stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Via Appia

| Via Appia |
| --- | --- |
 Via Appian sijainti Italiassa.
Maa:  Rooman valtakunta
Pituus:  n. 532 km
Alkupiste:  Rooma
Reitti:  Capua – Beneventum – Venusia – Tarentum
Päätepiste:  Brundisium (n. 532 km)
Muodostettu:  312 eaa. (Capuaan) 291 eaa. (Venusiaan) 281 eaa. (Tarentumiin) 264 eaa. (Brundisiumiin)
Via Appia oli roomalainen tie, joka kulki Italian eteläosassa ja johti Roomasta Brundisiumiin. Tien ensimmäinen osuus Capuaan valmistui vuonna 312 eaa. Brundisiumin se saavutti vuonna 264 eaa. Via Trajana korvasi myöhemmin Via Appian loppuosan alkuperäisen osuuden.
Via Appia oli suurista roomalaisista teistä vanhin ja Italian teistä pisin, ja se on ollut yksi kaikkein kuuluisimpia roomalaisia teitä. Tie toimi tärkeimpänä yhteytenä Italiasta Kreikkaan, Makedoniaan ja muualle itään päin. Näin siitä tuli Rooman kukoistuskaudella roomalaisista teistä tärkein, ja se esiintyy niistä useimmin antiikin kirjallisuudessa. Statius kutsui sitä ”teiden kuningattareksi”.
Historia > Myöhempi historia

Via Appiasta pidettiin hyvää huolta, ja sitä kunnostettiin usein. Gaius Gracchus parannutti useita roomalaisia teitä, ja ne rakennettiin oletettavasti hänen aikanaan ensimmäistä kertaa sellaiseen laadukkaaseen muotoon, mistä ne myöhemmin tunnettiin. Muun muassa Julius Caesar toimi nuorempana Via Appiasta vastanneena virkamiehenä (curator Viae Appiae), mistä oli tullut pysyvä virka, ja käytti suuria summia sen parantamiseen. Siitä huolehtivat myös monet keisarit, mikä tulee ilmi lukuisista piirtokirjoituksista.
Erityisesti Via Appiaa kunnostutti keisari Trajanus. Sen vanhaa reittiä myös oikaistiin tai muutettiin helpompikulkuiseksi. Trajanus muun muassa rakennutti suoran osuuden Pontisten soiden läpi Forum Appiista Tarracinaan. Trajanus myös rakennutti suunnilleen Via Minucian reitille Via Trajanan, joka oikaisi Via Appian alkuperäistä loppumatkaa, ja muodostui ajan kuluessa suositummaksi reitiksi, niin että se alettiin nähdä Via Appian osana. Samalla Via Appian alkuperäinen loppuosa jäi vähällä käytölle. Se esiintyy edelleen Itinerarium Antonini Augustissa, mutta ei Via Appian pääreittinä. Sama lähde osoittaa, kuinka ”Via Appian” merkitys muuttui ajan kuluessa muutoinkin epämääräisemmäksi, ja nimen alle luettiin myös Rhegiumiin johtanut Via Popilia.
Via Appia säilyi pitkään Länsi-Rooman kukistumisen jälkeen. Pontisten soiden läpi kulkenut osa, joka nopeimmin alkoi kärsiä ylläpidon puutteesta, kunnostettiin Teoderik Suuren toimeksiannosta. Prokopios, joka matkusti tietä pitkin 40 vuotta myöhemmin, kehuu sen rakennetta ja kuntoa. Hän kertoo, että matka Roomasta Capuaan kesti viisi päivää, ja että tien leveys oli sellainen, että se mahdollisti vastakkaisiin suuntiin matkalla olleiden vaunujen kohtaamisen.
Paavi Pius VI määräsi Via Appian kunnostettavaksi 1700-luvulla samalla kun Pontiset suot kuivattiin jälleen kerran. Samalla tien rinnalle rakennettiin samansuuntainen uusi tie Via Appia Nuova. Via Appian alkupään hyvin säilynyt osuus puhdistettiin ja tutkittiin varsin perusteellisesti 1800-luvulla. Rooman vuoden 1960 olympialaisissa osa Via Appiasta toimi osana miesten maratonjuoksun reittiä.
Historia > Nykytila

