stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erkki Linturi

Erkki Aatos Linturi (25. marraskuuta 1929 Jääski – 20. toukokuuta 2015 Helsinki) oli varatuomari, kanslianeuvos, Helsingin kaupungin rahoitusjohtaja ja sen jälkeen Postipankin varatoimitusjohtaja, josta tehtävästä hän jäi eläkkeelle.
Helsingin metron suunnitteluvaiheissa hän sai syytteen virkavirheestä, mutta syyte hylättiin aiheettomana.
Linturi oli syntyisin Jääskestä, mutta vietti nuoruutensa Köyliössä. Hänen vanhempansa olivat nimismies Unto Sulo Aatos Linturi ja Tyyne Marja Riikilä. Linturi avioitui 1952 sosionomi Hilkka-Liisa Vuorelan kanssa, tietotekniikka-alan kouluttaja ja yrittäjä Risto Linturi on heidän poikansa. Ylioppilaaksi Erkki Linturi tuli 1949 ja valmistui sosionomiksi 1953 ja lainopin kandidaatiksi 1958. Kanslianeuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1992.
Jimmy Davies

| Jimmy Davies |
| --- | --- |
 Kurtis 500B, jolla Davies saavutti kolmannen sijan Indianapoliksessa vuonna 1955.
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1950–1951, 1953-1955
Talli(t):  Ewing, Pawl, Kurtis Kraft
Kilpailuja:  5
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  1
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  4
Ensimmäinen kilpailu:  Indianapolis 500 1950
Viimeinen kilpailu:  Indianapolis 500 1955
James 'Jimmy' Davies (18. elokuuta 1929 Glendale, Kalifornia – 11. kesäkuuta 1966 Chicago, Illinois) oli yhdysvaltalainen kilpa-autoilija, joka ajoi lähinnä Yhdysvaltain sarjoissa.
Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun viidesti kausilla 1950–1951 ja 1953–1955. Hän ajoi kolmanneksi vuoden 1955 kilpailussa saavuttaen yhden palkintosijan ja 4 pistettä. Hän oli 21-vuotiaana vuoden 1951 kilpailussa kaikkien aikojen nuorin kuljettaja, joka on johtanut kilpailua vähintään yhden kierroksen ajan. Tämän ennätyksen rikkoi vasta Fernando Alonso Malesian GP:ssä 2003. Davies oli myös aikansa nuorin kilpailun voittanut kuljettaja hänen voittaessaan AAA-sarjan kilpailun vuonna 1949 20-vuotiaana. Hänen ennätyksensä rikkoi Marco Andretti vasta vuonna 2006 voittaessaan IRL-kilpailun 19-vuotiaana. Davies ajoi kilpailuissaan alaikäisenä kuten Troy Ruttman ja Jim Rathmann.
Davies kilpaili myös Midget cars -sarjassa vuosina 1960–1966 voittaen National Midget -mestaruuden vuosina 1960–1962. Hän voitti urallaan 46 Midget-kilpailua. Hänen Midget-autonsa tuli tunnetuksi tapauksesta, jonka mukaan se ryöstettiin häneltä ja löytyi vuotta myöhemmin kolarissa romuttuneena sanomalehtikuvan perusteella Sacramentosta. Davies kuoli Midget-kilpailussa Santa Fe Speedwayllä Chicagossa vuonna 1966.
Davies valittiin National Midget Auto Racing Hall of Fameen vuonna 1984.
Jalkapallon alle 20-vuotiaiden naisten maailmanmestaruuskilpailut 2014

| Jalkapallon naisten alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2014> 2014 FIFA U-20 Women's World Cup |
| --- | --- |

