Aamu mäntymetsässä
Aiheena makeisten paperikääreissä

”Aamu mäntymetsässä” sai laajemman suosion Venäjän asukkaiden keskuudessa kiitoksia kondiittorille Theodor Ferdinand von Einemille, joka yhdessä kumppaninsa, rahoittajan Julius Geisin (saks. Julius Heuss) kanssa oli Moskovassa vuonna 1867 Sofiskaja rantabulevardille perustanut makeisia ja teekeksejä tuottavan höyrytehtaan. Sen tuotanto oli kehittynyt nopeaa vauhtia ja tuotteita palkittiin näyttelyissä. Tuohon aikaan sangen epätavallisella tavalla yritteliäät saksalaiset eivät panostaneet yksistään tuotteiden laatuun, vaan myös keksivät uusia tapoja mainontaan houkutellakseen ostajien huomiota. Kampanjan raameissa yhtiö loi muun muassa eri makeissarjoja kuten "Meren ja Maan aarteita", "Maailman eri kansoja", "Ajoneuvot" ja "Venäjän taiteilijoita ja heidän maalauksia." Paperikääreen toisella puolella ostaja näki kuvan, toisella puolella saattoi lukea lyhyen ensyklopediamaisen artikkelin. Legendan mukaan karkki sai ensi alkuun nimensä "Miška Kosolapyi" ("Miška Karhukämmen") Geisin toimiston seinällä olleen jäljitelmän mukaan ja myöhemmin suunniteltiin itse uusi herkku. Historia on hiljaa siitä, kuinka T. von Einemin eläkkeelle jäädessä ja kuoleman jälkeen vuonna 1876, Geisilla onnistui saada Tretjakovin veljesten, P. Tretjakovin tai Moskovan kaupungin lupa kokoelmaan kuuluvan teoksen jäljitelmän käyttöönottoon karkkikääreissä, mutta yksi varhaisin niistä Šiškinin kiipeilevine karhuineen kantaa merkintää vuodelta 1896. Resepti on nykyisin yli sataa vuotta vanha. Makeinen sisälsi kaksi suklaalla kuorrutettua vohvelilevyä, joiden välissä oli paksua manteli-, kaakao- ja sokeritäyttömassaa. Joidenkin lähteiden mukaan N.A. Nekrasovin nimeä kantavassa kirjastossa löytyvän ”suklaataiteilijan” Manuil Andrejevin albumissa on tarkka ajankohta, että "Miška Karhukämmenen" paperikääre ilmestyi v. 1913.
Tuon todella suositun karkin tuotantoa jatkettiin lokakuun vallankumouksen jälkeen Neuvostoliiton proletariaattiselle järjestelmälle kuuluneella tehtaalla Krasnyi Oktjabr ("Punainen Lokakuu"), joka oli kansallistettu maailmankuulu höyrytehdas "Einem". Vielä 1917 jälkeen säilyivät tuote-etikettien suunnittelu ja fontit ja pakkauksiin lainattiin vanhoja, "ennen vallankumousaikaisia" merkintöjä. Ennallaan pysyivät monien tavaroiden nimet. Koska sosialistisen vallankumouksen tuoma tekijänoikeudettomuus toi mm. mukanaan suklaareseptien julkisuuden, alkoi 1920-luvun lopulla ilmestyä reseptikokoelmia ja jokainen Neuvostoliiton tehdas saattoi valmistaa toisintoja mestariteoksesta. Karkista tuli yksi Neuvostoliiton herkullisin ja kallein merkki- ja vientituote, jolla hintaa oli 4 ruplaa kilo. Tuonaikainen propagandan nero ja runoilija Vladimir Vladimirovitš Majakovski keksikin makeiselle raikuvan iskulauseen, joka välittömästi painettiin sen paperikääreeseen: ”Jos haluat "Miškan" maistaa, pitää tarpeeksi säästää” (tai ”Jos haluat "Miškan" syödä, pitää säästötili luoda”, (ven. «Если хочешь кушать «Мишку», заведи себе сберкнижку»). Tästä sai alkunsa kansallisen "Kolmen karhun" suklaan tuotanto eikä tällöin kukaan hämmästynyt, että eläimiä kuvassa oli neljä. Herkkua oltiin kansan keskuudessa kutsuttu myös nimellä ”Kolme karhunpoikaa”. "Miškan" nykyisin enemmän tunnettu turkoosivärinen paperikääre ilmestyi vuonna 1925.
Korkeasta hinnastaan huolimatta herkuilla oli kysyntää. Ehkä siksi taidemaalari ja -graafikko Aleksandr Rodtšenko ikuisti sen Moskovan ensimmäisen pilvenpiirtäjän, avantgardistisen ja konstruktivistisen arkkitehtuurin yhtenä monumenttina tunnetun Mosselpromin Malyi Kislovskin pereulokin puolella olevalle seinälle vierekkäin muiden karkkien, tupakka-, maito- ja mm. ”Vatsan ystävän” –nimisen olutposterin kanssa. Rakennus rakennettiin vuonna 1925 Kalashnyi Pereulokille ja siellä toimi konserni, jonka alaisuuteen yhdistyivät kaikki kaupungin makeis-, elintarvikkeiden, alkoholi- ja tupakkatehtaat. Vuonna 1950 "Miška Karhukämmen" meni Brysseliin: tehdas «Punainen lokakuu» osallistui maailmannäyttelyyn ja sai korkeimman palkinnon. 1990-luvun alussa "Miška Karhukämmen" karkkia valmistettiin jopa Yhdysvalloissa. Öljymaalauksen jäljennöksiä sai nyt halvalla ja myytiin jokaisessa kirjakaupassa. ”Aamu mäntymetsässä” ja Ivan Šiškinin toinen suosittu, vuonna 1878 valmistunut ”Ruispelto” koristivat seiniä monessa Neuvostoliiton asunnossa ja huvilassa. «Karhut» olivat sekä taidetta tapeteilla että neuvostomiesten suosimia yksityiskohtia sisustuksessa.
"Miška Karhukämmenen" paperikääre