stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Steinitz
Henkilöt

Ernst Steinitz (1871–1928), saksalainen matemaatikko
Wilhelm Steinitz (1836–1900), itävaltalainen shakinpelaaja
Paul Steinitz (1909–1988)
Yuval Steinitz (s. 1958), israelilainen poliitikko
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Steinitz”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Alek Száhala

Alek Száhala on suomalainen freeform- ja hard NRG -musiikkia tuottava artisti. Alek on osa lahtelaista Finrg-levymerkkiä ja kuuluu suomalaisen freeformin tärkeimpiin nimiin. Hänellä on takanaan yli 30 julkaisua muun muassa Nu Energy, Electronica Exposed, Rebuild Music ja Camel Records -levymerkeillä.
Alek Szahala on ollut erityisen suosittu Australiassa.
Aiheesta muualla

Alek Száhala Last.fm:ssä (englanniksi)
Alek Száhalan julkaisut Discogs.comissa
Al Dunlap

Albert (Al) John Dunlap (26. heinäkuuta 1937 – 25. tammikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen yritysjohtaja. Hän oli julkisuudessa kovana yrityssaneeraajana. Esimerkiksi Scott Paperin irtisanomiset tuottivat hänelle mainetta, ja seuraavaksi hänet kutsui saneeraustoimiin  Sunbeam-Osterin, jonka työntekijöistä hän erotti puolet. ja hän sai pilkkanimet "Moottorisaha-Al" ja "Liituraita-Rambo". Hänen maineensa kuitenkin meni Sunbeamissa paljastuneen kirjanpitoskandaalin vuoksi.
Yhdysvaltalainen toimittaja Jon Ronson kirjoitti kirjan The Psychopath Test jossa hän kertoo haastattelusta, jonka hän teki Dunlapin kanssa. Hän kysyi tältä täyttääkö tämä psykopaatin piirteet. Ronsonin mukaan Dunlap myönsi avoimesti mutta piti niitä hyödyllisinä ominaisuuksina johtajuuden ja päätöksenteon kannalta. Ronson kuitenkin tuli siihen tulokseen ettei Dunlap täytä piirteitä riittävästi jotta hänet voisi määritellä psykopaatiksi.
Sosiaaliset järjestelmät

Sosiaaliset järjestelmät, sosiaaliset rakenteet tai yhteiskunnalliset rakenteet tarkoittavat sosiologiassa vakiintuneita tapoja, joissa ihmiset ovat keskenään vuorovaikutuksessa. Sosiaalisista rakenteista puhutaan usein rinnan sosiaalisen muutoksen kanssa. Sillä tarkoitetaan voimia, jotka muuttavat yhteiskunnan rakenteita. Vaikka sosiaalisilla rakenteilla normaalisti tarkoitetaan sosiaalisen elämän säännönmukaisuuksia, käsitettä käytetään usein virheellisesti puhuttaessa todellisuudessa muista asioista, kuten tavoista, perinteistä, rooleista tai normeista.
Erik Allardt ja Yrjö Littunen erottavat toisistaan sosiaaliset järjestelmät ja sosiaaliset rakenteet. Heidän mukaansa sosiaalisia järjestelmiä syntyy, kun ihmiset käyttäytyvät muiden odotusten mukaisesti, jolloin syntyy ryhmiä, yhteisöjä ja yhteiskuntia.  Ihmisten väliset vuorotoiminnat ja odotukset ja näiden suhteet muodostavat sosiaalisen järjestelmän rakenteen.
Käsitteen historiaa

