stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Celebesinkurppa

| Celebesinkurppa> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Lehtokurpat Scolopax
Laji::  celebensis
Kaksiosainen nimi
 Scolopax celebensis  (Riley, 1921) 
Katso myös
   Celebesinkurppa Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Celebesinkurppa (Scolopax celebensis) on Sulawesin koillis- ja keskiosien kotoperäinen kahlaaja. Lajin holotyypin kuvaili Joseph Harvey Riley Sulawesin Rona Ronasta 1921.
Celebesinjalokotka

| Celebesinjalokotka |
| --- | --- |
 Nuori celebesinjalokotka
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Aasianjalokotkat Nisaetus
Laji::  lanceolatus
Kaksiosainen nimi
 Nisaetus lanceolatus  Temminck & Schlegel, 1844 
Synonyymit
 Spizaetus lanceolatus 
Katso myös
   Celebesinjalokotka Wikispeciesissä   Celebesinjalokotka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Celebesinjalokotka (Nisaetus lanceolatus, aikaisemmin Spizaetus lanceolatus) on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Indonesiassa.
Sen elinpiiriä ovat pääasiassa subtrooppiset ja trooppiset kosteat alavat metsät mutta myös vuoristometsät 2 000 metrin korkeuteen saakka.. Sen populaatio on pienenemässä elinalueiden tuhoutumisen vuoksi.
Se on keskikokoinen, noin 64 cm pitkä, ruskea petolintu. Aikuisilla pää ja rinta ovat punaruskeat selvin merkein, siivet ovat tummanruskeat ja alta se on valkoinen mustin raidoin. Nuoren linnun pää ja alapuoli ovat valkoiset.
Sitä tavataan Indonesiassa Sulawesin saarella ja sen lähisaarilla Butonilla, Munalla, Banggailla ja Sulalla. Sen ravinto koostuu pääasiassa linnuista, sisiliskoista, käärmeistä ja nisäkkäistä.
Cneiffin kivi

Cneiffin kivi (ruots. Cneiffs sten) on Kaskisissa sijaitseva muistokivi, johon Pohjanmaan lääninlampurina toiminut Johan David Cneiff (1722–1791) kaiversi vuonna 1784 latinan kielellä oman elämäkertansa.
Cneiff toimi Pohjanmaan lääninlampurina vuosina 1743–1766. Hän vuokrasi 1743 Kaskisissa sijainneen Herrmansin kruununtilan ja asui tilalla kuolemaansa saakka. Kun Kaskisten kaupunki perustettiin 1785, Herrmansin tila siirtyi uudelle kaupungille. Cneiff sai kuitenkin pitää tilan pihatontin asuinrakennuksineen. Lisäksi hän sai puoli tynnyrinalaa peltoa, jolla hän saattoi viljellä korvausta vastaan humalaa.
Paikallisen perimätiedon mukaan Cneiff olisi kaivertanut kiveen kirouksen uudelle kaupungille jouduttuaan luopumaan tilastaan. Kirouksen mukaan kaupunki ei tulisi kehittymään seuraavaan sataan vuoteen. Todellisuudessa Cneiff kaiversi kiveen vain oman elämäkertansa. Väärinkäsitys pääsi syntymään, koska paikallinen väestö ei osannut Cneiffin käyttämää latinan kieltä. Kiven arvoitus ratkesi vasta vuonna 1860, kun saarnaaja Lars Vilhelm Schalin sai kaiverretun tekstin luettua poistettuaan sitä ennen kiven pinnalle kertyneen jäkälän ja sammaleen.
Co

Co tarkoittaa seuraavia:
c/o, englannin sanoista care of, postiliikenteessä käytettävä merkintä
Colorado, postilyhenne CO, Yhdysvaltain osavaltio
Continental Airlines, IATA-koodi CO, lentoyhtiö
hiilimonoksidi, kemiallinen kaava CO, kaasu
koboltti, kemiallinen merkki Co, alkuaine
Kolumbia, ISO 3166-1 -koodi CO, valtio tai muu maantieteellinen alue
korsika, ISO 639-1 -koodi co, kieli
käteistilaus, C.O. tai C/O, englannin sanoista cash order, maksutapa
yhtiö, Co., englannin sanasta company ja ranskan sanasta compagnie, taloudellista toimintaa varten perustettu vähintään kahden henkilön yhteenliittymä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Co”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Paul Arthur Schilpp

