stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aigle (kaupunki)
Maantiede

Maantieteellisesti kunta sijaitsee Rhônejoen laaksossa, joen itärannalla, sekä Grande Eau -joen varrella, kymmenkunta kilometriä Genevenjärven kaakkoisnurkasta etelään.
Liikenne

Moottoritie A9 kulkee Aiglen kautta. Aigle on rautateiden risteyspaikka: SBB:n Lausanne–Brig-rata kulkee kunnan kautta; Aiglesta lähtee myös TPC-yhtiön rautatiet Leysiniin, Les Diableretsiin ja Montheyhin.
Muuta

Kansainvälisen pyöräilyliiton (UCI) päämaja sijaitsee Aiglessa.
Aigle on tunnettu linnastaan ja viineistään.
Kansainvälisen pyöräilyliiton päämaja ja urheilukeskus.
Aigle on TPC-rautatieyhtiön keskuspaikka.
Leimaverolaki (Suomi)

Suomessa säädettiin leimaverolaki vuosina 1921, 1929 ja 1943. Pääosin varsinaisista leimaveroista luovuttiin Suomessa 1990-luvun aikana. Kokonaan leimaverolaki kumottiin vuoden 2002 alusta.
Aiheesta muualla

Suomen leimaverolaki 1943, Finlex
Blekinge

| Blekingen maakunta |
| --- | --- |
 vaakuna

Valtio:   Ruotsi
Pääalue:  Götanmaa
Lääni:  Blekingen lääni
Pinta-ala:  
 – Maa:  2 918,9 km²
Väkiluku:  152 979
 – Väestötiheys:  52,4 as./km²
Symbolit:  
 – Maakuntakukka:  Metsätammi (Ukontulikukka)
 – Maakuntaeläin:  Tamminkainen
 Väkiluvun ja maapinta-alan lähteenä Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluvun ajankohta 31.12.2011 ja maapinta-alan vuosi 1982. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Metsätammi on Blekingen maakuntakukka.
Ukontulikukkaa voidaan myös pitää Blekingen maakuntakukkana.
Tamminkainen on Blekingen maakuntaeläin.
Blekinge on yksi Ruotsin maakunnista. Se sijaitsee Etelä-Ruotsissa Götanmaan pääalueella. Blekingen pinta-ala on 2 918,9 km². Vuoden 2011 lopussa maakunnassa oli 152 979 asukasta, joten väestötiheys oli 52,4 asukasta neliökilometriä kohti.
Alueeltaan Blekinge vastaa samannimistä Blekingen lääniä. Etelässä ja idässä maakunta rajoittuu Itämereen. Blekingen naapurimaakunnat ovat lännessä Skåne ja pohjoisessa Småland. Blekinge kuului Tanskalle vuoteen 1658 asti, jolloin se liitettiin Ruotsiin Roskilden rauhassa.
Blekingessä on viisi kuntaa, jotka ovat:
Karlshamnin kunta
Karlskronan kunta
Olofströmin kunta
Ronnebyn kunta
Sölvesborgin kunta
Näiden kuntien keskustaajamista Karlshamn, Karlskrona, Ronneby ja Sölvesborg ovat entisiä kaupunkeja, ja Olofström on entinen kauppala.
Blekingessä on 950 järveä, 12 jokea ja 800 saarta. Suurin järvi on nimeltään Halen. Maakunnan korkein kohta on Boafallsbacke, joka kohoaa 180 metrin korkeuteen. Maakuntalintu on pähkinänakkeli.
Blekingessä on monipuolista teräs-, tekstiili- ja koneteollisuutta. Maataloudessa viljellään perunaa, sokerijuurikasta ja viljaa. Alue on tunnettua urheilukalastusseutua, jonka keskuksena toimii Mörruminjoki.
Väestönkehitys

| Blekingen maakunnan väestönkehitys 1910–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1910 | 1910 |    | 149 359 | 149 359 |
| 1920 | 1920 |    | 147 729 | 147 729 |
| 1930 | 1930 |    | 146 265 | 146 265 |
| 1940 | 1940 |    | 144 083 | 144 083 |
| 1950 | 1950 |    | 145 664 | 145 664 |
| 1960 | 1960 |    | 144 568 | 144 568 |
| 1970 | 1970 |    | 152 702 | 152 702 |
| 1980 | 1980 |    | 153 542 | 153 542 |
| 1990 | 1990 |    | 150 564 | 150 564 |
| 2000 | 2000 |    | 150 392 | 150 392 |
| 2010 | 2010 |    | 153 227 | 153 227 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB). Lähdeviitteet ovat vuosiluvun perässä.
Väestönkehitys > Väestö lääneittäin

