stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Silja-Elisa Laitonen
Teokset

Laitosen esikoisromaani Valinta julkaistiin tammikuussa 2022 ja se käynnisti Suviranta-trilogian. Ensimmäisessä osassa Raakel toimii lottana jatkosodassa, ja lokakuussa 2023 ilmestyneessä jatko-osassa Haavat Raakel päätyy poliisiksi Huoltopoliisiin.  Tammikuussa 2025 ilmestyneessä sarjan päätösosassa Taakka Raakelin tarina jatkuu Murharyhmän etsivänä aina 1960-luvulle saakka.
Helsingin Sanomien arviossa todettiin Laitosen ansiokkaasti kuvanneen esikoisteoksessaan niitä sodan olosuhteita, joissa tuhannet naiset joutuivat toimimaan. Samassa arviossa nostetaan esille, että Valinta on sotaromaani, josta verta ei totisesti puutu vaikka kirjassa ammutaan lopulta vain yksi laukaus. Suomen Kuvalehden arviossa Valinta puolestaan nostettiin lottien sotakokemuksia käsittelevän kirjallisuuden perusteokseksi. 
Haavat-teokseen liittyen Laitonen perehtyi naispoliisien historiaan, sillä päähenkilö Raakel työskentelee kirjassa poliisina Helsingin huoltopoliisissa. Laitonen perehtyi irtolaiskontrolliin sekä lastensuojelun historiaan ja on tähän kirjaan liittyen ollut julkisuudessa esillä omaan lastensuojelutaustaansa liittyen.
Taakka-teoksessa Laitonen perehtyy Helsingin poliisilaitoksen murharyhmän historiaan, sillä kyseisen jaoksen yhteyteen perustettiin vuonna 1955 naispoliisijaosto. Kirjassa Raakel toimii ryhmän rikosetsivänä.
Laitonen on ensimmäinen naispoliisien historiaa kaunokirjallisuudessa käsitellyt kirjailija, ja teoksiinsa liittyneiden taustatöiden johdosta hän on tämän aihepiirin perehtynein asiantuntija Suomessa. Laitonen on käsitellyt naispoliisien historiaa Poliisi ja Oikeus- lehden artikkeleissa  (01/2024 ja 04/2024) ja työstää aiheeseen liittyvää dokumentaarista tv-sarjaa.
Käsikirjoitukset ja elokuvat

Laitonen on ohjannut ja käsikirjoittanut Sisällissodan naistaistelijoista kertovan dokumentin Susinartut ja Lahtarin Morsiamet, joka sai tv-ensi-iltansa keväällä 2019. Laitonen on ohjannut ja käsikirjoittanutt myös naisuimariporukasta kertovan Vedenneidot- dokumentin.
Hän sai elokuvasäätiön apurahan esikoisteoksena Valinta elokuvakäsikirjoitukselle.
Tapahtumat

Laitonen ideoi ja järjesti Iida-Sofia Vuoren kanssa lyhytelokuvista koostuvan Neito-festivaalin joka järjestettiin ensimmäistä kertaa joulukuussa 2021. Tuolloin festivaali järjestettiin samanaikaisesti Helsigin Kino Helioksessa, Kuopion Kino Kuvakukossa ja Oulun Elokuvateatteri Starissa. Festivaalin avasi Helsingissä dokumentaristi Virpi Suutari, parhaan elokuvan puolestaan valitsi Paleface. Keväällä 2022 järjestettiin Festivaalin encore näytös Kino Laikassa, jossa järjestettiin myös vuoden 2023 Neito-festivaali. Parhaan elokuvan vuonna 2023 valitsi Maustetytöt. 
Elokuussa 2023 Laitonen järjesti Lohjan Haikarin saunalla Järvi-Kino nimisen ulkoilmakinon.
Musiikki

Laitosen perustama metalliyhtye Amygdalah julkaisi esikoissinkkunsa Eevan syyskuussa 2024. Toinen sinkku, Nuori Nainen Nimetön, julkaistiin 6.12.2024. kyseessä on Viikate yhtyeen kappaleesta Nuori Mies Nimetön tehty cover.
Eettinen stressi

