stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alma Engblom

Alma Engblom: Maalaistyttö (1876).
Alma Engblom (18. helmikuuta 1856 Helsinki – 15. toukokuuta 1926 Turku) oli suomalainen taidemaalari, joka kävi Turussa Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulua 1870-luvun puolivälissä.
Elämä

Engblom aloitti taideopintonsa Robert Wilhelm Ekmanin johdolla, ja häntä pidettiin yhtenä tuon vuosikymmenen lupaavimpana taideopiskelijana. Säilyneiden töiden perusteella voidaankin katsoa hänen kuuluneen realismin alkavan kauden lupaaviin nuoriin taiteilijoihin.
Opinnot Pariisissa

Vuonna 1879 Engblomille myönnettiin ulkomaanstipendi ja hän opiskeli muutamia vuosia Pariisissa. Ranskassa Engblom opiskeli Académie Julianissa (opettajana Tony Robert-Fleury) ja Académie Trélat'ssa (opettajina Jules Bastien-Lepage, Léon Bonnat ja Jean-Leon Gérôme). Palattuaan Turkuun Engblom maalasi 1880-luvulla muotokuvia, mutta joutui kuitenkin rahavaikeuksien takia luopumaan varsinaisesta taiteilijan urasta. Hän oli Maria Wiikin ja Amélie Lundahlin aikalaisia.
Myöhemmät vaiheet

Engblom hankki sittemmin elantonsa piirustuksenopettajana, mistä syystä taiteellinen toiminta jäi vähäiseksi. Hän maalasi 1880-luvun jälkipuoliskolla luultavasti Önningebyn taiteilijasiirtokunnassa Ahvenanmaalla, mutta vakituinen opetustyö ei antanut mahdollisuutta tehdä taidetta täysipainoisesti. Kuten useimmat tuon ajan naispuoliset taiteilijat, Engblomkin pysyi koko ikänsä naimattomana ja asui yhdessä leskiäitinsä kanssa tämän kuolemaan saakka vuoteen 1893.
Aiheesta muualla

Alma Engblom Kansallisgallerian kokoelmissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Klassinen vene

Suomalainen klassikko - A-vene Alien L-19 Viaporin Tuopissa vuonna 2000.
Klassinen vene on huvivene, jonka valmistus on lopetettu ja joka kuvastaa valmistusaikakautensa tyypillistä rakennustapaa ja käyttöarvoa.
Klassikkorekisteri ja K-merkintä

Klassisille huvi- ja kilpaveneille tarkoitetun Klassikkorekisterin sekä kulttuurihistoriallisesti merkittäville veneille tarkoitetun K-merkinnän toi Suomeen Mahogany Yachting Society ry (MYS), joka aloitti hankkeen Ruotsin mallin mukaisesti vuonna 2012.
Vapaaehtoisen rekisteröinnin tarkoitus on herättää kiinnostusta klassisiin ja kulttuurihistoriallisesti merkittäviin huvi- ja kilpaveneisiin sekä kerätä ja säilöä niihin liittyvää tietoa, jolloin edellytykset veneiden säilymiselle paranevat.
Käytännön kartoituksesta ja rekisterin ylläpidosta vastaa MYS, joka tekee asiassa yhteistyötä Museoviraston ja Forum Marinumin sekä eri venealan asiantuntijoiden kanssa.
Klassikkorekisteri ja K-merkintä ovat vapaaehtoisia. K-merkintä voidaan myöntää vain veneelle, joka on jo aiemmin hyväksytty Klassikorekisteriin.
MYS:lle tehdyt anomukset käsittelee kerrallaan kahdeksi vuodeksi valittu 12-jäseninen K-raati, johon kuuluu asiantuntijoita Museovirastosta, Forum Marinumista, veneveistämöistä ja veneseuroista.
Klassikkorekisterin kriteerit

