stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Onoff
Historia

Onoff lähti liikkeelle Hans Westin radioliikkeestä, joka myi japanilaisia stereolaitteita. Yritystoiminta oli tuolloin erittäin pientä. Liiketoiminta kannatti ja Hans Westin perusti 1973 liikkeen nimeltä Telecall. Liike sijaitsi Tukholman lähellä Åkersbergassa. Varsinainen myymälän Hans aukaisi 1976 ja pian aukaistiin kaksi muuta liikettä.
Liikeketju syntyi 1982, ja sillä oli seitsemän myymälää. Vuonna 1985 rakennettiin pääkonttori. Onoff osti Resurs-ketjun 1990-luvun lopulla ja vuonna 1997 Axlin-ryhmän sekä Ljud & Bildin. Suuren oston yritys teki ostettuaan BIG-ketjun 1999. Kaikkiaan ketjulla oli tuolloin yli 80 liikettä ympäri Pohjoismaita. Ruotsissa sen markkinaosuus kodinkonekaupasta oli noin 30 prosenttia.
Suomeen Onoff saapui vuonna 2001, kun se avasi kolme myymälää pääkaupunkiseudulle: Vantaalle Retail Park Vantaanporttiin, Espoon Isoon Omenaan ja Helsingin Itäkeskukseen. Vuonna 2005 ketju laajeni vasta-avattuihin Kampin ja Sellon kauppakeskuksiin.
Keväällä 2009 Onoff sulki Kampin, Itäkeskuksen sekä Sellon myymälänsä. Samaan aikaan yhtiö vähensi yt-neuvotteluissa henkilöstöään reilusta sadasta työntekijästä 25:een.
Kesällä 2011 yhtiö hakeutui konkurssiin Tukholmassa. Viikko konkurssiin ilmoittautumisen jälkeen norjalainen Expert-kodinkoneketju kertoi ostaneensa yhtiön Ruotsissa sijaitsevat liikkeet sekä keskusvaraston. Suomen ainoa jäljellä ollut Onoff-myymälä Vantaan Tammistossa suljettiin 21. heinäkuuta 2011. Verkkokauppa suljettiin hieman aiemmin.
Myymälä Ruotsissa.
Ompelukone

Singer-ompelukone vuodelta 1912
Saumuri ja ompelukone työpöydällä 2008
Ompelukone on kone, jolla ommellaan langalla kiinni kaksi tai useampia kerroksia kangasta.
Historia

