stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maria (Jeesuksen äiti)
Maaria emoinen suomalaisena taruhahmona

Kristinuskon alettua vahvistaa otettaan Suomesta käsitykset Neitsyt Mariasta nivoutuivat pakanallisiin käsityksiin. Mariasta kerrottiin paljon paikallisia tarinoita, joissa ympäristö, henkilöt ja tavat olivat suomalaisia. Usein hänen käsitettiin eläneen jossain lähistöllä. Kalevalassakin Marjatta on paimentyttö, joka tulee raskaaksi puolukasta, synnyttää saunassa ja rukoilee Ukko ylijumalaa synnytystuskissaan. Lopulta hän synnyttää pojan, jolle annetaan nimeksi Kaukomieli tai Kaukamoinen ja joka perii kaiken vallan tai kaiken rahan Karjalassa tai Kainuussa. Varsinaisen kristillisen Marian kanssa yhteistä tällä suomalaisella hahmolla on vain joissain yleisimmissä asioissa, kuten että kumpikin tuli raskaaksi neitsyenä ja synnytti merkittävän pojan.
Omaperäinen käsitys Mariasta oli vallitseva Karjalassa vielä 1800-luvulla. Maria koettiin maaäidiksi tai ihmisten kantaäidiksi. Loitsijalle Maaria oli henkiolento, jota puhuteltiin omana äitinä. Helläksi ja hoivaavaksi ajatellun Maarian apua pyydettiin varsinkin sairaita parannettaessa. Marian ajateltiin toisinaan edeltäneen kristinuskoa, sillä hän oli synnyttänyt Jeesuksen. Kun runonlaulajalta kysyttiin, ketä hänen esivanhempansa palvoivat ennen kristinuskoa, hän vastasi runomitassa: ”Vaka vanhaa Väinämöistä ja neitsyt Maariaa emoista”. Käsitys vastaa Martti Haavion käsitystä siitä, että kansanomaisesti Väinämöistä pidettiin Jeesuksen isänä.
Kirjallisuutta

Serafeja korkeampi. Bysanttilaisia saarnoja Jumalansynnyttäjästä.  Suomentanut Damaskinos Ksenofontoslainen. Palokki:  Lintulan Pyhän Kolminaisuuden luostari, 2017.  ISBN 978-952-68382-3-6
Vuola, Elina: Jumalainen nainen. Neitsyt Mariaa etsimässä.  Helsinki:  Otava, 2010.  ISBN 978-951-1-22364-1
Ylimartimo, Sisko: Marian katse. Kuvia, kuvitelmia ja kertomuksia.  Helsinki:  Avain, 2021.  ISBN 978-952-304-286-5
Juha Hernesniemi

Juha Antero Hernesniemi (18. lokakuuta 1947 Kannus –  25. kesäkuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen neurokirurgi. Hän toimi Helsingin yliopiston neurokirurgian professorina ja neurokirurgian klinikan ylilääkärinä Helsingin Töölön sairaalassa (HUS). Aiemmin Hernesniemi työskenteli muun muassa Kuopion yliopistollisessa keskussairaalassa. Hän jäi eläkkeelle joulukuussa 2015.
Suomessa professorin ja ylilääkärin virasta on jäätävä eläkkeelle 68-vuotiaana, mutta ulkomailla Hernesniemi saattoi tehdä työtään vielä sen jälkeen. Jäätyään eläkkeelle Suomessa hän työskenteli ensin Perussa, Indonesiassa, USA:ssa ja Nepalissa. Hän työskenteli Kiinan Zhengzhoussa Henan Provincial People’s Hospital -sairaalassa neurokirurgina ja neurokirurgisen yksikön johtajana. Vuonna 2020 hän teki edelleen noin 150 leikkausta vuodessa, mutta vuonna 2021 hän joutui yli vuoden mittaiselle tauolle koronasulkujen ja Ukrainan sodan takia.
Hernesniemi tunnettiin osaamisestaan aivoverisuonten epämuodostumien ja kasvainten leikkaushoidossa. Hän osallistui urallaan yli 70 000 neurokirurgisen potilaan hoitoon ja suoritti yli 16 000 keskushermostoon kohdistuvaa leikkausta. Toimiessaan Hyksissä Hernesniemi leikkasi nelisensataa potilasta vuodessa.
Hernesniemelle myönnettiin ensimmäinen arkkiatri Risto Pelkosen palkinto Tampereen lääkäripäivillä maaliskuussa 2007. Perusteluissa Hernesniemeä kuvailtiin hyväksi lääkäriksi, ”joka on merkittävästi edistänyt lääkärin työn tiedollista ja taidollista sekä ihmisläheistä osaamista”. Palkinto myönnetään lääkärille, jonka hyvään ammatilliseen osaamiseen liittyy oleellisena osana halu toimia kaikin tavoin potilaan parhaaksi, tieto, taito, ihmisläheinen asenne ja halu pysyä ajan tasalla. Suomen Mensa palkitsi Hernesniemen Mensa-palkinnolla vuonna 2011. Marraskuussa 2015 Suomalainen Lääkäriseura Duodecim palkitsi Hernesniemen Konrad ReijoWaaran palkinnolla.
Teokset