Blekingessä oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 152 979 asukasta, jotka kaikki asuivat Blekingen läänissä. Blekingen lääni kuuluu kokonaan Blekingen maakuntaan.
Historia

Blekingestä Vångin kylän läheltä Västra Vångista on löytynyt maahan kaivettuja vanhoja roomalaisaikaisia kultaesineitä. Ensimmäiset löydöt tehtiin 1865, jolloin lapioon osui harvinaisen suuri viikinkiajan koru- ja raha-aarre. Vuonna 2004 löytyi ojitustöissä kelttiläistyylinen pronssinaamio. Blekingen museo kiinnostui löydöistä, ja vuonna 2012 alettiin selvittää, löytyisikö metalliesineitä lisää, ja maatutkilla löytyi muun muassa litteitä kultaesineitä, joiden on tulkittu osoittavan että asukkaita on ollut Rooman armeijan palveluksessa, ja palkaksi saamiaan kultarahoja he ovat takoneet uuteen muotoon. Löytöihin kuuluu myös viisi pronssipatsasta ja pronssiesineiden katkelmia.
Alueen löydöt on ajoitettu ajanlaskun alun tienoilta varhaiskeskiajalle. Löytöpaikka Västra Vång on edullinen sijaintinsa vuoksi. Löydöt on kaivettu esiin kukkulalta, jonka arvioidaan olleen palvontapaikka. Esineet tulevat näytteille Blekingen museoon.
Historia > Suomalaisväestö

Suomesta siirrettiin vuosina 1681–1682 Blekingen seudulle ja Smoolantiin tuhat suomalaista merisotilasta. Syynä oli Ruotsin laivaston väentarve ja toisaalta halu ruotsalaistaa Tanskalta vallattu alue.
Viestimet

Seudun verkkopaikallislehti on BLT/Sydöstran, joka muodostui kun Blekinge läns tidning osti Sydöstran-lehden 2003 ja lehdet perustivat yhteisen verkkosivun 2011.
Karlshamnin satama.
Hällarydin kirkko.
Karlskronan vankila.
Björketorpssten.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Blekinge teoksessa Nordisk familjebok ("Uggleupplagan", 1904–1926) (ruotsiksi)
VisitSweden - Ruotsin matkailun virallinen verkkosivusto - Blekinge (Arkistoitu – Internet Archive)
Blekinge- officiel besöksguide (ruotsiksi)
Blekingen teknillinen korkeakoulu (ruotsiksi)
Lääninhallitus (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Lääninmuseo (ruotsiksi)
| n k Ruotsin maakunnat |
| --- | --- | --- |
| Götanmaa |  Blekinge  Bohuslän  Dalsland  Gotlanti  Halland  Itä-Götanmaa  Länsi-Götanmaa  Skåne  Småland  Öölanti  |  |
| Sveanmaa |  Närke  Södermanland  Taalainmaa  Uplanti  Värmlanti  Västmanland  |  |
| Norlanti |  Gästrikland  Hälsingland  Härjedalen  Jämtland  Lappi  Medelpad  Norrbotten  Västerbotten  Ångermanland  |  |
Arvioverotus (historiallinen)

Arvioverotus oli Itä-Suomen kaskitalouden aikainen verotusmuoto. Savossa nimitettiin 1500-luvulla arviopunnaksi yhtä veronahkaa vastaavaa pelto- ja kaskimaata. Tällaiseen maa-alaan voitiin kylvää kolme puntaa viljaa (yksi punta oli tavallisesti 6 pannia eli suuruusluokaltaan 280–430 litraa). Käytännössä kylväminen saattoi tapahtua siten, että kylvettiin perätysten yksi punta kauraa, yksi punta ohraa ja yksi punta ruista. Käkisalmen läänin pohjoisläänissä suoritettiin 1600-luvulla maaveroa veroruplan mukaan. Verorupla vastasi alkujaan verotettavien tuotteiden rahallista arvoa. Veroruplasta tuli myöhemmin arviorupla-niminen manttaaliin verrattava veroluku. Se oli käytössä Laatokan Karjalassa ja Pohjois-Karjalassa 1800-luvun lopulle saakka. Henkirahan eli henkiveron perusteena oli arviopää.
Nokkavero

