stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalasataman metroasema
Taide

Kalasataman metroasemalla ei ole pysyviä taideteoksia. Syksyllä 2015 laituritason metallisäleikköihin asennettiin Concreatives-muotoilijakollektiivin ”tekstiiligraffititeos”.
Kuvia

Käynti kauppakeskukseen.
Sisäänkäynti metroasemalle kauppakeskus Redistä.
Kalasataman asemaa rakennetaan huhtikuussa 2006.
Aseman vanha sisään­käynti- ja lippuhalli.
Vanha sisäänkäynti katutasosta.
Asema on suorassa yhteydessä Redin kauppakeskukseen.
Cameron Marshall

| Cameron Marshall> Henkilötiedot.Aiheesta muualla |
| --- | --- |
IMDb
Cameron Marshall (s. 7. heinäkuuta 1986 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen homopornonäyttelijä. Ensimmäisen esiintymisensä aikuisviihde-elokuvassa hän teki elokuvassa Little Big League 3: Bottom of the Ninth; tämän jälkeen hän solmi sopimuksen Channel 1 Releasingin kanssa. Sittemmin hän on tehnyt kaikki esiintymisensä sen elokuvissa.
Vuonna 2008 Marshall oli seksuaalisessa kanssakäymisessä naisen kanssa biseksuaalisessa pornoelokuvassa Shifting Gears: A Bisexual Transmission. Kiistaa herätti "straight-for-pay" -nimityksen ("hetero maksusta"; väännetty ilmauksesta gay-for-pay) ottaminen käyttöön hänestä ja Blake Rileystä elokuvan heteropornografisissa kohdissa.
Marshall sai vuonna 2009 parhaan tulokkaan Grabby-palkinnon ja kolme GayVN Award -ehdokkuutta.
Aiheesta muualla

Cameron Marshall Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Cameron Marshall Adult Film Databasessa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Cameron Marshall
Käännös suomeksi
Paramahansa Yogananda

| Paramahansa Yogananda |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: Mukunda Lal Ghosh 5. tammikuuta 1893  Gorakhpur (nykyisin Uttar Pradesh, Intia)
Kuollut: 7. maaliskuuta 1952  Biltmore Hotel, Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  intialainen
Ammatti:  joogi, guru
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Joogin omaelämäkerta (engl. Autobiography of a Yogi)
Järjestö:  Yogoda Satsanga Society of India Self-Realization Fellowship
 Nimikirjoitus
Paramahansa Yogananda (5. tammikuuta 1893 Gorakhpur – 7. maaliskuuta 1952 Los Angeles), syntymänimeltään Mukunda Lal Ghosh, oli intialainen joogi ja guru. Yogananda oli ensimmäisiä intialaisia guruja, jotka tekivät itämaista filosofiaa tunnetuksi länsimaissa. Hän muutti vuonna 1920 Yhdysvaltoihin, jossa hän teki elämäntyönsä. Hänen teostaan Joogin omaelämäkerta (Autobiography of a Yogi) pidetään henkisen kirjallisuuden klassikkona erityisesti yhdysvaltalaisten joogien keskuudessa. Teos on käännetty 25 kielelle. Yogananda tunnetaan myös kahden henkisen järjestön, Yogoda Satsanga Society of Indian ja Self-Realization Fellowshipin, perustajana.
Aiheesta muualla

Self-Realization Fellowship
Yogoda Satsanga Society of India
Pulmankijoki

| Pulmankijoki |
| --- | --- |
Laskupaikka:  Pulmanki, Tenojoki, Norja
Maat:  Suomi, Norja
Pituus:  yli 50 km
Pulmankijoki on runsaan 50 kilometrin mittainen erämaajoki pääasiassa Utsjoella.
Joki virtaa kutakuinkin etelästä pohjoiseen. Sen valuma-alue on Suomen Utsjoella ja hieman Inarin puolella. Vesistön eteläinen keskusjärvi on pienehkö Puolbmakkeäsjavri. Siitä pohjoiseen joen länsipuolelle jäävät Kuorboaivi ja Kalddoaivi sekä itäpuolelle Roavvevarrt-tunturit. Pohjoisessa joki laskee selkeästi suurempaan Pulmankijärveen, joka sijaitsee Suomen ja Norjan rajalla. Siitä joki jatkaa vielä Pulmangin kirkonkylän kautta Tenon kunnan alueella Tenojokeen.
Mika Savolainen

