stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Robert E. Howard

| Robert E>  Howard |
| --- | --- |
 Howard vuonna 1934.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. tammikuuta 1906 Peaster, Texas, Yhdysvallat
Kuollut: 11. kesäkuuta 1936 (ikä 30) Cross Plains, Texas, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Patrick Mac Conaire, Steve Costigan, Patrick Ervin, Patrick Howard, Sam Walser
Äidinkieli: englanti
Aikakausi:  1925–1936
Tyylilajit:  fantasia, kauhu, western, nyrkkeily, historiallinen fiktio
Kirjallinen suuntaus: miekka ja magia, kosminen kauhu, weird fiction
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Robert Ervin Howard (22. tammikuuta 1906 Peaster, Texas – 11. kesäkuuta 1936 Cross Plains, Texas) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tuotantoaan julkaistiin 1920- ja 1930-luvulla yhdysvaltalaisissa pulp-lehdissä, kuten Weird Tales -lehdessä. Howardin monipuoliseen tuotantoon kuului esimerkiksi fantasiaa, historiallista fiktiota, lännentarinoita, nyrkkeilytarinoita ja salapoliisitarinoita. Hän on miekka ja magia -lajityypin luoja, ja hänen tunnetuin hahmonsa on esihistoriallinen miekkamies Conan barbaari.
Howardin proosa on ytimekästä, suorasukaista, värikästä, synkkää ja joskus humoristista. Väkivaltaisten tarinoiden päähenkilöt ovat yleensä elämänjanoisia, yli-ihmistyyppisiä sankareita.
Elämä > Nuoruus

Robert Ervin Howard syntyi 22. tammikuuta 1906 pienellä texasilaisella paikkakunnalla nimeltä Peaster, joka sijaitsee Fort Worthista länteen. Hän oli Isaac Mordecai Howardin ja Hester Jane Ervin Howardin ainoa lapsi. Perhe oli irlantilais-skottilaista syntyperää, ja aikuistuttuaan Robert samastuikin voimakkaasti keltteihin. Lääkäri-isä oli työnsä vuoksi paljon poissa kotoa, ja Robert oli läheinen äitinsä kanssa. Perhe muutti usein Texasin sisällä, asui vuosina 1915–1919 Cross Cutissa ja sen jälkeen Cross Plainsissa, missä he asuivat Robertin ja hänen äitinsä kuolemaan 1936 saakka.
Nuoruudessaan Howard harrasti nyrkkeilyä ja osallistui paikallisiin lauantai-illan nyrkkeilytapahtumiin. Hän kävi Cross Plainsissa lukion. Myöhemmin hän kertoi vihanneensa koulua etenkin sen tiukan aikataulun johdosta, ja hän arvostikin elämässään aina suuresti henkilökohtaista vapautta. Kesälomillaan Howard työskenteli maatiloilla ja puuvillapelloilla. Kymmenennen lukuvuoden jälkeen hän kävi vielä yhden vuoden koulua läheisessä Brownwoodissa ja valmistui 1923. Howard ei pyrkinyt collegeen, kuten hänen vanhempansa olivat toivoneet. Vuosina 1923–1927 hän kävi kuitenkin joitain pikakirjoituksen, konekirjoituksen ja kirjanpidon kursseja Howard Payne Collegessa.
Elämä > Kuolema

Howardin äidin terveys huononi edelleen ja hän vaipui koomaan kesäkuussa 1936. Kun Howard kuuli, ettei äiti selviäisi, hän meni 11. kesäkuuta 1936 autolleen ja ampui itsensä automaattipistoolilla. Hän kuoli vammoihinsa kahdeksan tuntia myöhemmin. Howardin äiti kuoli seuraavana päivänä ja heidät haudattiin yhdessä kolme päivää myöhemmin Brownwoodiin. Howard jätti itsemurharunon:
All fled – all done, so lift me on the pyre,

The Feast is over and the lamps expire.



