stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuolimaa
Historiaa

Kuolimaan kylä on perustettu jo 1300–1400-luvulla. Keskiajalla se oli jakokunnan kantakylä, johon kuuluivat myös Sukkala, Kodiksami ja Mäentaka. Vanhin maininta Kuolimaasta on vuodelta 1503. Kylän nimi tulee ilmeisesti 1300- tai 1400-luvulla tapahtuneesta miestaposta. Kuolimaan historiallinen kylätontti on sijainnut nykyisten Uusikartanon ja Tasasen talojen kohdalla viimeistään 1540-luvulta. 1800-luvun kuluessa kantatalot siirtyivät kauemmas kylätontilta ja asutus levisi laajemmalle Lapinjokea seuraavan Rantatien varrelle. 1900-luvun vaihteessa kylätontin pohjoispuolella olevan Myllymäen rinteille muodostui tiheästi rakennettu mäkitupien ja torppien alue. Saman vuosisadan aikana Kuolimaalle muodostui myös toinen keskus Rantatien ja Korventien risteykseen, jossa toimi muun muassa kaksi kauppaa. Kylässä on toiminut myös vuonna 1930-luvulla perustettu Kuolimaan saha, joka paloi vuonna 1991.
Pieris

Pieria tai Pieris voi viitata seuraaviin:
Pieria eli Pieris, antiikin aikainen alue Makedoniassa nykyisessä Kreikassa
Pierian alueyksikkö, alueyksikkö Keski-Makedonian alueella Kreikassa
Pieris, antiikin aikainen alue Traakiassa nykyisessä Kreikassa
Piereís, Pangaíon kunnan kunnallisyksikkö ja entinen kunta Kaválan alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella
Piéria, vuori Makedoniassa Kreikassa
kellovaiverot (Pieris), kanervakasvisuku
Pieris, kaaliperhossuku.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pieris”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kreikansammakko

| Kreikansammakko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Sammakkoeläimet Amphibia
Lahko::  Sammakot ja konnat Anura
Heimo::  Aitosammakot Ranidae
Suku::  Rana
Laji::  graeca
Kaksiosainen nimi
 Rana graeca  Boulenger, 1891 
Katso myös
   Kreikansammakko Wikispeciesissä   Kreikansammakko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kreikansammakko (Rana graeca) on Balkanin niemimaalla elävä sammakkolaji.
Ulkonäkö

Kreikansammakko on väriltään ruskea, punertava, harmaa, kellertävä tai oliivinvärinen. Tavallisesti ruumiissa on myös tummanruskeita täpliä. Kreikansammakon maha on vaalea ja enimmäkseen täplätön. Ruumis on suhteellisen litteä ja leveä. Sammakon kuono on suhteellisen pyöreä ja lyhyt. Lajin koirasyksilöt muuttuvat mustanruskeiksi lisääntymiskaudella. Lajilla on vain yksi lisääntymiskausi vuodessa, ja se alkaa pian talvihorroksesta heräämisen jälkeen helmikuussa ja päättyy huhtikuussa. Kreikansammakko on lisääntymiskykyinen kolmannen horroksen jälkeen.
Levinneisyys

Kreikansammakon levinneisyysalueeseen kuuluvat Balkanin niemimaalla sijaitsevat Bosnia ja Hertsegovinan kaakkoisosat, Serbian lounais- ja eteläosat, Kosovo, Montenegro, Pohjois-Makedonia ja Albania kokonaisuudessaan, suurin osa Kreikasta sekä Bulgarian lounais- ja eteläosat. Laji on edellä mainittujen maiden kotoperäinen laji. Kreikansammakko elää 200–2 000 metrin korkeudessa merenpinnasta. Toisinaan lajia tavataan kuitenkin myös alemmilta seuduilta ja jopa merenpinnan tasolta.
Elinympäristö ja uhkat

