stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Loistokaapuyökkönen
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Loistokaapuyökkönen – Cucullia argentea
Suomen Perhoset: Loistokaapuyökkönen
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q843819  BioLib: 53511  BOLD: 286452  CoL: 92Z2X  EoL: 460795  EUNIS: 310898  Fauna Europaea: 449299  Fauna Europaea (new): 8ee9c5f1-212b-4cec-a280-04806466a18b  GBIF: 5109641  iNaturalist: 483575  IRMNG: 10623585  LepIndex: 259047  MaBENA: CuculArgen  NBN: NBNSYS0000006305  NCBI: 2561173  Observation.org: 152876  Open Tree of Life: 3198237  Laji.fi: MX.62496
Love and Marriage

| ”Love and Marriage” (”Rakkaus ja rattaat”) |
| --- | --- |
Säveltäjä:  Jimmy Van Heusen
Sanoittaja:  Sammy Cahn
Suomentaja:  Sauvo Puhtila
Julkaistu:  1955
Kieli:  Englanti
Alkuperäinen esittäjä:  Frank Sinatra
”Love and Marriage” on Jimmy Van Heusenin säveltämä ja Sammy Cahnin sanoittama musiikkikappale vuodelta 1955.
Kappale tehtiin Frank Sinatralle, joka nauhoitti sen 15. elokuuta 1955. Se sai ensiesityksensä TV-musikaalissa Our Town. Van Heusen ja Cahn palkittiin kappaleesta Emmy-palkinnolla. Myöhemmin kappale on tullut tunnetuksi televisiosarja Pulmusten tunnusmusiikkina.
Kipparikvartetti nauhoitti kappaleen vuonna 1956 suomeksi nimellä ”Rakkaus ja rattaat”. Suomenkieliset sanat kirjoitti Sauvo Puhtila.
Louhela (Sauvo)

Louhela (ruots. Birkkärr) on kylä Sauvossa, Varsinais-Suomessa. Se sijaitsee kunnan keskiosissa.
Historia

Birkkärrin yksinäistila kuului Ruonankartanon läänin Lattmarkin verokuntaan. Kristina Horn osti sen rälssiksi vuonna 1647. KMyöhemmin tilasta tuli perintötila. Vuonna 1774 kylässä suoritettiin isojako. Talon tontti sijaitsi tuolloin sata metriä luoteeseen nykyisestä paikasta. Tavallaan tila sijaitsee yhä isojaon aikaisella tontillaan, sillä vanhalla paikalla sijaitsee nykyisin navetta ja muita ulkorakennuksia.
Lonna

| Lonna |
| --- | --- |

Merialue:  Itämeri
Valtio
Valtio:   Suomi
Maakunta:  Uusimaa
Kunta:  Helsinki
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lonna mereltä nähtynä
Lonna (ruots. Lonnan) on pieni saari Helsingin edustalla, Suomenlinnan lauttarantaa vastapäätä. Saari kuuluu Suomenlinnan kaupunginosaan. Lonna on noin 150 metrin pituinen ja etäisyys mantereeseen on noin 1,5 kilometriä.
Saari oli puolustusvoimien käytössä 2000-luvun alkuun saakka. 2000-luvulla saarta aloitettiin kunnostaa muuhun käyttöön ja vuonna 2014 saari avattiin yleisölle. Saarella toimii nykyisin kesä- ja tilausravintola, tapahtumatila ja yleinen sauna. Saareen liikennöi matkailijalautta.
Historia

