stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Annaminfasaani
Levinneisyys ja elintavat

Annaminfasaania tavataan Vietnamin keskiosista. Sen elinympäristöä ovat ainavihannat metsät tyypillisesti 300–600 metrin korkeudessa. Laji viihtyy tiheän aluskasvillisuuden joukossa. Annaminfasaaninaaras munii maaliskuun loppupuolella ja munia on tyypillisesti 4–6 ja ne ovat väriltään punertavia. Annaminfasaanikannan kooksi arvioidaan 50–250 yksilöä. Lajista ei ole vahvistettuja havaintoja vuoden 2000 jälkeen ja laji on mahdollisesti hävinnyt luonnosta. Mahdollisesti jäljellä olevaa kantaa uhkaavat elinympäristön hakkaaminen ja pirstaloituminen ja metsästys.
Anneli

| Anneli |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  9. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  9. joulukuuta
– ortodoksinen:  9. joulukuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Ann, Annie
Nimen alkuperä:  Anna
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anneli on kansainvälinen muunnos etunimestä Anna. Se on selitetty Annelen tavoin Annan hellittelymuodoksi, ja toisaalta se voi olla lyhentymä yhdysnimistä, esimerkiksi Ruotsissa Anne-Louisesta tai Virossa Annelisesta. Suomessa Anneli-nimisiä on vuoden 2021 loppuun mennessä rekisteröity 146 922 naista ja muutama mies.  Tällä määrällä Anneli on Suomessa kaikkien aikojen neljänneksi suosituin nimi Marian, Helenan ja Johannan jälkeen. Tätä selittää Annelin suosio jälkimmäisenä nimenä. Virossakin Anneli on ollut suosittu. Siellä se voidaan kirjoittaa myös Anne-Ly.
Suomessa Anneli viettää nimipäivää 9. joulukuuta yhdessä Annan, Annen, Anun, Annikin, Annikan ja Annukan kanssa.
The Answer (Andy Scott's Sweet)

| The Answer Andy Scott's Sweet |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1995
 Formaatti: CD 
 Tyylilaji: hard rock
 Levy-yhtiö: Pseudonym Records
Sweetin muut julkaisut
| A 1992 | The Answer 1995 | Glitz, Blitz And Hitz 1996 |
The Answer on Andy Scott's Sweetin albumi vuodelta 1995. Sweet-yhtye käytti nimestään tuolloin kyseistä muotoa erottuakseen Brian Connollyn erillisestä Brian Connolly's Sweet -yhtyeestä.
Vaikka levyä markkinoitiin uutena albumina, se sisältää pääasiassa vuoden 1992 A-albumin kappaleita sekä niiden uusia versioita.
Kappaleet

X-Ray Specs (ennenjulkaisematon versio)
Marshall Stack (ennenjulkaisematon versio)
Red Tape
Mind
Do As I Say
When Friends Fall Out
Natural
Am I Ever Gonna See Your Face Again (Maxi-CD-versio)
Is It True (ennenjulkaisematon versio)
Nouveau Rockstar
Stand Up (ennenjulkaisematon versio)
Dangerous Game
I Don't Want To Say Goodnight
Do As I Say
Stand Up
Anthias

| Anthias |
| --- | --- |
 Koruahven (Anthias anthias)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Meriahvenet Serranidae
Alaheimo::  Koruahvenet Anthiinae
Suku::  Anthias  Bloch, 1792
Katso myös
   Anthias Wikispeciesissä   Anthias Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anthias on meriahventen (Serranidae) heimoon kuuluva Tyyneltämereltä ja Atlantin valtamereltä tavattava kalasuku. Suvun tyyppilaji on koruahven (Anthias anthias). Anthias-lajeilla on selkäevässään kymmenen, harvoin yksitoista piikkiruotoa ja 13–16, yleisimmin 15 pehmeää ruotoa ja peräevässään kolme piikkiruotoa ja 6–8, lähes aina seitsemän pehmeää ruotoa. Sukuun luetaan seuraavat kahdeksan lajia:
| --- | --- |
 Anthias anthias (Linnaeus, 1758) – koruahven  Anthias asperilinguis Günther, 1859  Anthias cyprinoides (Katayama & Amaoka, 1986)  Anthias helenensis Katayama & Amaoka, 1986 :  Anthias menezesi Anderson & Heemstra, 1980  Anthias nicholsi Firth, 1933  Anthias noeli Anderson & Baldwin, 2000  Anthias woodsi Anderson & Heemstra, 1980
Antares-luokka (partioalus)

