Valko-Venäjä
Historia > Itsenäisyyden aika

Valko-Venäjä julistautui melko vastahakoisesti suvereeniksi 27. heinäkuuta 1990, ja siitä tuli virallisesti Valko-Venäjän tasavalta 25. elokuuta 1991. Venäjän Boris Jeltsin, Ukrainan Leonid Kravtšuk ja Valko-Venäjän Stanislau Šuškevitš tapasivat 8. joulukuuta 1991 Valko-Venäjällä Belavežskaja Puštšassa ja julistivat Neuvostoliiton puretuksi ja Itsenäisten valtioiden yhteisön perustetuksi Belavežan sopimuksella. Presidentti Šuškevitš kannatti demokratiaan ja vapaaseen markkinatalouteen siirtymistä, mutta parlamentti pysäytti uudistukset. Aljaksandr Lukašenka syytti Šuškevitšia korruptiosta ja sai tämän häviämään luottamusäänestyksen, mutta myöhemmin korruptioväitteet osoittautuivat tekaistuiksi.
Uuden perustuslain jälkeisissä presidentinvaaleissa kesällä 1994 Lukašenka valittiin Valko-Venäjän presidentiksi 45 prosentin ääniosuudella. Hän on pitänyt valtaa siitä lähtien. Vuoden 1995 kansanäänestyksillä presidentille annettiin valta hajottaa parlamentti, tiivistää taloussuhteita Venäjään, tehdä venäjästä toinen maan virallisista kielistä ja hyväksyä neuvostoaikaista lippua muistuttava uusi lippu Valko-Venäjän viralliseksi tunnukseksi. Hajanainen oppositio käyttää vielä toisinaan vuosien 1991–1995 valtiollisia tunnuksia.
Vuonna 1999 Valko-Venäjä solmi valtioliiton Venäjän kanssa. Venäjän ja Kazakstanin kanssa käynnistyi kesällä 2011 Euraasian talousunionin tavoitteita toteuttava maiden välinen tulliliitto.
Heinäkuussa 2019 presidentti Aljaksandr Lukašenka tuli olleeksi vallassa yhtäjaksoisesti 25 vuotta. Entinen kolhoosinjohtaja Lukašenka tuli valtaan Valko-Venäjän ensimmäisissä – ja toistaisesti ainoissa – demokraattisissa presidentinvaaleissa vuonna 1994. Sen jälkeen hän on keskittänyt itselleen valtaa ja luonut autoritaarisen systeemin, jossa presidentti kontrolloi käytännössä kaikkia yhteiskunnan valtarakenteita. Ulkopolitiikan kulmakivenä on erittäin läheinen suhde Venäjään, mutta tässä suhteessa on ollut jonkinlaista vaihtelua ja Venäjä-suhteen läheisyydessä on ollut eri  vaiheita. Korkeiden virkamiesten valinnassa on keskeistä henkilökohtainen lojaalisuus presidentille. Lukašenkaa on kutsuttu Euroopan viimeiseksi diktaattoriksi. Toisaalta on arveltu, että Venäjä saattaa painostaa siitä taloudellisesti ja poliittisesti riippuvaista Valko-Venäjää aikaisempaa voimakkaammin maiden yhdistymisen hyväksymiseksi.
Marraskuussa 2019 Valko-Venäjällä äänestettiin parlamenttivaaleissa, joissa suurta osaa opposition ehdokkaista ei  edes päästetty ehdolle. Edellisessä parlamentissa alahuoneen 110 paikasta 2 kuului opposition edustajille. Tällä kertaa viranomaiset sulkivat heidätkin vaalien ulkopuolelle. Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestön Etyjin mukaan maassa ei ole pidetty yksiäkään vapaita vaaleja sen jälkeen, kun presidentti Aljaksandr Lukašenka nousi valtaan yli 25 vuotta sitten. Lukašenka ilmoitti olevansa jälleen ehdolla vuoden 2020 presidentinvaaleissa, joissa hänen uudelleenvalintaansa pidettiin itsestään selvänä.
Valko-Venäjän presidentti Aljaksandr Lukašenka torjui joulukuussa 2019 jyrkästi väitteet, joiden mukaan Venäjä ja Valko-Venäjä valmistelisivat pitkälle menevää valtioliittoa, jolla olisi yhteinen hallitus ja parlamentti. Maat ovat olleet virallisesti valtioliitossa vuodesta 1999, mutta sopimus on ollut monilta osin vain kuollut kirjain.
Lukašenka voitti elokuun 2020 vaalit. Lukašenkan vastainen oppositio ei hyväksynyt tätä, vaan nousi osoittamaan laajasti mieltään. Tämä ajoi Valko-Venäjän poliittiseen kriisiin.
Vuonna 2021 puhkesi Valko-Venäjän ja Euroopan unionin rajakriisi, kun kymmenet­tuhannet maahan­muuttajat pääasiassa Irakista ja Afrikasta pyrkivät Liettuaan, Latviaan ja Puolaan Valko-Venäjän rajojen kautta.