stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ranskan presidentinvaali 2007
Ehdokkaat

| Kandidaatti | Puolue | 1>  kierros.Äänet | 1>  kierros. % | 2>  kierros.Äänet | 2>  kierros. % | Asema toisella kierroksella |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nicolas Sarkozy | Union pour un mouvement populaire | 11 448 663 | 31,18 % | 18 983 138 | 53,06 % | Selviytyi |
| Ségolène Royal | Sosialistipuolue, PRG:n ja MRC:n tukema | 9 500 112 | 25,87 % | 16 790 440 | 46,94 % | Selviytyi |
| François Bayrou | Union pour la démocratie française, AL:n, Cap21, le MEI, PF ja RCF tukema | 6 820 119 | 18,57 % |   |   | Ei testamentannut ääniään. |
| Jean-Marie Le Pen | Front national, MNR ja PP:n tukema | 3 834 530 | 10,44 % |   |   | Kehotti jättämään äänestämättä. |
| Olivier Besancenot | Ligue communiste révolutionnaire | 1 498 581 | 04,08 % |   |   | Kehotti osoittamaan mieltään 1. toukokuuta sosialiipalvelujen puolesta ennen kuin kehotti äänestämään Nicolas Sarkozya vastaan tukematta SégolÈne Royalia.. |
| Philippe de Villiers | Mouvement pour la France | 818 407 | 02,23 % |   |   | Kehotti äänestämään Nicolas Sarkozya. |
| Marie-George Buffet | Gauche populaire et antilibérale, PCF:n tukema | 707 268 | 01,93 % |   |   | Kehotti äänestämään Ségolèn Royalia. |
| Dominique Voynet | Vihreät, RPS:n tukema | 576 666 | 01,57 % |   |   | Kehotti äänestämään Ségolèn Royalia. |
| Arlette Laguiller | Lutte ouvrière | 487 857 | 01,33 % |   |   | Kehotti äänestämään Ségolèn Royalia. |
| José Bové | Ei puoluetta, CIUN;n tukema | 483 008 |  01,32 % |   |   | Kehotti äänestämään Ségolèn Royalia. |
| Frédéric Nihous | Metsästys, Kalastus, Luonto, Perinne | 420 645 |  01,15 % |   |   | Kehotti hylkäämään « Vihreiden inspiroiman rankaiseva ekologisuuden » ja « eikä antanut kandidaattien huijata itseään ». |
| Gérard Schivardi | Comité national pour la reconquête des services publics, PT tukema | 123 540 | 00,34 % |   |   | Ei kertonut. Äänesti tyhjää « henkilökohtaisesti ». |
|   |   |   |   |   |   |  |
| Ilmaistut äänet | Ilmaistut äänet | 36 719 396 | 98,56 % | 35 773 578 | 95,80 % |  |
| Absoluuttinen enemmistö | Absoluuttinen enemmistö | 18 359 698 | 50 % |  |  |  |
| Hylätyt | Hylätyt | 534 846 | 1,44 % | 1 568 426 | 4,20 % |  |
| Äänestäneet | Äänestäneet | 37 254 242 | 83,77 % | 37 342 004 | 83,97 % |  |
| Pidättäytyminen | Pidättäytyminen | 7 218 592 | 16,23 % | 7 130 729 | 16,03 % |  |
| Rekisteröityneet äänestäjät | Rekisteröityneet äänestäjät | 44 472 834 |  | 44 472 733 |  |  |
| Résultats officiels du Conseil constitutionnel : premier tour, second tour | Résultats officiels du Conseil constitutionnel : premier tour, second tour | Résultats officiels du Conseil constitutionnel : premier tour, second tour | Résultats officiels du Conseil constitutionnel : premier tour, second tour | Résultats officiels du Conseil constitutionnel : premier tour, second tour | Résultats officiels du Conseil constitutionnel : premier tour, second tour |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ranskan presidentinvaali 2007 Wikimedia Commonsissa
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vaalin viralliset tulokset Ranskan sisäministeriön sivuilla
Koko maan äänimäärät
Tuloskartta (Arkistoitu – Internet Archive) (Libération)
Explanation of the French presidential election (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jari Kekäle

