stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tapio Lehtinen
Purjehdusura > Golden Globe Race 2018 -purjehdus

Lehtinen osallistui yhtenä 18 purjehtijasta vuosina 2018–2019 Golden Globe Race 2018 -purjehdukseen. Hän oli yksi viidestä purjehduksen loppuun suorittaneista ja viimeinen perille päässeistä. Kilpailu oli alkuperäisen Golden Globe Race -kilpailun 50-vuotisjuhlakilpailu, ja siinä sai käyttää vain alkuperäisen kilpailun aikana olemassa ollutta teknologiaa.
Purjehdus alkoi 1. heinäkuuta 2018 Les Sables-d'Olonnen satamasta Ranskassa. Lehtisen vene oli nimeltään Asteria. Se on rakennettu Italiassa vuonna 1964 ja S&S Gaia 36 -tyyppinen.
Tasmanian tienoille saapuessaan Lehtisen venettä vaivasivat sen pohjaan Intian valtamerellä kiinnittyneet hanhenkaulat. Hän ei saanut Australian viranomaisilta lupaa puhdistaa veneensä pohjaa, sillä hanhenkaulat ovat alueella vieraslaji. Osa muista kilpailijoista oli saanut luvan tähän operaatioon. Hanhenkaulat pystyivät kiinnittymään Lehtisen veneeseen, sillä sen pohjaa ei ollut maalattu tarkoitukseen sopivilla myrkkymaaleilla. Kyseessä oli suomalaisen telakan tekemä virhe, joka johtui siitä, että valtameripurjehduksissa käytetty myrkkymaali on kielletty Itämerellä. Hanhenkaulat ratkaisivat kilpailun Lehtisen osalta, eikä hänellä ollut mitään mahdollisuuksia parempaan sijoitukseen.
Lehtinen saapui maaliin Les Sables-d'Olonneen 19. toukokuuta 2019. Matkaa hän oli tehnyt yli 30 000 merimailia eli noin 55 000 kilometriä. Hän oli kilpailijoista ainoa, joka selvisi maaliin ilman ns. knockdownia eli ilman, että veneen masto ja purjeet olisivat osuneet veteen. Lehtisen mukaan veneen malli esti tätä tapahtumasta tuulissa, jotka pahimmillaan olivat nopeudeltaan 45–60 solmua.
Kisaan osallistuneissa veneissä oli myös moottori, kuten vuoden 1968 kisassakin. Polttoainetta oli sallittu ottaa mukaan 150 litraa. Se oli tarkoitettu käytettäväksi tyynen sään osuessa kohdalle. Lehtisen moottori meni epäkuntoon jo purjehduksen alkupuolella Kanarian saarten kohdalla, eikä hän saanut sitä korjattua. Maaliin tullessa hänellä oli polttoainetta jäljellä vielä 135 litraa. Muilla maaliin päässeillä ei ollut jäljellä mitään.
Lehtinen käytti matkaan 322 päivää. Kisan voittanut 73-vuotias Jean-Luc van den Heede käytti matkaan 211 päivää ja pääsi maaliin tammikuun 29. päivänä.
Lehtisen purjehduksesta on sanottu, että hänen sijoituksensa on “suomalaisen purjehduksen parhaita viidensiä sijoja”. On myös sanottu, että Hjallis Harkimon yksinpurjehdus maailman ympäri vuosina 1986–1987 kalpenee Lehtisen suorituksen rinnalla, sillä Harkimo sai pysähdellä matkan varrella ja ottaa mukaan tuoretta ruokaa ja vettä. Lehtisellä sen sijaan oli mukana kaikki tarvittava, ja ruokaa hänellä oli kilpailun päättäessään vielä kahdeksi kuukaudeksi ja vettäkin vielä kahdeksi viikoksi.
Purjehdusura > Golden Globe Race 2022

