stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Exhibit B: The Human Condition
Kappaleet

The Ballad of Leonard and Charles – 7.14
Beyond the Pale – 7.39
Hammer and Life – 3.31
Class Dismissed (A Hate Primer) – 7.14
Downfall – 6.21
March of the Sycophants – 6.45
Nanking – 7.22
Burn, Hollywood, Burn – 4.05
Democide – 6.36
The Sun is My Destroyer – 9.32
A Perpetual State of Indifference – 2.24
Good Riddance – 5.33
Devil's Teeth – 4.14 (Yhdysvaltain bonuskappale)
Kokoonpano

Rob Dukes – laulu
Gary Holt – kitara
Lee Altus – kitara
Jack Gibson – basso
Tom Hunting – rummut
Arvostelut

About.com:
AllMusic:
Blabbermouth: 7.5/10
PopMatters:
Imperiumi: 9-/10
Kaaoszine: 9/10
Aiheesta muualla

Exhibit B: The Human Condition Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Exhibit B: The Human Condition Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
FS Mégère (1853)

| Mégère |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Rochefort
Kölinlasku:  7. huhtikuuta 1852
Laskettu vesille:  19. heinäkuuta 1853
Palveluskäyttöön:  1. huhtikuuta 1854
Poistui palveluskäytöstä:  28. syyskuuta 1875
Loppuvaihe:  romutettu 1901
Tekniset tiedot
Uppouma:  795 t
Pituus:  51,64 m
Leveys:  8,15 m
Syväys:  3,32 m
Koneteho:  200 hv
Nopeus:  9,1 solmua
Miehistöä:  93
Aseistus
Aseistus:  2 × 30 naulan tykkiä 2 × 160 mm tykkiä
Mégère oli Ranskan laivaston vuonna 1853 vesille laskettu metallikaarinen ja puuverhoiltu Lucifer-luokan aviso.
Valmistus

Alus tilattiin 19. helmikuuta 1851 Rochefortin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 7. huhtikuuta 1852. Alus laskettiin vesille 19. heinäkuuta 1853 ja otettiin palvelukseen 1. huhtikuuta 1854. Alus valmistui vielä huhtikuussa.
Palvelus

Alus muutettiin maaliskuussa 1871 Toulonissa 420 tonnin purjein kulkevaksi kuljetusalukseksi. Alus poistettiin alusluettelosta 28. syyskuuta 1875, minkä jälkeen se oli koulutusproomuna Marseillessa. Alus romutettiin vuonna 1901.
Exhumed of the Earth

| Exhumed of the Earth Paramaecium |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 12. huhtikuuta - 1. toukokuuta 1993, Toybox Studios, Northcore, Melbourne, Australia
 Julkaistu: 1993
 Tuottaja(t): Paramaecium
 Tyylilaji: Doom metal
 Levy-yhtiö: Veridon Music   Witchhunt Records
Paramaeciumin muut julkaisut
|   | Exhumed of the Earth 1993 | Within the Ancient Forest 1996 |
Exhumed of the Earth (WIHU 9417) on australialaisen doom metal -yhtye Paramaeciumin ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1993. Exhumed of the Earth kuuluu sekä doom metalin että kristillisen metallimusiikin merkkiteoksiin.
Äänitys ja yleiskatsaus

