stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Oulun suuralueista ja kaupunginosista

Oulun keskustan seudun suuralueet ja kaupunginosat
Oulun suuralueet ja ympärysseudun kaupunginosat
Oulun kaupunki on jaettu 23 suuralueeseen ja 105 kaupunginosaan:
| --- | --- |
 1. Keskusta 1. I Pokkinen  2. II Vaara  3. III Vanhatulli  4. IV Hollihaka  5. V Leveri  6. Myllytulli  11. Intiö  12. Raksila 2. Höyhtyä 13. Karjasilta  14. Nokela  15. Höyhtyä  16. Lintula  17. Mäntylä 3. Oulunsuu 18. Peltola  19. Kontinkangas  22. Oulunsuu  23. Värttö 4. Kaukovainio 20. Kaukovainio  21. Hiironen 5. Nuottasaari 7. Nuottasaari  9. Limingantulli  10. Äimärautio  6. Kaakkuri 27. Kaakkuri  28. Metsokangas  30. Kiviniemi  31. Perävainio 7. Maikkula 24. Maikkula  25. Knuutila  26. Iinatti  32. Madekoski  33. Heikkilänkangas  34. Juurusoja  35. Pikkarala  36. Hangaskangas 8. Tuira 50. Pikisaari  51.  Koskikeskus  52. Tuira  54. Vihreäsaari  55. Hietasaari  56. Toppilansaari 9. Puolivälinkangas 60. Välivainio  61. Puolivälinkangas  62. Isko  63. Pyykösjärvi  64. Takalaanila 10. Koskela 57. Toppila  58. Alppila  59. Koskela  74. Taskila 11. Pateniemi 75. Rajakylä  76. Pateniemi  77. Herukka :  12. Kaijonharju 78. Linnanmaa  79. Ritaharju  80. Kaijonharju  81. Kuivasjärvi  82. Liikanen 13. Myllyoja 65. Laanila  66. Kynsilehto  67. Hintta  68. Parkkisenkangas  69. Myllyoja  70. Kirkkokangas  72. Haapalehto 14. Sanginsuu 92. Sanginsuu  96. Ulkosanki  97. Sanginjoki  98. Lapinkangas 15. Korvensuora 83. Rusko  84. Ruskonselkä  85. Heikinharju  86. Korvensuora  87. Korvenkylä  88. Saviharju  90. Talvikangas 16. Ylikiiminki 40. Ylikiiminki  41. Vesala  42. Vepsä  43. Vuotto  44. Nuoritta  45. Jolos 17. Hiukkavaara 46. Puolukkakangas  47. Kivikkokangas  48. Vanha Hiukkavaara  49. Haukkasuo  71. Hiukkavaara  89. Saarela  91. Niiles 20. Haukipudas 120. Haukipudas  123. Martinniemi  124. Jokikylä 21. Kello 121. Kello  122. Kalimenkylä 30. Kiiminki 130. Kiiminki  132. Huttukylä  134. Alakylä  135. Hannus 31. Jääli 131. Jäälinkylä  133. Välikylä 40. Oulunsalo 140. Oulunsalo  141. Kylänpuoli  142. Salonpää 50. Yli-Ii 150. Yli-Ii  152. Tannila  153. Pahkala 
Ylikiimingin, Oulunsalon ja Yli-Iin suuralueet on muodostettu samannimisistä entisistä kunnista. Lisäksi Haukiputaan ja Kellon suuralueet on muodostettu entisestä Haukiputaan kunnasta ja Kiimingin ja Jäälin suuralueet entisestä Kiimingin kunnasta. Kaupunginosajako ulottuu liitoskunnissa myös haja-asutusalueille.
Risteilijä

