stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Velleius Paterculus
Velleiuksen Rooman historia

| Historiae |
| --- | --- |
 Historia romana, 1600.
Kieli:  latina
Julkaistu:  Ensimmäinen painos 1520

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Velleiuksen Rooman historia > Sisältö

Velleiuksen teos käsitti kaksi kirjaa. Se alkoi kreikkalaisesta mytologiasta ja ulottui aina kirjoittajan omaan aikaan. Ensimmäinen kirja, joka ei ole säilynyt nykypäivään kokonaisuudessaan, päättyy kolmanteen puunilaissotaan. Toisen kirja ei enää käsittele maailmanhistoriaa laajemmin, vaan keskittyy Julius Caesarin ja Augustuksen osuuteen Rooman valtakunnan historiassa. Teos päättyy Tiberiuksen ylistykseen. Teos sisältää muun muassa varhaisimman kuvauksen Teutoburgin taistelusta, joka käytiin syyskuussa vuonna 9. Velleius oli itse mukana Germanian sodissa. Hänen kuvauksensa taistelusta perustuu silminnäkijöiden kertomuksiin. Velleius ihailee teoksessaan konservatiivista auktoriteettia ja järjestystä. Uudistajat kuten Gracchukset, Velleius tuomitsee demagogeiksi. Teoksen tyyli yrittää jäljitellä Ciceron tasapainoisuutta. Velleius kuitenkin piti Sallustiusta esikuvanaan.
| Kirja      | Kappaleet | Yhteenveto |
| --- | --- | --- |
| 1. kirja | - | [Kirjan alku puuttuu] Troijan sota, Homeros, Meedian valtakunta, Karthagon ja Rooman perustaminen. [Suuri lacuna] Rooma valtaa Makedonian. Kolmas puunilaissota. |
| 2. kirja | 1-28 | Tiberius Sempronius Gracchus, Numantian sota, Gaius Sempronius Gracchus, kuuluisista oraattoreista, Numidian sota, Mariuksen sota germaaneja vastaan, liittolaissota, Mithraditeen sodat, Sulla, Cinna, Sullan diktatuuri. |
| 2. kirja | 29-58 | Pompeius Suuren nousu valtaan, Sertorius, sota merirosvoja vastaan, Lucullus, Catilinan salaliitto, Pompeiuksen sota  Mithradatesta vastaan, Rooman provinssesita, Ensimmäinen triumviraatti, Crassuksen tappio, Gallian sota, Julius Caesarin kansalaissota, Caesarin diktatuuri ja kuolema. |
| 2. kirja | 59-93 | Octavianuksen ja Antoniuksen kamppailu, Toinen triumviraatti, Filippoin taistelu, Brutuksen and Cassiuksen itsemurhat, Perusian sota, Octavianuksen sota Sextusta vastaan, Marcus Antoniuksen sota Parthiaa vastaan, Kleopatra VII, Aktionin taistelu, Marcus Antoniuksen ja Kleopatran itsemurhat, Octavianus yksinvaltiaana. |
| 2. kirja | 94-125 | Tiberiuksen uran alku, Raetian valloitus, Lolliuksen tappio, Germanian sodan alku, Gaius Caesar idässä ja hänen kuolemansa, Tiberius nimitetään Augustuksen seuraajaksi, Tiberiuksen sota Germaniassa, Pannonian ja Dalmatian kapinat, Varuksen tappio Teutoburgin metsässä, Tiberiuksen kostoretki, Tiberiuksesta tulee keisari. |
| 2. kirja | 126-131 | Tiberiuksen valtakauden siunaus, rukous Juppiterille, Marsille ja Vestalle valtakunnan kukoistukselle ja keisarin terveydelle. |
Velleiuksen Rooman historia > Velleiuksen lähteet

Velleius mainitsee lähteinään ainoastaan Caton ja Hortensiuksen. On luultavaa että Velleius käytti Atticusta ja Cornelius Neposta. Sisällissotien ajasta Velleius käytti lähteenään ehkä Messala Corvinusta. Augustuksen hallituskaudesta hän käytti luultavasti lähteenään keisarin omaa elämäkertaa. Velleiuksen kuvaus Tiberiuksen hallituskaudesta perustui hänen omiin kokemuksiinsa. Velleius käytti ehkä myös Liviusta lähteenään.
Velleiuksen Rooman historia > Julkaisu