Nokkavero eli nokkaverovoi (ruots. näbbeskattsmör) oli Ruotsissa ja Suomen niin sanotulla ruotsalaisen oikeuden alueella ennen uskonpuhdistusta kannettu kirkollinen vero. Ruotsalaista oikeutta noudatettiin Varsinais-Suomen ja Satakunnan ruotsinkielisissä osissa sekä Etelä-Pohjanmaalla, Uudellamaalla ja Ahvenanmaalla. Piispan saamat kymmenykset maksettiin nokkaverovoina siten, että esimerkiksi vuonna 1331 veron suuruus oli yksi naula eli 425 grammaa voita kutakin seitsemän vuotta täyttänyttä henkilöä kohden. Uskonpuhdistuksen jälkeen nokkaveron tuotto meni valtiolle.
Kahvivero

Kahvivero on Suomessa vuosina 1939–1942 ja 1948–1954 käytössä ollut valmistevero, jota paahtimon tuli maksaa paahdetusta kahvista valtiolle. Kalenterikuukauden aikana kauppaan toimitetusta kahvista oli maksettava vero lääninrahastoon viimeistään seuraavan kuukauden 15. päivänä. Vuosina 1948–1954 vero tuli maksaa leima- ja valmisteverokonttorin postisiirtotilille 45 vuorokauden kuluessa kuukauden päättymisestä. Ulkomaille viety kahvi oli verosta vapaata. Valmisteverolain noudattamista valvoi leima- ja valmisteverokonttori.
Paahtimon oli kiinnitettävä kahvipakkaukseen leima- ja valmisteverokonttorin hyväksymä veronauha, jossa oli merkittynä kahvin laatu ja määrä, paahtimon nimi ja kotipaikka sekä veron määrä. Veronauha oli kiinnitettävä pakkaukseen siten, että se katkesi pakkausta avattaessa.
Veroa maksettiin säännöstelyn ulkopuolella myytävästä kahvista.
Kahviveron tuotto oli 1941 vähäinen ja vuonna 1942 sitä ei ollut ollenkaan, koska saatavuuden heikkennyttyä kahvia ei enää laskettu vapaaseen kauppaan. Kahvia saatiin Suomeen uudestaan vasta 1940-luvun puolivälissä, ja vero otettiin käyttöön uudelleen 1948, jolloin kahvia oli taas enemmän saatavilla. Verolla haluttiin tasapainottaa valtion budjettia. Lakia jatkettiin vuosittain, vaikka siitä ensin suunniteltiin pysyvää. Veron tuotto oli suurimmillaan vuonna 1949, jolloin se oli 2,02 prosenttia valtion verotuloista. Verokahvin vapaa myynti päättyi 1950, ja sitä alettiin jakaa korttia vastaan. Kahvin säännöstely päättyi ja kahviverolaki kumottiin maaliskuussa 1954, mutta tullia ja liikevaihtoveroa kannettiin edelleen senkin jälkeen.
Hertta (maa)

Hertta
Saksalaisen korttipakan hertta
Hertta (♥) on yksi neljästä pelikorttien maasta peruskorttipakassa. Se on toinen punaisista maista. Myös saksalaisessa korttipakassa on hertta. Saksalaisessa korttipakassa on hertan lisäksi myös tammenterho, lehti ja kello.
Ranskaksi hertta on couer, englanniksi hearts ja ruotsiksi hjärter. Näistä nimityksistä on peräisin hertan suomenkielinen nimitys.
Hertat peleissä

Hertassa pelaaja yrittää vältellä herttojen keräämistä paitsi, jos yrittää tehdä puhalluksen.
Herttamisäärissä pelaaja yrittää vältellä herttojen keräämistä paitsi, jos yrittää tehdä slammin.
Valkuaisvero