Exhumed of the Earth äänitettiin Toybox Studiosissa, Northcoressa, Melbournessa 12. huhtikuuta ja 1. toukokuuta välisenä aikana. Albumin tuotti Paramaecium. Ääniraidat yhdisti Paramaecium ja Mark Tulik, joka vastasi myös studion laitteistosta. Äänityksissä yhtye sovitti muun muassa eeppisen, 17 minuutin "The Unnatural Conception"  -kappaleen alkuun taidemusiikin soittimia, joista vastasi kaksi vierailevaa muusikkoa. Rosemary Sutton soitti viulua ja Judy Hellemons huilua. Kitarasäröissä yhtye käytti ainoastaan Marshall-vahvistinta eikä muita tehokeinoja.
Paramaecium julkaisi Exhumed of the Earthin itsenäisesti, jonka jälkeen yhtye teki jakelusopimuksen Witchhunt Recordsin kanssa. Myöhemmin yhtye on antanut jakeluoikeuksia useammallekin levy-yhtiölle, mutta Exhumed of the Earthin kopioita ei ole nykyisin helppoa löytää. Albumin musiikki on doom metalia, jossa on death metal -vaikutteita. Jälkeen mainittua on kuultavissa Andrew Tompkinsin murinalaulussa, ja esimerkiksi kappaleella "Injudicial". Albumin tyyliä on usein verrattu My Dying Briden vanhaan tuotantoon varsinkin sen vuoksi, että sanoitusten raamatulliset viittaukset on toteutettu aistikkaasti.
Exhumed of the Earth sai arvostelijoilta hyvän vastaanoton ja keräsi yhtyeelle ihailijoita eri maista. Albumin musiikki on sen verran arvostettua, että Paramecium julkaisi siitä myöhemmin nuottikirjan.
Kappalelista

"The Unnatural Conception in Two Parts: The Birth and the Massacre of the Innocents"   – 17:00
"Injudicial"  – 4:38
"The Killing"  – 6:29
"Untombed"  – 10:38
"The Voyage of the Severed"  – 9:24
"Haemorrhage of Hatred"  – 7:20
"Removed of the Grave"  – 10:37
Muusikot

Andrew Tompkins - laulu, bassokitara
Jayson Sherlock - rumpusetti
Jason De Ron - kitara
Rosemary Sutton - naislaulu, viulu
Judy Hellemons - huilu
Aiheesta muualla

Exhumed of the Earth Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Exhumed of the Earth Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Fritiof Hultman

Fritiof Hultman (31. maaliskuuta 1831 Tammisaari – 10. helmikuuta 1890 Tammisaari) oli suomalainen kauppias, oluttehtailija ja valtiopäivämies.
Hultmanin vanhemmat olivat kauppias Karl Fredrik Hultman ja Andrietta Charlotta Collin ja puolisot vuodesta 1857 Amalia Maria Josefa Morawitz (k. 1866), vuodesta 1867 Ida Emilia Vennberg (ero 1871) ja vuodesta 1872 Beata Maria Högfelt. Hultman tuli ylioppilaaksi  1847. Hän oli Rostockin kauppaopiston oppilas noin vuonna 1852, kauppakonttorien palveluksessa Hampurissa ja Lontoossa 1852–1855 ja sitten kauppias Tammisaaressa 1856. Olut- ja portteritehtailijana Hultman toimi vuoteen 1880. Hän oli Preussin konsuli 1857–1868, Pohjois-Saksan liiton 1868–1871 ja Saksan 1871–1890 sekä Tanskan varakonsuli 1856–1890, Ruotsi-Norjan 1867–1890 ja Alankomaiden 1872–1890. Hultin osallistui Tammisaaren edustajana porvarissäädyssä valtiopäiville 1863–1864.
Professori Oskar Hultman oli Fritiof Hultmanin poika.
Euroopan unionin neuvosto

| Euroopan unionin neuvosto |
| --- | --- |
 
Historia
Perustettu:  1. heinäkuuta 1967
Edeltäjä:   EHTY:n erityisneuvosto  EAEC:n neuvosto  ETY:n neuvosto 
Johto
Puheenjohtaja:   Belgia
Pääsihteeri:  Thérèse Blanchet
Korkea edustaja:  Josep Borrell
Kokoonpano
Edustajia:  27
 
