stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiribati
Historia

Kiribatin ensimmäiset asukkaat tulivat Mikronesian kautta Kaakkois-Aasiasta 4 000 – 5 000 vuotta sitten. He alkoivat asuttaa Gilbertsaaria ja Banabaa. Phoenixilla ja Linellä ei ollut ilmeisesti pysyvää asutusta, vaikka niilläkin on käynyt ihmisiä ennen eurooppalaisia. Muualla asukkaat muodostivat kainga-nimisiä kyläyhteisöjä, joista jokaisessa oli kokoontumispaikkana kylätalo. Kiribatilaiset tunnettiin hurjina taistelijoina, joiden keihäänkärkinä käytettiin hain hampaita. Eteläisimmille Gilbertsaarille muutti samoalaisia noin 1300-luvulla. Pian tämän jälkeen saarille kehittyi vanhimpien hallinto, gerontokratia.
Eurooppalaiset yhteydet alkoivat 1500-luvulla, mutta suurin osa Kiribatista säilyi varsin tuntemattomana aina 1800-luvulle asti, jolloin saarille alkoi tulla valaanpyytäjiä ja kookosöljykauppiaita. Gilbertinsaarelaisia miehiä vietiin 1830–1870-luvuilla orjatyöhön Perun suola- ja hopeakaivoksille ja Uuden Etelä-Walesin karja-asemille. Yhdistynyt kuningaskunta teki niistä ja läheisistä Ellicesaarista protektoraattinsa 1892. Banaba liitettiin vuonna 1900 hallintoalueeseen, kun sieltä oli löytynyt fosfaattia. Protektoraatista tuli 1916 siirtokunta, ja sen jälkeen se alkoi hallita myös suurinta osaa Phoenix- ja Linesaarista sekä Tokelauta.
Japani miehitti osan saarista toisen maailmansodan aikana. Japanilaiset olivat linnoittaneet vahvasti Tarawan, ja Tarawan taistelu marraskuussa 1943 olikin yksi Tyynenmeren sodan verisimmistä ja yksi sodan käännekohdista. Vuonna 1945 Banaban asukkaat joutuivat lähtemään Fidžiin kuuluvalle Rabin saarelle fosfaattikaivosten ympäristötuhojen takia. Brittihallinto maksoi heille korvauksia vuonna 1981 pitkällisen oikeusjutun jälkeen.
Gilbert- ja Ellicesaarten välille syntyi 1970-luvulla kiistoja, ja ne erotettiin toisistaan 1975–1976. Gilbertinsaaret itsenäistyivät 1979 nimellä Kiribati. Itsenäisyys myönnettiin virallisesti 12. heinäkuuta. Itsenäistymisen myötä Yhdysvallat lopetti vaateensa harvaan asuttua Phoenixsaaria ja kolmea lukuun ottamatta kaikkia Linesaaria kohtaan. Nämä liitettiin itsenäiseen Kiribatiin. Maan ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Ieremia Tabai, joka toimi virassaan vuoteen 1991 ja joka oli itsenäisyyden alkuaikojen keskeisin johtaja.
Kiribati on 2000-luvulla on hakenut ratkaisuja taistellakseen merenpinnan nousua vastaan. Maan hallitus osti vuonna 2014 noin 20 neliökilometriä maata Fidžin Vanua Levulta, joka voisi olla kiribatilaisten uusi kotimaa ja jota voi sitä ennen käyttää ruoantuotantoon.
Syyskuussa 2019 Kiribati solmi diplomaattisuhteet Kiinan kansantasavallan kanssa ja samalla katkesivat Kiribatin diplomaattisuhteet Taiwaniin (Kiinan tasavaltaan). Kiribati oli tunnustanut Kiinan kansantasavallan vuonna 1980, mutta vuonna 2003 se vaihtoi tunnustuksensa Taiwanin hallitukselle ja nyt siis taas kansantasavallalle. Kiribatin presidentti Taneti Maamau vieraili tammikuussa 2020 Pekingissä.
Politiikka ja aluehallinto

