stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Allantoiini

| Allantoiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (2,5-dioksoimidatsolidin-4-yyli)urea
CAS-numero:  97-59-6
PubChem CID:  204
SMILES:  C1(C(=O)NC(=O)N1)NC(=O)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H6N4O3
Moolimassa:  158,12 g/mol
Sulamispiste:  230 °C
Tiheys:  1,45 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 5,26 g/l 
Allantoiini on virtsahapon hapettumistuote, jota muodostuu useimmissa nisäkkäissä. Useimmilta kädellisiltä, kuten ihmiseltä, puuttuu entsyymi, joka katalysoi virtsahappoa (C5H4N4O3) 5-hydroksi-isouraatiksi (C5H4N4O4), joka edelleen muuttuu allantoiiniksi.
Allantoiinin kemiallinen kaava on C4H6N4O3, moolimassa 158,12 g/mol, sulamispiste 230 °C ja CAS-numero 97-59-6.
Allantoiinia käytetään kosmetiikassa ja myös haavojen ja mahahaavan hoidossa. Sitä on mahdollista tuottaa myös kasviperäisesti hevoskastanjoista ja vehnänalkioista.
Aiheesta muualla

Käyttöturvallisuustiedote: Allantoiini[vanhentunut linkki]
PubChem: Allantoin (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Allantoin (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Allantoin (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Allantoin (englanniksi)
KEGG: Allantoin (englanniksi)
ChemBlink: Allantoin (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Allantoin (englanniksi)
Liber Herbarum II: Luettelo allantoiinia sisältävistä kasveista
Allen M. Sumner -luokka

| Allen M>  Sumner -luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  2 200-2 220 t (kuiva) 3 515 t (kuormattu)
Pituus:  114,8 m (kokonaispituus) 112,5 m (vesiraja)
Leveys:  12,5 m
Syväys:  4,8 m
Koneteho:  60 000 shp
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  336-363
Aseistus
Meritorjunta:  6 x 5"/38 Mk38 DP -tykkiä kaksiputkisina asennuksina 10 x 21" torpedoputkea 2 x syvyyspommikiskoa
Ilmatorjunta:  12 x Bofors 40 mm -ilmatorjuntatykkiä 11 x Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä
Allen M. Sumner -luokka oli toisessa maailmansodassa palvellut Yhdysvaltain laivaston 58 aluksen muodostama hävittäjäluokka. Lisäksi kaksitoista alusta valmistui nopeina miinalaivoina. Usein lyhyemmällä nimellä esiintyvään Sumner-luokan ominaisuudet olivat niiden kaksiputkiset 5"/38 cal -tykkitornit, kaksinkertainen peräsin, vahvempi ilmatorjunta-aseistus kuin edeltäneessa Fletcher-luokassa sekä muut edeltäneestä luokasta tehdyt parannukset. Luokan aluksia pidennettäessä keskilaivasta 4,3 metriä saatiin Gearing-luokka, jota valmistettiin suuria määriä.
Kuusikymmentäyhdeksän alusta tilattiin 7. elokuuta 1942 suunnitelmien pohjalta ja ne valmistettiin 1943-1945. Lisäksi yksi alus, USS Sumner tilattiin osana Gearing-luokkaa 14. kesäkuuta 1943. Niistä neljä tuhoutui toisen maailmansodan aikana ja yksi romutettiin korjauskelvottomana. Jäljelle jääneet alukset olivat palveluksessa aina 1970-luvulle saakka. Yhdysvaltain laivaston poistettua alukset palveluksestaan niistä myytiin 29 ympäri maailmaa oleviin laivastoihin, joissa ne palvelivat vielä useita vuosia. Kaksi aluksista on museoitu Etelä-Carolinassa ja Taiwanilla.
Suunnittelu

Luokan ensimmäisen aluksen köli laskettiin toukokuussa 1943 ja viimeinen laskettiin vesille huhtikuussa 1945. Luokan alukset pohjautuvat edeltäneeseen Fletcher-luokkaan, jota valmistettiin 1941-1944.
Alkyylihalidit

