stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naisten Superpesiksen kausi 2021
Pudotuspelit

Pudotuspelit pelataan paras viidestä -periaatteella lukuun ottamatta pronssiottelua, joka pelataan paras kolmesta -menetelmällä. Puolivälieräparit muodostetaan runkosarjan kolmen parhaan joukkueen runkosarjassa sijoille 5–8 sijoittuneista joukkueista tekemien valintojen perusteella. Välierissä parit muodostetaan runkosarjan sijoitusten perusteella siten että runkosarjan paras kohtaa heikoimman ja kaksi muuta kohtaavat toisensa. Kotietu on pudotuspeleissä aina runkosarjassa paremmin sijoittuneella joukkueella.
Pudotuspelit > Turnauspuu

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Puolivälierät | Puolivälierät |  |  | Välierät | Välierät |  |  | Loppuottelut | Loppuottelut |
 
|   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |   |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  Jyväskylän Kirittäret  |  3  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  Jyväskylän Kirittäret  |  3  |  |  |   |   |  |  |  |  |
|   |  Fera  |  0  |  |  |   |   |  |  |  |  |
|   |  Fera  |  0  |  |  |  Jyväskylän Kirittäret  |  3  |  |  |  |  |
|   |   |   |  |  |  Jyväskylän Kirittäret  |  3  |  |  |  |  |
|   |   |   |  |  |  Manse PP  |  2  |  |  |  |  |
|   |  Porin Pesäkarhut  |  3  |  |  |  Manse PP  |  2  |  |  |  |  |
|   |  Porin Pesäkarhut  |  3  |  |  |  |  |  |  |   |   |
|   |  Kempeleen Kiri  |  0  |  |  |  |  |  |  |   |   |
|   |  Kempeleen Kiri  |  0  |  |  |  |  |  |  |  Jyväskylän Kirittäret  |  1  |
|   |   |   |  |  |  |  |  |  |  Jyväskylän Kirittäret  |  1  |
|   |   |   |  |  |  |  |  |  |  Porin Pesäkarhut  |  3  |
|   |  Lapuan Virkiä  |  3  |  |  |  |  |  |  |  Porin Pesäkarhut  |  3  |
|   |  Lapuan Virkiä  |  3  |  |  |   |   |  |  |  |  |
|   |  Hyvinkään Tahko  |  1  |  |  |   |   |  |  |  |  |
|   |  Hyvinkään Tahko  |  1  |  |  |  Porin Pesäkarhut  |  3  |  |  |  |  |
|   |   |   |  |  |  Porin Pesäkarhut  |  3  |  |  |  |  |
|   |   |   |  |  |  Lapuan Virkiä  |  1  |  |  | Pronssiottelut | Pronssiottelut |
|   |  Seinäjoen Maila-Jussit  |  1  |  |  |  Lapuan Virkiä  |  1  |  |  | Pronssiottelut | Pronssiottelut |
|   |  Seinäjoen Maila-Jussit  |  1  |  |  |  |  |  |  |   |   |
|   |  Manse PP  |  3  |  |  |  |  |  |  |   |   |
|   |  Manse PP  |  3  |  |  |  |  |  |  |  Lapuan Virkiä  |  0  |
|   |  |  |  |  |  |  |  |  |  Lapuan Virkiä  |  0  |
|   |  |  |  |  |  |  |  |  |  Manse PP  |   2  |
|   |  |  |  |  |  |  |  |  |  Manse PP  |   2  |
Pudotuspelit > Pronssiottelu

| Lapuan Virkiä – Manse PP |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12. syyskuuta 2021 | Virkiä | Manse | 1–2 (2–3, 6–2, 0–1) | Raportti |
| 18. syyskuuta 2021 | Manse | Virkiä | 2–1 (4–2, 4–8, 3–1) | Raportti |
Manse voitti SM-pronssia otteluvoitoin 2–0.
Pudotuspelit > Loppuottelu

| Jyväskylän Kirittäret – Porin Pesäkarhut |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12. syyskuuta 2021 | Kirittäret | Pesäkarhut | 0–2 (0–4, 2–3) | Raportti |
| 18. syyskuuta 2021 | Pesäkarhut | Kirittäret | 1–0 (1–1, 1–0) | Raportti |
| 19. syyskuuta 2021 | Kirittäret | Pesäkarhut | 2–0 (1–0, 4–0) | Raportti |
| 25. syyskuuta 2021 | Pesäkarhut | Kirittäret | 1–0 (0–0, 1–1, 3–2) | Raportti |
Pesäkarhut on Suomen mestari otteluvoitoin 3–1.
Sarjakarsinta

