stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Niet Molotoff

Niet Molotoff on suomalainen propagandalaulu. Sen on säveltänyt Matti Jurva ja sanoittanut Tatu Pekkarinen. Jurva levytti kappaleen vuonna 1942 taustayhtyeenään Kristalli-Tanssiorkesteri, jota johti George de Godzinsky. Levytyksen orkesterisäestyksen sovitti Robert von Essen. Laulun nimi viittaa Neuvostoliiton ulkoministerinä toimineeseen Vjatšeslav Molotoviin, jota laulussa pilkataan ja verrataan murhattuun Nikolai Bobrikoviin.
Oman versionsa (”Njet Molotoff”) kappaleesta levytti Solistiyhtye Suomi vuonna 1989. Jurvan esitys on mukana vuonna 2002 julkaistulla kokoelmalevyllä Molotohvin koktaili – Sota-ajan propagandaa levyillä 1940–1942.
Suomalainen RAC-yhtye Mistreat on tehnyt kappaleesta cover-version ”Oi Molotohvi”.
Laulun melodia perustuu venäläiseen kansanlauluun nimeltä Uhar-kupets (ven. Ухарь-купец).
Ukrainalainen versio

Vuonna 2022 laulusta ilmestyi ukrainalainen versio, jossa sanoitus on päivitetty vastaamaan vuoden 2022 Venäjän hyökkäystoimia Ukrainaa vastaan. Ukrainalaisen laulun nimi on ”Njet Vladimir”.
Aiheesta muualla

”Niet Molotoff” ja muita suomalaisia sota-ajan propagandalauluja Ylen Elävässä arkistossa
Kreikan parlamentti

| Kreikan parlamentti Βουλή των Ελλήνων |
| --- | --- |
 
Tyyppi
Tyyppi:  yksikamarinen
Kokoonpano
Edustajia:  300
Puolueet:  Kesäkuussa 2024: Hallituspuolueet   Uusi demokratia (158) Oppositio   Syriza (36)   Pasok-Muutosliike (31)   Kreikan kommunistinen puolue (21)   Kreikkalainen ratkaisu (12)   Uusi vasemmisto (11)   Voitto (10)   Spartalaiset (7)   Kurssina vapaus (6)   sitoutumattomat (8)
Kokouspaikka
 Kreikan parlamentin istuntosali.
Kotisivut
 http://www.hellenicparliament.gr/
Kreikan parlamentti (kreik. Βουλή των Ελλήνων, Voulí ton Ellínon) on Kreikan tasavallan ylin lakia säätävä elin, jonka 300 jäsentä valitaan nelivuotisille kausille. Parlamentti on yksikamarinen.
Kreikan lain mukaan parlamentti säätää lait, edustaa Kreikan kansalaisia vaaleilla valittujen kansanedustajien välityksellä sekä valvoo hallituksen toimintaa. Parlamentti perustettiin vuonna 1843 ja viimeisimmät parlamenttivaalit olivat kesäkuun 2023 parlamenttivaalit. Parlamentti kokoontuu parlamenttitalossa Ateenan ydinkeskustassa.
Vuoden 2019 vaaleista lähtien edustukseltaan suurin puolue Kreikan parlamentissa on keskustaoikeistolainen Uusi demokratia.
Historia