Eettinen stressi eli eettinen kuormitus on terveydenhuollossa koettujen ristipaineiden kokonaisuus. Eettinen dilemma koskee yleensä vain yhtä kysymystä kerrallaan, kun taas eettinen stressi on kokonaisvaltainen käsite, jota on vaikea määritellä. Eettiseen stressiin usein liitetyt termit ovat eettinen ahdinko ja moraalin vaurio. Yleensä asiaan kuuluu joko eettisen toimintatavan käytön mahdottomuus tai puute sen tietämyksestä.
Eettisestä ahdingosta ei ole varsinaisesti pystytty luomaan tieteellistä konsensusta, mutta sen piirteenä on mahdottomuus toimia eettisesti oikeaksi katsotulla tavalla esimerkiksi esimiesten vaatimuksesta. Hoitotyössä käsite lanseerattiin 1980-luvulla, vaikka se epäilemättä on vanhempi ilmiö. Esimerkkinä tilanne, että lääkäri tuntuu vaativan alaisiltaan henkisesti kestämättömiä toimia. Toisaalta esimerkiksi Yhdysvalloissa lääkäri voi joutua melkoisenkin frustraation kokijaksi joutuessaan antamaan tehottomia tai jopa vahingollisia hoitoja.
Moraalin vaurio taas tarkoittaa persoonallisuuden vahingoittumista, joka ilmeni nimen omaan Vietnamin sodan veteraanien keskuudessa 1990-luvulla, vaikka sekin on epäilemättä vanhempaa perua. Tässä on kysymyksessä esimerkiksi mahdottomuus estää siviilien kärsimyksiä tai johtajan petollisuuden kokemus. Tämä voi kuulua myös muuhun kuin sotatilanteeseen eikä tästäkään käsiteestä ole täyttä tieteellistä yhteisymmärrystä.
Moraalin vauriona voi ilmetä esimerkiksi uudelleenelämisen oireita, häpeää ja vihaa, mutta myös itsetuhoisuutta sekä minäkuvan ja koetun maailman negatiivisuutta.
Eettistä stressiä tulisi mahdollisuuksien mukaan ennaltaehkäistä, koska hoito on haastavaa.
MF (taajuusalue)

ITU:n määrittelemät radiotaajuusalueet
MF on Kansainvälisen televiestintäliiton (ITU) termi radiotaajuusalueelle, joka kattaa 300 kHz–3 000 kHz:n radioaallot   (aallopituusalue 100–1 000 m). MF on akronyymi englannin kielen sanoista 'Medium Frequency' (suom. Keskitaajuus, keskitaajuusalue).
Aluetta käytetään muun muassa ilmailun ja merenkulun radiopuhelinliikenteeseen ja radiosuunnistukseen, sekä yleisradiolähetyksiin. Lisäksi alueella on radioamatööriliikennettä.
Alueelta löytyy suuritehoinen LORAN-suunnistusjärjestelmä ja paljon yleisradioasemia (amplitudimoduloidut (AM)-keskiaaltolähetykset (MW), MF:n alialue 526,5–1606,5 kHz). MF-taajuusaluetta on kutsuttu myös hehtometriaalloiksi aallopituusalueensa (100–1 000 m) mukaan.
Alialueet

MW-taajuusalue (engl. Medium wave, MW, suom. keskipitkät aallot tai keskipitkät) on Euroopassa 526,5 kHz–1606,5 kHz kattava taajuusalue. Taajuusalue on varattu amplitudimoduloidulle (AM) yleisradiotoiminnalle.
Eteneminen

MF-alueella radioaallot etenevät pinta-aaltona lyhyehkön matkan (400 km).
Radioamatöörikäyttö

| 630 m | 160 m |
| --- | --- |
472 kHz –479 kHz: 1 810–1 855 kHz 1 861–1 906 kHz 1 912–2 000 kHz
Kouraniemi