Valkuaisvero oli Suomessa 1986–1990 käytössä ollut valkuaisrehuista suoritettava valmistevero, jota maksoivat rehujen valmistajat ja maahantuojat. Vuosina 1991–1994 veron nimenä oli rehujen rasva- ja valkuaisvero ja vuoden 1981 valkuaisrehuvero. Valkuaisrehuksi katsottiin esimerkiksi soija-, maissi-, rapsi-, rypsi-, auringonkukka- ja vehnätuotteet, rankkijauho, rehuhiiva, rehumaitojauho, kalajauho, liharehujauho, rehuluurouhe, verijauho ja mäskijauho.
Valkuaisveron määräämisestä ja maksuunpanosta huolehtivat piiritullikamarit, joiden päätöksiin voi hakea muutosta valittamalla tullihallitukseen ja korkeimpaan hallinto-oikeuteen.
Valkuaisrehuja päätettiin alkaa verottaa, koska ulkomailta tuotu halpa raaka-aine vähensi kotimaisten valkuaisrehujen menekkiä. Suomessa tuotetut valkuaisrehut eli rypsirouhe, rapsirouhe ja rehumaitojauho kilpailivat tuontisoijasta valmistetun soijarouheen sekä maissingluteenin, rehuhiivan, lihaluurehujauhon ja tuontikalajauhon kanssa. Valkuaisrehuja käytettiin pääasiassa tehdasvalmisteisten rehuseosten osana. Kotieläimille syötettäviä kotimaisia perusrehuja olivat heinä, laidunrehu, säilörehu ja rehuvilja. Näistä rehuista saatu valkuainen ei riittänyt kotieläinten valkuaistarpeen tyydyttämiseen, vaan niiden ruokinnassa jouduttiin käyttämään lisänä valkuaisrehuja.
Soija tuotiin Suomeen papuina, joista öljynpuristamot valmistivat öljyä ja rouhetta. Soijan tuonti oli tullitonta ja tuontimaksutonta, mutta sen määrää säädeltiin tuontilisensseillä. Kalajauhon tuonnista ei kannettu tullia eikä tuontimaksua, koska se kuului EFTA-vapaakaupan piiriin. Tärkein kotimainen raaka-aine oli rapsi- ja rypsirouhe, joiden tuotantoa valtio tuki. Suomessa vallinnut rehuviljan ja valkuaisrehujen hintasuhde johti siihen, että rehuseoksissa käytettiin valkuaisrehuja enemmän kuin ruokinnallisesti oli tarpeen. Tämä supisti kotimaisen rehuviljan käyttöä rehuseoksissa. Suomessa vallinneen rehuviljan ylituotannon vuoksi sen kotimaisen käytön lisääminen ja samalla vientitarpeen supistaminen oli tärkeätä sekä maatalouspolitiikan että valtiontalouden kannalta. Valkuaisveron avulla valkuaisrehun hintoja saatiin korotettua, jolloin eri rehulajien käyttö oli tasapainoisempaa.
Lammio

Lammio on hahmo Väinö Linnan romaanissa Tuntematon sotilas, karikatyyrimaisena kuvattu tärkeilevä upseeri. 
Luutnantti Lammio (myöh. kapteeni ja majuri) on aktiiviupseeri, josta tulee kirjan kuvaaman konekiväärikomppanian päällikkö jatkosodan alussa edeltäjänsä kapteeni Kaarnan kaaduttua komppanian ensimmäisessä taistelussa.
Helsinkiläinen Lammio on tarkka muodollisesta kurista, käyttää täsmällistä kieltä ja esiintyy aina moitteettomasti pukeutuneena ja edellyttää sitä myös komppaniansa miehiltä.  Lammiolle tärkeää on kaavamainen sotilaallisuus. Näiden miehistölle ja aliupseereille vieraiden tapojen takia hän on erittäin epäsuosittu miehistön valtaosan keskuudessa. Hän ajautuu tarinan edessä henkilökohtaiseen konfliktiin usean muun hahmon, kuten Lehdon, Rokan, Honkajoen ja Korpelan kanssa. Lammio ylenee sodan loppuvaiheessa korkeampiin tehtäviin ja kirjan lopussa hänen kohtalonsa jää avoimeksi.
Lammio kirjallisena hahmona