Ruotsin vallan aikaan Lonna oli Helsingin kaupungin omistuksessa. Suomen sodan ollessa käynnissä saarella käytiin pariinkin otteeseen neuvotteluja Viaporin linnoituksen antautumisesta. Tästä syystä saaresta käytettiin Venäjän vallan aikaan nimitystä Peregovornyin saari (suom. neuvottelusaari).
Saarella toimi sotavuosina ja niiden jälkeen aina vuoteen 1955 magneettimiinojen torjuntaan liittyvä demagnetointiasema. Menetelmä oli yksinkertainen: sotatoimialueella liikkuvat suomalaiset, saksalaiset ja liittolaisten tai puolueettomien valtioiden metallirunkoiset alukset tulivat kerran kuukaudessa asemalle, jossa niiden ympäri vedettiin laitoja pitkin sähköjohdot. Johtoihin kytkettiin voimavirta, joka sai vaikuttaa kuudesta kahdeksaan tuntia per alus, koosta riippuen. Näin aluksista poistettiin runkojen ja koneiden magneettisuus ja tehtiin ne mahdollisimman immuuneiksi magneettimiinoille. Demagnetointiaseman kaksi Brown Boveri -dieselgeneraattoria ja laitteiston ohjauspöytä ovat edelleen paikoillaan. Toinen generaattori on käyttökunnossa, toisen moottori leikkasi kiinni koekäytössä vuonna 1994.
Vuodesta 2006 lähtien saarella on tehty alueen kiinteistöjen kunnostusta Suomenlinnan työsiirtolan vankityönä. Tarkoitus on saada entisistä Suomen puolustusvoimien rakennuksista toimintakelpoista ja mahdollisesti vuokrattavaa tilaa. Samalla korjataan muita alueen maastorakennelmia, kuten kivipengerryksiä. Kuten aina suojelukohteissa, muutokset ovat vain entistäviä. Vain sähköistyksen parannukset saavat olla nykyaikaistavia, mutta nämäkään muutokset eivät saa näkyä ulospäin.
Toukokuussa 2014 saari avattiin yleisölle.
Muuta

Koska saarella on lähes alkuperäisinä säilyneitä miinavarastoja, on esitetty, että nyt väliaikaisesti Pansioon sijoitettu miinamuseo sijoitettaisiin Lonnalle. Suurimpana vaikeutena ovat saaren liikenneyhteydet.
1990-luvulla esitettiin ajatus, että miinavarastoista olisi tehty uskonnottomien uurnahautausmaa. Ehdotus kuitenkin torjuttiin ehdottomasti: UNESCO, jonka Maailmanperintöluetteloon kuuluu myös Suomenlinna, edellyttää, että Suomenlinnan linnoituspiiriin kuuluvat alueet myös pysyvät ennallaan – ja Lonna kuuluu linnoituspiiriin. Edes laiturille ei saanut tehdä vakituista tuhkien mereen siroittelupaikkaa; näitä toimenpiteitä saa kyllä suorittaa, mutta Lonnalla ne ovat kerta kerralta erikseen harkittuja poikkeustapauksia ja toteutetaan vain tuhkatun vainajan ennen kuolemaansa esittämän, kirjallisen ja kahden todistajan vahvistaman pyynnön jälkeen.
Saarella on Suomenlinnan toimiupseerikerhon sauna ja yhteisiä tiloja.
Nelosen seikkailuohjelman Saari jaksot kuvattiin Lonnassa.lähde?
Kirjallisuutta

Nieminen, Jarmo: Aarresaaret : Helsingin saariston uskomaton luonto.  Helsinki:  Gummerus, 2014.  ISBN 978-951-209-704-3
Nieminen, Jarmo: Aarresaaret-opas : Vallisaari, Kuninkaansaari, Lonna ja Isosaari.  Helsinki:  Gummerus, 2017.  ISBN 978-951-240-747-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lonna Wikimedia Commonsissa
Lonna talvella
Lonnan demagnetointiaseman ohjauspöytä
Lonnan demagnetointiaseman toinen Brown Boveri -dieselgeneraattori
Lázár Lovász

| Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Unkari> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | México 1968 | moukarinheitto |  |
Lázár Lovász (24. toukokuuta 1942 – 17. huhtikuuta 2023) oli unkarilainen moukarinheittäjä ja olympiamitalisti.
Lovászin uran paras saavutus oli olympiapronssi Méxicossa 1968 tuloksella 69,78 m. Japanin Takeo Sugawara sai saman tuloksen mutta jäi neljänneksi, koska Lovászin toiseksi pisin heitto oli pidempi kuin japanilaisen vastaava. Méxicon tulos oli Lovászin uran pisin heitto. Hän sijoittui kaksi kertaa EM-kilpailuissa kuudenneksi: Budapestissä 1966 tuloksella 65,28 m ja Ateenassa 1969 tuloksella 66,90 m.
Pietro Lorenzetti