Joukkueet:  16
Isäntämaa:   Kanada
Ajankohta:  5.–24. elokuuta 2014
Mitalistit:  
–  Kultaa:   Saksa
–  Hopeaa:   Nigeria
–  Pronssia:   Ranska
Ottelut:  32
Maalit:  102 (3,19 ottelua kohti)
Yleisö:  288 558 (9 017 ottelua kohti)
Maalintekijä:   Asisat Oshoala
Paras pelaaja:   Asisat Oshoala
Jalkapallon naisten alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut 2014 järjestettiin Kanadassa 5.–24. elokuuta 2014. Kyseessä oli järjestyksessään seitsemäs jalkapallon alle 20-vuotiaiden naisten MM-lopputurnaus.
MM-kisojen isäntäkaupunkeina toimivat Edmonton, Moncton, Montreal ja Toronto. Turnauksessa pelasi yhteensä 16 joukkuetta, jotka oli jaettu neljään alkulohkoon. Jokaisen lohkon kaksi parasta selvisi puolivälieriin. MM-kisojen loppuottelu pelattiin 24. elokuuta Montrealin olympiastadionilla.
Suomi selviytyi turnaukseen, kun Suomen alle 19-vuotiaat sijoittuivat neljän parhaan joukkoon vuonna 2013 Walesissa käydyissä EM-kilpailuissa. Suomesta MM-lopputurnauksessa olivat mukana myös erotuomari Kirsi Heikkinen sekä avustavat erotuomarit Anu Jokela ja Tonja Paavola.
Pelipaikat

| Edmonton | Moncton | Montreal | Toronto |
| --- | --- | --- | --- |
| Commonwealth Stadium | Moncton Stadium | Olympiastadion | BMO Field |

| Kapasiteetti: 60 081 | Kapasiteetti: 10 000 | Kapasiteetti: 66 308 | Kapasiteetti: 21 859 |
Alkulohkot > Lohko A

| Joukkue | Ott>  | V | T | H | M | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Pohjois-Korea | 3 | 2 | 0 | 1 | 5–2 | 6 |
|  Kanada | 3 | 2 | 0 | 1 | 4–3 | 6 |
|  Ghana | 3 | 2 | 0 | 1 | 3–4 | 6 |
|  Suomi | 3 | 0 | 0 | 3 | 4–7 | 0 |
Alkulohkot > Lohko B

| Joukkue | Ott>  | V | T | H | M | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Saksa | 3 | 2 | 1 | 0 | 12–6 | 7 |
|  USA | 3 | 2 | 0 | 1 | 4–2 | 6 |
|  Kiina | 3 | 0 | 2 | 1 | 6–9 | 2 |
|  Brasilia | 3 | 0 | 1 | 2 | 2–7 | 1 |
Alkulohkot > Lohko C

| Joukkue | Ott>  | V | T | H | M | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Nigeria | 3 | 2 | 1 | 0 | 5–3 | 7 |
|  Etelä-Korea | 3 | 1 | 1 | 1 | 4–4 | 4 |
|  Englanti | 3 | 0 | 2 | 1 | 3–4 | 2 |
|  Meksiko | 2 | 0 | 2 | 1 | 3–4 | 2 |
Alkulohkot > Lohko D

| Joukkue | Ott>  | V | T | H | M | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ranska | 3 | 3 | 0 | 0 | 12–1 | 9 |
|  Uusi-Seelanti | 3 | 2 | 0 | 1 | 5–4 | 6 |
|  Paraguay | 3 | 1 | 0 | 2 | 2–6 | 3 |
|  Costa Rica | 3 | 0 | 0 | 3 | 2–10 | 0 |
Erkki Lindén

| Erkki Lindén> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Urho Erik Felix Lindén
Syntynyt: 9. helmikuuta 1921 Helsinki
Kuollut: 10. maaliskuuta 1942 (21 vuotta) Tunkua-Lehto
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Lempinimi:  Erkki
Maajoukkueet
1939:   Suomi
Ottelut (pisteet):  5 (0)
Urho Erik Felix ”Erkki” Lindén (9. helmikuuta 1921 Helsinki – 10. maaliskuuta 1942 Tunkua-Lehto) oli suomalainen koripalloilija.
Lindén kuului Suomen maajoukkueeseen Liettuan EM-kilpailuissa 1939, missä maa sijoittui kahdeksanneksi eli viimeiseksi.
Lindénin syntymäaikaa on pidetty epäselvänä. Vänrikki Lindén toimi jatkosodassa Lentolaivue 14:n Fokkerin lentäjänä. Hän kaatui tiedustelulennolla Itä-Karjalassa. Lindén lensi toisen koneen siivellä, kun partio joutui Maasjärven eteläpuolella ilmataisteluun, jossa molemmat suomalaiskoneet ammuttiin alas. Lindén syöksyi palavassa koneessaan Tungutjärven itärannalle. Toisen lentokoneen ohjaaja Kimmo Metsävainio jäi kadoksiin. Erkki Lindénin isä oli 98-vuotiaaksi elänyt Väinö Lindén.
Erich Übelacker