Seuraavien vaatimusten tulee kaikkien täyttyä:
Rakennettu huvi- tai kilpaveneeksi
Vähintään 50 vuoden ikä
Veneellä on riittävästi dokumentoitu historia (tämä tarkoittaa että hakemuskaavakkeessa pyydetyt tiedot ovat tiedossa ja hakemus on pystytty täyttämään pääosin)
Seuraavista vähintään yhden kriteerin tulee täyttyä:
Rakennettu Suomessa
Suomalainen suunnittelija
Vene edustaa yleistä tyyppiä Suomessa
Vene on ollut käytössä Suomessa
Vene edustaa harvinaista tyyppiä
Kriteerit K-merkityille veneille

Seuraavien vaatimusten tulee kaikkien täyttyä:
Rakennettu huvi- tai kilpaveneeksi
Vähintään 50 vuoden ikä
Veneellä on erittäin kattavasti dokumentoitu historia (erittäin kattava dokumentointi tarkoittaa käytännössä, että veneestä on merkittävästi enemmän tietoa olemassa mitä hakemuskaavakkeessa kysytään)
Veneen on oltava hyvässä merikelpoisessa kunnossa (voidaan tehdä myös poikkeus)
Veneen on oltava kulttuurihistoriallisesti merkittävä
Vene arvioidaan yksilönä. K-merkintä ei koske venetyyppiä tai sarjaa
Veneelle voidaan antaa myös lausunto ’K-raati puoltaa mahdollista K-merkintää’
Seuraavista vähintään yhden kriteerin tulee täyttyä:
Rakennettu Suomessa
Suomalainen suunnittelija
Vene edustaa yleistä tyyppiä Suomessa
Vene on ollut käytössä Suomessa
Vene edustaa harvinaista tyyppiä
Purjeveneiden riki:
Alkuperäisen puumaston korvaaminen alumiinimastolla / modernilla rikillä: K-raati arvioi kokonaisuuden tapauskohtaisesti
Moottoriveneiden moottori
Moottoriveneen moottorin uusiminen ei ole este K-merkinnälle. Uusi moottori tulee olla entisen kaltainen ja oloinen ja veneen luonne tulee pysyä entisen kaltaisena. Moottoriveneen tekniikka & moottori arvioidaan kokonaisuutena.
Vuoden 2015 loppuun mennessä Klassikkorekisteriin oli merkitty 172 venettä, joista 28 oli saanut myös K-merkinnän. Klassikkorekisteriin hyväksytyt veneet sekä K-merkityt veneet ovat nähtävillä MYS:n nettisivuilla http://mys.fi/index.php?filename=f1093966134&lang=fin&fromfile=krekisteri. Klassikkorekisterille sekä K-merkinnälle on suunniteltu omat viirit ja logot, joiden suunnittelusta on vastannut Bange Design/Peter Bange. Rekisteriin hyväksyttyjen veneiden omistajat voivat lunastaa viirinsä MYS:ltä. Todistukset jaetaan hyväksytyille veneille vuosittain vene­messuilla MYS:n osastolla.
Ruotsissa K-merkintäkäytäntö on ollut voimassa vuodesta 2001 ja K-merkintää hallinnoi Sjöhistoriska Museet http://www.sjohistoriska.se/sv/Kusten-runt/Fartyg--batar/K-markning-av-fritidsbatar (Arkistoitu – Internet Archive). Ruotsissa oli vuoden 2015 lopussa 118 kappaletta K-merkittyä huvi- ja kilpavenettä.
Historia > Vuosina 1850–1920 rakennettu purjevenekanta

