stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
(134341)

| (134341) 1979 MA> Löytäminen |
| --- | --- |
Löytäjät:  E. F. Helin,  S. J. Bus
Löytöaika:  25. kesäkuuta 1979
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  2,45 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  1,65 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  3,24 AU
Eksentrisyys:  0,326
Kiertoaika Auringon ympäri:  1398 päivää  3,83 vuotta
Inklinaatio:  21,25°
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  3–7 km
Pyörähdysaika:  ? h
Absoluuttinen kirkkaus:  14,4
(134341) 1979 MA on pieni pikkuplaneetta, joka kuuluu Marsin radan leikkaaja-asteroideihin. Sen löysivät E. F. Helin ja S. J. Bus vuonna 1979. Koska 1979 MA:n absoluuttinen magnitudi (H) on 14,4, sen läpimitta on todennäköisesti välillä 3–7 kilometriä.
Oristanon maakunta

Oristanon maakunta (ital. Provincia di Oristano, sardiksi Provìntzia de Aristanis) on yksi Italian maakunnista. Se sijaitsee Sardinian saaren ja Sardinian autonomisen hallintoalueen länsiosassa.
Oristanon maakunnan pinta-ala on 2 990 km2 ja asukasluku noin 160 000. Maakunta muodostuu 87 kunnasta, ja sen pääkaupunki on Oristano.
Suurimmat kunnat

Oristanon maakunnan väekkäimmät kunnat ovat (1.1.2017):
Oristano – 31 670 asukasta
Terralba – 10 259 asukasta
Cabras – 9 165 asukasta
Bosa – 7 926 asukasta.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (italiaksi)
Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
Zoë Akins

| Zoë Akins |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. lokakuuta 1886 Humansville, Missouri, Yhdysvallat
Kuollut: 29. lokakuuta 1958 (71 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  näytelmäkirjailija, kirjailija, runoilija, kriitikko, käsikirjoittaja
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Pääteokset:  Nainen naista vastaan (1935)
Muuta tietoa
 Pulitzer-palkinto (1935) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Zoë Byrd Akins (30. lokakuuta 1886 Humansville, Missouri – 29. lokakuuta 1958 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen Pulitzer-palkittu näytelmäkirjailija, kirjailija ja runoilija.
Missourin Humansvillessa syntynyt Akins kasvoi Saint Louisissa, jossa hän myös opiskeli. Hän kävi koulua myös Illinoisin Godfreyssa. Kun Akins valmistui vuonna 1903, hän alkoi kirjoittaa näytelmiä ja runoutta sekä työskennellä kriitikkona monissa sanomalehdissä. Hänen ensimmäinen merkittävä draamanäytelmänsä oli Papa (1914), jota esitettiin Broadwaylla lyhyen aikaa vuonna 1919. 1920-luvulla hänen Broadway-näytelmiään alettiin filmatisoimaan mykkä- ja lopulta äänielokuviksi.
Akinsin komedianäytelmä The Greeks Had a Word for It (1930) oli hänen ensimmäinen menestysnäytelmänsä vuosiin, ja näytelmä filmatisoitiin myöhemmin kahdesti. 1930-luvulla Akins alkoi laatia käsikirjoituksia elokuviin. 1930-luvun alussa hän teki käsikirjoitukset muun muassa elokuviin Sarah and Son (1930) ja Viattomuuden kukka (1933). Vuonna 1935 Akins voitti Pulitzer-palkinnon draamanäytelmästään Nainen naista vastaan. Vuonna 1953 Jean Negulesco ohjasi komediaelokuvan Kuinka miljonääri naidaan Akinsin näytelmän The Greeks Had a Word for It pohjalta. Uransa lopulla Akins laati käsikirjoituksia moniin televisio-ohjelmiin. Zoë Akins oli aviossa englantilaisen puku- ja lavastesuunnittelija Hugo Rumboldin (1884–1932) kanssa. Akins kuoli 71-vuotiaana vuonna 1958.
Aiheesta muualla