Kreikan parlamentti perustettiin vuonna 1843, jolloin kuningas Otto pakotettiin myöntämään maalle uusi perustuslaki syyskuun 3:n päivän vallankumouksen jälkeen ja Kreikasta tuli perustuslaillinen monarkia. Tuolloin parlamentti oli kaksikamarinen ja koostui varsinaisesta parlamentista sekä senaatista. Lainsäädäntövalta kuului kuninkaalle yhdessä parlamentin ja senaatin kanssa. Parlamentti on ottanut kreikankielisen nimensä antiikin Kreikan kaupunkivaltioiden neuvostoista eli buleista.
Kreikan valtiomuodon vaihtuessa myös parlamenttia koskeva lainsäädäntö on vaihtunut usein. Alkuvaiheen perustuslaillisen monarkian kausi kesti vuodet 1843–1862. Tämän jälkeen seurasi kaksi niin kutsuttua kruunatun demokratian kautta vuosina 1864–1909 ja 1911–1924, jolloin parlamentin oikeudet lisääntyivät. Varsinainen parlamentaarinen demokratia nykyisessä mielessä Kreikasta tuli ensimmäistä kertaa vuoden 1927 perustuslain myötä. Tuolloin parlamentista tuli ylin lakiasäätävä elin, presidentin valtaoikeuksia vähennettiin, puolueiden asema tunnustettiin ja todettiin ensimmäistä kertaa, että hallituksen on nautittava parlamentin luottamusta.
Toisen maailmansodan ja Kreikan sisällissodan koettelumusten jälkeen Kreikka oli jälleen niin kutsuttu kruunattu demokratia vuosina 1952–1967. Nykyinen presidentillinen parlamentaarinen demokratia parustettiin vuonna 1975 Kreikan sotilasjuntan kauden jälkeen. Perustuslakiin on tehty muutoksia vuosina 1981, 2001 ja 2008.
Parlamentti toimi aluksi niin kutsutussa vanhassa parlamenttitalossa ja muutti entiseen kuninkaalliseen palatsiin, nykyiseen parlamenttitaloon vuonna 1935. Ensimmäinen kokoontuminen uudessa parlamenttitalossa oli 1. heinäkuuta kyseisenä vuonna.
Parlamenttivaalit

Parlamenttivaalit järjestetään yleensä neljän vuoden välein, ellei parlamenttia hajoteta tätä ennen. Vaaleissa jaetaan parlamentin 300 paikasta 250 kolmen prosentin äänikynnyksen ylittäneiden puolueiden ääniosuuksien mukaisesti. Lisäksi suurin puolue saa 20–50 lisäpaikkaa. Seurauksena puolueen on mahdollista saada parlamenttiin yksinkertainen enemmistö, mikäli sen ääniosuus on noin 40 prosenttia tai enemmän.
Vaalit suoritetaan vaalipiireittäin, joita on vuodesta 2018 lähtien 59. Parlamentin paikoista jaetaan 288 vaalipiireittäin ja loput 12 maanlaajuisesti.
Viimeisimmät Kreikassa järjestetyt parlamenttivaalit ovat:
Kreikan parlamenttivaalit 2009
Kreikan parlamenttivaalit 2012 (toukokuu)
Kreikan parlamenttivaalit 2012 (kesäkuu)
Kreikan parlamenttivaalit 2015 (tammikuu)
Kreikan parlamenttivaalit 2015 (syyskuu)
Kreikan parlamenttivaalit 2019
Kreikan parlamenttivaalit 2023 (toukokuu)
Kreikan parlamenttivaalit 2023 (kesäkuu)
6. toukokuuta 2012 järjestettyjen vaalien jälkeen Kreikassa ei kyetty muodostamaan hallitusta, joten maassa järjestettiin uudet vaalit 17. kesäkuuta 2012. Vaalien katsottiin olevan äänestys Kreikan tulevaisuudesta, ja ne voitti Uusi demokratia. Pääministeriksi nousi Antónis Samarás.
Vuoden 2014 lopulla Kreikan hallitus menetti luottamuksensa hävittyään presidentin viran täyttämistä koskevan äänestyksen. Tämän seurauksena maassa järjestettiin uudet vaalit 25. tammikuuta 2015. Vaalit nähtiin merkittävinä euroalueen velkakriisin kannalta. Vaalit voitti vasemmistoliitto Syriza ja pääministeriksi nousi Aléxis Tsípras. Tsíprasin I hallituksessa olivat Syriza ja Itsenäiset kreikkalaiset -puolueet.
Syrizan jouduttua sisäisiin riitoihin Kreikan lainaehtoja koskeneen kansanäänestyksen jälkeen Tsípras erosi pääministerin tehtävistä, ja maassa järjestettiin uudet vaalit 20. syyskuuta 2015. Vaaleissa Syriza säilytti asemansa suurimpana puolueena. Seuraavat vuoden 2019 vaalit aikaistettiin syyskuulta heinäkuulle Syrizan kärsittyä tappion saman kevään aluevaaleissa. Vaalit voitti Uusi demokratia ja pääministeriksi nousi Kyriákos Mitsotákis. Puolue voitti myös seuraavat, touko- ja kesäkuun 2023 vaalit.
Parlamentin toiminta