Risteilijä on vuosisatoja käytössä ollut sotalaivatyyppi, jonka merkitys on kuitenkin ajan saatossa muuttunut. Purjelaiva-aikana risteilijällä tarkoitettiin itsenäiseen tiedusteluun ja kauppatien valvontaa kykenevää alusta.
Vuoden 1922 Washingtonin laivastosopimuksessa asetettiin risteilijöille tarkka raja, kun tyyppi määriteltiin uppoumaltaan alle 10 000 tonnin alukseksi ja sen pääaseet olivat alle kahdeksan tuumaa (203 mm). Määrittely ei poistanut kuuden tuuman tykistön käyttöä, koska ammusten painon ero tykeillä oli merkittävä. Kevyempien tykkien kranaatit painoivat alle 50 kilogrammaa, mikä mahdollisti käsin liikuttelun. Raskaammat kahdeksan tuuman kranaatit painoivat paljon yli 100 kilogrammaa, ja risteilijät jaettiin keveisiin ja raskaisiin. Määrittely oli käytössä aina toisen maailmansodan päättymiseen. Siten taisteluristeilijät jätettiin nimestään huolimatta määritelmän ulkopuolelle ja laskettiin raskaisiin pinta-aluksiin, kuten taistelulaivatkin.
Toisen maailmansodan jälkeen taistelulaivojen poistuttua käytöstä risteilijät olivat suurimpien ja vahvimmin aseistettujen alusten muodostama luokka. Niiden tehtävät vaihtelivat laivastoissa ja sisälsivät usein ilmatorjunnan, kauppamerenkulun häirinnän ja maakohteiden tulittamisen.
Kylmän sodan aikana Yhdysvaltain laivastossa risteilijän tehtävä oli lentotukialusryhmän ilmasuojan luominen risteilyohjuksia vastaan. Neuvostoliiton laivasto loi risteilyohjuksin aseistetun risteilijäluokan, jonka tehtävänä oli tuhota vastustajan laivasto-osastot.
Yhdysvallat luokitteli 1950–1970-luvuilla uusia aluksiaan fregateiksi, vaikka ne aseistukseltaan vastasivat lähes aiempia risteilijöitä. Vuonna 1974 Yhdysvaltain laivastossa oli kuusi risteilijäksi luokiteltua alusta ja Neuvostoliitolla 19, joskin Yhdysvalloilla oli lisäksi 21 fregattia, joista osa vastasi kooltaan Neuvostoliiton risteilijöitä. Fregatti-luokituksesta luovuttiin 1975, jolloin osa aluksista nimettiin risteilijöiksi ja osa hävittäjiksi.
Nykyisin ainoastaan Yhdysvalloilla ja Venäjällä on laivastoissaan risteilijöiksi luokiteltuja aluksia. Samanaikaisesti tapahtunut risteilijöiden ja hävittäjien välisen rajan hämärtyminen on aiheuttanut sen, että osa hävittäjistä on saman kokoisia tai jopa suurempia ja raskaammin aseistettuja kuin palveluksessa olevat risteilijät.
Varhaishistoria

"Risteilijä" nimitys otettiin käyttöön 1600-luvun puolivälissä kuvaamaan itsenäisesti toimivaa sotalaivaa, jolloin sana kuvasi enemmän aluksen tehtävää kuin sen kokoa tai aseistusta. Alustyyppi oli pienempi kuin linjalaivat, jotka soveltuivat huonosti suuren kokonsa vuoksi tehtävään tai olivat muuten liian arvokkaita hajautettaviksi maailman merille.
Hollannin laivasto luetteloi risteilijänsä jo 1600-luvulla, kun taas Englanti ja hieman myöhemmin Ranska ja Espanja luetteloivat aluksensa lähinnä tykkien lukumäärän ja tehtävän mukaan. Britannian Cruiser and Convoy Actit vuosina 1694, 1708 sekä 1741-1742 olivat Parlamentin pyrkimys luoda risteilijöistä koottu laivasto kauppalaivaston suojaamiseen ja vihollisen kauppamerenkulun häirintään ennemmin kuin rakentaa kalliita linjalaivoja. 1700-luvulla fregatista tuli risteilijöiden perustyyppi. Se oli pieni, nopea, kykeni toimimaan merellä pitkiä aikoja. Se oli kevyesti aseistettu alus, jota käytettiin tiedusteluun, viestien kuljettamiseen ja kauppareittien häirintään. Toinen alustyyppi tehtävään oli sluuppi, vaikka monia muitakin alustyyppejä toki käytettiin.
Höyryristeilijät

