stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Henry Andrade

Henry Manuel Andrade (s. 17. huhtikuuta 1962 Sacramento) on kapverdeläinen entinen pika-aitajuoksija. Hän edusti Yhdysvaltoja, kunnes sai kaksoiskansalaisuuden vanhempiensa syntyperän ansiosta.
Andrade oli kuudes Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa vuosina 1984 ja 1992 eikä päässyt kisoihin kummallakaan kerralla. Hän edusti Kap Verdeä Stuttgartin MM-kisoissa 1993, mutta karsiutui jo alkuerissä. Andrade pääsi osallistumaan olympialaisiin Atlantassa 1996, mutta joutui keskeyttämään erässään.
Henry Andraden veljenpoika Jordin Andrade (s.1992) on myöskin juoksija ja on setänsä tavoin Yhdysvaltain ja Cap Verden kaksoiskansalainen.
Eion Bailey

| Eion Bailey |
| --- | --- |
 Bailey vuonna 2022.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. kesäkuuta 1976 (ikä 48) Santa Ynez, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1997-
Merkittävät roolit:  David Kenyon Webster (Taistelutoverit) August Wayne Booth (Olipa kerran)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Eion Bailey (2012)
Eion Francis Hamilton Bailey (s. 8. kesäkuuta 1976 Santa Ynez, Kalifornia, Yhdysvallat), on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan muun muassa rooleistaan televisiosarjoissa Taistelutoverit, Teho-osasto ja Olipa kerran.
Filmografia > Elokuva

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997 | A Better Place | A Better Place | Ryan |
| 1999 | Fight Club | Fight Club | Ricky |
| 2000 | The Young Unknowns | The Young Unknowns | Joe |
| 2000 | Center Stage | Center Stage | Jim |
| 2000 | Melkein julkkis | Almost Famous | Jann Wenner |
| 2001 | Seven and a Match | Seven and a Match | Sid |
| 2002 | The Scoundrel's Wife | The Scoundrel's Wife | Jack Burwell |
| 2003 | And Starring Pancho Villa as Himself | And Starring Pancho Villa as Himself | Frank Thayer |
| 2004 | Mindhunters | Mindhunters | Bobby Whitman |
| 2005 | Life of the Party | Life of the Party | Michael Elgin |
| 2005 | Lakanoiden välissä | Sexual Life | David |
| 2006 | Orpheus | Orpheus |  |
| 2006 | Toivon kynttilät | Candles on Bay Street | Sam |
| 2008 | A House Divided | A House Divided | Romi Meir |
| 2009 | House Rules | House Rules | Alan Levi |
| 2009 | Can Openers | Can Openers | Peter |
| 2009 | Anatomy of Hope | Anatomy of Hope | Bill Morgan |
| 2009 | (Untitled) | (Untitled) | Josh Jacobs |
| 2009 | The Canyon | The Canyon | Nick Conway |
| 2011 | Grace | Grace | Adam Knower |
Filmografia > Televisio

| Televisio> Vuosi | Televisio> Suomenkielinen nimi | Televisio> Alkuperäinen nimi | Televisio> Rooli | Televisio> Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1997 | Buffy, vampyyrintappaja | Buffy the Vampire Slayer | Kyle DuFours | 1 jakso |
| 1998 | Dawson’s Creek | Dawson’s Creek | Billy Conrad | 2 jaksoa |
| 1998 | Suhteellista | Significant Others | Cambell Chasen | 6 jaksoa |
| 2001 | Taistelutoverit | Band of Brothers | Sotamies David Kenyon Webster | 6 jaksoa |
| 2003 | Ilman johtolankaa | Without a Trace | Christopher Mayes | 1 jakso |
| 2004-2005 | Teho-osasto | ER | Jake Scanlon | 10 jaksoa |
| 2005 | C.S.I. New York | CSI: NY | Dean Lessing | 1 jakso |
| 2006 | Painajaisia & unikuvia | Nightmares and Dreamscapes: From the Stories of Stephen King | Lonnie Frehman | 1 jakso |
| 2009 | Todistettavasti syyllinen | Cold Case | Patrick 'The Rifle' Lennox | 1 jakso |
| 2009 | Num3rot | Numb3rs | Cam | 1 jakso |
| 2010 | Dirty Little Secret | Dirty Little Secret | Jack | 10 jaksoa |
| 2010-2011 | Cover Affairs | Cover Affairs | Ben Mercer | 7 jaksoa |
| 2011 | Kova laki: Rikollinen mieli | Law & Order: Criminal Intent | Adam Winter | 1 jakso |
| 2011 | 30 Rock | 30 Rock | Anders | 1 jakso |
| 2012–2017 | Olipa kerran | Once Upon a Time | August Wayne Booth / Pinokkio | 15 jaksoa |
| 2013 | Kova laki: Erikoisyksikkö | Law & Order: Special Victims Unit | Frank Patterson | 1 jakso |
| 2014 | Ray Donovan | Ray Donovan | Steve Knight | 5 jaksoa |
| 2015 | Stalker | Stalker | Ray | 6 jaksoa |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eion Bailey Wikimedia Commonsissa
Eion Bailey Elonetissä.
Eion Bailey Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Electric (Pet Shop Boysin albumi)