Zoë Akins Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Zoë Akins Internet Broadway Databasessa (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zoë Akins Wikimedia Commonsissa
Oili Tanninen

Oili Tanninen (o.s. Nikitin, 22. heinäkuuta 1933 Sortavala – 19. huhtikuuta 2024 Helsinki) oli suomalainen lastenkirjailija, taidegraafikko, animaatiofilmien tekijä ja kuvittaja.
Elämä

Tanninen valmistui Taideteollisesta oppilaitoksesta vuonna 1953 ja työskenteli kahteen otteeseen taiteilijana Arabian tehtaiden taideteollisuusosastolla. Hän opetti keramiikkaa, posliinimaalausta ja kankaanpainantaa kansalais- ja työväenopistoissa.
Tanninen julkaisi vuonna 1961 ensimmäisen lastenkirjansa Miiru menee kalaan. Hän kuvitti sekä omia että muiden tekstejä ja teki animaatiosarjoja Yleisradiolle, muun muassa 12-osaiset Miiru- ja Nunnu-sarjat. Hänen lastenkirjojaan on käännetty saksaksi ja japaniksi.
Tanninen teki Raili Ruston aloitteesta omien kirjojensa pohjalta Yleisradiolle mustavalkoiset pala-animaatiosarjat Miiru (1964), Nunnu (1967) ja Hissu (1970). Miiru ja Nunnu olivat kymmenosaisia, mutta joulukalenterisarjaksi tarkoitetussa Hissussa on 24 osaa. Lisäksi hän teki Nappi ja Neppari -hahmojensa pohjalta vuonna 1974 kaksi värillistä Robotti Romulus -animaatiota.
Perhe

Tanninen oli naimisissa toimittaja Aarne Tannisen kanssa vuodesta 1957 lähtien. He asuivat 24 vuotta ulkomailla, ensin Moskovassa vuodesta 1958 ja sittemmin Lontoossa ja Washingtonissa. Suomeen palattuaan he asuivat Helsingin Kruununhaassa. Heidän tyttärensä on museonjohtaja Maija Tanninen-Mattila.
Teoksia

Miiru menee kalaan.  Helsinki:  Otava, 1961.
Samovaari: Elämää Moskovassa.  Helsinki:  Otava, 1963.
Nappi ja Neppari: satukirja.  Helsinki:  Otava, 1964.
Nunnu-sarja
Nunnu.  Helsinki:  Otava, 1965.
Nunnu lentää.  Helsinki:  Otava, 1966.
Nunnu putoaa.  Helsinki:  Otava, 1969.
Nunnu.  (Sisältää kaikki Nunnu-kirjat)  Helsinki:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-21792-3.
Hippu.  Helsinki:  Otava, 1967.
Robotti Romulus.  Helsinki:  Otava, 1968.
Papu ja Polla.  Helsinki:  Otava, 1970.
Hissu ja kaverit.  Helsinki:  Otava, 1975.  ISBN 951-1-02047-1.
Hissu yksin kotona.  Helsinki:  Otava, 1975.  ISBN 951-1-02046-3.
Milli.  Helsinki:  Otava, 1976.  ISBN 951-1-04044-8.
Vahva suomalainen Auringonnouseman maassa.  (Pohjautuu suomalaiseen kansansatuun)  Helsinki:  Otava, 1977.  ISBN 951-1-04476-1.
Täplä ja Piste.  Helsinki:  Otava, 1979.  ISBN 951-1-05423-6.
Pörisevä.  Helsinki:  Otava, 1983.  ISBN 951-1-07294-3.
Musti sirkuskoira.  Helsinki:  Otava, 1984.  ISBN 951-1-07913-1.
Pallo hukassa.  Helsinki:  Otava, 1985.  ISBN 951-1-08476-3.
Mini metsätonttu.  Helsinki:  Otava, 1987.  ISBN 951-1-09265-0.
Mini metsätontun tähtihetki.  Helsinki:  Otava, 1988.  ISBN 951-1-09916-7.
Kummamumma.  Helsinki:  Otava, 1991.  ISBN 951-1-11606-1.
Palkinnot