Parlamentti kokoontuu säännönmukaisesti yleiskokouksiin sekä tarvittaessa. Parlamentin keskeisimmät tehtävät ovat lakien säätäminen sekä hallituksen parlamentaarinen valvonta. Parlamentti tekee päätökset yleensä yksinkertaisella enemmistöllä, jossa enemmistön on muodostuttava vähintään neljäsosasta edustajista. Parlamentti voi äänestää hallituksen luottamuksesta sekä muun muassa esittää tälle välikysymyksiä. Parlamentti valitsee Kreikan presidentin.
Nykyinen kokoonpano

Parlamentissa istuvat puolueet ja niiden paikkamäärät ovat (kesäkuussa 2024):
| Puolue | Puolue | Hallitus / oppositio | Parlamenttipaikat |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Uusi demokratia (ND) | hallitus | 158 |
|  | Syriza | oppositio | 36 |
|  | Pasok-Muutosliike (KINAL) | oppositio | 31 |
|  | Kreikan kommunistinen puolue (KKE) | oppositio | 21 |
|  | Kreikkalainen ratkaisu (EL) | oppositio | 12 |
|  | Uusi vasemmisto | oppositio | 11 |
|  | Voitto | oppositio | 10 |
|  | Spartalaiset | oppositio | 7 |
|  | Kurssina vapaus | oppositio | 6 |
|  | sitoutumattomat | oppositio | 8 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kreikan parlamentti Wikimedia Commonsissa
Kreikan parlamentin viralliset sivut (kreikaksi) (englanniksi)
| n k  Euroopan parlamentit |
| --- | --- |
Itsenäiset valtiot:  Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia  Irlanti  Islanti  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kosovo  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  San Marino  Saksa  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Vatikaani  Venäjä  Viro  Yhdistynyt kuningaskunta 
Rajallisesti tunnustetut valtiot:  Abhasia  Artsakh  Etelä-Ossetia  Transnistria  Pohjois-Kypros 
Itsehallintoalueet ja muut yhteisöt:  Ahvenanmaa  Bosnia ja Hertsegovinan federaatio  Färsaaret  Gibraltar  Guernsey  Huippuvuoret  Serbitasavalta  Mansaari  Jersey 
Muut yhteisöt:  Euroopan parlamentti 
Kreikan parlamenttitalo Ateenan keskustassa.
Kansanedustajia osallistumassa budjettikeskusteluun.
Mielenosoitus parlamentin edustalla Kreikan velkakriisin aikana vuonna 2011.
Drunken Tai Chi

| Drunken Tai Chi |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Yuen Woo-ping
Käsikirjoittaja:  Brandy Yuen Yuen Woo-ping
Tuottaja:  Chow Ling-Gong Wang HW Wang
Säveltäjä:  Shao Lin Teng
Kuvaaja:  Yung Shu Chen
Leikkaaja:  Robert Choi Chiu Kuei Huang
Pääosat:  Donnie Yen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Hongkong
Tuotantoyhtiö:  Peace Film Production
Ensi-ilta:  31. toukokuuta 1984
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  kantoninkiina
Tuotto:  6 937 773 HKD
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Drunken Tai Chi (kiin.: 笑太極) on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut hongkongilainen toimintakomedia. Elokuvan on ohjannut Woo-ping Yuen, joka myös käsikirjoitti elokuvan yhdessä Brandy Yuenin kanssa. Pääosassa esiintyi Donnie Yen.
Juoni

