stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Providence Grays

| Providence Grays |
| --- | --- |

Perustettu:  1878
Kotiareena:  Messer Street Grounds
Paikkakunta:  Providence, Rhode Island
Värit:      ,     ,     
Lajit:  baseball
Mestaruudet:  pre-World Series: 1884 National League: 1879, 1884
Providence Grays oli Major League Baseball -joukkue Rhode Islandin Providencesta. Joukkue pelasi National Leaguessa vuosina 1878-1885. Joukkue voitti liigan mestaruuden kahdesti ja vuonna 1884 se kukisti 1800 -luvun World Series -versiossa New York Metropolitansin, joka oli American Associationin mestari samana vuonna.
Puoliammattilaisjoukkue Rhode Islands perustettiin 1875. Kun National League päätti kauden 1877 jälkeen pudottaa Hartfordin joukkueen, valittiin Providence korvaamaan tämän paikan. Uusi joukkue perustettiin virallisesti 16. tammikuuta 1878, jäsenyyttä se haki 21. tammikuuta ja hyväksyttiin liigan jäseneksi 6. helmikuuta. Messer Street Groundsin remontti alkoi 1. huhtikuuta ja se saatiin valmiiksi 1. toukokuuta, vain viitisen minuuttia ennen kauden avausottelun alkua.
Joukkueen johtavia pelaajia mestaruuskaudella 1879 oli John Montgomery Ward, joka myöhemmin on valittu Baseball Hall of Fameen. Oletettavasti joukkue oli myös ensimmäinen, jossa pelasi afrikkalaista taustaa omaava pelaaja, William Edward White, Brown Universityn opiskelija.
23. lokakuuta 1884 Grays voitti New York Metropolitansin 6-0 ottelussa, jota pidetään ensimmäisenä virallisena liigojenvälisenä postseason kamppailuna. Joukkueen peliä johti ässäsyöttäjä Charles "Old Hoss" Radbourn. Wardin, Whiten ja Radbournen lisäsi Hall of Fameen ovat päässeet joukkueesta George Wright, Harry Wright ja Lip Pike
Taloudellisten ongelmien takia joukkue poistui liigasta kauden 1885 jälkeen.
Seuralla on nimissään MLB:n suurin nollapelivoitto. 21. elokuuta 1883 se voitti Philadelphia Philliesin 28–0.
Aiheesta muualla

baseball-reference:joukkueen tilastot
Raisa Marjamäki

Raisa Marjamäki (s. 1987 Helsinki) on suomalainen runoilija.
Marjamäki on opiskellut Helsingin ja Jyväskylän yliopistossa ja valmistunut maisteriksi skotlantilaisesta St Andrewsin yliopistosta, jossa hän opiskeli runoutta Don Patersonin johdolla. Marjamäen kuvakollaasia ja runoa yhdistelevä esikoiskokoelma Katoamisilmoitus julkaistiin vuonna 2010, ja hän osallistui sen painamiseen Siuronkosken kirjapainossa. Toinen kokoelma Ei kenenkään laituri (2014) ladottiin käsin ja painettiin arkki kerrallaan kirjaksi Heidelbergin kohopainokoneella. Teos kiinnittää huomiota kirjoittamisen teknologioihin: se on kokonaan ilman tietokoneita toteutettu runokirja.
Marjamäki on suomentanut Poesiavihkon Kiinalainen yksisarvinen (12/2017), joka on Thomas L. Rowen koostama valikoima 1800-luvun kiinalais-englantilaisesta sanakirjasta tehtyjä löytöjä.
Kolmannessa kokoelmassaan Ihmeellistä käyttäytymistä Marjamäki on paennut etelästä periferiaan eikä aio koskaan palata "pallomaan ekologisesta tilanteesta johtuen". Teos saa kriitikko Virpi Alaselta toteamuksen, ettei se vakavuudestaan huolimatta paasaa, vaan tilaa jää lukijoiden omille tulkinnoille ja jopa huumorille. Yksittäiset runot ovat tiiviitä ja kurinalaisia, mutta kokonaisuus on laaja, jolloin tekstien välinen merkitysavaruus kasvaa.
Tuotanto

