stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Meduusat
Seuralaiset

Eräät litteät meduusat tarjoavat suotuisat elinolot symbioottisille zooksantellileville. Kun meduusa pitää lonkeronsa pintaan päin käännettynä, levät pääsevät yhteyttämään auringonvalon avulla. Levät luovuttavat yhteyttämisessä syntyneitä sokereita isännälleen.
On myös joitakin katka- ja taskurapulajeja, jotka elävät meduusoiden pinnalla ja osittain niiden sisällä.
Levinneisyys

Meduusoja esiintyy kaikkialla merissä.
Suomen vesialueilla Itämeressä elää vakituisesti yksi ihmiselle vaaraton meduusalaji, korvameduusa (Aurelia aurita). Sitä tavataan syksyisin. Itämeren suolapulssien mukana on rannikollemme satunnaisesti ajautunut myös hiusmeduusoita (Cyanea capillata), viimeksi vuonna 1978.
Meduusat ja ihminen

Suurin osa meduusoista on ihmiselle vaarattomia tai aiheuttavat pieniä vammoja, mutta esimerkiksi kuutiomeduusoihin lukeutuvan meriampiaisen erittäin myrkylliset lonkerot kykenevät tappamaan ihmisen muutamassa minuutissa.
Meduusoita on näytteillä monissa yleisöakvaarioissa, kuten Helsingin Sea Lifessa. Niitä voi myös hankkia lemmikiksi yksityiseen akvaarioon. Meduusoja käytetään ruoanlaittoon muun muassa Vietnamissa, missä niistä voidaan valmistaa salaattia tai keittoa.
Meduusat voivat aiheuttaa myös haittaa kalankasvatuksille.
Meduusan rakenne: Uimakellon (bell) sisällä on ruuansulatusontelo (gut), sukupuolirauhaset (gonads), lihaksia (muscles) ja hermoja. Uimakellon reunassa on kiinni pyyntilonkeroita (tentacles) ja uimakellon alapuolella suu (mouth), jonka ympärillä neljä pitkää suuliuskaa (oral arms).
Meduusan elinkierto: hedelmöityksessä syntyneet planula-toukat (1–3) kiinnittyvät pohjaan ja kehittyvät polyyppimaisiksi skyfistomeiksi (4–11). Näistä kuroutuu (11) lautasmaisia efyra-toukkia (12–13), jotka kehittyvät sukusoluja tuottavaksi aikuiseksi meduusaksi (14)
Henry Maudslay

Henry Maudsley
Henry Maudslay (22. elokuuta 1771 – 14. helmikuuta 1831) oli brittiläinen työstökoneiden kehittäjä, valmistaja ja keksijä. Häntä pidetään työstökonetekniikan isänä.
Varhainen elämä

Maudslayn isä, myös nimeltään Henry, palveli kärrynpyörän korjaana armeijassa. Palveluksessa haavoittumisensa jälkeen hänestä tuli kaupanpitäjä Lontoossa, jossa meni naimisiin nuoren lesken Margaret Laundyn kanssa ja sai hänen kanssaan seitsemän lasta, joista Henry oli viides. Henryn isä kuoli 1780. Henry alkoi 12-vuotiaana tekemään töitä lataamalla patruunoita arsenaalissa. Kahden vuoden jälkeen hän siirtyi puusepäksi ja 15-vuotiaana pääsi metallisepän oppipojaksi takomoon. Hän näyttää erikoistuneet kevyempiin ja monimutkaisempiin taoksiin.
Bramahin lukko

Maudslay saavutti taidoillaan mainetta, ja hydraulipuristimen keksijä Joseph Bramah kutsui hänet palvelukseensa. Bramah oli aikaisemmin patentoinut tiirikoimattoman kassakaapin lukon ja tarvitsi jonkun tekemään näitä monimutkaisia lukkoja järkevään hintaan. Bramah hämmästyi Maudslayn 18 vuoden ikää, mutta osoitettuaan taitonsa Maudslay aloitti Bramahin palveluksessa. Maudslay ei tehnyt vain lukkoa vaan myös koneet, joilla lukon osat tehtiin. Maudsleyn valmistama lukko oli Bramahin liikkeen ikkunassa, ja sen murtamisesta luvattiin 200 guinean palkkio. Kesti 47 vuotta ennen kuin lukko onnistuttiin murtamaan.
Hydraulinen puristin

