stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
China Northern Airlinesin lento 6136
Onnettomuuden syy

Uutistoimisto Xinhua julkaisi onnettomuustutkinnan tulokset 8. joulukuuta 2002. Palo oli kehittynyt ja levinnyt niin nopeasti, että suurin osa matkustajista oli kuollut hiilidioksidimyrkytykseen jo ennen mereensyöksyä. Tutkinnassa tuli ilmi, että palo alkoi kiinalaisen Zhang Pilinin istumapaikalta. Pilin oli onnettomuuspäivänä ostanut kaksi matkavakuutusta, lentänyt Dalianista Pekingiin ja ostanut sieltä viisi matkavakuutusta lisää. Vakuutusten arvo oli yhteensä yli 1,5 miljoonaa renminbiä, lähes 190 000 Yhdysvaltain dollaria. Valvontakameroiden mukaan hän vietti tämän jälkeen useita tunteja Pekingin lentoasemalla polttaen savukkeita.
Tutkinnassa Pilinin istumapaikan ympäristöstä löydettiin jäämiä bensiinistä. Sattumalta Pilin oli valinnut istumapaikan suuren virtajohdon yläpuolelta. Bensiinin syttyessä tapahtunut räjähdys todennäköisesti vaurioitti tätä johtoa, mikä johti lentokoneen tärkeiden järjestelmien vioittumiseen tai menettämiseen ja sitä kautta poikkeuksellisen nopeaan hallinnan menetykseen. Pilinin asunnolta löydettiin bensiinillä täytettyjä pulloja, ja ilmeisesti samanlaisilla pulloilla hän sytytti tulipalon lennolla 6136.
Pilinin motiivi oli ilmeisesti vakuutuspetos. Hänellä ei kuitenkaan ollut selkeää syytä tekoonsa: hän oli naimisissa, hänellä oli pieni poika, oma yritys eikä epätavallisen paljon velkoja. Edes Pilinin vaimo ei tiennyt hänen aikeistaan eikä osannut sanoa syytä sille, miksi Pilin olisi ollut itsetuhoinen tai halunnut tehdä vakuutuspetoksen.
Überlingenin lento-onnettomuus

Muistolaatta "Die zerrissene Perlenkette" eli "revennyt helminauha".
Muistolaatta.
Muistopaikka Überlingenissä.
Bashkirian Airlinesin lento 2937, rekisterinumeroltaan RA-85816, oli Tupolev Tu-154M -matkustajakone matkalla Moskovasta Barcelonaan. DHL:n lento 611, rekisterinumeroltaan A9C-DHL, oli Boeing 757-200 -rahtilentokone matkalla Bergamosta Brysseliin. Lentokoneet törmäsivät ilmassa 1. heinäkuuta 2002, kello 21.35 (UTC), Owingen ja Überlingenin lähellä. Kuolonuhreja oli kaikkiaan 71. Saksan viranomaisten mukaan onnettomuus johtui ennen kaikkea lennonjohdon järjestelmissä olleista ongelmista.
Tapahtumien kulku