| Antares-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  18 t
Pituus:  17 m
Leveys:  4,6 m
Syväys:  1,2 m
Koneteho:  2 x dieselmoottoria, 500 hv
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  6
Aseistus
Meritorjunta:  1 x Oerlikon 20 mm -tykki
Antares-luokka oli Portugalin laivaston  neljän 1950-luvun lopulla valmistuneen aluksen muodostama partioveneluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| NRP Antares | James Taylor |  |  | 1959 | luovutettu Mosambikille 1975 |
| NRP Vega |  |  |  | 1959 | upotettu joulukuussa 1961 |
| NRP Sirius |  |  |  | 1959 | upotettu joulukuussa 1961 |
| NRP Regulus |  |  |  | 1962 | poistettu palveluksesta 1970 luovutettu Malawille, jokan nimesi aluksen Chibisaksi |
Antigua ja Barbudan vaakuna

Antigua ja Barbudan vaakuna on Antigua ja Barbudan tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se on otettu käyttöön vuonna 1967.
Kilvessä on maan lipussakin esiintyvät Aurinko sekä värit musta, sininen ja valkoinen. Aurinko kuvaa uuden vapauden alkua, musta väestön afrikkalaista alkuperää, sininen toivoa ja sinisen, valkoisen ja keltaisen yhdistelmä maan luonnon viehätysvoimaa. Niiden lisäksi kilvessä on vanha sokerinpuhdistamo, joka kuvaa sokerin taloudellista merkitystä. Kilvenkannattajina on kaksi hirveä, jotka pitelevät agaavea ja sokeriruokoa, jotka kuvaavat köysi- ja sokeriteollisuutta. Kypäränkoristeena on ananas ja kiinanruusuja.
Androgynia

Androgyynisesti miesten vaatteisiin pukeutunut muotisuunnittelija Coco Chanel.
Androgynia (kreikk. andro- ’mies’ ja gyne ’nainen’) eli androgyynisyys tarkoittaa miehisten ja naisellisten sukupuoliominaisuuksien sekoittumista samalla henkilöllä. Tällainen ihminen on androgyyni. Ilmiötä tavataan myös eläimillä.
Androgyynissä ihmisessä miehiset ja naiselliset sukupuoliominaisuudet saattavat esiintyä rinnakkain. Usein nämä ominaisuudet kuitenkin yhdistyvät toisiinsa niin, että sukupuolen tunnistaminen on mahdotonta.
Androgynia eroaa hermafrodismista siinä, että jälkimmäisessä on kyse miehen ja naisen sukupuolielinten yhtäaikaisesta esiintymisestä.
Uskonnoissa ja mytologiassa

Uskonnossa kuvataan usein androgyynejä hahmoja. Androgyynit jumaluudet esitetään kykenevinä muuntumaan ihmistä rajoittavista luonnonlaeista välittämättä. Eniten androgyynejä hahmoja esiintyy hindulaisuudessa ja buddhalaisuudessa sekä Amerikan lakotojen ja Malin dogonien uskonnoissa. Myös muinaisen Egyptin uskonnossa oli useita ainakin osan ajasta androgyynejä jumalia, kuten Isis ja Neith. Antiikin kreikkalaisten androgyynit jumalat yhdistettiin joko Kuuhun tai Venukseen. Myös Dionysos ja Kyproksen Afroditus olivat androgyynejä.
Joissakin myyteissä selitetään, että maailman luomisen aikaan oli yksi alkuihminen, joka myöhemmin jakaantui kahdeksi, toisiaan täydentäväksi puoliskoksi. Androgyyni ilmaiseekin monissa myyteissä ykseyttä, joka on aikaisemmin menetetty ja saatu takaisin ja josta vastakohtaisuus on poistunut. Filosofi Platon kuvaa Pidoissa alkuperämyyttiä, jossa vihainen ylijumala Zeus halkaisee ensimmäiset androgyynit mies-nais-ihmiset kahtia, minkä jälkeen nämä puoliskot ovat pyrkineet jälleenyhdistymään rakkaudessa ja yhdynnässä. Raamatussa Aadam kuvataan lähinnä androgyyniseksi, kunnes Eeva erotettiin hänen kumppanikseen. Suurempana kokonaisuutena nämä liittyvät käsitykseen olevaisuuden dualistisuudesta, jossa asioilla on vastakohtaparinsa. Kyse ei ole pelkästään seksuaalisuudesta. Monissa Aasian myyteissä nämä vastakohtaparit saavuttavat yhteen sulautuessaan jumalallisen tason. Keskiajan alkemistit ajattelivat kahta alkuelementtiä (Sulphur ja Mercurius, palava ja nestemäinen). Alkemistien androgyynisiin symboleihin kuuluu esimerkiksi kosmisen viisauden henkilöitymä Rebis.
Vanhassa testamentissa vedetään sukupuolten välille selkeä raja, mutta gnostilaiset liikkeet kuvasivat androgyniaa mystisissä kirjoituksissaan. Myös hengellisissä kristillisissä liikkeissä on kuvattu androgyniaa, ja Kristuksen persoonassa on tulkittu olevan peiteltyä jumalallista androgyniaa.
Kirjallisuudessa