Hätäsignaalin koordinaatit
Lehtinen ilmoitti osallistuvansa Golden Globe Race 2022 -purjehdukseen, jotta hän voisi antaa veneelleen ja itselleen uuden tilaisuuden menestyä paremmin.
Golden Globe Racen lähtö oli 4. syyskuuta 2022 Ranskasta Les Sables-d'Olonnen kaupungista. Tällä kerralla Asteria-veneen pohja oli suojattu valtamerikelpoisella myrkkymaalilla. Tehokkaammasta maalista huolimatta 20. lokakuuta mennessä pohjaan oli jälleen tarttunut barnakkeleita. Lehtinen sai kuitenkin puhdistettua veneensä pohjan pienikokoisesta noin 60 yksilön barnakkeliyhdyskunnasta Etelä-Atlantilla.
18. marraskuuta Lehtisen Asteria-vene upposi Etelä-Afrikan Port Elizabethin lähettyvillä ja Lehtinen joutui siirtymään pelastuslautalle. Lehtinen arvelee onnettomuuden syyksi, että Asterian runkoon rakennettu läpivienti petti, jolloin veneen taaimmainen osasto täyttyi vedellä, mikä johti vesitiiviin laipion pettämiseen, minkä seurauksena vene täyttyi vedellä ja upposi viidessä minuutissa.
Veneen uppoamishetkellä Lehtisen kaksi lähintä kilpailijaa olivat hänestä 176 ja 310 kilometrin päässä ja lähin laiva noin 430 kilometrin päässä. Lähin kilpakumppani Kirsten Neuschäfer lähti auttamaan Lehtistä. Neuschäfer saavutti Lehtisen seuraavan päivän aamuna ja poimi hänet kyytiinsä. Neuschäferin veneestä Lehtinen siirtyi rahtilaiva Darya Gayatrin kyytiin matkalle kohti Rizhaon satamaa. Neuschäfer jatkoi purjehduskilpailua aikahyvityksen kanssa. Lehtinen pääsi häntä kuljettaneen rahtilaivan kyydistä 5. joulukuuta 2022 Indonesian Jakartassa, josta hän palaa Suomeen.
Purjehdusura > Ocean Globe Race 2023

Golden Globe Race 2022:n jälkeen Lehtinen aikoo osallistua täysin suomalaisen tiimin kanssa Ocean Globe Race 2023 -kilpailuun veneellä, jonka hän on ostanut Englannista. Vene on Suomessa 1970 Nautorin telakalla rakennettu Sparkman & Stephensin suunnittelema Swan 55 -jooli. Veneen nimi on Galiana. Kilpailuun osallistuva tiimi Tapio Lehtinen Sailing koostuu suomalaisista “uuden sukupolven” valtameripurjehtijoista. Tapio Lehtinen Sailingin yhteistyökumppaneina on suomalaisia yrityksiä, mutta pääsponsori puuttuu vielä.
Yksityiselämä

Lehtisen veli Eero Lehtinen oli miehistön jäsenenä Martela O.F. -veneessä, joka kaatui kölin irrottua Whitbread Round the World -kisassa vuonna 1990.
Lehtisellä on kolme lasta, joista kaksi, olympiapurjehtijat Silja ja Lauri Lehtinen, ovat hänen ensimmäisestä avioliitostaan. Ensimmäinen vaimo Pia kuoli rintasyöpään vuonna 1988.
Aiheesta muualla

Tapio Lehtinen Sailing viralliset verkkosivut
Tapio Lehtinen Golden Globe Racen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Tapio Lehtinen Golden Globe Race 2022 -sivustolla
Ylen uutinen Lehtisen saapumisesta maaliin vuonna 2019
Mika Karttunen: Meren kutsu. Dokumenttielokuva. Solar Films, 2022. 54 min. Yle Areena.
Kuusi kuvaa yksinpurjehtija Tapio Lehtisen elämästä, Yle Radio 1, 20.8.2023
Terry Ablade

