stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tasa-arvo
Historiaa

Teollisuudessa työskentelevien naisten palkat olivat vuonna 1939 keskimäärin 44 prosenttia miesten palkkoja pienemmät. Ero ei rajoittunut aikapalkkaukseen, vaan naisille saatettiin maksaa myös jopa 60–70 prosenttia huonompaa urakkapalkkaa.
Vasemmistoenemmistöinen hallitus yritti kaventaa sodan jälkeen sukupuolten välisiä palkkaeroja niin sanotun palkkasääntelylain avulla. Suomen Työnantajain Keskusliitto (STK) oli päätynyt kuitenkin sille kannalle, että naisten keskimääräinen palkka saisi nousta korkeintaan 70 prosenttiin miesten palkoista. Hallituksen asettama hinta- ja palkkaneuvoston kompromissipäätökseksi tuli lopulta, että naisten enimmäisohjepalkat säädetään keskimäärin 11–17 prosenttia miesten palkkoja pienemmiksi. Eduskunta hyväksyi tämän, vaikka pääministeri Paasikivi ja monet muut maalaisliittolaiset (nykyinen keskusta) sekä myös monet kokoomuslaiset ja sosialidemokraatit vastustivat naisten palkkojen nostamista. Se johti heidän mukaansa tekstiiliteollisuuden ja kaupan suuriin vaikeuksiin aiheuttaen tullen aiheuttamaan naisille työttömyyttä.
SAK taas vaati samaa palkkaa samasta työstä, ja Suomen Kansan Demokraattisen Liiton (nykyinen vasemmistoliitto) kansanedustajat ihmettelivät, miksei kyseistä periaatetta voitu vieläkään hyväksyä. Eräs STK:n johtajista ennusti, että palkkaeron kaventuminen johtaisi naispuolisten työntekijöiden korvaamiseen miehillä. SAK:n puheenjohtaja Erkki Härmä taas huomautti, etteivät miehet hoida muurauslaastin kannon kaltaisia raskaita rakennustöitä yhtään naisia paremmin.
Keskimääräinen palkkaero jäi ammatti- ja työnantajaliittojen neuvottelemissa alakohtaisissa työehtosopimuksissa kuitenkin paljon ohjepalkkojen erotusta suuremmaksi. Miesten pienin tuntipalkka oli usein sama tai jopa suurempi kuin naisten suurin palkka. Selityksenä oli se, että miesvaltaisten alojen työntekijät luokiteltiin työehtosopimuksissa useimmiten kolmanteen ja neljänteen palkkaryhmään kun taas naisvaltaisten alojen työntekivät jäivät ensimmäiseen ja toiseen ryhmään. Palkkaviranomaisten hyväksymät tasokorotukset saattoivat myös kohdistua vain ylimpiin palkkaryhmiin, jotka olivat äärimmäisen miesvaltaisia. Miehet tekivät myös naisia useammin urakkatyötä, jota palkkarajoitus ei koskenut. Palkkasäätelylaki johti lopulta palkkaerojen vajaan kymmenen prosentin pysyvään supistumiseen.
Vaatetusala oli ainoa, jossa neuvoteltiin yhteisymmärryksessä samat tuntipalkat sekä miehille että naisille. Viranomaiset kuitenkin velvoittivat alan työnantajat maksamaan miehille parempaa palkkaa kuin naisille, vaikka vaatturinliikkeiden nais- ja miestyöntekijät suorittivat täsmälleen samoja työtehtäviä.
Tasa-arvo työpaikoilla

