stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomi
Historia > Itsenäinen Suomi > Ensimmäiset vuosikymmenet

Ensimmäinen maailmansota aiheutti Venäjän keisarikunnan sisäisen romahduksen keväällä 1917. Suomi julistautui itsenäiseksi valtioksi 6. joulukuuta 1917. Venäjän hajaannusta oli kuitenkin seurannut vastaava valtatyhjiö sekä oikeiston ja vasemmiston välinen taistelu vallasta Suomessa, jossa kansa oli jakautunut taloudellisesti ja sosiaalisesti kahteen. Lisäksi maassa vallitsi uhkaava elintarvikepula ja Suomessa oli edelleen Venäjän armeijan joukkoja. Järjestysvaltaa hoitamaan oli perustettu keväästä 1917 alkaen järjestyskaarteja, jotka alkoivat jakautua aseistetuiksi työväen järjestyskaarteiksi ja punakaarteiksi ja porvariston suojeluskunniksi eli valkokaarteiksi. Jakaantuminen tapahtui valtataistelun ja yhteiskunnan hajoamisen seurauksena.
Vastakkainasettelu punaisten ja valkoisten välillä kärjistyi Suomen sisällissodaksi 27. tammikuuta 1918. Sisällissodassa valkoiset saivat merkittävää tukea keisarilliselta Saksalta ja punaiset Neuvosto-Venäjän bolševikeilta. Valkoiset voittivat sodan. Sodan molemmat osapuolet harjoittivat yhtenä sodankäynnin muotona poliittista terroria, ja sodan jälkeen noin 70 000 punaista ja punaiseksi epäiltyä suljettiin vankileireille. Sisällissodassa sai surmansa kaikkiaan noin 37 000 ihmistä.
Vuosina 1918–1920 ja 1921–1922 noin 9 000 suomalaista vapaaehtoista otti myös osaa heimosotiin, jotka olivat Suomen lähialueilla käytyjä aseellisia selkkauksia.
Vuonna 1919 Suomelle vahvistettiin tasavaltainen hallitusmuoto. Merkittävimmät eheyttämistoimet, kuten torpparivapautus, oppivelvollisuuslaki ja uskonnonvapaus, toteutuivat vapaamielisten porvarien ja maltillisten sosiaalidemokraattien yhteistyönä. Tasavallan ensimmäiseksi presidentiksi valittu K. J. Ståhlberg vakiinnutti suomalaisen parlamentarismin, jossa eduskunnan lisäksi presidentillä oli tärkeä asema.
Vuonna 1928 Suomessa alkanut talouslama aiheutti kommunistien ja oikeistoradikaalien voimistumisen. Vahva oikeistoradikaali Lapuan liike vaati kommunistien toiminnan kieltämistä lainsäädännöllä, mikä myös toteutui. Poliittinen kenttä oikeistolaistui, mikä näkyi kokoomuksen Pehr Evind Svinhufvudin valinnassa tasavallan presidentiksi vuonna 1931. Lapuan liikkeen jäsenet sieppasivat ja pahoinpitelivät eli muiluttivat satoja vasemmistolaisia kesällä 1930. Vuonna 1932 Lapuan liikkeen toiminta huipentui Mäntsälän kapinaan, joka kukistui rauhanomaisesti kansan pääosan ja puolustusvoimien annettua tukensa tasavaltaa puolustaneelle presidentti Svinhufvudille. Lapuan liike kiellettiin lailla.
Historia > Itsenäinen Suomi > Toinen maailmansota Suomessa