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 12. lokakuuta 2001 (ikä 23)
Syntymäpaikka: Accra, Ghana
Pelipaikka: hyökkääjä
Seura
Seura: Carlisle United (lainalla Fulhamista)
Pelinumero: 12
Junioriseurat
: FC Sport
: VPS Juniorit
: OPS
2016–2018: Jazz
2018–2021: Fulham
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2017–2018 | Jazz | 20 | (4) |
| 2018– | Fulham | 0 | (0) |
| 2022 | → AFC Wimbledon (laina) | 12 | (0) |
| 2023– | → Carlisle United (laina) | 1 | (0) |
Maajoukkue
| 2017 | Suomi U16 | 5 | (2) |
| 2017–2018 | Suomi U17 | 14 | (3) |
| 2018–2019 | Suomi U18 | 7 | (1) |
| 2018–2019 | Suomi U19 | 9 | (1) |
| 2021–2022 | Suomi U21 | 5 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 3. syyskuuta 2023.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 3. syyskuuta 2023.
Terry Ablade (s. 13. lokakuuta 2001 Accra) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin ykkösliigassa pelaavaa Carlisle Unitedia, lainasopimuksella Fulhamista.
Ura > Seurajoukkueet

Ghanassa syntynyt Ablade aloitti jalkapalloilun Vaasassa, jossa hänen isänsä Seth Ablade pelasi. Vuonna 2016 Abalde siirtyi porilaisen FC Jazzin junioreihin ja teki myös sopimuksen seuran edustusjoukkueen kanssa. Kausina 2017–2018 hän pelasi FC Jazzissa 20 Kakkosen ottelua ja teki niissä neljä maalia.
Kesällä 2018 Ablade siirtyi lontoolaisen Fulhamin U18-joukkueeseen. Tammikuussa 2022 Ablade solmi Fulhamin kanssa vuoteen 2025 ulottuvan sopimuksen ja siirtyi samalla lainaan Wimbledoniin. Hän teki debyyttinsä Ykkösliigassa 15. tammikuuta 2022 ottelussa Morecambea vastaan.
Ablade oli ensimmäisen kerran Fulhamin edustusjoukkueen kokoonpanossa Valioliigan ottelussa Brentfordia vastaan elokuussa 2022. Muutamaa päivää myöhemmin hän pääsi ensimmäistä kertaa kentälle Liigacupin ottelussa.
Kaudeksi 2023–2024 Ablade siirtyi lainalle Ykkösliigan Carlisle Unitediin.
Ura > Maajoukkueet

Ablade on edustanut Suomen alle U18, U19 ja U21-maajoukkueita.
Aiheesta muualla

Terry Ablade Suomen Palloliitto.
Tinkoff

Tinkoff tarkoittaa ainakin seuraavia
Tinkoff, venäläisen liikemiehen Oleg Tinkovin perustama pankki
Tinkoff, venäläisomisteinen, alkujaan tanskalainen pyöräilytalli
Tomáš Kapusta

| Tomáš Kapusta> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. helmikuuta 1967 (ikä 57) Zlín, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  184 cm
Paino:  86 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1986–2004
Seurat:  Dukla Trenčín,  Cape Breton Oilers,  HPK,  Porin Ässät,  Rauman Lukko,  Vsetín HC,  Espoo Blues,  Zlín ZPS HC,  Cleveland Lumberjacks,  Muskegon Fury,  Long Beach Ice Dogs
NHL-varaus:  104. varaus, 1985 Edmonton Oilers
Tomáš Kapusta (s. 23. helmikuuta 1967 Zlín, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan kotimaansa lisäksi muun muassa Suomen SM-liigassa sekä Pohjois-Amerikan AHL- ja WCHL-liigoissa. Edmonton Oilers varasi hänet NHL:ään vuonna 1985.
Pisteet Suomessa

| Kausi | Joukkue | Ottelut | Maalit | Syötöt | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992–1993 | HPK | 48 | 30 | 17 | 47 |
| 1993–1994 | HPK | 43 | 21 | 27 | 48 |
| 1994–1995 | Lukko | 25 | 7 | 9 | 16 |
| 1994–1995 | Ässät | 19 | 5 | 4 | 9 |
| 1995–1996 | Ässät | 25 | 8 | 11 | 19 |
| 1998–1999 | Blues | 7 | 1 | 1 | 2 |
Eugène Martin