Sukupuoleen perustuva syrjintä on kielletty tasa-arvolaissa. Kiellettyä on sekä suoraan sukupuoleen perustuva että välillinen sukupuoliominaisuuksiin perustuva syrjintä. Syrjintää on:
naisten ja miesten asettaminen eri asemaan sukupuolen perusteella
eri asemaan asettaminen raskaudesta tai synnytyksestä johtuvasta syystä
eri asemaan asettaminen vanhemmuuden, perheenhuoltovelvollisuuden tai muun sukupuoleen liittyvän ominaisuuden perusteella
menettelyä, jonka vaikutuksesta henkilöt joutuvat tosiasiallisesti eri asemaan.
Kiellettyä syrjintää on raskauden tai muun sukupuoleen liittyvän ominaisuuden huomioon ottaminen:
tehtävään valittaessa
palkka- ynnä muita työehtoja sovellettaessa
töitä jaettaessa
työsuhdetta päätettäessä, osa-aikaistettaessa tai lomautettaessa.
Erikseen on kielletty syrjintä sillä perusteella, että työntekijä vetoaa tasa-arvolakiin perustuviin oikeuksiinsa.
Työnantajan tulee edistää tasa-arvoa muun muassa edistämällä naisten ja miesten hakeutumista ja sijoittumista eri tehtäviin ja edistämällä näiden yhtäläisiä mahdollisuuksia edetä uralla. Työnantajan on myös kehitettävä työoloja siten, että työt soveltuvat sekä miehille että naisille, sekä helpotettava työelämän ja perhe-elämän yhteensovittamista. Työnantajalla on velvollisuus mahdollisuuksien mukaan huolehtia siitä, että työntekijä ei joudu sukupuolisen häirinnän tai ahdistelun kohteeksi.
Tasa-arvosuunnitelma

Työnantajan on tehtävä suunnitelma tasa-arvon edistämiseksi (tasa-arvosuunnitelma), jos työnantajan palveluksessa on vähintään 30 työntekijää. Tasa-arvosuunnitelma voidaan myös sisällyttää henkilöstö- ja koulutussuunnitelmaan tai työsuojelun toimintaohjelmaan.
Jos työntekijä katsoo tulleensa syrjityksi sukupuolen perusteella, työnantajan on annettava selvitys toimenpiteen perusteista. Selvitys on annettava myös sukupuolisyrjinnästä väitteen esittävälle työnhakijalle. Palkkasyrjinnän selvittelyssä luottamusmiehillä on tasa-arvolain ja työehtosopimusten mukaan mahdollisuus saada tietoja palkkauksesta.
Tasa-arvoyksikkö (TASY)

Sosiaali- ja terveysministeriön (STM) tasa-arvoyksikkö TASY valmistelee ja kehittää hallituksen tasa-arvopolitiikkaa, tasa-arvolainsäädäntöä, edistää sukupuolten tasa-arvoa ja hoitaa EU:n kansainvälisiin tasa-arvoasioihin liittyviä tehtäviä. Yksikköä johtaa Tanja Auvinen. TASY-yksikössä työskenteli maaliskuussa vuonna 2024 kaksitoista naista ja yksi mies.
Kirjallisuutta

Wilkinson, Richard & Pickett, Kate: Tasa-arvo ja hyvinvointi: Miksi pienet tuloerot koituvat kaikkien hyväksi.  ((The spirit levell: Why more equal societies almost always do better, 2009.) Suomennos: Markus Myllyoja)  Helsinki:  HS kirjat, 2011.  ISBN 978-952-5557-39-8  (kirjan tilastolliset kuvaajat). (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Tilastokeskus – Sukupuolten tasa-arvo
Työsuhdeopas: Miesten ja naisten välinen tasa-arvo (Arkistoitu – Internet Archive) Toimihenkilöliitto ERTO.
Gosepath, Stefan: Equality The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Yhdenvertaisuus.fi Sisäasiainministeriön oikeusyksikön ylläpitämä sivusto yhdenvertaisuudesta. Tietoa myös ruotsiksi ja englanniksi.
Yle Areena: Tasa-arvon historia (tv-ohjelma) 2017
Miksi samat ihmiset epäilevät ilmastonmuutosta ja vastustavat maahanmuuttoa? Sitä selittää yksi piirre, jonka vuoksi ilmastonmuutoksesta pitäisi puhua eri tavoin Yle, 2019
Pyhä Anna kolmantena (Leonardo da Vincin maalaus)

| Pyhä Anna kolmantena Neitsyt Maria, Jeesuslapsi, lammas ja Pyhä Anna |
| --- | --- |