H. C. Andersen -kunniakirja 1964 (Miiru menee kalaan), 1966 (Nappi ja Neppari) ja 1968 (Nunnu lentää)
Topelius-palkinto 1966 teoksesta Nunnu
Rudolf Koivu -palkinto 1967 teoksesta Nunnu lentää
Kirjallisuuden valtionpalkinto 1970 teoksesta Nunnu putoaa
Anni Swan -mitali 1970 teoksista Hippu, Robotti Romulus ja Nunnu putoaa
Kieku-palkinto 2011 elämäntyöstä kuvittajana
Ode to Marilyn

| Ode to Marilyn  |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1975
 Formaatti: LP-levy
 Tyylilaji: elektroninen musiikki, kokeellinen musiikki, taidemusiikki, jazz
 Kesto: 42.05
 Levy-yhtiö: Scandia
Ode to Marilyn eli Oodi Marilynille on Yleisradion kokeilustudiossa vuonna 1973 valmistettu kokeellinen elektroakustinen teos. Teoksen on valmistanut työryhmä, johon kuuluivat Antero Honkanen, Jarmo Sermilä, Edward Vesala, Teppo Hauta-aho ja Mikael Helasvuo. Ryhmää johti Jarmo Sermilä ja teknisinä asiantuntijoina toimivat Antero Honkanen ja Pekka Sirén. Teoksen studiotyö on toteutettu Yleisradion Liisankadun studiossa sekä kokeilustudiossa Pasilan TV-keskuksen kalliosuojassa. Soitinäänten lisäksi äänimateriaalina on käytetty Yleisradion tehostearkiston ääniä. Teoksen valmistamiseen on käytetty 160 tuntia studiotyöskentelyaikaa.
Kappaleet

A-puoli
Painajaisia/Nightmares – 5.50 (säv. Antero Honkanen)
Nuken itku/A Doll's Cry – 6.35 (säv. Jarmo Sermilä, san. Marilyn Monroe)
Lohdutus/Consolation – 8.15 (säv. Edward Vesala)
B-puoli
Öinen vaikutelma/Nocturnal Impression – 6.15 (säv. Teppo Hauta-aho)
Aallokko/The Waves – 2.15 (säv. Edward Vesala)
Myytti itkee jälleen/The Myth Is Weeping Again – 6.05 (säv. Jarmo Sermilä)
Keskiyö/Midnight – 6.00 (säv. Antero Honkanen)
Kokoonpano

Teppo Hauta-aho: kontrabasso
Mikael Helasvuo: huilu
Antero Honkanen: elektroniikka, lyömäsoittimet
Jarmo Sermilä: trumpetti, urut, kantele
Edward Vesala: lyömäsoittimet
Pirkkoliisa Tikka: laulu (sopraano) osassa "Nuken itku"
Aiheesta muualla

Albumi kuunneltavissa Youtubessa
320-luku eaa.

