stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anna-Leena Härkönen

| Anna-Leena Härkönen |
| --- | --- |
 Anna-Leena Härkönen Turun Kirjamessuilla 2011.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Anna-Leena Mirjami Härkönen
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1965 (ikä 59) Liminka
Ammatti:  kirjailija, näyttelijä, käsikirjoittaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1983–
Merkittävät roolit:  Liisa Metsola (Metsolat) Anna (Kuutamolla) Titta (Onnen varjot) Hilkka (Tyttö sinä olet tähti) Olga (Vares – Pimeyden tango) Anni Alavus (Harvoin tarjolla & Maailma on valmis) Ulla Stenius (Kiiltokuvia)
Palkinnot
 J. H. Erkon palkinto (1984) Kiitos kirjasta -mitali (1985) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Anna-Leena Mirjami Härkönen (s. 10. huhtikuuta 1965 Liminka) on suomalainen kirjailija, näyttelijä ja käsikirjoittaja, joka alkujaan tuli tunnetuksi esikoisromaanistaan Häräntappoase (1984).
Ura > Kirjailijana

Härkönen sai paljon julkisuutta jo esikoisromaanillaan Häräntappoase, joka ilmestyi vuonna 1984 hänen ollessaan Kempeleen lukion toisella luokalla. Kirja palkittiin samana vuonna J. H. Erkon esikoispalkinnolla. Härkönen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1985. Häräntappoaseesta on tehty myös kaksi televisiosarjaa 1989 ja 2021 sekä teatterisovitus.
Härkönen on kirjoittanut pitkään kolumneja muun muassa Anna- ja Image-lehtiin. Ne käsittelevät usein nuorten kaupunkilaisten elämänpiiriä, heidän parisuhteitaan tai miesten ja naisten välisiä eroja. Naisena olemista Härkönen kuvaa kolumneissaan itseironisesti ja kärjistetysti. Mukana on myös huvittavia arkielämän sattumuksia. Härkönen on kirjoittanut myös omaelämäkerrallisia teoksia. Vuonna 2001 julkaistiin äitiydestä kertova Heikosti positiivinen ja vuonna 2005 Loppuunkäsitelty, joka käsittelee Härkösen sisaren Killin itsemurhaa.
Vuonna 2014 julkaistiin Kirjakauppaliiton kustantama kampanjateos Takana puhumisen taito, jota oli saatavilla vain kansainvälisenä Kirjan ja ruusun päivänä 23. huhtikuuta 2014 sekä kaksi päivää sen jälkeen.
Vuoden 2025 maaliskuussa ilmestyi Härkösestä Otavan kustantama, Katja Kallion kirjoittama muistelmateos Taskupainos Anna-Leena Härkösen elämästä.
Ura > Näyttelijänä

Härkönen opiskeli näyttelijäksi Teatterikorkeakoulussa ja Tampereen yliopiston näyttelijätyön laitoksella. Hän valmistui teatteritaiteen kandidaatiksi vuonna 1989.
Näyttelijänä Härkönen nousi julkisuuteen Mikko Niskasen elokuvan Mona ja palavan rakkauden aika (1983) kautta. Siinä hän näytteli nuorta lukiolaistyttöä, joka löytää Jeesuksen. Vuonna 1988 Härkönen näytteli nimiosan Minna Canthin näytelmään Anna Liisa perustuvassa Tuija-Maija Niskasen ohjaamassa televisioelokuvassa (1988). Härkönen tunnetaan myös Liisa Metsolan roolistaan televisiosarjassa Metsolat (1993–1995).
2000-luvulla Härkönen on näytellyt sivuosia esimerkiksi elokuvissa Kuutamolla (2002), Tyttö sinä olet tähti (2005) ja Onnen varjot (2005).
Ura > Käsikirjoittajana