Erich Übelacker ja kaksiovinen Tatra T77a, jossa testattiin T87:n moottoria.
Erich Übelacker (19. lokakuuta 1899 – 30. kesäkuuta 1977) oli diplomi-insinööri ja autonsuunnittelija.
Übelacker opiskeli Prahan teknillisessä korkeakoulussa konetekniikkaa. Hänen professorinsa, tekniikan tohtori Rudolf Dörfl huomasi Übelackerin lahjakkuuden ja palkkasi Übelackerin assistentikseen hänen valmistuttuaan. Samalla Übelacker tutustui unkarilaisen Pál Járayn tutkimustuloksiin aerodynamiikan saralla.
Tatran palveluksessa

Vuonna 1927 Übelacker siirtyi teollisuuden palvelukseen Tatralle. Hänen esimiehensä oli Tatran tekninen johtaja, Hans Ledwinka. Aluksi hän suunnitteli yhdessä Ledwinkan kanssa Tatra T57 -pikkuauton. Vuonna 1930 Ledwinka ja Übelacker aloittivat uuden pikkuauton suunnitteluprojektin. Mukana kehitystyössä oli myös Hans Ledwinkan poika, Erich Ledwinka. Ensimmäinen Tatra V 570:n prototyyppi valmistui seuraavana vuonna. Auto oli takamoottorinen ja virtaviivaisesti muotoiltu.
Yrityksen johdossa kuitenkin ajateltiin virtaviivaisen muotoilun myyvän paremmin isommassa kokoluokassa, joten hankkeesta luovuttiin, ja aloitettiin uusi projekti. Tuloksena syntyi muotokieleltään vallankumouksellinen T77. Kun auto esiteltiin 5. maaliskuuta 1934 Prahan autonäyttelyssä, se aiheutti sensaation – mitään vastaavaa ei oltu aikaisemmin nähty. Autosta julkaistiin vielä parannettu versio T77A. Tätä seurasi T87, jossa auton rakennetta oli yksinkertaistettu ja ajo-ominaisuuksia parannettu.
Übelacker oli luonteeltaan jossain määrin omahyväinen ja ajautui riitoihin työtoveriensa kanssa. Hän lähti Tatralta 1936 kun T87:n testit oli saatu päätökseen.
Toinen maailmansota ja vankeus

Übelacker sai paikan itävaltalaisella autonvalmistajalla Steyrilla, jossa työskenteli vuoteen 1941 asti. Tämän jälkeen hän siirtyi Daimler-Benzille Itävallan Bregenziin, jossa työskenteli suihkumoottorien parissa. Toisen maailmansodan päätyttyä 1945 hänet pidätettiin ja vietiin Pauhun, Ranskan Pyreneille internointileirille, johon oli koottu 125 saksalaista insinööriä. Übelacker tuomittiin natsien avustamisesta, mutta sai kuitattua rangaistuksensa suunnittelutyöllä Turbomecalla.
Borgward

Neljän vuoden pakkotyön jälkeen Übelacker muutti Länsi-Saksaan, jossa sai paikan Borgwardilla. Hän suunnitteli aluksi 3,6-litraisella moottorilla varustetun auton Yhdysvaltain markkinoita varten, mutta auto ei menestynyt. Übelacker siirtyi johtamaan 80 hengen erikoissuunnitteluosastoa, joka suunnitteli kalustoa myös sotilaskäyttöön. Übelacker johti osastoa kovalla kädellä.
Monet 1950-luvun Borgwardeista, muun muassa Isabella Coupé, oli muotoiltu Übelackerin johdolla. Ajan hengen mukaisesti hän suunnitteli erilaisia futuristisia prototyyppejä. Näistä merkittävimpänä pidetään Borgward Traumwagenia, jonka muotokielessä voi nähdä yhtäläisyyksiä 1930-luvun Tatrojen kanssa. Autossa oli alumiininen kori ja Übelackerin itse suunnittelema 2,5-litrainen ja 130 hv tehoinen bokserimoottori. Übelacker suunnitteli Borgwardille kokonaisen moottoriperheen, jossa sylinterien lukumäärä vaihteli neljästä kymmeneen. Vain osa näistä eteni sarjavalmistukseen. Moottoreita käytettiin Goliath 900- ja 1000 -malleissa sekä Lloyd Arabellassa. Subaru otti Arabellan 897-kuutioisen, nelisylinterisen bokserimoottorin oman moottorisuunnittelunsa pohjaksi.
Borgwardin erikoissuunnitteluosaston sotatarvikeprojekteihin kuului muun muassa 30 tonnin painoisen panssarivaunun suunnittelu. Vaunu kuitenkin hävisi ominaisuuksissaan Leopard 1:lle, jonka Bundeswehr valitsi käyttöönsä. Yrityksen ajauduttua konkurssiin 1961 Übelackerin johtama kehitysosasto liitettiin Rheinstahl-Hanomagiin.
Aiheesta muualla

