stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hipponon

Hipponon (m.kreik. Ἱππώνων, Hippōnōn) voi viitata seuraaviin kaupunkeihin muinaisessa Egyptissä:
Hipponon (Hebenu) eli Alabastronpolis, kaupunki Hermopoliteen/Antinoiteen nomoksessa
Hipponon (Het-benu), kaupunki Ankyropoliteen nomoksessa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hipponon”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Henri Estienne (nuorempi)

Henri Estienne (1528/1531 Pariisi – 1598 Lyon), tunnetaan myös nimellä Henricus Stephanus, oli ranskalainen kirjanpainaja, joka toimitti ja painoi useita antiikin kreikkalaisen kirjallisuuden teoksia.
Elämä ja työt

Estienne oli jo nuorena kiinnostunut kreikan ja latinan kielistä ja kirjallisuudesta. Hänen isänsä Robert Estienne piti hyvää huolta hänen kasvatuksestaan, ja Henri teki nuoruudessaan matkan Italiaan, Englantiin ja Flanderiin kootakseen käsikirjoituksia isänsä kirjapainoa varten.
Vuonna 1554 Estienne julkaisi ensimmäisen itsenäisen teoksensa nimeltään Anacreon. Tämän jälkeen hän matkusti uudelleen Italiaan. Hän muun muassa löysi Roomasta kopion Diodoros Sisilialaisen teoksesta.
Vuonna 1557 hänellä vaikuttaa olleen oma kirjapaino, ja hän mainosti itseään ”pariisilaisena kirjanpainajana” (typographus parisiensis). Seuraavana vuonna hän otti nimityksen illustris viri Huldrici Fuggeri typographus viitaten mesenaattiinsa Ulrich Fuggeriin. Vuonna 1559 Estienne otti isänsä kirjapainon haltuunsa. Estienne katsoi olevansa julkaisija, toimittaja ja vanhojen käsikirjoitusten kokoaja. Hän paransi kreikankielisten teosten vanhoja käännöksiä ja teki myös uusia käännöksiä useista teoksista.
Athenagoraan, Aristoteleen ja Aiskhyloksen teokset ilmestyivät vuonna 1557; Diodoros Sisilialaisen vuonna 1559; Ksenofonin 1561; Sekstos Empeirikoksen vuonna 1562; Thukydideen vuonna 1564; sekä Herodotoksen vuosina 1566 ja 1581. Estiennen täydellinen laitos Platonin dialogeista vuonna 1578 on edelleen pohjana Platonin teoksiin viittaamisessa käytetylle numeroinnille, Stephanuksen numeroinnille.
Estiennen merkittävimpiin teoksiin kuuluu Thesaurus linguae graecae, kreikan kielen tesaurus, joka oli laajalti käytössä 1800-luvulle saakka kreikan leksikografian pohjana. Se ilmestyi vuonna 1572, ja käsitti neljä osaa ja kaksi lisäosaa. Estiennen omia teoksia oli myös Apologie pour Hérodote (1566).
Estienne painoi useita kreikankielisen Uuden testamentin laitoksia. Tunnetuin on Théodore de Bèzen toimittama ja kommentoima laitos. Estienne toimitti myös omia kreikankielisen Uuden testamentin laitoksia vuosina 1576 ja 1587. Ensin mainittu sisälsi ensimmäisen tieteellisen tutkielman apostolisten kirjoittajien käyttämästä kielestä; viimeksi mainittu puolestaan käsitteli antiikin aikaisia tekstin jaotteluja. Vuonna 1594 hän julkaisi Uuden testamentin konkordanssihakemiston, johon hänen isänsä oli tehnyt esityötä.
Jo aiemmin hän oli kääntänyt Jean Calvinin katekismuksen kreikan kielelle. Se painettiin vuonna 1554. Peshitta painettiin vuonna 1569, suuri ranskankielinen Raamattu vuonna 1565.
Estienne oli naimisissa kolmesti ja hänellä oli neljätoista lasta.
Kirjallisuutta

