stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nobel (suku)
Sukupuu

Immanuel Nobel vanhempi (1757–1839), ruotsalainen aliupseeri
Immanuel Nobel nuorempi (1801–1872), ruotsalainen insinööri, arkkitehti, keksijä ja teollisuusmies
Robert Nobel (1829–1896), ruotsalainen insinööri ja teollisuusmies, Immanuel Nobel nuoremman poika
Ludvig Nobel (1831–1888), ruotsalais-venäläinen insinööri ja insinööri, Venäjän öljyteollisuuden perustaja
Emanuel Nobel (1859–1932), ruotsalais-venäläinen teollisuusmies, Ludvig Nobelin poika
Alfred Nobel (1833–1896), ruotsalainen kemisti, insinööri ja keksijä, Nobelin säätiön ja Nobelin palkintojen perustaja
Malmö

| Malmö |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Malmö
 Koordinaatit: 55°36′21″N, 13°0′9″E 
Valtio:  Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Malmön kunta ja Burlövin kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  76,81 km²
Väkiluku:  349 762 (31,06,2021)
 – Väestötiheys:  4205 as./km²
 
 www.malmo.se 
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Malmön taajama vuoden 1990 rajauksen mukaan.
Malmö (ruots. Malmö [malmøː]; tansk. Malmø) on kaupunki Ruotsissa ja samannimisen Malmön kunnan keskustaajama. Sekä taajama että kunta ovat väkiluvultaan Ruotsin kolmanneksi suurimmat Tukholman ja Göteborgin jälkeen. Malmö on myös Skånen läänin pääkaupunki. Malmö sijaitsee Skånen maakunnan lounaisosassa ja Skånen läänissä Etelä-Ruotsissa. Loppukesällä 2021 taajaman asukasluku rikkoi 350 000:n asukkaan rajapyykin. Asukkaista 34,4 prosenttia on syntynyt ulkomailla ja 55,5 prosentilla vähintään toinen vanhemmista on syntynyt ulkomailla. Taajama kuuluu pääosin Malmön kuntaan, mutta pieniltä osin myös Burlövin kuntaan.
Muun muassa Lundin sisältävässä Suur-Malmössä oli vuoden 2020 lopussa noin 750 000 asukasta. Malmön yhdistää Kööpenhaminaan Juutinrauman silta. Malmön lähistöllä sijaitsee Malmön lentoasema. Suur-Malmö muodostaa Kööpenhaminan metropolialueen kanssa Juutinraumanalueen suurmetropolin (ruots. Öresundsregionen). Suurmetropolin väentiheys on Pohjoismaiden korkein. Sen väkiluku oli vuoden 2020 lopussa 4 miljoonaa.
Malmö oli eräs Pohjoismaiden ensimmäisistä teollistuneista kaupungeista ja myös teollistuneimpia. Kaupungissa on esimerkiksi autoteollisuutta, mutta Malmö on nyttemmin kärsinyt savupiipputeollisuuden taantumasta. Kaupunki pyrkii nykyisin keskittymään koulutukseen, taiteeseen ja kulttuuriin.
Malmö on kuulunut suomen kielen hallintoalueeseen vuodesta 2015 alkaen.
Historia

