stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
De dicto ja de re
Ajattelun konteksti

Lause ”Pekka uskoo, että joku aikoo surmata hänet” voidaan tulkita kahdella tavalla. Ensimmäisessä tulkinnassa ”joku” on määrittelemätön, ja Pekka kärsii yleisestä vainoharhaisuudesta; hän uskoo, että on olemassa henkilö, joka aikoo surmata hänet, mutta hänellä ei välttämättä ole uskomusta siitä, kuka tämä henkilö olisi. Pekka siis uskoo, että väittämä ”joku aikoo surmata Pekan” on tosi. Tämä on de dicto -tulkinta: se koskee jonkun lauseen (sanojen, dicto) totuutta.
Toisessa tulkinnassa ”joku” on joku määritelty yksittäinen henkilö. Pekalla on joku tietty henkilö mielessään, ja hän uskoo, että tämä henkilö aikoo surmata hänet. Tämä on de re - tulkinta: se koskee jotain oliota tai asiaa (re), ja esittää väittämän, että tämä tietty asia on jollakin tavalla.
Ajattelun kontekstissa ero selittää, miksi ihmisillä voi joskus olla keskenään näennäisesti ristiriitaisia uskomuksia. Ajatellaan esimerkiksi, että Lois Lane uskoo Clark Kentin olevan heikompi kuin Teräsmies. Koska Clark Kent kuitenkin tosiasiassa on Teräsmies, de re -tulkinnalla Loisin uskomus on kestämätön; nimet ”Clark Kent” ja ”Teräsmies” osoittavat samaa ihmisyksilöä, eikä ihminen (tai superihminen) voi olla itseään vahvempi. De dicto -tulkinnalla uskomus voi kuitenkin olla täysin järkevä, koska Lois ei tiedä, että Clark Kent ja Teräsmies ovat sama henkilö.
Haluamisen konteksti

Lause ”Liisa haluaa naida Suomen lihavimman miehen” voidaan tulkita kahdella tavalla. Ensimmäisen tulkinnan mukaan Liisalla olisi päähänpinttymä (kenties jostain fetissistä johtuen) siitä, että hänen on mentävä naimisiin Suomen lihavimman miehen kanssa, kuka tämä sitten onkaan. Tämän tulkinnan mukaan lause kertoo meille, että Liisalla on tietty halu; hän haluaa, että tietystä tilanteesta, eli ”Liisa menee naimisiin Suomen lihavimman miehen kanssa”, tulisi totta. Halu suuntautuu tähän tilanteeseen, riippumatta siitä kuinka se saavutetaan. Toisen tulkinnan mukaan Liisa haluaa mennä naimisiin tietyn miehen kanssa, ja tämä mies nyt sattuu olemaan Suomen lihavin. Liisa haluaa tämän miehen, ja haluaa, että tämä menee naimisiin hänen kanssaan. Jälleen, ensimmäinen tulkinta, ”Liisa haluaa naida Suomen lihavimman miehen” on de dicto -tulkinta, ja toinen  tulkinta, ”Suomen lihavimpaan mieheen pätee, että Liisa haluaa naida hänet”, on de re -tulkinta.
Eräs tapa selventää eroa on kysyä, mitä Liisa haluaisi, jos se mies joka on Suomen lihavin alkuperäisen lauseen hetkellä pudottaakin painoaan niin ettei enää ole Suomen lihavin. Jos Liisa haluaa edelleen mennä naimisiin tämän miehen kanssa, eli muutos ei aiheuta muutosta itse halussa, silloin hänen voidaan katsoa alun perin tarkoittaneen lausetta de re -merkityksessä. Jos Liisa ei enää haluaisi naida tätä miestä vaan sen sijaan sen miehen, joka nyt olisi Suomen lihavin, ja näkisi tämän alkuperäisen halun jatkumona, silloin hänen voidaan katsoa alun perin tarkoittaneen lausetta de dicto -merkityksessä
Modaliteetin konteksti