Kouraniemi on Sastamalan Suodenniemellä sijaitseva kylä. Se rajautuu idässä ja etelässä Jalkavalan kylän maihin. Kylän itäpuolella on myös Kourajärven rannalla sijaitseva Kittilän kylän Maunuksenmaan ulkopalsta. Pohjoisessa ja lännessä Kouraniemeä rajaa Pajuniemen kylä.
Kouraniemen kylää Suodenniemellä. Takana Kourajärvi.
Kouraniemi sijaitsee Suodenniemeltä Putajaan johtavan Putajantien (yhdystie 2591) varrella. Kylän läpi kulkee myös Putajantieltä Mouhijärven Vesunnin kylään johtava Vesunnintie (yhdystie 13074), joka ylittää Kourajoen alkumetreillänsä. Kouraniemestä on matkaa Sastamalan keskustaan noin 30 kilometriä sekä Tampereelle ja Poriin noin 60 kilometriä.
Kouraniemen historiaa

Kouraniemi on yksi Suodenniemen seitsemästä myöhäiskeskiajalla syntyneestä kylästä. 1500-luvulla kylässä oli aluksi kolme taloa mutta yhden niistä autioiduttua ja kadottua maisemasta jäljelle jäivät kylässä nykyäänkin olevat kaksi taloa: Pälä eli Pälänen (RNo 1) sekä Tuori (RNo 2). 1500-luvun lopun hopeaveroluetteloista ilmenee, että Kouraniemi oli tuolloin yksi vauraimmista kylistä Suodenniemen alueella.
Vuonna 1641 Kouraniemen kylä läänitettiin Jalkavalan ja Pajuniemen kylien tapaan Selkeen kartanoa isännöineelle eversti ja hovitallimestari Hans Wachtmeisterille. Läänitys purkautui vuosisadan lopulla ison reduktion myötä.
1700-luvulla Kouraniemeen perustettiin Sillanpää-niminen ruotusotilastorppa. Yksi sen haltijoista oli Anjalan liittoon osallistuneen, Selkeen kartanossa asuneen eversti Sebastian von Otterin miespalvelija, joka seurasi isäntäänsä tämän Tukholmassa järjestettyyn maanpetosoikeudenkäyntiin.
Heinäkuussa 1933 Kouraniemen Tuorilla raivosi leivinuunista syttynyt suuri tulipalo, joka tuhosi tilalta 9 rakennusta.
Kouraniemi tänään

Kouraniemen kahden kantatilan maille on syntynyt ajan mittaan lisää asutusta. Kylän alueella harjoitetaan edelleen maanviljelystä muiden elinkeinojen ohella. Kylän halki virtaavassa Kourajoessa on vedenkorkeuden säätelyyn tarkoitettu Kourajoen pato.
Aiheesta muualla

Kouraniemeen liittyviä aineistoja Suodenniemen Topoteekissa
Kourajoen silta ja pato Kouraniemen kylässä.
Työtjärvi

| Työtjärvi |
| --- | --- |
 Maisemaa Työtjärven uimarannalta
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Hollola
Koordinaatit:  60°59′45″N, 25°28′01″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Porvoonjoen vesistö (18)
Valuma-alue:  Vähäjoen valuma-alue (18.057)
Laskujoki:  Supanoja Autjokeen
Taajamat:  Soramäki, Hälvälä
Järvinumero:  18.057.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  142,9 m  
Pituus:  1,1 km  
Leveys:  0,9 km  
Rantaviiva:  3,4 km  
Pinta-ala:  55,33 ha  
Keskisyvyys:  alle 1,5 m  
Suurin syvyys:  7 – 9 m  
Valuma-alue:  5 km²  
Veden viipymä:  7 kk 
Saaria:  ei saaria 
 fiTyötjärvi 
Työtjärvi  on Päijät-Hämeessä Hollolassa Hälvälän ja Vesalan pohjoispuolella sijaitseva järvi.
Maantietoa

