stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Strange Little Girls

| Strange Little Girls Tori Amos |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Äänitetty : kevät - kesä 2001
 Julkaistu: 17. syyskuuta 2001
 Tuottaja(t): Tori Amos
 Tyylilaji: Alternative Rock
 Kesto: 62.27
 Levy-yhtiö: Atlantic Records
Listasijoitukset
  4.    16.    16.
Tori Amosin muut julkaisut
| To Venus and Back 1999 | Strange Little Girls 2001 | Scarlet’s Walk 2002 |
Singlet albumilta Strange Little Girls
 ”Strange Little Girl” Julkaistu: 9. lokakuuta 2001
Strange Little Girls on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 17. syyskuuta 2001. Amosin muista albumeista poiketen kaikki levyn kappaleet ovat cover-versioita alun perin miesten tekemistä ja esittämistä kappaleista – nyt erilaisesta naisnäkökulmasta esitettyinä.
Amos stailattiin jokaista kappaletta varten täysin erinäköiseksi levyn kansilehtisen valokuviin. Levy julkaistiin myös usealla erilaisella kansikuvalla – niistä jokaisessa Amos esiintyy eri roolissa.
Strange Little Girls oli Yhdysvalloissa parhaimmillaan Billboard 200 -listan sijalla 4. Se nousi listojen kymmenen kärjessä myös Australiassa, Kanadassa ja Belgiassa. Albumi oli listasijalla 16 sekä Suomessa että Isossa-Britanniassa.
Albumin ainoa single on ”Strange Little Girl”, joka on cover The Stranglersin kappaleesta. Kappaleesta tehtiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi David Slade. Singlen B-puolia ovat cover-versiot David Bowien kappaleesta ”After All” ja Alice Cooperin kappaleesta ”Only Women Bleed”.
Albumilla olevat kappaleet edustavat useita genrejä ja aikakausia. The Stranglersin kappaleen lisäksi Amos esittää covereita muun muassa Eminemin, The Beatlesin, Tom Waitsin, Neil Youngin ja The Velvet Undergroundin kappaleista. Hän esittää The Velvet Undergroundin kappaleen ”New Age” alkuperäisillä sanoilla, joita käytetään liveversiossa albumilla 1969: The Velvet Underground Live (1974).
Amos sai albumilla kaksi Grammy-ehdokkuutta. Albumi oli ehdolla parhaaksi alternative-albumiksi vuoden 2002 Grammy-gaalassa. Kappale ”Strange Little Girl” oli ehdolla parhaaksi naislaulajan  naislaulajan rockesitykseksi.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Alkuperäinen esitys | Kesto |  |  |  |  |  |
| 1. | New Age | Lou Reed | The Velvet Underground (1970/1974) | 4.37 |  |  |  |  |  |
| 2. | ’97 Bonnie and Clyde | Marshall Mathers, Jeff Bass, Mark Bass | Eminem (1998) | 5.46 |  |  |  |  |  |
| 3. | Strange Little Girl | Dave Greenfield, Hans Wärmling, Hugh Cornwell, Jean Jacques Burnell, Brian Duff | The Stranglers (1982) | 3.50 |  |  |  |  |  |
| 4. | Enjoy the Silence | Martin Gore | Depeche Mode (1990) | 4.10 |  |  |  |  |  |
| 5. | I’m Not in Love | Eric Stewart, Graham Gouldman | 10cc (1975) | 5.39 |  |  |  |  |  |
| 6. | Rattlesnakes | Lloyd Cole, Neil Clark | Lloyd Cole and the Commotions (1984) | 3.59 |  |  |  |  |  |
| 7. | Time | Tom Waits | Tom Waits | 5.23 |  |  |  |  |  |
| 8. | Heart of Gold | Neil Young | Neil Young (1972) | 4.00 |  |  |  |  |  |
| 9. | I Don’t Like Mondays | Bob Geldof, Johnnie Fingers | The Boomtown Rats (1979) | 4.21 |  |  |  |  |  |
| 10. | Happiness Is a Warm Gun | John Lennon, Paul McCartney | The Beatles  (1968) | 9.55 |  |  |  |  |  |
| 11. | Raining Blood | Jeff Hanneman, Kerry King | Slayer (1986) | 6.22 |  |  |  |  |  |
| 12. | Real Men | Joe Jackson | Joe Jackson (1982) | 4.07 |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  | 62.09 |  |  |  |  |  |
Arvostelut