Velleiuksen historian teksti perustuu yhteen ainoaan käsikirjoitukseen, jonka Beatus Rhenanus löysi benediktiiniluostarista Murbachissa Alsacessa vuonna 1515. Käsikirjoitus oli peräisin 700-luvulta. Tämä käsikirjoitus on kuitenkin nykyään kadonnut. Rhenanus kertoo käsikirjoituksen olleen "niin hirveässä kunnossa" ettei sitä pystyttäisi koskaan korjaamaan. Rhenanuksen mukaan käsikirjoituksen kaikki osat olivat jollain tavalla vaurioituneita ja hän arvelee ettei käsikirjoituksen laatija ollut ymmärtänyt sanaakaan sen sisällöstä. Rhenanus viivytteli julkaisun kanssa koska hän sai kuulla että Georgius Merula oli löytänyt toisen version tekstistä Milanossa. Tämä ei kuitenkaan pitänyt paikkaansa ja Rhenanus julkaisi Velleiuksen Historiaen editio princepsin vuonna 1520. Tämä julkaisu sisälsi myös Rhenauksen sihteerin Burerin, joka vertasi julkaistavaa tekstiä käsikirjoitukseen ennen julkaisua, laatiman liitteen, joka sisälsi vaihtoehtoisia versioita tekstistä. Rhenanuksen editio princeps oli ainut versio Velleiuksen kirjasta vuoteen 1834 asti, jolloin löydettiin Bonifacius Amberbachin tekemä kopio alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Näiden kahden version avulla nykytutkijat ovat pystyneet arvioimaan alkuperäisen käsikirjoituksen sisällön. Tästä huolimatta Velleiuksen historia on yksi eniten vaurioituneista nykypäivään säilyneistä antiikin aikaisista teksteistä.
Velleiuksen Rooman historia > Vaikutus eri aikakausina

Velleiusta ei mainita usein antiikin aikaisissa ja keskiaikaisissa lähteissä. Tacitus ei mainitse Velleiusta, vaikka onkin todisteita siitä että hän käytti tämän Rooman historiaa lähteenä. 300-luvulla elänyt Sulpicius Severus käytti Velleiuksen teosta lähteenään. 1200-luvulla Roger Bacon ylisti Velleiusta siitä että hän sisällytti yleisesti historiaa käsittäneeseen teokseensa myös kirjallisuuden historiaa. Vuosien 1520 ja 1933 välillä Velleiuksen teoksesta painettiin jopa 47 eri versiota, mikä osoittaa että sitä arvostettiin, erityisesti 1600- ja 1700-luvuilla.
Aiheesta muualla

LacusCurtius, Velleius Paterculus: The Roman History (englanniksi) (latinaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  5  6  7  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Velvollisuuksista

| Velvollisuuksista> De officiis |
| --- | --- |
 Teoksen kansilehti. Christopher Froschouer, 1560.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Cicero
Kieli:  latina
Genre:  filosofia
Julkaistu:  44 eaa.
Suomennos
Suomentaja:  Marja Itkonen-Kaila
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1992
ISBN:  951-0-17868-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Velvollisuuksista (lat. De officiis) on Ciceron kirjoittama filosofinen teos, joka käsittelee sitä, mikä on paras tapa elää, käyttäytyä ja hoitaa moraaliset velvollisuudet.
Historia