Vuonna 1938 Neuvostoliitto esitti ensimmäisen kerran epävirallisesti alueluovutuksia Karjalan kannaksella. Suomi kieltäytyi ehdottomasti. Seuraavan vuoden syksyllä, kun toinen maailmansota oli alkanut, Neuvostoliitto vaati Suomelta tukikohtaa Hangossa ja alueluovutuksia Kannaksella. Samanlaiset vaatimukset esitettiin myös Baltian maille. Toisin kuin ne, Suomi ei suostunut vaatimuksiin, minkä seurauksena Neuvostoliitto aloitti marraskuun 1939 lopussa talvisodan. Sota päättyi maaliskuussa 1940 rauhansopimukseen, jossa Suomi joutui luovuttamaan laajoja maa-alueita Karjalasta ja Lapin Sallasta. Alueiden väestö evakuoitiin muualle Suomeen.
Suomelle ja Saksalle kehittyi läheinen asevelisuhde, ja Saksan hyökätessä kesällä 1941 Neuvostoliittoon Suomi aloitti myös hyökkäyksen. Jatkosodassa Suomi valloitti vanhan valtioalueensa takaisin Saksan tuella ja miehitti Itä-Karjalan. Pohjois-Suomessa puolustus ja rintamavastuu oli luovutettu saksalaisjoukoille. Kesäkuussa 1944 alkaneen Neuvostoliiton suurhyökkäyksen tuloksena rintamalinja siirtyi kuitenkin lähelle talvisodan rajoja. Presidentti Risto Ryti erosi ja hänen tilalleen nousi sota-ajan ylipäällikkö, Suomen marsalkka C. G. E. Mannerheim.
Syyskuussa 1944 Suomen ja Neuvostoliiton välille tehtiin välirauhansopimus, joka edellytti saksalaisten joukkojen häätämistä Suomesta. Jatkosodan jälkeen osa Suomen Neuvostoliitolle menettämistä maa-alueista liitettiin Karjalais-suomalaiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan, osa taas Leningradin ja Murmanskin alueisiin. Saksan kanssa Suomi joutui käymään Lapin sodan entisten aseveljien karkottamiseksi Lapista.
Historia > Itsenäinen Suomi > 1900-luvun loppupuoli

Urho Kekkosen pitkän presidenttikauden (1956–1981) aikana Suomi muuttui maatalousmaasta moderniksi teollisuus- ja palveluyhteiskunnaksi. Niinpä maaseutu alkoi autioitua 1960-luvulta alkaen maaseutuväestön muuttaessa teollisuuskeskuksiin ja Ruotsiin. Samalla yhteiskunnan koulutustaso alkoi merkittävästi nousta 1970-luvulla peruskoulujärjestelmään siirtymisen ja korkeakoulutuksen voimakkaan laajenemisen myötä. lähde? Taloudellisesti Suomi yhdentyi länteen liittymällä Euroopan vapaakauppajärjestöön ja solmimalla vapaakauppasopimuksen Euroopan yhteisön kanssa.
Mauno Koiviston presidenttikaudella Suomi siirtyi presidenttikeskeisyydestä parlamentaristiseen hallintoon. Samalla Suomi alkoi ottaa itänaapuriin varovaisesti etäisyyttä. Suomen ja Neuvostoliiton kahdenvälinen niin kutsuttu clearing-kauppa oli kasvanut merkittävään rooliin Suomen taloudessa 1980-luvun loppuun mennessä.
Neuvostoliiton hajotessa Suomen idänkauppa romahti kokonaan loppuvuodesta 1990, mikä muiden tekijöiden kanssa syöksi Suomen syvään taloudelliseen lamaan. Neuvostoliitto jäi Suomelle velkaa päättyneen clearing-kaupan seurauksena, mikä johti useiden suomalaisten suuryritysten yhtäaikaiseen konkurssiin, talouden syvään lamaan ja suurtyöttömyyteen. Ulospääsytieksi lamasta Suomi valitsi talouden voimakkaan vapauttamisen ja entistä tiiviimmän yhdentymisen Eurooppaan. Suomi liittyi Euroopan unioniin 1. tammikuuta 1995.
1990-luvun aikana suomalainen yhteiskunta alkoi kansainvälistyä ja Suomessa asuvien maahanmuuttajien määrä kasvoi. Laman jälkeisinä vuosina suomalaisissa heräsi suuri usko tietotekniikan voittokulkuun talouden veturina. Vuosien 1999–2000 IT-alan noususuhdanne aiheutti IT-kuplan: osakkeiden arvo kasvoi hurjasti, mutta buumia seurasi romahdus. Kansalaisten tuloerot kasvoivat Suomessa erityisen nopeasti vuosina 1995–2005.
Historia > 2000-luvun Suomi