Laji viihtyy lehti- ja sekametsissä sekä kukkuloilla ja laaksoissa sijaitsevissa varjoisissa, läpi vuoden virtaavissa kylmä- ja kirkasvetisissä pienissä puroissa ja joissa sekä lähteissä. Kreikansammakko elää veden äärellä läpi vuoden, ja poistuu harvoin kauas vesistöistä. Tällöinkin se poistuu usein sateen jälkeen tai yöaikaan. Tällaisissa vesistöissä kreikansammakko myös lisääntyy ja niissä myös sen toukat kehittyvät. Myös niityt ja nummet kuuluvat lajin elinympäristöön. Kreikansammakko välttelee alueita, joilla on kuumaa ja kuivaa sekä alueita, joiden talvet ovat ankaria ja pitkiä.
Kreikansammakon uhkia ovat sille sopivien elinympäristöjen häviäminen johtuen esimerkiksi kosteikkojen kuivauksesta, patojen rakentamisesta ja maastopaloista. Myös saastuminen tuhoaa joillain alueilla lajin elinympäristöjä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Rana graeca
UniProt: Taxonomy - Rana graeca (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Rana graeca (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Rana graeca (englanniksi)
Kuvia kreikansammakosta (englanniksi)
Lisää kuvia (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Peter Lacovich

Peter Lacovich (2. huhtikuuta 1927 Linz – 3. joulukuuta 2013 Wien) oli itävaltalainen kuoronjohtaja ja kapellimestari. Vuosina 1954–1958 ja 1960–1962 Lacovich johti Helsingin tuomiokirkon poikakuoroa Cantores Minoresia. Kuoron kanssa hän johti W. A. Mozartin Kruunajaismessun (nro. 15) Suomen kantaesityksen, josta tehtiin myös Suomen ensimmäinen klassinen lp-levy vuonna 1954. Lacovich opiskeli Wienin musiikkikorkeakoulussa, josta hän siirtyi harjoittajaksi Grazin oopperaan. Tämän jälkeen hän suoritti kapellimestarin tutkinnon ja aloitti vuonna 1949 Wiener Sängerknaben -kuoron yhtenä kuoronjohtajana. Kuoronjohtaja-aikansa jälkeen Suomessa hän siirtyi johtajaksi Kölniin, Wiesbadeniin ja Linziin. Vuodesta 1968 hän opetti Wienin musiikkikorkeakoulussa.
Kuha (täsmennyssivu)

Kuha voi tarkoittaa seuraavia:
Kalalaji

kuha (Sander lucioperca), kalalaji
Paikannimi

Kuha, kylä Ranualla.
Kuhan pelto, taistelupaikka Kuortaneella
Sukunimi

Arvid Kuha (1877–1959), suomalainen opettaja, koulunjohtaja ja yritysjohtaja
Jouko Kuha (s. 1939), suomalainen este- ja kestävyysjuoksija
Seija Kuha (s. 1944), suomalainen yleisurheilija
Tuija Kuha (s. 1968), suomalainen runoilija
Jussi Ala-Kuha (1952–2007), suomalainen soitinrakentaja, säveltäjä ja sanoittaja
Muita

Kuha-luokan miinanraivaaja, suomalainen miinanraivaaja-aluksia 1940-luvulla
Kuha-luokka, Suomen merivoimien heräteraivaajaluokka 1970-luvulla
Kuha., suomalainen yhtye
Kajaanin Kuhat, kajaanilainen uimaseura
Uintiseura Kuhat, helsinkiläinen uimaseura
Kuha, vuonna 2015 Suomessa suosioon noussut internet-ilmiö
Kuha, suomalaisen rikostoimittaja Armas Kauhasen (1907–1990) käyttämä nimimerkki
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kuha”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Peter Ladd Jensen

Peter Ladd Jensen (s. 1951) on Thaimaan prinsessan Ubol Ratanan yhdysvaltalainen entinen aviopuoliso.
Hän opiskeli Massachusettsissa, jossa tapasi prinsessa Ubol Ratanan, Thaimaan kuninkaan Bhumibol Adulyadejin vanhimman tyttären. He menivät naimisiin vuonna 1972. Heillä on kolme lasta: Ploypailin Jensen, Sirikitiya Jensen ja Bhumi Jensen. Peter Jensen ja Ratana erosivat vuonna 1998. Ubol Ratanan ja Peter Ladd Jensenin poika prinssi Bhumi Jensen kuoli vuonna 2004.
Peter Kwaku Atuahene

Peter Kwaku Atuahene (s. 25. syyskuuta 1956) on ghanalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Sunyanin hiippakuntaan 12. heinäkuuta 1986 ja nimitettiin Goason hiippakunnan piispaksi 24. lokakuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1998. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Jorge María Mejía.
Koumoundoúrou