Jari Kekäle (s. 24. maaliskuuta 1966) on suomalainen gospel-musiikin säveltäjä, sanoittaja ja laulaja sekä teologi.
Yleistä

Kekäle on koulutukseltaan teologi. Hän valmistui 1991 Helsingin yliopistosta teologian kandidaatiksi, ja hänet vihittiin papiksi 2. toukokuuta 1992. Kekäle väitteli teologian tohtoriksi 2007 (väitöskirja Postmoderni isyys ja uskonnollisuus: Tarinallinen näkökulma). Hän on toiminut pappina lähinnä opiskelija- ja koululaistyössä. Hänen työpaikkanaan oli Suomen Evankelisluterilainen Opiskelija- ja Koululaislähetys ry (OPKO) vuoteen 2006 saakka. Nykyään hän toimii perheneuvojana. Kekäle kuuluu luterilaisen kirkon ulkopuolella toimivan Lähetyshiippakunnan papistoon.
Jari Kekäle on julkaissut ainakin kahdeksan CD:tä. Useat sävellykset ovat nousseet suosituimpien hengellisten laulujen joukkoon. Lisäksi hän on sanoittanut 2006 ilmestyneen ja Tommi Kaleniuksen säveltämän, psalmiteksteihin perustuvan CD:n Ihmeellisesti tehty. Jari on myös julkaissut äänikasetit Armollinen valkeus ja Juurille.
Kekäleen sävellyksiä on lisäksi ilmestynyt muiden artistien levyillä. Tilkkutäkki 2 -levyllä Marzi Nyman tulkitsee Kekäleen ehkä tunnetuimman kappaleen Laula ihmisille.
Lisäksi Kekäle on tehnyt yhteistyötä muiden lauluntekijöiden kuten Tommi Kaleniuksen kanssa.
Jo Kekäleen pro gradu -tutkielma oli käsitellyt C. S. Lewisia: "C. S. Lewisin Narnia todellisuuden peilinä" (1991). Vuonna 2005 ilmestyi Kekäleen ja Esko Murron kirjoittama kirja Narnia todellisuuden pelinä. Kirjassa tarkastellaan Narnia-kirjoja kristillisestä näkökulmasta.
Diskografia > Mahdoton kiehtoo (1992)

Ihmisen muotoinen elämä
Labyrintti
Itsensä pelastamisen ihanuus
Tulkaa tänne
Veden varaan
Lapsuuden henki
Heikkous
Suutele minua totuus
Raha kapinoi
Mahtaako se riittää
Jumalattoman pitkä matka
Kulkekaa tietä Kristuksen
Mitä kauemmin kanssasi kuljen
Diskografia > Ihmisen osa (1995)

Sitäkö on olla vapaa
Kuka viitsisi korjata sen
Laupeuden taivaan alla
Ihmisen osa
Ihmiseksi syntynyt
Hiljainen huokaus
Paratiisin palasia
Silmäterä
Aavistuksia
Kuuma kuiskaaja
Leipää ja viiniä
Helminauha
Huomiseen
Sait jotain uutta aikaan
Diskografia > Arjen juhlissa (PSCD-11) (1996)

Ihanan kauheeta
Kosketa sinä rumaa
Arjen juhlissa
Minäkö sen tein?
Minä uskon ystävyyteen
Pyöreitä vuosia
Kiire
Nyt sitä tarvitaan
Prinssin suudelma
Sanojen hautausmaa
On armosi sinun valtikkas
Kenen on tämä maa?
Tuuliviiri
Diskografia > Kokonainen ihminen, Jari Kekäle & CO (SLEYCD-311) (1999)

