stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lyydin kieli
Nykytilanne > Toimet lyydin kielen elvyttämiseksi > Omankielinen kirjallisuus

Ponnisteluita oman kielen tunnetuksi tekemiseksi ja siirtämiseksi nuorille on kuitenkin tehty. Vuonna 1993 julkaistiin Petroskoissa ensimmäinen lyydinkielinen kaunokirjallinen teos, Miikul Pahomovin runokokoelma Tuohuz ikkunas (Tuohus ikkunalla).  Pian tämän jälkeen, vuonna 1995, valmistui ensimmäisen lyydinkielisen aapisen luonnos, joka jäi silloin julkaisematta.  Se, kuten myös vuonna 2003 julkaistu uusi omintakeinen lyydiläisaapinen ABC-kird’, syntyi opettaja Lidja Potašovan ja Miikul Pahomovin yhteistyönä. Aapisen ja muidenkin harvojen olemassa olevien suppeiden oppimateriaalien käyttöönotto kangertelee. Lyydin kielestä on lisäksi olemassa tutkimuksia ja kielinäytteitä, mutta niitä ei ole saatu julkaistua. Pienessä Kuujärven koulussa on opetettu lyydin kieltä vapaaehtoisena oppiaineena.
Kuujärven Joensuun kylässä syntynyt Obraman Fedjuu on kirjoittanut muistelmia ja tallentanut paikallisia sananlaskuja, joita on julkaistu Karjalan Heimo -lehdessä vuonna 1993. Obraman Fedjuun tytär kemian insinööri Lilja Pahomova laati Kuujärven sanakirjaa (A–K-kirjaimet) vuosina 1961–1964, mutta käsikirjoitus katosi tekijän kuoleman jälkeen. Myös aapisen kääntäjä Potašova on kerännyt kansanrunoutta.
Vuonna 1999 julkaistiin ensimmäinen hengellinen kirja lyydin kielellä, Miikul Pahomovin D’umalan Poig (Jumalan Poika). Tämä lukemisto sisältää Raamatun kertomuksia, rukouksia, jumalankäskyjä ja hengellisiä runoja. Teoksessa on pyritty yhdistämään lyydin kolme päämurretta yhtenäisen kirjakielen luomiseksi. Pahomovin julkaisut saivat jatkoa vuonna 2000, kun häneltä julkaistiin runoteos Lüüdiland – runokird' lüüdin heimon kolmes mujus ja vuonna 2005 hengellinen teos, Ehtsluužb. Hänen muita teoksiaan ovat Tervheks! Lugendkird’ Kujärven lüüdin kielel (2007, Lidja Potašovan kanssa), Ukon bembel – Runod lüüdin kielel (2010), Kuujärven lyydiläistekstejä (2011) ja Kondan Kalndan – Kujärven lüüdin rahvhansana (2012).
Tällä hetkellä Karjalan tiedekeskuksessa Petroskoissa toimii kolme lyydiläisyyden tutkijaa. Natalia Čhikina tutkii kirjallisuutta, Aleksandra Rodinova ja Svetlana Kovaleva lyydin kieltä. Rodinova ja Kovaleva ovat myös mukana vuonna 2013 käynnistyneessä hankkeessa, jonka päämääränä on luoda lyydin kielen verkkosanakirja lyydi–suomi–venäjä. Hanketta johtaa Miikul Pahomov, ja se toteutetaan yhteistyössä Lyydiläisen Seuran, Helsingin yliopiston ja Kotimaisten kielten tutkimuslaitoksen kanssa. Kolmevuotista hanketta rahoittaa Koneen säätiö, ja sen ensimmäinen vaihe on valmistunut. Keskeneräinen sanakirja on avattu verkkoon.
Nykytilanne > Toimet lyydin kielen elvyttämiseksi > Lyydiläinen Seura ry (Lüüdilaine Siebr)