Cicero kirjoitti teoksen loka-marraskuussa vuonna 44 eaa. noin neljän viikon aikana. Hän omisti sen pojalleen Marcukselle, joka oli tuolloin Ateenassa opiskelemassa filosofiaa peripateettiseen koulukuntaan kuuluneen Kratippoksen johdolla. Teos jäi Ciceron viimeiseksi.
Teoksen aihe, moraaliset velvollisuudet, olivat olleet filosofisen käsittelyn alla erityisesti stoalaisessa koulukunnassa (katso: kathēkon ja katorthōma). Myös Ciceron esitys perustuu ennen kaikkea stoalaisiin lähteisiin ja erityisesti Panaitioksen teoksiin. Teosta on luonnehdittu Ciceron pyrkimykseksi määritellä julkisen käyttäytymisen ihanteet.
Ambrosius sovelsi Ciceron teosta omassa teoksessaan De officiis ministrorum, jossa hän käytännössä muunsi teoksen kristinuskon kanssa yhteensopivaan muotoon. Jo ennen häntä Lactantius oli hyödyntänyt teosta kirkon tarpeisiin. Teos vaikutti myös muun muassa Hieronymukseen ja Augustinukseen. Se säilyi vaikutusvaltaisena läpi koko keskiajan.
Kirjapainotaidon kehittämisen jälkeen Velvollisuuksista oli ensimmäisiä painettuja klassisia teoksia muiden Ciceron teosten ohella. 1500-luvulla Erasmus Rotterdamilainen muokkasi teoksesta oman versionsa. Myös Philipp Melanchthon toimitti teoksen. 1600-luvulla teos oli laajasti käytössä brittiläisissä kouluissa ja yliopistoissa. Sitä käsittelivät laajalti muun muassa Hugo Grotius ja Samuel Pufendorf ja se vaikutti muun muassa John Miltonin ja John Locken ajatteluun. Voltaire ylisti teosta, ja Fredrik Suuri tilasi siitä saksankielisen käännöksen Christian Garvelta.
Michael Grantin mukaan Cicero itse vaikuttaa pitäneen teosta henkisenä testamenttinaan ja mestariteoksenaan. Edward Claytonin mukaan teos on edelleen parhaita lähtökohtia tutustumiselle Ciceron koko filosofiseen tuotantoon.
Sisältö

»[E]mme ole syntyneet vain itseämme varten, vaan osaa olemassaolostamme vaatii itselleen isänmaa, osaa ystävät, ja koska – – kaikki maan tuotteet on luotu ihmisten käyttöön, kun taas ihmiset syntyvät ihmisiä varten, voidakseen olla hyödyksi toinen toisilleen, niin meidän tulee tässä kohden seurata luontoa kuin opasta ikään, edistää yhteistä hyvää tekemällä palveluksia toinen toisillemme ja antamalla ja ottamalla vastaan sekä kyvyillämme, teoillamme ja varoillamme  lujittaa ihmisten välisiä siteitä.»
Ciceron teos on muodoltaan Marcukselle osoitettu kirje. Aiheensa puolesta se on kuitenkin selvästi osoitettu laajemmalle yleisölle.
Teos koostuu kolmesta kirjasta. Ensimmäinen käsittelee moraalista hyvää, toinen edullisuutta ja kolmas näiden välistä ristiriitaa. Cicero käsittelee sitä, miten moraalisesti hyvä määritellään ja kumpi kahdesta hyvästä asiasta on parempi. Moraalisen hyvän ja edullisuuden välinen ristiriita on Ciceron mukaan vain näennäinen. Silloin kuin näemme niiden olevan ristiriidassa, emme vain ole ymmärtäneet tilannetta oikein. Todellisuudessa niissä on kyse samasta asiasta, niin että moraalisesti hyvä on aina edullista ja edullinen hyvää.
Cicero kehottaa poikaansa seuraamaan luontoa ja viisautta sekä toimimaan politiikassa, sen sijaan että etsisi nautintoja ja helppoa elämää. Ciceron mukaan on olemassa luonnollinen laki, joka hallitsee kaikkia ihmisiä. Poliittisten oikeuksien puute sen sijaan turmelee moraaliset hyveet. Teos arvostelee hieman aiemmin surmattua diktaattori Julius Caesaria ja tämän diktatuuria yleisesti; Ciceron mukaan Caesar ansaitsi kuolemansa.
Cicero hyödyntää teoksessa useita anekdoottimaisia esimerkkitapauksia käsitellyistä aiheista ja viittaa usein oman aikansa tapahtumiin.
Kirjallisuutta > Suomennos

