stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pekka-pelikortit
Pekka-pelikortit ja rasismi

Pekka-pelikorttien on nähty uusintavan kolonialistista kuvastoa ihmisroduista ja niiden eriarvoisuudesta. Korttien nimenmuutoksella pyrittiin pääsemään eroon pelin herättämistä syrjivistä mielikuvista, mutta korttien kuvasto jäi ennalleen. Pekka-kortteja voidaan pitää haitallisena lastenkulttuurina syrjintää uusintavan kuvastonsa ja pelimuodon vuoksi.
Pekka-peli vedettiin pois markkinoilta vuonna 2020 lukuisten yhteydenottojen vuoksi.
Hullunkuriset perheet

Pekka-korteilla voidaan pelata myös Hullunkuriset perheet -peliä. Vastaava idea on englantilaisessa Happy Families -pelissä.
Aiheesta muualla

Martinex.fi - Pekka-pelikortit (Arkistoitu – Internet Archive)
Per amore, solo per amore

| Per amore, solo per amore |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Giovanni Veronesi
Käsikirjoittaja:   Giovanni Veronesi  Ugo Chiti 
Perustuu:  Pasquale Festa Campanilen romaaniin
Tuottaja:  Aurelio De Laurentiis
Säveltäjä:  Nicola Piovani
Kuvaaja:  Giuseppe Ruzzolini
Leikkaaja:  Nino Baragli
Pukusuunnittelija:  Gabriella Pescucci
Lavastaja:  Enrico Fiorentini
Pääosat:   Diego Abatantuono  Penélope Cruz 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Filmauro
Levittäjä:  Filmauro
Ensi-ilta:   1993-10-2929. lokakuuta 1993 (Italia)  
Kesto:  114 minuuttia
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Per amore, solo per amore on vuonna 1993 ensi-iltansa saanut Giovanni Veronesin ohjaama italialainen uskonnollinen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Diego Abatantuono ja Penélope Cruz. Elokuva kertoo Joosefin näkökulmasta hänen ja Marian elämästä.
Per amore, solo per amore perustuu Pasquale Festa Campanilen samannimiseen palkittuun romaaniin (1984), jonka pohjalta Giovanni Veronesi ja Ugo Chiti sovittivat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajana oli Aurelio De Laurentiis ja tuotantoyhtiönä Filmauro. Per amore, solo per amore sai ensi-iltansa Italiassa 29. lokakuuta 1993 ja oli Filmauron teatterilevittämä. Elokuva voitti kolme David di Donatelloa yhteensä kymmenestä ehdokkuudestaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Diego Abatantuono  | … |  Joosef   |
|  Penélope Cruz  | … |  Maria   |
|  Stefania Sandrelli  | … |  Dorothea   |
|  Alessandro Haber  | … |  Sokrates   |
|  Renato De Carmine  | … |  Kleopas   |
|  Eliana Giua  | … |  Maria 8-vuotiaana   |
|  Valeria Sabel  | … |  Sara   |
|  Laura Roncaccia  | … |  Judit   |
|  Massimo Pittarello  | … |  Joel   |
|  Ugo Conti  | … |  Zebulon   |
|  Gianni Musy Glori  | … |  Avrahm   |
|  Antonino Iuorio  | … |  Manasse   |
|  Mariangela D’Abbraccio  | … |  Tamara   |
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinnot ja ehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja ehdokkuudet> Ehdokas / ehdokkaat | Palkinnot ja ehdokkuudet> Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| David di Donatello | Paras tuottaja | Aurelio De Laurentiis | Voitto |
| David di Donatello | Paras käsikirjoitus | Giovanni Veronesi Ugo Chiti | Voitto |
| David di Donatello | Paras miessivuosa | Alessandro Haber | Voitto |
| David di Donatello | Paras elokuva | Giovanni Veronesi | Ehdokkuus |
| David di Donatello | Paras miespääosa | Diego Abatantuono | Ehdokkuus |
| David di Donatello | Paras naissivuosa | Stefania Sandrelli | Ehdokkuus |
| David di Donatello | Paras musiikki | Nicola Piovani | Ehdokkuus |
| David di Donatello | Paras lavastus | Enrico Fiorentini | Ehdokkuus |
| David di Donatello | Paras puvustus | Gabriella Pescucci | Ehdokkuus |
| David di Donatello | Paras leikkaus | Nino Baragli | Ehdokkuus |
| Nastro d’argento | Paras miessivuosa | Alessandro Haber | Voitto |
| Nastro d’argento | Paras tuottaja | Aurelio De Laurentiis | Ehdokkuus |
| Globo d’oro | Paras naispääosa | Penélope Cruz | Ehdokkuus |
Aiheesta muualla

