stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Geronimo
Historia > Lopullinen antautuminen

Rauha näytti palanneen lounaisille Arizonaan ja New Mexicoon. Kenraali Crook piti silmällä, että hallituksen asiamiehet jakoivat riittävästi muonaa chiricahuoille, ja Geronimo yritti vaurastuttaa maatilaansa. Lehdistö ei kuitenkaan jättänyt Geronimoa rauhaan, vaan kirjoitti hänen julmuudestaan voimakkaasti liioiteltuja tarinoita. Toukokuussa 1885 Geronimo sai kyllikseen itseään koskevista lehtijutuista ja hirttouhkauksista. Hän pakeni reservaatista mukanaan 92 naista ja lasta, 8 poikaa ja 34 miestä ja katkoi lähtiessään San Carlosin lennätinjohdot. Meksikolaiset odottivat Sierra Madren alueella valmiina ampumaan jokaisen pakolaisen, mutta Geronimo vältti tarkkaan joutumasta yhteenottoihin vastapuolen kanssa. Maaliskuussa 1886 Crook tavoitti pakolaiset, mutta sattuneessa välikohtauksessa Geronimo lähimpine miehineen onnistui pakenemaan vielä kerran.
Kenraali Crook sai ankarat nuhteet Geronimon paon johdosta ja erosi välittömästi. Hänen paikkansa täytti prikaatinkenraali Nelson A. Miles, joka sotaministeriön tukemana lähetti 5000 sotilasta takaa-ajamaan Geronimoa, jonka seuraajat olivat huvenneet 24 soturiin. Ajojahtiin osallistui myös tuhansia Meksikon armeijan sotilaita. Geronimon ryhmä piti pilkkanaan armeijakuntia eksyttäen nämä yhä uudelleen vuoristossa. Noin puolen vuoden pakoilun jälkeen Geronimo antautui syyskuussa 1886. Presidentti Grover Cleveland määräsi hänet hirtettäväksi, mutta ajatus ei saanut asiasta päättävien henkilöiden kannatusta. Geronimon ohella lähes 500 kahlehdittua apassia, joukossa myös kenraali Crookin käyttämiä tiedustelijoita, lähetettiin Fort Marionin vankilaan Floridaan.
Vankeuteen tuomitut chiricahuat saivat tukea Intiaanien oikeus -nimiseltä yhdistykseltä (Indian Right Association) ja heidät siirrettiin monien poliittisten neuvottelujen jälkeen Alabamaan. Täällä kolmannes vangeista kuoli malariaan tai muihin tauteihin. Eloonjääneet pakolaiset siirrettiin Oklahomassa olevaan Fort Silliin, josta tuli chiricuoiden lopullinen kotipaikka.
Historia > Kauppamies Geronimo

Geronimo omaksui Fort Sillissä uuden roolin kauppamiehenä huomatessaan miten kiinnostuneita ihmiset hänestä olivat. Kaikki halusivat nähdä maailman pahamaineisimman intiaanin ja rahan päälle ymmärtävänä ihmisenä Geronimo hyödynsi kuuluisuuttaan. Hän alkoi myydä nimikirjoituksiaan, jakaa valokuvia itsestään ja tehdä kauppaa valmistamillaan jousilla ja nuolilla. Ihmiset tulivat katsomaan paatunutta murhaajaa suurin joukoin reservaattiin tai rautatieasemille ja olivat valmiit ostamaan kaikkea, mitä tämä oli omistanut tai tehnyt omakätisesti.
Vuonna 1905 Geronimo sai kutsun saapua ratsastamaan presidentti Theodore Rooseveltin virkaanastujaistilaisuuden kunniaksi järjestettävään suureen ulkoilmanäytökseen. Hänelle ojennettiin palkkioksi 171 dollarin suuruinen sekki. Geronimon suosikkiponi lähetettiin Washingtoniin meriteitse hänen itsensä matkustaessa junalla. Paraatissa ratsasti Geronimon lisäksi viisi muuta tunnettua intiaanijohtajaa, joista jokainen oli Geronimon tavoin pukeutunut perinteisiin heimovaatteisiinsa. "Villien ratsastavien intiaanien" takana marssivat Carlislen intiaanikoulun nuoret kadetit univormuissaan. Kun muuan tilaisuuden järjestäjistä kysyi Rooseveltilta, miksi tämä oli kutsunut paikalle Geronimon kaltaisen murhamiehen, hän vastasi: "Haluan antaa ihmisille kunnon shown".
Joitakin vuosia ennen kuolemaansa Geronimo onnistui kertomaan koko elämäkertansa kirjailija S. M. Barrettille, joka kirjoitti tarinasta kirjan. Yhdysvaltain armeija vastusti voimakkaasti muistelmien painattamista. Lopulta kirja kuitenkin julkaistiin vuonna 1906 presidentti Rooseveltin luvalla.
Vuonna 1909 Geronimo menehtyi keuhkokuumeeseen.
Geronimon vaimot ja lapset

