stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kangaba

| Kangaba |
| --- | --- |
 Arkielämää Kangabassa.
 Kangaba
 Koordinaatit: 11°56′8″N, 8°25′13″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Koulikoron alue
Piiri:  Kangaban piiri
Kunta:  Minidian
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kangaba on Minidianin maalaiskunnan ja Kangaban piirin hallinnollinen keskus Koulikoron alueella Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 95 kilometriä Bamakosta lounaaseen. Kangaban kautta kulkee Bamakon ja Guinean rajan välinen maantie RN26.
Mandinkojen asuttama Kangaba kuului keskiaikaiseen Malin valtakuntaan, jossa se toimi kultakaupan välittäjänä. 1200-luvun alussa sen valtasi Kaniagan hallitsija Sumanguru, joka perimätiedon mukaan murhasi paikallisen hallitsijasuvun jäsenet rampaa Sundiata Keïtaa lukuun ottamatta. Vuonna 1235 Sundiata voitti Sumangurun Kirinan taistelussa, minkä seurauksena muinaisen Ghanan alue liitettiin Maliin. Myöhemmin Sundiata siirsi valtakunnan pääkaupungin Kangabasta Nigerin sivujoen Sankaranin suuhun perustettuun Nianiin.
Kangaban keskustassa sijaitsee mandelaisten kansojen pyöreä savitiilinen pyhättö kamabulon, joka on perimätiedon mukaan rakennettu jo Sundiatan aikana 1200-luvulla. Samankaltaisia pyhättöjä on ollut muitakin, mutta ne eivät ole säilyneet. Kylän itäpuolella sijaitsevassa Kouroukanfougassa pidettiin Sundiatan kruunajaiset Sumangurusta saadun voiton jälkeen..
Kampin Laulu

Kampin Laulu ry on vuonna 1990 perustettu helsinkiläinen sekakuoro. Sen taiteellisena johtajana ovat toimineet 1990–2004 Timo Lehtovaara, 2005–2010 Eric-Olof Söderström, 2011-2019 Kari Turunen ja vuodesta 2019 Saara Aittakumpu.
Kilpailumenestys

2. sija sekä sekakuorosarjassa että vanhan musiikin sarjassa Tallinnan kansainvälisessä kuorokilpailussa 2015
Kamarikuorosarjan voitto Anton Bruckner -kuorokilpailussa Linzissä 2007
Harald Andersén -kilpailun 3. sija Helsingissä 2003
Grand Prix sekä kamarikuorosarjan voitto Béla Bartok -kuorokilpailussa Unkarissa 2002
1. sija ja kolme kultaleimaa Tampereen Sävelen kuorokatselmuksessa 1997
1. sija Corkin kansainvälisessä kuorokilpailussa Irlannissa 1997
Klemetti-kamarikuorokilpailun 1. sija Orivedellä 1996
kaksi kultaleimaa Tampereen Sävelen kuorokatselmuksessa 1995
Tallinnan kansainvälisen kuorokilpailun kamarikuorosarjan 3. sija 1994
kaksi kultaleimaa Tampereen Sävelen kuorokatselmuksessa 1993
Muita esiintymisiä

Tanskan kiertue 2017
Vanhan musiikin konsertit Espoossa ja Helsingissä Topi Lehtipuun johdolla syksyllä 2003
Australian kiertue kesällä 2003
Ranskan kuorokilpailu 2003
Konsertteja Hannoverin Expo 2000 -maailmannäyttelyssä
Euroopan edustajana Taipein kansainvälisillä kuorofestivaaleilla Taiwanissa 1998
Suomen edustajana pohjoismais-balttilaisilla kuorofestivaaleilla Visbyssä 1997
Esiintynyt myös mm. RSO:n, HeBo:n ja UMO:n kanssa
Kantaesityksiä