Rakenteista alettiin sosiaalitieteissä puhua 1800-luvulla.  Modernin yhteiskunnan rakenteiksi katsotaan yleensä ainakin oikeus, politiikka, talous ja kasvatus. Karl Marx kirjoitti yhteiskunnan taloudellisista rakenteista. Herbert Spencer kuvasi yhteiskuntaa eräänlaisena organismina, jonka osat ovat yhteydessä toisiinsa. Yleisellä tasolla yhteiskunnalliset rakenteet viittaavat sosiaalisen elämän sellaisiin piirteisiin, jotka ovat ajallisesti kestäviä, vuorovaikutuksessa toistensa kanssa ja vaikuttavat paitsi yhteiskuntaan kokonaisuutena myös yksittäisiin ihmisiin. Moderni käsitys sosiaalisista rakenteista on peräisin Émile Durkheimilta, jonka mukaan yhteiskunnan osat ovat keskinäisessä riippuvuussuhteessa, joka luo pysyvyyttä instituutioiden ja niiden jäsenten käyttäytymiseen.
Suuntauksia

Yhteiskuntateorian kannalta keskeisiä erilaisia teoreettisia näkökohtia edustavat muiden ohella
Emile Durkheim (ajatus instituutioista ajattelun ja toiminnan kiteytyneinä muotoina).
Talcott Parsons (rakennefunktionalismi)
Anthony Giddens (toiminnan ja rakenteen dualismin voittamiseksi tehdyt synteesiyritykset)
Niklas Luhmann (systeemiteorian, kybernetiikan ja informaatioteorian resurssien hyödyntäminen yhteiskuntateorian alalla)
Rudolf Stichweh (järjestelmänäkökulmaa käyttävä yhteiskuntateoria)
Skräbeån

| Skräbeån |
| --- | --- |

Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Ruotsi
Läänit:  Skåne
Maakunnat:  Skåne
Kunnat:  Bromölla
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Skräbeånin vesistö
Pinta-ala:  1 005,7 km²  
Järvisyys:  13 % 
Pääuoman pituus:  71 km 
Pääuoman osuudet:  Skräbeån ←Holjeån ←Alltidhultån ←Immeln ←Ekeshultsån ←Tommabodaån
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Ivösjön 
 :  56.0712°N, 14.4615°E
Laskupaikka:  Nymölla, Bromölla
 :  56.0366°N, 14.4754°E
Läpivirtausjärvet:  Ivösjön (en)
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  6 m  mpy.
Laskukorkeus:  0 m
Korkeusero:  6 m
Pituus:  5 km  
Kaltevuus:  1,2 m/km
Keskiylivirtaama:  21,5 m³/s (MHQ) 
Keskivirtaama:  8,43 m³/s (MQ) 
Keskialivirtaama:  3,14 m³/s (MNQ) 
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Skräbeån, tai myös Årupsån , on Ruotsissa Skånen läänissä virtaava 5 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa Skräbeånin vesistössä sen pääuoman viimeisen osuuden ennen merta.
Joen kulku

Joki alkaa Bromöllan taajamasta Ivösjönin kaakkoisrannasta ja virtaa aluksi suorassa kanavassa. Alittaessaan rautatien, sen uoma muuttuu luontaiseksi. Joki virtaa etelään, missä se laskee Hanöbuktenin Möllefjordeniin.
Joen alkuosuus virtaa järven rannalla sijaitsevan Ifö Sanitär AB tehtaiden vierestä ja alajuoksulla se kiertää Nymöllan paperitehtaan tehdasalueen.
Valuma-alue

Joen valuma-alueen pinta-ala on 1 006 neliökilometriä ja se laskee Itämeren pääaltaaseen Bromöllan kunnassa.
Huomioita

1 2 3  Asia on luettu ruotsinkielisestä wikipediasta artikkelista sv:Skräbeån.
↑  Asia on luettu ruotsinkielisestä wikipediasta artikkelista sv:Bromölla.
Käännös suomeksi
Aleks Pelander