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten salibandy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 2010 | Salibandy |  |
|  Kultaa | Praha 2008 | Salibandy |  |
|  Hopeaa | Zürich 2012 | Salibandy |  |
Mika Savolainen (s. 13. huhtikuuta 1978) on suomalainen salibandyn pelaaja. Kaudella 2012–2013 hän edusti Classicia, joka pelasi Suomen korkeimmalla sarjatasolla salibandyliigassa. Savolaisen pelipaikka on puolustaja. Hän on jääkiekkoilija Hannu Savolaisen poika.
Savolainen on edustanut Suomen A-maajoukkuetta. Hän oli mukana voittamassa kultaa Suomelle vuoden 2008 MM-kilpailuissa. Toisen maailmanmestaruutensa hän voitti vuoden 2010 MM-kotikisoissa. Savolainen on pelannut yhteensä 46 maaottelua tehoilla 1+14=15.
Cenerin tunneli

| Cenerin tunneli Galleria Monte Ceneri |
| --- | --- |
 Näkymä tunnelin pohjoispäästä Monte Cenerin pohjoisrinteeltä kohti länttä, Maggiorejärveä ja Locarnoa.
Alittaa:  Monte Ceneri
Paikkakunta:  Ticinon kantoni
Alkupiste:  Montecenerin kunta
Loppupiste:  Montecenerin kunta
Maa:  Sveitsi
Koordinaatit:  46°8′10″N, 8°55′20″E
Pituus:  1,7/1,7 km
Syvyys:  450 m mpy.
Raiteita:  2 erillisissä tunneleissa
Ylläpitäjä:  SBB
Cenerin tunneli (ital. Galleria Monte Ceneri, saks. Ceneritunnel) on 1,7-kilometrinen rautatietunneli Etelä-Sveitsissä, Ticinon kantonissa, Bellinzonan ja Luganon välillä. Tunneli alittaa Monte Ceneri -nimisen, 626 metriä korkean kukkulan noin 450 metrin korkeudessa.
Tunneli on kaksiaukkoinen: itäisen tunnelin pituus on 1 675 metriä ja läntisen 1 692 metriä. Itäinen tunneli (Monte Ceneri I) on otettu käyttöön 10.4.1882 osana Giubiasco-Lugano-yhteyttä. Läntinen tunneli (Monte Ceneri II) on otettu käyttöön vuonna 1933.
Tunneli on osa valtiollisen SBB:n rataverkkoa. Tunneliyhteyden kapasiteettia lisätään tekeillä olevalla Cenerin pohjatunnelilla, joka on suunniteltu otettavan käyttöön vuonna 2019.
Valpperi

Valpperi on kylä Nousiaisten kunnassa, Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee kunnan koillisosassa. Vuonna 2021 Valpperi valittiin Varsinais-Suomen vuoden kyläksi.
Historia

Ensimmäinen kirjallinen maininta Valpperin kylästä on vuodelta 1505. Varhaisissa asiakirjoissa kylän nimi esiintyy kolmessa muodossa: Walkaberga, Valckeberg ja Falkenberg eli Haukkavuori. Valpperi-nimitystä kylästä on käytetty 1600-luvulta lähtien. Vuonna 1556 kylässä on sijainnut viisi taloa: Jaakola, Möyrä, Puonti, Raasio ja Raula. Kolme näistä tiloista halottiin 1700-luvulla, mikä nosti taloluvun kahdeksaan. Halkomisten seurauksena syntyivät Etu- ja Taka-Jaakolan, Puontin ja Ylijoen sekä Möyrän ja Iso-Möyrän tilat. Kaikki kylän tilat ostettiin perintötiloiksi 1760-luvulla. Kylän pohjois- ja itäpuolella ovat sijainneet Nousiaisten pitäjänmetsät, jotka jaettiin 1830-luvulla. Näihin metsiin on tullut torppariasutuksia jo 1700-luvulla. Kylän vanhaa rakennuskantaa tuhoutui runsaasti suuressa tulipalossa 1933, jolloin muun muassa Raulan ja Ylijoen rakennukset paloivat. Suuri osa kylän varhaisesta rakennuskannasta on kuitenkin säilynyt.
Kylämaisema ja luonto