Helpoin purjeveneen klassikkomääritelmä perustuu klassisiin purjeveneluokkiin. Tämän mukaan klassikko on automaattisesti vene joka kuuluu ennen 1960-lukua maakohtaisten tai kansainvälisten purjevenejärjestöjen vahvistamiin kilpailu- tai matkapurjehdusluokkiin.
Klassikkojen määrästä Suomessa, saati koko maailmassa, ei ole tarkkaa tietoa. Kirjailija ja purjehdushistorioitsija Pekka Bark on tilastoinut Suomen huvikäyttöön rakennetun huvivenekannan 1850-luvulta vuoteen 1920. Tuona aikana rakennettiin Suomessa melkein 3 000 purjevenettä, joista tähän päivään on säilynyt Suomessa vain 14 kappaletta eli n. puoli prosenttia. Vanhimmista suomalaisveneistä löytyy noin saman verran ulkomailla eli kaiken kaikkeaan Suomen purjehdushistorian seitsemänkymmenen ensimmäisen vuoden venekannasta purjehtii edelleen noin prosentti.
Historia > 1920–1960 rakennettu purjevenekanta

Myös 1920–1960 välisen ajan rakennetusta venekannasta merkittävä osa on tuhoutunut tai myyty ulkomaille. Erityisen kovakouraisesti venekantaa kohtelivat sodat ja lamat. Toisen maailmansodan jälkeen veneiden kato ulkomaille oli erittäin suuri valuuttapulan vuoksi. Esimerkiksi Suomen kutoslaivueesta katosi noin kolmannes 1944–1949.. Kutosten määrä Suomessa oli toisen maailmansodan kynnyksellä vajaa 50. Vuonna 1971 saavutettiin aallonpohja. Veneitä oli Suomessa enää vajaa 20 kappaletta. Kutoset ja muutkin aikaisemmin kilpailleiden luokkien rippeet pelasti osittain niiden muokkaaminen matkaveneiksi. Tilanne kääntyi 1970 ja 1980-luvun taitteessa jolloin kutosten niin kuin muidenkin klassikkojen määrä kääntyi uudelleen kasvuun. Veneillä kilpailtiin taas ja vanhat veneet palautettiin asteittaan kilpailukuntoon. Luokkaliiton mukaan Suomessa oli kutosia vuonna 2013 44 kappaletta.
Historia > Rekisteröidyt purjeveneet vuonna 1961

Vuonna 1961 SPL:n rekisterissä oli 1354 venettä.. Pienimmät, juniorikäyttöön tarkoitetut köliveneet eli Göteborgseka (174 kpl) ja Sulka (115 kpl), ja jollat Viklat (180 kpl), Finnjollat (54) ja Lightningit (127) sekä muut jollat muodostivat suurimman n. 700 veneen ryhmän. Määrällisesti suurin köliveneluokka oli tuolloin Hai-vene joita rekisterissä oli 223 kappaletta. Toiseksi suurin oli Kansanvene luokka, joita oli 124 kappaletta. Suurempia, eli yli 10 metrin köliveneitä oli tuolloin SPL:n rekisterissä noin 100 kappaletta.
Ottaen huomioon sotien jälkeen tapahtuneen kadon voi karkeasti arvioida että 1920–1960 välisenä aikana rakennettiin tai ostettiin Suomeen noin 2500 purjevenettä joista suurin osa ennen toista maailmansotaa. Suuria, yli 40 jalan veneitä rakennettiin harvakseen. 1920-luvun jälkeen rakennetuista veneistä oli arvoilta jäljellä 1970-luvun aallonpohjavuosina noin 700 joista suurin osa oli pieniä köliveneitä: Junioriveneinä käytettyjä Göteborgsekoja ja Sulkia sekä pienet kilpa- matkapurjehdus yhdistelmäveneet Haj- ja Kansanveneitä. Vaikka moni klassikkoluokka kääntyi kasvuun, kokonaismäärä jatkoi laskuaan sitä myötä kun lyhytikäinen pienvenekalusto poistui. Samoin vuonna 1961 Suomen suurin eli 225 veneen vahvuinen Hai-vene-luokka on kutistunut vuoteen 2010 mennessä SPL:n rekisterissä vajaan kolmannekseen.
Klassiset veneet tänään