Vaikka aikakausi oli tehnyt Geronimosta katkeroituneen maittensa puolustajan, säälimättömän tappajan ja leppymättömän valkoisten vihamiehen oli hänellä myös toinen puoli. Hän piti vaimojaan ja lapsiaan suuressa arvossa ja yritti ylläpitää sukunsa yhteenkuuluvuutta kaikin keinoin. Lapset ja vaimot olivat mukana pakomatkoilla ja vankeudessa. Geronimo ehti ottaa useita vaimoja, joista useimmat jakoivat yhteistalouden jonkin toisen vaimon kanssa. Vaimojen määristä on eriävää tietoa, mutta yleisimmän tiedon mukaan heitä oli vähintään yhdeksän, mahdollisesti jopa kaksitoista. Avioliitoista syntyi myös useita lapsia, joista vain harvat selvisivät aikuisikään asti.
| Vaimojen nimet | Avioliiton ajankohta | Lasten nimet | Tietoja vaimojen ja lasten kohtaloista |
| --- | --- | --- | --- |
| Alope | 1846–1850 | Kolme lasta, nimiä ei varmistettu | Lapset ja vaimo surmattu 1850 meksikolaisten sotilaiden hyökkäyksessä. |
| Chee-hash-kish | 1850–1882 | Chappo (poika), Dohn-say (tytär). | Chappo, Geronimon ainoa rintamalla ollut poika, kuoli 1894 |
| Nana-tha-thtith | 1851–1855 | Yksi lapsi | Vaimo ja lapsi surmattiin 1855 meksikolaisten hyökkäyksen yhteydessä. |
| Taz-ays-slath | 1870-luvulla | Yksi poika |  |
| She-gha |  ? –1887 |  | She-gha kuoli 1887. |
| Shtsha-she |  ? –1882 | Mahdollisesti yksi lapsi. | Kohtalo avoin. |
| Zi-Yeah | 1882–1904 | Eva (tytär), Fenton (poika) | Zi-Yeah kuoli sairauteen 1904, lapsista kumpikaan ei selvinnyt yli 20-vuotiaaksi. |
| Marionetta | 1883– ? | Little Robe (tytär) | Tytär kuoli 1880-luvulla, vaimon kohtalo avoin. |
| Ih-tedda | 1885– ? | Lenna (tytär), Robert (poika) | Lenna ja Robert selvisivät aikuisikään. Ih-tedda kuoli vuonna 1952. |
| Francesca | 1880-luvun aikana | Ei lapsia | Francesca kuoli 1892, eikä häntä tunnustettu yleisesti Geronimon vaimoksi. |
| Sousche (Mary Loto) | 1906–1906. | Ei lapsia | Liitto päättyi nopeaan eroon. |
| Azul (Sunsetso) | 1906–1909 | Ei lapsia | Azul liittyi miehensä kuoleman jälkeen mescalero-apasseihin. |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Geronimo His own story American History From Revolution To Reconstruction and beyond. Viitattu 16.6.2019 (englanniksi).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Taiteenala:  KulturNav  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC 2  IdRef 
John Clumista (keskellä) tuli pidetty apassien keskuudessa. Oikealla aravaipa-päällikkö Eskiminzin ja vasemmalla cibecue-päällikkö Diablo.
Kenraali Crook
Geronimo kolmen soturinsa kanssa 1886.
Viimeiset kotiseutunsa jättäneet chiricahuat kuljetettiin 1886 sotavankeina junalla ensin Fort Sam Houstoniin Teksasiin ja sitten Fort Marioniin Floridaan. Kuvassa heidät nähdään vartioituina junamatkan tauolla. Eturivissä Naiche (kolmas vasemmalta) ja Geronimo (neljäs vasemmalta). Takarivissä naispuolinen soturi Lozen (kolmas oikealta).
Paraatissa ratsastivat Little Plume (Mustajalat), Buckskin Charley (Utet), Geronimo (Chiricahuat), Quanah Parker (Comanchet), Hollow Horn Bear (Brulé-siouxit) ja American Horse (Oglala- Siouxit)
SpaceX Starship
Starshipin kehityshistoria

