stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Korppoon säätutka
Historia

Korppoon säätutka korvasi Maskun vesitornissa 12 vuotta sijainneen tutkan, joka oli jo vanhentunut. Uuden tutkan sijoituspaikaksi valittiin Korppoo, koska sadealueet ja matalapaineet saapuvat Suomeen tavallisimmin lännen tai lounaan suunnalta. Tutkatorni maksoi yli viisi miljoonaa markkaa, ja se toteutettiin Ilmatieteen laitoksen ja Tielaitoksen Turun piirin yhteishankkeena. Tiepiiri saa tärkeää tietoa säähäiriöistä tutkan avulla: se auttaa muun muassa talvikunnossapitotöiden ennakointia. Tutkan ansiosta vuosisäästöt nousivat jopa miljooniin markkoihin. Säästöt tulivat lisääntyneestä toiminnan luotettavuudesta, liikenneturvallisuuden parantumisesta ja ympäristöystävällisyyden tehostumisesta. Liukkauden torjuntaan käytettävän suolan määrä uskottiin putoavan noin kolmanneksella Turun tiepiirissä.
Tekniikka

Tutkan antenni pyörii 1–4 kertaa minuutissa ja antaa tutkakuvan viiden minuutin välein. Tutka pystyy mittaamaan kahdensadan kilometrin säteellä ja kesällä vielä sata kilometriä tätäkin kauemmas. Talvisin se pystyy mittaamaan lähestyvät lumisateet 150 kilometrin päästä. Havaintoalueen ydinalue on Saaristomeri, mutta sen reuna-alueet ulottuvat Saarenmaan eteläkärkeen, Tukholmaan ja Suomessa Porvooseen, Lahteen ja Kristiinankaupunkiin.
Korppoon tutkan antennin halkaisija on 4,5 m ja antennikeilan leveys noin 1 asteen. Tutkan toimintataajuus on 5,5–5,7 GHz, pulssiteho 250 kW ja keskimääräinen teho enintään 300 W. Aseman kansainvälinen tunnusnumero (WMO) on 02933 ja kansallinen tunnusnumero (LPNN) 0021.
Matkailukohde

Säätutkatorni hallitsee näkyvästi saaren maisemaa, ja se on suosittu matkailukohde Saariston rengastien varrella. Tornin yläosassa on sen kiertävä näköalatasanne, josta voi kirkkaalla säällä nähdä jopa Utöhön asti. Näköalatasanne on 14 metrin korkeudessa. Tornissa ei ole hissiä, vaan ylös päästäkseen on käytettävä portaita.
Korvasammalet

| Korvasammalet |
| --- | --- |
 Jungermannia hyalina - kalvaskorvasammal
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Maksasammalet Marchantiophyta
Luokka::  Aitomaksasammalet Jungermanniopsida
Alaluokka::  Aitomaksasammalet Jungermanniidae
Lahko::  Aitomaksasammalet Jungermanniales
Alalahko::  Jungermanniineae
Heimo::  Korvasammalet Jungermanniaceae
Suku::  korvasammalet Jungermannia  L.
Katso myös
   Korvasammalet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korvasammalet (Jungermannia) on aitomaksasammaliin kuuluva suku. Siihen kuuluu 12 Suomessa esiintyvää lajia.
Suomessa esiintyvät korvasammallajit

Jungermannia atrovirens - pohjankorvasammal
Jungermannia caespiticia - ojakorvasammal
Jungermannia confertissima - kalkkikorvasammal
Jungermannia exsertifolia subsp. cordifolia - purokorvasammal
Jungermannia gracillima - savikkokorvasammal
Jungermannia hyalina - kalvaskorvasammal
Jungermannia jenseniana - kääpiökorvasammal
Jungermannia leiantha - kantokorvasammal
Jungermannia obovata - koskikorvasammal
Jungermannia polaris - lapinkorvasammal
Jungermannia pumila - pikkukorvasammal
Jungermannia sphaerocarpa - rantakorvasammal
Koskenpään vaakuna