Härkönen on käsikirjoittanut niin televisiosarjoja kuin elokuviakin. Pääosan esittäjän lisäksi Härkönen oli käsikirjoitusryhmän jäsen ensimmäisessä elokuvassaan Mona ja palavan rakkauden aika (1983). Vuonna 1996 esitettiin Härkösen ja Pekka Milonoffin käsikirjoittama 12-osainen televisiosarja Vuoroin vieraissa, joka oli huumorilla höystetty tarina pettämisestä.
Härkönen käsikirjoitti myös televisioelokuvan Tähtikeinu (2003), joka kertoo Eino Leinon ja L. Onervan suhteesta. Leinoa näytteli Vesa-Matti Loiri ja L. Onervaa Härkönen itse. Hän käsikirjoitti myös Claes Olssonin ohjaaman ihmissuhde-elokuvan Onnen varjot (2005). Muita Härkösen käsikirjoituksia ovat tv-elokuva Pullahiiri (1989), tv-sarja Kuumia aaltoja (2003) sekä näytelmä Naisten juomaa (2005).
Vuonna 1977 Härkönen käsikirjoitti 12-vuotiaana kuvauksen perheensä joulunvietosta Kempeleessä. Tästä on olemassa TV-ohjelma Anna-Leenan jouluaatto (1978).
Ura > Sanoittajana

Härkönen on tehnyt myös lauluntekstejä monille eri artisteille, esimerkiksi Petri Laaksoselle, Essi Wuorelalle ja Laura Närhelle. Lisäksi hän on vieraillut kahdella levyllä Hullut mielenterveyden puolesta ja Omin päin laulajana ja sanoittajana.
Sävelletyistä laulunteksteistä osa on julkaistu kirjoissa Jos joku kysyis multa ja Vääränlainen mies.
Yksityiselämä

Härkönen ja Olli Turunen erosivat vuonna 2006. Syyskuussa 2009 hän meni naimisiin kirjailija Riku Korhosen kanssa. Härkönen ja Korhonen erosivat maaliskuussa 2020. Härkösellä on yksi poika.
Teokset > Romaanit

Häräntappoase.  Helsinki:  Otava, 1984.  ISBN 951-1-07729-5
Sotilaan tarina.  Helsinki:  Otava, 1986.  ISBN 951-1-09098-4
Akvaariorakkautta.  Helsinki:  Otava, 1990.  ISBN 951-1-11452-2
Avoimien ovien päivä.  Helsinki:  Otava, 1998.  ISBN 951-1-15015-4
Juhannusvieras.  Helsinki:  Otava, 2006.  ISBN 951-1-19449-6
Ei kiitos.  Helsinki:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-22921-6
Onnen tunti.  Helsinki:  Otava, 2011.  ISBN 978-951-1-25272-6
Kaikki oikein.  Helsinki:  Otava, 2014.  ISBN 978-951-1-273165
Valomerkki.  Helsinki:  Otava, 2017.  ISBN 978-951-1-31371-7
Kenraaliharjoitus.  Helsinki:  Otava, 2019.  ISBN 978-951-1-33984-7
Rikospaikka.  Helsinki:  Otava, 2021.  ISBN 978-951-1-39000-8
Huomenna hän ei tule.  Helsinki:  Otava, 2023.  ISBN 978-951-1-463610
Teokset > Kolumnikokoelmat

Kauhun tasapaino ja muita kirjoituksia.  Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15927-5
Terveisiä pallomerestä ja muita kirjoituksia.  Helsinki:  Otava, 2004.  ISBN 951-1-18859-3
Palele porvari ja muita kirjoituksia.  Helsinki:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-21324-6
Laskeva neitsyt ja muita kirjoituksia.  Helsinki:  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-26123-0
Takana puhumisen taito.  Helsinki:  Kirjakauppaliitto, 2014.  ISBN 978-952-67705-2-9
Ihana nähä! ja muita kirjoituksia.  (Kirjoitukset ilmestyneet aiemmin Anna-lehdessä (2003–2011) ja Helsingin Sanomissa (2011))  Helsinki:  Otava, 2015.  ISBN 978-951-1-28341-6
Ihan ystävänä sanon ja muita kirjoituksia.  Helsinki:  Otava, 2018.  ISBN 978-951-1-31936-8
Olis niin kiva ja muita kirjoituksia.  Helsinki:  Otava, 2021.  ISBN 978-951-1-38138-9
Teokset > Novellikokoelmat

