stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hänet täytyy tappaa
Juoni

Romaanin ensimmäinen osa (noin kolmannes koko romaanista) on tehokas psykologinen trilleri, jossa lukija tutustuu perheeseen ja uhriin pääasiassa Sarah Kingin ja tohtori Gerardin kautta, jotka keskustelevat perheen dynamiikasta. Rouva Boynton on sadistinen ja dominoiva – luonteenpiirteet, joiden takia (niin ainakin vihjataan) hän valitsi ammatikseen vanginvartijan työn.
Sarah on kiinnostunut Raymond Boyntonista, kun taas Jefferson Cope myöntää haluavansa viedä Nadine Boynton tämän aviomieheltä Lennox Boyntonilta ja pois anopin vaikutuksen alaisuudesta. Kun Sarahin ei sallita auttaa nuoria Boyntoneja, hän tapaa rouva Boyntonin silmästä silmään. Rouva Boyntonin vastaus on kuitenkin omituinen uhkaus: ”En koskaan unohda mitään – en tapahtumaa, en nimeä, enkä kasvoa.” Kun seurue saapuu Petraan, rouva Boynton yllättäen lähettää perheensä joksikin aikaa pois luotaan. Myöhemmin hänet löydetään kuolleena, ja hänen ranteestaan löytyy neulanjälki.
Poirot väittää pystyvänsä ratkaisemaan arvoituksen vuorokauden kuluessa pelkästään haastattelemalla epäiltyjä. Haastattelujen perusteella hän rekonstruoi tapahtumajärjestyksen, joka vaikuttaa mahdottomalta: Sarah Kingin mielestä kuolema tapahtui huomattavasti aikaisemmin kuin muut perheenjäsenet kertovat nähneensä rouva Boyntonin viimeksi elossa. Huomio siirtyy ruiskuneulaan, joka ilmeisesti oli varastettu tohtori Gerardin teltasta ja myöhemmin palautettu sinne. Uhrin uskotaan saaneen kuolettavan annoksen digoksiinia, jota rouva Boynton jo nautti lääkkeenä.
Pitkässä loppuhuipentumassa Poirot selittää, kuinka jokainen perheenjäsen vuorollaan löysi rouva Boyntonin kuolleena eikä – epäillen jotain muuta perheenjäsentä – ilmoittanut tapahtuneesta. Itse asiassa kenenkään perheenjäsenen ei olisi tarvinnut käyttää ruiskua murhavälineenä, sillä yliannostus olisi ollut paljon helpompi antaa normaalissa lääkeannoksessa. Siksi syyllisen täytyy olla joku ulkopuolinen.
Murhaaja on lady Westholme, joka ennen avioliittoaan oli ollut vankilassa, jossa rouva Boynton oli vanginvartijana. Rouva Boyntonin omituinen uhkaus oli osoitettu lady Westholmelle eikä Sarahille. Sillä rouva Boynton ei ollut voinut vastustaa mahdollisuutta saada uutta uhria sadistisille mielihaluilleen. Murhatessaan Boyntonin lady Westholme oli naamioitunut arabipalvelijaksi, ja hän luotti neiti Piercen herkkäuskoisuuteen salatakseen osuutensa murhassa.
Lady Westholme, joka on kuunnellut salaa viereisessä huoneessa, tajuaa, että hänen pelinsä on pelattu, ja hän tekee itsemurhan. Boyntonin perhe on vihdoinkin vapaa elämään onnellisempaa elämää: Sarah ja Raymond menevät naimisiin, kuten myös Carol ja Jefferson; ja Ginevra antautuu menestyksekkäästi teatterinäyttelijän uralle.
Romaanin henkilöt

