stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kykladiset idolit
Idolityypit > Varhainen kykladinen kausi I

Varhaisella kykladisella kaudella I (EC I) valmistettiin erityisesti seuraavaa tyyppiä olevia idoleita:
Abstraktimmat hahmot, jossa litteään marmorinkappaleeseen on veistetty ihmishahmon muotoja. Usein selkeä pää kuitenkin puuttuu. Tyypillinen idoli on malliltaan viulunmuotoinen.
Plastíras-tyyppi: Seisova idoli, kädet lepäävät vatsalla. Ulkoasultaan luonnollisempi, joitakin kasvojen, käsien, jalkojen ja hävyn alueen yksityiskohtia kuvattu. Nimetty Pároksen Plastíraksen kykladisen hautausmaan mukaan.
Loúros-tyyppi: Seisova, joitakin yksityiskohtia, mutta vähemmän kuin Plastíras-tyypissä. Ei käsiä tai vain kädentyngät. Nimetty Náxoksen Loúroksen kykladisen hautausmaan mukaan.
Viulunmuotoinen idoli, n. 3200–2800 eaa.
Plastíras-tyypin naispuolinen idoli, n. 3200–2800 eaa.
Plastíras-tyypin naispuolinen idoli, n. 3200–2800 eaa.
Plastíras-tyypin miespuolinen idoli, n. 2800–2700 eaa.
Loúros-tyypin idoli, n. 2800–2700 eaa.
Reliefi-idoli, mahdollisesti keskeneräinen, n. 3200–2300 eaa.
Idolityypit > Varhainen kykladinen kausi II

Varhaisella kykladisella kaudella II (EC II) hallitseva idolityyppi oli seisova. Kädet on asetettu vatsalle, pää on hieman taitettu taaksepäin ja polvia on hieman koukistettu. Osa idoleista on kolmiulotteisempia, ja esittävät muun muassa istuvia ihmisiä soittamassa soitinta tai joku muu esine kädessään. Osassa idoleista on neliömäinen muoto. Aikakaudella valmistettiin myös suurikokoisempia idoleita, joiden korkeus saattoi olla jopa yli metrin. Nimettyjä tyyppejä ovat mm.:
Kápsala-tyyppi: Nimetty Amorgóksen Kápsalan kykladisen hautausmaan mukaan.
Spedós-tyyppi: Nimetty Náxoksen Spedóksen kykladisen hautausmaan mukaan.
Dokathísmata-tyyppi: Nimetty Amorgóksen Dokathísmatan kykladisen hautausmaan mukaan.
Chalandrianí-tyyppi: Nimetty Sýroksen Chalandrianín kykladisen hautausmaan mukaan.
Kápsala-tyypin naispuolinen idoli, n. 2800–2300 eaa.
Spedós-tyypin naispuolinen idoli, n. 2800–2300 eaa.
Spedós-tyypin harppua soittava idoli, n. 2800–2300 eaa.
Spedós-tyypin istuva idoli kuppi kädessään, n. 2800–2300 eaa.
Spedós-tyypin kolmen idolin ryhmä, n. 2800–2300 eaa.
Dokathísmata-tyypin naispuolinen idoli, n. 2800–2300 eaa.
Chalandrianí-tyypin naispuolinen idoli, n. 2500–2300 eaa.
Idolityypit > Varhainen kykladinen kausi III

Varhaisella kykladisella kaudella III (EC III) idolien valmistus vaikuttaa taantuneen. Tunnetut idolit ovat hyvin samannäköisiä, ja niillä on kartiomainen vartalo ja tynkämäiset sivuille osoittavat kädet. Tyyppi tunnetaan erityisesti Míloksen Fylakopísta ja Kéan Agía Eirínistä.
Fylakopí-tyypin idoli Akrotírista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta kykladiset idolit Wikimedia Commonsissa
Huilua ja harppua soittavat idolit Kérokselta, n. 2600 eaa. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
Erikokoisia idoleita. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.
Kyklooppi (Euripides)

| Kyklooppi> Κύκλωψ |
| --- | --- |
 Odysseus sokaisee kykloopin.
Kirjoittaja:  Euripides
Alkuperäiskieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Tyylilaji:  satyyrinäytelmä
Tapahtumapaikka ja -aika:  Aitna-vuori, Sisilia
Kantaesitys:  n. 408 eaa.
Kantaesityspaikka:  Dionysoksen teatteri, Ateena
Henkilöt
Henkilöt:  sileeni Odysseus kyklooppeja Odysseuksen kummpanit
Kuoro:  satyyrejä
Kyklooppi (m.kreik. Κύκλωψ, Kyklōps, lat. Cyclops) on Euripideen kirjoittama antiikin kreikkalainen satyyrinäytelmä, joka kertoo Odysseuksen joutumisesta kykloopin vangiksi harharetkillään.
Historia