Nimi:  Pyhä Anna kolmantena Neitsyt Maria, Jeesuslapsi, lammas ja Pyhä Anna
Tekijä:  Leonardo da Vinci
Valmistumisvuosi:  1508-1510 
Taiteenlaji:  öljy puulle
Korkeus:  168 cm
Leveys:  130 cm
Sijainti:  Louvre
Paikkakunta:  Pariisi
Piero della Francesca: Kristuksen kaste, 1450. National Gallery.
Yksityiskohta maalauksesta.
Pyhä Anna kolmantena eli Neitsyt Maria, Jeesuslapsi, lammas ja Pyhä Anna on Leonardo da Vincin  öljymaalaus, joka kuvaa Pyhää Annaa, Neitsyt Mariaa ja Jeesus-lasta, joka tavoittelee lammasta. Lammas symboloi Kristuksen kärsimystä. Kuvassa Neitsyt Maria pyrkii estelemään Jeesusta. Maalaus tilattiin firenzeläisen Santissima Annunziata -kirkon alttaria varten. Kuvan teema oli jo pitkään kiinnostanut Leonardoa, ja samoja hahmoja oli hänen piirustuksessaan Pyhä Anna itse kolmantena.
Sommittelu ja maalaustapa

Maalaus on kuuluisa sommittelustaan. Hahmot on sommiteltu kannallaan lepäävän kolmion sisään, ja muodot liittyvät toisiinsa luontevasti kuin oksat puun runkoon. Sommittelua on analysoitu paljon. Kolmiosommitelman hahmot on asetettu vinoon samaan tapaan kuin Pyhässä Hieronymuksessa, äitinsä polvella istuva Maria nojaa eteenpäin pidelläkseen Jeesuslasta.
Leonardon maalauksen maisemaa on sanottu "henkeäsalpaavan kauniiksi". Maalauksessa on havainnollisesti nähtävillä Leonardon kehittämät maalaustavat, jotka myöhemmin yleistyivät ja antoivat eurooppalaiselle maalaustaiteelle ilmeen, joka erotti sen muualla tehdystä taiteesta. Näitä ovat ilmaperspektiivi, chiaroscuro eli kolmiulotteisen vaikutelman luominen valon ja varjon vähittäisillä vaihteluilla ja sfumato eli värien pehmeän utuinen sekoittuminen toisiinsa. Esimerkiksi Piero della Francescan puoli vuosisataa aiemmin maalaama Kristuksen kaste poikkeaa vielä maalaustavaltaan paljon tästä maalauksesta. Piero della Francescan maalauksen taustassa sävyt eivät ilmaperspektiivin tapaan muutu asteittain vaaleammiksi ja vähäkontrastisemmiksi, kuten Leonardon maalauksessa, jossa etäiset vuoret sulautuvat sinertävän harmaaseen utuun. Kristuksen kasteen tarkka tausta on kuvattu samoilla paikallisväreillä kuin etuala.
Myös Leonardon maalaamat hahmot vastaavat enemmän visuaalista kokemustamme. Maalaustekniikka tuo niihin arvoituksellisuutta samaan tapaan kuin koko maalaukseen. Kasvonpiirteet, kuten silmät ja suupielet, on maalattu tarkoituksellisen epätarkasti ja pehmeästi, samaan tapaan kuin Mona Lisassa.
Leonardon maalaustavan ohella teoksen sommittelulla oli laaja vaikutus maalaustaiteeseen. Maalauksesta tehtiin useita kopioita, ja se vaikutti Michelangeloon, Rafaeliin ja Andrea del Sartoon ja heidän kauttaan Pontormoon ja Correggioon. Erityisesti venetsialaiset taidemaalarit Tintoretto ja Paolo Veronese omaksuivat uuden sommittelutavan.
Maalauksen takaa löytyneet piirustukset