Nykyään antiikin aikaista Via Appiaa (Via Appia Antica) on jäljellä noin 15 kilometrin pituinen osuus, joka alkaa Aurelianuksen muurien Porta San Sebastianolta kaakkoon Rooman Colosseumilta. Tie on nykyisin ilmainen turistinähtävyys. Sen ensimmäiset 5 kilometriä ovat vilkkaasti moottoriajoneuvojen käytössä, mutta siitä eteenpäin liikenne on vähäistä, ja raunioita voi ihastella jalkaisin tai pyöräillen suhteellinen turvallisesti. Tämänkin osuuden jälkeen Via Appian suora linjaus erottuu maastossa pitkälle, ja usein sen paikalla kulkee nykyinen tie. Via Appian jäänteet ovat olleet ehdolla Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 2006.
Reitti

Via Appia kulki Latium et Campanian ja Apulia et Calabrian alueilla. Sen pääosuus kulki Roomasta Capuaan. Capuasta tie kulki edelleen Beneventumiin, josta se jatkui Brundisiumiin alun perin Venusian ja Tarentumin kautta. Myöhemmin tien osaksi luettiin Via Trajana, joka kulki Beneventumista Brundisiumiin helpompaa tietä Canusiumin ja Bariumin kautta. Eräänlainen Via Appian jatke oli myös Via Popilia, joka kulki Capuasta Italian ”saappaankärjen” Rhegiumiin Nucerian kautta.
Reitti > Capuasta Beneventumiin

Capuan jälkeen Via Appia kulki tasangolla Calatiaan saakka. Tämän jälkeen se tuli Apenniineille, kulki nykyisen Arienzon laakson läpi ja saapui Caudiumiin siirtyen samalla Latium et Campaniasta Apulia et Calabrian alueen puolelle. Sieltä tie eteni Beneventumiin, jossa se ylitti Sabatus (nyk. Sabato) -joen. Osuuden asemapaikat olivat:
| Kaupunki tai muu asema | Nykyinen paikka | Etäisyys edellisestä> mailia | Etäisyys edellisestä> km (n.) |
| --- | --- | --- | --- |
| Capua | S. Maria Capua Vetere |  |  |
| Calatia | Caserta | 6 | 8,9 |
| Ad novas | Santa Maria a Vico | 6 | 8,9 |
| Caudium | Montesarchio | 9 | 13,3 |
| Beneventum | Benevento | 11 | 16,3 |
Osuuden pituus oli 32 mailia eli noin 47 kilometriä. Via Appian kaksi päähaaraa erkaantuivat toisistaan Beneventumissa. Alkuperäinen tie kulki Brunsidiumiin Venusian ja Tarentumin kautta. Myöhemmin rakennettu nopeampi tie, joka tunnettiin aluksi nimellä Via Trajana, kulki Aequum Tuticumin (Equus Tuticus) ja Canusiumin kautta Bariumiin ja sieltä Brundisiumiin Adrianmeren rantaa pitkin.
Reitti > Beneventumista Brundisiumiin Venusian ja Tarentumin kautta