Kiribati on monipuoluedemokratia. Presidentti (Beretitenti) toimii sekä valtion päämiehenä että hallituksen johtajana. Hänen vastuullansa on myös esimerkiksi ulkoministerin tehtävät. Presidentti valitsee hallituksen, jossa voi olla korkeintaan 12 ministeriä.
Kiribatin parlamentti (Maneaba ni Maungatabu) valitaan neljän vuoden välein, ja parlamentissa on 45 vaaleilla valittua jäsentä. Niistä 44 valitaan valtion 26:sta vaalipiiristä ja yksi Rabisaarelle muuttaneiden entisten banabalaisten joukosta. Parlamentin puhemies on lisäksi parlamentin ex officio -jäsen. Parlamentti valitsee presidenttiehdokkaaksi kolme tai neljä ehdokasta, joista sitten valitaan vaaleilla uusi presidentti.
Taneti Maamau valittiin vuonna 2020 uudelleen presidentiksi. Parlamentissa on puolestaan 22 jäsentä Tobwaan Kiribati Party- ja Boutokaan Kiribati Moa -puolueesta. Jälkimmäinen perustettiin vasta vaalien jälkeen, kun kaksi puoluetta yhdistyivät uudeksi kokonaisuudeksi. Kiribatin puolueet eivät ole varsinaisesti puolueita, vaan ennemminkin edunvalvontaryhmiä, joilla ei ole toimistoa tai organisaatiota.
Kullakin Kiribatin 21 asutusta saaresta on oma valtuustonsa, joka huolehtii jokapäiväisistä asioista.
Kiribati on ostanut Fidžiltä Vanua Levun saaren, joka olisi valtion uusi koti ilmastonmuutoksen vuoksi.
Talous

Kiribatilla on vähän luonnonrikkauksia. Sen fosfaattivarat oli jo käytetty maan itsenäistymisen aikaan. Nykyisin suurin osa maan tuotannosta ja viennistä on kookospähkinän kuivattua ydintä sekä kalaa. Viime vuosina Kiribatin talous on heilahdellut rajusti. Taloudellista kehitystä rajoittavat koulutetun työvoiman vähäisyys, heikko infrastruktuuri ja eristyneisyys kansainvälisiltä markkinoilta.
Yli viidenneksen bruttokansantuotteesta kattaa matkailu. Ulkomainen talousapu, pääosin Yhdistyneeltä kuningaskunnalta ja Japanilta, on oleellinen lisä bruttokansantuotteeseen, viime vuosina 20–25 %.
Vuonna 2019 maan energiasta 63 % tuotettiin öljystä, 36 % uusiutuvilla energianlähteillä, lähinnä biopolttoaineilla ja aurinkopaneeleilla. Sähköntuotannosta aurinkoenergian osuus oli 15 %.
Saarilla on 19 lentopaikkaa, mutta vain neljällä on päällystetty kiitotie. Maantietä on 670 kilometriä. Satamia ovat Betio (Tarawan atollilla), Canton-saari ja English Harbor. Kansainväliset lennot tulevat vain Tarawalle ja Kiritimatille.
Väestö

Vuonna 2022 Kiribatin väkiluvuksi arvioitiin 114 189. Kiribatin viralliset kielet ovat englanti ja kiribatin kieli, mutta valtaosa väestöstä puhuu vain kiribatia. Se onkin yksi harvoista Tyynenmeren kielistä, jonka valta-asemaa englanti ei uhkaa.
Maan suurin uskonto on kristinusko, vaikkakin siihen usein sekoittuu paikallisia kansanuskomuksia. Vuoden 2005 väestönlaskennassa katolisia oli 55 %, protestantteja 36 %, mormoneita 3,1 %, bahaita 2,2 %, adventisteja 1,9 % ja muita 1,8 %.
Peruskoulun käyminen on pakollista, ja osa oppilaista jatkaa joko valtion tai kirkon ylläpitämissä oppikouluissa. Korkeakouluun lähdetään usein ulkomaille, mutta Etelä-Tyynenmeren yliopistolla on Tarawassa koulutuskeskus, ja opettajia ja insinöörejä koulutetaan Kiribatissa.
YK:n vuosituhattavoitteista vain yhtä pidettiin vuoden 2007 arvion mukaan todennäköisenä ja kolmea mahdollisena tavoittaa. Todennäköinen saavutettava tavoite on ulottaa peruskoulutus kaikille. Mahdollisia ovat vähentää lapsikuolleisuutta ja parantaa odottavien äitien terveyttä sekä edistää kansainvälistymistä. Pidetään epätodennäköisenä, että sukupuolten väliseen tasa-arvoon, ympäristöön tai tarttuviin tauteihin liittyvät tavoitteet saavutettaisiin. Köyhyyteen liittyvästä tavoitteesta ei ollut tarpeeksi tietoa sen saavuttamisen arvioimiseksi.
Pahimmat tartuntataudit ovat bakteeriperäinen ripuli sekä malaria. Aikuisista 46 % on merkittävästi ylipainoisia – luku on maailmassa 9. korkein. Tupakointi on todella yleistä, miehistä yli puolet ja naisista noin neljännes polttaa tupakkaa.
Kulttuuri