Alexander (Aleks) Pelander (7. marraskuuta 1863 Loviisa – 7. lokakuuta 1921) oli suomalainen asfaltointialan uranuurtaja.
Pelander perusti 1896 Helsinkiin polkupyöriä myyvän ja korjaavan liikkeen sekä asfaltointiliikkeen Hanasaareen Sörnäisiin. Asfalttiliike muutettiin 1905 Asfalt Aktiebolaget Aleks. Pelander -nimiseksi osakeyhtiöksi joka toimi vuoteen 1924 saakka. Pelanderin liike oli 1900-luvun alussa Suomen suurimpia alallaan ja työntekijöitä oli noin kuusikymmentä. Pelander aloitti myös kotimaisen kattohuovan (Osmo-kattohuopa) valmistuksen ja vuonna 1907 hän perusti Riksi-Levyt-nimisen osakeyhtiön joka valmisti Sörnäisissä sijainneessa tehtaassaan ruotsalaisen patentin perusteella kipsisiä väliseinä- ja sisäkattolevyjä. Pelander joutui kuitenkin luopumaan tästä yrityksestä jo 1914.
Vuonna 1908 Pelander osti huvilatontin Kauniaisista. Arkkitehti Karl Lindahlin suunnittelema jugendhuvila, Villa Pelander, valmistui tontille 1910 ja Pelander muutti perheineen Kauniaisiin. Yhdeksän hehtaarin tontilla sijaitsi päärakennuksen lisäksi talousrakennus, huvimaja, jääkellari ja perheen lapsille oma Lilltorpet-niminen mökki. Huvilassa oli vesijohto ja keskuslämmitys sekä ajankohtaan nähden poikkeuksellinen keskuspölyimurijärjestelmä jonka voimalähteenä oli höyrykone. Huvilan sisustuksen suunnitteli arkkitehti Väinö Vähäkallio.
Pelanderin kuoltua Asfalt Aktiebolaget teki konkurssin 1924. Villa Pelander myytiin samana vuonna ja sen tiloissa aloitti toimintansa Työväen Akatemia. Tämän jälkeen päärakennusta laajennettiin 1931 ja tontille valmistui oppilasasuntola 1942, kirjasto 1950, toinen oppilasasuntola ja henkilökunnan rivitalo 1966 sekä kaksi kurssirakennusta 1979 ja 1983.
Aiheesta muualla

Kansalliskirjaston pienpainatteet : Aleks. Pelander Asfalteerausliike
Kansalliskirjaston pienpainatteet : RiksiLevyt Oy
Al Davis

Allen "Al" Davis (4. heinäkuuta 1929 Brockton, Massachusetts – 8. lokakuuta 2011 Oakland, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon parissa toiminut urheiluvaikuttaja, joka tunnetaan parhaiten NFL-seura Oakland Raidersin omistajana ja toimitusjohtajana. Lisäksi hän valmensi useita seuroja, viimeiseksi Raidersia 1963–1965. Davis palkittiin vuonna 1963 AFL:n vuoden valmentajana. Hän myös toimi AFL:n valtuuskunnan jäsenenä.
Al Davis tuli Raiderssissa ollessaan tunnetuksi motostaan Just win, baby. Hän kuoli 8. lokakuuta 2011 kotonaan Oaklandissa.
Käännös suomeksi
Al Feldstein

Al Feldstein
Al Feldstein (24. lokakuuta 1925 Brooklyn, New York, New York – 29. huhtikuuta 2014 Montana) oli yhdysvaltalainen kuvataiteilija. Hän loi vuodesta 1956 pitkäaikaisen uran Mad-lehden toimittajana. Taidemaalarina hän tuli tunnetuksi luontoaiheisista töistään. Hänet valittiin vuonna 2003 Will Eisner Award Hall of Fameen.
Silkkivinttikoira

| Silkkivinttikoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Määrä:  harvinainen
Rodun syntyaika:  1980-luvun loppu
Nykyinen käyttö:  seurakoira
Elinikä:  yli 15 vuotta
Muita nimityksiä:  silkkeni, Borzoi Americano a Pelo Lungo
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Paino:  10–25 kg
Säkäkorkeus:  47–60 cm
Väritys:  mikä tahansa
Silkkivinttikoira (engl. Silken Windhound) on yhdysvaltalainen koirarotu, joka on vielä maailmalla suhteellisen tuntematon. Sillä ei ole FCI:n eikä AKC:n tunnustusta. Kasvattajia löytyy alkuperäismaan lisäksi mm. Englannista, Hollannista, Sloveniasta, Saksasta, Ruotsista ja Suomesta.
Ulkonäkö