Borgward Traumwagen (Arkistoitu – Internet Archive)
Übelackerin sotilassovelluksiin suunnittelema 8-sylinterinen bokserimoottori (Arkistoitu – Internet Archive)
Borgwardin suunnitteleman 30 tonnin panssarivaunun halkileikkaus (Arkistoitu – Internet Archive)
Tatra T77.
Borgward Isabella Coupé.
Jaroslav Modrý

| Jaroslav Modrý |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. helmikuuta 1971 (ikä 53) České Budějovice, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Modrák
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  99 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1987–2012
Seurat:  HC České Budějovice (CŠL/1. ČNHL/ČEL) HK Dukla Trenčín (CŠL) Utica Devils (AHL) Albany River Rats (AHL) New Jersey Devils (NHL) Ottawa Senators (NHL) Los Angeles Kings (NHL) Phoenix Roadrunners (IHL) Utah Grizzlies (IHL) Long Beach Ice Dogs (IHL) HC Liberec (ČEL) Atlanta Thrashers (NHL) Dallas Stars (NHL) Philadelphia Flyers (NHL) HC Plzeň (ČEL)
NHL-varaus:  179. varaus, 1990 New Jersey Devils
Jaroslav Modrý (s. 27. helmikuuta 1971 České Budějovice, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi pääsarjaurallaan Tšekkoslovakian jääkiekkoliigassa, Tšekkin Extraliigassa ja NHL:ssä. NHL:ssä hän pelasi vuosien 1993–2008 aikana 725 runkosarjaottelua ja teki niissä 250 tehopistettä. Tšekkoslovakian ja Tšekin pääsarjoissa Modrý pelasi yhteensä 319 runkosarjaottelua. Modrý edusti Tšekkiä MM-kilpailuissa kerran.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Tšekkoslovakia.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Tšekkoslovakia> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Saskatoon 1991 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. EM-kilpailut  | Alle 18-v. EM-kilpailut  | Alle 18-v. EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Kiova 1989 | jääkiekko |  |
Modrý edusti Tšekkiä MM-kilpailuissa vuonna 2003. Hän edusti myös Tšekkoslovakiaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1991, joissa voitti pronssia, ja alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1989, joissa voitti hopeaa.
Muuta

Modrý kuului kaudella 2011–2012 vapaaehtoisena yhdysvaltalaisen Rensselaer Polytechnic Instituten yliopistojoukkueen valmennusryhmään. Hänen poikansa Jacob on kiinnitetty samaan yliopistoon. Jacob on Yhdysvaltain kansalainen.
Fanny Waterman