Katoamisilmoitus.  Siuronkosken paino:  Palladium Kirjat, 2010.  ISBN 978-952-9893-62-1.
Ei kenenkään laituri.  Helsinki:  Poesia, 2014.  ISBN 978-952-305-020-4.
Ihmeellistä käyttäytymistä.  Helsinki:  Poesia, 2020.  ISBN 978-952-305-152-2.
Viimeinen talvi.  Helsinki:  Poesia, 2021.  ISBN 978-952-305-178-2.
Raisa Vasiljeva

Raisa Rodionovna Vasiljeva (ven. Раиса Родионовна Васильева, naimisissa Lukina, Лукина; 30. elokuuta 1902 Pietari – 30. maaliskuuta 1938 Vorkuta) oli neuvostoliittolainen lasten- ja nuortenkirjailija.
Raisa Vasiljeva syntyi köyhään työläisperheeseen. Hän teki töitä pikkutytöstä lähtien, osallistui Venäjän vallankumoukseen ja oli yksi ensimmäisistä Komsomolin jäsenistä.  Vasiljeva opiskeli myöhemmin työläistiedekunnassa ja teknologisessa instituutissa ja liittyi kommunistiseen puolueeseen vuonna 1919. Hänen miehensä Vasili Lukin työskenteli puolueen piirikomitean instruktorina.
Vasiljeva ja hänen miehensä kuuluivat kommunistipuolueen ”trotskilais-zinovjevilaiseen oppositioon”. Heidät pidätettiin ja karkotettiin Keski-Aasiaan vuonna 1928, mutta seuraavana vuonna tuomio kumottiin ja he pääsivät palaamaan Leningradiin.
Vasiljevan ensimmäinen kirja Ensimmäiset nuorisoliittolaistytöt (Pervyje komsomolki) ilmestyi vuonna 1932. Omaelämäkerrallisen teoksen aiheena ovat Venäjän vallankumouksen nuoret osanottajat. Vasiljeva kirjoitti myös toista kirjaa, josta ilmestyi katkelmia, mutta hänet pidätettiin pian Sergei Kirovin murhan jälkeen joulukuussa 1934. Vasiljeva ja hänen miehensä tuomittiin ”vastavallankumouksellisen zinovjeviläisen ryhmän jäseninä” viiden vuoden vankeuteen. Kirjailijan teoksiin perustuvasta elokuvasta Ystävättäret (Podrugi, 1935) tuli suosittu, mutta sen käsikirjoittaja mainittiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1960.
Kolmannen kerran Vasiljeva pidätettiin Uhta-Petšoran vankileirillä vuoden 1937 lopussa. Hänet tuomittiin kuolemaan ja ammuttiin Vorkutan lähellä yhtenä 351:stä samana päivänä teloitetusta vangista, joista 296 oli poliittisia.
Suomennettuja teoksia

Ensimmäiset nuorisoliittolaistytöt. Suom. Lea Helo. Leningrad: Kirja, 1933.
Poliitikot (Politiki). Suom. Lea Helo. Leningrad: Kirja, 1934.
Power Cup