Työtjärvi on 1,1 kilometriä pitkä, 900 metriä leveä ja sen pinta-ala on 55,3 hehtaaria. Se sijaitsee harjualueella, jonka pohjoispuoli ja itäpuoli on soistunutta kangasmetsää. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen pienialainen syvänne sijaitsee Särkänkärjen edustalla. Työtjärven rantaviivan pituus on 3,4 kilometriä. Puolustusvoimilla on pohjoisessa harjoittelualue, joka ulottuu pohjois- ja koillisrannoille asti. Lahden keskustaajama on puolestaan levittäytynyt järven etelärannoille. Lounaassa, rinteen alla, sijaitsee Hälvälän asuinalue. Sen itäpuolella sijaitsee suolle asti ulottuva Soramäki. Parin kilometrin päässä sijaitsee Hollolan kuntakeskus Salpakangas, joka sekin on osa Lahden keskustaajamaa. Länsirannassa on lähes kymmenen ja itärannassa noin viisi vapaa-ajan asuntoa. Valtatie 12 ohittaa järven kilometrin päässä etelärannasta. Valtatien rinnalla kulkee yhdystie 2955, josta haarautuu länsipuolelta pohjoiseen Hollolan kirkonkylälle johtava yhdystie 3161. Järven ympäri pääsee kävelemään polkuja pitkin. Etelärannassa sijaitsee laskuojan lähellä uimaranta.
Luontoarvoja > Järven tila

Järvi on ollut karu ja kirkas harjujärvi, joka läheisen suon ojituksen seurauksena muuttui happamoituneeksi humusjärveksi. Järveä on tutkittu vuosikymmeniä. Sen suurin ongelma on syvänteen hapenpuute, joka käynnistää sedimentissä ravinteiden takaisin liukenemisen. Vedessä onkin ollut runsaasti ravinteita, jotka ovat käynnistäneet sinilevien leväkukinnan. Toinen ongelma on ollut veden happamuus, joka on seurausta veden suuresta humuspitoisuudesta.
Luontoarvoja > Vedenlaatu

Järvi on tyypiltään matala humusjärvi ja sen vedenlaatu on heikko. Veden happamuustaso vaihtelee arvoissa pH 5,6–6,6, joka johtuu osittain humuksesta ja toisaalta myös humuksen hajotustoiminnasta, joka vapauttaa veteen sitä happamoittavaa hiilidioksidia. Happamuus heikentää simpukoiden, kotiloiden ja rapujen elimahdollisuuksia ja vaikuttaa kalojen hyvinvointiin. Järven pohjassa on esiintynyt hapettomuutta kevättalvisin 1980-luvulta saakka. Pohjan tuntumassa esiintynyt hapettomuus on käynnistänyt järvessä sisäisen kuormituksen. Veden kokonaisfosforipitoisuudeksi on mitattu noin 30 mikrogrammaa litrassa vettä (μg/l), jonka vuoksi järvi luokitellaan rehevöityneeksi. Lisäksi alusveden fosforipitoisuudet ovat olleet kaksinkertaiset päällysveteen verrattuina. Kokonaistyppipitoisuudet ovat olleet 520 μg/l. Suuret ravinnepitoisuudet kasvattavat levien määrää, jolloin vesi samenee. Sameutta voidaan tutkia näkösyvyyden avulla ja sen arvo on vaihdellut välillä 1,0–2,6 metriä. Heinäkuussa 2014 oli veden lämpötilaprofiilissa termokliini kahdessa metrissä. Syvemmälle mentäessä vesi oli lähes hapetonta.
Luontoarvoja > Kalasto

Vuoden 1999 koekalastuksen jälkeen suoritettiin hoitokalstus, jonka vaikutuksesta kalojen kasvuvauhti lisääntyi ja kalakantojen kääpiöityminen pysähtyi. Järvessä suoritettiin vuosina 2005 ja 2008 uusia koekalastuksia. Niissä ahventen määrä oli hallitseva. Biomassana ahventa oli eri vuosina 56 % ja 45 %. Särkeä esiintyi vain ahveneen verrattuna murto-osa ja näiden lisäksi oli vielä vähäisiä määriä lahnaa, kuhaa ja haukea.
Luontoarvoja > Kasvisto