Ensimmäisen kerran Malmö mainitaan asiakirjoissa kaupunkina vuonna 1275, mutta varsinainen ensimmäinen maininta Malmöstä on noin vuodelta 1170. Tätä aluetta on myöhemmin kutsuttu Ylä-Malmöksi. Varsinainen Malmön kaupunki alkoi sittemmin kasvaa niin sanotusta Ala-Malmöstä, joka oli kalastusyhdyskunta. Alue kuului tuolloin Tanskan valtakuntaan, ja sitä kutsuttiin nimellä Malmhaug (suom. malmikasa). Malmö sai kaupungin oikeudet ensi kertaa vuonna 1353, kun alue kuului lyhyen aikaa Ruotsin valtakuntaan. Malmön siirryttyä takaisin Tanskan alaisuuteen sen etuoikeudet säilyivät, mutta kaupungiksi sen nimitti uudelleen vasta 1437 kuningas Eerik Pommerilainen. Eerik Pommerilainen kasvatti hallituskaudellaan suuresti Malmön merkitystä. Hän pyrki varustamaan Juutinrauman rannat molemmin puolin vahvoilla kauppakaupungeilla kilpaillakseen Itämeren hansakaupunkien kanssa. Vuosisatojen ajan Malmö oli Tanskan toiseksi suurin kaupunki.
Malmö siirtyi pysyvästi Ruotsin valtakunnan osaksi Roskilden rauhassa vuonna 1658. Sen asema kauppakaupunkina säilyi, ja 1700-luvulla sinne syntyi myös teollisuutta. Tärkeimmät teollisuustuotteet olivat tekstiili, nahka, tupakka ja sokeri. Kaupunki kasvoi voimakkaasti 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa, ja oli 1870 Ruotsin kolmanneksi suurin. Teollisuus jatkoi kasvuaan toisen maailmansodan jälkeen saavuttaen huippunsa 1960-luvun alussa. Malmö kärsi pahasti 1990-luvun alun talouslamasta, jolloin kaupungissa oli maan korkein työttömyys.
Eurovision laulukilpailu on järjestetty Malmössä kolmesti vuosina 1992, 2013 ja 2024.
Väestö

Koko Malmön kuntaa koskevat väestötilastot on esitetty kunnan artikkelin yhteydessä. Malmön asukasluvun kehitys on yksi nopeimmista Ruotsissa ja myös Euroopassa. Malmön väkiluku on kasvanut jatkuvasti vuodesta 2003 lähtien, ja vuonna 2020 Malmö kasvoi väkiluvullisesti eniten Ruotsissa. Kesällä 2021 kaupungin väkiluku ylitti 350 000 asukkaan rajapyykin. Suurimpia syitä nopeaan väestönkasvuun ovat syntyneisyys, Ruotsin sisäinen maassamuutto ja maahanmuutto. Kaupungissa on suuri muslimivähemmistö. Kaupungin ikärakenne on suhteellisen nuori verrattuna muihin Pohjoismaiden kaupunkeihin. Kaupungin asukkaiden keski-ikä oli vuonna 2015 noin 37 vuotta.
Malmön taajaman väkilukua on tilastoitu viiden tai kymmenen vuoden välein vuodesta 1960 lähtien. Taajaman väkiluku kasvoi vuoteen 1970 ja lähti sitten laskuun, joka jatkui vuoteen 1990 asti. Tämän jälkeen taajaman väkiluku alkoi jälleen nousta, ja vuonna 2010 vuoden 1970 taso oli jo ylitetty.
| Malmön taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 227 601 | 227 601 |
| 1965 | 1965 |    | 254 180 | 254 180 |
| 1970 | 1970 |    | 264 588 | 264 588 |
| 1975 | 1975 |    | 241 191 | 241 191 |
| 1980 | 1980 |    | 226 960 | 226 960 |
| 1990 | 1990 |    | 223 663 | 223 663 |
| 1995 | 1995 |    | 234 599 | 234 599 |
| 2000 | 2000 |    | 248 520 | 248 520 |
| 2005 | 2005 |    | 258 020 | 258 020 |
| 2010 | 2010 |    | 280 415 | 280 415 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Malmö kasvoi yhteen Arlövin kanssa vuonna 1965.
Kuvia Malmöstä

Juutinrauman silta auringonlaskun aikaan.
Turning Torsosta on muodostunut nyky-Malmön symboli.
Malmön raatihuone.
Näkymä keskustaa kohti Kronprinsenin pilvenpiirtäjästä.
Pyhän Pietarin kirkko Malmössä.
Kartta Malmön ydinkeskustasta.
Nähtävyyksiä