Maallisessa keskiaikaisessa kirjallisuudessa androgynia nähtiin usein kielteisessä valossa, kuten ”parrattoman nuorukaisen” kielikuvassa. Uuden ajan kirjailijoista androgyniaa ovat käsitelleet esimerkiksi Honoré de Balzac (Seraphita, 1835), Rachilde (Monsieur Venus, 1884), Robert Musil (Mies vailla ominaisuuksia, 1945), Virginia Woolf (Orlando, 1928) ja Jeanette Winterson (Ihoon kirjoitettu, 1993).
Tieteessä ja yhteiskunnassa

Vaikka androgyynejä hahmoja kuvattaisiinkin jokin kulttuurin kuvastossa, todellisessa elämässä heitä ei kuitenkaan välttämättä hyväksytä. 1800-luvun ja 1900-luvun alun lääketieteessä ja kriminologiassa androgynia yhdistettiin kehittymättömyyteen, rappeutumiseen, sukupuoliseen sekaannukseen, lesbolaisuuteen ja alempien yhteiskuntaluokkien naisten väkivaltaisuuteen. Toisaalta esimerkiksi jotkut androgyynit parrakkaat naiset menestyivät hyödyntämällä ominaisuuttaan ja tulivat hyväksytyiksi.
Muussa kulttuurissa

Nykyaikana androgynia hyväksytään länsimaissa aiempaa paremmin. Se yhdistetään usein lesbo- ja homokulttuureihin, ja etenkin lesboille androgynia on tärkeä kehoidentiteetin ja persoonan kategoria. Populaarimuusikoista tunnettuja androgyynejä ovat olleet esimerkiksi David Bowie, Boy George, Michael Jackson ja K. D. Lang. Elokuvissa androgyniaa on käsitelty esimerkiksi Neil Jordanin The Crying Gamessa (1992).
Äänessä

Androgyynisellä voidaan viitata myös henkilön puhe- tai lauluääneen. Tällainen ääni on sukupuolille tyypillisten rajalla, eikä äänestä voi päätellä kumpaa sukupuolta edustavan ääni on kyseessä. Androgyynisen puheäänen peruskorkeus on korkeampi kuin miehillä yleensä mutta matalampi kuin naisilla yleensä: 145–165 hertsiä (sävelet D3–E3), mutta äänen sointiväri on androgyynisyydessä tärkeämpää kuin äänenkorkeus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Androgynia Wikimedia Commonsissa
Leonardo da Vincin kuvausta Johannes Kastajasta on kuvailtu androgyyniseksi.
Muusikko David Bowiella oli 1970-luvulla androgyyninen tyyli.
Ándros

Ándroksen saari satelliittikuvassa.
| --- | --- |
Sijainti:  37°51′N, 24°51′E, Ándros Ándros, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Korkein kohta:  Pétalo, 994 m
Pinta-ala:  379,7 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  9 221
Suurin kaupunki:  Ándros
Asutuskeskukset:  Batsí
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ándros (kreik. Άνδρος) on Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään. Saaren pinta-ala on 379,7 neliökilometriä ja asukasluku 9 221 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ándros kuuluu Ándroksen kuntaan, Ándroksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkaupunki on Ándroksen kaupunki.
Maantiede

