stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Limahappo
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database: Galactaric acid (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Galactaric acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Mucic acid (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Mucic-acid (englanniksi)
Arvi Korhonen

Arvi Korhonen 1960-luvun alussa.
Arvi Heikki Korhonen (9. tammikuuta 1890 Utajärvi – 29. joulukuuta 1967 Helsinki) oli suomalainen historioitsija ja professori, joka tunnetaan niin sanotusta ajopuuteoriasta. Korhosen Barbarossa-suunnitelma ja Suomi -teoksessaan esittämän teorian mukaan Suomi ajautui tahtomattaan jatkosotaan.
Elämä

Arvi Korhonen syntyi Utajärvellä Niskan kylän Kangas-Korholan tilalla Juho ja Liisa Korhosen esikoiseksi. Hänen esi-isänsä olivat asuneet tilalla 1600-luvulta lähtien. Korhonen kirjoitti ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1912. Vuonna 1923 hän väitteli tohtoriksi Baltian keskiaikaisesta vakkalaitoksesta.
Korhonen teki varsinaisen elämäntyönsä Suomen armeijan yleisesikunnan sotahistoriallisen toimiston apulaispäällikkönä, Helsingin yliopiston opettajana ja historiankirjoittajana. Hän oli 1940–1959 Helsingin yliopiston yleisen historian professori. Jo aikaisemmin hän toimi samassa laitoksessa dosenttina. Turun yliopiston dosenttina Korhonen toimi vuodesta 1925 alkaen.
Vuosina 1927–1945 Korhonen toimi yleisesikunnan sotahistoriallisen toimiston apulaispäällikkönä. Tässä tehtävässä hän suuntautui Suomen sotahistorian tutkimukseen. Sotien aikana hän työskenteli Päämajassa. Majuriksi hänet ylennettiin vuonna 1942.
Sodan jälkeen hän keskittyi yliopistolliseen opettajantoimeensa. Hänen johdollaan vuonna 1949 valmistui laaja sen aikaisen historiallisen tiedon synteesi Suomen historian käsikirja. Korhonen tunnettiin lisänimellä Perkele tai Arvi-Perkele. Nimityksen syynä oli hänen usein käyttämänsä kirosana.
Korhonen osallistui myös politiikkaan, lähinnä taustavaikuttajana. Hän kuului presidentti J. K. Paasikiven lähipiiriin ja Urho Kekkosen ystäviin. Poliitikkojen lisäksi Korhosen tuttaviin ja ystäviin lukeutui melkoinen määrä ajan kulttuurihahmoja, ennen muuta kirjailijoita kuten V. A. Koskenniemi ja P. Mustapää.
Arvi Korhonen kuoli Helsingissä 1967, ja hänet haudattiin Utajärven Niskan hautausmaahan.
Teoksia

Suomalaisten vanhasta ajanlaskusta (1915)
Vakkalaitos (1923)
Tutkielma Turun tuomiokirkosta vv. 1700–1827 (1929)
Suomen itärajan syntyhistoria (1938)
Hakkapeliittain historia
osa 1. 1617–1625 (1939)
osa 2. 1626–1629 (1943)
Kolme talvisotaa (1943)
(toim.) Suomen historian käsikirja, osat I ja II (1949)
Toisen maailmansodan aika (1949)
Pienet kansat maailmanhistoriassa (1951)
Eerikki Antinpoika (1953)
Käräjäpukareita ja käräjäjuttuja (1956)
Viisi sodan vuotta (1958)
Barbarossa-suunnitelma ja Suomi (1961)
Utajärven vaiheita (1962)
Barbarossaplanen och Finland (1963)
Oman maan puolustaminen (1964)
Kirjallisuutta

Jutikkala, Eino: ”Korhonen, Arvi (1890–1967)”, Suomen kansallisbiografia, osa 5, s. 333–334.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2005.  ISBN 951-746-446-0  / Teoksen verkkoversio.
Kauhanen, Jouni: Baltiasta ajopuuhun: Professori Arvi Korhonen (1890–1967).  (Studia historica septentrionalia, 78)  Rovaniemi:  Pohjois-Suomen historiallinen yhdistys, 2018.  ISSN 0356-8199  ISBN 978-952-9888-61-0
Tervonen, Jukka: ”Kansa taisteli, historioitsija kertoo: Arvi Korhonen ja historiantutkimus kansakuntaa yhdistävien arvojen vaalijana”, Historia, sosiologia ja Suomi: Yhteiskuntatutkimus itseymmärryksen jäljillä, s. 33–46.  (Toimittaneet Pekka Ahtiainen ym)  Helsinki:  Hanki ja jää, 1994.  ISBN 951-8916-48-9
Aiheesta muualla