DHL:n lento 611 lähti Bahrainista kello 13.35 Bergamoon ja jatkoi sieltä kello 21.06 kohti Brysseliä. Koneessa ei ollut kahden lentäjän lisäksi muita ihmisiä. Konetta lensi perämies. Bashkirian Airlinesin lento 2937 lähti kello 18.48 Moskovasta kohti Barcelonaa. Kyseessä oli charter-lento. Lentokoneen ohjaamossa oli viisi miehistön jäsentä: kapteeni, joka myös lensi konetta, ensimmäisenä perämiehenä toiminut ohjaaja, jonka tarkoituksena oli tarkkailla kapteenin toimintaa ohjaamossa, lentonavigoija, lentoinsinööri sekä perämies, joka toimi tavallisesti ensimmäisenä perämiehenä mutta joka ei tällä lennolla ollut virallisesti työtehtävissä. Molemmat koneet lensivät lentopinnalla 360 eli 36 000 jalan (10 972 metrin) korkeudella.
Kello 21.34 molempien koneiden TCAS-törmäysvaroitusjärjestelmät varoittivat muusta lentoliikenteestä. Seitsemän sekuntia myöhemmin lennonjohto ohjeisti Bashkirianin konetta laskemaan korkeutta törmäyksen välttämiseksi. Hetki tämän jälkeen DHL:n koneen TCAS antoi ohjeen laskea korkeutta ja Bashkirianin koneen TCAS ohjeen nostaa korkeutta. Bashkirianin koneen miehistö päätti toimia lennonjohdon ohjeiden mukaan eli se lähti laskemaan korkeutta, kuten teki myös DHL:n kone TCAS:n käskyn mukaan. Kello 21.35 koneet törmäsivät toisiinsa 34 890 jalan (10 634 metrin) korkeudessa. Kaikki koneissa olleet 71 ihmistä kuolivat. Kuolleiden joukossa oli 52 venäläistä koululaista, jotka olivat menossa Barcelonaan Unescon järjestämään tapahtumaan.
Onnettomuuden syyt

Onnettomuustutkijat löysivät kaksi välitöntä syytä onnettomuudelle. Ensimmäinen syy oli, että lennonjohtaja huomasi liian myöhään koneiden olevan lentämässä toisiaan kohti. Onnettomuus tapahtui Zürichin lennonjohdon alueella, vaikka koneet olivatkin Saksan puolella. Lennonjohdosta vastasi yritys nimeltä Skyguide. Vuorossa ollut lennonjohtaja oli ollut yksin vastuussa kaikista koneista, kun toinen lennonjohtaja oli ollut tauolla. Tämä ei ollut virallisesti sallittua, mutta se oli ollut yleinen käytäntö yövuoroissa jo vuosien ajan. Törmäyshetkellä lennonjohtajalla oli kiire erään myöhässä saapuneen lennon kanssa. Lisäksi osa tutkalaitteista oli poissa käytöstä korjaustöiden takia.
Toinen välitön syy oli, että Bashkirianin koneen miehistö ei noudattanut TCAS-järjestelmän antamia ohjeita. Jos kone olisi noussut korkeammalle, kuten TCAS ohjeisti, törmäystä ei olisi tapahtunut. Tutkijaryhmä selvitti, että Bashkirianilla ei ollut tarkkaa ohjeistusta siitä, mitä ohjeita tulisi noudattaa, jos lennonjohdon ohjeet poikkeavat varoitusjärjestelmien ohjeista. TCAS-järjestelmän ohjeiden pitäisi mennä muiden ohjeiden edelle. Lisäksi miehistö ei ollut saanut riittävää koulutusta TCAS:n käyttöön.
Seuraukset

Kolme Skyguiden johtoasemissa ollutta työntekijää tuomittiin taposta ehdollisiin vankeusrangaistuksiin ja neljäs työntekijä sai sakkorangaistuksen. Muut neljä syytettyinä ollutta työntekijää vapautettiin syytteistä.
24. helmikuuta 2004 tapahtumahetkellä päivystämässä ollut lennonjohtaja, tanskalainen Peter Nielsen, puukotettiin kuoliaaksi. Murhaaja oli ossetialainen arkkitehti Vitali Konstantinovitš Kalojev (ven. Виталий Константинович Калоев), jonka vaimo ja kaksi lasta olivat saaneet surmansa onnettomuudessa. Hän on kotoisin seudulta, jossa verikosto on tavallinen käytäntö. Murhan jälkeen hänet tuomittiin Sveitsissä kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen, mutta kotiseudullaan Ossetiassa häntä pidettiin kansalaissankarina. Kahden vuoden vankeuden jälkeen Kalojev vapautettiin ja karkotettiin Venäjälle. Vapauduttuaan hänet nimettiin Ossetian julkisten töiden varaministeriksi.
Serena Auñón-Chancellor