Chin Dao on pilallehemmoteltu suolakauppiaan poika, joka joutuu eräänä yönä paikallisen rikollispomon pojan hyökkäyskohteeksi. Poika yrittää kostaa edellisen päivän nöyryytyksen ja yllättää Daon ja hänen veljensä ampumalla heidät ilotulitteilla. Kaikki ei mene kuitenkaan suunnitelmien mukaan ja lopulta tilanne kääntyy päälaelleen, kun veljekset ryhtyvät tappelemaan vastaan. Dao vie tilanteen kuitenkin liian pitkälle ja aiheuttaa kiusaajalle vahingossa pahoja palovammoja. Tämä saa hänen isänsä suutuksiin, joka käskee erään miehen tappamaan Daon perheen. Mies käy tuhoamassa heidän talon, joka palaa maan tasalle vieden samalla mennessään hänen isänsä ja veljensä. Dao jää orvoksi vaeltelemaan ja tapaa myöhemmin nukketeatterin esittäjän ja hänen vaimonsa, ja päättää muuttaa heidän luokse asumaan. Pariskunta päättää ottaa pojan huostaansa aluksi siivoojaksi. Heille syntyy kuitenkin riita, kun Dao ei ole aikaisemmin tehnyt mitään siivoustöitä. Dao karkaa pariskunnan kotoa ja kohtaa matkalla miehen, joka murhasi hänen perheensä. Dao joutuu tappeluun murhaajan kanssa, joka onnistuu hakkaamaan hänet pahoin. Dao onnistuu kuitenkin pakenemaan ja palaa takaisin pariskunnan luokse, jossa perheen mies opettaa Daolle taijita, jotta hän pärjäisi paremmin murhaajaa vastaan.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Donnie Yen  | … |  Chin Dao   |
|  Yuen Cheung-yan  | … |  nukketeatterin esittäjä   |
|  Lydia Shum  | … |  Fatty   |
|  Yuen Shun Yi  | … |  Iron Steel   |
|  Mandy Chan  | … |  Ta Sha   |
|  Yuen Yat Chor  | … |  Yu Ping (Daon veli)   |
|  Don Wong  | … |  Ta Shan isä   |
Andy Dalton

| Andy Dalton |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. lokakuuta 1987 Katy, Texas
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  188 cm
Paino:  100 kg
Pelipaikka:  pelinrakentaja
Seura
Pelinumero:  14
Seura:  Carolina Panthers
Sarja:  NFL
Pelaajaura
Aik. seurat:  Cincinnati Bengals (NFL)   Dallas Cowboys (NFL)   Chicago Bears (NFL)   New Orleans Saints (NFL)
NFL-varaus:  35. varaus, 2011 Cincinnati Bengals
Pääsarjaura:  2011–
Andrew Gregory "Andy" Dalton (s. 29. lokakuuta 1987, Katy, Texas) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan pelinrakentaja. Hän pelaa tällä hetkellä NFL-liigan Carolina Panthersissa.
NFL-ura

Cincinnati Bengals varasi Texasin kristillisessä yliopistossa yliopistojalkapalloa pelanneen Daltonin vuoden 2011 NFL:n varaustilaisuuden toisella kierroksella, 35. pelaajana. Hänet valittiin heti tulokaskaudellaan NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin. Dalton myös johdatti Bengalsin pudotuspeleihin heikon edelliskauden jälkeen.
Dalton solmi elokuussa 2014 Cincinnati Bengalsin kanssa kuuden vuoden sopimuksen, arvoltaan 115 miljoonaa dollaria. Yhdeksän Cincinnatissa pelatun kauden jälkeen Bengals vapautti Daltonin sopimuksestaan keväällä 2020.
Kaudeksi 2020 Dalton teki sopimuksen Dallas Cowboysin kanssa.
Maaliskuussa 2021 Dalton teki Chicago Bearsin kanssa yksivuotisen ja yhteensä 13 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Maaliskuussa 2022 Dalton teki New Orleans Saintsin kanssa yksivuotisen sopimuksen.
Maaliskuussa 2023 Dalton teki Carolina Panthersin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 11 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Helmikuussa 2025 Dalton teki Panthersin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä kymmenen miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Fearless (elokuva)

