stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Afganistanin sota
Neuvostoliiton sodan loppu

Kun Mihail Gorbatšov siirtyi vuonna 1985 Neuvostoliiton johtoon, alettiin sotaan etsiä ratkaisua. Gorbatšov käsitti, ettei Afganistanin miehitys ollut järkevä eikä suosittu hanke. Hän luonnehti Afganistania "vuotavaksi haavaksi" ja päätti vetää puna-armeijan kotiin.
Gorbatšov ilmoitti sotilasjohdolle, että antaa näille mahdollisuuden ratkaista tilanteen sotilaallisesti, mutta ratkaisun on tapahduttava pian. Vuosina 1985–1986 neuvostojoukot ja niiden tukema Afganistanin hallituksen armeija suorittivat näyttäviä operaatioita, joilla vallattiin alueita sisseiltä. Alkoi olla kuitenkin jo selvää, että sotaa ei voi voittaa. Vuonna 1987 arviolta 35 prosenttia Afganistanista oli neuvostojoukkojen ja Afganistanin hallituksen valvonnassa, 45 prosenttia oli sissiryhmittymien valvonnassa ja 20 prosenttia ei ollut käytännössä kenenkään valvomaa aluetta.
Vuonna 1987 solmittiin ensimmäinen väliaikainen aselepo, jossa Neuvostoliiton tuen menettänyt Karmal syrjäytettiin vallasta. Uudeksi presidentiksi tuli Mohammed Najibullah. Marraskuussa 1987 Neuvostoliiton ulkoministeriön edustaja ilmoitti Neuvostoliiton tehneen "poliittisen päätöksen" joukkojensa vetämisestä Afganistanista 7–12 kuukauden kuluessa. Vuonna 1988 YK:n avulla solmittiin Afganistanin ja sissien suurimman tukijan Pakistanin välinen sopimus sekä sopimus Neuvostoliiton joukkojen vetämisestä maasta. Vetäytyessään pois Afganistanista Neuvostoliiton joukot halusivat vaikuttaa vastustajaansa suorittamalla häirintäluontoisia kostoiskuja ballistisilla Scud-ohjuksilla. Kaksi ohjusta osui Asadabadin kaupungin torille, jolloin 300 ihmistä kuoli ja 500 haavoittui. Neuvostojoukot lähtivät Kabulista 2. helmikuuta 1989, ja viimeinen neuvostosotilas poistui Afganistan alueelta Uzbekistanin rajajoen Amudarjan ylittävää Ystävyyden siltaa pitkin 15. helmikuuta. Jouluaattona 1989 Neuvostoliiton kansanedustajien kongressi tuomitsi – vuoden 1939 Molotov–Ribbentrop-sopimuksen ja siihen liittyneen salaisen lisäpöytäkirjan ohella – neuvostojoukkojen lähettämisen Afganistaniin joulukuussa 1979.
Viimeisenä neuvostojoukkojen komentajana Afganistanissa toiminut kenraaliluutnantti Boris Gromov antoi helmikuussa 2019 – 30 vuoden kuluttua Neuvostoliiton joukkojen vetäytymisestä Afganistanista – venäläiselle Sputnik-uutiskanavalle haastattelun, jossa hän kiisti Neuvostoliiton hävinneen Afganistanin sodan. Hän ei luonnehtinut Afganistanin tapahtumia vuosina 1979–1989 edes sodaksi, vaan "matalan intensiteetin konfliktiksi". Gromov korosti, ettei hän ollut saanut käskyä voittaa ketään, ja hänen mukaansa neuvostojoukkojen olisikin ollut mahdotonta edes yrittää saavuttaa sotilaallista voittoa. Gromovin mukaan puna-armeijan tehtävänä oli ollut vain "taata suotuisat olot Afganistanin laillisesti valitun hallituksen toiminnalle". Yhteenvetona Gromov uskoi neuvostosotilaiden täyttäneen menestyksekkäästi heille annetun tehtävän.
Afganistan neuvostomiehityksen jälkeen