Lammiota useiden muiden Tuntemattoman sotilaan hahmojen tavoin on käsitelty Linnan teoksia tarkastelevassa tutkimus- ja tietokirjallisuudessa.  Näihin kuuluu muiden muassa Helsingin Sanomien toimittajan Ilkka Malmbergin kirja Tuntemattomat sotilaat (2007).
Malmbergin haastattelema elokuvaohjaaja Taru Mäkelä arvelee Lammion olevan kotoisin keskiluokkaisesta kodista, mahdollisesti upseerin, opettajan – kenties nimenomaan voimistelunopettajan – tai virkamiehen perheestä. Pojalta on vaadittu suorittamista eikä hän tunne lämpöä miesten välisissä suhteissa. Huolimatta puutteellisista taidoistaan ihmisten käsittelyssä Lammio on erittäin kyvykäs upseeri. Hän ajattelee kokonaistilannetta, vaikka se ei miellyttäisi hänen alaisiaan. Lisäksi hän on erittäin rohkea, mikä kiukuttaa miehistöä, samoin kuin hänen kimeä-ääninen puheensa. Edes humaltuminen ei muuta hänen käyttäytymistään. Romaanin kertoja suhtautuu Lammioon johdonmukaisen kielteisesti ja menee jopa niin pitkälle, että nimittää tätä suoraan typeräksi ja luonnevikaiseksi. Näytettyään ensin, miten paljon paremmin asiat voisivat olla kapteeni Kaarnan toimiessa komppanianpäällikkönä, kertoja saa Lammion päällikkyyden tuntumaan entistäkin katkerammalta. Ammattitaitonsa ja rohkeutensa ansiosta Lammio etenee kuitenkin sotilasurallaan nopeasti. Siviilielämässä Lammio olisi luotettava ja vaaraton, mutta melko huono seuraihminen.
Lammion asennoitumisen muihin ihmisiin voi arvella johtuneen osaltaan siitä, että Kadettikoulussa ei 1930-luvulla opetettu varusmiesten psyyken käsittelyä. Lehdon, Määtän ja Rahikaisen jäätyä kiinni elintarvikkeiden varastamisesta Lammio määrää heille rangaistukseksi kaksi tuntia seisomista asennossa täyspakkaus selässä, mitä varsinkin Lehto pitää järjettömänä rangaistuksena. Miehet olisivat kenties paremmin ymmärtäneet ylimääräisen työpalveluksen. Samoin Rokka ei käsitä lainkaan Lammion hänelle määräämää pyöreiden kivien asettelua polun pieliin. Lammio edellyttää Riitaojan pystyvän hallitsemaan itseään sen verran, että käy patruunankantajasta, mihin Riitaojasta ei kuitenkaan ole. Filosofi ja johtajakouluttaja Esa Saarisen mielestä Lammiosta ei saisi suurta johtajapersoonaa millään nykyaikaisellakaan koulutuksella.
Kirjan hahmoista ja niiden synnystä Väinö Linnan oman kertoman mukaan antaa tietoja myös Linnan ystävä, kirjailija Jaakko Syrjä Linnasta kertovassa muistelmateoksessaan Muistissa Väinö Linna (2004). Vaikka Linnaa Tuntemattoman sotilaan ilmestyttyä syytettiinkin suomalaisten upseerien aliarvostuksesta, niin Jaakko Syrjän mukaan Lammiota lukuun ottamatta Tuntemattoman sotilaan kaikki keskeiset upseerihahmot ovat sympaattisia, ja Lammiokin, vaikka ei ole sympaattinen, on upseerina pätevä.  Tärkeileviä upseereita koko kirjassa esiintyy Syrjän mukaan vain kolme: kaksi tavataan Petroskoin kaduilla ja kolmas on Lammio.
Lammion esikuva

Monille Tuntemattoman sotilaan hahmoille on esitetty todellisia esikuvia, mutta Lammion Linna on itsekin sanonut olevan kirjailijan kehittämä, kokonaan teoreettisesti hahmoteltu henkilö. Kirjailija on tarkoituksellisesti kerännyt hahmoon kaikki suomalaisen kantaupseeriston asennevirheet, eikä hahmo Jaakko Syrjän mukaan kehity romaanin aikana, vaikka onkin romaanihenkilönä tosi ja kuvana tarkka; tässä suhteessa Lammio muistuttaa Syrjän mukaan Lehtoa, vaikka hahmojen kohtalo olikin eri, kun Lehto on romaanissa jo ennalta määrätty kuolemaan, mutta Lammio jää henkiin ja saa ylennyksiä.
Jotkut sotahistorijoitsijat kuitenkin pitävät Lammion esikuvana majuri Yrjö Paavo Ilmari Kailaa (1912–2003), joka kuitenkin itse naureskeli väitteille. Kaila oli jo lapsena mukana suojeluskunnan oravakomppaniassa ja suoritti myöhemmin upseeritutkinnon Kadettikoulussa. Vuonna 1938 hän erosi armeijan palveluksesta, liittyäkseen Espanjan muukalaislegioonaan, jonka riveissä hän taisteli Espanjan sisällissodassa kenraali Francon johtamien fasistien puolella. Talvisodassa Kaila palveli JR 5:ssä, vuosina 1941–1942 vapaaehtoisista koostuneessa natsi-Saksan SS-divisioona Wikingissä ja vielä myöhemmin jatkosodan aikana komppanianpäällikkönä JP 3:ssa ja JR 8:ssa.
Lammio populaarikulttuurissa