Juha Hernesniemi: Aivokirurgin muistelmat. WSOY, 2022. ISBN 9789510461785
Aiheesta muualla

Peurakoski, Tomi: 67-vuotiaan suomalais­kirurgin nopeus hämmentää – HS pääsi seuraamaan maailmantähden tekemää leikkausta Helsingin Sanomat. 9.6.2015.
Juha Hernesniemen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Areena Itse asiassa kuultuna: Juha Hernesniemi
Areena Flinkkilä & Kellomäki: Juha Hernesniemi ja elämä leikkaussalissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  CiNii  ORCID
Hermostopiena

Hermostopiena on alkion kehityksessä esiintyvä tilapäinen rakenne, josta erilaistuu monia soluja kehon eri osiin. Se sijaitsee epidermin ja hermostoputken välissä. Hermostopiena irtoaa ektodermistä ja  muodostaa muun muassa ääreishermoston.
Alkuperä

Neurulaatiossa tapahtuvan hermostoputken sulkeutumisen seurauksena muodostuu hermostopiena, joka sijaitsee selänpuoleisesti hermostoputkeen nähden. Hermostopienaa on lähes koko sikiön pituudelta, ja sen kehitys tapahtuu monessa eri osassa. Osa hermostopienaperäisitä soluista saa määrätyn tehtävän jo ennen irtautumistaan hermostopienasta. Tätä kutsutaan varhaiseksi määräytymiseksi.
Luokittelu ja erilaistuminen

Hermostopienan osat jaotellaan sijaintipaikan mukaan neljään pääryhmään:
Kraniaalinen (päänpuoleinen) hermostopiena
Kraniaalisen hermostopienan solut kulkeutuvat nielukaariin, jossa solut erilaistuvat neuroneiksi, melanosyyteiksi, gliasoluiksi, odontoblasteiksi sekä kasvojen alueen luuta ja rustoa tuottaviksi soluiksi. Lisäksi osasta muodostuu kateenkorvan soluja.
Vartalon hermostopiena
Vartalon hermostopienan solut vaeltavat kahta pääkulkureittiä. Pinnan epiteelin alla kulkevat solut muodostavat melanosyyttejä, kun taas hermostoputken ja somiittien välistä vaeltavat solut muodostavat useita rakenteita, kuten selkäydinhermosolmut, autonomisen ääreishermoston, selkäydinhermojen Schwannin solut, lisämunuaisytimen ja aorttaa ympäröivät hermosolut.
Sydänhermostopiena
Sydänhermostopiena sijaitsee kraniaalisen ja vartalon hermostopienan välissä. Sydänhermostopienasta muodostuu aortan ja  keuhkovaltimon välinen seinämä, sekä suurten valtimoiden alkuosan lihas-sidekudosseinämä.
Vagaalinen ja sakraalinen hermostopiena
Täältä peräisin olevat solut muodostavat suoliston parasympaattiset gangliot.
Lähdeluettelo

Gilbert, Scott, F .: Developmental Biology 7th Edition Sinawer Associates, 2003. ISBN 0-87893-258-5
Sariola, Hannu (toim.): Kehitysbiologia - Solusta yksilöksi Duodecim, 2003. ISBN 951-9347-01-1
Norden, Drew M., de Lahunta, Alexander: The Embryology of Domestic Animals Developmental Mechanismsand Malformations Williams & Wilkins, 1985. ISBN 0-683-06545-9
L. R. Strachan, M. L. Condic (2007). Neural crest motility on fibronectin is regulated by integrin activation. PMID 18036522
alkionkehitys · alkio
hedelmöittyminen · tsygootti · vakoutuminen · morula (solurykelmä-aste) · blastula · alkiorakkula (blastokysti) · gastrulaatio · alkiolevy · ektodermi: neurulaatio · hermostopiena · endodermi · mesodermi: somiitti
Hevra kaddiša