Afganistanin sota jatkui Neuvostoliiton vetäytymisen jälkeen sisällissotana. Najibullahin johtama kommunistihallinto menetti vähitellen otteensa tukialueistaan ja mujahideen-sissit valtasivat Kabulin vuonna 1992. Najibullah pelastautui tällöin YK:n suojaamaan kotiarestiin. Maassa on tämän jälkeen ollut vain lyhyitä rauhallisempia kausia ja maa on käytännössä sotatilassa tälläkin hetkellä.
Syyskuussa 1996 Pakistanin tukemat, Afganistanin hallitusta vastustaneet Taleban-joukot valtasivat maan pääkaupungin Kabulin. Miltei ensi töikseen Taleban-taistelijat hirttivät Najibullahin ja ripustivat hänen ruumiinsa julkisesti näytteille. Järjestö julisti maahan tiukan islamilaisen hallinnon, jossa šaria-laki oli voimassa ankarimmassa muodossaan. Sittemmin Taleban-joukot saivat hallintaansa 90 prosenttia Afganistanista.
Afganistaniin oli neuvostomiehityksen aikana tullut muista islamilaisista maista arviolta 35 000 uskonnollisesti motivoitunutta vierastaistelijaa, joiden keskuudessa levisi väkivaltainen jihadismi. Kun Neuvostoliitto romahti vuonna 1991, Osama bin Laden julisti sen olleen "Jumalan ja Afganistanin mujahideenien ansiota". Tästä henkisestä ilmapiiristä alkoi bin Ladenin perustaman al-Qaida-terroriverkoston taistelu Yhdysvaltoja ja muuta "mädännäistä" läntistä maailmaa vastaan. Se puolestaan johti syyskuun 2001 terrori-iskuihin ja Yhdysvaltain johtaman läntisen liittouman hyökkäykseen Afganistaniin.
Neuvostoliiton miehityksen jäljiltä Afganistaniin jäi romuna runsaasti puna-armeijan sotakalustoa.
Muistomerkkejä

Muistokappeli ja -kivi Kyynelten saarella (1996), joka on kuvanveistäjä J. Pavlovin johdolla suunniteltu ulkomailla, erityisesti Afganistanin sodassa kaatuneiden valkovenäläisten muistosaari Minskissä. Afganistanin sotaan oli osallistunut noin 30 000 valkovenäläistä tai Valko-Venäjällä syntynyttä sotilasta, joista oli kaatunut 771.
Kirjallisuutta

Braithwaite, Rodric: Afgantsy, The Russians in Afghanistan 1979-89. Profile Books, 2012. ISBN 978-1-84668-062-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Afganistanin sota Wikimedia Commonsissa
Neuvostoliiton hyökkäysreitit.
Neuvostoliiton 40. armeijan päämaja Kabulissa vuonna 1987. Ennen miehitystä se oli Tajbegin palatsi.Hafizullah Amin surmattiin rakennuksessa.
Neuvostosotilas Afganistanissa.
Afgaanit palaavat tuhottuun kylään 1986.
Mujahideen-sissi esittelee maanpinnalta käsin ammuttavaa SA-7-ohjusta.
Neuvostoliittolaisia panssarivaunuja.
Aleksi Ainali

| Aleksi Ainali> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1995 (ikä 29) Vihti, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Aikku
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  181 cm
Paino:  85 kg
Seura
Seura:  Herning Blue Fox
Sarja:  Metal Ligaen
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  Sport (SML) KooKoo (SML) Kristianstads IK (HA) Nybro Vikings IF (HA)
Aleksi Markus Johannes Ainali (s. 12. huhtikuuta 1995 Vihti) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Tanskan Metal Ligaenin Herning Blue Foxissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Venäjä 2013 | jääkiekko |  |
| Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Ivan Hlinkan muistoturnaus  |  |
|  Hopeaa | Piešťany 2012 | jääkiekko |  |
Ainali pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin hän voitti pronssia. Ainali pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2012, jolloin hän voitti hopeaa. Yhteensä Ainali on pelannut 40 poikien maaottelua.
Muuta