| --- | --- |
Vuosisadat: 400-luku eaa. · 300-luku eaa. · 200-luku eaa.
Vuosikymmenet: 400-luku eaa. · 390-luku eaa. · 380-luku eaa. · 370-luku eaa. · 360-luku eaa. · 350-luku eaa. · 340-luku eaa. · 330-luku eaa. · 320-luku eaa. · 310-luku eaa. · 300-luku eaa. · 290-luku eaa.
Vuodet: 400 eaa. · 399 eaa. · 398 eaa. · 397 eaa. · 396 eaa. · 395 eaa. · 394 eaa. · 393 eaa. · 392 eaa. · 391 eaa. · 390 eaa. · 389 eaa. · 388 eaa. · 387 eaa. · 386 eaa. · 385 eaa. · 384 eaa. · 383 eaa. · 382 eaa. · 381 eaa. · 380 eaa. · 379 eaa. · 378 eaa. · 377 eaa. · 376 eaa. · 375 eaa. · 374 eaa. · 373 eaa. · 372 eaa. · 371 eaa. · 370 eaa. · 369 eaa. · 368 eaa. · 367 eaa. · 366 eaa. · 365 eaa. · 364 eaa. · 363 eaa. · 362 eaa. · 361 eaa. · 360 eaa. · 359 eaa. · 358 eaa. · 357 eaa. · 356 eaa. · 355 eaa. · 354 eaa. · 353 eaa. · 352 eaa. · 351 eaa. · 350 eaa. · 349 eaa. · 348 eaa. · 347 eaa. · 346 eaa. · 345 eaa. · 344 eaa. · 343 eaa. · 342 eaa. · 341 eaa. · 340 eaa. · 339 eaa. · 338 eaa. · 337 eaa. · 336 eaa. · 335 eaa. · 334 eaa. · 333 eaa. · 332 eaa. · 331 eaa. · 330 eaa. · 329 eaa. · 328 eaa. · 327 eaa. · 326 eaa. · 325 eaa. · 324 eaa. · 323 eaa. · 322 eaa. · 321 eaa. · 320 eaa. · 319 eaa. · 318 eaa. · 317 eaa. · 316 eaa. · 315 eaa. · 314 eaa. · 313 eaa. · 312 eaa. · 311 eaa. · 310 eaa. · 309 eaa. · 308 eaa. · 307 eaa. · 306 eaa. · 305 eaa. · 304 eaa. · 303 eaa. · 302 eaa. · 301 eaa. · 300 eaa. · 299 eaa.
Orizuru

Orizuruja.
Erittäin pieni orizuru.
Orizuru (折鶴, ori-"taiteltu", "tsurukurki"), myös "paperikurki", on perinteisimpänä pidetty japanilaisen origamin malli. Se esittää mantšuriankurkea, jolla on erityinen sija japanilaisessa kulttuurissa. Orizuruja käytetään usein koristeena lahjapakkauksissa tai ravintoloiden pöytäkoristeena. Tuhannen yhteenliitetyn orizurun muodostamaa joukkoa kutsutaan senbazuruksi.
Merkitys rauhan symbolina

Origami-kurki ja varsinkin tuhannen origami-kurjen joukko on rauhan symboli. Tämän merkityksen takana on Hiroshiman ydiniskussa vaurioitunut pikkutyttö Sadako Sasaki, joka taitteli kurkia sairautensa ajan. Hiroshiman lasten rauhanmuistomerkille tuodaan ja lähetetään nykyisin kymmenen miljoonaa paperikurkea vuodessa. Vanhemman perinteen mukaan tuhannen kurjen taitteleminen antaa mahdollisuuden toiveen toteutumiseen. Perinteisesti taittelua ovat harjoittaneet esimerkiksi tulevat morsiamet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Orizuru Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Orizuru
Käännös suomeksi
O2 (elokuva)

| O2 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Margus Paju
Käsikirjoittaja:  Tiit Aleksejev Tom Abrams Eriikka Etholen-Paju Olle Mirme
Tuottaja:  Esko Rips Kristian Taska
Säveltäjä:  Rihards Zalupe Eriks Ešenvalds
Kuvaaja:  Meelis Veeremets
Leikkaaja:  Marion Koppel
Tuotantosuunnittelija:  Jaagup Roomet
Pääosat:  Priit Võigemast Kaspars Znotins Agnese Budovska
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Viro
Tuotantoyhtiö:  Nafta Films Taska Film
Ensi-ilta:   9. lokakuuta 2020
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  viro venäjä suomi ranska saksa
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
O2 on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut löyhästi tositapahtumiin perustuva suomalais-virolainen vakoiluelokuva. Sen on ohjannut Margus Paju.
Juoni