1.12.1998 perustettu Lyydiläinen Seura ry (Lüüdilaine Siebr) on yrittänyt tehdä lyydiläisyyttä ja lyydin kielen asemaa tunnetuksi. Seuraan kuuluu noin sata jäsentä, jotka ovat lyydiläisalueen ulkopuolella asuvia lyydiläisiä, heidän ystäviään ja tukijoitaan. Seura pyrkii tavoittamaan myös ruotsinlyydiläisiä kielensä ja kulttuurinsa eheyttämiseksi muun muassa Suomen kulttuurirahaston tukemana. Lisäksi Karjalassa toimii lyydiläisyhdistyksiä. Niiden toiminta keskittyy Kuujärvelle, Pyhäjärvelle, Petroskoihin ja Kentjärvelle. Muuten lyydiläisten kieltä ja kulttuuria on pitänyt yllä Pitk Randaane -perinneryhmä, josta on käytetty myös kirjoitusasuja Pit´k randaane ja Pitk’randaaset. Vuonna 2003 Lyydiläinen Seura järjesti yhdessä Maailman musiikin keskuksen kanssa lyydiläisen musiikin tallennusmatkan Joensuun kylään, jossa tarkoituksena oli tallentaa yhtyeen musiikkia. Tallenteen pohjalta julkaistiin myöhemmin CD ja laulukirja, Pajod.
2000-luvulla Suomessa on järjestetty säännöllisesti lyydin kielen kursseja. Vuonna 2008 suomalainen Lyydiläinen Seura ja karjalainen Trias-nuorisojärjestö perustivat Lyydilaine-sanomalehden, jossa on artikkeleita lyydin ja venäjän kielillä. Lehti ilmestyy Petroskoissa. Seuran vuosijulkaisun nimi on puolestaan Lüüdilaine, ja se on ilmestynyt kerran vuodessa vuodesta 2005 lähtien. Lehden artikkelit ovat lyydiksi (pääosin latinalaisilla kirjaimilla, joilla lyydin kirjakieltä kirjoitetaan, mutta myös kyrillisillä aakkosilla), suomeksi ja venäjäksi. Kansalaisjärjestöt ovat yhteistyössä järjestäneet muun muassa kielileirejä nuorille sekä lyydinkielisiä kudontapiirejä. Leirien osanottajat ovat olleet 7–16-vuotiaita lyydiläislapsia ja -nuoria eri lyydiläispaikkakunnilta. Leirien yksi päämäärä on luoda verkosto lyydiläislasten välille kielen oppimisen ohella. 2010-luvulla lyydiläiset ovat vastanneet itse leirien järjestämisestä.
Nykytilanne > Toimet lyydin kielen elvyttämiseksi > Kielen oppiminen jatkosodasta nykypäivään ja Lyydiläisen keskuksen perustaminen