Beneventumista Via Appia kulki Brundisiumiin alun perin Venusian ja Tarentumin kautta. Tämä tulee ilmi muun muassa Strabonilta sekä siitä, että tämä oli käytössä ollut reitti Roomasta Brundisiumiin vielä Ciceron aikana. Suuri osa tiestä kulki vuoristoisella alueella. Siksi on luultavaa, että se hylättiin suureksi osaksi sen jälkeen, kun helpompi ja nopeampi Via Trajana valmistui, vaikkakin Hadrianus kunnostutti vielä alkuosan Beneventumista Aeclanumiin. Venusiumista Tarentumiin tie eteni jälleen niin suoraa linjaa kuin maasto salli. Osuuden asemapaikat olivat:
| Kaupunki tai muu asema | Nykyinen paikka | Etäisyys edellisestä> mailia | Etäisyys edellisestä> km (n.) |
| --- | --- | --- | --- |
| Beneventum | Benevento |  |  |
| Aeclanum | Mirabella Eclano | 15 | 22,2 |
| Sub Romula (Sub Romulea) | Bisaccia | 21 | 31,3 |
| Aquilonia | Lacedonia | 22 | 32,5 |
| Pons Aufidi | Rocchetta Sant'Antonio | 22 | 32,5 |
| Venusia | Venosa | 18 | 26,6 |
| Silvium | Gravina in Puglia | 20 | 29,6 |
| Blera |  | 13 | 19,2 |
| Sub Lupatia |  | 14 | 20,7 |
| Canales |  | 13 | 19,2 |
| Tarentum | Taranto | 20 | 29,6 |
| Mesochorum | Grottaglie | 44 | 65,1 |
| Uria (Hyria) | Oria | 44 | 65,1 |
| Scamnum |  | 44 | 65,1 |
| Brundisium | Brindisi | 44 | 65,1 |
Osuuden pituus oli 200 mailia eli noin 296 kilometriä. Tiehen liittyivät haarat, joista yksi kulki Venusiasta Potentiaan ja sieltä edelleen Rhegiumiin, ja toinen Venusiasta Heracleaan Tarentuminlahden rannalla, ja sieltä Bruttiumin niemimaan itärannikkoa pitkin.
Reitti > Beneventumista Brundisiumiin Canusiumin ja Bariumin kautta (Via Trajana)

Via Trajana oikaisi edellä kuvattua Via Appian loppuosaa, joka kulki Beneventumista Brundisiumiin. Uusi tie tunnettiin alun perin Via Trajanana. Ajan kuluessa siitä tuli tavanomaisin reitti Brundisiumiin, ja niin sitä alettiin pitää Via Appian osana, sillä se paljolti syrjäytti Via Appian varhaisemman loppuosan käytöstä. Siksi tässä esitetään myös sen asemapaikat, jotka olivat:
| Kaupunki tai muu asema | Nykyinen paikka | Etäisyys edellisestä> mailia | Etäisyys edellisestä> km (n.) |
| --- | --- | --- | --- |
| Beneventum | Benevento |  |  |
| Aequum Tuticum | Ariano Irpino | 21 | 31,1 |
| Aecae | Troia | 18 | 26,6 |
| Herdoniae | Ordona | 18 | 26,6 |
| Canusium | Canosa di Puglia | 26 | 38,5 |
| Rubi | Ruvo di Puglia | 23 | 34,0 |
| Butuntum | Bitonto | 11 | 16,3 |
| Barium | Bari | 11 | 16,3 |
| Turres Julianae | Mola di Bari | 21 | 31,1 |
| Turris Caesaris | Polignano a Mare | 21 | 31,1 |
| Egnatia | Egnazia | 16 | 23,7 |
| Ad speluncas | Carovigno | 20 | 29,6 |
| Brundisium | Brindisi | 18 | 26,6 |
Via Trajanan pituus oli 203 mailia eli noin 300 kilometriä. Näin se ei ollut Via Appian alkuperäistä loppuosaa lyhyempi, mutta se oli helpompi ja nopeakulkuisempi, mikä säästi matkassa noin päivän.
Reitti > Capuasta Rhegiumiin Nucerian kautta (Via Popilia)

