petri-luennot Upsalan yliopistossa)
Åland: rättsvetenskapliga och historiska synpunkter. Helsingfors: Statsrådet, 1920.
Muistiinpanot professori R. F. Hermansonin Suomen finanssihallinto-oikeuden luennoista. Jyväskylä: WSOY, 1920.
Den svenska frågan i Finland: ett bidrag till dess utredande.  	Helsingfors : Söderström, 1921
Kansan oikeustajunta ja kristillisyys: esitelmiä. Porvoo: WSOY, 1922.
Suomen valtiosääntö. Porvoo: WSOY, 1923 (ruotsiksi 1924)
Epäkohtia Suomessa, maamme asema ja puolustus. Porvoo: WSOY, 1927.
Suomen valtiosääntö pääpiirteittäin. Porvoo: WSOY, 1928.
Lausuntoja ja mietintöjä. Helsinki: Valtioneuvosto, 1933.
Aiheesta muualla

Hermanson, Robert (ruotsiksi) Biografiskt lexikon för Finland (Kansallisbiografia-artikkeli ruotsiksi)
Suomen pappissäädyn valtiopäivämiehet
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef
Humanitaarinen interventio

Humanitaarinen interventio tarkoittaa valtion asevoimien tunkeutumista toisen valtion alueelle, jotta siellä tapahtuvat vakavat ihmisoikeuksien loukkaukset saataisiin estettyä. Humanitaarisessa interventiossa ihmisyksilöiden oikeuksilla perustellaan valtion suvereniteetin loukkaus.
Humanitaarisia interventioita tai sellaisiksi väitettyjä ovat olleet esimerkiksi:
Intian interventio Bangladeshin sodassa 1971
Vietnamin interventio Kambodžassa 1978 punaisten khmerien syrjäyttämiseksi
Tansanian interventio Ugandassa 1979 Idi Aminin syrjäyttämiseksi
Naton pommitukset Jugoslaviassa 1999
Afganistanin miehitys 2001
Irakin sota 2003–2011
sotilasinterventio Libyassa 2011
Humanitaarisia interventioita on arvosteltu muun muassa "liberaaliksi imperialismiksi", länsimaisten oikeuskäsitysten pakottamiseksi muihin kulttuureihin sekä geopoliittisista tai taloudellisista motiiveista. Arvostelijat ovat huomauttaneet, että humanitaarista interventiota ei suoritettu Ruandan kansanmurhan estämiseksi, koska siitä ei olisi ollut kenellekään poliittista tai taloudellista hyötyä.
Mihai Tudose

| Mihai Tudose |
| --- | --- |

Romanian pääministeri
 29. kesäkuuta 2017 – 16. tammikuuta 2018  
Edeltäjä:  Sorin Grindeanu
Seuraaja:  Mihai Fifor (virkaatekevä)
Romanian talousministeri
 23. helmikuuta 2017 – 21. kesäkuuta 2017  
Edeltäjä:  Constantin Niță
Seuraaja:  Costin Grigore Borc
Kansanedustaja
 2000 –  
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1967 (ikä 57)  Brăila, Romania
Tiedot
Puolue:  Partidul Social Democrat (PSD)
Mihai Tudose (s. 6. maaliskuuta 1967 Brăila, Romania) on romanialainen sosiaalidemokraattista puoluetta (PSD) edustava poliitikko, joka toimi Romanian pääministerinä 29. kesäkuuta 2017 – 16. tammikuuta 2018..
Opiskelu

