stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ydinase
Fissiopommit > Isotoopit

Isotoopit ovat alkuaineiden erimassaisia alalajeja, jotka eroavat toisistaan ytimessä olevien neutronien määrän perusteella. Uraanilla on useita isotooppeja, joista vain tietyt sopivat ydinpolttoaineeksi tai pommimateriaaliksi. Luonnonuraanista on rikastettava erilleen se uraani, joka sopii ydinpommiin.
Uraaniatomissa on 92 protonia ja plutoniumissa 94. Luonnonuraani sisältää pääasiassa kahta isotooppia, uraani-238:aa ja uraani-235:tä. Halkeamiskelpoinen uraani-235 (235U) on harvinaista luonnonuraanissa: siinä sitä on vain noin 0,7 %.
Jotta uraani kelpaisi atomipommiin, sitä on rikastettava siten, että se sisältää halkeamiskelpoista 235U:tä ainakin noin 93,5 %. Yli 80-prosenttista rikastettua uraania sanotaan vahvasti rikastetuksi uraaniksi. Jotta ketjureaktio olisi jossain uraanikappaleessa mahdollinen, siinä on oltava riittävä määrä halkeamiskelpoista uraani-235:tä. Tätä määrää sanotaan kriittiseksi massaksi. Tämä siksi, etteivät ensimmäisen halkeamisen tuloksena olevat neutronit karkaisi uraanikimpaleesta jatkamatta ketjureaktiota. Jos kaikki ensimmäisessä halkeamisessa syntyneet neutronit sattumalta karkaavat uraanista ulos, tulee kuitenkin joskus jokin neutroni, joka käynnistää ketjureaktion.
Fissiopommit > Kriittinen massa

Puhtaalle 235U:lle kriittinen massa on noin 52 kg. Tämä vastaa 17 cm:n läpimittaista palloa. 93,5-prosenttiselle aseluokan uraanille kriittinen massa on 56 kg. Jos uraani kutistetaan räjähteillä tiheäksi, kriittinen massa pienenee 8 kg:aan. Vastaava massa plutoniumilla on noin 4 kg. Hiroshiman pommissa käytettiin 80-prosenttisesti rikastettua uraania, jonka kriittinen massa on 60 kg.
Plutonium-239:llä kriittinen massa on vain noin 11 kg. Aseluokan plutoniumiin suositellaan sellaista plutonium-239:ää (239Pu), jonka puhtausaste on yli 90 %. 13–35 kg:sta plutoniumoksidia voi tehdä alkeellisen ydinaseen, jonka räjähdysteho on pieni ja vaikeasti ennustettava, korkeintaan 0,1–1,0 kt.
Plutoniumin kriittinen massa vaihtelee sen isotooppikoostumuksen mukaan. Niin sanotulla reaktoriluokan plutoniumilla se lienee 13–18 kg, ja puhtaalla 239Pu:lla se on 10–11 kg. Jos plutoniumkappale ympäröidään 15 cm paksulla luonnonuraanikerroksella, kriittinen massa alenee hieman yli 4 kg:aan. Nykyaikaisia puristustekniikoita käytettäessä pommissa tarvitaan aseluokan plutoniumia vain 2–4 kg ja reaktoriluokankin plutoniumia vain noin 5 kg.
Kriittistä massaa kasvattavat halkeamiskelpoisessa aineessa olevat satunnaiset epäpuhtaudet ja ”väärät” isotoopit sekä neutroneita imevät aineet. Jos 235U-kappaletta ympäröi berylliumista koostuva riittävän paksu neutroniheijastin, kriittinen massa pienenee 15 kg:aan. Fissioituvaa ainetta tihentää atomipommissa yleensä tavanomainen räjähdys.
Fissiopommit > Ydinpommin koosta ja sen rajoituksista