Kun suomalaisjoukot jatkosodan aikana miehittivät muun muassa lyydiläisten asuma-aloja, osa lyydiläisistä oppi suomen kielen alueella järjestetyn opetuksen johdosta. Alueelle matkusti suomenkielisiä opettajia, ja tuolloin järjestettiin myös jumalanpalveluksia, uskonnonopetusta kouluissa sekä pidettiin rippikouluja. Sen lisäksi, että Aunuksen radio alkoi lähettää vepsän- ja karjalankielisiä ohjelmia, oli ohjelmistossa myös lyydin kielellä tuotettua ohjelmaa. Lapsikuolleisuus puolittui. Kun alue jäi toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliitolle, alkoi pitkä ateismin kausi. Tuolloin Kalevalasta tuli tärkeä henkisyyden lähde Karjalan alueen ihmisille. Vuonna 1992 Inkerin evankelisluterilaisen kirkon työntekijät saapuivat Lyydinmaalle ja alkoivat kehittää hengellistä elämää. 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä esimerkiksi Kuujärvellä järjestettiin säännöllisesti uskonnollisia tilaisuuksia, mutta niissä käytössä olleet Raamatut ovat olleet venäjänkielisiä. Vuonna 2008 suomalainen Lyydiläinen Seura ja karjalainen Trias-nuorisojärjestö perustivat Lyydilaine-sanomalehden, jossa on juttuja lyydin ja venäjän kielillä.
Lyydinmaalle avattiin vuonna 2010 Lyydiläinen keskus (Lüüdikodi), jonka toimintaa Lyydiläinen seura tukee. Karjalan tasavallan etnokeskusten verkostoon kuuluvaa keskusta johtaa Kuujärven asutuksen itsehallinnon entinen johtaja Raisa Koponeva. Toiminnan tarkoituksena on tehdä lyydiläisyyttä tunnetuksi paikallisten asukkaiden ja kutsuvieraiden keskuudessa, opettaa lyydin kieltä ja palvelella matkailijoita sekä tutkijoita. Keskus myös järjestää joka kesä lyydiläisnuorille Ilmori-leiriä. Keskuksessa on usean vuoden ajan opetettu lyydin kieltä kerran viikossa noin kymmenelle nuorelle, mutta heillä on ollut hyvin vähän edellyksiä käyttää kieltä arjen tilanteissa.
Syksyllä 2014 Lüüdikodi-keskuksessa aloitettiin kielikerhon järjestäminen, joka on tarkoitettu kokonaisille perheille. Kerhon tarkoituksena on saada kokonaiset perheet käyttämään kieltä myös arjessaan kotona, jotta kielen oppiminen ja välittyminen nuorille tehostuisi. Muita kielen oppimisen keinoja ovat olleet kaikenikäisille suunnattu säännöllisesti kokoontuva lyydinkielinen kudontakerho sekä lyydinkielinen keskustelupiiri, jossa tallennetaan myös Karjalan Sivistysseuran kanssa kansanperinnettä ja tarinoita. Keskusteluita myös julkaistaan kirjallisesti ja äänitteinä. 2010-luvulla Pyhäjärven lyydiläisyhteisössä on toimintansa aloittanut lyydinkielinen teatteriryhmä.
Vuonna 2013 Karjalan opetusministeriö myönsi luvan opettaa lyydiä vapaavalintaisena oppiaineena, joka johti 13 opettajan kouluttamiseen Suomessa Miikul Pahomovin toimesta. Vuodesta 2014 alkaen lyydiä on opetettu vapaaehtoisena oppiaineena Kentjärven koulussa noin 40 oppilaalle. Ohessa on pidetty lyydiläistä kulttuurikerhoa. Tämän jälkeen opetus on aloitettu myös Pyhäjärven koulussa noin kymmenelle oppilaalle. Opetus on aloitettu myös päiväkodissa. Lisäksi Petroskoissa on toiminut aika ajoin kielikerho.
Kirjallisuutta