Cicero: Velvollisuuksista. Teoksessa Cicero: Vanhuudesta. Ystävyydestä. Velvollisuuksista.  (Cato maior de senectute; Laelius de amicitia; De officiis.) Suomentanut ja johdannon kirjoittanut Marja Itkonen-Kaila. Laatukirjat. 3. painos (1. painos 1967)  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-17868-3
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Cicero: On Duties. Teoksessa Cicero: Volume XXI.  (On Duties (De Officiis). Loeb Classical Library 30)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press, 1913.  ISBN 0674990331  Latinankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Cicero, Marcus Tullius; Atkins, E. M. & Griffin, M. T. (toim.): Cicero: On Duties.  (Cambridge Texts in the History of Political Thought)  Cambridge:  Cambridge University Press, 1991.  ISBN 0-521-34835-8  (englanniksi)
Cicero; Walsh, P. G. (toim.): On Obligations.  (Oxford World's Classics Series)  Oxford:  Oxford University Press, 2001.  ISBN 0192839683  (englanniksi)
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Nelson, N. E.: Cicero's De Officiis in Christian Thought.  (University of Michigan Studies in Language and Literature 10)  Ann Arbor:  University of Michigan, 1933.  (englanniksi)
Aiheesta muualla > Teos

Cicero: De Officiis. The Latin Library. (latinaksi)
Cicero: De Officiis. Perseus. (latinaksi) (englanniksi)
Cicero: De Officiis. Archive.org. (latinaksi) (englanniksi)
Cicero: De Officiis. Constitution.org. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Schneider, Ben R.: Why Cicero's De Officiis?. Lawrence University. (englanniksi)
Venäjän–Turkin sota (1676–1681)

Venäjän–Turkin sota 1676–1681 oli ensimmäinen laajamittainen sota, jonka Venäjä ja Osmanien valtakunta kävivät keskenään. Krimin kaanikunta osallistui sotaan turkkilaisten puolella. Lisäksi Ukrainan kasakoita taisteli molemmilla puolilla. Petro Dorošenkon kasakkahetmanaatti tuki turkkilaisia, kun turkkilaisia vastustaneet kasakat valitsivat uudeksi hetmanikseen Ivan Samoilovytšin ja liittyivät sotaan venäläisten puolelle. Sota keskittyi taisteluksi Tšigirin kaupungissa olleen linnoituksen hallinnasta ja molemmat osapuolet valtasivat kaupungin toisiltaan useita kertoja. Sota jäi ratkaisemattomaksi ja päättyi 3. tammikuuta 1681 allekirjoitettuun Bahtšisarain rauhaan, jossa osapuolet sopivat 20 vuotta kestävästä aselevosta. Sopimuksesta huolimatta Venäjä liittyi Pyhä liigana tunnettuun Osmanien valtakuntaa vastaan sotineeseen liittoutumaan viisi vuotta myöhemmin.
Vepsän ylänkö

Vepsän ylänkö (ven. Ве́псовская возвы́шенность, Vepsovskaja vozvyšennost, vepsäksi Vepsän ülüz) sijaitsee Äänisen eteläpuolella Venäjän Leningradin ja Vologdan alueiden rajalla. Sen korkein kohta on Malgora (304 metriä merenpinnasta).
Ylänkö toimii Itämeren ja Kaspianmeren altaiden vedenjakajana. Seudulla on paljon karstijärviä. Luonnonsuojelualueita ovat Vepsän metsän luonnonpuisto ja Šimozeron rauhoitusalue.
Siru (nimi)

| Siru |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  30. syyskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Siiri
Vastineita eri kielissä:  Sigrid
Nimen alkuperä:  muinaisnorjan Sigríðr,
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siru on suomalainen naisen etunimi.  Etunimenä se on lyhentymä Siiri-nimen hyväilymuodosta Sirukka, Siiri taas on suomalainen muoto skandinaavisesta nimestä Sigrid..
Syyskuuhun 2023 mennessä Suomessa on nimi Siru annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1385 henkilölle.  Almanakkaan nimi lisättiin vuonna 2010, ja Sirun nimipäivä on 30. syyskuuta.
Tunnettuja Siruja

Siru Airistola (s. 1987), suomalainen laulaja
Siru Kainulainen (s. 1966), suomalainen kirjallisuudentutkija
Kuvitteellisia Siruja