Lause ”planeettojen lukumäärä aurinkokunnassamme on välttämättä parillinen” voidaan jälleen tulkita kahdella tavalla. Ensimmäisen tulkinnan mukaan asiat eivät olisi voineet mennä toisin, eli niin, että planeettojen lukumäärä aurinkokunnassamme olisikin pariton. Väittämä on mitä ilmeisimmin väärä. Selvästikin olisi voinut käydä niin, että aurinkokunnassamme olisikin kahdeksan sijasta esimerkiksi seitsemän planeettaa (tai yhdeksän: Pluto pudotettiin planeettojen joukosta vasta vuonna 2006). Toisen tulkinnan mukaan asiat eivät olisi millään voineet mennä toisin, koska luku kahdeksan on välttämättä parillinen luku. Väittämä on mitä ilmeisimmin oikein. Vaikka asiat olisivat menneet kuinka, ei ole mitenkään mahdollista, että luku kahdeksan olisi pariton. Luvun kahdeksan parillisuus vaikuttaa välttämättömältä tosiasialta. Tulkinnoista ensimmäinen, joka vaikuttaa tuottavan epätoden väittämän, on de dicto -tulkinta, ja jälkimmäinen, joka vaikuttaa tuottavan toden väittämän, on de re -tulkinta.
Modaalilauseiden de dicto ja de re -tulkintatavat on alettu erottaa 1100-luvulta lähtien. Erottelu liittyy osittain aristoteelisen logiikan eli syllogistiikan ongelmiin modaalilauseiden yhteydessä: jotkut modaalisyllogismit ja päättelysäännöt vaikuttavat hyväksyttäviltä vain de dicto -tulkinnan mukaisesti. Modaalisyllogistiikka pyrittiin pelastamaan tulkitsemalla, että se koskisi vain sellaisia modaalilauseita, joissa de dicto/de re -erottelu ei ole merkitsevä. Myöhemmin de re -tulkinta jaettiin kahtia sen mukaan, viittaavatko subjektitermit vain aktuaalisiin olioihin, vai aktuaalisiin tai mahdollisiin olioihin.
Modaliteetin konteksti > De dicto ja de re ilmaistuna modaalilogiikassa

Modaalilogiikassa de dicto ja de re voidaan esittää sijoittamalla kvanttori de dicto -lauseen modaliteetin jälkeen ja ennen de re -lauseen modaliteettia. Esimerkiksi:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| De dicto: |   \Box \exists {x}A | Välttämättä, jokin x on sellainen että  A |
| De re: |   \exists {x}\Box A | Jokin x on sellainen, että välttämättä A |
Aiheesta muualla

Stanford Encyclopedia of Philosophy: The De Re/De Dicto Distinction (englanniksi)
De Havilland Canada DHC-2 Beaver

| de Havilland Canada DHC-2 Beaver |
| --- | --- |
 De Havilland Canada DHC-2 Beaver (N130WA)
Tyyppi:  Matkustajalentokone
Valmistaja:  De Havilland of Canada, Ltd.
Suunnittelija:  W. J. Jakimiuk W. Z. Stepniewski R. D. "Dick" Hiscocks
Ensilento:  16. elokuuta 1947
Pääkäyttäjät:  Kanadan kuninkaalliset ilmavoimat
Valmistusmäärä:  1 657 
Valmistusvuodet:  1947-1967
De Havilland Canada DHC-2 Beaver on pieni matkustajalentokone, jota on käytetty 1940-luvun lopulta lähtien monenlaisiin lentotehtäviin. Beaver suunniteltiin Kanadan erämaa-alueiden ilmakuljetuksiin. Se on metallirakenteinen ja sisältää ohjaajan lisäksi viisi paikkaa matkustajille.
Kehitys