Puulle maalatun teoksen toiselta puolelta on löytynyt himmeästi erottuvia piirustuksia, joiden uskotaan olevan Leonardon tekemiä. Infrapunamenetelmällä saatiin näkyviin hevosen päätä esittävä noin 10 x 18 cm kokoinen piirustus, joka muistuttaa da Vincin Anghiarin taistelua varten tekemiä luonnoksia. Myös pääkalloa sekä maalauksen tapaan karitsan kanssa leikkivää Jeesus-lasta esittävät piirustukset on löydetty. Piirustuksia tutkitaan tarkemmin samalla kun maalausta restauroidaan.
Freudin tulkinta maalauksesta

Sigmund Freud tulkitsi teosta psykoanalyyttisin keinoin esseessään Leonardon lapsuudesta. Freudin mukaan Madonnan vaatteesta paljastuu korppikotkan hahmo, kun maalausta katsotaan poikittain käännettynä. Hän väitti sen olevan merkki passiivista homoseksuaalisuudesta ja viittaavaan tarinaan, josta Leonardo kirjoitti Codex Atlanticukseen sisältyvässä tekstissään. Tarinassa Leonardo kertoo joutuneensa kehdossa korppikotkan hyökkäyksen kohteeksi. Korppikotka oli työntänyt pyrstöään hänen suuhunsa. Freudin mukaan tarina pohjautuu muistoon äidin rinnan imemisestä. Freud perusteli väitettä sillä, että egyptiläisissä hieroglyfeissä korppikotkan kuva tarkoittaa äitiä. Muinaiset egyptiläiset uskoivat, että kaikki korppikotkat ovat naaraita, jotka hedelmöittyvät tuulen avulla. Tosin sana "korppikotka" on osoittautunut koodeksin saksalaisen kääntäjän käännösvirheeksi.
Freud esitti myös teorian siitä, miksi Leonardo mielellään kuvasi Neitsyt Marian ja Pyhän Annan yhdessä. Aviottomana lapsena hän oli aluksi biologisen äitinsä luona, kunnes hänen isänsä vaimo otti pojan hoitoonsa. Siten Leonardolla oli tavallaan kaksi äitiä. Sekä piirustuksesta että maalauksesta on vaikea sanoa, onko Pyhä Anna riittävän vanha ollakseen Neitsyt Marian äiti.
Kuvia

Lähikuva Jeesus-lapsesta
Tutkielma maalausta varten, mustaliitu, vesiväri, muste, valkoinen väri 230 x 245 mm, Louvre
Luonnos Neitsyt Marian kasvoista
Taustan maisemaa
Freudin maalauksessa tunnistama korppikotka.
Pýlos (saari)