Kiribatilaisten perusruoka saadaan merestä, sillä atollien luonteesta johtuen vain harvat viljelyskasvit menestyvät niillä. Kotimaisia kasviksia ovat kookospähkinät, taaro, leipäpuunhedelmät, kairapalmut ja villit viikunat. Kookospähkinän nesteestä käytetään alkoholia, jonka juomisesta on tullut joillekin ongelma. Tuontielintarvikkeet, etenkin riisi, ovat yleistymässä saarilla.
Kiribatilla ilmestyy kaksi viikoittaista sanomalehteä, Te Uekera ja hallituksen omistama Kiribati Newstar.
Valtio ylläpitää yhtä radiokanavaa. Kanavapakettien kautta voi seurata australialaisia ja yhdysvaltalaisia televisio-ohjelmia.
Kulttuuri > Urheilu

Kiribati osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Ateenassa 2004. Sillä on ollut kahden ja kolmen hengen joukkueet, jotka ovat osallistuneet yleisurheiluun ja painonnostoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiribati Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Kiribati Wikivoyagessa (englanniksi)
Matkaopas aiheesta Kiribati Wikimatkoissa
Kiribati - Globalis.fi
| n k Kansainyhteisö |
| --- | --- |
Jäsenvaltiot:  Antigua ja Barbuda  Australia  Bahama  Bangladesh  Barbados  Belize  Botswana  Brunei  Dominica  Etelä-Afrikka  Fidži  Gabon  Gambia  Ghana  Grenada  Guyana  Intia  Jamaika  Kamerun  Kanada  Kenia  Kiribati  Kypros  Lesotho  Malawi  Malesia  Malediivit  Malta  Mauritius  Mosambik  Namibia  Nauru  Nigeria  Pakistan  Papua-Uusi-Guinea  Ruanda  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit  Salomoninsaaret  Sambia  Samoa  Seychellit  Sierra Leone  Singapore  Sri Lanka  Swazimaa  Tansania  Togo  Tonga  Trinidad ja Tobago  Tuvalu  Uganda  Uusi-Seelanti  Vanuatu  Yhdistynyt kuningaskunta 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  UK Parliament  Yle 
Muut:  NARA  IdRef 
Kiribatin kartta
Tarawan atollia ilmasta.
Kiritimati Kansainväliseltä avaruusasemalta 16.1.2002 kuvattuna
Gunlög

| Gunlög |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  21. syyskuuta
– ortodoksinen:  –
Vastineita eri kielissä:  Gunnlaug, Gunlaug 
Nimen alkuperä:  muinaisskandinaavinen nimi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gunlög on naisen etunimi. Se on muinaisskandinaavinen nimi, jota aikoinaan on käytetty myös miehennimenä. Nimen alkuosa (Gun-) merkitsee ’taistelua’. Loppuosan (-lög) merkitys on mahdollisesti ’liitto’ tai ’lupaus’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 120 Gunlög-nimistä naista.
Nimipäivät

Gunlög-nimi lisättiin suomenruotsalaiseen almanakkaan vuonna 1950. Nimipäivä oli alun perin 9. elokuuta, mutta vuodesta 1973 lähtien se on ollut 21. syyskuuta.
Tunnettuja Gunlögejä

Jytte Gunlög Guteland (s. 1979), ruotsalainen europarlamentaarikko
Jack Kirby

| Jack Kirby |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. elokuuta 1917 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 6. helmikuuta 1994 (76 vuotta) Thousand Oaks, Kalifornia, Yhdysvallat
Jack Kirby (oikealta nimeltään Jakob Kurtzberg, 28. elokuuta 1917 – 6. helmikuuta 1994) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä ja -käsikirjoittaja. Hän loi uransa aikana satoja hahmoja, muun muassa Kapteeni Amerikan, Hulkin ja Ihmeneloset.
Varhainen- ja henkilökohtainen elämä

