Psykoterapia
Teho

Hans Eysenck päätyi vuonna 1952 julkaistussa tutkimuksessaan siihen, että 2/3 potilaista paranee huomattavasti 1–2 vuodessa riippumatta siitä, saavatko he psykoterapiaa vai eivät. Psykoterapioiden vaikuttavuutta on selvitetty tämän jälkeen lukuisissa muissa tutkimuksissa, joiden tuloksista on koottu meta-analyyseja. Vuonna 2015 julkaistun tutkimuksen mukaan nämä metatutkimukset ovat kuitenkin liioitelleet psykoterapian tehoa sen vuoksi, että ne tutkimukset, joiden tuloksena on, ettei psykoterapia ole tehokasta, jätetään usein julkaisematta. Kun negatiivisen tuloksen antaneet tutkimukset otettiin huomioon, saatiin tulokseksi, että psykoterapian teho on suhteellisen vaatimatonta.
Masennuksen osalta vaikuttavuustutkimukset ovat todenneet toistuvasti 1970-luvulta lähtien, että kaikki terapiamuodot vähentävät masennusoireita jonkin verran, eikä eri suuntauksien välillä juuri ole eroa. Ilmeisesti ratkaisevaa ei ole opiskeltu tekniikka vaan psykoterapeutin hyväksyvä ja empaattinen suhtautuminen potilaaseen tai jokin muu yhteinen tekijä. Erityistä huomiota tulee kuitenkin kiinnittää siihen, ettei oireiden hoitaminen ole sama asia kuin oireita aiheuttaneen tekijän hoitaminen.
Suomalainen Lääkäriseura Duodecim ja Suomen Akatemia kutsuivat vuonna 2006 koolle kokouksen, jossa etupäässä lääkäreistä koostuva 12-henkinen paneeli laati konsensuslausuman kokouksessa pidettyjen esitelmien, esitelmöitsijöiden toimittaman materiaalin sekä kokouksessa käytyjen keskustelujen pohjalta. Lausuman mukaan psykoterapia tuottaa tavallisesti vähintään yhtä hyviä tuloksia kuin aktiivinen vertailuhoito, ja psykoterapialla hoidettujen potilaiden tilanne hoidon jälkeen on parempi kuin 80 %:lla hoidotta jääneistä. Lausumassa todettiin myös, että kontrolloituja vaikuttavuustutkimuksia on tehty lähinnä lyhytkestoisista psykoterapioista, jolloin tuloksena on ollut, että noin puolet psyykkisistä häiriöistä kärsivistä potilaista toipuu ja vielä useampi hyötyy hoidosta. Pitkäkestoisten psykoterapioiden sekä pari- ja perheterapioiden näyttö pohjautuu lähes pelkästään tavanomaisessa hoitokäytännössä toteutettuihin ei-kokeellisiin tutkimuksiin. Näyttöön pohjautuvan tutkimuksen puuttuminen ei kuitenkaan sulje pois sitä mahdollisuutta, että kyseiset hoitomuodot voisivat olla tehokkaita.
Vuonna 2010 julkaistun Helsingin psykoterapiatutkimusraportin mukaan lyhyiden ja pitkien terapioiden väliset erot vaikuttavuudessa riippuvat käytetyn seuranta-ajan pituudesta. Alle vuoden mittaiset lyhytpsykoterapiat tuottavat nopeasti terapeuttisia vaikutuksia ahdistus- ja masennusoireisiin. Pitkäkestoiset terapiat vaikuttavat hitaammin, mutta tulokset ovat pysyvämpiä verrattuna lyhytterapioiden vaikutuksiin. Verrattaessa lyhyttä psykodynaamista terapiaa ja voimavarasuuntautunutta terapiaa pitkään psykodynaamiseen terapiaan sekä psykoanalyytiseen hoitoon on todettu, että lyhytterapioiden vaikuttavuus on viiden vuoden aikavälillä seurattuna heikompi. Tutkimusraportin pohdinnassa epäillään, että lyhytterapioiden nopeiden vaikutusten taustalla saattaa usein olla muut, rinnalla olleet hoitomuodot. Viiden vuoden seuranta-ajalla tarkasteltuna psykoanalyyttinen terapia todettiin keskimääräisesti kaikista vaikuttavimmaksi. Lyhytterapia on kuitenkin halvempaa.
Wisconsinin yliopiston psykologian ja psykoterapian professori Bruce Wampold julkaisi vuonna 2001 kirjan The Great Psychotherapy Debate. Sen mukaan:
Psykoterapia on potilaille hyödyllistä, mutta tämän syytä ei tiedetä.
Potilaan ja terapeutin suhteen toimivuus on ratkaisevan merkittävää terapian hyödyllisyydelle.
Terapeutin persoonallisuudella on merkittävän paljon vaikutusta sekä sillä, että terapeutti uskoo voimakkaasti terapiansa tehokkuuteen.
Terapiamuodolla tai käytettyjen tekniikoiden teoreettisella pohjalla tai tekniikoiden toteutustavalla ei ole väliä.
Kirja perustui lähinnä masennuspotilaisiin, mutta samanlaisia tuloksia on saatu myös traumaperäisestä stressihäiriöstä ja nuorten mielenterveysongelmista.
Järjestelmällinen meta-analyysi yli 25 kehitysmaassa suoritetusta kontrolloidusta hoitokokeesta eri maissa osoitti, että pikakoulutettu maallikko pystyy auttamaan potilaita, vaikkakaan ei ehkä diagnosoimaan heitä. Intialainen psykiatri, tutkija ja Harvardin yliopiston professori lVikram Patel on osoittanut tutkimuksissaan, että 70 prosenttia niistä, jotka kävivät lyhyen koulutuksen saaneiden maallikkojen antamassa keskusteluterapiassa, parani masennuksesta, kun verrokeista parani alle puolet. Masennushoitajien koulutus kestää 3-4 viikkoa ja he ovat yleensä suorittaneet aiemmin jonkin terveydenhuollon alemman tason tutkinnon.
Tutkimuksia psykoterapian tehosta ja soveltuvuudesta on arvosteltu siitä, että vain noin 13 % niistä, joiden väitetaan tarvitsevan psykoterapiaa, hakee sitä, ja myös psykoterapian aloittavista moni keskeyttää ilman että keskeyttäneiden tilanne otetaan mukaan tulosten tarkasteluun. 125 tutkimuksen meta-analyysissä todettiin keskeyttäneiden keskimääräiseksi määräksi 46,86 %, toisessa tutkimuksessa 20–25 %. Tulosten luotettavuus kärsii, jos kontrolliryhmästä ei osata poimia pois samankaltaisia ihmisiä.
Vakuutusinstituutioiden edustajat ovat käynnistäneet keskustelua psykoterapiasuuntausten vaikuttavuudesta rahallisten säästöjen toivossa. Osa terapeuteista on pyrkinyt vetoamaan tutkimuksiin, kun taas toiset ovat olleet sitä mieltä, etteivät monitahoiset terapiaprosessit sovellu "yksinkertaisten tutkimusten" kohteeksi.