| Serena Auñón-Chancellor |
| --- | --- |
 Serena Auñón-Chancellor Sojuz MS-09 -lennon avaruuspuvussa vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1976 (ikä 48) Indianapolis, Indiana
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ura
Tyyppi:  astronautti
Tila:  johtavat astronautit (tilanne 1/2021)
Serena Auñón-Chancellor (s. 1976-04-099. huhtikuuta 1976 Indianapolis, Indiana) on yhdysvaltalainen Nasan avaruuslentäjä. Auñón-Chancellor on koulutukseltaan sähköinsinööri (B.Sc., 1997) George Washingtonin yliopistosta ja lääkäri (M.D., 2001) sekä kansanterveystieteilijä (MPH, 2007) Texasin yliopistosta Houstonista.
Auñón-Chancellor toimi lentoinsinöörinä kansainvälisen avaruusaseman (ISS) Retkikunnissa 56 ja 57, ja laukaistiin avaruuteen 6. kesäkuuta 2018 Sojuz MS-09 -lennolla, jolla hän myös palasi Maahan 197 avaruuspäivän jälkeen 20. joulukuuta 2018. Vuoden 2021 alussa hän kuului sijoitukseltaan Nasan johtavien astronauttien ryhmään.
Venäjän avaruusjärjestö Roskosmosin johtaja Dmitri Rogozin syytti Auñón-Chancelloria Sojuz MS-09 -avaruusaluksen sabotaasista vuonna 2018. Aluksesta löytyi sen telakoiduttua asemaan kahden millimetrin kömpelösti porattu reikä, joka aiheutti ilmavuodon, jonka löydön ja avaruuskävelyn jälkeen aluksen komentaja Sergei Prokopjev sai paikattua epoksilla ja alusta pidettiin turvallisena palaamaan Maahan. Auñón-Chancellor kärsi asemalla painottomuudessa kaulasuonen veritulpasta, josta häntä hoidettiin hänen palattuaan Maahan. Venäläisten mukaan Auñón-Chancellor sai hermoromahduksen ja sabotoi asemaa päästäkseen etuajassa maahan. NASA kielsi syytökset.
Lentoinsinööri Serena Auñón-Chancellor avaruusasemalla ISS-56 -retkikunnan aikana 27. syyskuuta 2018.
Serena Auñón-Chancellor töissä ISS:n Destiny-laboratoriossa.
Serena Auñón-Chancellor ja Drew Feustel ISS:n Destiny-laboratoriossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Serena Auñón-Chancellor Wikimedia Commonsissa
Johanna Rantsi

Johanna Rantsi (s. 23. toukokuuta 1983) on suomalainen iskelmälaulaja.
Rantsi valittiin Lavatähtiprinsessaksi ja yleisön suosikiksi vuonna 2000.lähde? Siviiliammatiltaan hän on kauneusalan yrittäjä.
Kokoonpano

Rantsin orkesterin nimi oli kesään 2024 asti Tunturitähti ja 1.6.2024 lähtien Mojova.
Jari Martikainen (koskettimet, laulu)
Mika Nurmela (basso, laulu)
Rami Hillilä (kitara)
Vily Kattilakoski (rummut, laulu)
Diskografia > Singlejä

Keväinen maa ( 2024
Näin rakkaus toimii (2023)
Huomaa (2023)
Uskallatko Unelmoida (2023)
Miksi, missä ja miten (2022)
Hallitsematon (2022)
Viimeinen heinäkuu (2022)
Toiveet (2022)
Sinä teet mun Joulun (2022)
Tunturin tähdet (2000)
Aiheesta muualla

Johanna Rantsi Facebook
Tranbyn kirkko

| Tranbyn kirkko Tranby kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Lier, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Tunsbergin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1855
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  225
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Tranbyn kirkko (norj. Tranby kirke) on Lierin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1855.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tranbyn kirkko Wikimedia Commonsissa
Mert Müldür