Nestemäistä tetrafluorietaania
Alkyylihalidit (eli haloalkaanit/haloalkeenit/haloalkyynit) ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa yhdisteen yksi tai useampi vetyatomi on korvattu halogeenilla. Alkyylihalidit ovat tärkeitä orgaanisten yhdisteiden valmistuksen lähtöaineita ja ne ovat laajalti levinneitä luonnossa (esimerkiksi meriorganismit). Pienimolekyyliset alkyylihalidit ovat kemiallisesti passiivisia ja niitä käytetään muun muassa liuottimina (esimerkiksi 1,2-dikloorietaani, kloroformi ja dikloorimetaani). Polyhalogenoituja alkyylihalideja käytetään muun muassa anestesialääkkeinä (halotaani) ja lämmönsiirtoon kylmälaitteissa (freonit). Primävriset tai sekundääiset alkylihalidit voivat reagoida nukleofiilisessä substituutiossa, kun nukleofiili korvaa halogeeniatomin.
Valmistus

Alkyylihalideja voidaan valmistaa alkeeneista ja alkyyneista additioreaktiossa sekä alkaaneista radikaalireaktioiden avulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alkyylihalidit Wikimedia Commonsissa
Rudolf Ekström

Rudolf Edvard Ekström (14. huhtikuuta 1895 Helsinki – 16. tammikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen painonnostaja. Hän oli ensimmäinen Suomea olympialaisissa edustanut painonnostaja. Seuratasolla hän edusti Helsingin Atleettiklubia.
Ekström  kilpaili vuonna 1920 Antwerpenin kesäolympialaisissa alle 82,5 kg:n sarjassa vaikka olisi 76-kiloisena voinut laihduttaa itsensä helposti myös alempaan sarjaan (alle 75 kg). Vasemman käden tempauksessa hän nosti 75 kilogrammaa mutta ranskalaisen arvostelutuomarin aloitteesta kaikki hänen kolme suoritustaan hylättiin työntökäden oltua sääntöjenvastaisesti mutkalla eikä kielitaidoton ja ilman suomalaista joukkueenjohtoa paikalla ollut Ekström saanut selville, mikä hänen suorituksessaan oli vialla. Ranskan Ernest Cadine jäi tuossa osiossa 70 kilogrammaan mutta voitti lopulta kultaa.
Ekström teki vasemman käden punnerruksessa epävirallisen maailmanennätyksen 82,5 kilogrammaa. Hän voitti sarjansa balttilaisissa kisoissa Tallinnassa 1919. Hän voitti epävirallisen Suomen-mestaruuden vuonna 1918.
Alkumuna

Alkumuna on useiden kansojen vanhoissa luomistaruissa maailman alku ja synnyttäjä. Joissain kertomuksissa maailma syntyy, kun alkumuna pirstoutuu. Joissain kertomuksissa luojajumala kuoriutuu munasta. Suomessa alkumuna tunnetaan Kalevalasta. Läntisillä suomalais-ugrilaisilla kansoilla alkumunamyytti esiintyy usein sellaisenaan, mutta itäisillä sukukansoilla se on sekoittunut sukeltajamyyttiin, joka lienee alkuperäisempi. Esimerkiksi komien ja marien luomismyyteissä on tapahtunut sekoittumista.
Mytologioita > Suomalais-ugrilainen mytologia

Alkumuna tunnetaan itämerensuomalaisten piiristä ainakin Suomesta, Karjalasta, Inkeristä ja Virosta. Kalevalassa kerrotaan kuinka sotka teki pesän Ilmattaren polvelle ja laski kuusi kultaista ja yhden rautaisen munan. Ilmattaren liikauttaessa jalkaansa munat särkyivät mereen ja niistä syntyivät maa, taivas, tähdet ja aurinko. Alkuperäisissä runoissa sotka kuitenkin munii Veen emosen sijasta itse Väinämöisen polvelle joka on Joukahaisen suistamana joutunut mereen. Myös virolaisessa, karjalaisessa ja saamelaisessa perinteessä maailman on uskottu syntyneen vesilinnun tai kotkan munasta.
Inkerissä kerätyissä runoissa alkumunan laski pääskynen kolmelle eriväriselle mättäälle, joista tuuli suistaa ne mereen. Pääskynen pyytää seppää takomaan rautaisen haravan, jolla onkia särkyneet munan osat merestä. Ne kootaan taivaalle auringoksi, kuuksi, tähdiksi sekä pilviksi. Joissain runoissa mättäitä on yksi, tai niiden sijasta pääskynen munii veneen mastoon.
Päähän polven laskeuvi, Sotkan sijaan kotka Vanhasta Kalevalasta, Joseph Alanen
Kotka ja taivaankappaleet Alasen maalaamana vuodelta 1919–1920
Kotka Väinämöisen polvella vuodelta 1859, Robert Wilhelm Ekman
Mytologioita > Muita mytologioita ja kansoja, joiden luomiskertomuksessa alkumuna esiintyy