Toisen maailmansodan jälkeen Kanadassa toimiva De Havilland Canada -lentokonetehdas kehitti Beaverin Kanadan maaseudun tarpeisiin. Yksimoottorisen, kuusipaikkaisen koneen prototyypin ensilento lennettiin 16. elokuuta 1947. Laajojen erämaa-alueiden vuoksi hyvän kuljetuskyvyn sekä lyhyen nousu- ja laskumatkan omaava kone oli myyntimenestys; konetta valmistettiin vuoteen 1967 mennessä 1 657 kappaletta. Suuri osa valmistuneista koneista, 968 kappaletta, myytiin Yhdysvaltain asevoimien eri puolustushaaroille. Huomattava asiakas oli myös Ison-Britannian armeija, joka osti 46 Beaver-konetta. Konetta käytettiin kuljetuslentotoiminnan lisäksi muun muassa peltojen pölytyslennoilla, turistilennoilla, ambulanssikoneena ja metsäpalojen valvontaan.
Vuonna 2005 satoja Beavereita oli edelleen käytössä. Yhdysvalloissa Beaverin hinta oli vuonna 2005 noin 300 000 dollaria.lähde?
Käyttö Suomessa

Rajavartiolaitos osti vuonna 1951 ja 1952 DHC-2 Beaver lentokoneet OH-MVK:n ja OH-MVL:n. Koneiden oli tarkoitus tehostaa syrjäseutujen sairaskuljetuksia, mutta hoitaa myös muita siviililuonteisia tehtäviä. Vuonna 1955 ostettiin rajavartiolaitokselle kolmas DHC-2 Beaver OH-MVM. Se siirrettiin vuoden 1957 helmikuussa Rovaniemelle Norvajärven vesilentosatamaan. OH-MVK sijaitsi Turussa ja OH-MVL Vaasassa.
Ohjaajan lisäksi koneessa oli viisi paikkaa matkustajille. Koneen sisätiloja muuttelemalla mahtui koneen matkustamoon parhaimmillaan hoitaja ja kahdet paarit. Sairaskuljetusten lisäksi rajavartiolaitos käytti koneita luonnollisesti rajavalvontaan, mutta myös huolto-, metsäpalo-, pelastuspalvelu- ja kalanviljelylentoihin. Presidentti Urho Kekkosta seurueineen lennätettiin hiihtoretkillä Lapissa.
Turkuun sijoitettu OH-MVK myytiin Kanadaan vuonna 1976, kun sen korvasivat uudet Piper PA-31 Navajot. OH-MVM oli viimeinen Beaver-kone rajavartiolaitoksessa ja se siirrettiin museoon marraskuussa 1988 lentämällä. Nykyisin kone sijaitsee Kotkan Merikeskus Vellamossa, Merivartiomuseon näyttelyssä. OH-MVL on museoituna Suomen Ilmailumuseossa Vantaalla. Luotettavia Beavereita pidettiin onnistuneena valintana rajavartiolaitoksen lentotoimintaan.
Suomen ilmavoimilla oli käytössään kolme Beaveria, ensimmäiset kaksi hankittiin huhtikuussa 1958 ja kolmas vuonna 1962. Koneiden rekisteritunnukset olivat BV-1–3. Yhteyslentueen ja Ilmavoimien varikon käytössä olleita koneita käytettiin yhteyslentojen lisäksi koulutukseen, laskuvarjokokeiluihin sekä valokuvaus- ja maalilentoihin. Kaikki ilmavoimien Beaver-koneet tuhoutuivat; BV-2 tuhoutui moottoriviasta johtuneessa pakkolaskussa Rovaniemen Perunkajärvellä vuonna 1961, BV-3 samoin moottoriviasta johtuneen maahansyöksyn takia Tampereella vuonna 1962 sekä BV-1 upotessaan mereen Uudenkaupungin lähistöllä vuonna 1973.
Imatran Voiman käytössä oli yksi Beaver vuosina 1957–1974.
Tekniset tiedot > Yleiset ominaisuudet

