stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Punainen mekko
Aiheesta muualla

Hannula, Terhi: Prostituoidun hajottava arki. Turun Sanomat 28.2.2010.
Kantokorpi, Mervi: Prostituutio tekee omasta ruumiista oudon. Helsingin Sanomat 5.2.2010.
Komu, Eija: Punainen mekko. Savon Sanomat 5.2.2010.
Toppala, Terhi: Ilotytön iloton elämä (Arkistoitu – Internet Archive). Turun ylioppilaslehti 9.3.2010.
Perinneradiotapahtuma

Perinneradiotapahtuma on Suomessa kaksi kertaa vuodessa toistuva tapahtuma, jossa pääasiassa sodanaikaisilla radiolla suoritetaan radioamatööriliikennettä ja pyritään saamaan yhteyksiä mahdollisimman laajalta alueelta museoikäisillä radiolaitteilla. Perinneradiotapahtumaa on järjestetty vuodesta 2005 lähtien. Tapahtuman innoittajana on Suomen Radioamatööriliitto ry:n jäsenten Suomen puolustusvoimien käyttöä varten ennen talvisotaa perustama ja ylläpitämä radioverkko.
Radiolähettimet, radiovastaanottimet ja radiovastaanotin-lähettimet

Perinneradioita on kahta tyyppiä, jotka erotetaan toisistaan kutsumerkki/SA- tai kutsumerkki/S-tunnuksilla. Pääte /SA tarkoittaa, että perinneradio on ollut käytössä jo toisen maailmansodan, talvisodan, Moskovan rauhan, jatkosodan tai Lapin sodan aikana, kun taas /S tarkoittaa, että radio on sodanjälkeiseltä ajalta, pääasiassa 1940-luvulta, 1950-luvulta tai 1960-luvulta.
Perinneradiotapahtuma-asemat

Perinneradiotapahtuma-amatööriradioasemat lähettävät viestejä joko sähköttämällä tai puhumalla. Puhetta voi kuunnella lyhyaaltovastaanotimella tavallisesti amplitudimoduloituna (AM) lyhytaaltoradiovastaanottimella, koska puolustusvoimien käytössä ei vielä toisen maailmansodan aikana ollut yksinauhalähetystä (SSB).
Mikäli perinneradioaseman kutsutunnuksen perässä on /SA, se tarkoittaa, että lähettimenä on toisen maailmansodan aikainen radio. Jos taas perinneradioaseman kutsutunnuksen perässä on /S, silloin radio on myöhemmältä ajalta, mutta silti vanhempi kuin 40 vuotta.
Harris RF-301:ä alkoi valmistaa 1966 RF Communications Inc., ja vasta 1969 Harris osti yhtiön.. Näin ollen HARRIS RF-301 menee luokkaan /S.
VREH, VRLK ja VRFK ovat sodanaikaisia ja luokkaa /SA.
Perinneradiotapahtumat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Tapahtuma | päivämäärä | johtoradioasema |
| 1 | 6. joulukuuta 2005 |  |
| 2 | 4. kesäkuuta 2005 |  |
| 3 | 6. joulukuuta 2006 |  |
| 4 | 3. kesäkuuta 2006 |  |
| 5 | 6. joulukuuta 2007 |  |
| 6 | 4. kesäkuuta 2007 |  |
| 7 | 6. joulukuuta 2008 |  |
| 8 | 4. kesäkuuta 2008 |  |
| 9 | 6. joulukuuta 2009 |  |
| 10 | 4. kesäkuuta 2009 |  |
| 11 | 6. joulukuuta 2010 |  |
| 12 | 4. kesäkuuta 2010 |  |
| 13 | 6. joulukuuta 2011 |  |
| 14 | 3. kesäkuuta 2011 |  |
| 15 | 3. joulukuuta 2012 |  |
| 16 | 2. kesäkuuta 2012 |  |
| 17 | 6. joulukuuta 2013 | OI4PM Mikkelin Seudun Radioamatöörit viestikeskus Lokki Mikkeli |
| 18 | 4. kesäkuuta 2014 | ei johtoasemaa |
| 19 | 6. joulukuuta 2014 | Laivaston Radioamatöörit |
Punainen lohikäärme (romaani)