Boudou, Bénédicte: Henri II Estienne éditeur et écrivain.  (Bénédicte Boudou, Judit Keskéméti, Jean Céard ja Hélène Cazes)  Brépols, 2003.
Schreiber, Fred: The Estiennes: an annotated catalogue of 300 highlights of their various presses.  New York:  E.K. Schreiber, 1982.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Henri Estienne
Käännös suomeksi
Henri Fayol

| Henri Fayol |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. heinäkuuta 1841 Konstantinopoli, Osmanien valtakunta
Kuollut: 19. marraskuuta 1925 (84 vuotta) Pariisi, Ranska
Koulutus ja ura
   
Jules Henri Fayol (29. heinäkuuta 1841 Konstantinopoli, Osmanien valtakunta  – 19. marraskuuta 1925 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen insinööri ja yritysjohtaja, joka oli modernin liikkeenjohdon teorian uranuurtajia amerikkalaisen Frederick Winslow Taylorin ohella.
Elämä ja ura

Fayol syntyi Turkissa ranskalaisille vanhemmille. Hän kävi Lycée Impérial -lukion Lyonissa ja Saint-Étiennen kaivoskoulun. Vuonna 1860 hänet nimitettiin Commentryn kaivosten pääinsinööriksi ja 1866 johtajaksi. Vuonna 1888 hänestä tuli Commentry-Fourchambault et Decazeville -konsernin toimitusjohtaja. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1918. Elämänsä viimeisinä vuosina hän piti useita luentoja teorioistaan, erityisesti École Supérieure de Guerre -sotakorkeakoulussa.
Fayolin kirja Administration industrielle et générale (1917) on modernin liikejohtamisen teorian uranuurtavia teoksia. Fayolin mukaan johtamisen teoriaa olisi sovellettava liike-elämän lisäksi myös yhteiskunnassa ja perhe-elämässä. Kirja sai Ranskassa välittömästi suosiota monien teollisuusjohtajien ja poliitikkojen keskuudessa, mutta Yhdysvalloissa sen merkitys tunnustettiin vasta Fayolin kuoleman jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henri Fayol Wikimedia Commonsissa
Himalajankäpytikka

| Himalajankäpytikka |
| --- | --- |
 Koiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae
Suku::  Käpytikat Dendrocopos
Laji::  himalayensis
Kaksiosainen nimi
 Dendrocopos himalayensis  (Jardine & Selby, 1835) 

Katso myös
   Himalajankäpytikka Wikispeciesissä   Himalajankäpytikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Himalajankäpytikka (Dendrocopos himalayensis) on aasialainen tikka. Sen elinympäristö ulottuu Koillis-Afganistanista Pohjois-Pakistaniin, Intian Himachal Pradeshiin ja Länsi-Nepaliin. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, ja sen holotyypin kuvailivat William Jardine ja Prideaux John Selby Mussooriesta Pohjois-Intiasta 1835.
Himalajankäpytikkanaaras.
Hiljainen maailma: Ihmiskalana meren syvyyksissä

| Hiljainen maailma: Ihmiskalana meren syvyyksissä> The Silent World.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Jacques-Yves Cousteau, Frédéric Dumas,  James Dugan (toim.)
Kieli:  englanti
Genre:  tietokirja
Julkaistu:  1953
Sivumäärä:  192
Suomennos
Suomentaja:  Yrjö Kivimies
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  1953
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hiljainen maailma: Ihmiskalana meren syvyyksissä (The Silent World) on Jacques-Yves Cousteaun ja Frédéric Dumas'n kirjoittama kirja heidän ja Philippe Tailliezin ensimmäisistä sukelluskokemuksista uudella paineilmalaitteella. Kirjan teossa auttoi yhdysvaltalainen James Dugan.
Kirja julkaistiin vuonna 1953 ja se sai ylistävän vastaanoton. Se kirjoitettiin englanniksi, mutta myöhemmin Cousteau kirjoitti sen uudestaan ranskaksi. Hiljainen maailma: Ihmiskalana meren syvyyksissä on käännetty yhteensä 22 kielellä ja sitä on myyty maailmanlaajuisesti viisi miljoonaa kappaletta. National Geographic Society on kustantanut kirjasta uuden painoksen sen 50-vuotisjuhlan kunniaksi.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Silent World (book)
Vesa-Matti Loiri – Parhaat palat