Lyydinkielistä ja lyydin kieltä käsittelevää kirjallisuutta on melko vähän. Alla on luetteloitu näistä merkittävimpiä.
Seppoi Ilmorin starina, 1845, julk. D. E. D. Europaeus, julkaistu Suomettaressa 1847
Wepsän pohjoiset etujoukot, 1873–1874, tutkielma lyydiläismurteista, laatinut Arvid Genetz, julkaistu Kielettäressä
Lyydin kielen sanakirja, 1908, laatinut Mihail Georgijevski keskilyydin murteesta
Lyydiläisiä kielennäytteitä, 1934
Lyydiläismurteiden sanakirja, 1944, toimittanut Juho Kujola
Lyydiläismurteiden äännehistoria, 1946 (osa 1), toimittanut Aimo Turunen
Kuujärven refleksiivikonjugaatiot, 1947, artikkeli, Nikolai Bogdanov
Lyydiläismurteiden äännehistoria, 1950 (osa 2), toimittanut Aimo Turunen
Lyydiläisiä tekstejä, 1963–1984, Pertti Virtaranta
Lähisukukielten lukemisto, 1967, sisältää Pertti Virtarannan koostamia kielinäytteitä lyydistä
Fonologitšeskije sredstva ljudikovskoi retši, 1975, Aleksander Barantsev
Obraztsy ljudikovskoi retši, 1978, Aleksandr Baratsev
Haljärven lyydiläismurteen muoto-oppia, 1986, Pertti Virtaranta
Tuohuz ikkunas, 1993, Miikul Pahomov (runoja)
D'umalan Poig (Jumalan Poika), 1999,(hengellisiä tekstejä), käänt. Miikul Pahomov
Lüüdiland, 2000, Miikul Pahomov (runoja)
ABC-kird', 2003, Miikul Pahomov ja Lidia Potašova, (aapinen Kuujärven lyydiksi)
Ehtsluužb, 2005 (arkipäivän ehtoopalvelus ja rukouksia), käänt. Miikul Pahomov
Tervheks! Lugendkird' Kujärven lüüdin kielel, 2007. Miikul Pahomov ja Lidia Potašova (koulun lukukirja)
Pajod. Lyydiläisiä lauluja, 2007. Pit'k Randaane. Toimitus: Miikul Pahomov
Lüüdilaine 2005–2007, 2013–, vuosijulkaisu. Päätoimittajat Miikul Pahomov ja Veikko Purmonen.
Karjalan Heimo, 2003, N:o 9–10. Kuujärven erikoisnumero. Päätoimittaja Sakari Vuoristo.
Carelia, 2007, N:o 6. Lyydiläinen erikoisnumero. Päätoimittaja Robert Kolomainen.
Ukon bembel, 2010, Miikul Pahomov (runoja)
Kuujärven lyydiläistekstejä, SUS 2011, Miikul Pahomov
Kondan Kalndan, Kuujärven lyydin kansanrunoutta, 2012, koonnut Miikul Pahomov
Aiheesta muualla

Lyydinkielinen verkkosanakirja lyydi–suomi–venäjä
Lyydiläinen seura (Lüüdilaine siebr) (Arkistoitu – Internet Archive)
Vuonna 2008 perustetun Lyydilaine-lehden kolmas numero.
Nykirke (Modum)

| Nykirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2009.
Sijainti:  Modum, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Tunsbergin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1847
Suunnittelija:  Christian Heinrich Grosch
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  307
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nykirke ("uusi kirkko") on Modumin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1847.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nykirke (Modum) Wikimedia Commonsissa
Runar Schildt

Runar Schildt
Ernst Runar Schildt (26. lokakuuta 1888 Helsinki – 29. syyskuuta 1925 Helsinki) oli suomenruotsalainen kirjailija. Hänen kirjojaan on käännetty suomen lisäksi ainakin englanniksi ja ranskaksi.
Elämä

Schildt opiskeli Helsingin yliopistossa estetiikkaa ja nykykansain kirjallisuutta, taidehistoriaa ja pohjoismaista historiaa. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1910. Hän oli alkuun töissä yliopiston kirjastossa ja ohjaajana Ruotsalaisessa teatterissa. Hän toimi kirjallisuuskriitikkona ja kääntäjänä. Vuonna 1915 hänet valittiin Holger Schildtin kirjankustantamon kirjallisuuspäälliköksi. Yhtiö julkaisi myös hänen omat teoksensa.
Schildtin ensimmäinen kirja, novellikokoelma nimeltä Den segrande Eros ilmestyi 1912. Schildt kirjoitti yhteensä 33 novellia, joista 25 julkaistiin seitsemässä novellikokoelmassa. Novelleista muun muassa ”Aapon”, ”Hirsipuumiehen” ja ”Varpusen suudelman” pohjalta on tehty elokuvia. Elokuvia on yhteensä seitsemän.
Schildt teki itsemurhan syksyllä 1925. Sen taustalla olivat huono taloudellinen tilanne, masennus ja kyvyttömyys kirjoittaa, mikä johtui äärimmäisestä itsekritiikistä.
Perhe