Yhteisvaluutta euron käyttöön Suomi siirtyi yhtenä ensimmäisistä maista 1. tammikuuta 2002.
Suomen talouselämän riippuvuus ulkomailla tapahtuvasta tuotannosta lisääntyi koko 2000-luvun ajan. Etenkin metsäteollisuudessa jouduttiin sulkemaan useita tuotantolaitoksia.
Koko maailmaan levinnyt talouskriisi lamaannutti Suomen viennin syksyllä 2008, ja seuraavana vuonna Suomen bruttokansantuote väheni 8,5 %. Vaikka bkt:n volyymi on kasvanut 2010-luvun alussa, se oli vuonna 2016 edelleen vuoden 2008 tasoa alempana.
Kevään 2020 koronaviruspandemian aiheuttaman kriisin arveltiin supistavan Suomen taloutta useilla prosenteilla.
Suomesta tuli sotilasliitto Naton täysjäsen 4. huhtikuuta 2023.
Hallinto ja politiikka > Valtiomuoto

Suomen valtiomuoto on tasavalta.
Hallinto ja politiikka > Hallinto

Suomen perustuslain mukaan valta kuuluu Suomessa kansalle ja hallitusvaltaa käyttävät tasavallan presidentti sekä valtioneuvosto eli hallitus, jonka jäsenten tulee nauttia eduskunnan luottamusta.
Hallinto ja politiikka > Presidentti

Suomen valtionpäämies on tasavallan presidentti. Hänet valitaan kuudeksi vuodeksi kerrallaan suoralla kansanvaalilla. Nykyinen presidentti on ollut vuodesta 2024 Alexander Stubb.
Suomi on pääosan itsenäisyytensä ajasta soveltanut semipresidentiaalista järjestelmää. 1980-luvun loppupuolelta lähtien tasavallan presidentin valtaoikeuksia on kavennettu, ja varsinkin vuosina 2000 ja 2012 voimaan astuneissa perustuslakiuudistuksissa presidentin asema muuttui ensisijaisesti edustukselliseksi ja arvojohtajuuteen liittyväksi. Presidentillä on kuitenkin edelleen muodollinen veto-oikeus, presidentti nimittää korkeimmat virkamiehet ja hän johtaa ulkopolitiikkaa yhteistyössä hallituksen kanssa.
Hallinto ja politiikka > Hallitus

Pääministeri ja muut ministerit sekä oikeuskansleri muodostavat hallituksen. Nykyinen pääministeri on Petteri Orpo ja valtiovarainministeri Riikka Purra.
Hallitus käyttää toimeenpanovaltaa eli huolehtii hallinnon juoksevista asioista. Pääministeri valitaan puolueiden välisissä hallitusneuvotteluissa, ja pääministeri nimittää hallitukseen yleensä toistakymmentä ministeriä. Valtion budjetin laatiminen ja lakiehdotusten valmistelu tapahtuvat myös osittain ministerien alaisissa ministeriöissä. Euroopan unionia koskevia asioita hoitaa yleensä pääministeri.
Hallinto ja politiikka > Eduskunta

Eduskunta on 200-jäseninen, suhteellisilla vaaleilla valittava yksikamarinen parlamentti. Eduskuntavaalit pidetään neljän vuoden välein. Eduskunta säätää lait ja hyväksyy valtion budjetin. Eduskunnan enemmistö voi pakottaa hallituksen eroamaan antamalla istuvalle hallitukselle epäluottamuslauseen. Eduskunnan perustuslakivaliokunta valvoo valmistavien lakien perustuslain mukaisuutta.
Nykyiset eduskuntapuolueet (2023–) ovat suuruusjärjestyksessä Kansallinen Kokoomus, Perussuomalaiset, Suomen Sosialidemokraattinen Puolue, Suomen Keskusta, Vihreä liitto, Vasemmistoliitto, Suomen ruotsalainen kansanpuolue, Suomen Kristillisdemokraatit ja Liike Nyt. Hallitukseen kuuluvat kokoomus, perussuomalaiset, RKP ja kristillisdemokraatit.
Tulopolitiikassa Suomessa on käytössä niin sanottu kolmikanta, jossa tulonjaosta ja työehdoista sovitaan työmarkkinajärjestöjen ja valtion kesken. Valtiollisia neuvoa antavia kansanäänestyksiä on järjestetty vain kaksi Suomen historiassa: kieltolain kumoamisesta ja Euroopan unionin jäsenyydestä.
Hallinto ja politiikka > Tuomioistuimet