Kylän talot ovat sijoittuneet nauhamaisesti kylän läpi virtaavan Hirvijoen varteen. Kylässä on ollut runsaasti erilaista toimintaa: Valpperissa sijaitsee tai on sijainnut muun muassa kolme kauppaa, mylly, saha, suksia valmistanut puutyöliike, pankki ja koulu.
Juppiter Optimus Maximuksen temppeli

Juppiter Optimus Maximuksen ensimmäisen temppelin pienoismalli. Pienoismalli perustuu lähes täysin arvailuihin siitä miltä temppeli näytti valmistuessaan vuonna 509 eaa.
Juppiter Optimus Maximuksen temppeli, myös Juppiter Capitolinuksen temppeli (lat. Aedes Iovis Optimi Maximi Capitolini) eli Capitolium-kukkulan suurin ja paras Juppiterin temppeli, oli muinaisen roomalaisten uskonnon päätemppeli. Se sijaitsi nimensä mukaisesti Capitolium-kukkulalla. Temppelin ympärillä oli Area Capitolini, jossa pidettiin tärkeitä kokouksia. Alueella oli paljon alttareita ja se oli koristeltu monilla patsailla. Myös merkittävänä pidettyä sotasaalista esiteltiin kansalle tuolla alueella. Temppelissä suoritettiin uhrauksia uutenavuotena ja triumfia viettäneet sotapäälliköt uhrasivat temppelissä.
Temppelissä palvottiin Capitolinuksen triadia. Sen vuoksi siinä oli kolme kammiota, cellaa. Vasen kammio oli omistettu Minervalle, keskimmäinen Juppiter Optimus Maximukselle ja oikea kammio Juno Reginalle. Temppelin historian aikana se tuhoutui neljästi ennen sen lopullista hylkäämistä ja raunioitumista ja edellisen tuhouduttua ryhdyttiin paikalle rakentamaan uutta ja entistäkin hienompaa temppeliä.
Ensimmäinen temppeli

Perimätiedon mukaan Rooman kuningas Tarquinius Priscus määräsi temppelin rakennustyöt aloitettavaksi. Se oli lähes valmis viimeisen kuninkaan Tarquinius Superbuksen aikana. Temppeli vihittiin käyttöönsä 13. syyskuuta vuonna 509 eaa., joka oli Rooman tasavallan ensimmäinen vuosi.
Ensimmäinen temppeli rakennettiin Capitolium-kukkulan tuffikivestä. Kiviaines louhittiin kukkulan Forum Romanumin puoleiselta rinteeltä. Legendan mukaan kiveä louhittaessa löydettiin ehjä ihmisen pää. Asiaa pidettiin merkkinä jumalilta, ja auguuri (tai haruspeksi) selitti sen tarkoittavan, että eräänä päivänä Rooma hallitsee maailmaa.
Valmiina temppeli oli 60 metriä pitkä ja 60 metriä leveä, mutta tästä ei ole tutkijoiden kesken yksimielisyyttä. Juppiterin kulttipatsas tilattiin kuuluisalta etruskitaiteilijalta, Vejin Vulcalta. Patsas, joka oli valmistettu terrakottasta ja kullasta, piteli oikeassa kädessään salamaa. Sen koosta ei ole mitään varmaa tietoa. Luultavasti myös Minervalla ja Junolla oli omat kulttipatsaat ja jokaisella jumaluudella oletettavasti omat alttarinsa. Temppelin kattoa koristi useita terrakottahahmoja, niiden joukossa oli kuuluisa nelivaljakkoa ohjastavan Juppiterin patsas. Myöhemmin se vaihdettiin metallista, luultavimmin pronssista valmistettuun.
Vuonna 179 eaa. temppeliä korjattiin. Tuolloin temppelin seinät ja pylväät saivat stukkorappauksen. Vähän myöhemmin sen cellaa koristeltiin mosaiikilla. Temppeli oli saanut vuosisatojen aikana lahjoituksena useita patsaita ja koriste-esineitä. Vuonna 179 niitä oli kerääntynyt jo aivan liikaa ja suurin osa vietiin varastoon.
Toinen temppeli