Hevra kaddiša
Ḥevra kaddiša (hepr. ‏חברה קדישא‎, ”pyhä yhteisö”) eli hautausapuyhdistys on juutalaisen seurakunnan yhteisö, joka huolehtii kaikesta hautaukseen liittyvistä käytännön järjestelyistä. Nämä miehet ja naiset valmistelevat hautauksen juutalaisen lain, halakhan mukaisesti. He huolehtivat asianmukaisesta valvomisesta vainajan luona hautaukseen saakka.
Helsingin juutalaisen seurakunnan hautausapuyhdistys Chevra kadisha on perustettu vuonna 1864 ja Turun vuonna 1878. Chevra Kadisha Helsingissä puheenjohtaja on Marcus Miramo ja Gabbai (Hebrew: גבאי) on Gil Mayer.
Hetevarstasammal

| Hetevarstasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Lahko::  Hiirensammalten lahko Bryales
Heimo::  Lehväsammalten heimo Mniaceae
Suku::  Varstasammalet Pohlia
Laji::  wahlenbergii
Kaksiosainen nimi
 Pohlia wahlenbergii  (F. Weber & D. Mohr) A. L. Andrews 
Katso myös
   Hetevarstasammal Wikispeciesissä   Hetevarstasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hetevarstasammal (Pohlia wahlenbergii) on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa (Mniaceae). Sen levinneisyysalue on koko maailma.
Hetevarstasammal kasvaa pystysti ja on kooltaan pienehköstä keskikokoiseen, yleensä yhdestä kymmeneen senttimetriä korkea. Se muodostaa löyhiä mättäitä. Varsi on hento, varsinkin tyveltä punainen. Lehdet ovat himmeän sinivihreitä, melko leveitä mutta teräväkärkisiä. Itiöpesäkkeiden kasvaminen on harvinaista, itujyväsiä syntyy toisinaan. Hetevarstasammal on lajina monimuotoinen. Muunnoksia ovat Pohlia wahlenbergii var. calcarea (Warnst.) E.F. Warb. ja Pohlia wahlenbergii var. glacialis (Brid.) E.F. Warb. Jälkimmäistä esiintyy tuntureilla.
Hetevarstasammal kasvaa lähteiköissä, lähdepuroissa, lähdeojissa, joenrannoilla, järvenrannoilla, pelto-ojissa ja tieojissa märällä savisella maalla. Se viihtyy erityisesti tunturipurojen varsilla.
Aiheesta muualla

Kuvalinkit:
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Hetevarstasammal (Pohlia wahlenbergii)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q10438425  Wikispecies: Pohlia wahlenbergii  BioLib: 90706  CoL: 4KWLN  EoL: 883394  EUNIS: 197994  FNA: 250099276  GBIF: 5282635  iNaturalist: 167151  IRMNG: 11133768  ITIS: 15996  NatureServe: 2.124921  NBN: NHMSYS0000310381  NCBI: 576385  NZOR: 99b8748b-e64f-4729-a3ca-ae33c1285795  Open Tree of Life: 66301  Plant List: tro-35125039  PLANTS: POWA70  Tropicos: 35125039  WFO: wfo-0001160353  Laji.fi: MX.43926
Mars (kirjasarja)

Marsin prinsessan eli Marsin sankarin englanninkielinen kansi.
Mars-sarja (Barsoom series) on Edgar Rice Burroughsin 1910-luvulla aloittama kirjasarja, jonka tapahtumat sijoittuvat Mars-planeetalle, jota sen asukkaat kutsuvat nimellä Barsoom.
Burroughs hyödynsi sarjassa tuolloisen tähtitieteen havaintoja Mars-planeetasta. Erityisesti Sir Percival Lowellin havainnot ja tekemänsä tulkinnat vaikuttivat Burroughs'n luomaan maailmaan. Niiden mukaan Mars-planeetalla olisi keinotekoisia kanavia ja siten samankaltaista elämää kuin Maassa. Mars on tarinassa planeetta, jonka rata on muuttunut aiheuttaen kulttuurien laajamittaisen häviämisen ilmakehän ohetessa ja merien kuivuessa vähitellen. Kulttuureista on jäljellä aave- ja rauniokaupunkeja, joissa niiden saavutuksia saattaa vielä nähdä.
Sarjan neljän ensimmäisen teoksen suomennokset ilmestyivät 1920-luvulla. Suomentajana toimi Alpo Kupiainen. Kuusi viimeistä suomennettiin ensi kerran vuodesta 1974 alkaen. Uudet suomennokset, myös jo aiemmin suomennetuista, teki kirjailija T. A. Engström eli nimimerkki Seppo Ilmari.
Lajityyppi