| Parhaat palat Vesa-Matti Loiri |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1968-1977
 Julkaistu: 1980
 Formaatti: LP-levy (HLP 409)   C-kasetti (HK 409)
 Tyylilaji: folk, pop, iskelmä, jazz
 Kesto: 50.03
 Levy-yhtiö: Finnlevy
 Levymerkki: Helmi
Vesa-Matti Loirin muut kokoelmalevyt
| Lankon tanko 1977 | Parhaat palat 1980 | 12 kauneinta laulua 1981 |
Parhaat palat on suomalaisnäyttelijä-muusikko Vesa-Matti Loirin kolmas kokoelma-albumi vuodelta 1980. Kokoelma sisältää muutamia kappaleita Loirin single-julkaisuilta sekä hänen studioalbumeiltaan 4+20 (1971), Vesku Suomesta (1972), Veskunoita (1973) ja Vesku Helismaasta (1977).
Albumi julkaistiin osana Finnlevyn Helmi-levymerkin Parhaat palat-kokoelmasarjaa LP-levynä ja C-kasettina. Albumia ei ole toistaiseksi julkaistu CD-levynä.
Kappaleet > A-puoli

Laulu on iloni ja työni – 5.07 (samannimiseltä kokoelma-albumilta (1973), säv. ja san. J. Alf. Tanner, sov. Esa Pethman)
Tein minä pillin pajupuusta – 3.29 (säv. ja san. Trad., sov. Esa Helasvuo)
Itkevä huilu – 3.31 (säv. Oskar Merikanto, san. Larin Kyösti, sov. Esa Pethman)
Lauluni aiheet – 3.42 (säv. Toivo Kärki, san. Reino Helismaa, sov. Olli Ahvenlahti)
Uuno Turhapuro – 2.58 (säv. ja sov. Jaakko Salo, san. Jukka Virtanen)
Kirkonkylän tanssit – 2.40 (säv. Trad., san. Tatu Pekkarinen, sov. Jaakko Salo)
Vain pieni kansanlaulu – 3.34 (säv. Sulho Ranta, san. P. Mustapää, sov. Esa Helasvuo)
Kappaleet > B-puoli

Saiskos pluvan – 2.10 (singleltä ”Saiskos pluvan? / Voiko onnistus!” (1968), alkup. ”Foggy Mountain Breakdown”, säv. E. Scruggs, suom. san. Pertti Reponen – Vesa-Matti Loiri, sov. Esko Linnavalli)
Totisen pojan jenkka – 3.11 (säv. ja san. Georg Malmstén, sov. Jaakko Salo)
Konstan parempi valssi – 2.43 (singleltä ”Kohtalokas samba / Konstan parempi valssi” (1969), säv. Konsta Jylhä, san. Jukka Virtanen, sov. Esko Linnavalli)
Kohtalokas samba – 3.43 (singleltä ”Kohtalokas samba / Konstan parempi valssi”, säv. ja san. Georg Malmstén, sov. Jaakko Salo)
Reppu ja reissumies – 3.50 (säv. Toivo Kärki, san. Reino Helismaa, sov. Olli Ahvenlahti)
Väliaikainen – 5.30 (säv. Matti Jurva, san. Tatu Pekkarinen, sov. Esa Pethman)
Kulkurin iltatähti – 3.55 (säv. Toivo Kärki, san. Reino Helismaa, sov. Olli Ahvenlahti)
Kokoonpano

Vesa-Matti Loiri – laulu
Kokoonpano > Muusikot

Kappaleen ”Laulu on iloni ja työni” (1) tekijätiedot eivät ole tiedossa.
Esko Linnavallin orkesteri (8)
Kokoonpano > Muusikot > Esko Linnavallin orkesteri (10)

Ilpo Kallio – rummut
Seppo Keurulainen – kitarat
Heikki Laurila – kitarat
Kokoonpano > Muusikot > Jaakko Salon orkesteri (11)

Ilpo Kallio – rummut
Heikki Laurila – kitarat
Ossi Runne – trumpetit
Jaakko Salo – kosketinsoittimet
Kaj Backlund – trumpetit
Unto Haapa-aho – saksofonit
Kokoonpano > Muusikot > 4+20 (1971; 3)