Euripideen Kykloopin kantaesitys oli noin vuonna 408 eaa. Antiikin Kreikan juhliin kuuluneissa näytelmäkilpailuissa oli tapana esittää tragediat ja satyyrinäytelmät ryhmissä niin, että ensin esitettiin samalta näytelmäkirjailijalta kolmen tragedian trilogia ja sen lopuksi yksi satyyrinäytelmä. Kyklooppi on ainoa nykyaikaan säilynyt satyyrinäytelmä, siinä missä tragedioita (samoin kuin komedioita) on säilynyt useita.
Sisältö

Kykloopin aiheena on Homeroksen Odysseiasta paremmin tunnettu kertomus, jossa Odysseus jää harharetkillään Troijan sodasta palatessaan kykloopin vangiksi, ja vapautuu vankeudestaan neuvokkuutensa ansiosta. Kertomuksen juoni on kokonaan peräisin Homerokselta, ja ainoastaan sivuhenkilöt, sileeni ja satyyrit, ovat Euripideen lisäyksiä. Näytelmä koostuu 709 runosäkeestä, eli se on selvästi tyypillistä tragediaa lyhyempi. Satyyrinäytelmänä sen tyyli muistuttaa burleskia.
Sisältö > Juoni

Näytelmä sijoittuu Aitna-vuorelle Sisilian saarelle. Se alkaa sileenin avauspuheenvuorolla. Tämä kertoo tarinan siitä, kuinka hän ja hänen satyyrinsä, jotka ovat hänen jälkeläisiään ja apulaisiaan, ovat joutuneet jättimäisen kykloopin uhreiksi. Satyyrit joutuvat nyt työskentelemään kykloopin hyväksi ja paimentamaan hänen lammaslaumaansa. Tämä estää satyyreitä elämästä normaalia iloitsevaa ja kepeää elämää metsissä Bakkhoksen tai Dionysoksen suojeluksessa.
Odysseus, joka on eksynyt paluumatkalla Troijasta, saapuu nälkäisine miehistöineen. He tapaavat sileenin, ja tarjoavat tälle vaihtokauppaa, viinin vaihtamista ruokaan. Dionysoksen palvelijana sileeni ei voi vastustaa viiniä, vaikka ruoka ei olekaan hänen omaansa. Kyklooppi saapuu pian, ja sileeni syyttää Odysseusta ruoan varastamisesta. Nuorempi satyyri, joka on hänen poikansa, yrittää kertoa totuuden Odysseusta auttaakseen.
Odysseus alkaa väitellä kykloopin kanssa, ja syyttää tätä raakalaismaiseksi ja puhuu moraalin, lakien, oikeuden ja vieraanvaraisuuden puolesta. Kyklooppi puhuu henkilökohtaisen hyödyn ja nautinnon puolesta, ja pitää ajatusta yhteiskunnallisesta oikeudenmukaisuudesta huijauksena, jonka heikot ovat keksineet turvakseen vahvoja vastaan. Kyklooppi sanoo, että ainoa palvomisen arvoinen asia on vauraus. Tämän jälkeen kyklooppi vie Odysseuksen ja tämän miehet luolaansa, ja syö osan miehistä. Odysseus onnistuu livahtamaan ulos. Hän juonii suunnitelman, jossa juottaisi kykloopin humalaan ja sen jälkeen sokeuttaisi tämän ainoan silmän polttamalla sen jättimäisellä hiilihangolla.
Kyklooppi ja sileeni juovat yhdessä, sileenin yrittäessä omia viinileilin itselleen. Kykloopin tultua juovuksiin tämä sanoo näkevänsä jumalia ja alkaa kutsua sileeniä Ganymedeeksi (kauniiksi nuorukaiseksi, josta Zeus teki juomanlaskijansa). Tämän jälkeen kyklooppi vie sileenin luolaansa selvästi aikomuksenaan tehdä tälle jotakin seksuaalista. Odysseus päättää toteuttaa suunnitelmansa toisen osan. Satyyrit lupaavat aluksi auttaa häntä, mutta tosipaikan tullen alkavat pelätä ja keksivät toinen toistaan hullumpia selityksiä sille, miksi eivät voikaan auttaa. Odysseus suuttuu ja pyytää miehistönsä apuun sen sijaan. Yhdessä he sokeuttavat kykloopin.
Odysseus oli aiemmin kertonyt kykloopille, että hänen nimensä on ”Ei kukaan” (kreik. ūtis tai mētis), joten kykloopin huutaessa syytöksiään, se kuulostaa siltä kuin kyklooppi huutaisi ”Kukaan ei sokeuttanut minua”. Lisäksi mētis viittaa kreikan kielessä neuvokkuuteen. Satyyrit pilkkaavat kyklooppia. Odysseus tekee kuitenkin lopussa virheen, ja lipsauttaa oikean nimensä. Vaikka hän pääseekin pakoon, kotimatkan loppuosan hän joutuu taistelemaan erilaisia vastoinkäymisiä vastaan, sillä kyklooppi pyytää apuun isänsä Poseidonin.
Kirjallisuutta > Suomennos