Tudose opiskeli hallintotieteitä Dimitrie Cantemirin kristillisen yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa Bukarestissa ja valmistui vuonna 1995.
Vuonna 2001 hän suoritti Galațin yliopistossa jatko-opintoja liike- ja taloushallinnossa ja vuonna 2006 kansallisen turvallisuuden jatkokurssin Romanian tiedustelupalvelun Kansallisen turvallisuuden korkeakoulussa. Samana vuonna hän suoritti johtamisen erikoistumisopintoja kansalliseen turvallisuuteen erikoistuneessa Marshall-keskuksessa Saksan Garmisch-Partenkirchenissä sekä Romanian Maanpuolustuskorkeakoulun jatkokurssin Bukarestissa.
Vuosina 2006−2007 Tudose suoritti maisterintutkinnon eurooppalaisesta talouspolitiikasta. Hän on opiskellut myös viestinnän ja suhdetoiminnan hallintaa Galațin yliopistossa, aseellisten konfliktien arviointia ja ratkaisua Georgetownin yliopistossa Yhdysvalloissa ja matkailun kehittämistä ("Matkailu kestävän alueellisen kehityksen kontekstissa").lähde?
Vuonna 2010 Tudose valmistui filosofian tohtoriksi sotatieteistä väitöskirjansa aiheena "Kriittisen infrastruktuurin suojelu".
Ura poliitikkona

Vuonna 1992 Tudose liittyi sosiaalidemokraattisen FDSN-puolueen jäseneksi, kun FDSN perustettiin. Puolueen perustajat olivat eronneet Romanian vallankumouksen jälkeen hallinneesta FSN-puolueesta.
Vuonna 2000 Tudose valittiin kansanedustajaksi Romanian parlamenttiin. Vuosina 2000−2007 hän toimi Euroopan neuvoston varajäsenenä ja vuosina 2007−2014 jäsenenä.
Helmikuusta kesäkuuhun 2017 Tudose toimi PSD:n johtaman Sorin Grindeanun hallituksen talousministerinä, kunnes hallitus kaatui 21. kesäkuuta 2017 ja Grindeanu syrjäytettiin PSD:n sisäisessä valtakamppailussa. Myös Tudosea on pidetty romanialaisessa mediassa syypäänä siihen, ettei hallitus ole toteuttanut uudistuksia.
29. kesäkuuta 2017 Tudose aloitti Romanian pääministerinä. Tudose menetti oman puolueensa tuen tammikuussa 2018 ja ilmoitti eroavansa. Kiistan taustalla oli Tudosen vaatimus sisäministerin erosta. Hän syytti tätä myös julkisesti valehtelusta. Sisäministerillä oli kuitenkin puoluejohdon tuki.
Vuoden 2019 europarlamenttivaaleissa Tudose valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi. Hän istuu Euroopan parlamentin sosialistien ja demokraattien ryhmässä.
Elia

Elia voi viitata seuraaviin:
Elia, Vanhan testamentin profeetta
Elia, miehen etunimi
Elia (Matti Wallgrén), Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispa (2024-)
Eliá, kylä Chersónisoksen kunnassa Iraklionin alueyksikössä Kreetan saarella Kreikassa
Eliá, kylä Nikosian alueella Kyproksella
Eliá, saari Singitikóslahdessa Keski-Makedonian alueella Kreikassa
Sukunimenä:
Eljero Elia (s. 1987), alankomaalainen jalkapalloilija.
Jalmari Elia (1893–1949), suomalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Elia”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mancini (täsmennyssivu)

Mancini  [maŋˈtʃini] on italialaisperäinen sukunimi, joka etymologisesti tarkoittaa ”vasenkätinen”.  Tunnettuja Mancini-nimisiä henkilöitä ovat:
Mancini, oik. Alessandro Faiolhe Amantino (s. 1980), brasilialainen jalkapalloilija
Alessandro Mancini (s. 1975), sanmarinolainen poliitikko
Henry Mancini (1924–1994), yhdysvaltalainen säveltäjä
Laura Beatrice Mancini (1823–1869), italialainen runoilija
Louis-Jules Mancini-Mazarini (1716–1798), ranskalainen herttua, diplomaatti, valtioministeri ja kirjailija
Roberto Mancini (s. 1964), italialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
Victor Mancini (s. 2002), yhdysvaltalainen jääkiekkoilija.
Kuvitteellisia hahmoja

Lucy Mancini, kuvitteellinen hahmo Kummisetä-romaanissa ja -elokuvissa
Poika Mancini, Kauko Röyhkän samannimisen romaanin hahmo
Vincent Mancini-Corleone, kuvitteellinen hahmo elokuvassa Kummisetä III.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Mancini”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Eeva-Jonna Panula

