stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Väriä vaihtava sormus
Tulkintoja värien osoittamista tunnetiloista

Musta: stressaantunut, hermostunut, vihainen
Ruskea: pelokas
Vaalean oranssi: hermostunut
Vaalean vihreä: sekavatunteinen
Sininen: normaali
Tumman sininen: rentoutunut, onnellinen
Violetti: levollinen
Purppura: rauhallinen
Tumman oranssi: rakastettava
Vihreä: romanttinen, tyyni
Turkoosi: intohimoinen
Hyvin tumman sininen: erittäin iloinen
Keltainen: jännittynyt
Zheng Ji

Zheng Ji
Zheng Ji (6. toukokuuta 1900 Naxi, Sichuan – 29. heinäkuuta 2010) oli kiinalainen ravitsemustieteilijä ja biokemisti. Hän aloitti yliopisto-opintonsa synnyinmaassaan, mutta lähti vuonna 1930 Yhdysvaltoihin, jossa hän kouluttautui Ohio State Universityssä, Yalen yliopistossa ja Indianan yliopistossa.
Yoshinori Shigematsu

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Yoshinori Shigematsu
Syntymäaika: 2. huhtikuuta 1930 (ikä 94)
Syntymäpaikka: Hiroshima, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1954–? | Toyo Industries |  |
Maajoukkue
| 1958 | Japani | 1 (0) |
Yoshinori Shigematsu (jap. 重松 良典, Shigematsu Yoshinori; s. 2. huhtikuuta 1930 Hiroshima) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Shigematsu debytoi Japanin maajoukkueessa toukokuussa 1958.
Aiheesta muualla

National Football Teams
Yoshinori Kitase

Yoshinori Kitase
Yoshinori Kitase (jap. 北瀬 佳範, Kitase Yoshinori, s. 23. syyskuuta 1966) on videopelisuunnittelija, joka on ollut Square Enixin työntekijä vuodesta 1991 lähtien. Hänen merkittävimpiä tehtäviään ovat olleet ohjaajan roolit Chrono Triggerissä sekä kolmessa peräkkäisessä Final Fantasy -pelissä, Final Fantasy VI:ssa Final Fantasy VII:ssa ja Final Fantasy VIII:ssa, joka jäi hänen viimeiseksi ohjaustyökseen. Sittemmin hän on lähinnä tuottanut pelejä, joista esimerkkeinä Final Fantasy X, Kingdom Hearts sekä näiden jatko-osat.
Lisäksi hän on toiminut käsikirjoittajana ja karttasuunnittelijana.
Tällä hetkellä Kitase työskentelee tuottajana Final Fantasy XIII:n ja Compilation of Final Fantasy VII -kokoelman parissa. Hän myös johtaa Square Enixin 1. tuotanto-osastoa.
Tuotantoa

| Peli | Ilmestymisvuosi | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Mystic Quest | 1991 | Käsikirjoittaja |
| Romancing SaGa | 1992 | Kenttäkartan suunnittelija |
| Final Fantasy V | 1992 | Käsikirjoittaja ja kenttäsuunnittelija |
| Final Fantasy VI | 1994 | Ohjaaja ja käsikirjoittaja |
| Chrono Trigger | 1995 | Ohjaaja |
| Final Fantasy VII | 1997 | Ohjaaja ja käsikirjoittaja |
| Ehrgeiz | 1998 | Osa Final Fantasy VII -henkilöstöä |
| Final Fantasy VIII | 1999 | Ohjaaja |
| Final Fantasy X | 2001 | Tuottaja |
| Kingdom Hearts | 2002 | Tuottaja |
| Final Fantasy X-2 | 2003 | Tuottaja |
| Kingdom Hearts: Chain of Memories | 2004 | Tuottaja |
| Compilation of Final Fantasy VII | - | Tuottaja |
| Kingdom Hearts II | 2005 | Tuottaja |
| Final Fantasy XIII | 2009 | Tuottaja |
| Final Fantasy XIII-2 | 2011 | Tuottaja |
| Lightning Returns: Final Fantasy XIII | 2013 | Tuottaja |
Aiheesta muualla

Yoshinori Kitase Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Yoshinori Kitase MobyGamesissa (englanniksi)
Yoshinori Kitasen profiili Square Havenissä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Yoshio Katō

