stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marcus Berg
Ura

Berg aloitti junioriuransa seurassa Torsby IF. Junioriuransa jälkeen Berg suuntasi IFK Göteborg -joukkueeseen. Hän pelasi seurassa kaudella 2004–2005 tehden 14 pelissä kolme maalia. Seuraavalla kaudella hän teki 16 ottelussa neljä maalia.
Kaudella 2006–2007 Berg johdatti Göteborgin Ruotsin mestaruuteen voittaen maalipörssin yhdessä Razak Omotoyossin kanssa 17 maalillaan vain 14 pelissä. Hän jatkoi IFK Göteborgissa vuoden 2007 kesään asti. Samassa seurassa pelasi myös Marcuksen veli, Jonatan.
10. elokuuta 2007 hollantilainen FC Groningen sopi Bergin kanssa 2,5 miljoonan punnan sopimuksen korvaamaan AFC Ajaxiin lähtenyttä Luis Suárezia. Berg pelasi hyvän debyytin Hollannissa. Vaikka hän ei ollut kaudella 2007–2008 Eredivisien paras maalintekijä 18 osumallaan, Berg johdatti FC Groningenin seitsemännelle sijalle.
Kaudella 2008–2009 Berg teki yhteensä 17 maalia ollen Eredivisien kolmanneksi paras maalintekijä. Joulukuussa pelatussa ottelussa Roda JC:ta vastaan Berg teki neljä maalia.
17. heinäkuuta 2009 Hamburger SV varmisti Bergin kirjoittaneen viiden vuoden sopimuksen seuran kanssa. Berg kävi HSV-pestinsä aikana yhden kauden lainapestillä Eredivisiessä PSV:ssä.
HSV:stä Berg siirtyi Kreikan Superliigan Panathinaikosiin. Kreikan pääsarjassa Berg teki 65 maalia 98 ottelussa ja pudotuspelivaiheessa 8 maalia 17 ottelussa.
Kesällä 2017 Berg siirtyi Arabiemiraatteihin Al Ainin, jossa hän pelasi kaksi vuotta. Kaudet 2019–2021 hän edusti venäläisseura Krasnodaria. Hän pelasi Venäjän Valioliigassa 44 ottelua ja teki niissä 18 maalia.
Maajoukkueura

Berg teki debyyttinsä Ruotsin alle 21-vuotiaiden joukkueessa Irlantia vastaan 28. helmikuuta 2006. Hänet valittiin edustamaan Ruotsia alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 2009. Hän teki Ruotsin avausottelussa Valko-Venäjää vastaan kolme maalia eli hattutempun. Lisäksi hän teki Serbiaa ja Englantia vastaan kaksi maalia. Ruotsi putosi puolivälierässä Englantia vastaan, mutta Berg valittiin turnauksen pelaajaksi ja hän oli myös paras maalintekijä seitsemällä maalillaan.
Berg on edustanut Ruotsin maajoukkuetta useissa EM- ja MM-karsinnoissa sekä EM-kilpailuissa 2016, MM-kilpailuissa 2018 ja kesän 2021 EM-kilpailuissa. Vuoden 2018 kisoissa hän pelasi Ruotsin avauskokoonpanossa kaikissa viidessä ottelussa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Maltaa vastaan 10. kesäkuuta 2009. Lokakuussa 2017 hän teki neljä maalia MM-karsintaottelussa Luxemburgia vastaan.
Saavutuksia ja palkintoja