Bramah oli suunnitellut hydraulisen puristimen, mutta hänellä oli ongelmia niin männän kuin männänvarren tiivistämisessä. Normaali ratkaisu tuolloin oli hampputiiviste, mutta paine oli sille liian korkea. Maudslay ehdotti nahkaista kuppia, joka tiivistyi männän puristusvaiheessa, mutta ei antanut suurta vastusta paluuliikkeessä. Maudslay sai vain vähän hyötyä merkittävästä avustaan.
Teräkelkalla varustettu sorvi

Silloin kun Maudslay alkoi tehdä työtä Bramahille, tyypillinen sorvi toimi jalalla polkemalla ja työmies piti leikkaustyökalua vasten työkappaletta. Tällä tavalla ei saavutettu hyvää tarkkuutta varsinkaan metalin työstössä. Maudslay suunnitteli työkalupitimen ja mekanismin sen siirtämiseksi tarkasti tehtyä pintaa vasten molempiin suuntiin. Tämän avulla koneen osia pystyttiin valmistamaan toistuvasti samoilla mitoilla. Teräkelkalla varustettu sorvi muutti koneenosien valmistusta perusteellisesti.
Ylennys ja avioliitto

Osoittauduttuaan lahjakkaaksi Maudslaystä tehtiin nopeasti johtaja Bramahin pajalle. Vuonna 1791 Maudslay avioitui Bramahin sisäkön, Sarah Tindelin kanssa. Pari sai neljä poikaa. Vanhin Thomas Henry ja nuorin Joseph myöhemmin työskentelivät yhdessä isänsä kanssa isän yrityksessä. Toisesta pojasta, William nimisestä, tuli rakennusinsinööri ja yksi Englannin rakennusinsinöörien instituutin perustajista.
Työskenneltyään Bramahille 8 vuotta, Maudslay pyysi vuonna 1797 pientä palkan korotusta. Bramah kieltäytyi tästä. Kielto vahvisti Maudslay päätöstä aloittaa liiketoiminta omissa nimissä.
Oma yritys

Maudslay hankki pienen kaupan ja pajan, josta vuonna 1800 siirsi liikkeensä suurempaan kiinteisöön.
Ensimmäinen suurempi tilaus oli rakentaa 42 puuntyöstökoneen sarja laivastolle purjelaivojen rikien taljojen valmistukseen. Taljoja meni yhteen isoon purjelaivaan tuhansia. Koneet asennettiin tähän tarkoitukseen rakennettuun halliin Blocks Millsiin Portsmouthissa. Halli ja osa sen alkuperäisestä koneistuksesta on vielä olemassa. Laitteistolla pystyttiin tekemään 130 000 taljaa vuodessa. Tuotantoon tarvittiin 10 miestä, kun aikaisemmilla koneilla työssä oli 110 miestä. Tämä on ensimmäinen tunnettu esimerkki työstöön erikoistuneiden koneiden käytöstä kokoonpanolinja-tyyppisessä tehtaassa.
Ruuvien valmistus

Maudslay kehitti myös ensimmäisen teollisesti käyttökelpoisen ruuvisorvin vuonna 1800, ja sillä pystyttiin ensimmäisen kerran vakioimaan ruuvien kiertee, mikä mahdollisti vaihdettavien osien periaatteen järkevän soveltamisen muttereiden ja ruuvien suhteen. Aikaisemmin mutteri ja ruuvi oli sovitettu pareiksi. Koneita purettaessa irrotetut ruuvit ja mutterit piti pitää tarkasti nimettyinä, jotta kone saatiin uudestaan kasaan. Maudslay standardisoi pajassaan käytettävät kierrekoot ja valmisti sarjoja kierretappeja ja -teriä näiden standardien mukaan, jotta tietyn kierteen ruuvi sopisi mihin tahansa vastaavalla koolla tehtyyn mutteriin. Tämä oli suuri edistysaskel konepajatekniikassa.
Sorvin kehitys