Fanny Waterman
Fanny Waterman (22. maaliskuuta 1920 Leeds – 20. joulukuuta 2020 Ilkley, Yorkshire) oli brittiläinen pianisti ja pianopedagogi.
Waterman pääsi vuonna 1941 stipendillä opiskelemaan Lontoon Royal College of Musiciin. Hänen opettajiaan olivat Tobias Matthay ja Cyril Smith. Waterman loi aluksi uran konserttipianistina ja esiintyi esimerkiksi Promsissa Henry Woodin kanssa vuonna 1942. Sittemmin hän päätti keskittyä opetustyöhön ja piti mestarikursseja eri maanosissa. Hän oli mukana tekemässä nuottivihkosarjoja, joiden osia on myyty miljoonittain. Watermanin oppilaisiin kuuluivat Allan Schiller, Wendy Waterman (Fannyn sisaruksen tytär), Kathleen Jones ja Michael Roll.
Waterman perusti vuonna 1961 Leedsin kansainvälisen pianokilpailun miehensä Geoffrey de Keyserin ja Marion Thorpen kanssa. Hän toimi sen taiteellisena johtajana, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2015. Waterman oli Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri vuodesta 1971, komentaja vuodesta 1999 ja ritarikomentaja vuodesta 2005. Hänestä tuli vuonna 2010 Royal Philharmonic Societyn kunniajäsen. Watermanin maaliskuussa 2020 viettämän satavuotispäivän kunniaksi suunniteltiin erikoistapahtumien päivää, mutta juhlallisuudet pidettiin koronaviruspandemian johdosta yksityisinä. Waterman kuoli hoivakodissa saman vuoden joulukuussa. Hänellä oli kaksi poikaa.
Equator

| Equator Uriah Heep |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elokuu 1984 –  tammikuu 1985
 Julkaistu: huhtikuu 1985
 Formaatti: LP, C-kasetti, CD
 Tuottaja(t): Tony Platt
 Tyylilaji: hard rock, heavy metal
 Kesto: 46.20
 Levy-yhtiö: Columbia Records / CBS Portrait
Listasijoitukset
  79. (6. huhtikuuta 1985)
Uriah Heepin muut studioalbumit
| Head First 1983 | Equator 1985 | Raging Silence 1989 |
Equator on Uriah Heep -yhtyeen huhtikuussa 1985 julkaistu kuudestoista studioalbumi. Levyä edelsi yhtyeen pitkäaikaisen levy-yhtiön Bronze Recordsin  vaihtuminen sen jouduttua pahoihin taloudellisiin vaikeuksiin. Uusi maailmanlaajuinen sopimus syntyi CBS Portraitin kanssa. Uusi levy-yhtiö ei hoitanut asioita toivotulla tavalla; kitaristi Mick Box on maininnut levymyyntiin vaikuttaneista ongelmista: ”CBS mokasi surkeasti sen (albumin) toimittamisen kauppoihin”.
Levyn myyntiluvut jäivät kahta edeltäjäänsä heikommiksi. Brittilistalla levyn korkein listasijoitus oli 79. Kappaleet ”Rockarama” ja ”Poor Little Rich Girl” julkaistiin singleinä.
Yhtyeen jatkuvat kiertueet, runsaat esiintymiset ja tiukat aikataulut aiheuttivat ongelmia etenkin laulaja Peter Goalbyn äänelle. Ääniongelmista kärsineen laulajan ääni romahti kesken Australian-kiertuetta. Ongelmat johtivat Goalbyn eroon yhtyeestä marraskuussa 1985. Hieman myöhemmin myös kosketinsoittaja John Sinclair lähti liittyäkseen Ozzy Osbournen yhtyeeseen.
Kappaleet

Kaikkien kappaleiden kirjoittajina Peter Goalby, John Sinclair, Trevor Bolder, Lee Kerslake ja Mick Box, ellei toisin mainita.
A-puoli
Rockarama – 4.20
Bad Blood – 3.33
Lost One Love – 4.40
Angel – 4.47
Holding On – 4.20
B-puoli
Party Time – 4.20
Poor Little Rich Girl – 6.25
Skools Burning – 4.25
Heartache City – 4.59
Night of the Wolf – 4.31
Vuoden 2010 uusintapainoksen lisäkappaleet
Rockarama (singleversio) – 3.58
Backstage Girl (singlen b-puoli) – 4.15
Gypsy (live) – 4.52 (säv. Box, David Byron)
Poor Little Rich Girl (singleversio) – 3.53
Kokoonpano

Mick Box – kitarat
Peter Goalby – laulu
Lee Kerslake – rummut
Trevor Bolder – bassokitara
John Sinclair – kosketinsoittimet, laulu
Arvostelut

Allmusic () linkki
Eurooppatie E45

Eurooppatie E45 (E45) on Norjan Alattion ja Italiassa Sisilian saarella sijaitsevan Gelan välinen eurooppatie. Tien pituus on 5 190 kilometriä.
Reitti

