stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toni Lähteenmäki
Aiheesta muualla

Selvis 2/99: Toni Lähteenmäki - kaunis(ääninen) singer-songwriter (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 2  3
Naltšikin hyökkäys (2005)

Naltšikin hyökkäys oli islamistisen Jarmuk Jamaat-järjestön taistelijoiden hyökkäys Venäjään kuuluvan Kabardi-Balkarian pääkaupunki Naltšikiin 13. – 14. lokakuuta 2005. Jarmuk Jamaat kuului tšetšeeniseparatistien Kaukasian rintamaan, mutta sen jäsenet olivat etenkin paikallisia balkaareja.
Hyökkäys osoittautui huomattavaksi tappioksi hyökkääjille, jotka kärsivät suuret tappiot. Venäjän turvallisuusjoukot saivat Šamil Basajevin mukaan tiedon iskusta etukäteen, jonka lisäksi hyökkääjiä luonnehdittiin hyvin kokemattomiksi. Virallisten lukujen mukaan kuolleita oli noin 140 ja heistä 95 oli hyökkääjiä. Myöhemmin tapauksen tiimoilta tuomittiin 57 henkilöä eri pituisiin vankeustuomioihin.
Tausta

Naltšik on Venäjään kuuluvan Kabardi-Balkarian tasavallan pääkaupunki, jossa asuu hieman alle 250 000 asukasta. Tasavallan alkuperäisasukkaat ovat kabardit ja balkaarit, jotka ovat uskonnoltaan muslimeja. Yhdessä he ovat myös tasavallan väestön enemmistö. Kahdella ryhmällä on ollut hiertyneet välit keskenään. Hallinnon katsottiin suosivan enemmistön muodostaneita kabardeja. Alueella oli vuonna 2005 suuria taloudellisia vaikeuksia ja paikallisen hallinnon toimien kuvailtiin radikalisoineen paikallisia kohdistamalla poliisiväkivaltaa etenkin nuoria miehiä vastaan  ääri-islamin vastaisten toimien varjolla.
Venäjän Pohjois-Kaukasiaa vaivasi väkivallan aalto, joka oli alkanut 1990-luvulta Tšetšeniasta. Venäjää vastaan taistelleiden kapinallisten yksi taktiikka oli nopeat hyökkäykset, joita tehtiin myös Tšetšenian ulkopuolelle. Esimerkiksi vuonna 2004 Naltšikin iskua vastaava hyökkäys tehtiin Nazranissa Ingušiassa. Naltšikissa iskusta vastasi niin sanottu Jarmuk Jamaat, jonka jäsenet olivat etenkin balkaareja ja joka kuului toukokuusta 2005 tšetšeenikapinallisten Itškerian tšetšeenitasavallan Kaukasian rintamaan. Jarmuk Jamatin johtaja oli Naltšikin hyökkäyksen aikoihin Anzor Astemirov. Hyökkäykseen osallistui myös toisen Kaukasian rintamaan kuuluneen Inguš Jamaatin taistelijoita.
Hyökkäys

Naltšikin hyökkäys alkoi 13. lokakuuta 2005. Hyökkäykseen osallistui arviolta 150–200 taistelijaa, joiden kohteita olivat Naltšikin sisäministeriön, turvallisuusjoukkojen ja poliisin rakennukset ympäri kaupunkia. Hyökkääjät ottivat eri kohteissa useita panttivankeja. Hyökkääjiä kuvailtiin nuoriksi ja kokemattomiksi. Silminnäkijöiden mukaan osa hyökkääjistä ei ilmeisesti esimerkiksi osannut käyttää mukana olleita aseitaan. Suurin osa oli pukeutunut siviilivaatteisiin. Turvallisuusjoukot vastasivat hyökkäykseen ja he alkoivat esimerkiksi vapauttaa panttivankeja. Taistelut kestivät ensimmäisenä päivänä kaikkiaan noin kuusi tuntia niiden alkamisesta aamulla. Viimeiset taistelut käytiin seuraavan päivän puolella 14. lokakuuta.
Seuraukset