Eeva-Jonna Panula eli Eevis (s. 1991, Seinäjoki) on suomalainen palkittu ohjelmistokehittäjä ja esteettömyysasiantuntija, joka työskentelee saavutettavuusasiantuntijana
Oura Health -teknologiayrityksessä.
Panula on tullut tunnetuksi tekemästään työstä naisten koodaamisen puolestapuhujana. Hän oli ehdolla Nordic Women in Tech Award -kilpailun -finalistina vuonna 2021, ja samana vuonna hänelle myönnettiin ensimmäinen Mimmit Koodaa -palkinto. Hän on sittemmin pitänyt naisten osallisuudesta teknologia-alalla sekä esteettömyydestä puheita ja luentoja ympäri maailmaa, sekä kirjoittanut aiheesta tekstejä.
Panula opiskeli Venäjän kieltä ja kulttuuria Tampereen yliopistossa vuosina 2010–2016, ja valmistui Haaga-Helian ammattikorkeakoulusta informaatioteknologian alalta vuonna 2020. Nykyisin hän opiskelee Vaasan yliopistossa teknistä viestintää.
Pensaikkovirna

| Pensaikkovirna |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fabales
Heimo::  Hernekasvit Fabaceae
Alaheimo::  Faboideae
Suku::  Virnat Vicia
Laji::  dumetorum
Kaksiosainen nimi
 Vicia dumetorum  L. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pensaikkovirna (Vicia dumetorum) on virnojen sukuun kuuluva laji. Se on metsävirnan tapaan monivuotinen ja pisimmillään noin 2 metriä pitkä ja se on kasvutavaltaan rento. Lehdet ovat muodoltaan kolmesta viiteen parisia ja niiden alla on soikeat lehdykät. Kukka on sininen tai violetti. Palko on väriltään ruskea ja se on 2,5 cm:stä kuuteen senttimetriä pitkä. Pensaikkovirnan kasvuympäristöjä ovat niityt ja kalliot ja sitä esiintyy alueella, joka ulottuu Ranskan itäosasta Saksan ja Tanskan kautta eteläiseen Ruotsiin.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Pensaikkovirna – Vicia dumetorum
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q161353  Wikispecies: Vicia dumetorum  BioLib: 39947  CoL: 5BCN9  EoL: 704175  EPPO: VICDU  EUNIS: 171606  GBIF: 2974946  GRIN: 301037  iNaturalist: 487705  IPNI: 524709-1  IRMNG: 10170606  ISC: 117838  ITIS: 820051  NCBI: 287754  Observation.org: 123984  Open Tree of Life: 682377  PFI: 2409  Plant List: ild-9108  PLANTS: VIDU2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:524709-1  SANBI: 336-23  WFO: wfo-0000214051  Laji.fi: MX.41636
Tuoksuköynnös

| Tuoksuköynnös |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Varsinaiskaksisirkkaiset Rosopsida
Lahko::  Gentianales
Heimo::  Oleanterikasvit Apocynaceae
Suku::  Tuoksuköynnökset Stephanotis
Laji::  floribunda
Kaksiosainen nimi
 Stephanotis floribunda  Brongn. 
Katso myös
   Tuoksuköynnös Wikispeciesissä   Tuoksuköynnös Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tuoksuköynnös (Stephanotis floribunda) on oleanterikasvien heimoon kuuluva köynnöskasvi, jota käytetään huonekasvina. Se on kotoisin Madagaskarilta.
Tuoksuköynnöksen hedelmä ja lehtiä.
Tuoksuköynnös on nopeakasvuinen. Luonnossa versot voivat kasvaa 6–10 metrin pituisiksi. Tuoksuköynnöksellä on paksut, nahkeat ja tummanvihreät lehdet, jotka kasvavat 10 senttimetriä pitkiksi. Ne ovat muodoltaan soikeat. Kasvin kukat ovat valkoiset ja 2–3 senttimetriä pitkät. Niiden tuoksu on voimakas. Kukat kasvavat lehtihangoissa. Kukinnan jälkeen kasviin kehittyy hedelmiä. Niitä voi tulla myös huonekasvina kasvatettavaan kasviin. Niiden väri vaihtuu vihreästä keltaiseen.
Huonekasvina tuoksuköynnös vaatii paljon valoa. Multa kastellaan märäksi, mutta annetaan kuivahtaa ennen seuraavaa kastelukertaa. Kasviravinnetta voi antaa keväästä syksyyn. Tuoksuköynnöstä on hyvä sumuttaa silloin tällöin. Kasvia voi lisätä keväisin varsipistokkaista.
Aiheesta muualla