Kreikan pelasgit: Alkuolento, jumalatar Eurynome muni alkumunan. Siitä tulivat aurinko, kuu, tähdet ja Maa.
Kreikan orfilaisuus: Hopeisesta alkumunasta kuoriutui kaikkien elämänsiementen kantaja.
Balttilainen mytologia: Alkumuna räjähti ja sen keltuaisesta tuli maa, valkuaisesta vesi ja kuoresta taivas taivaankappaleineen.
Tiibetin bön: Kaksi jumaluutta yhdistyi aikojen alussa, ja he tuottivat kolme munaa. Kultainen muna tuotti miehisen elämännuolen, turkoosi muna tuotti naisellisen elämännuolen, ja valkoisesta munasta tuli kultainen värttinä.
Kiina: Jättimäisestä alkumunasta kuoriutui jättimäinen alkuolento Pangu, joka erotti kaaokseen jinin ja jangin ilmentymiin.
Intia: Luojajumalat Prajapati ja Brahman syntyivät joissain tarinoissa alkumunasta.
Borneon dajakit: Kaksi lintua kellui alkumeressä ja tuotti kaksi munaa, joista tuli taivaat ja Maa.
Egypti: Aurinkojumala syntyi alkukummusta, joka oli alkumeren kaaoksessa.
Afrikan dogonit: Alkumunaa koeteltiin maailmankaikkeuden seitsemässä suuressa sekoituksessa, jolloin se tuotti äitijumalan neljä lasta.
Afrikan mandet: Aikojen alussa Luoja sijoitti alkumunaan erilaisia siemeniä, joista syntyivät muun muassa ihmiset.
Malin bambarat: Alkumuna kiipesi puuhun ja putosi.
Kalifornian cupeñot: Alkumuna leijui alkukaaoksessa, aukeni ja ulos tulivat luojat Kojootti ja Villikissa.
Alaskan kodiakit: Korppi teki kuplan, jossa mies ja nainen tulivat alas taivaista ja josta he tekivät maailman.
Tyynenmeren Banksinsaaret: Äitikivi halkeasi ja luoja Quat veljineen tuli ulos.
Samoalaiset: Luoja Tagaloa-Langi eli alkumunassa, ja kun se rikkoutui, mereen pudonneista kuorenkappaleista tuli Samoansaaret.
Tahitilaiset: Luoja Taaroa syntyi alkumunasta, jonka kuoresta syntyi taivas.
Orfilainen muna, josta syntyi kreikkalainen alkujumala Fanes.
Çorlulu Damat Ali pašša

Çorlulu Damat Ali pašša (1670 Çorlu – 1711 Mytilini) oli Osmanien valtakunnan suurvisiiri 3. toukokuuta 1706 – 15. kesäkuuta 1710.
Varsinkin ennen 1800-lukua yksi Osmanien valtakunnan erityispiirteistä oli se, että hyvin vaatimattomista oloista lähtöisin olevat kyvykkäät kansalaiset saattoivat nousta valtakunnan toiseksi tärkeimmäksi mieheksi. Näin kävi myös çorlulaiselle Alille, joka oli syntynyt köyhän maatyöläisen tai parturin poikana vuonna 1670.
Uran alku