Kotisivut
 http://consilium.europa.eu/
Euroopan unionin neuvosto eli ministerineuvosto on Euroopan unionin toimielin, johon kuuluvat jäsenvaltioiden edustajat. Neuvosto on unionin tärkein lainsäätäjä.  Neuvosto neuvottelee ja hyväksyy EU:n lainsäädäntöä, yleensä yhdessä Euroopan parlamentin kanssa.
EU-neuvosto koordinoi jäsenvaltioiden politiikkoja muun muassa talous- ja finanssipolitiikan, koulutus-, kulttuuri-, nuoriso- ja urheiluasioiden sekä työllisyyspolitiikan osalta. Ministerineuvosto myös määrittelee EU:n ulko- ja turvallisuuspolitiikan ja toteuttaa sitä Eurooppa-neuvoston linjausten mukaisesti. Neuvosto valtuuttaa Euroopan komission neuvottelemaan kansainvälisistä sopimuksista. Komission ehdotuksen pohjalta neuvosto päättää sopimuksen allekirjoittamisesta. Sen jälkeen, kun Euroopan parlamentti on antanut suostumuksensa ja kaikki EU:n jäsenvaltiot ovat ratifioineet sopimuksen, neuvosto hyväksyy lopullisen päätöksen sopimuksen tekemisestä. Lisäksi neuvosto hyväksyy EU:n talousarvion yhdessä europarlamentin kanssa.
Historia

Euroopan hiili- ja teräsyhteisön ministerineuvoston ensimmäinen istunto pidettiin Luxemburgissa 8. syyskuuta 1952. Ministerineuvostosta kehittyi ajan myötä Euroopan unionin neuvosto.
Kokoonpanot

Euroopan unionin neuvostolla on käsiteltävästä asiasta riippuen kymmenen eri kokoonpanoa, jotka ovat:
kilpailukykyneuvosto
koulutus-, nuoriso-, kulttuuri- ja urheiluneuvosto
liikenne-, televiestintä- ja energianeuvosto (TTE)
maatalous- ja kalastusneuvosto
oikeus- ja sisäasioiden neuvosto (OSA)
talous- ja rahoitusasioiden neuvosto (Ecofin)
työllisyys-, sosiaalipolitiikka-, terveys- ja kuluttaja-asioiden neuvosto (TSTK)
ulkoasiainneuvosto
yleisten asioiden neuvosto
ympäristöneuvosto
Kokoonpanoilla ei ole hierarkiaa. Yleisten asioiden neuvosto koordinoi kokoonpanojen toimintaa, ja ulkoasiainneuvostolla on oma vastuualueensa. Mikä tahansa neuvoston kymmenestä kokoonpanosta voi hyväksyä toisen kokoonpanon alaan kuuluvia säädöksiä. Ministerineuvoston hyväksymissä säädöksissä ei mainita, mikä kokoonpano säädöksen on hyväksynyt.
Neuvoston istuntoihin osallistuu jokaisesta jäsenvaltiosta ministeri tai valtiosihteeri. Heillä on oikeus tehdä maansa hallitusta sitovia päätöksiä ja äänestää sen puolesta. Neuvoston istuntoihin kutsutaan myös kulloisestakin asiasta vastaava komissaari. Jos säädösmenettely on aloitettu Euroopan keskuspankin aloitteesta, keskuspankki kutsutaan kokoukseen. Istunnossa puhetta johtaa ministeri siitä jäsenvaltiosta, joka on neuvoston puheenjohtaja. Kukin jäsenmaa on puheenjohtajana puoli vuotta kerrallaan. Ulkoasiainneuvoston puhetta johtaa yleensä unionin ulkoasioiden ja turvallisuuspolitiikan korkea edustaja.
Puheenjohtajuus