Puutarha.net: Tuoksuköynnös
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1786657  Wikispecies: Stephanotis floribunda  APDB: 203119  CoL: 52CW9  EoL: 5048935  EPPO: SFTFL  FNA: 242414405  GBIF: 3573314  GRIN: 35531  IPNI: 77204413-1  IUCN: 90604995  NCBI: 85838  NZOR: f484d2a1-16fc-4dcc-bf99-21072ffafe9f  Observation.org: 278213  Open Tree of Life: 729034  PalDat: Stephanotis_floribunda  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:77204413-1  RHS: 17784  Tropicos: 2602594  WFO: wfo-0000431131
Eero Hyvärinen (rovasti)

Eero Hyvärinen
Eero Hyvärinen (1. tammikuuta 1859 Maaninka – 3. syyskuuta 1931 Karttula) oli suomalainen rovasti, asessori, valtiopäivämies ja kristillinen kirjailija.
Henkilöhistoria

Hyvärisen vanhemmat olivat työmies, vuokraaja Juho Hyvärinen ja Anna Maria Nivalainen. Hyvärinen oli naimisissa 1882–1922 Anna Josefina Fogmanin (1859–1922) kanssa ja vuodesta 1924 Hanna Adolfina Mannermaan (1877–1952) kanssa. Hyvärinen pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1877 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1879 ja opettajakandidaattitutkinnon 1885. Hyvärinen vihittiin papiksi 1880. Hän valmistui vielä teologian lisensiaatiksi Leipzigin yliopistosta 1899. Hyvärinen toimi Karttulan kirkkoherrana vuodesta 1898 alkaen. Hän sai rovastin arvon 1901. Hyvärinen oli myös lääninrovastina ja tuomiokapitulin asessorina.
Hyvärinen oli pappissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1904 ja 1905.
Teoksia

Katakombeista Roomassa. Kuopio 1879
Käsikirja maaseurakuntiemme pyhäkouluille. Joensuu 1889. (2. painos Kuopio 1890, 5., korj. painos Suomen ew. lut. pyhäkouluyhdistys, 1907.)
Suomen lasten kuva-aapinen kotia, pyhä- ja kiertokoulua varten. Joensuu 1889. (2., korjattu painos 1893.)
Armonpäätöksestä. Suomalainen teolooginen kirjallisuuden seura, Kuopio 1896.
Sotamiehen rukous- ja virsikirja: Sotamiehen ystävien kehotuksesta koottu. Söderström, Porvoo 1898.
Johan Tobias Beckin elämäkerta. Otava, Kuopio 1906.
Karttulan seurakunta: 150-vuotismuisto 30/6 1913. Kuopio 1913.
Kertomus Suomen evankelisluterilaisen kirkon tilasta vuosilta 1908–1912. Seitsemättä yleistä kirkolliskokousta varten piispankokoukselta toimeksi saaneena Eero Hyvärinen. Kuopio 1913
Toimitteita