Ainali valmistui Pohjois-Haagan yhteiskoulun urheilulukiosta keväällä 2014.
Adam Ružička

| Adam Ružička> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. toukokuuta 1999 (ikä 25) Bratislava, Slovakia
Kansalaisuus:   Slovakia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  194 cm
Paino:  92 kg
Seura
Seura (P):  Arizona Coyotes
Sarja:  NHL
Nyk. seura:  Tucson Roadrunners (AHL)
Pelinumero:  63 / 29
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  Stockton Heat (AHL)   Calgary Flames (NHL)
NHL-varaus:  109. varaus, 2017 Calgary Flames
Adam Ružička (s. 11. toukokuuta 1999 Bratislava, Slovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Arizona Coyotesin organisaatiossa. Hän pelannee lähinnä AHL-joukkue Tucson Roadrunnersissa. Ružička on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa.
Ura > Seuraura

Ružička on SHK Hodonínin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin HK Ružinoviin, josta Ružička siirtyi kaudella 2013–2014 HC Slovan Bratislavaan. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi vain 15-vuotiaana Tšekkiin HC Pardubicen organisaatioon. Ružička jakoi seuran B-nuorten sisäisen tehotilaston voiton Pavel Tomaníkin ja Vojtěch Budíkin kanssa lukemalla +10.
HC Slovan Bratislava varasi Ružičkan ensimmäisellä kierroksella 14. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2016. Samana kesänä hänet varasi myös OHL-joukkue Sarnia Sting 107. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Ružička siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2016–2017. Hän oli Stingin kolmanneksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 25+21=46. Ružička valittiin kauden päätteeksi OHL:n tulokkaiden toiseen tähdistökentälliseen. Hän pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
Calgary Flames varasi Ružičkan neljännellä kierroksella 109. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Kaudella 2017–2018 hän oli tehoilla 36+36=72 Sarnia Stingin OHL-joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Kesken kauden 2018–2019, tammikuussa 2019 seura kauppasi Ružičkan Sudbury Wolvesiin vaihdossa kesän 2020 kolmannen sekä kesän 2021 toisen ja kolmannen kierroksen varausvuoroihin. Hän oli 24 osumallaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä Nolan Hutchesonin kanssa. Pudotuspeleissä Ružička oli Wolvesin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 3+7=10.
Huhtikuussa 2019 Ružička teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen Calgary Flamesin kanssa. Hän pelasi kauden 2019–2020 kokonaan AHL-joukkue Stockton Heatin vahvuudessa, jossa Ružičkan tulokaskausi toi 54 runkosarjaottelussa tehot 10+17=27, kunnes koronaviruspandemia päätti AHL-kauden maaliskuussa 2020. Hän oli pelaamatta alkukauden 2020–2021, kunnes AHL-kauden käynnistyttyä, helmikuussa 2021 Flames lähetti Ružičkan farmijoukkue Heatiin. Hän pelasi siellä suurimman osan kaudestaan tehden 28 runkosarjaottelussa tehot 11+10=21. Ružička oli koronaviruspandemian lyhentämällä kaudella joukkueen paras maalintekijä ja hän jakoi sisäisen pistepörssin voiton Matthew Phillipsin kanssa. Hän debytoi myös Flamesin NHL-joukkueessa, jossa Ružička pelasi joukkueen kauden kolme viimeistä ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Hän teki NHL-debyyttinsä runkosarjan kolmanneksi viimeisellä kierroksella 16. toukokuuta 2021 vieraissa Vancouver Canucksia vastaan. Ružička sai ottelussa jääaikaa 9.46 minuuttia ja hänelle merkittiin teholukema +1. Ružička sai myös yhden kahden minuutin jäähyn estämisestä.
Syksyn 2021 harjoitusleirin päätteeksi Calgary Flames lähetti Ružičkan Stockton Heatin AHL-joukkueeseen. Hänet nostettiin ensimmäisen kerran kauden 2021–2022 aikana Flamesin NHL-vahvuuteen marraskuun lopulla.
Tammikuussa 2024 Flames asetti Ružiĉkan siirtolistalle josta Arizona Coyotes poimi hänet joukkueesseensa.
Ura > Maajoukkueura