Power Cup 2010.
Lentopallon Power Cup on lasten ja nuorten lentopalloturnaus. Tapahtuma järjestetään aina kesäkuun ensimmäisenä viikonloppuna koulujen päättymisen jälkeen. Ensimmäinen Power Cup pidettiin vuonna 1985 Jyväskylässä.
Vuonna 2005 Seinäjoella järjestetyssä Power Cupissa oli mukana 935 joukkuetta ja 7 743 henkilöä. Otteluja pelattiin yhteensä 5 221. Lahdessa pidetty Power Cup 2007 oli suurin tähän mennessä, sillä ilmoittautuneita joukkueita oli 954. Lahden Powerin järjestivät Salpis Hollolasta ja Kimmo Volley Lahdesta.
Power Cupin avajaisissa on aina esiintyjä. Vuonna 2007 Lahdessa esiintyivät Lovex ja Cheek. Vuonna 2008 Powerissa esiintyi Kristiina Brask. Muita Powerin esiintyjiä ovat olleet muun muassa Ilkka ja Heikki Jääskeläinen, The Rasmus, Antti Tuisku, Gimmel, Haloo Helsinki!, Christian Forss, Pulu, Tiktak, Aikakone (yhtye), Fintelligens, Pete Parkkonen, Aste, Kasmir ja Mikael Gabriel.
Power Cupin kesto on neljä päivää eli torstaista sunnuntaihin, aina viikko koulujen loppumisen jälkeen. Nuoremmat pelaavat koko tapahtuman ajan ja kaksi vanhinta ikäryhmää viikonlopun ajan.
Pelaajat ovat 7–22-vuotiaita. Lapset ja nuoret toimivat myös tuomareina oman ikäryhmänsä otteluissa lukuun ottamatta mitalipelejä. Pelejä pelataan kaikkiaan 32 eri sarjassa iän, sukupuolen sekä osaamisen tason mukaan. Power Cupissa Kaikki Pelaa -ideologia toteutuu neljän päivän ajan, sillä Power Cupin sarjajärjestelmä takaa sen, että otteluita tulee kaikille joukkueille saman verran torstaista sunnuntaihin riippumatta sijoituksesta.
Sarjat ovat:
F-tsemppisarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
F-sarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
E-tsemppisarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
E-sarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
D-tsemppisarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
D-sarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
C-tsemppisarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
C-sarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
B-tsemppisarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
B-sarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
A-tsemppisarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
A-sarja (tytöille, pojille ja sekajoukkueille)
Turnaus kiertää vuosittain 5 alueella, jotka ovat itä, etelä, keskilänsi, lounas ja pohjoinen.
Järjestämispaikkakunnat

1985 Jyväskylä
1986 Heinola
1987 Kuopio
1988 Oulu
1989 Raisio
1990 Helsinki
1991 Tampere
1992 Kouvola
1993 Savonlinna
1994 Tornio
1995 Vaasa
1996 Pori
1997 Heinola
1998 Joensuu
1999 Kajaani
2000 Jyväskylä
2001 Tampere
2002 Helsinki
2003 Pieksämäki
2004 Rovaniemi
2005 Seinäjoki
2006 Loimaa
2007 Lahti
2008 Savonlinna
2009 Oulu
2010 Seinäjoki
2011 Lahti
2012 Turku
2013 Mikkeli
2014 Raahe
2015 Vaasa
2016 Hämeenlinna
2017 Vantaa
2018 Kuopio
2019 Rovaniemi
2020 -
2021 Salo (siirtyi vuodelta 2020)
2022 Kauhava (siirtyi vuodelta 2021)
2023 Imatra
2024 Joensuu
2025 Loimaa
Lähde (1985–2023)
Aiheesta muualla

PowerCup
Saska Pulkkinen

| Saska Pulkkinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. lokakuuta 1989 (ikä 35) Helsinki
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Hamlet (2020, Tampereen Työväen Teatteri)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Saska Pulkkinen (s. 1989 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, joka on ollut kiinnitettynä Tampereen Työväen Teatteriin vuodesta 2017. Koulutukseltaan hän on teatteritaiteen maisteri.
Ura

Saska Pulkkinen pääsi Teatterikorkeakouluun suoraan lukiosta. Lopputyönsä hän teki Helsingin kaupunginteatterissa, jossa hän esitti Tarzania.
Pulkkinen on näytellyt myös muun muassa Hämeenlinnan Teatterissa, Suomen Kansallisteatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa, johon hän on ollut kiinnitettynä vuodesta 2017.
Pulkkinen teki Hamletin nimiroolin Työväen Teatterissa vuonna 2020. Heinä- ja elokuussa 2024 Pulkkinen esitti Tampereen Komediateatterin kesäteatterin Dingo-musikaalissa Neumannin roolia.
Töitä > Tampereen Työväen Teatteri