Fissiopommia ei voi rakentaa rajattoman suureksi, koska suuret pommit vaativat enemmän fissioituvaa ainetta kuin ”normaalit” atomipommit. Fissioituvan aineen määrän kasvaessa tulee yhä vaikeammaksi estää ennenaikainen fissiopommin räjähdys. Jos fissioreaktio alkaa liian aikaisin, pommin räjähdysteho jää pieneksi. Toisaalta suurta uraanimäärää on vaikeampi pitää pienehkössä tilavuudessa alikriittisenä. Fissiopommin voiman käytännön yläraja lienee 500 kt. Pommi ei voi myöskään olla rajattoman pieni, koska silloin kriittinen massa jää saavuttamatta. Vuonna 1951 yhdysvaltalaiset räjäyttivät ensimmäisen alle 0,1 kilotonnin (100 TNT-tonnin) ydinräjähteen ja 1958 vain 200:aa trotyylikiloa vastaavan ydinräjähteen. Yksi pienimmistä ydinaseista oli Yhdysvalloissa valmistettu fissiopommi ”Davy Crockett”, jonka teho oli alle 0,1 kilotonnia. Vuodesta 1963 vuoteen 1992 käytössä olleen tykistökranaatti W48:n kärki oli räjähdysvoimaltaan vain 0,072 kilotonnia.
Molemmilla suurvalloilla oli myös ydinkärkisiä torpedoja ja merimiinoja. Niiden räjähdysteho oli yleensä noin 0,3 kilotonnia. Tällaisia aseita epäillään olleen venäläisessä sukellusveneessä, joka ajoi karille Karlskronassa vuonna 1981, joskin Neuvostoliitto kiisti asian ja sanoi säteilyhavaintojen olleen peräisin mittaajien tritiumia sisältäneistä kellotauluista.
0,1–200 kilotonnin räjähdettä sanotaan kilotonniluokan aseeksi, ja yli 0,5 megatonnin aseet ovat selvästi megatonniluokan aseita. Näin ollen atomipommit ovat aina melko ”pieniä”, kilotonniluokan aseita. Nykyajan mannertenvälisissä ohjuksissakin ydinkärkien räjähdysteho on yleensä alle 500 kilotonnia, esimerkiksi ”Peacekeeperissä” 340 kilotonnia. Tosin Peacekeeper oli MIRV-ohjus, joka kantoi kymmentä ydinkärkeä. Yhteenlaskettu teho siis oli 3,4 megatonnia. Venäläisen Topol-ohjuksen kärjen räjähdysteho on 750 kilotonnia.
Toisen maailmansodan aikana Saksaa pommitettiin 1,6 megatonnin voimalla käyttäen tavanomaisia räjähteitä.lähde?
Fissiopommin toiminta > Tykkityyppinen uraanipommi

Uraanipommin rakenne on yksinkertainen. Pommin runkona on putki. Putken toisessa päässä on painava uraanikappale, ja toisessa kevyempi, joka ammutaan räjähdyspanoksella isompaan kappaleeseen kiinni. Isommassa kappaleessa on pienemmän kappaleen kokoinen lovi. Kriittinen massa saavutetaan, kun pienempi kappale iskeytyy paikalleen ja ketjureaktio alkaa. Joskus molemmat kappaleet on kuorrutettu sopivalla tavalla neutroneja heijastavalla aineella (muun muassa beryllium, volframi, luonnonuraani). Mukana voi olla myös poloniuminen erillinen neutronilähde, mutta se ei ole välttämätön.
Hiroshiman pommi pohjautui tähän tykkityyppiseen rakenteeseen, joka on helppo rakentaa ja jota kehiteltäessä ei tarvita suuria määriä monimutkaisia testejä.
Muut räjähdetyypit > Fuusiopommit

Fuusiopommit saavat räjähdysenergiansa keveiden aineiden (vety tai helium) fuusioituessa raskaammiksi aineiksi vapauttaen suuren määrän energiaa. Näitä pommeja kutsutaan yleensä vetypommeiksi tai lämpöydinpommeiksi. Käytännössä fuusiopommin yhteydessä tarvitaan aina myös fissiopommia, joka synnyttää fuusioon tarvittavan korkean lämpötilan. Fuusiopommi on fissiopommia räjähdysvoimaltaan huomattavasti tehokkaampi.
Muut räjähdetyypit > Fuusiopommit > Fuusiopommin toiminta