Työtjärvestä löytyy 17 vesikasveihin kuuluvaa putkilokasvilajia, joiden lajimäärä on karulle järvelle tyypillinen. Yleisimmät kasvilajit ovat järvikorte, ulpukka, uistinvita ja vesitatar, jotka tulevat toimeen monenlaisissa vesistöissä. Rantojen kasvilajeja ovat jouhisara, pullosara, viiltosara, kurjenmiekka, rantalitukka ja terttualpi.
Luontoarvoja > Järven kunnostus

Järven heikon tilan vuoksi sitä on yritetty 1990-luvulla kunnostaa hoitokalastamalla . Lisäksi sen tilaa yritettiin lokakuussa 2010 kohentaa kalsiumperoksidi-käsittelyllä, joka vapauttaa veteen joutusessaan happea ja sen kalsium sitoo veteen liuennutta fosforia. Käsittelyllä ei kuitenkaan saavutettu hyötyä.
Historiaa > Luonnonhistoriaa

Työtjärvi sijaitsee Ensimmäisen Salpausselän reunamuodostumalla, joka syntyi Baltian jääjärveen noin 12 250–12 050 vuotta sitten. Se on suppajärvi, joka on syntynyt Sairakkalan reunatasanteella Tiilikankaasen hautautuneen jäävuoren sulattua pois. Salpausselkien varhaisvaiheessa Baltian jääjärven vedenpinta oli reunatasanteella 155 metriä merenpinnan yläpuolella, joten Työtjärven supan suu jäi aluksi noin 12 metriä pinnan alle. Vaikka jääjärven vedenpinta aleni seudun voimakkaan maankohoamisen vuoksi, pysyi järvi pinnan alla satoja vuosia. Jossakin vaiheessa järven rannat jäivät kuivalle maalle. Tämä tapahtui viimeistään 11 590 vuotta sitten, jolloin Baltian jääjärven vedenpinta laski äkillisesti 26–28 metriä. Viimeistään tästä tapahtumasta alkoi Työtjärvi kausi itsenäisenä järvenä. Jään sulattua, supan pohjalle alkoi kerrostua maa-ainesta, joka oli aluksi vain silttiä ja savea. Se tiivisti huokoisen supan pohjan niin, että siinä alkoi pysyä oma vesi riippumatta ympäristön pohjaveden tilanteesta.
Järven pohjan sedimenteistä on tutkittu siitepölyjäämiä, jotka Irmeli Vuorela on analysoinut. Tulkinnan mukaan seudun maisema on aluksi karu ja paljas. Alueelle levisi pian varpuja ja kylmän ilmaston ruohoja, kuten esimerkiksi heiniä, lapinvuokko, pujo ja vadelma. Näiden seassa kasvoi vaivaiskoivua, joka valloitti laajoja alueita. Puuttomalla seudulla ei kasvanut aluksi puita ja ensimmäisenä sinne saapui koivu. Sen seurauksena seutu muistuttu tunturikoivikkoa. Noin 9 000 vuotta sitten saapui mänty, joka valtasi itselleen sopivat alueet ja kasvoi sekametsänä koivun kanssa. Työtjärven pohjalle alkoi tässä vaiheessa kertyä liejua. Seuraavana 8 600 vuotta sitten saapui leppä, joka valloitti rantojen kosteikot ja ravinteikkaat alueet. Pian seurasivat pähkinäpensas ja jalava, jotka kasvoivat mäkien etelärintellä. Lehtojen sekaan saapui myöhemmin myös tammi. Jalojen lehtipuiden ja koivun valtakausi kesti ajanjakson 9 000–2 500 vuotta sitten. Ilmaston lämpeneminen päättyi vaiheittaiseen viilenemiseen, jota elämme edelleen. Kuusi suosii viileää ja kosteaa ilmastoa. Se saapui Työtjärvelle 5 000 vuotta sitten aluksi ravinteikkaille alueille ja syrjäytti samalla jaloja lehtipuita.
Historiaa > Esihistoriaa