Säkäkorkeus on 47–60 cm. Kaikki värit ja kuviot ovat sallittuja: esimerkiksi valkoinen, keltainen, brindle, musta ja kirjava ovat mahdollisia.
Luonne ja käyttäytyminen

Luonteeltaan silkkivinttikoirat ovat ystävällisiä ja älykkäitä. Voimakkaasta saalistusvietistä huolimatta ne soveltuvat erinomaisesti lapsiperheisiin.
Alkuperä

Haaveena oli pieni, atleettisen elegantti, mutta esteettisen miellyttävästi pitkäkarvainen vinttikoira, ja sen vuoksi rodun luomisessa onkin käytetty whippettiä ja venäjänvinttikoiraa. Alun perin rodun kehitti Kristull -venäjänvinttikoirakennelin teksasilainen kasvattaja Francie Stull. Hän aloitti vuonna 1988 Windsprite-kennelistä hankittujen pitkäkarvaisten whippetien parissa, joihin hän lisäsi pitkän turkin vuoksi venäjänvinttikoiraa ja laajemman geenipoolin vuoksi tavallista whippetiä. International Silken Windhound Society järjesti ensimmäisen tapaamisensa vuonna 1999.
Aiheesta muualla

Suomen silkkivinttikoirakerho (Arkistoitu – Internet Archive)
ISWS - International Silken Windhound Society
Majesteettinen ulkonäkö on rodulle tyypillinen.
Kyra-niminen narttu.
Alexander Nordvik

Alexander Nordvik (? – 1910) oli suomalainen Venäjän keisarillisen laivaston kontra-amiraali.
Alexander Nordvikin syntymäaikaa ja perhettä ei tiedetä. Hän tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1844 ja yleni gardemariniksi 1847. Valmistuttuaan Nordvik ylennettiin midshipsmaniksi 1849 ja hän palveli 1849–1850 vahtialus, fregatti Auroralla Kronstadtin redillä. Vuosina 1850–1851 hän purjehti linjalaiva Fère Champenoisella ja Viborg-aluksella Itämerellä ja palveli 1852 höyrylaiva Tosnalla Pietarin ja Kronstadtin välillä ja 1853 Poltava-aluksella Suomenlahdella.
Krimin sodan alussa vuonna 1854 Nordvik toimi tykkiveneiden 11 ja 12 päällikkönä Turun rannikkopuolustuksessa, luutnantiksi hän yleni huhtikuussa 1855. Sodan lopulla 1855–1856 Nordvik palveli Turun soutulaivasto-osaston päällikkönä ja siirsi sen 1856 Turusta Helsinkiin. Hänet siirrettiin heinäkuussa 1857 palvelukseen Siperian laivastoon ja määrättiin höyrylaiva Šhilkan ja höyrylaiva Amurin päälliköksi Amurille. Aigunin sopimuksen jälkeen hänet asetettiin kesäkuussa 1858 Itä-Siperian kenraalikuvernöörin dispoon ja hän komensi höyrylaiva Amuria Amurjoella 1858–1860. Vuosina 1861–1863 hän toimi vanhimpana upseerina klipperi Strelokilla, joka purjehti Amurilla ja Ussurilla.
Kateeniluutnantiksi Nordvik ylennettiin tammikuussa 1866 ja hän toimi 1866–1868 höyrylaiva General Korsakoffin päällikkönä Šilka-, Amur- ja Ussuri-joilla. Loppuvuodesta 1868 hänet määrättiin Muravjevin sataman päälliköksi, mistä hänet seuraavana vuonna siirrettiin Stretenskin ja Nikolajevskin satamien päälliköksi Alaskaan. Heinäkuussa 1873 hänet määrättiin Nikolajevskin sataman laivasto-osaston päälliköksi ekipaasikomentajan oikeuksilla. Hänet ylennettiin 2. luokan kapteeniksi 1874 ja siirrettiin 1877 palvelukseen Itämeren laivastoon.  1. luokan kapteeniksi Nordvik yleni 1878, seuraavana vuonna hänet siirrettin 8. meriekipaasiin. Eron sotapalveluksesta hän sai kontra-amiraalina joulukuussa 1880.
Aleksandrovin lause