Koumoundoúroun saari.
| --- | --- |
Muut nimet:  Stalída (Σταλίδα), Paraskevá (Παρασκευά)
Sijainti:  37°56′04″N, 23°39′27″E, Pireus Pireus, Attika Kreikka
Saariryhmä:  Argo-Saroniset saaret
Vesialue:  Saroninlahti
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,004 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Koumoundoúrou (kreik. Κουμουνδούρου) eli Stalída (Σταλίδα, kath.kreik. Σταλίς, Stalís) eli Paraskevá (Παρασκευά) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Argo-Saronisiin saariin ja sijaitsee Pireuksen kaupungin edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,004 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Koumoundoúrou kuuluu Pireuksen kuntaan, Pireuksen alueyksikköön ja Attikan alueeseen.
Koumoundoúroun saari.
Koumoundoúrou sijaitsee Saroninlahdessa Pireuksen Mikrolímanon ja Zéan satamien välissä vain noin 30 metrin päässä rannikosta. Saari on saanut nimensä sen kohdalla mantereen puolella sijanneesta Aléxandros Koumoundoúroksen huvilasta, joka purettiin vuonna 1935.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koumoundoúrou Wikimedia Commonsissa
Argo-Saroniset saaret
| --- | --- |
Pääsaaret:   Agkístri  Aígina  Dokós  Hydra  Póros  Salamis  Spétses 
Alisaariryhmät:   Diapória Nisiá Ágios Ioánnis, Aígina  Ágios Thomás  Anagnóstis  Kourmouloúdes  Ledoú  Moládi  Plateiá, Aígina  Prasoú  Stachtorrói  Tragonísi  Ypsilí  Lagoúses Gáidaros  Kordeliáris  Lagoúsa  Lagousáki  Makrónisos, Aígina 
Muut pienemmät saaret:   Ágios Geórgios, Hydra  Ágios Geórgios, Salamis  Ágios Ioánnis, Hydra  Ágios Nikólaos  Ágios Pétros  Apónisos  Archí  Arsída  Astéri  Boúrtzi  Daskaleió  Disáki  Doroúsa  Drápi  Falkonéra  Fléves  Flevopoúla  Kartéli  Kivotós  Korákia  Koronída  Koronísi  Koulourá  Koumoundoúrou  Kyrá  Léros  Makrónisos, Mégara  Metópi  Módi  Moní  Nisída  Pacháki  Páchi  Pátroklos  Pétasi  Plateiá, Argolis  Plateiá, Korinthia  Platonísi  Pontikonísi  Pontikós  Psilí  Psyttáleia  Revythoúsa  Ovriós  Rómvi  Skyllí  Spalathronísi  Spathí  Spetsopoúla  Stavronísi  Strongyló  Tagári  Tríkeri  Velopoúla  Véniza  Ydroúsa
Pierre Harvey

Pierre Harvey vuonna 2012
Pierre Harvey (s. 24. maaliskuuta 1957 Rimouski, Quebec, Kanada) on kanadalainen maastohiihtäjä ja pyöräilijä.
Harvey edusti Kanadaa kaksissa kesä- ja talviolympialaisissa. Montréalissa 1976 hän sijoittui maantieajossa 24:nneksi. Los Angelesissa 1984 hän keskeytti maantieajon ja kuului 14:nneksi sijoittuneeseen Kanadan joukkueeseen 100 kilometrin joukkueajossa. Hän voitti maantieajon Kanadan mestaruuden 1976 ja sai Kansainyhteisön kisoissa hopeaa 1978.
Harvey sijoittui Sarajevon talviolympialaisissa 1984 20:nneksi 50 kilometrillä sekä 21:nneksi 15 ja 30 kilometrillä. Calgaryssä 1988 hän oli 30 kilometrillä neljästoista, 15 kilometrillä seitsemästoista, 50 kilometrillä 21:s ja viestijoukkueen jäsenenä yhdeksäs. Hän voitti kolme maailmancupin vapaan hiihtotavan osakilpailua: Falunin 30 kilometriä 1987 ja 1988 sekä Holmenkollenin 50 kilometriä 1988. Lisäksi hän sijoittui kolmanneksi Castelrotton 30 kilometrillä joulukuussa 1987. Maailmancupin kokonaispisteissä hän oli kaudella 1985–1986 yhdeksäs, kaudella 1986–1987 seitsemäs ja kaudella 1987–1988 kuudes.
Myös Pierre Harveyn poika Alex Harvey on maastohiihtäjä.
Kivi- ja Levalammen tekojärvi