Teemu Tommola: Lähtö Knossoksesta (2016)
Jaakko Mäntyjärvi: Väinämöinen uneksii lentävästä veneestään (2016)
Salla Hakkola: Mistä ei voi puhua mutta ei vaietakaan (2010)
Anna Huuskonen: Portugalin kuu (2010)
Miika Hyytiäinen: Umbra (2010)
Lauri Mäntysaari: Yöllä (2010)
Eric-Olof Söderström: Missa pro dimittendis peccatis (2010)
Patrik Vidjeskog: Sea Pictures (2009)
Lars Karlsson: Kohtauksia Suomen sodasta - Kohti Haminan rauhaa -oopperaoratorio (2009)
Tapani Länsiö: Armahan kulku (2002)
Riikka Talvitie: Kuvan kuva (2001)
Riikka Talvitie: Ihmisen määrä (2001)
Sami Klemola: Matka (2001)
Jaakko Mäntyjärvi: No More Shakespeare Songs? (2000)
Kirmo Lintinen: Hala hippan (2000)
Timo Hietala: Kädet (2000)
Tom Bäckström: Tårar, i tre ord (2000)
Juhani Komulainen: Keltainen nocturne (2000)
Timo Lehtovaara: Landet som icke är (2000)
Heikki Liimola: Neljä laulua Edith Södergranin teksteihin (2000)
Reijo Kekkonen: À toi (2000)
Benjamin Schweitzer: Wohlan (2000)
Thilo Jaques: Einhorn (2000)
Jukka T. Koskinen: Unicornus (2000)
Manfred Stahnke: Unicorn's Polyjump (2000)
Jukka Linkola: Promootiokantaatti (2000)
Ralf Nyqvist: Rafa (2000)
Antti Ikonen: Tiedän paikan (2000)
Kirmo Lintinen: Cantata Proverbiorum (1999)
Juhani Komulainen: Cat Morgan Introduces Himself (1999)
Säde Rissanen: Joulua odotellessa (1997), Olen löytänyt sen (1997)
Kimmo Kuitunen: The Tyger (1997, Kampin Laulu Ensemble)
Reijo Kekkonen: I Seraillets have / September (1996)
Camilla Cederholm: Ave Maria (1996)
Timo Tuovinen: Armo-messu (1996)
Olli Pohjola: Yöllä Euroopassa (1994)
Kimmo Nevonmaa: Psalmi 103 (1991)
Levytyksiä

Kivi sydämellä (2005)
Verba sapientes sacra (2000)
Kadonneet lahjat (joululevy, 1999)
Something Rich and Strange (1998)
Kampin Kukot: Ihanainen (2004)
mukana Yleisradion koko virsikirjan virsien äänitysproduktiossa
mukana Pekka Simojoen joululevyllä syksyllä 2002
mukana Joulu Ainolassa -levyllä (Ondine 2000)
mukana Vanhan virsikirjan virsiä 1700–2001 -levyllä (2001)
mukana Markus Ketolan soololevyllä Tila (1998)
mukana CMX-yhtyeen levyillä Rautakantele (1995), Discopolis (1996) ja Dinosaurus Stereophonicus (2000)
kuoron naiset mukana Armas Launiksen Aslak Hetta -äänitteellä yhdessä YL:n ja Radion sinfoniaorkesterin kanssa
Aiheesta muualla

Kampin Laulun kotisivut
Into Kangas

Into Oskari Kangas (21. syyskuuta 1921 Kittilä – 21. elokuuta 1993 Rovaniemi) oli suomalainen toimittaja. Hän toimi Oulussa ilmestyvän vasemmistolaisen Kansan Tahto -lehden päätoimittajana vuosina 1957–1983. Hänen pakinanimimerkkinsä oli Oskari. Kangas vaikutti myös Suomen kommunistisessa puolueessa. Hän liittyi puolueeseen vuonna 1945 ja kuului sen keskuskomiteaan vuosina 1966–1972.
Torppariperheeseen syntynyt Kangas aloitti työuransa maa- ja metsätöissä. Vuosina 1941–1944 Kangas taisteli jatkosodassa, kunnes karkasi rintamalta. Hän jäi kiinni, mutta ei saanut rangaistusta teostaan. Sotien jälkeen Kangas sivisti itseään Sirola-opistossa. Opintojen jälkeen hän työskenteli SKDL:n Lapin piirijärjestön valistus- ja piirisihteerinä. Tätä seurasi työpaikka Kansan Tahdon Kemin aluetoimittajana.
Kangas nousi Kansan Tahdon johtoon maaliskuussa 1957, kun edeltäjä Niilo Nikkilä kuoli yllättäen. Kankaan johdolla lehti jatkoi aluksi aiemmilla linjoilla, mutta 1960-luvun puolivälissä sen ilme alkoi muuttua. Kansan Tahto tuki voimakkaasti SKDL:n ja SKP:n enemmistön uudistusmielistä linjaa ja se pyrki laajentamaan lukijakuntaansa keskiluokkaan ja sivistyneistöön. Kangas suhtautui kriittisesti Nikita Hruštšovin syrjäyttämiseen ja Neuvostoliiton nihkeään tiedotukseen asiasta. Hän halusi luopua proletariaatin diktatuuri -käsitteestä. Joulukuussa 1964 Kansan Tahtoon perustettiin mielipidepalsta, jolla käytiin avointa keskustelua liikkeen suunnasta. Vuonna 1965 SKDL:n Oulun piirijärjestö ehdotti, Kankaan aloitteesta, SKP:n ja SKDL:n yhdistämistä "sosialistiseksi kansanpuolueeksi".
Tšekkoslovakian miehityksen jälkeen ja 1970-luvun alussa lehti palasi osin perinteisempiin kansandemokraattisiin linjauksiin. Kangas ei päästänyt lehden palstoille esimerkiksi Neuvostoliiton arvostelua. Kansan Tahdon linja mukautui SKP:n osapuolisopimuksen asettamaan muottiin. 1980-luvun alussa Kangas kuului SKP:n niin sanottuun kirveslinjaan, joka kannatti puolueopposition erottamista, ja Kansan Tahto tunnettiin suuntauksen äänitorvena. Vuonna 1983 Kangas jäi rintamamiesten varhaiseläkkeelle. Hän jatkoi kuitenkin kolumnistina kuolemaansa asti.
Vuonna 1978 Kangas sai Yleisen lehtimiesliiton ensimmäisen journalistipalkinnon ja 1981 valtion tiedonjulkistamispalkinnon. Hänet on haudattu Oulun hautausmaalle.
Kanaaninmaa