Ihmisen saapuminen Työtjärvelle ei aluksi jättänyt sedimentteihin näkyviä jälkiä. Viljan viljelu kivikauden ja pronssikauden vaihteessa muutti ympäröivää maidemaa suuresti. Järven pohjaan valojut siitepöly sisälsi runsaasti ruohokasvien ja viljakasvien siitepölyä. Noin 13 kilometrin  päässä sijaitsevien Joutjärven ja Alasenjärven sedimenteistä on löydetty viljakasvien siitepölyä 2000 vuoden takaa.
Historiaa > Historiaa

Hollolan lentokenttä, jonka armeija rakensi sotalentoja varten, valmistui järven luoteispuolelle vuonna 1940. Armeija hylkäsi kentän syksyllä 1944 ja vuosina 1944–1976 toimi kentällä purjelentokerho, golfkenttä ja laskuvarjojerho. Vuonna 1976 alue otettiin Puolustusvoimien harjoittelualueeksi.
Järvi on ollut karu ja kirkas harjujärvi, mutta 1950- ja 1960-luvuilla toteutettu viereisen Tyhnysuon ojitus. Sen kuivatusvedet johdettiin järveen, jonka vesi tummui humuksen vaikutuksesta.  Viereisen Varrasuon virtaukset ovat pienet. Suo-ojien kautta laskevat pohjoisessa sijaitsevat Kastarlammi ja Mustajärvi Työtjärveen. Ojituksia jatkettiin vielä 1970-luvuilla. Suon ojat ovat 2020-luvulla olleet tukossa.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Porvoonjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 18) Luhdanjoen valuma-alueella (18.05) , jonka Vähäjoen valuma-alueeseen (18.057) se kuuluu. Järvi sijaitsee Porvoonjoen valuma-alueen yläjuoksulla ja järven valuma-alueen pinta-ala on noin viisi neliökilometriä. Lammen vedenpinnan korkeus on 142,9 metriä mpy. Järveen laskee suo-ojia sekä Mustajärven (143,8 m mpy.) että siihen laskevan Kastarlammin (144,4 m mpy.) yhteinen laskuoja. Järven laskuoja Supanoja alkaa etelärannasta ja se yhtyy kahden kilometrin päässä Autjokeen. Autjoki yhtyy alempana Koivusillanjokeen, ne vuorostaan Hankaanjokeen ja Lemmitjokeen alempana. Hakosillalla sen nimeksi tulee Vähäjoki ennen yhtymistää Porvoonjoen pääuomaan. Se laskee Suomenlahteen Porvoossa.
Aiheesta muualla

Turpeinen, Matti: Hollolan Työtjärvestä nousi jättihauki, Päijät-Häme, 25.9.2016
Anttila-Huhtinen, Marja: Hollolan pienjärvien vedenlaatuseuranta vuonna 2020 (Arkistoitu – Internet Archive), Kymijoen vesi ja ympäristö ry
Enlund, Tapio: Pohjaliejua tutkitaan lannoitus- ja biopolttoaineeksi Hollolassa, YLE, 3.4.2018
Les Très Riches Heures du Duc de Berry