Korhonen, Arvi hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Eino Palola : Kuinka Suomen itäraja sai muotonsa. Arvi Korhonen: Suomen itärajan syntyhistoriaa. (W.S.Oy.), Helsingin Sanomat, 24.11.1938, nro 318, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Puola 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Neuvostoliiton joukkotuhoaseet

Tšeget, eli ydinaseiden laukaisusalkku, Jeltsinin ajalta
Neuvostoliiton joukkotuhoaseet olivat joukkotuhoaseita, joita maassa kehitettiin toisen maailmansodan jälkeen kylmän sodan aikana asekilvassa Yhdysvaltoja vastaan. Neuvostoliitto räjäytti 1949 ensimmäisen ydinlatauksensa ja alkoi samoihin aikoihin kehitellä ydinkärkien kuljettamiseen soveltuvia ohjuksia. Neuvostoliitto tutki ydinaseiden lisäksi myös kemiallisia ja biologisia aseita.
Ydinaseohjelma

Neuvostoliiton ydinaseohjelmasta ei ole käytettävissä yhtä tarkkoja tietoja kuin Yhdysvaltain ydinaseohjelmasta. Vuonna 1939 fyysikot Zeldovitš ja Hariton olivat julkaisseet aineistoa fissiosta. Fyysikko Igor Kurtšatov puhui 1940 ydinreaktorin ja atomipommin rakentamisen puolesta. Samana vuonna Berijan johtama tiedustelupalvelu (NKVD) alkoi tarkoituksella koota tietoja ydinaseesta. Fyysikko Georgi Fljorov lähetti 1942 Stalinille kirjeen atomipommitutkimusten välttämättömyydestä.
Kehitystyö alkoi 1943, kun neuvostotiedustelu oli saanut tietoja Yhdysvaltain ydinaseprojektista. Neuvostoliiton ohjelman johtajana oli Lavrenti Berija ja tieteellisenä johtajana fyysikko Kurtšatov. Pommin kehittämisajaksi arvioitiin vähintään 10–15 vuotta, sillä Neuvostoliiton tutkimusresurssit ja teollinen kapasiteetti alalla eivät yltäneet Yhdysvaltain tasolle. Osittain ydinaseen arviota nopeampaa kehittämistä auttoivat kuitenkin vakoilutiedot. Kesällä 1945 brittiläinen fyysikko Klaus Fuchs luovutti tarkkoja tietoja pommista Lavrenti Berijalle. Neuvostoliiton ensimmäinen ydinreaktori alkoi toimia joulukuussa 1946. Reaktori perustui Yhdysvaltain Hanfordin reaktoriin.
Neuvostoliitto räjäytti 29. elokuuta 1949 Semipalatinskin ydinkoealueella ensimmäisen atomipomminsa RDS-1:n, joka oli rakenteeltaan Berijan tahdon mukaan suora kopio Yhdysvaltain Fat Man -pommista. Pommin teho oli noin 22 kilotonnia. Vuonna 1951 räjäytettiin seuraava, paranneltu 38 kilotonnin pommi RDS-2. Pommi oli suuremmasta tehostaan huolimatta ensimmäistä huomattavasti kevyempi. Samana vuonna seurasi vielä voimakkaampi RDS-3 (41,2 kt). Rakenteeltaan varsin kevyt RDS-4 otettiin sittemmin tuotantoon ja asennettiin myös R-5M-ohjuksiin.
Vuonna 1953 RDS-6 -räjäytyksessä testattiin pienitehoista vetypommia, jossa oli niin sanottu sloika- ('voitaikinapasteija') eli kerroskakkurakenne. Ns. "täysimittainen" vetypommi RDS-37 (3,0 Mt, koeräjäytys 1,6 Mt) räjäytettiin vuonna 1955. Ydinohjelman suurin pommi oli 1961 testattu 50 megatonnin Tsar-bomba, joka on suuritehoisin koskaan räjäytetty ydinase maailmassa. Neuvostoliiton ydinaseohjelma koki kuitenkin myös miniatyrisointia, kun RDS-5:n fissiilit ainesosat painoivat vain 0,8 sekä 2,0 kg, kahdessa eri aseversiossa.
Neuvostoliiton romahdettua Venäjästä tuli sen laillinen perillinen kansainvälisellä kentällä. Koska ydinaseiden laukaisukoodit olivat vain Moskovan tiedossa, muiden Neuvostoliitosta itsenäistyneiden valtioiden alueelle jääneistä ydinaseista tuli käytännössä käyttökelvottomia.
Nykyinen ydinasedoktriini