Koskenpään vaakuna (1962–1968)
Koskenpään kunnanvaakuna on saanut aiheensa kunnan koskien valjastamisesta. Vaakunan vesipyörä viittaa koskista saatavaan vesivoimaan, ja ketju on aikanaan valittu yhteiseksi teemaksi emäpitäjä Jämsän vaakunan kanssa. Sama aihe toistui myös toisen tytärpitäjän Jämsänkosken vaakunassa.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 16. toukokuuta 1962. Vaakunan selitys on ”puna-hopeakatkoisessa kilvessä reunuksittain vuorovärinen ketju ja yläkentässä hopeinen vesipyörän yläpuolisko”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi Koskenpään liityttyä Jämsänkosken kuntaan 1969.
Kordillieerit

| Kordillieerit |
| --- | --- |
 Kordillieerien suurimmat vuorijonot Amerikan länsilaidalla kuvassa ruskeilla viivoilla merkittynä
Maantiede
Sijainti:   Kanada  Yhdysvallat  Meksiko  Guatemala  El Salvador  Honduras  Nicaragua  Costa Rica  Panama  Kolumbia  Venezuela  Ecuador  Peru  Bolivia  Chile  Argentiina  Etelämanner
Vuoriston pituus:  17 000 km
Vuoriston leveys:  500–700 km
Korkein kohta
Nimi:  Aconcagua
Korkeus meren-pinnan tasosta:  6 962 m
Sijainti:   Mendoza, Argentiina
Koordinaatit:  32°39′S, 70°00′W
Geologia
Orogenia:  65 miljoonaa vuotta sitten
Aikakausi:  tertiäärikausi
Kordillieerit on Amerikan mantereen länsireunalla sijaitseva maailman pisin poimuvuoristo, joka kulkee koko Pohjois- ja Etelä-Amerikan läpi, jatkuen käytännössä katsoen Etelänmantereelle asti. Vuoriston pituus on noin 17 000 kilometriä ja leveys pääosin 500–700 kilometriä. Sille ovat luonteenomaisia maanjäristykset ja tulivuoritoiminta, sekä rannikon suuntaiset korkeat rinnakkaisjonot, joiden väliin jää laajoja laakioita ja altaita.
Vuoriston korkeimman osan muodostavat Etelä-Amerikan Kordillieerit eli Andit, jonka korkeimmat huiput ovat lähes 7 000 metrin korkuisia. Sen korkein huippu, Aconcagua (6 959 metriä) on Amerikoiden korkein vuori.
Keski-Amerikan Kordillieerit ulottuvat Panaman alanteesta Tehuantépecin kannakselle ja sen korkeimmat huiput ovat yli 4 000 metrin korkuisia. Sitä reunustavat useat toimivat ja sammuneet tulivuoret. Meksikossa Sierra Madre Occidentalin ja Sierra Madre Orientalin väliin jää Meksikon ylätasanko.
Pohjois-Amerikan Kordillieerit ulottuvat Beringinsalmelle asti noin 7 000 kilometrin pituisena.  Niihin kuuluu useita peräkkäisiä jonoja, kuten Kalliovuoret, Saint Eliasin vuoret, Rannikkovuoret, Kaskadit, Sierra Nevada sekä Alaskavuoristo, johon Pohjois-Amerikan korkein huippu Denali (6 194 metriä) kuuluu. Yhdysvaltojen kohdalla rannikkojonojen ja Kalliovuorten väliin jää laajoja altaita, kuten Great Basin ja Coloradon laakio. Tällä kohtaa Pohjois-Amerikan Kordillieerit saavuttaa suurimman leveytensä, noin 1 700 kilometriä.
Vaikutukset > Pohjois-Amerikka

