Metafysiikka (Aristoteles)
Sisältö > Merkittäviä teemoja > Neljä syytä

Metafysiikkan alaan sisältyy tärkeimpänä kaiken alkusyyn, ja yleensäkin kaikkien olemassa olevien ja tapahtuvien asioiden syiden, selvittäminen. Aristoteles halusi siis vastata samaan kysymykseen, jota joonialaiset luonnonfilosofit, pythagoralaiset ja Platon olivat pohtineet ennen häntä.
Aristoteles luettelee Metafysiikassaan neljä syytä, jotka luokittelevat kaikki mahdolliset eri syyt sille, että jotain tapahtuu tai joku on jotakin. Näin Aristoteleen metafysiikassa ”syyllä” ei tarkoiteta aivan samaa kuin nykyaikaisen tieteen käyttämässä ”syyn ja seurauksen” merkityksessä.
Materiaalinen syy (causa materialis) (”se mistä se tulee”) eli aine tai substraatti. Sillä tarkoitetaan materiaalia, josta asiat on tehty. Näin syy siis sisältyy syntyvään asiaan. Esimerkiksi ”patsaan syyksi [sanotaan] pronssia tai maljan syyksi hopeaa”.
Formaalinen syy (causa formalis) (”se mikä se on”) eli määrätty substanssi: muoto tai olemus. Sillä tarkoitetaan suunnitelmaa, tai yleisesti hyväksyttyä ideaa tai mallia siitä, millainen jonkun asian tai esineen tulisi olla. Näin jonkun asian määritelmä on siis sen esiintymien syynä. Esimerkiksi ”oktaavin syynä on suhde 2:1 ja ylipäänsä luku”.
Aikaansaava syy (causa efficiens) (”se mikä sitä liikuttaa”) eli se josta muutos saa alkunsa. Sillä tarkoitetaan henkilöä, joka tekee jonkin asian tai esineen, tai liikkumatonta liikuttajaa (Jumala) joka liikuttaa luontoa. Esimerkiksi ”isä on lapsen syy ja yleensäkin tekijä on tehdyn ja muuttaja muutoksen syy”. Tämä on lähinnä nykyistä ”syyn” määritelmää.
Päämääräsyy (causa finalis) (”se mikä sen tarkoitus on”). Sillä tarkoitetaan tarkoitusta tai päämäärää, jota jonkun on tarkoitus palvella tai johon jonkun on tarkoitus kehittyä. Siihen kuuluvat kaikki välillä olevat vaiheet ennen päämäärän saavuttamista, kuten esimerkiksi ”laihtuminen, puhdistus, lääkkeet tai parannusvälineet esiintyvät ennen terveyttä, sillä kaikki nämä ovat päämäärän takia, vaikka ne eroavat toisistaan siinä, että toiset ovat välineitä ja toiset tekoja”. Päämääräsyy on siis yleensä substanssille vastakohtainen syy, esimerkiksi pahasta siirrytään kohti hyvää.
Koska nämä syyt ovat hyvin erityyppisiä, Aristoteleen mielestä samalla asialla voi siis hyvin olla useita syitä. Esimerkki esineestä jolla olisi kaikki nämä neljä syytä olisi pöytä, jolla on materiaalinen syy (puu ja naulat), formaalinen syy (pöydän piirustukset, tai yleinen käsitys siitä millaisia pöydät ovat), aiheuttaja (puuseppä) ja päämääräsyy (pöytää tarvitaan sen ääressä syömiseen).
Aristoteles esittää, että kaikilla luonnollisilla olennoilla, kuten ihmisyksilöillä, on kaikki nämä neljä syytä. Ihmisyksilön materiaalinen syy olisivat liha ja luut, joista hänet on tehty. Formaalinen syy olisi ihmisen suunnitelma, joka on ohjannut ihmisen tekemistä ja ohjaa pitämään hänet ihmisenä olemisen tilassa. Aiheuttaja olisi ihmisyksilön isä, tai kaikkien ihmisten tapauksessa Jumala, ”liikkumaton liikuttaja”, joka on puhaltanut sielun ihmisiin. Ihmisen päämääräsyy olisi, Aristoteleen omin sanoin: ”Ihmisen tarkoitus on elää tietyntyyppistä elämää, ja tämä elämä on sielun toimintoja ja sen tekemiä tekoja, jotka osoittavat järkeä. Näin hyvän ihmisen tulee elää hyvin. Kukin toiminto on suoritettu hyvin, kun sen loppuunsaattaminen on ilmaissut jonkun sopivan hyveen. Näin ollen inhimillinen hyvä on sellaista sielun toimintaa, joka osoittaa hyveitä.”