Vasemmalla puolella on fissiovaihe, oikealla fuusiovaihe. Fuusiovaiheen keskellä oleva ontto fissioituva ainesauva on ns. sytytystulppa.
Ideana on se että fissiopommin aiheuttama räjähdys luo riittävän suuren paineen ja kuumuuden, eli sopivat olosuhteet häiriöttömälle fuusioreaktion alkamiselle.
Muut räjähdetyypit > Fuusiopommit > Kiihdytetty fissiopommi

Kiihdytetyt fissiopommit perustuvat siihen, että fissiopommissa fissioituvan aineen keskelle sijoitetaan pieni määrä fuusioituvaa ainetta, josta lähtevä neutronisäteily saa aikaan lisää fissiota pommin ytimessä kasvattaen räjähdystehoa noin kaksinkertaiseksi. Itse fuusio tuottaa lisäystä räjähdystehoon vain mitättömän pienen määrän.
Muut räjähdetyypit > Kobolttipommi

Kobolttipommien kuoret on valmistettu koboltista, joka räjähdyksessä muuttuu radioaktiiviseksi. Tarkoituksena on tehdä pommin laskeumasta myrkyllisempi, ja saastuttaa ympäristöä pitempään. Puhutaan ”suolatuista pommeista”. Vaikutuksen saamiseksi eri pituisille ajoille kuoriin on käytetty myös muun muassa sinkkiä.
Mikäli kobolttipommi räjäytettäisiin korkealla ilmakehässä, koboltti muuttuisi pieniksi hiukkasiksi ja saastuttaisi maapallon hyvin laajalti hiukkasten levitessä tuulten mukana. Koboltin radioaktiivisen isotoopin koboltti-60:n puoliintumisaika on 5,27 vuotta.
Muut räjähdetyypit > Neutronipommi

Neutronipommi antaa fissiossa vapautuvien neutronien karata pommista, mikä lisää säteilyvaikutusta huomattavasti. Tämä suuntaa pommin tuhovaikutuksen entistä selkeämmin elollisia olentoja kohtaan, rakennelmien selvitessä vähäisemmillä tuhoilla.
Muut räjähdetyypit > ”Likaiset pommit”

Likaiset pommit eli radiologiset aseet ovat aseita, joissa tavanomainen räjähdys levittää radioaktiivista ainetta ympäristöön. Vaikutus on sama kuin ydinaseen radioaktiivisella laskeumalla. Kyse ei ole siis varsinaisesta ydinaseesta. Likainen pommi soveltuu hyvin terroristin aseeksi, sillä säteily pieninäkin määrinä lisää pommin kauhuvaikutusta. Periaatteessa likainen pommi voi saastuttaa jonkin alueen asumiskelvottomaksi kymmeniksi vuosiksi ja lisätä syöpäriskiä laajemmalla alueella.
Ydinaseen merkitys

Ulkopoliittisen instituutin tutkija Jyri Lavikaisen mukaan ydinpelote ei estä vastustajaa käyttämästä ydinaseita, ellei pelote kata kaikkia voimankäytön tasoja pienimmästä käytöstä laajimpaan. Muuten vastustaja voi valita ydinaseiden käytön tason, jolla ei ole uskottavaa pelotetta. Vastaavasti Suomen ja muiden F-35-hävittäjien sertifiointi ydinasekelpoisiksi saisi aikaan sen, että Venäjän olisi vaikea tuhota kaikkia mahdollisia ydinasekantolaitteita, mikä vähentäisi ydinsodan uhkaa.
Suurlähettiläs Pasi Patokallion mukaan Ukrainan sota todisti ydinaseiden merkityksen: Venäjän ydinaseuhkailu vaikutti lännen haluun auttaa Ukrainaa. Hänen mukaansa ydinaseeton Eurooppa voisi silti olla hyvä asia, jos se koskisi myös ydinaseillaan uhkailevaa Venäjää, mutta siihen asti ydinaseet ovat muulle Euroopalle tärkeitä.
Ydinase on ollut tähän mennessä ainoa ase, jota ei ole käytetty sen jälkeen, kun se on ollut vähintään kahden maan hallussa. Aikanaan muun muassa jalkajousta, konekivääriä ja ruutia tehokkaampia räjähdysaineita pidettiin aseina, jotka joko vaikuttaisivat sodankäynnin loppumiseen tai joiden käyttö ”sivistyneiden” maiden välillä olisi tuomittavaa. Japanissa ruutiin perustuvien aseiden omistaminen kiellettiin 1600-luvulla kuolemanrangaistuksen uhalla.
Yhdysvaltain halun taustaksi rajoittaa joukkotuhoaseita on esitetty sitä, että se rajoittaa Yhdysvaltain toimintamahdollisuuksia maailmassa. Edelleen Mao Zedongin kerrotaan sanoneen, että kymmenellä ydinaseella Kiina saavuttaisi koskemattomuuden. Ilmiö näkyy myös Yhdysvaltain ja Pohjois-Korean suhteissa.
Eri maiden ydinaseohjelmat > Ydinaseiden leviäminen