Hänen uransa alkoi mahdollisesti pakolla, sillä kristittyjen lapsia värvännyt ja islamiin kääntänyt devşirmejärjestelmä turvautui usein pakkovärväykseen. Devşirme sijoitti hänet Topkapın palatsiin içoğlaniksi, palveluspojaksi. Hänen seuraava ammattinsa oli ĉoķadār, hautajaismenojen toimittaja, josta hän eteni miekankantajaa tarkoittavaksi silahdariksi. Palatsin silahdarit olivat yleensä palatsin upseerikuntaa ja korkeimmat heistä kuuluivat osmanien yleisesikuntaan. Hän tuli sulttaani Ahmed III:n tietoisuuteen Edirnen tapahtuman yhteydessä 1703. Edirnen tapahtuma oli sulttaani Mustafa II:n yritys palauttaa todellinen valta takaisin sulttaaneille sotilasvirkamiesten sijasta. Mustafa joutui luopumaan vallasta veljensä Ahmed III:n hyväksi.
Çorlulu Ali jatkoi uraansa ja hänet nimitettiin visiiriksi ja pian myös kaymakamiksi, jonka tehtävä oli toimia kaza-hallintopiirin sotilasjohtana. Seuraavaksi hän siirtyi Syyrian kuvernööriksi.
Suurvisiirinä

Hänet kutsuttiin takaisin palatsin esikuntaan ja 3. toukokuuta 1706 hänet nimitettiin suurvisiiriksi Baltacı Mehmet paššan tilalle. Erityisenä huomionosoituksena hän sai vaimokseen Emine Sultanin, joka oli vallasta luopuneen Mustafa II:n tytär. Tällöin hän sai nimensä osaksi sulttaanin vävyä tarkoittavan Damatin.
Suurvisiirinä > Avedikin kidnappaus

Damat Ali paššan aikana hallintoa koetteli mm. tapaus, jossa Armenian ortodoksisen kirkon Konstantinopolin patriarkka Avedik joutui Istanbulissa poliittista valtaa keränneen Ranskan suurlähetystön uhriksi. Avedik oli voimakas katolisten vastustaja ja hän mm. järjesti armenialaiskatolisten vainoja. Kyprokselle ranskalaisten kanssa riitelystä rangaistukseksi lähetetty Avedik joutui saarella Ranskan suurlähettilään kidnappaamaksi. Avedik siirrettiin Kyprokselta Marseilleen, jossa hänet eristettiin Mont St. Michaelin luostariin ja myöhemmin Bastiljiin, jossa hän aikansa vietettyään kääntyi katoliseksi päästäkseen vapaaksi. Hän joutui kuitenkin viettämään Ranskassa loppuikänsä. Avedikin kaappaus herätti suuttumusta Istanbulin hovissa. Ranskan suurlähettiläs valehteli alkuun Espanjan kaapanneen Avedikin. Turkkilaiset eivät kuitenkaan uskoneet sitä, jolloin kuningas Louis XIV joutui rauhoittamaan tilannetta ja julistamaan patriarkan virallisesti kuolleeksi, ja siksi aikalaiset idässä uskoivat tämän kuolleen, kun hän vielä oli vankilassa Ranskassa.
Suurvisiirinä > Damat Ali paššan politiikka

Damat Ali pašša pyrki rajoittamaan Islamin uskonnollisen johtajan sheikki al-Islamin valtaa. Hän pyrki tekemään myös hallinnollisia uudistuksia ja vakauttamaan taloutta lisäämällä tuotantoa ja leikkaamalla kuluja, jopa niin pitkälle, että hänen aikanaan aloitettiin palatsin keittiöiden kulujen tarkkailu. Sotilaallisia uudistuksia olivat sodan aikaisesta varsinaisesta sotapalveluksesta eri syistä vapautettujen sotilaiden määrän kiinteyttäminen. Hän rakennutti laivastoa ja valmistutti valurautatykkejä sekä järjesteli janitsaarijoukot uudelleen.
Ikävä puoli Damat Ali paššan hallinnossa oli hänen innokkuutensa ja tehokkuutensa Ahmed III:n poliittisten vastustajien vainoamisessa. Hän teloitutti luultavasti tuhansia vastustajia ja varsinkin Edirnen tapauksessa mukana olleita, joiden omaisuuden hän takavarikoi omaan käyttöönsä.
Erottaminen