Paul Arthur Schilpp (6. helmikuuta 1897 Dillenburg, Saksa – 5. syyskuuta 1993) oli yhdysvaltalainen filosofi ja kirjailija. Hän työskenteli Northwestern Universityssä.
Schilpp perusti Library of Living Philosophers -kirjasarjan vuonna 1939 ja toimi sen toimittajana vuoteen 1981 saakka.
Teoksia

The Philosophy of John Dewey (toim.) (1939)
The Philosophy of George Santayana (toim.) (1940)
The Philosophy of Alfred North Whitehead (toim.) (1941)
The Philosophy of G. E. Moore (toim.) (1942)
The Philosophy of Bertrand Russell (toim.) (1944)
The Philosophy of Ernst Cassirer (toim.) (1949)
The Philosophy of Albert Einstein (toim.) (1949)
The Philosophy of Sarvepalli Radhakrishnan (toim.) (1952)
The Philosophy of Karl Jaspers (toim.) (1957)
The Philosophy of C. D. Broad (toim.) (1959)
The Philosophy of Rudolf Carnap (toim.) (1963)
The Philosophy of Martin Buber (toim.) (1967)
The Philosophy of C. I. Lewis (toim.) (1968)
The Philosophy of Karl Popper (toim.) (1974)
The Philosophy of Brand Blanshard (toim.) (1980)
The Philosophy of Jean-Paul Sartre (toim.) (1981)
Aiheesta muualla

Paul A. Schilpp (englanniksi)
Chhatrapur

| Chhatrapur ଛତ୍ରପୁର |
| --- | --- |
 Chhatrapur
 Koordinaatit: 19.35°N, 84.98°E 
Valtio:  Intia
Osavaltio:  Odisha
Piiri:  Ganjam
Väkiluku (2001):  20 228
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Chhatrapur (orijaksi ଛତ୍ରପୁର, Chaṭrapur) on kaupunki Ganjamin piirikunnassa Odishan osavaltiossa Intiassa. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan siellä oli 20 228 asukasta. Kaupunki sijaitsee Berhampurin kaupungista koilliseen.
Oksidatiivinen stressi

Oksidatiivinen stressi on  tila, jossa elimistön vapaiden radikaalien ja antioksidanttien suhde on  epätasapainossa. Ympäristön normaali taustasäteily hajottaa vesimolekyylejä hydroksyyliradikaaleiksi ja elimistön metabolia tuottaa happiradikaaleja. Vapaat radikaalit aiheuttavat DNA-vaurioita ja siten altistavat erilaisille syöville.
Vapaat radikaalit ovat elimistössä muodostuvia happi- tai typpiatomeja tai -molekyylejä, jotka ovat äärimmäisen reaktioherkkiä, koska niillä on pariton elektronimäärä uloimmalla elektronikuorellaan. Antioksidantit ovat aineita, jotka viivyttävät, estävät tai poistavat vapaiden radikaalien aiheuttamia vaurioita.
Myös rasvojen hapettuminen eli peroksidaatio johtuu osin vapaista radikaaleista. Rasvakudoksen solut hapettuvat herkemmin silloin, kun ravinto sisältää tyydyttymättömiä rasvoja.
Oksidatiivisessa stressissä tasapaino on kääntynyt liiaksi hapettavien olosuhteiden puolelle joko hapettavien tekijöiden ollessa liian voimakkaita tai pelkistävien tekijöiden eli elimistön antioksidatiivisten järjestelmien toimiessa vajavaisesti. Vapaiden radikaalien hapettavat vaikutukset ovat osa elimistön normaalia toimintaa, mutta altistavat liiallisina määrinä muun muassa syövälle ja sepelvaltimotaudille sekä vanhentavat elimistöä.
Solun aineenvaihdunnassa syntyy vapaita radikaaleja sekä hallitusti että hallitsemattomasti. Hallitsemattomat radikaalireaktiot aiheuttavat proteiinien rakennemuutoksia, proteiinien hajoamista eli proteolyysiä, immuunijärjestelmän aktivoitumista, lipidien hapettumista ja DNA:n vaurioitumista. Solun puolustusjärjestelmään kuuluvat antioksidanttiyhdisteet ja -entsyymit sekä DNA-korjausentsyymi pyrkivät estämään ja korjaamaan edellä mainittuja vaurioita. Solukalvo toimii hapetus-pelkistys-tasapainoperiaatteella, ja solu tuottaa tasapainotilassa radikaaleja ennen kaikkea solun vuorovaikutusten välittämiseen.
Reaktiiviset happiradikaalit