Aika on lopussa – kaikki on valmista, nostakaa siis minut roviolle

juhlat on juhlittu ja lamput sammuvat.
Jälkimaine

Vuosi Howardin kuoleman jälkeen julkaistiin ensimmäinen kovakantinen Howard-kirja A Gent from Bear Creek. Seuraavina vuosikymmeninä Howardin tarinoita julkaistiin useissa lehdissä. Arkham House julkaisi vuonna 1946 Howardin parhaiden tarinoiden kokoelman Skull-Face and Others. Gnome Press julkaisi vuonna 1950 Conan-romaanin The Hour of the Dragon (suom. Lohikäärmeen hetki) ja seuraavina vuosina useita Conan-kokoelmia. Arkham House julkaisi vuonna 1957 ensimmäisen kovakantisen Howardin runokokoelman.
Howard vaipui kuolemaansa seuranneina vuosikymmeninä unohduksiin pientä ihailijajoukkoa lukuun ottamatta. Vuonna 1966 Lancer Books julkaisi 11-osaisen Conan-kirjasarjan, johon kannet oli tehnyt taiteilija Frank Frazetta. Sarjasta tuli myyntimenestys, kirjoja julkaistiin lisää, ja Howard nousi suuren lukijayleisön suosioon 1960- ja 1970-luvuilla.
John Milius ohjasi Conan-tarinoihin löyhästi perustuneen menestyselokuvan Conan – barbaari (1982). Sitä seurasi kaksi vuotta myöhemmin jatko-osa, jonka jälkeen on julkaistu muitakin Howardin tarinoihin perustuvia elokuvia. Howardin naisystävän Novalyne Pricen muistelmiin perustuva, Howardin viimeisistä vuosista kertova elokuva Avara maailma julkaistiin 1996.
Baen Publishing Enterprise julkaisi vuosina 1995–1996 Howardin tarinoita alkuperäisessä asussaan.
Howardin kotitalo nimettiin vuonna 1994 National Register of Historic Places -rekisteriin, ja se toimii museona. Robert E. Howard United Press Association järjestää talossa joka kesäkuussa Robert E. Howard -päivät, joihin kuuluu muun muassa puheita, kiertokäyntejä ja huutokauppoja.
Tuotanto

Robert E. Howard kirjoitti 12 vuoden mittaisen uransa aikana yhteensä yli 300 tarinaa, 700 runoa, useita romaanimittaisia tekstejä sekä lukemattomia kirjeitä, artikkeleita, esseitä ja muita kirjoituksia. Howard kirjoitti nopeasti ja hänen tuotantonsa oli huomattavan laaja suhteessa hänen uransa lyhyyteen.
Howard ei koskaan kirjoittanut omaelämäkertaa. Hän kirjoitti vuonna 1928 puolielämäkerrallisen romaanin Post Oaks and Sand Roughs, joka kertoo vuosista 1924–1928, mutta sitä ei aikanaan vielä julkaistu. Myös Howardin kirjeissä on omaelämäkerrallista materiaalia.
Tuotanto > Tyylilajit ja aiheet

Howardin tuotannon tunnetuin osa ovat hänen fantasia- ja kauhunovellinsa. Niiden ohella hän kirjoitti kuitenkin myös runsaasti seikkailu-, nyrkkeily- ja lännentarinoita sekä satoja runoja. Suomeksi Howardin tuotannosta on julkaistu lähinnä fantasiaa ja kauhua.
Howardin suosituimmat teokset ovat muinaisia soturihahmoja kuvaavia seikkailutarinoita. Niille on tyypillistä nopeatempoinen toiminta, raaka väkivalta sekä synkkä ja fatalistinen maailmankuva. Pekka A. Mannisen mukaan Howardin tyylissä toistuvat myös kauhutarinoista lainatut elementit sekä sadistinen verellä mässäily. Tarinoiden sankarit ovat yleensä kovaotteisia barbaareja, jotka ratkaisevat mielellään ongelmat väkivallalla ja ovat fyysisesti lähes voittamattomia. Howardin kirjoitustyyliin liittyvät myös voimakkaat rasistiset stereotyypit.
Howardin fantasianovellit synnyttivät uuden kirjallisuuden lajityypin, jota kutsutaan nimellä miekka ja magia. Vaikka genrelle tyypillisiä piirteitä oli esiintynyt kirjallisuudessa jo aiemmin, pidetään Howardin vuonna 1929 julkaistua novellia ”Varjojen valtakunta” tyylisuunnan ensimmäisenä puhdasverinenä edustajana. Antologisti Markku Sadelehto arvioi vuonna 1991, että Howard oli J. R. R. Tolkienin ohella 1900-luvun merkittävin fantasiakirjailija.
Howard kirjoitti kolmisenkymmentä kauhutarinaa, jotka sisältävät 1900-luvun alun kauhukirjallisuudelle harvinaisesti inhimillistä koskettavuutta ja elämänläheisyyttä. Howard myös kehitti H. P. Lovecraftin niin sanottua Cthulhu-mytologiaa keksimällä Unaussprechlichen Kulten -nimisen kirjan ja kirjoittamalla muutamia mytologian kaanoniin kuuluvia novelleja. Howard kuitenkin lopetti Cthulhu-novellien kirjoittamisen nopeasti keskittyäkseen itse luomiinsa maailmoihin.
Howard kirjoitti kaksi zombinovellia ”Kyyhkyt Helvetistä” ja ”Musta Canaan”, joista ensimmäistä Stephen King on kutsunut yhdeksi parhaista kauhunovelleista, sekä artikkelin nimeltä ”Kelly the Conjure-Man”, joka käsitteli kansanperinteessä esiintynyttä poppamiestä. Eläviä kuolleita johtavasta poppamiehestä kertova ”Musta Canaan” perustuu löyhästi tähän kansanperinteeseen.
Tuotanto > Tunnetuimmat hahmot