Turning Torso, pohjoismaiden korkein ja yksi Euroopan korkeimmista pilvenpiirtäjistä
Moderna Museet
taidemuseo ja historiallisia museoita
tekniikan museo, kokoelmissa mm. 50-metrinen sukellusvene U3
Skånen suurin ostoskeskus, Emporia, joka sijaitsee Hyllien juna-aseman välittömässä läheisyydessä Malmössä
Disgusting Food Museum
Liikenne

Öresundtåg-junat kulkevat 20 minuutin välein (ruuhka-aikana 10 minuutin välein) yhdistäen Malmön ja Kööpenhaminan. Matka kestää 20 minuuttia. Myös jotkut Göteborgista, Tukholmasta ja Kalmarista tulevat X2000- ja Intercity-junat kulkevat Tanskaan pysähtyen Kööpenhaminassa ja Kööpenhaminan lentoasemalla. Sturupin lentoasema sijaitsee Malmön lähellä, ja sinne operoivat kotimaan lentoja SAS ja Norwegian, ja kansainvälisiä- ja kotimaanlentoja jotkin halpalentoyhtiöt, kuten Ryanair. Suurin osa kansainvälisestä lentoliikenteestä kulkee kuitenkin Kööpenhaminan lentokentän kautta, jossa Kööpenhaminaan liikennöivät junat pysähtyvät.
Nopeimmilla junayhteyksillä Tukholmaan matkustaa noin 4h 30min, ja Göteborgiin noin 2h 30min. Malmöstä kulkee myös säännöllisiä yöjuna yhteyksiä Tukholmaan ja Berliiniin (Kööpenhaminan ja Hampurin kautta), sekä talvikaudella myös Ruotsin laskettelukeskuksiin kuten Åreen. Tulevaisuudessa uusia, erityisesti yöjuna yhteyksiä, on suunnitteilla Osloon ja Kööpenhaminan välille, sekä Malmöstä Hampurin kautta Brysselliin ja Wieniin.
Malmön ja muun Skånen alueella paikallisliikennettä operoi Skånetrafiken. Malmö on nykyisellään linja-autovetoinen kaupunki, jonka halkoo keskeltä kaupunkia Keskustatunneli-niminen junatunneli. Tunnelin varrella Malmössä on kolme asemaa: Centralen, Triangeln ja Hyllie. Tulevaisuudessa suunnitteilla on myös rakentaa raitiovaunulinjoja kaupungin läpi. Joulukuussa 2018 aloitti Ringlinjen, joka on kaupungin ympärillä pyörivä junayhteys. Asemia tällä linjalla ovat Centralen, Triangeln, Hyllie, Svågertorp, Persborg, Rosengård ja Östervärn.
Malmöstä liikennöi myös säännöllisesti Finnlines autolautta Travemündeen, Saksaan.
Urheilu

Malmöstä on kotoisin Ruotsin moninkertainen jalkapallomestari Malmö FF. Jääkiekossa kaupungin ykkösseura on Malmö Redhawks. Muita tunnettuja malmölaisia urheiluseuroja on muun muassa monilajinen IFK Malmö. Malmö on myös tunnetun jalkapalloilija Zlatan Ibrahimovicin synnyinkaupunki.
Ystävyyskaupungit

Firenze, Italia
Kaliningrad, Venäjä
Newcastle upon Tyne, Britannia
Port Adelaide, Australia
Stralsund, Saksa
Szczecin, Puola
Tallinna, Viro
Tangshan, Kiina
Vaasa, Suomi
Varna, Bulgaria
Lisäksi Malmöllä on ystävyystoimintaa Italiassa sijaitsevan Chietin provinssin kanssa.
Rikollisuus