| Eugène Martin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1915  Suresnes 
Kansalaisuus:   Ranska
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1950
Talli(t):  Talbot-Lago
Kilpailuja:  2
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Britannian Grand Prix 1950
Viimeinen kilpailu:  Sveitsin Grand Prix 1950
Eugène Martin (24. maaliskuuta 1915 – 12. lokakuuta 2006) oli ranskalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui kahteen Grand Prix -kilpailuun vuonna 1950, mutta keskeytti kummassakin kisassa, eikä näin saavuttanut pisteitä.
Timescape

| Timescape KenZiner |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1998
 Tuottaja(t): David T. Chastain
 Tyylilaji: power metal
 Kesto: 60.02
 Levy-yhtiö: Leviathan
KenZinerin muut julkaisut
|   | Timescape 1998 | The Prophecies 1999 |
Timescape on KenZinerin ensimmäinen studioalbumi vuodelta 1998.
Kappaleet

Future Signs – 5:42
Into the Light – 4:13
Images of the Past – 5:47
Dreamer – 6:18
Thru The End – 4:50
Timescape – 7:52
Walking in the Rain – 7:08
Seasons – 7:29
In the Silence – 5:18
Land of Shadows – 7:36
Kokoonpano

Jarno Keskinen – kitarat, basso, koskettimet
Stephen Fredrick – laulu
Dennis Lesh – rummut
Arvostelut

The Metal Crypt:
Aiheesta muualla

Timescape Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Timescape Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Espanjan alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

| Espanja |
| --- | --- |
Liitto:  Federación Española de Deportes de Hielo
Valmentaja:   Timo Tuomi
Eniten otteluita:  Adrain Betran (25) Ignacio Solorzano (25) Alfonso Garcia (25) Iñigo Gainza (25)
Eniten maaleja:  Juan José Martin (27)
Eniten pisteitä:  Juan José Martin (37)
Ensimmäinen ottelu
  Espanja 7–3 Yhdistynyt kuningaskunta  (Varese, Italia; 25. maaliskuuta 1984)[lähde? ] 
Suurin voitto
  Espanja 13–1 Meksiko  (Sofia, Bulgaria; 30. joulukuuta 1996)[lähde? ] 
Suurin tappio
  Tanska 19–0 Espanja  (Belluno, Italia; 21. maaliskuuta 1988)[lähde? ] 
Espanjan alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Espanjaa jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa ja muissa kansainvälisissä ikäluokan otteluissa. Pääsarjassa joukkue ei ole koskaan pelannut, mutta vuodesta 2002 lähtien se on pelannut 2. divisioonaa. Juokkueen valmennuksessa on toiminut 2010-luvulta alkaen suomalainen Timo Tuomi, joka on ollut joukkueen päävalmentaja kaudella 2015–2016 ja jälleen kaudesta 2019–2020 alkaen.
Sijoitukset maailmanmestaruuskilpailuissa

| --- | --- |
 1984 – C-sarja; 3.–4.tarvitaan parempi lähde  1985 – C-sarja; 6.  1987 – C-sarja; 5.  1988 – C-sarja; 5.  1992 – C-sarja; 4.  1993 – C-sarja; 7.  1994 – C-sarja; 7.  1995 – C1-sarja; 5.  1996 – C-sarja; 8.  1997 – D-sarja; 3.–4.tarvitaan parempi lähde  1998 – D-sarja; 3.–4.tarvitaan parempi lähde  1999 – D-sarja; 4.  2000 – D-sarja; 4.  2001 – 3. divisioona; 2.  2002 – 3. divisioona; 2.  2003 – 2. div., lohko B; 4.  2004 – 2. div., lohko A; 4.  2005 – 2. div., lohko B; 4.  2006 – 2. div., lohko A; 4.:  2007 – 2. div., lohko A; 4.  2008 – 2. div., lohko B; 4.  2009 – 2. div., lohko B; 5.  2010 – 2. div., lohko A; 3.  2011 – 2. div., lohko A; 3.  2012 – 2. div., lohko A; 4.  2013 – 2. div., lohko A; 6.  2014 – 2. div., lohko B; 2.  2015 – 2. div., lohko B; 2.  2016 – 2. div., lohko B; 2.  2017 – 2. div., lohko B; 2.  2018 – 2. div., lohko B; 1.  2019 – 2. div., lohko A; 5.  2020 – 2. div., lohko A; 5.  2021 – 2. div., lohko A; Turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.  2022 – 2. div., lohko A; 4.  2023 – 2. div., lohko A; 4.  2024 – 2. div., lohko A; 6.
Eugène Rixen