Kuopion pipliaseura 10/4 1818 — 10/4 1918. Muistot kokosi Eero Hyvärinen. Kuopion pipliaseura, Kuopio 1918.
Uuden testamentin selitysteos. 1 nide. Toimittajat J. A. Mannermaa, Eero Hyvärinen, G. A. Heman. WSOY 1916–1920.
Uuden testamentin selitysteos. 2 nide: Apostolien teot ja kirjeitä. Toimittajat J. A. Mannermaa ja Eero Hyvärinen. WSOY 1920–1926. (Hyvärinen kirjoitti Roomalaiskirjeen selityksen.)
Uuden testamentin selitysteos. 3 nide: Kirjeitä, Ilmestyskirja sekä kirjoitelmat Paavalista ja Uudentestamentin tekstilähteistä. Toimittajat J. A. Mannermaa ja Eero Hyvärinen. WSOY 1928–1929.
Suomennoksia

Eucharius Kündig: Kokemuksia sairas- ja kuolemavuoteilta: Lisää käytölliseen jumaluus-oppiin. Viidennestä saksankielisestä painoksesta suomentanut Eero Hyvärinen. Olan, Tampere 1888.
Karl Lechler: Kasteenliiton uudistus ja ensi käynti Herran p. ehtoollisella. WSOY 1890.
Lastenpostilla eli Kaikkien sunnuntai- ja juhlapäiwien 1:sen wuosikerran ewankeliumitekstien lyhyt ja yksinkertainen selitys kysymyksissä ja wastauksissa. Saksalaisesta alkuteoksesta muodosteli Gustaf Flyborg. Toisesta ruotsalaisesta painoksesta suomentanut Eero Hyvärinen. Werner Söderström, Porvoo 1894.
Evankeelis-luterilaisen kirkon tunnustuskirjat 1: Augsburgin tunnustus. Alkukielestä suomentanut Eero Hyvärinen. Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 3. Helsinki 1907.
T:ri Martti Lutherin rukouskirjanen: Koottu hänen omista henkilohdutus- ja elämänrikkaista sanoistaan. Saksankielestä suomensi Eero Hywärinen. WSOY 1908.
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Eero Hyvärisen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergilta
Suomen pappissäädyn valtiopäivämiehet
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Verbi

Verbit eli teonsanat on yksi useimpien kielten sanaluokista. Tyypillinen verbi ilmaisee tekemistä, olemista tai tapahtumista. Verbi voi taipua esimerkiksi toimijan persoonan tai luvun mukaan, mutta näin ei tapahdu kaikissa kielissä.
Lauseen rakenteen kannalta verbin keskeinen tehtävä on toimia predikaattina eli lauseen ytimenä. Suomen kielessä predikaatti on finiittinen eli persoonamuotoinen verbi, joita on jokaisessa lauseessa yksi. Predikaattiverbi myös määrää, mitä muita jäseniä lauseessa on. Verbin valenssiksi kutsutaan verbin pakollisten täydennysten määrää:
Sataa. (0)
Lintu lentää. (1)
Anna syö omenaa. (2)
Anna antaa omenan Liisalle. (3)
Sen mukaan, liittyykö verbiin tavallisesti objekti vai ei, verbit jaetaan transitiivi- ja intransitiiviverbeihin Esimerkiksi sataa ja lentää ovat intransitiiviverbejä, syödä ja antaa transitiiviverbejä.
Erityisesti indoeurooppalaisissa kielissä verbit jaetaan pääluokkiin, jotka ovat aktiivi ja passiivi. Perinteisesti tätä jaottelua on käytetty myös suomen kieliopeissa, vaikka suomen niin sanottu passiivi on luonteeltaan erilainen kuin esimerkiksi englannin tai ruotsin passiivi.
Tempus on aikamuoto. Suomen kielessä on preesens (kestämä), imperfekti (kertoma), perfekti (päättymä) ja pluskvamperfekti (entispäättymä). Monissa muissa kielissä on myös futuuri (tulema). Suomessa ilmaistaan tulevaa aikaa preesensillä ja siihen liittyvällä tulevan ajan ilmaisimella (esimerkiksi isä menee illalla kotiin, siivoan huoneeni loppuun huomenna, hän tekee sen vuoden päästä), tulla-verbin ja kolmannen infinitiivin illatiivilla avulla muodostettavalla rakenteella (isä tulee menemään kotiin, tulen siivoamaan loppuun huoneeni, hän tulee tekemään) tai juhlatyylisellä olla-verbin ja partisiipin avulla muodostettavalla rakenteella (isä on menevä kotiin, olen siivoava loppuun huoneeni, hän on tekevä sen). Myös aikoa-verbi ilmaisee epävarmaa tulevaisuutta (esimerkiksi isä aikoo mennä kotiin, aion siivota loppuun huoneeni, hän aikoo tehdä sen).
Modus eli tapaluokka ilmaisee puhujan suhtautumista predikaatin kuvaamaan toimintaan. Suomen kielen modukset ovat indikatiivi (tositapa), potentiaali (mahtotapa), konditionaali (ehtotapa) ja imperatiivi (käskytapa). Muissa kielissä on myös muita moduksia, kuten subjunktiivi tai gerundi.
Verbeistä voidaan muodostaa substantiivia tai adjektiivia muistuttavia infinitiivejä (nimitapa) tai partisiippeja (laatutapa).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Verbi Wikimedia Commonsissa
Sanaluokat
| --- | --- |
Nominit:   substantiivit  adjektiivit  numeraalit  pronominit 
Verbit:  verbit
Vaillinaisesti taipuvat:   adverbit  adpositiot  partikkelit
Agathius

