Pohjois-Pohjanmaan maakunta
Luonto > Merialue ja vesistöt

Pohjois-Pohjanmaan matala ja maatunut rannikko on syntynyt jatkuvasta maankohoamisesta johtuvan rannansiirtymisen seurauksena. Meri syvenee erityisen hitaasti Oulun edustalla, missä 20 metrin syvyys saavutetaan vasta noin 50 km:n päässä rannikosta. Suomen aluevesirajan sisäpuolella on vedensyvyys lähes kaikkialla alle 20 m, ja meren keskiviivaa noudattavan kalastusvyöhykerajan sisäpuolella on vain pienehköjä yli 100 metrin syvänteitä. Laajojen merenrantaniittyjen ja jokisuistojen luonnehtima rantaviiva on ehjä, ja saaria sen edustalla on vähän. Oulun edustalla on kuitenkin yksi suuri saari, jäkälää kasvavista hiekkakankaistaan tunnettu Hailuoto. Tämän lisäksi maakunnan lounaisrajalla on pienehkö Rahjan saaristo sekä Iin ja Haukiputaan edustalla useita erillisiä saaria (mm. Maakrunni ja Ulkokrunni). Meren pintaveden keskimääräinen suolapitoisuus on 0,2–035 %, jokisuiden läheisyydessä vain runsaat 0,1 %. Vesi virtaa alueen rannikkoa myötäillen koilliseen. Ilmanpaine- ja tuuliolosuhteiden aiheuttama veden korkeusvaihtelu on Perämeren pohjukassa jopa lähes kolme metriä.
Pohjois-Pohjanmaa on vähäjärvistä aluetta (järvisyys alle 6 %). Poikkeuksen muodostaa Kuusamon seutu, jossa järvisyys on 12–14 % maa-alasta. Maakunnan koillisosan järvet ovat jääkautisen mannerjään vaikutuksesta melko säännöllisesti suuntautuneita. Koillismaan suurimpia järviä ovat Kitkajärvet (Yli- ja Ala-Kitka) Kuusamon ja Posion rajalla sekä Pudasjärven Puhosjärvi ja Jongunjärvi, Kuusamon Muojärvi, Kuusamojärvi, Iijärvi, Iso-Kero ja Irnijärvi ja Taivalkosken Kostonjärvi ja Tyräjärvi. Ainoa vähäjärvisellä rannikkoseudulla sijaitseva suurempi järvi on Iin Oijärvi. Laajin kokonaan Pohjois-Pohjanmaan alueella sijaitseva järvi ja maakunnan nimikkojärveksi valittu Pyhäjärven Pyhäjärvi sijaitsee puolestaan Suomenselän alueella maakunnan eteläkulmalla, jossa Keski-Suomi ja Pohjois-Savo tulevat nopeasti vastaan ja maisemat vaihettuvat Pohjanmaasta Järvi-Suomeksi.
Valtaosa Pohjois-Pohjanmaan vesistä laskee länteen Pohjanlahteen, mutta osa laskee Maanselän päävedenjakajan vaikutuksesta itään Vienanmereen. Suomenselän vedenjakajalta alkavat Kalajoen, Pyhäjoen ja Siikajoen vesistöt peittävät maakunnan lounaisosan miltei kokonaisuudessaan. Siikajoen ja Oulujoen vesistön väliin jää samaan suistoon laskeva, Liminganjoen, Temmesjoen, Tyrnävänjoen ja Ängeslevänjoen muodostama vesistö. Maakunnan keski- ja itäosia hallitsee Maanselän vedenjakajalta alkava Oulujoen vesistö, joka kattaa runsaan kolmanneksen koko maakunnan pinta-alasta. Vesistön keskusjärvi on Kainuun puolella sijaitseva Oulujärvi. Oulujoen vesistön pohjoispuolelta jää maakunnan alueelle vielä valtaosa Kiiminkijoen vesistöä, Iijoen vesistö ja Kuivajoen vesistö alajuoksultaan. Koillisessa Kuusamon järvialueen vedet virtaavat Maanselän vedenjakajan jakamina Vienanmereen Koutajoen vesistön kautta; tähän kuuluvat Oulankajoen ja Kitkajoen jylhät erämaakosket. Kuusamon reitin latva-alueen järviä lukuun ottamatta Pohjois-Pohjanmaan kaikkia suurimpia järviä säännöstellään. Oulujoki on valjastettu kokonaisuudessaan energiantuotantoon, ja koko vesistö on Suomen energiantuotannossa Kemijoen jälkeen toisella sijalla. Huomattavat energiavarat käsittävä Iijoen vesistö on rakennettu alajuoksultaan. Myös Siika-, Pyhä- ja Kalajokeen on rakennettu joitakin pienehköjä vesivoimaloita. Vesien säännöstelemiseksi on mainittuihin vesistöihin padottu tekojärviä, joista huomattavin on Siikajoen vesistöön rakennettu Uljuan tekojärvi.