Soundi:
Rolling Stone:
Slant Magazine:[
Listasijoitukset

| Maa ja lista | Korkein sija |
| --- | --- |
 Alankomaat (Album Top 100): 27
 Australia (ARIA Charts): 7
 Belgia (Ultratop Flanders): 6
 Belgia (Ultratop Wallonia): 24
 Irlanti (IRMA): 21
 Iso-Britannia (OCC, Britannian albumilista): 16
 Italia (FIMI) : 11
 Itävalta (Ö3 Austria Top 40): 18
 Kanada (Canadian Albums Chart): 8
 Norja (VG-lista): 13
 Ranska (SNEP): 26
 Ruotsi (Sverigetopplistan): 32
 Saksa (Gfk): 11
 Skotlanti (OCC): 37
 Suomi (Suomen virallinen lista): 16
 Sveitsi (Hitparade): 27
 Tanska (Hitlisten): 16
 Yhdysvallat (Billboard 200): 4
Aiheesta muualla

Strange Little Girls Discogs-sivustolla
Strange Little Girls AllMusic-sivustolla
| n k Tori Amos |
| --- | --- |
 Diskografia  Kappaleet 
Studioalbumit:  Little Earthquakes  Under the Pink  Boys for Pele  From the Choirgirl Hotel  To Venus and Back  Strange Little Girls  Scarlet's Walk  The Beekeeper  American Doll Posse  Abnormally Attracted to Sin  Midwinter Graces  Night of Hunters  Gold Dust  Unrepentant Geraldines  Native Invader  Ocean to Ocean 
Livealbumit:  To Venus and Back  The Original Bootlegs  Legs and Boots  Live at Montreux 1991/1992  From Russia With Love  Diving Deep Live 
Kokoelmat:  Tales of a Librarian  A Piano: The Collection  Little Earthquakes – The B-Sides 
EP:t:  Crucify  Hey Jupiter  Scarlet’s Hidden Treasures  Christmastide 
Singlet:  ”Me and a Gun”  ”Silent All These Years”  ”China”  ”Winter”  ”Crucify”  ”Cornflake Girl”  ”God”  ”Pretty Good Year”  ”Past the Mission”  ”Caught a Lite Sneeze”  ”Talula”  ”Professional Widow”  ”Hey Jupiter”  ”In the Springtime of His Voodoo”  ”Spark”  ”Raspberry Swirl”  ”Jackie’s Strength”  ”Bliss”  ”Strange Little Girl”  ”A Sorta Fairytale”  ”Flavor” 
Videojulkaisut:  Little Earthquakes  Live from New York  Complete Videos 1991–1998  Welcome to Sunny Florida  Fade to Red  Live at Montreux 1991/1992 
Muut artikkelit:  Y Kant Tori Read  Y Kant Tori Read (albumi)  Night of Hunters Tour
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut

| Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2024 
 Maailmanmestaruuspokaali vuodesta 2001 lähtien.
Laji:  jääkiekko
Maa(t):  kansainvälinen
Perustettu:  vuonna 1920
Joukkueita:  16 (pääsarja)
Hallitseva mestari:   Tšekki
Eniten mestaruuksia:  28 (Kanada)
Alempi taso:  1. divisioona   2. divisioona   3. divisioona   4. divisioona
Jääkiekon maailman­mestaruus­kilpailut ovat Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n alaisille maajoukkueille järjestettävä jääkiekkoturnaus. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1920. Nykyään kisat pidetään vuosittain. Eniten maailman­mestaruuksia on saavuttanut Kanada. Se on voittanut 28 mestaruutta. Kansainvälinen jääkiekkoliitto IIHF ylläpitää jääkiekon maailmanrankingia, joka perustuu maajoukkueiden menestykseen neljissä viimeisissä maailman­mestaruus­kilpailuissa ja viimeisimmissä olympialaisissa.
Sarjajärjestelmä