Viime vuosikymmeninä klassisia veneitä on ostettu Suomeen merkittävästi enemmän veneitä kuin Suomesta on viety. Suuremmat klassikkoveneet on ovat olleet tasaisessa kasvussa aina 1980-luvulta saakka. Suomessa purjehtii tänään arviolta noin 500 klassista purjevenettä joista vajaa puolet edelleen kuuluvat kahteen määrällisesti suurimpiin, mutta venekooltaan pienimpiin klassikkoluokkiin eli Hai- tai Kansanveneisiin. Dramaattisin kasvu muutos on tapahtunut suuremmissa klassikkoluokissa kuten 8mR ja 6mR sekä suuremmissa Saaristoristeilijä-luokissa. Suomen pursiseuroista suurin laivue klassikoita löytyy Helsingfors Segelsällskapetin satamassa. Pursiseuralla on yli 80 klassikkoa satamassaan. Myös klassikkotapahtuma Viaporin Tuoppia järjestävällä Suomenlinnan Pursiseuralla on merkittävä klassisten veneiden laivue. Mahogany Yachting Society on pääasiassa klassisiin moottoriveneisiin keskittyvä venekerho.
Veneiden hävikki

Jotkut pienet luokat, kuten sotien jälkeen suurilukuisin eli 6 metriä pitkät kolmioveneet, ovat miltei kadonneet kokonaan. Kolmioveneitä rakennettiin pääosin Pohjanmaalla rakennettu vuosina 1927-1948 yhteensä 70 kappaletta. Tänään kolmioveneitä on jäljellä 4-5 kappaletta. Sama kato on käynyt toisessa pienessä, eli Sulka-luokassa. C-veneitä, erikoisluokka A-veneen pienempi sisar oli vuonna 1961 rekisterissä 31 kappaletta. Vuonna 2013 rekisteristä ei löytynyt yhtään jäljellä olevaa venettä. Katkeamaton kilpapurjehduksen perinne on yksi tekijä joka on estänyt luokkien harvenemisen. Miltei kaikki suuremmat luokat kuten Hai, Kansanvene ja Metri-veneet ovat kilpailleet säännöllisesti läpi historiansa. Poikkeuksena oli 1960-luku jolloin esimerkiksi kutosilla oli kymmenen vuoden kilpailutauko.
Klassikon ja modernin raja

Klassikko voi olla sekä purjevene että moottorivene, joka on alun perin suunniteltu joko huvi- tai hyötykäyttöön. Klassinen veneily on 1980-luvulta lähtien kokenut vahvaa kansainvälisen suosion nousua, ja monessa maassa, kuten Suomessa, harrastetaan ja kilpaillaan klassisilla veneillä esimerkiksi purjeveneiden Saaristoristeilijä- ja metri-veneluokissa aktiivisemmin kuin niinä aikoina, jolloin veneet olivat nuoria. Klassikon määritelmä vaihtelee vene- ja luokkaliitoittain. Purjeveneissä raja kulkee usein 1960-luvun puolivälissä, jolloin siirtymä puurakenteisista lasikuiturakenteisiin tapahtui. Nykyään tunnettujen suunnittelijoiden kuten Sparkman & Stephensin varhaiset lasikuituiset konstruktiot lasketaan veneilypiireissä klassikoiksi. Myös Suomen kansainvälisesti tunnetuimman purjevenesuunnittelijan Hans Groopin menestynein konstruktio eli 1966 alun perin suunniteltu ja yli 5000 kappaleena maailmalla purjehtiva H-vene täyttänee monen mielestä klassikon tunnusmerkit.
Klassikoiden määrä Suomessa