Malmön ongelmaksi on noussut jengiväkivalta. Vuonna 2016 kaupungissa tapahtui paikallisen lehdistön mukaan kaksitoista murhaa, mikä oli kaikkien aikojen ennätys. Uutistoimisto Reutersin mukaan suhteutettuna kaupunkien väkilukuun Malmössä tehdään kolme kertaa enemmän murhia kuin Lontoossa. Tammikuussa 2017 sisäministeri Anders Ygeman lupasi hallituksen tekevän kaikkensa jengiväkivallan kasvun lopettamiseksi.
Joulukuussa 2017 kaupungin keskustaan asennettiin sensorit, jotka reagoivat laukausten ääneen ja lähettävät muutamassa sekunnissa impulssin alueen valvontakameroille, jotka suuntaavat valvontansa äänen suuntaan. Malmön kaupunki, Malmön poliisi ja paikallisyhdistykset aloittivat vuonna 2017 Sluta skjuta -kampanjan, jonka tavoitteena on moninaisella yhteistyöllä eri toimijoiden välillä vähentää ampumatapauksia ja jengirikollisuutta. Vuonna 2021 kampanja todettiin onnistuneeksi, sillä ampumavälikohtaukset ovat vähentyneet merkittävästi. Vuonna 2021 suhteutettuna asukaslukuun Göteborgissa ja Tukholmassa oli huomattavasti enemmän ampumavälikohtauksia kuin Malmössä.lähde?
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Malmön kunnan kotisivut.
Malmö.com.
Malmö Högskolan.
VisitSweden - Ruotsin matkailun virallinen verkkosivusto – Malmö (Arkistoitu – Internet Archive).
Lilja, Kimmo: Malmö hengittää sillasta (matkailu) ts.fi.  11.2.2013. TS-Yhtymä Oy. Viitattu 7.3.2013.
Skånen läänin kuntien keskustaajamat
Malmön kaksoisnivelisiä kaasuhybridibusseja kutsutaan myös superbusseiksi.
Geigermittari

Geigermittari
Geigermittari (laus. /ˈɡaɪɡɘr/), Geigerputki tai Geiger–Müller-ilmaisin on vuonna 1908 keksitty elektroniputkityyppinen hiukkasilmaisin, joka mittaa ionisoivaa säteilyä. Se havaitsee alfa- ja betahiukkasia sekä gammasäteitä.
Geigerputken sisällä on voimakas sähkökenttä ja putki on  täytetty matalapaineisella kaasulla, jossa säteily ionisoi kaasumolekyylejä.  Kukin ionisaatiotapahtuma aiheuttaa lyhyen virtapulssin, joka voidaan mitata. Usein piiriin on mittarin lisäksi liitetty pieni kaiutin, josta kuuluu rasahdus aina kun säteilyn kvantti on havaittu. Geigermittarin tikitys kertoo säteilyn intensiteetistä mutta ei yksittäisten säteilykvanttien energiasta.
Yksinkertaisuutensa vuoksi geigerputkia käytetään nykyäänkin säteilysuojelussa sekä kaikkialla missä on tarve seurata radioaktiivisen säteilyn voimakkuutta. Geiger–Müller-mittarilla on käyttöä muun muassa ydinfysiikan ja geofysiikan (kaivannaistoiminta) aloilla sekä lääketieteessä röntgenkuvauksessa.
Geigermittarin toimintaperiaate