Hercule Poirot, belgialainen yksityisetsivä
Eversti Carbury, upseeri Transjordaniassa
Rouva Boynton, uhri
Raymond Boynton, uhrin poikapuoli
Carol Boynton, uhrin tytärpuoli
Lennox Boynton, uhrin poikapuoli
Nadine Boynton, Lennoxin vaimo
Jefferson Cope, amerikkalainen
Ginevra Boynton, uhrin tytär
Tohtori Gerard, ranskalainen psykologi
Sarah King, nuori lääkäri
Lady Westholme, parlamentin jäsen
Neiti Amabel Pierce, entinen lastenhoitaja
Viitaukset muihin teoksiin

Romaanissa mainitaan useita Poirotin tutkimuksia: hän kertoo eversti Carburylle Kortit pöydällä -jutun tapahtumat, ja myös eversti Race mainitaan tässä yhteydessä. Nadine Boynton kyseenalaistaa Poirotin ratkaisut Idän pikajunan arvoituksen tapauksessa – Poirot vihjaa, että tämä lienee kuullut asiasta joltain tapauksen liittyvältä henkilöltä. Neiti Pierce kommentoi Aikataulukon arvoitusta, kun hän tunnistaa kuuluisan yksityisetsivän Hercule Poirotin.
Sovitukset > Näytelmä (1945)

Christie muokkasi romaanista samannimisen näytelmän vuonna 1945. Merkittävää on, että se on kaikkein radikaalein muokkaus, minkä Christie koskaan teki. Hän ei pelkästään poistanut Poirotia kokonaan vaan muutti myös murhaajan henkilöllisyyden. Näytelmässä sairas rouva Boynton tekee itsemurhan ja jättää jälkeensä useita vääriä johtolankoja, jotka viittasivat eri perheenjäseniin. Hän toivoi heidän epäilevän toisiaan ja siten pysyvän hänen varjossaan vieläpä kuoleman jälkeen.
Sovitukset > Elokuva (1988)

Michael Winner ohjasi romaanista elokuva Hänet täytyy tappaa vuonna 1988. Se oli Peter Ustinovin kolmas elokuva Hercule Poirotina (kaikkiaan niitä on kuusi). Elokuva seurasi kirjan juonta, toisin kuin näytelmä.
Julkaisuhistoria > Britannia ja Yhdysvallat

1938, Collins Crime Club (London), 2.5.1938, sidottu, 256 s.
1938, Dodd Mead and Company (New York), 1938, sidottu, 301 s.
1946, Dell Books, nidottu, (Dell number 105 [mapback]), 192 s.
1948, Penguin Books, nidottu, (Penguin number 682), 206 s.
1957, Pan Books, nidottu, 159 s. (Pan number 419)
1960, Fontana Books (Imprint of HarperCollins), nidottu, 159 s.
1975, Ulverscroft Large-print Edition, sidottu, 334 s. ISBN 0-85-456366-0
Hänet täytyy tapaa ilmestyi ensimmäistä kertaa 9-osaisena jatkoromaanina Yhdysvalloissa Collier's Weekly -lehdessä 28.8.-23.10.1937 (100. vuosikerta, numerot 9-17. Sen kuvitti Mario Cooper.
Britanniassa se ilmestyi 28-osaisena jatkoromaanina Daily Mail -lehdessä 19.1.-19.2.1938 nimellä A Date with Death. 15 osaa kuvitti J. Abbey. Siinä ei ollut jakoa lukuihin ja useita lyhyitä kappaleita oli poistettu eikä epilogia julkaistu lainkaan.
Daily Mail julkaisi 15.1.1937, neljä päivää ennen ensimmäisen osa ilmestymistä, Christien kirjoittaman artikkelin Hercule Poirot - Fiction's greatest detective esipuheena jatkoromaanille. Artikkelissa Christie käsitteli Poirotin syntyhistoriaa, ja siitä on myös peräisin hänen kuuluisa kommenttinsa ”Joskus mietin: miksi-miksi-miksi menin koskaan luomaan tuon inhottavan, itsekeskeisen ja rasittavan pikku henkilön!”
Julkaisuhistoria > Suomennokset