Mert Müldür Rapid Wienin pelaajana syyskuussa 2018.
Mert Müldür (s. 3. huhtikuuta 1999 Wien, Itävalta) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Fenerbahçea, johon hän siirtyi kesällä 2023 pelattuaan neljä vuotta Italiassa. Hän on pelannut Turkin A-maajoukkueessa vuodesta 2018.
Müldür aloitti pelaajauransa Itävallassa Rapid Wienin junioreissa. Hän nousi edustusjoukkueeseen toukokuussa 2018. Hän pelasi Rapid Wienissä sijoitusottelut mukaan lukien 32 bundesliigaottelua ja teki maalin elokuussa 2019 St. Pölteniä vastaan. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Eurooppa-liigassa seitsemän ottelua ja teki maalin vierasottelussa Spartak Moskovaa vastaan. Müldür siirtyi elokuussa 2019 italialaisseura Sassuoloon. Hän pelasi neljän kauden aikana Serie A:ssa 85 ottelua ja teki maalin heinäkuussa 2020 peräkkäisissä otteluissa Fiorentinaa ja Lecceä vastaan. Kauden 2022–2023 ensimmäisessä liigaottelussa Juventusta vastaan hän loukkaantui pahasti ottelun alkuminuuteilla ja pelasi seuraavan kerran vasta kauden viimeisessä ottelussa 9,5 kuukautta myöhemmin. Müldür siirtyi elokuussa 2023 turkkilaisseura Fenerbahçeen, jossa hän kaudella 2023–2024 pelasi 26 superliigaottelua ja teki yhden maalin Konyasporia vastaan.
Müldür pelasi Turkin alle 17-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Turkin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2018 ystävyysottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan. Kesällä 2021 käydyissä EM-kilpailuissa hän tuli vaihdosta kentälle toisessa alkulohko-ottelussa Walesia vastaan ja pelasi täydet minuutit kolmannessa alkulohko-ottelussa Sveitsiä vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän teki joukkueensa ensimmäisen maalin ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Georgiaa vastaan ja pelasi avauskokoonpanossa myös kolmannen alkulohko-ottelun Tšekkiä, neljännesvälierän Itävaltaa ja tappiollisen puolivälierän Alankomaita vastaan. Hän on pelannut lokakuun 2024 puoliväliin mennessä 31 A-maaottelua, joissa hän on ollut 24 kertaa avauskokoonpanossa. Hän teki ensimmäisen A-maaottelumaalinsa marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Gibraltaria vastaan, ja EM-kilpailujen 2024 Georgia-ottelun maali oli toinen.
Syllingin kirkko

| Syllingin kirkko Sylling kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Lier, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Tunsbergin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1852
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  305
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Syllingin kirkko (norj. Sylling kirke) on Lierin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 1852.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Syllingin kirkko Wikimedia Commonsissa
Haworth

Kuva Haworthin asemalta
Haworth on kylä ja turistikohde, joka sijaitsee Englannin West Yorkshiressa. Kylä tunnetaan parhaiten 1800-luvulla eläneiden Brontën kirjailijasisarten Charlotte, Emily ja Anne Brontën sekä heidän perheensä kotipaikkana. Brontë-yhteyksiensä takia kylä on suosittu turistikohde. Sen muihin nähtävyyksiin kuuluu esimerkiksi Haworthin rautatieasema, joka on osa Keighley and Worth Valley Railway -rautatietä. Rautatie on turistikohde höyryjuniensa takia.
Brontët

Brontën kirjailijasisaret Charlotte, Emily ja Anne Brontë perheineen muuttivat Haworthiin vuonna 1820 tai vuotta myöhemmin 1821 isänsä Patrickin saatua töitä kylästä. Sisaret asuivat Haworthin pappilassa, jossa heidän isänsä työskenteli, ja kirjoittivat kuuluisat teoksensa siellä. Heidät ja heidän perheensä Annea lukuun ottamatta on haudattu St Michael and All Angels Church -kirkkoon Haworthiin. Haworthin pappila toimii nykyisin Brontë-museona. Brontën perheen yhteydet Haworthiin ovat tehneet siitä suositun turistikohteen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Haworthin kylän sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kenan Yıldız