Eugène Lambert Adrian Rixen (s. 3. heinäkuuta 1944 Kelmis) on Brasiliassa toimiva belgialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 26. kesäkuuta 1970 ja nimitettiin Assisin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Tabboran titulaaripiispaksi 30. marraskuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. helmikuuta 1996. Pääkonsekraattorina toimi José Carlos Castanho de Almeida, jota avustivat Antônio de Souza ja Antônio Maria Mucciolo.
Rixen sai 2. joulukuuta 1998 nimityksen Goiásin piispaksi. 21. syyskuuta 2011 hänet nimitettiin lisäksi apostoliseksi hallitsijaksi São Félixin roomalaiskatolinen alueprelatuurin. Tästä tehtävästä hän erosi 21. maaliskuuta 2012.
En anna heille anteeksi

| En anna heille anteeksi Anki |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1974
 Julkaistu: 1975
 Tyylilaji: pop
 Levy-yhtiö: Top Voice
Ankin muut julkaisut
| Aikalintu 1973 | En anna heille anteeksi 1975 | Runoja 1976 |
En anna heille anteeksi on Ankin seitsemäs soololevy. Edellisistä levyistä poiketen mukana ei ole yhtään käännöskappaletta, vaan kaikki laulut on sävelletty tälle levylle. Nimikappaleen on säveltänyt Anki itse Pentti Saarikosken runoon. Ensi kertaa Ankille ovat säveltäneet muun muassa Wigwam ja Tasavallan Presidentti -muusikot Jim Pembroke ja Frank Robson. Levy on aiempiin verrattuna paljon progressiivisempi Matti ja Pirjo Bergströmin sovituksineen.
Kappaleet

Sovitukset Matti ja Pirjo Bergström, paitsi 4 Cay Karlsson ja 9 Sakari Lehtinen.
Trullilaulu – 3.58 (säv. Hector, san. Hector)
Hän kahlaa kanssasi halki tulppaanien  – 3.17 (säv. Måsse Groundström, san. Jarkko Laine)
Nythän on niin  – 1.38 (säv. J. Pembroke, san. J. Lindström)
Etsien – 2.35 (säv. Anki, san. Anki)
Sankari – 4.13 (säv. F. Robson, san. J. Lindström)
Unikuvia – 2.28 (säv. Anki, san. C. Karlsson)
Kuusitoista vuotta – 2.32 (säv. M. Bergström, san. M. Bergström)
Lapsonen – 2.01 (säv. J. Pembroke, san. A. Lindqvist)
Talonmiehenrouva Lauhamaa – 3.43 (säv. Hector, san. Hector)
Pirssikyyti – 4.17 (säv. F. Robson, san. J. Lindström)
Ruuhka-aika – 2.09 (säv. Anki, san. Anki)
En anna heille anteeksi – 2.27 (säv. Anki, san. P. Saarikoski)
Terry Balsamo