Romaanin julkaisi WSOY, ja sen suomensi Helsingin yliopiston suomentajakurssin työryhmä. Bibliografian lähteenä on Suomen kansallisbibliografia
1971: 1. p. (SaPo-sarja 121)
1971: 2.p. (SaPo-sarja 121)
1972: 3. p. (SaPo-sarja 121)
1989: 4. p. (SaPo-sarja 121)
1990: 5. p. (SaPo-sarja 121)
Aiheesta muualla

Appointment with Death (Arkistoitu – Internet Archive) Agatha Christie virallisella sivustolla
Lithocarpus

| Lithocarpus |
| --- | --- |
 Lithocarpus hancei
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Fagales
Heimo::  Pyökkikasvit Fagaceae
Suku::  Lithocarpus  Blume
Katso myös
   Lithocarpus Wikispeciesissä   Lithocarpus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lithocarpus on laaja ikivihreiden puiden suku pyökkikasvien heimossa. Sukuun kuuluu noin 300 lajia, jotka ovat pääasiassa kotoisin Kaakkois-Aasiasta, erityisesti Malesiasta ja Indonesiasta.
Lithocarpus-suvun puut muistuttavat ulkonäöltään tammia. Niiden lehdet ovat vuorottaiset, yksinkertaiset, nahkeat ja yleensä ehytlaitaiset, mutta voivat joskus olla myös hammaslaitaisia. Kukat ovat yksineuvoisia; hedekukat sijaitsevat pystyissä, yksinkertaisissa tai haarautuneissa tähkissä, kun taas emikukat sijaitsevat hedetähkien tyviosassa tai omissa norkoissaan. Hedelmä on kovakuorinen, tammenterhoa muistuttava pähkinä.
Suurin osa Lithocarpus-lajeista esiintyy Kaakkois-Aasiassa ja Indonesiassa. Kaksi lajia kasvaa Japanissa ja aiemmin sukuun luokiteltu Lithocarpus densiflorus Pohjois-Amerikan länsiosissa.
Joidenkin Lithocarpus-lajien pähkinät ovat syötäviä, mutta ne voivat olla kitkeriä ja sisältää tanniineja, jotka on poistettava ennen käyttöä. Esimerkiksi Lithocarpus edulis tuottaa pähkinöitä, joita voidaan syödä käsittelyn jälkeen.
Lithocarpus-suvun lajit ovat läheistä sukua tammille, mutta eroavat niistä muun muassa kukintojen rakenteen perusteella.
Lajeja

Lithocarpus edulis: Esiintyy luonnonvaraisena Japanissa.
Lithocarpus dealbatus: Ainavihanta puu, joka voi kasvaa jopa 30 metrin korkuiseksi; tavataan trooppisilla alueilla Kiinassa, Pohjois-Intiassa, Myanmarissa, Thaimaassa, Laosissa ja Vietnamissa.
Lithocarpus harmandii: Esiintyy luonnonvaraisena Laosissa ja muualla Kaakkois-Aasiassa.
Aiemmin pohjoisamerikkalainen laji Lithocarpus densiflorus luokiteltiin tähän sukuun, mutta nykyisin se on sijoitettu omaan sukuunsa nimellä Notholithocarpus densiflorus.
Ihanat naiset rannalla