Itävallan juutalaisten vanhempien poika Kirby syntyi New Yorkissa. Hän oli perheensä ensimmäinen Yhdysvalloissa syntynyt jäsen, hänellä oli myös nuorempi veli nimeltään David. Hän lopetti koulunsa kuusitoistavuotiaana ja meni töihin Max Fleischerin animaatiostudioon jossa piirsi Betty Boop ja Kippari-Kalle -animaatioita. Itseoppinut piirtäjä sai vaikutteensa Alex Raymondilta ja Milton Caniffilta, aikansa tunnetuimmilta sarjakuvantekijöiltä 1930-luvulla.
Toukokuussa 1942 Kirby meni naimisiin Rosalind (Roz) Goldsteinin kanssa, jonka perhe asui samassa talossa kuin Kirby, ja he olivat yhdessä Kirbyn kuolemaan asti. Vuonna 1943 hän meni asepalvelukseen, ja joutui Eurooppaan missä hän rantautui Omaha Beachille heti Normandian maihinnousun jälkeen. Hän sai myöhemmin pahan paleltuman ja hänet kotiutettiin sen vuoksi.
Sarjakuvapiirtäjän uran alku

Yhteistyössä Joe Simonin kanssa Kirby loi Kapteeni Amerikan, patrioottisen supersankareiden esikuvan Marvel-yhtiön edeltäjälle Timely Comicsille vuonna 1941. Kapteeni Amerikka ei ollut ensimmäinen patrioottisankari, mutta varmasti tunnetuin. Muita Simonin ja Kirbyn luomuksia olivat ”poikasankarit”, kuten Boy Commandos ja Uutispoikalegioona National Comicsille, DC Comicsin edeltäjälle.
Toisen maailmansodan jälkeen supersankarit menivät pois muodista, ja Kirby elätti itsensä ja perheensä romanttisten tyttöjen sarjakuvien piirtäjänä. 1950-luvun lopulla seikkailusarjakuva palasi Kirbyn töihin: hän teki töitä esimerkiksi  Vihreän Nuolen ja uuden ryhmän Challengers of the Unknownin parissa.
Stan Lee ja Marvel Comics

Timely Comicsin seuraaja Atlas Comics oli tehnyt paljon hirviösarjakuvia pitkin 1950-lukua. Kirby saikin mainetta hurjien hirviöiden taitajana. Sarjoja kirjoitti Stan Lee, joka keksi että erityyppiset supersankarit voisivat olla seuraava sarjakuvavillitys. Lee oli oikeassa, ja Atlas muutti nimensä Marveliksi vuonna 1961. Seuraavien kahden vuoden aikana Lee ja Kirby loivat yhdessä muun muassa Ihmeneloset, Hulkin, Thorin, Kostajat ja Ryhmä-X:n. Myös Hämähäkkimiehen luojana Kirbyllä väitetään olleen sormensa pelissä.
Marvelin sankarit seikkailivat menestyksekkäästi vuosikymmenen loppuun. Kirby ei piirtänyt kaikkia luomuksiaan koko aikaa. Kun hän sai keskittyä Ihmenelosiin ja Thoriin, piirrosjäljestä tuli huolitellumpaa ja ennen kaikkea massiivisempaa.
1970-luku ja DC Comics

Vuosikymmenen vaihteessa Kirbyn taiteellinen kunnianhimo oli kasvanut. Hän lähti Marvelilta vuonna 1970 ovet paukkuen, koska ei saanut omia ideoitaan läpi. Kirbyllä oli esimerkiksi tarkoitus Thorin sivuilla ottaa mukaan Pohjolan jumalten lopullinen tuho, Ragnarök. Stan Lee ei sallinut sitä, joten Kirby esitti uuden jumalsarjansa New Godsin kilpailevalle DC-yhtiölle. DC halusi kuitenkin Kirbyn uudistavan yhtiön ykkössankarin Teräsmiehen. Asia ei innostanut Kirbyä, mutta lopulta päästiin kompromissiin. Kirby aloitti kolme omia hahmojaan sisältänyttä lehteään: New Gods, Forever People ja Mister Miracle. Neljäntenä lehtenä Kirby suostui tekemään Teräsmiehen sivulehteä, Jimmy Olsenia johon Kirby otti mukaan paljon omia ideoitaan. Kirbyn taiteen ystävät eivät vain pitäneet siitä, että DC piirrätti Teräsmiehen ja Olsenin päät uudelleen Teräsmiehen vakiopiirtäjillä.
Jumalten seikkailut eivät myyneet tarpeeksi yhtiön mielestä ja lehdet lopetettiin parin vuoden päästä. Kirby sai kuitenkin aloittaa uusia nimikkeitä. Scifisarja OMAC, apokalyptinen Kamandi ja mystinen Demoni Etrigan aloittivat seikkailunsa. Kaikki Kirbyn 1970-luvun DC-hahmot esiintyvät yhä edelleen usein yhtiön lehdissä, ja aina välillä joku saa oman lehtensäkin.
Paluu Marvelille

