stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eddie Läck
Pelaajaura > Vancouver Canucks

Läck nimettiin Canucksin varamaalivahdiksi kauden 2013–2014 alussa ja hän pääsi ensimmäisen kerran pelaamaan 6. lokakuuta 2013 jatkoajalla otetusta 5–4 -voitosta Calgary Flamesista. 15. marraskuuta huolimatta siitä että Läck oli pelannut joukkueessa vain viidessä ottelussa, Canucks teki hänen kanssaan kahden vuoden mittaisen jatkosopimuksen, jonka arvo oli 2,3 miljoonaa dollaria. 9. joulukuuta 2013 hän pelasi ensimmäisen nollapelinsä NHL:ssä Carolina Hurricanesia vastaan.
4. maaliskuuta 2014 Luongo kaupattiin Canucksista pois Florida Panthersiin yhdessä AHL:ssä pelanneen Steven Anthonyn kanssa. Tilalle Canucks sai Floridalta toisen ruotsalaisen maalivahdin Jacob Markströmin ja hyökkääjä Shawn Matthiasin. Kaupan jälkeen yhdessä Brynäsissä pelanneet Markström sekä Läck olivat Canucksin NHL:ssä pelaavat maalivahdit ja Läckistä tuli ensimmäisen kerran uransa aikana aloittava maalivahti NHL:ssä.
Pelaajaura > Uran jälkeen

Hän toimii kiinteistönvälittäjänä Scottsdalessa Arizonassa Yhdysvalloissa, jossa hän myös asuu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eddie Läck Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Eddie Läck
Käännös suomeksi
Emil Sylvegård

| Emil Sylvegård |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1993 (ikä 31) Malmö, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  188 cm
Paino:  98 kg
Pelinumero:  51
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
Aik. seurat:  IK Oskarshamn (Allsv.) Luleå HF (SHL) Linköping HC (SHL) Malmö Redhawks (SHL)
Chris Emil Sylvegård (s. 2. maaliskuuta 1993 Malmö, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija. Sylvegård on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura > Seuraura

Sylvegård on Malmö Redhawksin kasvatti. Hän voitti kauden 2008–2009 päätteeksi U16 SM:n mestaruuden. Kaudella 2009–2010 Sylvegård oli J18 Elitissä joukkueensa paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 9+20=29. Kaudella 2010–2011 hän debytoi Redhawksin miesten joukkueessa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa, jossa vain 17-vuotias Sylvegård pelasi viisi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi myös yhden European Trophy -ottelun.
QMJHL-joukkue Drummondville Voltigeurs varasi Sylvegårdin 47. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2011. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2011–2012, jolloin Sylvegård teki runkosarjassa 31 tehopistettä. WHL-joukkue Regina Pats varasi hänet uudelleen kesän 2012 CHL:n varaustilaisuudessa numerolla 32. Sylvegård pelasi joukkueessa kauden 2012–2013.
Kaudeksi 2013–2014 Sylvegård palasi kotimaahansa ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Allsvenskan-joukkue IK Oskarshamniin. Hänen tulokaskautensa toi siellä 52 runkosarjaottelussa tehot 4+8=12. Kaudeksi 2014–2015 Sylvegård siirtyi kaksivuotisella sopimuksella sarjatasoa ylemmäs SHL-joukkue Luleå HF:ään. Hän aloitti kautensa lainalla Allsvenskan-joukkue Asplöven HC:ssä, jossa Sylvegård pelasi kaikkiaan kuusi ottelua. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigassa 23. syyskuuta 2014 suomalaista Rauman Lukkoa vastaan. Sylvegård merkittiin Luulajan kakkosketjun vasempaan laitaan Chris Abbottin ja Lars Bryggmanin viereen. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen pääsarjamaalinsa. SHL-debyyttinsä Sylvegård teki 25. syyskuuta 2014 vieraissa Leksands IF:ää vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 11.53 minuuttia ja Sylvegård keräsi teholukeman +1. SHL-uransa avausmaalin hän teki kuudennessa ottelussaan 11. lokakuuta 2014 vieraissa MODO Hockeyta vastaan. Ensimmäisen pudotuspelimaalinsa Sylvegård teki playoff-debyytissään SHL:n pudotuspelien ensimmäisenkierroksen avausottelussa 7. maaliskuuta 2015 Djurgårdens IF:ää vastaan, jolloin hän ratkaisi Luulajalle 1–0-voiton. Kaikkiaan Sylvegårdin tulokaskausi toi 47 runkosarjaottelussa tehot 4+6=10 ja yhdeksässä playoff-ottelussa tehot 1+1=2 sekä kahdeksassa CHL-ottelussa tehot 2+1=3. Hän voitti CHL:n mestaruuden.
Sylvegård siirtyi kaudeksi 2016–2017 kaksivuotisella sopimuksella Linköping HC:hen. Kaudeksi 2018–2019 hän siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Malmö Redhawksiin, jonne myös Sylvegårdin pikkuveli Marcus teki samalla jatkosopimuksen. Emil Sylvegård nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Hän oli Mestarien liigassa Redhawksin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 6+3=9. Sylvegård teki SHL-uransa ensimmäisen kypärätempun 18. marraskuuta 2018 Timrå IK:ta vastaan. Hänen ensimmäinen osumansa jäi Redhawksin 4–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Sylvegårdin toinen maali syntyi ylivoimalla. Marraskuussa 2019 Sylvegård teki Redhawksin kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen.
Ura > Maajoukkueura