Ensimmäinen temppeli tuhoutui tulipalossa 6. heinäkuuta vuonna 83 eaa. Palossa tuhoutuivat myös Juppiterin kulttipatsas ja Sibyllan kirjat.
Roomaa tuolloin johtanut diktaattori Sulla määräsi heti uuden temppelin rakennustyöt käynnistettäviksi. Hänen sanotaan tuottaneen Ateenan Olympeionista marmoripylväitä temppeliä varten. Varsinaisesti temppelin jälleenrakennusta johti senaatin määräyksestä Q. Lutatius Catulus. Uutta temppeliä ryhdyttiin rakentamaan vanhan temppelin perustuksille, mutta uudesta tuli korkeampi ja loisteliaampi. Lisäksi sen rakentamiseen käytettiin enemmän rahaa. Mitä kiveä seiniin tässä temppelissä käytettiin on epäselvää.
Juppiterin kulttipatsas tehtiin nyt kullasta ja norsunluusta. Se näytti paljolti samalta kuin Feidiaan tekemä Olympian Zeuksen patsas. Se oli luultavasti kreikkalaisen taiteilijan, Apollinoksen, työtä. Uuden temppelin kattotiilet olivat kullattuja.
Temppelin jälleenrakentamisen aikoihin virkauraansa aloitellut Julius Caesar esitti kansankokouksessa syytöksen, että jälleenrakentamisesta vastanneet viranomaiset olivat kavaltaneet rakentamiseen tarkoitettuja varoja. On epäselvää, tapahtuiko näin todella, mutta Caesar osasi ottaa ajakseen asioita, jotka herättivät suuren yleisön mielenkiinnon.
Ukkosmyrsky ja salamointi vaurioittivat Capitolinus-kukkalan rakennuksia ja temppeliä noin vuonna 26 eaa. Keisari Augustus käytti rakennuksen korjauttamiseen suuren summan rahaa, mutta ei halunnut ottaa asiasta kunniaa, eikä sitä mainittu missään. Uusia myrskyvaurioita temppeli kärsi vuosina 9 eaa. ja 56 jaa.
Kolmas temppeli

Toinen temppeli paloi maantasalle 19. helmikuuta vuonna 69 jaa. Rooman sisäisen valtakamppailun aikana. Kyseistä vuotta nimitetään neljän keisarin vuodeksi. Tulevan keisari Vespasianuksen legioonat tunkeutuivat tuona päivänä Roomaan ja taisteluita käytiin myös Capitolinus-kukkulalla.
Keisari Vespasianus määräsi uuden temppelin rakennustyöt käynnistettäviksi ja se otettiin käyttöön vuonna 75 jaa. Se tuhoutui tulipalossa viisi vuotta myöhemmin Tituksen ollessa keisarina.
Neljäs temppeli

Uusi keisari Domitianus käynnistytti uuden temppelin rakennustyöt. Myös uusi temppeli rakennettiin vanhoille perustuksille, mutta muuten siitä tuli entistä loisteliaampi. Jälleenrakennus kesti viisitoista vuotta ja se on ajoitettu tapahtuneen vuosien 81–96 jaa. välillä.
Tällä kertaa temppelin katto tehtiin kullatuista pronssilaatoista ja sitä koristivat useat veistokset. Myös ovet päällystettiin kullatuilla metallilevyillä. Uuden temppelin pylväät olivat korinttilaista tyyliä ja ne oli veistetty Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista. Kiveä ei käytetty yhteenkään toiseen rakennukseen Roomassa. Sen perustuksia koristivat reliefit.
Rakennuksen ulkonäköä on päätelty rahojen ja Louvressa säilytettävän renessanssiajalla tehdyn piirroksen perusteella, missä temppeli on jo tosin raunioitunut. Trajanuksen forumista, Basilika Ulpian raunioista on löydetty palanen reliefiä, jonka myös antaa käsityksen siitä, miltä temppeli on näyttänyt.
Raunioituminen

