Muhammad Ali
Ura > Paluu ja Fight of the Century

Ali ei puheistaan huolimatta lopettanut uraansa, vaan palasi kehään jo ennen tuomionsa kumoamista. Koska Georgian osavaltiossa ei ollut nyrkkeilykomissiota, hän pystyi ottelemaan siellä ilman lisenssiä. Ottelu Atlantan kaupungissa oli pitkällisen työn tulos, sillä promoottori Harold Conrad oli yrittänyt järjestää Alin paluuottelua jo kolmen vuoden ajan 22 eri osavaltiossa. Hänen mukaansa järjestäminen vaati ”vain rahaa, poliittista peliä ja kolme vuotta työtä”.
Ali kohtasi paluuottelussaan Atlantassa 26. lokakuuta 1970 käydyssä kamppailussa Jerry Quarryn, maailmanmestari Joe Frazierin toisen haastajan. Ali voitti hänet teknisellä tyrmäyksellä kolmannessa erässä. Ottelun kolmannessa erässä Quarryn silmäkulmaan aukesi haava. Hän olisi halunnut jatkaa ottelua, mutta tuomari Tony Perez päätti keskeyttää kamppailun. Kuusi viikkoa tämän jälkeen hän kohtasi argentiinalaisen Oscar Bonavenan New Yorkissa. Ottelu New Yorkissa oli mahdollinen tuomioistuimen päätöksellä, koska NAACP oli esittänyt liittovaltion tuomioistuimelle haasteen, jonka mukaan ottelukielto rikkoi Alin perustuslaillisia oikeuksia. Todisteina Alin juristit esittivät listan 90 henkilöstä, jotka olivat saaneet otteluluvan rikostuomioista (muun muassa murhasta, raiskauksesta, lapsen hyväksikäytöstä ja aseistakieltäytymisestä) huolimatta. Ratkaisussaan oikeus katsoi urheilukomission ratkaisun olleen tarkoitushakuinen, perusteeton ja asianomaista, eli Alia, syrjivä. 7. joulukuuta 1970 käydyssä ottelussa Ali voitti Bonavenan Madison Square Gardenissa viidennentoista erän tyrmäyksellä. Bonavena pakotti Alin ajamaan itseään takaa kehässä ja onnistui saamaan perille enemmän iskuja kuin kukaan aiemmin Alia vastaan otellut nyrkkeilijä. Viimeisessä erässä Ali sai kuitenkin kamppailun käännettyä ja käytti Bonavenaa kolmesti kanveesissa.
Muhammad Alin ja Joe Frazierin ensimmäistä kohtaamista kutsuttiin nimellä Fight of the Century (Vuosisadan ottelu) ja se järjestettiin New Yorkin Madison Square Gardenissa 8. maaliskuuta 1971. Kahden voittamattoman maailmanmestarin välinen kamppailu herätti ennennäkemätöntä huomiota. Ottelun liput maksoivat 150 dollaria kappale, mutta ne myytiin korkeasta hinnasta huolimatta loppuun kuukautta ennen ottelupäivää. Molemmille ottelijoille taattiin kamppailusta ennätykselliset 2,5 miljoonan dollarin palkkiot. Se tuotti voittoa lähes 23 miljoonaa dollaria, josta lipunmyynnin osuus oli yli miljoona. Ottelu televisioitiin 35 maahan Yhdysvaltojen ulkopuolella.
Frazier halusi kohdata Alin, koska hän koki sen ainoaksi tavaksi saada yleinen hyväksyntä omalle mestaruudelleen. Ottelukiellon aikana Frazier oli tukenut Alia ja osallistunut useita kertoja julkisuustempauksiin, jotka pitivät tämän esillä. Hän suhtautui myös ymmärtäväisesti Alin päätökseen kieltäytyä asepalveluksesta. Kamppailua markkinoidessaan Ali kutsui Frazieria pilkallisesti ”Setä Tuomoksi” (eng. Uncle Tom), joka tarkoitti valkoista nöyristelevää mustaa. Frazier ei ymmärtänyt tätä, ja hyvistä lähtökohdista huolimatta parin välille alkoi kehittyä vihanpitoa. Mediaa hyödyntämällä Ali onnistui muokkaamaan mielikuvia ottelijoista niin, että ne vastasivat kansan mielipiteitä: Ali edusti nuorta, sodanvastaista ja mustaa valtiota, kun taas Frazier oli konservatiivisten, isänmaallisten ja valkoisten ennakkosuosikki. Ottelu nähtiin taistona mustien ja valkoisten amerikkalaisten välillä, vaikka Alin elämäkerturi Thomas Hauserin mukaan Frazier edusti enemmän keskivertoa afroamerikkalaista kuin Ali. Frazier ei pitänyt Alin tavasta tuoda kamppailuun mukaan asioita, jotka eivät siihen kuuluneet, mutta ne nostivat ottelun mielenkiintoa.
Ottelu alkoi tasaisena. Ali kuitenkin menetti pisteitä nojaamalla toistuvasti köysiin ja ottamalla vastaan Frazierin iskuja. Kamppailun yhdennessätoista erässä Frazier iski Alia kovalla koukulla, joka horjutti haastajaa. Viimeisessä erässä Ali oli väsynyt ja Frazier onnistui käyttämään häntä kanveesissa. Hän voitti ottelun yksimielisesti tuomaripistein. Ennen ottelua Frazier oli sanonut Alin olevan hyvä, muttei tarpeeksi hyvä, jotta hän ”voisi paeta”. Tämä pitikin paikkansa, sillä Frazier pysytteli läpi ottelun Alin lähettyvillä ja hidasti häntä vartaloiskuilla. Ali oli tottunut lyömään vastustajiaan kaukaa, mutta Frazier pysyttelikin tiukasti hänen lähellään ja esti häntä käyttämästä ulottuvuuttaan hyväkseen. Tavanomaisen jabinsa sijasta Ali joutui lyömään Frazieria koukuilla, jotka saivat tämän kasvot turpoamaan, mutta eivät olleet tarpeeksi voimakkaita ottelun ratkaisemiseksi. Pian ottelun jälkeen Ali väitti hävinneensä ottelun ”valkoisen miehen päätöksellä” ja todellisuudessa voittaneensa Frazierin pisteillä.
Samaan aikaan yleinen mielipide Yhdysvalloissa oli alkanut kääntyä Vietnamin sotaa vastaan, ja 28. kesäkuuta 1971 Yhdysvaltain korkein oikeus päätti kumota Alin saaman tuomion yksimielisesti. Päätöksen mukaan Ali oli kieltäytynyt palveluksesta omaantuntoonsa ja uskontoonsa vedoten eikä tuomiota voinut pitää kohtuullisena. Muista rikoksista, kuten raiskauksesta tai murhasta tuomituilla ei todistajalausuntojen mukaan ollut Alin tapaisia vaikeuksia saada nyrkkeilylisenssiä. Päätös vetosi myös konservatiivisiin korkeimman oikeuden jäseniin, koska sen perustelujen vuoksi oikeuden ei tarvinnut myöntää aseistakieltäytyjän asemaa yleisesti kaikille Nation of Islamin jäsenille.