stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sorkot

Sorkot ovat songhai-kansaan kuuluva etninen ryhmä Malissa, Nigerissä ja Nigeriassa. He elävät Nigerjoen varrella sen keskijuoksun järvi- ja suoalueelta aina Gulbin Khebbi -sivujoelle saakka. Sorkot harjoittavat kalastusta, virtahepojen metsästystä ja veneenrakennusta. Elinkeinoiltaan samanlaisia ryhmiä ovat Nigerin keskijuoksun bozot ja somonot..
Pentoosifosfaattireitti

Kaaviokuva pentoosifosfaattireitistä
Pentoosifosfaattireitti on eräs glukoosin aineenvaihduntareiteistä eliöissä. Pentoosifosfaattireitillä eliöt tuottavat NADPH:ta ja viisi hiiliatomia sisältäviä sokerimolekyylejä eli pentooseja.
Tärkeimmät tuotteet

Pentoosifosfaattireitillä voidaan katsoa olevan kolme tärkeintä tuotetta.
NADPH:ta eliöt tarvitsevat pelkistimeksi moniin reaktioihin esimerkiksi rasvahapposynteesiin. Yhdiste on myös tärkeä oksidatiivisen stressin torjunnassa, sillä se pelkistää hapettuneen glutationimolekyylin, joka voi tämän jälkeen pelkistää reaktiivisia happiyhdisteitä, kuten peroksideja.
Riboosi-5-fosfaatti, jota eliöt käyttävät nukleiinihappojen ja nukleotidien synteesissä.
Erytroosi-4-fosfaatti, jota kasvit ja mikro-organismit tarvitsevat syntetisoidessaan aromaattisia aminohappoja.
Eläimillä pentoosifosfaattireitti tapahtuu solujen sytosolissa. Ihmisellä reitin entsyymit ovat erityisen aktiivisia maksan rasvasoluissa, maitorauhasissa, lisämunuaisessa ja punasoluissa. Kasveilla pentoosifosfaattireitti tapahtuu plastideissa.
Vaiheet > Oksidatiivinen vaihe

Pentoosifosfaattireitin ensimmäisessä vaiheessa kaksi NADP+-molekyyliä pelkistyy NADPH:ksi ja glukoosi-6-fosfaatti hapettuu hiilidioksidiksi ja ribuloosi-5-fosfaatiksi. Ensimmäinen vaihe sisältää neljä reaktiota ja kokonaisreaktio on:
Ensimmäisessä vaiheessa tapahtuvat reaktiot ja niitä katalysoivat entsyymit ovat
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Substraatit | Tuotteet | Entsyymi | Kuvaus  |
| Glukoosi-6-fosfaatti + NADP+ | → 6-fosfoglukono-δ-laktoni + NADPH | glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasi | Glukoosi-6-fosfaatin dehydraus, laktonin muodostuminen ja NADP+:n pelkistyminen NADPH:ksi   |
| 6-fosfoglukono-δ-laktoni + H2O | → 6-fosfoglukonaatti + H+ | 6-fosfoglukonolaktonaasi | Laktonin hydrolyysi  |
| 6-fosfoglukonaatti + NADP+ | → ribuloosi-5-fosfaatti + NADPH + CO2 | 6-fosfoglukonaattidehydrogenaasi | Oksidatiivinen dekarboksylaatio. NADP+ vastaanottaa elektroneja ja pelkistyy, jolloin syntyy toinen molekyyli NADPH:ta. Muina tuotteina muodostuu CO2 ja ribuloosi-5-fosfaattia   |
Vaiheet > Toinen vaihe