Tuomiovaltaa käyttävät riippumattomat tuomioistuimet. Yleisiä tuomioistuimia ovat käräjäoikeudet, hovioikeudet ja korkein oikeus, jotka käsittelevät riita- ja rikosasioita. Julkisen hallinnon toiminnasta ja päätöksistä tehtyjä valituksia käsittelevät hallinto-oikeudet. Korkeimmat oikeusasteet ovat korkein oikeus ja korkein hallinto-oikeus.
Aluehallinto
aluehallintovirastot (AVI)
elinkeino-, liikenne- jaympäristökeskukset
(ELY-keskus)
Paikallishallinto
poliisilaitokset
työ- ja elinkeinotoimistot
(TE-toimisto)
Hallinto ja politiikka > Valtion aluehallinto

Valtion aluehallintoa varten Suomi on jaettu kuuden aluehallintoviraston ja niihin rinnastettavan Ahvenanmaan valtionviraston toimialueisiin:
Etelä-Suomen aluehallintovirasto
Itä-Suomen aluehallintovirasto
Lapin aluehallintovirasto
Lounais-Suomen aluehallintovirasto
Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintovirasto
Pohjois-Suomen aluehallintovirasto
Ahvenanmaan valtionvirasto
Ahvenanmaan maakunnalla on itsehallinto, ja lähes koko maakunnan alue on demilitarisoitu.
Hallinto ja politiikka > Paikallishallinto

Maakunnat
Maakuntien liitot
Seutukunnat
Kunnat
NUTS-alueet
ISO 3166-2:FI
Suomessa on 308 kuntaa. Kunnilla on verotusoikeus ja ne järjestävät kuntalaisille lailla säädetyt peruspalvelut, joihin kuuluu muun muassa sosiaali- ja terveydenhuoltoa, koulutusta ja infrastruktuuria. Kunnat perustettiin 1860-luvulla annetun kuntalain mukaisesti.
Kuntien hallinnon ja talouden ylin päättävä elin on kunnanvaltuusto, joka valitaan joka neljäs vuosi järjestettävillä yleisillä, yhtäläisillä ja salaisilla kunnallisvaaleilla. Kunnanvaltuuston keskeisin tehtävä on päättää kunnan tuloista ja menoista. Valtuuston päätösten toimeenpanevana elimenä kunnassa toimii kunnanhallitus, jonka jäsenet valitaan suhteellisesti valtuustopaikkojen jakautumisen mukaan. Hallitus myös valmistelee asiat valtuustolle. Kaupunginjohtajat ja muut korkeimmat virkamiehet toimivat kunnanhallituksen esittelijöinä. Erilaiset lautakunnat avustavat hallitusta toimissaan. Lautakuntien kokoonpano noudattelee kunnanhallituksen esimerkkiä.
Hallinto ja politiikka > Paikallinen aluehallinto

Maakunnat toteuttavat kunnallisen itsehallinnon alueellisella tasolla. Vuonna 1997 vahvistettu maakuntajako poikkeaa olennaisesti Suomen historiallisista maakunnista, joita on yhdeksän. Vuodesta 2011 maakuntia on yhdeksäntoista. Niistä vain Ahvenanmaa on itsehallinnollinen.
Vuoden 2023 alusta Suomeen perustettiin 21 pääosin maakuntajakoa noudattavaa hyvinvointialuetta, joilla on alueellinen itsehallinto sekä vastuu sosiaali- ja terveydenhuollon sekä pelastustoimen järjestämisestä.
Hallinto ja politiikka > Puolustusvoimat