| Kivi- ja Levalammen tekojärvi |
| --- | --- |
 Tekojärvi kesäkuussa 2022
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Laihia, Kurikka (Jurva)
Koordinaatit:  62°46′38″N, 22°01′03″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Närpiönjoki 
Järvinumero:  39.005.2.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  78,5 m  
Rantaviiva:  29,359 km  
Pinta-ala:  8,32444 km²  
Saaria:  23 
 fiKivi- ja Levalammen tekojärvi 
Kivi- ja Levalammen tekojärvi  on Pohjanmaalla Laihialla ja Etelä-Pohjanmaalla Kurikassa, kahdeksan kilometriä Jurvan kirkolta pohjoiseen, sijaitseva tekojärvi.
Maantietoa

Tekojärvi on muodostunut Pukannevalle rakennetun itä–länsi-suuntaisen padon pohjoispuolelle. Nousevan veden alle jäivät esimerkiksi Kivilampi ja Levalampi sekä osia Levanevaa. Järven pinta-ala on 830 hehtaaria eli 8,3 neliökilometriä. Se on 5,4 kilometriä pitkä ja 2,0 kilometriä leveä. Se koostuu selvästi enimmäkseen vain yhdestä järvenselästä, koska suuria niemiä tai lahtia ei ole ja saaret ovat pieniä ja ne sijaitsevat rantojen tuntumassa. Järven pohjoisrannat ovat matalia ja soistuvaa aluetta, joka johtuu sen kuulumisesta Levanevaan. Järven muut rannat ovat metsämaata, joka on osin soistuvaa metsää.
Järven rantaviivan pituus on 29 kilometriä. Siitä 2,1, kilometriä on eteläpäähän rakennettua patovallia. Sen rannoille on rakennettu yhdeksän vapaa-ajan asuntoa, mutta ei yhtään kiinteää asuntoa. Järven rantojen tärkein tie, joka haarautuu itään seututieltä 687, kulkee patovallilla. Muut tiet johtavat muun muassa vapaa-ajan asunnoille. Etelä-Pohjanmaan ja Pohjanmaan maakuntaraja kulkee järven poikki. Pohjoispuolella sijaitsee Laihia ja etelässä Kurikka.
Säännöstely

Järven vedenpinnan korkeus on 78,5 metriä mpy. Järvi on säännöstely siten, että vedenpinnan korkeuden alarajaksi on määrätty 76,1 metriä ja ylärajaksi 78,8 metriä mpy. Järveen tuodaan lisävettä luontaisesta Vuorusluomasta, josta alkaa noin kymmenen kilometriä pitkä kanava.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Närpiönjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 39) Kivi- ja Levalammen tekojärven valuma-alueella (39.005). Valuma-alue on vesistön latvavesiä, joten järven vesi on peräisin sen lähialueilta. Sen valuma-aluetta on laajennettu tuomalla idästä kanavaa myöten ja vieläpä Tainusluoman yliste Vuorusluoman keräämiä vesiä. Kanava laskee tekojärven kaakkoispäähän. Kivi- ja Levalammen tekojärven valuma-alueella on viisi muuta yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti tekojärven laskujokiin. Ne ovat Niinistönjärvi (23 ha), Sotkalammi (1 ha) ja Rauhalammi (1 ha), sekä kaksi nimetöntä lampea (3 ha ja 2 ha). Järven alkuperäinen laskuoja on Koivuportaanluoma, joka on Närpiönjoen pääuoma sen latvavesistössä. Suuri osa luomaa on jäänyt tekoaltaan alle, mutta sen luontaiseen ja alkuperäiseen uomaan päästetään vettä patoaltaan lounaiskulmasta.
Historiaa

Alueen alkuperäinen suoalue on ollut huomattavasti laajempi. Maaston pinnanmuodot olivat aiheuttaneet myös entisten Kivilammen ja Levalammen ympäristön soistumisen, mutta 1960-luvulla rakennettu patorakennelma ja sen vesialtaan täyttö vedellä hukutti tämän osan suota pysyvästi tekoaltaan alle. Tekoallas on rakennettu Metsä-Botnian vedenottotarpeen tyydyttämiseksi. Patorakentamisen ensimmäinen vaihe toteutettiin vuosina 1963–1964 ja sen muodostaman tekojärven pinta-ala oli 365 hehtaaria, ja toinen vaihe vuosina 1975–1976, joka laajensi sen pinta-alaksi 922 hehtaaria.
Luontoarvoja