| Ihanat naiset rannalla> Underbara kvinnor vid vatten |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Claes Olsson
Käsikirjoittaja:  Tove Idström
Tuottaja:  Claes Olsson
Säveltäjä:  Yari
Kuvaaja:  Pertti Mutanen
Leikkaaja:  Lena Paersch
Tuotantosuunnittelija:  Minna Santakari
Pukusuunnittelija:  Karin Sundvall Elina Kolehmainen
Pääosat:  Marika Krook Åsa Karlin Nicke Lignell Micke Rejström Onni Thulesius
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Kinoproduction Oy
Levittäjä:  Egmont-konserni Nordisk Film
Ensi-ilta:  16. tammikuuta 1998
Kesto:  99 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Budjetti:  9 598 917 mk
Edeltäjä:  Akvaariorakkaus
Seuraaja:  Onnen varjot
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ihanat naiset rannalla on suomalainen elokuva vuodelta 1998. Claes Olssonin ohjaama ja tuottama komedia kertoo suomenruotsalaisen keskiluokan elämänmenosta kolmen 1960-luvun kesän aikana. Kolmihenkisen Engblomin perheen elämässä alkavat puhaltaa uudet tuulet, kun heidän Kesäparatiisiinsa saapuu Ängelin perhe. Elokuva perustuu Monika Fagerholmin vuonna 1994 ilmestyneeseen samannimiseen romaaniin, joka on käännetty yhdelletoista kielelle. Ihanat naiset rannalla on ruotsinkielinen. Se esitettiin televisiosarjana syyskuussa 1999. Elokuva on julkaistu myös VHS:nä ja myöhemmin DVD:nä. DVD:llä on myös elokuvan tekovaiheista kertova dokumentti Onni ja ihanat naiset sekä traileri.
Henkilöt > Pääosat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Marika Krook  | … |  Bella, nuorena äidiksi tullut haaveilija   |
|  Åsa Karlin  | … |  Rosa Ängel, elämäänsä tympiintynyt edustusrouva   |
|  Nicke Lignell  | … |  Gabriel Ängel, Gabbe, naisiin menevä kauppamies, viljelee englanninkielisiä sanoja ja sanontoja   |
|  Onni Thulesius  | … |  Thomas Engblom, maailmaa ja sen menoa kummasteleva pikkupoika   |
|  Micke Rejström  | … |  Kajus Engblom, musiikin ja kirjojen parissa viihtyvä perusinsinööri   |
Henkilöt > Sivuosat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Outi Paasivirta  | … |  Renée Ängel yhdeksänvuotiaana   |
|  Natasha Lommi  | … |  Nina Ängel 13-vuotiaana   |
|  Johan Storgård  | … |  Pusu Johansson   |
|  Hellen Willberg  | … |  Maj Johansson   |
|  Minna Kettunen  | … |  Maggi Johansson 13-vuotiaana   |
|  Edward Heerman  | … |  Erkki Johansson yhdeksänvuotiaana   |
|  Christian Lindblad  | … |  Johan Wikblad   |
|  Silva Lillrank  | … |  Helena Wikblad   |
Juoni > Ensimmäinen kesä

Engblomin perhe viettää kesää vuonna 1964 Kesäparatiisissaan. Perheen äiti, Isabella Engblom on tupakoiva "vedenneito", joka sai ensimmäisen lapsensa Thomasin jo seitsentoistavuotiaana. Insinööri Kajus Engblom on perheen isä, sisäänpäin kääntynyt kotikissa, joka pitää Chet Bakerista vaan ei Paul Ankasta. Kesänviettoon tulee aivan uusia ulottuvuuksia, kun naapurihuvilan nousukasmainen pintaliitäjä Gabriel Ängel eli Gabbe tuo tyttärensä Ninan ja Renéen sekä vaimonsa Rosan kesänviettoon valkoisella Ford Galaxie 500 -autollaan. Ängelit ovat asuneet Kaliforniassa, ja Gabbe esittelee mielellään amerikkalaista elämäntyyliä kesänaapureilleen sinivalkoisessa huvilassaan. Bella ja Rosa ystävystyvät ensimmäisen kesän aikana ja hulluttelevat rannalla ja merellä alasti ja vaatteet päällä. Bella on mielissään naapureista, Kajus viettäisi aikaa mieluummin oman perheen parissa. Thomas saa leikkitoverin syrjään vetäytyvästä Renéestä. Erään kerran lasten leikkiessä Thomas joutuu ampiaisten hyökkäyksen kohteeksi ja saa niin vakavan allergisen reaktion, että hänet on vietävä yöllä lääkäriin. Gabbe lähtee viemään Bellaa ja poikaa terveyskeskukseen, kun Kajuksen vaaleansininen Mini ei käynnisty.
Juoni > Toinen kesä