Karusellimatka.  Helsinki:  Otava, 1993.  ISBN 951-1-12394-7
Teokset > Omaelämäkerralliset teokset

Heikosti positiivinen.  Helsinki:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17150-X
Loppuunkäsitelty.  Helsinki:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-20003-8
Teokset > Muut teokset

Jos joku kysyis multa. Lauluja.  Helsinki:  Otava, 1991.  ISBN 951-1-11933-8
Musta enkeli.  Helsinki:  Kaisaniemen Dynamo, 1999.
Sopan syvin olemus. 42 ruokaohjetta, 687 ajatusta.  Helsinki:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16524-0
Vääränlainen mies. Lauluja.  Helsinki:  Otava, 2010.  ISBN 978-951-1-24189-8
Teokset > Käsikirjoitukset

Anna-Leenan jouluaatto, televisioelokuva, TV2, 1978
Pullahiiri, tv-elokuva, TV2, 1989
Vuoroin vieraissa, 12-osainen televisiosarja, TV1, 1997 (yhdessä Pekka Milonoffin kanssa)
Tähtikeinu, tv-draama, TV1 Kotikatsomo, 2003
Kuumia aaltoja, 15-osainen televisiosarja, MTV3, 2003
Onnen varjot, elokuva (ensi-ilta 11. helmikuuta 2005)
Naisten juomaa, näytelmä (ensi-ilta 6. elokuuta 2005, ja tusinan verran muita naisia mukana kirjoittamassa), KOM-teatteri
Filmografia > Elokuvat

Mona ja palavan rakkauden aika, 1983 – Liisa, ”Mona”
Muistojeni albumi, 1985
Linna, 1986 – Amalia
Anna Liisa, 1988 – Anna Liisa
Kultainen Koskelo, 1989 – Naavisneito
Kultainen vasikka, 1992 – Katri
Tuomas Murasen rikos, 1994 – Anu
Tie naisen sydämeen, 1996 – baarityttö
Sylvin kamari, 2000 – Marja-Liisa Vartio
Young Love, 2001 – mallitoimiston johtaja
Kuutamolla, 2002 – Anna
Tähtikeinu, 2003 – L. Onerva
Onnen varjot, 2005 – Titta
Tyttö sinä olet tähti, 2005 – Hilkka
Suden arvoitus, 2006 – Vellun äiti
Napapiirin sankarit, 2010 – reseptionisti
Vares – Pimeyden tango, 2012 – Olga
Napapiirin sankarit 2, 2015 – reseptionisti
Veljeni vartija, 2018 – Cheekin äiti
Varasto 2, 2018 – henkilöstöpäällikkö
Teräsleidit, 2020 – autonkorjaaja
Vuosisadan häät, 2021 – Ulla
Filmografia > Televisiosarjat

Painajainen, 1988 – Nina Sundell
Metsolat, 1993–1995 – Liisa Metsola
Vuoroin vieraissa, 1997 – karaokelaulajatar
Elämän suola, 1997–1998 – Päivi Kärnä
Parhaat vuodet, 2000–2002 – Saga Abrahamson
Hovimäki, 2003 – Lilli Lindhof
Kuumia aaltoja, 2003 – Vuokko
Tahdon asia, 2004 – avioliittoleirin ohjaaja
Harvoin tarjolla, 2008 – Anni Alavus
Helppo elämä, 2010 – Teija Holmström
Maailma on valmis, 2012 – Anni Alavus
Kiiltokuvia, 2014 – Ulla Stenius
Downshiftaajat, 2015–2020 – Marja-Liisa Jalonen
Putous, 2018 – ilkeä opettaja
Härölä, 2018 – Anna-Leena Härkönen
Häräntappoase, 2021  – Hilja Nyyssölä
Mädät omenat, 2021 – Alaska
Roba, 2021 – oikea Mona
Pohjolan laki, 2023 – Erja Pohjola
Palkintoja