Ensimmäiset ompelukoneet 1700-luvulla käyttivät ketjuommelta: neula pisti langan kankaan läpi ja vastapuolelta virkkuukoukun tyyppinen osa kiepautti langasta silmukan kiinni edelliseen tikkiin. Laite oli melko suosittu, vaikka ketjuommel purkautui helposti. Ensimmäisen patentin ompelevalle koneelle sai englantilainen keksijä-puuseppä Thomas Saint vuonna 1790. Käsikampikäyttöinen kone oli tarkoitettu kenkien ompeluun, ja se pyrki jäljittelemään käsin tehtävää ketjuompelua.
Vuonna 1830 ranskalainen räätäli Barthelemy Thimonnier sai patentin ensimmäiseen käytännössä toimivaan ompelukoneeseen. Vuosien kehittelyn tuloksena syntyi ompelukone, joka teki ketjuommelta yksilankajärjestelmällä. Koneessa ylösalas liikkuva koukkupäinen neula kulki kankaan läpi ja toi mukanaan lankasilmukan alapuoliselta kelalta. Neula veti syntyneen silmukan edellisen silmukan läpi. Koneen paranneltu versio pystyi ompelemaan 300 tikkiä minuutissa ja siinä oli osia, jotka esiintyivät myöhemmin uudemmissakin keksinnöissä: paininjalka ja ompeluvarsi, joka kannatti pystyasentoista neulaa.
Varsinainen ompelukoneen voittokulku alkoi lukkotikkien keksimisestä. Uusi kone käytti erillistä ylä- ja alalankaa. Langat lukitsivat toisensa niin, että tikin katkettua koko sauma ei purkautunut. Menetelmän keksi ilmeisesti Walter Hunt vuonna 1832, mutta sen patentoi Elias Howe vuonna 1844. Ompelukoneiden massatuotanto alkoi vasta 1850-luvulla. Isaac Merritt Singer kehitti ensimmäisen kaupallista suosiota saavuttaneen koneen edeltäjiensä keksintöjen pohjalta. Singer keksi miten neula saatiin liikkumaan suoraan ylös ja alas, ja hän kehitti paininjalan, joka piti kangasta paikoillaan. Singerin kone vuodelta 1851 oli ensimmäisiä koneita, joilla voitiin ommella suoraa, kaarevaa ja minkä pituista saumaa tahansa yhtäjaksoisesti. Vuonna 1856 eri keksijät sopivat patenttiriitansa. Samana vuonna Singer esitteli Turtle Back -mallin, joka oli tarkoitettu kotikäyttöön. Se oli varsin kallis ja maksoi 100 dollaria, mutta Singer sai markkinoita kehittämällään osamaksujärjestelmällä, jossa asiakas sai koneen kotiinsa maksamalla viiden dollarin etumaksun.
Vaikka ompelukoneet olivat alun perin Yhdysvalloista, ne tulivat pian suosituiksi ympäri maailmaa. Japanilaiset saivat ensimmäiset ompelukoneet vuonna 1860, mutta ne oli valmistettu Yhdysvalloissa. Sen jälkeen ompelukoneita tuotiin myös Eurooppaan.
1900-luvun alkuun mennessä ompelukoneen peruskeksinnöt oli tehty. Oli kehitetty yksi-, kaksi- ja monilankajärjestelmiä, jotka ompelivat ketju-, lukko- ja siksak-ommelta sekä koristeompeleita. Koneissa oli pyörösukkulat tai puola ja sieppaajalaite. Pistonopeus oli lähellä tuhatta tikkiä minuutissa. Ensimmäisiä sähkömoottorikäyttöisiä ompelukoneita esiteltiin jo Pariisin maailmannäyttelyssä 1867. Singerin kotiompelukoneeseen sai sähkömoottoriliitännän jo vuonna 1887. Kuitenkin vasta 1920-luvulla Singer toi markkinoille kannettavan sähköompelukoneen kotikäyttöön. Toisen maailmansodan jälkeen sähköompelukoneet alkoivat syrjäyttää poljettavat koneet kotitalouksissa.
1900-luvun alussa Suomessa järjestettiin kouluille poljettavia ompelukoneita.
Nykyaikaiset ompelukoneet

Nykyiset sähkökäyttöiset ompelukoneet tekevät suoran ompeleen lisäksi monipistosiksakkia, ja kalliimmat mallit myös erilaisia kirjontatikkejä. T-paitoja ja muita trikoovaatteita varten tarvitaan saumuri, jossa on monta tikkiä vierekkäin ja saumanvarojen huolittelu siksakin tyyppisellä ompeleella.
Tunnettuja ompelukonemerkkejä ovat Bernina, Brother, Elna, Eva, Pfaff, Husqvarna (Viking), Janome, Juki ja Singer.

Suoraommel- eli lukkotikkikoneen toimintaperiaate. Alhaalla puola (vihreä lanka), ja ylhäällä neula (keltainen lanka).
Onerva

| Onerva |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  14. elokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  onerva, odelma
Infobox OKNimi-testi OK: 
Onerva on suomalainen naisen, joskus miehenkin etunimi. Sana onerva tarkoittaa alkujaan odelmaa, pääsadon korjuun jälkeen kasvanutta heinää. Onervan nimipäivä on vuodesta 1929 ollut 14. elokuuta. Asultaan Onervalle rinnakkainen nimi on Kanerva.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Onerva on annettu 10 845 naiselle ja 149−165 miehelle. Nimen suosio on ollut huipussaan miehillä 1900-luvun kahtena ensimmäisenä vuosikymmenenä ja naisilla 1920- ja 1930-luvuilla.
Tunnettuja Onervia

L. Onerva, oik. Hilja Onerva Lehtinen (1882–1972), runoilija
Onerva Mäki (s. 1926), erityispedagogiikan kehittäjä, kasvatustieteen kunniatohtori
Kuvitteellisia Onervia

Onerva, toinen päähenkilöistä elokuvassa Elvis & Onerva
Ontologinen arvojärjestys