Runkosarjan kaksi heikointa joukkuetta pelaa keskenään putoamiskarsinnan, jonka häviäjä putoaa Ykköspesikseen kaudeksi 2022. Karsinnan voittaja etenee yhdessä yhdenneksitoista runkosarjassa sijoittuneen kanssa Superpesiskarsintaan. Superpesiskarsinnassa runkosarjan yhdenneksitoista sijoittunut joukkue kohtaa Ykköspesiksen toiseksi sijoittuneen joukkueen ja putoamiskarsinnan voittanut joukkue Ykköspesiksen voittajajoukkueen. Ykköspesiksen välierien voittajien keskinäinen sijoittuminen ratkaistaan runkosarjan sijoitusten perusteella. Ottelusarjojen voittajat saavat oikeuden pelata Superpesiksessä kaudella 2022. Kaikki karsintasarjat ratkaistaan paras viidestä -menetelmällä. Putoamiskarsinnassa kotietu on runkosarjassa paremmin sijoittuneella joukkueella. Superpesiskarsinnassa kotietu on runkosarjan yhdenneksitoista sijoittuneella joukkueella sekä Ykköspesiksen voittajalla.
Sarjakarsinta > Putoamiskarsinta

| Pesä Ysit – Siilinjärven Pesis |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 25. elokuuta 2021 | Pesä Ysit | SiiPe | 2–0 (1–0, 3–1) | Raportti |
| 27. elokuuta 2021 | SiiPe | Pesä Ysit | 2–1 (3–4, 5–3, 0–0, 1–0) | Raportti |
| 29. elokuuta 2021 | Pesä Ysit | SiiPe | 2–1 (4–1, 3–4, 4–0) | Raportti |
| 31. elokuuta 2021 | SiiPe | Pesä Ysit | 1–0 (5–3, 2–2) | Raportti |
| 1. syyskuuta 2021 | Pesä Ysit | SiiPe | 1–2 (2–0, 1–2, 0–0, 1–3) | Raportti |
SiiPe voitti 3–2 ja eteni Superpesiskarsintaan. Pesä Ysit putosi Ykköspesikseen.
Laito Särkijärvi

| Laito Särkijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju
Koordinaatit:  61°19′58″N, 26°40′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vuohijärven alue (14.91)
Laskuoja:  oja Juolasveteen 
Järvinumero:  14.913.1.027
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  93,1 m  
Pituus:  850 m  
Leveys:  400 m  
Rantaviiva:  2,068 km  
Pinta-ala:  19,398 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLaito Särkijärvi 
Laito Särkijärvi, tai aikaisemmin Syvä Särkijärvi, on Etelä-Savossa Mäntyharjulla  Vanhakorven lähellä sijaitseva järvi. Viereinen järvi on nykyään nimeltään Syvä Särkijärvi.
Maantietoa

Järvi on 850 metriä pitkä, 400 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 19,4 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Vuohijärven alueella (14.91), jonka Juolasveden–Lahnaveden alueeseen (14.913) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 93,1 metriä mpy.
Lasikuoreahven

| Lasikuoreahven |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Kuoreahvenet Sillaginidae
Suku::  Sillago
Laji::  bassensis
Kaksiosainen nimi
 Sillago bassensis  Cuvier, 1829 
 Levinneisyyskartta
Katso myös
   Lasikuoreahven Wikispeciesissä   Lasikuoreahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lasikuoreahven (Sillago bassensis) on kuoreahventen (Sillaginidae) heimoon kuuluva kalalaji. Georges Cuvier kuvasi lajin tieteelle vuonna 1829.
Ulkonäkö ja koko

Lasikuoreahvenella on monien muiden ahvenkalojen tapaan kaksiosainen selkäevä. Sen evät saattavat olla hieman oranssiset. Lasikuoreahvenen silmä on haaleankeltainen. Lajin kyljet ovat hopeanhohtoiset. Lasikuoreahven voi kasvaa jopa 33 senttimetrin mittaiseksi.
Elinympäristö ja levinneisyys