Pohjois-Amerikan Kordillieerit vaikuttavat koko mantereen ilmastoon. Kun mantereen yli kulkevat ilmamassat törmäävät Kalliovuorten itälaitaan, joka pakottaa se kostean ilman ylös, jäähdyttää sen ja kosteus tiivistyy pilviksi, jotka vapauttavat kosteutensa orografisena sateena maahan. Sateen ja lumen tuoma vesi valuu moniin latvajokiin ja edelleen Missouri- ja Arkansasjoen kaltaisiin suuriin jokiin, jotka virtaavat itään laajojen preerioiden halki, ja lopulta laskee Meksikonlahteen. Kosteutensa purkanut ilma laskeutuu lopulta Kordillieerien länsikylkeä nopeasti lämmeten, samalla kun lähestyy Tyyntämerta. Nämä vuoret ovat syynä sille, että suuret aavikot sijaitsevat vuorien länsipuolella pohjoisten leveyspiirien 25 ja 40 välissä. Näihin aavikoihin kuuluvat mm. Iso Suolajärvi,  Mojaven ja Viscainon aavikot sekä Grand Desert.
Vaikutukset > Etelä-Amerikka

Kun Nazca laatta työntyy Etelä-Amerikan mantereen alle, aiheuttaa tämä alueella lukuisia maanjäristyksiä ja on synnyttänyt alueelle monia tulivuoria. Näistä tunnetuimmat tulivuoret ovat mm. Sabancaya (Peru), Cotopaxi (Ecuador), Nevado del Ruiz (Kolumbia) ja Láscar (Chile). Maanjäristyksien voimakkuus vaihtelee pienistä päivittäisistä tärinöistä maailman voimakkaimpiin järistyksiin, kuten Chilen vuoden 1960 maanjäristys, joka oli 9,5 magnitudia.
Luonto > Pohjois-Amerikka

Kordillieerien alueen kasvit ovat sopeutuneet alueen eri korkeuksiin. Vuoriston alueelta löytää mm. lehtimetsää, havumetsää, vuoristoniittyä ja juuri lumirajan alapuolelta; paljakkaa. Alueella on myös paljon eläimiä, jotka ovat sopeutuneet vuoristoelämään monin eri tavoin. Louhikkoisilla rinteillä itsevarmasti hyppelevät mm. amerikanlampaat ja lumivuohet. Hirvet ja karibut laskeutuvat talvikuukausina vuorilta alas lämpimimpiin ilmoihin. Monet eläimistä, jotka elävät vuoristossa ympäri vuoden vaihtavat ruskean kesäturkkinsa talveksi valkoiseen turkkiin. Näihin eläimiin lukeutuu mm. lumikenkäjänis, jolla on nimensä mukaan suuret ja leveät tassut, joiden avulla se pysyy lumen päällä. Joillakin eläimillä, kuten karhuilla ja murmeleilla aineenvaihdunta hidastuu talveksi, ja ne vaipuvat talviuneen, tai -horrokseen. Kordillieereille perustetut luonnonpuistot tarjoavat nykyään suojapaikan monelle eläinlajille, kuten sudelle ja mustajalkahillerille, jotka ovat hävinneet tai erittäin uhanalaisia muualla mantereella.
Luonto > Etelä-Amerikka

Andeilla elää ainutlaatuinen lajisto kasveja ja eläimiä, jotka ovat kukin sopeutuneet omilla tavoillaan selviämään kuivuudesta ja kylmyydestä. Andien eläimistä tunnetuin lienee kamelin kaltainen guanako. Pitkäkaulaisuutensa ja varmajalkaisuutensa ansiosta se pystyy havaitsemaan ja välttelemään saalistajiaan, kuten puumia ja jaguaareja. Lisäksi guanako kykenee selviytymään köyhällä heinällä sen ainutlaatuisen ruoansulatuksen avulla. Maailman kookkain ananaskasvi (latinaksi) Puya raimondii, kehittyi andien ankarissa oloissa, ja sitä esiintyy vain yli 4 000 metrin korkeudessa Perun ja Bolivian Andeilla. Kasvi kukkii vasta 80-100 vuoden ikäisenä, jolloin se kasvattaa 9-10 metriä korkean kukkavarren. Nykyään kasvi on luokiteltu uhanalaiseksi.
Alkuperäiskansat > Pohjois-Amerikka