Kremlin tiedotuksen mukaan Venäjän ydinasearsenaalia käytetään ennen kaikkea pelotteena muita ydinasevaltoja vastaan. Ydinaseita voidaan käyttää, mikäli maata kohtaa eksistentiaalinen uhka. Rajattu ensi-isku on mahdollinen tilanteessa, jossa Venäjään kohdistuu perinteinen hyökkäys ilman ydinasetta, jota Venäjä ei pysty torjumaan ilman ydinasetta.
Nykyisestä Venäjän ydinasedokriinista tiedetään melko vähän. Presidentti Vladimir Putin kuitenkin kulkee laukaisukoodit mukanaan. Niitä kannetaan arviolta 11 kiloa painavassa laukussa nimeltä Tšeget (ven. Чегет). Vastaavat laukut löytyvät myös maan puolustusministeriltä ja asevoimien esikuntapäälliköllä.
Käännös suomeksi
Neurosymbolinen tekoäly

Neurosymbolinen tekoäly ja neurosymbolinen keinoäly (engl. neuro-symbolic AI)  on eräänlainen tekoälytyyppi, joka yhdistää neuraalisen ja symbolisen tekoälyarkkitehtuurit molempien heikkouksien korjaamiseksi ja tarjoaa vankan tekoälyn, joka kykenee päättelyyn, oppimiseen ja kognitiiviseen mallintamiseen. Kuten Valiant ja muut ovat todenneet, monipuolisten kognitiivisten laskennallisten mallien tehokas rakentaminen edellyttää symbolisen päättelyn ja tehokkaan koneoppimisen yhdistämistä. Gary Marcus on väittänyt: ”Emme voi rakentaa monipuolisia kognitiivisia malleja riittävällä, automatisoidulla tavalla ilman hybridiarkkitehtuurin, monipuolisen ennakkotiedon ja kehittyneiden päättelytekniikoiden muodostamaa kolmiyhteyttä.” Lisäksi: ”Vankan, tietoon perustuvan tekoälyn kehittämiseksi tarvitaan symbolien manipulointia. Tämä koneisto on olennainen osa työkalupakkiamme. Hyödyllisestä tiedosta suuri osa on abstraktia, joten sitä ei voi käsitellä ilman symbolien manipulointikoneistoa, joka on ainoa tunnettu työkalu tällaisen tiedon luotettavaan käsittelyyn”.
Myös Henry Kautz, Francesca Rossi ja Bart Selman ovat kannattaneet neurosymbolisen tekoälyn yhdistämistä. Heidän argumenttinsa pyrkivät käsittelemään kahta ajattelutapaa, joista Daniel Kahneman kirjoittaa teoksessaan Ajattelu, nopeasti ja hitaasti. Siinä kuvataan kognition käsittävän kaksi osa-aluetta: Järjestelmä 1 on nopea, refleksiivinen, intuitiivinen ja tiedostamaton. Järjestelmä 2 on hitaampi, vaiheittainen ja eksplisiittinen. Järjestelmää 1 käytetään hahmontunnistukseen. Järjestelmä 2 huolehtii suunnittelusta, päättelystä ja harkitsevasta ajattelusta. Tämän näkemyksen mukaan syväoppiminen käsittelee parhaiten ensimmäisen tyyppistä kognitiota, kun taas symbolinen päättely käsittelee parhaiten toisen tyyppistä kognitiota. Molempia tarvitaan vankassa ja luotettavassa tekoälyssä, joka pystyy oppimaan, päättelemään ja olemaan vuorovaikutuksessa ihmisten kanssa ja ottamaan vastaan neuvoja ja vastaamaan kysymyksiin. Useat tutkijat ovat työskennelleet näiden kahden kaksoisprosessimallien parissa 1990-luvulta lähtien sekä tekoälyn tutkimuksessa että kognitiotieteessä.
Kirjallisuutta > Yliopistotason oppikirjoja

