Siipipyörä
Historia > Hyvä Ystävä -ravintolat

Siipipyörä laajeni kioskeista ravintolatoimintaan, kun se vuonna 1954 sai hallintaansa Iisalmen asemaravintolan ja 1957 Kouvolan asemaravintolan. Siipipyörä hoiti myös Victoria-nimistä hotellia sekä ravintolaa Tampereella 1964–1969 ja ravintolaa Helsingissä 1966–1976.
Columbia-leipomo- ja kahvilayrityksen omistajan Pentti Pajarin poika Antero Pajari tuli Shellistä Siipipyörän toimitusjohtajaksi vuoden 1973 paikkeilla. Silloin oli yhtiöllä henkilöstöä noin 100 henkeä ja kannattavuus ravintoloiden heikon menestyksen vuoksi välttävällä tasolla.lähde?
Strategiana oli rakentaa yhtiöstä uudentyyppinen ketjukehitykseen ja franchisingiin keskittyvä yhtiö. Pajari rakensi ensimmäisinä vuosinaan uuden johtoryhmän (mm. toimialajohtajat Jouni K. Päivölä ja Kari Suvanne) toteuttamaan em. strategiaa. Siipipyörä aloitti nopeasti uusien liiketoimintakonseptien kehitystyön ja niiden jalkauttamisen kaupunkien katukuvaan.lähde?
Kioskiliiketoiminnan rinnalle Siipipyörä kehitti aluksi Hyvä Ystävä -ravintolaketjun, josta tuli 1980-luvulla erittäin menestynyt ravintolakonsepti erityisesti pääkaupunkiseudulla.
Siipipyörä osti vuonna 1979 Rantasipi-ketjulta Helsingin Vilhonkadulla sijainneen ravintola Prince Hamletin liiketoiminnan ja remontoi sen Hyvä Ystävä Hamlet Music Pubiksi, nuorten aikuisten näyttäytymispaikaksi tunnuslauseella ”Place to be seen”.  Kolmen ravintolan yrityskauppaan kuuluivat myös ravintolat Britannia (per. 1973, Kannelmäen ostoskeskus) ja Sherlock Holmes (per. 1980, Suvilahdenkatu 6).
Muita Hyvä Ystävä -ravintoloita olivat eri aikoina Grillari (1978 Kouvola ja 1981 Espoon Soukka), Barrie’s (1984, Malminrinne), Richard O’Donoghues Irish Bar (Rikhardinkatu), Parnell's (Kallion Kurvi), Ratamestari (1981) ja Van Gogh (1985, Ratamestarinkatu, Itä-Pasila), Cotton Factory (1990, Kolmas linja), Hunter’s Grill & Bar (Kaivokatu), Seaside (Ruoholahdenranta), Columbus (Soukka) ja La Pizza, Hyvä Ystävä Myyrmäki (1989),  Monetario  ja Il Treno (Makkaratalo) sekä Alice (1986–, entinen Ragni Rissasen Punainen Hattu, Keskuskatu 7).
Siipipyörä hankki vuonna 1989 Ragni Rissaselta omistukseensa myös Mannerheimintie 6:ssa vuodesta 1932 asti sijainneen ravintola Mikadon Suomen siihen asti kalleimmassa ravintolakaupassa reilulla kuudella miljoonalla markalla. Uudistetussa Mikadossa Hyvä Ystävä -ketjutunnuksia ei otettu käyttöön. Samoihin aikoihin yritys aloitteli uutta Par4-ravintoketjua, ensimmäisenä kohteena entinen Agora Tearoom Unioninkadulla. Hyvä Ystävä -ravintoloita oli myös ainakin Keravalla ja Tampereella. Vuonna 1987 ketjuun kuului yhdeksän ravintolaa. Vuonna 1995 ravintoloita oli 13.
Hyvä Ystävä -ketjun ideoija oli toimialajohtaja Jouni K. Päivölä, joka toi ketjun toimintaan Suomessa ennennäkemättömiä uutuuksia sitä mukaa kun alkoholin anniskelusäännökset 1980-luvulla vapautuivat. Eteisvahtimestaria ei aina ollut, ja ketju aloitti suomalaisravintoloissa nopeasti edenneen siirtymän nelosoluen valta-asemasta kohti keskioluen yhä suurempaa kulutusta. Päiväsaikaan ketju painotti ruokailua ja suuntasi markkinointiaan ja valikoimaansa myös lapsiperheille sekä pyrki eri tavoin madaltamaan ravintolaruokailun kynnystä.
Ketjun ravintoloiden sisustukseen kuului viihdykkeitä lapsille, kuten leikkijuna ja karuselli. Lastenannoksen sai tilata, jos mahtui leikkiveturiin. Työasuun kuuluvaksi päähineeksi valittu baseball-lippis herätti henkilöstössä närää varsinkin pääkaupunkiseudun ulkopuolella. Hyvä Ystävä Hamlet oli Suomen ensimmäisiä karaoke-iltoja järjestäneitä ravintoloita. Vuonna 1984 Siipipyörä ”osti” Helsingin NMKY:n koripallojoukkueen kolmivuotisella sponsorisopimuksella.
Vuonna 1995 Hyvä Ystävä -ketju hävisi työtuomioistuimessa Hotelli- ja ravintolahenkilökunnan liiton nostaman kanteen siitä, että yhdessä ketjun ravintolassa 16 tarjoilijaa oli suostunut siirtymään palkkausjärjestelmään, joka osin perustui asiakkaiden antamiin juomarahoihin.
Suomen 1990-luvun alun lamavuosina Hyvä Ystävä -ketju joutui alentamaan hintojaan kolmanneksella ja mainosti asiaa aggressiivisella ”Teitä on petetty” -mainoskampanjalla, jossa se syytti muita ravintoloita hinnoilla huijaamisesta.
Helmikuussa 1992 ketju valjasti hintakampanjansa keulakuvaksi ilman lupaa silloisen ulkoministerin ja entisen Maataloustuottajain Keskusliiton puheenjohtajan Heikki Haaviston ja varusti sen otsikolla ”Onneksi tämä mies ei hinnoittele meillä”. Kohun synnyttyä ulkomainosjulisteet vaihdettiin nopeasti uusiin, joissa kuvan ja otsikon tilalla oli valkoista pintaa.
Kolme vuotta aiemmin Hyvä Ystävä -ravintola Monetarion mainonnassa oli kehotettu nuoria olemaan äänestämättä.