Ružička edusti Slovakiaa Pekingin olympiakisojen 2022 karsinnoissa, jossa hän pelasi kolme A-maaottelua tehden kaksi maalia. Ružička teki A-maajoukkuedebyyttinsä karsintojen lopputurnauksen avausottelussa 26. elokuuta 2021 Bratislavassa Itävaltaa vastaan. Hänet merkittiin Slovakian kakkossentteriksi laidoilleen Róbert Lantoši ja Kristián Pospíšil.
Ružička pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2017, 2018 ja 2019, joista viimeisimmässä turnauksessa hänet valittiin Kazakstania vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Ružička pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2016 ja 2017. Jälkimmäisessä turnauksessa hänet valittiin Latviaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Slovakian ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Ružička pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuosina 2015 ja 2016, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Slovakian kapteenina. Ružička pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa marraskuussa 2014. Hän edusti myös Slovakian alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2015, jolloin Ružička oli tehoilla 2+4=6 joukkueen paras pistemies ja syöttäjä. Hän myös jakoi Slovakian sisäisen maalipörssin voiton Patrik Hrehorčákin kanssa sekä voitti sisäisen tehotilaston lukemalla +5. Ružička on toiminut myös Slovakian alle 16-vuotiaiden maajoukkueen kapteenina ja kuulunut alle 17-vuotiaiden maajoukkueen kapteenistoon.
Pelityyli

Jatkoaika.comin verkkolehden Markus Suhosen mukaan Ružičkan pelitapa vastaa voimahyökkääjän tunnusmerkkejä. Suhonen kertoo kirjoittamassaan artikkelissa, että Ružička kykenee kiekollisena suojaamaan pelivälinettä vartalonsa avulla. Artikkelissa nostetaan esille myös hänen viimeistelytehokkuutensa maalinteossa.
Muuta

Ružičkan sisko on naimisissa KHL-seura Sibir Novosibirskia edustavan Slovakian maajoukkuepuolustaja Michal Čajkovskýn kanssa.
Saksanpystykorva

Mittelspitz pentuna
Saksanpystykorva (saks. Deutscher Spitz) on saksalainen koirarotu, joka oikeastaan muodostaa viiden rodun rotuperheen. Saksanpystykorvat ovat hyvin samankaltaisia – niillä on jopa yhteinen rotumääritelmä – ja ne erotetaan lähinnä koon ja värityksen perusteella. Saksanpystykorviin kuuluvat seuraavat rodut:
Grosspitz
Keeshond (Wolfspitz)
Mittelspitz
Kleinspitz
Pomeranian eli kääpiöpystykorva (Zwergspitz)
Vuonna 2024 saksanpystykorvista rekisteröitiin eniten kleinspitzejä, toiseksi eniten mittelspitzejä ja kolmanneksi eniten pomeranianeja. Myös keeshond ylsi sadan suosituimman rodun listalle, toisin kuin harvinaisin muunnos grosspitz.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Saksanpystykorvien rotumääritelmä (Suomen Kennelliitto, pdf)
| n k Saksalaiset koirarodut |
| --- | --- |
FCI:  Apinapinseri  Baijerinvuoristovihikoira  Bokseri  Dobermanni  Eurasier  Grosspitz  Hannoverinvihikoira  Harjaskarvainen saksanseisoja  Hovawart  Isomünsterinseisoja  Karkeakarvainen saksanseisoja  Kleinspitz  Kromfohrländer  Kääpiöpinseri  Kääpiösnautseri  Landseer  Leonberginkoira  Lyhytkarvainen saksanseisoja  Mittelspitz  Mäyräkoira  Pienimünsterinseisoja  Pinseri  Pitkäkarvainen saksanseisoja  Pomeranian  Rottweiler  Saksanajokoira  Saksanmetsästysterrieri  Saksanpaimenkoira  Saksanpystykorva  Snautseri  Suursnautseri  Tanskandoggi  Viiriäiskoira  Villakoirapointteri  Weimarinseisoja  Westfälische dachsbracke 
Harvinaiset:  Ardennienajokoira  Biewerterrieri  Elo  Heideterrieri  Marxdorfinsusikoira  Paimenpystykorva  Ranskanbolonka  Schwarzwaldinvihikoira  Titaaniterrieri  Vanhasaksanpaimenkoira  Westfaleninterrieri  Wäller 
Sukupuuttoon kuolleet:  Bullenbeisser  Haidinajokoira  Harlekiinipinseri  Harzinajokoira  Holsteininajokoira  Pommerinpaimenkoira  Pommerinsusikoira  Silkkipinseri  Sollinginvihikoira  Steinbracke  Württemberginseisoja
Matruusi