Per amore, solo per amore Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Per amore, solo per amore Elonet.
Per amore, solo per amore AllMoviessa. (englanniksi)
Nuori Irlanti

Nuori Irlanti (engl. Young Ireland) oli Irlannissa 1840-luvulla toiminut nationalistinen liike. Sen perusti joukko nuoren polven älykköjä, jotka olivat ryhmittyneet The Nation -nimisen lehden ympärille. Ryhmän johtajiin kuuluivat lehden keskeisimmät kirjoittajat Charles Gavan Duffy, Thomas Davis ja John Blake Dillon. Nuoren Irlannin liike omistautui Irlannin historian tutkimiselle ja iirin kielen elvyttämiselle. Sen tavoitteena oli kuitenkin Irlannin itsenäisyyden saavuttaminen. Liikkeen radikaalisiipi ryhtyi vuonna 1848 epäonnistuneeseen kapinayritykseen, joka tuhosi koko liikkeen.
The Nation -lehden perustivat vuonna nuoret toimittajat 1842 Duffy ja Davis, joista ensinmainittu oli katolinen ja jälkimmäinen protestantti. Lehti oli alkujaan osa Daniel O’Connellin johtamaa niin sanottua repeal-liikettä, joka tähtäsi Irlannin ja Ison-Britannian unionin kumoamiseen. O’Connellin taivuttua brittiviranomaisten vaatimuksiin Clontarfissa vuonna 1843 nuoret kuitenkin pettyivät hänen varovaisuuteensa. Katolinen ja väkivaltaa vastustanut O’Connell tukijoineen syytti The Nationia sekularismin tukemisesta ja O’Connellin politiikan vaarantamisesta liian hyökkäävällä esiintymisellä. Davisin kuoltua vuonna 1846 nuoren Irlannin ryhmä irtautui O’Connellin Repeal Association -järjestöstä, sillä vaikka he eivät vastustaneetkaan O’Connellin poliittista strategiaa, he eivät hyväksyneet periaatteellista kieltäytymistä poliittisesta väkivallasta. Repeal Associationin kilpailijaksi he perustivat vuoden 1847 alussa Irlannin konfederaatio -nimisen liikkeen, joka käytännössä ajoi samanlaista rauhanomaista politiikkaa. Tukijakseen se sai vaikutusvaltaisen parlamenttiedustaja William Smith O’Brienin.
Suuren nälänhädän koetellessa Irlantia John Mitchelin johtama radikaalisiipi alkoi irtautua Nuoren Irlannin liikkeestä vuoden 1848 alussa. Ranskassa samana vuonna puhjennut helmikuun vallankumous sai kuitenkin myös liikkeen maltilliset johtajat tilapäisesti radikalisoitumaan. Jyrkkien esiintymisten seurauksena John Russellin johtama Ison-Britannian hallitus päätti kesäkuussa 1848 pidätyttää Irlannin konfederaation johtajat, jolloin O’Brien ryhtyi vastentahtoisesti johtamaan kapinaa. Vaatimattomaksi jäänyt aseellinen kansannousu Tipperaryssa kukistettiin viikossa. Liikkeen johtajat vangittiin ja tuomittiin kuolemaan, joskin tuomiot muutettiin karkotuksiksi Tasmaniaan. Myöhemmin O’Brien ja eräät muut päästettiin palaamaan Irlantiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Katja Härkisuo: Alistetuista orjista irlantilaiseksi kansakunnaksi: Nuori Irlanti -ryhmä yhtenäisen, ylpeän, irlantilaisen kansakunnan rakentajana 1840-luvun alkupuoliskolla Yleisen historian pro gradu -tutkielma. Tampereen yliopisto 2008.
Os postorbitale