Alattio – Koutokeino – Hetta – Palojoensuu – Kaaresuvanto – Jällivaara – Storuman – Östersund – Mora – Säffle – Trollhättan – Göteborg … Frederikshavn – Flensburg – Hampuri – Hannover – Nürnberg – München – Innsbruck – Brennersola – Bolzano – Verona – Bologna – Napoli – Salerno – Villa San Giovanni … Messina – Catania – Syrakusa – Gela
Lähde:
Historia

Aiemmin tie päättyi pohjoisessa Göteborgiin, käytännössä jo Frederikshavniin Tanskaan. Marraskuussa 2006 tietä kuitenkin jatkettiin Ruotsin Kaaresuvantoon muuttamalla Ruotsin valtatie 45 eurooppatieksi. Eurooppatiet määrittelevässä sopimuksessa E45:n pohjoiseksi päätepisteeksi oli määritelty "Karesuando" eli nimenomaan Ruotsin Kaaresuvanto. Karesuandosta on silta Muonionjoen yli Suomen Kaaresuvantoon, jossa lyhyt seututie 959 vie E8-tielle.
Tietä esitettiin myöhemmin jatkettavaksi Alattioon (Alta) reittiä Kaaresuvanto – Palojoensuu – Hetta – Kautokeino – Alattio. Vuonna 2016 Suomen ja Norjan hallitukset tekivät Euroopan talouskomissiolle virallisen anomuksen tien jatkamisesta edellä mainittua reittiä Alattioon ja anomus hyväksyttiin samana syksynä.Tien numeroinnin jatke Kaaresuvannosta Alattioon toteutettiin 9. helmikuuta 2018.
E45 Pohjois-Ruotsissa
E45 ja Syrakusa (Sisilia).
Johan Albert Edvard von Julin

Albert von Julin
Johan Albert Edvard von Julin (22. joulukuuta 1846 – 7. kesäkuuta 1906) oli suomalainen yritysjohtaja, valtiopäivämies ja vuorineuvos.
Von Julin oli Suomen marsalkkana tunnetun Gustaf Mannerheimin eno. Hän peri isältään Johan Jacob von Julinilta Kosken tehtaan ja siihen kuuluvan maatilan. Vuodesta 1875 hän oli Fiskarsin toimitusjohtaja ja hän pelasti vaikeuksiin ajautuneen yrityksen. Von Julin oli myös mukana Suomen ja Venäjän välisissä tullineuvotteluissa puolustamassa Suomen etua.
Von Julin oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1872, 1877–1878, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Joe Greene

Joe Greene voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Joe Greene, (1920–1978), kanadalainen poliitikko
Joe Greene, (s. 1946), yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Joe Greene, (s. 1967), yhdysvaltalainen yleisurheilija
Joe Greene, (s. 1986), yhdysvaltalainen nyrkkeilijä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Joe Greene”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jeffrey Buttle

| Jeffrey Buttle |
| --- | --- |
 Buttle vuoden 2008 neljän maanosan mestaruuskilpailujen palkintojen jaossa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. syyskuuta 1982 (ikä 42) Smooth Rock Falls, ON
Kansalaisuus:   Kanada
Taitoluistelija
Pituus:  173 cm
Entiset valmentajat:  Lee Barkell Rafael Aratunian Doug Leigh Wendy Phillion
Entiset koreografit:  David Wilson
Luisteluseura:  Sudbury SC
Aloittanut:  1984
Henkilökohtaiset parhaat pisteet (ISU)
Pisteet yhteensä:  245,17 MM 2008
Lyhytohjelma:  83,85 Neljä maanosaa 2008
Vapaaohjelma:  163,07 MM 2008
Aiheesta muualla
www.jeffreybuttle.com
Jeffrey Buttle (s. 1. syyskuuta 1982) on kanadalainen, kilpauransa lopettanut taitoluistelija. Hän on vuoden 2008 miesten yksinluistelun maailmanmestari, vuoden 2005 MM-hopeamitalisti ja vuoden 2006 talviolympialaisten pronssimitalisti.
Hän on saavuttanut Neljä maanosan mestaruuskilpailuissa kaksi kultaa vuosina 2002 ja 2004 ja kaksi hopeaa vuosina 2007 ja 2008. Hän on saanut myös kaksi hopeaa GP-finaalissa vuosina 2005 ja 2006. Hänellä on myös hallussaan kolme Kanadan-mestaruutta (2005, 2006, 2007), kaksi hopeaa (2003, 2008) ja kaksi pronssia (2004, 2008).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeffrey Buttle Wikimedia Commonsissa
Jeffrey Buttle ISU:n sivuilla
Taitoluistelun maailmanmestaruuden voittaneet miehet
Fanny Teijonsalo