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Yoshio Katō
Syntymäaika: 1. elokuuta 1957 (ikä 67)
Syntymäpaikka: Saitama, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Maalivahti
Pituus: 180 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1980–1993 | JEF United Ichihara | 87 (0) |
Maajoukkue
| 1980–1981 | Japani | 8 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Yoshio Katō (jap. 加藤 好男, Katō Yoshio; s. 1. elokuuta 1957 Saitama) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Katō debytoi Japanin maajoukkueessa kesäkuussa 1980. Hän on pelannut kahdeksan maaottelua.
Aiheesta muualla

National Football Teams
Ingrid Thulin

| Ingrid Thulin |
| --- | --- |
 Ingrid Thulin 1960. Kuva: K W Gullers
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. tammikuuta 1926 Sollefteå
Kuollut: 7. tammikuuta 2004 (77 vuotta) Tukholma
Kansalaisuus:   Ruotsi
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Claes Sylwander (vih. 1952; ero 1955) Harry Schein (vih. 1956; ero 1989)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1948–1991
Merkittävät roolit:   Marianne Borg  Mansikkapaikka (1957)  Ester  Hiljaisuus (1963)  Märta Lundberg  Talven valoa (1963) 
Palkinnot
  Avellino Neorealism Film Festival  Paras naisnäyttelijä elokuvassa Öiset leikit 1966  Cannes Film Festival  Paras naisnäyttelijä elokuvassa Nära livet 1958  David di Donatello-palkinto  Erikoispalkinto elokuvasta Kuiskauksia ja huutoja 1974  Golden Goblet-palkinto  Parhaan naisnäyttelijän palkinto elokuvasta Nära livet (1958)  Guldbagge-palkinto  Paras naispääösa elokuvassa Hiljaisuus (1963)  Jussi-palkinto  Paras ulkomainen naisnäyttelijä elokuvassa Talven valoa (1963)  
Aiheesta muualla
www.ingridthulin.se
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Ingrid Lilian Thulin (27. tammikuuta 1926 Sollefteå – 7. tammikuuta 2004 Tukholma) oli kansainvälisen uran luonut ruotsalainen näyttelijä, joka muistetaan parhaiten useista rooleistaan Ingmar Bergmanin ohjaamissa elokuvissa.
Näyttelijäksi

Thulin muutti kotiseudultaan Tukholmaan jo 17-vuotiaana. Hän opiskeli ensin balettia ja kouluttautui sitten näyttelijäksi 1948–1951 Dramatenin oppilaskoulussa, missä hänen kurssitovereitaan olivat muun muassa Max von Sydow ja Margaretha Krook. Heti valmistumisvuonnaan hän sai kiinnityksen Dramatenin näyttelijäkuntaan, mutta siirtyi sieltä nopeasti ensin Nya teaterniin ja muutaman freelancer-vuoden jälkeen edelleen Malmön kaupunginteatteriin 1956. Pääosa Nya teaternin näytelmässä Gigi merkitsi läpimurtoa teatterissa.
Elokuvaura

Ensimmäiset elokuvaroolinsa Thulin teki vuonna 1948, mutta ennen yhteistyötä Ingmar Bergmanin kanssa hän ei päässyt merkittäviin osiin vaan ohjaajat keskittyivät hänen ylistettyyn skandinaaviseen kauneuteensa. Näyttelijän ensimmäinen Bergman-rooli oli Marianne elokuvassa Mansikkapaikka (1957). Noista ajoista lähtien hän kuului Bergmanin ympärille 1900-luvun puolivälistä muodostuneeseen kiinteään työryhmään, jonka muita näyttelijäjäseniä olivat muun muassa Gunnar Björnstrand, Erland Josephson, Max von Sydow, Harriet Andersson ja Bibi Andersson. Mansikkapaikan ohella hänen keskeisiä Bergman-töitään olivat Hiljaisuus (1963) sekä Kuiskauksia ja huutoja (1973). Esimerkiksi Talven valoa -elokuvassa (1963) hän mielellään kätki edustavan ulkonäkönsä näytellessään Gunnar Björnstrandin esittämän päähenkilön alistettua, ihottumasta kärsivää naisystävää.
Thulinille avautui kansainvälinen ura jo 1950-luvun puolivälissä, kun hän esiintyi yhdysvaltalaisen televisiosarjan muutamassa jaksossa. Sarjaan perustuvassa samannimisessä elokuvassa Kansainvälistä vakoilua (1956) hänellä oli päärooli Robert Mitchumin rinnalla. Kansainvälisen uran huipennus oli Sophie von Essenbeckn osa Luchino Viscontin natsi-Saksan analyysissa Kadotetut (1969). Thulin mainitaan usein Greta Garbon ja Ingrid Bergmanin jälkeen kaikkien aikojen merkittävimpänä ruotsalaislähtöisenä naispuolisena elokuvatähtenä.
Yksityiselämä ja muu toiminta