Matematiikassa Aleksandrovin lause, nimetty Aleksandr Danilovitš Aleksandrovin mukaan, sanoo että jos U on Rn:n avoin osajoukko ja  f : U → Rm  on konveksi funktio, tällöin f:llä on toinen derivaatta lähes kaikkialla.
Tulos liittyy läheisesti Rademacherin lauseeseen.
Käännös suomeksi
Alexander Ogando

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Alexander Ogando vuonna 2022. |  Alexander Ogando vuonna 2022. |  Alexander Ogando vuonna 2022. |  |
Maa:  Dominikaaninen tasavalta
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tokio 2020 | 4 × 400 m (seka) |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Eugene 2022 | 4 × 400 m (seka) |  |
Alexander Ogando (s. 3. toukokuuta 2000) on dominikaanilainen pikajuoksija.
Ogando voitti Pohjois- ja Keski-Amerikan sekä Karibian alle 23-vuotiaiden mestaruuden 200 metrin juoksussa 2021. Hän saavutti samana vuonna sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä pronssia World Athletics Relays -kilpailuissa sekä hopeaa Tokion olympialaisissa, jossa hän juoksi ankkuriosuuden. Hän saavutti Ibero-Amerikan-mestaruuskilpailuissa kultaa 200 metrillä ja 4 × 400 metrin viestissä sekä hopeaa 4 × 100 metrin viestissä 2022. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä, jossa hän juoksi kolmannen osuuden. 200 metrillä hän juoksi välierissä Dominikaanisen tasavallan ennätyksen 19,91 ja sijoittui loppukilpailussa viidenneksi. Hän voitti Keski-Amerikan ja Karibian kisoissa kultaa 200 metrillä 2023. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän sijoittui 200 metrillä seitsemänneksi.
Ogandon ennätys 100 metrillä on 10,09 (NR) (Bayaguana 2022), 200 metrillä 19,91 (NR) (Eugene 2022) ja 400 metrillä 44,68 (Chorzów 2022).
Skräppäys

Skräppäys (engl. scrapbooking) on valo­kuvien, kirjeiden, viesti­lappujen, postikorttien ja muiden pienten muisto­esineiden tallentamista joko fyysiseen valokuva­kansioon tai sähköisesti toteutetuihin leike­kirjoihin. Harrastuksessa yhtyvät leikekirjan, päiväkirjan ja valokuva-albumin pito muisto­esineiden arkistointiin ja moni­puoliseen askarteluun.
Skräppäys­tarvikkeita ovat muun muassa kuvio­paperit, koriste­nauhat, helmet, kangas­tilkut, langat, mosaiikkipalat, leimasimet, sapluunat, paperi­liittimet, tina­paperit, tussikynät, värikynät ja -⁠liidut, siirto­kirjaimet, tarrat, liimat, napit, nepparit ja kartongit sekä kaiken yhteen kokoavat albumit. Saatavana on myös skräppäykseen suunniteltuja ompelukoneita ja stanssauslaitteita. Skräppäystarvikkeiden, etenkin paperien ja kartonkien sekä kirjoitus­musteiden, halutaan olevan happo­vapaita valo­kuvien parhaan säilyvyyden varmistamiseksi. Skräppäysalbumin sivun standardikooksi on vakiintunut 12 × 12 tuumaa eli noin 30,5 × 30,5 senttimetriä. Sähköisessä skräppäyksessä tarvitaan ainakin tietokonetta, skanneria sekä tulostinta ja sen väri­kasetteja.
Historiaa