Nykyään maailmanmestaruuskilpailussa on viisi tasoa: pääsarja sekä ensimmäinen, toinen, kolmas ja neljäs divisioona. Pääsarjassa pelaa 16 maajoukkuetta. Vuodesta 1992 lähtien kisat on pelattu niin, että joukkueet pelaavat lyhyen alkusarjan, jonka jälkeen pelataan pudotuspelit. Näistä Tšekkoslovakian-kisoista lähtien pelatut puolivälierät on äkkikuolemaperiaatteensa takia monelle jatkoon päässeelle joukkueelle jopa turnauksen tärkein ottelu, sillä puolivälierä ratkaisee, pääseekö joukkue mukaan mitalipeleihin vai putoaako se jatkosta heti pudotuspelien alussa. Ennen vuotta 1992 mitalit ratkottiin alku- ja loppusarjojen perusteella.
Vuodesta 2012 alkaen joukkueet on jaettu kahteen kahdeksan joukkueen lohkoon. Vielä vuonna 2011 alkulohkoja oli neljä. Turnauksen voittaja julistetaan jääkiekon maailmanmestariksi, ja kaksi viimeistä joukkuetta putoaa ensimmäiseen divisioonaan.
Kisojen otteluohjelmassa ei ole vuodesta 2011 lähtien ollut välipäivää välierien ja mitalipelien välissä, mikä korostaa välierien otteluaikataulun merkitystä. Esimerkiksi vuosina 2018, 2019, 2021 ja 2022 varhaisemmin pelatusta välierästä loppuotteluun edennyt maa voitti myös mestaruuden. Vuodesta 2012 lähtien aiemman välierän voittaja on voittanut mestaruuden kahdeksan kertaa kymmenestä. Tämä selittyy sillä, että varhaisemman välierän voittanut joukkue ehtii levätä enemmän ennen loppuottelua.
Sarjajärjestelmä > 1., 2., 3. ja 4. divisioona

Ensimmäisessä ja toisessa divisioonassa pelaa kaksitoista joukkuetta kahteen eri maissa pelattavaan kuuden joukkueen lohkoon jaettuna. A-lohko on ylemmän sarjatason joukkueille, B alemman tason joukkueille. Kolmannessa divisioonassa joukkueita on kymmenen, ja ne on jaettu kuuden ja neljän joukkueen lohkoihin. Vuonna 2024 kolmannessa divisioonassa oli myös 12 joukkuetta kuuden joukkueen lohkoissa. Neljännessä divisioonassa on neljä joukkuetta. Vuosina 1951–2000 ensimmäistä divisioonaa vastasi B-sarja, vuosina 1961–2000 toista divisioonaa C-sarja sekä vuosina 1987–2000 kolmatta ja neljättä divisioonaa D-sarja.
Historia > Ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut

Ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut olivat Antwerpenin kesäolympialaisten yhteydessä vuonna 1920. Vuonna 1983 Kansainvälinen jääkiekkoliitto julisti nuo ensimmäisiksi virallisiksi maailmanmestaruuskilpailuiksi olympialaisten ohella, sillä turnauksen ottelut oli pelattu ennen varsinaisia olympialaisia näytösotteluina. Vastaavasti vuonna 1930 liitto päätti, että vuosien 1924 ja 1928 talviolympialaisissa pidetyt turnaukset saisivat maailmanmestaruuskilpailujen aseman. Samassa kokouksessa päätettiin myös pitää maailmanmestaruuskilpailut joka vuosi, mikäli mukana olisi ainakin yksi Euroopan ulkopuolinen maa.
Aikaisemmin varsinaisia maailmanmestaruuskisoja ei järjestetty, koska joukkueiden tasoerot olivat suuret. Kanada tiedettiin niin hyväksi jääkiekkomaaksi, että Kansainväliselle jääkiekkoliitolle riitti hyvin, että se järjestää vain Euroopan-mestaruuskilpailuja. Lisäksi asiaan vaikutti matkustaminen, sillä esimerkiksi Atlantin valtameren ylittäminen saattoi kestää laivalla viikon.
Aluksi Kanadan ylivoima arvokisoissa oli hyvin huomattava, vaikka sitä edusti aina amatöörijoukkue, jota saatettiin täydentää muutamalla ammattilaisjääkiekkoilijalla. Esimerkiksi vuoden 1924 olympialaisissa, jotka olivat samalla siis myös maailmanmestaruuskilpailut, Kanadaa edustanut Toronto Granites voitti kultaa maalierolla 110–3. Kanada voitti esimerkiksi Ruotsin lukemin 22–0 ja Tšekkoslovakian maalein 33–0. Kuitenkin 1930-luvulta alkaen Kanada pystyttiin haastamaan. Ensimmäiseksi haastajaksi nousi Yhdysvallat ja vähitellen muutamat Euroopan maat. Vuonna 1933 seitsemänsissä maailmanmestaruuskilpailuissa Kanada menetti mestaruuden ensi kertaa, kun Yhdysvallat voitti sen tiukassa loppuottelussa maalein 2–1. Tämän jälkeen Yhdysvallat on yltänyt maailmanmestaruuteen vain vuonna 1960.
Ensimmäinen maailmanmestaruuden voittanut Euroopan maajoukkue on Iso-Britannia, joka voitti Kanadan maalein 1–2 vuoden 1936 talviolympialaisissa. Tosin, vain yhtä pelaajaa lukuun ottamatta Ison-Britannian joukkueen pelaajat olivat taustaltaan Kanadasta. Vuosikymmenen aikana Iso-Britannia saavutti peräti viisi maailmanmestaruusmitalia.
Toisen maailmansodan aikana kisoja ei järjestetty.
Historia > Kotikisat

Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen yhteydessä tavataan puhua niin sanotusta kotikisojen kirouksesta, sillä historian aikana kotikisojen voittaminen on osoittautunut varsin vaikeaksi. Ensimmäistä kertaa kotikisat voitti Tšekkoslovakia vuonna 1947, jonka jälkeen samaan ylti Yhdysvallat vuonna 1960. Tuolloin kyse oli tosin olympialaisista, jotka olivat samanaikaisesti myös maailmanmestaruusturnaus. Tšekkoslovakia voitti kotikisansa myös vuonna 1972 ja 13 vuotta myöhemmin vuonna 1985 eli kaiken kaikkiaan kolmesti. Neuvostoliitto pystyi voittamaan kotikisansa niin ikään kolmesti, vuosina 1973, 1979 ja 1986. Mestaruus vuodelta 1986 olikin pitkään viimeisin kilpailujen isäntämaan voittama maailmanmestaruus, kunnes Ruotsi onnistui voittamaan mestaruuden Tukholmassa ja Helsingissä järjestetyissä kilpailuissa vuonna 2013. Yhdeksän vuotta myöhemmin Suomi voitti niin ikään kotikisoissaan vuonna 2022 maailmanmestaruuden, kun se voitti loppuottelussa Kanadan jatkoajan jälkeen maalein 4–3. Itsenäinen Tšekki voitti ensimmäisen kerran kotikisansa vuonna 2024, kun mukaan ei lasketa Tšekkoslovakian kotikisojen mestaruuksia. Tšekki palasi samalla maailmanmestariksi 14 vuoden tauon jälkeen, kun se voitti kotikisojensa loppuottelussa Sveitsin maalein 0–2.
Joukkueet vuonna 2024