Thulin oli naimisissa Claes Sylwanderin kanssa 1952–1955 ja elokuvakriitikko Harry Scheinin kanssa 1956–1989. Kumpikin avioliitto päättyi avioeroon. Hän asui 1960-luvun lopulta asti Roomassa, missä omistautui vanhemmalla iällä tulevien näyttelijöiden opettamiseen. Thulinin muutamasta elokuvaohjauksesta tunnetuin on osaksi omaelämäkerrallinen Brusten himmel (1982), joka sijoittuu toisen maailmansodan aikaan.
Näyttelijän muistelmateos Någon jag kände ilmestyi 1992. Tammikuussa 2003 Thulin palasi Italiasta synnyinmaahansa Ruotsiin saamaan hoitoa todettuun syöpään ja kuoli siellä tuohon sairauteen vuotta myöhemmin, 20 päivää ennen 78. syntymäpäiväänsä.
Elokuvia > Ingmar Bergmanin ohjaamat elokuvat

1957 – Mansikkapaikka

1958 – Elämän kynnyksellä

1958 – Kasvot

1963 – Talven valoa

1963 – Ett drömspel (tv-elokuva)

1963 – Hiljaisuus

1968 – Suden hetki

1969 – Riitti (tv-elokuva)

1973 – Kuiskauksia ja huutoja

1984 – Harjoitusten jälkeen (tv-elokuva)
Elokuvia > Muita ruotsalaisia elokuvia

1960 – Domaren – tuomari (ohjaus Alf Sjöberg)

1966 – Öiset leikit (ohjaus Mai Zetterling)
Elokuvia > Kansainvälisiä elokuvia

| Vuosi | Elokuva | Maa | Ohjaaja | Rooli | Pääosissa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1956 | Kansainvälistä vakoilua (Foreign Intrigue) | Yhdysvallat | Sheldon Reynolds | Brita Lindquist | Robert Mitchum Geneviève Page |
| 1961 | Neljä ratsastajaa (Four Horsemen of the Apocalypse) | Yhdysvallat | Vincente Minnelli | Marguerite Laurier | Glenn Ford |
| 1965 | Puhelu keskiyöllä (Return from the Ashes) | Britannia | J. Lee Thompson | tohtori Michele Wolf | Maximilian Schell Herbert Lom |
| 1966 | Sota on loppunut (La Guerre est finie) | Ranska | Alain Resnais | Marianne | Yves Montand Geneviève Bujold |
| 1969 | Kadotetut (La Caduta degli dei) | Italia | Luchino Visconti | Sophie von Essenbeck | Dirk Bogarde Helmut Berger |
| 1975 | Mooses (Moses the Lawgiver) | Britannia, Italia | Gianfranco De Bosio | Mirjam | Burt Lancaster |
| 1975 | Häkki (La Cage) | Ranska | Pierre Granier-Deferre | Hélène | Lino Ventura |
| 1976 | Salon Kitty | Saksan Liittotasavalta | Tinto Brass | Kitty Kellermann | Helmut Berger |
Aiheesta muualla

Ingrid Thulinin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Ingrid Thulin Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ingrid Thulin Elonetissa
Ingrid Thulin NNDB:ssä
Yoshio Kikugawa

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Yoshio Kikugawa
Syntymäaika: 12. syyskuuta 1944
Syntymäpaikka: Shizuoka, Japani
Kuolinaika: 2. joulukuuta 2022 (78 vuotta)
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1968–1974 | Mitsubishi Motors | 94 (2) |
Maajoukkue
| 1969–1971 | Japani | 16 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Yoshio Kikugawa (jap. 菊川 凱夫, Kikugawa Yoshio; 12. syyskuuta 1944 Shizuoka – 2. joulukuuta 2022) oli japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Kikugawa debytoi Japanin maajoukkueessa lokakuussa 1969. Hän pelasi 16 maaottelua.
Aiheesta muualla