Via Popilia ei esiinny Via Appian osana vielä Strabonilla, mutta saatettiin lukea sen osaksi myöhemmin. Ainakin Itinerarium Antonini Augusti sijoittaa sen otsikon ”Ab Urbe Appia via recto itinere ad Columnam” (”kaupungista Via Appiaa suoraa reittiä Columnaan”) alle, vaikka onkin mahdollista, että ”Via Appia” viittää tässä vain reitin alkuosaan, varsinaisen Via Appian osuuteen.
Via Popilia sai alkunsa Capuasta, josta se jatkoi Via Appiaa. Tie kulki suuren osan matkastaan Lucania et Bruttiin alueen sisämaassa. Eteläosassaan se kulki lähempänä rannikkoa. Se päättyi Rhegiumiin, aiempaan kreikkalaiseen Rhegioniin. Via Popilian pituus oli 321 mailia eli noin 475 kilometriä.
Kirjallisuutta

Cunningham, Laine: Along the Via Appia: Rome's Ancient Appian Way.  (Travel Photo Art 23)  Sun Dogs Creations, 2019.  ISBN 9781946732958
MacBain, Bruce: Appius Claudius Caecus and the Via Appia. The Classical Quarterly, 1980, 30. vsk, nro 2, s. 356–372.  Artikkelin verkkoversio.
della Portella, Ivana (toim.): The Appian Way: From Its Foundation to the Middle Ages.  Getty Publications, 2004.  ISBN 9780892367528
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Via Appia Wikimedia Commonsissa
Roomalaiset tiet
| --- | --- |
Italiassa: Via Aemilia · Via Aemilia Scauri · Via Amerina · Via Annia · Via Antiatina · Via Appia · Via Ardeatina · Via Augusta Sallentina · Via Aurelia · Via Aurelia (Venetia) · Via Aurelia Aeclanensis · Via Caecilia · Via Campana · Via Cassia · Via Ciminia · Via Claudia Augusta · Via Claudia nova · Via Claudia Valeria · Via Clodia · Via Collatina · Via Cornelia · Via Domitiana · Via Flaminia · Via Flaminia militare · Via Fulvia · Via Gemina · Via Herculia · Via Julia Augusta · Via Labicana · Via Latina · Via Laurentina · Via Minucia · Via Nomentana · Via Ostiensis · Via Pompeia · Via Popil(l)ia · Via Popil(l)ia · Via Portuensis · Via Postumia · Via Praenestina · Via Quinctia · Via Salaria · Via Selinuntina · Via Setina · Via Severiana · Via Sublacensis · Via Tiberina · Via Tiburtina · Via Trajana · Via Valeria · Via Valeria (Sisilia)
Britanniassa: Akeman Street · Ermine Street · Fosse Way · Icknield Street · King Street · Watling Street
Muualla: (Via Agrippa) · Via Aquitania · Via Augusta · (Via Belgica) · Via Domitia · Via Egnatia · Via Flavia · Via Julia Augusta · Via maris · Via militaris · Via Nerva · Via nova · Via Pontica · (Via Raetia) · Via Trajana nova
Via Appiaa Rooman lähellä.
Via Appiaa Rooman lähellä noin 3,8 mailin (5,7 kilometrin) kohdalla.
Via Appian reitti. Katkoviivalla merkitty tien loppuosan myöhemmin korvannut Via Trajana.
Porta San Sebastiano, antiikin Porta Appia.
Via Appian ensimmäisen mailipylvään ennallistus alkuperäisellä paikallaan.
Caecilia Metellan mausoleumi.
Via Appian kiveystä noin neljännen mailin kohdalla.
Quintilliusten huvilan raunioita.
Via Appiaa nykyisessä Terracinassa, antiikin Tarracinassa.
Via Appiaa Minturnaessa.
Via Appiaan kuulunut roomalaisaikainen Sabatus-joen ylittänyt silta Beneventumissa (nykyinen Ponte Leproso Beneventossa).
Via Appian päätepistettä merkinneet kaksi pylvästä Tarantossa, antiikin Tarentumissa.
Johan