Suomen puolustusvoimat jaetaan kolmeen haaraan: maavoimiin, merivoimiin ja ilmavoimiin. Sisäministeriön alainen Rajavartiolaitos ei kuulu puolustusvoimiin, mutta voidaan liittää siihen sodan aikana. Puolustusvoimien komentaja on kenraali Janne Jaakkola.
Suomessa on voimassa miehiä koskeva yleinen asevelvollisuus, ja myös naisilla on oikeus värväytyä vapaaehtoisena. Asevelvollisuuden voi täyttää varusmiespalveluksena tai siviilipalveluksena. Varusmiespalvelun suorittavien osuus Suomessa on maailman korkeimpia. Vastuu asepalveluksen järjestämisestä on puolustusvoimilla, jonka reserviin koulutetaan miehiä asevelvollisuuden avulla. Asevelvollisuus alkaa sen vuoden alusta, jolloin mies täyttää 18 vuotta ja päättyy sen vuoden lopussa, kun mies täyttää 60 vuotta. Suomen puolustusvoimien henkilöstön koko on noin 14 000, joista 8 500 on ammattisotilaita. Valmiustilassa on noin 34 000 asepuvullista ja sodanajan vahvuuden koko on noin 350 000 sotilasta. Reserviin kuuluu noin 870 000 henkilöä.
Suomi on osallistunut Naton kriisinhallintaoperaatioon Afganistanissa vuodesta 2002 alkaen. Vuonna 2014 Suomi ja Nato allekirjoittivat isäntämaasopimuksen, joka mahdollistaa muun muassa joukkojen sijoittamisen ja tukikohtien perustamisen sekä velvoittaa isäntämaan tarjoamaan tukea sotilasoperaatioihin. Suomesta tuli Naton täysjäsen 4. huhtikuuta 2023.
Hallinto ja politiikka > Vapauksien kehitys

Vuoden 2024 raportissaan Freedom House luokittelee Suomen vapaaksi demokratiaksi täysillä pisteillä. Freedom Housen mukaan Suomen parlamentaarinen järjestelmä takaa vapaat ja rehdit vaalit ja kestävän, usean puolueen välisen kilpailun politiikassa. Korruptio ei ole merkittävä ongelma, ja sananvapaus, uskonnonvapaus ja yhteisönvapaus ovat taattuja. Oikeuslaitos on itsenäinen, niin perustuslaissa kuin käytännössäkin. Naiset ja etniset vähemmistöt nauttivat yhtäläisistä oikeuksista, joskin vähemmistöihin kohdistetaan toisinaan vainoamista, vihapuhetta ja syrjintää. Suomalaisten luottamus julkisiin instituutioihin ja tyytyväisyys demokratiaan ovat korkealla.
Talous > Energia

Energiankulutus asukasta kohti on Suomessa Euroopan unionin suurinta. Syitä ovat paljon energiaa kuluttava teollisuus (noin puolet kulutuksesta), korkea elintaso, kylmä ilmasto (lämmitykseen 25 % kulutuksesta) ja pitkät etäisyydet (liikenne 16 %).
Energiantuotannon tärkeimmät lähteet ovat puupolttoaineet (26 % kokonaiskulutuksesta vuonna 2016), öljy (23 %), ydinenergia (18 %), hiili (9 %), maakaasu (6 %), vesivoima (4 %) ja turve (4 %). Tuulivoimalla katettiin prosentti kulutuksesta, muilla energialähteillä yhteensä neljä prosenttia. Metsäteollisuuden jäteliemet ovat suurin uusiutuva energianlähde Suomessa.
Talous > Tiede ja tekniikka

Suomessa on 14 yliopistoa, joista 13 toimii oikeus- ja kulttuuriministeriön hallinnonalalla. Korkeakoulut tekevät tutkimusta pääasiassa Suomen akatemian ja Teknologian kehittämiskeskuksen myöntämällä rahoituksella.
AIV-rehun keksinyt A. I. Virtanen palkittiin vuonna 1945 Nobelin kemianpalkinnolla.
Talous > Matkailu