National Football Teams
Zealandia Bank

Zealandia Bank
| --- | --- |
Sijainti:  Pohjois-Mariaanit Yhdysvallat
Vesialue:  Tyynimeri 
Korkein kohta:  2  m 
Suojelualue:  Mariana Arc of Fire National Wildlife Refuge (d) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pohjois-Mariaanien kartta.
Zealandia Bank on yksi Pohjois-Mariaanien saarista. Se koostuu kahdesta merenpinnan yläpuolelle kohoavasta kivikosta ja vedenalaisesta tulivuoresta. Pienen koonsa vuoksi saarta ei näy useimmissa kartoissa. Saari löydettiin vuonna 1858. Zealandia Bankin korkein kohta kohoaa kahden metrin korkeuteen.
Zv

Zv tarkoittaa seuraavia:
Air Midwest, IATA-koodi ZV, lentoyhtiö
tsettavoltti, tunnus ZV, jännitteen yksikkö
tseptovoltti, tunnus zV, jännitteen yksikkö.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Zv”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Zeami Motokiyo

Zeami Motokiyon kehittämää nō-teatteria Itsukushiman pyhäköllä
Zeami Motokiyo (jap. 世阿弥 元清,  n. 1363 – n. 1443), jota kutsuttiin myös nimellä Kanze Motokiyo, oli japanilainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija. Näytelmien ja tärkeimmän teoreettisen kirjansa Fūshikaden lisäksi Zeami kirjoitti käytännöllisiä ohjeita näyttelijöille ja perusti nō-teatterin yhdessä isänsä Kan’amin kanssa.
Zeamin näyttelijäisä koulutti poikansa. Kun Kan’amin teatteri esitti näytelmän Japanin shōgun Ashikaga Yoshimitsulle, pojan isä pyysi, että Zeami pääsisi hoviin opiskelemaan taiteita. Shōgun suostui tähän ja otti pojan rakastajakseen, niin kuin tapa oli vuonna 1374.
Opiskeltuaan ja tultuaan teatteriin töihin isänsä paikalle hän jatkoi esittämistä ja kehitti oman tyylinsä, joka nykyään tunnetaan nimellä nō. Tyyli on sekoitus pantomiimia ja vokaalista akrobatiaa, ja se on kiehtonut japanilaisia satoja vuosia.
Melkein 50 näytelmää on kirjoitettu Zeamille. Näiden mukana ovat mestariteokset Izutsu ja Takasago. Takasagossa esiintyvää lausetta ”tuhannen syksyn nautinnot” käytetään sumokilpailuiden viimeisen päivän nimenä.
Zheng Qinwen

| Zheng Qinwen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. lokakuuta 2002 (ikä 22) Shiyan, Kiina
Kansalaisuus:   Kiina
Tennispelaaja
Pituus:  178 cm
Kätisyys:  oikea
Palkintorahat:  5 555 297 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  7. (29.1.2024)
Turnausvoittoja:  4
Voitot/tappiot:  208–91
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  loppuottelu (2024)
Ranskan avoimet:  4. kierros (2022)
Wimbledon:  3. kierros (2022)
Yhdysvaltain avoimet:  puolivälierät (2023)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  724 (26.10.2020)
Voitot/tappiot:  8–13
Grand Slam -turnauksissa
Wimbledon:  1. kierros (2022)
Aiheesta muualla
WTA
| Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten tennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten tennis. Olympialaiset  | Maa:   Kiina> Naisten tennis. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | Kaksinpeli |  |
Zheng Qinwen (kiin.: 郑钦文; pinyin: Zhèng Qīnwén; s. 8. lokakuuta 2002) on kiinalainen tennispelaaja ja olympiavoittaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 7 tammikuussa 2024. Hän on voittanut urallaan neljä WTA-turnausta kaksinpelissä.
Zheng pelasi WTA-kiertueella ensimmäisen kerran vuonna 2021 Palermo Ladies Openissa, jossa hän saavutti myös ensimmäisen voittonsa kukistamalla ensimmäisellä kierroksella Ljudmila Samsonovan. Vuoden 2022 Australian avoimissa Zheng teki grand slam -debyyttinsä voittaen ensimmäisellä kierroksella Aljaksandra Sasnovitšin. Toisella kierroksella hän hävisi viidenneksi sijoitetulle María Sákkarille. Turnauksen jälkeen hän nousi maailmanlistalla 100 parhaan joukkoon sijalle 80.
Vuonna 2023 Zheng voitti uransa ensimmäisen WTA-turnauksen Palermo Ladies Openissa, jossa hän voitti finaalissa Jasmine Paolinin erin 2–1 (6–4, 1–6, 6–1). Samana vuonna Zheng voitti toisen turnauksensa Zhengzhou Openissa kukistaen finaalissa Barbora Krejčíkován. Vuoden 2024 Australian avoimissa Zheng eteni urallaan ensimmäistä kertaa grand slam -turnauksen loppuotteluun. Zheng hävisi loppuottelun Aryna Sabalenkalle. Pariisin olympialaisissa Zheng eteni naisten kaksinpelissä loppuotteluun, jossa hän onnistui kaatamaan välierissä Iga Świątekin. Loppuottelussa Zheng voitti olympiakultaa kukistaen suoraan kahdessa erässä Donna Vekićin. Zhengistä tuli ensimmäinen kiinalainen, joka on voittanut tenniksen kaksinpelissä olympiakultaa.
John Osborne
Yksityiselämä