Temppelin raunioituminen alkoi 400-luvulla jaa., kun sotapäällikkö Stilicho määräsi temppelin ovia päällystävien kultalaattojen irrottamisen. Tätä ennen oli keisari Theodosius I määrännyt vuonna 392 pakanatemppelit suljettaviksi ja roomalaisten uskonnon päätemppeli jäi ilman käyttöä.
Vandaalit tekivät ryöstöretken Roomaan vuonna 455 kuninkaansa Geiserikin johdolla. He veivät mukanaan puolet temppelin kultaisista kattotiilistä. Seuraavalla vuosisadalla sitä pidettiin edelleen yhtenä kaupungin ihmeistä. Itä-Rooman sotajoukkojen johtaja Narses määräsi temppelin patsaiden kuljettamisen pois Roomasta.
Temppelin raunioitumisen vaiheet aina 1500-luvulle ovat tuntemattomat. Tuolloin aatelismies Giovanni Pietro Caffarelli käynnistytti Capitolium-kukkulalla olevan Palazzo Caffarellin rakennustyöt. Palatsin rakentamiseen käytettiin temppelin kiviä ja se hävisi lähes kokonaan.
Nykyään temppelin jäännöksiä on nähtävissä Palazzo del Conservatorissa ja Musei Capitolinissa. Myös Via del Tempio di Gioven varrella on nähtävissä temppelin jäänteitä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tempio di Giove Capitolino (italiaksi)
Ensimmäisen temppelin lähes puhtaasti tutkijoiden oletuksiin perustuva pohjapiirros.
Keisari Marcus Aurelius uhraamassa neljännen temppelin edustalla.
Temppelin perustuksen jäännöksiä Musei Capitolinissa.
Florence and the Machine

| Florence and the Machine |
| --- | --- |
 Laulaja Florence Welch esiintymässä Florence and the Machinen konsertissa Texasissa vuonna 2015.
Tiedot
Toiminnassa:  2007–
Tyylilaji:  indie rock, indie pop, kamaripop, taiderock, neo soul
Kotipaikka:  Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Florence Welch, laulu   Isabella Summers, koskettimet   Robert Ackroyd, kitara   Christopher Lloyd Hayden, rummut, taustalaulu Tom Monger, harppu   Mark Saunders, basso, perkussio   Rusty Bradshaw, koskettimet, taustalaulu   Sam White, taustalaulu    
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Florence and the Machine (tai Florence + the Machine) on brittiläinen indie rock -yhtye, joka koostuu laulaja Florence Welchistä, Isabella Summersista ja joukosta muita muusikoita. Yhtyeen musiikki sai paljon ylistystä mediassa, etenkin BBC:ltä, ennen yhtyeen nousua valtavirran suosioon. BBC esitteli yhtyettä ohjelmassa BBC Introducing, millä oli oma osuutensa yhtyeen nousuun.
Yhtyeen ensimmäinen albumi, Lungs, julkaistiin 6. heinäkuuta 2009 ja se pysyi Britannian albumilistan toisella sijalla viisi ensimmäistä viikkoaan. 17. tammikuuta 2010 albumi pääsi listan ensimmäiselle sijalle oltuaan listalla yhtäjaksoisesti 28 viikkoa. Lokakuussa 2010 albumi oli ollut listan top-40-osiossa yhtäjaksoisesti 65 viikkoa, mikä teki siitä yhden parhaiten myyneistä albumeista vuosina 2009 ja 2010. Yhtyeen toinen studioalbumi, Ceremonials, joka julkaistiin lokakuussa 2011, aloitti Britanniassa listan sijalla yksi ja Yhdysvalloissa listan sijalla kuusi.
Florence and the Machinen tyyliä on kuvailtu useiden genrejen, muun muassa rockin ja soulin, yhdistelmäksi.
Historia > 2007–2008: Yhtyeen synty ja ensimmäiset vuodet