Miehistö: yksi lentäjä
7 matkustajapaikkaa
Pituus 9,22 m
Kärkiväli 14,63 m
Korkeus 2,74 m
Siipipinta-ala 23,2 m²
Tyhjäpaino 1 360 kg
Lentopaino 2 313 kg
Rahti 953 kg
Voimalaite: 1 Pratt & Whitney R-985 Wasp Jr. tähtimoottori 450 hv (335 kW)
Tekniset tiedot > Suoritusarvot

Huippunopeus 255 km/h
Lentomatka 732 km
Lakikorkeus 6 km
Nousunopeus 311 m/min
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta De Havilland Canada DHC-2 Beaver Wikimedia Commonsissa
De Havilland Canada DHC-2 Beaver Mk1 G-DHCZ
Rajavartiolaitoksen DHC-2 Beaver Merikeskus Vellamossa Kotkassa.
U-6A Beaver
Ilomantsin vaakuna

Ilomantsin vaakuna
Ilomantsin vaakuna on Ilomantsin kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa seudun runonlaulajiin aikana, jolloin kanteleissa oli vain viisi kieltä. Elias Lönnrot keräsi ilomantsilaisten runonlaulajien säkeitä talteen 1800-luvun alussa, ja näistä säkeistä on koottu muun muassa Kanteletar.
Vaakunan selitys on ”puna-mustahalkoisessa kilvessä kolme hopeista, viisikielistä kannelta vieretysten; kielet mustia.” Vaakunan on suunnitellut Ahti Hammar, ja Ilomantsin kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 30. elokuuta 1954. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 24. marraskuuta samana vuonna.
Ilmo

| Ilmo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  16. tammikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  7. maaliskuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Ilmari tai karjalainen sana ilminen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ilmo on suomalainen  etunimi, joka nykyisin on lähinnä miehen nimi mutta jota on aikojen saatossa annettu myös naisille. Nimi on mahdollisesti lyhentymä nimestä Ilmari, mutta voi perustua myös karjalaisissa murteissa esiintyvään ihmistä tarkoittavaan sanaan ilminen. Ilmon nimipäivä on 16. tammikuuta, kuten Ilmarilla.
Suomessa on Ilmo-nimen saanut 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 2 019 henkilöä.
Tunnettuja Ilmoja

Ilmo Hela, akateemikko, Merentutkimuslaitoksen ent. ylijohtaja
Ilmo Lassila, metsäteknologian professori ja kirjailija
Ilmo Launis, pastori, kirjailija
Ilmo Lounasheimo, urheilutoimittaja
Ilmo Massa, ympäristöpolitiikan professori
Ilmo Nurmela, vuorineuvos, valtiovarainministeri 1958
Ilmo Ollinen, juristi ja pankinjohtaja
Ilmo Paananen, hallintohenkilö ja poliitikko
Ilmo Pihkala, taidemaalari ja taidegraafikko
Ilmo Ranta, pianisti
Ilmo Riihimäki, kuoronjohtaja, kanttori
Ilmo Valjakka, arkkitehti
Ilmo Valtonen, graafinen suunnittelija
Ilmo Gretel Sommar, P. E. Svinhufvudin tytär
Maurice Delafosse

Maurice Delafosse.
Maurice Delafosse (20. joulukuuta 1870 Sancergues – 13. marraskuuta 1926 Pariisi) oli ranskalainen kielitieteilijä ja historioitsija. Hän oli erikoistunut Länsi-Afrikan historiaan, kansatieteeseen ja kieliin.
Delafosse opiskeli Pariisin Itämaisten kielten koulussa ja vietti kaksi vuotta Pohjois-Afrikassa. Vuodesta 1894 lähtien hän työskenteli siirtomaavirkailijana ja piirin komendanttina Norsunluurannikolla ja Ranskan Sudanissa, Ranskan konsulina Monroviassa ja Ranskan Länsi-Afrikan siiviliasian päällikkönä. Delafosse nimitettiin Ubangi-Šarin kuvernööriksi vuonna 1918, mutta huonon terveytensä takia hän kieltäytyi virasta ja palasi Ranskaan. Hän työskenteli Itämaisten kielten koulun professorina vuodesta 1921.
Delafosse on kirjoittanut joukon historiallisia teoksia, jotka toimivat perustana myöhemmille tutkimuksille. Niiden joukossa on kolmiosainen Le Haut Sénégal-Niger (1912), joka kuvaa nykyisen Malin historiaa ja kansoja. Delafosse harjoitti Afrikan kielten historiallis-vertailevaa tutkimusta ja laati yksittäisten kielten kuvauksia. Tieteellistä merkitystä on varsinkin hänen mandelaisten kielten tutkimuksillaan.
Iljušin Il-38