Siru, useissa lehdissä esiintynyt sarjakuvahahmo
Siru Honkanen, tv-sarjassa Salatut elämät
Siru Kivinen, tv-sarjassa Kiviset ja Soraset
Siroliskoankerias

| Siroliskoankerias |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Piikkiankeriaskalat Notacanthiformes
Heimo::  Liskoankeriaat Halosauridae
Suku::  Aldrovandia
Laji::  gracilis
Kaksiosainen nimi
 Aldrovandia gracilis  Goode & Bean, 1896 
Katso myös
   Siroliskoankerias Wikispeciesissä   Siroliskoankerias Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Siroliskoankerias (Aldrovandia gracilis) on liskoankeriaisiin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä Atlantista.
Koko ja ulkonäkö

Siroliskoankerias voi kasvaa suurimmillaan noin 55 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan kala on ankeriasmainen, pitkä, solakka ja ruumis kapenee pyrstöä kohden. Väriltään siroliskoankerias on harmaa tai ruskehtavan harmaa ja kuono on valkoinen.
Levinneisyys ja elintavat

Siroliskoankeriasta tavataan Atlantin länsiosissa Meksikonlahdelta ja Karibianmereltä ja itäosissa Mauritaniasta Sierra Leoneen. Laji liikkuu lähellä pohjaa tyypillisimmin 460 – 2 600 metrin syvyydessä. Kalan ravintoa ovat äyriäiset, nilviäiset ja monisukasmadot.
Sisä-Suomi

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Sisä-Suomi oli Jyväskylässä vuosina 1923–1970 ilmestynyt kokoomuslainen sanomalehti. Vuosina 1951–1961 sen nimenä oli Jyväskylän Sanomat ja vuosina 1962–1970 Keski-Suomen Iltalehti.
Vuonna 1918 perustetun Keskisuomalaisen siirryttyä edistyspuolueen kannattajaksi Jyväskylän kokoomuslaiset ryhtyivät Sakari Kuusen johdolla puuhaamaan omaa äänenkannattajaa. Vuosina 1925–1930 sen julkaisijana toimi K. J. Gummeruksen kustannusliike. Oltuaan lapuanliikkeen ja IKL:n kannalla Sisä-Suomi sanoutui vuonna 1936 irti oikeistoradikalismista. Lehti menestyi 1930-luvulla hyvin, mutta alkoi jo sotavuosina menettää asemiaan Keskisuomalaiselle. Se yritti pelastautua muuttumalla selvemmin yleislehdeksi ja sittemmin iltalehdeksi, vaihtamalla nimeä ja ottamalla liberaalit mukaan julkaisijaksi. Pienilevikkinen kokoomuslehti lopetettiin Yhtyneiden Paperitehtaiden kaltaisten suuryritysten tuen kadottua.
Sisä-Suomi ilmestyi vuonna 1924 kolmesti, vuosina 1925–1943 ja 1959–1968 kuudesti, vuosina 1944–1959 seitsemän kertaa ja vuosina 1968–1970 viidesti viikossa. Vuosina 1927–1929 se julkaisi myös kolmipäiväistä ja vuosina 1927–1929 ja 1932 kerran viikossa ilmestynyttä painosta. Lehden levikki oli 1930- ja 1940-luvuilla 4 000–5 000 ja vuonna 1957 yli 8 000 kappaletta. Vuonna 1968 levikki oli laskenut 3 000:een. Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät Oskari Tissari (1924), Uuno Halminen (1924), Vilho Vihtori Viita (1924–1925), Martti Raitio (1925–1929 ja 1930–1931), Heikki Halmesmäki (1929–1930), Vilho Mäkipuro (1930), Veikko Sariola (1931), Väinö Valorinta (1931–1932), Arvi V. Mäkinen (1932–1938 ja 1944), Matti Karjalainen (1938–1939), Akseli Routavaara (1939–1944) ja Kyösti Sorjonen (1945–1970).
Aiheesta muualla