Hyökkäystä kuvailtiin huomattavaksi epäonnistumiseksi hyökkääjien kannalta, jotka kärsivät suuret tappiot. Virallisten lukujen mukaan hyökkääjiä kaatui 95. Joidenkin aktivistien mukaan osa kaatuneista oli todellisuudessa jäänyt vangeiksi ja heidät oli vasta myöhemmin teloitettu. Kuolleiden hyökkääjien joukossa oli Iljas Gortšhanov, Inguš Jamaatin johtaja ja yksi hyökkäyksen suunnittelijoista. Kaikkiaan kuolleita oli noin 140. Heistä 35 oli venäläisten turvallisuusjoukkojen jäseniä.
Joidenkin lähteiden mukaan tšetšeenikomentaja Šamil Basajev olisi neuvonut hyökkäyksen toteuttamista vastaan, koska hän ei uskonut hyökkäävien taistelijoiden olevan valmiita vastaavaan operaatioon. Hieman hyökkäyksen jälkeen Basajev otti kuitenkin vastuun iskusta. Hän syytti sen epäonnistumista tietovuodoilla etukäteen.
Vuonna 2014 vuosia kestäneen oikeudenkäynnin päätteeksi hyökkäyksestä tuomittiin 57 miestä. Guantanamo Bayn vankileirillä aikanaan ollut Rasul Kudajev sai elinkautisen tuomion ja muut lyhyempiä vankeustuomioita. Poliisia syytettiin sattumanvaraisista pidätyksistä ja kidutuksista.
Markku Teräsvasara

Markku Teräsvasara (s. 1965 Turku) on toiminut Metso Outotecin varatoimitusjohtajana vuoden 2020 kesäkuusta lähtien. Teräsvasara oli Outotecin toimitusjohtaja vuoden 2016 lokakuusta vuoden 2020 kesäkuuhun.
Ura

Markku Teräsvasara valmistui rakennusinsinööriksi Porin teknillisestä opistosta. Hän aloitti uransa Nord-Engineering Oy:n suunnittelijana vuonna 1988. Sen jälkeen hän jatkoi suunnittelijan töitä vuosina 1990-1993 Insinööritoimisto Lauri Pitkälä Oy:ssä. Vuosina 1994-1997 hän toimi projektipäällikkönä Insinööritoimisto Pitkälä Oy & Pitla Oy:ssä. Vuodesta 1997 vuoteen 2016 hän työskenteli ruotsalaisessa Atlas Copco -teknologiayrityksessä, ensin myyntitehtävissä, myöhemmin erilaisissa johtotehtävissä. Atlas Copco -vuosinaan hän työskenteli Kirkkonummen Masalassa, Ruotsin Örebrossa ja Kiinassa. Teräsvasara oli Ruotsin myyntiyhtiön ensimmäinen ulkomainen toimitusjohtaja ja toimi lopuksi toimialansa palveludivisioonan johtajana. Hänellä oli alaisia eri mantereilla yli 5 000 ja hänen johtamansa divisioonan liikevaihto oli yli miljardi euroa. Teräsvasara toimi yhtiössä rakennus- ja kaivostekniikan toimialalla. Kesäkuussa 2016 Outotec nimitti hänet toimitusjohtajakseen Pertti Korhosen jälkeen. Vaikka sekä Atlas Copco että Outotec toimivat kaivannaisteollisuuden alueella, ne eivät ole kilpailijoita, sillä Atlas Copco toimii jalostusketjun alkupäässä ja Outotec loppupäässä.  Atlas Copco valmistaa muun muassa paineilmakompressoreja ja erilaisia rakennus- ja louhintalaitteita.
Outotecin hallituksen puheenjohtaja Matti Alahuhdan mukaan nimitykseen vaikutti Teräsvasaran pitkä nousujohteinen ura Atlas Copcossa, jossa hän toimi johtajana kaivosalan laite- ja palveluliiketoiminnoista ja menestyi niin nousu- kuin laskukaudellakin.
Outotecillä yksi Teräsvasaran ensimmäisistä muutoksista oli palveluliiketoiminnan eriyttäminen omaksi yksikökseen.
Yksityiselämä

Teräsvasara on naimisissa ja hänellä on yksi tytär. Hän harrastaa muun muassa melontaa ja juoksua.
Aiheesta muualla