Vaikka Maudslay ei ehkä ollut ensimmäinen, joka keksi teräkelkan (kuten moni kirjoittaja on väittänyt), ja ei ehkä tehnyt ensimmäistä johderuuvi-teräkelkka-vaihdeyhdistelmää (Jesse Ramsden teki sen ehkä vuonna 1775; todisteet ovat epäselvät), hän on varmasti se henkilö, joka esitteli maailmalle voittoisan yhdistelmän johdesorvista, teräkelkasta ja vaihteesta tuoden edistystä työstökoneisiin ja ruuvikierteiden tekniseen soveltamiseen.
Maudslay rakensi ensimmäisen mikrometriruuvin, jolla pystyi mittaamaan kymmenestuhannesosatuuman (0.0001 in ≈ 3 µm) tarkkuudella. Hän kutsui sitä nimellä "Lord Chancellor" (lordikansleri), koska sitä käytettiin ratkaisemaan valmistustarkkuutta koskevia kysymyksiä.
Vuonna 1810 Maudslay työllisti 80 henkeä ja yrityksen tilat kävivät ahtaiksi, joten hän muutti suurempiin tiloihin Lambethiin. Hän myös palkkasi laivastosta lupaavan nuoren teknisen piirtäjän, Joshua Fieldin, joka osoittautui niin lahjakkaaksi, että Maudslay otti hänet yhtiökumppaniksi. Myöhemmin yhtiön nimeksi tuli Maudslay, Sons & Field, kun Maudslayn pojat tulivat yhtiökumppaneiksi.
Merimoottorit

Maudslayn Lambethin paja erikoistui valmistamaan höyrykoneita laivoihin. Hän käytti laivoissa ”side-lever”-rakennetta, jossa vipuvarsi on sijoitettu sylinterin viereen, jolloin koneen rakennekorkeus jää pienemmäksi. Tämä säästää tilaa ahtaissa höyrylaivojen konehuoneissa. Ensimmäinen 17 hevosvoiman laivamoottori rakennettiin 1815 ja sijoitettiin Thamesillä liikkuneeseen Richmond-siipirataslaivaan. Vuonna 1923 Maudslyn höyrykone asennettiin laivaston ensimmäiseen höyryalukseen nimeltä Lightning. Vuonna 1829 toimitettiin laivastolle HMS Dee alukseen 400 hevosvoiman ”side-lever”-höyrykone, joka oli silloin suurin valmistettu höyrykone.
Vuonna 1838 Maudslayn kuoleman jälkeen Lambethin konepaja toimitti 750 hevosvoiman höyrykoneen Isambard Kingdom Brunelin kuuluisaan ensimmäisenä Atlantin ylittäneeseen SS Great Western -höyrylaivaan. He patentoivat kaksitoimisen sylinterin suoratoimisen höyrykoneen 1839. He esittelivät yhden ensimmäisistä potkurikäyttöjärjestelmistä laivoihin ja asensivat sellaisen laivaston esikunnan höyrylaivaan HMS Rattler vuonna 1841. 1850 yritys oli toimittanut yli 200 alusta höyrymoottorilla, vaikka yrityksen määräävää asemaa haastoi John Pennin ”trunk”-tyyppinen höyrykonerakenne.
Myöhempi elämä