Jumalten loppuminen vaivasi Kirbyä vuosikymmenen puolivälissä, ja hän päätti tiedustella olisiko entinen työnantaja Marvel kiinnostunut hänen ideoistaan. Kirby palasi Marvelin palvelukseen lyhyeksi aikaa vuonna 1975. Hän sai kirjoittaa ja piirtää omia sarjojaan. Tämän kauden parhaimmistoa edustivat Kirbyn paluu Kapteeni Amerikan pariin, uusi sarja Ikuiset (engl. Eternals) -yli-ihmisrodusta ja kunnianhimoinen sarjakuvaversio Stanley Kubrickin 2001: A Space Odyssey -elokuvasta.
Ikuiset oli suoraa jatkoa Uusille Jumalille. Tietysti eri nimisiä hahmoja oli tuotava mukaan ettei tavaramerkkiä loukattaisi. Kyseessä oli kuitenkin yhtä luonteva siirtymä kuin Thorista Uusiin Jumaliin. Marvelin tapa sulauttaa kaikki supersankarit samaan universumiin vesitti kuitenkin ideaa.
Kirbyn toivomus oli, ettei mukaan tarvitsisi ottaa esimerkiksi Hulkia. Hulk ei lopulta tullutkaan, mutta Hulk-robotti piti tunkea mukaan. Devil Dinosaur, sekä Machine Man olivat muita uusia lehtiä. Vanhan luomuksensa Kapteeni Amerikan suhteen Kirby sai myös vapaat kädet. Samoin Ihmenelosiin 1960-luvulla luotu Musta Pantteri sai ensimmäisen piirtäjänsä takaisin.
Oikeudet hahmoihin

Yhä edelleen Kirby oli tyytymätön. Hän ei saanut oikeuksia luomiinsa hahmoihin eikä piirtämiään originaalitöitä haltuunsa. 1980-luvulla oli liikkeellä huhu, että Marvel olisi kadottanut tuhansia Kirbyn piirtämiä sivuja. Originaalit olisivat miljoonien dollarien arvoisia.
Kirby teki uusia hahmoja 1980-luvulla Pacific Comicsille ja Eclipse Comicsille, pienille kustantajille. Näistä hahmoista ei tullut suosittuja.
Hän kuoli vuonna 1994 Kaliforniassa 76-vuotiaana. Kirbyn kuoleman jälkeen hänen töitään on julkaistu uudelleen monessa muodossa. Suomeksi Kirbyä on tullut lähinnä Ihmeneloset-julkaisuissa.
Kirbyn tyyli

Kirbyn piirrostyyli on hieman möhkälemäistä, mutta hän kykenee toisaalta välittämään toiminnan liikkeen ja dramatiikan räjähdysmäisellä tavalla, joka useimmilta sarjakuvataiteilijoilta puuttuu. Kirby hyödyntää töissään elokuvamaista kerrontaa ja näyttäviä kuvakulmia, ja hänen tyylinsä on selvästi vaikuttanut moniin nykypäivän sarjakuvataiteilijoihin. Kirbyn tarinat ovat usein aidosti näkemyksellisiä, ja hän on innoittanut monia käsikirjoittajia ja piirtäjiä siirtymään vanhahtavista avaruusoopperoista kohti 1980-luvulla yleistyneitä barokkimaisia kuvaelmia.
Jack Kirbyä suomeksi

Ihmeneloset
Kostajat
Teräsmies vuosialbumi 1979
Hopeasurffari, Kostajat EJ 1992
Disneyn näytelmäelokuvan Musta aukko sarjakuvaversio Apu-lehden sarjakuvaliitteessä 1980-1981
Kuvitettuja klassikkoja: Pompeijin viimeiset päivät.
Kirjallisuutta