Paperienkeli
Jumala kumartuu
Sinun kanssasi me teemme sen
Sanoja hakemassa
Kokonainen ihminen
Minä en ollut mukana
Ihmissydän
Pidä hyvänäsi
Punahilkka
Pimeyden sydän
Rikkaat köyhät, köyhät rikkaat
Eksynyt Jumalan valtakuntaan
Palvelukseen halutaan
On parempi niin
Joel Jeremias
Viimeinen sana
Diskografia > Oven raosta, Jari Kekäle & CO (OPKOCD-01) (2001)

Sen verran
Oven raosta
Ei aleta vaatteista
Liian kauan
Salaisuuden varjo
Itkeä vai nauraa?
Vain yksi aurinko
Elämän sylissäBeatitudo
Jos sun tahtos on
Elämä läikkyy (Hallelujah)
Nimesi hehkuu
Diskografia > Laulut (Jari Kekäle & CO) (OPKOCD-02) (2004)

Arjen juhlissa
Laula ihmisille
Heikkous
Anna sitä leipää
Minun vaimoni
Kuvastimesta
Kosketa sinä rumaa
Ei kenenkään maa
Miika-poikani
Kovaa hommaa kuoleminen
Tulkaa tänne
Väsyneen ankanpojan laulu
Viimeinen sana
Kirjat

Jari Kekäle: Pyhän Hengen tie.  Perussanoma, 1997.  ISBN 951-888-234-7
Kekäle, Jari & Murto, Esko: Narnia todellisuuden peilinä.  (Ajan ilmiöitä Raamatun valossa. Mistä on kysymys? 8)  Helsinki:  Uusi tie, 2005.  ISBN 951-619-439-7
Aiheesta muualla

Jari Kekäle: Pitääkö usko kokea? (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
↑  Jari Kekäle Lähetyshiippakunta. Viitattu 19.2.2025.
Capua (antiikin kaupunki)

| Capua> Colonia Julia Augusta Felix Capua |
| --- | --- |
 Capuan amfiteatterin rauniot.
Sijainti
 Capua
Koordinaatit:  41°5′9″N, 14°15′0″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Santa Maria Capua Vetere, Caserta, Campania
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  800-luku eaa. – 840 jaa.
Huippukausi:  300-luku eaa. – 300-luku jaa.
Kulttuuri:  Villanovan kulttuuri antiikki
Valtakunta:  Rooman valtakunta Länsi-Rooman valtakunta
Alue:  Campania, Regio I Latium et Campania, Italia
Aiheesta muualla
  Capua Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Capua (lat., alun perin Vulturnum, m.kreik. Καπύη, Kapyē) oli antiikin aikainen kaupunki Campaniassa Italiassa. Se sijaitsi nykyisen Santa Maria Capua Veteren kaupungin paikalla noin neljä kilometriä kaakkoon nykyisestä Capuan kaupungista.
Capua oli Campanian tärkein kaupunki ja yksi koko roomalaisen Italian merkittävimmistä kaupungeista. Kaupungin alkuperä oli Villanovan kulttuurissa ja etruskikulttuurissa. Samnilaiset valloittivat Capuan noin vuonna 424/423 eaa. Noin vuonna 338 eaa. kaupunki tuli Rooman valtapiiriin. Julius Caesar teki siitä colonian vuonna 59 eaa. Kaupunki tunnettiin vauraudestaan sekä muun muassa gladiaattorikouluistaan.
Capua säilyi olemassa aina keskiajalle vuoteen 840 saakka, jolloin sen paikka hylättiin saraseenien hyökkäyksen jälkeen. Myöhemmin asukkaat perustivat kaupunkinsa uudelleen mutta eri paikkaan nykyisen Capuan paikalle. Antiikin Capuan paikalle puolestaan kehittyi myöhemmin nykyinen Santa Maria Capua Vetere (”Vanha Capua”).
Maantiede