Hitzler, Pascal & Sarker, Md Kamruzzaman: Neuro-Symbolic Artificial Intelligence: The State of the Art.  IOS Press, 2022.  ISBN 978-1-64368-245-7  Kustantajan verkkosivut. (englanniksi)
Hitzler, Pascal; Sarker, Md Kamruzzaman; Eberhart, Aaron: Compendium of Neurosymbolic Artificial Intelligence.  IOS Press, 2023.  ISBN 978-1-64368-407-9  Kustantajan verkkosivut. (englanniksi)
Kirjallisuutta > Tutkimusta & raportteja

Laitinen, Vesa: Tekoälyteknologian murros: tekoälyn kolmas aalto. (luku: 5.1.2 Koneoppiminen, s. 39–40) Ylempi AMK-opinnäytetyö, 2020.  Hämeen ammattikorkeakoulu (HAMK). Tutkimuksen verkkoversio. (PDF) Viitattu 4.12.2023.
Luettelo vuonna 1997 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1997 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

1. tammikuuta – Townes Van Zandt, yhdysvaltalainen country- ja folkmuusikko, laulaja ja lauluntekijä (s. 1944)
4. tammikuuta – Tormod Skagestad, norjalainen teatterinjohtaja ja kirjailija (s. 1920)
5. tammikuuta – Bertil, Ruotsin prinssi, kuningas Kustaa VI Aadolfin poika (s. 1912)
6. tammikuuta – Kalevi Laitinen, suomalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja (s. 1918)
8. tammikuuta – Melvin Calvin, vuoden 1961 Nobelin kemianpalkinnon saanut yhdysvaltalainen biokemisti (s. 1911)
10. tammikuuta – Tordis Maurstad, norjalainen näyttelijä (s. 1901)
10. tammikuuta – Sir Alexander Todd, vuoden 1957 Nobelin kemianpalkinnon saanut skotlantilainen biokemisti (s. 1907)
12. tammikuuta – Charles Brenton Huggins, vuoden 1966 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut kanadalais-yhdysvaltalainen fysiologi (s. 1901)
12. tammikuuta – Eino Tepponen, suomalainen kuvittaja ja pilapiirtäjä (s. 1932)
16. tammikuuta – Hamish Mahaddie, brittiläinen ilmavoimien upseeri ja sotaelokuvien tuotannon avustaja (s. 1911)
17. tammikuuta – Clyde Tombaugh, yhdysvaltalainen tähtitieteilijä ja Pluton löytäjä (s. 1906)
17. tammikuuta – Gösta Wangel, suomalainen jääkiekkomaalivahti (s. 1927)
19. tammikuuta – James Dickey, yhdysvaltalainen kirjailija ja kriitikko (s. 1923)
26. tammikuuta – Mira Zimińska-Sygietyńska, puolalainen näyttelijä ja laulaja (s. 1901)
27. tammikuuta – Sirkka Osmala, suomalainen näyttelijä (s. 1928)
29. tammikuuta – Jens Risgaard Knudsen, tanskalainen poliitikko (s. 1925)
Helmikuu

2. helmikuuta – Sanford Meisner,  yhdysvaltalainen näyttelijä ja näyttelemisen opettaja (s. 1905)
7. helmikuuta – Allan Edwall, ruotsalainen näyttelijä, ohjaaja, kirjailija ja muusikko (s. 1924)
10. helmikuuta – Harriet Andreassen, norjalainen poliitikko (s. 1925)
10. helmikuuta – Margareta Huldin, suomalainen mannekiini ja vuoden 1937 Miss Suomi (s. 1919)
14. helmikuuta – Deng Xiaoping, Kiinan johtaja (s. 1904)
21. helmikuuta – Josef Posipal, saksalainen jalkapalloilija (s. 1927)
22. helmikuuta – Matti A. Pitkänen, suomalainen valokuvaaja, akateemikko ja kulttuurivaikuttaja (s. 1930)
25. helmikuuta – Väinö Huhtala (soutaja), suomalainen kilpasoutaja (s. 1934)
25. helmikuuta – Danielle de Saint-Jorre, seychelliläinen poliitikko, opettaja ja Seychellien ulkoministeri 1989–1997 (s. 1941 tai 1943)
25. helmikuuta – Olavi Ritala, suomalainen viihdetaiteilija (s. 1927)
27. helmikuuta – Rolf Edberg, ruotsalainen toimittaja, kirjailija, poliitikko ja diplomaatti (s. 1912)
27. helmikuuta – Alpo Jaakola, suomalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä, professori (s. 1929)
Maaliskuu