Runar Schildtin vanhemmat olivat Helsingin kaupungin kassanhoitaja, filosofian maisteri Arthur Abraham Christoffer Schildt (1855–1890) ja pankkivirkailija Adéle Ofelia Strömberg. Hän oli naimisissa vuodesta 1914 Emilia (Mila) Mathilda Heikelin kanssa.
Toimittaja Christoffer Schildt ja taidehistorioitsija ja kirjailija Göran Schildt olivat hänen poikiaan. Helsingissä on ollut Runar Schildtin puisto vuodesta 1955 ja Schildtinpolku vuodesta 1976.
Tuotanto > Omat teokset

Armas Fager: en silhuett (Schildt 1920) (Armas Fager: siluetti; Asmodeus ja kolmetoista sielua, Love kirjat 1991)
Asmodeus och de tretton själarna samt tre noveller (Schildt 1915) (Armas Fager: siluetti; Asmodeus ja kolmetoista sielua, Love kirjat 1991)
Den segrande Eros (Söderström 1912, novellikokoelma) (’Voittoisa Eros’)
Den stora rollen (Schildt 1923, näytelmä) (Suuri haave, Otava 1924)
En sparv i tranedans (Söderström 1937) (elokuvana nimellä Varpusen suudelma)
Från Regnbågen till Galgmannen 1–2 (Schildt 1988)
Från Rönnbruden till Häxskogen (Rabén & Sjögren 1974)
Galgmannen: en midvintersaga (Schildt 1922, näytelmä) (Hirsipuumies: sydäntalven tarina, Gummerus 1923)
Hemkomsten och andra noveller (Schildt 1919) (Kotiinpaluu ja muita novelleja, Otava 1922)
Häxskogen och andra noveller (Schildt 1920) (Noitametsä, Love kirjat 1985; novelleja myös muista kokoelmista)
Lyckoriddaren (Schildt 1923, näytelmä) (’Onnenritari’)
Lättsinniga berättelser (Rabén & Sjögren 1977, novellikokoelma)
Noveller (1969, lukiota varten toimitettu novellikokoelma)
Några blad (Schildt 1926)
Perdita och andra noveller (Schildt 1918)
Raketen och andra berättelser (Schildt 1918)
Regnbågen (Schildt 1916) (Sateenkaari, Otava 1924)
Runar Schildts noveller 1–2 (Schildt 1955)
Rönnbruden och Pröfningens dag (Schildt 1917)
Östnyländska berättelser (Lindqvist 1960, novellivalikoima)
Tuotanto > Ruotsinnoksia

Houmark, Christian: Vägar som skiljas (Schildt 1919, romaani)
Keyserling, E. von: Dumala (Schildt 1919, romaani)
Keyserling, E. von: Vågor (Schildt 1920, romaani)
Mille, Pierre: Monarken (Schildt 1924)
Ring, Barbra: En man (Schildt 1924)
Ring, Barbra: När Peik skulle göra sin lycka (Schildt 1918)
Ring, Barbra: Peik (Schildt 1917)
Schnitzler, Arthur: Den ensliga vägen (Schildt 1921, näytelmä)
Schnitzler, Arthur: Den grekiska danserskan och andra noveller (Schildt 1918, romaani)
Talvio, Maila: Kärlek (Schildt 1924)
Thiess, Frank: Djävulens skugga (Schildt 1926)
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Runar Schildt Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Vapaasti ladattavia Runar Schildtin e-kirjoja Kansalliskirjaston Klassikkokirjastossa, Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Vestre Sponen kirkko

| Vestre Sponen kirkko Vestre Spone kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2009.
Sijainti:  Modum, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Tunsbergin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1880
Suunnittelija:  Henrik Nissen
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  153
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Vestre Sponen kirkko (norj. Vestre Spone kirke) on Modumin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1880.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vestre Sponen kirkko Wikimedia Commonsissa
Populaarimusiikki