Matruusi (lyhenne matr.) on laivaväen kansihenkilöstöön kuuluvan merimiehen ammattinimike, samoin kuin laivaston miehistöarvoa tarkoittava sotilasarvo.
Kauppalaivoilla matruusit toimivat vahdeissa ruorimiehinä, tähystäjinä tai muuten komentosillalla vahtipäällikön alaisuudessa. Päivämiehenä olevat matruusit tekevät huoltotöitä pursimiehen alaisuudessa. Aloittavat kansimiehet ovat puolimatruuseja. Harjoittelevia nuoria on aiemmin kutsuttu myös jungmanneiksi tai laivapojiksi. Puolimatruusilla on yleensä vahtimiehen tai kansimiehen pätevyyskirja. Kansimieheksi pätevöityminen vaatii 16 vuoden ikää ja kansimiehen koulutusta. Vahtimiehen pätevyyskirjan saamiseen edellytetään 16 vuoden ikää, vahtimiehen koulutusta ja kahta kuukautta meripalvelua. Matruusin pätevyyskirjan saaminen edellyttää 18 vuoden ikää, kuuden kuukauden meripalvelua ja matruusin koulutusta. Teoreettinen koulutus saadaan yleensä ammattiopistossa.
Huomattava osa matruusien työstä on laivan kunnossapito; ruosteen poistosta ja maalauksesta on sanottu, ettei laivassa sillä ole alkua eikä loppua: se on enemmänkin jatkuva prosessi.
Laivoilla oli aiemmin myös kouluttamattomia taloustyöntekijöitä, joita kutsuttiin messipojiksi  tai naispuolisia messitytöiksi; heidän esimiehensä oli stuertti. Messipoikien ja -tyttöjen tehtäviin kuului tarjoilu miehistölle ja päällystölle, tiskaaminen, siivoaminen ja muut aputyöt. Kokeneempi messipoika voitiin ylentää kapteenia merellä palvelevaksi salonkipalvelijaksi; puhekieliset ilmaisut olivat "messikalle" ja "salonkiville". Purjelaivakaudella merimiesammatti alkoi yleensä juuri messipojan työstä, josta sitten aikanaan ylennettiin jungmanniksi, puolimatruusiksi ja matruusiksi. Määräajat meripalvelua matruusina oli pääsyvaatimus varsinaiseen ammattikoulutukseen eli perämiesluokalle. Perämiehet pääsivät kapteeniluokalle puolestaan uuden määräpalvelun jälkeen. Aina 1930-luvulle asti tietty määrä palvelusta piti tapahtua lastipurjealuksissa.
Nykyään messipoikien ja salonkipalvelijan tehtäviä hoitavat työharjoittelua suorittavat ammattiin opiskelevat.
Laivastossa matruusista seuraava sotilasarvo, maavoimien korpraalia vastaava on ylimatruusi.
Venäläisiä matruuseja
Matruusit ja politiikka