Amerikkaan ihmiset saapuivat noin 9 000-15 000 vuotta sitten useassa muuttoaallossa Siperian ja Alaskan kautta. Nämä metsästäjä-keräilijä-kansat vaelsivat itään, pitkin maankannaksia ja saariketjuja metsästäen mastodontteja, esihistoriallisia karhuja, biisoneita ja karibuja. He jatkoivat matkaansa etelään kohti Meksikoa, ja siitä edelleen Keski-Amerikkaan ja sitä kautta Etelä-Amerikkaan, ja asuttivat näin Amerikan mantereet. Kordillieerien asukkaat elivät vuodenaikojen mukaan: talveksi muutettiin tasangoille metsästämään biisoneita ja kesäksi muutettiin vuorille, missä kerättiin marjoja ja kasvien juuria sekä pyydystettiin kalaa, kauriita ja hirviä. Näiden "paleointiaaninen" jälkeläisiä ovat Amerikan muut intiaaniheimot. Eurooppalaisten saapuminen rannikolle muutti alkuperäiskansojen elämän peruuttamattomasti. Kordillieerien vuoristot olivat viimeinen paikka, johon tulokkaat ulottivat vaikutuksensa. Mutta lopulta sinnekin saapui "vuoristolaiskolonisteja": ensin kultaa hamuavia espanjalaisia ja heidän jälkeen turkiksia ja mineraaleja hamuavia brittejä ja ranskalaisia. Heidän perässään tulivat pysyvät uudisasukkaat. Kalifornian kultalöydöt vuonna 1884 merkitsivät kultakuumeen alkua. Tuhansittain onnenonkijoita ryntäsi Kordillieereille muuttaen seudun elämänmenon pysyvästi.
Alkuperäiskansat > Etelä-Amerikka

Inkavaltio on lähtöisin Andien Cuzcon alueelta, nykyisestä Perusta, mistä se alkoi laajeta 1400 luvulla. Kukoistuskautena inkavaltion piiriin kuului yli kuusi miljoonaa ihmistä lähes koko Andien pituudelta, jolloin valtion alue kattoi lähes Rooman valtakunnan kokoisen alueen. Inkat pitivät valtionsa kasassa tiukan kurin ja pikkutarkan hallinnon avulla. He rakensivat kastelukanavia ja kivettyjä teitä, joista monet ovat yhä käytössä. Kastelujärjestelmän ansiosta maanviljely oli mahdollista myös kuivemmilla ja syrjäismillä alueilla. Jyrkät rinteet pengerrettiin kivimuurien avulla porrasmaisiksi peltotilkuiksi, ja samalla estettiin rankkasateita huuhtomasta maata pois. Inkavaltio oli kuitenkin lyhytikäinen. Sen kohtaloksi koitui kansakunnan suuri vauraus: uuteen maailmaan purjehtineet espanjalaiset kuulivat inkojen mittavista kulta-aarteista ja lähtivät ryöstämään niitä. Kuningas Atahualpa tapettiin viekkaudella ja juonittelulla, ja inkavaltion kaatoi Pizarron johtama pieni 180 miehen armeija vuonna 1532. Valloittajien tuomat kulkutaudit nopeuttivat tuhoa. Kun Espanjan valtio puolestaan menetti otteensa useiden itsenäisyystaistelujen myötä, jakautui Andien alue nykyisiksi itsenäisiksi valtioiksi: Venezuelaksi, Kolumbiaksi, Ecuadoriksi, Peruksi, Boliviaksi, Chileksi ja Argentiinaksi.
Kordillieerien synty

Kordillieerit syntyi mesotsooisen kauden lopulla ja tertiäärikaudella tapahtuneen alpiinisen poimutuksen aikana.
Kordillieerien synty > Pohjois-Amerikan Kordillieerit