| Terry Balsamo |
| --- | --- |
 Terry Balsamo soittamassa Evanescencen konsertissa marraskuussa 2009
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. lokakuuta 1972 Tampa, Florida, Yhdysvallat
Ammatti:  kitaristi, säveltäjä
Muusikko
Aktiivisena:  1994 –
Tyylilajit:  alternative rock, alternative metal, hard rock
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Limp Bizkit, Cold, Evanescence
Aiheesta muualla
www.evanescence.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Terry Balsamo (s. 8. lokakuuta 1972, Tampa, Florida) on yhdysvaltalainen kitaristi. Hän soitti yhdysvaltalaisessa rock-yhtye Evanescencessä vuosina 2003-2015. Hänet tunnetaan myös Cold-yhtyeen ex-kitaristina.
Balsamon musiikillinen ura alkoi Limp Bizkit -yhtyeessä. Hän jätti yhtyeen muutama vuosi ennen Limp Bizkitin debyyttialbumi Three Dollar Bill, Y’All$:n (1997) levyttämistä. Hänet korvasi yhtyeessä Wes Borland. Vuoden 1999 lopussa Balsamo yhdisti voimansa Jacksonvillen rokkareiden Scooter Wardin, Sam McCandlessin, Jeremy Marshallin ja Kelly Hayesin kanssa muodostaen Cold-yhtyeen.
Evanescence

Balsamo pysyi Coldissa kirjoittaen ja levyttäen heidän kanssaan albumeille 13 Ways to Bleed on Stage (2000) ja Year of the Spider (2003). Hän esiintyi myös Staind-yhtyeen kanssa sen MTV Unplugged -esityksessä vuonna 2001. Cold esiintyi Evanescencen lämppärinä vuoden 2003 Nintendo Fusion -kiertueella.
Kun Evanescencen kitaristi Ben Moody jätti bändin kesken heidän Euroopan kiertueensa, Balsamo soitti Moodyn tilalla keikoilla. Kun Coldin tulevaisuus alkoi näyttää kyseenalaiselta, Balsamo liittyi vakituisesti Evanescenceen.
Balsamon voi nähdä ja kuulla Evanescencen livealbumilla, Anywhere but Homella (2004) ja sen jälkeen julkaistuilla The Open Doorilla (2006) ja Evanescencellä (2011). Hänestä tuli Amy Leen yhteistyökumppani Evanescence-yhtyeessä ja he kirjoittivat yhdessä useimmat kappaleet The Open Doorille, kuten levyn ensimmäisen singlen, Call Me When You're Soberin ja kolmannen singlen, Sweet Sacrificen.
Syyskuussa 2005 Balsamo sai aivohalvauksen johtuen kaulavaltimon repeytymisestä, mistä johtuen hän joutui sairaalaan. Balsamo kertoi, että tämä johtui moshaamisesta keikoilla, joka taas aiheutti veren hyytymisen niskassa. Hän on sittemmin parantunut ja oli mukana The Open Door -kiertueella Evanescencen kanssa.
Yhtyeet

Limp Bizkit - kitara (1994)
Cold - kitara (1999–2003)
Evanescence - kitara (2003-2015)
Aiheesta muualla

Balsamo-artikkeli The Evanescence Reference -wikissä
Limp Bizkit
| --- | --- |
Studioalbumit:   Three Dollar Bill, Y’All$ (1997)  Significant Other (1999)  Chocolate Starfish and the Hot Dog Flavored Water (2000)  New Old Songs (remix-albumi, 2001)  Results May Vary (2003)  The Unquestionable Truth Part 1 (2005)  Greatest Hitz (kokoelma-albumi, 2005)  Gold Cobra (2011)  Limp Bizkit Still Sucks (2021) 
Livealbumit:   Rock Im Park 2001 (2008) 
Kokoelmat:   Greatest Hitz (2005)  Collected (2008)  Icon (2011) 
Videografia:   Limp Bizkit Kick Some @ss (1999)  Greatest Videoz (2005)  Rock Im Park 2001 (2008) 
EP:t:   The Unquestionable Truth (Part 1) (2005) 
Singlet:   Counterfeit (1997)  Faith (1998)  Nookie (1999)  N 2gether Now (1999)  Re-Arranged (2000)  Break Stuff (2000)  Take a Look Around (2000)  My Generation (2000)  Rollin' (2000)  My Way (2001)  Boiler (2001)  Eat You Alive (2003)  Behind Blue Eyes (2003)  Home Sweet Home/Bittersweet Symphony (2005)  Shotgun (2011)  Ready to Go (2013)  Endless Slaughter (feat. Lil Wayne) (2014)  Dad Vibes (2021) 
Promosinglet:   Nobody Loves Me (1997)  Sour (1998)  Faith (1998)  Crushed (1999)  It's Like. That Y'all (2000)  Getcha Groove On (feat. Xzibit) (2000)  Crack Addict (2003)  Phenomenon (2003)  Build a Bridge (2004)  The Truth (2005)  Why Try (2010)  Walking Away (2010)  Gold Cobra (2011)  Thieves (2013)
Toistojakso