Olemassaolon arvojärjestys eli ontologinen arvohierarkia tarkoittaa erityisesti keskiaikaista kristillistä ajattelua, jonka mukaan olioiden kesken vallitsee arvojärjestys todellisuudessa. Tällä tarkoitettiin, että luonto, ihminen ja kristinuskon jumala edustavat eri ”olemisen tasoja”, jotka määräytyvät olioiden ”henkisen olemuksen” perusteella. Luonto oli todellisuuden alimmalla tasolla, ja kristinuskon jumala edusti korkeinta ”olemista”. Ihmisen ajateltiin kuuluvan ruumiinsa puolesta luontoon, mutta tämä oli ”sielunsa” kautta yhteydessä ”luojaansa”. Jumalan ja ihmisen välillä oli edelleen lukuisa joukko henkiolentoja eli enkeleitä, jotka myös voitiin asettaa tiettyyn järjestykseen.
Lähde

Vihmanen, Liisa, Anssi Kuusela & Ilkka Niiniluoto: Lukion elämänkatsomustieto. Ihminen totuuden etsijänä.  Helsinki: Edita, 1996.  ISBN 951-37-1796-8 , s. 139.
Sylvanus Olympio

| Sylvanus Olympio |
| --- | --- |
 Sylvanus Olympio vuonna 1961.
Togon presidentti
 9. huhtikuuta 1961 – 13. tammikuuta 1963  
Edeltäjä:  –
Seuraaja:  Nicolas Grunitzky
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. syyskuuta 1902 Lomé / Kpando, Togomaa
Kuollut: 13. tammikuuta 1963 (60 vuotta) Lomé, Togo
Tiedot
Puolue:  Togon yhtenäisyyden puolue
Sylvanus Épiphanio Olympio (6. syyskuuta 1902 Lomé tai toisten tietojen mukaan Kpando – 13. tammikuuta 1963 Lomé) oli togolainen poliitikko. Hän toimi Togon  pääministerinä vuodesta 1958 ja ensimmäisenä presidenttinä vuodesta 1961. Olympio murhattiin vuonna 1963.
Nuoruus ja poliittisen uran alku

Sylvanus Olympio syntyi katolisen suurkauppiaan perheeseen Saksan siirtomaassa Togomaassa. Hänen isoisänsä oli muuttanut Länsi-Afrikkaan Brasiliasta. Sylvanus oli vanhin isänsä kuuden vaimon kolmestakymmenestä lapsesta. Hän kävi Loméssa saksalaisen katolisen alakoulun ja brittiläisen keskikoulun. Vuonna 1920 Olympio matkusti Eurooppaan. Hän opiskeli taloustiedettä Lontoossa ja kansainvälistä oikeutta Dijonissa ja Wienissä.
Palattuaan Euroopasta Olympio työskenteli Unileverin edustajana Lagosissa sekä Britannian ja Ranskan kesken jaetussa Togomaassa. 1930-luvun lopussa hän kiinnostui politiikasta ja siirtomaarajan jakaman ewekansan yhdistämisestä. Olympio liittyi Togon yhtenäisyyden komiteaan ja muokkasi siitä toisen maailmansodan jälkeen itsenäisyyttä tavoittelevan nationalistisen puolueen.
Nousu Togon johtajaksi

Togon yhtenäisyyden komitea voitti Ranskan Togon aluekokouksen vaalit vuonna 1946. Olympio toimi aluekokouksen puheenjohtajana, kunnes siirtomaahallinto onnistui hajottamaan hänen puolueensa. Vuoden 1952 vaaleissa voiton saivat ranskalaismieliset Pohjoisen päälliköiden ja kansojen liitto ja Nicolas Grunitzkyin johtama Togon edistyspuolue. Voidakseen keskittyä politiikkaan Olympio luopui tehtävästään Unileverissä, mutta ranskalaiset tuomitsivat hänet veropetoksesta ja määräsivät hänelle viiden vuoden poliittisen toimintakiellon. Sen seurauksena yhtenäisyyskomitea boikotoi vuoden 1955 vaaleja.
Ranskan Togo sai vuonna 1956 autonomisen aseman osana Ranskan unionia. Sen ensimmäisen hallituksen muodosti Grunitzky. Olympio vei kiistan huoltohallintoneuvostoon, joka määräsi uudet YK:n valvomat vaalit. Vuonna 1958 järjestetyissä vaaleissa yhtenäisyyskomitea ja sen liittolaiset saivat lähes 70 prosenttia äänistä ja Olympiosta tuli maan pääministeri.
Vuoteen 1956 saakka Olympio oli ajanut ewejen asuttamien Brittiläisen ja Ranskalaisen Togon yhdistämistä. Edellisen asukkaat päättivät kuitenkin liittyä Kultarannikkoon (nykyinen Ghana), minkä seurauksena Olympio otti tavoitteekseen Ranskan Togon poliittisen riippumattomuuden. Togon parlamentti päätti vuonna 1958 itsenäisyydestä mutta asetti sen valmistelua varten kahden vuoden siirtymäkauden.
Togon presidentti