| Electric Pet Shop Boys |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 14. heinäkuuta 2013
 Tuottaja(t): Stuart Price
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 49.12
 Levy-yhtiö: x2
Pet Shop Boysin muut julkaisut
| Elysium 2012 | Electric 2013 | Super 2016 |
Singlet albumilta Electric
 ”Axis” Julkaistu: 1. toukokuuta 2013  ”Vocal” Julkaistu: 3. kesäkuuta 2013  ”Love Is a Bourgeois Construct” Julkaistu: 2. syyskuuta 2013  ”Thursday” Julkaistu: 4. marraskuuta 2013  ”Fluorescent” Julkaistu: 19. huhtikuuta 2014
Electric on Pet Shop Boysin studioalbumi, joka julkaistiin 14. heinäkuuta 2013.
Kappaleet

Axis – 5.32
Bolshy – 5.44
Love Is a Bourgeois Construct – 6.41
Fluorescent – 6.14
Inside a Dream – 5.37
The Last to Dies – 4.12
Shouting in the Evening – 3.36
Thursday – 5.02
Vocal – 6.34
Kappaleet > Japanin bonuskappaleet

Axis (Boys Noize remix – 4.10
Axis (Boys Noize Dub remix – 4.10
Arvostelut

Soundi:
Emil Hácha

| Emil Hácha |
| --- | --- |

Tšekkoslovakian 3. presidentti
 30. marraskuuta 1938 − 14. maaliskuuta 1939  
Pääministeri:  Jan Syrový Rudolf Beran
Edeltäjä:  Edvard Beneš
Seuraaja:  Edvard Beneš
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1872 Trhové Sviny, Böömin kuningaskunta, Itävalta-Unkari
Kuollut: 26. kesäkuuta 1945 (72 vuotta) Praha, Tšekkoslovakia
Puoliso:  Marie Háchová
Tiedot
Puolue:  Kansallinen kumppanuus
 Nimikirjoitus
Emil Hácha (12. heinäkuuta 1872 – 26. kesäkuuta 1945) oli tšekkiläinen lakimies, Tšekkoslovakian kolmas presidentti vuodesta 1938 ja Böömin ja Määrin protektoraatin valtiopresidentti.
Elämäkerta