J. H. Erkon palkinto 1984
Kiitos kirjasta -mitali 1985
Oulun läänin taidepalkinto 1985
Suuren suomalaisen kirjakerhon tunnustuspalkinto 1991, 1994 ja 1998
Helsingin seudun mielenterveysseuran tunnustuspalkinto 2005
Veijo Meri -palkinto 2014
Suomi-palkinto 2017
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anna-Leena Härkönen Wikimedia Commonsissa
Anna-Leena Härkönen Elonetissä.
Anna-Leena Härkönen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Skriver våra moderna prosaister in sig i litteraturhistorien?! På spaning efter blivande klassiker. Lysmasken 5.12.2008.
Anna-Leena Härkönen Prosak-proosaklubilla 12.4.2016, Kirjastokaista-video
Yle Areena. Ajankohtainen kakkonen (1984): Anna-Leena Härkönen (video)
Yle Areena. Aamun kirja (2014): Anna-Leena Härkönen: Kaikki oikein (video)
Yle Areena. Arkistovieraana (2017): Anna-Leena Härkönen (video)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Buddhalaisuus

Buddhalaisuus on Intiassa noin 500 eaa. syntynyt uskonto ja filosofinen perinne, joka on levinnyt eri puolille Aasiaa. Sen perustajana pidetään Siddhartha Gautamaa, jonka sanotaan tulleen buddhaksi eli valaistuneeksi. Buddhalaisuus on maailman neljänneksi suurin uskonto. Buddhalaisia on yli 520 miljoonaa ja he muodostavat noin seitsemän prosenttia maailman väestöstä.
Buddhalaisuuden keskeiset opit ovat neljä jaloa totuutta eli totuudet kärsimyksestä, kärsimyksen syystä, kärsimyksen lakkaamisesta ja kärsimyksen loppumiseen johtavasta tiestä. Opin mukaan elämässä on kärsimystä, minkä syy on janoaminen ja tietämättömyys. Kärsimys voidaan lopettaa pääsemällä irti sen syistä ja saavuttamalla valaistuminen. Valaistumisen voi saavuttaa kulkemalla jaloa kahdeksanosaista polkua. Se jakaantuu kolmeen pääosaan: hyveen, keskittymisen ja viisauden kehittämiseen. Buddhalaisuuteen kuuluu eettisiä periaatteita, jotka perustuvat vahingoittamattomuuteen. Meditaation eli keskittyneen itsetarkkailun avulla pyritään mielen kehittämiseen. Valaistunut tajuaa olemassaolon perimmäisen luonteen eikä siksi enää takerru maailmaan.
Buddhalaisuuden koulukunnat eroavat toisistaan vapautumisen polkujen tulkinnassa. Kaksi päähaaraa ovat theravada (paalin kielen ’vanhimpain tie’) ja mahajana (sanskritin ’suuri vaunu’). Molempien suuntausten mukaan valaistumisen tavoittelu on mahdollista sekä luostarissa että sen ulkopuolella. Theravada korostaa nirvanan (sanskritin ’sammuminen’) saavuttamista keinona ylittää yksilöllinen itse ja päättää jälleensyntymien kiertokulku. Mahajanalle on ominaista myötätunnon painottaminen. Sen ihanteena on valaistumisolento, joka jatkaa jälleensyntymien ketjussa elämistä, muiden auttamista ja polun opettamista kunnes jokainen olento on valaistunut. Mahajanan osa on vajrayana (sanskritin ’timanttipolku’) eli tantrinen buddhalaisuus. Vajrayana sisältää esoteerisia eli salaisia menetelmiä ja se yhdistetään etenkin lamalaisuuteen eli tiibetinbuddhalaisuuteen.
Theravadaa harjoitetaan Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Se on Sri Lankan, Myanmarin, Kambodžan, Thaimaan ja Laosin valtauskonto. Mahajanaa harjoitetaan etenkin Itä-Aasian maissa: Tiibetissä, Bhutanissa, Mongoliassa, Vietnamissa, Kiinassa, Taiwanissa, Koreassa ja Japanissa. Buddhalaisia on myös Intiassa, Nepalissa, Indonesiassa ja Malesiassa. Länsimaissa buddhalaisuus alkoi levitä 1900-luvulla. Suomessa on arviolta yli 20 000 buddhalaisuuden harjoittajaa.
Historia