| Iljušin Il-38 |
| --- | --- |
 Il-38 elokuussa 1986.
Tyyppi:  kaukomeritiedustelu- ja sukellusvenetorjuntakone
Alkuperämaa:   Neuvostoliitto
Valmistaja:  Iljušin
Ensilento:  1967
Valmistusmäärä:  100 
Iljušin Il-38 on neuvostoliittolainen merikaukotiedustelukone, joka kehitettiin Iljušin Il-18:n pohjalta. Konetta valmistettiin noin 100 kappaletta pitkä- ja lyhytrunkoisena vuoden 1957 ensilennon jälkeen vuoteen 1971 mennessä. Koneessa on kaksi pommisäiliötä ja neljä Ivšenko AI-20M turbiinimoottoria.
Syyskuussa 2002 solmittiin modernisointisopimus, missä koneisiin asennetaan Leninetšin Morskoi Zmei - avioniikka (elektronisen sodankäynnin laitteet), jonka tarkoituksena on havaita ja tunnistaa sukellusveneitä 150 kilometrin säteeltä. Laitteisto voi olla liitettynä Glonassiin ja sillä voi havaita myös ilmamaaleja.
Konetyyppien käyttäjämaita ovat Intia, Kiina, Pohjois-Korea, Romania, Syyria, Ukraina, Vietnam, Venäjä sekä jotkin edellä mainitsemattomat IVY-maat.
Iljušin Il-38 modernimpi tutkavalvontakone on Beriev A-50. Il-38:a vastaava länsimainen konetyyppi oli P-3 Orion.
Käyttö > Venäjä

Vuonna 1997 Venäjällä oli 38 Iljušin Il-38 konetta, ja niitä on ollut sijoitettuna ainakin Pohjoisen laivaston meritiedusteluilmarykmenttiin Kuolan niemimaalle Kilpajärvelle ja Tyynenmeren laivaston meritiedusteluilmarykmenttiin Korsakoviin.
Muun muassa seuraavat Iljušin Il-38-koneyksilöt ovat käytössä:
Venäjän laivaston ilmavoimat:
"punainen 06"
"punainen 07"
"punainen 08"
"punainen 09"
"punainen 11"
"punainen 21", numero 10807
"punainen 22", numero  11006
"punainen 23"
"punainen 71", numero 082011106
"punainen 79"
numero 10410
numero 10906
numero 10907
numero 10908
numero 10909
numero 11206
numero 11208
Luganskin teknillinen koulu:
"punainen 10", numero 10106
Käyttö > Intia

Koneita on toimitettu myös Intian ilmavoimille, aluksi syyskuussa 1977 kolme kappaletta (tunnukset IN301, IN302, IN303) ja edelleen vuonna 1983, kun koneita kehitettiin uudelleen sukellusvenetorjuntaan sopiviksi, kaksi konetta lisää (tunnukset IN304 , IN305  (Arkistoitu – Internet Archive)). Näistä koneista Intian ilmavoimien käytössä on enää kolme yksilöä, (IN301, IN303 ja IN305), 1. lokakuuta 2002 tapahtuneiden onnettomuuksien jälkeen.
Intia on ilmoittanut tilaavansa kaksi konetta lisää.
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 10
Pituus: &&&&&&&&&&&&&039.057000039,57 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&037.042000037,42 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&010.016000010,16 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&01400.&&&&001 400 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&034500.&&&&0034 500 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&063500.&&&&0063 500 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&04.&&&&004 × Ivšenko AI-20 -potkuriturbiinia; &&&&&&&&&&&03169.&&&&003 169 kW (&&&&&&&&&&&04200.&&&&004 200 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0724.&&&&00724 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&09501.&&&&009 501 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&010000.&&&&0010 000 m
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yli 800 Iljushin 18/20/22/24/38 -kuvaa
Ohjaamo
X (yhtye)