Hácha syntyi Trhové Svinyssa ja kävi koulua České Budějovicessa ja opiskeli lakia Prahassa. Hän työskenteli Böömin kuningaskunnan maakomiteassa päätettyään opintonsa 1896. Pian ensimmäisen maailmansodan puhjettua häntä tuli Cisleithanian korkeimman hallinto-oikeuden tuomari Wieniin.
Versailles’n rauhan jälkeen Hácha nimitettiin Tšekkoslovakian korkeimpaan hallinto-oikeuteen ja sen presidentiksi 1925. Häntä pidettiin englantilaisen tapaoikeuden ja kansainvälisen oikeuden asiantuntijana. Hän käänsi myös englantilaista kirjallisuutta tšekiksi.
Münchenin sopimuksen jälkeen ja presidentti Edvard Benešin jätettyä virkansa Hácha valittiin presidentiksi 30. marraskuuta 1938, koska ei ollut osallistunut maan jakaneisiin hallituksiin, ja katolisuutensa ja konservatiivisuutensa vuoksi. Yöllisessä tapaamisessa Adolf Hitlerin ja Hermann Göringin kanssa Berliinissä 14. ja 15. maaliskuuta 1939 välisenä yönä Hácha pakotettiin allekirjoittamaan sopimus, jossa Böömi ja Määri liitettiin Saksaan Hitlerin uhattua pommittaa maata. Parlamentti ei osallistunut Háchan päätökseen.
Tšekkoslovakian jäänteiden miehityksen jälkeen 16. maaliskuuta Hácha nimitettiin Böömin ja Määrin protektoraatin nukkehallitsijaksi, ja hän vannoi uskollisuuden valan Hitlerille ja valtakunnanprotektori Konstantin von Neurathille. Hácha protestoi saksalaispolitiikkaa ja maan saksalaistamista, mutta hänen mielipiteillään ei ollut painoarvoa. Hän teki myös salaista yhteistyötä Benešin maanpakolaishallituksen kanssa.
Tilanne muuttui, kun valtakunnanprotektoriksi nimitettiin Reinhard Heydrich liian helläkätisen von Neurathin sijaan. Tämän jälkeen monet Háchan kollegoista vietiin keskitysleireille tai teloitettiin, muun muassa pääministeri Alois Eliáš.
Monien historioitsijoiden mukaan Hácha ei ollut vastuussa maan tapahtumista ikänsä ja huonon terveydentilansa vuoksi. Kun liittoutuneet valtasivat Prahan 13. toukokuuta 1945, Hácha vangittiin ja siirrettiin vankisairaalaan, jossa hän kuoli 26. kesäkuuta. Hänet haudattiin merkitsemättömään hautaan Vinohradyn hautausmaalle Prahaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emil Hácha Wikimedia Commonsissa
Tšekkoslovakian presidentit
Tomáš Masaryk
Edvard Beneš
Emil Hácha
Klement Gottwald
Antonín Zápotocký
Antonín Novotný
Ludvík Svoboda
Gustáv Husák
Václav Havel
Emil Hällström

Emil Hällström.
Emil Theodor William Hällström (25. maaliskuuta 1864 Oulu – 17. syyskuuta 1918 Pori) oli suomalainen kapellimestari ja säveltäjä, joka johti useita soittokuntia Helsingissä, Viipurissa ja Porissa.
Elämä

Hällströn kävi kolme vuotta Oulun lyseota ja aloitti vuonna 1882 soittajana Uudenmaan Tarkk'ampujapataljoonan orkesterissa Helsingissä. Vuosikymmenen puolivälissä hän opiskeli Robert Kajanuksen äskettäin perustamassa Helsingin orkesteriyhdistyksen orkesterikoulussa. Myöhemmin Hällström toimi myös Uudenmaan tarkk'ampujapataljoonan jousiorkesterin johtajana, sillä oman soittimensa kornetin ohella hän hallitsi myös viulun. LIsäksi Hällströmillä oli oma orkesteri ja hän toimi Raittiusyhdistys Kilven soittokunnan johtajana. Joidenkin tietojen mukaan Hällström olisi toiminut myös keisari Nikolai II:n huvialuksen S/S Standardin varakapellimestarina.
Vuonna 1891 Hällström siirtyi Viipurin työväenyhdistyksen kuoron ja soittokunnan johtajaksi. Hän myös perusti kaupunkiin myös oman jousiorkesterin ja johti sivutoimisesti Viipurin VPK:n soittokuntaa. Jouduttuaan henkilökohtaiseen konkurssiin Hällström palasi vuonna 1895 Helsinkiin, josta hän sai jälleen paikan Uudenmaan tarkk’ampujapataljoonasta. Vuotta myöhemmin hän siirtyi Suomenmaalaisen tykistörykmentin tykistörykmentin soittokunnan johtajaksi Viaporiin.
Vuonna 1909 Hällström valittiin Porin rauta- ja metalliammattiyhdistyksen soittokunnan johtajaksi. Vuonna 1913 soittokunta siirtyi Porin työväenyhdistyksen alaisuuteen ja alkoi toimimaan nimellä Porin Työväen Soittokunta. Samalla Hällström liittyi myös työväenyhdistyksen ja sosialidemokraattisen puolueen jäseneksi. Sisällissodan aikana soittokunta mobilisoitiin osaksi Porin punakaartia. Kapellimestarin tehtävien ohella Hällström toimi tarvittaessa punaisten esikunnan venäjän tulkkina. 13. huhtikuuta punaiset jättivät kaupungin ja Hällström pakeni punakaartilaisten joukossa kohti itää. Vapunpäivänä Hällström jäi saksalaisten vangiksi Hollolan Vesalan kylässä. Lausunnossaan Porin Suojeluskunnan esikunta luonnehti Hällströmiä salaperäiseksi ja kuljeksivaa elämää viettäneeksi henkilöksi, joka oli epäluotettavan miehen maineessa, vaikka hän oli ennen sotaa ollut Porissa erittäin pidetty musiikkielämän hahmo. Hällström vapautui vankileiriltä syyskuussa, mutta kuoli heikentyneen terveytensä johdosta sydänkohtaukseen vain muutaman päivän kuluttua. Hällström on haudattu Poriin Käppärän hautausmaalle.
Tuotanto