EU-neuvoston puheenjohtajuus kiertää jäsenmaiden kesken. Jokainen valtio on vuorollaan puoli vuotta puheenjohtaja ja johtaa silloin puhetta neuvoston kokouksissa. Puheenjohtajamaat työskentelevät puheenjohtajakolmikkoina. Kolmikko asettaa pitkän aikavälin tavoitteet ja laatii yhteisen 18 kuukauden ajalle ohjelman. Ohjelman perusteelta kukin puheenjohtajavaltio laatii vielä oman puolivuotisohjelmansa.
Puheenjohtajamaa suunnittelee ja johtaa neuvoston ja sen valmisteluelinten kokouksia. Valmisteluelimiä ovat pysyvät komiteat, kuten pysyvien edustajien komitea Coreper, sekä tiettyjä aiheita käsittelevät työryhmät ja komiteat. Puheenjohtaja myös järjestää virallisia ja epävirallisia kokouksia Brysselissä ja isännöi niitä omassa maassaan. Puheenjohtajavaltio myös edustaa neuvostoa suhteessa EU:n muihin toimielimiin.
Katso  myös

Euroopan neuvosto
Eurooppa-neuvosto
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto EU:n neuvosto ja Eurooppa-neuvosto.
Yleisten asioiden neuvoston kokous toukokuussa 2014.
Euroopan eteläinen observatorio

| Euroopan Eteläinen Observatorio |
| --- | --- |

Perustettu:  1962
Toimiala:  avaruustoiminta
Jäsenmäärä:  16 valtiota
Puheenjohtaja:  Tim de Zeeuw
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Euroopan eteläinen observatorio (European Southern Observatory, ESO) on eurooppalainen avaruusjärjestö, jota ylläpitää 16 eurooppalaista valtiota. ESO perustettiin vuonna 1962 tarkoituksena luoda eteläiselle pallonpuoliskolle observatorio tehokkaine laitteineen ja lisäksi kehittää kansainvälistä yhteistyötä tähtitieteessä. ESO:n keskustoimisto sijaitsee lähellä Münchenia Garchingissa Saksassa mutta kaikki observatoriot sijaitsevat Chilen Atacaman aavikkolla.
Jäsenmaat

ESO:on kuuluu 16 jäsenmaata, jonka lisäksi Brasilia ilmaisi jäsenyystoiveensa vuonna 2010 mutta maan parlamentti ei ole ratifioinut sopimusta. Perustajavaltiot ovat Alankomaat, Belgia, Ranska, Ruotsi ja Saksa.
| Jäsenvaltio | Liittymisvuosi |
| --- | --- |
 Alankomaat: 1964
 Saksa: 1964
 Ranska: 1964
 Ruotsi: 1964
 Belgia: 1967
 Tanska: 1967
 Italia: 1982
 Sveitsi: 1982
 Portugali: 2001
 Yhdistynyt kuningaskunta: 2002
 Suomi: 2004
 Espanja: 2007
 Tšekki: 2007
 Itävalta: 2009
 Puola: 2015
 Irlanti: 2018
Jäsenmaat > Suomi

Suomen vuonna 2004 maksama liittymismaksu ESO:on oli noin 13 miljoonaa euroa ja vuotuinen jäsenmaksu on noin 2 miljoonaa euroa.
Aalto-yliopisto, Helsingin yliopisto, Oulun yliopisto ja Turun yliopisto perustivat 1.1.2010 uuden tähtitieteen kansallisen tutkimuslaitoksen, Suomen ESO-keskuksen (Finnish Centre for Astronomy with ESO; FINCA). Se on Turun yliopiston erillinen laitos, joka toimii yliopiston tähtitieteen tutkimusyksikön, Tuorlan observatorion tiloissa Kaarinan Tuorlassa. Laitoksella työskentelee n. 20 tutkijaa, joista osa muissa osallistuvissa yliopistoissa.
Suomen ESO-keskus huolehtii Suomen yhteistyöstä ESO:n kanssa verkottumalla kansainväliseen ESO-infrastruktuuriin ja sen hankkeisiin; harjoittaa ja koordinoi korkeatasoista tähtitieteen eri alueiden tutkimusta Suomessa lähinnä ESO:n tutkimuslaitteilla sekä edistää ESO:on liittyvää teknologista kehitystyötä; osallistuu tähtitieteen alan tutkijakoulutukseen; ja edistää suomalaisten yliopistojen tähtitieteeseen liittyvää yhteistyötä.
Observatoriot