Tandemitoistosekvenssissä (ylempänä) sama jakso toistuu monta kertaa peräkkäin. Hajautetusti toistuvassa sekvenssissä (alempana) toistuvien jaksojen välissä on muita nukleotideja.
Toistojakso on monta kertaa samanlaisena toistuva nukleotidijakso nukleiinihappoketjussa, eli DNA:ssa tai RNA:ssa. Toistojaksoja esiintyy sekä esitumaisilla että aitotumaisilla. Erityisen paljon niitä on nisäkkäillä, joiden perimästä toistojaksot kattavat 25–50 prosenttia. Ihmisillä niitä on noin puolet koko perimästä. Toistojaksot voivat sijaita perimässä sekä koodaavilla että koodaamattomilla alueilla, mutta suurin osa niistä on intronialueilla.
Aiemmin luultiin virheellisesti toistojaksojen olevan toiminnaltaan merkityksettömiä. Tutkimukset ovat sittemmin osoittaneet, että ne vaikuttavat evoluutioon, säätelevät geenien ilmentymistä ja lisäävät geneettistä vaihtelua. Toistojaksot on liitetty myös moniin perinnöllisiin ja neurologisiin sairauksiin sekä syöpiin.
Toistojaksoja voidaan ryhmitellä esimerkiksi toistojen lukumäärän tai niiden sijainnin mukaan. Toistojaksoja ovat muun muassa satelliitti-DNA, mikro- ja minisatelliitit, tandemitoistosekvenssit ja transposonit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toistojakso Wikimedia Commonsissa
Timbersusikoira

| Timbersusikoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:  Alaska,  Yhdysvallat
Määrä:  harvinainen
Alkuperäinen käyttö:  vetokoira
Nykyinen käyttö:  vetokoira
Muita nimityksiä:  Timber-Wolf Dog
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Väritys:  sudenharmaa
Timbersusikoira (Timber-Wolf Dog) on yhdysvaltalainen koirarotu.
Ulkonäkö

Timbersusikoira on pohjoisista rekikoirista kookkain. Sillä on pitkä kuono, riippuvat korvat ja epätavallisen pitkä selkä. Häntä on pitkä, tuuhea ja alhaalla riippuva. Väritys on sudenharmaa.
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on pohjoisista rekikoirista aggressiivisin. Voimansa vuoksi siitä tulee yleensä valjakon johtajakoira, mutta sen dominoivan luonteen takia samaan valjakkoon on yleensä mahdotonta ottaa yhtä useampaa rodunedustajaa - kaksi yksilöä ajautuisi nopeasti keskinäiseen tappeluun.
Alkuperä

Kuten jo rotunimestä voidaan päätellä, timbersusikoira on taustaltaan eskimokoira, jonka jalostukseen on käytetty myös paikallista sutta. Se on levinnyt Alaskasta Hudsoninlahdelle saakka. Sitä käytetään yleensä raskaan kuorman vetoon lyhyillä matkoilla, sillä se ei sovellu luonteensa puolesta pidemmille matkoille.
Suomi talviolympialaisissa 2010

Suomi saavutti Vancouverin talviolympialaisista 2010 viisi mitalia ja jäi alle puoleen Olympiakomitean asettamasta 12 mitalin tavoitteesta. Ensimmäiset 11 urheilijaa olympialaisiin valittiin 27. toukokuuta 2009. Lisää urheilijoita nimettiin 10. joulukuuta 2009, ja viimeiset yksilölajien urheilijavalinnat tehtiin tammikuun 2010 lopulla.
Mitalistit > Hopeaa