Buddhalaisen perimätiedon mukaan Siddhartha Gautama syntyi Lumbinissa, nykyisessä Nepalissa, noin 560-luvulla eaa. Hän kuului shakya-heimon ylhäisösukuun. Perimätiedon mukaan hänen isänsä oli shakyoiden kuningas, mutta tästä ei ole historiallisia todisteita. Buddhalaisen legendan mukaan hänen isänsä oli yrittänyt varjella poikaansa näkemästä kaikkea maailman pahuutta, mutta täytettyään 29 vuotta ylellisyyksiin kyllästynyt Gautama näki palatsin ulkopuolella kävellessään sairaan, vanhuksen, kuolleen ja askeetikon. Kokemuksen sävähdyttämänä tuleva Buddha luopui entisestä elämästään, puki yllensä okranvärisen kaavun ja pakeni palatsistaan.
Seuraavan kuuden vuoden ajan Siddhartha eli askeetikkona. Hän opiskeli meditaatiota kuulujen mestareiden alaisena, mutta kun ei saavuttanut tämän kautta valaistumista, päätti ryhtyä äärimmäisen ankaraan askeesiin ja lopetti syömisen käytännössä kokonaan. Lopulta hän huomasi, ettei tämäkään harjoitus johtanut valaistumiseen, ja luopui ankarasta askeesista.
Lopulta Siddhartha päätti istua bodhipuun alle, vannoen, ettei nousisi, ennen kuin oli täysin valaistunut. Vielä samana yönä hän buddhalaisen perimätiedon mukaan näki todellisuuden luonteen, valaistui ja tuli Buddhaksi. Tämän jälkeen hän ryhtyi opettamaan muita, vaikka tiesi, ettei valaistumista itseään voitu ilmaista sanoin. Sen sijaan hän päätti opettaa tavan saavuttaa se itse. Ensimmäisen opetuspuheensa Gautama piti Sarnathin metsäkaurispuistossa viidelle entiselle askeetti-ystävälleen. Puheesta kirjoitettua sutraa kutsutaan nimellä ”Dharman pyörän liikkeelle laittaminen.”
Siddhartha Gautama kuoli – buddhalaisen näkemyksen mukaan saavuttaen parinirvanan, lopullisen vapautumisen kärsimyksistä – noin 483 eaa. Jälkeensä hän jätti oppinsa ja luostarilaitoksen, joka piti niitä suullisesti elossa vuosisatojen ajan. Maurya-valtakunnan kuningas Ašoka (273–232 eaa.) kääntyi buddhalaiseksi ja auttoi opetuksen leviämään laajemmalle. Hänen pilareihin kaiverruttamansa mietelauseet ovat varhaisimmat tunnetut buddhalaiset kirjoitukset. Myöhemmin buddhalaisuus jakautui opillisten erimielisyyksien seurauksena niin kutsuttuihin kahdeksaantoista koulukuntaan.
Intiassa buddhalaisuus alkoi kadota 500-luvulta lähtien, mikä johtui mahdollisesti hindulaisuuden renessanssista. 1100-luvulta muslimivalloitukset hävittivät buddhalaisuuden Intiasta käytännössä kokonaan. Tässä vaiheessa buddhalaisuus oli kuitenkin jo asettunut muualle Aasiaan.
Buddhalaisuuden koulukunnat