| Punainen lohikäärme> Red Dragon |
| --- | --- |
 7. painoksen kansi (2002)
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Thomas Harris
Kieli:  englanti
Genre:  trilleri
Julkaistu:  1981
Suomennos
Suomentaja:  Risto S. Valassaari
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  1995
Sivumäärä:  377
Sarja: Hannibal Lecter
Seuraava:   Uhrilampaat
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Punainen lohikäärme (engl. Red Dragon) on ensimmäinen Hannibal Lecter -aiheinen teos, joka julkaistiin vuonna 1981 ja suomennettiin vuonna 1995. Kirjasta on tehty kaksi elokuvaa: Psykopaatin jäljillä ja Punainen lohikäärme.
Juoni

Kirja sijoittuu 1980-luvulle. Sarjamurhaaja lempinimeltään ”Hammaskeiju” murhaa sattumalta valittuja perheitä täydenkuun aikana. Toisen perhemurhan jälkeen FBI-agentti Jack Crawford etsii Will Grahamia, profiloijaa, joka vangitsi Hannibal Lecterin kolme vuotta aikaisemmin mutta jäi eläkkeelle, kun Lecter melkein tappoi hänet. Lopulta hän löytää Grahamin ja saa tämän avukseen Hammaskeijun kiinnisaamisessa.
Hammaskeijuksi paljastuu Francis Dolarhyde -niminen mies, jolla on pakkomielle William Blaken maalaukseen Suuri punainen lohikäärme ja aurinkoon puettu nainen. Grahamin tutkiessa murhia myös Lecter liittyy mukaan tutkintaan.
Blaken maalaus "Punainen lohikäärme ja aurinkoon puettu nainen"
Poikkiviiva

Poikkiviiva on tarketta muistuttava lisuke eräissä latinalaiseen tai kyrilliseen kirjaimistoon kuuluvissa lisäkirjaimissa. Se voi olla vino, kuten puolan kirjaimessa Ł/ł [w] ja tanskan kirjaimessa Ø/ø (ns. tanskalainen ö), tai vaakasuora, kuten saamelaiskielten kirjaimissa Đ/đ, Ǥ/ǥ ja Ŧ/ŧ.
Poikkiviivaa ei teknisessä mielessä pidetä varsinaisena tarkkeena, sillä Unicode-merkistössä poikkiviivallisia kirjaimia ei ole muodollisesti määritelty koostemerkeiksi, jotka olisivat hajotettavissa kantamerkiksi ja yhdistyväksi tarkkeeksi. Tämä taas johtuu pitkälti siitä, että poikkiviiva ei näytä erilliseltä tarkkeelta ja sen pituus ja asento suhteessa kantamerkkiin vaihtelevat enemmän kuin tarkkeilla yleensä. Laajennettu suomalainen näppäimistö sisältää kuitenkin poikkiviivallisten kirjainten tuottamiseksi erityisen lisäystoiminnon, joka toimii tarkenäppäimen tavoin. Oikeastaan tarkenäppäimiä on kaksi, sillä ensisijaiseksi vaihtoehdoksi ajateltu, näppäimistön vasemmassa yläkulmassa sijaitseva pykälämerkin näppäin puuttuu joistain laitteista, mutta sen sijasta voidaan yhtä hyvin käyttää L-kirjaimen näppäintä. L-näppäin on valittu siksi, että poikkiviivan yleisin käyttötarkoitus suomenkielisissä teksteissä on puolan Ł/ł (varsinkin, kun tanskalaiselle ö:lle on asettelussa oma näppäily). Poikkiviivallisen kirjaimen voi siis kirjoittaa painamalla ensin joko §-näppäintä tai L-näppäintä yhdessä AltGr-näppäimen kanssa ja sen jälkeen erikseen kantakirjaimen näppäintä:
Poliisilaitokset Suomessa