Markku Teräsvasaran LinkedIn-profiili
Maunu I

| Maunu I |
| --- | --- |
 Maunu I:n sinetti
Turun piispa
 1291–1308 
Edeltäjä:  Johannes
Seuraaja:  Ragvald II
Henkilötiedot
Syntynyt: Rusko
Muut tiedot
Uskonto:  roomalaiskatolinen kirkko
Maunu I (k. 1308) toimi Turun piispana vuosina 1291–1308. Hän oli ensimmäinen syntyperältään suomalainen mies, joka pääsi tähän virkaan. Hän oli syntyisin Ruskon Merttelän kylästä. Hänen aikanaan piispanistuin siirrettiin Koroisista Turkuun Unikankareelle. Tämä tuomiokirkko vihittiin vuonna 1300. Samana vuonna Maunu siirrätti Pyhän Henrikin pyhäinjäännökset uuteen Turun tuomiokirkkoon.
Hän oli myös ensimmäinen Turun piispa, joka haudattiin Unikankareella sijaitsevaan tuomiokirkkoon. Piispa Maunun sinetti vuodelta 1299 on säilynyt. Niin ikään kopiona on säilynyt latinankielinen Maunun vahvistuskirje vuodelta 1295.
Yoav Gallant

| Yoav Gallant |
| --- | --- |
 Yoav Gallant vuonna 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. marraskuuta 1958 Jaffa, Israel
Ammatti:  poliitikko
Poliitikko
Puolue:  Likud
Entiset puolueet:  Kulanu
Asema:  puolustusministeri (2022–2024)
Yoav Gallant (hepr. ‏יואב גלנט‎, Jo’av Galant; s. 8. marraskuuta 1958) on israelilainen poliitikko, entinen puolustusministeri ja asevoimista eläkkeelle jäänyt kenraalimajuri. Gallant edustaa Likud-puoluetta.
Elämäkerta

Yoav Gallant syntyi Jaffassa Israelissa 8. marraskuuta 1958. Myöhemmin hän varttui Ramat Ganissa ja Givatayimissa. Gallant opiskeli taloutta ja liikehallintoa Haifan yliopistossa.
Elämäkerta > Sotilasura

Gallantin sotilasura alkoi vuonna 1977 Israelin laivaston kommandojoukoissa siirtyen myöhemmin maavoimien puolelle. 1980-luvun alussa sotilasura keskeytyi lyhyeksi aikaa, kun Gallant muutti Yhdysvaltojen Alaskaan työskennellen metsurina. Hänen palatessaan merivoimien erikoisjoukkojen Shayetet 13-osaston komentaja. Myöhemmin hän eteni edelleen prikaatinkomentajaksi, Gazan divisioonan komentajaksi, panssaridivisioonan komentajaksi ja maavoimien esikuntapäälliköksi. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 2002 ja vuosina 2005–2010 hän oli asevoimien Eteläisen alueen komentaja. Vuonna 2008 hän johti joukkoja Israelin Gazan kaistalla toteuttaman operaatio Valetun lyijyn aikana.
Elämäkerta > Poliittinen ura

Gallant jäi lopulta eläkkeelle asevoimista ja siirtyi politiikkaan. Vuonna 2015 hänet valittiin knessetiin, jossa hän edusti uutta Kulanu-puoluetta. Myöhemmin hän on edustanut Likud-puoluetta. Vuonna 2018 hänestä tuli rakennusministeri ja joulukuussa 2022 puolustusministeri. Gallant ajautui kuitenkin kiistoihin pääministeri Benjamin Netanjahun kanssa, liittyen pääministerin hyvin kiistanalaisiin muutoksiin maan oikeusjärjestelmässä. Netanjahu kerkesi maaliskuussa 2023 ilmoittaa Gallantille erottavansa hänet, mutta erotusta ei lopulta pistetty virallisesti voimaan.
Gallant toimi edelleen puolustusministerinä Hamasin hyökättyä Gazan kaistalta Israelin puolelle 7. lokakuuta 2023, mikä johti laajempaan sotaan ja Israelin maahyökkäykseen. Gallantin mukaan Israelin tavoite on kaataa Hamasin hallinto kaistalla. Israel vastaisi tämän jälkeen turvallisuusasioista, mutta palestiinalaiset jatkaisivat hallinnollista vastuuta muiden asioiden taholla.
Toukokuussa 2024 Kansainvälisen rikostuomioistuimen (ICC) johtava syyttäjä kertoi hakevansa Gallantille, pääministeri Benjamin Netanjahulle ja Hamasin johtajille kansainvälistä pidätysmääräystä useista Gazan sodan aikana tehdyistä sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan. Pidätysmääräys annettiin marraskuussa 2024.
Gallant nähtiin sodan edetessä maltillisena vaikuttajana Israelin hallituksessa. Ajan myötä hän riitantui Netanjahun kanssa Gallantin kannattaessa ääriortodoksilaisten juutalaisten asepalvelusta, tulitaukosopimusta Hamasin ottamien panttivankien vapauttamiseksi ja selvitystä lokakuun 7. päivän turvallisuusepäonnistumista. Netanjahu erotti Gallantin 5. marraskuuta 2024. Netanjahu perusteli erotusta "luottamuskriisillä" ja nimitti Gallantin seuraajaksi Israel Katzin. 1. tammikuuta 2025 Gallant ilmoitti eroavansa knessetistä.
Gallant Shayetet 13-osaston komentajana vuonna 1995.
Bella