Capua sijaitsi Campanian pohjoisosassa Tifata-vuoren (Tifata mons) juurella sen länsipuolella, noin kaksi kilometriä etelään Vulturnus (nyk. Volturno) -joesta. Augustuksen aluejaossa kaupunki kuului Latium et Campanian alueeseen.
Nimestä huolimatta antiikin Capua ei sijainnut nykyisen Capuan kaupungin paikalla; siinä sijaitsi antiikin ajan Casilinumin kaupunki. Antiikin Capua sen sijaan sijaitsi nykyisen Santa Maria Capua Veteren kaupungin paikalla noin kolme roomalaista mailia eli noin 4,4 kilometriä Casilinumista ja nykyisestä Capuasta kaakkoon. Capuasta koilliseen sijaitsi Caiatia, itään Saticula, kaakkoon Calatia, Suessula ja Acerrae, etelään Atella ja Cumaenlahden (Cumanus sinus, nyk. Napolinlahti) rannalla Neapolis, länteen Tyrrhenanmeren rannikolla Volturnum ja Sinuessa, ja luoteeseen jo mainittu Casilinum ja sen takana Cales.
Capua hallitsi kukoistuksensa aikoina laajaa maa-aluetta, joka ulottui aina Vulturnuksen suulle saakka. Tästä alueesta joen eteläpuolinen alue tunnettiin ainakin myöhempinä aikoina Campanian tasankona tai alueena (Campanus ager), ja se muodosti kaupungin pääalueen. Joen pohjoispuolinen osa taas tunnettiin Falernuksen tasankona tai alueena (Falernus ager). Joskus kyseinen nimi ulotettiin kattamaan koko hedelmällinen alue joelta tasankoa pohjoislaidalla rajanneille vuorille saakka. Joskus sillä taas viitattiin vain alueen länsiosaan, joka sijaitsi Massicus-vuoren (Massicus mons, nyk. Monte Massico) juurella, siinä missä itäpuoli Callicula-vuoren (Callicula mons) juurella Calesin ja Casilinumin välillä tunnettiin Stellatiksen tasankona (Stellatis campus).
Capua oli Roomasta tulleen Via Appian alkuperäinen päätepiste. Sinne päättyi myös Roomasta tullut, Via Appiaa pohjoisempana kulkenut Via Latina. Etäisyys Roomasta oli kumpaakin tietä pitkin 131–132 mailia eli noin 194 kilometriä. Via Appiaa jatkettiin myöhemmin Capuasta kaakkoon aina Brundisiumiin saakka.
Historia > Varhaisvaiheet