Israelin kartta, jossa 4. Mooseksen kirjan antamat Kanaaninmaan rajat merkittynä punaisella viivalla.
Kanaaninmaa (myös Kanaanin maa, Kaanaanmaa, Kaanaa)  on Välimeren itärannikon ja Arabian aavikon välinen alue. Se oli raamatullisina aikoina hyvin hedelmällinen ja osa hedelmällistä puolikuuta, mikä teki siitä poliittisesti ja taloudellisesti merkittävän. Raamatussa Kanaaninmaa on "luvattu maa", jonne Mooses johti israelilaiset Egyptistä.
Asutushistoria

Kanaaninmaan varhaisin asutus sijaitsi Jerikon seudulla paleoliittisella kaudella. Varhaisimmat merkit vakiintuneesta asutuksesta ovat ajalta ennen 10 000 eaa. Varhaispronssikaudella seudulle nousi Jerikon lisäksi kaupunkeja. Alueella ei kuitenkaan vielä tuolloin ollut yhtenäistä kanaanilaista kulttuuria. Kanaanilaiset hylkäsivät välillä kaupunkinsa mutta rakensivat ne uudelleen keskipronssikaudella. Noin vuosina 1250–1150 aluetta koetteli jokin katastrofi, ja moni kaupunki tuhoutui ja asukkaat pakenivat. Raamattu selittää tämän israelilaisten maahantunkeutumisella Joosuan johdolla.
Nimi ja rajaus

Akkadilaisissa kirjoituksissa Marin kuningaskunnan ajalta 1800- ja 1700-luvulta eaa. mainitaan sana kinakhnum, joka tarkoitti kanaanilaisia. Nimi viittaa kumartamiseen eli auringonlaskuun läntisille maille. Kanaanilaiset mainitaan useasti 1400-luvulta eaa. alkaen peräisin olevissa akkadilaisissa, ugaritilaisissa ja egyptiläisissä kirjoituksissa, ja heidän maataan Eufrateen ja Välimeren välillä kutsutaan Kanaaniksi. 1300-luvulta peräisin olevassa egyptiläisessä kirjeessä faaraolle Kanaanilla tarkoitetaan ilmeisesti koko Egyptin hallitsemaa aluetta Aasiassa. Nimen merkitys on kuitenkin edelleen kiistelty. Raamatun mukaan Kanaan nimettiin Nooan lapsenlapsen Kanaanin mukaan.
Raamatussa kanaanilaisiksi kutsuttiin aluksi vain Välimeren rannikon asukkaita, ja sisämaalaisia kutsuttiin amorilaisiksi. 900-luvulla eaa. kanaanilaisiksi kutsuttiin Israelin kuningaskunnassa vain kauppaa käyviä foinikialaisia, jotka asuivat rannikolla Karmelvuoresta pohjoiseen. Foinikialaiset itse eivät juuri koskaan käyttäneet nimiä Kanaaninmaa tai kanaanilaiset.
Neljäs Mooseksen kirja (34:1–12) määrittelee Kanaaninmaan rajoiksi Wadi el-Arishin, Horinvuoren, Haman ja Syyrian aavikon Damaskoksesta koilliseen.
Israelilaisten luvattu maa