IFK Göteborg
Ruotsin mestaruus: 2007
Arabiemiraattien mestaruus: 2018
Kreikan cupin voitto: 2014
Henkilökohtaiset
Allsvenskanin paras maalintekijä: 2007 (jakoi maalikuninkuuden Razak Omotoyossin kanssa)
Kreikan liigan paras maalintekijä: 2017
Arabiemiraattien liigan paras maalintekijä: 2018
Kultainen kenkä alle 21-vuotiaiden EM-kilpailussa: 2009
Paras pelaaja alle 21-vuotiaiden EM-kilpailussa: 2009
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marcus Berg Wikimedia Commonsissa
Ruotsin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Isaksson |
2 Lustig |
3 Johansson |
4 Granqvist |
5 Olsson |
6 Forsberg |
7 Larsson |
8 Ekdal |
9 Källström |
10 Ibrahimović |
11 Berg |
12 Olsen |
13 Jansson |
14 Lindelöf |
15 Hiljemark |
16 Wernbloom |
17 Augustinsson |
18 Lewicki |
19 Kujović |
20 Guidetti |
21 Durmaz |
22 Zengin |
23 Carlgren |
Valmentaja Hamrén
Ruotsin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Olsen |
2 Lustig |
3 Lindelöf |
4 Granqvist |
5 Olsson |
6 Augustinsson |
7 Larsson |
8 Ekdal |
9 Berg |
10 Forsberg |
11 Guidetti |
12 Johnsson |
13 Svensson |
14 Helander |
15 Hiljemark |
16 Krafth |
17 Claesson |
18 Jansson |
19 Rohdén |
20 Toivonen |
21 Durmaz |
22 Kiese Thelin |
23 Nordfeldt |
Valmentaja Andersson
Ruotsin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Olsen |
2 Lustig |
3 Lindelöf |
4 Granqvist |
5 Bengtsson |
6 Augustinsson |
7 S. Larsson |
8 Ekdal |
9 Berg |
10 Forsberg |
11 Isak |
12 Johnsson |
13 Svensson |
14 Helander |
15 Sema |
16 Krafth |
17 Claesson |
18 Jansson |
19 Svanberg |
20 Olsson |
21 Kulusevski |
22 Quaison |
23 Nordfeldt |
24 Danielson |
25 J. Larsson |
26 Cajuste |
Valmentaja Andersson
Mala Danylivka

| Mala Danylivka (Мала Данилівка) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Mala Danylivka
 Koordinaatit: 50.0690°N, 36.1567°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Harkovan alue
Piiri:  Harkovan piiri
Kirjallinen maininta:  1714
Kaupunkityyppinen taajama:  1938–2024
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  3,04 km²
Väkiluku (2022):  8 085
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
 
 www.rada.info/rada/04398790/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mala Danylivka (ukr. Мала Данилівка) on taajama Ukrainan Harkovan alueen Harkovan piirissä.  Taajama sijaitsee Donetsjoen vesistöön kuuluvan Lopanjoen varrella, 12 kilometriä aluekeskus Harkovan keskustasta pohjoisluoteeseen ja linnuntietä noin 27 kilometriä Venäjän rajasta etelään. Käytännössä Harkovan kehätien luoteispuolella sijaitseva omakotivaltainen Mala Dalylivka on osa Harkovan taajamarakennetta. Mala Danylivkassa on Belgorodista Harkovaan johtavan rataosuuden kaksi rautatieasemaa (Lozovenka ja Pidmiska).
Tammikuun keskilämpötila on −7,1 ja heinäkuun +20,4 celsiusastetta. Keskimääräinen vuosisademäärä on 528 millimetriä.
Ennen Venäjän hyökkäyssotaa (2022–), taajaman väkiluvuksi arvioitiin 8 085 (1.1.2022). Vuoden 2001 väestönlaskennassa taajamassa oli 7 489 asukasta, joista enemmistö oli ukrainalaisia. Vuonna 1989 taajamaan kirjattiin 8 421 asukasta.
Historia

Kirjallisissa lähteissä paikkakunta on tunnettu vuodesta 1714.
Kaupunkityyppisen taajaman asema sillä oli vuosina 1938-2024. Ukraina lakkautti tammikuussa 2024 kaupunkityyppiset taajamat osana Neuvostoliittoon liittyvistä käsitteistä luopumista. Heinäkuun 2020 aluehallinnollisen uudistuksen yhteydessä Mala Danylivkasta tuli osa Harkovan piiriä; tätä ennen se kuului Derhatšin piiriin.
Historia > Venäjän hyökkäyssodan 2022– aika