Hällström teki useita sävellyksiä eri torvikokoonpanoille. Hänen levytettyjä kappaleitaan ovat ainakin Porin Työväen Soittokunnan levyttämä Idylli-masurkka (1987) sekä Viipurin Työväen Soittajien levyttämä marssi Rauhan lippu (1990). Muita Hällströmin sävellyksiä ovat muun muassa gavotti Minnen från flydda tider sekä marssit Konkordia ja På Johanneslund. Lisäksi hän sävelsi Suomenmaalaisen tykistörykmentin ja Porin punakaartin kunniamarssit. Suomenmaalaisen tykistörykmentin kunniamarssi julkaistiin kenraalimajuri Otto von Freymannin 1900-luvun alussa toimittamassa nuottikokoelmassa, joka sisältää kaikki Venäjän keisarillisen armeijan kunniamarssit.
Henry Addington

| Henry Addington |
| --- | --- |

Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri
 17. maaliskuuta 1801– 10. toukokuuta 1804  
Monarkki:  Yrjö III
Edeltäjä:  William Pitt nuorempi
Seuraaja:  William Pitt nuorempi
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. toukokuuta 1757 Middlesex, Englanti
Kuollut: 15. helmikuuta 1844 (86 vuotta) Surrey, Englanti
Puoliso:  Ursula Hammond Marianne Townsend
Tiedot
Puolue:  Tory
 Nimikirjoitus
Henry Addington (30. toukokuuta 1757 – 15. helmikuuta 1844) oli Ison-Britannian pääministeri vuosina 1801–1804. Addington onnistui 1802 neuvottelemaan Ranskan kanssa Amiensin rauhan, joka kuitenkin jäi lyhyeksi (1802–1803). Sodan puhjettua uudelleen Addington luopui virastaan 1804. Myöhemmin Addington toimi sisäministerinä vuodet 1812–182].
Lääkärin poika Addington oli ensimmäinen pääministeri, jolla oli keskiluokkainen tausta.
Hansjörg Aschenwald

| Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta> Miesten yhdistetty. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Calgary 1988 | joukkuekilpailu |  |
Hansjörg Aschenwald (s. 28. kesäkuuta 1965 Schwaz, Tiroli) on itävaltalainen yhdistetyn kilpailija.
Aschenwald kuului Itävallan joukkueeseen, joka saavutti joukkuekilpailussa pronssia Calgaryn olympialaisissa 1988. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui 24:nneksi. Maailmancupin osakilpailussa hän oli parhaimmillaan kymmenes Saalfeldenissä tammikuussa 1993 ja kokonaiskilpailussa 30:s kausilla 1990–1991 ja 1992–1993.
Eger