Ydinsulkusopimus estää virallisesti ydin­aseiden leviämistä. Sopimusta valvoo tarkastuksin kansainvälinen atomienergiajärjestö IAEA. Moni sopimusta allekirjoittamaton maa on hankkinut itselleen ydinaseen. On maita, jotka ovat havitelleet ydinasetta ydinsulkusopimuksesta huolimatta.
On helpompaa rakentaa vähemmän korkealuokkainen ydinase kuin mitä yhdysvaltalaiset kehittivät Manhattan-projektissa. Ydinaseen valmistaminen vie teollisuusmaalta kymmenestä viiteentoista vuotta. Aika voi olla lyhyempikin, jos ydinpolttoainekierto on pommintekoon sopiva. Japania pidetään maana, joka pystyisi helposti valmistamaan ydinaseen, jos haluaisi. Kehitysmaa tarvitsee tekniikkaa valmistaakseen ydinaseen. Uraanin rikastamiseen tai plutoniumin jälleenkäsittelyyn soveltuvan ydintekniikan ostoyritykset voivat kertoa ydinaseen havittelusta. Tietyntyyppiset reaktorit soveltuvat pommituotantoon paremmin kuin toiset. Toimiva tutkimusreaktori saattaa kertoa ydinaseen kehittelystä.
Siviilikäyttöisen hyötöreaktorin avulla voidaan tuottaa ydinaseisiin kelpaavaa materiaalia, ja ainakin Pakistanin, Intian, Iranin sekä Pohjois-Korean epäillään näin jo tehneen.
Fissiopommeja voidaan myös tuhota laimentamalla ne ydinpolttoaineeksi sopivaksi ja ”polttaa” ne ydinvoimalassa.
Suurvallat ja kansainväliset järjestöt seuraavat monesti ydinaseiden kehittelystä epäiltyjen maiden, esimerkiksi Iranin toimia. Jonkun maan pinnalla tai ilmakehässä tekemiä ydinkokeita voidaan havaita esimerkiksi yhdysvaltalaisilla Vela-satelliiteilla, jotka havaitsevat valonvälähdykset ja gammasäteilyn. Yllättävä maanjäristys alueella, jossa niitä ei yleensä esiinny, voi liittyä maanalaiseen ydinkokeeseen. Myös maanalaisesta ydinkokeesta voi vuotaa joskus ulos säteilyä, jonka vakoilijat voivat mitata paikan päällä. Maanalaisten ydinkokeiden aiheuttamia maanjäristyksiä voidaan vaimentaa tai eliminoida suorittamalla ydinkoe suolakupoliin öljyllä syövytetyssä ontossa tilassa. Tarkoitukseen sopivat puhtaat suolakerrostumat ovat harvinaisia.
Ydinaseiden käyttö