Musiikin tyylilajit
Taidemusiikki
Populaarimusiikki:
Pop | Rock | Iskelmä
Afroamerikkalainen musiikki
Kansanmusiikki
Maailmanmusiikki
Musiikinteoria
Nuottikirjoitus
Melodia
Harmonia
Tonaalisuus
Sävelasteikko
Sävellaji
Tahtilaji
Musiikkifilosofia
Musiikin vaikutukset
Musiikin historia
Musiikin tekeminen
Muusikko
Säveltäminen
Improvisointi
Soitin
Laulu
Konsertti
Äänen tallennus
Tekijänoikeus
Osa artikkelisarjaa
Populaarimusiikilla tarkoitetaan yleisimmän määritelmän mukaan suosittua, suuren yleisön kuuntelemaa ja levylistoilla näkyvää musiikkia, kuten popmusiikkia, rockia tai iskelmämusiikkia. Tässä määritelmässä ei taidemusiikkia, jazzia ja etnistä musiikkia lasketa populaarimusiikkiin kuuluvaksi. Hieman marginaalisetkin rock- ja popmusiikista erkaantuneet tyylit, kuten metallimusiikki äärimmäisine muotoineen, lasketaan kuitenkin populaarimusiikiksi. Laajemman määritelmän mukaan populaarimusiikki tarkoittaa kaikkea sellaista musiikkia, joka omana aikanaan on ollut suuren yleisön suosiossa.
1800-luvun teollistumisen ja kaupungistumisen aikakaudella taidemusiikin ja kansanmusiikin väliin syntyi vähitellen oma tyylisuuntansa, joka vastasi aluksi lähinnä nykyistä viihdemusiikkia. Se levisi nopeasti aluksi nuottien ja myöhemmin äänitteiden sekä radion ja television mukana. 1950-luvulla syntyneen rock and roll -musiikin myötä populaarimusiikki kytkeytyi vahvasti nuorisokulttuuriin. Populaarimusiikin monet tärkeät muodot saivat liki nykyistä muistuttavan asunsa 1960- ja 1970-luvulla, joskin tärkeitä muutoksia on tapahtunut senkin jälkeen.
Populaarimusiikilla on Suomessa nykyään myös koulujen musiikinopetuksessa usein hallitseva asema, ja sitä opetetaan harrastelijoille ja ammattilaisille omissa oppilaitoksissaan (jazz-musiikkia voidaan opettaa samassa laitoksessa).
Tyylilajeja (suppean tulkinnan mukaan)

Country
Elektroninen populaarimusiikki
Dance (EDM)
House
Synthpop
Tekno
Trance
EBM
Folkmusiikki
Gospelmusiikki
Iskelmämusiikki
Laulelmamusiikki
Popmusiikki
Rai
Reggae
Rock
Progressiivinen rock
Punk
Metallimusiikki
Rhythm and blues -traditio
Soul
Funk
Hip hop -musiikki
Nykyaikainen R&B
Työväenmusiikki
Viihdemusiikki
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lisää luettavaa aiheesta Kirjallisuutta populaarimusiikista on Wikiaineistossa
Zara Larssonin popkonsertti.
Janna Hurmerinnan diskografia

| Julkaisut |
| --- | --- | --- |
| ↙Studioalbumit | 5 |  |
| ↙Singlet | 24 |  |
| ↙Musiikkivideot | 9 |  |
Tämä artikkeli on Janna Hurmerinnan diskografia.
Studioalbumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Right Now |  Julkaistu: 20. kesäkuuta 2007 (Suomi) 10. lokakuuta 2007 (Aasia)  Levy-yhtiö: Texicalli / Jupiter  Formaatti: CD / Digitaalinen | — | — |
| The Makings of Me |  Julkaistu: 19. marraskuuta 2008  Levy-yhtiö: Texicalli / Jupiter  Formaatti: CD / Digitaalinen | — | — |
| Janna |  Julkaistu: 6. kesäkuuta 2014  Levy-yhtiö: Universal Music  Formaatti: CD / Digitaalinen | #1  | — |
| Spektri |  Julkaistu: 28. syyskuuta 2018  Levy-yhtiö: Universal Music  Formaatti: CD / Digitaalinen | #6  | — |
| Ihminen |  Julkaistu: 30. elokuuta 2024  Levy-yhtiö: Universal Music  Formaatti: CD / LP / Digitaalinen | #8  | — |
Singlet