Osana Ukrainaan kohdistamaansa hyökkäyssotaa (2022–), Venäjän miehittäessä Harkovan alueen pohjoisosaa, Harkovan luoteislaidalla sijaitsevaan Mala Danylivkan taajamaan kohdistettiin useasti muun muassa pommituksia, tykistö- ja kranaattitulitusta. Amnesty Internationalin mukaan Venäjä syyllistyi mahdollisesti sotarikoksiin esimerkiksi vuonna 2022 tulittaessaan Mala Danylivkaa rypäleammuksin ja haavoittaen näin menetellen siviilejä siviiliasutusalueella. Myös Harkovan alueen pohjoisosasta vetäytymisensä jälkeen Venäjä on kohdistanut taajamaan sotatoimia, esimerkiksi alkuvuonna 2024 ohjusiskuja ja pommituksia liitopommein.
Johannes Khrysostomoksen kirkko Mala Danylivkassa.
Harkovan eläinlääketieteellisen akatemian julkisivua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mala Danylivka Wikimedia Commonsissa
Mala Danylivkan hromada (ukrainaksi) (gromada.info)
Joseph Renggli

Joseph Renggli (16. heinäkuuta 1851 Luzern, Sveitsi – 1938 Netstal, Glarus, Sveitsi) oli sveitsiläinen insinööri, joka oli 25 vuotta Suomessa Nokia-yhtiön ja Finlaysonin palveluksessa.
Renggli tuli Suomeen vuonna 1882 valmistuttuaan insinööriksi ja harjoiteltuaan Euroopan teollisuusmaissa. Hän palveli ensin kymmenen vuotta Nokia-yhtiössä ja oli sitten 15 vuotta yli-insinöörinä Finlaysonin tehtailla. Hän suunnitteli vuonna 1895 valmistuneen Finlaysonin pääkonttorin sisätilat ja vuonna 1885 Nokianvirran Tehdassaareen valmistuneet kolme punatiilistä paperikonesalia.
Rengglia pidettiin Nokialla originellina ja varsin monipuolisena, sillä hän huolehti myös henkilökunnan henkisestä hyvinvoinnista johtamalla kulttuuriharrastuksia. Hän palasi perheineen Sveitsiin, jossa hän kuoli syksyllä 1938.
Rengglin puoliso oli englantilainen, mutta Suomen vuosien jälkeen perheen kotikielenä pysyi edelleen ruotsi.
Kirjallisuutta

Olavi Toivola: Joseph Renggli. Sveitsiläinen monitaituri Nokialla ja Tampereella 1800-luvun lopussa. Tammerkoski 2008, nro 4, s. 24–28.
Jussi Huttunen (yleisurheilija)

Jussi Huttunen (s. 6. elokuuta 1962) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti aktiiviurallaan Pakilan Visaa, Helsingin Kisa-Tovereita ja Lohjan Kisa-Veikkoja. Hän on pituudeltaan 176 cm. Hänen valmentajanaan toimi Jaakko Honkanen.
Huttunen voitti maratonin Suomen-mestaruuden Porissa 1995 ennätysajallaan 2.21.19. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti 4 × 1 500 metrin viestissä pronssia 1988. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän sai pitkän matkan joukkuekilpailussa hopeaa 1993.
Joseph Retinger

