Pyörätuoli
Historia

Tuoli ja pyörä ovat keksinnöistä varhaisimpia. Molemmat keksittiin itäisen Välimeren alueella 4000 eaa. On mahdollista, että tuoli ja pyörä yhdistettiin toisiinsa jo 6 000 vuotta sitten. Varma todiste pyörillä kulkevan tuolista löytyy kiinalaisesta kuvalaatasta ajalta 525 eaa. Kreikkalaiset olivat puolestaan ensimmäisiä, jotka keksivät yhdistää pyörät huonekaluun. Tästä todistaa ajalta 530 eaa. peräisin oleva vaasi, johon on kaiverrettu kuva pyörillä kulkevasta lastensängystä. 200 jaa. kiinalaiset kehittivät työntökärryt sairaiden ja vammaisten kuljettamiseksi.
1553 kreikkalaiset ja roomalaiset lääkärit määräsivät vammaisia kuljetettaviksi työskentelemään pelloilla. Kuljetus tapahtui kantotuolilla tai rullaavalla tuolilla. Tarkoituksena oli, että pelloille kuljetettavat pääsevät raittiiseen ilmaan ja tekemään työtä, kukin kykynsä mukaan. Espanjan kuningas Filip II:n rullaava tuoli vuodelta 1595 oli ensimmäinen henkilökohtaiseen käyttöön tehty ”invalidituoli”. Tuoli oli ensimmäinen laatuaan, jossa oli jalkatuki. Kohotetun jalkatuen tehtävä oli tehdä pikarin piteleminen kuninkaalle mahdolliseksi silloin, kun palvelijat työnsivät tuolia. Tuolissa oli vielä säädettävä selkänoja.
Saksalainen alaraajoistaan halvaantunut Stefan Farfler rakensi itselleen käsikammilla varustetun kolmipyöräisen pyörätuolin vuonna 1655 ollessaan 22-vuotias. Ammatiltaan hän oli kelloseppä. Farflerin tiedetään käyttäneen pyörätuoliaan kirkkomatkoilla. Tuo pyörätuoli oli tiettävästi ensimmäinen, jota käyttäjä pystyi itse liikuttamaan.
1700-luvulla pyörätuolin käyttömukavuuteen alettiin kiinnittää enemmän huomiota. Tuon ajan pyörätuoleissa oli säädettävät jalkatuet ja alas kipattava selkänoja. 1700-luvulla tehtiin ensimmäinen pyörätuoli, joka muistuttaa nykypäivän pyörätuolia. Kyseisessä pyörätuolissa oli isot puiset kuljetuspyörät edessä sekä yksi pieni tukipyörä takana. Pyörätuolien kehityksessä otetut edistysaskeleet johtivat oletettavasti lopulta polkupyörän kehittymiseen. Polkupyörään liittyviä keksintöjä sovellettiin myöhemmin vastavuoroisesti pyörätuoliin.
Kaupungin mukaan nimensä saanut ”Bathin tuoli” hallitsi pyörätuolimarkkinoita 1800-luvulla. Kyseisen pyörätuolin kehitti ”pyörätuolintekijä” John Dawson vuonna 1783. Kyseessä oli ensimmäinen myyntiin tullut pyörätuoli. Tyypillisesti pyörätuolissa oli kolme pyörää, ohjaustanko ja pään ylle ulottuva kankainen kuomukatto, jonka saattoi tarvittaessa nostaa tai laskea. Pyörätuoli liikkui takaa työntämällä, tai edestä aasin tai pienikokoisen hevosen vetämänä. 1867 puiset pyörät korvattiin rautaisilla. Pyörätuoli patentoitiin 1869 Yhdysvalloissa. Patentoinnin seurauksena pyörätuolimalli, jossa kuljetuspyörät ovat takana ja tukipyörät edessä vakiinnutti asemansa. 1875 käyttöön tulivat ilmakumirenkaat. 1881 pyöriin lisättiin kelausvanteet. 1900 pyörissä alettiin käyttää metallipinnoja. 1912 Lontoossa invakolmipyörään asennettiin 1,75 hevosvoiman moottori. 1916 samassa kaupungissa tuotettiin ensimmäinen motorisoitu pyörätuoli.
