Subprime-kriisi
Selvitys finanssikriisin syistä

Yhdysvalloissa nimitettiin Financial Crisis Inquiry Commission pohtimaan kriisin syitä. Se julkaisi 576-sivuisen loppuraporttinsa "The Financial Crisis Inquiry Report" 27. tammikuuta 2011. Kymmenjäseninen Phil Angelidesin johtama komissio oli mielipiteissään täysin puoluerajojen mukaan jakaantunut. Enemmistö, eli kuusi demokraattien nimittämää jäsentä tuki loppuraporttia, kun kolme republikaanien nimittämää teki omat johtopäätöksensä. Lisäksi yksi republikaanien jäsen löysi vielä omat syynsä.
Enemmistön tukema raportti tiivisti syyt valtiovallan laajalti puutteelliseen säätelyyn, huonoon yritysjohtamiseen ja yltiöpäiseen riskinottoon. Raportti syytti Yhdysvaltain keskuspankin Federal Reserven aiempaa johtajaa Alan Greenspania säätelyn purkamisen suosimisesta ja välipitämättömyydestä asuntokuplan kasvaessa. Ben S. Bernankea siitä, ettei hän havainnut kriisiä ennalta, vaikka toimikin sen lieventämiseksi. Raportti moitti myös presidentti Bushin hallintoa epäjohdonmukaisesta toiminnasta, kuten Lehman Brothersin sallimisesta ajautua konkurssiin syyskuussa 2008, vaikka aiemmin Bear Stearns -pankki oli pelastettu Fedin varoilla. Bill Clintonin demokraattihallintoa arvosteltiin vuoden 2000 päätöksestä jättää johdannaiskauppa säätelemättä, mitä nimitettiin käännepisteeksi kriisiä kohti kuljettaessa. Myös nykyistä valtiovarainministeri Timothy F. Geithneria, joka oli aiemmin Federal Reserve Bank of New Yorkin johtaja, moitittiin.
Raportin mukaan Wall Streetin säätelyyn ei ollut poliittista tahtoa. Vuosina 1999–2008 finanssiala käytti 2,7 miljardia dollaria lobbaukseen ja siihen yhteydessä olevat tahot tekivät miljardin vaalirahoituslahjoituksia.
Komitean enemmistön mukaan kuitenkaan Fedin vuoden 2001 taantuman jälkeinen matala korkotaso, puolivaltiollisten luotottajien Fannie Maen ja Freddie Macin toiminta, tai asuntojen omistukseen kannustava politiikka eivät olleet merkittäviä syitä kriisiin. Toista mieltä olleet republikaanit julkaisivat päivää aiemmin oman raporttinsa, jossa pääsyyksi kriisiin luettiin kehittyvien Aasian maiden ylenmääräinen säästäminen, joka johti kiinteistösijoituksiin Yhdysvaltoihin ja Eurooppaan. Yksin kannassaan jäänyt republikaani Peter J. Wallison piti asuntojen omistukseen kannustavaa politiikkaa merkittävänä tekijänä kriisiin. Asuntojen omistukseen kannustava politiikka oli peräisin Bill Clintonin presidenttikaudelta.
Romahdus johtui asuntojen "hintakuplasta", tilapäisesti keinotekoisen korkeasta hintatasosta. Eräs syy kuplaan oli niin sanottujen korkeariskisten subprime-asuntoluottojen myöntäminen periaatteessa luottokelvottomille henkilöille asunnon ostoa varten. Ihmisille myönnettiin helposti asuntoluottoja, koska pankit halusivat tehdä voittoa asuntojen nousevilla hinnoilla ja koska valtio painosti pankkeja antamaan yhä enemmän asuntoluottoja vähävaraisimmille. Lisäksi puolivaltiolliset Freddie Mac ja Fannie Mae olivat taanneet tai rahoittaneet puolet asuntolainoista. Vuonna 1997 säädetyt asuntolainojen veroedut paisuttivat nekin asuntokuplaa.
Greenspania on jälkikäteen syytetty siitä, että hän jätti huomiotta jo vuonna 2000 ilmaissut huolet Yhdysvaltain ns. subprime- tai roskalainoista, jotka johtivat pankkikriisiin vuoden 2007 alkupuolella.
Presidentti George W. Bushin hallinnossa pyrittiin vuoden 2000 Internet-kuplan jälkeen hakemaan kasvua uusista "finanssikeksinnöistä", kuten asuntokaupasta, joka tuki Bushin "omistajayhteiskunnan" filosofiaa. Greenspanin johtama keskuspankki Fed harjoitti löysää rahapolitiikka, joka kannusti hakemaan kasvua riskisijoituksista. Edullisten lainaehtojen ansiosta tavalliset amerikkalaiset ottivat runsaasti asuntolainaa ja asuntojen hinnat nousivat keinotekoisen korkeiksi. Yhdysvaltain kulutusta ja velkaantumista rahoitti lähinnä Kiinan valtio, joka osti yli puolet Yhdysvaltain valtion joukkolainoista vielä vuonna 2006.
Esimerkiksi Yhdysvaltoihin Meksikosta muuttanut mansikanpoimija sai Kaliforniassa sadan prosentin lainan 724 000 dollaria maksaneen talon ostoon. Hänen vuositulonsa olivat 14 000 dollaria. Hänellä ei ollut riittävästi rahaa asuntolainansa hoitamiseen, ja pankki ei saisi rahojaan takaisin, jos talon arvo laskisi. Pankki turvasi tällöin asemaansa myymällä lainan sijoittajille pieniin osiin pilkottuna (arvopaperistettuna). Arvopaperistettuja subprime-luottoja oli vuoteen 2007 mennessä myönnetty 2 000 miljardia dollaria (lähes Kalifornian vuoden bruttokansantuotetta vastaava määrä), ja niiden myynti jatkui. Yhdysvaltalainen sijoittaja John Paulson tajusi, että lainamarkkinat menevät romahdusta kohti ja sijoitti varojaan sen mukaan. Helmikuussa 2007 asuntorahastosijoitusten arvo alkoi laskea ja niiden hintoja seuraava ABX-indeksi laski viisi pistettä. Yhden pisteen pudotus tiesi Paulsonille 250 miljoonan dollarin tuloja. Paulson tienasi yhdessä ainoassa aamupäivässä 1 250 miljoonaa dollaria.