Tieteiskirjallisuuden alatyypeistä Mars-sarjassa on avaruusoopperan, planeettaromanssin ja rajaseutuseikkailun elementtejä. Rajaseudun siirtämisessä avaruuteen Mars-sarjalla oli keskeinen vaikutus tieteiskirjallisuuteen.
Teokset

A Princess of Mars (1912) suom.  Marsin prinsessa eli Marsin sankari
The Gods of Mars (1914) suom.  Marsin jumalat
The Warlord of Mars (1918) suom.  Marsin sotavaltias
Thuvia, Maid of Mars (1920) suom.  Marsin neito
The Chessmen of Mars (1922) suom. Marsin ritarit
The Master Mind of Mars (1928) suom. Marsin nero
A Fighting Man of Mars (1931) suom. Marsin urho
Swords of Mars (1936) suom.  Marsin miekat
Synthetic Men of Mars (1940) suom.  Marsin robotit
Llana of Gathol (1948) suom.  Marsin ihmeitä
John Carter of Mars (1964) kokoelma suom. Marsin jätti
"John Carter and the Giant of Mars" (1940) todellinen kirjoittaja on Burroughsin poika John Coleman Burroughs
"Skeleton Men of Jupiter" (1942)
A Princess of Mars ilmestyi alun perin nimellä Under the Moons of Mars The All Story -lehdessä. Burroughs käytti siinä salanimeä Norman Bean.
Teokset > Alpo Kupiaisen suomennokset

Marsin jumalat, Karisto, 1923. 2. p. Karisto, 1941, 3. p. Karisto, 1944. Alkuteos: The Gods of Mars
Marsin prinsessa, Karisto, 1923.	2. p. Karisto, 1941 3. p. Karisto, 1944 Alkuteos: A Princess of Mars
Marsin sotavaltias, Karisto, 1923. 2. p. Karisto, 1941.3. p. Karisto, 1945. Alkuteos: The Warlord of Mars
Marsin ritarit, kuvittanut J. Allen St. John, Karisto, 1924. 2. p. Karisto, 1942. 3. p. Karisto, 1946. Alkuteos: The Chessmen of Mars
Teokset > Seppo Ilmarin suomennokset

Marsin sankari, Taikajousi, 1969, WSOY, 1974, Into, 2012 Alkuteos: A princess of Mars
Marsin jumalat, Taikajousi, 1971, WSOY, 1974, Into, 2012 Alkuteos: The Gods of Mars
Marsin sotavaltias, Taikajousi, 1972, WSOY, 1974 Alkuteos: The Warlord of Mars (Mars-kirjat).
Marsin neito, Taikajousi, 1972 Alkuteos: Thuvia, maid of Mars (Mars-kirjat; 4).
Marsin ritarit, Taikajousi, 1973 Alkuteos: The Chessmen of Mars (Mars-kirjat; 5).
Marsin nero, Taikajousi, 1974 Alkuteos: The master mind of Mars (Mars-kirjat; 6).
Marsin urho, [Uusi p.]. Taikajousi, 1974 Alkuteos: A fighting man of Mars (Mars-kirjat; 7).
Marsin miekat, Taikajousi, 1975 Alkuteos: Swords of Mars (Mars-kirjat; 8).
Marsin robotit, Taikajousi, 1975 Alkuteos: Synthetic men of Mars (Mars-kirjat; 9).
Marsin ihmeitä, Taikajousi, 1976 Alkuteos: Llana of Gathol
Marsin jätti , Taikajousi, 1977 Alkuteos: John Carter of Mars
sisältää myös: "Jupiterin luurankoihmiset"
Taikajousi ja WSOY julkaisivat Seppo Ilmarin suomennoksia vuodesta 1974 SiniSet - taskukirjasarjassa. Niiden kansitaide on yhtenevä
kovakantisten kirjojen kanssa.
Into-Kustannus on julkaissut uudestaan 2000-luvulla kuusi osaa Seppo Ilmarin suomentamasta Mars-sarjasta sarjanimellä John Carter.
John Carter. 1. osa, Marsin sankari, Into, 2012 ISBN 978-952-264-142-7
John Carter. 2. osa, Marsin jumalat, Into, 2012 ISBN 978-952-264-141-0
John Carter. 3. osa, Marsin sotavaltias, Into, 2012 ISBN 978-952-264-186-1
John Carter. 4. osa, Marsin neito, Into, 2013 ISBN 978-952-264-195-3
John Carter. 5. osa, Marsin ritarit, Into, 2013 ISBN 978-952-264-228-8
John Carter. 6. osa, Marsin nero, Into, 2014 ISBN 978-952-264-292-9.
Marsin jätti