Ydinaseita on käytetty taistelutoimissa vain kaksi kertaa, Nagasakissa ja Hiroshimassa, mutta niitä on usein aiottu käyttää myös muissa kriiseissä ja sodissa. Korean sodan aikana YK:n joukkojen yhdysvaltalaiskomentaja kenraali Douglas MacArthur ehdotti kirjeessään kongressinjäsen Martinille ydinaseiden käyttämistä pohjoiskorealaisia ja kiinalaisia vapaaehtoisia vastaan.
Ydinpommien räjähdysvoimat mitataan vastaavana trotyylimäärinä. Trotyyli (TNT, Trinitrotolueeni) on tavallinen räjähde sotilaskäytössä. Kahdenkymmenen kilotonnin (kt) räjähdys vapauttaa siis yhtä paljon energiaa kuin kahdenkymmenentuhannen trotyylitonnin räjäyttäminen. Erikoissuurten tavanomaisten pommien voima on vain noin 0,044 kt eli 44 t. Suurten vetypommien voima mitataan miljoonina trotyylitonneina eli megatonneina (Mt).
Strategisia ydinaseita käytetään toisiaan täydentävissä järjestelmässä eli ”triadissa”. Ydinkärkiä voidaan sijoittaa pommikoneisiin, mannertenvälisiin- ja SLBM-ohjuksiin.
Ydinaseiden käyttö > Hiroshiman ja Nagasakin pommitukset

Hiroshiman ja Nagasakin tuhonneet pommit pudotettiin molemmat B-29 Superfortress -pommikoneista. Ensimmäinen pommi pudotettiin Enola Gay -nimisestä koneesta 6. elokuuta 1945, jota ohjasi eversti Paul Tibbets. Pommi pudotettiin 31 000 jalan korkeudesta (9 450 m) ja pommi räjähti kello 8:15 (JST) pudottuaan vapaasti 1 800 jalan korkeuteen (550 m). Pommin teho vastasi noin 13 kilotonnia TNT:tä, nykymittapuilla varsin vaatimattomasti, mutta se tappoi välittömästi noin 75 000 ihmistä. Tämän Little Boy -pommin paino oli 4 000 kg ja siinä käytettiin uraani-235-isotooppia. Vastaavaa pommia ei ollut koskaan ennen testattu.
Nagasakin yllä 9. elokuuta 1945 räjäytetty Fat Man -pommi oli täysin erilainen, siinä käytettiin fissioituvana aineena plutoniumia. Tämäntyyppinen pommi oli jo kerran räjäytetty 16. heinäkuuta Trinity-koealueella New Mexicossa. Pommi painoi 4 545 kg ja se pudotettiin Bockscar-nimisestä B-29-koneesta, jota ohjasi majuri Charles Sweeney. Pommin teho oli noin 20 kt ja räjähdyskorkeus sama kuin Little Boyn, eli 550 m. Nagasakin mäkisen maaston vuoksi tuhovaikutus jäi pienemmäksi, mutta pommi tappoi silti 73 900 ihmistä.
Pommien käytön tukijat uskovat, että ihmishenkiä ennemminkin säästettiin, sillä tavanomaisissa pommituksissa ja Yhdysvaltain maihinnousussa olisi todennäköisesti kuollut enemmän ihmisiä.
Japani oli päättänyt taistella loppuun asti, mutta keisarin esitettyä diplomaattisen ratkaisun etsimistä ja liittoutuneiden lievennettyä ehdottoman antautumisen vaatimusta muotoon, että keisari voisi jäädä valtaistuimelleen, päättivät japanilaiset olla vastaamatta Potsdamin julistukseen ja odottaa tuloksia neuvostoliittolaisten kautta käydyille keskusteluille. Japanin vastaamattomuus tulkittiin liittoutuneiden johdossa siten, että Japani oli hylännyt julistuksen ehdot.
Ydinaseiden käyttö > Hiroshiman ja Nagasakin pommitukset > Pommien vaikutukset näkyvät yhä