| Fearless> 霍元甲 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ronny Yu
Käsikirjoittaja:  Ronny Yu
Tuottaja:  William Kong
Säveltäjä:  Shigeru Umebayashi
Kuvaaja:  Hang-Sang Poon
Leikkaaja:   Virginia Katz  Richard Learoyd 
Pääosat:   Jet Li  Nakumura Shido  Collin Chou  Betty Sun 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kiina, Hongkong, Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Beijing Film Studio  China Film Group Corporation 
Levittäjä:  United International Pictures Netflix
Ensi-ilta:  2006
Kesto:  140 min., eripituisia leikattuja versioita
Alkuperäiskieli:  mandariinikiina englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fearless (kiin.: 霍元甲) on vuonna 2006 ensi-iltaan tullut tositapahtumiin perustuva elokuva. Sen on käsikirjoittanut ja ohjannut Ronny Yu. Pääosassa on Jet Li. Elokuva perustuu hyvin löyhästi 1900-luvun vaihteessa eläneen maineikkaan wushu-taitaja Huo Yuanjian elämään. Alun perin elokuva oli 140 minuutin pituinen, mutta sitä lyhennettiin kaupallisista syistä. Myöhemmin siitä julkaistiin Thaimaassa 110 minuutin versio ja Hongkongissa alkuperäinen 140 minuutin versio.
Elokuvassa on niin historiaa kuin wushu-mestarin elämäntarinaakin. Verisestä ja väkivaltaisesta elokuvasta on esitetty siistittyjä versioita esimerkiksi televisiossa. Nimiosaa esittävä Jet Li ilmoitti, että elokuva on hänen viimeinen taistelulajielokuvansa.
Aiheesta muualla

Fearless 2006 Letterboxd. Viitattu 23.10.2021. (englanniksi)
Anton Denikin

Anton Denikin vuonna 1918.
Anton Ivanovitš Denikin (ven. Анто́н Ива́нович Дени́кин, 16. joulukuuta (J: 4. joulukuuta) 1872 Wloclawek, Varsovan kuvernementti, Venäjä – 8. elokuuta 1947 Ann Arbor, Yhdysvallat) oli venäläinen kenraali, Venäjän sisällissodassa toimineen sadan tuhannen miehen Etelä-Venäjän valkoisen armeijan komentaja vuosina 1918–1919 ja lyhytikäisen Etelä-Venäjän johtaja.
Denikin opiskeli Kiovan sotakoulussa ja yleisesikunta-akatemiassa. Hän osallistui Venäjän-Japanin sotaan 1904–1905. Ensimmäiseen maailmansotaan hän lähti kenraalimajurina ja toimi sodan alussa prikaatinkomentajana Karpaateilla ja Galitsiassa.
Vuonna 1916 hänet nimitettiin VII armeijakunnan komentajaksi. Vuoden 1917 syyskuussa hän osallistui kenraali Lavr Kornilovin epäonnistuneeseen vallankaappaushankkeeseen Aleksandr Kerenskiä vastaan, joka oli elokuusta 1917 toiminut diktatorisena hallitsijana Venäjän väliaikaisen hallituksen antamin valtuuksin. Denikin pidätettiin yhdessä Kornilovin kanssa. Marraskuussa 1917 tapahtuneen kansankomissaarien lokakuun vallankumouksen jälkeen Denikin ja Kornilov onnistuivat pakenemaan Etelä-Venäjälle, jossa liittyivät kenraali Mihail Aleksejevin vastavallankumouksellisiin.
Etelä-Venäjän armeijan komentajana Denikin onnistui karkottamaan bolševikit Ukrainasta ja lähti sitten etenemään pohjoiseen kohti Moskovaa. Hyökkäys lähti hyvin liikkeelle, mutta puna-armeija onnistui kuitenkin pysäyttämään Denikinin Orjolissa ja lyömään hänen joukkonsa, koska valkoinen armeija joutui keskittämään voimiaan etelään Nestor Mahnoa vastaan.
Sisällissodan jälkeen

Vuonna 1920 Denikin erosi valkoisesta armeijasta, luovutti komentajuuden Pjotr Wrangelille ja pakeni Krimiltä laivalla Mustanmeren yli Istanbuliin. Denikin sai turvapaikan Englannista, jossa hän asui kaksi kuukautta. Myöhemmin hän asettui asumaan Belgiaan, sitten Unkariin, vuodesta 1926 hän asui Ranskassa ja vuodesta 1945 New Yorkissa Yhdysvalloissa.
Denikin kuoli sydänkohtaukseen 8. elokuuta 1947 lomamatkalla Ann Arborissa Michiganissa.
Denikin haudattiin sotilaallisin menoihin Detroitissa. Hänen jäännöksensä siirrettiin Pyhän Vladimirin hautausmaalle Jacksoniin, New Jerseyiin. Denikinin puoliso Ksenia haudattiin (1892-1973) Sainte-Geneviève-des-Bois’n venäläiselle hautausmaalle lähelle Pariisia.
Denikinin tytär Marina Denikina sai Venäjän kansalaisuutensa takaisin vuonna 2005. Hän pyysi presidentti Putinilta, että hänen isänsä ruumis haudattaisiin uudelleen Venäjälle Donskoin luostariin Moskovaan, mikä tapahtuikin 3. lokakuuta 2005.
Kirjallisuutta