Fanny Teijonsalo (s. 6. helmikuuta 1996) on suomalainen uimari ja edustaa seuratasolla Suomessa espoolaista Cetusta ja Yhdysvalloissa Florida Gulf Coast University Eaglesiä. Hän on edustanut Suomea vuoden 2016 uinnin lyhyen radan maailmanmestaruuskilpailuissa Kanadan Windsorissa sijoittuen viidenneksitoista 100 metrin sekauinnissa. Suomen uintimaajoukkueessa vuodelle 2017 hän kuului ryhmään Ulkomailla harjoittelevat yksittäisiin tapahtumiin osallistumisoikeuden saavat.
Pitkän radan EM-kilpailuissa 2021 Teijonsalo ui uuden Suomen ennätyksen 24,81 sekuntia 50 metrin vapaauinnissa ollen välierien kymmenes. Hän edusti Suomea Tokion olympiakisoissa vuonna 2021. Teijonsalo ui syyskuussa 2021 uuden Suomen ennätyksen 24,13 sekuntia 50 metrin vapaauinnissa lyhyellä radalla.
Joe Flanigan

Joe Flanigan San Diegon Comic-Conissa vuonna 2007.
Joe Flanigan (s. 5. tammikuuta 1967 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten pääosastaan scifi-sarjassa Stargate Atlantis.
Elämäkerta

Joe Flanigan kasvoi pienellä tilalla Nevadassa lähellä Renoa. 14-vuotiaana hän aloitti opinnot sisäoppilaitoksessa Kalifornian Ojaissa, jossa näytteli koulun omassa versiossa Viettelysten vaunu -näytelmästä. Myöhemmin hän opiskeli Coloradon yliopistossa, jossa luki pääaineenaan historiaa ja näytteli nimiroolia Coriolanuksessa. Osan ensimmäisestä yliopistovuodestaan Flanigan vietti vaihto-oppilaana Pariisissa.
Valmistuttuaan Flanigan ryhtyi kirjoittajaksi ja työskenteli lyhyen aikaa newyorkilaisissa Interview- ja Town & Country -lehdissä. Ystäviensä kehotuksesta hän jatkoi opiskelua näyttelijöitä kouluttavassa Neighborhood Playhousessa ja muutti myöhemmin Los Angelesiin tehdäkseen uraa näyttelijänä.
Elämäkerta > Näyttelijänä

Flaniganin ensimmäinen rooli oli Danielle Steelin Family Album -romaaniin perustuvassa samannimisessä televisioelokuvassa vuonna 1994. Sittemmin hänellä on ollut lukuisia sivuosia ja vierailuja muun muassa sarjoissa Rakkaat siskot, Dawson’s Creek, Lemmen solmut, Vain yksi elämä, Pimeyden sydän, Batmanin tytär, Amyn lailla, Pelastaja ja C.S.I. Miami. Hän näytteli myös pääosaa televisioelokuvassa Sherman’s March (2000) sekä elokuvissa Farewell to Harry (2002) ja Thoughtcrimes (2003).
Vuodesta 2004 vuoteen 2009 Flanigan näytteli Stargate Atlantiksessa Yhdysvaltain ilmavoimien majuri/everstiluutnantti John Sheppardia. Hän myös käsikirjoitti sarjan toisen tuotantokauden jakson "Epiphany".
Yksityiselämä

Flanigan on ollut naimisissa näyttelijä-maalari Katherine Kousin kanssa vuodesta 1996. Parilla on kolme poikaa, Aidan, Truman ja Fergus. Flanigan perheineen asui Kanadan Vancouverissa, jossa Stargate Atlantista kuvattiin, ja Los Angelesissa sarjan ollessa tauolla.
Aiheesta muualla

Joe Flanigan televisiokanava Sci Fin Stargate Atlantis -sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Joe Flanigan TV.comissa
Joe Flanigan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)