Geigermittarin säteilyä havaitseva osa on Geiger–Müller-putki, joka on suljettu ja täytetty kaasulla (usein heliumilla, neonilla tai argonilla johon on lisätty halogeenia). Putken seinämä toimii katodina ja sisällä on tavallisesti putken suuntainen anodipiikki. Katodin ja anodin välillä oleva jännite aiheuttaa kaasuun voimakkaan sähkökentän.
Geiger-mittarin toiminta perustuu siihen, että säteily tönii putken sisällä olevia kaasumolekyylejä ionisoiden näitä eli hajottaen molekyylin elektroniksi ja ioniksi, jotka sähkökentän pakottamana liikkuvat kohti elektrodeja. Elektroni tönii matkallaan lisää kaasumolekyylejä ionisoiden näitä, jolloin syntyy anodia kohti kulkeva elektronivyöry eli kaasumonistus. Elektronivyöryn elektronit virittävät kaasun molekyylejä siten, että viritystilan purkautuessa emittoituu fotoneita, jotka tuottavat uusia elektronivyöryjä. Ne aiheuttavat laitteeseen havaittavan signaalivirran.
Elektronivyöryissä syntyneet positiivisesti varautuneet ionit kulkevat kokonsa takia paljon elektroneja hitaammin, joten niitä kertyy suuri määrä anodin lähelle. Tämä pienentää sähkökenttää niin voimakkaasti, että uusien elektronivyöryjen tuotto loppuu. Ennen ilmiön loppumista on kuitenkin jo ehtinyt syntyä voimakas signaalipulssi.
Jännitepulssien määrän ilmaisee viisarineula, lamppu ja/tai kuuluva tikitys. Nykyaikaiset geigermittarit voivat havaita useita radioaktiivisesta aineesta lähtevän säteilyn voimakkuuden eri kertaluokkia. Jotkin geigermittarit voivat myös tunnistaa gammasäteilyn, vaikkakin voimakkaan gammasäteilyn havainnointiherkkyys voi olla alhaisempi kuin tiettyjen muiden mittauslaitteiden. Tämä johtuu laitteen usein pienestä kaasun tiheydestä, jolloin energialtaan suuret gammasäteilyn fotonit pääsevät useimmiten laitteen lävitse ilman, että sitä pystytään mittaamaan. Alemman energian fotonit on helpompi tunnistaa, sillä säteilymittari absorboi niitä paremmin.
Geigermittarin käyttö ja rajoitukset

Geiger–Müller-putki kuuluu kaasutäytteisten säteilynilmaisimien luokkaan. Geigermittarit voivat tunnistaa vain säteilyn voimakkuuden, mutta eivät säteilyn tai hiukkasten energiaa. Verrannollisuuslaskuri on Geiger-Müller-putken kaltainen ilmaisin, joka mittaa säteilyhiukkasten määrän lisäksi myös niiden liike-energian: verrannollisuuslaskureissa mitatun sähköisen signaalin suuruus on verrannollinen säteilykvanttien energiaan. Monilankaverrannollisuuslaskureilla (engl. Multiwire proportional counter, MWPC) voidaan mitata myös säteilylähteen paikka ja säteilyn tulokulma.
Gammasäteilyn mittaamiseen parempi laite on natriumjodidituikeilmaisin. Hyviä alfa- ja beeta-tuikeilmaisimia on olemassa, mutta geigermittareita pidetään yleisesti kätevämpinä yleismittareina niiden helpomman kuljetettavuuden, halvemman hinnan ja kestävyyden takia.
Geigerputken variaatiota käytetään mittamaan neutroneita. Neutroni-ilmaisimessa käytetty kaasu on booritrifluoridia ja muovia käytetään hidastamaan neutroneja. Tämä aikaansaa alfahiukkasia, jotka voidaan havaita.
Historia

Hans Geiger kehitti laitteen (jota myöhemmin alettiin kutsua geigermittariksi) vuonna 1908 yhdessä Ernest Rutherfordin kanssa. Heidän kehittämänsä mittari kykeni havaitsemaan alfa-säteilyä. Vuonna 1928 Geiger ja Walther Müller (Geigerin oppilas) paransivat mittaria siten, että se pystyi havaitsemaan kaikkea ionisoivaa säteilyä.
Nykyversio geigermittarista on nimeltään halogeenimittari, ja sen kehitti vuonna 1947 Sidney H. Liebson . Tämä laite yleistyi sillä sen käyttöikä oli paljon pidempi ja tarvittava jännite pienempi kuin alkuperäisen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Geigermittari Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Jännitelähde luo geigerputken sisällä olevan anodin ja katodin väille sähkökentän. Geigerputken läpäisevä säteily tönäisee kaasuatomia, jolloin positiivinen ioni siirtyy katodille ja elektroni kulkee anodille tönien muita kaasuatomeita irrottaen näistä lisää elektroneja. Elektronivyöry pääsee anodille ja synnyttää piirille sähköisen signaalin aktivoiden laskurin.
Käännös suomeksi
Vaasan majakka