Poliisilaitos on Suomen poliisin hallinnollinen paikallisyksikkö. Suoraan poliisihallituksen alaisuudessa on 11 poliisilaitosta, lisäksi Ahvenanmaalla on oma poliisilaitos, joka on hallinnollisesti Ahvenanmaan maakuntahallituksen alainen. Poliisilaitoksen palveluverkkoon voi kuulua pääpoliisiaseman ohella muita poliisiasemia, poliisin palvelupisteitä ja yhteispalvelupisteitä.
Vuoden 2009 alussa vanhat, 90 kihlakuntien alueilla toiminutta poliisilaitosta lakkautettiin ja muodostettiin uudet, maakuntien alueita vastanneet 25 poliisilaitosta, muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta. Kullakin poliisilaitoksella oli yksi pääpoliisiasema, kihlakunnan poliisilaitoksista muutetut 65 poliisiasemaa sekä palvelupisteitä. Uudellamaalla oli neljä (Länsi-, Keski- ja Itä-Uusimaa sekä Helsinki), Pohjois-Pohjanmaalla kolme (Jokilaaksot, Oulu ja Koillismaa) ja Lapissa kaksi (Lappi ja Peräpohjola) poliisilaitosta. Kruunupyy, Luoto, Pedersören kunta, Pietarsaari ja Uusikaarlepyy sijaitsevat Pohjanmaalla, mutta eivät kuuluneet Pohjanmaan vaan Keski-Pohjanmaan ja Pietarsaaren poliisilaitokseen. Lisäksi Vaala sijaitsi tuolloin Kainuussa, mutta kuului Oulun poliisilaitokseen.
Vuoden 2009 poliisilaitosjako jäi lyhytikäiseksi, kun vuoden 2014 alussa poliisilaitosten määrä supistui edelleen 12:een poliisin hallintorakenneuudistuksen myötä. Tässä yhteydessä palvelupisteet saivat jälleen poliisiaseman nimikkeen. Yksi pääpoliisiasemista sijoitettiin Kouvolaan, missä aiemmin oli vain poliisiasema. Aiempia kihlakuntien poliisilaitoksia vastaavista poliisiasemista on lakkautettu Haukiputaan, Kaarinan ja Limingan poliisiasemat vuonna 2016 sekä Karkkilassa sijainnut Vihdin poliisiasema jo vuonna 2013.
Luettelo poliisilaitoksista

Suluissa pääpoliisiaseman sijainti.
Ahvenanmaan poliisilaitos (Maarianhamina)
Alue: Ahvenanmaan maakunta
Helsingin poliisilaitos (Helsinki)
Alue: Helsinki
Hämeen poliisilaitos (Lahti)
Alue: Kanta-Hämeen ja Päijät-Hämeen maakunnat
Itä-Suomen poliisilaitos (Kuopio)
Alue: Etelä-Savon, Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan maakunnat
Itä-Uudenmaan poliisilaitos (Vantaa)
Alue: Askola, Hyvinkää, Järvenpää, Kerava, Lapinjärvi, Loviisa, Myrskylä, Mäntsälä, Nurmijärvi, Pornainen, Porvoo, Pukkila, Sipoo, Tuusula ja Vantaa
Kaakkois-Suomen poliisilaitos (Kouvola)
Alue: Kymenlaakson ja Etelä-Karjalan maakunnat
Lapin poliisilaitos (Rovaniemi)
Alue: Lapin maakunta
Lounais-Suomen poliisilaitos (Turku)
Alue: Varsinais-Suomen ja Satakunnan maakunnat
Länsi-Uudenmaan poliisilaitos (Espoo)
Alue: Espoo, Hanko, Inkoo, Karkkila, Kauniainen, Kirkkonummi, Lohja, Raasepori, Siuntio ja Vihti
Oulun poliisilaitos (Oulu)
Alue: Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun maakunnat
Pohjanmaan poliisilaitos (Vaasa)
Alue: Etelä-Pohjanmaan, Pohjanmaan ja Keski-Pohjanmaan maakunnat
Sisä-Suomen poliisilaitos (Tampere)
Alue: Pirkanmaan ja Keski-Suomen maakunnat
Luettelo poliisilaitoksista > Luettelo poliisilaitoksista vuosina 2009–2013