Sisä-Suomi digitoituna kansalliskirjastossa
Pekka Vepsäläinen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 27. heinäkuuta 1952 (ikä 72)
Syntymäpaikka: Kuopio, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 171 cm
Junioriseurat
: KuPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1970 | KuPS | 0 | (0) |
| 1971–1972 | Elo | – | (9) |
| 1973–1980 | KuPS | 177 | (4) |
| 1981–1988 | KPT | 171 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 348 | (6) |
Maajoukkue
| 1973–1975 | Suomi U21 | 13 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Pekka Vepsäläinen (s. 27. heinäkuuta 1952, Kuopio) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Keskuspuolustajana pelannut Vepsäläinen edusti koko uransa, kaudet 1970–1988, kuopiolaisseuroja Kuopion Palloseura, Kuopion Elo ja Kuopion Pallotoverit.
Vepsäläinen kuului jo kaudella 1970 Mestaruussarjassa pelanneen KuPSin kokoonpanoon, mutta ei pelannut tuolloin pääsarjatasolla vielä otteluakaan. Kaudet 1971–1972 hän pelasi Elossa sarjatasoa alempana II divisioonassa (ent. Suomensarja). Kaudet 1973–1980 hän pelasi jälleen KuPSissa ja kaudet 1981–1988 Kopareissa, mistä viimeistä I divisioonassa pelattua kautta lukuun ottamatta kaikki Mestaruussarjassa. Vepsäläinen pelasi 335 Mestarussarjan ottelua, joissa hän teki kuusi maalia. Hänen aikanaan KuPS saavutti SM-kultaa kausilla 1974 ja 1976 sekä hopeaa kausilla 1975, 1977 ja 1979. Koparit puolestaan oli hopealla kaudella 1981. Vepsäläinen pelasi UEFA-cupissa sekä KuPSin että Koparien kanssa ja KuPSin kanssa myös Euroopan cupissa.
Suomen maajoukkueissa Vepsäläinen pelasi 13 nuorten maaottelua 1973–1975.
Venus (Shocking Bluen kappale)

| ”Venus” Shocking Blue |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: At Home
 B-puoli: ”Hot Sand”
 Julkaistu: 1969
 Formaatti: 7"-single
 Tekijä(t): Robbie van Leeuwen
 Tuottaja(t): Robbie van Leeuwen
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 03.08
 Levy-yhtiö: Pink Elephant, Metronome
Shocking Bluen muut singlet
| ”Long and Lonesome Road” 1969 | ”Venus” 1969 | ”Mighty Joe” 1969 |
Venus on alankomaalaisen Shocking Blue -yhtyeen kappale ja single vuodelta 1969. Se on yhtyeen tunnetuin kappale ja nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kärkeen vuoden 1970 puolella. ”Venus” oli listaykkönen myös ainakin Sveitsissä, Australiassa ja Kanadassa. Yhtyeen kotimaassa se ylsi toiseksi. Kappaleen erillinen kitarariffi sai innoituksensa The Whon kappaleesta ”Pinball Wizard”.
Kappaleesta on tehty lukuisia cover-versioita, joista tunnetuin lienee Bananaraman vuoden 1986 esitys, joka niin ikään nousi Yhdysvalloissa listaykköseksi, mikä tekee ”Venuksesta” harvoja kappaleita, jotka ovat nousseet kyseisessä valtiossa listaykköseksi kahden eri esittäjän voimin. Tilastollista yhtäläisyyttä luo myös se seikka, että molemmat versiot nousivat Britanniassa sijalle 8. Bananaraman versio oli listaykkönen Yhdysvaltojen lisäksi myös Sveitsissä ja Uudessa-Seelannissa.
Suomenkielisen käännösversion kappaleesta on levyttänyt Kirka vuonna 1970 ja Belaboris vuonna 1984. Sanoitukset teki Pertti Reponen.
Shocking Bluen versio > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus |
| --- | --- |
 Yhdysvallat: 1.
 Sveitsi: 1.
 Australia: 1.
 Kanada: 1.
 Saksa: 2.
 Alankomaat: 2.
 Itävalta: 2.
 Norja: 2.
 Suomi: 8.
 Britannia: 8.
 Irlanti: 10.
Shocking Bluen versio > Singlen sisältö