ESO on rakennuttanut kaikki observatorionsa Chileen Atacaman aavikolle, joka tarjoaa poikkeuksellisen hyvät olosuhteet havainnointiin. Alueella ei sada juuri koskaan ja ilmankosteus sekä pilvisyys ovat hyvin vähäisiä. Myös valosaastetta ja pölyä aiheuttavat kaupungit ja merkittävät tiet ovat kaukana.
Observatoriot > La Silla

sijaitsee 2 400 metrin korkuisella vuorella Atacaman eteläosassa noin 160 kilometriä La Serenasta pohjoiseen
3,6 metrin perinteinen hevosenkenkäjalustainen teleskooppi, jota käytetään lähinnä infrapunaspektroskopiaan
2,2 metrin teleskooppi, joka on lainattu Max Planck Gesellschaftista ja jossa on spektroskooppi sekä laajakulmainen CCD-kenno
New Technology Telescope ('uuden teknologian teleskooppi', NTT), 3,6 metrin teleskooppi, jossa on käytetty adaptiivista optiikkaa resoluution parantamiseksi sekä kehittynyttä lämmönsäätöjärjestelmää ilmavirtausten vähentämiseksi ja seeingin parantamiseksi
tanskalainen 1,5 metrin teleskooppi
useita pienempiä käytöstä poistettuja teleskooppeja.
Observatoriot > Paranal

sijaitsee 2 635 metrin korkuisella Cerro Paranalin vuorella 120 km Antofagastan kaupungista etelään ja 12 km Tyynenmeren rannikolta, yhdellä maailman kuivimmista alueista
Very Large Telescope ('erittäin suuri teleskooppi', VLT), joka koostuu kaaren muotoon asetellusta neljästä 8,2 metrin peilikaukoputkesta sekä neljästä 1,8 metrin apukaukoputkista, joita voidaan tulevaisuudessa käyttää yhdessä interferometrinä (VLTI); muodostavat yhdessä maailman suurimman teleskoopin
VLT Survey Telescope (VST), rakenteilla oleva 2,6 metrin laajakulmainen teleskooppi, jolla on tarkoitus kartoittaa muun muassa kaukaisia galaksijoukkoja ja Kuiperin vyöhykkeen kohteita
Visible and Infrared Survey Telescope for Astronomy (VISTA), rakenteilla oleva 4 metrin teleskooppi, jolla tullaan kartoittamaan taivasta lähinnä infrapunasäteilyn aallonpituuksilla.
Observatoriot > Atacama Large Millimeter Array (ALMA)

rakenteilla oleva projekti, jota rahoittavat ESO:n lisäksi USA ja Kanada
sijaitsee San Pedro de Atacaman kylästä itään Chajnantorin ylängöllä noin 5 000 metrin korkeudessa
Sisältää vähintään 64 kappaletta 12 metrin radioantenneja, mikä tekee siitä valmistuttuaan maailman suurimman radioteleskoopin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Euroopan eteläinen observatorio Wikimedia Commonsissa
ESO Suomi European Southern Observatory. Viitattu 20.3.2021.
Kartta ESO:n observatorioiden sijainnista.
Francesco Landini

| Francesco Landini |
| --- | --- |
 Francesco Landini 1400-luvulta peräisin olevassa kuvassa.
Henkilötiedot
Syntynyt: noin 1325
Kuollut: 2. syyskuuta 1397
Muusikko
Tyylilajit:  Keskiaika
Soittimet:  urut 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Francesco Landini (noin 1325 – 2. syyskuuta 1397) oli italialainen säveltäjä. Landini eli suurimman osan elämästään Firenzessä.
Suurin osa Landinin musiikista oli maallista, mutta hän sävelsi myös uskonnollista musiikkia. Näistä sävellyksistä harva on säilynyt nykypäivään. Landini sävelsi useita ballatoita ja jonkin verran myös madrigaaleja.
Landini sairasti lapsena isorokon ja hänestä tuli sokea. Elinaikanaan hänet tunnettiin loistavasta musiikkimuististaan ja virtuoosimaisesta portatiiviurkujen soittotaidosta sekä sävellyksistään. Hän soitti myös huilua ja rebeciä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Francesco Landini Wikimedia Commonsissa
Frits Celis