Joseph Retinger.
Joseph Retinger, oikeastaan Józef Hieronim Retinger (1888 – 1960, Krakova, Itävalta-Unkari), oli poliittinen aktivisti, joka tunnettiin myös peitenimillä "Recio" ja "Salamanteri". Hän opiskeli Lontoossa taloustiedettä ja tutustui englantilaistuneeseen maanmieheensä, kirjailijana tunnettuun Joseph Conradiin, joka värväsi hänet brittien salaisen palvelun MI6:n työntekijäksi.
Retinger oli salaperäinen ja romanttinenkin vakoojahahmo ja harmaa eminenssi, joka ilmeisesti pyrki itsekin luomaan itsestään tarunhohteista kuvaa. Näyttää siltä, että vuonna 1917 hän osallistui liittoutuneiden edustajana neuvotteluihin, joilla yritettiin solmia erillisrauha Itävalta-Unkarin kanssa. Tämän jälkeen hän putkahtaa esiin Meksikossa presidentin erityisavustajana, toimii brittiläisten Työväenpuolueen poliitikkojen apuna työväen- ja ammattiyhdistysliikkeen kansainvälisten yhteyksien luomiseksi ja sekaantuu jollain tavoin myös Espanjan sisällissotaan.
Toisen maailmansodan alkaessa Puolan hallitus siirtyi maanpakoon Englantiin. Tällöin Lontoossa oleskelleesta Retingeristä tuli pakolaishallituksen pääministerin, kenraali Władysław Sikorskin henkilökohtainen avustaja. Sikorskin kuoltua sabotaasiksi epäillyssä lento-onnettomuudessa Retinger palasi kentälle vakoojaksi. Keväällä 1944 Special Operations Executiven lentokone pudotti hänet laskuvarjolla Puolaan suorittamaan salaista tehtävää, jonka luonne on edelleenkin hämärän peitossa. Lennon päätarkoituksena oletetaan olleen lähettää Retinger Puolaan keräämään tietoja Armia Krajowan, Puolan tärkeimmän vastarintaliikkeen, suhtautumisesta Neuvostoliiton osuuteen sodassa.
Retinger toimi Puolassa hyvin itsenäisesti, joten hänellä on täytynyt olla erittäin korkean tason luottamus. Hän oleskeli jonkun aikaa Varsovassa ja tapasi vastarintaliikkeen johtajia, kuten kenraali Tadeusz Komorowskin. Vaikka vastarintaliike suojelikin Retingeriä, sen tiedustelun johtaja Kazimierz Iranek-Osmecki ei luottanut häneen, vaan yritti surmata hänet myrkyttämällä. Retinger selvisi myrkytysyrityksestä ohimenevällä halvauksella. Keskikesällä 1944 potilas nostettiin Special Operations Executiven lentokoneeseen, joka haki Puolasta vastarintaliikkeen haltuun joutuneita saksalaisten V-2 -ohjuksen osia.
Sodan jälkeen Retinger osallistui yhdessä ystävänsä Alankomaiden prinssi Bernhardin kanssa ns. Bilderberg-ryhmän perustamiseen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Oleksiak, Wojciech: The Most Mysterious Man in 20th-Century Politics Culture.pl.  14.12.2016. Viitattu 16.8.2018.
Jósef Retinger – Bilderberg Meetings Bilderbergmeetings.co.uk. Viitattu 16.8.2018.
Pieczewski, Andrzej: Joseph Retinger's conception of and contribution to the early process of European integration. European Review of History: Revue européenne d'histoire, 2010, s. 581-604.  doi:10.1080/13507486.2010.495766.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 16.8.2018.
Lur

Lureja Kööpenhaminan museossa
Lurinsoittoa Tanskan kansallismuseossa
Lureja Tanskan kansallismuseossa
Lurin koristelevy suuaukon ympärillä
Lur (lausutaan: lūr) on pronssista valmistettu puhallinsoitin, jollaisia oli käytössä lähinnä Skandinaviassa ja Pohjois-Saksan alueella. Ne on ajoitettu Skandinavian pronssikaudelle: noin 1200–800 eaa. eli Monteliuksen periodeille III–V.
Tanskassa, Ruotsissa ja Norjassa sanalla lur on myös suomalaisen sanan torvi merkitys. Lur voi siellä olla valmistettu sarvesta, puusta tai tuohesta. Silloin käytetään Suomessa nimitystä sarvi-, puu- tai tuohitorvi. Samalla selviää, mistä kielestä on suomeen tullut ilmaisu puhelimen luuri.
Kuvaus