Vuonna 2012 Suomessa tilastoitiin 7,6 miljoonaa ulkomaalaista kävijää. Eniten matkailijoita saapuu Venäjältä, Ruotsista, Saksasta ja Britanniasta. Suosittu matkakohde on Lapin maakunta, jossa järjestetään etenkin luontoon liittyvää toimintaa. Kesäisin Suomessa järjestetään paljon eri teemoilla toimivia kesäjuhlia, muun muassa musiikkifestivaaleja. Etelä-Suomessa merkittävintä vapaa-ajan matkailua ovat laivaristeilyt Ruotsiin ja Viroon Helsingistä ja Turusta.
Liikenne > Tieliikenne

Suomen tieverkko jakautuu valtion omistamiin ja Väyläviraston hallinnoimiin maanteihin, kuntien omistamiin ja ylläpitämiin katuihin sekä yksityisten ylläpitämiin yksityisteihin. Maantieverkon rungon muodostaa 28 valtatietä, joita täydentävät kanta-, seutu- ja yhdystiet. Osa tärkeimmistä teistä on myös eurooppateitä. Vuoden 2014 alussa maantieverkon koko pituus oli noin 79 000 kilometriä, josta valtateiden osuus oli noin 8 600 kilometriä. Moottoriteitä oli 810 kilometriä. Suomi on harvaan asuttu maa, joten liikennettäkin on keskimäärin vähän. Liikennemääriin nähden tieverkko onkin kattava ja hyväkuntoinen, joskin jotkin vilkkaimmat valtatiet ja kaupunkiseutujen pääväylät ovat liikenneturvallisuuden kannalta ongelmallisia. Lisäksi alemman tieverkon kunto on herättänyt keskustelua.
Liikenne > Rautatieliikenne

Suomen rataverkosta vastaa rautatieviranomaisena toimiva, liikenne- ja viestintäministeriön alainen Väylävirasto. Suomen liikennöidyn rataverkon pituus on 5 944 kilometriä, josta sähköistettyä 3 073 kilometriä. Ainoa vakituinen henkilöliikenteen toimija valtion rataverkolla on valtionyhtiö VR. Suomen tavaraliikenteestä kulkee rautateitse noin neljännes (26 prosenttia vuonna 2015) liikennesuoritteena eli tonnikilometreinä mitattuna.
Liikenne > Lentoliikenne

Suomeen lentää noin 26 kansainvälistä lentoyhtiötä. Suomen suurin lentoyhtiö on valtion pääosin omistama Finnair. Suomessa on 27 lentoasemaa, joista suurin on Vantaalla sijaitseva Helsinki-Vantaan lentoasema. Vuonna 2016 Suomen viennistä kuljetettiin arvolla mitattuna kymmenen prosenttia lentoteitse, tuonnista kuusi prosenttia.
Liikenne > Laivaliikenne

Meriteitse kulkee jopa 90 prosenttia Suomen viennistä ja 70 prosenttia tuonnista, määrällä mitattuna. Suomen suurin satama tonnimäärältään on Sköldvikin satama Porvoossa. Yleissatamista suurimmat ovat Hamina-Kotkan satama, Helsingin Satama, Naantalin satama ja Kokkolan satama.
Matkustajaliikenteeltään suurimmat satamat Manner-Suomessa ovat Helsingin satama, Turun satama, Naantalin satama ja Vaasan satama. Matkustajalaivayhtiöistä suurimmat, jotka liikennöivät Helsinkiin ja Turkuun, ovat Viking Line ja virolainen Tallink (jonka toiminimiin kuuluu suomalainen Silja Line). Lisäksi Suomesta liikennöivät muun muassa välillä Vaasa–Uumaja Wasaline, välillä Helsinki–Tallinna Eckerö Line ja Linda Line Express, sekä välillä Maarianhamina–Tukholma Birka Line. Laivaliikenteen suosiota nostaa Ahvenanmaan kautta kulkevilla laivoilla mahdollinen veroton myynti.
Suomessa liikenne- ja viestintäministeriön alaisuudessa toimiva Merenkulkulaitos vastaa vesiliikenteen toimivuudesta.
Helsingin Satama on maailman suurin matkustajasatama. Vuonna 2017 matkustajien kokonaismäärä oli 12,3 miljoonaa henkeä.
Väestö