Frits Celis (s. 11. huhtikuuta 1929 Antwerpen) on belgialainen säveltäjä, kapellimestari ja harpisti. Hän opiskeli Antwerpenin kuninkaallisessa konservatoriossa ja Brysselin kuninkaallisessa konservatoriossa. Hän opiskeli lisäksi orkesterinjohtoa Hermann Schmeidelin johdolla Salzburgissa (1949–51) ja Wolfgang von der Nahmerin johdolla Kölnissä (1953–54).
Celis on saanut useita palkintoja kapellimestarina ja säveltäjänä. Hän toimi Théâtre Royal de la Monnaien toisena kapellimestarina vuosina 1954–59. Sitten hän oli samassa asemassa Koninklijke Vlaamse Operassa (1959–60) ennen pääsemistään sen pääkapellimestariksi ja musiikilliseksi johtajaksi, jona hän toimi vuosina 1960–81. Vuodesta 1981 Celis on toiminut kapellimestarina Vlaamse Operassa, ja hän on esiintynyt vierailevana kapellimestarina useiden orkesterien johdossa monissa eri maissa.
Vuosina 1946–52 Celis toimi Koninklijke Vlaamse Operan ensiharpistina. Hän oli lisäksi professori Antwerpenin kuninkaallisessa konservatoriossa. Hänen kustantajansa on Centre Belge de Documentation Musicale. Hänen sävellystuotantonsa koostuu pääasiassa orkesteri- ja kamarimusiikki- sekä kuoro- ja muista vokaaliteoksista, joita on esitetty eri puolilla Eurooppaa.
Francis Kirwa

Francis Kirwa eCross-maastojuoksussa 2006.
Francis Chepsiror Kirwa (s. 28. marraskuuta 1974 Tebeson) on suomalainen kenialaissyntyinen kestävyysjuoksija. Hän sai Suomen kansalaisuuden elokuussa 2005. Hän kuuluu kalenjin-heimoon.
Kirwa voitti 5 000 metrin Suomen mestaruuden vuonna 2005 (ajalla 14.14,28) ja puolimaratonin vuonna 2003 (1.03.44). 10 000 metrillä hän on ollut kaksi kertaa hopealla (2005 ja 2007). Maastojuoksun SM-kilpailuista Kirwa on saavuttanut pitkällä matkalla viisi hopeaa ja yhden pronssin ja lyhyellä matkalla yhden pronssin. Joukkuekilpailuista hän on saavuttanut yhteensä kaksi kultaa, kaksi hopeaa ja kolme pronssia.
Yleisurheilun MM-kisoissa 2005 Kirwa oli maratonilla 39:s. Vuoden 2006 Rotterdamin maratonilla hän oli kahdestoista ajalla 2.13,09, joka oli tuolloin matkan kaikkien aikojen kahdeksanneksi paras suomalaisaika. Huhtikuussa 2008 Kirwa voitti Padovan maratonin ajalla 2.11.00.
Pekingissä 2008 Kirwa oli olympialaisten maratonilla 17.
Francis Kirwa ei ole läheistä sukua toiselle suomalaisjuoksijalle Wilson Kirwalle. Seuratasolla hän on edustanut Lahden Ahkeraa vuodesta 2002. Kirwaa valmentaa Timo Vuorimaa.
Kirwa osallistuu myös joihinkin kuntourheilukilpatapahtumiin, mm. Lassen hölkkään.
Ennätykset

| Laji | Aika | Paikka | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- |
| 1500 m | 3.52,66 | Keuruu | 2003 |
| 3000 m | 8.10,97 | Eurajoki | 2003 |
| 5000 m | 13.58,64 | Lahti | 2003 |
| 10000 m | 29.00,54 | Turku | 2003 |
| Puolimaraton | 1.03.18 | Ostia, ITA | 2008 |
| Maraton | 2.11.01 | Padova, ITA | 2008 |
| 3000 m esteet | 9.08,42 | Göteborg, SWE | 2005 |
Aiheesta muualla