SPV:n venerekisteri ja MYS:n ylläpitämä Klassikkorekisteri ovat ainoat lähteet, joiden perusteella voidaan arvoida vanhempien veneiden määrää Suomessa. SPV:n rekisteri on klassisten veneiden niin kuin muidenkin purjeveneiden osalta puutteellinen. Rekisteri kattaa ainoastaan SPV:n jäsenseurojen rekisteröidyt eli katsastetut veneet. Puuvene joka on maissa remontin vuoksi ei löydy rekisteristä koska kesän telakalla olevaa venettä ei katsasteta. Samoin rekisteristä puuttuvat kaikki ne klassikot, joiden omistajat eivät ole SPV:n kuuluvien pursiseurojen jäseniä. Lisäksi moni pelkässä kilpailukäytössä oleva vene ei vaadi katsastusta eikä välttämättä löydy rekisteristä. Suomen klassikkorekisterin perustaminen parantaa tilannetta lähivuosina.
| Luokka | Veneitä kpl SPV 2012 | Veneitä kpl Luokkaliitto 2013 | Tyyppi |
| --- | --- | --- | --- |
| 12mR | 1 | 1 | konstruktioluokka |
| 10mR | 1 | 1 | konstruktioluokka |
| 8mR | 13 | 13 | konstruktioluokka |
| 6mR | 21 | 46 | konstruktioluokka |
| 5.5m | 15 | 18 | konstruktioluokka |
| 5m | 16 | 28 | konstruktioluokka |
| A-vene | 12 | 12 | erikoisluokka |
| C-vene | NA | NA | erikoisluokka |
| Saaristoristeilijä | 21 | 21 | konstruktioluokka |
| Itämeren 6 | 1 | NA | konstruktioluokka |
| Itämeren 8 | 6 | NA | konstruktioluokka |
| Itämeren 10 | 5 | NA | konstruktioluokka |
| Utökryssare | 2 | 9 | yksityyppiluokka |
| Gullkronakryssare | NA | NA | yksityyppiluokka |
| Kustkryssare | 1 | NA | yksityyppiluokka |
| Havsörn I, II | 5 | NA | yksityyppiluokka |
| Merikarhut | 7 | NA | konstruktioluokka |
| Viking | 6 | NA | konstruktioluokka |
| Weekend | 2 | 13 | yksityyppiluokka |
| Hai | 74 | NA | yksityyppiluokka |
| Kansanvene | 103 | 263 | yksityyppiluokka |
| Louhi | 21 | NA | yksityyppiluokka |
| Star | 16 | NA | yksityyppiluokka |
| Göteborgseka | 3 | NA | yksityyppiluokka |
| Sulka | 7 | NA | yksityyppiluokka |
| Erstabåt | NA | NA | yksityyppiluokka] |
| Yhteensä | 349 | NA |  |
Lisäksi rekisteröityjä, ennen 1968 rakennettuija erityyppisiä avomeri- ja matkaveneitä on Suomessa yhteensä 49 kaappaletta. Niihin kuuluvat sellaiset tunnetut klassikot kuten Sparkman & Stephensin suunnittelemat Kuohuneiti ja Lygaia sekä moni Jarl Lindblomin suunnittelema vene kuten Vanora ja Aura.
Klassisia nostoköliveneitä tai jollia

| Luokka | Veneitä kpl 2010 |  |
| --- | --- | --- |
| Finnjolla | 5 | yksityyppiluokka |
| Kolmiovene | 3 | konstruktioluokka |
| Lightning | 39 | yksityyppiluokka |
| Vikla | 41 | yksityyppiluokka |
| Windmill | 14 | yksityyppiluokka |
| Yhteensä | 102 |  |
Aiheesta muualla