Vasarin galleria
Taiteilijat, jotka ovat mukana Giorgio Vasarin kirjassa  (1550).
OSA I
Cimabue
Arnolfo di Lapo
Nicola Pisano
Giovanni Pisano
Andrea Tafi (taiteilija)
Giotto
Pietro Lorenzetti (Pietro Laurati)
Andrea Pisano
Buonamico Buffalmacco
Ambrogio Lorenzetti (Ambruogio Laurati)
Pietro Cavallini
Simone Martini
Taddeo Gaddi
Andrea Orcagna (Andrea di Cione)
Agnolo Gaddi
Duccio di Buoninsegna
Gherardo Starnina
Lorenzo Monaco
Taddeo Bartoli
OSA II
Jacopo della Quercia
Nanni di Banco
Luca della Robbia
Paolo Uccello
Lorenzo Ghiberti
Masolino da Panicale
Masaccio
Filippo Brunelleschi
Donatello
Giuliano da Maiano
Piero della Francesca
Fra Angelico
Leon Battista Alberti
Antonello da Messina
Alessio Baldovinetti
Fra Filippo Lippi
Andrea del Castagno
Domenico Veneziano
Gentile da Fabriano
Pisanello
Benozzo Gozzoli
Vecchietta (Francesco di Giorgio e di Lorenzo)
Antonio Rossellino
Bernardo Rossellino
Desiderio da Settignano
Mino da Fiesole
Lorenzo Costa
Ercole Ferrarese
Jacopo Bellini
Giovanni Bellini
Gentile Bellini
Cosimo Rosselli
Antonio del Pollaiuolo
Piero Pollaiuolo
Sandro Botticelli
Andrea del Verrocchio
Andrea Mantegna
Filippino Lippi
Bernardino Pinturicchio
Francesco Francia
Pietro Perugino
Luca Signorelli
OSA III
Leonardo da Vinci
Giorgione da Castelfranco
Antonio da Correggio
Piero di Cosimo
Donato Bramante (Bramante da Urbino)
Giuliano da Sangallo
Antonio da Sangallo
Rafael
Giulio Romano
Pontormo
Andrea Sansovino
Lorenzo di Credi
Baldassare Peruzzi
Andrea del Sarto
Rosso Fiorentino
Jacopo Palma
Lorenzo Lotto
Sebastiano del Piombo (Sebastiano Viniziano)
Michelangelo Buonarroti
Lorenzettin maalaama fresko Assisissa.
Pietro Lorenzetti (noin 1280 Siena – noin 1348) oli italialainen taidemaalari. Hän oli sienalaisen koulun edustaja. Hän sai vaikutteita Giotto di Bondonelta. Myös hänen veljensä Ambrogio Lorenzetti oli tunnettu taidemaalari.
Veljensä tavoin Lorenzetti menehtyi todennäköisesti paiseruttoon noin vuonna 1348.
Pietro Lorenzetti opiskeli Sienassa Duccion koulukunnan ryhmässä ja myöhemmin Assisissa, jossa vaikutti Giotto di Bondone. Veljekset suuntautuivat uransa alkuaikoina eri suunnille, vaikka kumpikin tukeutui Giotton ja toscanalaisen kuvanveiston perinteeseen: Pietron töissä ilmenee  voimakas ja persoonallinen draaman taju. Hänen kuuluisimpia töitään ovat fresko Storie della Passione di Gesù Assisin San Francescon kirkossa sekä fresko Lasta kantava Neitsyt saapuu pyhän Johanneksen ja Fransiskuksen luo Castiglione d'Orciassa. Töissään hän irtautui vähitellen Giottolta saaduista ankaran ja täsmällisen muotokielen vaatimuksista. Siten hän pystyi kuvaamaan maalauksensa miljöötä lyyrisemmin, värikkäämmin ja rytmikkäämmin kuin oppi-isänsä. Viimeisissä töissään hän pyrki levollisuuteen. Firenzen Uffizi-galleriassa olevassa alttaritaulussa Autuaallinen nöyryys (Pala della beata Umiltà, 1340–1341) taiteilija on luonut rohkean perspektiivitilan kuutiomaisilla muodoilla ja korostamalla valon–varjon vastakohtaa. Viimeinen Lorenzettin taiteen kehitysvaihe on vuoden 1342 alttaritaulu Neitsyen syntymä (Natività della Vergine, Opera del Duomo, Siena), jossa maalauksen henkilöt ilmentävät tyyntä voimakkuutta.
Muita töitä