Yhtyeen nimi Florence and the Machine on peräisin Welchin teinivuosien yhteistyöstä Isabella ”Machine” Summersin kanssa. Welch ja Summers esiintyivät jonkin aikaa yhdessä nimellä ”Florence Robot/Isa Machine”. Welch kertoo: ”Nimi Florence and the Machine alkoi inside-vitsinä, joka riistäytyi käsistä. Tein musiikkia ystäväni kanssa. Häntä kutsuimme Isabella Machineksi ja minä taas olin Florence Robot. Kun olin tunnin matkan päässä ensimmäiseltä keikaltani, tajusin, ettei minulla vieläkään ole nimeä, joten ajattelin: ‘Okei, minä olen Florence Robot/Isa Machine’, ennen kuin tajusin, että nimi oli tajuttoman pitkä.”
Summersin (koskettimet ja taustalaulu) lisäksi nykyisessä kokoonpanossa esiintyvät muusikot Robert Ackroyd (kitara ja taustalaulu), Chris Hayden (rummut, perkussio ja taustalaulu), Mark Saunders (basso ja taustalaulu) sekä Tom Monger (harppu). Welch on ylistänyt muuta yhtyettä siitä, että he tuntevat hänen luomisprosessinsa. Welch kertoo: ”Olen työskennellyt suurimman osan heistä kanssa pitkään, ja he tuntevat tyylini, tuntevat miten kirjoitan ja tietävät, mitä haluan.”
Vuonna 2007 Welch äänitti Ashok-yhtyeen kanssa. Ashok julkaisi Plans-nimisen albumin, joka sisälsi ensimmäisen version Florence and the Machinen myöhemmästä hittikappaleesta ”Kiss with a Fist”. Kappaleen nimi oli siinä vaiheessa ”Happy Slap”. Welch allekirjoitti sopimuksen Ashokin kanssa, mutta tunsi ”olevansa väärässä yhtyeessä” ja purki sopimuksen. Florence and the Machinen manageri on Mairead Nash, joka päätti ryhtyä Welchin manageriksi sen jälkeen, kun päihtynyt Welch oli seurannut häntä yökerhon WC-tiloihin ja laulanut Etta Jamesin kappaleen ”Something’s Got a Hold on Me” vuodelta 1962.
Historia > 2014–: How Big, How Blue, How Beautiful

4. syyskuuta 2014 Welch kertoi New Musical Expressille yhtyeen uutta albumia työstettävän. Tammikuussa 2015 fanisivusto julkaisi kuvan, jossa uutta albumia miksataan studiolla. 9. helmikuuta yhtye soitti Lontoossa yksityiskeikalla lähes kaikki albumin kappaleet, muun muassa ”Ship to Wreck”, ”Caught”, ”Delilah” ja albumin ensimmäinen single ”What Kind of Man”. Seuraavana päivänä yhtye julkaisi lyhyen musiikkivideon uuden albumin nimikkokappaleesta. Meksikossa kuvattu ”How Big, How Blue, How Beautiful” -video toimi samalla virallisena albumin teaser-videona ja sen ovat ohjanneet Tabitha Denholm ja Vincent Haycock. Single ja albumi ilmestyivät videon ilmestymisen jälkeen ennakkotilattaviksi suosittuihin verkkomusiikkikauppoihin. Musiikkivideo on alle 3-minuuttinen, kun taas albumilla kappaleesta on 5-minuuttinen versio. 12. helmikuuta albumin ensimmäinen single paljastettiin Zane Lowen BBC Radio 1 -ohjelmassa, ja myöhemmin samana päivänä kappaleen musiikkivideo julkaistiin yhtyeen YouTube-kanavalla. Yhtye julkaisi seuraavan musiikkivideon ”St. Jude” -nimisestä kappaleesta 23. maaliskuuta, ja video jatkoi ”What Kind of Man” -musiikkivideon kertomusta. Koreografian videoon teki Ryan Heffington ja videon ohjasi Vincent Haycock. 8. huhtikuuta esiteltiin albumin toinen single, ”Ship to Wreck”, BBC:n Radio 1:llä. Aiempien musiikkivideoiden tarinaa jatkava ”Ship to Wreck” -video julkaistiin 13. huhtikuuta. 19. toukokuuta DJ Annie Mac paljasti ohjelmassaan uuden, ”Delilah”-nimisen kappaleen.
Albumi julkaistiin 29. toukokuuta Saksassa, 1. kesäkuuta Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja 2. kesäkuuta Yhdysvalloissa. Viisi lisäkappaletta sisältävä deluxe-versio albumista ilmestyi 13. toukokuuta. Albumista tuli yhtyeen kolmas listaykkönen Yhdistyneen kuningaskunnan albumilistalla ja se debytoi ykkössijalla myös US Billboard 200 -listalla.
Tyyli ja vaikutteet

