stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hannah Van Buren

Hannah Van Buren (o.s. Hoes; 8. maaliskuuta 1783 − 5. helmikuuta 1819) oli Yhdysvaltain presidentti Martin Van Burenin puoliso 1807−1819. Parilla oli neljä poikaa. Hannah Van Buren kuoli vuonna 1819 tuberkuloosiin, 18 vuotta ennen kuin hänen puolisostaan tuli presidentti. Martin Van Buren ei avioitunut uudestaan ja oli yksi harvoista presidenteistä, joka ei ollut aviossa virkakautensa aikana. Hänen miniänsä Angelica Singleton Van Buren oli Valkoisen talon emäntä ja Yhdysvaltain ensimmäinen nainen Van Burenin presidenttikaudella.
Käännös suomeksi
Setä Pitkäsääri

| Setä Pitkäsääri |
| --- | --- |
 Suomennoksen 4. painoksen kansi vuodelta 1951.
Kirjailija:  Jean Webster
Kieli:  englanti
Julkaistu:  1912
Suomennos
Suomentaja:  Tyyni Tallgren
Kuvittaja:  Jean Webster
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1918
Sivumäärä:  199 s.
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Setä Pitkäsääri (Daddy-Long-Legs) on Jean Websterin kirjeromaani vuodelta 1912. Siinä seurataan nuoren tytön Jerusha "Judy" Abbottin elämää collegevuosien ajan. Hän kirjoittaa kirjeet rikkaalle hyväntekijälleen, jota hän ei ole koskaan tavannut. Kirjan alkulehdellä on omistus "Sinulle" ("To You"). Webstr kirjoitti teoksen jatkoksi romaanin Dear Enemy, joka ilmestyi 1915 (Paras vihollinen, 1919, suom. Tyyni Haapanen-Tallgren).
Kirja on ollut aikoinaan nuorten tyttöjen suosikkiromaani mutta on aikojen kuluessa menettänyt merkitystään. Se kertoo sisukkaasta orpotytöstä, joka onnistuu saamaan collegekoulutuksen. Kirja on käännetty monille kielille, suomeksikin jo 1918.
Alkujaan Webster kirjoitti romaanin kaikenikäisten luettavaksi, mutta siitä on sittemmin tullut tyttökirja. Kirjoittaja murehti, kun jotkut kustantajat sijoittivat kirjan nuorisokirjojen joukkoon. Romaani on sovitettu myös Broadway-näytelmäksi. Siitä on tehty kolme elokuvaversiota, joista vuonna 1919 valmistuneessa mykkäelokuvassa pääosaa näytteli Mary Pickford, äänielokuvassa vuodelta 1931 Janet Gaynor, ja Leslie Caron oli pääosassa vuonna 1955 valmistuneessa musikaalielokuvassa, jossa hänen vastanäyttelijänään oli Fred Astaire.
Webster osallistui aikansa yhteiskunnallisiin keskusteluihin ja suodatti niitä kirjoihinsa, niin että uusi sukupolvi saattoi osallistua samoihin keskusteluihin. Hän käsittelee teoksissaan naisten koulutusta ja äänioikeutta ja tuolloin kuumia puheenaiheita perinnöllisyyttä ja rotuhygieniaa.
Webster kääntyi yhä enemmän kannattamaan muun muassa ajatusta tiettyjen ryhmien pakollisesta sterilisaatiosta ja kehitysvammaisten eristämisestä, mutta hän ei kuitenkaan edustanut jyrkimpiä näkemyksiä.
Suomennoksen eri painoksia julkaistiin Riksin sarjassa, W.S.O.Y:n koululaiskirjastossa (n:o 43), 10 markan sarjassa, 100 mk:n -sarjassa ja Nuorten toivekirjastossa.
Elokuvat

Setä Pitkäsääri, vuoden 1919 elokuva, ohjaus Marshall Neilan
Setä Pitkäsääri, vuoden 1931 elokuva, ohjaus Alfred Santell
Setä Pitkäsääri, vuoden 1955 elokuva, ohjaus Jean Negulesco
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Alkueos Daddy-Long-Legs Gutenberg-projektissa (englanniksi)
Hanae Shibata

