K. M. Wallenius
Elämä ja ura > Talvisota ja upseerinuran päätös

Wallenius toimi 1935–1937 Ragnar Nordströmin omistaman Petsamon Kala Oy:n ja Petsamon öljy- ja kalajauhotehdas Oy:n johtajana Liinahamarissa. Vuonna 1937 hän matkusti sotakirjeenvaihtajaksi Kiinaan, josta hän palasi seuraavana vuonna.lähde?
Talvisodan alkaessa vuonna 1939 Wallenius jätettiin reserviin. Sodan kestettyä yli viikon C. G. E. Mannerheim nimitti Walleniuksen Lapin ryhmän komentajaksi tämän omasta vaatimuksesta ja päämajoitusmestari Aksel Airon painostuksesta. Wallenius otti komentajuuden vastaan 13. joulukuuta 1939.
Pelkosenniemen taistelussa 17.–19. joulukuuta Wallenius käytti ensimmäisenä niin sanottua mottitaktiikkaa, joskin nimitys tuli käyttöön vasta myöhemmin. Kolme pataljoonaa saartoi ja pilkkoi venäläisen jalkaväkirykmentin JR 273:n. Taistelun jälkeen eloonjääneet neuvostosotilaat pakenivat sekasorron vallassa ilman raskasta kalustoaan. Tällä taistelulla pysäytettiin puna-armeija pohjoisessa. Mannerheim muisteli myöhemmin: "Voitto oli hyvin tärkeä koko Lapin puolustukselle. Joukkoja voitiin nyt irrottaa Kemijärven suunnalle, missä kaksi rykmenttiä sitten sitoi kahta divisioonaa sodan loppuun asti.
Wallenius toimi talvisodan aikana myös Sallassa ja Petsamossa. Ruotsalaisten vapaaehtoisten liityttyä Lapin Ryhmään hänen tilalleen Lapin Ryhmän komentajaksi nimitettiin kenraali Ernst Linder. Koska Wallenius ei suostunut jäämään Linderin alaisuuteen, Mannerheim siirsi hänet komentajaksi 28. helmikuuta 1940 Viipurinlahden puolustusta varten perustettuun Rannikkoryhmään, joka Walleniuksen paikalle saapuessa oli täydessä kaaoksessa ilman esikuntaa, viestiyhteyksiä ja tykistöä. Tästä kenraaliluutnantti Harald Öhquist sai syyn Mannerheimin epäsuosiossa olevan Walleniuksen erottamiseen komentajan tehtävästä jo 3. maaliskuuta 1940. Hänen tilalleen nimitettiin Yleisesikunnan päällikkö kenraaliluutnantti Lennart Oesch, ja Wallenius siirrettiin reserviin. Tämän jälkeen hänelle tarjottiin muun muassa linnoitustöiden johtamista Kymijoella, mutta hän kieltäytyi ja pyysi rintamakomennusta, mutta turhaan.lähde?
Wallenius oli ollut Mannerheimin epäsuosiossa jo kansalaissodasta lähtien, mikä vaikeutti hänen upseerinuraansa. Talvisodan aikana tilannetta heikensi entisestään se, että entisenä lehtimiehenä hän tuli hyvin toimeen ulkomaisten toimittajien kanssa, toisin kuin nuivasti lehdistöön suhtautunut ylipäällikkö. Siksi ulkomaisessa lehdistössä kirjoitettiin Walleniuksesta huomattavasti enemmän kuin Mannerheimista, mikä ei ollut Päämajan mieleen. Lasse Laaksonen huomauttaa Wallenius-elämäkerrassaan ironisesti, että opillisen sivistyksen puolesta Wallenius oli ylemmyydentuntoista aristokraattia Mannerheimia päätä pidempi.
Jatkosodan aikana Walleniusta ei määrätty palvelukseen hänen lukuisista yrityksistään huolimatta. Hän hankki jopa lääkärintodistuksen, jonka perusteella hänet vapautettiin armeijasta ja poistettiin upseeriluettelosta. Tämän jälkeen hän ilmoittautui vapaaehtoisena rintamalle, mutta hänet käännytettiin ikänsä vuoksi. Talvisodan jälkeen Wallenius asui vaimonsa kanssa tukkikämpässä Marrasjärvellä Rovaniemen maalaiskunnassa Matti ja Hilma Mäntyjärven maanvuokralaisena ja kirjoitti muun muassa Lappi-aiheisia kirjoja. Vuodesta 1976 alkaen Walleniukset asuivat  Helsingin Kannelmäessä. Wallenius kuoli 90-vuotiaana vuonna 1984 kolme vuotta puolisonsa Annin kuoleman jälkeen.
Walleniuksella oli avioliitosta (1920–1981) kirjailija Anni Walleniuksen (o.s. Joensuu) kanssa kolme tytärtä, joista Leena Peltola oli kuvataiteen alan vaikuttaja.lähde?