Os postorbitalen (po) sijainti varhaisen synapsidin kallossa.
Os postorbitale on selkärankaisten kallon luu, joka sijaitsee silmäaukon takaosassa.
Patagonianhaapana

| Patagonianhaapana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Haapanat Mareca
Laji::  sibilatrix
Kaksiosainen nimi
 Mareca sibilatrix  (Poeppig, 1829) 
Synonyymit
 Anas sibilatrix 
Katso myös
   Patagonianhaapana Wikispeciesissä   Patagonianhaapana Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Mareca sibilatrix
Patagonianhaapana (Mareca sibilatrix) on eteläamerikkalainen sorsalaji.
Koko ja ulkonäkö

Patagonianhaapana kasvaa 43-54 cm pitkäksi ja painaa 828-939 grammaa. Sillä on mustavalkonen vartalo ja päässä hohtavan vihreä raita joka ulottuu silmistä niskaan.
Levinneisyys

Patagonianhaapanaa tavataan Argentiinassa, Chilessä, Paraguayssa, Uruguayssa ja Brasilian eteläisimmissä osissa.
Elinympäristö

Patagonianhaapana elää järvillä, soilla ja hitaasti virtaavien jokien varsilla. Se viihtyy tyypillisesti melko avoimessa ympäristössä.
Lisääntyminen

Patagonianhaapananaaras munii 5-9 munaa, jotka kuoriutuvat 24-26 päivän hautomisen jälkeen. Toisin kuin useimmilla muilla sorsalinnuilla, myös koiras osallistuu poikasten kasvattamiseen.
Ravinto

Patagonianhaapana syö lähinnä kasviravintoa: ruohoa, siemeniä ja vesikasvien vihreitä osia. Kesäkuukausina sen on nähty syövän myös matoja, toukkia ja kaloja.
Os Trombadinhas

| Os Trombadinhas |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Anselmo Duarte
Käsikirjoittaja:   Carlos Heitor Cony  Pelé 
Pääosat:   Pelé  Neuza Amaral  Áurea Campos  Tony Cardi  Raul Cortez 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Brasilia
Tuotantoyhtiö:  Newton Rique Empreendimentos
Ensi-ilta:  1979
Kesto:  92 min
Alkuperäiskieli:  Portugali
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Os Trombadinhas on vuonna 1979 valmistunut brasilialainen elokuva. Elokuva kertoo hylätyistä lapsista. Elokuvan on käsikirjoittanut jalkapalloilija Pelé, ja hän esiintyy elokuvassa itsekin.
Nuori Itaalia

Nuori Itaalia on novelliantologia, joka sisältää Hanna Andersinin italiasta suomentamia novelleja. Antologian on julkaissut vuonna 1893 Otava. Se on neljäs julkaisu sarjassa Otavan helppohintainen kirjasto.
Novellit

Luigi Capuana: Käräjissä
Luigi Capuana: Kilpailua
Edmondo De Amicis: Koulu kodissa
Edmondo De Amicis: Muuan yömarssi
Giuseppe Giacosa: Kaksi metsästäjää
Giuseppe Giacosa: Minuetti
Matilde Serao: Asentoon!
Giovanni Verga: Rakkautta
Giovanni Verga: Rosso Malpelo
Giovanni Verga: Yksinkertainen juttu
Oršan taistelut

Oršan taistelut olivat toisessa maailmansodassa Oršan lähistöllä talvella 1943 käytyjä Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välisiä taisteluita. Saksalaiset olivat vallanneet Oršan 16. heinäkuuta 1941. Kaupunki oli tärkeä liikenteen solmukohta, jota kautta kulki reitit Leningradista Kiovaan ja Minskistä Moskovaan. Operaatio Taifuunin epäonnistuttua talvella 1941 Saksan keskustan armeijaryhmä oli ryhmittynyt puolustukseen rintaman keskiosissa. Vuoden 1942 aikana saksalaiset rakensivat alueelle huomattavia puolustusasemia. Etelän armeijaryhmän jouduttua perääntymään vuonna 1943 puna-armeija alkoi suunnitella Valko-Venäjän vapauttamista. Taistelut Oršan lähistöllä alkoivat 12. lokakuuta 1943 ja päättyivät 19. marraskuuta 1943. Saksalaiset estivät puna-armeijan murtautumisen linjojensa läpi, mutta etelän armeijaryhmän kukistumisen ja Ukrainan tärkeiden teollisuusalueiden valtauksen ansiosta puna-armeija sai mahdollisuuden operaatioiden jatkamiseen.
Merkinnän syy: taistelutoimet ja niihin osallistuneet joukot kuvaamatta
Olli Junes