Buddhalaisuuden lukuisat suuntaukset jaotellaan usein niin harjoittajien kuin tutkijoiden osalta karkeasti kahteen, theravadaan ja mahajanaan.
Eroavaisuuksista huolimatta molemmille koulukunnille yhteistä on hyväksyä keskeiset buddhalaiset opetukset:
Molemmat hyväksyvät Buddhan opettajanaan.
Molemmat hyväksyvät keskitien, ehdollistetun seurauksen, neljä jaloa totuutta, jalon kahdeksanosaisen polun ja kolme olemassaolon merkkiä.
Molemmat hyväksyvät että valaistumisen tavoittelu on mahdollista niin luostarissa kuin sen ulkopuolella.
Molemmat mieltävät buddhuuden korkeimmaksi saavutukseksi.
Buddhalaisuuden koulukunnat > Theravada

Theravada-buddhalaisuus on vanhin nykypäiviin asti selvinnyt varhaisbuddhalainen koulukunta. Nimitys theravada tarkoittaakin ’vanhimpain tietä’. Se on niin sanottu hinajana-suuntaus (sanskritin ’pieni vaunu’), eli siinä korostetaan harjoittajan omaa valaistumista ja vapautumista kärsimyksestä. Theravada-buddhalaisen opetuksen mukaan jokainen on itse vastuussa päätöksistään ja valaistumisestaan. Mahajanan seuraajien piirissä theravadaa kutsutaan joskus yksinkertaisesti hinajanaksi, mutta nimitystä pidetään alentavana.
Theravadan tunnustama pyhien kirjoitusten kokoelma on paalinkielinen Tipitaka (paalin Tipitaka, sanskritin Tripitaka, ’kolme koria’), johon on koottu Buddhan opetuspuheita, allegorisia kertomuksia sekä buddhalaista runoutta. Perinteisesti theravadassa tunnustetaan myös vuosisatojen varrella Tipitakaa varten kirjoitetut selitysteokset.
Theravadaa harjoitetaan varsinkin Kaakkois-Aasian maissa, kuten Thaimaassa, Myanmarissa ja Sri Lankassa.
Buddhalaisuuden koulukunnat > Mahajana

Mahajana-buddhalaisuus sisältää useita suuntauksia, kuten puhtaan maan buddhalaisuus, zen ja tiibetinbuddhalaisuus. Mahajanalle ominaista on myötätunnon syvempi painottaminen kuin muissa koulukunnissa. Siinä missä theravadassa ihanteena on tulla arhatiksi (paalia, ’jalo’), jälleensyntymien ketjusta (sanskritin samsara) vapautuneeksi valaistuneeksi olennoksi, mahajanassa ihanteeksi muodostui bodhisattva (sanskritia, ’valaistumisolento’). Bodhisattva vannoo jatkavansa jälleensyntymien kierrossa elämistä, muiden auttamista ja polun opettamista kunnes jokainen olento on valaistunut.
Theravada kritisoi mahajanaa siitä, että se hyväksyy osaksi opetustaan kirjoitukset, joiden alkuperänä eivät olisi Buddhan opetukset. Mahajana ei hyväksy tätä kritiikkiä.
Nykyisin Mahajana-buddhalaisuutta tavataan erityisesti Kiinassa, Tiibetissä ja Japanissa.
Buddhalaisuuden koulukunnat > Mahajana > Vajrayana

Vajrayana (’timanttipolku’) eli tantrinen buddhalaisuus on mahajanan alainen suuntaus, joka yhdistyy nykyisin erityisesti tiibetinbuddhalaisuuteen. Se on esoteerinen perinne, jossa erilaisten rituaalien ja mielikuvaharjoitusten kautta pyritään vapauttamaan alitajuisia voimia, jotka tukevat pyrkimystä valaistumiseen. Koska vajrayana-harjoitusten katsotaan olevan vaarallisia, ellei harjoittajan mieli ole hyvin kehittynyt, perinteen mukaan niitä tulee harjoittaa ainoastaan gurun eli laman ohjastamana, ja ne pidetään visusti salassa.
Buddhalaisuuden koulukunnat > Navayana