| Johan |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  24. kesäkuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Juhani, Juhana, Juha, Juho, Jukka, Jussi, Janne, Hannes, Hannu
Vastineita eri kielissä:  John, Jean, Juan, Juhan, Jón, Giovanni, Ivan
Nimen alkuperä:  Johannes
Infobox OKNimi-testi OK: 
Johan on miehen etunimi, Raamatusta peräisin olevan Johannes-nimen muunnelma, joka on käytössä ainakin Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa ja Alankomaissa sekä myös suomenruotsalaisilla.
Varsinkin Suomen historian henkilöistä, joiden nimi aikalaislähteissä ja asiakirjoissa on ollut ruotsin kielen mukaisesti Johan, saatetaan suomenkielisissä yhteyksissä käyttää myös nimen suomenkielistä muotoa Juhana tai talonpoikaissäätyyn kuuluvista suomenkielisistä henkilöistä myös muotoa Juho.
Ruotsissa Johanin ja Johanneksen nimipäivä on nykyään 27. joulukuuta (vuosina 1993–2000 se oli 24. kesäkuuta). Suomessa Johanin nimipäivä on nykyisinkin suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 24. kesäkuuta.
Suomessa nimi Johan on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 35 754 miehelle ja noin 30 naiselle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johan Wikimedia Commonsissa
Triduum sacrum

Triduum sacrum (latinaa, kolme pyhää päivää, triduum paschale) on yhteisnimitys hiljaisen viikon kolmelle viimeiselle päivälle, kiirastorstaille, pitkäperjantaille ja hiljaiselle lauantaille. Sillä voidaan tarkoittaa myös ajanjaksoa kiirastorsain iltamessusta pääsäispäivän iltaan. Nämä kolme päivää johtavat pääsiäisyön messuun, pääsiäisen keskeiseen tapahtumaan.
Kiirastorstain keskeinen aine on Jeesuksen ja hänen opetuslastensa viimeisestä yhteisestä ateriasta ja pyhän ehtoollisen asettamisesta. Kiirastorstain jumalanpalveluksen päätteeksi kirkon  alttari voidaan riisua liturgisista esineistä ja vaatteista. Alttarin riisuminen aloittaa ristin ja ylösnousemuksen pääsiäisen, pääsiäispäivän iltaan jatkuvan kolmen päivän juhla-ajan (triduum sacrum), joka ilmaisee Kristuksen ristinkuoleman ja ylösnousemuksen yhteenkuuluvuuden.
Pitkäperjantain aiheena on Jeesuksen kuolemaan liittyvien tapahtumien seuraaminen. Iltapäivällä, kello 15 voidaan viettää Jeesuksen kuolinhetken muistoa  Pitkäperjantain iltajumalanpalvelus on perinteisesti omistettu Jeesuksen hautaamiselle.
Hiljainen lauantai (Pääsiäisaatto) on kirkoissa nimensä mukainen päivä. Päivän aihe on Kristus haudassa ja tuonelassa. Päivä on perinteisesti ollut hiljainen, vailla mitään kirkollisia toimituksia ja jumalanpalveluksia. Kirkko, seurakunta on toimettomana ja voimattomana, koska Kristus on kuollut ja haudattu. Kirkollisia toimituksia ei suositella pidettavaksi pitkaperjantaina, ei myoskaan hiljaisena lauantaina.
Triduum päättyy pääsiäisyön messuun. Sitä voi edeltää hiljainen pääsiäisyön vigilia, joka valmistaa pääsiäisyön messuun. Messun keskeisinä aiheina ovat pääsiäiskynttilän sytyttäminen, joka kuvaa nousevaa aurinkoa ja kuoleman pimeyden väistymistä, Vanhan testamentin pääsiäiskertomukset, kasteen muistaminen ja mahdollisesti kasteen toimittaminen sekä ja tapahtumat pääsiäisaamuna tyhjällä haudalla, mihin liittyy ehtoollisen viettäminen.
Aiheesta muualla

Paavi Benedictus XVIːn puhe kolmen pyhän päivän (sacrum triduum) merkitystäː .https://katolinen.fi/paasiaistriduum-paasiaisen-kolme-pyhaa-paivaa/
Regina Coeli