| Eger |
| --- | --- |
 Näkymä kaupunkiin.
 lippu:  vaakuna
 Eger
 Koordinaatit: 47°53′56″N, 20°22′29″E 
Valtio:   Unkari
Alue:  Pohjois-Unkari
Lääni:  Heves
Seutukunta:  Eger
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  92,24 km²
Väkiluku (2009):  56 429
 – Väestötiheys:  611,8 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 http://www.eger.hu/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eger [ˈɛgɛr] (saks. Erlau) on kaupunki Unkarissa Hevesin läänissä Budapestista koilliseen. Asukkaita kaupungissa on 56 429 (vuonna 2009) ja sen pinta-ala on 92,24 neliökilometriä.
Egerin vanhassa keskustassa on kapeita kujia, kävelykatuja, toreja, katukahviloita ja -ravintoloita sekä ja vanhoja historiallisia rakennuksia. Keskustassa on 1400-luvulta peräisin oleva linnoitus, ja se on viininviljelyalueen keskus. 1980-luvulla Suomessa suosittu punaviini Egri Bikavér (”Egerin häränveri”) on täältä kotoisin.
Kirjailija Géza Gárdonyi asui Egerissä pitkään ja sijoitti kaupunkiin tunnetuimman romaaninsa Egerin tähdet. Hänet on myös haudattu Egeriin.
Merkittäviä kaupunkilaisia

Sándor Bródy (1863–1924), kirjailija
Géza Gárdonyi (1863–1922), kirjailija
Tärkeimmät nähtävyydet

Egerin linna
Katedraali
Minareetti (Euroopan pohjoisin minareetti)
Szépasszonyvölgy (”kauniin rouvan laakso” – monien viinikellarien alue)
Dobón aukio
Opettajakoulutuslaitos
Turkkilainen kylpylä ja lämpimät altaat
Arkkipiispan puutarha
Fazolan portti
Fransiskaanikirkko
Ortodoksikirkko
Sistersiläinen kirkko
Arkkipiispan palatsi
Ystävyyskaupungit

Egerillä on 11 ystävyyskaupunkia:
Dolný Kubín, Slovakia
Esslingen am Neckar, Saksa
Gheorgheni, Romania
Jeriko, Palestiina
Kutná Hora, Tšekki
Mâcon, Ranska
Mukatševe, Ukraina
Pori, Suomi
Przemyśl, Puola
Sarzana, Italia
Tšeboksary, Venäjä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eger Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivu (unkariksi)
Emily Watson

| Emily Watson |
| --- | --- |
 Emily Watson Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 2024
Henkilötiedot
Koko nimi:  Emily Anita Watson
Syntynyt: 14. tammikuuta 1967 (ikä 57) Lontoo, Englanti
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Jack Waters
Näyttelijä
Aktiivisena:  1996–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Emily Anita Watson (s. 14. tammikuuta 1967 Lontoo) on englantilainen näyttelijä. Hän on saanut kaksi Oscar-ehdokkuutta.
Varhainen elämä

Watson syntyi arkkitehdin ja äidinkielenopettajan perheeseen. Tultuaan hylätyksi kolmesti teatteriopinnoista hän liittyi lopulta Royal Shakespeare Companyyn, jossa tutustui aviomieheensä Jack Watersiin. [lähde? ]
Ura

Watsonin elokuvadebyytti oli pääosa Lars von Trierin vuoden 1996 melodraamassa Breaking the Waves. Hän sai roolistaan ylistävät arvostelut ja ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa. Alun perin osaan kaavailtiin Helena Bonham Carteria, jolle voimakkaan eroottiset kohtaukset olivat kuitenkin liikaa. [lähde? ]
Toinen Oscar-ehdokkuus tuli Anand Tuckerin vuonna 1998 ohjaamasta elokuvasta Hilary ja Jackie – rakkaudesta musiikkiin, jossa Watson esittää sellisti Jacqueline du Prétä.
Vuonna 2000 Watson näytteli Marleen Gorrisin elokuvassa Rakkauden viimeinen siirto, jossa hän esittää autismiin taipuvaisen shakkineron rakastajatarta. Miespääosassa on John Turturro. Elokuva perustuu Vladimir Nabokovin romaaniin.
Emily Watson kieltäytyi hänelle varta vasten kirjoitetusta menestyselokuvasta Amélie, koska ei halunnut muuttaa Pariisiin ja näytellä ranskaksi. Osan sai Audrey Tautou.
Emily Watson esittää vuoden 2017 televisiosarjassa Pikku naisia sisarusten äitiä Marmee Marchia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emily Watson Wikimedia Commonsissa
Emily Watson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Hansjörg Knauthe