Edvin Laineen vuonna 1955 ohjaamassa elokuvassa Tuntematon sotilas Lammiota näyttelee Jussi Jurkka, Rauni Mollbergin versiossa 1985 Kari Väänänen ja Aku Louhimiehen elokuvassa (2017) Samuli Vauramo.
Kuten useat muutkin Väinö Linnan luomista henkilöhahmoista, Lammio elää myös nykyisessä suomalaisessa populaarikulttuurissa. Rokka ja Lammio mainitaan esimerkiksi Juice Leskisen kappaleessa "Twistin ylivoimaa" albumilta Dokumentti (1981).
Aiheesta muualla

Malmberg, Ilkka: Tuntemattomat sotilaat.  Helsinki:  Helsingin Sanomat, 2007.  ISBN 952-5557-04-9
| n k Väinö Linnan Tuntematon sotilas |
| --- | --- |
Hahmot:  Koskela  Rokka  Hietanen  Lammio  Lehto  Kariluoto  Rahikainen  Vanhala  Lahtinen  Määttä  Honkajoki  Riitaoja  Kaarna  Asumaniemi  Mäkilä  Susi  Korpela 
Elokuvat:  Tuntematon sotilas (1955)  Tuntematon sotilas (1985)  Tuntematon sotilas (2017) 
Muuta:  Sotaromaani  Tuntematon sotilas (ooppera)  Tuntematon sotilas (radiokuunnelma)  Tuntemattomat sotilaat (tietokirja)  Tuntematon Redux
Maitovalas

| Maitovalas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Valaat Cetacea
Alalahko::  Hammasvalaat Odontoceti
Heimo::  Sarvivalaat Monodontidae
Suku::  Maitovalaat Delphinapterus  Lacépède, 1804
Laji::  leucas
Kaksiosainen nimi
 Delphinapterus leucas  (Pallas, 1776) 
 Maitovalaan levinneisyys
Katso myös
   Maitovalas Wikispeciesissä   Maitovalas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Maitovalaan koko suhteessa ihmiseen.
Maitovalas eli beluga (Delphinapterus leucas) on toinen sarvivalaiden heimon kahdesta lajista, ja sukunsa ainoa.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että nimitys beluga vahvistettaisiin tämän lajin ensisijaiseksi suomenkieliseksi nimeksi.
Ulkonäkö

Maitovalas on keskikokoinen valas, se kasvaa 3–6-metriseksi ja painaa 1–1,3 tonnia. Useimmat yksilöt jäävät kuitenkin vain kolmen metrin mittaisiksi. Sillä on suhteellisen lyhyt kuono ja vähän hampaita. Ylä- ja alaleuassa on kummallakin puolella 8–10 vahvaa, lyhyttä, kartion muotoista hammasta. Valaan selkäevä on surkastunut miltei pois näkyvistä, ja rintaevätkin ovat suhteellisen pienet. Sillä on selkeästi erottuvassa kaulassaan hyvin joustavat selkänikamat ja niskalihakset, jonka ansiosta se kykenee kääntelemään päätään liikuttamatta koko kehoaan, toisin kuin esimerkiksi pullokuonodelfiini. Vaikka täysikasvuinen maitovalas onkin valkoinen, poikanen on syntyessään maksanruskea ja muuttuu kasvaessaan tummanharmaaksi. Valkoisen värinsä se saa viimeistään noin kuusivuotiaana.
Levinneisyys

