stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hugo Richard Sandberg
Aavasaksa Oy

Erottuaan Kemi-yhtiön palveluksesta Sandberg perusti Aavasaksa Oy -nimisen yhtiön, johon myös osakeanteja järjestänyt helsinkiläinen sijoitusyhtiö Emissioni Oy sijoitti pääomaa. Yhtiön puuhiomo valmistui Ylitornion Tengeliöön 1919. Toiminta oli kuitenkin tappiollista, sillä hiomon vuosituotanto oli pieni, noin 6 000 tonnia, ja valmis puuhioke jouduttiin kuljettamaan ensin koskiveneillä alas Tornionjokea, lastaamaan sitten Ruotsin puolella rautatievaunuihin ja vielä siirtämään suomalaisiin rautatievaunuihin. Aavasaksa Oy joutui lopettamaan toimintansa parin vuoden kuluttua. Sandbergille jäi kuitenkin huomattava maaomaisuus; vuonna 1925 hän omisti Lapissa ja Peräpohjolassa 26 tilaa, joiden yhteenlaskettu pinta-ala oli 4 750 hehtaaria.
Toiminta jääkäriliikkeessä ja sisällissodassa

Eläkevuosinaan Sandberg osallistui jääkärivärväykseen ja otti osaa Suomen sisällissotaan valkoisten puolella Rovaniemen seudulla. Muutettuaan pois Rovaniemeltä 1924 Sandberg asui ensin Mikkelin lähellä ja viimeksi Helsingissä.
Metsästäjä ja kirjailija

Sandberg oli koirien, erityisesti suomenpystykorvien kasvattaja ja innokas karhunmetsästäjä. Hän kaatoi elinaikanaan yli neljäkymmentä karhua. Sandberg julkaisi myös pari kirjaa hiihtourheilusta: Hiihtourheilu Suomessa (1891) ja Den finska skidan i sporten och idrottens tjänst (1894). Vuonna 1908 Sandberg rakennutti Samperin kämppänä tai Pöyliön pirttinä tunnetun erämaapirtin Pöyliöjärven rannalle neljä kilometriä Rovaniemeltä etelään. Hän asui siellä useina kesinä ja istutti muun muassa kaloja Pöyliöjärveen.
Kirjallisuutta

Vesterinen, Jukka: ”Lapin kuningas Hugo Richard Sandberg”, Metsäkoneita Suomessa ja Suomesta 1910–2000: missä ääntä, siellä voimaakin, s. 18–19.  Helsinki:  Alfamer, 2011.  ISBN 978-952-472-105-9
Aiheesta muualla

K. I. Karttunen : Vanhan urheilijan ja erämiehen pakinoilla, Urheilija : suomalaisten loistojulkaisu, 01.01.1928, nro 5, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Seppo Sarlund

| Seppo Sarlund |
| --- | --- |
 Seppo Sarlund Espoossa 9.12.2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. maaliskuuta 1942 (ikä 82) Kuopio
Poliitikko
Puolue:  Suomen Keskusta
Asema:  ent. eduskuntaryhmän sihteeri, ent. kunnanjohtaja
Kotipaikka:  Espoo
Seppo Aaro Sarlund (s. 13. maaliskuuta 1942 Kuopio) on Suomen Keskustan pitkäaikainen puoluevaikuttaja. Hän on ollut päätoimittaja, poliittinen lobbari ja Utsjoen kunnanjohtaja.
Sarlund kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion klassillisessa lyseossa 1960 ja aloitti laudaturylioppilaana oikeus- ja valtiotieteiden sekä kirjallisuuden opinnot Helsingin yliopistossa. Noottikriisisyksynä 1961 Maalaisliiton pää-äänenkannattaja Maakansa-lehden päätoimittaja Pentti Sorvali otti Sarlundin lehden eduskuntatoimittajaksi. Toimittajana hän työskenteli vuoteen 1963 ja niin hän uppoutui politiikkaan toimien pian puolueen eduskuntaryhmän sihteerinä 1962–1970. Maalaisihmisten köyhyys ja vähäinen koulutus, muutkin yhteiskunnan epäkohdat sekä kodin maalaisliittolainen perintö olivat keskeisiä vaikuttimia hänen poliittisella urallaan.
Kymen Sanomien vastaavana päätoimittajana Sarlund työskenteli 1970–1972 ja sitten Keskustapuolueen tiedotuspäällikkönä 1972–1977. Puolueen pää-äänenkannattajan Maakansan nimi oli vaihtunut Suomenmaaksi ennen kuin Sarlundista tuli lehden vastaava päätoimittaja vuosiksi 1977–1985. Lehtimiehen ura jäi taakse, kun hän siirtyi Finnairin tiedotusjohtajaksi vuosiksi 1985–1993 ja sieltä East-West Relations Company oy:n toimitusjohtajaksi 1993–2012 sekä Utsjoen kunnanjohtajaksi vuonna 2000.
Sarlund oli Suomen Kalamiesten Keskusliiton puheenjohtaja vuosina 1987–2001. Vuonna 2002 hänestä tuli liiton kunniapuheenjohtaja. Hän sai vuonna 2004 lehdistöneuvoksen arvonimen.
Sarlund on sanonut olevansa puoluetuen isä Suomessa. Sarlundin omien sanojen mukaan Suomen puoluetukijärjestelmä perustui alun perin hänen kirjoittamaansa aloitteeseen. Hän sai tehtävän tutkia ulkomaiden, etenkin Länsi-Saksan ja Ruotsin puoluerahoitusta ja laatia aiheesta esityksen suurten puolueiden taloudesta vastaaville henkilöille. Lopulta eduskunta hyväksyi ehdotuksen ja valtio alkoi maksaa puoluetukea 1967.
Sarlundista kertova kirja Karjalainen vereltään, savolainen heimoltaan – Seppo Sarlund 80 vuotta julkaistiin vuonna 2022.
Kunnianosoitukset