Florence Welchiä on verrattu muihin naislaulajiin, esimerkiksi Kate Bushiin, Siouxsie Siouxiin, PJ Harveyhin sekä Björkiin. Eräässä haastattelussa Welch mainitsi Grace Slickin vaikuttajanaan ja ”sankarinaan”. Florence and the Machinen tyyliä on kuvattu ”synkäksi, lujaksi ja romanttiseksi”. Heidän musiikkinsa on sekoitus ”klassista soulia ja ’keskiyö nummella’ -rockia”. Welch sanoi lyriikoidensa liittyvän renessanssitaiteilijoihin: ”Kamppailemme samojen asioiden kanssa kuin hekin – rakkaus ja kuolema, aika ja kipu, taivas ja helvetti.” Vuodesta 2008 Welch oli parisuhteessa kirjallisuustoimittaja Stuart Hammondin kanssa. Heidän väliaikainen eronsa tarjosi inspiraatiota Lungs-albumille. Vuonna 2011 pari kertoi eronneensa lopullisesti ristiriitaisten uravaatimustensa takia. Tämä ero taas tarjosi paljon materiaalia Florence and the Machinen Ceremonials-albumille.
Yhtyeen jäsenet

Florence Welch – laulu
Isabella Summers – koskettimet
Robert Ackroyd – kitara
Mark Saunders – bassokitara, perkussiosoittimet
Tom Monger – harppu
Rusty Bradshaw – koskettimet, taustalaulu
Christopher Lloyd Hayden – rummut, taustalaulu
Sam White – taustalaulu
Diskografia

| --- | --- |
 Studioalbumit Lungs (2009)  Ceremonials (2011)  How Big, How Blue, How Beautiful (2015)  High as Hope (2018)  Dance Fever (2022) Livealbumit Live at the Wiltern (2011)  MTV Unplugged (2012) :  Singlet Kiss with a Fist (2008)  Dog Days Are Over (2008)  Rabbit Heart (Raise It Up) (2009)  Drumming Song (2009)  You've Got the Love (2009)  Cosmic Love (2010)  Heavy in Your Arms (2010)  What the Water Gave Me (2011)  Shake It Out (2011)  No Light, No Light (2011)  Never Let Me Go (2012)  Spectrum (Say My Name) (2012)  Lover to Lover (2012)  What Kind of Man (2015)  Ship to Wreck (2015)  Queen of Peace (2015)  Moderation (2019)  Jenny of Oldstones (2019)  Light of Love (2020)  King (2022)  Heaven is Here (2022)  My Love (2022)  Free (2022)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Florence and the Machine Wikimedia Commonsissa
Laulaja Florence Welch Singaporessa 2010.
Florence and The Machine esiintymässä Coachella-musiikkitapahtumassa vuonna 2012.
Florence and the Machine esiintymässä O2 ABC Glasgow’ssa Lungs-kiertueensa aikana
Florence and the Machine esiintymässä Terminal 5:ssä New Yorkissa 1. marraskuuta 2010.
Doghouse

| Doghouse |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jake West
Käsikirjoittaja:  Dan Schaffer
Tuottaja:   Michael Loveday  Terry Stone 
Säveltäjä:  Richard Wells
Kuvaaja:  Ali Asad
Leikkaaja:  Jake West
Pääosat:   Danny Dyer  Noel Clarke  Stephen Graham 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Iso-Britannia
Levittäjä:  Sony Pictures Entertainment Netflix
Ensi-ilta:  2009
Kesto:  89 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Doghouse on brittiläinen vuonna 2009 valmistunut kauhukomedia ja splatter-elokuva, jonka pääosissa on Danny Dyer ja Noel Clarke. Elokuvan ikäraja on Suomessa K-18.
Juoni

Jätkäporukka päättää lähteä viettämään lomaa syrjäiseen kylään. Porukan tarkoitus on pitää sellainen perus jätkien viikonloppu, jossa ei ole naisia mukana ja olut virtaa hanasta suoraan suuhun. Kaikki ei mene kuitenkaan aivan nappiin, kun he kylään saapuessaan saavat huomata, että jokin on pahasti vialla. Kaikki kylän asukkaat ovat kadonneet jonnekin, ja paikka näyttää muutenkin enemmän aavekaupungilta kuin mukavalta pikkukylältä. Hetken tutkittuaan ympäristöä he huomaavat, että kaikki kylän naiset ovat muuttuneet lihaa syöviksi eläviksi kuolleiksi.
Rooliluettelo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Danny Dyer  | … |  Neil   |
|  Noel Clarke  | … |  Mikey    |
|  Stephen Graham  | … |  Vince    |
|  Lee Ingleby  | … |  Matt   |
|  Emil Marwa  | … |  Graham    |
|  Neil Maskell  | … |  Banksy   |
|  Christina Cole  | … |  ”Candy”   |
|  Keith-Lee Castle  | … |   Patrick   |