Elämänsä loppuvaiheessa Maudslay kiinnostui tähtitieteestä ja alkoi rakentaa kaukoputkea. Hän aikoi ostaa talon Norwoodista ja rakentaa sinne oman observatorion. Hän kuitenkin kuoli ennen sen valmistumista. Hänen kohtalokseen koitui vilustuminen Kanaalin ylityksellä, ja hän kuoli 1831. Hänet on haudattu Woolwichin Magdalan Marian kirkon hautausmalle, ja sen muistokivi on hänen itse suunnittelemansa kirkon "Lady Chapel" -kappelissa.
Usea merkittävä insinööri koulutettiin Maudslayn konepajassa, kuten Richard Roberts, David Napier, Joseph Clement, Sir Joseph Whitworth, James Nasmyth (höyryvasaran keksijä), Joshua Field ja William Muir.
Henry Maudslayn panos koneenrakennuksen kehitykseen tuli alan varhaisvaiheessa. Joka tapauksessa hän oli alan pioneeri työstökoneiden kehityksessä, joita sitten käytettiin kaikkialla maailmassa.
Maudslayn yritys on yksi tärkeimmistä brittiläisistä konepajoista 1800-luvulla, ja se lopetti vuonna 1904.
Kirjallisuus

John Cantrell and Gillian Cookson, eds., Henry Maudslay and the Pioneers of the Machine Age, 2002, Tempus Publishing, Ltd, pb., (ISBN 0-7524-2766-0)  This is a collection of essays by various specialists, and comprises biographies of Maudslay, Roberts, Napier, Clement, Whitworth, Nasmyth and Muir, as well as an account of the London Engineering Scene at the time of Maudslay, and an account of the firm from the death of Maudslay in 1831 until its demise in 1904.
Coad, Jonathan, The Portsmouth Block Mills: Bentham, Brunel and the start of the Royal Navy's Industrial Revolution, 2005, ISBN 1-873592-87-6.
Deane, Phyllis: The First Industrial Revolution.  Cambridge University Press, 1965.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Maudslay'n kuuluisa varhainen ruuvisorvi noin vuosilta 1797–1800.
Metallisorvi vuodelta 1871 varustettuna ajoruuvilla, teräkelkalla ja vaihteistolla ruuvien valmistukseen. Tähän aikaan näitä sorveja jo valmistettiin yleisesti.
”Side-lever”-tyyppinen laivoissa käytetty höyrykone, jossa on yksi sylinteri. Sylinterin halkaisijat saattoivat olla yli 2 metriä.
Medici

| Medici |
| --- | --- |
 Medici-suvun vaakuna, johon ovat aina kuuluneet punaiset pallot kultaisella pohjalla
Kotipaikka:  Firenze
Aktiivisena:  1200-luvulta 1700-luvulle
Ala:  kauppa, pankkitoiminta, hallitsijoina, paaveina
Perustaja:  Giovanni di Bicci de’ Medici
Jäseniä:  Cosimo di Giovanni de’ Medici Lorenzo de’ Medici Giovanni de’ Medici Giulio de’ Medici Paavi Pius IV Cosimo I Suuri Katariina de’ Medici Ferdinando I de’ Medici  Alessandro Ottaviano de’ Medici Maria de’ Medici
Medici-suku oli firenzeläinen mahtisuku 1200-luvulta 1700-luvulle. Sukuun kuuluu muun muassa kolme paavia, useita Firenzen ja Toscanan hallitsijoita sekä myöhemmin Ranskan kuningashuoneen jäseniä. Suku oli lähtöisin vaatimattomista oloista, mutta nousi 1400-luvulla Firenzen vaikutusvaltaisimmaksi suvuksi ja myöhemmin virallisestikin hallitsijasuvuksi.
Varsinaisen elämänuransa ja omaisuutensa varakkaimmat ja tunnetuimmat Medici-suvun jäsenet ansaitsivat kaupankäynnillä, erityisesti kangaskaupalla ja pankkitoiminnalla. Medicien pankki oli Euroopan arvostetuimpia ja menestyneimpiä. Pankkiiritoimintaa Mediceillä oli Italiassa, Genevessä, Lontoossa ja Flanderin Bruggessa. Suurin osa toiminnasta tapahtui kuitenkin Italiassa. Niccolò Machiavelli omisti kuuluisan teoksensa Ruhtinas Mediceille.
Vaakuna