Pentoosifosfaattireitin toinen vaihe muodostuu viidestä eri reaktiosta. Reaktiot ovat isomeroitumisia ja hiili-hiili-sidosten rikkomisia ja uudelleen muodostamisia. Tämän vaiheen tuloksena muodostuu sokerien fosfaattijohdannaisia, pääasiassa fruktoosi-6-fosfaattia ja glyseraldehydi-3-fosfaattia.
Toisen vaiheen summareaktio on
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Substraatit | Tuotteet | Entsyymi | Kuvaus  |
| ribuloosi-5-fosfaatti | → riboosi-5-fosfaatti | Fosfopentoosi-isomeraasi | Isomerisaatio   |
| ribuloosi-5-fosfaatti | → ksyluloosi-5-fosfaatti | Fosfopentoosiepimeraasi | Epimerisaatio   |
| ksyluloosi-5-fosfaatti + riboosi-5-fosfaatti | → glyseraldehydi-3-fosfaatti + sedoheptuloosi-7-fosfaatti | transketolaasi |   |
| sedoheptuloosi-7-fosfaatti + glyseraldehydi-3-fosfaatti | → erytroosi-4-fosfaatti + fruktoosi-6-fosfaatti | transaldolaasi  |  |
| ksyluloosi-5-fosfaatti + erytroosi-4-fosfaatti | → glyseraldehydi-3-fosfaatti + fruktoosi-6-fosfaatti | transketolaasi |  |
Pentoosifosfaattireitin säätely

Glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasin katalysoima vedyn poisto glukoosi-6-fosfaatista on irreversiibeli, joten se on tämän aineenvaihduntareitin tärkein säätelykohta. Glukoosi-6-fosfaattidehydrogenaasia inhiboi NADP+:n matala konsentraatio verrattuna NADPH:hon. Tämä johtuu siitä, että NADPH sitoutuu entsyymiin huomattavasti voimakkaammin kuin NADP+ ja toimii entsyymin inhibiittorina.
Pentoosifosfaattireitin ensimmäinen ja toinen vaihe toimivat toisistaan riippumatta. Jos riboosi-5-fosfaattia tarvitaan huomattavasti enemmän kuin NADPH:ta, muutetaan suurin osa glukoosi-6-fosfaatista glykolyysillä fruktoosi-6-fosfaatiksi, josta pentoosifosfaattireitin entsyymit transaldolaasi ja transketolaasi muokkaavat riboosi-5-fosfaattia. Jos taas NADPH:ta tarvitaan enemmän, muuntuu oksidatiivisessa vaiheessa muodostunut riboosi-5-fosfaatti fruktoosi-6-fosfaatiksi täydellisesti ja fruktoosi-6-fosfaatista eliöt voivat tuottaa glukoosi-6-fosfaattia pentoosifosfaattireitin lähtöaineeksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Pentose phosphate pathway - Reference pathway (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pentoosifosfaattireitin oksidatiivinen vaihe
Pentoosifosfaattireitn toinen vaihe
Perhosrauskut

| Perhosrauskut |
| --- | --- |
 Piikkiperhosrausku (Gymnura altavela)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Myliobatiformes
Heimo::  Perhosrauskut  Gymnuridae  Fowler, 1934
Katso myös
   Perhosrauskut Wikispeciesissä   Perhosrauskut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Perhosrauskut (Gymnuridae) on valtamerissä tavattava rustokalaheimo.
Lajit

Perhosrauskujen heimoon kuuluvien lajien määrä vaihtelee lähteittäin 11–17 lajin välillä. Lajit jaetaan kahteen sukuun ja niitä ovat muun muassa:
Hammasperhosrausku (Aetoplatea tentaculata)
Kirjoperhosrausku (Gymnura poecilura)
Madeiranperhosrausku (Gymnura hirundo)
Mosaiikkiperhosrausku (Gymnura australis)
Piikkiperhosrausku (Gymnura altavela)
Siloperhosrausku (Gymnura micrura)
Anatomia

Perhosrauskut ovat kooltaan keskikokoisia tai suuria kaloja ja niiden pituus vaihtelee alle puolesta metristä yli kahteen metriin. Ruumis on litteä ja rintaevät ovat hyvin suurikokoiset ja niiden leveys on yli puolitoistakertainen verrattuna niiden pituuteen. Pyrstö on lajeilla hyvin lyhyt ja kapea ja siinä voi olla myrkyllinen piikki, jota kalat käyttävät puolustautumiseen. Silmät ovat selkäpuolella ja silmien läheisyydessä sijaitsevat ruiskureiät ovat kookkaat. Perhosrauskujen suu on melko kookas ja hampaat ovat teräväkärkiset.
Levinneisyys ja elintavat