| Bella |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Belle
Nimen alkuperä:  it. ja la. bella = 'kaunis'
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bella on naisen etunimi. Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan noin 870 suomalaista naista on tammikuuhun 2025 mennessä nimetty Bellaksi. Heistä suurin osa on syntynyt vuoden 2000 jälkeen.
Italiaksi Bella tarkoittaa kaunista. Bella on myös sarjakuvahahmo.
Tunnettuja Bella-nimisiä henkilöitä

Bella Abzug (1920–1998), yhdysvaltalainen poliitikko, feministi ja pasifisti
Bella Agossou (s. 1981), beniniläinen näyttelijä
Bella Ahmadulina (1937–2010), venäläinen runoilija
Bella Bellow (1947–1973), togolainen laulaja
Bella Cortez (s. 1943), kuubalainen tanssija ja elokuvanäyttelijä
Bella Darvi (1928–1971, puolalais-ranskalainen tanssija ja näyttelijä
Bella Davidovich (s. 1928), neuvostoliittolaissyntyinen yhdysvaltalainen pianisti
Bella Forsgrén (s. 1992), suomalainen Vihreän liiton kansanedustaja ja feministi
Bella Hadid (s. 1996), yhdysvaltalainen malli
Bella Heathcote  (s. 1987), australialainen näyttelijä ja malli
Bella Ramsey (s. 2003), brittiläinen näyttelijä ja laulaja
Bella Rosenfeld (1895–1944), valkovenäläinen kirjailija ja taiteilija
Bella Thorne (s. 1997), yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja malli
Kuvitteellisia Bella-nimisiä henkilöitä

Bella Block, saksalaisen tv-sarjan päähenkilö
Bella Hartley, australialaisessa nuortensarjassa
Bella Swan, Stephenie Meyerin kirjasarjan Houkutus päähenkilö
Electronic Games

| Electronic Games |
| --- | --- |
Aihealue:  videopelit
ISSN:  ISSN 0730-6687
Perustettu:  1981
Lakkautettu:  1997
Kotimaa:  Yhdysvallat
Kieli:  englanti
Electronic Games oli videopeleihin keskittynyt yhdysvaltalainen lehti, jota julkaistiin vuodesta 1981 vuoteen 1997 eri nimillä.
Lehti oli ensimmäisiä ainoastaan videopeleihin keskittyneitä lehtiä.
Lehti muutti nimeksi Fusion vuonna 1995.
Lehti aloitti myös palkinnot parhaimmille videopeleille nimellä Arcade Awards tai Arkie Awards.
Lehteä julkaistiin kahdessa jaksossa eri nimillä sen oltua välillä lakkautettuna.
| Jakso | Nimi | Aloitettu | Lopetettu |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Electronic Games | talvi 1981 | huhtikuu 1985 |
| 1. | Computer Entertainment | toukokuu 1985 | elokuu 1985 |
| 2. | Electronic Games | lokakuu 1992 | heinäkuu 1995 |
| 2. | Fusion | elokuu 1995 | helmikuu 1996 |
| 2. | Intelligent Gamer's Fusion | maaliskuu 1996 | toukokuu 1996 |
| 2. | Intelligent Gamer | kesäkuu 1996 | tammikuu 1997 |

Käännös suomeksi
Romanian jalkapalloliitto

| Romanian jalkapalloliitto> Federația Română de Fotbal |
| --- | --- |
Laji:  jalkapallo
Perustettu:  1957
Alueellinen:  Romania
Presidentti:  Răzvan Burleanu
Johtaja:  Radu Visan
Jäsenyydet:   FIFA  UEFA 
Aiheesta muualla
Sivusto
Romanian jalkapalloliitto (rom. Federația Română de Fotbal, lyh. FRF) on jalkapallon lajiliitto Romaniassa. Romanian ensimmäinen jalkapalloliitto on perustettu vuonna 1909. FRF on perustettu vuonna 1957. Liiton presidenttinä on toiminut vuodesta 2014 lähtien Răzvan Burleanu ja pääsihteerinä vuodesta 2015 lähtien Radu Visan.
Aiheesta muualla