Kenan Yıldız (s. 4. toukokuuta 2005 Regensburg, Saksa) on turkkilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Juventusta. Hän on pelannut Turkin A-maajoukkueessa vuodesta 2023.
Yıldız aloitti jalkapallouransa Saksassa ja edusti kymmenen vuotta Bayern Münchenin juniorijoukkueita. Hän siirtyi kesällä 2022 italialaisseura Juventukseen. Hän nousi Juventuksen edustusjoukkueeseen kaudella 2023–2024. Hän pelasi Serie A:ssa 27 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia, jouluaaton aattona vierasottelussa Frosinonea ja toukokuussa vierasottelussa Bolognaa vastaan. Juventuksen voittamassa Italian cupissa hän pelasi viisi ottelua ja teki kaksi maalia.
Yıldız pelasi Turkin alle 17- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Turkin A-maajoukkueessa lokakuussa 2023 EM-karsintaottelussa Kroatiaa vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi avauskokoonpanossa kaksi alkulohko-ottelua ja tuli yhdessä vaihdosta kentälle, ja hän oli avauskokoonpanossa myös voitokkaassa neljännesvälieräottelussa Itävaltaa ja tappiollisessa puolivälieräottelussa Alankomaita vastaan. Hän on pelannut lokakuun 2024 puoliväliin mennessä 16 maaottelua, joissa hän on ollut kymmenen kertaa avauskokoonpanossa. Hän teki maalin toisessa maaottelussaan marraskuussa 2023 Turkin voittamassa ystävyysottelussa Saksaa vastaan.
Jô

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: João Alves de Assis Silva
Syntymäaika: 20. maaliskuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: São Paulo, Brasilia
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 191 cm
Seura
Seura: Atlético Mineiro
Pelinumero: 7
Junioriseurat
2000–2003: Corinthians
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2003–2005 | Corinthians | 81 | (17) |
| 2005–2008 | TsSKA Moskova | 52 | (30) |
| 2008–2011 | Manchester City | 21 | (1) |
| 2009 | → Everton (laina) | 12 | (5) |
| 2009–2010 | → Everton (laina) | 15 | (0) |
| 2010 | → Galatasaray (laina) | 13 | (3) |
| 2011–2012 | Internacional | 16 | (2) |
| 2012– | Atlético Mineiro | 49 | (15) |
Maajoukkue
| 2008 | Brasilia U23 | 7 | (3) |
| 2007– | Brasilia | 14 | (5) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. tammikuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 18. tammikuuta 2014.
| Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Brasilia.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Brasilia> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Peking 2008 | jalkapallo |  |
João Alves de Assis Silva, joka tunnetaan paremmin nimellä Jô (s. 20. maaliskuuta 1987 São Paulo, São Paulon osavaltio, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa kevätkauden 2010 Turkin Superliigassa pelaavaa Galatasarayta lainasopimuksella Manchester Citystä.
Seurajoukkueura

Jô pelasi Corinthiansin juniorijoukkueessa vuosina 2000–2003, jonka jälkeen aloitti ammattilaisuransa saman seuran väreissä. Hän edusti Corinthiansia vuoteen 2005 mennessä kansallisessa liigassa yhteensä 82 ottelussa, joissa teki 13 maalia. Tämän jälkeen hän siirtyi Venäjän liigassa pelaavan PFK TsSKA Moskovan riveihin. Taitava ja vahva hyökkääjä nousi nopeasti kannattajien suosikiksi tehtyään ensimmäisissä 18 ottelussaan 14 maalia. Hän teki myös kaksi maalia Mestarien liigan ottelussa Interiä vastaan. Kaikki kilpailut mukaan laskien hän pelasi TsSKA:n riveissä 77 ottelua ja teki 44 maalia.
Heinäkuussa 2008 Jô siirtyi Englannin valioliigaan, Manchester Cityn väreihin. Siirtosummaa ei julkaistu, mutta englantilaisten lehtitietojen mukaan se oli noin 24 miljoonaa euroa. Kyseessä oli Cityn kaikkien aikojen kallein pelaajahankinta. Helmikuussa 2009 hän siirtyi loppukaudeksi lainalle Evertoniin. Jô pelasi Evertonissa kahdessatoista ottelussa ja teki viisi maalia. Heinäkuussa 2009 Everton hankki uudelleen Jô:n lainalle Manchester Citystä.
Seurajoukkueura > Maajoukkueura