Sylvegård on pelannut Ruotsin A-maajoukkueessa 20 ottelua tehopistein 2+3=5. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Beijer Hockey Gamesissa 7. helmikuuta 2019 Tukholman Hovetissa Tšekkiä vastaan. Sylvegård merkittiin Ruotsin nelosketjun oikeaan laitaan Fredrik Händemarkin ja Emil Larssonin viereen. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki Nordic Cupissa 18. huhtikuuta 2019 Rødovressa Tanskaa vastaan.
Sylvegård on pelannut myös kolme poikien maaottelua.
Muuta

Sylvegårdin pikkuveli Marcus pelaa hyökkääjänä SHL:ää Växjö Lakers HC:ssä. Veljekset ovat pelanneet aiemmin joukkuetovereina Malmö Redhawksissa. Heidän isänsä Patrik Sylvegård pelasi omalla urallaan seurassa hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien yli 350 Elitserien-ottelua. Hän toimii nykyään Redhawksin toimitusjohtajana.
Erik Parlevliet

| Mitalit> Miesten maahockey.Maa:   Alankomaat. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten maahockey.Maa:   Alankomaat. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten maahockey.Maa:   Alankomaat. Olympialaiset  | Miesten maahockey> Maa:   Alankomaat. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Soul 1988 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lahore 1990 | joukkuekilpailu |  |
Erik Robert Parlevliet (8. kesäkuuta 1964 Zevenaar – 22. kesäkuuta 2007) oli alankomaalainen maahockeypelaaja. Hän kuului lajissa pronssia saaneeseen joukkueeseen vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa. Parlevliet oli lisäksi mukana voittamassa maailmanmestaruutta (1990) ja Euroopan-mestaruutta (1987).
Eteläisen Tyynenmeren mandaatti

Eteläisen Tyynenmeren mandaatti oli Kansainliiton mandaattialue, joka annettiin Japanin haltuun ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Eteläisen Tyynenmeren mandaatti koostui Saksan Uuteen-Guineaan kuuluneista saarista, jotka Japani miehitti ensimmäisessä maailmansodassa. Japani hallitsi mandaattia toiseen maailmansotaan asti, jolloin Yhdysvallat valtasi saaret. Saarista tuli Yhdysvaltojen hallitsema Tyynenmeren saarten huoltohallintoalue. Nykyään saaret kuuluvat Palauhun, Pohjois-Mariaaneihin, Mikronesian liittovaltioon ja Marshallinsaariin.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:South Pacific Mandate
Erik Ollonqvist