Tammikuu. Yksi ensimmäisistä (Folio 2r) Très Riches Heuresin kuvitetuista sivuista. Sivu seuraa tammikuun kalenterisivua ja käsittelee tammikuussa tapahtuvaa lahjojenantopäivää. Sinisessä kaavussa oikealla tulen ääressä pöydässä istuva henkilö on herttua itse. Tulen yläpuolella  on hänen vaakunansa.
Les Très Riches Heures du Duc de Berry (tai yksinkertaisesti Très Riches Heures)  on 1410-luvun ranskalainen gotiikan ajan kuvitettu rukouskirja, päivän rukoushetkien liturgisten tekstien kokoelma (hetkirukousten kirja) ja kalenteri.
Très Riches Heuresia sanotaan usein kuvitettujen käsikirjoitusten kuninkaaksi, 1400-luvun tärkeimmäksi kuvitetuksi käsikirjoitukseksi, mutta se edustaa myös aikansa maalaustaiteen huippua. Rukouskirjassa päivän jokaiselle liturgiselle tunnille on sitä vastaava liturginen teksti. Lisäksi käsikirjoitukseen sisältyy "maallinen" kalenteri ja kirkkovuoden kalenteri sekä tiettyinä uskonnollisina pyhinä vaaditut rukoukset ja messut. Runsaasti kuvitettuna rukouskirjana se antaa kuvan 1400-luvun elämästä ja uskonnollisesta kuvastosta.
Rukouskirjan tilasi Berryn herttua (ransk. Duc de Berry) Jean vuonna 1413. Limbourgin veljekset Paul, Hermann ja Jean kuvittivat rukouskirjan, mutta työ jäi kesken heidän ja herttuan kuoltua vuonna 1416. Savoijin herttua Kaarle I:n toimeksiannosta Jean Colombe sai keskeneräisen rukouskirjan valmiiksi vuosina 1485–1489.
Rukouskirja koostuu yli 200 runsaasti kuvitetusta foliosta (416 sivusta). Noin puolet niistä on sivunkokoisia maalauksia, jotka ovat kansainvälisen gotiikan merkittävimpiä töitä. Teoksen korkealaatuisissa miniatyyrikuvissa on ekspressionistinen sävy. Siihenastiset maalaukset kuvasivat uskonnollisia aiheita, mutta Très Riches Heures sisälsi myös maisemia, kuten helmikuun lukuun kuvattu ensimmäinen taiteessa tunnettu lumimaisema. Kuvat kertovat myös vuodenaikojen mukaan vaihtuvista työtehtävistä ja huvituksista niin herttuan hovissa kuin talonpoikienkin keskuudessa. Kuvien yhteydessä on näkyvissä myös vastaava astrologinen taivaankansi. Teoksessa on lisäksi 300 koristeellista alkukirjainta. Rukouskirja sijaitsee nykyisin Musée Condéssa, Ranskan Chantillyssä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Les Très Riches Heures du Duc de Berry Wikimedia Commonsissa
Les Très Riches Heures du Duc de Berry. Christus Rex, Inc.
Les très riches heures du Duc de Berry. Nicholas Pioch 2002. Webmuseum.
Sotši

| Sotši (Сочи) |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Krasnodarin aluepiiri Venäjällä, alla kaupungin sijainti aluepiirissä
 Sotši
 Koordinaatit: 43°35′47″N, 39°43′36″E 
Valtio:  Venäjä
Hallintoalue:  Krasnodarin aluepiiri
Perustettu:  1864
Nykyinen nimi:  1896
Kaupungiksi:  1917
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Viktor Kolodjažny
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3508 km²
Väkiluku (2012):  364 171
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  354xxx
Suuntanumero(t):  +7 8622
 
 http://www.sochiadm.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sotši Mustaltamereltä nähtynä
Sotši (ven. Со́чи [ˈsotɕɪ]) on Mustanmeren rannikkokaupunki Krasnodarin aluepiirin eteläosassa Kaukasian länsiosassa Venäjällä Itä-Euroopassa. Kaupungista on vain noin 20 km Georgiasta itsenäiseksi julistautuneen Abhasian rajalle. Sotšin asukasluku vuonna 2012 oli 364 171 ja koko kaupunkipiirin 441 407.
Talviolympialaiset 2014 järjestettiin Sotšissa.
Historia > Varhaiset vaiheet

500-luvulta 1400-luvulle alue kuului vuorotellen kasaareille, Abhasian kuningaskunnille ja viimeisimpänä Georgialle, minkä alaisuudessa nykyisen Sotšin kaupungin alueelle rakennettiin jopa tusinan verran kirkkoja. Muun muassa 1000-luvulta peräisin olevan bysanttilaisen basilikan rauniot ovat edelleen nähtävissä.
1400-luvulta lähtien rannikkoa hallitsivat ottomaanit ja pieniltä osin paikalliset vuoristolaisklaanit.
Historia > Venäjän hallintaan