Lur on valmistettu valamalla useita lyhyitä putkia, jotka ovat sekä kaarevia että paksuudeltaan muuttuvia, ja juottamalla ne toisiinsa kiinni. Valu tehtiin niin sanottuna vahavaluna, jossa esineestä valmistettiin aluksi vahasta prototyyppi. Vahaesineen ympärille rakennettiin savesta kuoret niin, että valukanaville jätettiin tilaa. Tämän jälkeen poltettiin kuivunut savi kovaksi. Poltossa vaha suli pois ja silloin syntyi varsinainen muotti. Näin voitiin valaa putkia, joiden seinämän paksuus oli 3–5 millimetriä.
Putket on juotettu kiinni toisiinsa käyriksi tai kahdesti kaareviksi S-muotoisiksi torviksi. Lurin ohuimmassa päässä on kiinteästi kiinni juotettu suukappale, ja paksuimmassa päässä on suuaukon reunaan kiinni juotettu koristeellinen ympyräkiekko. Kiekossa on monesti 6–10 takomalla pakotettua koristekupua, jotka sijaitsevat tasavälein toisiinsa nähden ja joiden välissä on kaivertamalla tai iskemällä pakotettuja koristekuvioita. Suukappaleen viereen on usein ripustettu kiliseviä helyjä. Joskus lurin runkoon on kiinnitetty ketju sen kantamista varten. Kehittyneimmissä lureissa on ollut keskellä lukko, jonka avaamalla lur katkesi kahdeksi osaksi. Tämä on helpottanut pitkien lurien kuljettamista.
Lurien pituus vaihtelee välillä 1,5–2,4 metriä, ja suuaukon koristekiekko on halkaisijaltaan 13–28 senttimetriä. Lurit painavat yleensä noin kolme kilogrammaa. Niiden ulkonäkö oli aluksi yksinkertaisempi. Niiden esikuvia lienevät sarvi- tai tuohitorvet, joista ne kopioitiin pronssiin. Ensimmäiset torvet olivat kaarevia kuin naudansarvet. Niiden koko kasvoi, ja torvet saivat lisää mutkia. Lopulta ne muistuttivat Brudevælten lureja, joissa putki taivutettiin kaarelle kahta tasoa myöten ja niin, että tasot olivat kohtisuorassa toisiinsa nähden.
Lurit on useimmiten löytynyt pareina. Parit ovat yleensä olleet samankokoiset ja samalla tavalla koristellut. Ainoastaan putkien taivuttelussa on ollut eroa. Kun toinen lur on taivutettu oikealle, on toinen taivutettu samassa kohtaa vasemmalle päin. Tämän vuoksi lurit ovat usein toistensa peilikuvat.
Lurien äänimaailma

Useat lurit, arviolta noin 15, ovat edelleen hyvässä kunnossa ja niillä voidaan vielä soittaa. Lurien ääni muistuttaa tummasävyistä pasuunan ääntä. Taitava soittaja saa niillä aikaan 8–12 säveltä, mutta soittamisen vaativuudessa ne muistuttavat tavallista venttiilitöntä torvea. Brudevælten lurit, joita löytyi kerralla kuusi soitinta, olivat erilaisissa vireissä. Niiden vireystasot olivat C-, D-, E-, G- ja Es-vireiset. Niillä saattoi soittaa nykystandardin mukaiset sävelasteikot, joten se kertoo jotain pronssikauden musiikin melodioista.
Niitä lureja, jotka ovat löytyneet hyvässä kunnossa, on kunnostamisen jälkeen kokeiltu soittaa. Ensimmäinen muusikko, joka tämän teki, oli musiikkitieteilijä Angul Hammerich, joka luennoi aiheesta Kööpenhaminassa vuonna 1893 ja antoi kahden soittajan soittaa lureja näytteeksi. Toisen luennon hän piti vuonna 1925, jonka yhteydessä lurin äänimaailmaa äänitettiin ensimmäisen kerran. Seuraavan äänitteen tekivät Palmer Traulsen ja G. A. Wilkenschildt vuonna 1966 käyttäen Brudevælten lureja.
Käyttötarkoitus