Olli-Pietari Junes (s. 1978 Uumaja, Ruotsi) on suomalainen juontaja ja toimittaja.
Junes muutti kolmivuotiaana perheensä kanssa Ouluun. Joitakin vuosia myöhemmin perhe muutti Tornioon, jossa he asuivat useita vuosia. Junes kävi Torniossa koulua opiskellen lopulta Tornion taiteen- ja viestinnän koulutusyksikössä.
Junes aloitti radiouransa työharjoittelijana YleX:n edeltäjässä Radiomafiassa vuonna 1997. Aluksi Junes toimitti ja juonsi kanavalle POP-uutisia ja myöhemmin siirtyi toimittamaan ja juontamaan UpTeekki-ohjelmaa Anssi Aution lähdettyä kanavalta nuorten tv-ohjelma Jyrkin tuottajaksi. Radiomafian vaihduttua YleX:ksi Junes jatkoi UpTeekki-ohjelman seuraajan, X-Ryhmän juontaja-toimittajana. Vuonna 2005 Junes siirtyi YleX Iltapäivä -ohjelmaan, jota hän toimitti ja juonsi alkuvuoteen 2008 saakka, kunnes siirtyi YleX Aamu -ohjelmaan. Junes siirtyi YleX Viikonlopun tuottajaksi syyskuussa 2008, pari viikkoa hänen monivuotisen juontajaparinsa Tuomas Rajalan lähdettyä kanavalta. Tämän jälkeen Junes toimi useita vuosia YleX Aamu -ohjelman tuottajana.
Syksystä 2013 alkaen Junes on toiminut Yle Puheen vastaavana tuottajana ja nykyisin Yle Puheen ohjelmapäällikkönä.
Nashorn

Nashorn
Panzerjäger Nashorn (Sd. Kfz. 164, "Sarvikuono") oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen panssarintorjuntavaunu.
Nashornille oli useampia nimityksiä, joista täydellisin nimitys oli ehkäpä: 8.8cm PaK43/1 (L/71) auf Fahrgestell Panzerkampfwagen III/IV (Sf). Vuonna 1943 painetussa Nashornin ohjekirjassa käytettiin nimeä 8.8cm Pak 43/1 (L/71) Hornisse ("herhiläinen"). Vuoden 1944 alussa Hitler määräsi vaunun nimeksi Nashorn.
Nashorn oli kevyesti panssaroitu, päältä sekä osittain myös takaa avoin ja painoi vain 24 tonnia. Rungon etulevy oli parhaiten panssaroitu, mutta sekin oli vain 30mm paksu. Vaatimatonta panssaria kompensoi Nashornin pääase, eli 88mm panssarintorjuntakanuuna, mallia 8.8cm PaK43/1, joka oli toisen maailmansodan tehokkaimpia pst-tykkejä. Tykin hyvin pitkä, 71 kaliiperin mittainen putki antoi ammukselle suuren lähtönopeuden ja sen tehokkain ampumatarvike, volframisydäminen Pzgr.40/43-mallinen alikaliiperiammus läpäisi 1 000 metrin päästä 237mm ja 2000 metrin päästä 175 mm panssariterästä 90 asteen iskukulmalla. Pzgr. 40/43-ammuksia oli tosin yleensä melko vähän joukoilla, sillä volframipulan vuoksi niitä oli vaikea valmistaa. Hieman heikkotehoisemmalla Pzgr. 39/43-panssarikranaatilla vastaavat arvot olivat 186 ja 154 mm. Nashorn pystyi tuhoamaan kaikki neuvostoliittolaisten ja länsiliittoutuneiden panssarivaunut. Tykin lisäksi muuta kiinteää aseistusta vaunuissa ei ollut, minkä takia vaunuissa kuljetettiin lähipuolustusta varten yhtä  MG-34 tai MG-42-konekivääriä. Nashorneja valmistettiin vuosina 1943–1945 yhteensä 494 kappaletta.
Vaikka vaunussa oli puutteita se osoittautui hyvin käyttökelpoiseksi tehokkaan tykkinsä ansiosta. Nashornit olivat raskaiden panssarintorjuntapataljoonien kalustona ja saavuttivat suuriakin tuhoamislukemia. Esimerkikisi 519. raskaan panssarintorjuntapataljoonan joukkueenjohtaja, luutnantti (myöh. kapteeni) Albert Ernst tuhosi vaunuineen 14 neuvostopanssaria yhdessä päivässä joulukuussa 1943.
Teknisiä tietoja