Alue luovutettiin Venäjälle vuonna 1829 Venäjän-Turkin sodan päätteeksi. Vuonna 1838 venäläiset perustivat nykyisen Sotšin alueelle Aleksandrijan (ven. Александри́я) linnoituksen, jonka nimi vaihdettiin Navaginskiksi (ven. Навагинский) seuraavana vuonna. Krimin sodan aikana linnoitus hylättiin.
Sotši oli välillä Tšerkessian valtion pääkaupunki. Venäjän valloitettua Tšerkessian 1858 tšerkessiväestö karkotettiin tai tapettiin ja kaupunki asutettiin venäläisillä. Aikaisemmin hylätty linnoitus jälleenrakennettiin vuonna 1864 Dahovskin (ven. Даховский) etuvartioksi. Vuonna 1874 nimi vaihdettiin Dahovski Posadiksi (ven. Даховский Посад).
Sotši sai nykyisen nimensä paikalliselta joelta vuonna 1896.  Vuonna 1917 siitä tuli kaupunki. Alueella tapahtui useita hajanaisia aseellisia yhteenottoja Puna-armeijan, Venäjän valkoisen armeijan ja georgialaisten välillä vuosina 1918-19.
Historia > Neuvostoajasta nykypäivään

Sotšista tuli yksi Neuvostoliiton tärkeimmistä lomakohteista 1930-luvun alkuun mennessä. Stalin vieraili kaupungissa 1920-luvulla ja rakennutti kaupunkiin myöhemmin datšan. Viime aikoina Sotšin kiinnostavuus on kasvanut samanlaisesta syystä, sillä Vladimir Putin asustaa kesäajat kaupungissa, mikä on vetänyt alueelle liike-elämän johtajia ja nostanut kaupungin kiinnostavuutta Moskovan raharikkaiden keskuudessa. Kesäpääkaupungiksi profiloituvan Sotšin jo nykyään korkeahko hintataso lähenee lisähuomion myötä nopeasti Moskovan vastaavaa. Kesäkaudella turisteja käy kaupungissa neljä miljoonaa.
Aluejako

Sotši jakaantuu hallinnollisesti neljään piiriin, jotka jakaantuvat kukin vielä pienempiin osa-alueisiin.
Adlerin piiri (А́длерский район)
Hostan piiri (Хо́стинский район)
Keskuspiiri (Центра́льный район)
Lazarevskojen piiri (Лазаревский район)
Talous ja liikenne

Sotšissa on elintarviketeollisuutta ja se on myös tunnettu kylpyläkaupunki.  Sotši on merkittävä satamakaupunki ja sieltä on rautatieyhteydet Tuapseen ja Georgiaan.
Kaupunkikeskustan kaakkoispuolella Adlerin piirissä sijaitsee Sotšin kansainvälinen lentoasema.
Adleriin valmistui vuoden 2013 lopussa myös rautatien risteysasema, josta on paikallisjunayhteydet lentoasemalle ja urheilukeskuksiin ja jossa myös pitkän matkan junat pysähtyvät. Junamatka Moskovaan kestää 24-36 tuntia.
Olympialaisten lähestyessä kaupunkiin rakennettiin myös uusia teitä. Koska kaupunki on nauhamainen, sen päätie ruuhkautuu usein.
Sotšin satamasta on matkustajalauttayhteyksiä Turkkiin ja Georgiaan.
Maantiede ja ilmasto

Sotši sijaitsee Mustanmeren rannalla Kaukasuksen länsipuolella. Maisemien lisäksi luontaiset mineraalivesilähteet ja subtrooppinen ilmasto vauhdittivat sen kehittymistä matkailukohteeksi. Kaupungin pinta-ala on 3505 km2 ja sillä on 145 km Mustanmeren rantaviivaa.
Läntinen Kaukasus on Unescon maailmanperintöluettelossa.
Sotšin  ilmasto on kesäisin lämmin ja keväisin leuto.
Vuoden lämpimin kuukausi on elokuu, keskimääräinen ylin lämpötila 27,9 astetta. Keskimääräinen alin on kylmimmillään helmikuussa +3,3 astetta, mutta kaikkien aikojen pakkasennätys on tammikuulta 1892, jolloin mitattiin -13,4 astetta.