Euripides: Kyklooppi: satyyrinäytelmä. Suomennos Pentti Saarikoski. Teoksessa Bergholm, Eija-Elina & Bergholm, Timo (toim.): Tehdään teatteria – yhdeksän näytelmää ja kabareelauluja.  Tammi, 1967.
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Euripides: Cyclops. Teoksessa Euripidis fabulae.  (Vol. I (Cyc., Alc., Med., Heracl., Hip., And., Hec.) Toim. James Diggle. Oxford Classical Texts)  Oxford University Press, 1984.  ISBN 978-0-19-814594-3  Kreikankielinen alkuteksti.
Euripides: Cyclops. Teoksessa Euripides: Euripides Volume I. Cyclops. Alcestis. Medea.  (Loeb Classical Library 12)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1994.  ISBN 9780674995604  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Euripides & Seaford, Richard (toim.): Cyclops of Euripides.  (Classic commentaries on latin and greek texts)  Bristol Classical Press, 1999.  ISBN 1853995665  Englanninkielinen käännös ja kommentaari.
Aiheesta muualla

Εὐριπίδης: Κύκλωψ. Wikisource. (muinaiskreikaksi)
Euripides: Cyclops. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Euripideen näytelmät
| --- | --- |
Säilyneet:  Alkestis · Andromakhe · Bakkhantit · Elektra · Foinikian naiset · Hekabe · Helena · Herakleen lapset · Herakles · Hippolytos · Ifigeneia Auliissa · Ifigeneia taurien mailla · Ion · Kyklooppi · Medeia · Orestes · Troijan naiset · Turvananojat · (Rhesos)
Kadonneita ja katkelmallisia:  Aiolos
Kyklooppi Polyfemos. Johann Heinrich Wilhelm Tischbein, 1802.
Kyōhō-uudistukset

Kyōhō-uudistukset (jap. 享保の改革, Kyōhō no kaikaku) tarkoittavat Japanissa shōgun Tokugawa Yoshimunen Edo-kaudella aloittamia uudistustoimia. Ne kestivät Yoshimunen hallituskauden alusta vuodesta 1716 vuoteen 1736 saakka. Ne on nimetty Kyōhō-aikakausinimen mukaan.
Uudistusten tarkoituksena oli parantaa Japanin ja bakufun taloudellista tilannetta. Yoshimune halusi leikata menoja ja elintasoa, joten gokeninien ja hatamoto-samuraiden stipendejä pienennettiin. Daimioilta vaadittiin erikoisvero ja maatalousmaata lisättiin. 1700-luvulle tultaessa koban-kultarahan kultapitoisuus ja sen myötä luottamus valuuttaan olivat laskeneet, joten vanhaan kultapitoisuuteen palattiin vuonna 1714. Tämän jälkeen hopea- ja kultahinnat tasaantuivat.
Vaikka Yoshimune onnistui jossain määrin tuomaan maan talouteen vakautta, hän ei kyennyt puuttumaan tuottamattomien samuraiden aiheuttamaan ongelmaan. Koska hän suhtautui ulkomaankauppaan penseästi, sitä ei voitu käyttää talousongelmien helpottamiseen. Ne jatkuivatkin myöhemmin Edo-kaudella.
Hydrosilylaatio