Reaktiivinen happiradikaali (engl. reactive oxygen species, ROS) on hapesta muodostunut yhdiste, joka sisältää parittoman elektronin ja on siksi hyvin reaktiivinen. Kemiallisesti parittomia elektroneja sisältävät yhdisteet ovat erittäin lyhytikäisiä, sillä energiataloudellisesti  parittomat elektronit ovat epäsuosiollisia ja yhdiste pyrkii parilliseen elektronimäärään reagoimalla läheisyydessä olevien muiden yhdisteiden kanssa. Useimmat reaktiiviset happiradikaalit syntyvät molekulaarisesta, ilmakehän sisältämästä hapesta osana elimistön normaaleja toimintoja. Tyypillisiä reaktiivisia happiradikaaleja ovat muun muassa superoksidianioni, hydroksyyliradikaali, erilaiset peroksidit ja alkoksiradikaalit.  Eri radikaalien reaktiivisuudet poikkeavat jossain määrin toisistaan, ja yksittäinen radikaalilaji voi aikaansaada elimistössä myös muiden radikaalityyppien muodostumista. Esimerkiksi superoksidianioni voi raudan tai muiden hapetus-pelkistyssykleihin kykenevien yhdisteiden läsnä ollessa aikaansaada hydroksyyliradikaalien muodostumisen. Hydroksyyliradikaali on yleisesti ottaen happiradikaaleista kaikkein reaktiivisin, ja se kykeneekin reagoimaan useimpien soluissa esiintyvien makromolekyylien kanssa.
Happiradikaalien vaikutukset soluissa

Suuren reaktiivisuutensa vuoksi happiradikaalit kykenevät reagoimaan epäspesifisesti useimpien kohtaamiensa biologisten makromolekyylien kanssa.  Happiradikaali vaurioittaa yleensä kohtaamansa molekyylin rakennetta ja/tai toimintaa. Kohdemolekyylistä riippuen tämä voi ilmetä eri tavoilla:
Lipidiperoksidaatio eli rasvojen härskiintyminen. Rasvoja eli lipideitä on elimistössä etenkin erilaisissa kalvorakenteissa. Oksidatiivisessa stressitilassa rasvat hapettuvat happiradikaalien liiallisen määrän vuoksi, ja seurauksena voi olla häiriöitä kalvojen toiminnassa, kuten esim. hormonien ja muiden viestiaineiden aikaansaamien signaalien välittymisessä solukalvon kautta solun sisälle.
Proteiinien vauriot. Proteiinit toimivat elimistössä paitsi rakenteita ylläpitävinä komponentteina, myös entsyymikatalyytteinä mahdollistaen elintoiminnoille välttämättömät kemialliset reaktiot. Lisäksi osa proteiineista toimii muilta soluilta elimistön ulkopuolelta tulevia viestejä vastaanottavina reseptoreina. Proteiinin laajan tehtäväkentän vuoksi happiradikaalien aikaansaamat vauriot proteiinien rakenteissa voivat ilmetä moninaisina elintoimintojen häiriöinä.
DNA-vauriot eli mutaatiot. Solujen perimäaineksen geenien muodossa sisältävä DNA voi myös hapettua happiradikaalien vaikutuksesta. Tämä ilmenee DNA-sekvenssin eli emäsjärjestyksen muutoksina, joita kutsutaan mutaatioiksi. Mutaatiot voivat muuttaa kyseistä aluetta koodinaan käyttävän proteiinin rakennetta, ja tätä kautta mutaatiot voivat muuttaa pysyvästi solun toimintaa. Mutaatioiden kertyminen DNA:han saattaakin muuttaa soluja pahanlaatuisiksi ja näin altistaa syövän synnylle.
Merkitys normaaleissa elintoiminnoissa