Vaasa
| --- | --- |
Sijainti:  Merenkurkku, Mustasaari Suomi
Vesistö:  Merenkurkku 
| --- | --- |
Korkeus:  16,3 m
Materiaali:  teräs 
Värit:  Valkoinen, punainen 
| --- | --- |
Valmistunut:  1981
| --- | --- |
Valon korkeus:  20,0  m 
Valonkanto:  22,22 km
Valon ominaisuudet:  Fl(2) WRG 10s 
Tutka:  T 
| --- | --- |
ARLHS:  FIN075 
Admiralty:  C4261 
List of Lights:  10834 
NGA:  116-17928 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Vaasan majakka on vuonna 1981 rakennettu majakka Merenkurkussa, Mustasaaren kunnan alueella. Rakennus sijaitsee Korsön matalikolla, Vaasan syväväylän varrella. Majakka on merenpinnasta mitattuna 16,3 metriä korkea, ja se toimii aurinkoenergialla. Valo kantaa 12 meripeninkulmaa. Vaasan majakan suunnitteli insinööritoimisto Pöysälä & Sandberg Oy (suunnitellut myös Kemi I:n majakan). Rakennuksen perustana on Vaskiluodon satamassa rakennettu kolmijalka, joka on teräskuorinen. Paikalleen Korsön matalikolle se hinattiin juhannusaattona 1981, jossa se täytettiin betonilla. Lisäksi jokainen jalka kiinnitettiin kolmella vaijerinipulla peruskallioon. Rakennustyöt hoiti Perusyhtymä Oy ja valmistuessaan Vaasan majakka edusti uutta teräsbetonimajakkatyyppiä.
Sytokiini

Sytokiini on proteiinirakenteinen solujen välisen viestinnän välittäjäaine, joka on löydetty immunologisen tutkimustyön yhteydessä. Sytokiinin ja kasvutekijän, joka on toinen paikallisesti vaikuttava kudoshormonityyppi, välinen ero on lähinnä löytöhistoriasta, eikä toimintatavasta tai muista ominaisuuksista johtuva. Valkosolut tuottavat suurimman osan sytokiineista. Immunojärjestelmän eli vastustuskykyjärjestelmän ohjaus on niiden keskeisin tehtävä.
Immunojärjestelmää ohjailevat sytokiinit voidaan jakaa toimintansa pääasiallisen luonteen perusteella viiteen pääryhmään: tuumorinekroositekijät, interferonit, interleukiinit, hematopoieettiset kasvutekijät ja muut kasvutekijät. Sytokiineja voidaan luokitella myös tuottajasolujensa mukaan. Esimerkiksi lymfosyyttien tuottamia sytokiineja kutsutaan lymfokiineiksi ja monosyyttien monokiineiksi.
Tuumorinekroositekijät

Tuumorinekroositekijät (TNF) ovat ehkä keskeisimpiä ensisijaisia aktivoivia välittäjäaineita immunovasteen käynnistyksessä. Tuumorinekroositekijän nimi juontuu sen löytöhistoriasta, kun joidenkin syöpäpotilaiden kasvainten havaittiin surkastuvan bakteeritulehduksen yhteydessä. Myöhemmin saatiin selville, että kasvainten tuhoutumiseen vaikuttaa keskeisesti eräiden valkosolujen, makrofagien ja T-lymfosyyttien, tuottama proteiini, joka ristittiin tuumorinekroositekijäksi.
Hematopoieettiset kasvutekijät