Nykyaikaisten pyörätuolien kehitys alkoi, kun insinööriystävykset Harry Jennings ja Herbert Everest rakensivat kokoontaittuvan, metalliputkirunkoisen pyörätuolin vuonna 1932. Samuel Duken vuonna 1934 patentoima ja markkinoima ”kevytrunkoinen ” kokoontaittuva pyörätuoli on myös historiallisesti merkittävä. Everest oli halvaantunut kaivosonnettomuudessa. Hän halusi itselleen pyörätuolin, joka mahtuisi autoon. Everest ja Jennings perustivat nimiään kantavan yrityksen, joka saavutti monopoliaseman 1950-luvulla. Lopulta yritys sai syytteen hintakartellin ylläpidosta. Yrityksen luoma kokoontaittuva ristikkorunko kuuluu edelleen alan standardeihin. Everest & Jennings International Ltd. on ollut GF Health Products Inc:n omistuksessa vuodesta 1996 lähtien. 1950-luvulla yritys kehitti ensimmäisen sähköpyörätuolin. Silloisessa sähköpyörätuolissa hyödynnettiin transistorikontrolloitua moottoria. 1980-luvulta lähtien sähköpyörätuoleissa on hyödynnetty mikroprosessoriteknologiaa. Sähköpyörätuolien tekninen kehitys on johtanut siihen että käyttäjän tarpeet pystytään ottamaan entistä paremmin huomioon.
Pyörätuoliurheilu esiteltiin Stoke Mandeville Hospitalissa Aylesburyssa, Englannissa kuntoutusmuotona. Lontoon olympialaisten 1948 avajaispäivänä paikassa järjestettiin kilpailutapahtuma toisessa maailmansodassa selkäydinvamman saaneille brittiveteraaneille. Kilpailu järjestettiin toisen kerran 1952, jolloin mukaan osallistui myös alankomaalaisia veteraaneja. Kyseinen tapahtuma oli ensimmäinen kansainvälinen liikuntavammaisille organisoitu urheilutapahtuma. Stoke Mandeville Gamesiä (nyk. The World Wheelchair and Amputee Games) pidetään paralympialaisten edeltäjänä. Pyörätuoliurheilun kehittyessä syntyi tarve valmistaa uudenlainen pyörätuoli aktiivikäyttöön. Haasteeseen tarttuivat 1976 Errol Markheim Saksassa (Sopur), Jeff Minnebraker Yhdysvalloissa (Quadra) ja Rainier Küschall Sveitsissä (Küschall). He asettivat tavoitteekseen luoda kevytrunkoinen alumiininen pyörätuoli, jossa on monipuoliset säätömahdollisuudet. Heidän pioneerityönsä myötä pyörätuolien kehityksessä otettiin suuri harppaus eteenpäin. 1990-luvulla kehitettiin pyörätuoliin soveltuva jousitus.
Kuvia vanhoista pyörätuoleista
Filip II. (1595)
Työntökärryt (kuva n. vuodelta 1885)
Giovanni Fontana ja köydenvedosta liikevoimansa saanut pyörätuoli (1420)
Stefan Farfler (1655)
Haavoittunut Napoleonin ajan sotilas tuolissaan
(1700-luku)
Pyörätuoli Château de Gruyères’ssä
Toinen pyörätuoli Château de Gruyères’ssä
Pyörätuoli 1900-luvun alusta
Aikansa kevytrunkoinen pyörätuoli ruo'osta valmistetulla istuimella (paino kelausvanteiden kanssa 26,3 ja ilman 22,6 kilogrammaa)
Prinsessa Beatrice Leopoldine Victoria (1936)
Franklin D. Roosevelt vapaa-ajanviettopaikassaan Top Cottagessa Ruthie Bien kanssa (1941)
Peruspyörätuoli (1976)
Küschall K4, aktiivikäyttöön tarkoitettu pyörätuoli.
Nykyaikainen kelaustuoli (urheilija James Lilly)