Capuan varhaisvaiheet liitetään varhaisrautakautiseen Villanovan kulttuuriin eli eräänlaiseen etruskilaisen kulttuuriin varhaisvaiheeseen 800-luvun eaa. puolivälissä. Kaupungin katsotaan kehittyneen etruskikaupungiksi 600-luvulla eaa. On mahdollista, että etruskikaupunki perustettiin varhaisemman oskilaisen asutuksen paikalle.
Antiikin lähteet ovat varsin yksimielisiä siitä, että Capuan olisivat perustaneet etruskit. Näkemys esiintyy muun muassa Cato vanhemmalla Velleius Paterculuksen mukaan, sekä Strabonilla. Myyteissä kaupungin perustajaksi esitettiin Capys, mutta siitä, kuka hän oli, oli erimielisyyksiä. Jotkut tekivät hänestä Aineiaan aikalaisen tai yhdistivät hänet Alba Longan kuninkaisiin, kun taas toiset sijoittivat hänet paljon myöhäisempään aikaan ja esittivät hänet samnilaisten valloittajien johtajana vuonna 424/423 eaa.
Kaupungin perustamisen ajankohdasta oli suuria erimielisyyksiä. Velleius sanoo, että toiset, joiden nimiä hän ei mainitse, pitivät kaupunkia Roomaakin vanhempana, ja ajoittivat sen perustamisen noin vuoteen 800 eaa. Caton hän taas sanoo katsoneen, että kaupunki olisi ollut perustettu niinkin myöhään kuin 471 eaa. Ensin mainittu eli varhaisempi ajoitus on ehkä omaksuttu siksi, että ajoitus saataisiin sopimaan yhteen myyttisen Capyksen ajoituksen kanssa, mutta nykytutkimuksessa katsotaan, että se myös sopii myöhäistä ajoitusta paremmin yhteen arkeologisten löytöjen kanssa.
Capuan nimen alkuperä on epävarma. Jotkut johtivat sen kaupungin perustajana pidetystä Capyksestä. Usein on sen sijaan katsottu Liviuksen tavoin, että nimi olisi johdettu sanasta campus, ”tasanko”, sillä kaupunki sijaitsi hedelmällisellä tasangolla. Ainakin nimi on kiinteästi yhteydessä Campanian maakunnan nimeen. Kaupunkilaisia kutsuttiin campaneiksi (Campani, yks. Campanus), ja aluetta nimellä Campanus ager. Niin myös Vergilius käyttää kaupungista nimitystä Campana urbs. Strabon sen sijaan johti kaupungin nimen sanasta caput, ”pää”, sillä se oli seutunsa keskus. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymin Campanus lisäksi myös nimityksiä Capuensis ja Capuanus, kreikaksi Kapyanos (Καπυανὸς) ja Kapyēsios (Καπυήσιος).
Antiikin lähteissä on erimielisyyttä myös siitä, milloin kaupunki ensimmäisenä sai Capuan nimen. Livius sanoo, että sen etruskiaikainen nimi olisi ollut Vulturnum, ja että se olisi saanut nimen Capua samnilaisilta. Toiset lähteet taas esittävät Capuan itsensä alkuperältään etruskilaisena nimenä. Nimen täytyy ainakin olla samnilaisvalloitusta varhaisempi, sillä Stefanos Byzantionlainen sanoo jo Hekataioksen käyttäneen nimeä Capua.
Historia > Etruski- ja samnilaisaika

Vaikuttaa siltä, että etruskien vallan alla Capua oli merkittävin niistä 12 kaupungista, jotka etruskit perustivat seudulle, ja niin sillä oli tavallaan ensiasema muihin nähden. Lisäksi kaupunki kehittyi niin kukoistavaksi ja vauraaksi, että se ohitti tässä useimmat muut Italian kaupungit. Ylellisyyden kuvataan kuitenkin tehneen kaupunkilaisista heikkoja, ja niin he olivat vaikeuksissa sotaisampien samnilaisten kanssa. Capuan etruskit joutuivat lopulta ostamaan rauhan antamalla samnilaisille kansalaisoikeudet ja jakamalla kaupunkinsa ja maansa heidän kanssaan. Lopulta samnilaiset kuitenkin yllättivät etruskiasukkaat erään juhlan aikana ja surmasivat nämä, ja saivat kaupungin niin kokonaan itselleen. Tämä ajoitetaan vuoteen 424/423 eaa.
Tapahtuma voi viitata siihen, että etruskit olivat olleet kaupungissa lähinnä hallitseva yläluokka, kun taas suuri osa väestöstä saattoi olla oskeja, jotka saivat vallanvaihdon kautta vain suuremman vapauden, ja lopulta sulautuivat yhteen valloittajien kanssa campanialaisiksi. Siksi voidaan olettaa, että Diodoros Sisilialainen viittaa juuri tähän tapahtumaan puhuessaan campanialaisen kansan syntymästä. Hän kuitenkin ajoittaa tapahtuman 17 vuotta varhaisempaan aikaan, vuoteen 440 eaa.
Samnilaisten vallanpitäjien ja oskiväestön ero vaikutti myöhemmin ilmeisesti siihen, että Capuassa kuten muissakin Campanian kaupungeissa esiintyi puolueriitoja aristokraattisen ja kansanpuolueen välillä. Yläluokan vaihtuminen etruskeista samnilaisiin ei vaikuttanut kaupungin kukoistukseen, vaan se nousi niin rikkaaksi ja väkirikkaaksi, että Livius kutsuu sitä noin vuoden 343 eaa. yhteydessä ”Italian vauraimmaksi kaupungiksi” (”urbs maxima opulentissimaque Italiae”). Antiikin kirjailijat mainitsevat usein capualaisten ylellisen elämäntavan, jonka sanotaan ylittäneen jopa sanonnaksi muuttuneen sybarislaisen tuhlailevaisuuden.
Ylellisyyden kuvataan tehneen kaupungin samnilaisista vallanptäjistä yhtä heikkoja kuin etruskit olivat aiemmin olleet, eivätkä he näin voineet enää torjua vuorilla asuneita kovaluonteisempia veljeskansojaan. Kun sidicinit sitten pyysivät capualaisten apua vuoriston samnilaisten hyökkäyksiä vastaan, capualaiset tulivat apuun, mutta kärsivät tappion tasangolla Tifata-vuoren ja kaupunkinsa välillä. Capualaiset joutuivat vetäytymään muuriensa suojiin ja puolestaan pyytämään apua roomalaisilta. Roomalaiset vapauttivat kaupungin samnilaisten uhan alta, mutta kaupunkiin tämän seurauksena tulleet roomalaiset tekivät samanlaisen petoksellisen verilöylyn, jolla samnilaiset itse olivat saaneet kaupungin hallintaansa. Näin Capua tuli Rooman valtaan. Samalla muut campanialaiset nousivat kapinaan ja liittoutuivat latinalaisten kanssa, mutta kärsivät tappion Roomaa vastaan. Nämä tapahtumat ajoitetaan noin vuosiin 343–338 eaa.
Historia > Roomalaisaika > Keisariaika