Ystävyyden kunniamerkki (2004)
Teoksia

Onko Siperia kaukana? Raportti matkalta pitkin Jeniseitä Venäjän eteläiseltä rajalta Jäämerelle.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1983.  ISBN 951-26-2455-9  (Sergei Ostroumovin ja Boris Ivanovin kanssa)
Baikalilta Burjatiaan.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1988.  ISBN 951-26-3209-8  (Sergei Ostroumovin kanssa)
Rakkaudesta Saunapalviin: Lihansavustamo Pekka Pajuniemi oy.  Helsinki:  Otava, 1998.  ISBN 952-90-9599-6
Jussi, Suomen neuvos.  Helsinki:  Otava, 1998.  ISBN 9511154265
Politiikan pöydän alta.  Helsinki:  Otava, 2004.  ISBN 951-1-18579-9
V. J. Sukselainen – vähäväkisten valtiomies.  Helsinki:  Maahenki, 2008.  ISBN 978-952-5652-34-5
Hyvä kassa, ja luulen sen kunnossa pysyvänkin (Aapeli Roos v. 1911) – Maaningan Osuuspankki 1909–2009.  Maaninka:  Maaningan Osuuspankki, 2009.  ISBN 978-952-92-6350-9
Toivo Sariola

| Toivo Sariola |
| --- | --- |
 Tivoli Sariolan johtaja Toivo Sariola kuvassa vaimonsa Ullan kanssa 1960-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. kesäkuuta 1914 Terijoki
Kuollut: 3. huhtikuuta 1985 (70 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Uran tiedot
Lempinimi:  Tope
Pituus:  179 cm
Laji:  pikajuoksu
Seura:  Keravan Urheilijat
Kilpauran kesto:  1935–1939
Saavutukset
Ennätykset:  60 m 7,1 (1933)   100 m 10,8 (1935)   200 m 22,9 (1938)   400 m 56,0 (1934)   110 m aidat 15,8 (1933)   pituus 744 (1933)   korkeus 185 (1938)
Toivo Kalervo Sariola (26. kesäkuuta 1914 Terijoki – 3. huhtikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen tivolinjohtaja, yleisurheilija ja pesäpalloilija.
Urheilu-ura