Jô valittiin Brasilian maajoukkueeseen ensimmäisen kerran toukokuussa 2007. Hän ei kuitenkaan päässyt kentälle ottelussa Englantia vastaan. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi saman vuoden kesäkuussa Turkkia vastaan. Hän kuului Brasilian joukkueeseen, joka saavutti pronssia Pekingin olympialaisissa 2008 .
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jô Wikimedia Commonsissa
Brasilian joukkue – Kesäolympialaiset 2008
1 Alves |
2 Rafinha |
3 A. Silva |
4 T. Silva |
5 Hernanes |
6 Marcelo |
7 Anderson |
8 Lucas |
9 Pato |
10 Ronaldinho |
11 Ramires |
12 Renan |
13 Ilsinho |
14 Breno |
15 Diego |
16 Neves |
17 Sóbis |
18 Jô |
Valmentaja Dunga
Brasilian joukkue – Maanosaliittojen cup 2013
1 Jefferson |
2 Alves |
3 Silva |
4 David Luiz |
5 Fernando |
6 Marcelo |
7 Lucas |
8 Hernanes |
9 Fred |
10 Neymar |
11 Oscar |
12 Júlio César |
13 Dante |
14 Filipe Luís |
15 Jean |
16 Réver |
17 Luiz Gustavo |
18 Paulinho |
19 Hulk |
20 Bernard |
21 Jô |
22 Cavalieri |
23 Jádson |
Valmentaja Scolari
Brasilian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Jefferson |
2 Alves |
3 Silva |
4 David Luiz |
5 Fernandinho |
6 Marcelo |
7 Hulk |
8 Paulinho |
9 Fred |
10 Neymar |
11 Oscar |
12 Júlio César |
13 Dante |
14 Maxwell |
15 Henrique |
16 Ramires |
17 Luiz Gustavo |
18 Hernanes |
19 Willian |
20 Bernard |
21 Jô |
22 Victor |
23 Maicon |
Valmentaja Scolari
Katherine Megan McArthur

| Katherine Megan McArthur |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. elokuuta 1971 (ikä 53) Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  meritieteilijä
Ura
Tyyppi:  astronautti
Aika avaruudessa:  12 vuorokautta 21 tuntia 38 minuuttia
Lennot

:  STS-125
 
Katherine Megan McArthur (s. 30. elokuuta 1971 Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen meritieteilijä ja NASAn astronautti. Hän osallistui 11.–24. toukokuuta 2009 tehtäväspesialistina avaruussukkulalennolle STS-125 Atlantis, Hubble-avaruusteleskoopin viimeiselle huoltolennolle. Hänet tunnetaan viimeisenä Hubblea koskettaneena henkilönä sukkulan Hubblea pitelevän robottikäsivarren ohjaajana.
Koulutus

1993 alempi korkeakoulututkinto (B.Sc.) ilmailu- ja avaruustieteestä, Kalifornian yliopisto (Los Angeles)
2002 meritieteen tohtorintutkinto, Scripps Institution of Oceanography, Kalifornian yliopisto, San Diego
McArthur valittiin NASAn astronauttikoulutukseen heinäkuussa 2000, jonka hän aloitti elokuussa 2000. Hän on sukkulalentonsa lisäksi työskennellyt muun muassa kansainvälisen ISS-avaruusaseman  ja lennonjohdon sekä sukkulalennon STS-116 yhteyshenkilönä (CAPCOM). Hän on naimisissa astronauttikollega Robert Behnkenin kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Katherine Megan McArthur Wikimedia Commonsissa
Elämäkerta NASAn sivulla (englanniksi)
Elämäkerta Spacefacts.de:n sivulla (englanniksi)
Sukkulalentoa STS-125 edeltävä haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive) (31.7.2008) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:K. Megan McArthur
Käännös suomeksi
Utrechtin rauha