Howardin monipuolisessa tuotannossa esiintyy esihistoriallisia miekkamiehiä ja -naisia, velhoja, merirosvoja ja keskiaikaisia ritareita mutta myös nykyaikaisia seikkailijoita, nyrkkisankareita ja salapoliiseja. Howardin tunnetuimpia ja useissa tarinoissa seikkailleita hahmoja (suluissa ensiesiintymisen vuosi):
Bran Mak Morn, piktien viimeinen soturikuningas (1930)
Breckinridge Elkins, lännensankari, jättimäinen vuoristolainen, jonka seikkailut ovat usein humoristisia (1934)
Buckner Jeopardy Grimes, lännensankari (1936)
Conan Kimmerialainen eli Conan barbaari, esihistoriallisen hyborialaisen ajan miekkamies, Howardin tunnetuin hahmo, esiintyy 26 tarinassa, joista yksi on romaani (1932)
Cormac FitzGeoffrey, ristiretkeläinen (1931)
Francis Xavier Gordon, seikkailija (1934, perustuu Howardin jo lapsena keksimään hahmoon)
Kuningas Kall (engl. Kull), soturikuningas (1929)
Pike Bearfield, lännensankari (1936)
Punainen Sonja (engl. Red Sonya of Rogatino), soturinainen (1934, esiintyy vain yhdessä tarinassa mutta tuli suosituksi)
Solomon Kane, 1500-luvun puritaani ja miekkamies, joka taistelee pahaa vastaan (1928)
Steve Costigan ja Dennis Dorgan, seikkailevia merimiehiä (1929)
Steve Harrison, yksityisetsivä (1934)
Turlogh Dubh O’Brien, gaelilaissoturi (1931)
Vaikutus kirjallisuuden ulkopuolella

Robert E. Howardin inspiroimia tai hänen töihinsä suoraan perustuvia sarjakuvia ja elokuvia on runsaasti. Myös roolipelien fantasiamaailmat ovat saaneet Howardilta paljon vaikutteita.
Populaarimusiikin kentällä Howardin työt ovat olleet innoituksena monille extreme metal -yhtyeille.
Kirjallisuutta

Finn, Mark: Blood & Thunder. The Life and Art of Robert E. Howard.  USA:  The Robert E. Howard Foundation Press, 2013.  ISBN 978-1-304-03152-5  (englanniksi)
Sisättö, Vesa (toim.): Ulkomaisia fantasiakirjailijoita.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2003.  ISBN 951-692-539-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Robert E. Howard Foundation. (englanniksi)
Conan.com. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Howard harrasti teini-ikäisenä nyrkkeilyä.
Robert E. Howard.
Howardin naisystävä Novalyne Price.
Robert E. Howardin kotitalo, joka on nykyisin museo.
Mjadzel