Perhosrauskuja tavataan Atlantista, Mustastamerestä, Intian valtamerestä ja Tyynenmeren alueelta. Ne ovat pääosin suolaisen veden kaloja, mutta muutamat lajit elävät myös murtovedessä. Lajit elävät hiekkaisilla ja mutaisilla pohjilla lämpimissä vesissä. Ainakin siloperhosrauskun tiedetään siirtyvän lämpimimmän kauden ajaksi viileämpiin vesiin.
Perhosrauskujen ravinto koostuu kaloista, äyriäisistä, nilviäisistä ja muista pienistä selkärangattomista eläimistä. Ravintonsa ne etsivät yleensä meren pohjasta. Perhosrauskut ovat vivipaarisia eli poikaset kuoriutuvat munistaan vielä olleessaan naaraan kohdussa. Ne viettävät siellä kahdesta neljään kuukautta ja ovat syntyessään 15–22 cm pitkiä.
Suuria perhosrauskuja kalastetaan ja niitä myydään tuoreena tai suolattuna.
Sormiharjoitus

Sormiharjoitus on soittimen soittoteknisessä harjoittelussa käytettävä asteikko-, sävelkuvio- tai muu harjoitus. Joskus sormiharjoitus voi olla vain toistettavaselvennä tai transponoitava kuviomalli. Monipuolisimmat sormiharjoitukset voidaan katsoa etydeiksi. Yleensä sormiharjoituksella ei kuitenkaan ole sävellykselle tunnusomaista muotoa tai arvoa.
Juan Pablo Sorín

Juan Pablo Sorín
Juan Pablo "Juanpi" Sorín (s. 5. toukokuuta 1976 Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän pelasi yleensä vasemmalla laidalla joko puolustuksessa tai keskikentällä.
Sorín edusti viimeisenä seuranaan Brasilian pääsarjan Cruzeiroa. Aiemmin hän pelasi Argentinos Juniorsissa, Juventuksessa, River Platessa, Cruzeirossa, Laziossa, FC Barcelonassa, Paris Saint-Germainissa, Villarrealissa ja Hamburg SV:ssä.
Sorín lukeutui Argentiinan maajoukkueen avainpelaajiin. Hän edusti Argentiinaa MM-kisoissa vuosina 2002 ja 2006, joista ensimmäisellä kerralla hän pelasi Argentiinan kolmesta ottelusta kaksi kokonaan ja kolmannesta 63 minuuttia ennen tuloaan vaihtoon sekä jälkimmäisellä kerralla alusta loppuun kaikki Argentiinan ottelut lukuun ottamatta jatkopaikan kannalta merkityksetöntä viimeistä alkulohko-ottelua. Hän pelasi kaikkiaan 75 maaottelua ja teki niissä 11 maalia vuosina 1995–2006.
Sopotin rautatieasema