Pääministerinä toimineesta Olympiosta tuli huhtikuussa 1960 itsenäistyneen Togon valtionpäämies, ja 9. huhtikuuta 1961 hänet valittiin myös virallisesti maan presidentiksi. Samana päivänä hyväksyttiin presidenttivaltainen perustuslaki, jonka mukaan valtionpäämiehen virkakausi kesti seitsemän vuotta.
Uusi presidentti piti tärkeimpänä tehtävänään maan taloudellisen riippumattomuuden aikaansaamista. Hän onnistui tasapainottamaan valtiontalouden ja aloitti joukon kehitys- ja infrastruktuurihankkeita. Päästäkseen eroon Ranskan määräysvallasta Olympio etsi tukea Yhdysvalloista, Länsi-Saksasta ja Britanniasta sekä kannatti Afrikan maiden yhteistyötä. Hän kuitenkin torjui Ghanan presidentin Kwame Nkrumahin ehdotuksen valtioliitosta, jolloin Nkrumah sulki maiden välisen rajan.
Olympion sisäpolitiikkaa leimasi voimakas autoritarismi. Hän esti oppositiopuolueiden osallistumisen vuoden 1961 parlamenttivaaleihin, joissa kaikki paikat sai Togon yhtenäisyyden puolue (entinen yhtenäisyyskomitea). Opposition toiminta kiellettiin seuraavan vuoden alussa, ja monet sen johtajista joutuivat vankilaan tai muuttivat ulkomaille. Olympion ympärille syntyi henkilökultti, ja hänen valtakautensa lopussa maassa oli 2 500 poliittista vankia.
Olympion säästäväisyyspolitiikka ja siihen liittynyt virkamieskunnan palkkojen pieneneminen herättivät laajaa tyytymättömyyttä. Hän vastusti jyrkästi myös maan armeijan menojen lisäämistä. Vuonna 1962 Togoon oli palannut yli 600 entistä Ranskan armeijan sotilasta, joita ei hyväksytty Afrikan pienimpään 250 sotilaan armeijaan. Kersantti Emmanuel Bodjollén johtamat veteraanit solmivat salaliiton, jonka takana oli eräiden tutkijoiden mukaan Ranska. Tammikuun 13. päivän vastaisena yönä 1963 he hyökkäsivät presidentin asuntoon, jossa kersantti Gnassingbé Eyadema ampui Olympion.
Vallankaappauksen seuraukset

Olympion murha oli itsenäistyneen Afrikan ensimmäinen vallankaappaus. Sotilaat luovuttivat kuitenkin vallan takaisin siviileille, ja Nicolas Grunitzkysta tuli Togon seuraava presidentti. Neljä vuotta myöhemmin armeija syrjäytti Grunitszkyn, ja maassa alkoi vuoteen 1991 kestänyt Gnassingbé Eyademan valtakausi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sylvanus Olympio Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Luettelo pikkuplaneetoista: 349001–350000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
349001:stä ja päättyen 350000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Hirō Onoda