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Hanae Shibata
Syntymäaika: 27. heinäkuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Kitakyushu, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 155 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2011– | Urawa Reds | 148 (11) |
Maajoukkue
| 2015 | Japani | 1 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Hanae Shibata (jap. 柴田 華絵, Shibata Hanae; s. 27. heinäkuuta 1992 Kitakyushu) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Shibata debytoi Japanin maajoukkueessa elokuussa 2015.
Aiheesta muualla

Japanin jalkapalloliitto
Soccerway
Senan Louis O’Donnell

Senan Louis O'Donnell (24. helmikuuta 1927 Inis Cathaigh – 12. huhtikuuta 2023 Dún Laoghaire) oli Nigeriassa toiminut irlantilainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuului augustinolaisiin. Hänet vihittiin papiksi 17. heinäkuuta 1955 ja nimitettiin Maidugurin hiippakunnan johtoon 18. syyskuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Patrick Francis Sheehan, jota avustivat Ayo-Maria Atoyebi ja Joseph Sunday Ajomo.
O'Donnell jäi eläkkeelle 28. helmikuuta 2003.
Seattle-Tacoman kansainvälinen lentoasema

Seattle-Tacoman kansainvälinen lentoasema (engl. Seattle–Tacoma International Airport, IATA: SEA, ICAO: KSEA) sijaitsee Seatacin kaupungissa, Seattlen ja Tacoman kaupunkien välissä Washingtonin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuonna 2019 se oli Yhdysvaltain yhdeksänneksi vilkkain lentoasema matkustajamäärissä mitattuna.
Lentoyhtiöt

Lentoasemalta lentävät muun muassa seuraavat lentoyhtiöt:
Air Canada
Air Canada Jazz
Air France
Alaska Airlines
American Airlines
Asiana Airlines
British Airways
Delta Air Lines
Finnair (kausilennot)
Skywest Airlines
Hawaiian Airlines
JetBlue Airways
Lufthansa
Southwest Airlines
United Airlines
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seattle-Tacoman kansainvälinen lentoasema Wikimedia Commonsissa
Seattle–Tacoma International Airport (Arkistoitu – Internet Archive) – virallinen kotisivu
Seattle-Tacoman kansainvälinen lentoasema (Form 5010 PDF) (englanniksi)
Senan kieli

| Sena |
| --- | --- |
Oma nimi:  chisena
Tiedot
Alue:   Mosambik
Puhujia:  1,340,000 (2006)
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  nigeriläis-kongolaiset kielet
Kieliryhmä:  atlantinkongolaiset kielet voltankongolaiset kielet benuenkongolaiset kielet bantukielet
ISO 639-3:  seh
 Ohje 
Sena on Mosambikissa puhuttu bantukieli, jota puhuu äidinkielenään 1,3 miljoonaa ihmistä. Kieli kuuluu bantukielten itäiseen haaraan ja on läheistä sukua barwen, nyungwen, phimbin ja malawinsenan kielille.
Hardi Tiidus

Hardi Tiidus vuonna 1974.
Hardi Tiidus (8. marraskuuta 1918 Tallinna – 21. maaliskuuta 1999 Tallinna) oli virolainen televisiotoimittaja, tietokirjailija ja kääntäjä. Suomalaisille hän tuli tunnetuksi Naapurivisassa.
Tiidus oli asiantuntija antiikin alalla ja käänsi viroksi useita kirjoja tästä aiheesta, muun muassa Robert Gravesin Minä, Claudius ja Claudius jumala.
Sardiniandoggi

| Sardiniandoggi> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Sardinia,  Italia
Määrä:  Suomessa ei yhtään
Alkuperäinen käyttö:  metsästys-, sota- ja vahtikoira, laumanvartiointi
Nykyinen käyttö:  metsästys- ja vartiokoira
Muita nimityksiä:  Dogo Sardesco, Cani Pertiatzu, Dogo Sardo, Sorgolinu, Pertigatzu, Cani Trinu Beltigadu, Jágaru
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Paino:  35–50 kg
Säkäkorkeus:  55–65 cm
Väritys:  brindle
Dogo Sardesco eli sardiniandoggi on italialainen koirarotu. Se tunnetaan kotimaassaan paremmin nimellä Cani Pertiatzu.
Ulkomuoto

Rotua on kuvailtu pieneksi molossikoiraksi. Koiran paino vaihtelee 35 kilogrammasta (pieni narttu) jopa 50 kilogrammaan (isokokoinen uros) ja säkäkorkeus 55 senttimetristä 65 senttimetriin. Turkin väri on aina brindle eri sävyissä.
Alkuperä