Navayana (hindin ’uusi polku’) sai alkunsa 1950-luvulla Intiassa kastittomien hindujen ihmisoikeustaistelun tuloksena. Navayanan perustaja B. R. Ambedkar katsoi, että buddhalaiseksi kääntyminen oli tapa paeta kastijärjestelmän aiheuttamaa syrjintää. Suuntauksen ominaispiirteitä ovat vahva tasa-arvoisuuden korostaminen sekä käytännönläheisyys. Navayana muun muassa opettaa, että uudelleensyntyminen perustuu siihen, että kuolleen ihmisen kehon atomit palaavat luonnon kiertokulkuun.
Navayanaa harjoitetaan lähes yksinomaan Intiassa, Maharashtran osavaltiossa. Intian buddhalaisista 87 prosenttia harjoittaa navayanaa.
Buddhalaiset kirjoitukset

Buddhan arvioidaan käyttäneen opettaessaan Magadhan valtakunnan puhekieltä magadhi-prakritia. Perimätiedon mukaan pian Buddhan edesmenon jälkeen 500 arhatia, täysin valaistunutta seuraajaa, kokoontui neuvonpitoon, jossa munkkien säännöt (vinaya) ja opetukset (dharma) kerrattiin ja jaettiin osiin munkkiryhmien mieleenpainettaviksi. Varhaiset buddhalaiset jakautuivat munkkien sääntöjen ja oppitulkintojen takia useisiin koulukuntiin noin keisari Ašokan valtakaudesta alkaen, ja jokainen koulukunta lisäsi teksteihin omia kommentaarejaan.
Srilankalaisen historiateoksen Mahavamsan mukaan keisari Ašoka lähetti noin vuonna 250 eaa. poikansa, buddhalaisen munkin Mahindan Sri Lankaan. Poika sai paikallisen kuninkaan, Devanampiya Tissan, kääntymään buddhalaiseksi. Noin sata vuotta myöhemmin, 100-luvulla eaa., theravada-koulukunnan versio Tripitakasta, paalinkielinen kaanon, kirjoitettiin muistiin Sri Lankassa. Tämä oli ilmeisesti ensimmäinen kerta, kun buddhalaiset tekstit saivat kirjallisen muodon.
Tripitaka on buddhalaisen kaanonin eri versioiden yhteinen nimitys, joka jakaantuu perinteisesti kolmeen osaan, Vinayaan eli luostarisäännöstöön, Dharmaan eli opetuksiin, ja Abhidharmaan eli ’korkeampiin opetuksiin,’ jotka nykykäsityksen mukaan ovat myöhempiä filosofisia tekstejä. Näistä ainoastaan Vinaya on käytännössä identtinen kaikissa Tripitakoissa, Dharma-osio sisältää tiettyjä yhteisiä sutria ja Abhidharma on kaikissa erilainen.
Tripitakan eri versiot ovat erittäin laajoja. Esimerkiksi korealainen Tripitaka, joka kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon, on kaiverrettu yli 80 000 puulaatalle.
Navayanabuddhalaisten tärkein yksittäinen pyhä kirja on Ambedkarin kirjoittama, postuumisti julkaistu, The Buddha and His Dhamma.
Buddhalaisia oppeja > Buddhalainen filosofia