Toinen kesä alkaa kohdasta 36'25". Kesänvietto paratiisissa jatkuu päällisin puolin entiseen malliin. Rosa saa oman ateljeen Kesäparatiisiin, snapsilaulut raikuvat ja vesisukset liitävät meren laineilla. Tupperware-kutsujakin järjestetään. Mutta jotain särkyy. Gabben Ford Galaxie vierii kalliolta mereen Gabben rakastellessa sen takapenkillä Bellan kanssa. Rosa huomaa tilanteen, mutta hän on jo turtunut miehensä syrjähyppyihin. Bellan ja Rosan välit viilenevät loppukesäksi.
Juoni > Kolmas kesä

Kolmas kesä alkaa kohdasta 58'10". Bella ja Gabbe jatkavat teerenpeliään, jota Rosa ja Kajus eivät ole huomaavinaan. Rosan ja Bellan välit kuitenkin lämpenevät edelliskesän jääkaudesta. Naiset kertovat toisilleen haaveistaan ja turhautumisestaan elämiinsä. He päättävät häipyä Kesäparatiisista Kööpenhaminaan. Bellalle se on ensimmäinen matka ulkomaille, hän ei ole aiemmin käynyt edes Ruotsissa. Samaan aikaan Kajus on Lapissa ja Thomas jää naapureiden vastuulle joksikin aikaa. Bella on raskaana ja aikoo matkustaa Kööpenhaminasta Puolaan tekemään abortin. Rantanaisten tarina päättyy Tanskassa, kun Bella häipyy omille teilleen ja Rosa palaa Suomeen Gabbensa luo. Kajus ja Thomas jättävät Kesäparatiisin lopullisesti. Myöhemmin he saavat kuulla Bellan työskentelevän matkaoppaana Espanjassa. Hän on synnyttänyt tyttären, Julia Ängelin. Renéetä Thomas ei enää tapaa, eräänä iltana tämä katoaa merelle. Elokuva päättyy Thomasin kahdeksantoistavuotispäiviin vuonna 1974, kun Bella soittaa esikoiselleen onnittelupuhelun Mallorcalta.
Arviot

Suomen Kuvalehti arvioi: "Elokuva ei juuri herätä tunteita. Pari kertaa käy sääliksi Kajusta, ja kohtaus, jossa Thomas lukee askeleenmuotoisia viestejä, on vaikuttava. Isabellaan ei ole kovin helppo samastua, hänen ratkaisunsa tuntuu olevan enemmän myyttisellä kuin psykologisesti perustellulla tasolla."lähde?
Levottomat sukupolvet -kirjan mukaan Ihanat naiset rannalla toistaa Säädyllisen murhenäytelmän kuvion sovitettuna 1960-luvun keskiluokkaiseen suomenruotsalaiseen ympäristöön. Alkuasetelma on idyllinen, mutta kulissit romahtavat synnin ja intohimon järistyksessä. Likapyykki pestään kotona ja tunteita ei näytetä, vaan ne naamioidaan hyvän käytöksen alle. Ohjaaja Claes Olsson näki tässä huomattavan eron suomensuomalaisen ja suomenruotsalaisen kulttuurin välillä: "Suomalaiset jöröttävät, suomenruotsalaiset ovat iloisia ja periaatteessa avoimia, mutta jättävät määrättyjä asioita puhumatta, varsinkin ulkopuolisille. Suomenruotsalaiset suhtautuvat ilman muuta eri tavalla ongelmiin, niistä ei romahdeta heti depression syvimpään rotkoon. --- ollaan diskreettejä, piilotellaan tunteita eikä kauheasti näytetä niitä, ja annetaan ulospäin kuva että kaikki on hyvin. --- Puhumattomuudessakin on siis eroja."
Muuta