Yleinen kuvaus hydrosilylaatioreaktiosta
Hydrosilylaatio on kemiallinen reaktio, jossa silaanien Si-H-sidos liittyy tyydyttymättömään sidokseen, kuten kaksois- tai kolmoissidokseen. Tyydyttymätön sidos voi olla hiiliatomien välinen tai hiiliatomin tai heteroatomin välinen sidos. Hydrosilylaatio on yksi käytetyimpiä tapoja valmistaa organopiiyhdisteitä.
Lähtöaineet ja katalyytit > Hydrosilylaation lähtöaineet ja tuotteet

Kakissa hydrosilylaatioreaktioissa yksi reagoivista molekyyleistä on jokin silaani, jossa on Si-H-sidos. Ensimmäiset hydrosilylaatio­reaktioissa käytettävät tyydyttymättömät yhdisteet olivat alkeenit, jotka muodostavat alkyylisilaaneja, ja alkyynit, jotka reagoivat hydrosilylaatio­reaktiolla muodostaen vinyylisilaaneja. Nämä vinyylisilaanit sisältävät tyydyttymättömän kaksoissidoksen ja voivat reagoida edelleen hydrosilylaatiolla alkyylisilaaneiksi. Kaksois- tai kolmoissidos voi olla myös hiiliatomin ja heteroatomin välinen. Esimerkiksi ketonit reagoivat hydrosilylaatiolla muodostaen silyylieettereitä ja imiinit silyyliamiineja. Myös nitriilit ja isosyanaatit reagoivat hydrosilylaatiolla.
Hydrosilylaatio on usein käytetty tapa valmistaa funktionalisoituja silaaneja. Tämän lisäksi reaktiota voidaan käyttää silikonipolymeerien ristiinsitojana ja silikonipolymeerien ja orgaanisten polymeerien sitomiseen.
Lähtöaineet ja katalyytit > Hydrosilylaation katalyytit

Hydrosilylaatioreaktion ajava voima on reaktiossa tapahtuva entalpian muutos. Reaktion tapahtumiseksi silaanien pii-vetysidos on kuitenkin aktivoitava. Aktivointi voi tapahtua silyyliradikaaleja synnyttämällä, esimerkiksi radikaali-initiaattoreiden avulla. tai säteilyttämällä. Tällöin tapahtuvien sivureaktioiden määrä on kuitenkin niin suuri, että nykyisin käytetään ainoastaan siirtymämetalli­katalysoituja hydrosilylaatioreaktioita.
Merkittävä edistysaskel tapahtui, kun Speier raportoi vuonna 1957, että heksakloroplatinahappo on hyvin tehokas hydrosilylaatioreaktion katalyytti. Kyseistä katalyyttiä tarvitaan ainoastaan 0,1 ppm.  Tämän jälkeen on erityisesti platinakatalyyttejä käytetty hydrosilylaatio­reaktioissa. Muita soveltuvia katalyyttejä ovat palladiumkompleksit, rodiumkompleksit, kuten Wilkinsonin katalyytti, nikkelikompleksit, kuten bis(syklo-oktadieeni)nikkeli(0) ja  dikobolttioktakarbonyyli. Käytettäessä asymmetrisiä katalyyttejä hydrosilylaatiolla voidaan valmistaa optisesti aktiivisia silaaneja hyvällä selektiivisyydellä.
Hydrosilylaation mekanismi

Hydrosilylaatio tapahtuu niin kutsutulla Chalk-Harrod-mekanismilla. Reaktionensimmäinen vaihe on silaanin ja metallikompleksin välinen hapettava additio. Tämän jälkeen tyydyttymättömän sidoksen sisältävä yhdiste koordinoituu metalli-ioniin ja metalli-ionin katalysoimana tapahtuu insertioreaktio silaanin kanssa (engl. migratory insertion). Viimeisenä tapahtuu pelkistävä eliminaatio, jossa silaanituote irtoaa katalyytistä ja katalyyttinen sykli on valmis jatkumaan.
Hydrosilylaation katalyyttinen sykli
Hydroformylointi