Valmistaja (kokoaja): Deutsche-Eisenwerke AG, Teplitz-Schönaussa
Miehistö: 4–5
Taistelupaino: 24 tonnia
Mitat
Pituus putken kanssa: 8,44 m
Pituus ilman putkea: 7,26 m
Leveys: 2,95 m, Ostketten-teloilla 3,176 m
Korkeus: 2,65 m
Maavara: 0,4 m
Nopeus: 42 km/h (tiellä)
Toimintamatka: 235 km (tiellä)
Telat: Kgs 61/400/120
Tyyppi: yksiharjainen
Leveys: 400 mm
Kosketuspituus: 3,80 m
Telakenkien lukumäärä/tela: 104
Telapaine: 0,85 kg/cm²
Jousitus: lehtijouset
Iskunvaimentimet: ei
Esteen ylityskyky: 0,6 m
Kaivannon ylityskyky: 2,3 m
Kahlauskyky: 0,8 m
Moottori: Maybach HL 120 TRM Ausf. A
Tyyppi: V-12 bensiini
Maksimiteho: 300 hv/3000 kierr/min
Iskutilavuus: 11,867 l
Puristussuhde: 6,2-6,5:1
Kulutus (tiellä): 2 l/km
Polttoainetäyttö: 470 l (kahdessa säiliössä)
Vaihteisto: ZF (Zahnradfabrik Friedrichshafen AG) SSG 77 Aphon
Tyyppi: synkronoitu manuaalivaihteisto
Vaihteet: 6/1
Ohjausjärjestelmä: Daimler-Benz/Wilson-kytkin-jarru
Kytkin: Fichtel & Sachs La 120 HDA
Tyyppi: kuiva, kolmilevyinen
Aseistus
Pääase: 8,8 cm Pak 43/1
Tyyppi: Panssarintorjuntakanuuna
Kaliiperi: 88 mm
Putken pituus: 71 kaliiperia
Lähtönopeus, panssarikranaatti: 1 000 m/s
Lähtönopeus, alikaliiperiammus: 1 130 m/s
Lukko: puoliautomaattinen, sivusuunnassa liikkuva sulkukappale
Sivusuuntaus: manuaalinen, +/-15°
Korotus: manuaalinen, +20/-5°
Ammuksia tykille: 24–40
1 kpl 7,92×57 mm MG-34 tai MG-42-konekivääri vaunun sisällä
n. 600 patruunaa
Suora-ammuntatähtäin: Sfl. Z. F. 1a (Selbstfahrlafetten-Zielfernrohr)
Tyyppi: tähtäinkaukoputki
Suurennos: 5x
Näkökenttä: 8°
Suuntain: Aushilfsrichtmittel 38 (epäsuoraa tulta varten)
Suurennos: 3x
Näkökenttä: 10°
Radio: FuG Spr. f
Kantama: 3 km (paikallaan oltaessa)
Tärkeimmät ampumatarvikkeet