Erik Johan Ollonqvist (26. kesäkuuta 1872 Kauhajoki – 16. elokuuta 1930 Vaasa) oli suomalainen kauppias, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Ollonqvistin vanhemmat olivat  merikapteeni, kauppias Ernst Johan Edmund Ollonqvist ja Maria Nelin ja puoliso vuodesta 1901 Emilia Maria Hansten. Ollonqvist kävi kansakoulun ja kaksi luokkaa Vaasan lyseota. Hän oli apulainen isänsä liikkeessä Kauhajoella 1888–1889 ja 1892–1896 sekä Emil Gärdströmin tukkuliikkeessä Vaasassa 1889–1892, ja sitten maakauppias Kauhajoella 1896–1903, Emil Asplundin palveluksessa Vaasassa 1903–1905 ja itsenäinen tukkukauppias 1905–1930. Ollonqvistilla oli myös useita luottamustoimia, Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen hän oli vuodesta 1911 ja toimi myös valtuuston varapuheenjohtajana. Hän toimi Suomen Vapaudenpatsaan patsastoimikunnan puheenjohtajana ja oli Norjan varakonsuli Vaasassa vuodesta 1923. Kauppaneuvoksen arvonimen Ollonqvist sai 1923.
Einzelhaft

| Einzelhaft Falco |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Robert Ponger & Falco
 Tyylilaji: pop, pop rock, hip-hop, funk
 Kesto: 41.17
 Levy-yhtiö: A&M
Listasijoitukset
  1.  19.  45.
Falcon muut julkaisut
|   | Einzelhaft 1982 | Junge Roemer 1984 |
Einzelhaft on itävaltalaisen Falcon debyyttialbumi vuodelta 1982. Se julkaistiin Itävallassa, Saksassa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Espanjassa, Suomessa, Ruotsissa, Kanadassa ja Italiassa. Albumi sisältää muun muassa Falcon ensimmäisen hitin ”Der Kommissar”.
Albumi nousi Itävallan albumilistan ensimmäiselle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä 42 viikkoa.
Taustaa

Falco ja Robert Ponger alkoivat suunnitella albumia vuonna 1981, jolloin ”Der Kommissar” -kappale oli sävelletty. Alun perin kappaletta tarjottiin Reinhold Bilgerille, mutta hän kieltäytyi. Falco kiinnostui kappaleen melodiasta, ja kirjoitti siihen sanat kolmessa päivässä. 
Marraskuussa 1981 kappale julkaistiin singlenä yhdessä ”Helden von heute” -kappaleen kanssa. Single nousi yli 20 maassa listoille, useissa ykkössijalle. Seuraavana vuonna julkaistiin Einzelhaft-albumi.[lähde? ]
Kappaleet

Zuviel Hitze – 4.31
Der Kommissar – 3.51
Siebzehn Jahr – 3.54
Auf der Flucht – 4.13
Maschine brennt – 3.36
Hinter uns die Sintflut – 3.16
Nie mehr Schule – 4.36
Helden von heute – 4.07
Einzelhaft – 4.01
Eljas Verve

Eljas Verve (s. 29. elokuuta 1959) on blues-, bluesrock- ja jazzkitaristi. Verven tunnetuin tallenne lienee vuonna 2017 tehty Fool for Love -ep-levy, joka on kuunneltavissa useimmissa suoratoistopalveluissa. Siitä on myös otettu pieni CD-painos. Verve on viime vuosina soittanut useissa blues ja roots -musiikkia esittävissä kokoonpanoissa ja työskennellyt aiemmin (1986–2007) muun muassa radiotoimittajana, viimeksi Yleisradiossa. Verve on myös tehnyt joitakin käsikirjoituksia ja näytellyt avustavissa sivurooleissa elokuvissa Esinäytös ja Vääpeli Sadon tapaus. Eljas Verve toimi 1980-luvun alkupuolella vuoden verran Helsingin Kellariteatterin puheenjohtajana.[lähde? ] Eljas Verve asuu Haminassa ja on vapaa kirjoittaja ja muusikko. Viime vuosina Eljas Verve on soittanut muun muassa yhtyeissä Sand Road Blues Band ja Eljas Verve Blues Band. Viimeksi Helsingissä toimineen Eljas Verven bluesrock trion nimi oli Eljas Verve & Band.
Aiheesta muualla

https://www.youtube.com/user/EljasVerve
https://open.spotify.com/search/results/Eljas%20Verve
Elina Pirinen