Kordillieerit alkoivat kasvaa, kun luoteeseen menevä Pohjois-Amerikan laatta alkoi työntymään Tyynenmeren laatan päälle. Kehityksen aiheutti tuolloin tapahtunut Atlantin aukeaminen. Vuoriston syntyyn vaikutti kaksi orogeniaa eli vuoristoja muodostavaa prosessia. Mannerlaattojen liikkuessa Amerikan laatta törmäsi Japanin pääsaaren kokoisiin saariin, jotka olivat aikaisemmin irtautuneet mantereesta. Nämä harhailevat saaret törmäsivät nyt Amerikan mantereeseen poimuuntuen ja käyden läpi voimakasta muodonmuutosta. Suunnaton puristusvoima pirstoi valtavia määriä kiveä ja liu'utti valtavia kalliolohkoja toistensa päälle. Näin syntyivät Kolumbianvuoret, joista syntyivät myöhemmin Kalliovuoret. 85 miljoonaa vuotta sitten alkanut Larambien orogenia käynnisti uuden puristuksen ajanjakson, joka muovasi Kalliovuoret nykyiseen asuunsa. Tertiäärikauden puolivälissä puristus muuttui venytykseksi, josta seurasi tulivuoritoiminnan kasvaminen ja maan kohoaminen. Näiden seurauksena syntyi Kalliovuorten eteläosa ja Coloradon laakio.
Kordillieerien synty > Etelä-Amerikan Kordillieerit

Andit kuuluvat Etelä-Amerikan Kordillieeneihin, jotka syntyivät kahden mannerlaatan yhteentörmäyksessä. Painavampi Tyynenmeren laatta painuu kevyemmän Etelä-Amerikan mannerlaatan alle nostaen tätä. Andien vuoristo kasvaa edelleen. Etelä-Amerikan mannerlaattaa työntää 130 miljoonaa vuotta sitten alkanut Atlantin valtameren avartuminen, jonka seurauksena Tyynimeri kutistuu muutaman sentin vuodessa Atlantin vastaavasti kasvaessa. Jatkuvasta liikkeestä huolimatta eroosio kuluttaa vuoria samaan tahtiin kuin ne kasvavat, joten vuorten korkeus ei juurikaan kasva.
Alaskavuoristoa.
Kalliovuoria Kanadassa.
Costa Rican vuoristoa.
Andien vuoristoa Etelä-Amerikassa.
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1977

| Eurobasket 1977 |
| --- | --- |
Joukkueet:  12
Isäntämaa:   Belgia
Kaupungit:  Liège, Oostende
Ajankohta:  15.-24. syyskuuta
Mitalistit:  
–  Kultaa:   Jugoslavia
–  Hopeaa:   Neuvostoliitto
–  Pronssia:   Tšekkoslovakia
Arvokkain pelaaja:   Dražen Dalipagić
Vuoden 1977 koripallon EM-kisat järjestettiin Belgiassa 15.–24. syyskuuta. Kisoissa oli mukana 12 joukkuetta. Turnauksen mestaruuden voitti kolmannen kerran peräkkäin Jugoslavia.
Alkulohkot > A-lohko

| --- | --- |
: Sijoille 1–4
: Sijoille 5–8
: Sijoille 9–12
| Sij>  | Joukkue | O | V | H | Korit+ | Korit- | Koriero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Italia | 5 | 5 | 0 | 428 | 370 | +58 | 10 |
| 2 |  Neuvostoliitto | 5 | 4 | 1 | 523 | 395 | +128 | 9 |
| 3 |  Bulgaria | 5 | 3 | 2 | 444 | 464 | -20 | 8 |
| 4 |  Israel | 5 | 2 | 3 | 427 | 438 | -11 | 7 |
| 5 |  Ranska | 5 | 1 | 4 | 377 | 449 | -72 | 6 |
| 6 |  Itävalta | 5 | 0 | 5 | 384 | 467 | -83 | 5 |
Italian voitto Neuvostoliitosta 19. syyskuuta pistein 95–87 oli yllätys.
Alkulohkot > B-lohko