Elokuva sijoittuu vuoden 1939 Viroon. Päähenkilö, Viron tiedustelupalvelun upseeri Feliks Kangur (Priit Võigemast) saa vihiä Neuvostoliiton aikeista vallata Viro ja saa tehtäväkseen selvittää, onko Viron tiedustelupalvelussa myyrä.
Arvostelut

Helsingin Sanomien kriitikko Harri Römpötti antoi elokuvalle kolme tähteä. Hän kiitteli lavastusta ja puvustusta, jotka hänen mukaansa kuvaavat onnistuneesti aikaa, johon elokuva sijoittuu. Henkilöhahmot sen sijaan jäävät hänen mukaansa ohuiksi.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Priit Võigemast  | … |  Feliks Kangur   |
|  Kaspars Znotins  | … |  Ivan Kostrov   |
|  Agnese Budovska  | … |  Maria Dubrawska (Agnese Cirule)    |
|  Ieva Andrejevaite  | … |  Tatjana Kostrova   |
|  Tiit Lilleorg  | … |  professori   |
|  Sampo Sarkola  | … |  Hannu, suomalainen vakooja   |
|  Pääru Oja  | … |  Peeter Parik   |
|  Tambet Tuisk  | … |  Johan Sõber   |
|  Rein Oja  | … |  eversti Saar   |
|  Elmo Nüganen  | … |  majuri Kurg   |
|  Johan Kristjan Aimla  | … |  luutnantti Toomas Otsing   |
|  Vaidotas Martinaitis  | … |  NKVD:n kuulustelija   |
|  Valentin Novopolskij  | … |  puna-armeijan majuri Kozlov   |
|  Dainis Sumiskis  | … |  Kirill Kozlov   |
|  Indrek Ojari  | … |  Andres Piirisild   |
|  Alo Kõrve  | … |  Paul Parik   |
|  Hele Kõrve  | … |  Edith Parik, Paul Parikin puoliso   |
|  Gatis Gaga  | … |  GRU agentti Zorin   |
|  Amanda Hermiine Künnapas  | … |  Johan Sõberin rakastajatar   |
|  Doris Tislar  | … |  Linda Ahven   |
|  Gilberto Pulga  | … |  Ranskan suurlähettiläs   |
|  Juri Zilin  | … |   Neuvostoliiton suurlähettiläs   |
Aiheesta muualla

O2 IMDb-tietokannassa (englanniksi)
O2 Viron kansallisessa elokuvatietokannassa (viroksi)
Äärimmäisen uhanalainen laji

Luokka Äärimmäisen uhanalainen laji suhteessa muihin IUCN:n Punaisen listan tasoihin.
Äärimmäisen uhanalainen laji on eliölaji, jonka kannan on arvioitu vähenevän 80 prosentilla seuraavan kolmen sukupolven tai kymmenen vuoden aikana. Kriteereistä valitaan se, joka on pidempi.
Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton IUCN:n uhanalaisuusluokituksessa ”äärimmäisen uhanalainen” (CR, Critically Endangered) on yksi uhanalaisuuden tasoista. Äärimmäisen uhanalaista hiukan paremmin voi erittäin uhanalainen laji.
Suomen vuoden 2019 uhanalaisuusarvioinnissa 2,2 prosenttia arvioiduista eliöistä luokiteltiin äärimmäisen uhanalaisiksi. Äärimmäisen uhanalaisiksi luokiteltiin yksi nisäkäslaji, 18 lintulajia ja neljä kalalajia eli 5,9 % arvioiduista selkärankaisista. Näiden lisäksi äärimmäisen uhanalaisiksi luokiteltiin 1,2 % arvioiduista selkärangattomista, 5,0 % arvioiduista jäkälistä, 0,8 % arvioiduista sienistä, 3,0 % arvioiduista putkilokasveista, 14,7 % arvioiduista sammalista ja 0,9 % arvioiduista levistä. Esimerkkejä Suomessa äärimmäisen uhanalaisista lajeista ovat ankerias, lännenmunuaisjäkälä, naali, pikkulehdokki ja punasotka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Äärimmäisen uhanalainen laji Wikimedia Commonsissa
Uhanalaisuusluokitukset
hävinnyt laji
luonnosta hävinnyt laji
äärimmäisen uhanalainen laji
erittäin uhanalainen laji
vaarantunut laji
silmälläpidettävä laji
elinvoimainen laji
4123 Tarsila