Ihmiset ympäri maailman muistavat vuosittain Hiroshiman ja Nagasakin atomipommitusten uhreja. Yhdysvaltalaisten pudotettua atomipommit vuonna 1945 Japanissa kuoli 200 000 siviiliä.
40-vuotisen tutkimuksen perusteella Hiroshiman ja Nagasakin ydinpommit eivät aiheuttaneet geneettistä vahinkoa, joka tuottaisi jälkeläisissä mutaatioita. Tutkimuksessa ydinpommista selviytyneiden saamista lapsista ei löytynyt lisääntyneesti kromosomivirheitä, syöpiä, veriproteiinimutaatioita eikä synnynnäisiä vaivoja.
Atomipommeista huomattavalle säteilyannokselle altistuneiden naisten lasten poikkeamat ja synnynnäisvaivat eivät olleet yleisempiä kuin Japanin keskiarvo.
Pitkäaikaisessa seurantatutkimuksessa pommien säteilyn laskettiin olleen syynä n. tuhanteen syöpätapaukseen. Säteilylle altistuneiden ja siltä säästyneiden vanhempien jälkeläisten sairastuvuudessa ei havaittu eroa.
Kirjallisuutta

Green, Robert: Kohti ydinaseetonta maailmaa.  ((Fast track to zero nuclear weapons, 1998.) Suomentanut Lassi Salvi)  Helsinki:  Like: Suomen rauhanpuolustajat, 1999.  ISBN 951-578-689-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Piiroinen, Mikko: Kuvaraportti ydinkokeista – katso historian hurjimmat sienipilvet Tekniikka ja Talous. 19.7.2009. Viitattu 11.10.2018.
Notre Damen yliopiston verkkokurssi: Nuclear Warfare (PHYS 20061) (englanniksi)
Linkkejä aiheista ydinaseet, -fysiikka, -teknologia ja -lainsäädäntö (englanniksi)
Aiheesta muualla > Ydinaseiden vaikutusaluelaskimia

Nuclear weapon effects calculator
Nuclear Bomb effects computer
Ydintekniikka
| --- | --- |
Ydinfysiikka:  Atomi  Fissio  Fuusio  Säteily  Radioaktiivisuus  Ionisoiva säteily  Ydinräjähdys  Fissiili  Vaikutusala  Kriittinen massa 
Ydinvoima:  Ydinvoiman käyttökohteet  Ydinpolttoainekierto  Säteilyturvallisuus  Ydinturvallisuus  Ydinjätehuolto  Geologinen loppusijoitus  Uraani  Uraanin esiintyminen  Uraanikaivos  Uraanin väkevöinti  Plutonium  Torium  Torium-ydinpolttoainekierto 
Ydinreaktori:  Kevytvesireaktori  Kiehutusvesireaktori  Painevesireaktori  VVER-reaktori  EPR-reaktori  RBMK-reaktori  MKER-reaktori  CANDU-raskasvesireaktori  AP1000-reaktori  Pieni modulaarinen reaktori  Hyötöreaktori  Kiihdytinreaktori  SCWR-reaktori  Nestemäisellä metallilla jäähdytetty reaktori  Sulasuolareaktori  Kaksoisfluidireaktori  Fuusioreaktori 
Ydinaseet:  Ydinsota  Vetypommi  Neutronipommi  Ydinaseriisunta  Vaikutukset 
Ydinonnettomuus:  Fukushiman ydinvoimalaonnettomuus  Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus  Three Mile Islandin ydinvoimalaonnettomuus  Luettelo ydinonnettomuuksista  Luettelo ydinlaitostapahtumista  Ydinvoimalan sydämen sulamisonnettomuus  Ydinaseonnettomuus  INES-asteikko 
Ydinvoima Suomessa:  Olkiluodon ydinvoimalaitos  Loviisan ydinvoimalaitos  Hanhikiven ydinvoimalaitos 
Luonnonuraanista tai ydinpolttoaineesta on rikastusasteessa noin 90 %-yksikön matka ydinräjähteisiin
Davy Crockett -pommi laukaisutelineessään.
Tykistön W48-ydinkranaatin malli
Karkea tykkityyppisen uraanipommin rakennekaavio. Uraanikappaleet ammutaan yhteen, jolloin kriittinen massa saavutetaan ja pommin räjäyttävä ketjureaktio alkaa.
Imploosioon perustuva plutoniumpommi, jossa räjähdelinssit (keltainen, ruskea) puristavat plutoniumin kasaan (sisin vaaleansininen). Välissä on räjähdelinssien paineaaltoa tasaavia ja ketjureaktiota tehostavia kerroksia. Pommin keskustassa oleva vihreä pallo on ketjureaktion käynnistävä neutronilähde.
Keltaruskeat räjähdelinssit puristavat plutoniummassan kriittiseen tilavuuteen ja tiheyteen.
Violetti: räjähde, vaaleansininen: plutonium.
Fuusiopommin karkea rakennekaavio