Rooman keisariajalla Capua esiintyy antiikin lähteissä harvemmin, mutta se säilyi edelleen kukoistavana ja väkirikkaana kaupunkina. Strabon kutsuu sitä Campanian metropolikseksi, ja sanoo kaupungin ohittaneen kaikessa seudun muut kaupungit, niin etttä ne olivat siihen verrattuna vain pikkukaupunkeja. Capua sai uusia veteraanisiirtokuntalaisia keisari Neron aikana. Vuoden 69 jaa. levottomuuksissa kaupunki oli Vitelliuksen puolella, mikä johti kaupungin usean merkittävän suvun tuhoon.
Paljon myöhemmällä ajalla, 300-luvulla Ausonius sanoi Capuan taantuneen aiemmasta kukoistuksestaan, sillä se oli aiemmin ollut kuin ”toinen Rooma”, mutta luki sen silti koko Rooman valtakunnan kahdeksanneksi merkittävimmäksi kaupungiksi. Ainakin on selvää, ettei koko Etelä-Italiassa ollut sille haastajaa. Myöhemmin Länsi-Rooman kaatuessa kaupungin vauraus teki sitä barbaarien hyökkäysten erityisen kohteen. Vandaalit valloittivat ja tuhosivat sen Geiserikin johdolla vuonna 456. Kaupunki ei koskaan toipunut tästä iskusta täysin, mutta esiintyy silti edelleen Belisariuksen goottisotien aikana.
Historia > Keskiaika