John Osbornen usein kaltoin kohdelluiksi tulleita puolisoita olivat Pamela Lane (1951–1957), Nuoren vihan alkuperäisnäyttelijä Mary Ure (1957–1963), kirjailija Penelope Gilliatt (1963–1968), näyttelijä Jill Bennett (1968–1977) ja kuvataidekriitikko Helen Dawson (1978–1994).
Teokset > Suomenkielisiä näytelmiä

Huvimestari (The Entertainer), suom. Raili Snell, 1960
Luther: näytelmä (Luther); suomentanut Pentti Saarikoski, Helsinki: Suomen Teatteriliitto 1961 (Näytelmämoniste)
Nuori viha: 3-näyt. näytelmä (Look back in anger); suom. Maini Palosuo, Helsinki: Suomen Teatteriliitto [i.a.] (Näytelmämoniste)
Teokset > Alkukielisiä näytelmiä

The Devil Inside Him (1950, Stella Lindenin kanssa)
The Great Bear (1951, esittämätön)
Personal Enemy (1955, Anthony Creightonin kanssa)
Look Back in Anger Nuori viha (1956)
elokuvasovitukset 1959 ja 1980
televisionäytelmä 1989, ohj. Judi Dench
The Entertainer (Huvimestari , 1957)
elokuvasovitus Kun hymy hyytyy (1960)
Epitaph for George Dillon (1958, Creightonin kanssa)
The World Of Paul Slickey (1959, musikaali)
A Subject Of Scandal And Concern (tv-dokumenttinäytelmä, 1960)
Luther (1961)
Plays for England (1962)
The Blood of the Bambergs
Under Plain Cover
Tom Jones – hulivilihurmuri (1963, elokuvakäsikirjoitus)
Inadmissible Evidence (1964)
A Patriot for Me (1965)
elokuvasovitus Eversti Redl (1985)
A Bond Honoured (1966, sovitus Lope de Vegan näytelmästä La fianza satisfecha)
The Hotel In Amsterdam (1968)
Time Present (1968)
Ne 600 urhoollista (1968, kreditoimaton elokuvakäsikirjoitus)
The Right Prospectus (1970, TV)
West Of Suez (1971)
A Sense Of Detachment (1972)
The Gift Of Friendship (1972, TV)
Hedda Gabler (1972, Ibsen-sovitus)
Ms, Or Jill And Jack (1974, TV)
The End Of Me Old Cigar (1975)
The Picture Of Dorian Gray (1975, Wilde-sovitus)
Almost A Vision (1976, TV)
Watch It Come Down (1976)
Very Like A Whale (1980, TV)
You're Not Watching Me, Mummy (1980, TV)
A Better Class of Person (1985, omaelämäkerran pohjalta televisiolle)
God Rot Tunbridge Wells (1985, TV)
The Father (1989, Strindberg-sovitus)
Déjàvu (1992)
Käännös suomeksi
Zuñit