Mikko Kuoppamäki – lyömäsoittimet
Reino Laine – lyömäsoittimet
Esa Pethman – huilu
Pekka Sarmanto – rummut
Tuomo Tanska – urut
Hasse Walli – kitara
Kokoonpano > Muusikot > Vesku Suomesta (1972; 2, 7, 13)

Jarmo Ahvenainen – alttoviulut (2, 13)
Heikki Annala – kontrabasso (2, 13)
Timo Hanhinen – sellot (2, 13)
Jouni Heinonen – viulut (2, 13)
Esa Helasvuo – piano (7)
Pekka Helasvuo – viulut (2, 13)
Sinikka Leino-Enqvist – viulut (2, 13)
Aito Leppänen – alttoviulut (2, 13)
Make Lievonen – bassokitara (7)
Vesa-Matti Loiri – congarummut (7)
Esa Pethman – huilu (13)
Ahti Pilvi – alttoviulut (2, 13)
Rauno Salminen – viulut (2, 13)
Bror-Erik Sulin – sellot (2, 13)
Tuomo Tanska – piano (13)
Edward Vesala – rummut (7)
Jaakko Vuornos – viulut (2, 13)
Hasse Walli – akustinen kitara (7)
Kokoonpano > Muusikot > Veskunoita (1973; 5-6, 9)

Monica Aspelund – taustalaulu (5)
Maija Hapuoja – taustalaulu (5)
Armi Ikkala – viulut (5)
Ilpo Kallio – rummut
Emil Karppinen – sello (5)
Aaro Kurkela – harmonikka (9)
Heikki Laurila – kitarat
Vesa-Matti Loiri – huilu (6)
Ahti Pilvi – alttoviulu (5)
Rauno Salminen – viulut (5)
Jaakko Salo – piano (6, 9), kosketinsoittimet (5)
Raimo Sarkio – kitarat (6, 9)
Erkki Seppä – bassokitara
Irma Tapio – taustalaulu (5)
Kokoonpano > Muusikot > Vesku Helismaasta (1977; 4, 12, 14)

Juhani Aalto – pasuuna
Olli Ahvenlahti – kosketinsoittimet
Markku Johansson – trumpetti
Pekka Pöyry – alttosaksofoni ja huilu
Esko Rosnell – rummut ja lyömäsoittimet
Simo Salminen – trumpetti
Mircea Stan – pasuuna
Nono Söderberg – akustinen kitara
Heikki Virtanen – bassokitara
Hasse Walli – sähkökitara
Jorma Ylösen jousiryhmä – jouset
Kokoonpano > Tuotanto

Ateljee Lohrum – kotelon suunnittelu
Hitatare

Mies hitataressa, Kioton Jidai matsuri -festivaali
Hitatare (jap. 直垂) on perinteinen japanilainen miesten asu, jota käyttivät samurait. 
Hitatare tuli suosituksi Kamakura-kaudella, kun valtaan nousi keisarillisen hovin sijaan sotilasluokka. Siitä tuli samuraiden tyypillisesti käyttämä vaate ja se korvasi samalla koristeellisemmat kariginu- ja suikan-vaatteet. Edo-kauden alkupuolella samurait käyttivät hitatarea seremoniavaatteena, ja siitä muodostui aiempaa arvokkaampi asu.
Hitatareen kuuluu kimonon tyyppinen päällystakki ja housut, jotka muistuttavat nykyisinkin käytettyjä hakama-housuja. Niissä on kuitenkin hakamasta poiketen nyörit, joilla housujen lahkeet voidaan kiristää nilkkojen ympärille. Asu valmistettiin silkistä, ramista tai hampusta. Myös takin hihansuut varustettiin nahasta punotuin nyörein.
Toisin kuin hovin käyttämät vaatteet, hitataren juuret ovat tavallisen kansan vaatetuksessa. Hitataren paita tungettiin housuihin, kun taas hoviaateli käytti väljiä, roikkuvia paitoja. Asun väri oli osoitus vaatteen käyttäjän arvoasemasta: brokadein koristeltuja vaatteita käyttivät yleensä vain kenraalit. Aateliset käyttivät  haarniskansa alla kapeahihaista, silkistä valmistettua hitatarea ja lyhyitä housuja. Tätä yhdistelmää kutsuttiin nimellä yoroi-hitatare eli ’haarniska-hitatare’. Kun hitataren hihat koristeltiin suvun mon-tunnuksin, koko vaatetta kutsuttiin sanalla daimon eli ’suuri mon’. Kamakura-kauden loppupuolella ja Muromachi-kaudella vaatteesta kehittyi daimonin lisäksi myös toinen variaatio, suō. Molempien valmistukseen käytettiin silkin sijaan vähemmän arvokkaita kankaita.
Hitatarea käytetään nykyisin esimerkiksi yabusame-jousiammuntanäytöksissä. Kabukiteatterissa käytettävä hitatare poikkeaa alkuperäisestä ja perustuu nōteatterin vaatteisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hitatare Wikimedia Commonsissa
Homomonument