SpaceX:n tavoite on perustamisesta alkaen ollut Mars-lennot. Hanke kulki vuoteen 2016 saakka nimellä Mars Colonial Transporter. Siitä ei julkaistu missään vaiheessa yksityiskohtia.
Starshipin kehityshistoria > 2016 Interplanetary Transport System

24. syyskuuta 2016 IAC-konferenssissa Meksikossa Elon Musk esitteli ensimmäistä kertaa julkisesti järjestelmää. Nyt nimenä oli Interplanetary Transport System eli ITS. Esitetyt arkkitehtuurin peruspalaset olivat:
Täysi ja nopea uudelleenkäytettävyys. Tavoitteena kustannusten alentaminen ja toisaalta edestakaisin matkaaminen vaikkapa Marsista.
Raptor-rakettimoottori, jonka ajoaineena on metaani ja happi. Yhdistelmä on helpoin Marsissa tuotettavaksi.
Välitankkaus LEO:lla erillisen tankkeriversion avulla. Välitankkauksella saadaan alukseen tarpeeksi ajoainetta propulsiivista laskeutumista varten.
Aluksen halkaisija on 12 metriä.
Raptor-rakettimoottori oli vielä kehitysvaiheessa. SpaceX oli saanut Falcon 9:n ensimmäisen vaiheen talteen ensimmäisen kerran noin vuotta aikaisemmin.
Starshipin kehityshistoria > 2017 BFR

Vuoden 2017 IAC-konferenssissa Australiassa Musk esitteli päivitettyä suunnitelmaa, nyt nimellä BFR. Musk itse ei avannut lyhennettä, mutta julkisuudessa siitä on käytetty nimiä Big Fucking Rocket ja Big Falcon Rocket. Merkittävin muutos aluksessa oli halkaisijan pienentyminen yhdeksään metriin. Samalla esitettiin uusi käyttötapa alukselle, nopea matkustaminen Maassa paikasta toiseen.
Starshipin kehityshistoria > 2018 Starship

Syyskuussa 2018 DearMoon-hankkeen julkistustilaisuudessa Musk esitteli päivitystä suunnitelmaan. Suurin muutos oli aluksen toisen vaiheen ohjaustavan muutos. Delta-siivekkeet korvattiin ohjattavilla etu- ja takasiivekkeillä. Nyt alus laskeutuisi liidokin sijaan kuin laskuvarjohyppääjä. Ohjattavien siivekkeiden lisäksi perässä oli yksi kiinteä siiveke ja siivekkeet toimisivat samalla jalkoina. Tilaisuudessa esiteltiin ensimmäisiä hiilikuiturakenteita ja niiden valmistukseen käytettäviä koneita sekä ensimmäisiä Raptor-testejä.
Marraskuussa Musk ilmoitti, että toinen vaihe oli nimetty Starshipiksi ja ensimmäinen vaihe Super Heavyksi. Samalla myös koko järjestelmän nimeksi tuli Starship.
Starshipin kehityshistoria > 2019 Ruostumaton teräs materiaaliksi