Sardiniandoggi on metsästys- ja vartiokoira sekä laumanvartija, mutta sitä on käytetty myös sotakoirana. Se on erittäin vanha ja on säilynyt lähes muuttumattomana. Se on peräisin Sardinian saarelta.
Luonne ja käyttäytyminen

Luonteeltaan koirarotu on rauhallinen, mutta myös samalla erittäin valpas ja jopa pelottava suorittaessaan vartiotehtäväänsä.
Nykyinen käyttötarkoitus

Rotua käytetään edelleen Italiassa ja muuallakin pitkälti puhtaasti työkoirana. Rodun jalostuksessa koiran ulkomuotoa tärkeämpää on tuoda koiran toimivuus esille työtehtävissään. Koiran siis tulee olla ennemminkin käytännöllinen kuin kaunis. Useimmat kasvattajat eivät myy koiraa vain seurakoiraksi tai pienen rivitalonpihan koristeeksi[lähde? ], eivätkä he anna koiria juuri kotimaansa ulkopuolelle. Rotua ei tapaa juuri muualla kuin Italiassa ja Espanjassa. Rotu ei luonteensa ja alkuperäisen käyttötarkoituksensa puolesta sovi seurakoiraksi eikä pieniin sisätiloihin.
Seinäjoki Race

| Seinäjoki Race |
| --- | --- |
 Vuoden 2019 kilpailun voitti Atupem.
Kilpailupaikka:  Seinäjoen ravirata
Maa:   Suomi
Perustettu:  2016 (Seinäjoki Race)   2009 (Prix d’Etain Royal)   1975 (Seinäjoki-ajo)
Matka:  2 100 m, autolähetys
Rotu:  Lämminveriset
Kilpailuennätys:  11.7a (Dear Friend 2021)
Ensimmäinen palkinto:  70 000 €
Seinäjoki Race (myös Seinäjoki-race, Seinäjoki-Race ja Seinäjoki-ajo) on vuosittain huhtikuussa Seinäjoen raviradalla järjestettävä lämminveristen ravihevosten suurkilpailu.
Seinäjoki Race on kilpailun kolmas virallinen nimi, joka otettiin käyttöön vuonna 2016. Se tunnettiin vuosina 1975–2008 nimellä Seinäjoki-ajo ja vuosina 2009–2015 Prix d’Etain Royal.
Vuonna 2009 kilpailu nimettiin uudelleen ranskalaissyntyisen huippuravurin Etain Royalin kunniaksi. Seinäjokelaisen Reima Kuislan omistama ruuna kilpaili vuosina 1998–2006 ja ansaitsi radoilta yli 1,4 miljoonaa euroa. Nimenmuutoksen yhteydessä korotettiin myös kilpailun palkintosummaa huomattavasti, niin että se sai kansainvälisen suurkilpailun statuksen. Vuodesta 2012 lähtien Prix d’Etain Royal on ollut yksi Euroopan raviliiton UET:n järjestäman EM-kiertueen UET Trotting Mastersin osakilpailuista. Muut kolme Suomessa juostavaa osakilpailua ovat Finlandia-ajo, Kymi Grand Prix sekä St. Michel.
Kilpailun voittajat 2009–2021

| Vuosi | Voittaja | Ohjastaja | Voittoaika |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 |  Camilla Highness | Peter Ingves | 13,8 |  |
| 2010 |  Ladakh Jiel | Ari Moilanen | 13,3 |  |
| 2011 |  Red Hot Dynamite | Daniel Olsson | 13,7 |  |
| 2012 |  Marlon Om | Pietro Gubellini | 14,0 |  |
| 2013 |  Nesta Effe | Roberto Vecchione | 14,4 |  |
| 2014 |  Prussia | Pietro Gubellini | 12,4 |  |
| 2015 |  Quick Fix | Tuomas Korvenoja | 12,7 |  |
| 2016 |  El Mago Pellini | Adrian Kolgjini | 12,1 |  |
| 2017 |  Twister Bi | Christoffer Eriksson | 13,0 |  |
| 2018 |  Call Me Keeper | Christoffer Eriksson | 12,7 |  |
| 2019 |  Atupem | Santtu Raitala | 11,8 |  |
2020: Ei kilpailtu
| 2021 |  Dear Friend | Johan Untersteiner | 11,7 |  |
| 2022 |  Willow Pride | Santtu Raitala | 11,9 |  |
| 2023 |  Mister Hercules | Örjan Kihlström | 11,7 |  |
Seinäjoki-ajon voittajat 1975–2008