Lajiliiton verkkosivusto (romaniaksi)
| n k UEFA:n kansalliset jäsenliitot |
| --- | --- |
 Albania  Alankomaat  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Englanti  Espanja  Färsaaret  Georgia  Gibraltar  Irlanti  Italia  Itävalta  Islanti  Israel  Kazakstan  Kosovo  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Montenegro  Norja  Pohjois-Irlanti  Pohjois-Makedonia  Puola  Portugali  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Skotlanti  Slovakia  Slovenia  Sveitsi  Suomi  Tanska  Turkki  Tšekki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Venäjä  Viro  Wales
Pelastussukellusvene

Käytöstä poistettu yhdysvaltalainen pelastussukellusvene Mystic telakoituneena ydinsukellusveneeseen.
Pelastussukellusvene on pieni sukellusvene, jonka tehtävä on sukeltaa  haaksirikkoutuneen sukellusveneen luokse ja pelastaa sen miehistö.
Toimintaperiaate

Pelastussukellusveneen saaminen onnettomuuspaikalle täytyy tehdä nopeasti, sillä rikkoutuneen tai jumiutuneen sukellusveneen miehistö ei pärjää kauaa ilman vettä, ruokaa ja lämmitystä. Pelastussukellusvene voidaan kuljettaa suurella lentokoneella lähemmäs kohdealuetta tai tapahtumapaikalle laivalla tai suuremmalla sukellusveneellä.
Pelastustilanteessa sukellusvene telakoituu apua tarvitsevan sukellusveneen luukulle, jonka kautta selviytyjät siirtyvät toiseen sukellusveneeseen ja kuljetetaan emäalukselle. Pelastussukellusveneet voivat kuljettaa ihmisiä yleensä vain muutamasta muutamaan kymmeneen, joten pelastuskohteelle joudutaan tekemään useita sukelluksia koko miehistön pelastamiseksi.
Käyttö

Pelastussukellusveneitä ei ole runsaasti, joten sukellusveneonnettomuuksissa on tarjottu kansainvälistä pelastusapua, esimerkiksi Venäjän laivaston Kurskin, Argentiinan laivaston ARA San Juanin ja Indonesian laivaston KRI Nanggalan onnettomuuksissa. Pelastussukellusveneitä on esimerkiksi Intian, Ruotsin (URF), Singaporen, Venäjän ja Yhdysvaltain laivastoilla. Britannialla, Ranskalla ja Norjalla on yhteinen NATO Submarine Rescue System -hanke.
Yhdysvaltalainen pelastussukellusvene laivan nosturissa.
Venäläinen Bester-luokan sukellusvene
Kristi Noem

| Kristi Noem |
| --- | --- |
 Noem vuonna 2023
Yhdysvaltain sisäisen turvallisuuden ministeri
 25. tammikuuta 2025 alkaen  
Presidentti:  Donald Trump
Etelä-Dakotan 33. kuvernööri
 5. tammikuuta 2019 –  
Varakuvernööri:  Larry Rhoden
Edeltäjä:  Dennis Daugaard
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Etelä-Dakotan vaalipiiristä
 3. tammikuuta 2011 – 3. tammikuuta 2019  
Edeltäjä:  Stephanie Herseth Sandlin
Seuraaja:  Dusty Johnson
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. marraskuuta 1971 (ikä 53) Watertown, Etelä-Dakota, USA
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Puoliso:  Bryon Noem (vih. 1992)
Lapset:  3
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Tutkinnot:  Etelä-Dakotan osavaltionyliopisto
Hallitus:  Donald Trumpin II hallitus
Uskonto:  protestantti
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
kristinoem.com
Kristi Lynn Noem (o.s. Arnold, s. 30. marraskuuta 1971 Watertown, Etelä-Dakota) on yhdysvaltalainen poliitikko ja Yhdysvaltain sisäisen turvallisuuden ministeri  Trumpin II hallituksessa tammikuusta 2025 alkaen. Hänet tunnetaan Trumpin uskollisena liittolaisena.
Kansallisen turvallisuuden ministeriö vastaa Donald Trumpille tärkeiden teemojen Yhdysvaltain rajaturvallisuuden ja maahanmuuttajien karkotusten valvonnasta.  Tehtäviin kuuluvat lisäksi  muun muassa kyberuhkat ja terrorismi.
Noem oli aiemmin Etelä-Dakotan 33. kuvernööri ja ensimmäinen naiskuvernööri. Sitä ennen hän oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen koko Etelä-Dakotan kattavasta vaalipiiristä. Noem on republikaanisen puolueen jäsen.
Tausta