1800-luvullä höyrykoneiden käyttöönoton seurauksena laivastot rupesivat käyttämään termiä risteilijä joistakin panssarilaivoista sekä joukosta panssaroimattomia fregatteja, sluuppeja ja korvetteja, joiden voimanlähteenä oli sekä höyrykone että purjeet.
Ensimmäiset yhdellä tykkikannella varustetut panssarilaivat luokiteltiin edelleen fregateiksi, vaikka ne olivat suurempia ja raskaammin aseistettuja kuin monet linjalaivat. Ranskan laivastolle valmistettiin pienempiä panssarilaivoja merentakaisiin risteilijätehtäviin. Näistä ensimmäinen oli Belliqueuse, joka otettiin palvelukseen 1865, ja se oli ensimmäinen panssaroitu risteilijä.
Useat valtiot valmistivat 1870-luvulta alkaen laivastoilleen panssarilaivoja erityisesti nopeutta vaativiin itsenäisiin partio- ja kaappaustehtäviin. Niistä juontavat juurensa panssariristeilijät, joita valmistettiin 1890 edelleen varustettuina täystakiloiduin mastoin.
Panssaroimattomat risteilijät, joita valmistettiin puusta, raudasta, teräksestä tai niiden yhdistelmistä, säilyttivät asemansa 1800-luvun loppuun saakka. Panssarointi aiheutti yleensä höyryvoimalla kuljettavan matkan lyhenemisen, ja siten monet panssarilaivat eivät sopineet toimimaan siirtomaissa. Vastaavasti panssaroimattomat risteilijät, joita olivat muun muassa potkurisluupit ja -fregatit, kykenivät toimimaan siirtomaissa. Vaikka panssaroimattomien alusten aseistus oli moderni, ne eivät kyenneet kohtaamaan panssarilaivoja taistelussa. Tämä tuli todistetuksi Kuninkaallisen laivaston HMS Shahin kohdatessa Perun laivaston monitorin Huáscarin, joka kesti hyvin 50 tykin osumaa.
Teräksiset risteilijät

1880-luvulta alkaen laivastojen arkkitehdit aloittivat teräksen käytön valmistusmateriaalina ja aseistuksessa. Teräksiset risteilijät olivat kevyempiä ja nopeampia kuin raudasta tai puusta valmistetut risteilijät. Ranskan laivaston oppi niin sanottu Jeune Ecole esitti, että nopeista panssaroimattomista teräsristeilijöistä muodostettu laivasto olisi paras mahdollinen kauppamerenkulun häirintään, kun taas (moottori)torpedoveneet kykenisivät tuhoamaan vastustajan taistelulaivat.
Teräs myös mahdollisti risteilijöiden suojan parantamisen taistelukestävyyden parantamiseksi. Teräs antoi paremman suojan kuin rauta painoon suhteutettuna. Suojaamalla aluksen elintärkeät osat ohuella teräspanssarilla ja sijoittamalla hiilivarastot pysäyttämään kranaatit saatiin alusten suojaa parannettua hidastamalla niitä merkittävästi.
Ensimmäinen panssarikansiristeilijä oli Chilen laivaston Esmeralda, jonka valmisti Armstrongin omistama Elswickin telakka Britteinsaarilla. Aluksesta kehittyi lopulta niin sanottu Elswick-tyyppi, jonka etukansi, peräkansi ja puinen pääkansi oli korvattu panssarikannella. Esmeraldan aseistuksena oli kaksi 10 tuuman tykkiä etu- ja takakannella ja kuuden tuuman tykit keskilaivassa. Alus saavutti 18 solmun nopeuden ja se oli täysin höyryvoimalla toimiva eli ilman purjeita. Aluksen uppouma oli kuitenkin alle 3000 tonnia. Seuranneiden kahden vuosikymmenen aikana panssarikansiristeilijät loivat perustan ajatukselle yhdistää raskas tykkiaseistus, suuri nopeus ja pieni uppouma.
Panssariristeilijät