| X |
| --- | --- |
 X
Tiedot
Tyylilaji:  Punk rock, Rockabilly, Cowpunk,
Kotipaikka:  Los Angeles, Kalifornia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Exene Cervenka - laulu John Doe -basso, laulu  Billy Zoom - kitara,  D.J. Bonebrake, - rummut
Levy-yhtiö:  Slash Records, Elektra, Big Life
Infobox OKNimi-testi OK: 
X on yhdysvaltalainen punk rock -yhtye, joka on perustettu Los Angelesissa vuonna 1977. Alkuperäisiin jäseniin kuuluvat laulaja, runoilija Exene Cervenka, laulaja-basisti John Doe, kitaristi Billy Zoom ja rumpali D. J. Bonebrake. X ei ole koskaan saavuttanut suurta kaupallista suosiota, mutta yhtye vaikutti eri musiikkityyleihin, kuten punk rockiin, americanaan ja folk rockiin. Yhtyeen punk rock musiikissa on myös vaikutteita rockabilly musiikista. X julkaisi seitsemän studioalbumia vuosina 1980–1993.
Yhtye palasi yhteen 2000-luvun alussa ja julkaisi vielä kaksi uutta albumia Alphabetland (2020) ja Smoke & Fiction (2024)
Populaarikulttuurissa

Kirjailija Bret Easton Ellis mainitsee X- yhtyeen kirjassaan Less Than Zero
Jäsenet

John Doe - bassokitara ja laulu
Exene Cervenka- laulu
D.J. Bonebrake - rummut
Billy Zoom - kitara
Diskografia > Studioalbumit

Los Angeles - 1980
Wild Gift - 1981
Under the Big Black Sun - 1982
More Fun in the New World - 1983
Ain't Love Grand! - 1985
See How We Are - 1987
Hey Zeus! - 1993
Alphabetland - 2020
Smoke & Fiction - 2024
Diskografia > Livealbumit

Live at the Whiskey a Go-Go - 1988
Unclogged - 1995
X – Live in Los Angeles - 2005
X – Live in Latin America - 2018
Diskografia > Kokoelmat

Beyond and Back: The X Anthology - 1997
The Best: Make the Music Go Bang - 2004
Diskografia > Singlet

Adult Books (1978)
Los Angeles (1980)
White Girl (1980)
Blue Spark (1982)
Motel Room in My Bed (1982)
The New World (1983)
True Love, Part 2 (1983)
Wild Thing (1984)
Burning House of Love (1985)
4th of July (1987)
See How We Are (1987)
Country at War (1993)
New Life (1993)
Shoot Out the Lights (1994)
Diskografia > EP:t

Merry Xmas from X (2009)
Diskografia > DVD:t

X - Live In Los Angeles - 2005
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
X:n viralliset sivut
Exene Cervenka
John Doe (John Nommensen Duchac)
Toivo Ilola

Toivo Johannes Ilola (19. kesäkuuta 1928 Vimpeli – 15. helmikuuta 2023 Espoo) oli suomalainen pesäpalloilija.
Ilola edusti pesäpallourallaan Vimpelin Vetoa, Pallo-Tovereita ja Puna-Mustia. Pallo-Toverien joukkueessa hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1951 ja Puna-Mustien pelaajana useita ikämiesten Suomen mestaruuksia. Hän oli Pesäpalloliiton (PPL) joukkueen kolmosvaravahti Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa.
”Topi” Ilola pelasi Itä–Länsi-ottelussa yhdeksän kertaa vuosina 1950–1958. Parhaitten pelipäiviensä jälkeen hän toimi muun muassa Pesäpalloliiton eri valiokunnissa, Puna-Mustien johtokunnassa ja PM-pesäpallotuki ry:n puheenjohtajana.
Ilola on haudattu Gräsan uurnalehtoon.
Saavutukset > Pelaajana