| 4123 Tarsila> Löytäminen |
| --- | --- |
Löytäjä:  Henri Debehogne
Löytöpäivä:  27. elokuuta 1986
Muut nimet:  1975 GF1, 1977 VC2, 1977 VK, 1982 UJ10 ja 1986 QP1
Fyysiset ominaisuudet
Halkaisija:  6,483  km
Albedo:  0,291
Absoluuttinen magnitudi:  13,1  ja 13,24
Kiertorata
Kiertokohde:  Aurinko
Eksentrisyys:  0,06 , 0,0635131  tai 0,06496037948466468
Inklinaatio:  2,75126 astetta tai 2,74715691853986 astetta
Keskianomalia:  151,71186 astetta tai 202,1427012294558 astetta
Kiertoaika:  4,78 vuotta ja 1 742,531566408084 vuorokautta
Periapsis:  2,6560406 au ja 2,649830930894145 au
Apoapsis:  3,016 au ja 3,018016448671575 au
Radan isoakselin puolikas:  2,8361748 au ja 2,833923686773718 au
Aiheesta muualla
Minor Planet Center
JPL Small-Body Database
4123 Tarsila (aikaisemmin 1986 QP1) on Aurinkoa asteroidien päävyöhykkeellä kiertävä asteroidi, jonka löysi H. Debehogne Euroopan eteläisessä observatoriossa 27. elokuuta 1986. Taiteilija Tarsila do Amaralin mukaan nimetyn asteroidin kiertoaika on 4,77 vuotta.
Oma tie

| Oma tie Taiska |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1982
 Julkaistu: 1982
 Formaatti: LP, C-kasetti
 Tuottaja(t): Jori Sivonen
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 40.56
 Levy-yhtiö: Finnlevy
 Levymerkki: Finnlevy
Taiskan muut julkaisut
| Villi vapaudenkaipuu 1980 | Oma tie 1982 | 20 suosikkia – Mombasa 1996 |
Oma tie on suomalaislaulaja Taiskan neljäs studioalbumi vuodelta 1982.
Kappaleet

| --- | --- |
 A-puoli Rautalankamalli – 3.04 (alkup. There's a Guy Works Down the Chip Shop Swears He's Elvis)  Tuli ja jää – 3.04 (alkup. Fire and Ice)  Systeemi – 2.48 (alkup. System)  Hiroshima – 3.02  Ei voittajaa – 3.49 (alkup. Nobody Wins)  Oma tie – 4.47 :  B-puoli Muisto – 4.27 (alkup. Memory)  Kolmentoista – 3.43  Milloin etsit lastasi – 2.54  Omin päin – 3.08 (alkup. Out Here On My Own)  Hei pojat – 3.38 (alkup. Daytripper)  Kielletyt käskyt – 2.32
Kokoonpano > Muusikot kappaleessa ”Ei voittajaa” (5)

Taiska – laulu
Pave Maijanen – taustalaulu
Irina Milan – taustalaulu
Pepe Willberg – taustalaulu
Kari Kuusamo – kosketinsoittimet
Jori Sivonen – kosketinsoittimet
Kokoonpano > Muusikot kappaleessa ”Ei voittajaa” (5) > Jousisoittimet

Yrjö Lasonpalo – viulut
Marjukka Nenonen – viulut
Jussi Pesonen – viulut
Mikko Pesonen – viulut
Seppo Rautasuo – viulut
Jorma Ylönen – viulut
Timo Lipponen – alttoviulut
Heikki Vehmanen – alttoviulut
Veli-Pekka Bister – sellot
Kari Lindstedt – sellot
Kokoonpano > Tuotanto