Vanhan testamentin mukaan muinaiset israelilaiset pakenivat Kanaaninmaahan Egyptistä. Tuolloin Kanaaninmaalla asui muita heimoja.
Ennen Mooseksen johtamia israelilaisia Kanaaninmaalla oli asunut patriarkka Abraham heimoineen ja jälkeläisineen. Kanaan oli Jumalan israelilaisille antama ”luvattu maa”, jossa he saisivat elää rauhassa. Joosuan kirja kertoo Kanaaninmaan valloituksesta, minkä jälkeen maa jaettiin Israelin ja Juudan kuningaskuntiin.
Vuosisatojen kuluessa israelilaiset sotilaspäälliköt ja kuninkaat tekivät alueesta poliittisesti yhtenäisen, mikä johti alueen israelilaisen ja myöhemmin juutalaisen identiteetin muodostumiseen. Luonnovarojensa ja strategisen merkityksensä vuoksi Kanaanimaa valloitettiin useita kertoja seuraavina vuosisatoina.
Kanaanilaisten uskonto on jättänyt jälkiä nykypäivän maailmaan suurten seemiläisten uskontojen kautta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kanaaninmaa Wikimedia Commonsissa
Kanavatransistori

Poikkileikkauskuva kanavatransistorista: lähde (source), nielu (drain), hila (gate), hilaoksidi (gate oxide), ja runko (body).
Kanavatransistori
Erilaisia FinFET-rakenteita.
Erilaisia monihilaisia rakenteita ("3D-transistori").
Kanavatransistori eli FET (engl. field effect transistor, kenttävaikutustransistori) on transistori, jossa varauksenkuljettajien liikettä ohjataan puolijohdekanavassa vaikuttavan sähkökentän avulla.
Historia

Kanavatransistorin saivat ensimmäisenä toimimaan John Atalla ja Dawon Kahng vuonna 1959. Ratkaisun mukaan se sai nimen MOSFET.
Digh Hisamoto kehitti tekniikkaa Delta Mosfetiin ja evämäisen pinnan käyttöön.
Chenming Hu on saanut IEEE:n tunnustuksen työstään kolmiulotteisen FinFET-transistorin kehittämisessä 1990-luvulla.
Monikanavaiset transistorit ovat yleistyneet yhtenä teknologiana alle 32 nanometrin valmistusprosesseissa. Useat valmistajat mainitsevat käyttävänsä FinFET-teknologiaa suorittimissaan.
Vuonna 1988 Toshiballe työskentelevä ryhmä julkaisi kehittämänsä SGT-transistorin, jolla mikropiirien koko pienenisi. Toshiban esittelemää SGT-transistoria (Surrounding Gate Transistor) on sanottu ensimmäiseksi GAAFET-transistoriksi.
IBM on esitellyt vuonna 2017 ensimmäisenä viiden nanometrin GAAFET-tekniikkaa. Samsung kutsuu GAAFET-tekniikkaan perustuvaa versiotaan MBCFETiksi, jota se suunnittelee käyttävänsä kolmesta nanometristä eteenpäin. MBCFET on Samsungin rekisteröimä tavaramerkki tekniikalle ja Intel käyttää RibbonFET-nimitystä.
CFET (complementary FET) on 2,5 nanometristä eteenpäin käytettävä tekniikka.
Tekniikka