Panzergranatpatrone 39/43 (Pzgr. Patr. 39/43)
Tyyppi: patrunoitu panssarikranaattilaukaus
Ammus: Panzergranate 39/43 –panssarikranaatti
Ammuksen paino: 10,16 kg
Lähtönopeus: 1 000 m/s
Räjähdysainelataus: 59 g heksogeenia
Laukauksen paino: 22,8 kg
Laukauksen pituus: 1125 mm
Hylsyn pituus: 822 mm
Läpäisyarvot Pzgr. 39/43, panssariteräslevy, iskukulmat 90° ja 60°
100m: 220/203 mm
500m: 205/182 mm
1 000m: 186/167 mm
1 500m: 170/150 mm
2 000m: 154/135 mm
Panzergranatpatrone 40/43 (Pzgr. Patr. 40/43)
Tyyppi: patrunoitu alikaliiperiammuslaukaus, ei irtoavia ohjausosia
Ammus: Panzergranate 40/43
Ammuksen paino: 7,3 kg
Lähtönopeus: 1 130 m/s
Räjähdysainelataus: 0
Laukauksen paino: 19,9 kg
Laukauksen pituus: 1 103 mm
Hylsyn pituus: 822 mm
Läpäisyarvot Pzgr. 40/43, panssariteräslevy, iskukulmat 90° ja 60°
100m: 300/250 mm
500m: 270/225 mm
1 000m: 237/190 mm
1 500m: 205/160 mm
2 000m: 175/135 mm
Granatpatrone 39/43 Hl (Gr. Patr. 39/43 Hl)
Tyyppi: patruunoitu ontelokranaattilaukaus
Ammus: Granate 39/43 Hl
Ammuksen paino: 7,65 kg
Lähtönopeus: 600 m/s
Räjähdysainelataus: 0,77 kg
Laukauksen paino: 15,4 kg
Laukauksen pituus: 1157 mm
Hylsyn pituus: 822 mm
Läpäisyarvot, HlGr 39, panssariteräslevy, iskukulma 90°
90 mm etäisyydestä riippumatta
Sprenggranatpatrone 43 (Sprgr. Patr. 43)
Tyyppi: patruunoitu sirpalekranaattilaukaus
Ammus: Sprenggranate 43
Ammuksen paino: 9,4 kg
Lähtönopeus: 750 m/s
Räjähdysainelastaus: 1,0 kg amatolia
Laukauksen paino: 18,6 kg
Laukauksen pituus: 1167 mm
Hylsyn pituus: 822 mm
Novodevitšin hautausmaa (Pietari)

Novodevitšin hautausmaa on vanha hautausmaa Pietarissa.  Se sijaitsee kaupungin eteläosassa (Moskovski prospekt 100), ja sen pinta-ala on noin kymmenen hehtaaria. Hautausmaa oli käytössä vuodesta 1849 1930-luvulle asti. Sinne on haudattu monia kuuluisia venäläisiä kuten runoilijat Nikolai Nekrasov ja Fjodor Tjuttšev, taidemaalari Mihail Vrubel, arkkitehti Léon Benois ja šakin suurmestari Mihail Tšigorin.
Myös Moskovassa on tunnettu Novodevitšin hautausmaa.
Hautausmaa on saanut nimensä viereisestä luostarista, johon tuli sen perustamisen aikaan vuonna 1764 monia nunnia Moskovan Novodevitšin luostarista. Osa luostarille suunnitelluista rakennuksista käytettiin nuorten naisten oppilaitoksen tiloiksi. Pian luostarin perustamisen jälkeen sen viereisestä mäntykankaasta tehtiin hautausmaa. Alkuvuosina sinne haudattiin vain muutamia kuolleita vuosittain. Luostarialueen kuudesta kirkosta ja kappelista kaksi oli hautausmaalla. Toiseen niistä lahjoitti varat Aurora Karamzin kuolleen miehensä muistoksi. 1800-luvun loppupuolella Novodevitšin hautausmaa oli Pietarin toiseksi arvostetuin hautausmaa, johon haudattiin kuuluisia ja varakkaita henkilöitä. Useimmat tuon ajan haudat ovat tuhoutuneet. Jäljellä on kuitenkin joitakin graniittijalustoja, sarkofageja, muureja ja obeliskeja. Molemmat kirkot tuhottiin 1929. 1960-luvulla alueelle suunniteltiin museota, ja lisää rakenteita purettiin. 1980-luvulla osa niistä on restauroitu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Novodevitšin hautausmaa (Pietari) Wikimedia Commonsissa
Kartta ja kuva-albumi (venäjäksi)
Nuclear Blast

| Nuclear Blast |
| --- | --- |

Perustettu:  1987
Perustajat:  Markus Staiger
Tilanne:  aktiivinen
Jakelijat:  itsenäinen
Tyylilajit:  metallimusiikki
Kotimaa:  Saksa
Sijainti:  Donzdorf, Göppingen
Kotisivu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nuclear Blast on saksalainen itsenäinen levy-yhtiö ja jakelija, jonka perusti Markus Staiger vuonna 1987. Levy-yhtiön varhainen tuotanto keskittyi hardcore punk -musiikkiin, mutta sittemmin sen tarjonta on painottunut metallimusiikkiin; julkaisulistoilla on niin melodista metallia, black metalia, grindcorea, death metalia kuin tribuuttialbumeitakin.
Yhtiön pääkonttori sijaitsee Göppingenin piirikunnassa, Saksassa.
Vuonna 2018 Believe Digital osti enemmistöosakkuuden Nuclear Blastista.
Pekka-Paavali Sintonen