Juha Laakso – äänitys (ainakin 5; Takomo-studiot, 1982)
MTV-studiot – äänitys
Erik Uddström – valokuvat
Birgit Pulkkinen – kansi
Jori Sivonen – tuottaja
Aiheesta muualla

Oma tie discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Oskar Albinus Palletvuori

Oskar Albinus Palletvuori (1. maaliskuuta 1866 Taivassalo – 27. marraskuuta 1933 Teuva) oli suomalainen kirkkoherra.
Palletvuoren vanhemmat olivat tilallinen Frans Oskar Paltvuori-Isotalo ja Agatha Serafia Ekström. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lyseosta 1889 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen erotutkinnon 1894 ja pastoraalitutkinnon 1897. Palletvuori vihittiin papiksi 1894.
Palletvuori oli Siikaisten kirkkoherran apulaisena 1894–1897 ja sittern Turun läänin Karjalassa kappalaisen apulaisena 1897, vt. kappalaisena 1897–1899 ja kappalaisena 1899–1901. Palletvuori toimi myös kansakoulun opettajana Karjalassa 1898-1901. Hän oli sitten Vehmaan kappalainen 1901–1908 ja toimi oman virkansa ohessa vt. kirkkoherrana 1901 sekä hoiti osaksi Mynämäen kirkkoherran virkaa valtiopäivien aikana 1907. Palletvuori oli Tyrvään kappalaisena 1908–1911, Lappi Tl:n kirkkoherrana 1911–1923 ja hoiti osaksi Hinnerjoen kirkkoherran virkaa vuodesta 1913. Viimeksi hän oli Teuvan kirkkoherrana vuodesta 1923 alkaen. Palletvuori sai rovastin arvon 1919.
Palletvuori oli Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran, Suomen Kirkkohistoriallisen Seuran ja Suomalaisen Teologisen Kirjallisuusseuran jäsenenä.
Oskar Albinus Palletvuori oli naimisissa vuodesta 1894 Rosa Ulrika Johanna Granqvistin (s.1868) kanssa. Heidän poikansa oli eversti Paavo Palletvuori.
Julkaisuja

Herätyssanoja nuorisolle. Rauma 1913
Paimenten ääniä seurakunnalle ja muistelmia: Lapin seurakunnan entisten ja nykyisten sananpalvelijain todistuksia; koonnut O. A. Palletvuori. Tekijä, Teuva 1922
Teuvan kirkon juhlajulkaisu 19 8/12 29; toim. O. A. Palletvuori. Teuvan kirkko, Helsinki 1929
Kirjallisuutta

Jumalan ja isänmaan puolesta: pappismies O. A. Palletvuoren elämä. Esa Palletvuori, Uusikaupunki 2015
2867 Šteins

| 2867 Šteins |
| --- | --- |
 1969 VC 
 Šteins Euroopan avaruusjärjestön Rosetta-luotaimen ottamassa valokuvassa.
Löytäminen
Löytäjät:  Nikolai Tšernyh
Löytöaika:  4. marraskuuta 1969
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  405 132 000 km 2,708 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  301 857 000 km 2,018 AU
Kiertoaika Auringon ympäri:  1326,736 d (3,63 a)
Keskiratanopeus:  19,27 km/s
Inklinaatio:  9,946°
Kuiden lukumäärä:  0
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  5,0 (5,9 x 4,0) km
Pyörähdysaika:  6,049 h
Albedo:  0,35 ± 0,05
2867 Šteins on pieni asteroidivyöhykeellä sijaitseva asteroidi. Sen löysi ukrainalainen tähtitieteilijä Nikolai Tšernyh vuonna 1969. Asteroidi nimettiin neuvostoliittolaislatvialaisen Kārlis Šteinsin mukaan. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1969 VC. Euroopan eteläinen observatorion tutkimuksen mukaan Šteins on E-tyypin asteroidi.
Avaruusluotain Rosetta lähetti valokäyrätietoja, joiden perusteella Šteinsin pyörähdysajaksi on laskettu kuusi tuntia. Asteroidilla ei myöskään ole omaa kuuta. Avaruusluotaimen ohilennon aikana vuonna 2008 ilmeni, että asteroidin mitat ovat 5,9 x 4,0 kilometriä. Šteinsin muoto on kuin epäsymmetrinen timantti, eli se on yhdestä päästään laakea, mutta kärjistyy pisteeseen toisessa päässään. Sillä on suuri kraatteri pohjoispuolella ja seitsemästä pienemmästä kraatterista koostuva ketju.
Tampereen teknillisen yliopiston professori Mikko Kaasalaisen johtama tutkimusryhmä onnistui kartoittamaan matemaattisen mallin avulla Šteinsin pimeän puolen.
Oma rauha