Neitsyt Maria, maalaus, Santo Stefanon  kirkko, Castiglione d’Orcia
puinen alttariristi, Museo Diocesano, Pienza
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pietro Lorenzetti Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  3  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska 2  BnF data 2  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Alankomaat  Vatikaani 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
SMS Lothringen

| SMS Lothringen |
| --- | --- |
 SMS Lothringen ennen vuotta 1914

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Schichau, Danzig
Kölinlasku:  1. joulukuuta 1902
Laskettu vesille:  27. toukokuuta 1904
Palveluskäyttöön:  18. toukokuuta 1906
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1931
Tekniset tiedot
Uppouma:  14 394 t
Pituus:  127,7 m
Leveys:  22,2 m
Syväys:  8,1 m
Koneteho:  17 000 ihp (13 MW)
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  743
Aseistus
Aseistus:  4 × 28 cm SK L/40 -tykkiä kaksoistorneissa 14 × 17 cm tykkiä 18 × 8,8 cm tykkiä 6 × 450 mm torpedoputkea
SMS Lothringen oli Saksan keisarikunnan laivaston Braunschweig-luokan taistelulaiva, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa sekä sen jälkeen Reichsmarinessa. Alus romutettiin 1931.
Valmistus

Alus tilattiin Schichaulta Danzigistaosana vuoden 1900 laivastolain hankintoja ja sen köli laskettiin 1. joulukuuta 1902. Alus laskettiin vesille 27. toukokuuta 1904 ja se valmistui 18. toukokuuta 1906.
Palvelus

Ensimmäisessä maailmansodassa alus kuului laivaston 4. laivueeseen, joka palveli Itämerellä vuonna 1915. Miehistö vajeen takia laivue siirrettiin satamapalvelukseen ja sen henkilöstö sijoitettiin muille aluksille. Sodan päätyttyä alus jatkoi palvelustaan Reichsmarinessa F-luokan miinanraivaajien emälaivaksi muutettuna. Alus poistettiin alusluettelosta 31. maaliskuuta 1931 ja se romutettiin.
Lova

| Lova |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  25. elokuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Lovi, Lovis 
Nimen alkuperä:  Lovisa
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lova on pohjoismainen naisen etunimi. Se on ruotsalainen kutsumamuoto Lovisasta. Lova-nimen maskuliininen vastine on Love.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2020 mennessä tilastoitu noin 90–100 Lova-nimistä naista tai tyttöä. Heistä kaikki ovat syntyneet 1970-luvun jälkeen – suurin osa vasta 2010-luvulla.
Vuodesta 2020 alkaen Lovalla on ollut nimipäivä suomenruotsalaisessa kalenterissa 25. elokuuta.
Moraali

Eettinen naturalismi
Eettinen realismi
Emotivismi
Nihilismi
Sentimentalismi
Velvollisuusetiikka
Eettinen intuitionismi
Sopimusetiikka
Luonnonoikeus
Seurausetiikka
Hyve-etiikka
Bioetiikka · Lääketiede
Ympäristö · Sota
Liike-elämä · Tietokoneet
Yritysten yhteiskuntavastuu
Tilanne-etiikka
Deskriptiivinen etiikka
Moraali
Moraalipsykologia
Moraalirelativismi
n
k
Moraali on käsityksiä ja käyttäytymissääntöjä siitä, mikä on hyvää ja pahaa, oikein tai väärin. Moraali-sanaa käytetään sekä kuvailevasti viittaamaan vallitseviin käsityksiin oikeasta ja väärästä että ohjeita antavasti siitä, minkä tulisi olla moraalisesti hyvää ja oikeaa toimintaa.
Etiikka on moraalin filosofista tutkimusta. Etiikka pyrkii toisaalta kuvaamaan ja selittämään moraalisia käsityksiä (deskriptiivinen etiikka) ja toisaalta perustelemaan, miten yksilön tai yhteisön tulisi toimia (normatiivinen etiikka).
Etymologia

Sana ”moraali” on johdettu latinan sanasta mos (monikko mores), joka tarkoittaa tapaa, käyttäytymismallia. Sana ”etiikka” tulee kreikan kielen sanasta ethos, joka tarkoittaa ’tottumusta ja tapaa’. Sanalla etiikka viitataan yleiskielessä usein myös itse moraaliin tai moraalisääntöihin eli eettisiin normeihin.
Moraalifilosofia