Pýloksen saari Pýloksen kaupungista nähtynä.
| --- | --- |
Muut nimet:  Tsichlí Bampá (Τσιχλί Μπαμπά tai Τσιχλή Μπαμπά), Ntelichní Bampá (Ντελιχλή Μπαμπά), Fanári (Φανάρι)
Sijainti:  36°54′22″N, 21°40′22″E, Pýlos-Néstoras Messenia, Peloponnesos Kreikka
Saariryhmä:  Jooniansaaret
Merialue:  Joonianmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,026 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pýlos (kreik. Πύλος) eli Tsichlí Bampá (Τσιχλί Μπαμπά tai tai Τσιχλή Μπαμπά) eli Ntelichní Bampá (Ντελιχλή Μπαμπά) eli Fanári (Φανάρι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään ja sijaitsee Joonianmeressä Navarínonlahden suulla ja Pýloksen kaupungin edustalla etelään Sfaktirían saaresta. Saaren pinta-ala on noin 0,026 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Pýloksen saari kuuluu Pýlos-Néstoraksen kuntaan, Messenian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen.
Navarinon taistelussa kaatuneiden ranskalaisten sotilaiden muistomerkki.
Pýloksen saarella on vuoden 1827 Navarinon taistelussa kaatuneiden ranskalaisten sotilaiden muistomerkki, joka on pystytetty vuonna 1890. Saaren eteläkärjessä on majakka, joka valmistui vuonna 1873. Saaren pohjoisosan läpi kulkee korkea ja kapea aukko. Pýloksen saaren ja Sfaktirían välissä sijaitsevat pienet Koutsounésin saaret.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pýlos Wikimedia Commonsissa
Jooniansaaret
| --- | --- |
Pääsaaret:   Ithaka  Kefaloniá  Korfu  Kythera  Lefkas  Paxós  Zákynthos 
Alisaariryhmät:   Paxoí Ágios Nikólaos  Antípaxos  Daskália (Pláka)  Kaltsonísi  Mongonísi  Panagía  Paxós  Diapontiset saaret Diákopo  Diáplo  Ereikoússa  Karávi  Mathráki  Othonoí  Plateiá  Tracheiá  Ekhinadit Ápasa  Drakonéra  Fílippos  Giróvaris  Kalógiros  Karlonísi  Kounéli  Lamprinós  Mákri  Módi  Oxeía  Petalás  Pístros  Pontikós  Práso  Prováti  Sofía  Sorós  Tsakalonísi  Vromónas  Oinoússes Avgó  Bómpa  Dýo Adélfia  Sapiéntza  Schíza  Venétiko  Strofadit Árpyia  Stamfáni  Tilevoḯdes Alafonísi  Arkoúdi  Átokos  Chelóni  Formíkoula  Kálamos  Kastós  Kýthros  Madourí  Meganísi  Petaloú  Prasonísi  Prováti  Skorpídi  Skorpiós  Spárti  Thiliá  Tsokári 
Muut pienemmät saaret:   Agía Marína  Ágios Andréas  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos, Áktio-Vónitsa  Ágios Nikólaos, Sývota  Ágios Nikólaos, Zákynthos  Ágios Sóstis  Antidragonéra  Antikythera  Avgó  Chelonísi  Dionísi  Dragonéra  Fortí  Kalonísi  Korakonísi  Koutsounés  Lagoúdia  Lazaréto, Ithaka  Lazaréto, Korfu  Lygía  Marathonísi  Megálo Mourteméno  Merópi  Mikró Nisí  Moúrtos  Myzíthres  Panagía  Peristerés  Pontikonísi  Poréti  Porí  Próti  Pýlos  Sésoula  Sfaktiría  Skartsoumponísi  Vagiá  Vardiánoi  Vído
Pyhäjoen seurakunta

| Pyhäjoen seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Pyhäjoen kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Rovastikunta:  Kalajoen rovastikunta
Pääkirkko:  Pyhäjoen kirkko
Perustettu:  1573
Jäsenmäärä:  2 431 (2021)
– Osuus asukkaista:  79,8 %
Kirkollisvero:  1,75 %
Kirkkoherra:  Jukka Malinen
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyhäjoen seurakunta on Pyhäjoen kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Kalajoen rovastikuntaan.
Pyhäjoki kuului keskiajalla Saloisten historiaan, mutta vuonna 1573 se muodostettiin itsenäiseksi seurakunnaksi. Siitä ovat myöhemmin eronneet Pyhäjärven, Haapaveden, Oulaisten, Kärsämäen ja Merijärven seurakunnat.
Herätysliikkeet

Pyhäjoen seurakunta kuuluu muun Kalajokilaakson tavoin herätysliikkeiden maantieteelliseen kohtaamisalueeseen. Pyhäjoki kuuluu vanhoillislestadiolaisuuden yhtenäiseen kannatusalueeseen. Pyhäjoella on myös voimakasta kannatusta uudenheräyksen parissa ja kuuluu suunnan keskeiseen kannatusalueeseen.
Papisto

Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Pyhäjoen seurakunnan kirkkoherroina:
Papisto > Kirkkoherrat

| --- | --- |
 1573–1576: Henricus Erici Rödh  1576–1581: Ljungo Tuomaanpoika  1581–1591: Johannes Michaelis  1592–1613: Johannes Clementis Finne  1614–1620: Georgius Petri Hordelius  1622–1629: Georgius Johannis Wesilaxius  1631–1636: Ericus Georgii Montanus  1636–1651: Henricus Johannes Ahlholm  1652–1661: Johannes Matthiae Mathesius  1661–1674: Claudius Henrici Ahlholm  1676–1680: Johannes Laurentiis Carlander  1681–1688: Johannes Tavast  1689–1695: Johannes Laibeckius  1697–1714: Petrus Portinus  1716–1740: Nils Mathesius :  1744–1772: Per Niklas Mathesius  1774–1804: Johan Vestzynthius  1807–1809: Isak Schroderus  1811–1830: Abraham Fellman  1833–1834: Gustaf Appelberg  1838–1846: Henrik Gabriel Alcenius  1850–1855: Gabriel Borg  1858–1870: Karl Aejmelaeus  1873–1880: Karl Henrik Elfving  1883–1886: Emil August Wichmann  1890–1906: Jonatan Gummerus  1907–1933: Yrjö Julius August Ask  1965–1998: Aaro Leipälä  1998→ Jukka Malinen
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut
| n k Kalajoen rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Kalajoki  Kärsämäki  Nivala  Oulainen  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Reisjärvi  Sievi  Ylivieska  |  |
| Entiset seurakunnat |  Himanka  Merijärvi  Rautio  |  |
Oulun hiippakunta
Pyhän Marian seurakunta (Pietari)

Pyhän Marian kirkko
Pyhän Marian seurakunta on inkeriläinen luterilainen seurakunta Pietarissa. Nykyinen Pietarin Pyhän Marian kirkko valmistui 1805, ja siitä tuli vallankumouksen jälkeen Inkerin hiippakunnan tuomiokirkko.
Historia

Ruotsin vallan aikana Nevanlinnassa oli ruotsalais-suomalainen seurakunta 1630-luvulta lähtien. Kirkko sijaitsi Ohtajoen läheisyydessä. Seurakuntaan kuului linnan väestö ja lähiseudun suomalaisten kylien asukkaita. Pietarin Pyhän Marian seurakunta perustettiin vuonna 1703. Se jakaantui vuonna 1769 ruotsalaiseen Pyhän Katariinan ja suomalaiseen Pyhän Marian seurakuntaan. Kirkossa pidettiin jumalanpalveluksia vuoteen 1937 asti. Neuvostoaikana kirkossa toimi muun muassa luutavarasto ja eläinnäyttely.
Pyhän Marian seurakunta perustettiin uudelleen vuonna 1990, ensin osaksi Viron evankelis-luterilaisen kirkon alaisuuteen. Kun Inkerin kirkko perustettiin 1992, Pyhä Maria siirtyi siihen. Kirkkonsa seurakunta sai kokonaisuudessaan takaisin vuonna 1995. Nykyisin seurakunnassa on noin 300 jäsentä ja kirkossa pidetään jumalanpalveluksia sekä suomeksi että venäjäksi.
Kylät