1. Keltainen: säteilykanava, esimerkiksi polystyreeniä

2. Punainen: fissiokelpoinen aine

3. Harmaa: tavanomainen räjähde

4. Turkoosi: fuusioaineen suojus

5. Vihreä: fuusioituva aine

6. Valkoinen: tyhjää

7. Musta: pommin kuori
Manhattan-projektin tulos, Plutoniumpommi The Gadget, oli ensimmäinen räjäytetty ydinase
Neuvostoliiton/Venäjän ydinkärkien määrä 1949–2002
Erilaisia ydinräjäytyksiä. 1. Ilmakehässä, 2. Maan alla, 3. Yläilmakehässä. 4. Veden alla
Little Boy
Little Boy sisältä
Fat Man
Villa Kuhlefelt

| Villa Kulhefelt |
| --- | --- |
Sijainti:  Vuosaari, Helsinki
Rakennustyyppi:  Huvila
Valmistumisvuosi:  1800-luku
Omistaja:  Helsingin kaupunki
Runkorakenne:  Puu
Julkisivumateriaali:  Laudoitus
Kerrosluku:  1
Huoneistoala:  130 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Villa Kuhlefelt on 1800-luvulla valmistunut huvila Helsingin Vuosaaressa, Kallahdenniemen Kuningatar-nimisessä eteläkärjessä. Nykyisin rakennuksen omistaa Helsingin kaupunki, joka on yrittänyt vuokrata ja myydä huvilaa vuodesta 2012. Villa Kuhlefelt on suojeltu historiallisesti arvokkaana rakennuksena.
Historia ja arkkitehtuuri

Villa Kuhlefeltin vanhimmat osat ovat 1800-luvulta, jolloin rakennus toimi kalastajamökkinä. Rakennus on saanut nimensä sen entisen omistajan arkkitehti Sven Kuhlefeltin mukaan, jonka kesäasuntona huvila toimi 1920-luvulla. Hänen aikanaan päärakennusta myös laajennettiin ja se sai nykyisen asunsa. Rakennus on ollut pitkään tyhjillään ja kärsinyt myös ilkivallasta. Helsingin kaupungin kaava määrää rakennuksen yleiseen tai yhteisön virkistyskäyttöön. Vuosina 2008-2009 Villa Kuhlefeltia kunnostettiin ja muun muassa vesi- ja viemärijohdot rakennettiin.
Päärakennuksen lisäksi huvilakokonaisuuteen kuuluu rantasauna, leikkimökki ja varastorakennus. Huvilan entinen vuokralainen oli pyytänyt Helsingin kaupungilta lupaa laiturin vesibusseja varten, mutta lupaa ei saatu. Vuonna 2021 alueen asukkaat tekivät Helsingin kaupungille ehdotuksen rakennuksen kunnostamisesta ja uusiokäytöstä Helsingin kaupungin osallistuvaan budjetointiin eli Oma Stadiin.
Rosa Hautala

Rosa Hautala (ent. Siliämaa, s. 14. maaliskuuta 1993) on suomalainen näyttelijä. Hän näytteli Vilma Haavistoa syksyllä 2010 alkaneessa Yle TV2:n draamasarjassa Uusi päivä vuoteen 2017 asti.
Hautala valmistui keväällä 2013 ylioppilaaksi ilmaisupainotteisesta Tampereen yhteiskoulun lukiosta, jonka hän suoritti nelivuotisena näyttelijäntyönsä vuoksi, ja opiskeli sen jälkeen kauppatietieteitä Tampereen yliopiston johtamiskorkeakoulussa.
Maaliskuussa 2020 Siliämaa kertoi Voice.fi:n haastattelussa, että vaikka hän uskoo tekevänsä jatkossakin projekteja näyttelijänä, on hän vaihtanut uraa ja työskentelee nykyään vakuutusalalla.
Filmografia