Lasikuoreahven elää merivedessä, yleensä 1–60 metrin syvyydessä. Se elää kotoperäisenä Australiassa, jossa sitä tavataan itäisestä Victoriasta aina läntiseen Geraldtoniin saakka.
Ravinto ja elintavat

Nuoret lasikuoreahvenet syövät kotiloita, aikuiset taas enimmäkseen monenlaisia äyriäisiä kuten katkoja.
Lehtolainen

Lehtolainen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Kari Lehtolainen (1943–2014), jalkapalloilija, käsipalloilija ja koripalloilija
Leena Lehtolainen (s. 1964), kirjailija
Pekka Lehtolainen (s. 1941), jääkiekkoilija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Olhavan tuulivoimapuisto

| Olhavan tuulivoimapuisto |
| --- | --- |
 Näkymä tuulivoimapuiston suuntaan heinäkuussa 2013
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Ii
Koordinaatit:  65°28′48″N, 25°22′30″E
Sähköverkkoon:  2013 
Laajennettu:  2014 
Kustannus:  yli 40 miljoonaa € 
Rakennuttaja:  Tuuliwatti 
Omistaja:  Aquila Capital 
Operaattori:  Tuuliwatti 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Sähköasema:  1
Puistojännite:  20 kV 
Liittymisjännite:  110 kV 
Korkeus:  12–27 m 
Pinta-ala:  1,5 km² 
Tuulivoimalat:  8 × Vestas V112 (3 MW) 3 × Vestas V126 (3,3 MW)
Kapasiteetti:  33,9 MW
Vuosituotanto:  99 GWh 
 fiOlhavan tuulivoimapuisto 
Olhavan tuulivoimapuisto on Pohjois-Pohjanmaalla Iin kylän Olhavan pohjoispuolella sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 11 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 34 megawattia ja vuosituotanto on 99 gigawattituntia. Tuulivoimapuiston on rakentanut Tuuliwatti Oy, sen omistaa Aquila Capital ja operoi Tuuliwatti Oy.
Tuulivoimapuiston voimalaitokset olivat alkuun Suomen korkeimmat, sillä voimaloiden siivet pyyhkäisivät taivasta noin 200 metrin korkeudessa.
Yleistä

Tuulivoimapuisto sijaitsee kallioisella kangasmetsäalueella Olhavan kylän ja Yli-Olhavaan johtavan seututien 855 pohjoispuolella ja Oulu-Tornio-rautatien itäpuolella. Tuulivoimapuiston alueella sijaitsee sellaisia paikannimiä kuin Kärrymäki, Mustikkakangas, Parviaisenkangas ja Jeltinkallio. Tuulipuiston pituus on 2,6 kilometriä, leveys 1,1 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on yli 1,5 neliökilometriä. Voimalat sijaitsevat 12–27 metrin korkeudella mpy.
VTT:n tuulivoiman vuositilastossa käytetään tuulipuiston ensimmäisestä kahdeksan voimalan rakennusvaiheesta nimitystä Olhava ja toisesta kolmen voimalan vaiheesta Olhava II. Ensimmäisen vaiheen voimalaitoksiin voidaan viitata tunnuksin Olhava 1–8 ja toisen vaiheen voimaloihin Olhava 9–11. Olhavan tuulivoimapuiston luoteispuolelle rakennettiin tämän jälkeen Olhaavan Nybyn tuulivoimapuisto, josta käytetään toisinaan myös nimeä Olhava. Se saatetaan myös tarkentaa muotoon Olhava (Nyby).
Kahdeksan ensimmäiseksi valmistunutta tuulivoimalaitosta ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamaa V112-mallia, jonka napakorkeus on 140 metriä , tuuliturbiinin halkaisija 112 metriä, ja jonka kapasiteetti on 3,0 megawattia. Voimaloiden torni on kokonaan teräsputkea, joka toimitettiin seitsemässä 70 tonnia painavina osina. Voimalan konehuone eli naselli painaa 130 tonnia. Kolme seuraavaksi valmistunutta tuulivoimalaa ovat Vestasin V126-mallia, jonka napakorkeus on 140 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 126 metriä, ja jonka kapasiteetti on 3,3 megawattia.
Tuulipuistosta on tieyhteys seututien 855 ja valtatien 4 Nybyn tiehaaran välillä. Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan maakaapeleilla 20 kilovoltin jännitteellä alueen kaakkoispuolella sijaitsevalle sähköasemalle. Siellä sähkön jännite nostetaan 110 kilovolttiin ja siirretään sähköaseman 110 kilovoltin kantaverkkoon.
Historiaa > Suunnittelu ja rakentaminen

Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskus päätti vuonna 2009, ettei Olhavan tuulivoimarakentamisessa tarvitse käydä YVA-menettelyä läpi. Iin kunta hyväksyi Olhavan tuulipuistolle osayleiskaavan kesäkuussa 2011. Tuuliwatti Oy toimi hankkeen vetäjänä ja ilmoitti tuolloin, että tuulivoimapuistoon tulisi kahdeksan 2–3 megawatin tuulivoimalaitosta, joiden tuuliturbiinin halkaisija olisi 90 metriä ja korkeus noin 100 metriä. Tarkennuksena todettiin vielä, että sekä kulttuurihistorialliset näkökohdat että melu-, maisema- ja turvallisuusnäkökohdat olisi kuitenkin selvitettävä, mutta ilman YVA-menettelyä. Myöskään linnustollisia vaikutuksia ei katsottu olevan olemassa.
Tuulivoimaloiden pystyttäminen tapahtui samanaikaisesti Tervolan Varevaaran tuulivoimapuiston kanssa. Tuulivoimalat laivattiin Tanskasta Kemin satamaan syyskuussa 2012, josta osat nostettiin erikoiskuljetusautojen kyytiin ja kuljetettiin Olhavan työmaalle. Ensimmäiset tuulivoimalat pystytettiin lokakuussa. Tuulipuiston käynnistys tapahtui marras-joulukuussa 2012, jolloin tuotantoon otettiin kahdeksan 3 megawatin tuulivoimalaitosta (Olhava 1–8). Tuulivoimapuiston vihkijäiset olivat maaliskuussa 2013. Tilaisuuden kutsuvieraat Juha Sipilä ja Veli-Matti Puutio avasivat tuulipuiston. Kukin tuulivoimala sai vihkijäisissä nimekseen Iin vastasyntyneiden lapsien nimiä. Valmistuessaan tuulivoimapuisto tuottaisi 10 % Suomen tuulivoiman sähköenergiasta. Vuonna 2012 uutisoitiin, että tuulipuistoa laajennetaan kolmella tuulivoimalalla, jotka olisivat uutta tuotetta V126-3.0 ja siten teholtaan 3,0 megawattia. Seuraavana vuonna marraskuussa 2013 otettiin tuotantoon kolme 3,3 megawattista voimalaa (Olhava 9–11). Voimaloiden hinnaksi arvioitiin vuonna 2011 noin 40 miljoonaa euroa, ja jos tuulipuiston laajennuksessa myös kolme viimeisintä voimalaa maksoivat jokainen 5 miljoonaa euroa, tulee tuulipuiston hinnaksi 55 miljoonaa euroa.
Iin kunta sai vuonna 2020 tuulivoimaloista 1,59 miljoonaa euroa kiinteistöveroa, joka jaettuna 64 tuulivoimalaitoksen kesken tekee 24 850 euroa voimalaa kohti.
Historiaa > Lintujen syys- ja kevätmuuton seurantaa

Monet lintulajit käyttävät merenrannoikoita hyväkseen syys- ja kevätmuuton matkoillaan. Erityisesti Olhavan-, Palokankaan-, Nybyn-, Myllykankaan- ja Isokankaan tuulivoimapuistot sijoittuvat monien muuttolintujen reitille. Vuosina 2014–2016 tehtiin muuttolintujen tarkkailua sekä keväällä että syksyllä tuulivoimapuistojen alueilla. Olhavan tuulipuistoa tarkkailtiin kolmen vuonna yhteensä 108 päivää eli keskimäärin 36 päivää vuodessa. Lintutornitarkkailun lisäksi suoritettiin voimaloihin törmänneiden lintujen maastoetsintää 100–250 metrin etäisyydellä tornista. Olhavan ympäristön tuulipuistoissa etsittiin keväisin 32 ja syksyisin 62 tuulivoimalan ympäristöistä 8–10 päivän ajan.
Olhavan ympäristön reittiä käyttivät vuonna 2016 muuttomatkallaan pääasiassa hanhet, paikalliset ja arktiset vesilinnut, kuikkalinnut, piekanat, varpushaukat, kurjet, kahlaajat ja sepelkyyhkyt. Tuulivoimaloihin törmäsivät todistettavasti metso ja merilokki. Lintujen ja voimaloiden väliset törmäykset vaikuttaisivat olevan harvinaisia.
Historiaa > Omistajan vaihdos