Skräppäys alkoi kehittyä Pohjois-Amerikassa 1990-luvun puolivälissä leikekirjan ja valokuva-albumin pidosta kohti itsenäistä harrastusta omine välineineen ja tarvikkeineen. Trendin aloittaja on vuonna 1987 Yhdysvalloissa perustettu Creative Memories -yhtiö, joka loi toiminnalle pohjaa kymmenisen vuotta ennen kuin alalle alkoi tulla kilpailua.
Nopeimmin harrastus alkoi kasvaa vuonna 1995 lähes tyhjästä vuoden 1996 noin sadan miljoonan Yhdysvaltain dollarin liikevaihtoon. Alalle tuli uusia yrityksiä, harrastusryhmiä ja harrastelehtiä kuten Creating Keepsakes ja Memory Makers, jonka vuoden 2003 kyselyn mukaan lehden keskimääräinen lukijatalous omisti noin 2 500 dollarin arvosta skräppäystarvikkeita. Vuonna 2006 skräppäysalan liikevaihdon arveltiin Yhdysvalloissa olleen noin 2,5 miljardia dollaria vuodessa.
Yksi buumiin osallistuneista yrityksistä Yhdysvalloissa on suomalainen Fiskars, jolla oli vuonna 1997 satakunta scrapbooking-tuotetta valikoimissaan.
2000-luvun puolivälin tutkimusten mukaan tyypillinen skräppääjä oli 30–50-vuotias nainen, mutta digitaalisen skräppäyksen arveltiin laajentavan harrastusta nuorempiin naisiin. Poikia on yritetty innostaa muun muassa urheiluaiheiseen skräppäykseen.
Pohjois-Amerikassa skräppäystarvikkeita markkinoidaan askartelu- ja tervehdyskorttiliikkeiden lisäksi muun muassa Tupperwaren kaltaisilla kotimyyntikutsuilla ja -risteilyillä, verkkokaupoissa sekä suoramarkkinoinnin eri keinoin. Skräppäysharrastus on tuonut uusia liiketoimintamahdollisuuksia myös kuihtuvaan valokuvausalan kauppaan.
Suomeen skräppäys tuli 2000-luvulla, ja siitä kiinnostuivat etenkin pienten lasten äidit.
Skräppäys terapiamuotona

Skräppäysalbumin koostamista on sovellettu myös terapiatyöhön ja omaelämäkerralliseen reflektointiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skräppäys Wikimedia Commonsissa
Skräppäyksestä Wikiopistossa
Sienan katedraali

Sienan katedraali
Kirjasto
Saarnatuoli
Sienan katedraali (italiaksi Duomo) on keskiaikainen katedraali Sienassa, Italiassa. Se edustaa valtaosiltaan romaanis-goottilaista tyyliä, mutta on syntynyt vuosisatojen aikana.  Paikalla on ollut katedraali 1100-luvulta; nykyisistä rakenteista valtaosa on vuosilta 1215-1263. Julkisivu on toteutettu kahdessa osassa: alaosa 1284-1296, yläosa 1376. Gian Lorenzo Bernini lisäsi kupolin päälle lyhtymäisen rakennelman 1600-luvulla. Pronssinen keskiovi on vuodelta 1958.
Katedraali on rakennettu mustasta ja valkoisesta marmorista; musta ja valkoinen ovat Sienan tunnusvärit. Kupoli on kuusikulmainen, ja sen sisäpinta on maalattu siniseksi ja koristettu kultaisin tähdin.
Duomon marmorilattiat

Marmorilattia on tuomiokirkon hienoimpia aarteita. Siihen on upotettu 56 koristepaneelia, jotka tehtiin vuosina 1369–1547. Käytännöllisesti katsoen kaikki sen ajan tunnetut taiteilijat olivat jossain vaiheessa mukana lattian suunnittelussa. Lopputuloksena onkin teknisesti loistava sienalaisen taiteen kehityksen historia.
Kuva-aiheet ovat valikoiva yhdistelmä allegorioita, Raamatun tarinoita ja geometrisiä kuvioita. Koristeluun on käytetty mm. yksinkertaista sgraffitoa ja monimutkaista marmorimosaiikkia.
Saarnatuoli ja veistokset