Tammikuussa 2019 paljastettiin, että aluksen materiaaliksi on vaihdettu ruostumaton teräs 301. Koko järjestelmä oli alun perin tarkoitus rakentaa pääosiltaan hiilikomposiiteista. Materiaali on kevyt mutta kallis (materiaalin hinta noin 135 dollaria per kilogramma) sekä hidas ja hankala työstää. Myös sen soveltuvuus tarvittaviin lämpötiloihin oli ongelma. Nämä tekijät johtivat vaihtamaan rakennusmateriaalin perinteisempään mutta samalla myös vaihtoehtoisempaan suuntaan. Pääasialliseksi valmistusmateriaaliksi valikoitui raketeissa harvinaisempi mutta sinänsä perinteinen materiaali ruostumaton teräs. Se on verrattain halpa (kolme dollaria per kilogramma) materiaali ja sen käytöstä on valmiiksi runsaasti kokemusta; tosin ei raketeissa sitten 1950-luvun epäonnistuneiden yritysten. Lisäksi sen kestävyys kryogeenisissä sekä kuumissa lämpötiloissa on hyvä. Hetken aikaa ajatuksena oli käyttää perspiraatio-jäähdytystä lämpökilven sijaan. Pienten reikien kautta sumutettaisiin ajoainetta, joka suojaisi ja jäähdyttäisi aluksen runkoa. Tästä kuitenkin luovuttiin pian tarpeettomana. Esillä oli myös ajatus testata Starshipin tekniikkaa kehittämällä Falcon 9:n toisesta vaiheesta koealus ”BFS mini”.
Materiaalivalinnan myötä SpaceX on voinut rakentaa aluksiaan suoraan avoimen taivaan alla ja nopeasti. Ensimmäinen Starship-prototyyppi valmistui täyteen kokoonsa alle vuodessa ja 28. syyskuuta 2019 Musk saattoi jo esitellä Starshipin ensimmäistä prototyyppiä. Lisäksi ensimmäinen uudentyyppisellä Raptor-moottorilla lentänyt, Starhopper-koealus, rakennettiin, testattiin ja laitettiin eläkkeelle alle vuodessa. Syyskuun esityksessä alukseen ei tullut suurempia muutoksia. Esitellyssä Starshipissä oli vain kaksi liikuteltavaa peräsiivekettä vastakkaisilla puolilla ja erilliset jalat. Raptor-moottoreita aluksessa olisi kuusi; kolme ilmakehäoptimoitua ja kolme tyhjiöoptimoitua. Suurimman lämpörasituksen kohdissa olisi keraaminen lämpökilpi. Super Heavyssä moottoreita olisi jopa 37. Laskeutuminen tapahtuisi kuuden kiinteän jalan varaan.
Vuonna 2020 kerrottiin päätöksestä siirtyä 304L-teräkseen SN8-prototyypistä alkaen.
Starshipin kehityshistoria > 2019 Ruostumaton teräs materiaaliksi > Starhopper

Vuoden 2019 alussa alkoi koekappaleiden rakentaminen. SpaceX rakensi ensimmäiseksi Starhopper-nimisen testialuksen Boca Chicassa eteläisessä Texasissa. Itse toimipiste on samalla vasta rakenteilla, joten aluksia rakennetaan aluksi suoraan taivaan alla. Kuten Falcon 9:n Grasshopper aikoinaan, Starhopper testasi uuden rakettimoottorin soveltuvuutta propulsiiviseen laskeutumiseen.
Starhopper kohosi pystyyn vain kuudessa viikossa. Takapakkeja on myös tullut, koska aluksen erillisenä ollut nokkaosa kaatui kovassa tuulessa ja on ollut sen jälkeen jatkohuollossa.  Valmistuttuaan alus siirrettiin läheiselle laukaisualustalle. Aluksen testaus alkoi ajoaineen tankkauskokeilla. 3. huhtikuuta 2019 Raptor-moottori sytytettiin ensimmäistä kertaa alukseen kiinnitettynä staattisessa polttotestissä, jossa alus on liealla kiinni alustassa. Ensimmäinen vapaa lento tehtiin 25. heinäkuuta 2019 yhdellä moottorilla. 22 sekunnin lennolla alus nousi noin 200 metrin korkeuteen ja liikkui myös sivusuunnassa. Lopuksi alus laskeutui hallitusti alas viereiselle alustalle. Testien jälkeen se sijoitettiin laukaisualueelle ja aiottiin muuttaa rakettimoottorien testausalustaksi. Starhopperin jälkeen SpaceX siirtyi täysipainoisesti rakentamaan täysikokoisia prototyyppejä.
Starshipin kehityshistoria > 2019 Ruostumaton teräs materiaaliksi > Prototyyppien rakentaminen alkaa