Noem syntyi vuonna 1971 Watertownissa. Hänen vanhempansa ovat Ron ja Corrine Arnold, jotka pitivät Etelä-Dakotassa maatilaa ja karjaa. Isä Ron kuoli työtapaturmassa vuonna 1994, minkä jälkeen Kristi ja hänen veljensä ottivat tilan kontolleen. Noem opiskeli isänsä kuollessa Mount Marty Collegen ja Northern State Universityssä, mutta keskeytti opintonsa. Hän jatkoi niitä myöhemmin.
Poliittinen ura

Noem valittiin Etelä-Dakotan edustajainhuoneeseen vuonna 2007 osavaltion 6. vaalipiiristä. Hän toimi tässä virassa vuoteen 2010 saakka.
Vuoden 2010 välivaaleissa Noem valittiin Etelä-Dakotan ainoaksi edustajaksi Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, kun hän voitti Stephanie Herseth Sandlinin. Noem uusi paikkansa vuosina 2012, 2014 ja 2016 selvin luvuin. Vuonna 2012 Noem sai myös suoritettua opintonsa valmiiksi valmistuen kandidaatiksi Etelä-Dakotan osavaltionyliopistosta pääaineenaan politiikantutkimus. Tuolloin The Washington Post kirjoitti Noemin olevan Kongressitalon "vaikutusvaltaisin harjoittelija", koska tämä oli saanut suoritettua harjoittelunsa toimimalla kongressiedustajana.
Poliittinen ura > Kuvernöörinä

Noem kertoi 14. marraskuuta 2016, ettei enää hakisi ehdokkuutta, vaan pyrkisi Etelä-Dakotan kuvernööriksi vuonna 2018. Voitettuaan republikaanien ehdokkuuden hän kohtasi demokraattien Billie Suttonin. Noem voitti vaalit ja astui virkaan 5. tammikuuta 2019.
Noem uusi paikkansa vuoden 2022 vaaleissa. Hänen vastaehdokkaansa oli demokraattien Jamie Smith, jonka Noem voitti saatuaan 62 % äänistä.
Vuoden 2024 presidentinvaalien yhteydessä arveltiin, että Donald Trump olisi voinut valita Noemin varapresidenttiehdokkaakseen. Noem on väittänyt, että voisi hoitaa kuvernöörin virkaansa varapresidentinkampanjansa aikana, mutta Etelä-Dakotan perustuslaki määrää, että kuvernöörin ollessa kykenemätön hoitamaan virkaansa mm. poistumalla osavaltion alueelta, hänen tehtäviään hoitaa varakuvernööri (Noemin kohdalla Larry Rhoden).
Poliittinen ura > Poliittisia kantoja

Noem on Donald Trumpin poliittinen liittolainen, ja kaksikko on tukenut toistensa ehdokkuuksia näiden vaaleissa: Trump Noemin kuvernöörinvaaleissa 2018 ja 2022 ja Noem Trumpin presidentinvaaleissa 2016, 2020 ja 2024. Vuoden 2020 presidentinvaalien jälkeen Noem jakoi Trumpin mielipiteen siitä, että vaalit olisivat olleet vilpilliset, ja hän alkoi kerätä rahaa Trumpin asianajajakulujen kattamiseksi. Rahojen epäiltii kuitenkin loppupeleissä menneen Noemin omaan vuoden 2022 vaalikampanjaan.
Noem vastustaa samaa sukupuolta olevien avioliittoja, ja ilmaisi kongressiedustajana tyytymättömyytensä Yhdysvaltain korkeimman oikeuden vuonna 2015 antamaan Obergefell vastaan Hodges -päätökseen. Maaliskuussa 2021 kuvernööri Noem vahvisti lain, jonka nojalla yksityiset yritykset saavat kieltäytyä palvelemasta HLBT-asiakkaita uskonnolliseen vakaumukseen vedoten.
Koronaviruspandemian aikana Noem kieltäytyi säätämästä osavaltion tasoista kasvomaskin käyttöpakkoa. Huhtikuussa 2020 Noem ilmoitti, että Etelä-Dakotassa aletaan testailemaan Donald Trumpin suosittelemaa hydroksiklorokiinia koronalääkkeenä. Liittovaltiolta saatuja koronatukia Noem käytti turistien houkuttelemiseksi Etelä-Dakotaan huolimatta tartuntamäärien kasvusta.
Kohuja