Video: Purjehdusta Helsingin edustalla – Ainakin 8mR, kutosia ja saaristoristelijöitä Helsingin edustalla 1929
Klassikkokuvia ja piirustuksia Ruotsin Merihistoriallisen museon arkistossa[vanhentunut linkki]
Klorpyrifossi

| Klorpyrifossi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  2921-88-2
PubChem CID:  2730
SMILES:  CCOP(=S)(OCC)OC1=NC(=C(C=C1Cl)Cl)Cl
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C9H11Cl3NO3PS
Moolimassa:  350,586 g/mol
Sulamispiste:  42 °C
Tiheys:  1,398 g/cm3
Liukoisuus veteen:  2 mg/l (25 °C)
Klorpyrifossi (IUPAC: O,O-dietyyli-O-3,5,6-triklooripyridyylifosforotioaatti) on kiteinen fosforihapon esteri. Asetyylikoliiniesteraasia estävän vaikutuksensa vuoksi klorpyrifossia käytetään tuholaismyrkkynä. Sitä on myynnissä useilla kauppanimillä. Ihmiselle klorpyrifossi on myrkyllisyydeltään keskinkertainen; pienehköillä määrillä klorpyrifossin on pitkäaikaisessa altistuksessa todettu aiheuttaneen neurologisia oireita, kehitysvammaisuutta ja autoimmuunijärjestelmän häiriöitä, suurina annoksina se on johtanut myös äkillisiin kuolemantapauksiin.
Klorpyrifossin kemiallinen kaava on C9H11Cl3NO3PS, moolimassa 350,586 g/mol, sulamispiste 41–42 °C, tiheys 1,4 g/cm3 ja CAS-numero 2921-88-2.
Valmistus ja käyttö

Klorpyrifossia valmistetaan 3,5,6-trikloori-2-pyridinolin ja dietyylitiofosforyylikloridin välisellä reaktiolla.
Yhdysvalloissa klorpyrifossin käyttö on kielletty muuten kuin maanviljelyksen yhteydessä. Sitä käytetään yleisimmin puuvillan, maissin, mantelin sekä appelsiini- ja omenapuiden suojaksi.
Klorpyrifossia myydään yleisesti 23,5- tai 50-prosenttisena nesteliuoksena. Suositeltava pitoisuus yksittäisen kohteen käsittelyssä on 0,5 prosenttia ja laajalle alueelle levitettäessä 0,03–0,12 prosenttia.
Historia

Klorpyrifossin ensirekisteröinti tehtiin vuonna 1965. Tuolloin Dow Chemical Company markkinoi sitä tuotenimillä Dursban ja Lorsban. Klorpyrifossista tuli suosituimpia tuholaismyrkkyjä; sitä käytettiin varsin yleisesti myös hyönteismyrkkynä kodeissa ja puutarhoissa. Lisääntyneen vastustuksen takia Dow suostui joulukuussa 2001 vetämään pois klorpyrifossin rekisteröintinsä asuntojen ja muiden sellaisten paikkojen osalta missä lapset voisivat altistua sille. Myös sen käyttöä kasvinsuoja-aineena rajoitettiin huomattavasti. Maanviljelyksessä klorpyrifossi on edelleen laajalti käytössä.
Terveysvaikutukset

Klorpyrifossi on orgaaninen fosforiyhdiste, joka aiheuttaa terveydellisiä haittoja sekä pitkä- että lyhytkestoisella altistuksella. Akuuttivaikutuksiltaan sitä pidetään keskitason myrkkynä. Tutkimuksessa on löydetty yhteys syntymää edeltäneen klorpyrifossialtistuksen sekä pienen syntymäpainon ja pienen kallonympäryksen välillä. Myöhemmät tutkimukset ovat osoittaneet klorpyrifossille altistuneilla sikiöillä kasvaneen riskin psyykkiseen tai elimelliseen kehitysvammaan sekä autismin kirjoon kuuluviin sairauksiin kuten tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriöön (ADHD:hen).
Vuonna 2010 tehty tutkimus osoitti, että kun orgaanisten fosforiyhdisteiden pitoisuus virtsassa kasvoi 10-kertaiseksi, ADHD:n esiintyvyys lapsilla tiheni 55–72 prosenttia.
Tutkimuksissa on löydetty viitteitä siitä, että lapsilla olisi 7. ikävuoteen mennessä havaittavissa sikiöaikaisen klorpyrifossialtistuksen seurauksena tapahtunutta työmuisti-indeksin ja kokonaisälykkyysosamäärän vajentumista.
Koe-eläimillä suun kautta nautitun klorpyrifossin LD50 oli 32–1 000 mg/kg. Ihon kautta saatuna LD50 oli rotilla yli 2 000 mg/kg ja kaneilla 1 000–2 000 mg/kg. Neljän tunnin hengitysaltistuksessa klorpyrifossin LC50 oli rotilla yli 200 mg/m³.
Klorpyrifossimyrkytyksen epäillään aiheuttaneen useiden turistien kuoleman Thaimaassa vuonna 2011.
Vaikutus merieläimiin