| --- | --- |
 Lohko A  Kanada   Suomi   Tšekki   Sveitsi   Tanska   Norja   Itävalta   Iso-Britannia :  Lohko B  Ruotsi   Yhdysvallat   Latvia   Slovakia   Saksa   Ranska   Kazakstan   Puola
Pääsarjasta pudonneet joukkueet vuodesta 1992 alkaen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| 1992 |  Puola |  |
| 1993 |  Sveitsi |  |
| 1994 |  Britannia |  |
| 1995 |  Sveitsi |  |
| 1996 |  Itävalta |  |
| 1997 |  Norja |  |
| 1998 |  Saksa |  Kazakstan |
1999: 
| 2000 |  Ranska |  |
| 2001 |  Valko-Venäjä |  Norja |
| 2002 |  Puola |  Italia |
| 2003 |  Valko-Venäjä |  Slovenia |
| 2004 |  Japani |  Ranska |
| 2005 |  Saksa |  Itävalta |
| 2006 |  Kazakstan |  Slovenia |
| 2007 |  Itävalta |  Ukraina |
| 2008 |  Italia |  Slovenia |
| 2009 |  Itävalta |  Unkari |
| 2010 |  Italia |  Kazakstan |
| 2011 |  Itävalta |  Slovenia |
| 2012 |  Italia |  Kazakstan |
| 2013 |  Itävalta |  Slovenia |
| 2014 |  Italia |  Kazakstan |
| 2015 |  Itävalta |  Slovenia |
| 2016 |  Kazakstan |  Unkari |
| 2017 |  Italia |  Slovenia |
| 2018 |  Valko-Venäjä |  Etelä-Korea |
| 2019 |  Ranska |  Itävalta |
2020: Kisat peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2021: Mikään maa ei poikkeuksellisesti pudonnut, koska alempien sarjatasojen kilpailut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
| 2022 |  Italia |  Britannia |
| 2023 |  Unkari |  Slovenia |
| 2024 |  Britannia |  Puola |
Mitalitaulukko

| № | Maa | Kulta | Hopea | Pronssi | Summa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Kanada | 28 | 16 | 9 | 53 |
| 2. |  Neuvostoliitto ja  Venäjä | 27 | 10 | 10 | 47 |
|  |     Neuvostoliitto | 22 | 7 | 5 | 34 |
|  |     Venäjä | 5 | 3 | 5 | 13 |
| 3. |  Tšekki ja  Tšekkoslovakia | 13 | 13 | 22 | 48 |
|  |     Tšekki | 7 | 1 | 6 | 14 |
|  |     Tšekkoslovakia | 6 | 12 | 16 | 34 |
| 4. |  Ruotsi | 11 | 19 | 17 | 47 |
| 5. |  Suomi | 4 | 9 | 3 | 16 |
| 6. |  Yhdysvallat | 2 | 9 | 9 | 20 |
| 7. |  Britannia | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 8. |  Slovakia | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 9. |  Sveitsi | 0 | 4 | 8 | 12 |
| 10. |  Saksa ja  Länsi-Saksa | 0 | 3 | 2 | 5 |
|  |     Saksa | 0 | 2 | 2 | 4 |
|  |     Länsi-Saksa | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 11. |  Itävalta | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 12. |  Latvia | 0 | 0 | 1 | 1 |
Yleisömäärät