Kun Ruotsin kuningas Kaarle XII pakeni Pultavan taistelun jälkeen Osmanien valtakuntaan, Damat Ali pašša liittyi niihin, jotka kannattivat Kaarlen yritystä saada osmanit mukaan Venäjän vastaiseen sotaan. Ahmed III kuitenkin vältteli kriisiä ja pyrki neuvottelutuloksiin. Rajoittaakseen sotaa kannattavien vaikutusvaltaa Istanbulissa Ahmed erotti Damat Ali paššan 15. kesäkuuta 1710 ja nimitti tilalle Köprülüzade Damat Numan paššan.
Hänet lähetettiin kauas Kaffan maakunnan kuvernööriksi ja hän kuoli 1711 Mytilinissä.
Alkueliöt

| Alkueliöt |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Alkueliöt Protista  Haeckel, 1866
Katso myös
   Alkueliöt Wikispeciesissä   Alkueliöt Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alkueliöt eli protoktistit eli protistit (Protista) on nykyisessä merkityksessään sovinnainen yhteisnimitys niille alkeellisille aitotumaisille eliöryhmille, jotka eivät sukulaisuussuhteidensa perusteella kuulu kasveihin, eläimiin tai sieniin.
1900-luvulla alkueliöt esitettiin usein omana eliökuntanaan. Eliöiden kuntatason luokittelu on sittemmin huomattavasti monimutkaistunut, mutta alkueliöt-niminen kunta saattaa edelleenkin yksinkertaisuuden vuoksi esiintyä yleistajuisissa tietokirjoissa tai koulukirjoissa. Fylogeneettisen taksonomian kannalta tällainen kunta on taksonina kuitenkin virheellinen, koska siihen luetut eliöt eivät muodosta kehityshistoriallisesti yhtenäistä eli monofyleettistä ryhmää. Tästä syystä alkueliöt ei enää ole tieteellisessä luokittelussa käytettävä itsenäinen eliökunta tai muu taksoni, vaan sovinnainen yleisnimitys niille eliöryhmille, jotka eivät kuulu mihinkään edellä mainituista kolmesta suuresta eliökunnasta (kasvit, sienet, eläimet). Nykyaikaisessa luokittelussa ne kuuluvat joukkoon useita itsenäisiä pieniä eliökuntia tai vanhoja kehityslinjoja, joilla ei ole kovinkaan paljoa keskinäistä sukulaisuutta.
Ominaisuudet

Monille tähän ryhmään kuuluville eliöille on ominaista lähinnä yksittäin elävät solut, joilla on pitkälle erikoistuneita soluelimiä ja jotka eivät pysty muodostamaan erikoistuneita kudoksia. Yksi- ja monisoluisuuden raja on kuitenkin häilyvä, sillä esimerkiksi eräät limasienet viettävät osan elinkaarestaan yksisoluisena ja osan monisoluisena eliönä.
Yksisoluisten eliöiden lisäksi eräät alkueliöt muodostavat filamentteja, pieniä yhdyskuntia tai eräät ruskeat levät jopa suuria sekovartisia eliöitä. Useimmat ovat kuitenkin kooltaan mikroskooppisia; niiden koko vaihtelee 5 mikrometristä 2–3 millimetriin. Eräät loiset ja levät ovat vain yhden mikrometrin kokoisia, mutta ruskolevät voivat saavuttaa kymmenien metrien pituuden. Yksisoluisille on usein tyypillistä solurakenteen monimutkaisuus; soluelimet ovat kehittyneemmät ja niitä on enemmän, koska solujen täytyy kyetä elämään itsenäisesti. Lisäksi solujen pinnalle on usein kehittynyt erityisiä siimoja tai ripsiä, joiden avulla eliöt pystyvät liikkumaan. Ameboilla ja juurijalkaisilla on puolestaan solulimasta työntyviä valejalkoja, joiden avulla ne pystyvät ryömimään eteenpäin.
Alkueliöt tarvitsevat kostean elinympäristön. Niitä esiintyy vesistöissä, joissa ne muodostavat planktonia, maaperässä, jossa ne toimivat esimerkiksi kuolleen aineksen hajottajina, sekä muissa eliöissä joko loisina, symbiontteina tai päällysvieraina.
Eksotoksiini