Toivo Sariola kilpaili ensimmäisen kerran yleisurheilun SM-kisoissa vuonna 1934 korkeushypyssä ja 110 metrin aidoissa. Niissä hän sijoittui korkeudessa 6:ksi tuloksella 175 cm ja karsiutuen aitajuoksun alkuerässä. Seuraavana vuonna Sariola nousi Suomen kansalliseen kärkeen, kun hän otti 100 metrin SM-hopeaa ajalla 10,9 Palle Virtasen voittaessa. Samana vuonna hän oli mukana kahdessa maaottelussa, joista toisessa eli Suomi-Viro -maaottelussa hän juoksi henkilökohtaisen 100 metriä sijoittuen toiseksi ja toisessa pikaviestijoukkueen toisen osuuden kokoonpanossa Palle Virtanen – Toivo Sariola – Pentti Rintala – Aki Tammisto tehden uuden SE:n ajalla 42,1.
Olympiavuosi alkoi Sariolan osalta Viro-maaottelulla, jossa hän juoksi niin 100 metriä kuin pikaviestin. Olympiakomitea ja SUL päättivät lähettää Berliiniin pikaviestijoukkueen Virtanen-Sariola-Ahjopalo-Tammisto. Olympiakarsinoissa Sariolalle henkilökohtainen 100 metriä oli epäonninen kompastuessaan loppukilpailun lähtövaiheessa sijoittuen näin 6:ksi. Hän oli aiemmin voittanut niin alku- kuin välierät ennätystään sivuten ja oli mukana myös pikaviestijoukkueessa, joka alitti aiemman Suomen ennätyksen ajalla 41,9 Japanin joukkueen kuitenkin voittaessa. Olympialaisissa Sariola karsiutui 100 metrin juoksun ja 4 × 100 metrin viestijuoksun alkuerissä. Suomalainen pikaviestijoukkue teki alkuerässään uuden SE:n ajalla 42,0. Kultaa viestissä voittanut Jesse Owens ystävystyi Sariolan kanssa kisojen aikana ja antoi tälle kiitollisuuden eleenä Yhdysvaltain joukkueen viestikapulan.
Seuraavina vuosina Sarilola jatkoi yleisurheilu-uraansa, mutta 100 metrin tuloksissa hän ei päässyt enää vuosien 1935 ja 1936 ennätykseensä 10,8. Hän saavutti vielä yhden SM-mitalin sijoittuessaan vuoden 1938 Kalevan kisoissa toiseksi.
Pesäpalloilijana Sariolan ura oli pitempi kuin yleisurheilussa. Hän aloitti Keravan Urheilijoissa, pelasi kahdesti Viro-maaottelussa ja kahdeksan kertaa Itä–Länsi-ottelussa 1930-luvulla. Sotien jälkeen hän jatkoi pesäpallouraansa vielä Tampereen Pyrinnössä ja keravalaisessa pesäpallon erikoisseurassa Koo-Pee:ssä.
Urheilun jälkeen

Toivo Sariola toimi tivolinjohtajana. Hän oli Suomen Yksityisyrittäjäin Puolueen kansanedustajaehdokkaana vuoden 1975 eduskuntavaaleissa.
Hänellä oli myös vuonna 1939 saatu radioamatöörilupa tunnuksella OH2PF.
Urheilun jälkeen > Pesäpallo

1 SM-hopea: 1937
8 Itä–Länsi-ottelua: 1934–1940, 1947
Sardinia (provinssi)

| Sardinia Provincia Sardinia> Rooman provinssi |
| --- | --- |

Valtio:  Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Italia, Illyricum et Africa Italia et Africa
Diokeesi:  Italia (n. 293–395) Italia suburbicaria (n. 395–)
Nykyinen valtio/alue:  Italia (Sardinia)
Perustettu:  viimeistään n. 293
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Caralis
Sardinia (lat. Provincia Sardinia) oli myöhäisen Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti Sardinian saaren nykyisessä Italiassa.
Maantiede

Sardinian provinssi käsitti samannimisen saaren Välimeressä Italian niemimaan länsipuolella. Sen pohjoispuolella sijaitsi Korsikan saari, joka kuului Corsican provinssiin. Sardinian provinssin hallinnollinen keskus oli Caralis.
Maantiede > Kaupunkeja

Sardinian roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa:
Aquae Neapolitanae eli Aquae Calidae Neapolitanorum
Caralis
Cornus
Forum Trajani
Neapolis
Nora
Olbia
Othoca
Sulcis
Tarrae
Tibula
Turris Libisonis (Colonia Julia Turris Libisonis)
Usellis (Colonia Julia Augusta Uselis)
Historia