Saksan keisarikunnan ja Venäjän keisarikunnan laivastoissa matruusit olivat poliittisesti aktiivisia. Laivasto teknisestä luonteestaan johtuen edellytti kohtalaista yleissivistyksen tasoa miehistöiltään. Toisaalta merisota Itämerellä oli hiljaista, ja sekä Saksan että Venäjän laivastot makasivat pitkiä aikoja laiturissa miehistön ikävystyessä. Neuvostoliiton historiankirjoituksessa matruuseja pidettiin vallankumouksen etujoukkona. Venäjällä matruusit kapinoivat jo vuonna 1905 panssarilaiva Ruhtinas Potjomkin Taurialaisella.
Elokuvaohjaaja Sergei Eisenstein teki tästä kapinasta kuuluisan mustavalkoisen mykkäelokuvan vuonna 1925.
Vuoden 1917 maaliskuun vallankumouksessa matruusit osallistuivat merkittävästi levottomuuksiin tappaen useita upseereitaan. Kevään ja kesän aikana matruuseista koostuneet osastot osallistuivat työväenliikkeen radikaalisiiven toimintaan. Näkyvin yksittäinen venäläismatruusien poliittinen teko oli Alfred Kordelinin murha. Venäjän laivaston Helsinkiin sijoitettujen yksiköiden miehistö toimi myös eräissä merkittävissä poliittisissa tehtävissä vuoden 1917 aikana. Muun muassa Suomen viimeinen kenraalikuvernööri oli matruusi.
Bolševikkeja kannattaneet matruusit osallistuivat lokakuun vallankumoukseen heti alusta alkaen. Bolševikkivallankaappajien aloitussignaalina toimi aamuvarhaisella 7. marraskuuta 1917 panssarilaiva Aurolta kohti Talvipalatsia ammuttu tykinlaukaus, jota vuosina 1917–1991 pidettiin neuvostolaivaston syntyhetkenä. Myöhemmin Venäjän sisällissodassa matruuseista muodostetut jalkautetut osastot taistelivat useissa tärkeissä taisteluissa. Saksan laivaston matruusit vaikuttivat puolestaan Saksan muuttumiseen tasavallaksi kapinoimalla 1919. Venäjän laivaston poliittinen rooli katosi vuonna 1921, kun menševikkejä kannattaneet merisotilaat aloittivat Kronstadtin kapinan yhä itsevaltaisemmaksi muuttuvaa bolševikkihallitusta vastaan. Kapina kukistettiin verisesti, ja henkiinjääneet pakenivat jään yli Suomeen.
Suomen sisällissodan alkuvaiheissa punakaartin avuksi liittyi venäläisiä sotilasosastoja, joihin kuului myös jalkautuneita matruuseja, mutta Brest-Litovskin rauhansopimuksen mukaisesti nämä yksiköt vetäytyivät viimeistään maaliskuussa 1918 Venäjälle eivätkä osallistuneet enää taisteluihin.
Aiheesta muualla

Työministeriön sivuilla oleva perämiehen haastattelu
Westerlund, L. (toim.) Venäläissurmat Suomessa 1914–1922. Osa 1. Valtioneuvoston julkaisusarja 1/2004 Teos sisältää erinomaisen kuvauksen kevään 1917 upseerimurhista.
FINLEX: Asetus aluksen miehityksestä, laivaväen pätevyydestä ja vahdinpidosta 19.12.1997/1256
Vallankumouksellisia matruuseja kesällä 1917 Helsingissä
Vuoden 1920 kesäolympialaisten mitalitaulukko