Andrea Della Robbia: Maria, Jeesus-lapsi ja kerubeja
Regina Coeli eli Taivaan kuningatar on yksi Marian, Jeesuksen äidin, kunnianimistä ja perinteinen kristillinen hetkipalveluksen rukous, usein laulettava rukous. Vaikka rukouksen kirjoittajaa ei tunneta, tiedetään kuitenkin rukouksen olleen käytössä jo 1200-luvulla. Monet uskovat rukouksen kirjoittajan olevan paavi Gregorius Suuri.lähde?
Taivaan kuningatar -rukousta lausutaan tai lauletaan yleensä vain pääsiäisen aikaan eli aikaan pääsiäissunnuntaista helluntaihin. Euroopassa on perinteenä rukoilla pääsiäisen aikaan klo 12.00 Angeluksen sijaan.
Regina Coeli rukous on innoittanut useita säveltäjiä, kuten Mozartin säveltämään useita sävelmiä, mutta perinteisessä rukoushetkessä on gregoriaarinen sävel.lähde?
Alkuperäinen teksti latinaksi:

E/ Regina caeli, laetare, alleluia.
K/ Quia quem meruisti portare, alleluia,
E/ Resurrexit, sicut dixit, alleluia.
K/ Ora pro nobis Deum, alleluia.
(Ja kun se rukoillaan Angeluksen sijalla niin ylläolevaan lisätään:)
E/ Gaude et laetare, Virgo Maria, alleluia.
K/ Quia surrexit Dominus vere, alleluia.
E/ Oremus:
Deus, qui per resurrectionem Filii tui
Domini nostri Iesu Christi mundum laetificare dignatus es:
praesta, quaesumus, ut per eius Genetricem Virginem Mariam
perpetuae capiamus gaudia vitae. Per eundem Christum, Dominum nostrum.
K/ Amen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Angelus-rukouksen teksti latinaksi ja suomeksi katolisen kirkon sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Perinteisellä gregoriaanisella sävelellä laulettu versio Youtubessa
Heart Aerospace ES-30

Heart Aerospace ES-30 on kehitteillä oleva ruotsalainen, 30-paikkainen sähkö- tai hybridikäyttöinen matkustajalentokone. Alkujaan 19-paikkaisena sähkölentokoneena esitelty kehityshanke vaihtui vuonna 2022 30-paikkaiseksi hybridikoneeksi. Tällöin sähkömoottorille voidaan akuston ohella syöttää virtaa kahdella polttomoottoria käyttävällä, peräosaan sijoitetulla sähkögeneraattorilla. Näin voidaan tarvittaessa kasvattaa lentomatkaa. Koneen suunnittelusta ja valmistamisesta vastaa Heart Aerospace AB. Yrityksen tuotekehitys- ja testaustilat sijaitsevat Göteborgin Säven lentoasemalla.
Konetyyppi on herättänyt laajaa kiinnostusta useiden lentoyhtiöiden ja muiden ilmailuorganisaatioiden lyhyen matkan reittiliikenteen tulevaisuuden suunnitelmissa. Keväällä 2024 uutisoitiin, että kehityshanke oli kerännyt toistaiseksi 145 miljoonan dollarin rahoituksen. Yhtiö tavoittelee eurooppalaisen tyyppihyväksynnän saavuttamista vuoden 2028 tienoilla.
ES-30:n on suunniteltu lentävän 200 kilometrin matkan akustonsa varassa, ja tarvittaessa 400 kilometriä hybriditilassa 30 matkustajalla. Myöhemmissä, 2030-luvun kehitysversioissa lentomatkaksi on kaavailtu 300−400 kilometriä akustolla ja 500−600 kilometriä hybriditilassa. Mikäli matkustajamäärä rajataan 25:een, koneen laskennallisen lentomatkan on arvioitu tuolloin kohoavan hybriditilassa 800 kilometriin. Koneen tarvitseman kiitotien pituudeksi on kerrottu 1 100 metriä ja akuston latausajaksi 30 minuuttia.
Syyskuussa 2024 lentokoneesta esiteltiin testaamiseen ja sarjavalmistuksen suunnitteluun tarkoitettu esittelykone, Heart Experimental 1 (HX-1). Esittelykone pyritään saamaan ilmaan vuoden 2025 toisella neljänneksellä. Toisen prototyyppikoneen (HX-2) ensilentoa on suunniteltu vuodelle 2026.
Aiheesta muualla