1. maaliskuuta – Inkeri Lehtinen, suomalainen kommunistipoliitikko, Terijoen hallituksen valistusministeri ja viimeinen elossa ollut jäsen (s. 1908)
3. maaliskuuta – Olavi Oikarinen, suomalainen opettaja ja runoilija (s. 1927)
6. maaliskuuta – Cheddi Jagan, Guyanan presidentti (s. 1918)
7. maaliskuuta – Gösta Brännström, ruotsalainen pikajuoksija (s. 1926)
7. maaliskuuta – Edward Mills Purcell, vuoden 1952 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut yhdysvaltalainen fyysikko (s. 1912)
8. maaliskuuta – Reino Suuripää, suomalainen moukarinheittäjä (s. 1936)
9. maaliskuuta – John Boyd, yhdysvaltalainen ilmavoimien eversti (s. 1927)
9. maaliskuuta – Christopher George Latore Wallace (”The Notorious B.I.G.”), yhdysvaltalainen hip hop -artisti (s. 1972)
11. maaliskuuta – Toivo Paananen, suomalainen jalkapalloilija (s. 1914)
12. maaliskuuta – Pekka Niemi, suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos (s. 1938)
14. maaliskuuta – Fred Zinnemann, itävaltalais-yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja (s. 1907)
15. maaliskuuta – Victor Vasarely, unkarilais-ranskalainen taidemaalari (s. 1906)
16. maaliskuuta – Väinö Salmi, suomalainen työnjohtaja ja kirjailija (s. 1916)
16. maaliskuuta – Ib Stetter, tanskalainen poliitikko (s. 1917)
19. maaliskuuta – Eugène Guillevic, ranskalainen runoilija (s. 1907)
20. maaliskuuta – Tony Zale (oik. Anthony Florian Zaleski), yhdysvaltalainen nyrkkeilijä (s. 1913)
21. maaliskuuta – Vilho Eero Koskimäki (”Härmän Kuustaa”), suomalainen nimismies, pakinoitsija ja kirjailija (s. 1914)
21. maaliskuuta – Pekka Parikka, suomalainen elokuvaohjaaja (s. 1939)
23. maaliskuuta – Heikki Hosia, suomalainen kansanedustaja ja ministeri (s. 1907)
28. maaliskuuta – Tor Högnäs, suomalainen toimittaja, ns. Zavidovo-jutun (1972) alkuunpanija (s. 1922)
30. maaliskuuta – Kalervo Nissilä, suomalainen näyttelijä ja teatterijohtaja (s. 1913)
31. maaliskuuta – Aino Lampinen, suomalainen kotitalousopettaja ja rehtori (s. 1909)
31. maaliskuuta − Lyman Spitzer, yhdysvaltalainen astrofyysikko (s. 1914)
Huhtikuu

5. huhtikuuta – Allen Ginsberg, yhdysvaltalainen beat-runoilija (s. 1926)
6. huhtikuuta – Erkki Melakoski, suomalainen säveltäjä, muusikko ja toimituspäällikkö (s. 1926)
10. huhtikuuta – Toshirō Mayuzumi, japanilainen säveltäjä (s. 1929)
10. huhtikuuta – Lea Valtasaari, suomalainen kemisti (s. 1915)
11. huhtikuuta – Junzō Yoshimura, japanilainen arkkitehti (s. 1908)
12. huhtikuuta – George Wald, vuoden 1967 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut yhdysvaltalainen tiedemies (s. 1906)
15. huhtikuuta – Kaarlo Nieminen, suomalainen yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos (s. 1915)
16. huhtikuuta – Paavo Repo, suomalainen ampumahiihtäjä (s. 1927)
17. huhtikuuta – Bror-Anton Granvik, suomalainen metsätieteilijä (s. 1917)
17. huhtikuuta – Chaim Herzog, Israelin presidentti (s. 1918)
18. huhtikuuta – Francis Johnson, yhdysvaltalainen koripalloilija (s. 1910)
21. huhtikuuta – Hellin Auvinen-Salmi, suomalainen näyttelijä ja ohjaaja (s. 1911)
23. huhtikuuta – Evert Merola, suomalainen kirjailija (s. 1902)
30. huhtikuuta – Alpo Vuolle, suomalainen näytelmäkirjailija (s. 1916)
Toukokuu