Hirō Onoda
Hirō Onoda (jap. 小野田 寛郎, Onoda Hirō, 19. maaliskuuta 1922 Kainan – 16. tammikuuta 2014 Tokio) oli keisarillisen Japanin armeijan luutnantti, joka antautui vasta 29 vuotta toisen maailmansodan jälkeen.
Onoda piileskeli 30 vuotta Filippiinien Lubangsaarella. Hän oli saanut päälliköltään majuri Taniguchilta käskyn jäädä saarelle, ”vaikka Japanin armeija tuhoutuisi”. Onoda ei saanut peruutuskäskyä sodan loppuvaiheissa, ja suostui antautumaan vasta 10. maaliskuuta 1974 saatuaan käskyn sodan ajan päälliköltään. Onoda luovutti miekkansa Filippiinien ilmavoimien komentajalle, kenraalimajuri Jose Rangudolle, ja sai miekkansa takaisin. Siten hän oli virallisesti lopettanut sotilasuransa.
Seuranaan saarella Onodalla oli sotilas Kinshichi Kozuka, joka sai surmansa Filippiinien viranomaisten ja piileskelijöiden välisessä laukaustenvaihdossa aiemmin. Myös Onoda ja Kozuka tappoivat piileskelyvuosinaan useita paikallisia, Filippiinien diktaattori Ferdinand Marcos myönsi heille kuitenkin täyden armahduksen Japanin hallituksen maksettua 300 miljoonan jenin summan. Antautumisensa jälkeen Onoda palasi Japaniin mutta pettyi pian maan länsimaalaistumiseen ja muutti veljensä luokse japanilaiseen siirtokuntaan Brasiliassa. Vuonna 1984 Onoda palasi takaisin Japaniin ja toimi useissa äärikansallismielisissä järjestöissä kuten vaikutusvaltaisessa Nippon Kaigissa sekä piti selviytymiskursseja nuorille. Myös Onodan vaimo Machie toimi 2000-luvulla Nippon Kaigin naisten järjestön johtajana. Onoda kuoli keuhkokuumeeseen Tokiossa 91-vuotiaana tammikuussa 2014.
Aiheesta muualla

"The War is Over... Please Come Out": Japanese Soldier Surrenders 29 Years After the End of World War II (Arkistoitu – Internet Archive)
"Words to Live by" - Interview with Hiroo Onoda (Judit Kawaguchi, Jan 2007, Japan  Times)
"Thirty Years in the Jungle! Could you do it?" short Biography
"The Soldier Who Wouldn't Quit" article by Alan Bellows
"Hey! The War is Over" article by Steve Silverman (Arkistoitu – Internet Archive)
Onoda Shizen Juku homepage (Japanese) (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirjallisuutta

Hiroo Onoda: Luutnantti Onodan sota.  (Suom. Ilkka Terho)  Helsinki:  Otava, 1975.  ISBN 951-1-02032-3
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
Onesimos (vaasimaalari)

| Onesimos> Ὀνήσιμος |
| --- | --- |
 Ratsumies. Onesimoksen maalaaman kyliksin tondo, n. 500–490 eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 500-luku eaa.
Kuollut: 400-luku eaa.
Ammatti:  vaasimaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 505–485 eaa.
Taidesuuntaus:  punakuviokeramiikka
Onesimos (m.kreik. Ὀνήσιμος, Onēsimos) oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa arkaaisella kaudella noin vuosina 505–485 eaa.
Onesimosta on luonnehdittu yhdeksi kyvykkäimmistä vaasimaalareista. Hänen signeerauksensa tunnetaan noin 150 eri vaasista. Hän maalasi erityisesti Eufronioksen valamia vaaseja, ja oppi tältä selvästi myös maalaustekniikkaa. Onesimos maalasi erityisesti kyliksejä. Punakuviotekniikan lisäksi hän käytti jonkin verran myös valkopohjatekniikkaa. Maalauksissaan Onesimos suosi varsin realistista ihmisten kuvaustapaa. Maalausten aiheina oli myyttejä, joista jotkut esiintyvät ensimmäistä kertaa keramiikassa juuri hänen maalaaminaan, sekä arkisempiakin aiheita, kuten symposion- eli pitoaiheita ja urheilua.
Teoksia

Kottabosta pelaava hetaira. Kyliksin tondo, n. 500 eaa.
Kyliks, Eufronioksen valama, n. 500–490 eaa.
Theseus, Athene ja Amfitrite. Kyliksin tondo, n. 500–490 eaa.
Skiron. Yksityiskohta kyliksistä, n. 500–490 eaa.
Urheilija. Kyliksin tondo, n. 500–490 eaa.
Nuorukainen kantaa koreja. Kyliks, n. 490 eaa.
Oksentava juhlija. Kyliks, n. 490 eaa.
Kyliks, n. 490 eaa.
Juhlija ja hetaira. Kyliksin tondo, n. 490 eaa.
Urheilija keihään kanssa. Kyliksin tondo, n. 490 eaa.
Olemassaolo