Sardinian saari oli aiemmin osa Sardinia et Corsican provinssia. Sardinian provinssi perustettiin jossakin vaiheessa, kun Sardinia et Corsica provinssi jaettiin kahtia, toisen osan ollessa Corsican provinssi. Tarkkaa ajankohtaa ei tunneta, mutta jako on ollut voimassa viimeistään keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemästä uudistuksesta lähtien. Noin vuosina 293–395 provinssi kuului Italian diokeesiin. 300-luvulla se oli välillä osa Italia, Illyricum et African prefektuuria ja välillä Italia et African prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Länsi-Roomaa ja kuului Italia et African prefektuuriin ja nyt Italia suburbicarian diokeesiin.
Provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Länsi-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sardinia et Corsica 227 eaa.– (Sardinia vallattu 238 eaa. ja Korsika 237 eaa.) | Sardinia et Corsica 227 eaa.– (Sardinia vallattu 238 eaa. ja Korsika 237 eaa.) | Sardinia et Corsica 227 eaa.– (Sardinia vallattu 238 eaa. ja Korsika 237 eaa.) | Sardinia et Corsica 227 eaa.– (Sardinia vallattu 238 eaa. ja Korsika 237 eaa.) | Sardinia | Sardinia | (Sardinia) |
| Sardinia et Corsica 227 eaa.– (Sardinia vallattu 238 eaa. ja Korsika 237 eaa.) | Sardinia et Corsica 227 eaa.– (Sardinia vallattu 238 eaa. ja Korsika 237 eaa.) | Sardinia et Corsica 227 eaa.– (Sardinia vallattu 238 eaa. ja Korsika 237 eaa.) | Sardinia et Corsica 227 eaa.– (Sardinia vallattu 238 eaa. ja Korsika 237 eaa.) | Corsica | Corsica | (Korsika) |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.  
Italia suburbicarian ja Italia annonarian diokeesit vuonna 400, mukaan lukien Sardinian provinssi.
Unikakkias

Unikakkias eli unikakkiainen eli unihuppio eli unikekko on suomalaisissa uskomuksissa esiintyvä unenhaltija. Tarinoiden mukaan unikakkias ilmestyy unessa, ja näyttää aarnihaudan eli maahan kätketyn aarteen sijaintipaikan. Joidenkin tietojen mukaan unikakkias on saattanut herättääkin nukkujan johdattaakseen tämän aarteen luo.
Unelmien temppeli

| Unelmien temppeli> Das indische Grabmal |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Joe May
Käsikirjoittaja:  Thea von Harbou,   Fritz Lang
Tuottaja:  Joe May
Kuvaaja:  Werner Brandes Karl Puth
Pääosat:  Conrad Veidt,   Bernhard Goetzke,   Paul Richter,   Lya de Putti,   Erna Morena,   Mia May,   Olaf Fønss
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Weimarin tasavalta
Tuotantoyhtiö:  May-Film GmbH
Kesto:  212
Alkuperäiskieli:  mykkäelokuva, saksankieliset tekstit
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Unelmien temppeli on Joe Mayn ohjaama saksalainen eeppinen mykkäelokuva vuodelta 1921. Se julkaistiin kahdessa osassa, joista ensimmäinen ilmestyi 22. lokakuuta ja toinen 19. marraskuuta.
Elokuva perustuu Thea von Harboun romaaniin. Tuottaja-ohjaaja Joe May oli antanut alkujaan Fritz Langin ohjata elokuvan. May päätti kuitenkin ohjata Unelmien temppelin itse, sillä piti Langia vielä liian kokemattomana hommaan. Lang ohjasi Harboun kirjasta uransa loppupuolella elokuvat Eschnapurin tiikeri ja Maharadjan kosto.
Aiheesta muualla

Das Indische Grabmal: Der Tiger von Eschnapur Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Das Indische Grabmal: Die Sendung des Yoghi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sanssouci