Moraalia koskeva tutkimus on perinteisesti kuulunut filosofian alaan. Filosofiassa etiikka jaetaan normaalisti kolmeen osaan: normatiiviseen etiikkaan, joka tutkii sitä, miten ihmisen tulisi käyttäytyä, deskriptiiviseen etiikkaan, joka pyrkii kuvaamaan olemassa olevia moraalikäsityksiä tai selittämään niitä, sekä metaetiikkaan, joka tutkii moraalin itsensä tai moraaliin liittyvien käsitteiden merkitystä sekä moraalisten käsitysten luonnetta.
Normatiivisen etiikan suuntauksia ovat seurausetiikka, velvollisuusetiikka ja hyve-etiikka. Metaetiikkaa puolestaan edustavat esimerkiksi realismi ja subjektivismi, kognitivismi ja non-kognitivismi sekä universalismi ja relativismi.
Suuri osa deskriptiivistä etiikkaa tapahtuu nykyään varsinaisen filosofian ulkopuolella ja empiirisissä tieteissä voidaan pohtia myös metaeettisiä kysymyksiä. Jotkut eettisen naturalismin kannattajat ovat myös esittäneet, että myös normatiivinen etiikka voisi perustua empiiriselle tieteelle, vaikka tällaista kantaa voidaan pitää ja usein pidetään Humen lakia vastaan rikkovana. Tämän periaatteen mukaan tosiasioista ei voi johtaa arvoja ja normeja.
Filosofisen etiikan perinteinen kanta on, että moraalin tulee olla itsenäistä suhteessa sen tuottaneeseen evoluutioon ja sitä tukevaan yhteiskuntaan. Jos moraali pyritään perustamaan jonkin perustavammaksi väitetyn asian varaan, se ei enää ole moraalia. Mistä tahansa tosiasiasta, mukaan lukien teot ja käyttäytymistaipumukset, voidaan kysyä, onko se todella oikein.
Empiiriset tieteet

Sosiologit ja antropologit ovat tutkineet ihmisyhteisöjen moraalisääntöjä. Psykologit tutkivat moraalista käyttäytymistä esimerkiksi kehitys-, persoonallisuus-, sosiaali-, evoluutio- tai neuropsykologian näkökulmasta. Biologit ovat tutkineet moraalin evoluutiota, eläinten moraalista tai esimoraalista käyttäytymistä ja ihmisen moraalisen toiminnan taustalla olevia biologisia taipumuksia. Taloustieteissä esimerkiksi käyttäytymistaloustieteilijät ovat tutkineet ihmisen moraalista käyttäytymistä.
Empiiriset tieteet > Moraalin sosiologia

Sosiologian klassikko Émile Durkheim näki moraalisten sääntöjen kumpuavan sekä sosiaalisista että historiallisista tekijöistä. Durkheim esitti, että yhteiskunnat luovat itselleen sellaisen moraalisten arvojen ja määräysten joukon, joiden tarkoituksena on enemmän tai vähemmän palvella niiden olemassaolon tarpeita. Nämä moraalisäännöt voivat olla hyvin erilaisia eri yhteiskunnissa. Durkheim ymmärsi kaikki yksilön ylittävät hänen toimintaansa tavalla tai toisella vaikuttavat yhteiskunnalliset normit (mukaan lukien moraaliset säännöt ja kiellot) sosiaalisiksi faktoiksi, ja hän vastusti yritystä palauttaa näitä esimerkiksi biologiaan, mistä hän syytti suomalaista sosiologia Edward Westermarckia. Durkheim ei kiistänyt biologian vaikutusta ihmisen käyttäytymiseen, mutta hän katsoi, että esimerkiksi seksuaalimoraalia (esimerkiksi avioliittosäännöt) ei voida palauttaa biologisiin taipumuksiin, kuten hän katsoi Westermarckin tekevän.
Empiiriset tieteet > Moraalipsykologia