| Sij>  | Joukkue | O | V | H | Korit+ | Korit- | Koriero | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Tšekkoslovakia | 5 | 5 | 0 | 441 | 392 | +49 | 10 |
| 2 |  Jugoslavia | 5 | 4 | 1 | 492 | 425 | +67 | 9 |
| 3 |  Belgia | 5 | 2 | 3 | 451 | 456 | -5 | 7 |
| 4 |  Alankomaat | 5 | 2 | 3 | 435 | 470 | -35 | 7 |
| 5 |  Espanja | 5 | 2 | 3 | 420 | 437 | -17 | 7 |
| 6 |  Suomi | 5 | 0 | 5 | 408 | 467 | -59 | 5 |
Finaalit > Sijat 9–12

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät |  |  | Sijoitusottelut sijoista 9–12 | Sijoitusottelut sijoista 9–12 |
 

|  |   Ranska | 72 |   |  |  |  |
|  |   Suomi | 73 |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |

|  |   |   |   |   |   Suomi | 89 |
|  |   |   |   |   |   Espanja | 106 |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | Sijat 11 ja 12 | Sijat 11 ja 12 |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |   Itävalta | 84 |   |  |   Ranska |  89 |
|  |   Espanja | 88 |   |  |   Itävalta |  71 |
Finaalit > Sijat 5–8

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät |  |  | Sijoitusottelut sijoista 5–8 | Sijoitusottelut sijoista 5–8 |
 

|  |   Bulgaria | 108 |   |  |  |  |
|  |   Alankomaat | 85 |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |

|  |   |   |   |   |   Bulgaria | 78 |
|  |   |   |   |   |   Israel | 88 |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | Sijat 7 ja 8 | Sijat 7 ja 8 |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |   Israel | 81 |   |  |   Alankomaat |  104 |
|  |   Belgia | 74 |   |  |   Belgia |  89 |
Finaalit > Sijat 1–4

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät |  |  | Sijoitusottelut sijoista 1–4 | Sijoitusottelut sijoista 1–4 |
 
: 33
|  |   Italia | 69 |   |  |  |  |
|  |   Jugoslavia | 88 |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 42 | 42 |
|  |   |   |   |   |   Jugoslavia | 74 |
|  |   |   |   |   |   Neuvostoliitto | 61 |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | Sijat 3 ja 4 | Sijat 3 ja 4 |
|  | 34 | 34 |   |  | 38 | 38 |
|  |   Neuvostoliitto | 91 |   |  |   Italia |  81 |
|  |   Tšekkoslovakia | 76 |   |  |   Tšekkoslovakia |  91 |
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
|  JugoslaviaJoško Papič Dragan Kićanović Vinko Jelovac Duje Krstulović Željko Jerkov Ante Ðogić Zoran Slavnić Krešimir Ćosić Ratko Radovanović Žarko Varajić Dražen Dalipagić Mirza DelibašićPäävalmentaja: Aleksandar Nikolić |  NeuvostoliittoStanislav Jerjomin Viktor Petrakov Valeri Miloserdov Oleksandr Salnykov Vladimir Arzamaskov Aleksandr Hartšenkov Sergei Belov Volodymyr Tkatšenko Anatoli Myškin Mikheil Korkia Oleksandr Bilostinnyi Vladimir ŽigiliPäävalmentaja: Aleksandr Gomelski |  TšekkoslovakiaJosef Nečas Vojtěch Petr Jiří Konopásek Vladimír Ptáček Stanislav Kropilák Pavol Bojanovský Zdeněk Kos Jiří Pospíšil Vlastibor Klimeš Kamil Brabenec Zdeněk Douša Gustav HraškaPäävalmentaja: Pavel Petera |
Aiheesta muualla