Eksotoksiinit eli ekstrasellulaariset toksiinit ovat mikrobien erittämiä toksiineja. Eksotoksiinit erittyvät mikrobin kasvualustaan tai vapautuvat solujen lyysin seurauksena. Ne ovat myrkyllisiä muille organismeille ja hyödyttävät siten erittäjämikrobin lisääntymistä. Eksotoksiinit aiheuttavat esimerkiksi solutuhoja, estävät kasvua ja solujen normaalia metaboliaa.
Eksotoksiinit ovat proteiineja, ja useimmat niistä tuhoutuvat kuumentamalla.. Eksotoksiinien vaikutukset elimistössä voivat olla hyvinkin laajoja tai paikallisia, esimerkiksi Clostridium botulinumin erittämä botuliini aiheuttaa verenkiertoon levitessään laajan autonomisen hermoston halvauksen. Clostridium perfringensin kaasukuoliota aiheuttavat kannat erittävät paikallisia kudostuhoja aiheuttavia eksotoksiineja.
Elimistö muodostaa vasta-aineita toksisia aineita vastaan.
Eksotoksiinityypit

Eksotoksiinit lajitellaan kolmeen tyyppiin niiden vaikutusmekanismin perusteella.
Superantigeenit (tyypin I toksiinit)
Solukalvoa vahingoittavat toksiinit (tyypin II toksiinit)
AB-toksiinit ja muut solujen toimintaa haittaavat toksiinit (tyypin III toksiinit)
Boughéra el-Ouafi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Boughéra el-Ouafi |  Boughéra el-Ouafi |  Boughéra el-Ouafi |  |
Maa:   Ranska
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Amsterdam 1928 | Maraton |  |
Ahmed Boughéra el-Ouafi (15. lokakuuta 1898 Ouled Djellal, Ranskan Algeria – 18. lokakuuta 1959 Saint-Denis, Ranska) oli ranskalainen yleisurheilija, joka voitti vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisissa maratonjuoksun olympiakultaa.
Boughéra syntyi vuonna 1898 berberitaustaiseen perheeseen Ranskan Algeriassa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän liittyi Ranskan armeijaan, jossa eräs upseeri huomasi hänen urheilulliset lahjansa, ja pian hänet lähetettiinkin urheilukilpailuihin. Hyvien otteidensa ansiosta Boughéra pääsi edustamaan Ranskaa 1924 Pariisin olympialaisten maratonille, jolla sijoittui lopputuloksissa seitsemännelle sijalle.
Menestyksensä ansiosta Boughéra pääsi osallistumaan myös neljän vuoden kuluttua Amsterdamissa, Alankomaissa pidettyjen olympialaisten maratonkilpailuun. Toisin kuin aikaisemmin olympialaisten maratoneilla, jotka oli juostu kuumassa, paahtavan helteisessä säässä, oli Amsterdamissa sää hyvin kolea ja tuulinen. Kääntöpaikalla Boughéra oli vasta 15. sijalla, mutta hän otti raivokkaan loppukirin vain viitisen kilometriä ennen maalia ja kukisti Chilen Manuel Plaza Reyesin lopulta 26 sekunnin erolla.
Olympiavoittonsa jälkeen Boughéra lähti kiertelemään Yhdysvaltoja mutta menetti samalla amatööriasemansa, josta noihin aikoihin oltiin hyvin tarkkoja. Näin hän ei enää voinut urheilla vaan perusti Pariisiin kahvilan, ajautuen kuitenkin taloudellisiin vaikeuksiin ja vaipui pitkäksi aikaa unohduksiin. Vasta kun toinen Ranskan väreissä juossut algerialainen, Alain Mimoun, voitti 1956 Melbournen kisoissa olympiamaratonin, myös Boughéraa muistettiin ja autettiin L'Équipe-lehden aloitteesta lahjoituksin.
Boughéra ammuttiin kuoliaaksi työpaikallaan kahvilassa vain kolme päivää 61-vuotissyntymäpäivänsä jälkeen vuonna 1959. Yhden lehdistössä kiertäneen version mukaan Kansallisen vapautusrintaman joukot tappoivat Boughéran hänen kieltäydyttyä tukemasta liikettä käynnissä olleen Algerian sodan aikana. Mahdollisesti hän tuli kuitenkin ammutuksi vain vahingossa riidan yhteydessä sivullisena uhrina.
Saint-Denis'ssä sijaitsevalle suurstadionille Stade de Francelle johtava katu Rue Ahmed Boughera el Ouafi on nimetty juoksijan mukaan.
Alifeira