| Vuosi | Voittaja | Ohjastaja | Voittoaika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1975 | Express Pride | Jan-Erik Nygård | 19,2 |
| 1976 | Meadow Trish | Pekka Korpi | 20,4 |
| 1977 | Speedy Spike | Jorma Evijoki | 20,8 |
| 1978 | Charme Asserdal | Heikki Korpi | 19,6 |
| 1979 | Meadow Musial | Tuomo Mäkelä | 18,2 |
| 1980 | Madrigal | Ari Eve | 17,9 |
| 1981 | Keystone Patriot | Risto Rautanen | 16,6 |
| 1982 | Keystone Patriot | Antti Savolainen | 17,8 |
| 1983 | Arnie’s Aim | Pekka Korpi | 18,3 |
| 1984 | Bettina Kähö | Voitto Piilonen | 16,9 |
| 1985 | Keystone Joseph | Ilkka Korpi | 23,1 |
| 1986 | Record Bowl | Pekka Korpi | 20,0 |
| 1987 | Express Ex | Sakari Kostamo | 18,3 |
| 1988 | Straight Stud | Pertti Puikkonen | 17,4 |
| 1989 | Clear to Fly | Ilkka Korpi | 15,8 |
| 1990 | Straight Stud | Ari Hartikainen | 19,6 |
| 1991 | Anki Tim | Jan-Erik Nygård | 16,2 |
| 1992 | Newstime Star | Aki Antti-Roiko | 18,1 |
| 1993 | Texas Express | Pekka Korpi | 15,3 |
| 1994 | Texas Express | Pekka Korpi | 16,3 |
| 1995 | Isla J Brave | Aki Antti-Roiko | 14,9 |
| 1996 | Isla J Brave | Aki Antti-Roiko | 15,6 |
| 1997 | Josef Dahlia | Jukka-Pekka Kauhanen | 21,6 |
| 1998 | Josef Dahlia | Jukka-Pekka Kauhanen | 15,0 |
| 1999 | Universe | Kari Rosimo | 16,3 |
| 2000 | Etain Royal | Jorma Kontio | 17,7 |
| 2001 | BWT Magic | Ahti Antti-Roiko | 15,5 |
| 2002 | Exchequer | Kari Rosimo | 14,8 |
| 2003 | Jose Kemp | Jorma Kontio | 13,9 |
| 2004 | Classico Merett | Pekka Korpi | 14,5 |
| 2005 | Classico Merett | Pekka Korpi | 19,9 |
| 2006 | Cold Hard Wind | Antti Teivainen | 14,7 |
| 2007 | Mr Nice Guy | Antti Teivainen | 14,8 |
| 2008 | Isn't It Pacha | Ari Moilanen | 16,0 |
Aiheesta muualla

Etain Royal Sukuposti.netissä
Hannah Spearritt

Spearritt vuonna 2013.
Hannah Louise Spearritt (s. 1. huhtikuuta 1981) on brittiläinen popmuusikko ja näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi S Club 7 -kokoonpanon jäsenenä.
Näyttelijänä Spearritt on esiintynyt muun muassa televisiosarjassa Uhka menneisyydestä ja elokuvassa Seed of Chucky (2004). Hänet on nähty myös musikaaleissa.
Aiheesta muualla

Hannah Spearritt Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Halkivahankivi

Halkivahankivi vuonna 2019
Kiveen kiinnitetty pronssinen muistolaatta.
Halkivahankiven vieressä on opastaulu ja kiven pinnassa graffiitti (vuosi 2022).
Halkivahankivi on Satakunnassa sijaitseva vanha Huittisten, Kokemäen ja Köyliön (nyk. Säkylä) pitäjien rajakivi, joka mainitaan asiakirjoissa ensimmäinen kerran vuonna 1486. Se sijaitsee Valtatie 12:n varrella noin viisi kilometriä Valtatie 2:n risteyksestä Rauman suuntaan. Halkivahankiven kohdalla on maantien levähdysalue ja Huittisten opaskartta.
Yleistä