Hematopoieettiset kasvutekijät ohjailevat ja stimuloivat immunojärjestelmän solujen erilaistumista ja tuotantoa luuytimessä ja muissa verisoluja muodostavissa kudoksissa. Immunojärjestelmän kannalta ehkä keskeisin hematopoieettinen kasvutekijä on granulosyytti-makrofagi-solulinjaa stimuloiva tekijä.
Lääkekehityksen kohteena

Sytokiinien ja niiden kaltaisten aineiden lääkkeellistä käyttöä hankaloittavat immunojärjestelmän herkkyys ja monimutkaisuus. Lisäksi ongelmia tuottavat havainnot, joiden mukaan syöpäsolut erittävät sytokiineja luultavasti omaksi edukseen, mikä herättää epäilyn joidenkin sytokiinien mahdollisesta osallisuudesta kasvaimen kehittymisessä.
Muutamia sytokiinilääkkeitä tai sytokiineihin vaikuttavia lääkkeitä on kuitenkin jo saatu markkinoille. Alfa-interferoneita voidaan käyttää muun muassa B- ja C-hepatiittien hoitoon, karvasoluleukemiaan, krooniseen myelooiseen leukemiaan, Kaposin sarkoomaan ja munuaissyöpään. Beeta-interferoneita käytetään MS-taudin hoitoon. Gamma-interferonia käytetään vähentämään vaikeita infektioita eräitä vaikeita sairauksia sairastavilla.
Etanersepti on tuumorinekroositekijöiden reseptorin fuusioproteiini ja se estää tuumorinekroositekijöiden vaikutuksia. Sitä käytetään nivelreuman, juveniilin polyartriitin, psoriaasiartriitin, selkärankareuman ja läiskäpsoriaasin hoitoon. Infliximabi ja adalimumabi ovat tuumorinekroositekijän monoklonaalisia vasta-aineita, jotka estävät tuumorinekroositekijän vaikutuksen. Infliksimabia käytetään mm. nivelreumaan, haavaiseen koliittiin ja Crohnin tautiin. Adalimumabin käyttöaiheita ovat mm. nivelreuma, nivelpsoriaasi, Crohnin tauti ja selkärankareuma.
Anakinra on interleukiini-1:n reseptorin antagonisti ja sitä käytetään nivelreumaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
DrugBank: Cytokines (englanniksi)
What are Cytokines (englanniksi)
Niina Nurminen

| Niina Nurminen |
| --- | --- |
 Niina Nurminen Ilman kavaluutta -sarjan kuvauksissa 1995
Henkilötiedot
Koko nimi:  Niina Marleena Nurminen
Syntynyt: 2. elokuuta 1965 (ikä 59) Turku
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Carl-Kristian Rundman
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1987–
Merkittävät roolit:   Ilman kavaluutta  Remontti  Mobile Horror  Firma  Kohta 18 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Niina Marleena Nurminen (s. 2. elokuuta 1965 Turku) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui teatteri­taiteen maisteriksi Teatteri­korkea­koulusta vuonna 1989 ja on toiminut siitä lähtien freelancerina.
Ura

Nurminen tunnetaan pää­asiassa rooleistaan televisio­sarjoissa, mutta hän on tehnyt myös teatteri­rooleja, muun muassa Teatteri Jurkan Mobile Horror -näytelmässä. Hän on työskennellyt myös Helsingin ja Espoon kaupungin­teattereissa sekä Suomen Kansallisteatterissa. Nurminen on vuonna 2010 perustamansa taiteilijoiden ja johtamisen osaamista yhdistävän valmennus­yrityksen Art­Sense Oy:n johtaja ja toimii nykyään valmentajana ja työ­elämän kehittäjänä.
Yksityiselämä

Nurminen on naimisissa näyttelijä Carl-Kristian Rundmanin kanssa, ja heillä on kaksi lasta. Nurminen harrastaa japanilaista jousi­ammuntaa kyūdōa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Niina Nurminen Wikimedia Commonsissa
Niina Nurmisen blogi
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva 2  Elonet
Velimir Zajec