Pyhän Marian seurakuntaan kuuluivat 1900-luvun alussa seuraavat suomalaisten asuttamat kylät: Autuansaari, Kaljula, Kivinenä, Kolomäki, Lahti, Lahdenkontu (Konnaja Lahta), Liiha, Mantere, Muurola, Vanha-Paanova (Staropanovo), Uusi- eli Suomen-Paanova, Parkala, Rasvala, Ripatsu (Rybatskaja), Ristisaari, Sorsanjoki (Utkina Zavod), Sutela, Tönttölä, Vahviaisi (Sosnovaja Poljana), Vallinginkylä, Uusikylä (Muurolassa) ja Uusikylä eli Malnova.
Ortodoksisia inkerikkoja asui Lahdessa, Lahdenkonnussa, Liihassa, Vanhassa-Paanovassa, Parkalassa, Ripatsussa ja Muurolan Uudessakylässä. Melkein kaikissa kylissä oli myös venäläisiä asukkaita.
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut
Tietoa Pyhän Marian seurakunnan kirkonarkistoista (Arkistolaitos)
Pyhän Marian seurakunta Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat
Inkere
Jaama
Järvisaari
Haapakangas
Hatsina
Hevaa
Hietamäki
Kaprio
Kattila
Keltto
Kolppana
Koprina
Kupanitsa
Lahti
Lempaala
Liissilä
Markkova
Miikkulainen
Moloskovitsa
Narvusi-Kosemkina
Novasolkka
Pyhä Maria (Pietari)
Pähkinälinna
Ropsu
Rääpyvä
Saari
Serepetta
Siestarjoki
Skuoritsa
Soikkola
Spankkova
Toksova
Tuutari
Tyrö
Valkeasaari
Venjoki
Viron Inkeri
Vuole
Pyhän Patrickin päivä

Chicagossa Pyhän Patrickin päivän perinteisiin kuuluu kaupungin läpi virtaavan joen värjääminen vihreäksi. Kuva vuodelta 2015.
Apilanlehti on Irlannin ja Pyhän Patrickin päivän tunnus. Legendan mukaan Pyhä Patrick havainnollisti irlantilaisille kristinuskon kolminaisuusoppia apilanlehden avulla.
Pyhän Patrickin päivää juhlivia ihmisiä Buenos Airesissa, Argentiinassa.
Pyhän Patrickin päivä (engl. Saint Patrick’s Day, iiriksi Lá Fhéile Pádraig) on irlantilainen juhlapäivä, jota vietetään 17. maaliskuuta Irlannin suojeluspyhimyksen Pyhän Patrickin muistoksi sekä Irlannin historian ja kulttuurin juhlistamiseksi. Irlannissa ja Pohjois-Irlannissa se on kansallinen vapaapäivä. Miljoonat ihmiset juhlivat päivää myös Irlannin ulkopuolella, etenkin Yhdysvalloissa, jossa on paljon irlantilaissukuisia ihmisiä.
Juhlan vietto

Pyhän Patrickin päivän tunnusväri on vihreä, Irlannin kansallisväri. Monet irlantilaissukuiset ja muutkin ihmiset pukeutuvatkin Pyhän Patrickin päivänä usein johonkin vihreään vaatteeseen tai asusteeseen, kuten vihreään hiusnauhaan. Myös Irlannin lipussa olevat valkoinen ja oranssi näkyvät juhlissa. Muita juhlapäivänä näkyviä irlantilaisuuden symboleja ovat kolmiapila, leprechaun-tontut ja harppu. Juhlapäivänä sytytetään myös kokkoja, ja päivä on monille myös juominkien aikaa.
Pyhän Patrickin päivän paraatit aloitettiin Yhdysvalloissa, ja paraati on järjestetty 1850-luvulta alkaen joka vuosi monessa maan suurkaupungissa. Nykyisin paraateja järjestetään yli 30 osavaltiossa, suurin niistä New Yorkin kaupungissa.
Historia