Halkivahankivi on kahtia haljennut siirtolohkare, joka sijaitsee keskellä Kokemäen, Huittisten ja Köyliön väliin jäänyttä lähes asumatonta 100 neliökilometrin suuruista suo- ja metsäaluetta. Kunkin pitäjän kirkolle matkaa noin 10 kilometriä. Asiakirjoissa se tunnetaan muun muassa Köyliön Halkivahana, ja vuodelta 1801 peräsn olevassa isojakokartassa sitä käytetään ruotsinkielistä nimitystä Hallki Waha Rå. Perimätiedon mukaan sen pinnassa on kaiverruksia, mutta sammaloituneen kiven pintaa ei ole tutkittu. Halkivahankiveen on vuonna 1976 kiinnitetty pronssinen muistolaatta, jossa on teksti:
»Tämä Halkivahan kivi on mainittu mm. vuosina 1486, 1510, 1665, 1786 Kokemäen, Köyliön ja Huittisten rajana. ”-Joka vanhastaan Jumalan ja koko maailman edessä on ollut heidän oikeana rajanaan aina siitä asti kuin nämä pitäjät on ensinnä asutettu.”»
Nimen keskimmäinen osa "vaha" tarkoittaa lounaismurteissa suurta kiveä tai lohkaretta, jollaisia on perinteisesti valittu pysyviksi rajamerkeiksi. Eri puolilta Lounais-Suomea tunnetaan useita samannimisiä kiviä, jotka ovat yleensä kahteen osaan haljenneita rajakiviä. Halkeamisen on väitetty aiheutuneen rajankäyntien yhteydessä kivien päällä poltetuista kokoista, joiden synnyttämät lämpötilanvaihtelut olisivat rapauttaneet kivet ja lopulta halkaisseet ne.
Pitäjänrajojen kulku

Kokemäen ja Köyliön välinen raja vahvistettiin enimmäisen kerran vuonna 1429, mutta Halkivahankivi mainitaan ensimmäisen kerran vasta 1486. Noin 30 kilometrin pituinen raja alkoi Ulvilan, Kokemäen ja Köyliön yhteisestä rajapisteestä, joka oli nykyisen Harjavallan alueella Kaunismäen ja Kuumoonmäen tuntumassa sijaitseva lähde. Sieltä raja kulki Hiirijärvellä sijaitsevan Lallin itkukiven kautta Harjavallasta tulleen Huovintien sekä Harolan ja Järilän välisen maantien risteykseen. Raja jatkoi edelleen Lallin asumuksen kautta Ilmiinjärven tuntumassa Kokemäen ja Köyliön välisen maantien varrella sijainneeseen Kiviriutta-nimiseen kiviröykkiöön, ja sieltä Kööpelinvuoren kautta Halkivahankiveen. Rajan kulusta riideltiin 1500-luvulta lähtien useita kertoja, mutta Kaunislähteen, Kiviriutan ja Halkivahankiven sijainti oli aina kiistaton. Nykyiset kuntarajat noudattavat edelleen pääosin samaa reittiä.
Kokemäen ja Huittisten välinen raja kulki Halkivahankiveltä Ronkansuon, Kiettareenluodon, Kyttälän ja Ahvenuksen kautta Kulkkilaan, jossa sen viimeinen rajamerkki oli Sääksjärvessä Tiirikka-nimisessä luodossa. Köyliön ja Huittisten raja puolestaan kulki Halkivahankiveltä etelään Yläneen Virttaankankaalle.
Muita samannimisiä kiviä

Vanhassa Huittisten pitäjässä oli myös toinen Halkivahankivi-niminen siirtolohkare, joka sijaitsee nykyisten Urjalan, Punkalaitumen ja Vesilahden kuntien rajalla Halkivahan kylässä. Se oli Satakunnan ja Hämeen maakuntien rajamerkkinä jo 1300-luvulla sekä myöhemmin Urjalan, Punkalaitumen ja Tyrvään pitäjien rajapisteenä.  Samannimisiä kiviä on myös muualla Lounais-Suomessa, kuten esimerkiksi Vihdin Ruskelassa sijaitseva Halkeevahankivi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Halkivahankivi Wikimedia Commonsissa
Sardinian ralli 2024

|  Sardinian ralli 2024 |
| --- | --- |
 6. osakilpailu 13 osakilpailusta kaudella 2024. 
Ajankohta:  30. toukokuuta–2. kesäkuuta 2024
Sijainti:  Alghero, Italia
Pituus:  16 erikoiskoetta, 266,12 km
Kokonaispituus:  1027,90 km