Francis Kirwa Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Ylen Elävä arkisto: Francis Kirwa voittaa Padovan maratonin
Gabriel Rivas

Gabriel Rivas (s. 21. tammikuuta 1986 Saint-Jean-de-Maurienne) on ranskalainen alppihiihtäjä, joka edustaa C.S. Toussuire -seuraa.
Alppihiihdon maailmancupissa Rivas kilpaili ensimmäisen kerran Wengenin pujottelussa tammikuussa 2012 sijoittuen 25:nneksi. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa 18:nneksi Adelbodenin pujottelussa tammikuussa 2013.
Fritiof Flodin

Fritiof Flodin
Fritiof Flodin (10. maaliskuuta 1828 Vaasa – 7. joulukuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen senaatin valtiovaraintoimituskunnan kamreeri ja todellinen valtioneuvos.
Fritiof Flodinin vanhemmat olivat Vaasan läänin lääninrahastonhoitaja Johan Ulrik Flodin (1789-1834) ja Gustava Sofia Thitz. Hän kävi triviaalikoulua Vaasassa ja Helsingissä ja pääsi ylioppilaaksi 1846. Flodin suoritti Helsingin yliopistossa suuremman kameraalitutkinnon 1850 ja tuomarintutkinnon 1852. Hän oli auskultanttina Turun hovioikeudessa 1852.
Flodin oli senaatin talousosaston ylimääräisenä kamarikirjurina vuodesta 1851, Suomen sotakomissariaatin kamarikirjurina vuodesta 1855, senaatin valtiovaraintoimituskunnan kopistina vuodesta 1857 ja 2. apukamreerina vuodesta 1858. Hänestä tuli Oulun läänin lääninkamreeri 1860 ja hän toimi senaatin valtiovaraintoimituskunnan kamreerina 1874–1900. Flodin oli samalla valtion asiamiehenä Suomen Yhdyspankissa vuodesta 1886 alkaen. Hänestä tuli kamarineuvos 1873, valtioneuvos 1885 ja todellinen valtioneuvos 1897.
Fritiof Flodin oli naimisissa vuodesta 1864 Fanny Virginia Basilierin (k. 1897) kanssa. Heidän lapsiansa olivat Kuopion tullinhoitaja Karl Alexander Flodin (1866–1945), pianisti ja pianopedagogi Fanny Flodin-Gustavson (1868–1954), Norjaan avioitunut laulajatar Ida Flodin (1870–1957) ja kuvanveistäjä, taidemaalari ja -graafikko Hilda Flodin (1877–1958).
Gabriel Poppius