Utrechtin rauhansopimuksen ensimmäinen painos, 1713, espanjaksi (vasemmalla), ja myöhemmin painettu kopio latinaksi ja englanniksi.
Valtioiden rajat Länsi-Euroopassa Utrechtin ja Rastattin rauhansopimusten jälkeen
Utrechtin rauha (tai Utrechtin sopimukset) oli sarja allekirjoitettuja rauhansopimuksia, joissa sovittiin useista erillisistä rauhanehdoista rauhanneuvotteluihin osallistuneiden, Espanjan perimyssotaa käyneiden, maiden välillä. Ranskan ja Ison-Britannian välinen sopimus allekirjoitettiin Alankomaiden tasavallan Utrechtissa 11. päivänä huhtikuuta vuonna 1713, minkä jälkeen sopimuksia tehtiin myös muiden osapuolten välillä. Utrechtin rauha normalisoi suhteet monen Euroopan valtion välillä ja johti Espanjan perimyssodan päättämiseen.
Tausta

Keisari Joosef I kuoli huhtikuussa vuonna 1711, ja hänen veljensä Kaarle VI nousi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan valtaistuimelle. Se sai Ison-Britannian valtiosihteerin Henry St. Johnin rauhanneuvottelujen kannalle ja myötämieliseksi sille, että Filip V saisi jäädä Espanjan kuninkaaksi. Kaarle VI oli juuri se henkilö, jota liittokunta toivoi Espanjan uudeksi hallitsijaksi. Uusi tilanne olisi voinut johtaa siihen, että Espanja ja sen siirtomaat olisi yhdistetty Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan, mikä ei ollut toivottavaa Ison-Britannian kannalta. Henry St. John ryhtyi sen vuoksi neuvottelemaan Ranskan ulkoministerin Torcyn kanssa kuulematta liittolaisiaan. Alustava sopimus allekirjoitettiin lokakuussa vuonna 1711 Lontoossa. Uusi ulkopolitiikka herätti vastustusta Isossa-Britanniassa, mutta kuningatar Anna pelasti hallituksen nimittämällä parlamentin ylähuoneeseen tusinan verran uusia päärejä turvaten siten hallituksen tarvitseman enemmistön parlamentin ylähuoneessa.
Osapuolet

Osapuolina rauhassa olivat sekä Ranskan kuningas Ludvig XIV:n edustajat että vastapuolella Ison-Britannian kuningatar Annan, Savoijin herttuan, Portugalin kuninkaan, Preussin kuninkaan ja Alankomaiden tasavallan edustajat. Rauhanneuvottelut alkoivat tammikuussa vuonna 1712. Utrechtin rauhanneuvotteluissa eivät aluksi Espanjan perimyssodan osapuolista olleet edustettuina Espanja ja Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta, jotka jatkoivat yhä sotimista. Ranska kuitenkin painosti vastahakoisen Espanjan kuninkaan Filip V:n suostumaan valtakunnan jakoon sen jälkeen, kun Utrechtin rauhanneuvottujen osapuolet olivat päässeet keskenään sopimukseen. Espanja ja Iso-Britannia solmivat 13. heinäkuuta vuonna 1713 sopimuksen, jonka perusteella Iso-Britannia sai Gibraltarin ja Menorcan. Savoijin kanssa Espanja solmi rauhansopimuksen 13. päivänä elokuuta vuonna 1713, Alankomaiden tasavallan kanssa 26. päivänä kesäkuuta vuonna 1714 ja Portugalin kanssa helmikuussa vuonna 1715. Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa Savoijin prinssi Eugen, joka ei uskonut voiton mahdollisuuksiin Espanjassa ilman merivaltojen tukea, sai keisarikunnan suostumaan rauhanneuvotteluihin, vaikka se olikin keisari Kaarle VI:lle ja hänen espanjalaisille ystävilleen vaikeata. Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta solmi rauhan Ranskan kanssa Rastattissa vuonna 1714, mutta Espanjan kanssa vasta vuonna 1720 Haagissa.