Lagerstedt, Ilpo: Supersankarit.  Kirjastopalvelu Oy, 1991.  ISBN 951-692-273-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jack Kirby Museum: Jack Kirby Biography
An illustrated biography of Jack Kirby. One of dozens of biographical pages for illustrators and artists. (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove 2 
Muut:  Europeana  SNAC 2  IdRef 
Kirby tuli tunnetuksi voimallisista hahmokuvauksistaan ja positioistaan. Kuvassa Ihmenelosten Möykky ja Thor taistelevat.
Gusev-kraatteri

Spiritin laskeutumisalue sijaitsee melko lähellä keltaisen ellipsin keskipistettä
Gusev-kraatteri on venäläisen tähtitieteilijän Matvei Gusevin mukaan nimetty kraatteri Marsissa lähellä päiväntasaajaa. Kraatterin halkaisija on 160 km.
Spirit-luotain laskeutui kraatteriin 3. tammikuuta 2004. Mönkijän tekemät havainnot viittaavat siihen, että kraatterissa on ollut muinoin järvi. Kiertoradalla olevien luotainten kuvissa näkyy 900 kilometriä pitkä muinainen laakso (joenuoma, kuvassa alhaalla), joka johtaa Guseviin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yle Teema: Gusev-kraatteri
Wired: Water Flowing on Mars (englanniksi)
Gusev

Gusevin vaakuna.
Gusev (ven. Гу́сев) on kaupunki Kaliningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Pissajoen rannalla 115 kilometriä Kaliningradista itään. Kaupunki on Gusevin piirin keskus. Sen kautta kulkee Kaliningradin ja Vilnan välinen rautatie (Gusevin asema). Asukkaita on 28 000 henkeä (vuonna 2008).
Paikkakunta on syntynyt 1200-luvulla. Vuonna 1724 siitä tuli kaupunki, joka vuoteen 1945 saakka kuului Saksan Itä-Preussiin nimellä Gumbinnen. Vuonna 1946 se nimettiin uudelleen seudun taisteluissa menehtyneen kapteeni Sergei Gusevin mukaan. Nykyään kaupungissa on laite- ja elintarviketeollisuutta.
Aiheesta muualla

Gusevin piirin sivusto (venäjäksi)
Gusevin kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi), (saksaksi)
Kaliningradin alueen kaupungit
Linda Gustavson

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten uinti. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | México 1968 | 4×100 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | México 1968 | 400 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | México 1968 | 100 m vapaauinti |  |
Linda Gustavson (s. 30. marraskuuta 1949) on entinen yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Gustavson saavutti kolme mitalia Méxicon 1968 olympialaisissa. Hän voitti kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä, jossa hän ui toisen osuuden. Hopeaa hän sai 400 metrin vapaauinnissa, jossa hän hävisi 16-vuotiaalle maannaiselleen Debbie Meyerille 3,7 sekunnilla. Pronssia hän sai 100 metrin vapaauinnissa, jossa hän varmisti Yhdysvaltain kolmoisvoiton häviten kultamitalisti Jan Hennelle 0,3 sekuntia.
Vladimir Kirpitšnikov

| Vladimir Kirpitšnikov |
| --- | --- |
 Kirpitšnikov vankeusaikanaan Suomessa
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1903 Simbirsk, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 28. elokuuta 1950 (47 vuotta) Moskova, Neuvostoliitto
Ammatti:  jalkaväen upseeri
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Neuvostoliitto
Palvelusvuodet:  1925–1941
Komentajuudet:  43. jalkaväkidivisioonan komentaja
Taistelut ja sodat:  Talvisota - Viipurinlahden taistelu Jatkosota - Viipurin taistelu (1941)
Sotilasarvo:  kenraalimajuri
Joukko-osasto:  11. jalkaväkidivisioona  43. jalkaväkidivisioona
Vladimir Vasiljevitš Kirpitšnikov (ven. Влади́мир Васи́льевич Кирпи́чников, 7. heinäkuuta 1903, Simbirsk – 28. elokuuta 1950, Moskova) oli neuvostoliittolainen divisioonan komentaja toisen maailmansodan aikana. Hän oli arvoltaan kenraalimajuri ja toimi sekä talvisodassa että jatkosodassa Neuvostoliiton 43. jalkaväkidivisioonan komentajana. Kirpitšnikov oli ainoa kenraalin arvoinen suomalaisten saama sotavanki talvi- ja jatkosotien aikana.
Varhaiset vuodet