Vielä 1800-luvulla lureja luultiin sotilaiden merkkitorviksi, mutta ruotsalaisten kalliopiirrosten innoittamana niitä pidetään ennemminkin seremoniallisina uskonnollisiin riitteihin tarkoitettuina soittimina. Kalliopiirroksissa soittajia on usein 2–3, jotka soittavat tiiviissä ryhmässä seisten. Lureja esiintyy myös kalliopiirrosten laivakuvioissa. Laivojen miehistöinä on oletuksen mukaan melojia tai soitajiaselvennä, ja niiden välistä kohoaa muita korkeammalle lurien käyrät viivat. Näitä on kutsuttu laivalureiksi. Tutkijat uskovat, että niillä soitettiin eniten juhlissa ja seremonioissa merenrantakylissä. On myöskin uskottavaa, että lurien kanssa yhdessä soitettiin muitakin soittimia kuten esimerkiksi rumpuja ja pillejä.
Uskonnollisuuteen viittaa myös soittimien päätyminen soihin. Pronssiajalla monet nykyiset suot olivat merestä kohoavia lahtia tai poukamia ja umpeen kasvavia lampia tai järvien lahtia. Kun lurit heitettiin veteen votiivilahjoina, jäivät ne sinne laskeutuvan mudan alle. Myöhemmin kehittyi paikalle suo, mistä lurit ovat löytyneet turpeen pohjakerroksista.
Historiaa > Nimitys

Kun soittimet liitettiin komission kokoelmiin 1800-luvun alussa, ei tiedetty millä nimellä niitä tulisi kutsua. Armeijan käytössä oli hälytyksiin ja viestintään tarkoitettu torvimainen soitin, jota kutsuttiin luriksi. Se päätettiin antaa nimeksi myös tälle muinaisinstrumentille, vaikka sanalla oli muitakin merkityksiä. Toinen lähde väittää, että arkeologi C. J. Thomsen olisi vaihtanut sanan ”torvi” muinaisnorjan sanaksi luðr. Vaikka sana olikin saatu viikinkiajan saagoista, se ei haitannut ketään.
Historiaa > Valmistus

Ainoa tunnistettu lurin valmistuspaikka sijaitsee Sydvestfynin Kirkebjergetissä. Sieltä tunnetaan valumuotin kappaleita, joissa on lurin muotoja.
Historiaa > Löydettyjä lureja