Maailmanmestaruuskilpailujen yleisömääriä on tilastoitu vuodesta 1978 lähtien.
| Sija | Vuosi | Kisapaikka | Yleisömäärä | Ottelut | Yleisö- keskiarvo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 2015 |  Praha, Ostrava | 741 700 | 64 | 11 589 |
| 2. | 2014 |  Minsk | 643 434 (yli 640 000) | 64 | 10 054 |
| 3. | 2004 |  Praha, Ostrava | 552 097 | 56 | 9 858 |
| 4. | 2010 |  Köln, Mannheim | 548 768 | 56 | 9 799 |
| 5. | 2018 |  Kööpenhamina, Herning | 520 481 | 64 | 8 133 |
| 6. | 1997 |  Helsinki, Turku, Tampere | 504 943 | 51 | 9 710 |
| 7. | 2008 |  Halifax, Québec | 477 040 | 54 | 8 834 |
| 8. | 2019 |  Bratislava, Košice | 470 853 | 64 | 7 357 |
| 9. | 2003 |  Helsinki, Tampere,  Turku | 454 693 | 56 | 8 119 |
| 10. | 2012 |  Helsinki /  Tukholma | 451 054 | 64 | 7 048 |
Kisagalleria

Mestaruuden vuoden 1920 maailman­mestaruus­kilpailuissa voittanut Kanadan joukkue
Ruotsi ja Länsi-Saksa vuoden 1953 maailman­mestaruus­kilpailuissa
Yhdysvallat ja Suomi vastakkain vuonna 2005
Tšekki ja Kanada aloittamassa keskinäistä otteluaan vuoden 2006 maailman­mestaruus­kilpailuissa
Saksa ja Valko-Venäjä aloituksessa vuoden 2010 maailman­mestaruus­kilpailuissa
Suomalaiset juhlivat maailmanmestaruutta vuoden 2011 maailman­mestaruus­kilpailujen jälkeen
Slovakian joukkueen kapteeni Zdeno Chára vuoden 2012 maailman­mestaruus­kilpailujen palkintojenjaossa. Cháralla on päällään paita, jossa on Pavol Demitran nimi ja pelinumero. Demitra kuoli lento-onnettomuudessa vuonna 2011.
Arvostus

Maailman­mestaruus­kilpailut eivät nimestään huolimatta ole arvostetuin kansainvälinen jääkiekkoturnaus. Vielä 1950-luvulla Kanadan joukkue ei ollut kovinkaan kiinnostunut kisoista, mikä johtui heidän pelaajamateriaalinsa ylivertaisuudesta. Sittemmin kansainväliset erot ovat tasoittuneet, mutta kisojen merkitys on esimerkiksi Suomessa edelleen paljon suurempi kuin Kanadassa. Kilpailujen urheilullisuutta on 2000-luvulla arvosteltu, koska turnaus järjestetään vuosittain ja se ajoittuu päällekkäin NHL:n pudotuspelien kanssa. NHL on jääkiekon suosituin ja laadukkain kilpasarja.
Televisiointi

| Vuosi | Kanava |
| --- | --- |
1961–1991: Yleisradio
1992–1994: PTV
1995–2011: Yleisradio
2012–2028: MTV
2024–: Viaplay Group