Kahdeksankulmainen marmorisen saarnastuolin veisti Nicola Pisano vuonna 1268. Siihen on kaiverrettu kuvia, jotka esittävät kohtauksia Jeesuksen elämästä. Katedraalissa on muun muassa Donatellon ja Michelangelon taideteoksia.
Libreria Piccolomini

Tämän renessanssikirjaston rakennutti 1490-luvulla myöhempi paavi Pius III setänsä Pius II:n, Aeneas Silvius Piccolominin, kirjakokoelmalle. Ennen paaviksi valitsemistaan, Piccolomini matkusteli paljon ja hänen veljenpoikansa tilasi taidemaalari Pinturicchiolta kirjastoon setänsä matkojen kuvauksia.
Battistero di San Giovanni

Kastekappelin hienoin aarre on toscanalaista varhaisrenessanssia edustava kasteallas, jonka tuomiokapituli teetti vuosina 1416-1434. Jacopo della Quercia vastasi kokonaisuudesta, mutta tuomiokapituli otti mukaan kaksi sen ajan taiteen keulakuvaa: Lorenzo Ghibertin ja Donatellon.
Cripta

Krypta kuului aikoinaan tuomiokirkon sisäänkäyntiin, joka muurattiin umpeen, kun kastekappeli rakennettiin. Kryptassa oli vielä paljon rakennusjätettä, kunnes se vuonna 2003 korjattiin pois. Silloin löydettiin 1270-luvulla tehtyjä seinämaalauksia.
Kellotorni

Katedraalin kellotorniin nousee 1300 rappusta.[lähde? ]
Sienan Kadedraali ulkoa
Mustavalkoraidallisia sisäseiniä ja paavien rintakuvia
Pääalttari keskilaivan päässä
Pääalttarin koristelu Palion aikana
Eräs pikkualttareista keskilaivan sivulla
Kupoli
San Juanin kappeli
Akša

Akša (ven. Акша́) on kylä ja maalaiskunta Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ononin ja sen sivujoen Akšan laaksossa 269 kilometriä Tšitasta etelään. Kylä on Akšan piirin keskus. Asukkaita on 4 100 henkeä (vuonna 2002).
Totmasta muuttaneet talonpojat perustivat kylän vuonna 1750. Siellä ovat asuneet karkotettuina dekabristit Pavel Abramov (1832–1836), Konstantin Torson (1835–1837) ja Wilhelm Küchelbecker (1839–1844). Vuodesta 1872 lähtien Akša oli kaupunki sekä Taka-Baikalian lääniin kuuluneen piirikunnan ja kasakkastanitsan keskus.  Vuonna 1926 se alennettiin kyläksi.
Akšassa on metsäteollisuutta ja lihatehdas. Kylässä toimii keskikoulu, lasten luomistyön keskus, urheilukoulu, kulttuuritalo, kotiseutumuseo, kirjasto, piirisairaala ja ortodoksinen pyhän Nikolaoksen kirkko. Paikallislehtenä ilmestyy Selskaja nov. Nähtävyyksiä ovat Pavel Abramovin hauta, Akšan linnoituksen jäänteet sekä vanhat asuintalot.
Aiheesta muualla

Akša Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
Space Cowboys

| Space Cowboys |
| --- | --- |
 Elokuvan alkuperäinen juliste
Ohjaaja:  Clint Eastwood
Käsikirjoittaja:  Ken Kaufman Howard Klausner
Tuottaja:  Clint Eastwood Andrew Lazar Tom Rooker
Säveltäjä:  Lennie Niehaus
Kuvaaja:  Jack N. Green
Leikkaaja:  Joel Cox
Tuotantosuunnittelija:  Henry Bumstead
Pukusuunnittelija:  Deborah Hopper
Pääosat:  Clint Eastwood Tommy Lee Jones Donald Sutherland James Garner
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:   1. elokuuta 2000  13. lokakuuta 2000
Kesto:  130 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Space Cowboys on Clint Eastwoodin ohjaama, näyttelemä ja osin tuottama elokuva vuodelta 2000. Muissa pääosissa ovat Tommy Lee Jones, Donald Sutherland sekä James Garner.