Gabriel Poppius. Maalaus: Johan Gustaf Sandberg 1831.
Gabriel Poppius (12. joulukuuta 1770 Juva – 3. tammikuuta 1856 Tukholma) oli suomalaissyntyinen virkamies, joka toimi Ruotsin kauppakollegion presidenttinä sekä korkeimman oikeuden ja valtioneuvoston jäsenenä.
Poppiuksen vanhemmat olivat rovasti Henrik Poppius ja Katariina Nylander ja puoliso vuodesta 1809 Anna Gustava Hochschild (k. 1849). Poppius tuli ylioppilaaksi vuonna 1786 ja harjoitti lainopillisia opintoja Turun akatemiassa. Virkauran hän aloitti vuonna 1792 tuomarina Savossa, Turun hovioikeuden notaari hänestä tuli vuonna 1795. Poppiuksesta tuli vuonna 1799 Ylä-Satakunnan tuomari, ja vuonna 1801 hänet kutsuttiin Tukholmaan oikeusrevisioon Suomen maanjakoasioiden esittelijäksi. Vuodesta 1805 hän oli jäsen valtakunnan yleisten asioiden valmistelukunnassa ja vuonna 1809 hänestä tuli oikeusneuvos. Vuonna 1826 Poppiuksesta tuli kauppakollegion presidentti. Hallituksen jäsen hän oli vuosina 1833–1836 ja maanviljelysakatemian johtaja vuosina 1838–1851. Ruotsin tiedeakatemian jäsen Poppius oli vuodesta 1827 ja kolmeen otteeseen sen puheenjohtaja. Serafiimiritariksi Poppius nimitettiin 1843, lainopin kunniatohtoriksi hänet oli vihitty Uppsalassa jo 1818.
François Badji

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 22. marraskuuta 1989 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Senegal
Pelipaikka: Keskikenttä/hyökkääjä
Pituus: 173 cm
Lempinimi: Fanfo
Seura
Seura: TP-47
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  2008-2012  2012   2013-2015 2016  | AS Police US Goree OPS --> (laina) TP-47 TP-47 TKT |  ? (?) ? (?) 3 (0) 13 (0) 70 (16) 1 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 25. lokakuuta 2015.
Armand François Badji (s. 22. marraskuuta 1989) on senegalilainen jalkapalloilija. Ennen Suomeen tuloaan toukokuussa 2012 Badji on pelannut kotimaassaan seuroissa AS Police ja US Goree muun muassa Senegalin pääsarjassa. Hänet valittiin vuonna 2005 maansa vuoden nuoreksi pelaajaksi. Myöhemmin hän osallistui maansa olympiakarsintapeleihin ja sitä ennen hän pelasi 40:ssä nuorten maajoukkuepelissä.
Toukokuussa 2012 Badji aloitti Ykkösen OPS:ssä. Hän ei kuitenkaan vakiinnuttanut pelipaikkaansa, vaan jatkoi kauden 2012 lopun Kakkosessa pelaavassa TP-47:ssä.
Kaudella 2016 hän pelasi yhden ottelun Tampere-Satakunnan Kolmosta Tampereen Kisatovereissa.
Keväästä 2021 lähtien Badji on toiminut TP-47 juniorivalmentajana.
Aiheesta muualla

Francois Badji Football-databasessa
Francois Badji scoreway-databasessa[vanhentunut linkki]
FS Vulcain (M611)

| Vulcain |
| --- | --- |
 Vulcain Caenissa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chantiers de la Perrière, Lorient
Kölinlasku:  15. toukokuuta 1985
Laskettu vesille:  17. tammikuuta 1986
Palveluskäyttöön:  11. lokakuuta 1986
Tekniset tiedot
Uppouma:  409 t
Pituus:  41,60 m
Leveys:  7,50 m
Syväys:  3,20 m
Koneteho:  2 × SACM-Wärtsilä UD30V16M3 -dieselmoottori, 1 618 kW
Nopeus:  13,5 solmua
Miehistöä:  1 upseeria 8 aliupseeria 6 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  1-2 x 12,7 mm konekivääriä
Vulcain (runkonumero M611) on Ranskan laivaston 1986 palvelukseen otettu Vulcain-luokan sukeltajien emäalus (ransk. Bâtiments-bases de plongeurs démineurs).
Valmistus

Alus tilattiin Lorientista Chantiers de la Perrièreltä, missä köli laskettiin 15. toukokuuta 1985. Se laskettiin vesille 17. tammikuuta 1986 ja otettiin palvelukseen vielä saman vuoden lopulla 11. lokakuuta.
Palvelus

Alus oli 2014 palveluksessa sijoitettuna Cherbourgiin.