| Mjadzel, Mjadel (Мя́дзел, Мядель) |
| --- | --- |
 Katolinen kirkko Mjadzelissa
 vaakuna
 Mjadzel, Mjadel
 Koordinaatit: 54°52′15″N, 26°55′40″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Minskin alue
Perustettu:  1324
Korkeus:  160–200 m
Väkiluku (10/2009):  7 065
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 www.myadel.minsk-region.by 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mjadzel (valkoven. Мя́дзел) eli Mjadel (ven.  Мядель, puol. Miadzioł) on kaupunki ja hallinnollinen piiri Minskin alueen luoteisosassa Valko-Venäjällä. Mjadzel sijaitsee Minskistä katsottuna luoteessa; kaupunkien välinen matka on 136 kilometrin matka kantatietä P58 pitkin.
Ortodoksikirkko Mjadzelissa.
Mjadzelin piirihallinnon rakennus.
Näkymä Mjastro-järvelle.
Kansallispyhäkkö Budslaun kylässä.
Hallintopiirissä asui vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan yhteensä 29 599 ihmistä. Enemmistö heistä asui kylissä tai muualla maaseudulla. Itse Mjadzel kaupunkiin kirjattiin 7 065 ja kolmeen kaupunkityyppiseen taajamaan runsas 5 000 asukasta seuraavasti: Naratšin loma-asutustaajama 2 931, Kryvitšyn kaupunkimainen taajama 1 298 ja Svirin kaupunkimainen taajama 1 055 asukasta.
Narotšanskin kansallispuisto kattaa suuren osan Mjadzelin hallintopiiriä ja puistoalueen osaksi on sisälletty osan piirin taajamistakin. Mjadzelin kaupunki sijaitsee kansallispuistoon kuuluvan Mjastro-järven (ven. оз. Мястро) koillisrannalla, Naratšin lomataajama Naratš-järven ja Svirin kaupunkimainen taajama Svir-järven luoteisrannalla.
Mjadzelin piirin tunnetuimpiin nähtävyyksiin kuuluu myös pienessä Budslaun kylässä sijaitseva suuri Budslaun Jumaläidin ikonin kirkko, jota pidetään yhtenä maan  kansallispyhäköistä ja Naratš-järven ohella yhtenä maan seitsemästä ihmeesta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lyhyt kaupunkikuvaus (BYcity.org) (englanniksi)
Мядельский район - Tietoa hallintopiiristä ja sen taajamista (dorogiby.info) (venäjäksi)
История и современность города Мядель (Arkistoitu – Internet Archive) (www.myadel.info) (venäjäksi)
Kaupunkikartta (BYcity.org) (venäjäksi)
WikiMapia karttalinkki, selitykset pääosin (venäjäksi), (valkovenäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaisia topografiakarttoja alueesta (venäjäksi) (maps.vlasenko.net)
Maakunnan viralliset Mjadzel piirin sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (minsk-region.gov.by) (venäjäksi)
Joitain kuvia kaupungin kohteista (venäjäksi)
Valko-Venäjän Ilmatieteen laitoksen sääennuste Mjadzelin piirin Naratšiin (pogoda.by) (venäjäksi)
Huomenta Suomi

| Huomenta Suomi> Huomenta Suomi (1989–2019, 2023–) Uutisaamu (2020–2022) |
| --- | --- |
 Huomenta Suomen tunnus 2013–2017
Tyyli:  keskusteluohjelma
Kestoaika:  215 minuuttia (Viikonloppuisin 180 min)
Luoja(t):  MTV Oy
Pääosissa:  Kirsi Alm-Siira Ivan Puopolo Viikonloppuisin: Joanna Kuvaja Antero Mertaranta  Aki Linnanahde Niina Backman Lorenz Backman
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Kolmoskanava (1989–1992) MTV3 (1993–), MTV Katsomo (2024–)
Esitetty:  1. joulukuuta 1989 – jatkuu edelleen
Tuotanto
Ohjaaja(t):   Ylva Hirsma  Jesse Ristilä  Matti Saarivuori  Riikka Ahjoharju  Teemu Hirvilinna  Ida Tunturipuro  Henrik Lobbas 
Tuotantoyhtiö(t):  MTV Oy
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Huomenta Suomi (7.1.2020–23.12.2022 Uutisaamu) on suomalainen MTV3-kanavan aamuajankohtaisohjelma. Ohjelman ensimmäinen lähetys esitettiin vuonna 1989 silloisella Kolmoskanavalla.
Ohjelman rakenne