Medicien vaakunassa on kultaisella pohjalla punaisia palloja. Pallojen merkitys ei ole selvä: niiden on arveltu esittävän pillereitä, rahaa tai kiveksiä. Erään tarinan mukaan yksi suvun kantaisistä olisi ollut Kaarle Suuren kapteeni Averardo de’Medici. Kapteeni taisteli Apenniineilla jättiläistä vastaan kultainen kilpi suojanaan. Jättiläinen iski kilpeen lommoja ja valutti niihin verensä kuollessaan, ja näin syntyi vaakunan kuviointi. Aluksi palloja oli yksitoista, sitten yhdeksän, seitsemän ja lopulta kuusi. Ranskan kuningas Ludvig XI myönsi vuonna 1465 Lorenzo de’ Medicin isälle Pierolle kunnianosoituksena vaakunansa käyttöön vaaleansinisen Ranskan liljoin koristellun pallon. Medicien vaakuna esiintyy poliittisena symbolina monissa firenzeläisissä rakennuksissa, niin Medicien itse asuttamissa kuin heidän ystävilleenkin kuuluneissa.
Historia

Medicit eivät alun perin olleet aatelia vaan ennemminkin porvareita. Varhaiset Medicit harjoittivat puuhiilikauppaa ja pian myös yrttien keräilyä ja myyntiä. Yrttejä käytettiin lääketarkoitukseen ja siten Mediceistä tuli farmaseutteja. Mahdollisesti tästä tulee nimi Medici (ital. lääkärit) sekä käsitys vaakunan palloista pillereinä.
Giovanni di Bicci de’ Medici (1360–1429) oli ensimmäinen pankkitoiminnassa mukana ollut Medici, ja häntä voidaan pitää suvun perustajana. Hänen poikansa Cosimo de’ Medici (Cosimo Vanhempi 1389–1464) oli ensimmäinen Medici, joka sai Firenzen epävirallisen hallitsijan Gran maestron aseman. Cosimon jälkeläiset muodostivat suvun toisen päähaaran; toiseen kuuluivat hänen pikkuveljensä Lorenzon jälkeläiset. Cosimon jälkeläiset hallitsivat käytännössä Firenzeä vuoteen 1494 saakka, jolloin heidät karkotettiin sieltä. Cosimon pojan Pieron (1416–1469) poika Lorenzo de’ Medici (1449–1492) sai lisänimen ”Il Magnifico”. Lorenzon aikaan Italian renessanssi oli huipussaan ja Medicit tukivat ahkerasti ajan taiteilijoita, runoilijoita ja filosofeja. Medicit palasivat Firenzeen 1500-luvun alussa, ja Cosimosta polveutunut Medicien ”vanhempi” sukuhaara hallitsi Firenzeä vielä vuoteen 1537 saakka. Keisari Kaarle V nimitti Alessandro de’ Medicin Firenzen perinnölliseksi herttuaksi. Hänen jälkeensä asema siirtyi ”nuoremmalle” haaralle, johon kuulunut Cosimo I de’ Medici tuli ensin Firenzen herttuaksi ja myöhemmin vuonna 1569 Toscanan suurherttuaksi. Hänestä polveutunut sukuhaara hallitsi sen jälkeen Toscanaa suurherttuakuntana vuoteen 1737 saakka. Kun suvun viimeinen suurherttua Gian Gastone (1671–1737) kuoli, hänen sisarensa Anna Maria Luisa de’ Medici‎ allekirjoitti testamentin, jolla koko Medicien omaisuus siirtyi uuden hallituksen omistukseen, eikä mitään siitä saisi koskaan siirtää pois Firenzestä. Anna Maria Luisa kuoli suvun viimeisenä jäsenenä 1743.
Taiteet

Medici-suvun merkittävimmät saavutukset liittyvät taiteen ja arkkitehtuurin tukemiseen. Suku oli melkeinpä kaikkien renessanssin merkittävien taiteilijoiden mesenaatti. Suvun perustaja Giovanni di Bicci de’ Medici tuki Masacciota ja San Lorenzon kirkon restaurointia. Cosimo Vanhempi tuki muun muassa Donatelloa ja Fra Filippo Lippia. Merkittävin Medicien tukema taiteilija oli Michelangelo, jota tukivat useat Medicit Lorenzo de’ Medicistä alkaen. Medicit olivat myös merkittäviä taiteenkeräilijöitä, ja nykyään heidän kokoelmansa muodostaa Firenzen Uffizin gallerian rungon.
Arkkitehtuuri