Ándros sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren keskiosissa. Se on Kykladien saariryhmän pohjoisin saari. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Euboia luoteispuolella, Tínos ja Mýkonos kaakkoispuolella ja Sýros eteläpuolella.
Ándros on kooltaan Kykladien toiseksi suurin saari ja Kreikan saarista 13. suurin. Saari on suurimmaksi osaksi vuoristoinen, mutta siellä on myös paljon hedelmällisiä laaksoja. Saaren korkein kohta on Pétalo (994 metriä).
Maantiede > Hallinto, kaupungit ja kylät

Ándros kuuluu hallinnollisesti Ándroksen kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria. Vuoteen 2011 saakka saari jakautui kolmeen kuntaan. Kunta kuuluu ainoana kuntana Ándroksen alueyksikköön.
Saaren suurimmat asutukset ovat pääkaupunki Ándroksen kaupunki eli Chóra (1 428 asukasta), joka sijaitsee saaren itärannikolla; sekä Batsí (1 010 asukasta), satamakylä Gávrio (810), Órmos Korthíou (557), Pitrofós (330) ja Mesariá (279). (Katso myös: Luettelo Ándroksen kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Historia > Antiikki

Antiikin aikana Andros tunnettiin myös nimillä Gauros, Hydrussa (Hydroussa), Epagris ja Lasia. Saaren varhaiset asukkaat olivat kaarialaisia, pelasgeja, foinikialaisia ja kreetalaisia. Noin 1000 eaa. saaresta tuli joonialaisten siirtokunta. Saari oli historiassa yleensä Ateenan tai sitä hallinneen tahon alaisuudessa. Antiikin Androksen kaupunki sijaitsi saaren länsirannalla eri paikassa kuin nykyinen Ándroksen kaupunki. Sen rauniot sijaitsevat nykyisen Palaiópolin alueella. Kaupungissa oli mm. kuuluisa Dionysokselle omistettu temppeli.
Persialaissotien aikaan saari joutui Persian vallan alle. Tämän jälkeen saari päätyi Ateenan vaikutuspiiriin ja se kuului Deloksen meriliittoon. Ándros päätyi Makedonian vallan alle 315 eaa. Roomalaiset valtasivat saaren vuonna 129 eaa.
Historia > Myöhempi historia

Vuonna 1207 saari päätyi venetsialaisvallan alle ja osaksi Náxoksen herttuakuntaa. Turkkilaiset valtasivat saaren vuonna 1556.
Ándros oli aktiivisessa osassa Kreikan itsenäisyystaistelussa. Kreikan itsenäistyttyä saaresta tuli merkittävä satama ja laivanvarustuksen keskus. 1920- ja 1930-luvuilla Ándroksen kaupunki oli yksi koko Kreikan tärkeimpiä satamia.
Nähtävyydet