Kehityspsykologisia teorioita moraalista on esitetty ainakin Jean-Jacques Rousseausta alkaen, joka esitti viisivaiheisen mallin ihmisen moraalisesta kehityksestä. 1900-luvun vaikutusvaltaisimpia moraalin kognitiivisia kehityspsykologisia teorioita ovat luultavasti olleet Jean Piaget’n ja Lawrence Kohlbergin näkemykset. Kohlbergin mukaan ihmisen moraalinen kehitys voidaan jakaa kolmeen pääosaan, josta kukin jakautuu kahteen alaosaan muodostaen näin yhteensä kuusi tasoa. Pääjaksoja ovat (1) esimoraalinen taso, (2) konventionaalisten rooliodotusten taso ja (3) hyväksyttyjen moraalisten periaatteiden taso. Viimeisen tason Kohlberg jakoi alempaan sopimusten, yksilöllisten oikeuksien ja yleisesti hyväksytyn lain tasoon, sekä ylempään yksilöllisen omantunnon periaatteiden tasoon. Kolmas 1900-luvun tunnettu moraalin kehityspsykologiaa tutkinut psykologi on Martin Hoffman, jonka mukaan jo pienillä lapsilla voisi olla moraalisia tuntemuksia, mikä tekisi heistä aitoja moraalisia toimijoita.
Alun pitäen Jonathan Haidtin ja Craig Josephin kehittämä moral foundations theory esittää, että moraalilla olisi ihmisluonnossa kuusi evolutiivisesti kehittynyttä perustaa: huolehtiminen, oikeudentunto, uskollisuus, auktoriteetti ja pyhyys. Teoria arvostelee Piaget’n ja Kohlbergin näkemyksiä järjen liiallisesta korostamisesta.
Ihmisten moraalista päättelyä on tutkittu myös neuropsykologiassa. On havaittu, että eksplisiittinen moraalinen pohdinta korreloi aivokuoren ventromediaalisessa otsalohkossa tapahtuvan aivotoiminnan kanssa, missä moraalisissa intuitioissa korostuu ohimo- ja päälakilohkojen liitoksen seuduilla lisääntynyt aivotoiminta.
Moraalista kognitiota on pyritty selittämään mielen teorialla, jonka oletetaan selittävän, miksi yksilö kokee myös toiset yksilöt tietoisiksi olennoiksi. Ajatus on, että mielen teoria olisi moraalisen käyttäytymisen, empatian ja altruismin ennakkoehto. Peilineuronien toimintaa tutkineet neuropsykologit ovat kuitenkin haastaneet mielen teorian. Esimerkiksi Vittorio Gallesen mukaan empatia ja kyky ”lukea toisten ajatuksia” selittyvät peilisolujen aikaansaamalla jäljittelevällä aivotoiminnalla, ei mielen teorian olettamilla korkeamman tason kognitiivisilla kyvyillä.
Empiiriset tieteet > Moraalin biologia ja evoluutio