Elina Pirinen (s. 1981) on suomalainen ja kansainvälisesti työskentelevä koreografi-tanssija sekä barokki-indierocksäveltäjä-muusikko, pedagogi ja kuraattori. Hän valmistui tanssitaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2008.
Pirinen opiskeli viulun ja pianonsoittoa, laulua ja teoria-aineita Kuopion konservatoriolla sekä lukuisilla mestarikursseilla, mutta jätti opinnot kesken siirtyessään Teatterikorkeakouluun monitaiteellisiin tanssijan ja koreografin opintoihin.[lähde? ]
Pirinen palkittiin vuonna 2014 Suomen arvostelijain liiton Kritiikin Kannuksilla. Palkinto myönnettiin Pirisen komeaa lentoon lähteneestä taiteellisesta työstä sekä omaäänisestä ja väkevästä tanssiteoksesta Personal Symphonic Moment. Pirinen palkittiin vuonna 2015 arvostetulla Prix Jardin d’Europe -koreografiapalkinnolla ImPulsTanz-festivaalilla Wienissä.
Vuonna 2022 Pirinen sai esittävien taiteiden valtionpalkinnon. Palkintoperusteluissa häntä kuvailtiin omaehtoiseksi ja säkenöiväksi tanssitaiteilijaksi, joka on luonut työryhmineen tunnistettavan, kansainväliseen kiinnostukseen nousseen omintakeisen näyttämökielen. Pirisen lähestymistapa on feministisessä, psykodynaamisessa ja seremoniallisessa ruumiillisuudessa sekä liikekielessä.[lähde? ]
Pirisen läheisiä yhteistyötahoja Suomessa ovat Zodiak - Uuden tanssin keskus, Kiasma-teatteri ja Mad House Helsinki. Pirinen johtaa tanssileiriä Sukset Ristiin Susirajalla Nurmeksessa sekä toimii baroquerock-yhtyeensä koollekutsujana, lauluntekijänä sekä laulaja-urkurina.[lähde? ]
Taidetyön rinnalla hän toimii eläinaktiivina.
Koreografioita

Personal Symphonic Moment, 2013
meadow,meadow,meadow 2015
Angel 2016
Concerto under Waterlilies 2016
Jupiter 2016
Kosto I-IX 2017
Brume de Mer 2018
La Beauté du Coeur 2019
The Kitten Show 2020
Rhythm of Poison 2020
Mortal Tropical Dances 2023
Aiheesta muualla

http://www.elinapirinen.com/
Eeron elpee

| Eeron elpee Eero Raittinen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1970 Scandia Studio
 Julkaistu: 1970
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 47.29
 Levy-yhtiö: Discophon
Muut kannet

Eero Raittisen muut julkaisut
| Toinen puoli 1969 | Eeron elpee 1970 | Eero Seija ja Kristian Trio 1970 |
Eeron elpee on Eero Raittisen ensimmäinen studioalbumi sooloartistina. Se julkaistiin vuonna 1970. Levy julkaistiin myöhemmin eri kansilla ja nimellä Blues from the North. Levystä on tehty uusintapainos 2016 (Svart Records) alkuperäisillä kansilla.
Kappale ”St. Louis Blues” oli rockkitaristi Albert Järvisen ensilevytys.
Kappaleet

You’re for Me – 2.46 (säv. ja san. Mike Vickers)
Empty Club Blues – 3.48 (säv. ja san. Roy Phillips)
Lost Woman – 6.29 (säv. ja san. Jeff Beck, Chris Dreja, Jim McCarty, Keith Relf, Paul Samwell-Smith)
If You Live – 3.14 (säv. ja san. Mose Allison)
Basin Street Blues – 3.35 (säv. ja san. Spencer Williams)
(There’ll Be) Peace in the Valley – 3.38 (säv. ja san. Thomas A. Dorsey)
Caldonia – 2.10 (säv. ja san. Fleecy Moore)
I Believe to My Soul – 3.51 (säv. ja san. Ray Charles)
Who Can I Turn to – 3.05 (säv. ja san. Leslie Bricusse, Anthony Newley)
St. Louis Blues – 3.46 (säv. ja san. W. C. Handy)
Go to Hell – 2.52 (säv. ja san. Morris Baily Jr)
Spoonful – 8.15 (säv. ja san. Willie Dixon)
Kokoonpano

Eero Raittinen – laulu
Mike Koskinen – trumpetti
Eero Koivistoinen – alttosaksofoni
Juhani ”Junnu” Aaltonen – tenorisaksofoni
Seppo ”Paroni” Paakkunainen – baritonisaksofoni
Hillel Tokazier – piano
Pentti Hietanen – urut, piano
Jukka Tolonen – kitara
Nono Söderberg – kitara
Albert Järvinen – kitara
Heikki ”Häkä” Virtanen – bassokitara
Pekka Sarmanto – bassokitara
Vesa Aaltonen – rummut
Reino ”Reiska” Laine – rummut
Kirjallisuutta