Marsin jätti sisältää myös kesken jääneen "Jupiterin luurankoihmiset" -jakson. Burroughsin oli ilmeisesti tarkoitus luoda täydellinen neljän tarinan sarja kuten Marsin ihmeissä, mutta sota ja sairaus sotkivat suunnitelmat.
Viimeinen, keskeneräiseksi jäänyt, kirja on poikkeus: Marsin jätti on teoksen kääntäjän kirjailija Seppo Ilmarin mukaan selvä välityö, jossa ei ole kirjailijan omaa esipuhetta saati selitystä, kuinka tarina päätyi Maapallolle. Esipuhe on kääntäjän kirjoittama ja sisältää lupauksia tulevista töistä.
"Jupiterin luurankoihmiset" on osa kesken jäänyttä laajempaa kokonaisuutta, mutta novellina se yltää tekijänsä parhaiden tasolle. Siinä esipuhe on vain muutaman rivin mittainen kappale, jossa kirjailija sanoo olevansa vain John Carterin sankaritöiden kirjuri.
Kansoja ja kulttuureja

Kaikki Barsoomin rodut muistuttavat Homo sapiensia, lukuun ottamatta niiden lisääntymistapaa ja yli tuhannen vuoden elinikää. Tosiasiallinen elinajanodote on kuitenkin paljon lyhyempi.
Kun joku saavuttaa tuhannen vuoden iän, hän lähtee pyhiinvaellukselle Iss- joelle, kuten tekevät lähes kaikki ikääntyneet marsilaiset tai ne, jotka tuntevat olevansa väsyneitä elämäänsä ja odottavat löytävänsä paratiisin matkansa lopussa. Kukaan ei palaa tältä pyhiinvaellusmatkalta, koska se johtaa lähes varmaan kuolemaan. Marsin jumalat - tarinan yhtenä juonteena on usko Iss- joen paratiisiin.
Vaikka marsilaiset naaraat munivat kuten linnut ja matelijat, marsilaisilla on nisäkkäiden ominaisuuksia, kuten napa ja rinnat. Vaikka heillä on erivärisiä ihoja ja heidän ruumiinsa eroavat joissakin tapauksissa perinteisistä ihmisistä, he ovat hyvin samankaltaisia kuin maapallon ihmislajit ja eroja on vain vähän. Koko planeetalla on vain yksi puhuttu kieli, mutta erilaisia kirjoitusjärjestelmiä.
Kaikki marsilaiset viestivät keskenään ja myös kotieläinten kanssa telepaattisesti. Lotharit pystyvät heijastamaan kuvia, jotka voivat tappaa luomallaan vahvalla kuolemanpelolla.
Kirjassa Marsin sotavaltias kansakunnat kuvataan sotaisina ja omavaraisina, mutta kirjassa Marsin jumalat on osavaltioiden ja kaupunkien välillä kauppaa ja kirjassa Marsin neito kuvataan kaupunkien välisille linja-autoille tehtyjä pysäkkejä.
Suurin osa kulttuureista on dynastioita tai teokratioita.
Kansoja ja kulttuureja > Punaiset marsilaiset