Ahvenanmaan poliisilaitos (Maarianhamina)
Alue: Ahvenanmaan maakunta
Etelä-Karjalan poliisilaitos (Lappeenranta)
Alue: Etelä-Karjalan maakunta
Etelä-Pohjanmaan poliisilaitos (Seinäjoki)
Alue: Etelä-Pohjanmaan maakunta
Etelä-Savon poliisilaitos (Mikkeli)
Alue: Etelä-Savon maakunta
Helsingin poliisilaitos (Helsinki)
Alue: Helsinki
Itä-Uudenmaan poliisilaitos (Vantaa)
Alue: Askola, Lapinjärvi, Loviisa, Myrskylä, Porvoo, Pukkila, Sipoo ja Vantaa
Jokilaaksojen poliisilaitos (Ylivieska)
Alue: Alavieska, Haapajärvi, Haapavesi, Kalajoki, Kärsämäki, Merijärvi, Nivala, Oulainen, Pyhäjoki, Pyhäjärvi, Pyhäntä, Raahe, Reisjärvi, Sievi, Siikajoki, Siikalatva ja Ylivieska
Kainuun poliisilaitos (Kajaani)
Alue: Kainuun maakunta lukuun ottamatta Vaalaa
Kanta-Hämeen poliisilaitos (Hämeenlinna)
Alue: Kanta-Hämeen maakunta
Keski-Pohjanmaan ja Pietarsaaren poliisilaitos (Kokkola)
Alue: Keski-Pohjanmaan maakunta sekä Kruunupyy, Luoto, Pedersören kunta, Pietarsaari ja Uusikaarlepyy
Keski-Suomen poliisilaitos (Jyväskylä)
Alue: Keski-Suomen maakunta
Keski-Uudenmaan poliisilaitos (Järvenpää)
Alue: Hyvinkää, Järvenpää, Kerava, Mäntsälä, Nurmijärvi, Pornainen ja Tuusula
Koillismaan poliisilaitos (Kuusamo)
Alue: Kuusamo, Pudasjärvi ja Taivalkoski
Kymenlaakson poliisilaitos (Kotka)
Alue: Kymenlaakson maakunta
Lapin poliisilaitos (Rovaniemi)
Alue: Inari, Kemijärvi, Pelkosenniemi, Posio, Ranua, Rovaniemi, Salla, Savukoski, Sodankylä ja Utsjoki
Länsi-Uudenmaan poliisilaitos (Espoo)
Alue: Espoo, Hanko, Inkoo, Karkkila, Kauniainen, Kirkkonummi, Lohja, Raasepori, Siuntio ja Vihti
Oulun poliisilaitos (Oulu)
Alue: Hailuoto, Ii, Kempele, Liminka, Lumijoki, Muhos, Oulu, Tyrnävä, Utajärvi ja Vaala
Peräpohjolan poliisilaitos (Tornio)
Alue: Enontekiö, Kemi, Keminmaa, Kittilä, Kolari, Muonio, Pello, Simo, Tervola, Tornio ja Ylitornio
Pirkanmaan poliisilaitos (Tampere)
Alue: Pirkanmaan maakunta
Pohjanmaan poliisilaitos (Vaasa)
Alue: Isokyrö, Kaskinen, Korsnäs, Kristiinankaupunki, Laihia, Maalahti, Mustasaari, Närpiö, Vaasa ja Vöyri
Pohjois-Karjalan poliisilaitos (Joensuu)
Alue: Pohjois-Karjalan maakunta
Pohjois-Savon poliisilaitos (Kuopio)
Alue: Pohjois-Savon maakunta
Päijät-Hämeen poliisilaitos (Lahti)
Alue: Päijät-Hämeen maakunta
Satakunnan poliisilaitos (Pori)
Alue: Satakunnan maakunta
Varsinais-Suomen poliisilaitos (Turku)
Alue: Varsinais-Suomen maakunta
Luettelo poliisilaitoksista > Poliisilaitokset vuoteen 1996