Macbeth (2024)
School of Rock (2024)
Come From Away (2022)
Momentum 1900 (2022)
Hamlet (2020)
Jeppe Niilonpoika (2020)
Koiran morsiamet (2019)
Poikabändi (2019)
Myrsky (2019)
Tämä on ryöstö! (2018)
Tytöt 1918 (2018)
Presidentti ja tyttö (2017)
Töitä > Helsingin kaupunginteatteri

Tarzan (2014)
Verkossa (2013)
'…ja sitten lampi nielaisi heidät' (1999)
Töitä > Hämeenlinnan Teatteri

Finnhits (2016)
Kalenteritytöt (2016)
Kalle Aaltonen (2015)
Töitä > Suomen Kansallisteatteri

Eurydike (2013)
Pahuus (2012)
Maamme (2011)
Töitä > Muualla

Dingo-musikaali (2024, Tampereen Komediateatteri)
Lähde: , ellei toisin mainita.
Yksityiselämä

Pulkkisen perheeseen kuuluu puoliso ja kolme lasta. Hänen vanhempansa, Reija Vaahtera ja Jyri Pulkkinen, ovat tanssijoita.
Aiheesta muualla

Saska Pulkkisen esittely TTT:n nettisivuilla
Rangaistusmääräys

Rangaistusmääräyksen antaminen tarkoittaa poliisin tai muun esitutkintaviranomaisen antaman sakkorangaistusvaatimuksen vahvistamista. Rangaistusvaatimuksen vahvistaa syyttäjä.
Rangaistusmääräysmenettelyssä voidaan määrätä päiväsakkorangaistus teosta, josta ei ole säädetty ankarampaa rangaistusta kuin sakkoa tai enintään kuusi kuukautta vankeutta. Menettelyn käyttö edellyttää sekä asianomistajan että rangaistusvaatimuksen saaneen suostumusta. Mikäli suostumusta ei jommankumman osapuolen taholta anneta, siirtyy asia käräjäoikeuden ratkaistavaksi.
Jos rangaistusvaatimuksen saanut vastustaa vaatimusta, syyttäjä voi hylätä rangaistusvaatimuksen, määrätä lievemmän rangaistuksen taikka siirtää asian käräjäoikeuden ratkaistavaksi nostamalla asiassa syytteen. Ilmoitus rangaistusvaatimuksen vastustamisesta tulee toimittaa syyttäjävirastoon rangaistusvaatimuksen mukana ilmoitettuna viimeisenä vastustamispäivänä. Ilmoituksen voi toimittaa joko henkilökohtaisesti, postitse, faksilla tai asiamiehen välityksellä.
Rangaistusmääräysmenettelyssä määrättyä sakkorangaistusta ei nykyisen lain mukaan voida muuntaa vankeudeksi, tuomioistuimen määräämä sakkorangaistus sitä vastoin voidaan.
Pitch Black (albumi)

| Pitch Black Rifftera |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : syksy 2014 – kevät 2015
 Julkaistu: 28. elokuuta 2015
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Janne Hietala
 Tyylilaji: melodinen death metal thrash metal
 Kesto: 53.57
 Levy-yhtiö: Inverse Records
Listasijoitukset
  37.
Riffteran muut julkaisut
|   | Pitch Black 2015 | Across the Acheron 2019 |
Pitch Black on metalliyhtye Riffteran vuonna 2015 julkaistu esikoisalbumi. Albumi nousi Suomen virallisella listalla sijalle 37, sekä Rumban Albumilistalla sijalle 10. Ruotsalaisen Soilwork-yhtyeen keulahahmo Björn "Speed" Strid on mukana levyn kappaleella "Rotten to the Core".
Kappaleet