| Sopotin rautatieasema Sopot |
| --- | --- |
 Sopotin rautatieasema toimii Sopot Centrum -kauppakeskuksen yhteydessä.
Perustiedot
Sijainti:  54.4407°N, 18.5621°E
Osoite:  ul. Dworcowa 7, Sopot, Pommerin voivodikunta
Kunta:  Sopot
Valtio:  Puola
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  (Puolan valtionrautatiet, PKP): SKM (PKP Szybka Kolej Miejska w Trójmieście Sp. z o.o), Polregio & PKP Intercity; Arriva RP, kansainväliset operaattorit kuten Deutsche Bahn
 Sopotin rautatieasema on vilkasliikenteinen, vaikka sillä ei ole kovin montaa asemalaituria.
Sopotin rautatieasema (puol. Sopot) on Puolan pohjoisosassa, Pommerin voivodikunnan Kolmoiskapungissa toimiva vilkas rautatieasema. Asema sijaitsee Sopotin keskustassa. Nykyinen rautatieasema palvelee 2010-luvulla valmistuneessa Sopot Centrum -kauppakeskuksessa, jossa sijaitsee myös Sopotin kaupunginkirjasto.
Sopotin rautatiaseman lippumyymälä (PKP Sopot) toimii kauppakeskuksen ensimmäisessä kerroksessa.
Vuonna 2023 Sopotin rautatieaseman laitureitten kautta kulki päivittäin keskimäärin 25 300 matkustajaa (eli 9,2 milj. matkustajaa vuodessa). Tämän perusteella asema oli Puolan 11. vilkkain matkustajaliikenteen rautatieasema.  Merkittävä osa Gdynian päärautatieaseman matkustajamäärästä selittyy runsaalla paikallisjunaliikenteellä kolmoiskaupungin (Gdańsk, Gdynia ja Sopot) monien rautatieasemien ja seisakkeiden välillä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sopotin rautatieasema Wikimedia Commonsissa
PKP Trójmiasta - Kolmoiskaupunki Gdańsk-Gdynia-Sopotin ja lähiseudun alueellisia junavuoroja  (trojmiasto.pl)
Sopotin rautateaseman aikatauluja (englanniksi) (portalpasazera.pl)
Sophia Maria

Sophia Marian hylystä löydettyjä esineitä Pohjois-Pohjanmaan museossa.
Sophia Maria (myös kirjoitusasu Sofia Maria käytössä) oli hollantilainen koffitakiloitu purjealus, joka rakennettiin Friisinmaalla vuonna 1840 rotterdamilaiselle laivanvarustamolle. Alus siirtyi edelleen friisinmaalaiselle Zeilmaker & Co. -yhtiölle vuonna 1857. Aluksen kotisatama oli Harlingen. Alus oli noin 27 metriä pitkä, hieman yli kuusi metriä leveä ja lähes viisi metriä syvä. Aluksen keula oli tylpänpyöreä.
30. kesäkuuta 1859 alus lähti Hullista Englannista painolastissa kohti Oulun satamaa, tarkoituksenaan noutaa oululaiselta Bergbomin kauppahuoneelta tervalasti. Alus saapui Perämerelle heinäkuun puolessa välissä ja joutui myrskyyn. Myrskyn vuoksi se ei saanut luotsia, ja luoviessaan myrskyssä Hailuodon pohjoispuolella 19. heinäkuuta se törmäsi karille lähellä Kattilankallan saarta ja upposi nopeasti. Aluksen seitsenhenkinen miehistö pelastui laivaveneellä, mutta joutui hylkäämään haaksirikkoutuneen aluksen niin nopeasti, ettei se ehtinyt pelastaa juurikaan esineistöä.
Aluksen hylky löytyi heinäkuussa 1973, kun kellolainen kalastaja ilmoitti troolin tarttuneen kiinni vedenalaiseen puurakenteiseen esteeseen. Paikka sijaitsi Kattilankallan saaren länsipuolella, ja väylätöissä olleet sukeltajat löysivät ilmoitetulta paikalta puisen laivanhylyn. Arkistojen perusteella alus tunnistettiin Sophia Mariaksi.
Museovirasto antoi hylyn tutkimisoikeuden Pohjois-Pohjanmaan museolle, joka yhteistyössä Oulun Meripelastusseuran sukellusjaoksen sukeltajien kanssa aloitti hylyn tutkimukset. Myöhemmin sukellustutkimukset suoritti vasta perustettu Oulun Vesimiehet ry.
Koska alus oli uponnut nopeasti, hylystä löydettiin runsaasti esineistöä, muun muassa liitupiippuja, savi- ja lasipulloja, runsaasti astioita, keittiöesineistöä, merimiesten henkilökohtaisia tavaroita, laivan varusteita ja tarvikkeita, kupari- ja rautapatoja ja -pannuja. Merimiehille kuuluneita esinelöytöjä olivat muun muassa piiput, nuuskarasia, sateensuojan jäänteet, sinettileimasin, puinen kenkäpari sekä nahkajalkineiden jäänteet. Rahoja löydettiin yhdeksän kappaletta, eriarvoisia kupari- ja hopeakolikoita eri maista. Laivan tarvikkeita oli runsaasti, muun muassa laivakello, kompassi, kaukoputket, kaksi lyijyluotainta, tiimalasit, lyhdyt, työkalut, aseet ja takilan osat. Suurin osa tunnistetuista esineistä on peräisin aluksen reitin varrelta Alankomaista, Englannista ja Saksasta.
Pohjois-Pohjanmaan museossa on Sophia Marian hylystä nostetuista esineistä koottu pysyvä näyttely, johon kuuluu myös hylyn pienoismalli.
Kesällä 2009 Sofia Marialta nostettiin kaksi vuotta aikaisemmin löytyneitä kolikoita. Kolikoiden nostosta on video Youtubessa. Nostetut kolikot tuotiin konservoitavaksi Pohjois-Pohjanmaan museoon.
Aiheesta muualla