Vuoden 1920 kesäolympialaisissa oli mukana urheilijoita 29 eri maasta, jotka kilpailivat 145 eri tapahtumassa. 22 maan urheilijat saavuttivat mitalisijoja. Eniten olympiavoittoja saavuttivat Yhdysvaltain urheilijat.
Mitalitaulukko

| Vuoden 1920 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Sija | Vuoden 1920 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Maa | Vuoden 1920 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Kultaa | Vuoden 1920 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Hopeaa | Vuoden 1920 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Pronssia | Vuoden 1920 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Yhdysvallat | 41 | 27 | 27 | 95 |
| 2 |  Ruotsi | 19 | 20 | 25 | 64 |
| 3 |  Iso-Britannia | 16 | 15 | 13 | 44 |
| 4 |  Suomi | 15 | 10 | 9 | 34 |
| 5 |  Belgia | 14 | 11 | 11 | 36 |
| 6 |  Norja | 13 | 9 | 9 | 31 |
| 7 |  Italia | 13 | 5 | 5 | 23 |
| 8 |  Ranska | 9 | 19 | 13 | 41 |
| 9 |  Alankomaat | 4 | 2 | 5 | 11 |
| 10 |  Tanska | 3 | 9 | 1 | 13 |
| 11 |  Etelä-Afrikka | 3 | 4 | 3 | 10 |
| 12 |  Kanada | 3 | 3 | 3 | 9 |
| 13 |  Sveitsi | 2 | 2 | 7 | 11 |
| 14 |  Viro | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 15 |  Brasilia | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 16 |  Australia | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 17 |  Espanja | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 17 |  Japani | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 19 |  Kreikka | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 19 |  Luxemburg | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 21 |  Tšekkoslovakia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 22 |  Uusi-Seelanti | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 157 | 147 | 136 | 440 |
Lähde: Antwerp 1920 olympic.it. Viitattu 17.1.2016. (englanniksi)
Julius Sundblom

Julius Sundblom ja Carl Björkman vuonna 1920 vapauduttuaan vankilasta.
August Julius Sundblom (22. kesäkuuta 1865 Jettböle, Jomala – 23. elokuuta 1945 Maarianhamina) oli ahvenanmaalainen toimittaja ja poliitikko.
Elämäkerta

Sundblomin vanhemmat olivat kanttori Johan August Sundblom ja Juliana Lovisa Johansson. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Uudenkaarlepyyn seminaarista 1887. Toimittuaan 1887–1891 opettajana Jomalassa Sunblom perusti Tidningen Åland -lehden 1891 ja oli sen päätoimittajana 1893–1895, 1901–1903 ja 1905–1945. Vuosina 1896–1901 Sundblom oli Västra Finland -lehden päätoimittajana ja asui tuolloin Turussa.
Sundblom oli ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajana 1907–1919, edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä.
Suomen itsenäistymisen jälkeen Sundblom oli yhdessä varatuomari Carl Björkmanin kanssa johtamassa paikallista kansanliikettä, joka vaati Ahvenanmaan irrottamista Suomesta ja liittämistä Ruotsiin. Hän esitti tätä Pariisin rauhankonferenssissa 1919 ja seuraavana vuonna Ruotsin kuninkaalle. Sundblom tuomittiin Björkmanin kanssa maanpetoksen valmistelusta puoleksitoista vuodeksi kuritushuoneeseen 1920, mutta presidentti K. J. Ståhlberg armahti heidät.
Kun Ahvenanmaa sai itsehallinnon 1922, Sundblom valittiin maakuntapäivien (landstinget) ensimmäiseksi puhemieheksi ja  hän hoiti tehtävää aina vuoteen 1945 saakka. Sundblom toimi pitkään myös Maarianhaminan kaupunginvaltuuston puheenjohtajana.
Sundblom oli naimisissa vuodesta 1888 Hilda Olivia Fredenbergin (1869–1940) kanssa. Kolme vuotta kuolemansa jälkeen vuonna 1948 hänelle pystytettiin taiteilija Viktor Janssonin suunnittelema patsas Maarianhaminaan.
Abborrberget

| Abborrberget |
| --- | --- |

 Abborrberget
 Koordinaatit: 59°22′48″N, 17°02′58″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Södermanlandin lääni
Maakunta:  Södermanland
Kunta:  Strängnäs
Väkiluku (31.12.2023):  3 146
Abborrberget on taajama Strängnäsin kunnassa Södermanlandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 3 146 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Abborrberget Wikimedia Commonsissa