| Pekka-Paavali Sintonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. joulukuuta 1976 (ikä 47)
Salibandyn pelaaja
Lempinimi:  Papu
Pelipaikka:  Maalivahti
Pituus:  191 cm
Paino:  97 kg
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | Ottelut (M+S=P) | Ottelut (M+S=P) |
| 1994–2001 2001–2002 2002–2004 2004–2005 2005–2006 2006–2007 |  Oilers  Happee  Balrog Oilers  Oilers  IBF Falun  Happee Yhteensä | 103 (0+1=1) 26 (0+3=3)  27 (0+1=1) 22 (0+0=0) 24 (0+1=1) 202 (0+6=6) | 103 (0+1=1) 26 (0+3=3)  27 (0+1=1) 22 (0+0=0) 24 (0+1=1) 202 (0+6=6) |
Maajoukkue
| 2004 |  Suomi | 2 (0+0=0) | 2 (0+0=0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten salibandy.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten salibandy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sveitsi 2004 | Salibandy |  |
Pekka-Paavali Sintonen (s. 13. joulukuuta 1976) on suomalainen maalivahtivalmentaja ja entinen salibandymaalivahti, joka pelasi urallaan yhteensä 180 liigaottelua edustaen Oilersia ja Happeeta. Hän voitti Salibandyliigan Suomen mestaruuden kaudella 1998–1999. Lisäksi Sintonen saavutti MM-pronssia vuoden 2004 Salibandyn MM-kisoissa.
Ura

Sintonen pelasi ensimmäiset liigaottelunsa kaudella 1994–1995 Oilersissa. Hän oli voittamassa kolmannella kaudellaan SM-pronssia ja heti seuraavalla kaudella SM-hopeaa. Samaisella kaudella Sintonen sai enemmän peliaikaa ja oli voittamassa Oilersille SM-kultaa kaudella 1998-1999. Mestaruusvuoden jälkeen Sintonen pelasi vielä kaksi kautta Oilersissa saavuttaen tuona aikana kaksi SM-hopeamitalia.
Kaudeksi 2001-2002 hän siirtyi Jyväskylän Happeeseen, josta matka jatkui Ruotsiin. Sintonen pelasi vuodet 2002-2004 Balrog Oilersissa, josta hän palasi takaisin Suomeen, Oilersiin kaudeksi 2004-2005. Kauden päätteeksi Sintonen matkasi uudelleen Ruotsiin. Tällä kertaa IBF Faluniin, jossa yhden kauden päätteeksi Sintonen saavutti Svenska Superligan pronssia. Hän palasi kauden jälkeen Suomeen ja Happeeseen, jossa Sintonen myös päätti liigauransa kauteen 2006-2007.
Pelaajauran jälkeinen toiminta

Pelaajauransa jälkeen Sintonen on toiminut asiantuntijakommentaattorina Urheilukanavan salibandylähetyksissä ja MTV3-kanavalla  urheilutoimittajana sekä urheiluohjelmien tuottajana.
Saavutukset

SM-pronssi: 1997
SM-hopea: 1998, 2000, 2001
SM-kulta: 1999
Suomen Cup: 1996
MM-pronssi: 2004
RM-pronssi: 2006
Aiheesta muualla

Pekka-Paavali Sintonen salibandyn sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Os Amigos

Os Amigos oli portugalilainen pop-yhtye. Se edusti Portugalia Eurovision laulukilpailussa 1977 kappaleellaan Portugal no coração ja saavutti 14. sijan. Yhtyeen jäsenistä Fernando Tordo ja Paulo de Carvalho olivat edustaneet maataan Eurovision laulukilpailussa itsenäisesti jo aiemmin.
Jäsenet

Fernanda Picarra
Luísa Basto
Edmundo Silva
Ana Bola
Fernando Tordo
Paulo de Carvalho