Sofia Maria, Oulun urheilusukeltajat
Oulun Ve­si­mie­het etsivät aar­ret­ta Oulun edus­tal­ta, Kaleva 2.9.2009
Kesän 2009 sukellus hylylle (kolikoiden nosto) YouTube-palvelussa
Asiantuntijan kynästä: Arkeologisesti tutkittuja hylkyjä Suomessa
Oulun historia
| --- | --- |
Oulun palot:   v. 1652 palo  v. 1655 palo  v. 1705 palot  v. 1715 palo  v. 1773 palo  v. 1822 palo  v. 1882 palo 
Merenkulku:   Fregatti Toivo  Hailuotolaiva  Kiikelin hylky  Laitakarin hylky  Hinaaja Oulu II  Sophia Marian hylky 
Teollisuuden historia:   Aittokoski Oy  Katri Antell  Merijal  Oulu Oy  Pateniemen saha  Tervahovi  Toppila Oy  Toppilan Mallasjuomatehdas  Typpi Oy  Ab Uleå Oy  Veljekset Åström 
Kuntaliitokset:   1965: Oulujoen kunta  2009: Ylikiimingin kunta  2013:  Haukiputaan kunta  Kiimingin kunta  Oulunsalon kunta  Yli-Iin kunta 
Katso myös:   Kierikkikeskus  Latokankaan kivikautinen asuinalue  Oulun kasarmi  Oulun kristalliyö  Oulun linna  Oulun valtaus  Pikku-Berliini  Rekikylän kivikautinen asuinpaikka  Typpi Oy:n räjähdysturma  Ylikiimingin seurakunta
Peltosirkku

| Peltosirkku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Äärimmäisen uhanalainen 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkut Emberizidae
Suku::  Sirkut Emberiza
Laji::  hortulana
Kaksiosainen nimi
 Emberiza hortulana  Linnaeus, 1758 

Katso myös
   Peltosirkku Wikispeciesissä   Peltosirkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Peltosirkun munia.
Peltosirkku (Emberiza hortulana) on maatalousympäristöissä elävä varpuslintulaji. Se viihtyy suurten peltoaukeiden metsä- ja pensaikkosaarekkeissa. Se on muuttolintu, joka saapuu Suomeen toukokuussa ja lähtee elo–syyskuussa. Lajin kanta Suomessa on romahtanut 30 vuodessa yhteen prosenttiin entisestä.
Peltosirkku on Suomessa äärimmäisen uhanalainen. Maailmanlaajuisesti laji kuitenkin luokitellaan elinvoimaiseksi.
Koko ja ulkonäkö