A-puoli
Venus – 3.00 (säv. Robbie van Leeuwen)
Hot Sand – 2.36 (säv. van Leeuwen)
Bananaraman versio

| ”Venus” Bananarama |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: True Confessions
 B-puoli: ”White Train”
 Julkaistu: 1986
 Tekijä(t): Robbie van Leeuwen
 Tuottaja(t): Stock Aitken Waterman
 Tyylilaji: tanssipop
 Kesto: 03.50
 Levy-yhtiö: London Records
Bananaraman muut singlet
| ”Do Not Disturb” 1985 | ”Venus” 1986 | ”More Than Physical” 1986 |
Bananaraman versio > Listasijoitukset

| Valtio | Korkein sijoitus |
| --- | --- |
 Etelä-Afrikka: 1.
 Kanada: 1.
 Suomi: 1.
 Sveitsi: 1.
 Uusi-Seelanti: 1.
 Yhdysvallat: 1.
 Norja: 4.
 Ranska: 4.
 Alankomaat: 5.
 Flanderi: 6.
 Itävalta: 7.
 Britannia: 8.
 Ruotsi: 9.
 Irlanti: 12.
Bananaraman versio > Singlen sisältö

7" versio
Venus – 3.40
White Train – 3.50
12" maxiversio
Venus (extended) – 7.23
Venus (dub) – 8.15
White Train – 3.50
Aiheesta muualla

Shocking Bluen version musiikkivideo Levy-yhtiö Red Bulletin YouTube-kanava
Bananaraman version musiikkivideo Levy-yhtiö London Recordsin YouTube-kanava
Sirppihuurresammalet

| Sirppihuurresammalet |
| --- | --- |
 Kalkkihuurresammal (Palustriella commutata)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Alaluokka::  Hiirensammalet Bryidae
Lahko::  Palmikkosammalet Hypnales
Heimo::  Ritvasammalet Amblystegiaceae
Suku::  Sirppihuurresammalet Palustriella  Ochyra
Katso myös
   Sirppihuurresammalet Wikispeciesissä   Sirppihuurresammalet Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sirppihuurresammalet eli isohuurresammalet (Palustriella) on palmikkosammalten lahkoon kuuluva lehtisammalsuku. Suomessa esiintyy kolme suvun lajia.
Suomessa esiintyvät sirppihuurresammallajit

Palustriella commutata – kalkkihuurresammal eli isohuurresammal
Palustriella decipiens – pohjanhuurresammal
Palustriella falcata – sirppihuurresammal
Elinympäristö

Huurresammalet kasvavat kalkkipitoisissa lähteiköissä. Ne ovat siksi Suomessa harvinaisia.
Simon

| Simon |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  28. lokakuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Simo
Vastineita eri kielissä:  Simone
Nimen alkuperä:  Simeon
Infobox OKNimi-testi OK: 
Simon on miehen etunimi. Nimi on muunnos heprealaisesta nimestä Simeon, joka esiintyy myös Raamatussa ja tarkoittaa ”hän on kuullut”. Nimen suomenkielinen vastine on Simo. Suomenruotsalaisessa kalenterissa Simonin nimipäivä on 28. lokakuuta, joka on suomalaisessa kalenterissa Simon nimipäivä. Läntisissä kirkkokunnissa päivä on vanhastaan apostoli Simon Kananeuksen muistopäivä.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Simon oli annettu Suomessa noin 2 850 henkilölle, joista hieman yli puolet on 1980- ja 1990-luvuilla syntyneitä.
Raamatun Simonit

Simon Pietari, apostoli, katolisen kirkon käsityksen mukaan ensimmäinen Rooman piispa eli paavi
Simon Kananeus (Simon Kiivailija), apostoli
Simon Kyreneläinen, Jeesuksen ristiä kantanut mies
Simon Jerusalemilainen (Simeon), Jeesuksen veli, perimätiedon mukaan sama henkilö kuin Jerusalemin piispa Simeon, varhaiskristitty marttyyri ja pyhimys
Simon Magus, Apostolien teoissa mainittu tietäjä ja ihmeidentekijä, Pietarin vastustaja