Ándroksen nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa saaren antiikin aikaisen pääkaupungin rauniot Palaiópolissa sekä sen arkeologisen alueen yhteydessä toimiva Palaiópolin arkeologinen museo, hellenistiseltä ajalta peräisin olevan tornin (”Ágios Pétroksen torni”) rauniot Gávriossa sekä Ándroksen arkeologinen museo Ándroksen kaupungissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ándros Wikimedia Commonsissa
Androsweb.gr. Saaren verkkosivut. (kreikaksi, englanniksi)
Kykladit
| --- | --- |
Pääsaaret:   Amorgós  Anáfi  Ándros  Antíparos  Delos  Folégandros  Íos  Kéa  Kímolos  Kýthnos  Mílos  Mýkonos  Náxos  Páros  Santoríni Thíra  Sérifos  Sífnos  Síkinos  Sýros  Tínos 
Muut suuremmat saaret:   Antímilos  Despotikó  Donoúsa  Gyáros  Irakleiá  Káto Koufonísi  Kéros  Koufonísi  Makrónisos  Nikoúria  Pacheiá  Polýaigos  Ríneia  Schoinoúsa  Thirasía 
Pienet saaret:   Agía Kalí  Agía Paraskeví  Ágios Andréas, Kímolos  Ágios Andréas, Koufonísia  Ágios Artémios  Ágios Efstáthios  Ágios Geórgios  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos, Makáres  Ágios Nikólaos, Thíra  Ágios Spyrídonas  Akráthi  Almyronísi  Anánes  Áno Antikéri  Ánydros  Árgilos  Askaniá  Áspro  Aspronísi, Santoríni  Aspronísi, Schoinoúsa  Avelonísia Megálos Avelás  Mikrí Akradiá  Avoladonísi  Báos  Christianí  Daskalió  Diakoftó  Didými  Dipló  Drakonísi  Dryonísi  Dýsvato  Escháti  Evriókastro  Filídi  Foínisses  Ftená  Foúis  Gaïdouronísi  Galiátsos  Gavrionísia Akamátis  Alidonísi  Gáidaros  Megálo  Platý  Prásso  Tourlítis  Glarómpouta  Glaronísi, Gyáros  Glaronísi, Koufonísia  Glaronísi, Sérifos  Glaronísia  Gramvoússa  Kalógeroi, Kímolos  Kalógeroi, Tínos  Kalógeros  Kampána  Káravos  Kardiótissa  Kasséles  Káto Antikéri  Kávouras, Antíparos  Kávouras, Mýkonos  Kitrianí  Klidoúra  Klimatónisa  Kounelonísi  Krommýdi  Ktapódia  Lazaronísi  Lázaros  Makáres  Makrá  Makronísi  Manolonísi  Mantó  Marmaronísi  Mavronísi  Megáli Pláka  Megálo Viókastro  Megálos Refmatiáris  Mikrí Pláka  Mikronísi  Mikró Viókastro  Mikrós Avelás  Mikrós Refmatiáris  Moschonás  Náta  Néa Kaméni  Ofeidoússa  Palaiá Kaméni  Panagía  Panteronísi  Paximádi  Petalídi, Íos pohj.  Petalídi, Íos loun.  Pipéri  Pláka  Plakí  Planítis  Porí  Práso  Prasonísi, Íos  Prasonísi, Kímolos  Prasoúra  Psathonísi, Íos  Psathonísi, Sýros  Revmatonísi  Revmatonísia  Sáliagkos  Schinonísi  Serifopoúla  Sfontíli  Skylonísi  Strongylí, Antíparos  Strongylí, Makáres  Strongyló, Sýros Ermoúpoli  Strongyló, Sýros Poseidonía  Tetartonísi  Theotókos  Thermonísia  Tigáni  Toúrlos, Antíparos  Toúrlos, Páros  Tragonísi  Tría Adélfia  Tsimintíri  Tsouloúfi  Varvaronísi  Varvaroúsa  Venétiko  Voúlgari  Vous  Vryokastráki 
Ándroksen rannikkoa.
Ándroksen kaupunkia.
Batsín kylä.
Anisakis

| Anisakis |
| --- | --- |
 Anisakis simplex
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Sukkulamadot Nemata
Luokka::  Secernentea
Lahko::  Ascaridida
Heimo::  Anisakidae
Suku::  Anisakis  Dujardin, 1845
Katso myös
   Anisakis Wikispeciesissä   Anisakis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anisakis on merinisäkkäissä ja kaloissa loisiva sukkulamatojen suku. Tunnetuin ihmisellekin sairautta aiheuttava laji on Anisakis simplex (sillimato) (= Anisakis marina). Sukkulamadon saastuttaman raa'an kalan tai mustekalan syöminen voi aiheuttaa anisakiaasi-sairauden (anisakiasis, anisakioosi). Sairautta voi aiheuttaa myös samaan Anisakidae-heimoon kuuluva, ulkomuodoltaan samankaltainen Pseudoterranova decipiens (turskamato). Nämä sukkulamadot käyttävät väli-isäntänään muun muassa Pohjanmeren silliä tai turskaa ja jossain määrin myös lohikaloja.  Loisen määrä on kasvanut erittäin paljon 40 vuodessa.
Biologiaa