Kaikki kolme Homomonumentin kolmioita
Yksi kolmesta kolmiosta
Homomonument on Amsterdamin keskustassa sijaitseva muistomerkki toisen maailmansodan aikana natsi-Saksan tappamien homoseksuaalien muistoksi. Se sijaitsee Westerkerkin läheisyydessä. Muistomerkin on suunnitellut Karin Daan, ja se julkistettiin syyskuussa 1987. Se koostuu kolmesta vaaleanpunaisesta graniittikolmiosta, jotka muodostavat suuremman kolmion.
Homokystinuria

Homokystinuria on harvinainen perinnöllinen aineenvaihduntasairaus. Se on yksi monista kohoneen homokysteiinipitoisuuden syistä.
Homokystinuriaa sairastavan elimistö ei pysty hajottamaan metioniinia, minkä seurauksena metioniinia ja homokysteiinia kertyy haitallisesti verenkiertoon ja virtsaan. Yleensä potilailla ei ensimmäisenä elinvuotena esiinny oireita, mutta ilman varhaista hoitoa myöhemmin voi kehittyä muun muassa likinäköisyyttä ja muita näköongelmia, osteoporoosia ja nivelongelmia. Myös veritulppien, aivoverenkiertohäiriöiden ja aivovaurion riski on hoitamattomassa homokystinuriassa kasvanut. Homokystinurian klassiseen muotoon liittyy pitkäkasvuisuus. Joissain tapauksissa on kuvattu harvinaisempia oirekuvia, joita ovat hallinneet kehitysvamma, heikko pituuskasvu, kouristelu, liikkumisen ongelmat ja joskus megaloblastinen anemia. Myös klassisessa tautimuodossa saattaa ilmetä kehitysviiveitä ja oppimisvaikeuksia. Vaikka homokystinurian oireet yleensä kehittyvät lapsuudessa, osalla lieväoireisemmista potilaista oireet saattavat puhjeta vasta aikuisiällä.
Klassisen homokystinurian esiintyvyys maailmassa on vähintään 1/200 000–335 000. Poikkeuksellisen suuria esiintyvyyslukuja on havaittu joissain maissa, kuten Irlannissa (1/65 000), Saksassa (1/17 800), Norjassa (1/6 400) ja Qatarissa (1/1 800). Epätyypillisistä homokystinurian muodoista on julkaistu vain vähäinen määrä tapauskuvauksia. Homokystinuria on autosomissa peittyvästi periytyvä ja johtuu yleensä CBS-geenin mutaatiosta. Harvemmin taustalla voi olla mutaatio geenissä MTHFR, MTR, MTRR tai MMADHC. Homokystinuria on pysyvä sairaus ja vaatii elinikäistä hoitoa. Pyridoksiinilla voidaan kyetä hallitsemaan homokysteiinitasoja. Kaikilla tämä lääkitys ei toimi, jolloin voidaan turvautua niukkaproteiiniseen ruokavalioon. Proteiinin saannin rajoituksen ohella voidaan käyttää trimetyyliglysiiniä.
Helsingfors

Helsingfors tarkoittaa seuraavia asioita:
Helsingfors, Helsingin ruotsinkielinen nimi
Helsingfors, Helsingissä vuosina 1879–1883 ilmestynyt sanomalehti
Hälsingfors, kylä Vindelnin kunnassa, Västerbottenin läänissä, Ruotsissa.
Hälsingfors, kylä Lyckselen kunnassa, Västerbottenin läänissä, Ruotsissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Helsingfors”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Helsingfors Aftonblad