Hydroformyloinnilla valmistetaan aldehydejä alkeenista, hiilimonoksidista ja vedystä katalyytin läsnä ollessa
Hydroformylointi on kemiallinen reaktio, jossa alkeeni reagoi siirtymämetallikatalyytin, tyypillisimmin koboltti- tai rodiumkatalyytin, läsnä ollessa hiilimonoksidin ja vedyn kanssa muodostaen aldehydin. Teollisuudessa hydroformyloinnista käytetään usein nimitystä oksoprosessi tai oksosynteesi. Hydroformylointi on nykyisin tärkein tapa valmistaa synteettisesti useita aldehydejä, ja sitä pidetään yhtenä tärkeimmistä 1900-luvulla tehdyistä kemiallisista keksinnöistä.
Hydroformyloinnin olosuhteet ja tuotteet

Ensimmäisen kerran hydroformylointireaktion raportoi vuonna 1938 saksalainen kemisti Otto Roelen, joka työskenteli saksalaisessa kemianalan yrityksessä Ruhrchemie AG:llä. Hän huomasi kobolttia ja toriumia sisältävän katalyytin katalysoivan propanaalin muodostumista eteenistä ja synteesikaasusta. Ensimmäinen hydroformylointiprosessia hyödyntävä laitos valmistui vuonna 1945. Hydroformylointireaktiolla reagoivat lähes kaikki alifaattiset tai aromaattiset alkeenit. Nopeimmin reagoivat terminaaliset alkeenit ja hitaimmin haarautuneet alkeenit, joissa kaksoissidos sijaitsee hiiliketjun keskellä. Eteeniä pidempiketjuisista terminaalisista alkeeneista muodostuva aldehydi voi olla joko suoraketjuinen n-aldehydi tai haarautunut. n-Aldehydi on tyypillisesti päätuote. Alkeeneissa voi olla läsnä useita muita funktionaalisia ryhmiä, kuten hydroksyyli-, karbonyyli-, karboksyyli- tai syanoryhmiä, mutta halogeeniatomit yleensä häiritsevät reaktiota.
Teollisessa mittakaavassa käytettävät hydroformylointikatalyytit ovat joko koboltti- tai rodiumyhdisteitä, mutta myös ruteeni- ja platinapohjaisia katalyyttejä on tutkittu. Katalyyttinä käytetään tyypillisesti joko oktakarbonyylikobolttia tai ruteenin komplekseja, joissa ligandeina ovat hiilimonoksidi ja trifenyylifosfiini tai trifenyylifosfiinin johdannainen. Kobolttikatalyytit ovat halvempia mutta eivät yhtä tehokkaita kuin rodiumkatalyytit. Rodiumkatalyyttien kehitys alkoi 1970-luvun puolivälissä, ja ne ovat suuressa määrin syrjäyttäneet kobolttikatalyytit. Käytettäessä kiraalisia fosfiiniligandeja tai kiraalisia apuaineita voidaan hydroformylointi suorittaa asymmetrisesti ja saada puhtaita optisia isomeereja. Käytettäessä kobolttikatalyyttejä dieeneistä muodostuu tyydyttynyt monoaldehydi ja rodiumkatalyyteillä tyydyttynyt dialdehydi. 1,4-dieenit tai 1,5-dieenit voivat muodostaa syklisen ketonin.
Hydroformylointireaktioiden olosuhteet riippuvat paljolti käytetystä katalyytistä. Käytettäessä oktakarbonyylikobolttia reaktio vaatii 110–180 °C:n lämpötilan ja 200–350 bar paineen. Rodiumkatalyyteillä reaktio tapahtuu 80–130 °C:n lämpötilassa ja 10–100 bar paineessa. Hiilimonoksidin ja vedyn suhde on reaktiossa usein joko 1:1 tai 1:1,2. Rodiumkatalyyttejä käytettäessä reaktion selektiivisyys on kobolttikatalyyttiä parempi: n-alkeenia on parhaimmillaan edellisissä 95 % tuotteesta, kun kobolttikatalyytillä n-aldehydien ja isoaldehydien suhde on 80:20. Kobolttikatalyyttiä käytettäessä muodostuva aldehydi usein pelkistyy alkoholiksi, mikä voi olla myös suotavaa, mikäli prosessin haluttu lopputuote on kyseinen alkoholi. Muita hydroformylointiprosessissa tapahtuvia mahdollisia sivureaktioita ovat aldolireaktiot, asetaalin muodostuminen ja Tishchenko-reaktio. Muodostuva tuote puhdistetaan tislaamalla ja katalyytti erotetaan ja kierrätetään.
Hydroformyloinnilla valmistettuja aldehydejä voidaan käyttää joko sellaisenaan hienokemikaaleina tai muiden yhdisteiden valmistamiseen. Eniten hydroformyloinnilla tuotettuja aldehydejä ovat propanaali, butanaali, isobutanaali, pentanaali ja isopentanaali.
Hydroformyloinnin mekanismi