Starhopperin jälkeen pääpaino Starshipin kehityksessä siirtyi täysikokoisen Starshipin rakentamiseen. Osittain Super Heavyn rakentamista viivyttää Raptor-moottorien tuotannon lisääminen, koska siihen tarvitaan moninkertaisesti enemmän moottoreita. Toisaalta sitä ei tarvita ennen kuin Starship on valmis kiertoradalle ja se on näistä kahdesta selkeästi helpompi kappale.
Eri prototyyppiversioita alettiin rakentamaan samaan aikaan Texasissa ja Floridassa. Texasissa rakentaminen tapahtuu SpaceX South Texas Launch Site -keskuksessa Boca Chicassa. Floridan Cocoa Beachin toimipisteen todettiin olevan muiden muassa liian etäällä laukaisualustasta, joten sen toiminta keskeytettiin ja kaikki resurssit ohjattiin Boca Chicaan. Floridassa SpaceX:llä on tosin myös kehitteillä oleva Robert's Roadin toimipiste, joka sijaitsee lähellä Kennedy Space Centeriä, missä SpaceX:llä on jo toiminnassa oleva Falcon-rakettien laukaisukeskus.
Starshipin kehityshistoria > 2020

Starship-toiminnan pääpaino on Boca Chicassa. Alueelle on koottu useita isoja telttahalleja, joissa rakennetaan alusten osakokoonpanoja. Alusten pystyssä tehtävää loppukokoonpanoa varten on rakennettu korkeita kokoonpanohalleja. "Nose Cone High Bay", "Starship High Bay" ja elokuussa 2020 vielä rakenteilla ollut "Super Heavy High Bay". Valtatien varteen muuten rakentamattomalle alueelle rakennetaan rakettitehdasta ja laukaisukeskusta sekä muuta tarvittavaa infrastruktuuria.
Vuoden 2020 haastattelussa Elon Musk ilmaisi oleelliseksi tavoitteeksi alusten lisäksi kehittää tehdasta tuotantolinjoineen. Hän sanoi, että jos raketin kehittäminen ja rakentaminen on vaikeaa, niin ”rakettitehtaan rakentaminen on 1000 prosenttia vaikeampaa”. Tavoitteena on alusten sarjavalmistus, jotta voidaan valmistaa tuhannen aluksen luokkaa oleva laivue. Tuotantotavoite on kaksi alusta viikossa. Tavoitteena oli, että Boca Chicassa olisi 3 000 työntekijää vuoden loppuun mennessä.
Ensimmäinen lento tapahtui 4. elokuuta 2020, kun SN5 suoritti 150 metrin korkuisen ensimmäisen koelennon täysikokoisella propulsio-osalla.
9. joulukuuta SN8-testiartikkeli toteutti ensimmäisen suborbitaalisen lennon 12,5 kilometriin. Se laskeutui vatsa edellä käyttäen ilmajarrutusta. Vastaavaa ei ollut kokeiltu aikaisemmin. Se kuitenkin tuhoutui laskeutumisnopeuden ollessa liian suuri, koska vain yksi kolmesta Raptor-moottorista pysyi toiminnassa.
Starshipin kehityshistoria > 2021