Capua vaikuttaa toipuneen jälleen, sillä Paulus Diaconus mainitsee sen 700-luvulla edelleen yhtenä Campanian kukoistavimmista kaupungeista. Kaupunki tuhoutui lopullisesti, kun saraseenit valloittivat sen vuonna 840. Koska kaupungin sijainti tasangolla oli suojaton, paikka hylättiin tämän jälkeen kokonaan, ja jäljelle jääneet asukkaat siirtyivät läheisille vuorille. Vuonna 856 heidän piispansa Landulfus sai heidät kuitenkin palaamaan ja asettumaan antiikin Casilinumin kaupungin paikalle lähelle antiikin Capuaa. Se muutettiin vahvaksi linnoitukseksi ja sai antiikin aikaisen kaupungin nimen. Tämän vuoksi nykyinen Capua sijaitsee eri paikassa kuin antiikin Capua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Capua Wikimedia Commonsissa
Ancient Capua. (englanniksi)
Via Appialla sijainnut niin kutsuttu Hadrianuksen kaari.
Etruskilainen rituaalikalenteri Capuasta, 400-luku eaa.
Capuasta löydetty kreikkalainen, Polygnotoksen punakuviotekniikalla koristelema stamnos, n. 450–420 eaa. Maalauksessa Akhilleus surmaa Memnonin. Antiikin Capuan arkeologinen museo.
Haudasta löydettyä esineistöä. Antiikin Capuan arkeologinen museo.
Capuan lyömä uncia, n. 216–211 eaa. Kuvituksessa Artemiin tai Dianan pää sekä villikarju ja teksti  (KAPU) oskilaisella kirjaimistolla.
Capuan lyömä semuncia, n. 216–211 eaa. Kuvituksessa Minervan pää attikalaisella kypärällä sekä norsu.
Capuan Venus. Capuasta löydetty roomalaisaikainen kopio hellenistisestä alkuperäis­veistoksesta noin vuodelta 310–200 eaa. Napolin arkeologinen museo.
Kaavakuva Capuasta.
Capuan amfiteatterin areenaa.
Capuan mithraeum.
”Carceri Vecchie” -nimellä tunnetun mausoleumin opus reticulatum -seinää.
Helinä

| Helinä |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  20. helmikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Heli, Hely, Heljä
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Helena
Infobox OKNimi-testi OK: 
Helinä on suomalainen naisen etunimi. Helinän nimipäivä on 20. helmikuuta.
Nimen alkuperä

Nimi saattaa polveutua kreikan jumalatar Helenasta, viisauden jumalattaresta. Toisaalta se on myös monta sataa vuotta vanha perinteinen suomalainen nimi, jonka suosio on pikkuhiljaa lisääntymässä.
Suomessa nimi Helinä on Digi- ja väestötietoviraston nimipalvelun mukaan annettu 1900-luvun alusta helmikuuhun 2025 mennessä kaikkiaan 11 864 henkilölle, jotka ovat kaikki olleet naisia.
Tunnettuja Helinöitä

Helinä Hartikainen (s. 1947), maatalouden tutkija, maa- ja ympäristökemian ylimääräinen professori
Helinä Hirvikorpi, toimittaja ja tietokirjailija
Helinä Hukkataival (s. 1941), kuva- ja performanssitaiteilija
Helinä Häkkänen (s. 1971), psykologi, psykoterapeutti, dosentti ja tietokirjailija
Helinä Ilkka (s. 1954), iskelmälaulaja
Helinä Karttunen (1935–1998), kääntäjä
Helinä Marjamaa, o.s. Laihorinne (s. 1957), pikajuoksija
Helinä Melkas (s. 1968), palveluinnovaatioiden professori
Helinä Rautavaara (1928–1998), tutkimusmatkailija, seikkailija ja kereäilijä
Helinä Salotie, oik. Elsa Helinä Tellervo Kangas (1917–2013), lastenkirjailija
Helinä Schaffter (1924–2010), hovioikeudenneuvos
Helinä Siikala (s. 1943), kirjailija, koulutukseltaan lääketieteen lisensiaatti
Helinä Svensson-Timari (1887 tai 1889–1958), lausuja ja näyttelijä
Helinä Viitanen (1923–2013), näyttelijä
Kuvitteellisia Helinöitä

Helinä-keiju (engl. Tinkerbell; J. M. Barrien kirjassa Peter Pan)
Helinä, henkilöhahmo Larin-Kyöstin runoteoksessa Kuisma ja Helinä sekä muun muassa Kalle Kaarnan ohjaamassa samannimisessä elokuvassa
Käpylä (täsmennyssivu)