Ohjelman lähetysaika on arkiaamuisin kello 6.25–10.00 (ennen vuotta 2023 kello 6.25–9.30). Ohjelmassa on noin seitsenminuttinen uutiskatsaus puolen tunnin välein kello 6.30 alkaen. Uutiskatsausta seuraa säätiedotus. Urheilukatsaus Tulosruutu (vuosina 2013–2017 MTV Sport Uutiset) esitetään kello 6.40 alkaen puolen tunnin välein 9.15 asti. Uutiskatsausten välissä on haastatteluja ja reportaaseja. Helmikuusta 1996 vuoden 2001 loppuun asti silloista Huomenta Suomi -ohjelmaa esitettiin myös viikonloppuisin. Vuodesta 2023 Huomenta Suomi ohjelmaa on alettu esittää myös viikonloppuisin, jolloin aiheet ovat rennompia ja keskittyvät viikon tapahtumiin. Lähetysaika viikonloppuisin on 8.55–12.00.
Historiaa

Silloisen Huomenta Suomen ensilähetys alkoi 1. joulukuuta 1989 kello 6.28. Juontajaparina olivat toimittajat Arto Tuominen ja Leena Pakkanen. Ohjelman ensimmäisinä vieraina olivat silloinen Suomen pääministeri Harri Holkeri ja MTV:n ohjelmajohtaja, Huomenta Suomi -ohjelman ideoinut Tauno Äijälä. Huomenta Suomi oli aloittaessaan pohjoismaiden ensimmäinen kaupallinen aamutelevisio-ohjelma.
Ruotsissa on samankaltaisia aamuohjelmia, esimerkiksi TV4:n Nyhetsmorgon ja SVT1:n Gomorron Sverige. Yhdysvalloissa suoria aamutelevisiolähetyksiä on ollut 1950-luvulta alkaen, kuten Today, joka aloitti vuonna 1952. Suomessa televisiomaksurahoitteinen Yle TV1 aloitti oman kilpailevan aamuohjelmansa Aamu-TV:n maaliskuussa 1997.
MTV:n YT-neuvottelujen seurauksena silloinen Huomenta Suomi ulkoistettiin uutis- ja urheiluosuuksia lukuun ottamatta, ja koko ohjelman rakenne uudistettiin. Lauri Karhuvaaran ja Mari Sarolahden viimeinen lähetys esitettiin 13. joulukuuta 2013, jonka jälkeen ohjelma jäi tauolle. Uudistettu Huomenta Suomi palasi ruutuun 27. tammikuuta 2014.
Vuoden 2002 alusta aina 2. kesäkuuta 2006 asti silloisen Huomenta Suomen jälkeen esitettiin makasiiniohjelmaa Ihana aamu, jota juonsi toimittaja Tiina Klemettilä. Helmikuusta 2009 joulukuuhun 2016 silloisen Huomenta Suomen yhteydessä esitettiin Studio55-keskusteluohjelmaa.
Vuoden 2022 joulukuussa MTV3 tiedotti että ohjelman nimi muuttuu takaisin Huomenta Suomeksi ja sen uusina juontajina viikonloppuisin tulevat toimimaan Aki Linnanahde, Antero Mertaranta, Joanna Kuvaja, Ira Hammermann, Niina Backman ja Lorenz Backman. Ira Hammermann ilmoitti 15.5.2023 Facebook julkaisussaan, että lopettaa Huomenta Suomen viikonlopun juontamisen. Hammermannin viimeinen lähetys oli 11.6.2023.
Juontajat > Nykyiset juontajat

Kirsi Alm-Siira (2014–)
Ivan Puopolo   (2017–)
Jesse Kamras (2012–)
Teresa Meriläinen-Aho (2012-2013, 2019-)
Shahin Doagu (2020-)
Eerikki Pitkänen (2020-)
Joanna Kuvaja (2017-2019, 2023-nykyhetki)
Aki Linnanahde(2023-)
Niina Backman (2023-)
Lorenz Backman (2023-)
Antero Mertaranta (2023-)
Juontajat > Nykyiset juontajat > Entisiä juontajia