SN8:n aloittamaa testikampanjaa jatkoi 2. helmikuuta 2021 SN9, 4. maaliskuuta SN10 ja 30. maaliskuuta SN11. Neljästä testiartikkelista vain SN10 laskeutui riittävän pehmeästi laskeutumisalustalle pysyen kasassa. Se tosin tuhoutui viisi minuuttia myöhemmin laskeutumisnopeuden ollessa liian suuri. Toukokuussa 2021 testiartikkelit SN15:sta SN19:sta olivat valmistumassa Boca Chicassa. 5. toukokuuta SN15 teki ensimmäisen koelentonsa. Se laskeutui pehmeästi laskeutumisalustalle onnistuen siinä missä edeltäjät eivät onnistuneet. SN15-sarjan testiartikkeissa on satoja muutoksia verrattuna SN8-sarjan testiartikkeleihin.
Starshipin kehityshistoria > 2023

SpaceX:n Elon Musk ilmoitti yhtiön yrittävän Starshipin laukaisua maaliskuussa 2023 jos kaikki testit menevät hyvin. Laukaisu olisi aluksen ensimmäinen kiertoradalle. Huhtikuussa laukaisua lykättiin jäätyneen paineventtiilin vuoksi.
20. huhtikuuta Starship ja Super Heavy -kantoraketti laukaistiin koelennolle. Laukaisun jälkeen kantoraketti ja itse alus eivät irrottautuneet ja raketti räjähti. Ennen lentoa SpaceX kertoi, että onnistumisen todennäköisyydet ovat alhaiset ja tehtävän tarkoitus oli kerätä tietoa riippumatta siitä, saavutetaanko kaikkia tavoitteita.
Koelennon jälkeen SpaceX teki muutoksia Super Heavy -kantorakettiin, jotta vaiheiden irrotuksessa seuraava vaihe voi käynnistää rakettimoottorinsa aikaisemmin. Tämän arvioidaan lisäävän nostokykyä 10 prosenttia kun kantoraketin moottoreita ei tarvitse sammuttaa irrottautumisen ajaksi, mutta vaatii vahvistuksia kantorakettiin jotta sitä voidaan käyttää uudelleen. Lisäksi kantorakettiin tehdään muutoksia kuumien kaasujen ohjaamiseen. Myös laukaisualustaan tehdään muutoksia.
Super Heavyn kehityshistoria > Protojen rakentaminen

Super Heavyn rakentaminen on ollut toissijalla verrattuna Starshipiin, koska sille ei ole ollut tarvetta ennen kuin Starship on valmiina orbitaalisiin lentoihin. Lisäksi Super Heavy on oletettavasti näistä kahdesta helpompi ja vähemmän kehitystyötä vaativa.
Super Heavyn osat ovat rakenteilla ja Super Heavy -prototyyppien kasaaminen oli tarkoitus alkaa vuonna 2020. Vuonna 2020 uusi Super Heavylle riittävän korkea kokoonpanohalli valmistui Boca Chicassa. Marraskuussa 2020 oli ensimmäisen Super Heavyn BN1:n kokoaminen meneillään. Rungon osakokoonpanoja on koottu ja niiden yhdistäminen on aloitettu.
Super Heavyn kehityshistoria > Nimetyt prototyypit

| Nimi | Valmistuksen aloitus | Poisto | Valmistuspaikka | Status | Lennot | Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| BN1, BN2 & BN3 | 2020 – Q1 2021 | Q2 2021 | Boca Chica, Texas | Purettu | - | Kolme ensimmäistä boosteria tehtiin rakennusteknisenä harjoitteena. Purettu osiin. |
| BN4 | Q2 2021 |  | Boca Chica, Texas | Testauksessa | 0 | Toimii Starship 20:n boosterina tulevalla koelennolla Maan matalalle kiertoradalle. Käynyt läpi lukemattomia testejä. Aikoo laskeutua mereen toimitettuaan tehtävänsä. Tavoite ensilennolle Q1 2022. |
| BN5 & BN6 | Q3/Q4 2021 |  | Boca Chica, Texas | Rakenteilla | 0 | BN5 & BN6 ovat rakenteilla olevat seuraajat. Edustaa suurelta osin samaa arkkitehtuuria. Pieniä muutoksia. |
Prototyyppien kehityshistoria > Rakentaminen