FIBA Europe (englanniksi)
| n k Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut |
| --- | --- |
Sveitsi 1935 Latvia 1937 Liettua 1939 Sveitsi 1946 Tšekkoslovakia 1947 Egypti 1949 Ranska 1951 Neuvostoliitto 1953 Unkari 1955 Bulgaria 1957 Turkki 1959 Jugoslavia 1961 Puola 1963 Neuvostoliitto 1965 Suomi 1967 Italia 1969 Saksa 1971 Espanja 1973 Jugoslavia 1975 Belgia 1977 Italia 1979 Tšekkoslovakia 1981 Ranska 1983 Saksa 1985 Kreikka 1987 Jugoslavia 1989 Italia 1991 Saksa 1993 Kreikka 1995 Espanja 1997 Ranska 1999 Turkki 2001 Ruotsi 2003 Serbia ja Montenegro 2005 Espanja 2007 Puola 2009 Liettua 2011 Slovenia 2013 Kroatia/Latvia/Ranska/Saksa 2015 Israel/Romania/Suomi/Turkki 2017 Georgia/Italia/Saksa/Tšekki 2022 Kypros/Latvia/Suomi/? 2025
Korpiselän rukoushuonekunta

| Korpiselän evankelis-luterilainen rukoushuonekunta |
| --- | --- | --- |
Lakkautettu seurakunta – pääosa luovutettu  Neuvostoliitolle ja jäljelle jäänyt alue, nykyisin osa  Vaara-Karjalan seurakuntaa
|   Korpiselän rukoushuonekunnan kirkko |   Korpiselän rukoushuonekunnan kirkko |  |

Tiedot
| Toiminta-alue | Korpiselän kunta |  |
| Jäsenmäärä | 1 303 |  |
| Kirkkoherra | Soanlahden kirkkoherran virallinen apulainen Aarnio, William Oskari |  |
Toimipaikat
Kirkko: Korpiselän luterilainen kirkko
Hautaustoimi: Korpiselän luterilainen hautausmaa
Hallinnollinen luokitus
| Kirkkokunta | Suomen evankelis-luterilainen kirkko |  |
| Hiippakunta | Viipurin hiippakunta |  |
| Rovastikunta | Sortavalan rovastikunta |  |
| Seurakunta | Soanlahden seurakunta |  |
Historia
| Perustettu | 1885 |  |
| Lakkautettu | 1949 |  |
Korpiselän rukoushuonekunta oli Soanlahden seurakuntaan kuulunut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon rukoushuonekunta, joka käsitti Korpiselän kunnan alueen Raja-Karjalassa Suomen luovuttamalla alueella. Rukoushuonekunnalla oli Korpiselän kirkonkylässä oma kirkko, pappi, pappila ja hautausmaa. Enimmillään Korpiselän luterilaista väestöä oli 1 303.
Perustaminen

Korpiselkä oli ortodoksienemmistöinen kunta ja luterilaista väestöä alueelle alkoi muuttaa vasta 1600-luvulla. Korpiselkä sai vuonna 1835 oman katekeetan, jonka palkan kustansi valtio. Soanlahden kappeliseurakunta muodostettiin vuonna 1855 ja siihen liitettiin myös Korpiselkä. Tuolloin Korpiselän katekeetan virka lakkautettiin ja Soanlahden saarnaajan vastuulle tuli luterilainen väestö laajalla alueella, joka käsitti Suojärven, Salmin, Suistamon, Korpiselän ja Soanlahden pitäjät.
Vuonna 1851 perustettiin Korpiselän luterilainen hautausmaa, joka sijaitsi ortodoksisen hautausmaan vieressä Värtsilään vievän maantien varressa. Soanlahteen kuuluva Korpiselän rukoushuonekunta perustettiin vuonna 1885.  Korpiselän luterilainen kirkko rakennettiin valtion varoin vuonna 1890. Se oli pieni, suorakaiteen muotoinen puurakennus, eikä siinä ollut kellotornia. Kirkon vihki Porvoon piispa Carl Henrik Alopaeus 6. kesäkuuta 1891. Rukoushuonekuntaa varten perustettiin Soanlahden kirkkoherran apulaisen virka vuonna 1908, johon vuonna 1909 määrättiin William Aarnio.  Omat kirkonkirjat Korpiselkä sai vuonna 1909.
Oma seurakunta suunnitteilla