| Sanssoucin palatsi> Schloss Sanssouci |
| --- | --- |
 Eteläinen julkisivu puistoon päin
Osoite:  Maulbeerallee, 14469 Potsdam
Sijainti:  Potsdam, Saksa
Koordinaatit:  52°24′11.74″N 13°2′19.07″E
Rakennustyyppi:  kesäpalatsi
Valmistumisvuosi:  1747
Suunnittelija:  Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff
Rakennuttaja:  Fredrik II Suuri
Omistaja:  Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg SPSG
Tyylisuunta:  rokokoo
Runkorakenne:  tiili
Julkisivumateriaali:  rapattu tiili
Kerrosluku:  1
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
| Sanssouci |
| --- | --- |
 Pohjoinen julkisivu kunniapihalle päin
Maailmanperintökohde
Sijainti:  Potsdam, Saksa  52°24′N, 13°2′E
Tyyppi:  kulttuuri
Kriteerit:  I, II, IV
Tunnusnumero:  532
Valintahistoria
Valintavuosi:  1990
Laajennusvuosi:  1992, 1999
 Potsdam
Sanssouci (saks. Schloss Sanssouci) on Fredrik II Suuren rakennuttama huvilinna Potsdamin liepeillä itäisessä Saksassa. Rakennus edustaa rokokoota, ja sitä kutsutaan usein ”Preussin Versailles’ksi”. Sen ranskankielinen nimi tarkoittaa surutonta (saks. Sorgenfrei) tai ’vailla huolen häivää’. Linna rakennettiin vuosina 1745–1747 arkkitehti Georg Wenzeslaus von Knobelsdorffin piirustusten mukaan.
Fredrik Vilhelm IV:n valtakaudella 1840-luvulta lähtien Sanssoucin talousrakennusten siipiosia laajennettiin ja muutettiin vuosina 1842 ja 1844.
Sanssoucin palatsin puistossa sijaitsevat muun muassa arkkitehti Johann Gottfried Büringin suunnittelema rokokootyylinen paviljonki ja kiinalaistyylinen keittiörakennus. Sanssouci puutarhoineen on ollut Unescon maailmanperintöluettelossa vuodesta 1990 lähtien.
Fredrik Suuren luonnos 1745 Sanssoucin suunnitelmaksi. Kymmenen huoneen enfiladi eli rivistö muodostaa etelänpuoleisen corps de logisin eli päärakennuksen. Kaksi avopylväikköä rajaavat cour d'honneuria eli kunniapihaa. Kahdessa talousrakennussiivessä ovat huolto- ja keittiötilat, piilotettuina puiden ja köynnös-säleikköjen taakse
Eteläinen puutarhajulkisivu. Fredrik Suuri ei piitannut arkkitehdin neuvosta sijoittaa piano nobile eli pääkerros matalan pohjakerroksen päälle. Tämän vuoksi  ikkunoista ei ole näköalaa, ja alemmilta terasseilta katsottuna rakennus näyttää enemmän orangerielta eli kasvihuoneelta kuin palatsilta.
Sanssoucin palatsi, päärakennuksen keskiosa
Plan de Sans Souci, noin 1746. Todennäköisesti varhaisin näkymä Sanssoucista
Sanssoucin palatsi ja puutarhaterassit kuvastuvat niiden edessä olevasta lammesta
Rakennushistoria

Rokokootyylinen Sanssouci on intiimimpi ja on paljon pienempi kuin ranskalainen barokkivastineensa Versailles, mutta se on yhtä kuuluisa ympäröivän puiston lukuisten temppeleiden ja huvittaviksi rakennettujen koristeiden vuoksi (folly). Rakennuksia puistossa ovat kiinalainen teehuone, pagodimainen lohikäärmetalo sekä kiinalainen keittiö.
Arkkitehti Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff suunnitteli ja rakennutti palatsin vuosina 1745–1747 Fredrik Suuren yksityisasunnoksi, jossa tämä voisi paeta kuninkaallisen hovin loistoa ja seremoniaa. Palatsin nimi on ranskalainen lause (sans souci), joka tarkoittaa "ilman huolia" tai "huoletonta" ja korostaa, että palatsi oli tarkoitettu rentoutumispaikaksi eikä vallan tyyssijaksi.
Sanssoucissa on yksi kerros ja vain kymmenen asuinhuonetta. Se rakennettiin puiston keskelle terassoidun kukkulan harjalle. Kuningas Fredrikin henkilökohtaisen maun vaikutus palatsin suunnitteluun ja sisustukseen oli niin suuri, että sen tyyliä luonnehditaan "Fredrikin rokokooksi". Hänen tunteensa palatsia kohtaan olivat niin voimakkaita, että hän sanoi sitä "paikaksi, joka kuolee yhdessä kanssani." Koska palatsin paikasta puistossa oli erimielisyyttä, Knobelsdorff erotettiin vuonna 1746. Hollantilainen arkkitehti Jan Bouman viimeisteli projektin.
Puistossa, palatsin itäpuolella, on Sanssoucin kuvagalleria, joka rakennettiin vuosina 1755-1764 arkkitehti Johann Gottfried Büringin valvonnassa. Se sijaitsee entisen kasvihuoneen paikalla, jossa Fredrik kasvatti trooppisia hedelmiä. Kuvagalleria on Saksan vanhin hallitsijalle rakennettu museo. Kuten itse palatsi, se on pitkä, matala rakennus, jota hallitsee kolmen erkkerin keskellä oleva kupolikatto.
Lännessä on Neuen Kammern -rakennus, joka rakennettiin vuosina 1771-1775 vieraiden majoituspaikaksi ja viihdyttämiseen. Rakennus sijaitsee symmetrisesti Kuvagalleriaan nähden.
Rakennushistoria > 1800-luku