Tuulivatti Oy myi elokuussa 2019 tuulipuiston saksalaiselle sijoitusyhtiölle Aquila Capitalille.
Aiheesta muualla

Ylikoski, Kai: Tuulivoimateollisuusalueella, Ii, Olhava. 18-19.4.2014, Youtube
Iin Olhavan ”tuulipuisto” kasvoi yllättäen kokoa (PDF) (mielipidekirjoitus) tvky.fi. Helsinki:  Tuulivoimakansalaisyhdistys.
Lakin piiri

Lakin piiri Dagestanin kartalla.
Lakin piiri (ven. Лакский район, Lakski raion, lakiksi Лакрал район, Lakral raion) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 500 neliökilometriä. Asukkaita on 12 100 henkeä (vuonna 2009).
Lakin piiri sijaitsee Dagestanin keskiosan vuoristoseudulla. Se rajoittuu pohjoisessa Gunibin ja Levašin piireihin, idässä Akušan ja Kulin piireihin, etelässä Rutulin sekä lännessä Tšarodan piireihin. Alue käsittää vuorten ympäröimän Kazikumuhskoje Koisun jokilaakson.
Piiriin kuuluu 19 maalaiskuntaa: Burši, Hulisma, Huna, Hurhi, Huri, Kamahal, Kara, Karaša, Kuba, Kubra, Kulušats, Kuma, Kumuh, Kundy, Kurkli, Šara, Šovkra, Untšukatl ja Uri. Hallinnollinen keskus on Kumuhin kylä, josta on 176 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Mahatškalaan. Asutuskeskuksia on yhteensä 50.
Asukkaista lähes 96 % on lakeja. Suurin osa alkuperäisväestöstä on muuttanut kaupunkeihin, Dagestanin tasankoseuduille ja muualle Venäjälle.
Pääelinkeinoja ovat karjanhoito, maanviljely sekä puutarhanhoito. Taloudellinen tilanne on huono, ja suuri osa asukkaista käy ansiotöissä piirin ulkopuolella.
Paikallislehtenä ilmestyy lakinkielinen Hjahha Barg (”Aamunkoitto”).
Aiheesta muualla

Lakin piirin sivusto (venäjäksi)
Lakin piiri Dagestanin presidentin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Agul | 
Ahty | 
Ahvah | 
Akuša | 
Babajurt | 
Bežtan osa-alue | 
Bolith | 
Buinaksk | 
Buinaksk | 
Dagestanskije Ogni | 
Dahadajev | 
Derbent | 
Derbent | 
Dokuzpara | 
Gergebil | 
Gumbet | 
Gunib | 
Hasavjurt | 
Hasavjurt |
Hiv | 
Hunzah | 
Izberbaš | 
Južno-Suhokumsk | 
Kaitag | 
Kajakent | 
Karabudahkent | 
Kaspijsk | 
Kazbek | 
Kiziljurt | 
Kiziljurt | 
Kizljar | 
Kizljar | 
Kul | 
Kumtorkala | 
Kurah | 
Lak | 
Levaši | 
Magaramkent | 
Mahatškala | 
Nogai | 
Novolak | 
Rutul | 
Šamil | 
Sergokala | 
Suleiman Stalski | 
Tabasaran | 
Tarumovka | 
Tljarata | 
Tšaroda | 
Tsumada | 
Tsunta | 
Untsukul
Leonardo Spinazzola