Vuosien ajan risteilijät täyttivät aukon pienten ja kevyiden alusten, kuten torpedoveneiden, ja suurten laivastotaisteluihin tarkoittettujen, kuten taistelulaivojen, välissä. Risteilijät olivat tarpeeksi suuria torjuakseen pienempien pinta-alusten hyökkäykset ja kykeneviä operoimaan kaukana kotitukikohdista. Taistelulaivat olivat tulivoimaisimpia taistelussa, mutta hitaita ja niiden suuri polttoaineenkulutus aiheutti ongelmia kaukotoiminnalle. Suurimman osan 1800-lukua ja 1900-luvun alkupuoliskon ajan risteilijät olivat laivaston pitkänmatkan voimannäyttöaseita ja suuremmat laivat pysyttelivät lähellä kotimaata. Risteilijöiden päätarkoitus oli hyökätä vihollisen kauppalaivastoa vastaan. Tämä strategia nimettiin "risteilijäsodankäynniksi." Risteilijät toimivat myös taistelulaivastossa tiedustelutehtävissä: ne purjehtivat laivaston edellä etsimässä vihollista.
Kehitys johti pian siihen, että uudemmat risteilijät olivat aina suurempia kuin edeltäjänsä. Siirryttäessä purjeista höyryyn syntyi panssariristeilijä, joka käytännössä oli pieni, nopea taistelulaiva. Kehitys oli niin nopeaa, että 1800-luvun lopulla uusimmat risteilijät olivat tehokkaampia kuin vain muutaman vuoden ikäiset taistelulaivat.
Risteilijät ensimmäisen maailmansodan jälkeen

Risteilijät jaettiin raskaisiin ja kevyihin risteilijöihin. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen nämä termit määriteltiin tarkasti useissa sopimuksissa, joilla pyrittiin hillitsemään kilpavarustelua. Kevyen risteilijän aseistuksen määriteltiin olevan 6,1 tuumaa (155 mm) tai pienemmät tykit ja raskaan risteilijän aseistukseksi tuli 8 tuumaa (203 mm), mikä oli suurin Washingtonin laivastosopimuksen sallima raskaan risteilijän tykkikoko. Vain viisi risteilijää on rakennettu tätä suuremmilla tykeillä: kolme saksalaista Deutschland-luokan taskutaistelulaivaa ja kaksi yhdysvaltalaista Alaska-luokan "suurta risteilijää".
Apuristeilijät

Apuristeilijä oli sodan puhjetessa pikaisesti varustettu ja aseistettu kauppalaivaston alus,  jossa oli pienet tykit eikä lähes lainkaan panssarointia. Apuristeilijöiden tarkoitus oli toimia kauppalaivaston pitkillä reiteillä suojaus- ja saattuetehtävissä muille rahtialuksille. Molemmissa maailmansodissa saksalaiset käyttivät myös pieniä kauppalaivaston aluksia aseistettuna risteilijäluokan tykeillä yllättääkseen liittoutuneiden kauppa-aluksia. Muutamia suuria linjalaivoja aseistettiin samalla tavalla ja niitä nimitettiin aseistetuiksi kaupparisteilijöiksi (AMC). Britit, saksalaisen ja ranskalaiset käyttivät niitä ensimmäisessä maailmansodassa kaappareina niiden nopeuden takia (noin 30 solmua tai 56 km/h) ja toisessa maailmansodassa saksalaiset ja japanilaiset käyttivät niitä jälleen kaappareina sekä britit sodan alussa saattuetehtävissä.
1900-luvun loppupuolisko