Kalaa väli-isäntänään pitävät Anisakis simplex -loiset ovat yleensä spiraalimaisesti rullalla olevia, suoristettuna 18–36 millimetriä pitkiä ja 0,3–0,7 millimetriä paksuja valkoisia sukkulamatoja.
Sukkulamadon pääisäntiä ovat hylkeet sekä pyöriäiset ja muut valaat. Aikuiset sukkulamadot munivat näissä merinisäkkäissä. Munat joutuvat nisäkkäiden ulosteen mukana meriveteen, jossa ne kuoriutuvat ja kehittyvät pieneksi sukkulamadoiksi (L2-toukka). Näitä syövät krillit ja muut äyriäiset, jotka ovat madon ensimmäisiä väli-isäntiä. Näitä puoleestaan syövät muun muassa sillit, makrillit, turskat, kampelat, lohikalat ja mustekalat, joissa sukkulamadot siirtyvät suolesta muihin sisäelimiin ja lihaan ja kasvavat edelleen (L3-toukkavaihe). Osa näistä toisessa väli-isännässä loisivista madoista pääsee elinkierron viimeiseen vaiheeseen, jos pääisäntänä toimiva merinisäkäs syö kalan. Loiset luovat nahkansa nisäkkäässä vielä kahdesti, ja lopulta aikuiset naaraat munivat isännän vatsan limakalvoon munaryppäitä.
Anisakiasis-sairaus ja sen leviämisreitit

Kalasta ihmiseen joutunut Anisakis simplex tai saman Anisakidae-heimon toinen sukkulamato (Pseudoterranova decipiens, turskamato) voi johtaa ylävatsakipua aiheuttavaan sairauteen, jonka itämisaika voi olla lyhyt, vain 1–12 tuntia. Oireet johtuvat mahan tai suolen limakalvoon tarttuneesta loisesta tai loisista. Oireet voivat olla myös vähäisempää kakomista, yskimistä tai oksentelua, jos loinen (tai loisia) nousee vatsasta nieluun limakalvoon kiinnittymättä. Joskus harvoin loinen (myös kuollut) voi aiheuttaa allergisen reaktion, kuten nokkosihottumaa tai jopa anafylaktisen shokin. Joskus vakavia oireita saattaa tulla vasta jonkun päivän tai jopa viikon kuluttua loisen syömisen jälkeen.
Sairautta saadaan maailman eri merialueilta pyydetyistä kaloista ja mustekaloista Aasiassa, Amerikoissa ja Euroopassa. Sairastuminen on yleisempää esimerkiksi Japanissa, jossa raakaa kalaa syödään sushin ja sashimin muodossa. Sitä on esiintyy Etelä-Amerikan Tyynenmeren puolelta, jossa syödään cevicheä,  limetillä maustettua raaka-kalakeittoa. Pohjanmeren maissa sitä on tavattu aiemmin esimerkiksi hollantilaisesta matjessillistä. Sukkulamadon aiheuttama anisakiasis-sairaus (ICD-10 B81.0) on Yhdysvalloissa ja Pohjoismaissa melko harvinainen. Yhdysvalloissa diagnosoidaan vuosittain alle kymmenen tautitapausta.
Elintarvikehygienia

Anisakis-sukkulamadon aiheuttaman vaaran vähentämiseksi kalat tulisi puhdistaa heti pyynnin jälkeen ja joko pakastaa tai kuumakäsitellä. Suomessa Evira ohjeistaa, että teollisessa tuotannossa esimerkiksi ulkomainen silli, makrilli, kilohaili tai luonnonvarainen Atlantin tai Tyynen valtameren lohi on loisten tappamiseksi pakastettava ainakin 24 tuntia vähintään –20 °C:n lämpötilassa. Sukkulamadon toukat tuhoutuvat myös kalan huolellisessa kuumentamisessa eli keittämisen tai paistamisen yhteydessä (väh. 1 minuutti 60 °C:n lämpötilassa). Kehotus koskee myös sillin ja lohen raakaa mätiä.  Anisakis-sukkulamatoa ei ole tavattu Suomessa viljellystä kirjolohesta tai siiasta. Tämä sukkulamato on tavattu Suomen merialueen kaloista vain kahdesti (ennen vuotta 2016). Suomalaista silakkaa sekä Suomessa viljeltyä kirjolohta ja sampea pidetään turvallisena, eikä niitä tarvitse kylmäkäsitellä. Muun itse kalastetun kalan mäti suositellaan kylmäkäsiteltäväksi pakastamalla ohjeen mukaan yleisen loisriskin takia, samaten sellainen itse kalastettu kala, jota ei valmisteta kuumentamalla ruoaksi.
Mikroskooppikuva Anisakis simplex -sukkulamadon suuosasta.
Anisakis-sukkulamatoja turskan lihassa poistetun vatsakalvon ulkopuolella.
Matoja sillin ruumiinontelossa
Aiheesta muualla