Anton I. Denikin: The Career of a Tsarist Officer. Memoirs 1872–1916.
Anton I. Denikin: The Russian Turmoil 1922.
Aiheesta muualla

Denikin - varjojen armeijan salainen päällikkö. Yrittää koota kaikkiin maanosiin hajautuneista venäläisistä pakolaisista uuden armeijan, jolla aikoo auttaa Venäjän "vapautusta", Ilta-Sanomat, 11.02.1935, nro 35, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  SNAC  IdRef
The Master (vuoden 1989 elokuva)

| The Master> 龍行天下 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Tsui Hark
Käsikirjoittaja:  Kee-To Lam
Tuottaja:  Tsui Hark
Kuvaaja:   Henry Chan  Paul A. Edwards 
Leikkaaja:   Peter Cheung  Ma Kam 
Pääosat:  Jet Li
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Hongkong
Tuotantoyhtiö:  Paragon Films
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1989
Kesto:  88 min
Alkuperäiskieli:  kantoninkiina
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Master (kiin. 龍行天下) on vuonna 1989 julkaistu hongkongilainen toiminta/taisteluelokuva. Elokuvan pääosia esittävät mm Jet Li, Yuen Wah, Crystal Kwok, Jerry Trimble, Rueben Gonzáles, Guy Fadollone, Derek Annunciation, Michael Burke, Camille Carrigan, Wayne Post ja George Cheung. Elokuvan on ohjannut Tsui Hark.
Aiheesta muualla

The Master Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Master Elonet.
Jaakko Forsman

| Jaakko Forsman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. heinäkuuta 1839 Vähäkyrö
Kuollut: 26. syyskuuta 1899 (60 vuotta) Helsinki
Ammatti:  rikosoikeuden ja oikeushistorian professori valtiopäivämies
Arvonimi: valtioneuvos (1898)
Jakob (Jaakko) Oskar Forsman (30. heinäkuuta 1839 Vähäkyrö – 26. syyskuuta 1899 Helsinki) oli suomalainen rikosoikeuden ja oikeushistorian professori sekä valtiopäivämies. Häntä on kutsuttu Suomen rikoslain isäksi.
Elämäkerta

Forsmanin vanhemmat olivat kirkkoherra Georg Jakob Forsman ja Anna Lovisa Ebeling. Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen ja Ernesti Forsman olivat hänen veljiään. Forsman pääsi ylioppilaaksi Vaasan lukiosta 1857 ja valmistui filosofian maisteriksi 1864, molempien oikeuksien kandidaatiksi 1868 sekä molempien oikeuksien lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1874. Hänen väitöskirjansa Pakkotilasta kriminaali-oikeudessa oli ensimmäinen suomenkielinen oikeustieteen väitöskirja. Forsman teki vielä opintomatkoja Berliiniin, Dresdeniin ja Leipzigiin vuosina 1878–1879 ja 1881.
Forsman oli Helsingin yliopiston lainopin tiedekunnan vt. suomen kielen ylimääräisenä professorina 1869–1878, rikosoikeuden ja oikeushistorian professorina 1879–1899 sekä siviilioikeuden ja roomalaisen oikeuden vt. professorina useaan eri otteeseen. Hän toimi yliopiston vararehtorina vuosina 1892–1899 ja vt. rehtorina 1896–1899. Rikosoikeuden tutkijana Forsman edusti ns. klassista koulukuntaa.
Forman kuului Suomalaisen puolueen keskeisiin vaikuttajiin. Hän oli pappissäädyn edustajana valtiopäivillä 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897 ja 1899. Hän oli valtiopäivien rikoslakivaliokunnan puheenjohtajana 1888, lakivaliokunnan puheenjohtajana 1899 sekä jäsenenä rikoslakiehdotusta tarkistavassa komiteassa 1881–1884 ja puheenjohtajana kirkkolakikomiteassa 1886. Valtiopäivämiehenä Forsman vaikutti etenkin vuoden 1889 rikoslain säätämiseen. Forsman oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1889–1891. Hän sai valtioneuvoksen arvon 1898.
Forsman oli Lainopillisen yhdistyksen keskustoimikunnan jäsen 1876–1893 ja puheenjohtaja 1882–1890, Suomalaisen Teatterin johtokunnan jäsen 1877–1890, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran varaesimies 1882–1885 sekä Kansanvalistusseuran toimikunnan jäsen 1885–1899. Hän toimi Suomettaren, Helsingin Uutisten, Kirjallisen kuukausilehden ja Uuden Suomettaren toimituksessa. Forsman testamenttasi suurimman osan omaisuudestaan SKS:lle.
Jaakko Forsmanin veljenpoika oli historiantutkija ja koulumies Jaakko Forsman nuorempi.
Teoksia