SpaceX rakentaa alusta alkaen useaa prototyyppiä rinnakkain. Alusten rakentaminen alkoi kahdessa toimipisteessä: eteläisessä Texasissa Boca Chicassa ja Floridassa Cocoa Beachillä. Floridan toiminnot kuitenkin lopetettiin vuonna 2019.
Mk1 rakennettiin Boca Chicassa huhtikuusta marraskuuhun 2019 ja Mk2 oli rakenteilla Cocoa Beachillä, Floridassa. Suunnitelmana oli tehdä Mk1:llä maksimissaan 20 kilometrin korkuinen koelento. Se koottiin väliaikaisesti täyteen mittaansa syyskuussa 2019, vaikkakaan ei toiminnallisesti. Sen kuivamassa oli 200 tonnia. Myöhempien tietojen mukaan Mk1:ä ei ollut enää tarkoituskaan käyttää koelentoihin vaan se jäisi valmistustekniseksi harjoitteeksi. Marraskuussa 2019 Mk1:n tankki repeytyi painetestauksen aikana ja koko osa vaurioitui pahoin. Tapahtumahetkellä alus oli kahdessa osassa, joten yläosa ei vaurioitunut. Tankin kupolimainen etupääty irtosi ja lensi noin sadan metrin korkeuteen. Seurannut paineisku rikkoi myös alaosaa ja siitäkin purkautui kaasua. Mk1:a ei korjattu, vaan SpaceX siirtyi suoraan seuraavan version Mk3:n rakentamiseen. Siinä runko tehdään yhtenäisistä siivuista, jotka hitsataan yhdellä saumalla lieriöiksi ja sitten toisiinsa. Mk1 hitsattiin useammista palasista ja suoraan taivasalla. Osien valmistusta siirretään tuulensuojaan lähes puhdastiloja vastaaviin oloihin sitä mukaa, kun tiloja valmistuu. Käytettävä teräs oli pääasiassa neljä millimetriä paksua. Tavoitteena on lopulta paikoitellen ohuimmillaan kahden millimetrin paksuus.
Ensimmäiset alukset tehtiin 301-laadun rosterista. SN8 tehtiin 304L-laadusta. 304L ei ole yhtä vahvaa kuin 301 mutta se on muovautuvampaa. Siitä tehty säiliö ennemmin alkaa vuotaa kuin poksahtaa. SpaceX kehittää myös omaa rosteri-laatua.
Alus hitsataan TIP TIG -menetelmällä. Hitsaussaumat tarkastetaan röntgen-kuvauksella. Runko valmistetaan vaiheittain. Erilaisia rungon osia ovat nokka, perä, välilaipio sekä suorat vain sivuseinämää sisältävät osat. Osat valmistetaan suoraan pystyasentoon ja kootaan yhteen pystyasennossa erillisissä korkeissa rakennuksissa.
Mk3:n nimitys muutettiin SN1:ksi. Samalla esikehitys- tai Mk-vaihe voidaan katsoa päättyneeksi. Joulukuussa 2019 Musk arvioi, että SNx V1.0-sarjaa tehtäisiin noin 20 kappaletta.
Prototyyppien kehityshistoria > SN1, SN2, SN3 & SN4