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten ampumahiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten ampumahiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten ampumahiihto. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Miesten ampumahiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sapporo 1972 | 20 km |  |
|  Pronssia | Sapporo 1972 | 4 × 7,5 km |  |
Hansjörg Knauthe (s. 13. heinäkuuta 1944) on itäsaksalainen entinen ampumahiihtäjä ja olympiamitalisti. Hän voitti urallaan kaksi olympiamitalia, molemmat Sapporon olympialaisissa 1972: hän sai hopeaa henkilökohtaisessa 20 kilometrin kilpailussa ja pronssia 4 × 7,5 kilometrin viestissä.
Erik Tawaststjerna

| Erik Tawaststjerna |
| --- | --- |
 Tawaststjerna vuonna 1952
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. lokakuuta 1916 Mikkeli
Kuollut: 22. tammikuuta 1993 (76 vuotta) Helsinki
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Oppilaat:  Eero Tarasti
Tutkimusalue:  musiikkitiede
Tunnetut työt:  Jean Sibelius 1–5
Palkinnot:  Henrik Steffens-palkinto (1981) Tietokirjallisuuden Finlandia-palkinto (1989)
Erik Werner Tawaststjerna (10. lokakuuta 1916 Mikkeli – 22. tammikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen musiikintutkija, pianisti ja kriitikko, joka työskenteli Helsingin yliopiston musiikkitieteen professorina sekä Helsingin Sanomien musiikkikriitikkona. Hänet tunnetaan parhaiten Jean Sibeliuksen tutkijana ja viisiosaisen Sibelius-elämäkerran kirjoittajana.
Ura

Erik Tawaststjerna kuului Tawaststjernan aatelissukuun, josta on noussut lukuisia sotilas- ja hallintomiehiä sekä kulttuurivaikuttajia. Hänen isänsä Ilmari Tawaststjerna (1879–1932) oli Helsingin yliopiston siviilioikeuden professori. Erik Tawaststjerna opiskeli aluksi matematiikkaa Rolf Nevanlinnan johdolla mutta päätti sitten suuntautua konserttipianistin uralle. Hän opiskeli vuosina 1937–1944 pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa (vuoteen 1939 saakka Helsingin konservatorio) sekä ulkomailla, opettajinaan muiden muassa Heinrich Neuhaus ja Alfred Cortot. Ensikonserttinsa hän piti Helsingissä vuonna 1943.
1950-luvun aikana Tawaststjerna siirtyi vähitellen pianistista musiikkitieteilijäksi ja erikoistui Jean Sibeliuksen tutkimiseen. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1960 Sibeliuksen pianosävellyksiä käsittelevällä väitöskirjalla, ja samana vuonna hänet valittiin yliopiston musiikkitieteen professoriksi. Hän hoiti tätä professuuria vuoteen 1983 ja toimi vuosina 1977–1983 myös Suomen Akatemian tutkijaprofessorina. Yliopistouransa ohella Tawaststjerna kuului merkittävimpiin suomalaisiin taidemusiikin arvostelijoihin, ja hän kirjoitti arvosteluja muiden muassa Helsingin Sanomiin vuosina 1957–1989. Hän oli myös kansainvälisesti tunnettu luennoitsija ja musiikkikilpailujen tuomari.
Tawaststjernan tieteellinen päätyö on viisiosainen Jean Sibeliuksen elämäkerta. Tämä jättiläistyö vei häneltä yli kaksi vuosikymmentä (1965–1988) ja toi hänelle kaikkien aikojen ensimmäisen Tietokirjallisuuden Finlandia-palkinnon vuonna 1989. Tawaststjerna kirjoitti suurteoksensa ruotsiksi, mutta se julkaistiin ensin suomeksi; teos on käännetty myös englanniksi ja venäjäksi. Elämäkertasarjan lisäksi hän julkaisi Sibeliuksesta lukuisia muita teoksia sekä käsitteli tätä suosituissa radio- ja televisioesitelmissään. Toinen Tawaststjernan intohimo oli venäläinen musiikki: hän julkaisi teoksen Sergei Prokofjevista ja suunnitteli pitkään Dmitri Šostakovitšin elämäkertaa, mutta se jäi häneltä toteuttamatta.
Tawaststjernan puoliso vuodesta 1942 oli ruotsin kielen lehtori Carmen Tawaststjerna; pianisti Erik T. Tawaststjerna on heidän poikansa.
Julkaisuja