Happiradikaalien muodostuminen sinänsä on osa elimistön normaalia toimintaa, ja elimistöllä on myös omat antioksidatiiviset järjestelmänsä, joilla se rajoittaa elimistössä olevien happiradikaalien ja siten oksidatiivisen stressin määrää. Happiradikaaleja syntyy etenkin soluhengityksessä, kun mitokondrioiden elektroninsiirtoketju käyttää happea energiantuotannossa. Soluhengitys kuluttaakin suurimman osan hengitysilman mukana elimistöön tulevasta hapesta, ja sivutuotteena tässä prosessissa syntyy etenkin superoksidianionia ja pieniä määriä muita happiradikaaleja. Soluhengityksen lisäksi jonkin verran reaktiivisia happiradikaaleja syntyy  myös erilaisten happea reaktioissaan käyttävien entsyymien toiminnassa, kuten muun muassa hapetus-pelkistysreaktioita katalysoivien oksidoreduktaasien sekä elimistölle haitallisia aineita tuhoavien sytokromi P450 -entsyymien toiminnassa. Happiradikaalien muodostuminen ja kuuluu siis solujen perusaineenvaihduntaan, ja hapetus-pelkistystiloissa tapahtuvat muutokset ovat myös osa solujen välistä viestintämekanismia (engl. redox signalling).
Merkitys normaaleissa elintoiminnoissa > Happiradikaalit puolustusmekanismina

Elimistö hyödyntää happiradikaaleja myös omana puolustusmekanisminaan, sillä etenkin luontainen immuniteetti ja sen fagosytoivat solut tuhoavat elimistölle vieraita mikrobeja tuottamalla happiradikaaleja. Ihmisten ja eläinten lisäksi myös kasveille oksidatiivinen stressi on sekä haitallista, että mahdollinen puolustusmekanismi patogeeneja vastaan.
Jotta patogeeni pystyy tunkeutumaan isäntään, tulee sen myös selviytyä sen puolustusmekanismeista, kuten happiradikaalien tuottamasta oksidatiivisesta stressistä. Eri patogeenit ovatkin kehittäneet erilaisia stressivasteina toimivia mekanismeja välttääkseen happiradikaalien aiheuttaman sytotoksisuuden. Solut voivat esimerkiksi tuottaa erilaisia yhdisteitä, kuten solunulkoisia polysakkarideja, antioksidatiivisia molekyylejä tai happiradekaaleja pelkistäviä entsyymejä (mm. superoksididismutaasit, katalaasit ja peroksidaasit), tai lisätä ulkokalvon vakautta tai muuttaa sen läpäisevyyttä.  Reaktiivisuutensa ansiosta happiradikaalit tuhoavat potentiaaliset taudinaiheuttajat ja radikaalien epäspesifinen vaikutus on edullinen myös siksi, että bakteeriresistenssin kehittyminen niitä vastaan on erittäin epätodennäköistä.
Elimistön antioksidatiiviset järjestelmät