On olemassa suuri joukko eri tyyppisiä FET-komponentteja.  Dopingprofiilin mukaan FETit jakautuvat n-tyyppisiin ja p-tyyppisiin. Rakenteeltaan kaksi tärkeintä päätyyppiä ovat MOSFET (metallioksidi-puolijohdekanavatransistori eli eristehilatransistori) ja JFET (liitoskanavatransistori). MOSFETit jaetaan toimintaperiaatteeltaan avaustyyppisiin ja tyhjennystyyppisiin.
FETeillä on yleensä kolme tai neljä liitosjohtoa: lähde-, nielu-, hila- ja substraattiliitosjohdot. Substraattielektrodi on vain MOSFETillä.
FinFET-transistorilla lähde on sijoitettu pystyyn, joka oli merkittävä muutos vuosikymmeniä käytetystä tasotransistorista. FinFETissä hila ja lähde ovat pystyssä, jolloin hila on lähteen kolmella sivulla (kahdella vierustalla ja yläpuolella). Tekniikalla transistori toimii alhaisemmalla jännitteellä ja pienemmällä virran vuotamisella. FinFETin ja GAAFETin sanotaan olevan 3D-transistoreja (erona tasomaiseen 2D-transistoriin).
GAA (gate-all-around) on tekniikka, jossa hila on kanavan neljän sivun ympärillä. Tekniikkaan viitataan nanojohtimien käytöllä. GAAFETillä on parempi suorituskyky kuin aiemmilla FET-ratkaisuilla, mutta suunnittelu ja valmistus on monimutkaisempaa ja kalliimpaa. Valmistuksessa käytetään vaihtelevia kerroksia, jotka muodostavat perustan nanojohtimille ja nanolevyille.
CFET (complementary FET) on GAA-tekniikan monimutkaisempi tekniikka, jossa pinotaan nFET- ja pFET-johtimia päällekkäin. Perinteisemmässä GAA-tekniikassa on useita p-tyypin johtimia pinottuna päällekkäin.
Kirjallisuutta

Salste, Mikko; Porra, Veikko: Elektroniikka: sovelletun elektroniikan ja digitaalitekniikan perusteet.  Otaniemi:  Otakustantamo, 1973.  ISBN 951-671-053-0
Silvonen, Kimmo; Tiilikainen, Matti; Helenius Kari: Analogiaelektroniikka.  Helsinki:  Edita, 2004 (2002).  ISBN 951-37-3839-6
Kana (kirjoitusjärjestelmä)

Hiragana- ja katakana-merkit sekä niiden esittämät tavut.
Kana (jap. 仮名) tarkoittaa japanin kielessä käytettyjä tavumerkistöjä, joista nykyisin käytössä ovat hiragana ja katakana. Molemmilla voidaan kirjoittaa kaikki japanin kielen äänteet, ja ne ovat käytössä rinnakkain, mutta eri tarkoituksissa.
Historia

Ensimmäinen, hiraganaa ja katakanaa edeltänyt kana-järjestelmä oli man’yōgana, jossa kiinalaisia kirjoitusmerkkejä eli kanjeja käytettiin kirjoittamaan japania. Japanilaiset tarvitsivat merkistön, jolla japanin kielen taivutusta pystyttiin merkitsemään foneettisesti. Katakana ja hiragana kehitettiin man’yōganasta sitä yksinkertaistamalla.
Hentaigana tarkoittaa hiragana-aakkosten historiallisia, käytöstä pois jääneitä merkkejä.
Kana-aakkoset

Tavuaakkosto muodostuu 46 tavusta. Kukin merkki koostuu konsonantista ja vokaalista, esimerkiksi ka, sa, mu; poikkeuksena ovat pelkät vokaalit ja ’n’. Jokaiselle tavulle on kaksi kirjoitustapaa: sitä vastaava hiragana ja katakana.
Katakanaa käytetään yleisimmin translitteroimaan vierasperäisiä sanoja ja esimerkiksi mainonnassa ja joissakin lastenkirjoissa. Katakana-merkit ovat kulmikkaan muotoisia ja peräisin kanjimerkkien osista.
Hiraganaa käytetään vuorostaan kirjoittamaan sanojen taivutuspäätteitä, koska kanjit eivät yksittäisinä merkkeinä voi ilmaista kuin taipumattomia sanoja, kuten substantiiveja ja verbien vartaloita. Hiraganalla kirjoitetaan myös muun muassa partikkeleita, prepositioita ja monia yleisesti käytettyjä sanoja. Hiragana-merkit ovat pehmeän muotoisia ja ne on kehitetty muuntelemalla kanjimerkkien osia.
Molemmilla kana-merkistöillä voidaan kirjoittaa samat 46 tavua, mutta muita äänteitä voidaan ilmaista muuntamalla näitä merkkejä lisäämällä niiden yläkulmaan tarkkeita (nigori), kaksi lyhyttä viivaa eli dakuten tai pieni ympyrä eli handakuten. Lisäksi aakkostoon kuulumattomia äänteitä voidaan kirjoittaa yhdistämällä merkkejä toisiinsa, esimerkiksi lisäämällä aakkosen perään pieni ya-, yu- tai yo-tavu, jolloin tavusta ki saadaan kya, tavusta shi saadaan shu ja niin edelleen.
Pienikokoisia kanamerkkejä voidaan käyttää tekstissä kanjimerkkien päällä tai vieressä osoittamaan niiden ääntämys. Tätä kutsutaan nimellä furigana.
Aakkostus