Peetu Piiroinen – lumilautailu, miesten lumikouru
Mitalistit > Pronssia

Virpi Kuitunen, Pirjo Muranen, Riitta-Liisa Roponen ja Aino-Kaisa Saarinen – maastohiihto, naisten 4×5 km viesti
Suomen naisten jääkiekkomaajoukkue: Anne Helin, Jenni Hiirikoski, Venla Hovi, Michelle Karvinen, Mira Kuisma, Emma Laaksonen, Rosa Lindstedt, Terhi Mertanen, Mariia Posa, Heidi Pelttari, Annina Rajahuhta, Karoliina Rantamäki, Noora Räty, Mari Saarinen, Saija Sirviö, Nina Tikkinen, Minnamari Tuominen, Saara Tuominen, Anna Vanhatalo, Marjo Voutilainen ja Linda Välimäki – jääkiekko, naiset
Aino-Kaisa Saarinen – maastohiihto, 30 km
Suomen jääkiekkomaajoukkue: Niklas  Bäckström, Valtteri  Filppula, Niklas Hagman, Jarkko Immonen, Olli Jokinen, Niko Kapanen, Miikka  Kiprusoff, Mikko Koivu, Saku Koivu, Lasse Kukkonen, Jere Lehtinen, Sami Lepistö, Toni Lydman, Antti Miettinen, Janne Niskala, Antero Niittymäki, Ville Peltonen, Joni Pitkänen, Jarkko Ruutu, Tuomo Ruutu, Sami Salo, Teemu Selänne ja Kimmo Timonen –  jääkiekko, miehet
Joukkue > Alppihiihto

Alppihiihdossa Suomen joukkueeseen oli kaksi naisurheilijaa: Tanja Poutiainen ja Sanni Leinonen. Poutiainen valittiin joukkueeseen jo toukokuussa 2009. Poutiaiselle kyseessä olivat jo neljännet olympialaiset, ja kolmista edellisistä kisoista Poutiaisella oli yksi mitali, hopea suurpujottelusta vuodelta 2006. Leinoselle kyseessä olivat ensimmäiset olympialaiset. Sekä Leinosen että Poutiaisen lajeina olivat pujottelu ja suurpujottelu.
Miehistä joukkueeseen nimettiin Andreas Romar ja myöhemmin lisänäyttöjen perusteella vakavasta loukkaantumisestaan toipunut Marcus Sandell.
| Urheilija | Laji | Aika | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- |
| Sanni Leinonen | pujottelu | – | kesk. |
| Sanni Leinonen | suurpujottelu | 2.32,44 | 30. |
| Tanja Poutiainen | pujottelu | 1.44,93 | 6. |
| Tanja Poutiainen | suurpujottelu | 2.28,17 | 13. |
| Andreas Romar | syöksylasku | 1.58,71 | 42. |
| Andreas Romar | super-g | – | kesk. |
| Andreas Romar | alppiyhdistetty | – | kesk. |
| Andreas Romar | suurpujottelu | 2.42,31 | 30. |
| Andreas Romar | pujottelu | – | kesk. |
| Marcus Sandell | suurpujottelu | – | kesk. |
Joukkue > Ampumahiihto

| Urheilija | Laji | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| Timo Antila | 10 km | 40. |
| Timo Antila | takaa-ajo | 52. |
| Timo Antila | 20 km | 56. |
| Mari Laukkanen | 7,5 km | 68. |
| Mari Laukkanen | 15 km | 43. |
| Kaisa Mäkäräinen | 7,5 km | 59. |
| Kaisa Mäkäräinen | takaa-ajo | 45. |
| Kaisa Mäkäräinen | 15 km | 46. |
| Paavo Puurunen | 10 km | 73. |
| Paavo Puurunen | 20 km | 53. |