Dimery, Robert (toim.): 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.  ((1001 Albums You Must Hear Before You Die, 2006.) Suomalaisen laitoksen päätoimittaja Jake Nyman. Kääntäjät: Esa Kuloniemi ym)  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36217-4.
Aiheesta muualla

Rytmimusiikin Syke: Eeron elpee / Blues From The North
Ernest Overton

Charles Ernest Overton (1865–1933) oli englantilais-ruotsalainen biologi ja farmakologi. Vuonna 1890 hänestä tuli biologian dosentti Zürichissä, vuonna 1907 hänet kutsuttiin Lundiin farmakologian ylimääräiseksi professoriksi, ja kahta vuotta myöhemmin hänestä tuli vakituinen saman aineen professori.
Ernest Roney

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten purjehdus. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten purjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 1924 | 8mR |  |
Ernest John Roney (8. kesäkuuta 1900 Lambeth – 1975 Blyth) oli brittiläinen purjehtija. Hän oli mukana saamassa hopeaa 8mR-tapahtumassa Emilylla vuoden 1924 kesäolympialaisissa Pariisissa. Hän sijoittui siinä lisäksi seitsemänneksi Feolla vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa.
Myös Ernestin sisarukset Margaret ja Esmond Roney pääsivät kilpailemaan olympialaisiin.
Eteläisen Albanian apostolinen administraatio

| Eteläisen Albanian apostolinen administraatio |
| --- | --- |
 Administraation sijainti Albanian kartalla.
Kirkkokunta:  Albanian kreikkalaiskatolinen kirkko
Osa kirkkoa:  Albanian kreikkalaiskatolinen kirkko, Ecclesiastical Province of Tiranë - Durrës
Seurakuntia:  15
Jäseniä:  3 726 eli 0,3% alueen väkiluvusta (2017)
Perustettu:  11. marraskuuta 1939
Piispa:  Giovanni Peragine
Eteläisen Albanian apostolinen administraatio (alb. Administratura Apostolike e Shqiperisë së Jugut) on Albanian kreikkalaiskatolisen kirkon, joka puolestaan on osa katolista kirkkoa, hiippakuntaa alempi hallinnollinen taso Albaniassa. Sen keskuspaikka on Vlorë.
Administraatio perustettiin 11. marraskuuta 1939.
Vuonna 2017 hiippakuntaan kuului 15 seurakuntaa, joissa oli yhteensä 3 726 jäsentä. Nämä muodostivat 0,3% hiippakunnan alueen väestöstä.
Etnofilosofia

Etnofilosofia on etninen lähestymistapa filosofian tutkimukseen.
Suurin osa nykyaikaisten länsimaisten yliopistojen filosofian laitoksilla tehdystä tutkimuksesta on keskittynyt Euroopasta ja Pohjois-Amerikasta peräisin olevaan länsimaiseen filosofiaan. Tämä on seurausta muun muassa siitä, että yliopistofilosofia tutkii ennen kaikkea kirjoitettuja tekstejä, ja ne ovat enimmäkseen peräisin länsimaista.
Etnofilosofisen lähestymistavan mukaan kaikki ihmiset kaikissa kansoissa harjoittavat filosofiaa, eivät pelkästään länsimaiset filosofit. Etnofilosofian näkökulmasta filosofian tutkimus on epätäydellistä, mikäli se rajoittuu vain länsimaiseen filosofiseen perinteeseen.
Etnofilosofia pyrkii tutkimaan muiden kuin länsimaisten kulttuurien filosofisia ajatuksia analysoimalla muun muassa suullisia perinteitä, kielellisiä kategorioita, yhteiskunnallisia rakenteita ja uskontoja. Etnofilosofia voi tutkia myös ei-länsimaisten kulttuurien tuottamissa teksteissä olevia filosofisia merkityksiä. Etnofilosofista lähestymistapaa voidaan soveltaa myös länsimaisten kulttuurien tutkimiseen.
Etnofilosofista lähestymistapaa on myös kritisoitu paljon. Erään kritiikin mukaan etnofilosofiassa filosofia on tulkittu samaksi kuin kulttuuri, minkä seurauksena filosofia kadottaa erityismerkityksensä.
Käännös suomeksi
Estlander & Partners