| Alifeira> Ἀλίφειρα |
| --- | --- |
 Näkymä Alifeiran kaupunkikukkulalta.
Sijainti
 Alifeira
Koordinaatit:  37°31′45″N, 21°51′59″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Alífeira, Andrítsaina-Kréstena, Elis, Länsi-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 600-luku eaa.–
Huippukausi:  200-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kynuria, Arkadia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alifeira (m.kreik. Ἀλίφειρα, myös Ἀλίφηρα, Alifēra; lat. Aliphera) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Arkadiassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Andrítsaina-Kréstenan kunnan alueella lähellä nykyistä Alífeiran kylää.
Maantiede

Alifeira sijaitsi Kynuriassa Arkadiassa 40 stadioninmittaa etelään Alfeios-joesta, lähellä Eliihin kuuluneen Trifylian rajaa. Sen yläkaupunki oli rakennettu pitkälle ja jyrkkärinteiselle kukkulalle, nykynimeltään Nerosítsa (Νεροσίτσα), joka sijaitsee nykyisen Alífeiran kylän eteläpuolella. Sen korkeus on noin 686 metriä merenpinnasta laskettuna, ja sen huipun muurein ympäröidyn alueen pituus oli noin 800 metriä ja leveys noin 65 metriä. Yläkaupunkikukkulan korkein kohta muodosti eräänlaisen akropoliin. Alakaupunki sijaitsi kukkulan koillispuolella.
Alifeiran kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 100 neliökilometriä.
Historia

Kreikkalaisessa mytologiassa Alifeiran perustajana pidettiin Aliferosta (joskus myös Alifon tai Alifeiron), Arkadian kuninkaan Lykaonin poikaa. Kaupunkia pidettiin Athene-jumalattaren syntymä- ja kasvupaikkana.
Varhaisimmat löydyt Alifeiran paikalta ovat peräisin geometriselta kaudelta. Alifeiran kaupungin tiedetään olleen olemassa viimeistään arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa arkaaisen tai klassisen kauden polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Varmuudella se on ollut polis ainakin hellenistisellä kaudella. Alifeiran arvellaan kuuluneen peloponnesolaisliittoon. 300- ja 200-luvulla eaa. Alifeira kuului Arkadian liittoon ja liitettiin synoikismoksessa vuonna 371 eaa. perustettuun Megalopoliihin, johon siirrettiin iso osa sen väestöstä. Kaupunki säilyi silti olemassa. Pausaniaan mukaan Alifeira oli mainittuna vuonna osa kynurialaisten heimovaltiota. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Alifeireus (Ἀλιφειρεύς) ja Alifēreus (Ἀλιφηρεύς), myöhemmin latinaksi Aliphiraeus.
Kaupungin kukoistuskautta oli 200-luvun eaa. alkupuoli. Megalopoliin tyranni Lydiades antoi Alifeiran elisläisille vuonna 244 eaa. Tämän jälkeen kaupunki alkoi taantua. Makedonian Filippos V valtasi Alifeiran toisessa liittolaissodassa vuonna 219 eaa. ja  perusti sinne varuskunnan. Kaupunki liitettiin takaisin Megalopoliihin vuonna 207 eaa. 100-luvulla eaa. Alifeira oli yksi Akhaian liiton kaupungeista. Roomalaisella kaudella Alifeirasta tuli muun Peloponnesoksen tavoin osa Achaean provinssia. Pausaniaan aikana 100-luvulla jaa. Alifeira oli enää vaatimaton paikka. Se säilyi kuitenkin asuttuna kristilliselle kaudelle saakka.
Varhaiset tutkimusmatkailijat, kuten William Leake, John Anthony Cramer, Ludwig Ross ja Ernst Curtius, tunnistivat kaupungin paikan. Nykyinen Alífeiran kylä, entinen Rongózio(n), nimettiin uudelleen antiikin aikaisen kaupungin mukaan vuonna 1927. Kaupungin arkeologiset kaivaukset alkoivat Anastásios Orlándoksen johdolla vuosina 1932–1933. Akropolis oli kaivettu vuoteen 1935 mennessä.