Seinäjoen poliisiasema on yksi Pohjanmaan poliisilaitoksen poliisiasemista.
Pierre Mauroy

| Pierre Mauroy |
| --- | --- |

Ranskan pääministeri
 22. toukokuuta 1981 – 17. heinäkuuta 1984  
Presidentti:  François Mitterrand
Edeltäjä:  Raymond Barre
Seuraaja:  Laurent Fabius
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1928 Cartignies
Kuollut: 7. kesäkuuta 2013 (84 vuotta) Clamart
Tiedot
Puolue:  Sosialistinen puolue
Pierre Mauroy O.Q. (5. heinäkuuta 1928 Cartignies, Ranska – 7. kesäkuuta 2013 Clamart, Ranska) oli ranskalainen sosialistipoliitikko. Hän oli Lillen pormestari 1973–2001, parlamentin jäsen 1973–1981 ja 1986–1992, senaattori vuodesta 1992. Hän oli Ranskan pääministeri François Mitterrandin presidenttikaudella vuosina 1981–1984, Parti Socialisten johdossa 1988–1992 ja sosialistisen internationaalin presidentti 1992–1999.
Elämä

Mauroy opiskeli École National d'Apprentissage de Cachanissa ja oli opettaja ja puolueen aktiivi 1960-luvulla. 1970-luvulla hän oli François Mitterrandin kakkosmies.
Mauroyn pääministerikaudella työviikko lyhennettiin 39 tuntiin ja eläkeikä laskettiin 60 vuoteen. Hän vastusti kuitenkin sosialistista politiikkaa, jonka Mitterrand oli vahvistanut maaliskuussa 1983. Hän erosi pääministerin tehtävästä 1984, koska ei saanut rajoittaa yksityiskoulujen rahoitusta ja Mitterrandin hyväksyttyä oikeistolaisemman politiikan. Mauroy valittiin Fabiuksen jälkeen puolueen johtoon 1988 ja hän yritti sovitella rocardienistien ja Lionel Jospinin mitterrandistien välejä.
Bukarestin kaupunki nimitti hänet kunniakansalaiseksi 6. maaliskuuta vuonna 1997.
Preussin optinen lennätinlinja

Lennätinasema nro 50 Kölnissä.
Lähellä Nalbachia sijaitseva lennätinasema.
Preussin optinen lennätinlinja oli optinen lennätinverkko, joka välitti tietoliikennettä Preussin pääkaupungin Berliinin ja Reinin provinssin välillä. Linjan pituus oli lähes 550 kilometriä ja se käsitti enimmillään 62 välitysasemaa, joukossa observatorio ja kolme kirkkoa. Lennätin oli viranomaiskäytössä vuosina 1832-1849, kunnes sähköinen lennätin teki siitä tarpeettoman.
Optinen lennätin oli verrattain nopea, mutta erittäin kallis ja haavoittuva viestijärjestelmä. Viestin välittäjät olivat kaukoputken varassa, eikä siipiopastimia voinut käyttää pimeällä. Koko linjan saattoi lamaannuttaa valtaamalla vain yhden lennätinaseman; näin tapahtui ainakin kerran, hullun vuoden 1848 toukokuussa.
Lennätinlinjan reitti ja asemat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Preussin optinen lennätinlinja Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Pierre Messmer