Helsingfors Aftonblad oli lyhytikäiseksi jäänyt ruotsinkielinen viikkolehti, joka ilmestyi Helsingissä tabloidkokoisena perjantaisin elokuusta 1994 kesäkuuhun 1995. Näytenumero julkaistiin toukokuussa 1994. Lehteä myytiin iltapäivälehtien tapaan myyntitelineistä.
Lehti kertoi olevansa riippumaton mistään säätiöstä, puolueesta tai muusta intressipiiristä. Kolumnisteina toimivat Elisabeth Rehn ja Göran von Bonsdorff. Näytenumerossa julkaistiin tavanomaisten juttujen ohella Johan Bargumin lyhyt novelli.
Lehden nopea kaatuminen konkurssiin johtui toimitusjohtaja Kristian von Essenin mukaan muun muassa yhtiön hakeman lehdistötuen epäämisestä.
Hjalmar Edvard Tawast

Hjalmar Edvard Tawast (23. kesäkuuta 1880 Savonlinna – 14. syyskuuta 1952 Jyväskylä) oli suomalainen apteekkari ja valtiopäivämies.
Tawastin vanhemmat olivat Bernhard Alexander Tawast ja Helena Maria Wahlberg ja puoliso Ester Elisabeth Hällström. Tawast oli jyväskyläläinen apteekkari, joka osallistui viimeisille säätyvaltiopäiville 25-vuotiaana. Hän oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Heikki H. Herlin

| Heikki H>  Herlin |
| --- | --- |
 Heikki Herlin vuonna 1955
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. helmikuuta 1901 Helsinki
Kuollut: 21. elokuuta 1989 (88 vuotta) Kirkkonummi
Ammatti:  johtaja
Arvonimi: vuorineuvos
Titteli:  toimitusjohtaja
Puoliso:  Anna Maria o.s. Oittinen
Muut tiedot
Aktiivisena:  1925–1987
Järjestö:  Kone Oy
Edeltäjä:  Harald Herlin
Seuraaja:  Pekka Herlin
Heikki Hugo Herlin (7. helmikuuta 1901 Helsinki – 21. elokuuta 1989 Kirkkonummi) oli suomalainen vuorineuvos ja teollisuusjohtaja.
Opinnot ja uran alku

Heikki Herlinin vanhemmat olivat insinööri Bror Harald Herlin ja Minna Westerlund. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1919. Hän olisi halunnut maanviljelijäksi, mutta aloitti tekniikan opinnot isänsä toivomuksesta ja valmistui koneenrakennusalan diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1924.  Herlin harjoitti vielä jatko-opintoja Columbian yliopistossa New Yorkissa Yhdysvalloissa 1927–1928.
Herlin työskenteli Brown Boveri & Cie:n Mannheimin tehtaalla Saksassa 1925–1926, toimi piirtäjänä useissa koneenrakennusalan yrityksissä Yhdysvalloissa, suunnittelijana Suomen Sähkö Oy Gottfr. Strömbergillä ja Kone Oy:ssä sekä oli Kone- ja Siltarakennus Oy:n separaattoritehtaan teknillisenä johtajana 1929–1932.
Kone Oy:n johdossa

Vuodesta 1932 Herlin toimi isänsä vuonna 1924 ostaman hissejä valmistaneen Kone Oy:n toimitusjohtajana. Kone Oy:llä oli oma tehdas Sörnäisten rantatien varrella. Tehtaan valmistusohjelmaan tulivat 1930-luvulla hissien ohella myös nosturit ja kuljetuslaitteet. Kone Oy valmisti itse myös hisseissä käytetyt sähkömoottorit. 1930-luvun lopulla Kone Oy valmisti noin 250 hissiä vuodessa ja työntekijöitä oli 300–400 välillä. Yhtiö aloitti 1930-luvulla myös tuotteidensa viennin ulkomaille, mikä siihen aikaan oli harvinaista suomalaisessa metalliteollisuudessa.
Sodan jälkeen Kone Oy kasvoi voimakkaasti, kun sen valmistamia nostureita ja kuljetuslaitteita vietiin Neuvostoliittoon sotakorvauksina. Neuvostoliiton vienti jatkui myös sotakorvausten päätyttyä ja 1960-luvulla Kone Oy oli jo Suomen kymmenen suurimman metalliteollisuusyrityksen joukossa.
Heikki Herlin oli Koneen toimitusjohtajana vuoteen 1964 saakka jolloin häntä seurasi paikalle hänen poikansa Pekka Herlin. Heikki Herlin toimi myös Koneen hallituksen puheenjohtajana 1941–1987. Kone Oy:n kansainvälistyminen alkoi vasta Pekka Herlinin kaudella vaikka yhtiön ensimmäinen ulkomainen tytäryhtiö olikin perustettu jo 1957.
Muita luottamustehtäviä