| Väestötiedot   vuonna 2024 |
| --- | --- |

Väestönkasvu:  0,3 %
Syntyvyys:  7,7 / 1 000 henkilöä
Kuolleisuus:  10,9 / 1 000 henkilöä
Elinajanodote:  81,2 vuotta (keskiarvo)
 -miehet:  78,6 vuotta
 -naiset:  83,8 vuotta
Lapsikuolleisuus:  2,3 / 1 000 syntymää
Nettomaahanmuutto:  10,3 / 1 000 henkilöä
Ikärakenne
Mediaani-ikä:  42,56 vuotta
0–14-vuotiaat:  14,9 %
15–64-vuotiaat:  61,8 %
65 vuotta täyttäneet:  23,4 %
Suomessa asuu noin 5,6 miljoonaa ihmistä. Väkiluku ylitti neljän miljoonan rajan vuonna 1950, viiden miljoonan rajan vuonna 1991 ja viiden ja puolen miljoonan rajan vuonna 2016. Suomen asukastiheys on melko alhainen, keskimäärin runsaat 18 ihmistä neliökilometrillä. Yli kolmannes Suomen alueesta on pohjoisen napapiirin pohjoispuolella, mutta suurin osa väestöstä asuu maan eteläosassa. Yli miljoonan asukkaan pääkaupunkiseutu on Suomen merkittävin kasvukeskus, ja myös Tampereen, Turun ja Oulun seudut ovat kasvaneet voimakkaasti. Vuonna 2015 Suomessa oli 749 taajamaa, joissa asui 85 prosenttia väestöstä, mutta taajamien pinta-ala oli vain runsaat kaksi prosenttia Suomen maapinta-alasta. Vuonna 2012 Suomen väestöllinen keskipiste eli Weberin piste sijaitsi Hämeenlinnan Hauholla (koordinaatissa 61,17 astetta pohjoista leveyttä ja 24,67 astetta itäistä pituutta).
Ulkomailta Suomeen muuttaneiden osuus väestöstä on Euroopan unionin jäsenmaiden pienimpiä, vaikka se onkin noussut merkittävästi vuoden 1990 jälkeen. Nelisen prosenttia maan väestöstä on muiden maiden kansalaisia, heistä suuri osa on Viron tai Venäjän kansalaisia. Pääosa muiden maiden kansalaisista asuu pääkaupunkiseudulla ja muissa suurissa kaupungeissa. Suomesta muutetaan eniten muihin Euroopan unionin maihin. Ruotsi on ollut perinteisesti suomalaisen maastamuuton suosituin yksittäinen kohdemaa; 1960- ja 1970-lukujen taitteessa massiivinen Ruotsiin muutto pienensi Suomen väkilukua.
Väestö > Väestön ikä- ja sukupuolijakauma

Suomen väestö jakautuu iän ja sukupuolen mukaan siten, että alle 55-vuotiaissa suomalaisissa on miehiä enemmän kuin naisia. Tätä vanhemmissa ikäryhmissä on taas naisia enemmän kuin miehiä. Ikäryhmässä 20–54-vuotiaat on miehiä 43 200 henkilöä eli 3,6 prosenttia enemmän kuin naisia.
Väestö > Väestöryhmät