| Pierre Messmer |
| --- | --- |
 Pierre Messmer vuonna 1988.
Ranskan pääministeri
 6. heinäkuuta 1972 – 27. toukokuuta 1974  
Presidentti:  Georges Pompidou
Edeltäjä:  Jacques Chaban-Delmas
Seuraaja:  Jacques Chirac
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1916 Vincennes, Val-de-Marne
Kuollut: 29. elokuuta 2007 (91 vuotta) Val-de-Grâce, Pariisi
Tiedot
Puolue:  Union des Démocrates pour la République
 Nimikirjoitus
Pierre Messmer (20. maaliskuuta 1916 Vincennes, Val-de-Marne – 29. elokuuta 2007 Val-de-Grâce, Pariisi) oli ranskalainen gaullistipoliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä vuosina 1972–1974, jolloin Ranskan presidentin virkaa hoiti Georges Pompidou. Messmeriä seuraava pääministeri oli Jacques Chirac.
Ranskan antauduttua Saksalle 1940 Messmer matkusti Lontooseen ja liittyi Charles de Gaullen Vapaan Ranskan joukkoihin. Hän taisteli Libyassa, Egyptissä ja oli mukana vapauttamassa Pariisia.
Toisen maailmansodan jälkeen Messmerilla oli lukuisia tehtäviä Ranskan siirtomaissa Afrikassa. Hän toimi Indokiinan siirtomaahallinnon tehtävissä 1947–1949, Mauritanian kuvernöörinä 1952–1954 ja Norsunluurannikon kuvernöörinä 1954–1956, sitten Kamerunin ylikomissaarina kunnes päätti siirtomaauransa toimimalla 1958–1960 Ranskan Länsi-Afrikan kuvernöörinä. Hän oli de Gaullen läheinen liittolainen ja armeijoiden ministeri 1960–1969, johon aikaan sijoittivat Algerian sodan päättyminen ja Ranskan nousu ydinasevallaksi. Hän oli myöhemmin pääministeri Pompidoun alaisuudessa.
Hän toimi Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 1979 kesäkuuhun 1980.
Messmer seurasi Maurice Schumannia Ranskan akatemiassa (tuoli 13) vuonna 1999.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pierre Messmer Wikimedia Commonsissa
Pierre Messmer Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Maurice Schumann | Ranskan akatemian jäsen  Tuoli 13  1999–2007 | Seuraaja: Simone Veil |
Purjekala

| Purjekala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Purjekalat Istiophoridae
Suku::  Istiophorus
Laji::  platypterus
Kaksiosainen nimi
 Istiophorus platypterus  (Shaw, 1792) 
Katso myös
   Purjekala Wikispeciesissä   Purjekala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Purjekala (Istiophorus platypterus) on Tyynellämerellä ja Intian valtamerellä elävä ahvenkala. Purjekala on nimensä mukaan isoeväinen kala, joka on erittäin voimakas. Kalan pituus on täysikasvuisena 2,5–3 m sarvekkaasta nokasta pyrstöön saakka. Täysi-ikäisen kalan massa on 45–55 kg. Suurin julkaistu pyydystetyn purjekalan massa on ollut 100 kg.
Purjekala saalistaa noin puolimetristä nokkaansa käyttäen. Nokassa olevat pienet imukupit ovat erittäin voimakkaita. Tämän vuoksi muun muassa Meksikossa yleinen tapa pyydystää purjekalaa on kiinnittää punottu köyden pätkä (noin 30 cm) veneen perässä vedettävän siiman päähän ja hakata sen punokset auki siten, että se muistuttaa mustekalaa. Tähän purjekala käy kiinni ja nokan imukupit kiinnittyvät niin kovasti punosköyden säikeisiin, että kala joko tulee veneeseen tai siima katkeaa. Koukkua ei tässä kalastuksessa tarvita lainkaan.
Pimeyden valtias

| Pimeyden valtias> Prince of Darkness |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Carpenter
Käsikirjoittaja:  Martin Quatermass
Tuottaja:  Larry Franco
Säveltäjä:   John Carpenter  Alan Howarth 
Kuvaaja:  Gary B. Kibbe
Leikkaaja:  Steve Mirkovich
Tuotantosuunnittelija:  Daniel A. Lomino
Pääosat:   Donald Pleasence  Lisa Blount  Victor Wong  Dirk Blocker  Jameson Parker 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Alive Films  Carolco Pictures  Universal Pictures 
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:  1987
Kesto:  102 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pimeyden valtias (engl. Prince of Darkness) on vuonna 1987 valmistunut yhdysvaltalainen yliluonnollinen kauhuelokuva. Sen on ohjannut ja käsikirjoittanut John Carpenter. Pääosissa esiintyvät Donald Pleasence, Lisa Blount, Victor Wong, Dirk Blocker ja Jameson Parker. Pienessä sivuroolissa nähdään myös rockmuusikko Alice Cooper. Elokuva on toinen osa Carpenterin niin kutsuttua apokalypsi-trilogiaa. Trilogian ensimmäinen osa on The Thing – ”se” jostakin (1982) ja sen päätösosa Hulluuden syövereissä (1995).
Juoni