Michael J. Cuomo, Lawrence B. Noel, and  Daryl B. White: Diagosing medical parasites: A Public Health Officers Guide to Assisting Laboratory and Medical Officers (pdf) (Anisakiasis sivuilla 120-123)  2009. dtic.mil. Arkistoitu 1.7.2016. Viitattu 4.6.2016. (englanniksi)
Jaakko Karvonen: Iho- ja sukupuolitaudit, väliotsikko Loismato voikin olla "kala-allergian" syy (Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim, 1999; 115(6):677) (duodecimlehti.fi)
Onko vaarallista turskamatoa Suomessa? (2011) (uusisuomi.fi)
http://www.fda.gov/Food/FoodborneIllnessContaminants/CausesOfIllnessBadBugBook/ucm070768.htm
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q548871  Wikispecies: Anisakis  AFD: Anisakis  BOLD: 82211  CoL: 87DBG  EoL: 2857026  Fauna Europaea (new): a063a555-e1cc-4780-8145-6986328012c0  GBIF: 2284294  iNaturalist: 699271  ITIS: 63864  NCBI: 6268  NZOR: ed46b136-c831-4734-903a-e3516a3692c3  Open Tree of Life: 870365  Plazi: 3C20BA6E-FFF2-FFC3-DBDB-FE7DFD528710  WoRMS: 22832 
Anisakis-sukkulamadon kehityksen vaiheet ja muodonmuutokset.
Ankkapurhan linna

Ankkapurha Don Rosan piirtämänä tarinassa Kirje kotoa.
Ankkapurha (engl. McDuck Castle) on Aku Ankka -sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen skotlantilainen linna, joka on kuulunut vuosisatojen ajan MacAnkan klaanille. Linnan omistaa Roope Ankka, klaanin mieslinjan viimeinen.
Carl Barks loi Ankkapurhan linnan Vanhan linnan salaisuus -tarinaa varten vuonna 1948. Sittemmin linna on esiintynyt erityisesti muutamissa Don Rosan tarinoissa, muun muassa Roopen menneisyyttä käsittelevässä elämäkertasarjassa Roope Ankan elämä ja teot. Rosan mukaan Ankkapurha sijaitsee Rannochin nummella Skotlannin Ylämaalla.
Luomistyö

Carl Barks sai innoituksensa Vanhan linnan salaisuuteen heinäkuun 1947 National Geographicista lukemastaan Norman Wilkinsonin artikkelista ”British Castles, History in Stone”. Artikkelin kuvituksena oli muun muassa Wilkinsonin etsaus walesilaisesta Harlechin linnasta. Barks kopioi kuvasta varsin tarkasti Harlechin massiivisen ulkomuurin ja pyöreät kulmatornit Ankkapurhaansa, lisäten vain muureille sakaraharjat, yhden ylimääräisen tornin ja hiukan lisää varustuksia. Suuren keskustornin malliksi hän kuitenkin valitsi Harlechin sijaan edellisen vuoden lehdessä ilmestyneen valkokuvan skotlantilaisesta Cawdorin linnasta. Ankkapurhan ympäristöksi Barks valitsi kumpuilevan nummimaiseman, kun Harlech taas seisoi aikoinaan korkealla jyrkänteellä meren äärellä – nykyään meri on vetäytynyt kauemmas.
Ankkapurhan sisätiloissa Barks otti mallia ainakin Wilkinsonin etsaamasta Winchesterin linnan suuresta salista, vaikka vaihtoikin pyöreät pylväät kulmikkaiksi kivipilareiksi ja mittakaavan pienemmäksi. Ankkojen saapuessa sisälle viidennen sivun neljännessä ruudussa valo lankeaa haarniskasaliin samassa kulmassa kuin Wilkinsonin etsauksessa, samoin pilarien ja holvikaarten kulma on ilmeisen yhtenevä. Don Rosa puolestaan käytti Klaaninsa viimeisessä Ankkapurhan suuren salin mallina Camelotin sisätiloja esittävää ruutua Hal Fosterin Prinssi Rohkea -sarjakuvasta.