Usein kiistellään siitä, pitäisikö buddhalaisuus luokitella uskonnoksi vai filosofiseksi perinteeksi. Tämä johtuu muun muassa siitä, että toisin kuin useimpien uskontojen perustajat, Buddha ei opettanut minkään jumalten palvontaa eikä ylistänyt sokeaa uskoa. Buddhalaisissa kirjoituksissa Buddhan opetuksia ei kutsuta uskonnoksi, vaan maailmannäkemykseksi, opiksi (dharma). Buddha kehotti oppilaitaan ajattelemaan itse ja tutkimaan opetuksia kriittisesti niiden ymmärtämiseksi. Kalamasutrassa Buddha sanoo, ettei mitään tule uskoa ”vain siksi että niin on usein sanottu tai niin on tapana uskoa – – vain koska niin huhutaan tai niin sanotaan pyhissä teksteissä – – vain päättelyn tai olettamusten pohjalta – – tai sen ajatuksen perusteella, että ’tämä munkki on opettajamme.’”
Buddhan katsotaan olleen opettajana käytännönläheinen ja painottaneen harjoituksen merkitystä ymmärryksen saavuttamisessa, mutta myöhemmin hänen opetuksiaan selittämään on kehittynyt filosofisia rakennelmia. Buddhalainen filosofia käsittelee laajasti etiikan, ontologian ja tietoteorian ongelmia. Buddhalaisuus hylkää monet jo Buddhan elinaikana kehittyneet intialaisen filosofian ajatukset, erityisesti atman-opin. Hindulaisen filosofian näkökulmasta buddhalainen filosofia luetaan opista poikkeaviin eli heterodoksisiin nastika-koulukuntiin, koska buddhalaisuus ei tunnusta Veda-kirjoja uskonnollisena auktoriteettina.
Buddhalaisia oppeja > Neljä jaloa totuutta

Perinteen mukaan Buddhan ensimmäinen opetuspuhe, jonka hän piti viidelle askeetti-ystävälleen valaistumisensa jälkeen, käsitteli neljää jaloa totuutta, joiden voidaan katsoa muodostavan buddhalaisen opetuksen ytimen. Neljä jaloa totuutta ovat:
Totuus kärsimyksestä (dukkha) Elämässä on kärsimystä. Buddhan käyttämä sana dukkha suomennetaan usein kärsimykseksi. Dukkhan merkitys on kuitenkin suomen kielen sanaa kärsimys paljon laajempi: se viittaa kaikkiin elämän myönteisiin ja kielteisiin tunteisiin aina yleisestä tyhjyyden tai epätyydyttävyyden tunteesta fyysiseen sekä henkiseen tuskaan. Buddha ei siis väittänyt koko elämän olevan pelkkää tuskaa, vaan muistutti, että suurimmatkin mielihyvän (sukha) tuntemukset ovat lopulta tilapäisiä ja epätyydyttäviä.
Totuus kärsimyksen syystä (samudaya). Kärsimyksen syy on halu tai takertuminen (paalin tanha, janoaminen). Ihminen kärsii, koska janoaa jatkuvasti lisää, eikä kykene löytämään maailmasta pysyvää tyydytystä. Jano jaotellaan kolmeen: aistinautintojen janoon, olemisen janoon ja olemattomuuden janoon. Kärsimyksen perimmäinen syy on tietämättömyys, joka mahdollistaa janon ja siitä seuraavan vihan.
Totuus kärsimyksen lakkaamisesta (nirodha). Kärsimys lakkaa, kun sen syy – janoaminen sekä tietämättömyys – lakkaa. Tätä kärsimyksen lakkaamista kutsutaan valaistumiseksi, koska siinä ei ole tiedottomuutta, ja vapautumiseksi (skr. nirvana, paal. nibbana, ’sidoksista vapautuminen’), koska se on vapaa haluista.
Totuus kärsimyksen loppumiseen johtavasta tiestä (ariya-magga). Kärsimyksen loppumiseen johtaa jalo kahdeksanosainen polku.
Buddhalaisia oppeja > Jalo kahdeksanosainen polku

Jalo kahdeksanosainen polku on buddhalaisuuden neljäs jalo totuus, polku vapautumiseen kärsimyksestä. Polun osatekijät eivät ole portaita siinä mielessä, että niitä seurattaisiin askel askeleelta, vaan kaikki tekijät ovat läsnä yhtä aikaa ja toisiaan tukien. Polku jaetaan kolmeen osaan, viisauteen, itsekuriin ja meditointiin tai keskittymiseen.
Buddhalaisia oppeja > Jalo kahdeksanosainen polku > Viisaus

Oikea näkemys. Neljän jalon totuuden, olemassaolon merkkien ja muiden totuuksien ymmärtäminen.
Oikea aikomus. Luopuminen takertumista, hyväntahtoisuus kaikkia tietoisia olentoja kohtaan, väkivallattomuus ja rauha.