Kaksituhatta vuotta salassa pidetyn uskonlahkon, Unen veljeskunnan, pappi kuolee jättäen jälkeensä päiväkirjan ja avaimen salaiseen kammioon kirkon kellarissa. Pappi, joka saa käsiinsä päiväkirjan, huolestuu ja ottaa yhteyttä teoreettisen fysiikan guruun, professori Birackiin (Victor Wong). Tämä tulee etevämpine oppilaineen kirkkoon tekemään tieteellisiä kokeita kammiossa olevasta salaperäisestä lieriöstä. Muinaisen kirjoituksen mukaan lieriössä on Saatanan poika, jonka tarkoituksena on vapauttaa isänsä pimeältä puolelta. Tiedemiehet eivät aluksi suostu uskomaan tätä, mutta joutuvat muuttamaan kantaansa tapahtumien edetessä.
Aiheesta muualla

Pimeyden valtias Internet Movie Databasessa (IMDb.com) (englanniksi)
Purjehtijamaneetti

| Purjehtijamaneetti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Polttiaiseläimet Cnidaria
Luokka::  Polyyppieläimet Hydrozoa
Lahko::  Anthomedusae
Heimo::  Porpitidae
Suku::  Velella
Laji::  velella
Kaksiosainen nimi
 Velella velella  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Purjehtijamaneetti Wikispeciesissä   Purjehtijamaneetti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rannalle huuhtoutuneita purjehtijamaneetteja
Purjehtijamaneetti (Velella velella) on polyyppieläimiin (Hydrozoa) kuuluva maailman lämpimien merialueiden ulapoilla kelluva selkärangaton eläin. Ajoittain purjehtijamaneetteja ajautuu suurin määrin hiekkarannoille, muun muassa Länsi-Euroopassa.
Rakenteellisesti purjehtijamaneetit ovat polyyppiyhdyskuntia. Niiden keskeinen näkyvä osa on kuitenkin syvän sininen, kiekkomainen soikea kelluke. Kiekosta nousee sen vinon halkaisijan suuntainen, puoliympyränmuotoinen jäykkä kalvomainen ”purje” (velum). Osa yksilöistä on vasen-, osa oikeapurjeisia, joten tuuli kuljettaa niitä ulapalla eri suuntiin. Kellukekiekon halkaisija on enimmillään 10 cm, yleensä jonkin verran vähemmän.
Muiden polttiaiseläinten tapaan purjehtijamaneetit ovat petoja; ne pyytävät kiekosta roikkuvilla lyhyillä pyyntilonkeroillaan planktoneläimiä ja jopa pieniä kaloja. Kiekon alapuolella on keskellä sijaitsevan ravinnonottopolyypin (gastrotsooidi) ympärillä lisääntymiseen erikoistuneita polyyppeja (gonotsooidit). Sukupuolet ovat erilliset.
Pimeä nousee (elokuva)

| Pimeä nousee> The Seeker: The Dark Is Rising |
| --- | --- |

Ohjaaja:  David Cunningham
Käsikirjoittaja:  John Hodgen
Perustuu:  samannimiseen romaaniin
Tuottaja:  Marc Platt
Säveltäjä:  Christophe Beck
Pääosat:   Alexander Ludwig  Christopher Eccleston 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  InterCom Netflix Disney+
Ensi-ilta:  Yhdysvallat 5. lokakuuta 2007
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  45 milj. dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pimeä nousee (engl. The Seeker: The Dark Is Rising) on vuonna 2007 Yhdysvalloissa tehty elokuva. Sen ohjasi David Cunningham ja käsikirjoitti John Hodgen. Elokuva perustuu löyhästi Susan Cooperin samannimiseen romaaniin.
Juoni > Erot kirjaan