Merieläimille klorpyrifossi on voimakkaasti myrkyllinen. Sen merkittävin luonnossa esiintyvä hajoamisjäte, klorpyrifossioksoni, havaittiin United States Geological Surveyn tekemässä tutkimuksessa näille eläimille vieläkin myrkyllisemmäksi.
Altistuminen

Centers for Disease Control and Preventionin suorittamissa biomonitoroinneissa on löydetty 91 prosentilta testatuista virtsasta TCPy:tä, joka on tyypillisesti klorpyrifossille ominainen aineenvaihduntajäte. Vuonna 2008 tehdyssä tutkimuksessa todettiin klorpyrifossin jäänteiden määrän virtsassa vähentyneen merkittävästi, kun lapset vaihtoivat perinteisen ruokavalion orgaaniseen.
Tutkittaessa klorpyrifossin pitkäaikaisvaikutusta ihmiseen havaittiin suurille pitoisuuksille altistuneidella sellaisia autoimmuunivasta-aineiden määriä kuin yleensä on autoimmuunihäiriöitä sairastavilla. Kävi ilmi voimakas syy-yhteys autoimmuunihäiriöihin liittyvien kroonisten sairauksien ja niitä edeltäneen klorpyrifossialtistuksen välillä.
Aiheesta muualla

Klorpyrifossin kansainvälinen kemikaalikortti
Chlorpyrifos Technical Fact Sheet - National Pesticide Information Center (englanniksi)
Chlorpyrifos General Fact Sheet - National Pesticide Information Center (englanniksi)
Chlorpyrifos Pesticide Information Profile - Extension Toxicology Network (englanniksi)
EPA's Chlorpyrifos Page (englanniksi)
Dow's Chlorpyrifos Page (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pesticideinfo.org's Chlorpyrifos Page (englanniksi)
Chlorpyrifos Information (englanniksi)
PubChem: Chlorpyrifos (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Chlorpyrifos (englanniksi)
ChemBlink: Clorpyrifos (englanniksi)
Benz & Cie.

| Benz & Cie>  Rheinische Gasmotorenfabrik in Mannheim |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1. lokakuuta 1883
Perustaja:  Carl Benz
Lakkautettu:  fuusio Daimler-Motoren-Gesellschaftin kanssa 1926
Seuraaja:  Daimler-Benz AG
Kotipaikka:  Mannheim
Toimiala:  Ajoneuvoteollisuus
Tuotteet:  Ajoneuvot, moottorit
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Benz-paikallismoottori
Benz & Cie. Rheinische Gasmotorenfabrik in Mannheim oli saksalainen, Mannheimissa toimintansa aloittanut, moottoreita ja ajoneuvoja valmistanut yritys.
Historia > Gaggenaun tehdas

Benz & Cie. -yhtiössä katsottiin että se voisi laajentaa toimintaansa myös moottoroitujen kuormavaunujen valmistuksen saralle. Mannheimin tehtaalla niitä ei kuitenkaan ollut mahdollista valmistaa. Tämän johdosta Benz aloitti vuonna 1907 yhteistyön Gaggenaun kaupungissa toimineen Süddeutschen Automobilfabrik GmbH -yhtiön kanssa. Vuonna 1909 Benz osti yhtiön kaikki toiminnot.
Süddeutsche Automobilfabrik oli yrityskaupan aikaan jo luopunut henkilöautojen valmistuksesta ja keskittyi ainoastaan hyötyajoneuvojen tuotantoon. Vuonna 1910 Benz & Cie. -yhtiön tehtaalla Mannheimissa työskenteli 2500 henkilöä ja Gaggenaun tehtaalla 840 henkilöä.
Historia > Waldhofin tehdas