Pyhän Agathiuksen marttyyrikuolema, tuntemattoman tekijän maalaus 1600-luvulta Toledosta
Pyhä Agathius (kreikaksi Ακακιος Akakios,  myös Acacius, Achatius tai Agathonas) oli legendojen mukaan kappadokialainen kristitty sadanpäämies, joka koki marttyyrikuoleman vuonna 303 tai 304.
Hänen muistopäivänsä on 7. toukokuuta, aiemmin 8. toukokuuta, mitä pidetään hänen kuolinpäivänään. Hänen pyhäinjäännöksensä siirrettiin vuonna 630 etelä-Italiaan Squillacen kaupunkiin. Tämän siirron muistopäivää vietetään 16. tammikuuta.
Konstantinopolissa oli Konstantinus Suuren rakennuttama Pyhän Akakioksen kirkko, jota pidetään perinteisesti pyhän Agathiuksen mukaansa nimettynä. Kirkkoa kutsuttiin "Saksanpähkinän kirkoksi", koska sen rakenteisiin oli legendan mukaan sisällytetty saksanpähkinäpuu, jota vasten Agathiusta oli ruoskittu.
Agathius on yksi neljästätoista hädässäauttajasta, ja häneltä pyydettiin apua pääkipuun.
Legenda

Legendan mukaan Agathius oli kreikkalaista syntyperää oleva roomalainen sotilas, joka pidätettiin kristittynä Traakian Perinthoksessa, ja kuljetettiin Byzantioniin tuomittavaksi. Siellä häntä ruoskittiin ja kidutettiin, mutta hän pysyi lujana uskossaan. Lopulta hänet mestattiin.
Johan Calamnius