2. toukokuuta – John Carew Eccles, vuoden 1963 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut australialainen lääkäri (s. 1903)
3. toukokuuta – Louis Bonaparte (Napoleon VI), ranskalainen kruununtavoittelija, liikemies ja sotilas (s. 1914)
3. toukokuuta – Narciso Yepes, espanjalainen kitaristi (s. 1927)
4. toukokuuta – Kari Saari, suomalainen vapaa-ajattelija ja päätoimittaja (s. 1956)
5. toukokuuta – Ove Hansen, tanskalainen poliitikko (s. 1909)
8. toukokuuta – Risto Ojanen, suomalainen yritysjohtaja (s. 1927)
18. toukokuuta – Mihail Anikušin, neuvostoliittolainen kuvanveistäjä ja akateemikko (s. 1917)
22. toukokuuta – Alfred Hershey, vuoden 1969 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut yhdysvaltalainen mikrobiologi (s. 1908)
23. toukokuuta − Sadayoshi Kobayashi, japanilainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti (s. 1905)
24. toukokuuta – Vesa Enne, suomalainen iskelmälaulaja ja lapsinäyttelijä (s. 1947)
26. toukokuuta – Seppo Heikinheimo, suomalainen musiikkitieteilijä, musiikkikriitikko, kirjailija ja kääntäjä (s. 1938)
29. toukokuuta – Jeff Buckley, yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä ja kitaristi (s. 1966)
30. toukokuuta – Osmo Lehmuskallio, suomalainen merikapteeni, Merenkulkuhallituksen virkamies ja merenkulkuneuvos (s. 1910)
Kesäkuu

1. kesäkuuta – Nikolai Tihonov, neuvostoliittolainen poliitikko (s. 1905)
6. kesäkuuta – Hannu Leminen, suomalainen elokuvaohjaaja (s. 1910)
8. kesäkuuta – Amos Tutuola, nigerialainen kirjailija (s. 1922)
12. kesäkuuta – Veikko Vennamo, suomalainen tullineuvos, poliitikko ja ministeri, Suomen maaseudun puolueen perustaja (s. 1913)
17. kesäkuuta – Pekka Paasio, suomalainen kontrabasisti, kapellimestari ja kansanmusiikin tallentaja (s. 1932)
18. kesäkuuta – Héctor Yazalde, argentiinalainen jalkapalloilija (s. 1946)
22. kesäkuuta – Ted Gärdestad, ruotsalainen laulaja, laulunkirjoittaja ja muusikko (s. 1956)
22. kesäkuuta – Gérard Pelletier, journalisti, poliitikko ja diplomaatti (s. 1919)
25. kesäkuuta – Jacques-Yves Cousteau, ranskalainen merivoimien upseeri, tutkimusmatkailija ja meribiologi, nykyaikaisen sukelluspuvun kehittäjä (s. 1910)
26. kesäkuuta – Elisabeth Holm, ruotsalainen poliitikko (s. 1917)
28. kesäkuuta – Teuvo Suojärvi, suomalainen jazzpianisti (s. 1932)
30. kesäkuuta – Gusse Rössi, suomalainen jazzmuusikko (s. 1928)
Heinäkuu

1. heinäkuuta – Robert Mitchum, yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja (s. 1917)
2. heinäkuuta – James Stewart, yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä (s. 1908)
3. heinäkuuta – K. V. Laurikainen, suomalainen fyysikko ja professori (s. 1916)
4. heinäkuuta – Bengt Danielsson, ruotsalainen kansantutkija ja kirjailija (s. 1921)
4. heinäkuuta – Tuovi Hirvisuo, suomalainen näyttelijä (s. 1908)
7. heinäkuuta – Kar de Mumma (oik. Erik Zetterström), ruotsalainen näytelmäkirjailija (s. 1904)
9. heinäkuuta – Pertti Virtaranta, suomalainen kielentutkija ja akateemikko (s. 1918)
10. heinäkuuta – Ivor Allchurch, walesilainen jalkapalloilija (s. 1929)
15. heinäkuuta – Gianni Versace, italialainen muotisuunnittelija ja teatteripuvustaja (s. 1946)
18. heinäkuuta – Eugene Shoemaker, yhdysvaltalainen tähtitieteilijä (s. 1928)
20. heinäkuuta – Aino Elenius, suomalainen oopperalaulaja (s. 1905)
21. heinäkuuta – Martti Kaskivirta, suomalainen pikajuoksija (s. 1917)
22. heinäkuuta – Tuomas Nelimarkka, suomalainen taidemaalari (s. 1925)
23. heinäkuuta – Andrew Cunanan, yhdysvaltalainen murhaaja (s. 1969)
26. heinäkuuta – Sirkka Lehto, suomalainen näyttelijä (s. 1924)
29. heinäkuuta – Rauni Ikäheimo, suomalainen näyttelijä (s. 1924)
30. heinäkuuta – Bảo Đại, Vietnamin viimeinen keisari 1926–1945 (s. 1913)
Elokuu