Kirpitšnikov valmistui kadettina Uljanovskin jalkaväkikoulusta vuonna 1925. Hän palveli Leningradin 11. jalkaväkidivisioonan ensin joukkueenjohtajana tämän jälkeen komppanianpäällikkönä sekä lopulta pataljoonankomentajana vuoteen 1937 asti. Kirpitšnikov osallistui Espanjan sisällissotaan rykmentin esikunnan komentajana, jossa tehtävässä hänet palkittiin punaisella tähdellä. Kirpitšnikov nimitettiin 43. jalkaväkidivisioonan komentajaksi 23. elokuuta 1939.
Talvisota

Talvisodan loppuvaiheella maaliskuussa Kirpitšnikov komensi 43. jalkaväkidivisioonaa Viipurinlahden taistelussa. Hyökkäysjoukot saivat haltuunsa pääosan Uuraan saarista 9. maaliskuuta ja etenivät seuraavana päivänä Viipurinlahden länsipuolelle. Sodan loppuun mennessä joukot eivät kuitenkaan päässeet tavoitteisiinsa verisissä saaristotaisteluissa. Neuvostoliittolaisia divisioonia (42.D, 43.D, 113.D.) oli vastassa Johan Arajuuren johtama suomalaisten 4. divisioona. Kirpitšnikov palkittiin komentajuudestaan punaisella lipulla.
Jatkosota > Vangitseminen Viipurin suurmotissa

Ennen jatkosotaa Kirpitšnikov suoritti opintoja Frunzen sotilasakatemiassa, jossa valmentauduttiin korkeimpaan toimituspäällystöön. Jatkosodassa 43. jalkaväkidivisioona kuului osana Neuvostoliiton 50. armeijakuntaa, ja se sai tehtäväkseen Viipurin seudun puolustamisen. 50. armeijakuntaa vastassa oli rajan takana suoraan Suomen IV armeijakuntaa sekä pohjoisemmassa Suomen V armeijakunta. Suomalaiset ylittivät rajan Karjalankannaksen kohdalla 31. heinäkuuta. Kirpitšnikov otti vastuulleen Viipurin puolustuksen, ja 43. divisioona vetäytyi käsketylle puolustustasalle länteen päin. Hän hallinnoi oman divisioonansa lisäksi 23. armeijan kahta jalkaväkidivisioonaa (115.D ja 123.D).
Suomalaiset joukot lähestyivät puolustuksesta huolimatta Viipuria lännestä ja pohjoisesta. Rintaman komentaja Markian Popov kritisoi 25. elokuuta Kirpitšnikovin toimintaa ja uhkaili häntä ja komissaaria kenttäoikeudella. Neuvostoliiton Luoteisen Suunnan ylipäällikön Kliment Vorošilovin tahdon mukaisesti Viipuri haluttiin pitää viimeiseen saakka. Tämä aiheutti koko talvi- ja jatkosodan suurimman motin Por­lammen alueelle. Neuvostoliittolaiset onnistuivat evakuoimaan vain osan miehistä Koivistoon ja edelleen Leningradiin. Raskas kalusto jäi kokonaan suomalaisille. Sotavankeja oli noin 9 000. Kirpitšnikov sai lievän ruhjevamman ja joutui suomalaisten sotavangiksi 1. syyskuuta. Hän oli ainoa kenraalin arvoinen vanki talvi- ja jatkosotien aikana.
Jatkosota > Kuulustelut

Kirpitšnikovin kuulustelut suoritettiin kenttäteltassa heti vangitsemisen jälkeen ja suomalaiset onnistuivat vahvistamaan aiemmat tiedustelutiedot sekä saamaan tietoja puna-armeijan joukoista kannaksella. Kolmen päivän kuluttua hänet siirrettiin jatkokuulusteluihin armeijakunnan esikuntaan Karisalmessa. 12. syyskuuta hänet kuljetettiin armeijan päämajaan Mikkeliin, missä kuulustelut jatkuivat lokakuun loppuun asti. Suomalaiskuulustelijat arvioivat Kirpitšnikovin suhtautuvan kriittisesti neuvostojärjestelmään, joten hänet siirrettiin Helsinkiin Päämajan propagandaosaston käyttöön. Kirpitšnikov ei painostuksista huolimatta suostunut johtamaan neuvostovastaista liikettä, mutta hän sen sijaan kirjoitti joitakin kriittisiä artikkeleita.