Hydroformyloinnin mekanismi poikkeaa hieman käytettäessä katalyyttinä kobolttiyhdisteitä tai rodiumyhdisteitä. Molemmille yhteistä on hapettava additio, jossa muodostuu metallin ja alkeenin välinen п-kompleksi ja tälle kompleksille tapahtuu hydrometallointi, jolloin vety liittyy kaksoisidokseen (mekanismista käytetään englanninkielistä nimitystä migratory insertion). Tämän jälkeen hiilimonoksidi kompleksoituu metallin kanssa ja tapahtuu karbonylointireaktio (noudattaa myös migratory insertion -mekanismia). Nyt metalliin koordinoitunut aldehydi vapautuu tämän jälkeen pelkistävän eliminaation seurauksena.
Hydroformyloinnin mekanismi > Kobolttikatalysoidun hydroformyloinnin mekanismi

Kobolttikatalysoidussa hydroformylaatioissa varsinainen katalyytti on oktakarbonyylikoboltista muodostuva trikarbonyylihydrokobolttimolekyyli. Trikarbonyylihydrokoboltti koordinoituu alkeenin kaksoissidokseen ja tätä hapettavaa additiota seuraa hydrometallointi. Seuraavassa vaiheessa hiilimonoksidi liittyy kobolttikompleksiin ja reagoi alkeenin kanssa karbonylointireaktiolla. Pelkistävässä eliminaatiossa pelkistimenä toimii tetrakarbonyylihydrokoboltti tai vety ja aldehydi vapautuu. Alla on kobolttikatalysoidun reaktion katalyyttinen sykli.
Hydroformyloinnin mekanismi > Rodiumkatalysoidun hydroformyloinnin mekanismi

Rodiumkatalyyttinä toimii tyypillisesti trifenyylifosfiinikompleksi kuten tris(trifenyylifosfiini)rodiumkarbonyylihydridi. Tämä katalyytti on kemiallisessa tasapainossa useiden erilaisten kompleksien kanssa, jotka muodostuvat dissosiatiivisella mekanismilla tris(trifenyylifosfiini)rodiumkarbonyylihydridistä. Useimmiten aktiivisen kompleksin katsotaan olevan rakenteeltaan HRh(CO)2L2. Rodiumkatalyytti koordinoituu alkeeniin ja trifosfiiniligandien aiheuttamista steerisistä vaikutuksista johtuen metalli koordinoituu terminaaliseen hiiliatomiin, mikä selittää korkean selektiivisyyden n-aldehydin suhteen. Koordinoitumista seuraavat hapettava additio, karbonylointi ja pelkistävä eliminointi, jolloin aldehydi vapautuu ja katalyyttisesti aktiivinen rodiumkompleksi regeneroituu. Alla rodiumkatalysoidun hydroformyloinnin katalyyttinen sykli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hydroformylointi Wikimedia Commonsissa
Hydroformylointien katalyyttinä käytetään muun muassa tris(trifenyylifosfiini)rodium-
karbonyylihydridiä
Kyllene (Elis)

| Kyllene> Κυλλήνη.Sijainti |
| --- | --- |
 Kyllene
Koordinaatit:  37°55′59″N, 21°8′37″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kyllíni, Andravída-Kyllíni, Elis, Länsi-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Elis
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kyllene (m.kreik. Κυλλήνη, Kyllēnē, lat. Cyllene) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Eliissä Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Andravída-Kyllínin kunnan alueella lähellä nykyistä Kyllínin kylää.
Maantiede