1800-luvulla palatsista tuli Fredrik Wilhelm IV:n asuinpaikka. Hän palkkasi arkkitehti Ludwig Persiuksen kunnostamaan ja laajentamaan palatsia. Ferdinand von Arnimin tehtävänä oli parantaa alueita ja näkymiä palatsista. Fredrik Suuren makuuhuone ja vastaanottohuone sisustettiin uudelleen uusklassiseen tyyliin, koska makuuhuone-työhuoneen restaurointiin alkuperäiseen asuun ei ollut kylliksi säilynyttä materiaalia. Fredrik Suuren työhuoneen pöytä ja nojatuoli, jossa hän kuoli vuonna 1786 palautettiin palatsiin vuonna 1843.
Siipiosat korotettiin puolikerroksella, uusittu ja laajennettu keittiö siirrettiin itäsiipeen ja naisvieraille sisustettiin omia huoneita länsisiipeen. Fredrik Suuren aikana Sanssoucissa ei koskaan ollut naisvieraita.
Rakennushistoria > 1900-luku

Toisen maailmansodan jälkeen palatsista tuli turistinähtävyys Itä-Saksassa. Saksan yhdistymisen jälkeen vuonna 1991 Fredrik Suuren jäännökset palautettiin palatsiin ja haudattiin uudelleen hänen alunperin määräämäänsä paikkaan viinitarhan terassille Floran patsaan viereen, josta on näkymä hänen luomaansa puutarhaan. Haudan vieressä ovat hänen 12 italianvinttikoiransa haudat.
Fredrikin kirjasto palautettiin vuonna 1992 entiseen kotiinsa Sanssouciin. Kolmekymmentäkuusi öljymaalausta palautettiin vuosien 1993 ja 1995 välillä.
Sanssoucista ja sen puutarhoista tuli Unescon maailmanperintökohde vuonna 1990. Vuonna 1995 perustettiin Preussin palatsi- ja puutarhasäätiö Berlin-Brandenburg huolehtimaan Sanssoucista ja muista entisistä keisarillisista palatseista Berliinissä ja sen ympäristössä. Näissä palatseissa vierailee nyt yli kaksi miljoonaa ihmistä vuosittain eri puolilta maailmaa
Kuvia