Ilma-ase muutti toisessa maailmansodassa täydellisesti merisodankäynnin luonteen. Nopeinkaan risteilijä ei pystynyt pakenemaan lentokonetta, joiden kyky hyökätä yli aavan meren parani. Upotussodassa puolestaan sukellusvene nousi tärkeimmäksi aseeksi. Tämä muutos johti itsenäisesti toimivien laivojen tai pienten alusryhmien operaatioiden loppumiseen ja 1900-luvun toisella puoliskolla laivasto-operaatiot perustuivat erittäin suuriin laivastoihin, jotka pystyivät torjumaan lähes kaiken kokoiset ilmahyökkäykset. Tämän takia useimmat merivoimat muuttivat laivastojensa kokoonpanoa yleiskäyttöön tarkoitetuista sotalaivoista tiettyyn tarkoitukseen suunniteltujen alusten suuntaan, kuten esimerkiksi sukellusveneiden torjuntaan tai ilmatorjuntaan. Vain Yhdysvaltain, Venäjän ja Perun laivastot operoivat vielä risteilijöillä. Näistä kaksi ensimmäistä maata ovat varustaneet ydinkäyttöisiä risteilijöitä.
Neuvostoliiton laivastossa risteilijät muodostivat taisteluosastojen perustan. Sodan jälkeen neuvostoliittolaiset rakensivat suurilla tykeillä aseistettuja laivoja, mutta korvasivat nämä hyvin pian monilla merimaali- ja ilmatorjuntaohjuksilla varustetuilla laivoilla. Uusimmat tällaiset laivat olivat neljä Kirov-luokan ohjusristeilijää, jotka rakennettiin 1970- ja 1980-luvulla, mutta suurin osa on poistettu käytöstä. Viimeinen palveluksessa olevan Kirov-luokan risteilijä Pjotr Veliki ("Pietari Suuri") palasi satamaan maaliskuussa 2004 ydinreaktoriongelmien takia. Alus palasi telakoinnin jälkeen palvelukseen myöhemmin samana vuonna.
Yhdysvaltain laivaston taisteluryhmät toisen maailmansodan jälkeen keskittyivät lentotukialuksien ympärille. Aikaisemmin jokaista lentotukialusta oli tarkoitus seurata ydinkäyttöinen risteilijä, joka kykeni samaan nopeuteen eikä ollut riippuvainen huoltoaluksista, mutta näistä risteilijöistä on luovuttu virallisesti niiden korkeiden käyttökustannusten takia. Nykyiset Ticonderoga-luokan ohjusristeilijät, jotka on rakennettu 1980-luvulla, oli alun perin suunniteltu ja tarkoitettu hävittäjäluokan aluksiksi tarkoituksena mahdollistaa hyvin tehokas ilmatorjunta lentotukialusryhmälle. Alun perin luokka nimettiin väärin julkisuuskuvan vuoksi, mutta nykyään kun laivoja on nykyaikaistettu ja niiden sukellusveneen torjuntakykyä on parannettu sekä niihin on asennettu maamaaleja vastaan BGM-109 Tomahawk -ohjukset, joten ne ovat risteilijäluokkaa. Kuten venäläisiä vastaavantyyppisiä aluksia, myös nykyisiä Ticonderoga-luokan risteilijöitä voi käyttää kokonaisen taisteluosaston perustana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta risteilijä Wikimedia Commonsissa
Laivastojen ja merivoimien pinta-alustyypit
Fregatti
Hävittäjä
Korvetti
linjalaiva
lentotukialus
miinalaiva
miinanraivaaja
ohjusvene
panssarilaiva
risteilijä
taisteluristeilijä
taistelulaiva
torpedovene
Venäjän keisarikunnan laivaston risteilijä Aurora (1903).
Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1938 valmistettu kevyt risteilijä HMS Belfast, joka on nykyään museona.
Slava-luokka
Madagaskarin kansallinen ritarikunta