Olemassaolon määritelmästä ei vallitse yksimielisyyttä. Olemassaolokysymysten tarkastelusta käytetään nimitystä ontologia eli oppi olevaisesta. Ontologia tutkii olemisen ja olemassaolon käsitteitä. Sen esittämiä kysymyksiä ovat muun muassa ”mitä on olemassa?” ja ”mikä on erilaisia entiteettejä koskevien olemassaoloväitteiden luonne?”
Sana ”olla” on selvästi kielellinen predikaatti, mutta filosofit ovat väitelleet paljon siitä, onko ”olla olemassa” looginen predikaatti. Joidenkin filosofien mukaan se predikoi jotain, ja sen merkitys on samankaltainen kuin predikaateilla ”olla todellinen” tai ”esiintyä todellisuudessa”. Toiset filosofit puolestaan kieltävät sen, että olemassaolo olisi looginen predikaatti, ja katsovat, että kaikki lauseet joissa predikaatti ”olla olemassa” esiintyy, voidaan palauttaa lauseisiin, jotka eivät käytä kyseistä predikaattia.
Analyyttisen filosofian hyödyntämässä predikaattilogiikassa olemassaolo tulkitaan kvanttoriksi, eksistenssikvanttoriksi ∃. Tässä analyyttinen filosofia on seurannut Gottlob Fregeä. Mannermainen filosofia, joka on kysymyksessä saanut vaikutteita Alexius Meinongiilta ja Edmund Husserlilta, on valinnut olemassaolokysymysten suhteen toisen tien ja tutkinut enemmän olemisen käsitettä. Inhimilliseen olemassaoloon keskittynyt eksistentialismi on ollut nykyfilosofian merkittäviä suuntauksia.
Olemassaolon ongelmat

Olemassaolon klassinen ongelma kuuluu seuraavasti: jos jokin olio on olemassa, tuntuu tarpeettomalta lisätä sitä koskevaan väitelauseeseen erikseen mainintaa olemassaolon ominaisuudesta, koska tällöin olemassaolo myönnetään jollekin jolle se jo kuuluu; ja jos taas jokin ei ole olemassa, tuntuu mahdottomalta sanoa siitä erikseen, että se ei olisi olemassa, koska kuinka sellaiselta oliolta voidaan kieltää mitään (kuten olemassaolon ominaisuutta), joka ei ole edes olemassa.
Filosofian historiassa on kuitenkin esiintynyt useita näkemyksiä siitä, onko olemassaolo ominaisuus, joka voidaan predikoida olioille (katso jäljempänä: Olemassaolo filosofian historiassa). Muun muassa Anselm Canterburylaisen tunnettu ontologinen jumalatodistus perustui ajatukseen olemassaolosta ominaisuutena. Viimeistään Immanuel Kantista lähtien on kuitenkin yleisesti katsottu, ettei olemassaolo ole ominaisuus. Tästä seuraa kuitenkin uusi ongelma. Jos olemassaolo ei ole ominaisuus, joka lisäisi jotain olion ominaisuuksien joukkoon, mitä se sitten on? Tuntuu kuitenkin luontevalta ajatella, että jos lauseeseen ”omena on punainen” lisätään olemassaolon käsite ja sanotaan ”omena on punainen ja olemassa”, jälkimmäinen lause sanoo jotain enemmän kuin ensimmäinen lause.
Bertrand Russell on esittänyt sellaisenkin kysymyksen, onko olemassaolo itse olemassa? Teoksessaan The Principles of Mathematics hän kirjoitti, että ”olemassaolo on erityisen suhteen omaamista olemassaoloon – suhde, jota olemassaololla itsellään ei ole”.
Edellisiin nähden kokonaan erillinen ongelma on, miksi mitään ylipäätään on olemassa, sen sijaan että ei olisi olemassa mitään. Kaikkeuden alkuperää tutkii fysiikka, mutta kysymys itsessään on syvempi ja metafysiikan alaa.
Olemassaolon ongelmat > Olemassaolo kielessä