Leonardo Spinazzola huhtikuussa 2017.
Leonardo Spinazzola (s. 25. maaliskuuta 1993 Foligno) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa AS Romaa. Hän voitti Italian joukkueessa Euroopan-mestaruuden vuonna 2021.
Spinazzola on aiemmin edustanut Juventusta ja lainasopimuksilla useita muita italialaisseuroja. Hän liittyi Roman joukkueeseen kesällä 2019. Hän on pelannut Serie A:ssa kauden 2022–2023 loppuun mennessä 140 ottelua, joista valtaosan Atalantan ja Roman joukkueissa, ja tehnyt niissä neljä maalia. Hän oli loukkaantumisen vuoksi poissa kentiltä lähes koko kauden 2021–2022 ja pelasi vasta toukokuussa kolme Serie A -ottelua ja Konferenssiliigan loppuottelun, jossa Roma voitti alankomaalaisen Feyenoord Rotterdamin 1–0.
Spinazzola pelasi Italian maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2017 ystävyysottelussa Alankomaita vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi täydet minuutit Italian kahdessa ensimmäisessä alkulohko-ottelussa, kuten myös neljännesvälierässä levättyään välillä viimeisen alkulohko-ottelun. Puolivälierän Belgiaa vastaan hän joutui vakavan loukkaantumisen vuoksi jättämään kesken 79. minuutilla. Hän on pelannut kesäkuun 16. päivään 2023 mennessä kaikkiaan 23 maaottelua, joissa 18 kertaa avauskokoonpanossa.
Laura Joensuu

Laura Joensuu (o.s. Pakarinen, s. 1987, Liberia) on suomalainen gospel-laulaja. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1998 voitettuaan Karuselli-lastenlaulukilpailun kappaleilla Elämän siiville ja Valkovuokot. Voiton jälkeen häntä on nähty erilaisissa konserteissa ja mm. MTV3:n ohjelmassa BumtsiBum!. Laura on mukana myös monella lasten hengellistä musiikkia sisältävällä kokoelmalevyllä. Hän on opiskellut Helsingin Pop&Jazz -konservatoriossa.
Diskografia > Studioalbumit

Minä ja taivas 2000
Kaduilla tuulee 2003
Helsinki 2006
Diskografia > Vierailevana artistina

Hyvät kaverit 1998 (Hannariina Hakala, Jarkko Kylväjä, Laura Pakarinen)
Ystävyyden talo 1999 (Pekka Simojoki)
Enemmän 2005 (J-Posse)
Diskografia > Kokoelma-albumit

Suomigospel: 40 Suomigospelin helmeä vuosilta 1978–2006 (2006)
Kaikkien aikojen hengelliset laulut: 60 kauneinta (2009)
Laakeriheisi

| Laakeriheisi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Dipsacales
Heimo::  Tesmayrttikasvit Adoxaceae
Suku::  Heidet Viburnum
Laji::  tinus
Kaksiosainen nimi
 Viburnum tinus  L. 
Katso myös
   Laakeriheisi Wikispeciesissä   Laakeriheisi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Laakeriheiden marjoja
Laakeriheisi eli välimerenlaakeriheisi (Viburnum tinus) on ikivihreä pensas, joka kasvaa luonnonvaraisena Välimeren seudulla. Sitä käytetään koristekasvina.
Ulkonäkö ja koko

Laakeriheisi kasvaa noin kolme metriä korkeaksi ja lähes yhtä leveäksi. Sen kiiltävät, tummanvihreät lehdet ovat 4–10 cm pitkiä, sileäreunaisia, soikeita ja teräväkärkisiä. Nuorten oksien kuori on ruskeaa, vanhojen harmaata. Kukkanuput ovat vaaleanpunaiset, ja niistä puhkeavat valkoiset tähdenmuotoiset kukat lopputalvella tai keväällä. Kukat kasvavat huiskilokukinnossa, ja niistä kypsyy mustikansinisiä marjoja loppusyksystä (loka-marraskuussa). Kukat ovat kaksineuvoisia, ja niitä pölyttävät hyönteiset.
Levinneisyys ja elinympäristö

Laakeriheisi kasvaa luonnonvaraisena Afrikassa (Algeria, Azorit, Kanarian saaret, Libya, Marokko ja Tunisia), Euroopassa (Albania, Ranska, Kreikka, Italia, Portugali ja Espanja), sekä Lähi-idässä (Israel, Libanon ja Turkki). Se on levinnyt puutarhakarkulaisena myös Britanniaan. Luonnossa Viburnum tinus kasvaa osana rehevää macchia-pensaikkoa tai metsien aluskasvillisuutena, tyypillisesti rannikkoseuduilla.  Puutarhassa se menestyy sekä auringossa, puolivarjossa että varjoisilla kasvupaikoilla.
Käyttö

Laakeriheisi kasvaa nopeasti vapaastikasvavana pensasaitana, mutta se kestää rajuakin leikkaamista. Se kukkii varmimmin aurinkoisilla kasvupaikoilla, ja jos halutaan itämiskykyisiä siemeniä, on kasvatettava lähekkäin yksilöitä jotka eivät ole lähisukulaisia. Kasvia lisätään myös pistokkaista.
Lasse Laatunen