Ritarikunnan tunnuksia
Madagaskarin kansallinen ritarkunta (ransk. Ordre national Malagasy) on madagaskarilainen kunnianosoitus, joka on perustettu vuonna 23. syyskuuta 1959. Madagaskarin presidentti toimii virkansa puolesta ritarikunnan suurmestarina. Kunnianosoitusta myönnetään tunnustuksena ansiokkaasta palveluksesta valtiolle.
Kunnianosoitusta jaetaan seitsemässä luokassa:
suurnauha
I luokan suurristi
II luokan suurristi
suurupseeri
komentaja
upseeri
ritari
Länsi-Suomi

Länsi-Suomi voi tarkoittaa seuraavia:
Länsi-Suomi, Suomen läntinen osa
Länsi-Suomen lääni, Suomessa vuosina 1997–2009 toiminnassa ollut lääni
Länsi Suomi FI19, NUTS 2 -tasoinen suuralue Suomen yhteisessä tilastollisten alueyksiköiden nimikkeistössä (NUTS)
Länsi-Suomi, Raumalla ilmestyvä sanomalehti
Länsi-Suomi, Porissa vuosina 1877–1879 ilmestynyt sanomalehti
Luis Royo

Luis Royo
Luis Royo (s. 1954) on espanjalainen fantasiataiteilija ja kuvittaja. Hänen laajaan tuotantoonsa kuuluu albumeita, levynkansia sekä tietokonepelien ja sarjakuva-albumien kansia. Royo osallistui myös Heavy Metal -elokuvan tuotantoon.
Royo tunnetaan parhaiten eroottisista ja tummasävyisistä maalauksistaan, joiden aihepiiri liittyy science fictioniin  ja fantasiaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luis Royo Wikimedia Commonsissa
Luis Royon verkkosivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Luis Royon blogi (Arkistoitu – Internet Archive)
Reija Meriläinen

Taiteilija Reija Meriläinen Kiasmassa. Kuva: Finnish National Gaallery / Pirje Mykkänen. CC BY-SA 4.0.
Reija Meriläinen (s. 1987) on suomalainen taiteilija, joka työskentelee digitaalista ja fyysistä ilmaisua yhdistelevien videoiden, veistosten ja installaatioiden parissa. Meriläisen teoksia on ollut esillä muun muassa ARS17-näyttelyssä Nykytaiteen museo Kiasmassa Helsingissä, States of Play: Roleplay Reality -näyttelyssä FACT Liverpoolissa sekä Helsingin taidemuseo HAMin HAM-galleriassa.
Vuonna 2019 Meriläiselle myönnettiin AVEK-palkinto.
Reiji Okazaki

Reiji Okazaki (jap. 岡崎令治; 1930 – 1. elokuuta 1975) oli japanilainen molekyylibiologi. Hän löysi vuonna 1968 vaimonsa, tutkija Tsuneko Okazakin kanssa DNA:n niin kutsutut Okazakin fragmentit.
Okazaki syntyi Hiroshimassa. Hän valmistui vuonna 1953 Nagoyan yliopistosta, jossa hän itse myöhemmin työskenteli professorina.
Okazakin varhaisen kuoleman vuonna 1975 aiheutti leukemia.
Länsi-Togo

| Länsi-Togon tasavalta République du Togo occidental [lähde? ]  Republic of Western Togo [lähde? ] |
| --- | --- |
   Länsi-Togo (violetti) 
 
Viralliset kielet:  Ranskan
Lyhenne:  Länsi-Togo
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Länsi-Togo [lähde? ] on alue Ghanassa Länsi-Afrikassa. Separatistit julistivat alueen itsenäiseksi syyskuussa 2020. Länsi-Togo on ollut Edustamattomien valtioiden ja kansojen yhteisön jäsen vuodesta 2017.
Luettelo Oulun muistolaatoista