1 SM-hopea: 1951
10 Itä-Länsi-ottelua: 1949-1958
Ilolanjoki

| Ilolanjoki |
| --- | --- |
 Ilolanjoki alittaa Sannaistentien (paikallistie 11863) Porvoon Ilolassa Postimäellä maaliskuussa 2008.
Alkulähde:  Järvelänjärvi
Laskupaikka:  Renum, Pieni Pernajanlahti, Suomenlahti  60°24′41″N, 25°50′47″E
Maat:  Suomi
Pituus:  37 km
Valuma-alue:  308,86  km²
Ilolanjoki (ruots. Illbyån) on Itä-Uudellamaalla sijaitseva pieni joki, joka on Ilolanjoen vesistöalueen laskujoki. Sen katsotaan saavan alkunsa Myrskylässä sijaitsevasta Järvelänjärvestä. Joki kulkee Askolan ja Porvoon alueella ja laskee Suomenlahteen Porvoossa Pienen Pernajanlahden pohjukkaan. Joen valuma-aluetta on myös Pukkilassa ja Loviisassa. Joen pituus Järvelänjärvestä Pieneen Pernajanlahteen on 37 kilometriä ja sen valuma-alueen pinta-ala on 309 neliökilometriä.
Ilolanjoessa ja sen sivupuroissa on ollut useita pieniä myllyjä, Postimäenkoskessa jo keskiajalta lähtien. Postimäenkoskessa on ollut myös saha, joka toimi 1960-luvulle. Joen koskia on perattu 1700-luvulta alkaen, viimeksi vuoden 1952 suuren tulvan johdosta vuonna 1955. Joessa on ollut myös pieni meritaimenkanta.
Ilmiö (lehti)

Lehden näytenumeron etusivu.
Ilmiö oli Viipurissa vuosina 1880–1881 ilmestynyt kulttuurilehti.
J. H. Erkon julkaisema ja toimittama Ilmiö, Yleistajuinen aikakauslehti oli uskonnollisesti vapaamielinen kulttuurilehti, joka korosti kansallisuusaatteen merkitystä humanistisessa ja edistyksellisessä hengessä. N. A. Zilliacuksen kirjapainossa painettu kuukausilehti lupasi julkaista kotimaista kirjallisuutta ja käsitellä ajankohtaisia kysymyksiä. Kannattamattomaksi osoittautunut Ilmiö ilmestyi vain vuoden ajan.
Aiheesta muualla

Ilmiö digitoituna kansalliskirjastossa
HMS Dee (1903)

| HMS Dee |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Palmers Shipbuilding and Iron Company, Yarrow
Kölinlasku:  5. maaliskuuta 1903
Laskettu vesille:  10. syyskuuta 1903
Palveluskäyttöön:  toukokuu 1904
Poistui palveluskäytöstä:  myyty romutettavaksi 1904
Tekniset tiedot
Uppouma:  550 t 620 t (max)
Pituus:  70,10 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,16 m
Syväys:  2,97 m
Koneteho:  7 000 ihp
Nopeus:  25,5 solmua
Miehistöä:  70
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykki 2 × 18" torpedoputkea
HMS Dee oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1904 valmistunut River-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Palmers Shipbuilding and Iron Companyltä Yarrowista osana vuosien 1902-1903 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 5. maaliskuuta 1903. Alus laskettiin vesille 10. syyskuuta ja se valmistui toukokuussa 1904.
Palvelus