Kuvernöörikaudella Noemin suhteet osavaltionsa intiaaniheimoihin olivat heikot. Hän on kannanotoissaan sanonut esimerkiksi Etelä-Dakotan intiaaniheimojen päälliköillä olevan yhteyksiä Meksikon huumekartelleihin. Tästä syystä Etelä-Dakotassa sijaitseva Pine Ridgen reservaatti ilmoitti helmikuussa 2024, ettei Noem ole enää tervetullut reservaatin alueelle. Myöhemmin keväällä kolme muuta intiaaniheimoa kielsi Noemia saapumasta reservaattiensa alueille. Toukokuuhun 2024 mennessä Noem oli saanut porttikiellon kaikkiin Etelä-Dakotan intiaanireservaatteihin: yhteen laskettuna nämä kattavat melkein 20 % koko osavaltion pinta-alasta.
Maaliskuussa 2023 julkaisi sosiaalisen median tileillään 5-minuuttisen videon, jossa hänen katsottiin mainostavan Texasissa sijaitsevan kauneusklinikan tekemää hammashuoltoa, mikä aiheutti paheksuntaa Etelä-Dakotassa ja noteerattiin myös muualla Yhdysvalloissa. Kuluttajien etuja valvova Travelers United -yhdistys ilmoitti haastavansa Noemin oikeuteen, koska kuvernööri ei kertonut avoimesti Texasin matkansa olleen osa lääketieteellistä turismia.
Huhtikuussa 2024 Noem joutui taas kohun keskelle, kun hän kuvaili kirjassaan No Going Back: The Truth on What's Wrong with Politics and How We Move America Forward tapausta, jossa hän oli ampunut oman koiransa. Noem kertoo kirjassaan yrittäneensä kouluttaa vähän reilun vuoden ikäistä koiraansa metsästyskoiraksi, mutta että se oli Noemin mukaan "mahdoton kouluttaa" ja että "minä vihasin sitä koiraa".
Yksityiselämä

Noem on naimisissa Bryon Noemin kanssa. Parilla on kolme lasta.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Noem on protestantti. Hän osallistuu perheineen Foursquare-kirkon menoihin.
Youssef Chahine

| Youssef Chahine (Jūsif Šāhīn) |
| --- | --- |
 Youssef Chahine Kairossa
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. tammikuuta 1926 Aleksandria, Egypti
Kuollut: 27. heinäkuuta 2008 (82 vuotta) Kairo, Egypti
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Keskusasema (1958) Kohtalo (1997)
Palkinnot
 Hopeinen karhu (Berliini 1979 elokuvalla Iskanderija... lih?)  Cannesin elämäntyöpalkinto (1997) 
Aiheesta muualla
youssefchahine.us
IMDb 
Elonet
Youssef Chahine (arab. يوسف شاهين‎, Jūsif Šāhīn; 25. tammikuuta 1926 Aleksandria – 27. heinäkuuta 2008 Kairo) oli egyptiläinen elokuvaohjaaja, joka kuului arabialaisen elokuvan arvostetuimpiin. Hän oli tunnettu sananvapauden puolustaja ja käsitteli elokuvissaan kriittisesti esimerkiksi Egyptin vallanpitäjiä.
Hänen ensimmäinen elokuvansa Baba Amine valmistui 1949. Paljolti hänen ansiotaan oli näyttelijä Omar Sharifin uran käynnistyminen.
Chanine kävi Sodankylän elokuvajuhlilla 1998. Hänen viimeisen, keskeneräiseksi jääneen elokuvansa Heya Fawda (2007) teki valmiiksi hänen kollegansa Khaled Youssef.
Palkinnot ja tunnustukset

elämäntyöpalkinto Cannesin elokuvajuhlat (1997).