Suomessa maailmanmestaruuskilpailuja näyttää MTV Oy C More -kanavillaan. Kaikki Suomen pelit, välierät, pronssiottelu ja loppuottelu näytetään suorina lähetyksinä ilmaiselta MTV3-kanavalta. Kaikki maailmanmestaruuskilpailujen 64 ottelua näytetään maksullisilta C More Sport 1 -, C More Sport 2 - ja C More Max -kanavilta, jotka kuuluvat MTV:n C More Total -kanavapakettiin. Aikaisemmin maailmanmestaruuskilpailuja näytti Suomessa Yleisradio, mutta ne siirtyivät vuonna 2012 MTV:lle. MTV:n sopimus kattaa vuosien 2012–2028 maailmanmestaruuskilpailut. Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut siirtyvät Viaplay Groupille vuonna 2024.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut Wikimedia Commonsissa
Kansainvälinen jääkiekkoliitto
| n k Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut |
| --- | --- |
1920–1939: 1920 1924 1928 1930 1931 1932 1933 1934 1935 1936 1937 1938 1939
1940–1959: 1947 1948 1949 1950 1951 1952 1953 1954 1955 1956 1957 1958 1959
1960–1979: 1960 1961 1962 1963 1964 1965 1966 1967 1968 1969 1970 1971 1972 1973 1974 1975 1976 1977 1978 1979
1980–1999: 1981 1982 1983 1985 1986 1987 1989 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999
2000–2019: 2000 2001 2002 2003 2004 2005 2006 2007 2008 2009 2010 2011 2012 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019
2020–2029: 2020 2021 2022 2023 2024 2025 2026 2027 2028
Huomioitavaa: Vuosina 1920–1928 maailmanmestaruuskilpailuja järjestettiin vain olympiaturnausten yhteydessä.  Vuosina 1932–1968 olympiaturnauksissa ratkaistiin myös kyseisen vuoden maailmanmestaruus. Vuosina 1940–1946 maailmanmestaruuskilpailuja ei pelattu 2. maailmansodan vuoksi. Vuodesta 1972 lähtien olympiaturnauksilla ei ole ollut maailmanmestaruuskilpailujen arvoa. Vuosina 1972–1976 olympiavuosina järjestettiin erilliset maailmanmestaruuskilpailut. Vuosina 1980–1988 olympiavuosina ei järjestetty erillisiä maailmanmestaruuskilpailuja. Vuodesta 1992 lähtien olympiavuosina on järjestetty erillinen maailmanmestaruusturnaus. Vuonna 2020 maailmanmestaruuskilpailuja ei pelattu koronaviruspandemian vuoksi.
Khulna

| Khulna খুলনা |
| --- | --- |

 Khulna
 Koordinaatit: 22°49′N, 89°33′E 
Valtio:  Bangladesh
Alue:  Khulnan alue
Piirikunta:  Khulna
Väkiluku (2011):  664 728
 
 www.khulnacity.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Khulna (bengaliksi খুলনা, Khulôna) on kaupunki Bangladeshin lounaisosassa. Sen asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 664 728.
Maantiede

Khulna sijaitsee Bangladeshin lounaisosassa Bhairabjoen varrella Gangesin sivujoki Padman ja Brahmaputran suistoalueella. Ympäröivä seutu on alluviaalitasankoa. Lähellä sijaitsee Sundarbansin suo- ja metsäalue.
Historia

Historiallisesti nykyinen Khulna oli osa Vangaa tai Samatataa. Kansanperinteessä Khulna on yhdistetty Khan Jahan Aliin, 1400-luvulla eläneeseen zamindar-hallitsijaan. Tuolloin aluetta hallittiin Gaurin kaupungista käsin. Myöhemmin Khulna tunnettiin suurmoguleja vastaan 1500-luvun lopulla kapinoineen Pratapadityan kotipiirikuntana.  Khulnan kunta muodostettiin vuonna 1884.
Talous

Khulna on huomattava jokisatama. Sen lisäksi lähellä sijaitsee Chittagongin jälkeen maan toiseksi merkittävin satama Mangla. Khulnan teollisuuden tuotteisiin lukeutuvat esimerkiksi teräs, kaapelit, riisijauhot ja viljajauhot. Sundarbansilta saadaan metsäteollisuuden raaka-aineita esimerkiksi paperi- ja tulitikkutehtaille.
Väestö

Khulnan asukasluku oli Bangladeshin vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 664 728. Vuonna 2001 vastaava lukema oli 1 172 831. Kaupungin käsittävästä hallinnollisesta alueesta oli tehty näiden vuosien välillä pienempi.
Kaupungissa sijaitsevat esimerkiksi Khulnan yliopisto ja Khulnan teknologiayliopisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Khulna Wikimedia Commonsissa
Khan Jahan Alin silta.
Khulnan rautatieasema.
Ibn al-Nafis