Koirailla vatsa on vaalean ruosteenpunainen. Selässä on punaruskeita, valkeita ja mustia alueita. Päässä ja rinnassa vaaleankeltaiset kurkku ja viiksijuovat erottuvat selvästi. Silmän ympärillä on keltainen rengas. Naaraiden värit ovat hailakammat kuin koiraiden. Peltosirkun pituus on 16–17 senttimetriä ja paino 23–26 grammaa. Koiras on hieman kookkaampi.
Peltosirkun laulu on kaunis, lyhyt säe, jota koiras esittää tavallisesti tolpan päässä, sähkölangalla tai puun tai pensaan latvassa. Lentoääni on kuulas ”tsi-ly”, ja sitä voi kuulla elokuiselta yötaivaalta, sillä peltosirkku on yömuuttaja. Tavallinen ääni on myös ”blt”, joka on kuin veteen putoavasta pisarasta syntyvä ääni. Varoitusääni on itsepintaisen jankuttava kivitaskua muistuttava ”hji”.
Vanhoilla peltosirkuilla on täydellinen sulkasato heinä–elokuussa. Jotkut yksilöt keskeyttävät sulkasadon syysmuuton ajaksi, jolloin osa kyynärsulista voi jäädä vaihtumatta.
Vanhin suomalainen rengastettu peltosirkku on ollut 4 vuotta 7 kuukautta 14 päivää vanha. Vanhin eurooppalainen on ollut norjalainen vähintään 5 vuoden 10 kuukauden ikäinen yksilö.
Levinneisyys

Peltosirkku elää koko Suomessa Lappia lukuun ottamatta, mutta on taantunut erittäin voimakkaasti, 99 prosenttia 30 vuodessa (2019), ja se voi hävitä 30 vuoden kuluessa. Suomessa on jäljellä noin 4 000 reviiriä. Euroopan pesimäkannaksi on arvioitu 3,6–5,6 miljoonaa paria, joista noin puolet Venäjällä. Esiintymisalue kattaa pääosan Euroopasta ja Aasian länsiosia Mongoliaan saakka. Suomalaiset peltosirkut talvehtivat ilmeisesti trooppisessa Afrikassa. Ne muuttavat Välimeren yli, ja niitä on pyydystetty ruoaksi valtavia määriä kaikissa rantavaltioissa ja saarilla. Peltosirkun vähenemisen syiden oletettiin pitkään olevan yksin Suomen rajojen ulkopuolella. Viime vuosien tutkimusten mukaan vähenemisen pääsyyt ovat mitä ilmeisimmin pesimäalueilla. Suomen peltosirkut eivät juuri muuta pyyntialueiden kautta, mutta lajin tutkimukset viittaavat poikastuoton vähenemiseen, jonka taustalla on tehomaatalous, erityisesti peltoalueiden elinympäristön yksipuolistuminen.
Elinympäristö

Peltosirkkujen tyypillisimmät elinympäristöt ovat hakkuuaukeat, laidunmaat ja viljavainiot.
Lisääntyminen

Peltosirkku pesii maassa heinikon kätkössä. Touko–kesäkuussa naaras munii 4–6 munaa, joiden haudontaan aikaa kuluu noin 11–12 päivää. Poikaset lähtevät lentokyvyttöminä pesästä vähän yli kymmenen päivän ikäisinä ja oppivat parin päivän päästä lentämään. Emot ruokkivat niitä noin kolmen viikon ikäisiksi asti.
Ravinto

Peltosirkut syövät siemeniä, matoja, toukkia ja hyönteisiä.
Peltosirkku ruoanvalmistuksessa

Varsinkin Ranskassa peltosirkun syömistä pidetään gastronomisena nautintona – tosin sen pyydystäminen, ostaminen ja syöminen on laitonta. Määräyksiä kuitenkin rikotaan rutiininomaisesti.
Vaikka Euroopan unioni kielsi peltosirkkujen metsästyksen vuonna 1979, Ranska kielsi sen vasta 20 vuotta myöhemmin.
Kirjallisuutta