Mika Tommola (2017–2019)
Mervi Kallio (2015–2021)
Nina Rahkola (2014–2018)
Tanja Huutonen (2017–2018)
Juhani Henriksson (2017-2018)
Lauri Karhuvaara (1989–2013)
Mari Sarolahti (1996–2013)
Markus Hippi (2009–2011)
Katja Kannonlahti (1998–2007)
Sanna Kiiski (2007–2012)
Ripsa Koskinen-Papunen (2003–2004)
Timo Laukkio (1990–199x)
Leena Pakkanen
Mirja Sipinen (2012–2013)
Arto Tuominen
Heikki Huttunen
Barita Rosenström
Pirkko Arstila (?-2002)
Liisa Riekki
Sakari Kilpelä (viikonloppuisin)
Tuomas Tahvanainen
Mika Saukkonen
Ira Hammermann (2023, viikonloppuisin)
Juontajat > Uutisankkurit

Kirsi Alm-Siira
Shahin Doagu
Teresa Meriläinen-Aho
Tiia Palmèn
Antti Tuuri
Eerikki Pitkänen
Jesse Kamras
Sanna Ketola
Leo Jaakkonen
Jonna Kumpula
Annika Nuotto
Juontajat > Urheiluankkurit

Mervi Kallio
Toni Immonen
Kasperi Kunnas
Tomi Haapaniemi
Mikko Hyytiä
Minna Korkka
Matti Nyrhinen
Teemu Niikko
Juontajat > Meteorologit

Aleksi Jokela
Miina Manninen
Markus Mäntykannas
Pekka Pouta
Liisa Rintaniemi
Jenna Salminen
Joonas Koskela
Aiheesta muualla

Huomenta Suomi MTV:n suoratoistopalvelussa
Timothy Mo

| Timothy Mo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1950 (ikä 74–75) Hongkong
Kansalaisuus:  Britannia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Timothy Mo (s. 1950 Hongkong) on brittiläinen kirjailija. Mon isä on kiinalainen, äiti englantilainen. Hän muutti 1970 Hongkongista Lontooseen.
Mo kuvaa teoksissaan niin kiinalaisyhteisöä Englannissa kuin brittejä Hongkongissa. Hän on merkittävä sukupolvensa kirjailija.
Suomennetut teokset

Kuokkavieraat (Sour Sweet), suom. Eva Siikarla, Helsinki: WSOY 1992 ISBN 951-0-17938-8
Hvar (saari)

Hvar
| --- | --- |
Muut nimet:  Hvor, For
Sijainti:  43°08′N, 16°44′E Split-Dalmatia  Kroatia
Vesialue:  Adrianmeri 
Korkein kohta:  Sveti Nikola (d) 
Pinta-ala:  297,37 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  11 459 (2001)
Suurin kaupunki:  Hvar (4 138)
Asutuskeskukset:  Jelsa, Stari Grad
Kieli:  kroatia
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Jelsan satama
Hvar (paikallisella murteella Hvor tai For, kreik. Φάρος, Fáros, lat. Pharina, ital. Lesina) on saari Adrianmeressä lähellä Dalmatian rannikkoa Kroatiassa. Saari on noin 80 kilometriä pitkä ja se on matkailijoiden suosiossa.
Maantiede

Hvarin saari kuuluu hallinnollisesti Split-Dalmatian piirikuntaan. Hvarin salmi (Hvarski kanal) erottaa sen Bračin saaresta, vastaavasti Visin salmi Visin saaresta, Korčulan salmi Korčulasta ja Neretvan salmi Pelješacin niemimaasta. Saaren itäisin kohta on vain kolmen merimailin (6 km) päässä mantereesta. Saaren etelärannikon edustalla on lukuisia pienempiä saaria, esimerkiksi Paklenski Otoci lännessä ja Šćedron saari etelässä.
Saaren pinta-ala on lähes 300 km². Hvarilla viljellään hedelmiä, oliiveja, laventelia sekä kalastetaan. Vuoden 2001 tietojen mukaan saaren asukasluku oli noin 11 500 henkilöä.
Saari jakautuu seuraaviin pääkeskuksiin:
Hvar (4 138 asukasta vuonna 2001)
Stari Grad saaren pohjoisosassa (2 817 as.). Alue on yksi ensimmäisistä ihmisten antiikin aikana asuttamista Adrianmeren saarista. Stari Grad on saaren pääsatama ja suurin osa turisteista saapuu saarelle Splitistä autolautoilla sen kautta.
Jelsa on pieni kaupunki saaren keskiosassa, pohjoisrannikolla. (3 672 as.)
Sućuraj on pittoreski pieni, yli 2 300 vuotta vanha kylä saaren itäkärjessä. Kylän 400 asukasta elävät turismista ja kalastuksesta. Leudon ilmaston ja kauniin maaseudun ansiosta kylä on erittäin suosittu turistien keskuudessa. Kylä on virallisesti saaren itäosan keskus.
Hvaria mainostetaan Kroatian aurinkoisimpana saarena, siellä kertyy vuodessa keskimäärin 2718 auringonpaistetuntia.
Talous