Moraalista käyttäytymistä ja moraalin syntyä ja kehitystä on pyritty selittämään biologisesti periytyvillä taipumuksilla, esimerkiksi kyvyillä altruismiin, empatiaan tai vastavuoroisuuteen. Kädellisten ja muiden eläinten yhteisöissä esiintyy monia käyttäytymistaipumuksia, jotka muistuttavat ihmisyhteisöjen ”moraalisiksi” kuvailtuja toimintoja.
Tutkimusten mukaan simpanssit muistavat, ketkä tekivät heille palveluksia ja ketkä eivät, ja ovat taipuvia käyttäytymään vastavuoroisella tavalla. Simpanssit esimerkiksi ovat taipuvaisia jakamaan ruokaa sellaisten ryhmän jäsenten kanssa, jotka ovat sukineet niitä aikaisemmin. Simpanssit eivät ole ainoita sosiaalisia eläimiä, joiden on havaittu osoittavan taipumusta vastavuoroisuuteen. Vampyyrilepakot jakavat verta vastavuoroisuuden periaatteiden mukaan, ja myös kapusiiniapinat ja koirat käyttäytyvät tutkimusten mukaan tähän tapaan. Näiden tulosten on katsottu osoittavan, että näillä ja monilla muilla sosiaalisilla eläimillä on jonkinasteinen reiluutta tai oikeudenmukaisuutta koskeva ymmärrys. Ihminen ei myöskään ole tutkimusten valossa ainoa empatiaan kykenevä eläin; esimerkiksi norsut käyttäytyvät tavalla, joka vaikuttaa todistavan niiden empaattisista tuntemuksista.
Altruismi on käyttäytymistä, jossa ryhmän toisia jäseniä autetaan, vaikka siitä ei ole mitään hyötyä tai vaikka siitä on suoranaista haittaa auttavalle yksilölle. Altruismin esiintyminen muodostaa haasteen evoluutioteorialle, koska ei ole helppoa nähdä, miksi luonnonvalinnan pitäisi suosia tällaista käyttäytymistä. Altruismia on yritetty selittää toisaalta ryhmävalinnalla ja myöhemmin William D. Hamiltonin työhön nojaavalla sukulaisvalinnan teorialla.
Simpanssit elävät ryhmissä, joiden keskimääräinen koko on noin 50 yksilöä. Monet tutkijat olettavat, että esi-ihmiset ovat eläneet saman suuruusluokan ryhmissä. Nykyisten metsästäjä-keräilijöiden yhteisöjä tutkimuksen perusteella on päätelty, että paleoliittisen aikakauden ihmiset olisivat saattaneet elää 100–200 yksilön ryhmissä. On katsottu, että sitä mukaa kuin yhteisön koko kasvoi evoluution myötä, ryhmäkoheesion tarve lisääntyi. Inhimillinen moraali on saattanut kehittyä tällaisissa ryhmissä keinona tuottaa sosiaalista kontrollia, konfliktien ratkaisua. Kädellistutkija Frans de Waalin mukaan inhimilliseen moraaliin sisältyy tasoja, joita ei esiinny muissa kädellisyhteisöissä. Ennen kaikkea inhimilliset yhteisöt sisältävät voimakkaampia ja yksityiskohtaisempia moraalisia sääntöjä, joiden noudattamista kontrolloidaan ankarasti palkinnoilla, rangaistuksilla ja maineen kautta.
Jotkut katsovat, että altruismin tai vähintään inhimillisen moraalin kehittyminen edellyttäisivät ryhmävalintaa. Esimerkkinä voidaan mainita David Sloan Wilson ja Elliott Sober, jotka esittivät vuonna teoksessaan Unto Others: The Evolution and Psychology of Unselfish Behavior (1998), että ryhmävalinta voi mielekkäällä tavalla selittää moninaisten moraalisääntöjen kehittymisen. He painottivat, että luonnonvalinnan ei ole pakko suosia käyttäytymistä, jossa yksilöt toimivat tavoilla, jotka pyrkivät vahvistamaan vain heidän omaa lisääntymismenestystään.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sitaatteja aiheesta Moraali Wikisitaateissa
Gert, Bernard: The Definition of Morality The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Pietarinen, Juhani: Voidaanko moraali johtaa biologiasta? (PDF) Tieteessä tapahtuu.  8/2003. Arkistoitu 18.1.2017. Viitattu 25.11.2011.
Salmela, Mikko: Realismi ja antirealismi 1900-luvun suomalaisessa moraalifilosofiassa. niin & näin 1/1999, 41–47.
Sarmaja, Heikki: Moraalin logiikka ja tunteiden pelit (PDF) Yhteiskuntapolitiikka.  2/2004. Arkistoitu 25.9.2011. Viitattu 10.2.2011.
Lopullinen ratkaisu

Wannseen konferenssin jälkeen 26. helmikuuta 1942 päivätyssä kirjeessä Reinhard Heydrich pyytää diplomaatti Martin Lutherilta hallinnollista apua ”juutalaiskysymyksen lopullisen ratkaisun” toimeenpanemisessa.
Lopullinen ratkaisu (saks. Endlösung), pidemmin juutalaiskysymyksen lopullinen ratkaisu (saks. Endlösung der Judenfrage) oli natsi-Saksan hallinnon suunnitelma ratkaista ”juutalaiskysymys” täysimittaisella kansanmurhalla.
Lopullisen ratkaisun toteutuksesta käytetään yleisesti nimeä holokausti. Siinä noin kaksi kolmasosaa Euroopan juutalaisista, eli noin kuusi miljoonaa juutalaista yhdeksästä miljoonasta menetti henkensä.
Tausta

Juutalaisvastaisuus oli osa Saksaa vuodesta 1933 hallinneiden natsien ideologiaa. Alkujaan natsi-Saksa suunnitteli ”juutalaiskysymyksen” ratkaisemista karkottamalla juutalaiset Euroopasta. Kun tämä osoittautui käytännössä mahdottomaksi toteuttaa niin suurelle väestömäärälle sodan aikaisissa olosuhteissa, alkoi pohdinta muista mahdollisuuksista. Juutalaisia ryhdyttiin aluksi teloittamaan ampumalla. Tämä osoittautui kuitenkin turhan tehottomaksi keinoksi, ja varsinkin lasten tappaminen ampumalla oli liian paha paikka jopa kouliintuneille SS-sotilaille. Lopulliseksi ratkaisuksi valikoitui lopulta puhtaasti tehokkuussyistä massamurhat kaasulla ja ruumiiden hävittäminen polttamalla.