Sanoitukset: Janne Hietala
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Back to Life | Hietala, Mikko Kuoppamaa | 5.22 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | One Step Closer | Hietala, Kuoppamaa, Antti Pöntinen | 5.53 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Lightbringer | Hietala | 5.27 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Ashes Fall | Hietala, Pöntinen | 7.03 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Rotten to the Core | Hietala | 6.20 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Open Wounds | Hietala | 5.24 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | The Ruins of the Empire | Hietala, Kuoppamaa | 6.40 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Pitch Black | Hietala, Kuoppamaa | 11.48 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 53.57 |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano > Yhtye

Janne Hietala – kitara, huutolaulu
Mikko Kuoppamaa – kitara, puhdas laulu
Antti Pöntinen – koskettimet
Jupe Karhu – basso
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Thomas Tunkkari – rummut
Björn "Speed" Strid – laulu kappaleessa "Rotten to the Core"
Kokoonpano > Tuotanto

Janne Hietala – tuotanto, äänitys, miksaus
Mikko Kuoppamaa – äänitys
Sami Koivisto – äänitys (rummut), masterointi
Petri Lampela – kansitaide
Heidi Järvi – valokuvaus
Arvostelut

The Headbanging Moose 8.8.2015 (Gustavo Scuderi):
Imperiumi.net 1.9.2015 (Aleksi Peura):
Kaaoszine 8.10.2015 (Taru Ruusu):
The Metal Observer 7.9.2015 (Christopher Santaniello):
Metal Temple 29.10.2015 (Aaron Eerdekens):
Murska-arviot 28.7.2015 (Antti Vaheri):
The Power Of Metal.dk 20.8.2015 (Reinier de Vries):
Sea of Tranquility 1.9.2015 (Butch Jones):
Aiheesta muualla

Pitch Black (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Pitch Black (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Rifftera - Rotten to the Core video YouTubessa
Rifftera - Lightbringer video YouTubessa
Raija Roivainen

Raija Roivainen (s. 4. helmikuuta 1938 Kurkijoki) on suomalainen laulajatar ja laulupedagogi. Hän on konsertoinut Suomessa Pentti Koskimiehen kanssa ja lisäksi ulkomailla, muun muassa Yhdysvalloissa ja Britanniassa. Raija Roivainen työskenteli vuosikymmeniä Tampereen konservatorion laulupedagogina ja on kasvattanut joukon suomalaisia laulutaiteilijoita, kuten Pentti Hietasen.
Roivaiselle myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013.
Raija Roivainen on julkaissut vuonna 2004 kirjan Laulamisen sietämätön helppous. Kirja on käännetty myös englanniksi nimellä The Unbearable Ease of Singing.
Aiheesta muualla