Lasse Laatunen heinäkuussa 2013.
Lasse Osmo Tapani Laatunen (s. 28. marraskuuta 1950 Heinola) on suomalainen järjestömies, joka työskenteli Elinkeinoelämän keskusliiton (EK) työmarkkinajohtajana 2012–2014. Aiemmin hän toimi EK:n lakiasiainjohtajana. Hän on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti.
Laatunen on ollut työnantajajärjestön palveluksessa Teollisuuden ja Työnantajain Keskusliiton laki- ja sosiaaliasioista vastaavana johtajana 1984–2005, sektorijohtaja 1998–2005. Hän oli 2005–2008 työmarkkinasektorin lakiasiainjohtaja, ja vuosina 2008–2012 hän oli EK:n lainsäädäntö- ja kauppapolitiikka -sektorin lakiasiainjohtaja. Yli neljänkymmenen vuoden ajan hän vaikutti merkittävästi Suomen työmarkkinoihin edustaessaan työnantajia niin kutsutuissa kolmikantaneuvotteluissa.
Laatusen väitetään painostaneen Akavaa Lex Nokian valmisteluvaiheessa. Suomen Kuvalehti on julkaissut asiaan liittyvän sähköpostiviestin.
Eläköitymisen jälkeen Laatusen välit EK:hon menivät poikki ja hän on nykyään läheinen SAK:n kanssa. SAK:n entinen puheenjohtaja Lauri Ihalainen on hänelle ystävä ja perhetuttu.
Laatunen kuuluu työmarkkinoiden keskusjärjestöjen eläkeneuvotteluryhmään. Laatunen toimii Eläketurvakeskuksen (vuodesta 1984), Kansaneläkelaitoksen sekä Tapaturmavakuutuslaitosten liiton hallituksen jäsenenä.
Teoksia

Laatunen, Lasse  – Savonen, Erkki – Äimälä, Markus: Yhteistoimintalaki.  (6., uudistettu laitos)  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-26063-0.
Laatunen, Lasse – Nieminen, Arto: Kolmikannan kulisseissa: Lasse Laatusen neljä vuosikymmentä työmarkkinapolitiikassa.  Helsinki:  Art House, 2017.  ISBN 978-951-884-641-6.
Landskronan museo

Museorakennus
Landskronan museo on Ruotsissa Landskronassa sijaitseva museo, joka esittelee alueen historiaa. Se sijaitsee vuosina 1751–1760 rakennetussa Adolf Fredrikin kasarmitalossa Raatihuoneentorin laidalla. Perusnäyttelyiden lisäksi museossa on noin 15 vaihtuvaa näyttelyä vuosittain.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Museon kotisivut (ruotsiksi)
Landskronan linnoitus

Landskronan linnoitus.
Landskronan linnoitus tai Landskronan linna (ruots. Landskrona citadell tai Landskrona slott) on Etelä-Ruotsissa Skånen läänissä ja Landskronan kunnassa Juutinrauman itärannalla sijaitseva linna. Linnoitus on yksi Pohjoismaiden parhaiten säilyneistä 1500-luvun vesilinnoituksista, ja siinä on hyvin säilynyt vallihautajärjestelmä. Linna on toiminut myös vankilana 1800-luvulla.
Linnan rakentaminen aloitettiin 1549 ja saatiin valmiiksi 1559. Rakennuttajana toimi Tanskan kuningas Kristian III. Nykyään linnan omistaa Statens Fastighetsverk. Linnaa käytetään juhlatilaisuuksiin ja siellä järjestetään opastettuja kierroksia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Leo II (kääpiögalaksi)

Leo II on kääpiösferoidigalaksi Leijonan tähdistössä. Se kuuluu Paikalliseen ryhmään ja on Linnunradan satelliittigalaksi. Sen (ja Leo I:n) löysivät R.G. Harrington ja A.G. Wilson vuonna 1950. Leo II on noin 690 000 valovuoden päässä Maasta, ja sen magnitudi on 12,6.
Vuonna 2007 tehtyjen mittausten mukaan Leo II on vanha kääpiögalaksi, joiden tähdillä on alhainen metallipitoisuus.