ES-30 Electric Plane - Everything You Need to Know (englanniksi) (youtube.com)
Kukkivat roudan maat

| Kukkivat roudan maat |
| --- | --- |
Kestoaika:  460 min
Alkuperämaa:  Suomi
Julkaistu:  1981
Jaksoja:  5
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Jukka Sipilä
Käsikirjoittaja(t):  Raimo O. Niemi, Eino Säisä
Säveltäjä(t):  Toni Edelmann
Tuotantoyhtiö(t):  Yleisradio
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kukkivat roudan maat on Jukka Sipilän ohjaama ja Yleisradion tuottama television draamasarja vuodelta 1981. Se perustuu Eino Säisän samannimiseen romaanisarjaan, mutta sisältää aineksia myös Säisän romaaneista Yöstä tullut, Viimeinen kesä ja Niin menee aika. Käsikirjoituksen on niiden pohjalta teh¡nyt Raimo O. Niemi. Viidessä osassa esitetty televisioelokuva kertoo pohjoissavolaisen kyläyhteisön vaiheista sodanjälkeisestä jälleenrakennuksen ajasta 1970-luvulle ja maaseudun tyhjentymiseen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Erkki Pajala  | … |  Jyrki Hiltunen, Einon isä   |
|  Jarmo Salmi  | … |  Eino Hiltunen aikuisena   |
|  Rauha Valkonen  | … |  Tyyne Hiltunen, Einon äiti   |
|  Noora Tuomikoski  | … |  Anna   |
|  Eeva-Liisa Riekkinen  | … |  Inga   |
|  Matti Hiltunen  | … |  Eino kouluikäisenä   |
|  Jouni Tikkanen  | … |  Eino lapsena   |
|  Jari Huttunen  | … |  Martti  |
Tuotanto

Kukkivien roudan maiden tuotantohanke kesti kaikkiaan kolme-neljä vuotta. Kuvaukset Iisalmessa kesti vuoden verran, jolloin Helsingistä tulleet tekijät asuivat pitkiå aikoja kaupungin hotelleissa. Roolihenkilöitä on noin 180 ja lavastuksiin tarvittiin kymmenisen tuhatta rekvisiittaesinettä. Kuvauspäiviä käytettiin yli 200.
Vastaanotto

Draamasarjasta ei järjestetty ennakkonäytöstä Helsingin lehdistölle, vaikka sitä esitettiin etukäteen Iisalmessa maakuntalehtien edustajille. Sarja jakoi niin kriitikoiden kuin yleisönkin mielipiteitä. Sitä kiitettiin esteettisistä ansioista, autenttisesta rekvisiitasta, taitavasta kuvauksesta, kielenkäytöstä, ajankuvasta ja samastuttavista henkilöhahmoista. Jotkut arvioijat kutsuivat sitä ”suomalaisen maatalousyhteiskunnan muistomerkiksi”.
Muun muassa Pekka Lounela kritisoi teoksen monimutkaista ja raskaasti seurattavaa kerrontaa monine aikatasoineen ja hitaine tempoineen.
Aiheesta muualla