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Velimir Zajec
Syntymäaika: 12. helmikuuta 1956 (ikä 68)
Syntymäpaikka: Zagreb, Jugoslavia
Pituus: 178 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1974–1984 1984–1988 |  NK Dinamo Zagreb  Panathinaikos FC | 238 (13) 67 (11) |
Maajoukkue
| 1977–1985 |  Jugoslavian maajoukkue | 36 (1) |
Valmennusura
1991–1996 1996–1997 1998–1999 2004–2005 2010:  Panathinaikos juniorit  Panathinaikos FC  NK Dinamo Zagreb  Portsmouth FC  NK Dinamo Zagreb
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Velimir Zajec (s. 12. helmikuuta 1956) on kroatialainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana

Zajec aloitti pelaajauransa NK Dinamo Zagrebin joukkueessa 18-vuotiaana nuorukaisena 1974. Hän pelasi Dinamon keskikentällä kymmenen kauden ajan uurastaen yli 200 liigaottelua. Zajec voitti Dinamossa Jugoslavian mestaruuden 1981/82 sekä kaksi cupin mestaruutta. Zajec siirtyi 1984 kreikkalaisjätti Panathinaikosiin, jossa hän pelasi uransa neljä viimeistä kautta. Zajec oli tärkeä osa Panathinaikosin joukkuetta, joka voitti Kreikan tuplamestaruuden kaudella 1983/84. Hän lopetti pelaajauransa Kreikan cupin mestarina kauden 1987/88 jälkeen.
Maajoukkuetasolla Zajec edusti Jugoslaviaa 36 A-maaottelussa ja toimi maajoukkueen kapteenina. Hän oli mukana Jugoslavian MM-joukkueessa 1982 sekä EM-joukkueessa 1984. Molemmilla kerroilla tie katkesi jo alkulohkoon.
Saavutukset pelaajana

Jugoslavian mestaruus: 1982
Jugoslavian cup (2): 1980, 1983
Balkan cup: 1976
Kreikan mestaruus: 1984
Kreikan cup (3): 1984, 1986, 1988
Ura valmentajana

Pelaajauransa jälkeen Zajec jatkoi työskentelyä jalkapallon parissa toimien NK Dinamo Zagrebin urheilutoimenjohtajana 1989–1991. Tämän pestinsä jälkeen hän siirtyi Panathinaikosin organisaatioon nuorten akatemian valmentajaksi. Kaudella 1996/97 hän toimi myös Panathinaikosin päävalmentajana. Seuraavana vuonna hän palasi takaisin Dinamo Zagrebiin ja toimi seuran päävalmentajana 1998–1999. Zajecin johdolla seura eteni Mestarien liigassa lohkovaiheeseen. Seura sijoittui lohkossaan toiseksi, mutta ei päässyt jatkoon toisen kierroksen lohkosta. Zajec sai potkut ennen kauden loppua.
Dinamo-potkujensa jälkeen Zajec toimi 2002–2004 Panathinaikosin urheilutoimenjohtajana, kunnes siirtyi Portsmouthin urheilutoimenjohtajaksi. Joulukuussa 2004 hänestä tuli Pompeyn päävalmentaja Harry Redknappin lähdettyä seurasta.  Huhtikuussa 2005 hän siirtyi takaisin urheilutoimenjohtajaksi ranskalaisen Alain Perrin'n noustua päävalmentajaksi.  Lopulta hän jätti seuran lokakuussa 2005 henkilökohtaisten syiden vuoksi.
Toukokuussa 2010 Zajec palasi lähes viiden vuoden tauon jälkeen valmennustehtäviin allekirjoitettuaan kaksivuotisen sopimuksen tuoreen Kroatian mestarin NK Dinamo Zagrebin kanssa.  Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi Dinamon pudottua elokuussa Mestarien liigan 3. karsintakierroksella moldovalaiselle FC Sheriffille. Zajec sai potkut otteluparin jälkeen.