HMS Dee myytiin romutettavaksi 1904.
De Havilland
de Havillandin tuotteet > Lentokoneet

de Havilland D.H.1
de Havilland D.H.2
de Havilland D.H.3
de Havilland D.H.4
de Havilland D.H.5
de Havilland D.H.6
de Havilland D.H.9
de Havilland D.H.10 Amiens
de Havilland D.H.11 Oxford
de Havilland D.H.14 Okapi
de Havilland D.H.15 Gazelle
de Havilland D.H.16
de Havilland D.H.18
de Havilland D.H.27 Derby
de Havilland D.H.29 Doncaster
de Havilland D.H.34
de Havilland D.H.37
de Havilland D.H.42 Dormouse
de Havilland D.H.50
de Havilland D.H.51
de Havilland D.H.53 Humming Bird
de Havilland D.H.54 Highclere
de Havilland D.H.60 Moth
de Havilland D.H.61 Giant Moth
de Havilland D.H.65 Hound
de Havilland D.H.66 Hercules
de Havilland D.H.71 Tiger Moth
de Havilland D.H.75 Hawk Moth
de Havilland D.H.77
de Havilland D.H.80 Puss Moth
de Havilland D.H.81 Swallow Moth
de Havilland D.H.82A Tiger Moth
de Havilland D.H.82B Queen Bee
de Havilland D.H.83 Fox Moth
de Havilland D.H.84 Dragon
de Havilland D.H.85 Leopard Moth
de Havilland D.H.86 Express
de Havilland D.H.87 Hornet Moth
de Havilland D.H.88 Comet
de Havilland D.H.89 Dragon Rapide
de Havilland D.H.90 Dragonfly
de Havilland D.H.91 Albatross
de Havilland D.H.92 Dolphin
de Havilland D.H.93 Don
de Havilland D.H.94 Moth Minor
de Havilland D.H.95 Flamingo
de Havilland D.H.98 Mosquito
de Havilland D.H.100 Vampire
de Havilland D.H.103 Hornet/Sea Hornet
de Havilland D.H.104 Dove
de Havilland D.H.106 Comet
de Havilland D.H.108 Swallow
de Havilland D.H.110 Sea Vixen
de Havilland Venom
de Havilland Sea Venom
de Havilland D.H.113 Vampire Night Fighter
de Havilland D.H.114 Heron
de Havilland D.H.115 Vampire Trainer
de Havilland D.H.121 Trident (Hawker Siddeley HS121 Trident)
de Havilland D.H.126
de Havillandin tuotteet > Moottorit

de Havilland Gipsy sarja mäntämoottorikoneita
de Havilland Ghost turbojetti
de Havilland Goblin turbojetti
de Havilland Gyron Junior turbojetti
de Havilland Gnome turbiinimoottori
de Havilland Sprite rakettimoottori
de Havilland Canada

De Havilland perusti 1928 Kanadaan tytäryhtiön de Havilland Canada valmistamaan Moth-koneita. Yhtiö on myös suunnitellut itse omia koneita: DHC-2- ... DHC-7-koneet olivat kaikki STOL-lentokoneita. De Havilland Canada fuusioitui aikanaan kanadalaiseen Bombardier-yhtiöön. Yhtiön suunnittelema Dash 8 -kone on edelleen tuotannossa. Toukokuussa 2005 Bombardier myi DHC-1- ... DHC-7-koneiden valmistusoikeudet Viking Air Ltd. of Sidney -yhtiölle (Brittiläinen Kolumbia).
DHC:n lentokoneet:
De Havilland Canada DHC-1 Chipmunk
De Havilland Canada DHC-2 Beaver
De Havilland Canada DHC-3 Otter
De Havilland Canada DHC-4 Caribou
De Havilland Canada DHC-5 Buffalo
De Havilland Canada DHC-6 Twin Otter
De Havilland Canada Dash 7
De Havilland Canada Dash 8
de Havilland Australia

de Havilland Australia perustettiin vuonna 1927. Koneita suunniteltiin vain toisen maailmansodan jälkeen (DH-82 Tiger Moth -koulukone, täysin oma suunnitelma DHA-3 Drover -rahtikone); sitä ennen kyse oli vain valmistuksesta.