Tähän päivään mennessä (2018) on löydetty 60 hyvin tai vähemmän hyvin säilynyttä luria. Niistä 37 on löytynyt Tanskasta (tai 39, jos mukaan lasketaan myös kadonneet), 13 Ruotsista, 5 Saksasta, 4 Norjasta ja 1 Latviasta. Niiden alkukoti lienee Etelä-Skandinaviassa, mistä niitä on löydetty myös eniten. Alla olevassa taulukossa ”lkm” tarkoittaa löydettyjen lurien määrää (haj. tarkoittaa hajonneina) ja ”per.” tarkoittaa Monteliuksen pronssikauden jaottelua.
| nimi | löytöpaikka | paikkakunta | valtio | lkm | löytö-   vuosi | ajoitus (eaa> ) | per>  | lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Brudevælten lurit | Brudevælte Mose | Allerød | Tanska | 6 | 1797 | 800–700 | V |  |
| Ulvkærin lurit | Ulvkær Mose | Hjørring | Tanska | 2 | 1988 | n. 800 | V |  |
| Revheimin lurit | Revheimsmyra | Stavanger | Norja | 2 | 1894 | 800 | V |  |
| Rossumin lur | - | Hadeland | Norja | 1 haj. | 1898 | - | - |  |
| Rørlykken lurit | Rørlykke Mose | Svendborg | Tanska | 2 | 1886 | 1100–900 | IV |  |
| Boeslunden lurit | - | Sorø | Tanska | 2 | 1838 | 900–700 | V |  |
| Lommelevin lurit | turvesuo | Falster | Tanska | 2 haj. | 1846 | 1100–900 | IV |  |
| Radbjergin lurit | Radbjerg Mose | Falster | Tanska | 2 haj. | 1894 | 900–700 | V |  |
| Tellerupin lurit | Tørvemose | Ejby | Tanska | 2 | 1808 | 900–700 | V |  |
| Maltbækin lurit | - | Ribe | Tanska | 2 | 1861 | 1100–900 | IV |  |
| Folvisdamin lurit | Folvisdam | Horsens | Tanska | 2 | 1865 | 700–500 | VI |  |
| Wismarin torvi | - | Mecklenburg | Saksa | 1 (3) | - | 1300–1100 | III |  |
| Gullåkran lur | Gullåkra mosse | Staffanstorp | Ruotsi | 1 | 1840 | 1300–1100 | III |  |
| Fogdarpin lurit | - | - | Ruotsi | 2 | - | - | - |  |
| Baran lur | Bara mosse | Skåne | Ruotsi | 1 | - | - | - |  |
| Årslevin lurit | - | Fyn | Tanska | 2 | 1803 | - | - |  |
| Blidstrupin lurit | - | Själland | Tanska | 2 | - | - | - |  |
| Hallenslev | - | Holbæk | Tanska | haj. | - | - | - |  |
| Dramstrup | - | - | Tanska | haj. | - | - | - |  |
| Hove | - | Hove | Tanska | haj. | - | - | - |  |
| Nyrup | - | Gislum | Tanska | haj. | - | - | - |  |
| Davding | - | - | Tanska | haj. | - | - | - |  |
| Ødstedlund | - | Velje | Tanska | 2 haj. | - | - | - |  |
| Jernhyti | - | Hadeslev | Tanska | haj. | - | - | - |  |
| Lyø | - | Sydvestfyn | Tanska | - | - | - | - |  |
| Garlstedterin lur | - | Garlstedt | Saksa | 1 haj. | 1830 | 1800–700 | I–VI |  |
| Daberkowin lurit | - | Daberkow | Saksa | 2 | 1911–12 | - | - |  |
| Lübzinin lurit | - | Lübzin | Saksa | 2 | 1835 | 1100–900 | IV |  |
Kirjallisuutta

Broholm, H. C., 1958: Bronzelurerne i Nationalmuseet. En arkæologisk Undersøgelse. København.
Broholm, H. C., 1961: Et lurfund fra Hallenslev Mose, Vestsjælland. Aarbøger for nordisk Oldkyndighed og Historie, s. 147–159.
Broholm, H. C., 1962: Bronzealderens dragt. Nationalmuseet. København.
Broholm, H. C., 1965: Lurfundene fra Bronzealderen. København.
Broholm, H. C., Larsen, W. P. & Skjerne, G., 1949: The Lures of the Bronze Age. København.
Eskildsen, L., 1971: Holbæk amts bronzealderlurer. Fra Holbæk amt, s. 107–122.
Jensen, Jørgen, 1998b: De forsvundne bronzealderlurer. Nationalmuseets Arbejdsmark, s. 27–40.
Lund, Cajsa (red.), 1986: The Bronze Lurs. Second Conference of the ICTM Study Group on Music Archaeology, Stockholm November 19-23. 1984. Vol. II. Publications issued by the Royal Swedish Academy of Music No. 53. Stockholm.
Lysdahl, P., 1990: Lurparret fra Ulvkær i Vendsyssel. Kuml 1990, s. 7–44.
Lysdahl, P., 2000: Ulvkærlurerne – gemt af tørv og sand. I: S. Hvass (red.): Vor gemte kulturarv, s. 76–77.
Joseph Arthur Papineau

Joseph Arthur Papineau (8. helmikuuta 1875 Saint-Jean-d'Iberville – 15. helmikuuta 1970) oli kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1900 ja nimitettiin Jolietten hiippakunnan johtoon 15. kesäkuuta 1928. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Georges Gauthier, jota avustivat Fabien-Zoël Decelles ja Alfred-Odilon Comtois.
Papineau jäi eläkkeelle 3. tammikuuta 1968, jolloin hän sai nimityksen Simitthun titulaaripiispaksi.
Joseph Radetzky