Eräs tapa lähestyä olemassaoloa on kielellinen. Kielessä voidaan erottaa useita erilaisia tapoja käyttää sanaa ”olla”, mukaan lukien:
Olemassaolo, esim.: ”Sokrates on olemassa”
Suhde
Identiteetti
Matemaattinen yhtäsuuruus, esim.: ”kaksi kertaa kaksi on neljä”
Määrätty kuvaus, esim.: ”Aristoteles on Aleksanteri Suuren opettaja”
Määritelmä, esim.: ”ontologia on oppi olevaisesta”
Predikointi, esim.: ”Sokrates on kuolevainen”
Luokittelu, esim.: ”norsu on nisäkäs”
Olemassaolon ongelmat > Olemassaolo laajassa ja kapeassa merkityksessä

Alexius Meinongilta peräisin olevan näkemyksen mukaan olemassaoloväitteet voidaan tulkita kahdella tavalla:
Väitteet olemassaolosta laajassa merkityksessä. Tyypillisesti muotoa ”N on P” (N:n ollessa yksittäisolio) tai ”jokin S on P” (S:n ollessa olioiden luokka).
Väitteet olemassaolosta kapeassa merkityksessä. Tyypillisesti muotoa ”N on olemassa” tai ”luokkaa S olevia olioita on olemassa”.
Esimerkiksi väite ”Pegasos lentää” sisältää olemassaolon laajassa merkityksessä, koska sen mukaan jokin lentää. Se ei kuitenkaan sisällä olemassaoloa kapeassa merkityksessä, koska kiellämme olemassaolon tässä merkityksessä sanoessamme, ettei Pegasosta tai muita mielikuvitusolentoja ole olemassa. Näin kaikki oliot jakaantuvat niihin, joilla on olemassaolo kapeassa merkityksessä (kuten Sokrates, Venus-planeetta ja Helsinki), ja niihin, joilla ei ole (kuten Joulupukki, Venus-jumalatar ja Minas Tirith).
Olemassaolo filosofian historiassa > Antiikki ja keskiaika

Länsimaisen filosofian historiassa ensimmäiset laajemmat käsittelyt aiheesta ovat Platonin dialogit Faidon, Valtio ja Valtiomies, sekä Aristoteleen Metafysiikka, vaikkakin myös aiemmasta ajattelusta on säilynyt joitakin tekstikatkelmia. Aristoteles kehitti olemassaolon teorian, jonka mukaan ainoastaan yksilöolioilla, substansseilla, on täysi olemassaolo, ja muilla olevan kategorioilla kuten suhteessa olemisella, kvantiteetilla, ajalla ja paikalla on ainoastaan yksilöolioista johdettu ja niistä riippuvainen olemassaolo. Uusplatonilaiset filosofit ja jotkut varhaiset kristilliset filosofit väittelivät siitä, onko millään todellista olemassaoloa muuten kuin Jumalan mielessä.
Keskiajan filosofiassa Anselmin ontologinen jumalatodistus perustui siihen ajatukseen, että koska Jumalalla on kaikki täydellisyydet eli täydelliset ominaisuudet, hänellä on myös olemassaolon ominaisuus, koska olemassaolo on yksi täydellisyyksistä. Ajatus sai kuitenkin vastustusta jo omana aikanaan. Tuomas Akvinolainen katsoi, mahdollisesti seuraten Avicennaa, että Jumala on puhdasta olemassaoloa ja että hänessä olemassaolo (existentia) ja olemus (essentia) ovat samaa. Suunnilleen samoihin aikoihin nominalismia kannattanut Vilhelm Occamilainen katsoi teoksessaan Summa logicae, etteivät kategoriat ole olemassaolon muotoja itsessään, vaan että ne on johdettu  yksilöolioiden olemassaolosta.
Skolastiikassa eräs lähestymistapa olemassaoloon ongelmaan oli erottaa toisistaan kaksi olemisen lajia, subsistointi ja eksistointi. Jokaisen lauseen subjektina esiintyvän termin voidaan nähdä viittaavan johonkin olevaan, subsistoivaan olioon, mutta tämä ei tarkoita sitä, että tämän olion täytyisi olla olemassa eli eksistoida.