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Provins

| Provins |
| --- | --- |
 Näkymä kaupunkiin
 vaakuna
 Provins
 Koordinaatit: 48°33′37″N, 03°17′56″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Île-de-France
Departementti:  Seine-et-Marne
Arrondissementti:  Provins
Kantoni:  Provins
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  14,7 km²
Korkeus:  91 m
Väkiluku (2016):  11 859
 – Väestötiheys:  805,6 as./km²
Postinumero:  77160
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Provins [pʁɔvɛ̃] on Ranskan kunta ja kaupunki Seine-et-Marnen departementissa Île-de-Francen hallintoalueella. Se sijaitsee Pariisin kaakkoispuolella. Kunnan pinta-ala on 14,7 neliökilometriä ja siellä on arviolta 11 859 asukasta (vuonna 2016).
Provinsin linnoitettu vanhakaupunki valittiin vuonna 2001 Unescon maailmanperintöluetteloon merkittävänä keskiaikaisena markkinapaikkana. Provinsissa sijaitsee useita keskiaikaisia linnoituksia ja muun muassa kaupunginmuuri, joka rakennettiin vuosien 1226 ja 1314 välisenä aikana. Muuri on pituudeltaan 1 200 metriä ja siinä on 22 tornia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Provins Wikimedia Commonsissa
Provins.net (englanniksi) (ranskaksi)
Kaupunginvaltuuston sivut (ranskaksi)
Provins UNESCOn sivuilla (englanniksi) (ranskaksi)
Unescon maailmanperintökohteet Ranskassa
Albi
Alppien paalutalot
Amiensin katedraali
Arc-et-Senans’n kuninkaallinen suolatehdas
Arlesin roomalaiset ja romaaniset monumentit
Avignonin historiallinen keskusta ja Palais des Papes
Belgian ja Ranskan kellotornit (jaettu Belgian kanssa)
Bourges'n katedraali
Canal du Midi
Causses ja Cévennes
Chaîne des Puys
Chartresin katedraali
Chauvet’n luola
Cordouanin majakka
Euroopan suuret kylpyläkaupungit
Fontainebleaun palatsi ja puisto
Fontenayn apottiluostari
Carcassonne
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Le Havre
Loiren laakso Sully-sur-Loiren ja Chalonnes-sur-Loire välillä
Lyon
Mont Saint-Michel
Nancyn aukiot: Place Stanislas, Place de la Carrière ja Place d’Alliance
Nord-Pas-de-Calais’n kaivosalue
Notre-Damen katedraali, entinen Saint-Remin basilika sekä Taun palatsi Reimsissa
Nizza
Orangen roomalainen teatteri ja sen ympäristöt sekä ”riemukaari”
Portonlahti: Girolatanlahti,  Scandolan luonnonpuisto ja Pianan calanquet Korsikassa
Provins
Monte Perdido
Ranskan eteläiset ja antarktiset alueet
Saint-Émilion
Saint-Savin-sur-Gartempen luostari
Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreitit
Seinen jokivarsi Pariisissa
Grande Île
Pont du Gard
Uuden-Kaledonian laguunit
Vaubanin linnoitukset
Versailles’n palatsi puistoineen
Vézelay
Vézère
Pyhän Marian kirkko

Pyhän Marian kirkko, Marian kirkko, Mariankirkko tai Maarian kirkko voi tarkoittaa ainakin seuraavia, useimmissa tapauksissa Neitsyt Marian mukaan nimettyjä kirkkoja:
Suomessa

Pyhän Marian kirkko, katolinen kirkko Helsingissä
Pyhän Marian kirkko Kokemäellä, 1800-luvulla purettu kirkko, siitä jäljellä Pyhän Marian sakasti
Pohjan Pyhän Marian kirkko Pohjassa
Pyhän Marian kirkko Saltvikissa
Pyhän Marian kirkko Sastamalassa
Pyhän Marian kirkko, rauniokirkko Vaasassa
Marian kirkko Haminassa
Maarian kirkko Turussa entisessä Maarian kunnassa
Lappeen Marian kirkko Lappeenrannassa
Yhdistyneessä kuningaskunnassa

Pyhän Marian kirkko Abbas and Templecombessa, Englannissa
Pyhän Marian kirkko Abbeytownissa, Englannissa
Pyhän Marian kirkko Badleyssa, Englannissa
Pyhän Marian kirkko Barnetbyssa, Englannissa
Pyhän Marian kirkko Batterseassa Lontoossa
Pyhän Marian kirkko Capel-le-Fernessä, Englannissa
Pyhän Marian kirkko Gosforthissa, Englannissa
Pyhän Marian kirkko Hadlowissa, Englannissa
Pyhän Marian kirkko Hopesayssa, Englannissa
Pyhän Marian kirkko, kyläkirkko Kirkby Lonsdalessa, Englannissa
Pyhän Marian kirkko Longfleetissä, Poolessa Englannissa
Pyhän Marian kirkko Luddenhamissa, Englannissa
Pyhän Marian kirkko Lutonissa, Englannissa
Pyhän Marian kirkko Whitbyssa, Englannissa
Pyhän Marian kirkko, keskiaikainen kirkko Auchindoirissa, Skotlannissa
Pyhän Marian kirkko Angleseyssä, Walesissa
Pyhän Marian kirkko, katolinen kirkko Monmouthissa, Walesissa
Pyhän Marian kirkko Llandaif-yng-Nghornwyssä, Walesissa
Pyhän Marian kirkko Monmouthissa, Walesissa
Pyhän Marian kirkko Pentraethissa, Walesissa
Pyhän Marian kirkko, rauniokirkko Rhodegeodiossa, Walesissa
Pyhän Marian kirkko Bromfieldissa, Englannissa
Mariankirkko Lontoon lähellä Harmondsworthissa
Muissa maissa