Punaiset marsilaiset ovat Barsoomin hallitseva kulttuuri. Hallinto on organisoitu keisarillisten kaupunkivaltioiden järjestelmäksi. Helium, Ptarth ja Zodanga hallitsevat planeettakanavajärjestelmää sekä muita erillisiä kaupunkivaltioita sisämaassa. Punaiset marsilaiset ovat muinaisten keltaisten, valkoisten ja mustien marsilaisten jälkeläisiä, joiden jäänteitä on planeetan syrjäsillä alueilla, erityisesti navoilla. Kirjassa Marsin sankari mainitaan että punaisten marsilaisten rotu luotiin kestämään paremmin uudessa ankaremmassa ympäristössä, kun Barsoomin meret alkoivat kuivua.
Kuten kaikki Marsin humanoidirodut punaiset marsilaiset kuoriutuvat munista.
Punaiset marsilaiset ovat erittäin sivistyneitä, kunnioittavat yksityisomaisuutta, noudattavat kunniakäsitystä ja heillä on vahva oikeudenmukaisuuden tunne. Heidän kulttuuriaan ohjaa laki, joka on teknisesti edistynyt. He kykenevät rakastamaan ja heillä on perheitä.
Kansoja ja kulttuureja > Vihreät marsilaiset

Vihreät marsilaiset ovat 15 jalan pituisia (miehet) ja 12–12,6 jalan pituisia (naiset). Heillä on kaksi kättä, kaksi jalkaa ja kaksi väliraajaa, joita voi käyttää joko käsivarsina tai jalkoina. Heidän silmänsä sijaitsevat pään sivuilla ja ne voivat liikkua toisistaan riippumatta nähdäkseen kahteen eri suuntaan yhtä aikaa. He ovat paimentolaisia, sotaisia ja barbaarisia, eivätkä muodosta perheitä. Heillä on vähän käsitystä ystävyydestä tai rakkaudesta ja he nauttivat uhriensa kiduttamisesta. Yhteiskuntarakenne on erittäin yhteisöllinen ja jäykän hierarkkinen ja koostuu useista päälliköistä. Jeddakin eli korkeimman päällikön virka saavutetaan kuolemaan päättyvillä taisteluilla.
Vihreät marsilaiset ovat alkeellisen älyllisesti kehittyneitä, heillä ei ole minkäänlaista taidetta eikä heillä ole kirjoitettua kieltä. He valmistavat itse teräaseita. Kaikki heidän hallussaan oleva edistynyt tekniikka, kuten radiumpistoolit, varastetaan punaisilta marsilaisilta hyökkäyksissä. He asuvat muinaisissa raunioituneissa kaupungeissa, jotka Barsoomin suotuisammalta aikakaudelta peräisin olevat aiemmat kehittyneemmät sivilisaatiot ovat hylänneet. Ilmeisesti he syntyivät biologisesta kokeesta, joka meni pieleen. Kuten kaikki muutkin marsilaiset, he ovat muniva rotu, joka piilottaa munansa hautomoihin jälkeläisten kuoriutumiseen asti.
Tars Tarkas, joka ystävystyy John Carterin kanssa, tämän saapuessaan Barsoomiin, on epätavallinen poikkeus tyypillisestä häikäilemättömästä vihreästä marsilaisesta, koska hän tunsi oman puolisonsa. tuntee tyttärensä ja rakastaa häntä.
Romaaneissa vihreisiin marsilaisiin viitataan usein heimonimillä, jotka ottavat nimensä hylätyistä kaupungeista, joissa he asuvat. Tars Tarkasin seuraajat, jotka sijaitsevat tuhoutuneessa muinaisessa Tharkin kaupungissa, tunnetaan nimellä "tharkit". Muita heimoja ovat on warhoonit, torquasit ja thurdit.
Kansoja ja kulttuureja > Keltaiset marsilaiset

Okarit
Keltaisten marsilaisten oletettiin kuolleen sukupuuttoon, mutta kirjassa Marsin sotavaltias heidät löydetään piiloutuneina Barsoomin pohjoisnavan salaisiin kupolikaupunkeihin. John Carterin saapuessa Barsoomille keltainen rotu tunnetaan vain vanhoissa tarinoissa ja taruissa.
Ainoa sisäänpääsy Okarin kaupunkiin on raatoja, saastaa ja hirviöitä sisältävien Carrion luolien kautta. Lentomatkustaminen on estetty suuren magneettisen pylvään nimeltä "Pohjoisen vartija" avulla, joka vetää kaikenkokoiset metalliset lentoalukset vääjäämättä puoleensa, törmäävät massiiviseen rakenteeseen sekä tuhoutuvat.
Kaupungit ovat lasikupolileitten alla, jotka pitävät kylmän loitolla. Ulkona he käyttävät orluk- ja apt-eläinten turkiksia ja saappaita. Fyysisesti he ovat suuria ja vahvoja, keltaihoisia ja miehillä on yleensä paksu musta parta.
Kansoja ja kulttuureja > Valkoiset marsilaiset

