Wilhelm Steinitz
Pelityyli ja vahvuus

»Kolisch on tiikeri, joka hyppää vihollisen kurkkuun, kun taas Steinitz on taskuvaras, joka varastaa sotilaan ja pitää sen. » 
(Johannes Zukertort)
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
| 8 |  |  |  |  |  |  |  |  | 8 |
| 7 |  |  |  |  |  |  |  |  | 7 |
| 6 |  |  |  |  |  |  |  |  | 6 |
| 5 |  |  |  |  |  |  |  |  | 5 |
| 4 |  |  |  |  |  |  |  |  | 4 |
| 3 |  |  |  |  |  |  |  |  | 3 |
| 2 |  |  |  |  |  |  |  |  | 2 |
| 1 |  |  |  |  |  |  |  |  | 1 |
|  | a | b | c | d | e | f | g | h |  |
Kuuluisa asema, jossa Steinitz pelasi uhrauksen 24.Txh7+!. Matti seurasi viiden siirron kuluttua jatkossa 24...Kxh7 25.Dh1+ Kg7 26.Lh6+ Kf6 27.Dh4+ Ke5 28.Dxd4+ Kf5 29.Df4#.
Alun perin Steinitz pelasi samanlaisella romanttisella ”kaikki peliin” -hyökkäystyylillä kuin aikaisemmatkin pelaajat. Vuonna 1873 Steinitz siirtyi yllättäen uuteen tyyliin, jota nykyään kutsutaan asemalliseksi koulukunnaksi. Tätä Steinitzin kehittämää pelitapaa pidetään nykyään tavallisena. Hän painotti asemallisia tekijöitä: sotilasrakennetta, tilaetua, ratsujen sijoittautumista etuvartioihin ja lähettiparia. Hän loi uusia termejä ja alkoi puhua heikoista ja vahvoista ruuduista, heikoista ja vahvoista läheteistä ja sotilasenemmistön merkityksestä. Lasker tiivisti myöhemmin Steinitzin šakkiteoriat neljään pääperiaatteeseen:
On olemassa käsite ”aseman tasapaino”.
Teräviin hyökkäyksiin saa ja pitää ryhtyä vasta silloin, kun aseman tasapaino on järkkynyt.
Hyökkäykset tulee kohdistaa vastustajan aseman heikkoihin kohtiin.
Puolustamiseen ei pidä käyttää ylimääräistä materiaalia. Varsinkin upseerien sitomista puolustukseen täytyy varoa.
Aseman tasapaino oli Steinitzin keksimä termi, johon Lasker erityisesti ihastui. Steinitz painotti myös sitä, että jos pelaaja on saanut etua, hänen täytyy hyökätä säilyttääkseen sen. Sen jälkeen kun Steinitz oli siirtynyt asemalliseen tyyliin, hän hallitsi kilpailušakkia 1870- ja 1880-luvuilla. Max Euwen mukaan Steinitz pyrki selväpiirteisiin asemiin, joissa hänen teoriansa toimi parhaiten. Steinitz ei kuitenkaan pidättäytynyt hienoista mattihyökkäyksistä: Esimerkiksi vuoden 1895 Hastingsin turnauksessa hän voitti vielä 59 vuoden iässä von Bardelebenin uskomattomassa pelissä. Siinä Steinitz sommitteli aseman, jossa kaikki hänen upseerinsa ovat lyötävissä mustan seuraavalla siirrolla, samalla kun musta uhkasi siirron mattia. Siitä huolimatta peli oli valkean voitto.
Steinitz oli ehdottoman objektiivinen pelaaja, joka etsi laudalla parhaita siirtoja välittämättä vastustajasta.
» Keskityn täysin peliin. Ylipäänsä en ota huomioon vastustajani persoonallisuutta. Minun puolestani vastapelaaja voisi yhtä hyvin olla abstraktio tai automaatti.»
Steinitz oli sitä mieltä, että pelaaja menestyy tekemällä parhaat siirrot, olipa vastassa kuka tahansa. Tosiasiassahan pelaaja voi menestyä paremmin, jos tietää, millaisista asemista vastustaja pitää tai mitä avauksia hän haluaisi pelata, ja voi välttää tällaiset tilanteet. Steinitzin suurimmat heikkoudet olivat ehkä kokeilumielessä pelatut siirrot ja tarpeettoman vaikeisiin puolustustilanteisiin ajautuminen huippuluokan peleissä. Hänellä saattoi olla 20 siirron jälkeen vielä lähes kaikki sotilaat alkuperäisillä paikoillaan upseerien edessä. Hän uskoi järkkymättä siihen, että pystyisi puolustamaan lähes mitä tahansa asemaa.
Steinitzin pelivahvuutta on yritetty mitata ja verrata niin nykyisiin kuin entisiinkin pelaajiin. Eräs vahvuusluvun kartoitus asettaa hänet vasta 47:nneksi kaikkien aikojen tilastoissa. Chessmetricsin mukaan Steinitz on 15. kaikkien aikojen parhaiden pelaajien listalla. Tosin Chessmetrics ei suosi pelaajia, jotka pelaavat epäsäännöllisesti, ja Steinitzin parhaiden vuosien aikaan kilpašakki oli epäsäännöllistä. Steinitz piti myös pitkiä taukoja kilpapelaamisesta. Vuonna 2005 Chessmetricsin tekijä Jeff Sonas kirjoitti artikkelin, jossa hän tutki erilaisia tapoja verrata maailman parhaita pelaajia ja käytti Chessmetricsin tarjoamaa tietoa peleistä. Hän tuli siihen lopputulokseen, että Steinitz oli enemmän muita pelaajia edellä 1870-luvulla kuin Bobby Fischer parhaina vuosinaan. Hän totesi myös, että Steinitz on ollut kolmanneksi pisimpään maailmanmestarina ja että hän oli myös seitsemäs, kun tutkittiin pelaajia, jotka olivat olleet pisimpään maailman kolmen parhaan joukossa.