1. elokuuta – Svjatoslav Richter, ukrainalaissyntyinen pianisti (s. 1915)
2. elokuuta – William S. Burroughs, yhdysvaltalainen kirjailija (s. 1914)
2. elokuuta – Fela Kuti, nigerialainen muusikko ja aktivisti (s. 1938)
4. elokuuta – Jeanne Calment, ranskalainen tiettävästi maailman vanhin ihminen (s. 1875, eli 122-vuotiaaksi)
5. elokuuta – Simo Järvinen, suomalainen arkkitehti ja yhdyskuntasuunnittelija (s. 1938)
6. elokuuta – Poul Møller, tanskalainen poliitikko (s. 1919)
8. elokuuta – Ella Ilbak, virolainen tanssija (s. 1895)
12. elokuuta – Gulshan Kumar, intialainen liikemies, elokuvatuottaja ja henkirikoksen uhri (s. 1956)
15. elokuuta – Çesk Zadeja, albanialainen säveltäjä (s. 1927)
16. elokuuta – Nusrat Fateh Ali Khan, pakistanilainen laulaja (s. 1948)
23. elokuuta – Sir John Kendrew, vuoden 1962 Nobelin kemianpalkinnon saanut brittiläinen biokemisti (s. 1917)
24. elokuuta – Paul Kustaanheimo, suomalainen matemaatikko ja tähtitieteilijä (s. 1924)
27. elokuuta – Johannes Edfelt, ruotsalainen runoilija, kääntäjä, kriitikko ja Ruotsin akatemian jäsen (s. 1904)
27. elokuuta – Paul Vainio, suomalainen pesäpalloilija (s. 1927)
31. elokuuta – Dodi Al-Fayed, egyptiläinen elokuvaohjaaja (s. 1955)
31. elokuuta – Diana Spencer, Walesin prinsessa (s. 1961)
Syyskuu

5. syyskuuta – Sir Georg Solti, unkarilais-brittiläinen kapellimestari (s. 1912)
5. syyskuuta – Äiti Teresa (oik. Anjezë Gonxhe Bojaxhiu), vuoden 1979 Nobelin rauhanpalkinnon saanut makedonialaissyntyinen intialainen roomalaiskatolinen nunna ja pyhimys (s. 1910)
7. syyskuuta – Mobutu Sese Seko, Zairen (Kongon) presidentti (s. 1930)
9. syyskuuta – Burgess Meredith, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1907)
9. syyskuuta – Kristen Helveg Petersen, tanskalainen poliitikko (s. 1909)
9. syyskuuta – Eila Torvela, suomalainen iskelmälaulaja (s. 1958)
12. syyskuuta – Stig Anderson, ruotsalainen ABBA-yhtyeen manageri (s. 1931)
12. syyskuuta – Heorhi Žylin, neuvostoliittolais-ukrainalainen kilpasoutaja ja olympiamitalisti (s. 1925)
13. syyskuuta – Kauko Helovirta, suomalainen näyttelijä (s. 1924)
14. syyskuuta – Stig Hästö, suomalainen teollisuusjohtaja ja vuorineuvos (s. 1918)
15. syyskuuta – Aleksanteri Ahola-Valo, suomalainen taidemaalari (s. 1900)
17. syyskuuta – Red Skelton, yhdysvaltalainen koomikko (s. 1913)
19. syyskuuta – Kylli Koski (”Kylli-täti”), suomalainen kuvataiteilija, opettaja ja televisioesiintyjä (s. 1906)
27. syyskuuta – Oscar Parland, suomalainen kirjailija ja psykiatri (s. 1912)
29. syyskuuta – Roy Lichtenstein, yhdysvaltalainen taidemaalari (s. 1923)
30. syyskuuta – Ernst van Heerden, eteläafrikkalainen runoilija ja olympiamitalisti (s. 1916)