Heikki Herlin oli Suomen ja Neuvostoliiton välisen tieteellis-teknisen yhteistoimintakomitean jäsenenä 1961–1970 ja Suomen metalliteollisuusyhdistyksessä johtokunnan jäsenenä 1938–1965 sekä yhdistyksen varapuheenjohtajana 1945–1956. Herlin sai vuorineuvoksen arvon 1953 ja hän oli Helsingin ja Rostockin yliopistojen kunniatohtori. Herlin oli perustamassa Euroopan Kulttuurisäätiön Suomen osastoa ja Koneen omaa säätiötä. Lisäksi Heikki Herlin oli mukana perustamassa kristillistä Vihreän Keitaan säätiötä[lähde? ].
Yksityiselämä ja harrastukset

Heikki Herlin oli naimisissa vuodesta 1930 sairaanhoitaja Anna Maria Oittisen kanssa. Heille syntyi tytär Minna Mirjami eli Minnami ja poika Pekka Herlin.
Herlin omisti isänsä jälkeen Thorsvikin kartanon Kirkkonummella ja asui siellä perheineen. Herlinin harrastuksiin kuului Kirkkonummen paikallishistorian ja henkilöhistorian tutkimus sekä sukututkimus. Herlinin aloitteesta ja Koneen säätiön tuella julkaistiin 1971 uudistettu painos Sursillien suvun historiateoksesta Genealogia Suursillianasta. Herlin tutki myös omien vanhempiensa ja vaimonsa suvun sukuhistoriaa ja julkaisi ne kaksiosaisena teoksena Harald Herlin esi- ja jälkipolvien saatossa I–II vuosina 1974–1975.
Herlin koki voimakkaan uskonnollisen herätyksen 1930-luvulla ja toimi MRA-liikkeessä (Moral Re-Armament, Moraalinen varustautuminen), kunnes otti siihen etäisyyttä 1950-luvun puolivälissä.
Aiheesta muualla

Herlin, Heikki hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Heikki H. Herlin (oik.) esitteli Koneen Hyvinkään-tehdasta Tunisian presidentille Habib Bourguiballe (kesk.) sekä Urho Kekkoselle vuonna 1963.
Himalajanmetsäkerttunen

| Himalajanmetsäkerttunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkkalinnut Locustellidae
Suku::  Sirkkalinnut Locustella
Laji::  major
Kaksiosainen nimi
 Locustella major  (Brooks, 1872) 
Synonyymit
 Bradypterus major 
Katso myös
   Himalajanmetsäkerttunen Wikispeciesissä   Himalajanmetsäkerttunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Himalajanmetsäkerttunen (Locustella major) on sirkkalintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Himalajanmetsäkerttusta tavataan Kiinassa, Intiassa, Pakistanissa ja Tadžikistanissa. Lajin on raportoitu olevan melko harvinainen ja se on luokiteltu silmälläpidettäväksi. Sitä uhkaavat elinympäristömuutokset.
Helsingby

Peltomaisemaa Helsingbystä.
Helsingby (myös muodossa Hälsingby) on kylä ja taajama Mustasaaren kunnassa Pohjanmaalla. Helsingbyn taajamassa oli vuoden 2011 lopussa 864 asukasta.
Kylä sijaitsee noin 10 kilometriä Vaasasta kaakkoon. Siellä toimii jalkapalloseura IF Hoppet.