Koska reaktiivisia happiradikaaleja muodostuu normaaleissa elintoiminnoissa on elimistöllä omia, sisäsyntyisiä mekanismeja reaktiivisten happiradikaalien määrän rajoittamiseksi. Näistä tärkeimpiä ovat happiradikaaleja vaarattomiksi molekyyleiksi muuttavat entsyymit, joista parhaiten toiminnaltaan tunnetaan superoksididismutaasi, katalaasi ja glutationiperoksidaasi. Superoksididismutaasi hajottaa nimensä mukaisesti superoksidia, kun taas katalaasi ja glutationiperoksidaasi hajottavat erityyppisiä peroksideja. Myös muilla, joskin vähemmän tutkituilla entsyymeillä on osansa radikaalimäärien kontrolloinnissa, ja lisäksi tasapainon säätelyyn osallistuu lukuisia sellaisia entsyymejä, joiden toiminta perustuu johonkin muuhun mekanismiin kuin suoraan happiradikaalien pilkkomiseen (esim. glutationi-S-transgeraasi).
Elimistöön tulee myös ravinnon mukana pienimolekyylisiä, useimmiten kasvikunnasta peräisin olevia aineita, jotka kykenevät inaktivoimaan reaktiivisia happiradikaaleja. Tällaisista aineista käytetään yleisnimitystä antioksidantti, ja mukaan lukeutuu niin vitamiineja kuin muitakin terveydelle edullisia yhdisteryhmiä (muun muassa flavonoidit ja karotenoidit. Parhaiten tunnettuja vaikutuksiltaan ovat C-vitamiini eli askorbiinihappo sekä rasvaliukoinen E-vitamiini, jolla on erityinen rooli elimistön kalvorakenteiden suojaamisessa liialliselta oksidatiiviselta stressiltä. Omega kuutta sisältävien monityydyttämättömien rasvahappojen runsas saanti puolestaan lisää elimistön oksidatiivista stressiä.
Oksidatiivinen stressi ja sairaudet

Oksidatiivinen stressi on liitetty lähes kaikkiin kroonisiin sairauksiin. Liiallinen radikaalikuormitus johtaa solukuolemaan ja kudostuhoon yllä mainittujen rasvoihin, proteiineihin ja DNA:han kohdistuvien vaikutusten kautta. Vaikka reaktiivisten happiradikaalien syntymistä elimistössä ei ole tarpeen tai mahdollistakaan välttää kokonaan, omaan radikaalikuormaansa voi vaikuttaa oleellisesti elintavoillaan, sillä monet ulkoiset tekijät vaikuttavat muodostuvien radikaalien määrään. Tällaisista seikoista parhaiten tunnetaan tupakoinnin haitalliset vaikutukset: tupakansavu sisältää useita satoja erilaisia radikaaleja elimistössä vapauttavia ainesosia, ja tupakoinnin syöpää aiheuttava vaikutus perustuukin pitkälti näiden karsinogeeneina toimivien aineiden suureen määrään. Elimistön oksidatiivista stressiä lisäävät myös sellaiset tekijät, jotka kohottavat elimistön omaa radikaalintuotantoa. Näistä parhaiten tunnetaan toistuvat infektiot (immuunijärjestelmän tuottamat reaktiiviset happiradikaalit) sekä runsas myrkyllisille ja elimistölle vieraille aineille altistuminen (sytokromi P450 -entsyymien korkea aktiivisuus).
Myös säteilyn eri lajeille altistuminen kohottaa elimistön oksidatiivista stressitasoa.[lähde? ] Säteilyn haitalliset vaikutukset kudoksissa perustuvatkin pitkältä säteilyn kykyyn muodostaa kudoksessa olevasta hapesta reaktiivisia happiradikaaleja. Samaa ilmiötä hyödynnetään myös syövän sädehoitoa annettaessa: silloin voimakas säteily kohdistetaan kasvaimeen ja säteilyn vaikutuksesta paikallisesti muodostuneet happiradikaalit vaurioittavat syöpäsoluja ja aikaansaavat niiden kuoleman.
Liiallisen oksidatiivisen stressin osuutta useissa sairauksissa on tutkittu melko paljon. Eniten näyttöä on oksidatiivisen stressin  merkityksestä syövän ja sepelvaltimotaudin synnyssä sekä hermoston rappeumasairauksissa kuten Parkinsonin taudissa ja Alzheimerin taudissa[lähde? ]. Oksidatiivinen stressi on osatekijänä myös useissa ikääntymiseen liittyvissä yleisissä muutoksissa.
Toisaalta elimistö tarvitsee hapetusreaktioita mm. taistellessaan syöpää vastaan, jolloin liiallinen antioksidanttien nauttiminen voi edistää syöpää.
Oksidatiivinen stressi ja sairaudet > Oksidatiivinen stressi ja sepelvaltimotauti