Kanoja käytetään japanin kielessä aakkostukseen. Niitä käytetään gojūon-järjestelmän mukaan (あ い う え お … わ を ん), vaikkakin iroha-runon järjestystä käytetään myös joissakin tapauksissa. Sanakirjoissa on eroja lyhyitä ja pitkiä vokaaleja, pientä tsu-kanaa ja tarkkeita käyttävien merkkien järjestämisessä.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta kana Wikimedia Commonsissa
Jukka Kangas

Jukka Antero Kangas on suomalainen kitaristi. Hän on soittanut ainakin yhtyeissä Xböö, Raaka voima, Aprés Demain, Kansanturvamusiikkikomissio, Radiopuhelimet, Luxury Spit, J.A. & Alamäki, Brüssel Kaupallinen, Värinää! ja New Rising Suns. Radiopuhelimissa hän soitti ajoittain myös bassoa. Kangas on toiminut vuodesta 2012 myymälävastaavana oululaisessa kitaraliikkeessä.
Reino Kanerva

| Reino Kanerva> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. joulukuuta 1933 Turku, Suomi
Kuollut: 15. marraskuuta 2015 (81 vuotta) Turku, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1952–1953
Seurat:  TPS (SM-sarja)
Reino Erkki Juhani Kanerva (11. joulukuuta 1933 Turku – 15. marraskuuta 2015 Turku) oli suomalainen taloustieteilijä, kauppatieteiden tohtori. Hän oli Turun kauppakorkeakoulun liiketaloustieteen apulaisprofessori 1978 alkaen ja rehtori 1978‒1995. Hänen tutkimusalaansa oli markkinointi.
Kanerva pelasi jääkiekkoa SM-sarjassa 1950-luvulla.
Teoksia

Kanerva, Reino: Hattu, miekka ja diplomi. Ekonomikoulusta kansainväliseksi tiedeyhteisöksi. Turun kauppakorkeakoulu 1950 - 2000.  Turku:  Turun kauppakorkeakoulu, 2000.  ISBN 951-9129-34-0
Kangaskarvaslakki

| Kangaskarvaslakki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Strophariaceae
Suku::  Karvaslakit Gymnopilus
Laji::  penetrans
Kaksiosainen nimi
 Gymnopilus penetrans, toisinaan G. sapineus  (Fr.) Murrill 
Katso myös
   Kangaskarvaslakki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kangaskarvaslakki (Gymnopilus penetrans) on kupera tai laakealakkinen kellan-tai punaruskea karvaslakkilaji. Sen heltat ovat keltaiset ja niissä on ruskeita laikkuja. Vanhemmilla sienillä heltat ovat vanhemmiten ruosteenruskeat. Jalka on vaalea. Sieni maistuu karvaalle eikä ole ruokasieni. Se kasvaa laholla havupuulla ja on Suomessa yleinen.
Kanervisara

| Kanervisara |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Sarakasvit Cyperaceae
Suku::  Sarat Carex
Laji::  ericetorum
Kaksiosainen nimi
 Carex ericetorum  Poll. 
Katso myös
   Kanervisara Wikispeciesissä   Kanervisara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kanervisara (Carex ericetorum) on sarakasvien heimoon kuuluva kevätsaraa (Carex caryophyllea) muistuttava kasvilaji. Se kasvaa noin 5–30 cm korkeaksi ja viihtyy kuivilla kasvupaikoilla, erityisesti harjualueilla. Kanervisaran kasvutapa on pysty ja mätästävä. Sen varret ovat alaspäin kaartuvia ja varren tyvitupet ovat punaruskeita. Kanervisaran lehdet ovat harmahtavanvihreitä. Sen kukinnossa on kahdesta kolmeen emitähkää ja ne sijaitsevat lähekkäin varren yläpäässä. Tähkien tukilehdet ovat suomumaisia. Pullakot ovat vihertävänruskehtavia ja karvaisia. Kanervisara kukkii touko-kesäkuussa. Kanervisaraa kasvaa jokseenkin harvinaisena koko mantereisessa Suomessa lukuun ottamatta "käsivarren Lappia". Se on kasvanut aiemmin myös Ahvenanmaalla, mutta nykyisin se on sieltä hävinnyt. Muista Pohjoismaista kanervisaraa kasvaa Ruotsin ja Norjan eteläosissa ja Tanskassa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kanervisara (Carex ericetorum)
Kasviatlas 2018: Kanervisaran (Carex ericetorum) levinneisyys Suomessa
Den virtuella floran: Backstarr (Carex ericetorum) (ruotsiksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158328  Wikispecies: Carex ericetorum  BioLib: 42313  BOLD: 589689  CoL: 5XBM2  EoL: 1124488  EPPO: CRXER  EUNIS: 187398  GBIF: 2729081  iNaturalist: 437972  IPNI: 299646-1  NBN: NBNSYS0000002445  NCBI: 140809  Observation.org: 2401  Open Tree of Life: 354455  PFI: 7964  Plant List: kew-226367  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:299646-1  Tropicos: 100162159  WFO: wfo-0000346431  Laji.fi: MX.40379
Jukka Kanerva