Yleiskilpailu
Palkintokoroke
Voittaja:   Ott Tänak  Martin Järveoja  (Hyundai Shell Mobis WRT)
Toinen:   Sébastien Ogier  Vincent Landais  (Toyota Gazoo Racing WRT)
Kolmas:   Dani Sordo  Cándido Carrera  (Hyundai Shell Mobis WRT)
Sardinian ralli 2024 (virallisesti 21. Rally Italia Sardegna 2024) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 2024. Kilpailu järjestettiin 30. toukokuuta–2. kesäkuuta 2024 ja kilpailun huoltopaikka oli Algherosssa Sardiniassa.
Kilpailijat

| Rally1-autot> Nro | Rally1-autot> Kuljettaja | Rally1-autot> Kartanlukija | Rally1-autot> Talli | Rally1-autot> Auto | Rally1-autot> Mestaruuskilpailu | Rally1-autot>  | Rally1-autot>  | Rally1-autot>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 6 |  Daniel Sordo |  Cándido Carrera |  Hyundai Shell Mobis WRT | Hyundai i20 N Rally1 | kuljettaja, kartanlukija, valmistaja |  |  |  |
| 8 |  Ott Tänak |  Martin Järveoja |  Hyundai Shell Mobis WRT | Hyundai i20 N Rally1 | kuljettaja, kartanlukija, valmistaja |  |  |  |
| 11 |  Thierry Neuville |  Martijn Wydaeghe |  Hyundai Shell Mobis WRT | Hyundai i20 N Rally1 | kuljettaja, kartanlukija, valmistaja |  |  |  |
| 13 |  Grégoire Munster |  Louis Louka |  M-Sport Ford WRT | Ford Puma Rally1 | kuljettaja, kartanlukija, valmistaja |  |  |  |
| 16 |  Adrien Fourmaux |  Alexandre Coria |  M-Sport Ford WRT | Ford Puma Rally1 | kuljettaja, kartanlukija, valmistaja |  |  |  |
| 17 |  Sébastien Ogier |  Vincent Landais |  Toyota Gazoo Racing WRT | Toyota GR Yaris Rally1 | kuljettaja, kartanlukija, valmistaja |  |  |  |
| 18 |  Takamoto Katsuta |  Aaron Johnston |  Toyota Gazoo Racing WRT | Toyota GR Yaris Rally1 | kuljettaja, kartanlukija, valmistaja |  |  |  |
| 33 |  Elfyn Evans |  Scott Martin |  Toyota Gazoo Racing WRT | Toyota GR Yaris Rally1 | kuljettaja, kartanlukija, valmistaja |  |  |  |
Lähde: 
Kilpailuun ilmoittautui 87 autokuntaa. Ilmoittautuneissa on kahdeksan Rally1-autokuntaa, joiden lisäksi mukana on WRC2-, WRC3 ja JWRC-sarjoissa kilpailevia autokuntia.
Erikoiskokeet