| Vuosi | Single | Singlelista | Latauslista | Radiolista | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006 | ”Calling You” | — | — | — |  |
| 2007 | ”Take Your Time” | — | — | — | Right Now |
| 2008 | ”Go Go Get Gone” | — | — | — | The Makings of Me |
| 2009 | ”Strip Down” | — | — | — | The Makings of Me |
| 2013 | ”Sä et ole hullu” | 11  | 2  | 3  | Janna |
| 2014 | ”Läpinäkyvä” | — | 22  | 9  | Janna |
| 2014 | ”Tytöt lähtee tanssimaan” | — | — | 6  | Janna |
| 2014 | ”Kaikki hyvin” | — | — | — | Janna |
| 2015 | ”Hankala elämä” | — | — | — | Janna |
| 2015 | ”Voi kuinka me sinua kaivataan” | — | — | — | SuomiLOVE-kokoelma |
| 2016 | ”Paljon onnee” | — | 5  | 70  |  |
| 2016 | ”Anna mä puhallan” | — | 11  | 29  | Spektri |
| 2017 | ”Mitä jos” | — | 5  | — | Spektri |
| 2017 | ”Vaikee mut oikee”   (feat. Nikke Ankara) | 17  | 1  | — | Spektri |
| 2017 | ”Tahdon” | — | 11  | — | Spektri |
| 2018 | ”Täyteen vaan” | — | 6  | 8  | Spektri |
| 2018 | ”Mustis”   (feat. Pyhimys) | 20  | — | — | Spektri |
| 2018 | ”Sateet”   (feat. Tuure Kilpeläinen) | — | — | 42  | Spektri |
| 2018 | ”Kylmältä suojassa” | — | — | — | Spektri |
| 2021 | ”Maailma meidän jälkeen” | — | — | 17  | Ihminen |
| 2022 | ”Niin kauan ku me eletään” | — | — | — |  |
| 2024 | ”Onnistu elämään” | — | — | 26  | Ihminen |
| 2024 | ”Muuttolintu”   (feat. Keko Salata) | 44  | — | — | Ihminen |
| 2024 | ”Aivan sama”   (feat. Erika Vikman, F) | 42  | — | 51  | Ihminen |
Musiikkivideot

| Vuosi | Video | Ohjaaja |
| --- | --- | --- |
| 2013 | ”Sä et ole Hullu” | Mikko Harma |
| 2014 | ”Läpinäkyvä” | Jaakko & Kusti Manninen |
| 2014 | ”Tytöt lähtee tanssimaan” | Hannu Aukio, Karoliina Gröhndahl |
| 2014 | ”Kaikki hyvin” [Lyric Video] |  |
| 2016 | ”Paljon Onnee” | Mikko Harma |
| 2016 | ”Anna Mä Puhallan” |  |
| 2018 | ”Mustis” (feat. Pyhimys) |  |
| 2018 | ”Sateet” (feat. Tuure Kilpeläinen) | Mikko Harma |
| 2022 | ”Niin kauan ku me eletään” | Jirina |

Janna 2015
Festina lente

Augustus. Roomalainen muotokuva 30 eaa. Musei Capitolinissa Roomassa esittää nuorta Octavianusta.
Festīnā lentē on latinankielinen sanonta, joka tarkoittaa ”kiiruhda hitaasti”. Se on käännös kreikankielisestä ilmaisusta σπεῦδε βραδέως (speûde bradéōs), jota keisari Augustuksella oli Suetoniuksen mukaan tapana toistella puhuessaan hyvän sotapäällikön ominaisuuksista. Niihin eivät kuuluneet äkkipikaisuus ja harkitsemattomuus. Suetonius kertoo, että Augustuksen mielestä taisteluun ei tullut ryhtyä missä olosuhteissa tahansa; ”voiton toiveiden tuli olla suuremmat kuin häviön vaara.”
Sanonta liittää toisiinsa kaksi näennäisesti yhteensopimatonta käsitettä, hitauden ja nopeuden, ja suosittelee, että toimitaan viivyttelemättä, mutta kuitenkin tarpeellista varovaisuutta noudattaen.
Aldus Manutius-kustantamon tunnus
Venetsialainen kustannustalo Aldus Manutius käytti 1500-luvulla tunnuksenaan delfiiniä ja ankkuria, jotka edustivat sen tunnusta "kiiruhda hitaasti".
Igelfors