Sepelvaltimotautia sairastavilla henkilöillä keskeinen muutos elimistössä ovat verisuonten seinämiin muodostuvat rasvajuosteet eli ateroskleroottiset plakit. Plakit heikentävät verisuonten, etenkin valtimoiden kimmoisuutta ja aikaansaavat näin sepelvaltimotaudille tunnusomaiset oireet. Oksidatiivisella stressillä on keskeinen merkitys plakkien synnyssä, sillä plakit muodostuvat liiallisen LDL-kolesterolin kertyessa verisuonten seinämään ja hapettuessa siellä. Tämä hapettuminen tapahtuu nimenomaan reaktiivisten happiradikaalien vaikutuksesta, ja siksi tupakointi sekä muut oksidatiivista stressitasoa nostavat tekijät kasvattavat voimakkaasti sepelvaltimotautiin sairastumisen riskiä.
Chhattisgarhin kieli

| Chhattisgarhi |
| --- | --- |
Oma nimi:  छत्तीसगढ़ी (chattīsagaṛhī)
Muu nimi:  Khaltahi, Laria
Tiedot
Alue:  Intia
Puhujia:  13 300 000
Kirjaimisto:  devanagari
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  indoiranilaiset kielet indoarjalaiset kielet
ISO 639-3:  hne
 Ohje 
Chhattisgarhi on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Pohjois-Intiassa Chhattisgarhin, Biharin ja Odishan osavaltioissa. Se kuuluu indoarjalaisten kielten itäis-keskiseen ryhmään ja on läheistä sukua muun muassa awadhille, baghelille ja fidžinhindille. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan chhattisgarhilla on noin 13 miljoonaa puhujaa.
Chhattisgarhi ei kuulu Intian kansallisiin kieliin. Intian väestönlaskennassa chhattisgarhia äidinkielenään puhuvat lasketaan hindin puhujiksi.
Chhau

Video: Purulia Chau
Chhau-tanssit ovat intialaisia tansseja. Ne ovat erikoinen sekoitus esi-hindulaista, hindulaista ja heimotanssityyliä. Chhauta tanssitaan viisi päivää kestävien Chaitra-parva festivaalien aikaan. Chaitra-parvan aikaan ihmiset kiittävät Shivaa ja Shaktia, eli maskuliinista ja feminiinistä prinsiippiä sekä luontoäidin anteliaisuutta ihmiselle. Festivaalit ovat yleensä huhtikuun puolivälissä. Chhau-tansseja näkee Länsi-Bengalin Puruliassa, Orissassa sijaitsevassa Mayurbhanjissa, Biharin Seraikellassa sekä joissakin etäisemmissä alueen kylissä.
Tanssi on eräänlainen festivaaliin kuuluva rituaali, joka alkaa ensimmäisenä päivänä sillä, että alimpan kastiin kuuluvat naiset tuovat joesta vettä saviruukuissa pyhälle paikalle ja alkavat tanssia villisti saavuttaen transsin. Shivalle annettujen eläinuhrien aikana ja sen jälkeen yöhön asti tanssii kolmetoista miestä jotka edustavat kaikkia kasteja.
Seuraavana päivänä teemana on Hanuman, ja kolmantena päivänä Krishna. Neljäs päivä on varattu Kalin juhlimiselle ja viimeinen päivä symboloi kuolemaa ja jälleensyntymää. Joka päivälle on omat tanssinsa. Viimeisen päivän tanssissa on kohtaus jossa päähenkilö on kääritty kääriliinaan ja valmis polttohaudattavaksi. Juuri kun tuli on syttymässä herää ruumis henkiin ja alkaa tanssia. Juhlan lopussa kaadetaan ensimmäisenä päivänä haetut pyhät vedet Shiva Lingamin, eli Shivaa, maskuliinista prinsiippiä symboloivan kivihahmon päälle.
Chhau-tanssissa on paikallisia eroavaisuuksia. Seraikellassa käytetään isoja paperimassasta tehtyjä vaaleanpunaiseksi värjättyjä naamioita kun taas Mayurbhanjissa tanssijat kävelevät hiilillä ja roikkuvat selkiinsä ripustetuista koukuista tulenlieskojen yllä.
Unesco tunnusti chhau-tanssin osaksi aineettoman kulttuuriperinnön luetteloa vuonna 2010.
Chhaupadi