Luettelo Oulun muistolaatoista sisältää Oulun muistolaatat. Luettelossa mainitaan vain pelkät julkiset muistolaatat. Jos muistolaatta on muistokiven, muistomerkin, muistopuun, reliefin tai vastaavan yhteydessä, se on artikkelissa Luettelo Oulun julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä. Myös kuva-aihetta sisältävät muistolaatat ovat muistomerkkiartikkelissa.
Ouluun on liitetty seuraavat kunnat: Oulujoki (pääosa), Ylikiiminki, Haukipudas, Kiiminki, Oulunsalo ja Yli-Ii.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oulun muistolaattoja Wikimedia Commonsissa
Oulun alueen kaikki kohteet samassa kartassa
Liinalammi (Janakkala)

| Liinalammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Janakkala
Koordinaatit:  60°55′15″N, 24°37′43″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hiidenjoen alue (35.81)
Laskujoki:  ei ole 
Järvinumero:  35.811.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  80,1  m 
Rantaviiva:  0,584 km  
Pinta-ala:  1,536  ha 
 fiLiinalammi 
Liinalammi  on Kanta-Hämeessä Janakkalassa Turengin taajamassa Pyhämäessä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi sijaitsee 200 metriä Hiidenjoesta. Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä. Lammen vedenpinnan korkeus on 80,1 metriä mpy, joten se on 0,5 metriä korkeammalla kuin Hiidenjoen vedenpinta. Lampi on antanut nimensä viereiselle yleisurheilu- ja jalkapallokentälle. Lammessa on myös yleinen ja hyvin suosittu uimaranta , jossa on kaksi laituria ja teline, jossa on kolmen metrin hyppylauta. Lammen sanotaan olevan syvä.
Vesistösuhteet

Lampi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hiidenjoen alueeseen. Se jaetaan vielä Hiidenjoen suualueeseen, johon lampi kuuluu. Lampeen ei tule jokia ja siitä laske ojia, joten se on umpijärvi. Pyhämäki on kuitenkin harjujakson osa, joten maan huokoisuus mahdollistaa pintaveden vajoamisen pohjavedeksi. Lopulta vesi vajoaa ja suotuu Hiidenjokeen, joten lammen kuuluminen Hiidenjoen suualueeseen on perusteltua.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa nimetön lampi sijaitsi postitien alapuolella ja se sijaitsi harjualueen metsikön laidalla alemmaksi raivatun niityn reunalla. Lammen lähialue oli autiona.
Urheilukenttä rakennettiin Liinalammelle vuonna 1953 . Lammen ympäristö on pysynyt 1962 jälkeen melko muuttumattomana.
Luontoarvoja

Liinalammen vesi on arvioitu hyväksi, vaikka se silmäarvioinnin mukaan onkin rehevöitynyt. Vuonna 1978 sen vesi käsiteltiin ferrosulfaatilla, joka sitoi fosfaatit ja ne vajosivat lammen pohjalle.
Länsi-Tsavon kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Kenia
Lähin kaupunki:  Mombasa
Pinta-ala:  21 000 km2
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Tsavo West National Park
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  1948 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Länsi-Tsavon kansallispuisto on luonnonsuojelualue Keniassa, muutaman tunnin ajomatkan päässä maan toiseksi suurimman kaupungin Mombasan lentoasemalta. Länsi- ja Itä-Tsavon kansallispuistot olivat aikaisemmin yhtenäinen alue, mutta ne on hallinnollisesti erotettu toisiaan Nairobin ja Mombasan välistä maantietä ja rautatietä pitkin.
Länsi-Tsavon kansallispuiston maisemalle ovat tyypillisiä vulkaanista alkuperää olevat kukkulat. Kasvillisuus on monimuotoisempaa ja rehevämpää kuin Itä-Tsavossa, jolloin villieläimiä on vaikeampaa havaita kuin itäpuolen avoimilla savanneilla. Puistossa on paljon norsuja, virtahepoja, leopardeja ja seeproja. Leijonia on myös, mutta niitä nähdään harvoin. Salametsästys on ollut suuri ongelma, ja se on saanut norsut vähenemään ja sarvikuonot lähes katoamaan.
Luoteisterritorioiden parlamentti

| Legislative Assembly of the Northwest Territories   Assemblée législative des Territoires du Nord-Ouest |
| --- | --- |
 