SN1:n oli tarkoitus olla jo jopa ensimmäinen täysikokoinen ja lentävä Starship. Sitä rakennettiin Boca Chicassa. SN1 tuhoutui varhaisessa nestetypellä tehdyssä paineistuskokeessa 28. helmikuuta 2020. Alus koostui tässä vaiheessa lähinnä vain ajoainesäiliöistä. Alus ratkesi alaosan liitoksesta, jolloin pääosa aluksesta kohosi ilmaan vesirakettimaisesti ja putosi sitten alustalle.
SN2:n ensimmäiset paineistuskokeet suoritettiin onnistuneesti maaliskuussa 2020. Mukana testeissä oli rungon moottorien rasitukset vastaanottava ja muulle rungolle jakava pohjakiekko eli moottoriripustus (thrust puck). Typellä suoritettava kryogeeninen painekoe suoritettiin 10. maaliskuuta mennessä. Moottorin tuottamaa rasitusta simuloitiin hydraulisesti tuotetulla kuormalla. SN2 ei edennyt kehityksessä pidemmälle.
SN3:lla oli tarkoitus suorittaa staattisia polttoja ja matalia lentoja. Sen ajoainetankkiosa tuhoutui kryogeenisen painekokeen yhteydessä 3. huhtikuuta 2020. LOx-osa painui kasaan.
SN4:llä oli tarkoitus suorittaa korkeampia lentoja. SN3:n tuhouduttua SN4:n ensitavoitteeksi vaihtui ensimmäinen lento irti maasta. Koekappale siirrettiin koealustalle 24. huhtikuuta. Se suoritti onnistuneesti joukon rasitus- ja painekokeita. SN4 tuhoutui 29. toukokuuta 2020 viidennessä staattisessa polttokokeessaan pian moottorin sammutuksen jälkeen. Syynä oli ongelma ajoainetankkausjärjestelmässä. Testissä testattiin muun lisäksi aluksesta juuri ennen lentoon lahtöä irroitettavien pikairroitusliitinten toimintaa. Testissä liittimet irroitettiin mutta niiden venttiili ei sulkeutunut vaadittavasti vaan ajoainetta pääsi valumaan alustalle. Se syttyi pian ja syntynyt räjähdys tuhosi aluksen.
SN4 oli kuitenkin toistaiseksi menestyksekkäin ja toi paljon hyödyllistä dataa rakenteilla oleville koekappaleille.
Prototyyppien kehityshistoria > SN5 & SN6

SN5 valmistui testattavaksi heinäkuussa 2020. Siinä missä SN4 ja SN7 ovat tavoitelleet rakenteen kestävyyttä, SN5:n on tarkoitus suorittaa ensimmäiset koelennot SN-sarjan testiartikkeleilla. Se suoriutui kaikista testeistä, mukaan lukien staattinen poltto, ja saattoi näin edetä koelentoihin.
4. elokuuta 2020 SN5 suoritti 150 metrin korkuisen koelennon. Lento oli ohjelman toinen tämän tyylinen lento (nousu ja sivusiirtymä; viimeinen lento Starhopperilla oli ensimmäinen) ja ensimmäinen tässä kokoluokassa eli täysikokoisella propulsio-osalla. Koelentoa varten SN5:een kiinnitettiin yksi Raptor-rakettimoottori, Raptor SN27, ja nokkaan vastapaino. Moottori on kiinni epäsymmetrisesti, koska lentoa varten ei tehty omaa moottoriripustusta vaan käytettiin useammalle moottorille tarkoitettua versiota. Lennolla ei ole tarvetta useammalle moottorille. Yhden Raptorin työntövoima on noin 2000 kN ja sitä voidaan säätää noin 50 prosenttiin, joten aluksen massa oli 100 ja 200 tonnin välillä. Verrattuna aiempaan Starhopper-lentoon moottori toimi koko lennon ajan paremmin. Starhopperin lennon loppuvaiheessa suihku muuttui keltaiseksi normaalista sinisestä osoittaen jonkin vian moottorissa. SN5-lennon loppuvaiheessa moottorin kyljessä oli pieni tulipalo, mutta se ei näytä vaikuttavan moottorin toimintaan ja sammuu aluksen laskeutuessa. Oletettavasti kyseessä ei ollut ajoaineen vuoto vaan jotain muuta palavaa. Alus laskeutui hivenen vinoon.
Lensi SN5:n jälkeen toisen 150 metrin lennon 3. syyskuuta 2020.