Johan (Juhana) Wiktor Calamnius (18. toukokuuta 1838 Kruunupyy – 26. kesäkuuta 1891 Kuopio) oli suomalainen tuomiorovasti ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä J.W.C.
Calamniuksen vanhemmat olivat lääninrovasti Kaarle Gabriel Calamnius ja Sofia Vilhelmina Sinius. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion Lyseosta vuonna 1857 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1862, maisteriksi 1864 ja lisensiaatiksi 1866. Calamnius väitteli filosofian tohtoriksi 1869 ja hänet vihittiin papiksi 1876.
Calamnius toimi Kuopion tuomiokapitulin notaarina 1875–1879, vankilansaarnaajana Kuopiossa 1879–1885 ja tuomiorovastina vuodesta 1885. Hän osallistui myös säätyvaltiopäiville 1877–1878, 1882 ja 1885 Kuopion hiippakunnan papiston edustajana.
Kirjallisen tuotantonsa Calamnius aloitti 1864 julkaisemalla ruotsin kielellä peräpohjalaisiin kansantarinoihin perustuvan kertomuksen isonvihan ajoilta nimeltä Taivalkoski. Peräpohjolan kansanperinteeseen liittyivät myös muinaistieteellinen kirjoitus Muinaistiedustuksia Pohjan periltä (1868) ja novellit Metelinkirkon haltia (1870) sekä Pyhäkosken ensimmäinen laskija (1873). Calamnius julkaisi myös Ovidiuksen Metamorfooseista Suomen luontoon mukautetun satukokoelman Kynäkuvia muinais-ajan sadustosta, kirjeitä Suleimalle Kirjallisessa Kuukausilehdessä 1866–1868 ja 1870–1871. Sadut julkaistiin sittemmin myös kirjana (Kreikkalaisia satuja. Kirjeissä Suleimalle, 1875).
Calamnius käänsi suomeksi Aristoteleen Runousopin (1871) ja Platonin Faidonin (1882). Hän perusti vuonna 1865 yhdessä Kaarlo Bergbomin, Jaakko Forsmanin ja Frithiof Peranderin kanssa Kirjallisen Kuukausilehden.
Teokset

Taivalkoski. Finskt original. Romantiserad skildring från början af 1700-talet Af J.W.C, kertomus. Helsingfors 1864 (käännetty suomeksi nimellä Taivalkoski. Tarina Isonvihan ajoilta. Kertonut J.W.C., suomentanut Minken/Kivekäs. F. F. Kivekäs, Oulu 1887, 2. painos Karisto 1908, 3. painos Karisto 1918
Finnarne i Bjarmaland (Suomalaiset Permassa). 1864
Försök tili framställning af Aristoteles' lära om det sköna, tohtorinväitöskirja Aristoteleen kauneuden-opista. 1865
Muinais-tiedustuksia Pohjanperiltä. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1868
Metelinkirkon haltia. Jutelmia kansantarujen johdosta, kertoellut J.W.C. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1870
Pyhäkosken ensimäinen laskija : kansantaru Pohjanmaalta, teoksessa Joukahainen. Pohjalais-Osakunnan toimittama. Osa 7. Pohjalais-Osakunta, Helsinki 1873 (Digitoituna Digi.fi:ssä)
Kreikkalaisia satuja. Kirjeissä Suleimalle kertoi J.W.C. K. E. Holm, Helsinki 1875
Yksityis-ihmisen olosuhteista yhteiselämään ja isänmaahan. Kansantajuisia luennoita Kuopiossa 4. Harald, Kuopio 1878
Saarna Martti Lutheruksen 400 syntymäpäivän juhlana. Telén, Kuopio 1883
Mietelmiä kristillisen siveys-opin alalta : Synodalikirjoitus, Kuopion hippakunnan pappiskokouksen v. 1885 keskusteltavaksi. Telén, Kuopio 1885
Suomennoksia

J. Dierckx: Kahden kielen levittäminen tahi hankaluuksien arvostelu, jotka maassamme [Belgiassa] syntyvät kielten eroituksesta. Frenckell, Helsinki 1863
Romalaista kirjallisuutta, sisältäen näytteitä Virgiliuksen ja Horatiuksen runoista, Ciceron puheista, Sallustiuksen ja Tacituksen teoksista. Ilmestyi 5 vihkona 1865-1866
Aristoteles: Runousoppi; kreikan kielestä kääntänyt ja selittäväisillä muistutuksilla sekä tiedesanain luetteloilla varustanut J. W. Calamnius. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1871
Faidoni: Platonin keskustelma Sokrateen viimeisistä hetkistä ja sielun kuolemattomuudesta; kreikan kielestä käänsi ja selityksillä sekä johtavalla alkulauseella varusti J. W. Calamnius. Weilin & Göös, Jyväskylä 1882
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Johan Wiktor Calamniuksen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenberg
J. W. Calamniuksen kirja Muinais-tiedustuksia Pohjanperiltä vuodelta 1868, salakirjat.net (archive.org)
Suomen pappissäädyn valtiopäivämiehet
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899