Syrjäisen sijaintinsa vuoksi seutu on jäänyt pellonraivaamiselta ja ojitukselta rauhaan nykypäiviin asti. Soiden ympäristö ja sen viereiset metsäsaarekkeet ovat kuitenkin talousmetsiä. Järven koillisosa kuuluu osana laajempaan Natura 2000 -ohjelman Levanevan luonnonsuojelualueeseen (FI0800032).
Katso muualla

Luettelo Suomen Natura 2000 -alueista
Pietro Arcari

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Pietro Sante Arcari III
Syntymäaika: 2. joulukuuta 1909
Syntymäpaikka: Casalpusterlengo, Italia
Kuolinaika: 8. helmikuuta 1988 (78 vuotta)
Pelipaikka: Hyökkääjä
Maajoukkue
|  |  Italia | 0 | (0) |

Pietro Sante Arcari III (2. joulukuuta 1909 Casalpusterlengo – 8. helmikuuta 1988) oli italialainen jalkapalloilija. Arcarin pelipaikka oli hyökkääjä. Hän saavutti urallaan jalkapallon maailmanmestaruuden vuonna 1934. Hän ei kuitenkaan pelannut koskaan otteluakaan Italian maajoukkueessa. Arcari edusti seurajoukkueurallaan AC Milania, Genoaa, Cremonesea ja SSC Napolia.
Kulli-man

| ”Kulli-man” Stam1na |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 7.2.2014
 Tyylilaji: reggae
 Kesto: 00.54
 Levy-yhtiö: Sakara Records
Stam1nan muut singlet
| ”Dynamo” 2014 | ”Kulli-Man” 2014 | ”Kuudet Raamit” 2016 |
Kulli-man on metalli- ja reggaeyhtye Stam1nan kappale ja single vuodelta 2014. Single esiintyy yhtyeen SLK-albumin yhteydessä julkaistussa Kadonneet 18 vuotta dokumentissa. Kappaletta ei ole vielä julkaistu yhdenkään albumin yhteydessä.
Kokoonpano

Antti Hyyrynen – laulu
Kai-Pekka Kangasmäki – kitara
Pekka Olkkonen – kitara
Emil Lähteenmäki koskettimet
Teppo Velin – rummut ja naisääni
Pierluigi Chicca

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pierluigi Chicca vuonna 1960. |  Pierluigi Chicca vuonna 1960. |  Pierluigi Chicca vuonna 1960. |  |
Maa:   Italia
Miesten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | säilä, joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | México 1968 | säilä, joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | säilä, joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1965 | säilä, joukkuekilpailu |  |
Pierluigi Chicca (22. joulukuuta 1937 Livorno – 18. kesäkuuta 2017 Rooma) oli italialainen miekkailija. Hän saavutti säilän joukkuekilpailussa olympiapronssia Roomassa 1960 ja olympiahopeaa sekä Tokiossa 1964 että Méxicossa 1968. Roomassa ja Tokiossa hän osallistui lisäksi säilän yksilökilpailuun. MM-kilpailuista Chicca saavutti säilän joukkuekilpailun hopeaa vuonna 1965.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pierluigi Chicca Wikimedia Commonsissa
Pielisen museo