Mannheimin tehdas alkoi uuden vuosisadan alussa käydä ahtaaksi henkilöautotuotannolle. Tämän johdosta Benz ja Ganß tekivät päätöksen uuden tehtaan rakentamisesta kaupungin ulkopuolelle. Vuosien 1908 ja -09 aikana Mannheimin liepeille Waldhofiin nousi yhtiön uusi, autoja valmistava tuotantolaitos. Paikallismoottoreiden valmistus, joka oli edelleen yhtiön tukijalka, pysyi Mannheimin tehdastiloissa. Tehtaalla valmistettiin jo ennen ensimmäistä maailmansotaa myös lentokonemoottoreita. Sodan aikana tehtaan päätuote oli Benz Bz III-moottori.
Koska ajoneuvojen valmistuksesta oli tullut yhtiön päätoimiala, muutettiin sen nimi elokuussa 1911 muotoon Benz & Cie., Rheinische Automobil- und Motorenfabrik Mannheim AG.
Vuodesta 1911 lähtien Benz & Cie. valmisti jälleen myös pienempiä, kahden litran moottoreilla varustettuja autoja ja nämä muodostivat myös perustan tehtaan sodanaikaiselle ja -jälkeiselle tuotannolle. Yhtiö harjoitti 1920-luvun alussa yhteistyötä itävaltalaisen auto- ja lentokonesuunnittelija Edmund Rumplerin kanssa ja tämän hedelmänä syntyi Benz Tropfenwagen -kilpa-auto.
Vuonna 1922 Benz luopui paikallismoottorituotannostaan ja myi sen berliiniläiselle sijoittajaryhmälle. Mannheimissa toimintaansa jatkaneen yhtiön nimeksi annettiin Motoren-Werke Mannheim AG (MWM).
Kohti Daimler-Benziä

Vuodesta 1921 lähtien berliiniläinen pörssikeinottelija Jakob Schapiro oli suorittanut nurkanvaltausta Benz-yhtiössä. Aluksi hän sai omistusosuudellaan paikan yhtiön hallituksessa ja vuonna 1924 hän omisti yhtiön osakkeista 60 %. Schapiro oli suorittanut jo aiemmin samanlaisia operaatioita muiden saksalaismerkkien yhtiöiden parissa. Schapiron nurkanvaltauksen kohteeksi olivat joutuneet muun muassa stuttgartilainen Daimler-Motoren-Gesellschaft (DMG), berliiniläinen NAG, bremeniläinen Hansa-Lloyd ja neckarsulmilainen NSU. Schapiro onnistui ajamaan kaikki muut yhtiöt konkurssiin tai sen partaalle, ainoastaan DMG oli riittävän vahva välttääkseen saman kohtalon.
Jotta yhtiö pystyisi kestämään Schapiron tavoitteet, Benzin tuolloinen toimitusjohtaja Wilhelm Kissel ryhtyi vuonna 1924 ajamaan aktiivisesti yhteistyötä ja yhtiön fuusiota kilpailijansa DMG:n kanssa. Vuonna 1925 Kissel nimitettiin myös DMG:n johtoon ja kesäkuun 26. päivänä vuonna 1926 entiset kilpailijat fuusioituivat, perustaen Daimler-Benz AG:n. DMG oli fuusion vahvempi osapuoli, jokaisesta tuhannesta osakkeesta DMG:n osuus oli 654, Benzin 346, joten uuden yhtiön kotipaikaksi tuli Untertürkheim.

Yhtiön uusi valmistajankilpi vuodelta 1911