Jukka Kanerva (10. syyskuuta 1955 – 27. syyskuuta 1998 Jyväskylä) oli suomalainen politiikan tutkija. Hän toimi muun muassa eri tehtävissä Suomen akatemiassa ja valtio-opin professorina Jyväskylän yliopistossa.
Kanerva väitteli yhteiskuntatieteiden tohtoriksi vuonna 1990 Niccolò Machiavellin retoriikkaa koskevalla tutkimuksellaan. Myöhemmin hän julkaisi tutkimuksia muun muassa presidentinvaalien retoriikasta. Erityisesti hän oli kiinnostunut mediailmiöistä. Hänet tunnettiin myös politiikan kommentaattorina.
Kanerva toimi aktiivisesti kunnallispolitiikassa sekä kaupunginhallituksen jäsenenä Vihreän liiton edustajana. Hän oli myös vihreiden eduskuntavaaliehdokkaana Keski-Suomessa.
Kanerva kuoli polkupyöräonnettomuudessa myöhään illalla 27. syyskuuta 1998 Jyväskylän yliopiston kampuksella. Kanervalla oli kuollessaan vaimo ja seitsemän lasta.
Teoksia

Matkaan! Tutkimus Francis Baconin poliittisesta ajattelusta.  (Jyväskylän yliopisto. Valtio-opin laitos, julkaisuja no 49)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1985.  ISBN 951-679-278-2
Diagnoosi ja toiminta. Tutkimus Machiavellin Il principe -teoksen poliittisesta retoriikasta.  (Väitöskirja)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 1990.  ISBN 951-680-286-9
Teoksia > Toimitettuja teoksia

Politiikan teorian klassikoita . (Filosofian kirjasto 12) Helsinki: Gaudeamus, 1984. ISBN 951-662-351-4
2. laajennettu painos: Platonista Bakuniniin: Politiikan teorian klassikoita.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1992.  ISBN 951-570-103-1
Kaakkuriniemi, Tapani & Kanerva, Jukka (toim.): Kaikki miehet aseisiin: Puheenvuoroja siviilipalvelusta ja asevelvollisuudesta.  (Toimitettu Jyväskylän yliopiston valtio-opin laitoksen ja Suomen ylioppilaskuntien liiton 12.11.1984 Jyväskylässä järjestämän ’Asevelvollisuus kontrollimuotona’ -seminaarin aineiston pohjalta)  Jyväskylä:  Filo, 1985.  ISBN 951-99627-0-0
Politiikan teorian moderneja klassikkoja.  (Politica-sarja)  Helsinki:  Gaudeamus, 1989.  ISBN 951-662-474-X
Reima Kampman

Kampman nuorena vänrikkinä.
Aaro Reima Kampman (5. marraskuuta 1943 – 22. joulukuuta 1992 Ylöjärvi) oli suomalainen psykiatri, joka tuli tunnetuksi etenkin hypnoosia ja sivupersoonia koskevista tutkimuksistaan.
Koulutus

Kampman valmistui ylioppilaaksi Tuiran yhteiskoulusta Oulussa vuonna 1963. Kampman opiskeli Oulun yliopistossa, jossa hän valmistui lääketieteen lisensiaatiksi vuonna 1970. Tohtoriksi Kampman väitteli vuonna 1973.