Kilpailussa ajetaan 16 erikoiskoetta, joiden yhteispituus on 266,12 kilometriä. Siirtymiä on 761,78 kilometriä ja kokonaispituus on 1 027,9 kilometriä.
| Päivä | Kello | Nro | Nimi | Pituus | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 31. toukokuuta | 8:01 | — | Ittiri - Shakedown | 2,08 km | Neuville |  |  |  |  |
| 31. toukokuuta | 14:33 | SS 1 | Osilo - Tergu 1 | 25,65 km | Ogier |  |  |  |  |
| 31. toukokuuta | 15:33 | SS 2 | Sedini - Castelsardo 1 | 13,26 km | Tänak |  |  |  |  |
| 31. toukokuuta | 17:33 | SS 3 | Osilo - Tergu 2 | 25,65 km | Ogier |  |  |  |  |
| 31. toukokuuta | 18:35 | SS 4 | Sedini - Castelsardo 4 | 13,26 km | Neuville |  |  |  |  |
| 1. kesäkuuta | 7:41 | SS 5 | Tempio Pausania 1 | 12,03 km | Tänak |  |  |  |  |
| 1. kesäkuuta | 8:49 | SS 6 | Tula - Erula 1 | 22,61 km | Ogier |  |  |  |  |
| 1. kesäkuuta | 10:41 | SS 7 | Tempio Pausania 2 | 12,03 km | Neuville |  |  |  |  |
| 1. kesäkuuta | 11:49 | SS 8 | Tula - Erula 2 | 22,61 km | Tänak |  |  |  |  |
| 1. kesäkuuta | 14:05 | SS 9 | Monte Lerno - Monti di Ala' 1 | 25,33 km | Ogier |  |  |  |  |
| 1. kesäkuuta | 15:05 | SS 10 | Coiluna - Loelle 1 | 14,53 km | Ogier |  |  |  |  |
| 1. kesäkuuta | 17:05 | SS 11 | Monte Lerno - Monti di Ala' 2 | 25,33 km | Ogier |  |  |  |  |
| 1. kesäkuuta | 18:05 | SS 12 | Coiluna - Loelle 2 | 14,53 km | Evans |  |  |  |  |
| 2. kesäkuuta | 8:00 | SS 13 | Cala - Flumini 1 | 12,55 km | Neuville |  |  |  |  |
| 2. kesäkuuta | 9:05 | SS 14 | Sassari - Argentiera 1 | 7,10 km | Neuville |  |  |  |  |
| 2. kesäkuuta | 11:00 | SS 15 | Cala - Flumini 2 | 12,55 km | Tänak |  |  |  |  |
| 2. kesäkuuta | 12:15 | SS 16 | Sassari - Argentiera 2 Power Stage | 7,10 km | Neuville |  |  |  |  |
Lähde: 
Kilpailussa ajetaan aiempiin vuosiin nähden vasta perjantaina eikä torstaina lyhentäen kilpailuun käytettäviä päiviä. Erikoiskoekilometrejä on 50 vähemmän kuin aikaisemmin.
Tapahtumia

Perjantaina Adrien Fourmaux joutui keskeyttämään tekniseen vikaan.
WRC2-luokassa ajavat Emil Lindholm ja Teemu Suninen keskeyttivät samalla erikoiskokeella lauantaina. Thierry Neuville keskeytti johtopaikalta ulosajoon ja Takamoto Katsuta keskeytti vaihteiston vikaantumiseen.
Sunnuntaina johtopaikalla ajanut Sébastien Ogier sai rengasrikon viimeisellä erikoiskokeella ja Ott Tänak nousi kilpailun voittajaksi. WRC2-luokan kilpailun voittivat Sami Pajari ja Enni Mälkönen.
Guus Hiddink

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Guus Hiddink
Syntymäaika: 8. marraskuuta 1946 (ikä 77)
Syntymäpaikka: Varsseveld, Gelderland, Alankomaat
Lempinimi: King Hiddink, Guus Geluk, The Goose
Seura
Seura: –
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1967–1970 1970–1972 1972–1977 1977–1981 1981–1982 |  De Graafschap  PSV  De Graafschap  NEC  De Graafschap | 102 (47) 30 (1) 181 (20) 104 (2) 25 (0) |
Valmennusura
1982–1984 1984–1987 1987–1990 1990–1991 1991–1994 1994–1998 1998–1999 1999–2000 2001–2002 2002–2006 2005–2006 2006–2010 2009 2010–2011 2012–2013 2014–2015 2015–2016:  De Graafschap  PSV (apuv.)  PSV  Fenerbahçe  Valencia  Alankomaat  Real Madrid  Real Betis  Etelä-Korea  PSV  Australia  Venäjä  Chelsea   Turkki  FK Anži Mahatškala  Alankomaat  Chelsea
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Guus Hiddink (s. 8. marraskuuta 1946 Varsseveld, Alankomaat) on alankomaalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.
Meriitit valmentajana

Euroopan cup: 1988
Intercontinental Cup: 1998
Alankomaiden-mestaruus (6): 1987, 1988, 1989, 2003, 2005, 2006
KNVB-cup (4):1988, 1989, 1990, 2005
FA Cup: 2009
MM-kilpailut
Neljäs (2): 1998, 2002
EM-kilpailut
Puolivälierät: 1996
Välierät: 2008
Rinus Michels Award (Alankomaiden vuoden jalkapallovalmentaja): 2005, 2006
Rinus Michels Award (elämäntyöpalkinto): 2015