We-Wa, kuuluisa zuñi-käsityöläinen.
Zuñit (ashiwit) ovat Yhdysvaltain lounaisosissa elävä intiaanikansa. Zunien kieli ei kuulu mihinkään tunnettuun kielikuntaan.
Kun espanjalaiset kohtasivat zuñit, he asuivat Hawikuhissa ja viidessä–kuudessa muussa pueblokylässä.
Zuñit koostuivat 13:sta matrilineaarisesta klaanista. Zuñit olivat hyvin uskonnollisia muiden pueblointiaanien mukaan. 1800-luvun aliussa zuñi-pueblossa asui noin 10 000. Zuñit lienevät varmemman anasazi-kulttuurin jälkeläisiä. Espajalaiset olivat 1640-luvulla zuñien alueelle saapuessaan pettyneitä, kun eivät löytäneet "seitsemää Cibolan kaupunkia", joista voisi ryöstää kultaa. Nälkiintyneet espanjalaiset voittivat zuñit taistelussa ja asettuivat taloksi zuñien puebloon.
Nykyään zuñi-pueblossa asuu noin 6 000 zuñia. Heimon uskotaan asuneen samalla paikalla 1300 vuotta.
Whitechapel (täsmennyssivu)

Whitechapel voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Whitechapel, Lontoon kaupunginosa
Whitechapelin metroasema, Lontoon metroasema
Whitechapel, yhdysvaltalainen deathcore-yhtye
Whitechapel, yllä mainitun yhtyeen vuonna 2012 ilmestynyt neljäs albumi
Whitechapel, brittiläinen televisiosarja
Whitechapel, kylä Lancashiressä, Englannissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Whitechapel”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
John Mills

| John Mills |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  John Mills (alun perin Lewis Ernest Watts Mills)
Syntynyt: 22. helmikuuta 1908 Felixstowe, Suffolk
Kuollut: 23. huhtikuuta 2005 (97 vuotta) Denham, Lontoo
Kansalaisuus:  Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
John Mills (22. helmikuuta 1908 – 23. huhtikuuta 2005) oli englantilainen näyttelijä, joka esiintyi urallaan yli 120 elokuvassa.
Elämä

John Mills syntyi vuonna 1908 Felixstowessa Suffolkissa. Hänen syntymänimensä oli Lewis Ernest Watts Mills, mutta hän vaihtoi sen 1920-luvun alussa muutettuaan Lontooseen.
Mills meni 1920-luvun alkupuolella sisarensa rohkaisemana tanssikouluun Lontooseen. Ensimmäiset elokuvaroolinsa Mills sai 1930-luvun alussa kierreltyään sitä ennen eri tanssi- ja teatteriryhmissä. Läpimurtonsa hän teki toisen maailmansodan aikana elokuvassa Meri on kohtalomme (In Which We Serve).
Millsillä oli hyvin pitkä ura, joka kesti 1930-luvulta aina 2000-luvulle saakka, ja hän ehti esiintyä yli sadassa elokuvassa. Uransa alussa hän tuli tunnetuksi sotilasrooleista, ja nousi yhdeksi maansa suosituimmista näyttelijöistä. Myöhemmin urallaan hän keskittyi luonnerooleihin, eräänlaisena uran kohokohtana voidaan pitää esiintymistä vuoden 1970 elokuvassa Ryanin tytär (Ryan's Daughter), josta hän sai parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon.
John Mills aateloitiin vuonna 1976, ja vuonna 2002 hän sai elämäntyöstään arvostetun BAFTA-palkinnon. Mills menehtyi vuonna 2005 keuhkokuumeeseen kotonaan Denhamissa.
Mills oli naimisissa kahdesti. Ensimmäinen vaimo oli näyttelijä Aileen Raymond, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1927; liitto päättyi eroon vuonna 1941. Vuonna 1941 Mills meni naimisiin näytelmäkirjailija Mary Hayley Bellin kanssa. He saivat kaksi tytärtä, Hayleyn ja Julietin, jotka molemmat ovat tehneet pitkän uran näyttelijöinä. Hayley Millsin poika Crispian on 1990-luvulla perustetun Kula Shaker -yhtyeen laulaja. Millsin ensimmäinen vaimo Aileen kuoli 28. huhtikuuta 2005, vain muutamaa päivää myöhemmin kuin entinen miehensä, ja Mary Hayley Bell menehtyi 1. joulukuuta 2005.
Valikoitu filmografia