Käpylä voi tarkoittaa seuraavia:
Paikkoja

Käpylä, Helsingin kaupunginosa
Käpylä, Kouvolan kaupunginosa
Käpylän rautatieasema, rautatieasema Helsingissä
Käpylä, Helilän kaupunginosan asuinalue Kotkassa
Käpylä, tamperelaisen Lapin kaupunginosan toinen nimitys
Käpylä, Kankaanpään kaupunginosa
Käpylä, Suonenjoen kaupunginosa
Henkilöitä

Aarre Käpylä (s. 1964), suomalainen voimanostaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Käpylä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ars moriendi

Myöhäiskeskiaikaisen kuoleman oppaan mukaan ylpeys on yksi kuolevaa kohtaavista kiusauksista. Paholainen tarjoaa kiusatulle kruunua, ylpeyden keskiaikaista symbolia. Neitsyt Maria, Kristus ja Jumala paheksuvat. Alankomalaisesta oppaasta noin vuodelta 1460.
Ars moriendi (latinaa) eli kirjaimellisesti kuolemisen taito on kirjallinen genre, joka opasti kristittyjä kuolemaan "oikein". Se syntyi katolisessa muodossaan myöhäiskeskiajalla ja oppaiden suosio jatkui eri muodoissa aina 1700-luvulle saakka. On olemassa myös protestanttisia kuolemisen oppaita. Ensimmäiset genreen kuuluvat teokset kirjoitettiin 1400-luvun alkupuolella. Kirjojen suosio oli suuri ja ne käännettiinkin kaikille Euroopan valtakielille. Varhaisiin kuoleman oppaisiin sisältyi havainnollisia puupiirroskuvia. Tyyliltään ne olivat selkeitä ja ohjekirjamaisia. Myös lukutaidottomat hyötyivät kuoleman oppaista niiden sisältämien havainnollisten puupiirrosten takia. Ars Moriendin suosion taustalla vaikuttaa musta surma ja myöhäiskeskiajan levottomat olosuhteet, muun muassa satavuotinen sota. On esitetty, että kuoleman oppaat olivat katolisen kirkon terapeuttinen vastaliike liialliselle helvetinpelolle ja makaaberin perinteen tavalle pelotella ihmisiä synnintuntoon. Uskottiin, että kuoleman oppaiden ohjeita seuraamalla kuolija vältti joutumasta kuollessaan helvettiin. Oppaiden suosiota selittää myös se, että myöhäiskeskiajalla kuolinhetken merkitys oli ylipäätäänkin hyvin korostunut. Itse kuolinhetken rituaalinen ja symbolinen haltuunotto koettiin hyvin tärkeäksi.
Sisältö ja rakenne

Tyypillinen kuoleman opas sisälsi kuusi osaa tai kappaletta:
Ensimmäinen kappale selittää että kuolemassa on positiivinenkin puoli. Tämä kappale pyrkii liennyttämään liiallista kuolemanpelkoa.
Toinen kappale kuvailee viisi kuolevaa kohtaavaa kiusausta ja niiden vastalääkkeet. Kiusaukset ovat uskonpuute, epätoivo, kärsimättömyys, hengellinen ylpeys ja saituruus.
Kolmas kappale koostuu kuolevalle esitetyistä kysymyksistä ja ymmärrettävään, yksinkertaiseen muotoon tiivistetystä armonsanomasta.
Neljäs kappale kuvaa Kristuksen positiivista esimerkkiä kuolevalle.
Viides kappale sisältää neuvoja kuolevan perheelle ja läheisille. Siinä kuvataan kuolinvuoteen äärelle sopiva kristillinen käytösetiketti.
Kuudes kappale kuvaa kuolevalle luettavat, asiaankuuluvat rukoukset.
Aiheesta muualla

Tyypillinen Ars moriendi -opas. Kielenä saksa.