Väestö syntyperän mukaan:
Suomalaiset 91,54 prosenttia (5 078 608)
Venäläiset 1,70 prosenttia (94 304)
Ukrainalaiset 1,30 prosenttia (> 70 000)
Virolaiset 0,93 prosenttia (51 695)
Irakilaiset 0,48 prosenttia (26 653)
Somalialaiset 0,42 prosenttia (23 409)
Jugoslaavit 0,32 prosenttia (17 777)
Kiinalaiset 0,26 prosenttia (14 339)
Vietnamilaiset 0,24 prosenttia (13 291)
Afganistanilaiset 0,22 prosenttia (12 044)
Turkkilaiset 0,21 prosenttia (11 392)
Intialaiset 0,19 prosenttia (10 749)
Thaimaalaiset 0,19 prosenttia (10 504)
Iranilaiset 0,18 prosenttia (10 129)
Syyrialaiset 0,17 prosenttia (9 332)
Ruotsalaiset 0,14 prosenttia (7 507)
Filippiiniläiset 0,13 prosenttia (7 087)
Puolalaiset 0,10 prosenttia (5 807)
Romanialaiset 0,10 prosenttia (5 628)
Saksalaiset 0,10 prosenttia (5 417)
Venäläisten mukaan on laskettu ihmiset joiden taustamaa on entinen Neuvostoliitto. Jugoslaavien mukaan on laskettu ne, joiden taustamaa on joko entinen Jugoslavia tai entinen Jugoslavian maa, kuten Bosnia ja Hertsegovina. Tilastokeskuksen määritelmän mukaan ulkomaalaistaustaiset ovat ne henkilöt, joiden molemmat vanhemmat tai ainoa tiedossa oleva vanhempi on syntynyt ulkomailla.
Suomen väestöstä oli ulkomaiden kansalaisia 5,8 prosenttia, ulkomailla syntyneitä 8,6 prosenttia ja ulkomaalaistaustaisia 9,1 prosenttia vuoden 2022 lopussa.
Väestö > Kielet

Suomen perustuslain mukaan maan kansalliskielet ovat suomi ja ruotsi. Lisäksi saamenkielisillä on lain mukaan oikeus omaan kieleensä pohjoisessa Suomessa. Vuoden 2023 lopussa suomea puhui äidinkielenään väestöstä 84,90 prosenttia ja ruotsia 5,10 prosenttia. Suomi on Viron ja Unkarin ohella yksi kolmesta itsenäisestä valtiosta, jonka valtakieli on suomalais-ugrilainen. Ruotsinkielinen väestö on keskittynyt etelärannikolle ja Pohjanmaan rannikkoseudulle sekä Ahvenanmaalle.
Ruotsin ohella muita Suomessa perinteisesti puhuttuja vähemmistökieliä ovat karjala, kolme saamelaiskieltä inarinsaame, pohjoissaame ja koltansaame (saame äidinkielenä yhteensä 2 051:llä, 2023) sekä romanikieli (ks. Suomen romanit), tataari (ks. Suomen tataarit), jiddiš (reilut 100 käyttäjää), suomalainen viittomakieli (noin 12 100 käyttäjää, joista äidinkielenään käyttäviä noin 3 100) ja suomenruotsalainen viittomakieli, joka on maan pienin perinteisiin vähemmistökieliin kuuluva kieli (noin 90 käyttäjää). Saamelaisten sekä romanien ja muiden ryhmien oikeus ylläpitää ja kehittää omaa kieltään ja kulttuuriaan on turvattu perustuslaissa, mutta viralliseksi vähemmistökieleksi luetaan yleensä vain saamen kielet. Viittomakielten asemasta säädetään erikseen myös viittomakielilaissa. Vuoden 2022 lopussa muiden kuin suomen ja ruotsin kielten puhujien osuus väestöstä oli 8,9 prosenttia.
Vironkielisiksi katsotaan vain 1900-luvun loppupuolelta lähtien maahan Virosta muuttaneet vironkieliset asukkaat. Venäjänkielisiä asui Suomessa vuonna 2023 jo 99 606. Heidän määränsä kasvoi selvästi 1990-luvulla alkaneen muuttoliikkeen vaikutuksesta. Ukrainankielisten määrä on kohonnut voimakkaasti Venäjän hyökkäyssodan 2022– pakolaisten myötä; myös venäjänkielisiä on muuttanut sotaa pakoon Ukrainasta. Suomen somalit ja albanialaiset ovat kasvaneet 1990-luvun alun nollatasolta merkittäväksi vähemmistöksi. Kasvaneen maahanmuuton seurauksena vuonna 2023 Suomessa oli 17 kielellä yli 10 000 puhujaa ja noin 50 kielellä yli 1 000 puhujaa.