Maitovalaita tavataan pääasiassa Pohjoisella jäämerellä, joskus kuitenkin lämpimilläkin vesillä, Pohjois-Amerikan itärannikolla ja Japanin edustalla. Ne voivat toisinaan nousta jokiinkin esimerkiksi kalastamaan.
Maitovalaskantoja on pohjoisella merialueella useampia. Suurimmat kannat ovat Beringinmerellä, Beaufortinmerellä ja Hudsoninlahdella. Kesäaikana maitovalaita esiintyy runsaasti muun muassa Vienanmerellä. Vienanmeren kanta on suhteellisen pieni eikä sen talvehtimisalue ole täysin selvitetty; kuitenkin naaraat poikasten kanssa lähtevät elokuussa pohjoiseen, iäkkäät urokset tavallisesti hieman myöhemmin. Talvisin populaation yksilöitä on jopa Novaja Zemljalla asti, jossa meri on avoinna vähintään tammikuulle.
Maitovalaita on vieraillut useita kertoja myös Suomen aluevesillä, sekä Suomen- että Pohjanlahdessa. Kirjattuja havaintoja on 1860-luvulta lähtien sekä yksinäisistä valaista että usean yksilön parvista. Toistaiseksi viimeisin Suomen vesillä poikennut maitovalas nähtiin Perämerellä, Hailuodon edustalla kesällä 1986.
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on arvioinut maitovalaan lajina elinvoimaiseksi. Alaskan Cook Inletissä elävä populaatio on kuitenkin äärimmäisen uhanalainen.
Elintavat > Käyttäytyminen

Maitovalaat ovat laumaeläimiä. Naaraiden parvissa on tyypillisesti kymmenkunta jäsentä: johtava vanha emovalas eli matriarkka ja sen eri ikäisiä jälkeläisiä. Urokset elävät usein omissa 3–15-päisissä ryhmissään.
Maitovalasta kutsutaan joskus ”merten kanarialinnuksi” sen erikoisen ja monipuolisen ääntelyn vuoksi. Ääntely on hyvin voimakasta ja kuuluu vedenpinnan yläpuolellekin. Valaiden keskinäisen kommunikoinnin lisäksi ääniä käytetään kaikuluotaamiseen ja jäässä olevien hengitysreikien etsimiseen. Myös pelkkä maitovalaan hengitys aiheuttaa visertävän äänen.
Kääntyvän pään vuoksi maitovalas voi uida valaaksi varsin matalassakin vedessä. Toisaalta sitä on tavattu jopa yli kilometrin syvyydessä, ja se voi olla sukelluksissa jopa 30 minuuttia.
Elintavat > Ravinto

Maitovalaat syövät ennen kaikkea kalaa, mutta myös erilaisia meren selkärangattomia. Ne saalistavat yleensä rannikkovesissä.
Elintavat > Lisääntyminen

Maitovalasnaaras kantaa hieman toista vuotta ja synnyttää huhtikuun tienoilla. Poikanen on syntyessään tumma ja saa aikuisiän vaalean värinsä vasta useamman vuoden ikäisenä. Valaan syntymäpaino on noin 80 kiloa. Naaras imettää noin kahteen vuoteen asti.
Maitovalaan ja sarvivalaan on todettu voivan risteytyä keskenään luonnonoloissakin.
Maitovalas voi elää 50-vuotiaaksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Beluga (maitovalas) (Delphinapterus leucas)
UniProt: Taxonomy - Delphinapterus leucas (englanniksi)
Animal Diversity Web: Delphinapterus leucas, beluga (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Beluga whale (Delphinapterus leucas) (englanniksi)
FAO, Fisheries and Aquaculture Department: Delphinapterus leucas (englanniksi)
ARKive: Beluga whale (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Delphinapterus leucas:  Wikidata: Q132072  Wikispecies: Delphinapterus leucas  ADW: Delphinapterus_leucas  ARKive: delphinapterus-leucas  BioLib: 20779  BOLD: 9996  CoL: 34HXS  CMS: delphinapterus-leucas  ECOS: 9158  EoL: 46559337  EPPO: DLPTLE  EUNIS: 15694  GBIF: 5220003  iNaturalist: 41461  IRMNG: 10193883  ITIS: 180483  IUCN: 6335  MDD: 1006444  MSW: 14300105  NatureServe: 2.102539  NBN: NBNSYS0000188751  NCBI: 9749  NOAA: beluga-whale  Observation.org: 9093  OBIS: 137115  Open Tree of Life: 851318  Paleobiology Database: 65078  Paleobiology Database: 65078  SeaLifeBase: 69408  Species+: 4206  WoRMS: 137115 
Delphinus leucas:  Wikidata: Q109647222  EUNIS: 15940  GBIF: 4351908