Pyhän Marian kirkko, Inkerin kirkon pääkirkko Pietarissa Venäjällä
Pyhän Marian katedraali Texasin Austinissa Yhdysvalloissa
Marian kirkko, myöhäisantiikin aikainen kirkko Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa
Mariankirkko Berliinissä Saksassa
Mariankirkko Krakovassa, Puolassa
Mariankirkko, konserttikirkko Neubrandenburgissa Saksassa
Mariankirkko eli Vårfrukyrkan Enköpingissä, Ruotsissa
Mariankirkko Bergenissä, Norjassa
Mariankirkko Granissa, Norjassa
Neitsyt Marian Ilmestyskirkko Moskovan Kremlissä Venäjällä
Ray Gillen

Ray Gillen (12. toukokuuta 1959 New York, Yhdysvallat – 1. joulukuuta 1993 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen laulaja, joka muistetaan yhtyeistä Black Sabbath ja Badlands.
Hän aloitti uransa New Jerseyn alueen klubiyhtyeissä, ja 1980-luvun alkupuoliskolla hän liittyi Rainbow-yhtyeen rumpalin Bobby Rondinellin perustamaan Rondinelli-yhtyeeseen. Yhtye keikkaili ahkerasti ja oli lähellä saada levytyssopimuksen.
Vuonna 1986 Black Sabbathissa laulanut Glenn Hughes, joka kärsi vakavista päihdeongelmista, erotettiin kesken yhtyeen Yhdysvaltojen kiertuetta. Black Sabbathin silloinen basisti, Dave "The Beast" Spitz, joka oli aikoinaan nähnyt Gillenin laulavan Rondinellin keikalla, suositteli Tony Iommille Gillenin ottamista Hughesin tilalle. Ray Gillen valittiin ja Sabbath jatkoi kiertuetta. Black Sabbathin suosio ei ollut kovin korkealla tuohon aikaan ja myös yhtyeen sisällä oli ongelmia. Kaikesta huolimatta yhtye alkoi vuoden 1986 loppupuoliskolla levyttämään tulevaa The Eternal Idol -albumia. Yhtyeen miehistö vaihtui useasti levytyksen aikana ja myös Ray Gillen lähti yhtyeestä vuoden 1987 alussa. Gillenin seuraaja Tony Martin lauloi levyn vokaaliosuudet uusiksi. Ray Gillen tosin esiintyy levyllä, sillä ”Nightmare”-kappaleessa oleva ”paholaismainen” nauru on hänen äänittämänsä. Levystä on liikkeellä myös bootleg-versioita, joissa Ray Gillen laulaa.
Ray Gillenin seuraava projekti oli Tom Galleyn Phenomena, jonka albumilla Dream Runner Gillen on mukana. Tämän jälkeen hän liittyi John Sykesin Blue Murder -yhtyeeseen, mutta tämä jäi lyhyeksi John Sykesin päätettyä laulaa itse.
Seuraavaksi Gillen perusti yhdessä kitaristi Jake E. Leen kanssa Badlands-yhtyeen. Yhtye julkaisi kaksi albumia heikohkolla menestyksellä ja levytti kolmannen jonka jälkeen vuonna 1992 Gillen erosi yhtyeestä riitaannuttua Jake E. Leen kanssa.
Gillen lauloi vielä supertähtiprojektissa Sun Red Sun, mutta hänen terveydentilansa oli alkanut heiketä. Vuoden 1993 joulukuussa Ray Gillen kuoli newyorkilaisessa sairaalassa. Hänen kuolinsyynsä oli AIDS. Sun Red Sun -albumi ja Badlandsin kolmas levytetty albumi julkaistiin postuumisti hänen kuolemansa jälkeen.
Pikku-Britannia