Elokuvassa näyttele sivuosassa muun muassa Irina Björklund, joka näyttelee Renéetä seitsentoistavuotiaana, osaan ei kuulu vuorosanoja. 23-vuotias Janina Frostell vilahtaa pikkuosassa Viviannena. Ihanat naiset rannalla kuvattiin Hangon ja Tammisaaren ympäristössä 15. toukokuuta – 20. syyskuuta 1997. Talvikohtaus kuvattiin 13. maaliskuuta 1997. Kaitafilmikohtauksessa näkyvä Ängelin perheen amerikantalo on Villa Ervi Helsingissä.
Adu Ogyinae

Adu Ogyinae on Ghanan ašantien mytologiassa ensimmäinen ihminen. Hän ilmestyi maanpinnassa olleesta aukosta pienen ihmisjoukon johtajana ja oli heistä ainoa, joka ei kavahtanut maan uusia ja outoja näkymiä. Kaksi päivää myöhemmin puu kaatui Adun päälle ja hän kuoli. Ryhmän muut jäsenet kuitenkin säilyivät hengissä, ja heistä tuli ihmissuvun esivanhemmat.
Paula Hitler

| Paula Hitler> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Muut nimet:  Paula Wolff Paula Wolf
Syntynyt: 21. tammikuuta 1896  Hafeld 
Paula Hitler (21. tammikuuta 1896 – 1. kesäkuuta 1960) oli Adolf Hitlerin sisar. Hän oli Alois ja Klara Hitlerin lapsista nuorin ja Adolfin ohella ainoa aikuisikään saakka elänyt. Paula kertoi pitäneensä Adolfista eniten kaikista hänen sisaruksistaan ja sisarpuolistaan, huolimatta seitsemän vuoden ikäerosta.
Paula menetti isänsä kuuden ja äitinsä yhdentoista vuoden iässä. Klaran sisko piti huolta perheen talosta hänen kuolemansa jälkeen. Hän muutti myöhemmin Wieniin, jossa hän toimi sihteerinä. Paula ei pitänyt yhteyttä veljeensä, kun tämä yritti taiteilijanuraa Wienissä ja Münchenissä, palveli ensimmäisessä maailmansodassa ja aloitteli poliittista uraansa Münchenissä.
Paula tapasi veljensä pitkästä aikaa Wienissä 1920-luvulla. Hän menetti työpaikkansa wieniläisessä vakuutusyhtiössä vuonna 1930 työnantajien päästyä selville hänen taustastaan. Paula kertoi veljelleen hänen poliittisen uransa vaikeuttavan Paulan elämää. Adolf ymmärsi sisarensa ongelman ja lupasi antaa hänelle taloudellista tukea, jota hän antoikin itsemurhaansa asti vuonna 1945. Paula käytti työpaikkansa menettämisen jälkeen salanimeä Wolf tai Wolff. Paula työskenteli toisen maailmansodan aikana sotilassairaalassa ja ilmoitti myöhemmin tavanneensa Adolfin näihin aikoihin suunnilleen kerran vuodessa.
Paula Hitler ei ollut poliittisesti aktiivinen eikä koskaan liittynyt NS-Frauenschaftiin. Hän kertoi, ettei voinut uskoa veljensä olevan vastuussa holokaustista. Hän oli tavannut Eva Braunin omien sanojensa mukaan vain kerran. Paula eli sodan jälkeen Wienissä, jossa hän työskenteli taide- ja käsityökaupassa. Vuonna 1952 hän muutti Saksan puolelle Berchtesgadeniin.
Paulaa haastateltiin helmikuussa 1959 lähinnä hänen veljensä lapsuuden tiimoilta. Paula, joka oli naimaton ja lapseton, kuoli 64 vuoden iässä vuonna 1960.
J. K. Ihalainen