Elokuva perustuu Susan Cooperin samannimiseen kirjaan, mutta vain löyhästi. Kirjassa Will saa tietää olevansa Ikivanha, mutta ei hanki tunnuksia. Elokuvassa hän taas hankkii kaikki tunnukset ja kukistaan Pimeän.
Tunnusten kätköpaikat

Willin pikkusiskolleen Gwenille ostama riipus.
Kirkosta 1400-luvulta löydetyn pääkallon sisältä löydetty tunnus.
Kilpi ajalta, jolloin viikingit hyökkäsivät kylään. Will vaihtoi kilven kelloonsa.
Kukkotappelussa ansioituneen kukon höyhen.
Vedenalainen kartano sen tulviessa.
Willin sielu.
Henkilöt > Stantonien perhe

Mary Stanton (Wendy Crewson) – Willin äiti.
John Stanton (John Benjamin Hickey) – Willin isä. Hän on tehnyt väitöskirjan Pimeän ja Valon tasapainosta. John piti itseään syyllisenä Tomin katoamiseen.
Wil Stanton (Alexander Ludwig) – Stantonien perheen nuorin – seitsemäs – lapsi, joka saa 14-vuotispäivänään tietää olevansa Ikivanha. Hänen tehtävänsä on etsiä kuusi tunnusta ja palauttaa Valon mahti.
Tom Stanton – Stantonien perheen kuudes lapsi, joka katosi viikon ikäisenä. Tom syntyi minuutin ennen Williä.
Gwen Stanton (Emma Lockhart) – Willin pikkusisko ja perheen ainoa tyttö.
Max Stanton (Gregory Smith) – Willin isoveli, joka opiskeli yliopistossa, mutta putosi testeissä. Hän muutti asumaan Stantoneilla ja alkoi palvella masentuneena Pimeyttä uskaltamatta kertoa yliopistosta putoamisesta kenellekään.
James Stanton (Drew Tyler Bell) – Willin isoveli.
Paul ja Robin Stanton (Gary Entin ja Edmund Entin) – kaksoset, Willin isoveljiä.
Stephen Stanton (Jordan J. Dale) – Stantonien perheen vanhin lapsi, joka palvelee Yhdysvaltain laivastossa. Hän on tarinan ajan Havaijilla ja lähettää sieltä joululahjoja. Will saa lahjaksi vyön, jossa hän kuljettaa keräämiään tunnuksia.
Henkilöt > Muut

Ratsastaja (Christopher Eccleston) – Pimeän ilmentymä, joka Ikivanhojen tulee kukistaa. Hän yrittää saada tunnukset haltuunsa estääkseen Valon nousemisen.
Maggie Barnes (Amelia Warner) – tyttö, johon Will rakastuu. Maggie on Pimeän kätyri ja yrittää viekoitella tunnukset pois Williltä.
Merriman Lyon (myös Merry ja iso-Merry) (Ian McShane) – yksi vahvimmista Ikivanhoista ja Willin tukija.
Rouva (Frances Conroy) – vanha naispuolinen Ikivanha.
Dawson ja George (James Cosmo ja Jim Piddock) – Ikivanhoja, jotka tuovat Stantonien perheeseen joulukuusen ja samalla ystävystyvät Willin kanssa.
Vastaanotto

Elokuva sai melko vaihtelevan vastaanoton. Sitä arvosteltiin pääasiassa elokuvaksi, joka toimii, mutta ei kuitenkaan onnistu sykähdyttämään. Keskisuomalaisen arvostelijan mukaan ”ikävä kyllä huonoinkin Potter-elokuva päihittää Pimeä nousee -kaltaisen standardiesityksen”.
Aiheesta muualla

Pimeä nousee  Internet Movie Databasessa (englanniksi)