Hvarin asukkaat työskentelevät enimmäkseen kalastuksen ja turismin parissa. Saarella on erittäin leuto välimerenilmasto, kauniit rannat ja välimerellinen kasvillisuus, joiden ansiosta se on yksi viehättävimmistä turistikeskuksista Euroopassa. Saari mainostaa itseään ”Euroopan aurinkoisimpana paikkana”, sillä Hvarilla on vuodessa keskimäärin 2 715 tuntia auringonvaloa.
Hvarin kaupunki on saaren suurin turismin keskus. Kaupungissa on suuri aukio, joka jatkuu rantaan asti. Turistisesongin aikaan satama on täynnä suuria jahteja. Yökerhot houkuttelevat paljon nuorempia vierailijoita.
Laventelin viljely on toinen suuri elinkeino Hvarilla. Siitä valmistetaan aromaattisia öljyjä ja saippuoita. Hvaria kutsutaan usein ”Laventelin saareksi”.
Hvar on myös yksi kahdesta tunnetuimmasta viinialueesta Kroatiassa. Saaren eteläosan viinitarhat ovat tunnettuja Plavac Mali -rypäleistä valmistetuista punaviineistään. Keskustasanko Stari Gradin ja Jelsan välillä on tunnettu valkoviineistään.
Hvarilta pääsee mantereelle laivoilla ja autolautoilla, jotka liikennöivät Splitistä Hvarin kaupunkiin ja Stari Gradiin, sekä Drvenikistä  Sućurajiin.
Saaren nimet

Saaren ollessa kreikkalainen siirtokunta se tunnettiin nimellä Faros, ’majakka’. Kreikkalainen runoilija Apollonios Rhodios viittasi saareen nimellä ”Piteyeia” 200-luvulla eaa. Nimi tuli joko kreikan sanasta pitys, joka tarkoittaa kuusta, tai muinaisesta illyrialaiskylästä Pitve saaren keskiosassa.
Rooman vallan aikana ollessaan osana Dalmatian provinssia, saari tunnettiin nimellä Pharia ja myöhemmin nimellä Fara.
Varhaiskeskiajalla slaavit asuttivat saaren ja nimesivät sen Hvariksi, korvaamalla konsonantin "f" vanhalla slaavilaisella konsonantilla "hv". Saarta kuitenkin hallitsivat vielä illyrialaiset. Kroaattien vaikutteet saivat roomalaisväestön vaihtamaan virallista nimeä taas kerran "Quarraksi".
1000-luvun lopulta asti Hvarin italiankielinen nimi on ollut Lesina, kroatian sanasta les, joka tarkoittaa metsää. Venetsian kielellä saari tunnettiin nimellä Liesena. Nimi toimi saaren virallisena nimenä Venetsian vallan aikana.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Matkaopas aiheesta Hvar Wikivoyagessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Autolautta Stari Gradin satamassa
Hvarin kaupunki
Stari Grad
Hvarin etelärannikkoa lähellä Sveta Nedjeljaa.
Hvarin satama
Käännös suomeksi
Humala

| Humala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Kladi::  Aitokaksisirkkaisten ydinryhmä
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Rosales
Heimo::  Hamppukasvit Cannabaceae
Suku::  Humalat Humulus
Laji::  lupulus
Kaksiosainen nimi
 Humulus lupulus  L. 
Katso myös
   Humala Wikispeciesissä   Humala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Humala eli salkohumala (Humulus lupulus) on hamppukasveihin (Cannabaceae) kuuluva, monivuotinen köynnöstävä hyöty- ja koristekasvi. Se kasvaa luonnonvaraisena laajalla alueella Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa lauhkeilla seuduilla.
Humalaa viljellään paljon Keski-Euroopassa, koska emikukintojen lupuliinihartseja käytetään oluen valmistuksessa.