Orovarit
Valkoiset marsilaiset, jotka tunnetaan nimellä "orovarit", olivat Marsin hallitsijoita 500 000 vuoden ajan ja heillä oli kaupungeista muodostettu imperiumi, jolla oli kehittynyt tekniikka. He olivat valkoihoisia, vaaleita tai punaruskeahiuksisia. He olivat aikoinaan merenkulkijoita, mutta kun valtameret alkoivat kuivua, he alkoivat tehdä yhteistyötä keltaisten ja mustien marsilaisten kanssa, jotta  voitiin luoda punaisten marsilaisten rotu selviämään vaikeammassa ympäristöstä. Orovareista tuli turmeltuneita ja "ylisivistyneitä". Kirjasarjan alussa heidän uskotaan kuolleen sukupuuttoon, mutta kolme jäljellä olevaa populaatiota - orovarit, thernit ja lotarit - elävät edelleen salassa ja heidät löydetään kirjojen edetessä.
Lotarit
Lotarit ovat alkuperäisiä valkoisia marsilaisia, jotka esiintyvät vain kirjassa Marsin neito. Heitä on jäljellä enää 1 000, kaikki miehiä. He ovat taitavia telepatiassa, pystyvät heijastamaan kuvia, jotka voivat tappaa tai pitää elossa. He elävät Barsoomin syrjäisellä alueella ja keskustelevat filosofiasta keskenään.
Thernit
Alkuperäisten valkoisten marsilaisten jälkeläisiä, jotka asuvat luolien ja kulkuväylien kompleksissa Dorin laakson yläpuolella. Alueella sijaitsee Iss-joki, jonka virran mukana useimmat marsilaiset, jotka ovat kyllästyneet elämään tai saavuttaneet 1 000 vuoden iän, matkustavat pyhiinvaellusmatkalle etsimään lopullista paratiisia. Laaksossa asuu todellisia hirviöitä, jotka thernien valvonnassa hyökkäävät kaikkia laaksoon tulevia vastaan. Ne tappavat ja pakottavat uhrinsa thernien kannibalisoitaviksi, lukuun ottamatta niitä, jotka thernit valitsevat orjikseen.
Thernit pitävät itseään ainutlaatuisina luomuksina, jotka eroavat muista marsilaisista. He ylläpitävät Marsin uskontoa yhteistyökumppaneiden ja vakoojien verkoston kautta ympäri planeettaa. Saavutettuaan 1 000 vuoden iän, he tekevät pyhiinvaellusmatkan Issuksen temppeliin tietämättä, että heidät on manipuloitu tekemään niin. Marsin mustat ihmiset teurastavat heidät samalla tavoin kuin thernit tekevät muille marsilaisille. Mustat marsilaiset hyökkäävät toistuvasti ja vangitsevat therni-naisia orjikseen. He ovat valkoihoisia (ihonväri niin lähellä ihmisen valkoihoisia ihmisiä, että John Carter pystyi helposti esiintymään therninä). Miehet ovat kaljuja, mutta heillä on vaaleat peruukit.
Kansoja ja kulttuureja > Mustat marsilaiset (ensimmäisinä syntyneet)

Legendan mukaan mustat marsilaiset ovat erään Marsin kuun asukkaita, vaikka he itse asiassa asuvat maanalaisessa linnoituksessa lähellä planeetan etelänapaa, Omeanin meren ympärillä, Korusin kadonneen meren alla, missä he heillä on suuri ilmalaivasto.
Mustat marsilaiset kutsuvat itseään esikoisiksi, uskoen olevansa ainutlaatuinen luomus Barsoomin rotujen keskuudessa ja palvovat Issusta, naista, joka pitää itseään Marsin uskonnon jumalana, mutta ei ole sellainen. He hyökkäävät usein valkoisia marsilaisia vastaan, jotka ylläpitävät väärää marsilaista uskontoa ja harjoittavat orjakauppaa. John Carter voittaa heidän laivastonsa kirjassa Marsin jumalat.