Uusi päivä (2010–2017, 2018 TV-sarja) – Vilma Haavisto
Ilmianto (2010, elokuva) – Kaveri
Väärät Bileet (2016, TV-sarja) – Vilma Haavisto
Strauss Mann

Strauss Mann (2025)
Strauss Mann (s. 18. elokuuta 1998 Greenwich, Connecticut) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SHL:ssä pelaavaa Skellefteå AIK:ta. Hän pelaa myös Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueessa.
Kerttu Sihvonen

Kerttu Sihvonen
Kerttu Maria Sihvonen (o.s. Pulkkinen; 26. huhtikuuta 1893 Haukivuori – 28. maaliskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen rehtori ja naisasia-aktiivi.
Sihvonen valmistui filosofian kandidaatiksi 1920 ja hänet promovoitiin filosofian maisteriksi 1923. Valmistuttuaan Sihvonen toimi Helsingin yliopiston fysiologian laitoksella assistenttina vuoteen 1939. Pääasiallisen uransa hän teki Helsingin Kasvatusopillisessa Talouskoulussa (myöh. Helsingin  Kotitalousopettajaopisto). Opettajantyönsä ohella hän toimi koulun hallinnossa, muun muassa sen säätiön hallituksen jäsenenä. Vuosina 1950–1960 Sihvonen oli oppilaitoksen rehtori. Hänen aikanaan koululle rakennettiin uusi toimitalo Sturenkatu 4:ään, ja talon vihkiäistilaisuus pidettiin helmikuussa 1957. Koulua oli toistuvasti yritetty saada valtion huomaan mutta se onnistui vasta 1959, jolloin opisto muuttui korkeakouluksi. Koulua ylläpitävä säätiö lakkautettiin.
Sihvosella oli runsaasti luottamustoimia, ja hän oli mukana kansainvälisissä tehtävissä. Hän oli Kotitalousopettajayhdistyksen ja Kotitalousopettajien liiton puheenjohtajana 1947–1957, ja hänet kutsuttiin liiton kunniajäseneksi vuonna 1963. Samoin hän oli Helsingin Kotitalousopettajaopiston Ylioppilaskunnan kunniajäsen. Hän hoiti Suomen Naisyhdistyksen sihteerin tehtäviä 1937–1945 ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana 1955–1960. Konkordia-liiton toimikunnan jäsen hän oli 1939–1978 ja toimikunnan puheenjohtaja 36 vuotta.
Kerttu Sihvosen puoliso oli vuodesta 1925 professori Väinö Sihvonen.
Villa Ervi

Villa Ervi
Villa Ervi on arkkitehti Aarne Ervin suunnittelema pientalo Helsingin Kuusisaaressa Kuusisaarensalmen rannalla osoitteessa Hirvilahdenkuja 1. Se valmistui vuonna 1951. Aarne Ervi asui siinä puolisonsa, näyttelijä Rauni Luoman kanssa. Taitekattoisessa talossa on kaksi kerrosta sekä kellarikerros. Perustus on tehty betonista ja teräksestä, runko betonista, tiilistä ja teräksestä.
1960-luvun taitteessa talon viereen rakennettiin japanilaistyyliseksi kutsuttu toimisto-osa, jonka polveilevat julkisivut on päällystetty leveillä oksattomilla oregoninmäntylaudoilla. Sen isot ikkunat on suunnattu merelle päin. Samalla taloa laajennettiin ulkouima-altaalla ja saunarakennuksella, jonka julkisivut ovat tiikinsukuista irokopuuta.
Vuonna 1993 Villa Erviä esitettiin suojeltavaksi sen rakennus- sekä henkilöhistoriallisten arvojensa takia, mutta suojelu ei toteutunutlähde?. Syksyllä 2022 Villa Ervi oli myytävänä 5,5 miljoonan euron hinnalla.
Aiheesta muualla

Villa Ervi, Helsingin kaupunginmuseo