| Estlander & Partners Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:   1991
Perustaja:  Martin Estlander
Toimitusjohtaja:  Mathias Österberg
Kotipaikka:   Suomi
Toimiala:  varainhoito
Tuotteet:  sijoitusrahastot
Emoyhtiö:  Estlander Capital Oy
Kotisivu:  www.estlanderpartners.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Estlander & Partners Oy on vuonna 1991 perustettu suomalainen varainhoitoyhtiö.
Yhtiön sijoitusstrategia perustuu systemaattisiin sijoitusstrategioihin, jotka hyödyntävät hintatrendejä ja -liikkeitä hajautetun sijoitussalkun kautta. Yhtiön sijoitusmallit sijoittaa maailmanlaajuisesti useisiin omaisuusluokkiin, kuten valuuttoihin, osakkeisiin, korkoihin ja hyödykkeisiin. Estlander & Partners toimii aktiivisesti 125 markkinalla.
Yrityksen toimitusjohtajana toimii Mathias Österberg. Estlander & Partners Oy:llä on toimipisteet Helsingissä ja Vaasassa.
Toimintaa valvoo Suomessa Finanssivalvonta.
Aiheesta muualla

Yhtiön verkkosivut
Elli Laurila

Elin ”Elli” Maria Laurila (19. maaliskuuta 1882 Porvoo – 15. kesäkuuta 1966 Forssa) oli suomalainen työväenopiston johtaja. Hän toimi kansanedustajana 7.2.1919–31.3.1919 Kalle Hakalan seuraajana Kokoomuksen eduskuntaryhmässä. Laurilan oma vaalipiiri oli Mikkelin läänin vaalipiiri 1918.
Hän toimi sekä Mikkelin kaupungin että Forssan kauppalanvaltuuston jäsenenä sekä Forssan kauppalanhallituksessa.
Aiheesta muualla

.aspx Elli Laurila Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Elli Laurila (Arkistoitu – Internet Archive) Häme-Wiki
Eden’s Fire

| Eden’s Fire Hermh |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005, Hertz Studio Białystok, Puola
 Julkaistu: 1. helmikuuta 2006
 Tyylilaji: sinfoninen black metal
 Kesto: 40.08
 Levy-yhtiö: Empire, Pagan
Hermhin muut julkaisut
| Before the Eden – Awaiting the Fire 2004 | Eden’s Fire 2006 | After the Fire – Ashes 2008 |
Eden’s Fire on puolalaisen sinfonisen black metalin yhtyeen Hermhin kolmas studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2006.
Kappaleet

Prepare to Revolt – 5.36
Back from Divine – 3.58
Septu Annu (Theory of Nature) – 6.32
Immortal Stars – 5.08
Fear of Blood – 5.40
Eternalization – 4.54
Vampyronium – 3.42
Fury – 4.38
Kokoonpano

Bart – laulu
Socaris – kitara
Hal – basso
Icanraz – rummut
Flumen – kosketinsoitin
Arvostelut

Invisible Oranges: suopea
Aiheesta muualla

Eden’s Fire Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Eden’s Fire Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Hermh
| --- | --- |
Studioalbumit:   Taran  Angeldemon  Eden's Fire  Cold Blood Messiah 
EP:t:   Before the Eden - Awaiting the Fire  After the Fire - Ashes 
Kokoelmat:  Echo
Demot:   Oremus peccatum (Refaim)  Crying Crowns of Trees 
Videografia:  The Spiritual Nation Born
Katso myös:   Asgaard  Dominium  Abused Majesty  Via Mistica  Sacriversum  Squash Bowels  Prophecy  Christ Agony
Ernest Rogers Millington

Ernest Rogers Millington DFC (15. helmikuuta 1916 – 9. toukokuuta 2009) oli brittiläinen poliitikko. Hän toimi vuosina 1945–1950 parlamentin jäsenenä ensin Common Wealth -puolueen, sitten Työväenpuolueen edustajana.
Millingtonin omaelämäkertateos Was That Really Me? julkaistiin vuonna 2006.
Esko Illi