Joseph Radetzky vuonna 1856.
Johann Joseph Wenzel Anton Franz Karl, kreivi Radetzky von Radetz (2. marraskuuta 1766 Třebnice, Böömi – 5. tammikuuta 1858 Milano, Italia) oli tšekkiläissyntyinen kreivi ja Itävallan armeijan sotamarsalkka, joka kukisti italialaisten yritykset irtautua Itävallasta vuosina 1848–1849. Radetzky loi kaikkiaan yli 70 vuotta kestäneen uran Itävallan armeijassa. Johann Strauss vanhempi sävelsi hänen kunniakseen tunnetun Radetzky-marssin.
Radetzky liittyi Itävallan armeijaan vuonna 1784. Hän palveli Itävallan–Turkin sodassa 1787–1792, Ranskan vallankumoussotien alkuvuosina Hollannissa sekä 1796–1797 Italiassa Napoleonin vastaisella sotaretkellä. Vuonna 1805 hän yleni kenraalimajuriksi ja toimi komentajana Italiassa. Radetzky oli yksi liittoutuneiden lahjakkaimpia ja tehokkaimpia komentajia Napoleonin sotien aikana. Hän osallistui vuonna 1809 Wagramin taisteluun sotamarsalkkaluutnanttina ja samana vuonna hänestä tuli Itävallan armeijan pääesikunnan päällikkö. Hän pyrki uudenaikaistamaan maan asevoimia, mutta rahoituksen puute muodostui ongelmaksi.
Vuonna 1813 Radetzky toimi Karl Philipp zu Schwarzenbergin esikuntapäällikkönä ja vaikutti kuudennen liittokunnan päätöksentekoon, varsinkin Leipzigin taistelun suunnitteluun. Hän osallistui Pariisin valtaukseen maaliskuussa 1814 ja myös Napoleonin kukistumista seuranneeseen Wienin kongressiin. Tämän jälkeen Radetzky palasi pääesikunnan päälliköksi, mutta epäonnistuttuaan toistamiseen yrityksessään uudistaa maan armeijaa hän jätti tehtävänsä.
Vuodesta 1829 alkaen Radetzky oli puolittain eläkkeellä ja toimi Olmützin (nyk. Olomouc Tšekissä) linnakkeen komentajana. Hänet kuitenkin kutsuttiin kaksi vuotta myöhemmin takaisin aktiivipalvelukseen Italian joukkojen ylipäälliköksi. Radetzky ylennettiin vuonna 1836 sotamarsalkaksi ja hän jäi uudelleen eläkkeelle. Hänet kuitenkin kutsuttiin jälleen palvelukseen vallankumousvuonna 1848. Radetzky murskasi separatistisen kumouksen Itävallalle kuuluneessa Pohjois-Italiassa lyömällä italialaiset Custozan (1848) ja Novaran (1849) taisteluissa. Vuosina 1848–1857 hän toimi Itävallalle kuuluneen Lombardia-Venetsian kuningaskunnan kuvernöörinä ja ylipäällikkönä, halliten rautaisella otteella. Hän oli samalla myös varakuningas.
Radetzky oli suosittu sotilaidensa keskuudessa ja hänet tunnettiin lempinimellä Vater Radetkzy (”Isä Radetzky”). Hänelle pystytettiin vuonna 1858 muistomerkki Prahan Malostranské náměstí -aukiolle ja vuonna 1892 ratsastajapatsas Wienin Ringstraßelle. Prahan patsas poistettiin paikaltaan vuonna 1919.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joseph Radetzky Wikimedia Commonsissa
Joseph Anthony Zziwa

Joseph Anthony Zziwa (s. 16. helmikuuta 1956) on ugandalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 16. marraskuuta 1980 ja nimitettiin Kiyinda-Mityanan hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 19. marraskuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. maaliskuuta 2002. Pääkonsekraattorina toimi Joseph Mukwaya, jota avustivat Emmanuel Wamala ja Christophe Pierre.
Zziwasta tuli 23. lokakuuta 2004 Kiyinda-Mityanan piispa.