Näkymä terassien alapuolelta
Ilmakuva alueesta, jossa näkyvät terassit
Ystävyyden temppeli, Fredrik Suuren lempisisaren Bayreuthin maakreivitär Wilhelminen muistoksi arkkitehti Carl von Gontardin rakennuttama 1768–1770
Johann Gottfried Büringin 1755–1764 suunnittelema chinoiserie-tyylinen Kiinalainen teehuone paviljonki
Fredrik Suuren hauta
Ovaalinmuotoinen marmorisali, Fredrik Suuren "Pyöreän pöydän ritarit". Adolph von Menzelin maalaus 1800-luku
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sanssouci Wikimedia Commonsissa
Kuuluisa historiallinen mylly, Helsingin Sanomat, 21.11.1937, nro 315, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Unescon maailmanperintökohteet Saksassa
Aachenin tuomiokirkko
Alppien paalutalot
Augustusburg ja Falkenlust
Bamberg
Bauhaus-kohteet Weimarissa ja Dessaussa
Bayreuthin oopperatalo
Bergpark Wilhelmshöhe
Berliinin modernistiset asuinalueet
Corveyn luostari
Darmstädter Künstlerkolonie Mathildenhöhe
Dessau-Wörlitzin puutarha
Fagus-Werk
Hedeby ja Danevirke
Hildesheimin tuomiokirkko ja Mikaelinkirkko
Karpaattien ja Saksan pyökkimetsät
Kaupungintalo ja Rolandin patsas Bremenin torilla
Keski-Reinin laakson yläosa
Kölnin tuomiokirkko
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Lorschin luostari
Luther-muistomerkit Eislebenissä ja Wittenbergissä
Lyypekki
Maulbronnin luostari
Messelin kaivoksen fossiilialue
Museumsinsel Berliinissä
Muskaunpuisto (jaettu Puolan kanssa)
Naumburgin katedraali
Quedlinburg
Rammelsbergin kaivokset, Goslar ja Ylä-Harzin vesihuoltojärjestelmä
Regensburg
Reichenaun luostarisaari
Roomalaiset monumentit, tuomiokirkko ja Liebfrauen-kirkko Trierissä
Rooman rajalinjat (jaettu Yhdistyneen kuningaskunnan kanssa)
Sanssouci, Neues Palais, Charlottenburgin linna
Speicherstadt ja Kontorhausviertel Hampurissa
Speyerin tuomiokirkko
Stralsund ja Wismar
Vattimeri (jaettu Alankomaiden ja Tanskan kanssa)
Völklingenin rautaruukki
Wartburgin linna
Weimar
Wiesin pyhiinvaelluskirkko
Würzburgin linna
Zollvereinin hiilikaivokset Essenissä
Fredrik Suuren hauta. Vas. keskellä kuninkaan hautakivi, oikealla italianvinttikoirien haudat. Keskellä Floran patsas.
Musiikkihuone
Pihan ja puutarhan julkisivu- ja pohjapiirrokset, rakennustoimisto Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff, noin 1744/45. Huonejärjestely: 1 eteinen, 2 marmorisali, 3 vastaanottosali, 4 musiikkihuone, 5 työ- ja makuuhuone, 6 kirjasto, 7 galleria, 8 vierashuone, 9 vierashuone, 10 vierashuone, 11 "Voltaire-huone" vierashuone, 12 "Rothenburg" vierashuone, 13 palvelijanhuoneet
Šapur II

| Šapur II |
| --- | --- |
 Šapur II
Sasanidien hallitsija
Valtakausi:  309–379
Edeltäjä:  Hormizd II
Seuraaja:  Ardašir II

Syntynyt:  309
Kuollut:  379
Puoliso:  Sithil-Horak
Lapset:  Šapur III Zurvandukht
Suku:  Sasan
Isä:  Hormizd II
Äiti:  Ifra Hormizd
Uskonto:  zarathustralaisuus
Šapur II (Šāpūr II)  (pers. ‏شاپور دوم بزرگ‎) oli Persian kuningas vuosina 309–379 jaa. Hän kuului sasanidien hallitsijasukuun ja hän oli pisimpään hallinnut sasanidien kuningas. Šapur II kävi sotia Rooman valtakuntaa vastaan palauttaen sasanidien hallintaan Šapur I:n aikanaan valtaamat alueet. Zarahustralaisuudesta voidaan katsoa puolestaan muodostuneen nykyisen kaltaisen yhtenäisen opin Šapurin valtakaudella.
Elämäkerta > Valtaannousu

Šapur syntyi vuonna 309. Tarinan mukaan hovin ja papiston jäsenet olivat asettaneet kruunun jo Šapurin raskaana olleen äidin kohdulle, jolloin Šapurista oli niin sanotusti kuningas jo syntyessään. Erääsä kaiverruksessa Šapurin isäksi mainitaan Hormizd II, jonka sanotaan kuolleen ennen Šapurin syntymää. Nimi Šapur tarkoittaa kuninkaan poikaa ja nimi annettiin tyypillisiesti niille pojille, jotka eivät olleet prinssejä. Sasanidit eivät itse käyttäneet nimissään saman nimisiä hallitsijoita toisistaan erottavia lukuja. Šapurin lapsuudessa Persiaa hallitsi sijaishallinto, kunnes Šapur itse sai vallan vuonna 325. Ennen Šapurin valtakautta persialaiset olivat käyneet sotia Roomaa vastaan etenkin Armenian hallinnasta. Šapur I:n valtakauden menestysten jälkeen roomalaisille oli jouduttu tekemään myönnytyksiä. Šapur II:n noustessa Persian hallitsijaksi Rooman keisari Konstantinus Suuri kamppaili kuitenkin parhaillaan kilpailijoitaan vastaan, mikä säästi Persian roomalaisten uhalta.