Esko Antero Illi (s. 18. lokakuuta 1945 Mäntsälä)  on eläkkeellä oleva suomalainen upseeri ja vara-amiraali, joka toimi Suomen merivoimien komentajana vuosina 1997–2001.
Henkilöhistoria

Illi syntyi toimitusjohtaja Toivo Illin ja Taimi Anttilan perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1973 on Pirkko Marketta Laurila. Ylioppilaaksi Illi tuli 1964,  Merisotakoulusta hän valmistui vuonna 1968 ja Sotakorkeakoulusta 1977. Helsingin yliopistossa Illi suoritti valtiotieteen kandidaatin tutkinnon 1981, vuonna 1991 hän opiskeli Yhdysvalloissa Naval Command Collegessa ja Naval War Collegessa.
Sotilasura

Illi palveli Merivoimien eri aluksilla 1968-1974, muun muassa silloisessa Laivastolippueessa. UNTSO:n sotilaallisena tarkkailijana Illi toimi 1974-1975, Merivoimien esikunnan operatiivisen toimiston päällikkönä 1977-1980, puolustusneuvoston yleissihteerin apulaisena 1981-1983, Miinalaiva Pohjanmaan päällikkönä 1984-1986, Helsingin laivastoaseman esikunnan päällikkönä 1986-1987, Rannikkolaivaston ohjuslaivueen komentajana 1987-1989, esikuntapäällikkönä 1989-1990, maanpuolustuskurssien johtajana 1991-1993 ja ennen merivoimien komentajakauttaan Maanpuolustuskorkeakoulun rehtorina 1994–1996.
Illi ylennettiin luutnantiksi 1968, yliluutnantiksi 1971, kapteeniluutnantiksi 1975, komentajakapteeniksi 1980, komentajaksi 1987, kommodoriksi 1991 ja kontra-amiraaliksi 1994.
Estline

| Estline |
| --- | --- |

Perustettu:  1989
Lakkautettu:  2001
Kotipaikka:   Tallinna  Tukholma
Toimiala:  varustamotoiminta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Estline oli virolais-ruotsalainen laivavarustamo. Yrityksen omistivat Viron valtio Estonian Shipping Companyn (ESCO) kautta sekä ruotsalainen Nordström & Thulin. Varustamo hoiti vuodesta 1990 vuoteen 2000 saakka yksinoikeudella Tallinnan ja Tukholman välistä matkustajaliikennettä. Vuonna 1998 Nordström & Thulin luopui varustamon omistajuudesta, ja näin Estlinestä tuli kokonaan virolainen yritys. Vuonna 2000 Estline yhdistettiin virolaiseen Tallink-varustamoon. Estline julistettiin konkurssiin kesällä 2001. Yhtiöllä oli velkaa 170 miljoonaa Viron kruunua.
28. syyskuuta 1994 yhtiön autolautta M/S Estonia upposi Saaristomerellä. Onnettomuudessa kuoli 852 ihmistä. Vain 137 ihmistä pelastui. Estonian uppoaminen on rauhanajan pahin meriliikenneonnettomuus Euroopassa.
Laivasto

| --- | --- |
 M/S Nord Estonia (1990–1993)  M/S Maersk Friesland (1992–1993)  M/S Estonia (1993–1994, upposi Itämerellä vuonna 1994)  M/S Cap Canaille (1994)  M/S Donata (1994)  M/S Mare Balticum (1994–1996)  M/S Bore Song (1995)  M/S Nord Neptunus (1992–1994, 1995–1997) :  M/S Regina Baltica (1996–2000)  M/S Cap Afrique (1996)  M/S Parchim (1996–1997)  M/S Bolero (1997)  M/S Baltic Kristina (1997–2000)  M/S Nord Neptunus (1998–1999)  M/S Transest (2000)
Emil Teodor Gestrin

Emil Teodor Gestrin (30. huhtikuuta 1831 Pori, Suomen suuriruhtinaskunta – 21. helmikuuta 1895 Lavia, Suomen suuriruhtinaskunta) oli suomalainen pappi ja Lavian kirkkoherra. Gestrin oli satakuntalaisen Pyhä-liikkeen perustaja. Pyhä-liikkessä oli havaittavissa taipumusta synnittömyysoppiin sekä myös antinomismiin.