Arkkitehtuurissa Medicien vaikutus näkyy monissa Firenzen seudun rakennuksissa, kuten Uffizin galleriassa, Pittin palatsissa (Palazzo Pitti), Bobolin puutarhoissa ja Belvederen linnoituksessa. Medicien merkittävimmät 12 villaa ja kaksi puutarhaa ovat Unescon maailmanperintöluettelossa.
Suvun huomattavia jäseniä

Salvestro de’ Medici (1331–1388), johti ciompien kapinan vastaista taistelua, tuli Firenzen diktaattoriksi ja karkotettiin 1382
Giovanni di Bicci de’ Medici (1360–1429), palautti suvun mahdin ja teki siitä Euroopan rikkaimman
Cosimo de’ Medici (vanhempi) (1389–1464), Medicien poliittisen dynastian perustaja, Giovanni de Bicci de’ Medicin poika
Piero di Cosimo de’ Medici (1416–1469), Firenzen johtaja 1464–1469, Cosimo de’ Medicin poika
Lorenzo de’ Medici (1449–1492), Firenzen johtaja renessanssin kultakaudella, Piero di Cosimo de' Medicin poika
Piero di Lorenzo de’ Medici (1472–1503), Firenzen johtaja 1492–1494, Lorenzo de’ Medicin poika
Lorenzo II de’ Medici (1492–1519), Urbinon herttua, Firenzen johtaja 1513–1519, Piero di Lorenzo de’ Medicin poika
Alessandro de’ Medici (1510–1537), ensimmäinen Medici-sukuinen Firenzen herttua (1532–1537), Lorenzo II de’ Medicin poika
Katariina de’ Medici (1519–1589), Ranskan kuningatar, Lorenzo II de’ Medicin tytär
Giovanni de’ Medici (1475–1523), paavina Leo X (1513–1521), Lorenzo de’ Medicin poika
Giuliano di Lorenzo de’ Medici (1479–1516), Nemoursin herttua, Firenzen johtaja 1512–1513, Lorenzo de’ Medicin poika
Giuliano de’ Medici (1453–1478), Piero di Cosimo de' Medicin poika
Giulio de’ Medici (1478–1534), paavina Klemens VII (1523–1534), Giuliano de’ Medicin (vanhemman) poika
Lorenzo de’ Medici vanhempi (1395–1440), pankkiiri, Giovanni di Bicci de’ Medicin poika
Pierfrancesco de’ Medici vanhempi (1430–1476), pankkiiri ja diplomaatti, Lorenzo de’ Medici vanhemman poika
Giovanni de’ Medici il Popolano (1467–1498), diplomaatti, Pierfrancesco de’ Medicin poika
Lodovico de' Medici, Giovanni delle Bande Nere (1498–1526), kondottieeri, Giovanni de’ Medici il Popolanon poika, jonka jälkeläisiä olivat myöhemmät Medici-sukuiset Toscanan suurherttuat
Giovanni Angelo Medici (1499–1565), paavina Pius IV (1559–1565), vain kaukaista sukua edellisille
Lorenzino de’ Medici (1514–1548), kirjailija, Alessandro de’ Medicin murhaaja
Alessandro Ottaviano de’ Medici (1535–1605), paavina Leo XI (1605)
Maria de’ Medici (1573–1642), Ranskan kuningatar ja sijaishallitsija, Frans I:n tytär
Ferdinando de’ Medici (1663–1713), Toscanan kruununprinssi ja mesenaatti, Cosimo III:n poika
Anna Maria Luisa de’ Medici‎ (1667–1743), suvun päähaaran viimeinen edustaja, Cosimo III:n tytär
Suvun huomattavia jäseniä > Medici-sukuiset Toscanan suurherttuat