| J>  K. Ihalainen |
| --- | --- |
 J. K. Ihalainen vuonna 2005.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. tammikuuta 1957 (ikä 68) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, kirjanpainaja, kääntäjä, kustantaja
Kirjailija
Esikoisteos:  Flesh & Night (1978)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jyrki K. Ihalainen (s. 6. tammikuuta 1957 Tampere) on suomalainen kirjailija, kirjanpainaja, kääntäjä ja kustantaja.
Ihalainen on julkaissut vuodesta 1978 lähtien 36 runokokoelmaa suomeksi, englanniksi ja tanskaksi. Hänen esikoisrunokokoelmansa Flesh & Night ilmestyi Christianiassa vuonna 1978. Runojen lisäksi häneltä on ilmestynyt kymmenen tietokirjaa ja kaksitoista suomennosta.
Ihalaisella on ollut vuodesta 1992 Palladium Kirjat -niminen kirjankustantamoa, jonka puitteissa hän kirjoittaa ja kääntää kirjoja, toimii niiden kustantajana, painaa ne Siuronkoskella sijaitsevassa kirjapainossaan ja hoitaa niiden myynnin.
Ihalaisen teosten kuvittajina on toiminut muun muassa William S. Burroughs, Outi Heiskanen ja Marita Liulia.
Ihalainen sai Nuoren Voiman Liiton palkinnon vuonna 1995, Pirkanmaan taidepalkinnon vuonna 1998 ja Eino Leinon palkinnon vuonna 2010. Vuonna 2023 hänelle myönnettiin  Alex Matson -palkinto ja Kirjallisuuden valtionpalkinto.
Ihalainen on toiminut vuodesta 2003 lähtien Tampereella järjestettävän Annikin Runofestivaalin taiteellisena johtajana. Ihalaisen viimeisin runokokoelma on vuonna 2016 ilmestynyt Sytykkeitä. Ihalainen vieraili suomalaisen rap-artisti Asan levyllä Loppuasukas vuonna 2008, jossa hän esittää kappaleen ”Alkuasukas”.
Ihalainen toimii myös runoperformanssin parissa.
Runoteokset

Flesh & Night (Assassins Press 1978)
Some poems (Assassins Press 1979)
Pyramidista nousi silmä.  (Kuvitus: Kari Sipilä)  Författares bokmaskin, 1980.  ISBN 91-7328-218-9
Hidas loitsu (Lost Lies Productions 1981)
Forfalskede digte (Lost Lies Productions 1981)
Silmänkääntäjän kevät (Assassins Press 1983)
Veljesnaamio (Lost Lies Productions 1984)
Birds (Assassins Press 1984)
Last Language Game (Lost Lies Productions 1984)
Papukaijapeli (Lost Lies Productions 1985)
Dikter på svenska (Lost Lies Productions 1985)
A historia das falsifications (Lost Lies Productions 1986)
Magic Box (Lost Lies Productions 1986)
Vääränrahanpolttajat (Lost Lies Productions 1986)
Birds Bullets Buildings (kuvitus William S. Burroughs, Lost Lies Productions 1988)
Sankareita ja silmänkääntäjiä (Lost Lies Productions 1988)
Vers la terre (1988)
A Dogs (Lost Lies Productions 1988)
Arcaba – not for sale (Lost Lies Productions 1988)
Opus no. 21 (Lost Lies Productions 1988)
Kadotetun kielen peli (Lost Lies Productions 1989)
Zapping zones (Lost Lies Productions 1990)
Skeleton Sky (National Museum of Malta 1990)
Kirja (1990)
Sähköinen elinkautinen – 23 p’kWh (Palladium Kirjat 1990)
Kuume (Palladium Kirjat 1992)
Ghost Dances (Palladium Kirjat 1995)
Europeiska Dödsboken – Valda dikter 1980–1992 (1996)
Vapaiden lintujen historia (Palladium Kirjat 1996)
Ihosi alla sykkivät sanat.  (Kuvitus: Outi Heiskanen)  Palladium kirjat, 2000.  ISBN 952-9893-18-3
Skywalker Under the Outlaw Sun (Palladium Kirjat 2002)
Eurooppalainen kuolemankirja. Valitut runot 1980–2003.  Sammakko, 2003.  ISBN 952-5194-63-9
Takaperinlukua.  (Valokuvat Peeter Laurits)  Palladium kirjat, 2007.  ISBN 978-952-9893-45-4
Tisle.  Sammakko, 2012.  ISBN 978-952-483-201-4
Sytykkeitä.  Sammakko, 2016.  ISBN 978-952-483-330-1
Black Book. J. K. Ihalainen & Philip Luddite. Palladium Kirjat 2020. ISBN 978-952-7256-27-5
Runolevyt