Forever England (1935)
Meri on kohtalomme (In Which We Serve) (1942)
Onnelliset vuodet (This Happy Breed) (1944)
Lähimmäisen vaimo (Waterloo Road) (1944)
Tie tähtiin (The Way to the Stars) (1945)
Suuret toiveet (Great Expectations) (1946)
Lokakuun mies (The October Man)
Scott, Etelänavan valloittaja (Scott of the Antarctic) (1948)
The History of Mr Polly (1949)
Vaikea valinta (Hobson's Choice) (1954)
Sankareiden vankileiri (The Colditz Story) (1955)
Paluu helvetistä (Ice Cold in Alex) (1958)
Kohtalokas kotiinpaluu (Tiger Bay) (1959)
Robinsonin perhe (Swiss Family Robinson) (1960)
Sankarin kunnia (Tunes of Glory) (1960)
Kuningasrotta (King Rat) (1965)
Tappajaiset (The Wrong Box) (1966)
Oi! Mikä ihana sota (Oh! What a Lovely War) (1969)
Ryanin tytär (Ryan's Daughter) (1970)
Nuori seikkailija (Young Winston) (1972)
Vihan lähde (Oklahoma Crude) (1973)
39 askelta (The Thirty-Nine Steps) (1978)
Gandhi (1982)
Who’s That Girl (1987)
Hamlet (1996)
Kirjallisuutta

Timonen, Topi E.: ”John Mills ja onnelliset vuodet”. Filmihullu 1/2021.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
John Millsin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
BBC:n artikkeli Millsin kuolemasta
John Mills Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
BBC:n artikkeli Millsistä
Wikiuutisissa artikkeli Millsin kuolemasta
Yoshio Okada

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Yoshio Okada
Syntymäaika: 11. elokuuta 1926
Syntymäpaikka: Kobe, Japani
Kuolinaika: 22. kesäkuuta 2002 (75 vuotta)
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  | Kwangaku Club Rokko Club |  |
Maajoukkue
| 1951–1954 | Japani | 7 (0) |
Yoshio Okada (jap. 岡田 吉夫; 11. elokuuta 1926 Kobe – 22. kesäkuuta 2002) oli japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Okada debytoi Japanin maajoukkueessa maaliskuussa 1951. Hän on pelannut seitsemän maaottelua.
Aiheesta muualla

National Football Teams
Jalkaväkirykmentti 28 (jatkosota)

| Jalkaväkirykmentti 28 |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1941 - 1942
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Jalkaväkirykmentti 28 (JR 28) oli jatkosodan Suomen maavoimien rykmentti, jonka Savonlinnan suojeluskuntapiiri perusti sen jälkeen, kun 17. kesäkuuta 1941 oli annettu kutsu ylimääräisiin kertausharjoituksiin, pääosin Kerimäen-Savonlinnan-Rantasalmen-Joroisten-Jäppilän alueen reserviläisistä. Rykmentti liitettiin 2. divisioonaan.
Perustaminen

Esikunta
Esikuntakomppania
I pataljoona (I/JR 28)
II pataljoonan (II/JR 28) miehistö oli suurelta osin kotoisin Rantasalmelta ja sen lähikunnista.
III pataljoonan (III/JR 28) henkilöstön pääosan kotipaikka oli Joroinen, Jäppilä ja Varkaus.
13. komppania eli kranaatinheitinkomppania (13./JR 28)
14. komppania eli tykkikomppania (14./JR 28)
Kolonna (Kol./JR 28)
Puolustusvoimien materiaalitilanne oli jatkosodan alkaessa huomattavasti parempi kuin talvisodan alussa, mutta kenttäarmeijan rykmentit eivät käytännössä kuitenkaan tulleet varustetuiksi kaikin osin määrävahvuuksien mukaisiksi.
Komentaja(t) > JR 28

eversti Torsti Kotilainen 17. kesäkuuta 1941 - 3. huhtikuuta 1942
Komentaja(t) > II/JR 28

kapteeni Eino Kuvaja
kapteeni Tuomas Hyttinen
Keskittäminen

Jalkaväkirykmentti 28 keskitettiin tulevalle, suunnitellun puolustustehtävän mukaiselle, toiminta-alueelleen 21.-23. kesäkuuta 1941. Toiminta-alue sijoittui noin 15 kilometriä valtakunnan rajasta länteen. Sen itäpuolelle oli ryhmittyneenä Jalkaväkirykmentti 7.
Suomen poliittinen johto totesi Suomen olevan sodassa 25. kesäkuuta 1941.