| Pikku-Britannia> Little Britain |
| --- | --- |

Tyyli:  Komedia
Kestoaika:  Noin 30 minuuttia
Luoja(t):  BBC
Pääosissa:  David Walliams  Matt Lucas  Tom Baker  Anthony Head  Paul Putner  Steve Furst  Charu Bala Chokshi  Joann Condon  Ruth Jones
Alkuperämaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Alkuperäiskieli:  brittienglanti
Verkko:  BBC, Sub, joskus JIM, TV Viisi ja Yle TV1 (USA-versio)
Esitetty:  16. syyskuuta 2003 – 24. joulukuuta 2005
Jaksoja:  25
Aiheesta muualla
IMDb 
Pikku-Britannia (Little Britain) on englantilainen sketsisarja. Sarjan ovat luoneet Matt Lucas ja David Walliams, jotka myös esittävät suurinta joukkoa sarjan hahmokaartista. BBC:n tuottama Pikku-Britannia aloitti radiosarjana vuonna 2000, mutta on saavuttanut suurimman suosionsa televisiossa, missä sitä on esitetty vuodesta 2003.
Pikku-Britannia parodioi brittiläistä nyky-yhteiskuntaa. Sen tunnetuimpia hahmoja ovat Lucasin esittämä ongelmateini Vicky Pollard ja Walliamsin esittämä epäuskottava transvestiitti Emily Howard.
BBC Three esitti Pikku-Britannian kaudet 1 ja 2, kolmas kausi esitettiin BBC:n pääkanavalla BBC Onella vuonna 2005. Suomessa Pikku-Britanniaa on esittänyt Sub, sarjan kolme kautta on julkaistu myös DVD:lle. Keväällä 2010 kuusiosaista HBO:n tuottaman Pikku-Britannia USA -sarjaa on esittänyt Yle TV1.
Pikku-Britannian luojat Matt Lucas ja David Walliams tekivät yhdessä myös toista komediasarjaa, Lennetään!.
Vuonna 2020 BBC ja Netflix poistivat sarjan suoratoistopalveluistaan. Viralliseksi syyksi sanottiin ns. blackface-kohtaukset, joissa näyttelijät esittämät mustia ihmisiä. Toinen tekijöistä, Matt Lucas on sanonut että sarjassa ei nykypäivänä esitettäisi mustaihoisia tai laskettaisi leikkiä transvestiiteistä. Ehkä sarjaa ei voisi tehdä lainkaan 2020-luvulla. Myös Lennetään!-sarja poistuu saatavista.
Pikku-Britannian asukkaita > Vicky Pollard

Ongelmateini, jonka kuudella lapsella on seitsemän isää. Ulkopuolisten on mahdoton saada selvää Vickyn puheesta, joka keskustelun aiheesta riippumatta eksyy Vickyn ystäväpiirin kuulumisiin.
Pikku-Britannian asukkaita > Daffyd Thomas

Julkihomo, joka pitää itseään walesiläisen pikkukylän ”ainoana homona”, toisin kuin kaikki muut, jotka huomaavat kylässä olevan useita seksuaalivähemmistöjen edustajia.
Pikku-Britannian asukkaita > Lou Todd ja Andy Pipkin

Pyörätuolissa oleva Andy pomottaa avustajaansa Louta. Todellisuudessa Andyn liikkumiskyvyssä ei ole mitään puutetta, hän on vain laiska, mutta Lou ei sitä tiedä. Loun ja Andyn nimet ovat viittaus Lou Reediin ja Andy Warholiin.[lähde? ]