Tietoja maailman kansoista, heidän tavoista, uskonnoista ja vaiheista. Saksasta mukaillut J. O. Forsman. J. W. Lillja & C:o, 1860.
Pakkotilasta kriminaali-oikeudessa. Väitöskirja. Tekijä 1874.
Muistutuksia alamaiseen rikoslain ehdotukseen, jonka on valmistanut eräs sitä varten asetettu komitea. Kustantaja tuntematon, 1878.
Nyky-ajan erisuuntaiset käsitykset rangaistuksen tarkoituksesta : (Kutsumus sen julkisen esitelmän kuuntelemiseen, jolla professori Joel Napoleon Lang astuu virkaansa). Kustantaja tuntematon, 1884.
Sananen tekeillä olevasta rikoslaista, etenkin rangaistuksen punnitsemiseen nähden : (Kutsumus sen julkisen esitelmän kuuntelemiseen, jolla professori Robert Fredrik Hermanson astuu virkaansa). Kustantaja tuntematon, 1884.
Lisiä 1885 vuoden säädyille annetun rikoslain ehdotuksen tarkastamiseksi : luvut 22-31 : (Kutsumus sen julkisen esitelmän kuuntelemiseen, jolla professori Rabbe Axel Wrede astuu virkaansa). Kustantaja tuntematon, 1885.
Kameralisteille sovitettu luentojakso Suomen rikoslain-opin pääkohdista : yleinen osa, toim. Oskar Blomqvist.  Oskar Blomqvist, 1893.
Suomen lainsäädännön historia : sen pääpiirteet. Edellinen osa, Luentojakso. Söderström, 1896.
Yliopistollisia puheita ja kutsumus yliopiston kruunausjuhlaan 2.11.1896. Otava,1899.
Carlos Alazraqui

| Carlos Alazraqui |
| --- | --- |
 Alazraqui vuonna 2019
Henkilötiedot
Koko nimi:  Carlos Jaime Alazraqui
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1962 (ikä 62) Yonkers, New York
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Carlos Alazaraqui Caslos Alazraqui Carlos Alzraqui
Aktiivisena:  1993–
Merkittävät roolit:  Rocko (Rocko’s Modern Life) Mr. Crocker (Fairly Odd Parents) James Garcia (Reno 911!) Lazlo (Camp Lazlo)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Carlos Jaime Alazraqui (s. 20. heinäkuuta 1962 Yonkers, New York) on yhdysvaltalainen koomikko, imitaattori, ja ääninäyttelijä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjassa Reno 911!.
Elämäkerta

Alazraqui syntyi Yonkersissa New Yorkissa argentiinalaisille vanhemmille, mutta muutti jo nuorella iällä Concordiin Kaliforniaan. Pian hän kuitenkin muutti Sacramentoon, jossa hän opiskeli Cal State Sacramentossa ja osallistui kansainväliseen komediakilpailuun San Franciscossa. Hän voitti kilpailun osallistuttuaan neljättä kertaa ja muutti voittorahoillaan Los Angelesiin. Samalla alkoi hänen uransa koomikkona, imitaattorina ja ääninäyttelijänä.