Ibn al-Nafis (Piirros 2000-luvulta).
Ala al-Din Abu al-Hassan Ali ibn Abi-Hazm al-Qarshi al-Dimashqi (arab. علاء الدين أبو الحسن عليّ بن أبي حزم القرشي الدمشقي‎) eli Ibn al-Nafis (arab. ابن النفيس‎) (1213–1288) oli arabialainen yleisnero. Hän syntyi Syyriassa ja työskenteli Kairossa sairaalalääkärinä. Al-Nafis edisti merkittävästi aikansa lääketieteen ja anatomian tuntemusta. Hän oli myös tunnettu filosofi ja muslimiteologi. Ibn al-Nafisin kommentaari tai lyhennelmä Ibn Sinan (Avicenna) kokoelmasta Lääketieteen Kaanon oli erittäin suosittu teksti, joka levisi laajalle keskiajalla. Al-Nafisia on pidetty keuhkoverenkierron keksijänä, mitä on pidetty keskiajan islamilaisen tieteen suurimpiin saavutuksiin kuuluvana löytönä. Väite on kuitenkin myös kiistetty.
Al Bangura

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Alhassan Bangura
Syntymäaika: 24. tammikuuta 1988 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Freetown, Sierra Leone
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Junioriseurat
: Watford
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005–2009 | Watford | 62 | (1) |
| 2009 | Brighton & Hove Albion | 6 | (0) |
| 2009–2010 | Blackpool | 9 | (0) |
| 2010– | Mersin İY | 7 | (0) |
Maajoukkue
| 2008– | Sierra Leone | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 4. tammikuuta 2011.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 17. helmikuuta 2025.
Alhassan "Al" Bangura (s. 24. tammikuuta 1988 Freetown, Sierra Leone) on sierraleonelainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi vuonna 2017 päättyneellä urallaan pääasiassa Englannissa vuodesta 2004 alkaen. Hän pelasi välillä myös Turkissa ja Azerbaidžanissa.
Nuoruus

Bangura syntyi Freetownissa Sierra Leonessa. Banguran isä johti poro-salaseuraa ja tavan mukaan hänen oli otettava isänsä paikka tämän kuoltua. Bangura ei halunnut osallistua sen toimintaan ja pakeni Guineaan 15-vuotiaana peläten kultin tappavan hänet.
Guineassa Bangura tapasi ihmiskauppaan sekaantuneen ranskalaisen miehen, joka kuljetti hänet Ranskaan ja myöhemmin Isoon-Britanniaan. Mies yritti tehdä Bangurasta miesprostituoitua, mutta hän onnistui pakenemaan ja anoi turvapaikkaa.
Jalkapalloura

Englannin mestaruussarjassa pelanneen Watfordin kykyjenetsijät näkivät Banguran pelaamassa puistossa ja vakuuttuivat hänen taidoista. Hän pääsi mukaan seuran akatemiaan ja debytoi ykkösjoukkueessa kaudella 2004–2005 ollessaan 17-vuotias. Bangura teki ammattilaissopimuksen seuran kanssa ja edusti Watfordia viisi kautta. Hän pelasi muun muassa Valioliigassa kaudella 2006–2007. Kaudella 2008–2009 Bangura pelasi myös lainasopimuksella Brighton & Hove Albionissa. Kauden päätteeksi Watford ja Bangura purkivat sopimuksensa.
Kaudeksi 2009–2010 Bangura siirtyi mestaruussarjan Blackpooliin. Hän pelasi Blackpoolin nousuun päättyneen kauden aikana yhdeksän ottelua. Kesällä 2010 Bangura siirtyi Turkin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelanneeseen Mersin İdmanyurduun. Vuonna 2011 hän edusti azerbaidžanilaista Qəbələa mutta palasi sitten Englantiin.
Sierra Leonen maajoukkueessa Bangura pelasi ensimmäisen kerran lokakuussa 2008 MM-karsintaottelussa Nigeriaa vastaan. Hän ei halunnut pelata Sierra Leonen kotiotteluita, koska hän pelkäsi henkensä puolesta. Hän pelasi vielä lokakuussa 2010 kaksi Afrikan-mestaruuskilpailujen karsintaottelua Kamerunia vastaan.