Kukkivat roudan maat Yle Elävässä arkistossa
NHL-kausi 2013–2014

| NHL-kausi 2013–2014 |
| --- | --- |
Laji:  jääkiekko
Järjestyksessä oleva kausi:  96.
Maa:   Yhdysvallat  Kanada
Joukkueiden määrä:  30
Sarja alkoi:  1. lokakuuta 2013
Sarja päättyi:  13. kesäkuuta 2014
Runkosarjan voittaja:  Boston Bruins 
Mestari:  Los Angeles Kings 
Pistepörssin voittaja:  Sidney Crosby 
Runkosarjan arvokkain pelaaja:  Sidney Crosby 
Pudotuspelien pistepörssin voittaja:  Anže Kopitar 
Pudotuspelien arvokkain pelaaja:  Justin Williams 
  ← 2012–2013 :  2014–2015 → 
NHL-kausi 2013–2014 oli National Hockey Leaguen 96. kausi. Sen aikana 30 joukkuetta pelasi kukin 82 ottelua. Runkosarja alkoi tiistaina 1. lokakuuta 2013 ja päättyi sunnuntaina 13. huhtikuuta 2014. Liiga piti tauon 9.–25. helmikuuta 2014 Sotšin talviolympialaisten vuoksi. Pudotuspelien ensimmäiset ottelut pelattiin 16. huhtikuuta 2014. Stanley Cupin voitti Los Angeles Kings, joka kukisti finaalisarjassa New York Rangersin otteluvoitoin 4–1 ja otti seurahistoriansa toisen mestaruuden. Ensimmäisen Stanley Cupinsa Kings oli voittanut kaudella 2011–2012.
Kauden aikana NHL:ssä otettiin käyttöön uusi konferenssijako, jossa itäiseen konferenssiin kuuluu 16 ja läntiseen konferenssiin 14 joukkuetta. Seurat on jaettu neljään divisioonaan. Muutoksen myötä Winnipeg Jets siirtyi läntiseen ja Detroit Red Wings sekä Columbus Blue Jackets muuttivat itäiseen konferenssiin. Kauden aikana kaikki joukkueet pelasivat ainakin kerran kullakin 30 areenalla.
1. tammikuuta 2014 pelatussa Talviklassikko-ottelussa tehtiin NHL-pelien katsojaennätys Detroit Red Wingsin kohdatessa Toronto Maple Leafsin Michigan Stadiumilla. Tapahtuma keräsi kaikkiaan 105 491 katsojaa. Voittomaalikilpailussa ratkenneen ottelun voitti Toronto Maple Leafs luvuin 3–2. Joulukuussa 2010 samaisella Michigan Stadiumilla pelatussa Michiganin ja  Michigan Staten välisessä yliopistosarjan ottelussa katsojamääräksi ilmoitettiin 113 411. NHL-pelien aiempi katsojaennätys oli vuodelta 2008, jolloin Talviklassikko-ottelua seurasi 71 217 katsojaa.
Runkosarjan pistepörssin ja Art Ross Trophyn voitti Pittsburgh Penguinsia edustanut Sidney Crosby. Hän keräsi 80 ottelussa yhteensä 104 tehopistettä, joista 36 oli maaleja ja 68 syöttöpisteitä. Lisäksi Crosby sai uransa toisen Hart Memorial Trophyn ja kolmannen Ted Lindsay Awardin. Parhaalle tulokkaalle jaettava Calder Memorial Trophy myönnettiin Colorado Avalanchea edustaneelle Nathan MacKinnonille. Norris Trophyn sai puolestaan Chicago Blackhawks -puolustaja Duncan Keith, joka oli voittanut palkinnon edellisen ja ensimmäisen kerran kaudella 2009–2010. Vezina Trophy annettiin Boston Bruins -maalivahti Tuukka Raskille, josta tuli toinen Vezina-palkinnon voittanut suomalainen. Miikka Kiprusoff oli saanut palkinnon kaudella 2005–2006.
Pudotuspelien pistepörssin voittaja oli Los Angeles Kingsin Anže Kopitar. Kopitar teki 26 pudotuspeliottelussa 26 tehopistettä, joista 5 oli maaleja ja 21 syöttöpisteitä. Conn Smythe Trophyn sai Kings-laitahyökkääjä Justin Williams, joka keräsi pudotuspeleissä 25 tehopistettä.