Cosimo I, Cosimo de’ Medici (1519–1574), suurherttua 1569–1574, Giovanni delle Bande Neren poika
Frans I, Francesco de’ Medici (1541–1587), suurherttua 1574–1587, Cosimo I:n poika
Ferdinand I, Ferdinando de’ Medici (1549–1609), kardinaali, suurherttua 1587–1609, Cosimo I:n poika
Cosimo II, Cosimo de’ Medici (1590–1621), suurherttua 1609–1620, Ferdinand I:n poika
Ferdinand II, Ferdinando de’ Medici (1610–1670), suurherttua 1620–1670, Cosimo II:n poika
Cosimo III, Cosimo de’ Medici (1642–1723), suurherttua 1670–1723, Ferdinand II:n poika
Gian Gastone, Gian Gastone de’ Medici (1671–1737), suurherttua 1723–1737, Cosimo III:n poika
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Medicien suvun sukupuu (saksaksi)
Cosimo I Suuri. Agnolo Bronzinon maalaama muotokuva vuodelta 1545.
Matkailu Suomessa

Autolautta M/S Viking XPRS saapumassa Helsinkiin vuonna 2008.
Matkailu Suomessa käsittää sekä ulkomaisten matkailijoiden vierailut että Suomessa asuvien matkailun kotimaassaan.
Suomeen saapui yli 6,8 miljoonaa ulkomaista matkailijaa (yöpyjää) vuonna 2018, joista 53% tuli muista Euroopan unionin maista.  Matkailualan arvonlisäys oli vuonna 2018 5,4 miljardia euroa eli 2,7% Suomen bruttokansantuotteesta, ja ala tarjosi noin 154 000 työpaikkaa.
Kotimaan matkailu

Kesäkaudella 2020 Suomessa tehtiin pitkälti yli 10 miljoonaa kotimaan matkaa, ja suomalaisten suosituin kotimaan matkailukuukausi oli heinäkuu. Suosituimmat maakunnat yöpymisten määrässä olivat Uusimaa, Pohjois-Pohjanmaa ja Lappi.
Ulkomaan matkailijat 2019

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| # | Maa | Yöpyjiä |
| 1 |  Venäjä | 813 669 |
| 2 |  Saksa | 660 729 |
| 3 |  Yhdistynyt kuningaskunta | 568 264 |
| 4 |  Ruotsi | 556 670 |
| 5 |  Kiina | 383 846 |
| 6 |  Ranska | 338 901 |
| 7 |  Yhdysvallat | 309 508 |
| 8 |  Alankomaat | 261 557 |
| 9 |  Viro | 243 161 |
| 10 |  Japani | 225 096 |
| 11 |  Norja | 189 119 |
| 12 |  Italia | 180 116 |
| 13 |  Espanja | 173 856 |
| 14 |  Sveitsi | 165 764 |
|  | Ulkomaiset matkailijat yhteensä | 7 039 441 |
Historiaa

Ulkomaalaisten matkustus Suomen alueella oli pitkään eri alojen asiantuntijoiden tekemää tutkimusmatkailua, aiheina muun muassa geologia ja pohjoisten kansojen tavat. Ranskalaisen tähtitieteilijän Pierre Louis Moreau de Maupertuis’n johtama Ranskan tiedeakatemian retkikunta teki vuosina 1736–1737 Aavasaksalla tähtitieteellisiä mittauksia maapallon tarkasta muodosta. Italialainen tutkimusmatkailija Giuseppe Acerbi kulki halki Suomen 1700-luvun viimeisinä vuosina ja julkaisi matkoistaan laajan englanninkielisen teoksen. Vielä vuonna 1839 englantilainen matkailualan auktoriteetti kirjoitti: ”Ei hevin voi kuvitella kyllin pätevää syytä hakeutua Suomen autiomaihin.”
Harvojen kaupunkimajatalojen ulkopuolella majoitusmahdollisuudet rajoittuivatkin säätyläiskotien vieraanvaraisuuteen ja usein ankeisiin ja epähygienisiin kestikievareihin, ja ainoa kulkutapa jalkapatikan ohella olivat kyytilaitoksen tarjoamat tai yksityisesti järjestetyt hevoskyydit kesäisin rattailla ja talvisin reellä. Suomessa merkittävintä ”vapaa-ajan matkailua” harjoittivat 1800-luvulle asti kartanoissa asuvat aateliset, jotka sukuloivat ja vierailivat toistensa luona etenkin juhlapyhinä. Aateliskartanoissa olikin jatkuva valmius vieraiden majoittamiseen ja kestitsemiseen.
1800-luvun alkupuolella, kun tsaari Nikolai I oli kieltänyt venäläisiltä matkailun ulkomaille, vasta Venäjään liitettyyn Suomeen kohdistui jonkin verran Keski-Euroopan kohteista siirtynyttä kylpylämatkailua Venäjän yläluokasta, kohteena erityisesti Helsingin Kaivohuone.
Historiaa > Tuhansien järvien maa