Sibeliuksen pianosävellykset ja muita esseitä (1955)
Ton och tolkning: Sibelius-studier (1957)
The pianoforte compositions of Sibelius (1957)
Sergei Prokofjevin ooppera Sota ja rauha (1960)
Sibeliuksen pianoteokset säveltäjän kehityslinjan kuvastajina (1960)
Jean Sibelius 1–5 (1965–1988)
Sibelius und Bartók – einige Parallelen (1972)
Esseitä ja arvosteluja (1976)
Laulujen keskeltä. Valikoima kirjoituksia (1982)
Voces intimae: minnesbilder från barndomen (1990)
Voces intimae: muistikuvia lapsuudesta (1990)
Scènes historiques. Kirjoituksia vuosilta 1945–1958 (1992)
Sibelius (1997; toimittanut Erik T. Tawaststjerna).
Kirjallisuutta

Salmenhaara, Erkki (toim.): Juhlakirja Erik Tawaststjernalle 10.X.1976 Festskrift till Erik Tawaststjerna.  (Acta musicologica Fennica, 9)  Helsinki:  Otava, 1976.  ISSN 0587-2448.  ISBN 951-1-04106-1.
Salmenhaara, Erkki: ”Tawaststjerna, Erik (1916–1993)”, Suomen kansallisbiografia, osa 9, s. 682–683.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2007.  ISBN 978-951-746-450-5.  / Teoksen verkkoversio.
Vainio, Matti: ”Onko kaikki farssia vain”: Erik Tawaststjernan elämä.  Helsinki:  Otava, 2016.  ISBN 978-951-1-29102-2.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erik Tawaststjerna Wikimedia Commonsissa
Erik Tawaststjernan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. (Arkistoitu – Internet Archive)
Erik Tawaststjerna. 375 humanistia 13.3.2015. Helsingin yliopisto.
Tawaststjerna, Erik hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Itse asiassa kuultuna, tv-haastattelu vuodelta 1983, 58 min, Yle Areena.
Erik Tawaststjerna (vas.) vastaan­ottamassa Henrik Steffens -palkintoa vuonna 1981 Christian Albrechts -yliopistossa.
Dracula, paholaisen lähettiläs

| Dracula, paholaisen lähettiläs> Taste the Blood of Dracula |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Peter Sasdy
Käsikirjoittaja:  Anthony Hinds
Tuottaja:  Aida Young
Säveltäjä:  James Bernard
Kuvaaja:  Arthur Grant
Leikkaaja:  Chris Barnes
Pääosat:  Christopher Lee Geoffrey Keen Gwen Watford
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Hammer Film Productions
Levittäjä:  Associated British Picture Corporation Netflix
Ensi-ilta:   7. toukokuuta 1970
Kesto:  91 minuuttia (leikattu versio, USA) 95 minuuttia (leikkaamaton versio, UK)
Alkuperäiskieli:  englanti, latina
Edeltäjä:  Dracula on noussut haudastaan
Seuraaja:  Vampyyrin arvet
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dracula, paholaisen lähettiläs (myös pelkästään Paholaisen lähettiläs; engl. Taste the Blood of Dracula) on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut Peter Sasdyn ohjaama brittiläinen kauhuelokuva, jonka pääosissa ovat Christopher Lee, Geoffrey Keen ja Gwen Watford. Kauhuelokuva on Hammer Film Productionsin tuottama.
Juoni

Arvossa pidetty herrasmieskolmikko on kyllästynyt tylsään ja tavalliseen elämäänsä, joka sisältää pääasiassa juopottelua ja ilotaloissa juoksemisesta. Kuin kohtalon johdatuksesta kolmikko tutustuu lordi Courtleyhin (Ralph Bates), mustan magian harjoittajaan, joka lupaa heille piristystä elämään. Lordin avulla he hankkivat kreivi Draculan (Christopher Lee) viitan, amuletin sekä putkilollisen tämän verta ja päättävät herättää kreivin henkiin. Viime hetkillä kolmikko perääntyy suunnitelmasta, mutta lordi on jo suorittanut Draculan manauksen tuhoisin seurauksin...