| Pielisen museo |
| --- | --- |

Tyyppi:  Ulkomuseo, taidemuseo 
Osoite:  Pappilantie 2, 81720 Lieksa  
Sijainti:  Lieksa 
Kotisivut:  lieksa.fi//museo 
Koordinaatit:  63°18′40″N, 30°01′52″E
 fiPielisen museo 
Pielisen museo on kulttuurihistoriallinen museo, joka sijaitsee Lieksan Pappilanniemessä Pohjois-Karjalassa. Museon ulkoalue on avoinna yleisölle kesäkaudella, talvikaudella on avoinna vain päärakennuksen sisänäyttelyt. Ulkomuseon rakentaminen alkoi vuonna 1963. Se on toiseksi suurin ulkomuseo Suomessa. Alueella on lähes 70 rakennusta ja 95 kohdetta eri aikakausilta. Vanhimmat rakennukset ovat 1600-luvulta. Lisäksi siellä on esinemuseo sekä savottamuseo. Rakennuksissa ja esineissä näkyy vaikutuksia sekä idästä että lännestä. Rakennukset on ryhmitelty omiin pihapiireihinsä ja ryhmiinsä.
Kunnallinen museotoiminta alkoi vuonna 1948, kun Lieksan kauppala lunasti paikalliselta kansakoulun opettajalta Onni Koposelta hänen keräämänsä kokoelman. 1950-luvulla Koponen sai ajatuksen ulkomuseon perustamisesta. Tarkoituksena oli säilyttää katoavaa hirsirakentamisen kulttuuriperintöä. Koponen sai kumppanikseen ylimetsänhoitaja Ilmari Karvosen, jonka käsialaa museon metsä- ja uittotyöperinnettä kuvaava Savotaranta on. Ulkomuseon ensimmäinen rakennus siirrettiin alueelle vuonna 1963 ja museoalue avautui yleisölle vuonna 1965. Suuri osa ulkomuseon rakennuksista on siirretty alueelle 1960-luvun loppupuolella. Vuonna 1973 ulkomuseon viereen rakennettiin tiilinen päärakennus, johon sijoitettiin museon esinekokoelma.
Hallinnollisesti Pielisen museoon kuuluu myös Paateri, eli Eeva Ryynäsen taiteilijakoti ateljeineen, sekä hänen pihapiiriinsä suunnittelemansa puinen Paaterin kirkko.
Päärakennuksen näyttely

Museon näyttelyhallit on jaettu kahteen osaan. Ensimmäinen halli muodostaa oman kokonaisuutensa, joka esittelee pääasiallisesti pielisjärveläisiä elinkeinoja 1800-1900-luvuilta. Näyttelyssä on esillä maatalouden kehittyminen kaskiviljelystä pelto- ja suoviljelyyn sekä lopulta karjatalouteen ja kotieläimiin saakka. Lisäksi ensimmäisessä näyttelyhallissa ovat omat osionsa, jotka esittelevät ruoka- ja juomakulttuuria, soittimia, kaupankäyntiä sekä valokuvausta. Hallissa on esillä myös erilaisiin käsitöihin liittyviä esineitä. Hallissa on omat osastot esimerkiksi villan ja pellavan käsittelyyn, puutöihin, tuohitöihin sekä räätälin, nahkurin ja suutarin töihin liittyen.
Toinen näyttelyhalli kuvaa paikkakunnan historiaa aina esihistoriasta 1900-luvulle saakka. Näyttelyssä on esillä omat temaattiset kokonaisuutensa Lieksaa edeltäneestä Brahean kaupungista, kansanparannuksesta, säätyläisistä, leluista ja kansakoulusta. Lisäksi näyttelyssä on esimerkiksi pienoismalli Lieksan 1979 tulipalossa tuhoutuneesta kirkosta sekä valokuvia Lieksan palosta, joka tuhosi 55 rakennusta Lieksan keskustassa vuonna 1934. Viimeisenä näyttelyhallissa on esillä pula-aikaan sekä talvi- ja jatkosotaan liittyviä esineitä.
Pihapiirit

Museossa on kolme eri vuosisadoilta olevaa pihapiiriä. Vanhimmat rakennukset ovat 1700-luvulta:
Torpparin tai mäkitupalaisen asumus. Lieksavoisen pihapiiri kuvaa 1900-luvun alkupuolen vuokraviljelijän elämää. Pihapiirin päärakennus on pieni punamullalla maalattu Lieksavoisen mökki, jossa viimeisenä on asunut suutari perheineen. Asuinrakennuksen lisäksi Lieksavoisen pihapiirissä on riihisauna, kappakaivo, aitta sekä navettarakennus.
Pielispiha kuvaa varakkaan talonpoikaisperheen elämää 1700- ja 1800-luvulla. Pihapiirin asuinrakennus on suuri paritupa, joka koostuu kahdesta erillisestä tuvasta sekä niitä yhdistävästä eteistilasta eli porstuasta. Virsuvaaran suurtupa on pinta-alaltaan noin 100 neliömetriä ja on siten museon suurin tupa. Tupa on sisustettu kuvaamaan 1800-luvun loppupuolta. Parituvan vanhempaa tupaa kuvaa Viensuulle 1821 rakennettu Kelovaaran savutupa. Lisäksi pihapiirissä on lukuisia aittarakennuksia, karjokartano eli suuri navettarakennus, riihi, sepänpaja ja savusauna.
Pielisen museon pihapiireistä vanhin kuvaa ortodoksisen karjalaisen pihapiiriä. Pihapiirin päärakennus Lukan pirtti on rakennettu vuonna 1765. Pirtti on nimetty alueella 1500-luvulla eläneen heimopäällikön Luka Räsäisen mukaan. Pirtti on ollut asuinrakennuksen ohella myös suoja eläimille ja sen takia sisäänkäynnin vieressä on maalattia eläimiä varten. Päärakennuksen lisäksi pihapiirissä on aittarakennus, riistalava sekä pistekota.
Myllyosasto