Johto
Puhemies:  Frederick Blake Jr.
Kokoonpano
Edustajia:  19
 
Puolueet:       sitoutumattomia
Vaalit
Viimeisimmät vaalit:  1. lokakuuta 2019
Kokouspaikka
 Istuntosali.
Kotisivut
 https://www.ntassembly.ca
Luoteisterritorioiden parlamentti (engl. Legislative Assembly of the Northwest Territories, ransk. Assemblée législative des Territoires du Nord-Ouest) on Luoteisterritorioiden alueellinen parlamentti. Edustajat valitaan neljän vuoden välein.
Luoteisterrioilla on 11 virallista kieltä. Englannin ja ranskan lisäksi parlamentilla on 9 muuta nimeä:
| Kieli | Nimi |
| --- | --- |
Englanti: Legislative Assembly of the Northwest Territories
Ranska: Assemblée législative des Territoires du Nord-Ouest
Pohjoisslevi: K'áowe gogha ełek'éterewe ke łénakedé
Eteläslevi: Gogha Sombaa Nálée
Dogrib: Ek’ètehtsodǫ Łegehdı̀ Kǫ̀
Gwitšin: Dagwidįį'è' Tr'igwahtsii Geenjit Nadhat Kat"
Inuktitut: ᒪᓕᒐᓕᐅᖅᑎᑦ
Cree: Kîci Okimänähk Mämawapowin
Chipewyan: Beba Ɂełígíth Ɂeła Déłtth’ı Kų́é
Inuvialuktun: Legislative Assemblitkut
Inuinnaqtun: Ihumiurviat Malirutaliatigun
Toiminta

Parlamentissa ei ole poliittisia puolueita, vaan päätöksiä tehdään konsensuksen pohjalta.
9.- ja 10.-luokkalaisilla on vuosittain mahdollisuus hakea nuorisoparlamenttiin. Jokaisesta vaalipiiristä valitaan hakemuksen perusteella yksi oppilas, joka seuraa alueensa edustajan työtä parlamentissa neljän päivän ajan..
Edustajat

Yksi edustaja edustaa keskimäärin 2300 asukasta.
Viimeisimmät vaalit pidettiin 2019.
| Edustaja | Vaalipiiri |
| --- | --- |
Bonnetrouge, RonaldRonald Bonnetrouge: Deh Cho
O'Reilly, KevinKevin O'Reilly: Frame Lake
Nokleby, KatrinaKatrina Nokleby: Great Slave
Simpson, R. J.R. J. Simpson: Hay River North
Simpson Sr., RockyRocky Simpson Sr.: Hay River South
Thom, DianeDiane Thom: Inuvik Boot Lake
Semmler, LesaLesa Semmler: Inuvik Twin Lakes
Cleveland, CaitlinCaitlin Cleveland: Kam Lake
Blake, FrederickFrederick Blake: Mackenzie Delta
Lafferty, JacksonJackson Lafferty: Monfwi
Thompson, ShaneShane Thompson: Nahendeh
Jacobson, JackieJackie Jacobson: Nunakput
Cochrane, CarolineCaroline Cochrane: Range Lake
Chinna, PauliePaulie Chinna: Sahtu
Martselos, FriedaFrieda Martselos: Thebacha
Norn, SteveSteve Norn: Tu Nedhé-Wiilideh
Green, JulieJulie Green: Yellowknife Centre
Johnson, RylundRylund Johnson: Yellowknife North
Wawzonek, CarolineCaroline Wawzonek: Yellowknife South
Luoteisterritorioiden parlamentin puheenjohtajan sauva.
Parlamenttirakennus.