Ben Schott: Schottin sekalaiset ruoka ja juoma.  Kustannusosakeyhtiö Nemo, 2004.  ISBN 952-5180-73-5
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi: Peltosirkku – vuoden lintu 2020
LuontoPortti: Peltosirkku (Emberiza hortulana)
ITIS: Emberiza hortulana (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q206630  Wikispecies: Emberiza hortulana  ADW: Emberiza_hortulana  Avibase: 4721056132879EB7  BioLib: 9034  BirdLife: 22720916  BOLD: 73249  BOW: ortbun1  BTO: bob18660  CoL: 39FT7  eBird: ortbun1  EPPO: EMBRHO  EUNIS: 1024  EURING: 18660  Fauna Europaea: 97529  Fauna Europaea (new): 6dd2aeb5-0c13-4677-94c3-4e4f1c67874d  GBIF: 2491482  iNaturalist: 9196  IRMNG: 10592524  ITIS: 559883  IUCN: 22720916  NBN: NHMSYS0000530728  NCBI: 498208  Observation.org: 56  Open Tree of Life: 145223  TSA: 6443  Xeno-canto: Emberiza-hortulana  ZooBank: DA8EA563-CBD9-4834-9804-DC12D8318417  Laji.fi: MX.35154
Sortavalan lentoasema

Friedrichshafen FF49C Sortavalan lentoasemalla.
Sortavalan lentoasema perustettiin 14. kesäkuuta 1918. Se sijaitsi Sortavalan keskustassa Vakkolahden rannalla, lähellä Pitkäsiltaa. Lentoaseman konesuojan muodostivat aluksi kaksi kankaista vajaa, joihin mahtui kaksi lentokonetta. Kolmas lentokone oli laskusillalla. Puurakenteinen lentokonehalli valmistui lokakuussa 1918. Varsinaisena lentokenttänä käytettiin neliökilometrin laajuista Läppäjärven selkää.
Sortavalan lentoaseman ensimmäinen lentokone oli Friedrichshafen FF49C, joka tuli 26. kesäkuuta 1918. Sortavalan lentoasemalta toimivien lentokoneiden tehtävänä oli valvoa Laatokkaa, mutta sieltä suoritettiin lentoja myös maarintamille Laatokan pohjoispuolelle. Suomen ilmavoimien ensimmäinen varsinainen tiedustelulento ulkomaille tapahtui 27. helmikuuta 1919, kun kapteeni Väinö Mikkola ja kersantti C-E Leijer suorittivat ilmakuvausmatkan Pietariin. Friedrichshafen FF49C:t siirrettiin Koivistolle 5. joulukuuta 1918 ja 22. maaliskuuta 1919.
Lentoasemalta pyrittiin tukemaan myös Aunuksen retkeä. Eversti Gunnar von Hertzen ja vänrikki Santtu Tschernichin hankkivat retkikunnan käyttöön Rumpler C.8:n, joka joutui tekemään pakkolaskun lähtöpäivänään 21. huhtikuuta 1919.
Syksyllä 1919 suoritettiin postilento Murmanskin Kontiolahteen. Porajärven kapinan vuoksi lentoasemalle siirrettiin 1920 kolme Breguet 14A2-lentokonetta tiedustelutehtäviin itärajalla. Koneet lensivät kaksi onnistunutta matkaa Porajärvelle. Sortavalan lentoaseman toiminta siirtyi Kasinhäntään 1921 alkaen.
Yrjö Sora

Yrjö Waldemar Sora (synt. Sourander, 14. lokakuuta 1897 – 25. marraskuuta 1945 Helsinki) oli Suomen rajavartiolaitoksen eversti ja jatkosodan aikainen rykmentin- ja prikaatinkomentaja. Sora komensi Erillistä Rajajääkäripataljoona 2:ta 15. heinäkuuta 1941 – 4. elokuuta 1941. Tämän jälkeen hän komensi JR 48:aa 5. elokuuta 1941 – 28. helmikuuta 1943. Sora nimitettiin 22. kesäkuuta 1944 20. prikaatin komentajaksi eversti Armas Kempin jälkeen, kun Suomi oli menettänyt Viipurin.
Sodan jälkeen Sora toimi Mikkelin sotilaspiirin päällikkönä. Hän kuoli kuitenkin pian sodan jälkeen 25. marraskuuta 1945 Helsingissä Tilkan sotilassairaalassa.
Julkaisuja