Chhaupadi on lähinnä Nepalin länsiosissa tunnettu hindulainen perinne, jossa naiset eristetään yhteisöstä kuukautisten ajaksi. Naisia pidetään uskonnollisesti epäpuhtaina kuukautisten ajan sekä myös synnytyksen jälkeen. Käytännössä naiset yleensä siirtyvät kotoaan joka kuukausi usean päivän ajaksi asumaan ulkona, ladossa tai vajassa. Maaseudulla naiset asuvat eristyksen ajan usein pienessä ladossa karjan seassa. Eristyksen aikana naiset eivät perinteen mukaisesti saa peseytyä tai olla yhteydessä miehiin, eivätkä käydä kotonaan, koulussa tai temppelissä, sillä heidän uskottaisiin epäpuhtaudellaan saastuttavan ympäristönsäkin. He eivät myöskään saa syödä muuta kuin leipää tai riisiä, sillä heidän epäpuhtautensa uskotaan tarttuvan kasviksiin ja tuottavan huonon sadon. Naisten itsensä uskotaan myöskin sairastuvan rangaistuksena sääntöjen rikkomisesta.
Chhaupadia on harjoitettu satoja vuosia osissa Nepalia, Intiaa ja Bangladeshia. Perinne pohjautuu yleisesti hindulaisuudessa tunnettuun rituaalisen puhtauden käsitteeseen, mutta naisten eristäminen ei kuulu tavanomaiseen hindulaisuuden mukaiseen puhtauden ylläpitämiseen. Perinnettä on vastustettu sukupuolisen syrjinnän muotona ja erityisesti vuoristoalueilla talvisin myös terveysriskinä. Nepalin korkein oikeus julisti tavan laittomaksi vuonna 2005. Tästä huolimatta nepalilaisen ihmisoikeusjärjestön Action Works Nepalin mukaan tapa on tämän jälkeenkin ollut hyvin yleinen Nepalin länsiosissa, joissa yli 90 % naisista ja teinitytöistä on eristetty kuukausittain.
Oranssi-iiso

| Oranssi-iiso |
| --- | --- |
 Oranssi-iiso
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Iisot Agastache
Laji::  aurantiaca
Kaksiosainen nimi
 Agastache aurantiaca  (A.Gray) Lint & Epling 
Synonyymit
 Agastache aurantiacum  Cedronella aurantiaca A.Gray 
Katso myös
   Oranssi-iiso Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oranssi-iiso (Agastache aurantiaca) on iisoihin kuuluva yrtti ja koristekasvi. Se on kotoisin Pohjois-Amerikasta.
Oranssi-iiso kasvaa noin 30–40 senttimetrin korkuiseksi. Se viihtyy auringossa ja hiekkapitoisessa mullassa lämpimällä kasvupaikalla. Kasvi kestää kuivuutta.
Heinäkuussa alkava kukinta kestää pitkään. Oranssi-iiso on melko hyvä mesi- ja perhoskasvi.
Käyttö

Aniksen ja mintun tuoksuiset lehdet ovat hyvä teeaines joko yksin tai esimerkiksi mintun, iison ja sitruunamelissan kera. Kukkia ja lehtiä voi käyttää myös jälkiruokien ja leivonnaisten mausteena.
Oranssi-iisoa on käytetty rohtona hengitys- ja ruuansulatusvaivoihin.
Oskari Laaksonen

| Oskari Laaksonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. heinäkuuta 1999 (ikä 25) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Laso
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  83 kg
Seura
Seura:  Luleå HF
Sarja:  SHL
Pelinumero:  27
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2018–
Aik. seurat:  Ilves (SML) Pelicans (SML) Rochester Americans (AHL) Texas Stars (AHL)
NHL-varaus:  89. varaus, 2017 Buffalo Sabres
Oskari Laaksonen (s. 2. heinäkuuta 1999 Tampere) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Ruotsin SHL-liigan Luleå HF:ssä. Hän laukoo oikealta.