1800-luvun jälkipuoliskolla vakiintui käsite ”tuhansien järvien maa”, josta tuli Suomen matkailun pitkäaikainen tunnuslause. Sen kiteytti vuosisadan puolivälissä Johan Ludvig Runeberg ”Maamme”-laulun 10. säkeistössä ”O land, du tusen sjöars land”, mutta fraasia oli käyttänyt jo runoilijapiispa Frans Mikael Franzén 1800-luvun alussa. Vuonna 1886 ilmestyneessä ranskankielisessä matkakuvauksessa kirjoitetaan ”kymmenen tuhannen järven maasta”, ja Britanniassa julkaistiin vuonna 1899 Suomen-matkaopas Finland: the Land of a Thousand Lakes, jossa koko Maamme-laulun sanat on käännetty englanniksi.
Muun muassa Runebergin ja Topeliuksen tekstien kautta Suomen järvimaisemien huippukohteeksi vakiintui Punkaharju, minkä lisäksi yhdeksi ensimmäisistä matkailukohteista oli jo 1700-luvulla muodostunut vapaana kuohuva Imatrankoski. Autonomian ajan suosittuihin luontomatkakohteisiin kuului myös Aavasaksa. Keski-Euroopan yläluokalle suunnattu suomalainen turistipropaganda alkoi jo varhain luvata matkailijoille rauhaa ja kiireettömyyttä ja tervehdyttäviä luonnonelämyksiä. Suomen Lapin kesäiseksi matkailuvaltiksi muodostui keskiyön aurinko.
Suomen vanhimpia yhä toimivia majoitusliikkeitä ovat Fiskars Wärdshus (1836), Punkaharjun Valtionhotelli (1845), Imatran Valtionhotelli (1903) ja Turun Hamburger Börs (1904)..
Historiaa > Uusia kulkumuotoja

Matkailumahdollisuudet paranivat 1800-luvun puolivälistä alkaen liikennemuotojen kehityksen myötä: rautatietä pitkin pääsi pian esimerkiksi Pietarista Helsinkiin 15 tunnissa, kun matka aiemmin hevoskyydeillä vei päiviä. Saimaan kanava alkoi laajentaa höyrylaivaliikennettä mereltä Saimaalle ja muille isoille järville.. 1900-luvun alkupuolella Suomen kaupunkilainen keskiluokka tutustui kotimaahansa sisävesilaivojen ja 1920-luvulta alkaen junien ohella linja-autokyydein.
Toisen maailmansodan jälkeen parantuva tieverkosto ja lisääntynyt henkilöautojen omistus lisäsivät sekä ulkomaisten että kotimaisten matkailijoiden kiinnostusta Suomeen. Asiaan vaikuttivat myös eurooppalaisten kohoava elintaso sekä suomalaisten vapaa-ajan lisääntyminen ensin vuosilomalakien ja 1960-luvun lopulla viisipäiväisen työviikon myötä. 1960-luvulla Suomen ulkomaanyhteyksiä paransivat merkittävästi ensimmäiset ruotsinlaivat ja muut autolautat sekä suihkulentokoneet, jotka moninkertaistivat vapaa-ajan lentomatkailun ja alkoivat tuoda Suomeen matkailijoita myös Euroopan ulkopuolelta.