Nimellä Y. W. Sourander:
Vapaussodan punainen armeija sodankäyntivälineenä. Tiede ja ase 1/1933
Sonetti

Francesco Petrarca, noin 1450.
Sonetti on nelisäkeistöinen runomuoto, joka sisältää 14 säettä. Klassisessa niin sanotussa petrarcalaisessa sonetissa on ensin kaksi nelisäkeistä säkeistöä (oktaavi) ja sitten kaksi kolmisäkeistä säkeistöä (sekstetti). Sisällöllisesti sekstetissä tapahtuu niin sanottu volta eli näkökulman muutos oktaavissa esiteltyyn tilanteeseen. Perinteisen sonetin riimikaava on ABBA ABBA CDC CDC. Tavallisesti sonetti seuraa runomitaltaan jambista pentametriä. Sonetti oli suosittu muoto renessanssin aikana.
Sana sonetti tulee italian sanasta sonetto, joka tarkoittaa pientä laulua. 1200-lukuun mennessä sana oli vakiintunut merkitsemään nelitoistarivistä, tarkkaa rakennetta noudattavaa runomittaa. Sonetin rakenne on kuitenkin muuttunut sen historian aikana.
Englantilainen sonetti tuli tunnetuksi Sir Philip Sidneyn ja sitten William Shakespearen kautta 1500-luvulla. Shakespearelainen sonetti muunsi italialaisen Francesco Petrarcan mukaan nimettyä petrarcalaista rakennetta seuraavaan asuun: ABAB CDCD EFEF GG. 1800-luvulla sonetteja ovat kirjoittaneet muun muassa ranskalaiset romantikot ja symbolistit kuten Charles Baudelaire, Arthur Rimbaud ja Stéphane Mallarmé. He muunsivat sonetin riimikaavaa vapaampaan suuntaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sonetti Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Petrarca, Francesco: Sonetteja Lauralle.  ((Canzonieri, noin 1327–68, valikoima.) Suomentanut Elina Vaara)  Porvoo Helsinki:  WSOY, 1966.
Shakespeare, William & Simonsuuri, Kirsti (toim.): William Shakespearen sonetit: Nautintojen ajan aarre.  (Suomentanut ja toimittanut Kirsti Simonsuuri. Sonetit rinnakkaistekstinä englanniksi ja suomeksi. Uudistettu painos)  Helsinki:  Gaudeamus, 2010.  ISBN 978-952-495-184-5
Peppermint Twist

| ”Peppermint Twist” Joey Dee and the Starliters |
| --- | --- | --- |

Alkuperäisen singlen Alankomaiden-painos.
Singlen tiedot
 Albumilta: Doin’ the Twist at the Peppermint Lounge
 A-puoli: ”Peppermint Twist – Part I”
 B-puoli: ”Peppermint Twist – Part II”
 Julkaistu: 1961
 Formaatti: 7" vinyylisingle
 Tekijä(t): Joey Dee, Henry Glover
 Tyylilaji: rock and roll
 Kesto: 02.12
 Levy-yhtiö: Roulette Records
Joey Dee and the Starlitersin muut singlet
| ”Face of an Angel” 1960 | ”Peppermint Twist” 1961 | ”Shout” 1962 |
Peppermint Twist on Joey Deen ja Henry Gloverin kirjoittama ja alun perin yhdysvaltalaisen Joey Dee and the Starlitersin vuonna 1961 levyttämä musiikkikappale. Se nousi seuraavan vuoden tammikuussa Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan kärkeen. Britanniassa kappale ylsi sijalle 33.
Brittiläinen Sweet-yhtye julkaisi vuonna 1974 ilmestyneellä Sweet Fanny Adams -albumillaan oman versionsa kappaleesta. Se julkaistiin joissakin maissa singlenä ja nousi listaykköseksi Australiassa.