Hygienia
Sairaalahygienia

Hygieniaosaaminen nousee merkittävään asemaan sairaaloissa ja muissa hoitolaitoksissa, joissa sama henkilökunta hoitaa erilaisia potilailla. Jokaisella potilaalla on oma bakteerikantansa (joka voi sisältää myös multiresistenttejä bakteerikantoja, kuten MRSA), samoin on jokaisella hoitajalla. Oikean hygieniakäyttäytymisen kautta hoitaja suojelee niin itseään, hoidettavaa potilasta kuin osaston muitakin potilaita. Kun hygieniasta huolehtiminen laiminlyödään sairaaloissa, seurauksena saattaa olla vakavia tauteja, ns. sairaalabakteereja.lähde?
Sairaalahygienian merkitys alettiin laajalti ymmärtää vasta 1800-luvulla. Siihen asti kirurgit työskentelivät pesemättä käsiään ja veistään. He pyyhkivät veitsensä takin hihaan ja ompelivat haavat likaisella silkkinauhalla, jota he vetivät taskustaan. Kätilötkään eivät pesseet käsiään, joten todella suuri osa synnyttäjistä kuoli lapsivuodekuumeeseen.
Koko ajan yleistyvä käsidesinfektioaineiden käyttö on selvästi vähentänyt sairaalassa saatujen infektioiden määrää. Lisäksi käsidesinfektio suojaa hoitajan ihoa, joka on merkittävässä asemassa suojaamassa hoitajaa taudinaiheuttajilta. Lisäksi nykyisten käsidesinfektolien sisältämät glyserolit hoitavat tehokkaasti ihoa, kun perinteinen saippuapesu puolestaan kuivattaa ihoa ja jättää merkittävän osan taudinaiheuttajista käsiin. Käsien saippuapesu tuleekin sairaalaoloissa kyseeseen ainoastaan tilanteissa, joissa käsissä on näkyvää likaa. Saippuapesu on myös suhteellisen tehoton keino taudinaiheuttajia vastaan verrattaessa käsidesinfektioaineiden käyttöön.lähde?
Käsidesinfektioaineiden sisältämä alkoholi denaturoi taudinaiheuttajien proteiinit. Tällöin myöskään taudinaiheuttajat eivät pysty muodostamaan desinfektioaineille vastustuskykyisiä kantoja (proteiinien denaturoituminen estää bakteerien jakautumisen ja mutaatiot proteiinisynteesissä). Saippuapesu myös tutkitusti jättää tehokkaastikin suoritettuna taudinaiheuttajia esimerkiksi kynsien alle, eikä näin ollen takaa suojaa hoitajalle (kuivattaa käsiä ja saattaa aiheuttaa pieniä ihorikkoja) eikä potilaalle (kynsien yms. alta leviävät taudinaiheuttajat). Oikeaoppisesti käsidesinfektio suoritetaan aina ennen ja jälkeen suojakäsineiden pukemisen, siirryttäessä potilaan luota toisen luo, potilasta hoidettaessa siirryttäessä likaisesta puhtaaseen, töihin tultaessa ja sieltä lähdettäessä, ennen ja jälkeen taukoa ja niin edelleen. Siispä käsidesinfektio tulee suorittaa aina, kun käsien voidaan katsoa olevan kontaminoituneet.lähde?
Käsihygienian lisäksi sairaalahygieniaan kuuluu erottamattomasti aseptisen työjärjestyksen noudattaminen, ympäristön puhtaanapito, käytettävien välineiden puhtaudesta/steriiliydestä huolehtiminen, riittävä ja hyväkuntoinen suojavaatetus, erityissuojainten käyttö (hiussuoja, suusuojain, suojalasit, suojaesiliinat jne.), suojakäsineiden käyttö (tehdaspuhtaat ja steriilit, niin sanottuja Mikki hiiri -hanskoja ei tulisi käyttää), tarvittavat eristystoimenpiteet ja näistä tiedottaminen (osaston/yksikön ulkopuolinen henkilökunta, omaiset, yksikön kaikki työntekijät jne.).
Useissa sairaaloissa ja monissa muissakin hoitolaitoksissa toimii hygieniatyöryhmä tai ainakin hygieniayhdyshenkilö, joka vastaa hygieniaosaamisen tasosta, koulutusten järjestämisestä, tiedottamisesta, uuden tiedon tuomisesta työyksikköön jne. Hygieniasta huolehtiminen on kuitenkin jokaisen sairaalassa työskentelevän vastuulla. Riittävä hygieniaosaaminen tuo suojaa niin hoitajalle itselleen kuin hoidettaville potilaille taudinaiheuttajia vastaan.lähde?