| Oma rauha Pertti Kurikan Nimipäivät |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Äänitetty : Studio Valo
 Julkaistu: 2015
 Formaatti: 7"
 Tyylilaji: punk rock
 Kesto: 04.56
 Levy-yhtiö: Airiston punk-levyt
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 22.
Pertti Kurikan Nimipäivien muut julkaisut
| The Best of Greatest Hits 2015 | Oma rauha 2015 |   |
Oma rauha on Pertti Kurikan Nimipäivät -yhtyeen EP-levy. Levyn julkaisi Airiston punk-levyt.
EP nousi Suomen virallisen albumilistan sijalle 22.
Kappaleet

Sävellykset Pertti Kurikka, Sami Helle ja Toni Välitalo. Sanoitukset Kari Aalto. Sovitukset Kalle Pajamaa.
Kappaleet > A-puoli

Oma rauha – 0.48
Kehitysvammainen – 1.04
Puolitoista tuoppia – 0.55
Kappaleet > B-puoli

Kyläyhteisön Ulla – 0.53
Leipäveitsi – 0.31
Mechelininkadulla – 0.45
Kokoonpano

Kari Aalto – laulu
Pertti Kurikka – kitara
Sami Helle – bassokitara
Toni Välitalo – rummut, kitara A1 ja A3
Kokoonpano > Tuotanto

Joona Lukala – masteroija
Kalle Pajamaa – äänittäjä, miksaaja, valokuvat (insertti)
Aiheesta muualla

Oma rauha Discogs.com -sivustolla
Aavikkojuoksijat

| Aavikkojuoksijat |
| --- | --- |
 Rusoaavikkojuoksija (Cursorius rufus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Pääskykahlaajat Glareolidae
Suku::  Aavikkojuoksijat Cursorius  Latham, 1790
Katso myös
   Aavikkojuoksijat Wikispeciesissä   Aavikkojuoksijat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aavikkojuoksijat (Cursorius) on rantalintujen lahkoon ja pääskykahlaajien heimoon kuuluva lintusuku. Aavikkojuoksijoita on viisi lajia:
Aavikkojuoksija (Cursorius cursor)
Somalianaavikkojuoksija (Cursorius somalensis)
Rusoaavikkojuoksija (Cursorius rufus)
Pikkuaavikkojuoksija (Cursorius temminckii)
Intianaavikkojuoksija (Cursorius coromandelicus)
Oncothecaceae

| Oncothecaceae |
| --- | --- |
 Oncotheca humboldtiana
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Yläluokka::  Euphyllophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Oncothecales (Icacinales)
Heimo::  Oncothecaceae  Airy Shaw
Suvut
 Oncotheca Baill. 
Katso myös
   Oncothecaceae Wikispeciesissä   Oncothecaceae Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oncothecaceae on pieni uusikaledonialainen kasviheimo koppisiemenisten Asteranae-ylälahkossa. Heimon ainoa suku on Oncotheca.