Pyhä Patrick (n. 385–464) on Irlannin suojeluspyhimys, joka käänsi pakanalliset irlantilaiset kristityiksi ja legendan mukaan karkotti saarelta kaikki käärmeet. Hänen kuolemansa aiheutti Irlannissa maansurun, ja Patrickia alettiin muistaa hänen kuolinpäivänään kuten muitakin pyhimyksiä. Vaikka juhla onkin alkuperältään kristillinen, se on nykyaikana saanut maallisia muotoja ja muuttunut irlantilaisuuden juhlapäiväksi.
Katolisessa Irlannissa Pyhän Patrickin päivä oli aikoinaan pitkäperjantain ohella vuoden toinen päivä, jolloin kaikki pubit olivat kiinni.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Patrickin päivä Wikimedia Commonsissa
St. Patrick’s Day History.com-sivustolla. (englanniksi)
Pyramidion

Amenemhat III:n pyramidion Dahshurista
Pyramidion oli muinaisessa Egyptissä pyramidien ja obeliskien nelisivuinen lakikivi.  Sen egyptinkielinen nimi oli benben, mikä yhdistää sen myyttiseen benben-kiveen. Pyramidionit valmistettiin Vanhan valtakunnan aikaan hienosta kalkkikivestä, dioriitista tai graniitista ja peitettiin kullalla tai elektrumilla. Keskivaltakunnan ajalla valmistusaineeksi vakiintui graniitti. Obeliskin pyramidion oli yhtä kappaletta varren kanssa.
Pyramidioneihin kaiverrettiin yleensä maagisia tekstejä. Esimerkiksi  Amenemhat III:n pyramidionissa lukee: "Avattakoon kuninkaan kasvot, niin että hän näkee taivaanrannan herran (Horakhti) kun tämä kulkee taivaan poikki; antakoon hän kuninkaan loistaa kuin jumala, ikuisuuden herra ja tuhoutumaton."
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyramidion Wikimedia Commonsissa
Puuaines

Puun rakenne: 1. sydänpuu, 2. vuosirengas, 3. puuaines, 4. jälsi, 5. nila, ja 6. kaarna.
Puuaines on kasveissa olevaa jällen sisäänpäin kasvattamaa solukkoa. Se koostuu suurimmaksi osaksi pitkistä elottomista soluista, jotka toimivat kasvin johtosolukkona ja tukirakenteena. Näiden soluseinämät ovat paksuuntuneet ja puutuneet. Johtosolukkojen lisäksi puuosassa voi olla rakennetta lujittavia tukisolukkoja.
Yksittäisen puusolun rakenne

Puu on rakentunut kemiallisista yhdisteistä, jotka sisältävät pääasiassa hiiltä (C) ja happea (O) sekä jonkin verran vetyä ja typpeä. Suurin osa puun kemiallisista yhdisteistä on erilaisia hiilihydraatteja, joita ovat mm. polysakkaridit. Puun varsinaisia rakennusaineita ovat selluloosa, hemiselluloosa ja ligniini.
Yksittäisen puusolun rakenne > Selluloosa

Selluloosan osuus kuivapainosta suomalaisilla puulajeilla on noin 40 %. Suurin osa selluloosasta sijaitsee solun sekundääriseinässä. Selluloosamolekyyli muodostaa helposti vetysidoksia naapurimolekyylien kanssa, joiden avulla syntyy  selluloosan kuiturakenne, joka antaa solulle mekaanisen tuen. Selluloosa molekyylikimppuja kutsutaan perusfibrilleiksi, joista soluseinän kerrokset rakentuvat.
Yksittäisen puusolun rakenne > Hemiselluloosa

Hemiselluloosan määrä solun kuivapainosta on noin 20–35 %. Hemiselluloosat muodostuvat polysakkarideista. Hemiselluloosan oletetaan sijaitsevan soluseinässä mikrofibrillien välissä. Se vahvistaa rakennetta liiman tavoin.
Yksittäisen puusolun rakenne > Ligniini

Ligniiniä on puussa 20–30 %. Ligniini sijaitsee solun sekundääriseinässä ja suhteellisesti sitä on eniten välilamelleissa. Ligniini tulee soluun solun kasvun loppuvaiheessa ja aiheuttaa lignifioitumisen eli puutumisen. Solu "kuolee" tämän aikana.