Laiminlyödyn maailman todistus - (runo-cd, musiikki Sándor Vály, Palladium Kirjat 2003)
Ei kenenkään maalla - (runo-cd, musiikki Sándor Vály, Palladium Kirjat 2005)
Yötä päivää - (runo-cd, musiikki Sándor Vály, Palladium Kirjat 2009)
Tästä tulee pitkä yö - (runo-cd, musiikki Sándor Vály, Palladium Kirjat 2011)
Ei kenenkään maalla - (runo-cd, musiikki Sándor Vály, Palladium Kirjat 2005)
Yötä päivää - (runo-cd, musiikki Sándor Vály, Palladium Kirjat 2009)
Kone – (runo-dvd, kuvaus J. Karelius, Tampere 2010)
Tästä tulee pitkä yö - (runo-cd, musiikki Sándor Vály, Palladium Kirjat 2011)
Sytykkeitä – (runo-cd, musiikki Sándor Vály, Palladium Kirjat 2018)
Proosa

Anaru, sielunkääntäjä.  (Valokuvat: Ulla-Maija Alanen)  Tampere:  Palladium-kirjat, 1997.  ISBN 952-9893-13-2
Tietokirjat

pseudonyymi Ruber Roseus: Soma: Johdatus Psykoaktiivisten Kasvien Historiaan ja Ominaisuuksiin.  Kööpenhamina, Tanska:  Assassins Press, 1985.  ISBN 87-981830-0-1
Kultaiset vuoret: Mongolian matkalla.  Turku:  Cultura, 1993.  ISBN 952-9501-17-X
(toim.): Hamppu Suomessa: Katsaus kuituhampun viljelyyn ja valmistukseen Suomessa.  Salo:  Palladium-kirjat, 1993.  ISBN 951-96195-9-3
Jättiläisten maa: Vendien ja vandaalien muinaishistoria.  Turku:  Cultura, 1995.  ISBN 952-9501-23-4
Ainoa, ainoa, ainoa elämä.  (Kansialanimeke: Kuolematon kulkuri Arthur Rimbaud)  Tampere:  Palladium kirjat, 1995.  ISBN 952-9893-07-8
Jätkät sätkät parrunpätkät – Kansanrunoja tupakasta tupakka-askissa (Palladium Kirjat 1995)
Primitiivinen raha.  Tampere:  Palladium-kirjat, 1996.  ISBN 952-9893-11-6
(toim.): Kaiken kansan katajaiset: Yrttiviinat ja niiden valmistaminen.  Tampere:  Palladium kirjat, 1997.  ISBN 952-9893-14-0
Paimentolaisten ja alkuperäiskansojen asumukset.  (Pohjautuu Pakana-lehdessä 1991 julkaistuun aineistoon)  Tampere:  Palladium-kirjat, 1998 (2. painos 2000).  ISBN 952-9893-15-9
Aaltonen, Turkka & Ihalainen, J. K.: Tuli: Tulen synty, tulen mytologia, tulen tekeminen.  Tampere:  Palladium, 1999.  ISBN 952-9893-17-5
(toim.): Salatun teknikot: Kirjoituksia itäisten heimojen suullisesta perinteestä.  (Toimittanut ja suomentanut J. K. Ihalainen)  Siuro:  Palladium, 2004.  ISBN 952-9893-34-5
Särjetty maa – Tarinoita etelästä ja pohjoisesta, Sammakko & Siemenpuu 2015. ISBN 978-952-483-295-3
Kirjopyykkiä – osa I, Palladium Kirjat 2020. ISBN 978-952-7256-17-6
Kirjopyykkiä – osa II, Palladium Kirjat 2020. ISBN 978-952-7256-25-1