Korpiselän rukoushuonekunta pyrki itsenäiseksi seurakunnaksi 1910-luvulta lähtien, mutta hanke ei saanut tuomiokapitulin kannatusta. Enso-Gutzeit Oy lahjoitti rukoushuonekunnalle kahden hehtaarin tontin pappilaa varten. Osana seurakuntapyrkimyksiä myös kirkkoa suunniteltiin laajennettavaksi eteisen paikalle rakennettavalla kellotornilla ja kirkkosaliin lisättävällä urkuharmonin lehterillä. Opetusministeriö vahvisti H. J. Pesosen tekemät kirkon laajennussuunnitelmat vuonna 1938 ja eduskunta myönsi rukoushuonekunnalle 50 000 markan avustuksen laajennustöitä varten. Rakennustöitä ei kuitenkaan ehditty aloittaa ennen talvisotaa.
Lakkauttaminen

Suurin osa Korpiselkää luovutettiin Neuvostoliitolle talvisodan päätteeksi vuonna 1940. Alue vallattiin takaisin ja kotiseudulleen palannut väestö korjasi vähäisiä vaurioita kärsineen kirkkonsa. Korpiselän luterilaiset sankarivainajat haudattiin rukoushuonekunnan hautausmaalle. Alue evakuoitiin uudelleen 1944. Suomen puolelle jäänyt osa Korpiselästä liitettiin sotien jälkeen Tuupovaaran seurakuntaan. Luovutetun alueen seurakunnat määrättiin lakkautettaviksi vuoden 1950 loppuun mennessä ja näin myös Korpiselän rukoushuonekunta lakkautettiin 31. joulukuuta 1949.
Reino Koski

| Reino Koski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. elokuuta 1932 Vaasa
Kuollut: 31. toukokuuta 2018 (85 vuotta)
Muotisuunnittelija
Koulutus:  Muotitaiteilija Taideteollinen oppilaitos, 1956
Yritys:  Reino Design Ky, 1970
Merkit:  Tiklas, Reima, Suomen Trikoo, Finn-Flare Oy, Piironen Oy, Tampuku Oy, Hagströmin Nahkatehdas, Porin Paitatehdas Oy, Tuomisen Puku Oy, Matti-Trikoo Oy, Rissanen Oy, Master-Coat Oy ja Luhta Oy
Palkinnot
 Taideteollisuuden valtionpalkinto, 1976; Valtion taiteilijaeläke, 1999 
Reino Kullervo Koski (30. elokuuta 1932 Vaasa – 31. toukokuuta 2018) oli suomalainen vaatesuunnittelija, joka työskenteli muun muassa Reimalle, Suomen Trikoolle ja Finn-Flare Oy:lle. Koski suunnitteli yhteistyössä Finn-Flare Oy:n kanssa vaatteita muun muassa Adidakselle sekä Koholle. Hän oli mukana kehittämässä Reimalle suosittua likaa hylkivää enstex-ulkoiluvaatekangasta.
Koski opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa, valmistui muotitaiteilijaksi 1956 ja työskenteli sitten neljä vuotta Tiklaksessa ja läpi 1960-luvun Reimassa. Vuonna 1970 hän perusti oman suunnittelutoimiston Reino Design Ky:n. Hänen palvelujaan käyttäneitä yrityksiä ovat myös Piironen Oy, Tampuku Oy, Hagströmin Nahkatehdas, Porin Paitatehdas Oy, Tuomisen Puku Oy, Matti-Trikoo Oy, Rissanen Oy, Master-Coat Oy ja Luhta Oy.
Vuonna 1976 Koskelle myönnettiin taideteollisuuden valtionpalkinto ja vuonna 1999 valtion taiteilijaeläke. Hän oli MTO:n perustajajäsen sekä Ornamon kunniajäsen ja toimi myös Ornamon varapuheenjohtajana.
Helsingin Tammisalossa asunut Koski tunnetaan myös taidemaalarina.