Kyllene sijaitsi Peloponnesoksen niemimaan länsirannikolla 120 stadioninmitan eli noin 23 kilometrin päässä sisämaan Eliin kaupungista, jonka satamana se toimi. Kaupunki oli rakennettu lähelle Peloponnesoksen länsipään eli Khelonataksen niemen pohjoisinta kärkeä. Tabula Peutingeriana ilmoittaa sekä Kyllenen ja Eliin että Kyllenen ja Dymen väliseksi etäisyydeksi 14 roomalaista mailia.
Kaupunki sijoitetaan nykyisen Kyllínin välittömään läheisyyteen. Aiemmin se on sijoitettu kuitenkin Strabonin ja Klaudios Ptolemaioksen kuvausten perusteella enemmän koilliseen samalla rannikolla. Strabon nimittäin sanoo Peneios-joen laskeneen mereen Khelonataksen ja Kyllenen välillä. Vastaavasti Ptolemaios luettelee saman rannikon paikat pohjoisesta etelään seuraavasti: Araksos, Kyllene, Peneioksen suut ja Khelonatas. Myös Plinius vanhempi erotti Khelonataksen ja Kyllenen paikat toisistaan. Peneioksen (nyk. Pineiós) yksi suu sijaitsee nykyisen Kyllínin koillispuolella, ja on mahdollista, että se oli antiikin aikana joen päähaaran suu. Tällöin kaupungin olisi tullut sijaita nykyisestä Kyllínistä katsottuna joen toisella puolella tai jopa Khelonataksen ja Araksoksen niemien puolivälissä.
Kyllenen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kokoa ei tunneta, mutta sen arvellaan olleen suhteellisen pienikokoinen.
Historia > Arkaaiselta roomalaiselle kaudelle

Varhaisin maininta Kyllenestä on Homeroksella, joka sanoo sen olleen yksi epeioslaisten kaupungeista. Pausaniaan mukaan Kyllenen perustivat arkadialaiset, jotka tulivat Kyllene-vuorelta ja antoivat kaupungille nimen vuoren mukaan. Dionysios Periegeteen mukaan Kyllene oli satama, josta pelasgit purjehtivat Italiaan. Pausanias puolestaan mainitsee sen satamana, jossa Aiginalta tulleet kauppiaat vierailivat jo varhain, ja josta toisen messenialaissodan jälkeen karkotetut messenialaiset purjehtivat perustamaan siirtokuntia Italian Suur-Kreikkaan ja Sisiliaan.
Klassisen antiikin aikana Kyllene toimi Eliin kaupungin satamana. Se luetaan kuitenkin myös itsenäisten polisten eli kaupunkivaltioiden joukkoon. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Kyllēnios (Κυλλήνιος) ja Kyllēneus (Κυλληνεύς).
Korkyralaiset polttivat Kyllenen vuonna 435 eaa., koska se oli antanut laivoja Korintin käyttöön. Peloponnesolaissodan alkuvaiheessa vuonna 429 eaa. Kyllene mainitaan Spartan ja muiden sen liittolaisten laivastotukikohtana samaan aikaan, kun Formion johti Ateenan laivastoa Korintinlahdella. Myös muut yhteydet, joissa kaupunki mainitaan, osoittavat sen olleen Peloponnesoksen länsirannikon tärkein satama. Hellenistisellä kaudella Kyllene toimi Ptolemaiosten ja Makedonian laivastotukikohtana. Eliin satamana suuri osa Olympian kisojen osanottajista ja katsojista saapui oletettavasti Kyllenen kautta. Strabon kuvaa ajanlaskun alun tienoilla Kyllenen itsensä kuitenkin vain vähäiseksi kyläksi.
Historia > Keskiaika

Neljännen ristiretken jälkeen vuodesta 1205 Kyllene toimi Peloponnesoksen haltuunsa saaneiden frankkien tukikohtana. Kyllenen paikalle syntyi linnoitettu kaupunki nimeltä Glarenza (kreik. Glaréntza). Satama oli keskiajalla merkittävä Italian ja Kreikan välisen liikenteen kannalta, ja venetsialaiset ja genovalaiset laivat välittivät sitä kautta frankkilaisen Kreikan tuotteita Länsi-Eurooppaan. Vuosien 1407 ja 1428 välillä kaupunki oli Bysantin ja frankkien kiistakapulana ja vaihtoi usein haltijaa. Lopulta Konstantinos Palaiologos tuhosi sen vuonna 1428/1430, ettei se päätyisi taas frankeille.
Historia > Arkeologiset tutkimukset

Kyllenen sataman arkeologisia tutkimuksia suorittivat yhteistyössä Suomen Ateenan-instituutti ja Kreikan vedenalaisen arkeologian eforaatti vuosina 2007–2017. Suomalaisten puolella projektia johti Jari Pakkanen. Tutkimuksia tehtiin pääasiassa meriarkeologian menetelmin.