| Igelfors |
| --- | --- |
 Igelfors
 Koordinaatit: 58°50′48″N, 15°41′47″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Itä-Götanmaan lääni
Maakunta:  Itä-Götanmaa
Kunta:  Finspång
Väkiluku (2021):  221
Igelfors on taajama Finspångin kunnassa Itä-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 221 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Igelfors Wikimedia Commonsissa
Otto Lorenz Zetterman

Otto Lorenz Zetterman (30. elokuuta 1842 Helsinki – 1918 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti.
Otto Lorenz Zetterman syntyi Helsingissä perheeseen, jonka isä oli everstiluutnantti ja maanvuokrausmestari Lorenz Johan Zetterman. Otto Lorenz aloitti sotilasopintonsa Haminan kadettikoulussa syksyllä 1854. Sieltä hän valmistui luutnanttina ja aloitti uransa armeijan jalkaväessä. Maaliskuussa 1863 hänet siirrettiin aliluutnanttina Henkivartioväen Hatsinan jalkaväkirykmenttiin hoitamaan Puolan kapinan jälkiselvittelyjä. Sieltä hän siirtyi Henkikaartin Jääkärirykmenttiin Pietariin, missä palveli aina vuoteen 1888 saakka. Zetterman osallistui Turkin sotaan 1877–1878 ja sodan lopulla hänet ylennettiin everstiksi.
Sodan jälkeen hänestä tuli Moskovan lähistöllä sijainneen 19. Kolomnan jalkaväkirykmentin komentaja ja hän sai marraskuussa 1894 ylennyksen kenraalimajuriksi. Joulukuussa samana vuonna Zettermanista 16. jalkaväkidivisioonan 2. prikaatin komentaja. Zetterman erosi armeijasta kenraaliluutnanttina vuonna 1902. Hän asui aluksi Vilnassa, mutta puolisonsa Jekaterina Skandrakovan (1873–1904) kuoleman jälkeen hän muutti Helsinkiin.
Støren

| Støren |
| --- | --- |
 Størenin kirkko
 Støren
 Koordinaatit: 63°01′52″N, 10°17′25″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Trøndelag
Kunta:  Midtre Gauldal
Pinta-ala:  
 – Maa:  2,4 km²
Väkiluku (2023):  2 305
 – Väestötiheys:  960,4 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Støren on taajama Trøndelagin läänissä Norjassa ja Midtre Gauldalin kunnan hallinnollinen keskus. Taajama sijaitsee noin 50 kilometriä Trondheimista etelään ja siellä oli 2 305 asukasta vuonna 2023.
Tiet E6 ja riksvei 30 kohtaavat Størenissä. Kirkonkylä on Dovrenin radan ja Rørosin radan solmukohta, kuten myös lohijokien Gaula ja Sokna yhtymäpaikka.
Historiaa

Støren oli aiemmin oma itsenäinen kuntansa, mutta vuona 1964 Støren, Budal, Singsås ja Soknedal yhdistettiin uudeksi Midtre Gauldalin kunnaksi.
Størenin kirkko on vuodelta 1817.
Aiheesta muualla

Støren museum og historielag (Arkistoitu – Internet Archive) (norjaksi)
Heggenin kirkko

| Heggenin kirkko Heggen kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Modum, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Tunsbergin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1200-luku
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  396
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heggenin kirkko (norj. Heggen kirke) on Modumin kunnassa Buskerudin läänissä Norjassa sijaitseva keskiaikainen kivikirkko 1200-luvulta. Se oli alun perin pitkäkirkko, mutta laajennettiin ristikirkoksi 1700-luvun alussa.
Kuvia

Kirkkosali