Tuuli- ja vesivoimalla toimineita myllyjä esitellään kolme:
Hierinmylly
Ratasmylly
Varvatuulimylly
Savotanranta

Savotanranta on laaja savotta- ja uittohistoriaa kuvaava osasto. Se kuvaa pääasiallisesti metsätyön käsityövaltaista aikakautta 1800-luvun lopulta 1950-luvun loppupuolelle. Savotarannassa on metsätyökämpät 1930-, 1940- ja 1950-luvuilta, jotka kuvaavat metsätyömiesten olojen kehittymistä vuosikymmenten kuluessa. Museon vanhin kämppä on 1930-luvulla Pusurinjoelle rakennettu rakennus, jossa on vain yksi vain yksi suuri asuinhuone, joka on jaettu kaikkien asujien kesken. Toiseksi vanhin kämppä on Talviaisjoen Salpion kämppä, joka on rakennettu 1940-luvulla. Kämpässä on jo erilliset tilat työntekijöille, työnjohdolle sekä kämppäemännälle. Uusin Savotanrannan kämpistä on 1950-luvulla rakennettu Suolajoen Pirttikankaan kämppä, jossa on myös omat erilliset tilat työntekijöille ja kämppäemännälle. Sen sijaan työnjohdolle oli rakennettu tässä vaiheessa usein erillinen asuinrakennuksensa.
Kämppien lisäksi Savotanrannassa on esimerkiksi metsäsauna, pieni aittapuoti eli ampari, savotan sauna, savotan talli sekä näresauna. Lisäksi Savotarannassa on Jonkerin Löytöpuron kämppä, joka on muutetty näyttelytilaksi ja jossa on esillä savotassa ja uitoissa käytettyjä työkaluja sekä valokuvia aiheeseen liittyen. Savotarannassa on myös useita uittoon liittyviä rakennuksia, kuten hevosponttuu sekä soholautta. Hevosponttuu oli suuri hevosvetoisesti toimiva lautta, jolla kuljetettiin suuria tukkilauttoja virrattomilla järviosuuksilla.
Maatalousosasto

Maatalousosasto esittelee pääasiallisesti 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun maataloutta paikkakunnalla. Osaston suurin rakennus on Lieksan keskustasta siirretty jyvämakasiini, joka on rakennettu vuonna 1850. Rakennus on nykyisin näyttelytilana ja sen kolmessa kerroksessa on esillä maalaiselämään ja erilaisiin käsitöihin liittyviä esineitä. Makasiinin lisäksi maatalousosastolla on riihimakasiini, kaksi pärehöylää, aittarivi sekä kaksi viljankuivaamoa.
Palo-osasto

Näyttely esittelee erilaista palokalustoa: paloautoja, käsi- ja moottorikäyttöisiä ruiskuja sekä sammuttimia
Osastoon kuuluu myös palojuna. Sen veturina on Suomen uusin höyrysäiliöveturi, alun perin Enso-Gutzeit Oy:n Kotkan tehtaille hankittu amerikkalainen H K Porter 31629/1948, 0-4-0F, joka siirrettiin Pankakosken tehtaita palvelleelle leveäraiteistetulle Pankakosken–Sokojoen rautatielle vuonna 1952. Junaan kuuluu lisäksi vaahtonestesäiliöllä varustettu, umpitavaravaunusta muutettu palovaunu ja Hr 3 -veturin tenderistä tehty Xg 04110 -palovaunu.