stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koripallon I-divisioona-kausi 1980–1981
Sarjataulukko > Itälohko

| # |  | O | V | H | P+ | P- | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Äänekosken Huima | 26 | 18 | 8 | 2832 | 2667 | 36 |
| 2 | Laukaan Urheilijat | 26 | 13 | 13 | 2727 | 2781 | 26 |
| 3 | Orimattilan Jymy | 26 | 13 | 13 | 2802 | 2801 | 26 |
| 4 | Joensuun Kataja | 26 | 13 | 13 | 2719 | 2797 | 26 |
| 5 | Kuopion Linkki | 26 | 13 | 13 | 2673 | 2786 | 26 |
Lyhenteet: # = Sijoitus runkosarjassa, O = Pelatut ottelut, V = Voitot, H = Häviöt, P+ = Tehdyt pisteet, P- = Päästetyt pisteet, P = Pisteet
Lohkovoittajat suoraan välieriin, sijoille 2-3 sijoittuneet puolivälieriin. Sarjan finaalissa kohtasivat UU ja Huima. UU nousi suoraan SM-sarjaan otteluvoitoin 2-0. 
Putoamiskarsinnan ensimmäisessä vaiheessa Kataja voitti Tarmon (129-92 ja 110-91) ja Korikotkat Linkin. Tarmo voitti Linkin 2. kierroksella ja näin Linkki putosi sarjasta. Sarjaan nousi Forssan Alku.
Koukkulampi (Pihtipudas)

| Koukkulampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Pihtipudas
Koordinaatit:  63°29′28″N, 25°09′34″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Alvajärven valuma-alue (14.48)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.486.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  179,1 m  
Pituus:  270 m  
Leveys:  250 m  
Rantaviiva:  0,983 km  
Pinta-ala:  2,373 ha  
Tilavuus:  0.000056 km³ 
Keskisyvyys:  2,38 m  
Suurin syvyys:  9,8 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiKoukkulampi 
Koukkulampi  on Keski-Suomessa Pihtiputaalla  Untisperän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 270 metriä pitkä, 250 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,4 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 56 400 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,4 metriä ja suurin syvyys on 9,8 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Alvajärven valuma-alueella (14.48), jonka Karankajoen valuma-alueeseen (14.486) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 179,1 metriä mpy.
Kristina Kühnbaum-Schmidt

Kristina Kühnbaum-Schmidt (s. 24. syyskuuta 1964 Braunschweig, Länsi-Saksa) on Pohjois-Saksan evankelis-luterilaisen kirkon johtava piispa (Landesbischöfin, kirjaimellisesti 'maapiispa'). Hän on ollut virassaan vuodesta 2019 asti, minkä lisäksi hänellä on ollut luottamustoimia muiden muassa Saksan yhdistyneessä evankelis-luterilaisessa kirkossa ja Luterilaisessa maailmanliitossa. Pohjois-Saksan evankelis-luterilaisessa kirkossa hän johtaa piispainraatia, johon kuuluvat hänen lisäkseen Hampurin ja Lyypekin hiippakunnan, Mecklenburgin ja Pommerin hiippakunnan sekä Schleswigin ja Holsteinin hiippakunnan piispat. Kühnbaum-Schmidt on opiskellut teologiaa Göttingenissä ja Berliinissä.
Koukkulampi (Keuruu, Lienperä)

| Koukkulampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°26′27″N, 24°14′47″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pihlajaveden reitin valuma-alue (35.48)
Laskujoki:  suo-oja 
Järvinumero:  35.483.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  176,8 m  
Rantaviiva:  1,364 km  
Pinta-ala:  3,835 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKoukkulampi 
Koukkulampi  on Keski-Suomessa Keuruulla Lienperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,8 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Pihlajaveden alueeseen (35.483) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 176,8 metriä mpy.
L. Tom Perry

L. Tom Perry
Lowell Tom Perry (5. elokuuta 1922 Logan, Utah – 30. toukokuuta 2015 Salt Lake City, Utah) oli yhdysvaltalainen mormoni. Hänestä tuli kahdentoista apostolin koorumin jäsen vuonna 1974. Hän syntyi Utah’ssa, valmistui Utahin osavaltionyliopistosta ja palveli toisessa maailmansodassa.
Koukkulampi (Jämsä)

| Koukkulampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°53′57″N, 25°16′47″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Patalahteen 
Järvinumero:  14.221.1.137
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  133 m  
Pituus:  300 m  
Leveys:  80 m  
Rantaviiva:  0,659 km  
Pinta-ala:  1,078 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKoukkulampi 
Koukkulampi Koukkulampi (i) on Keski-Suomessa Jämsän keskustan koillispuolella sijaitseva lampi.
Maantietoa

Koukkulammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Koukkulampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 133 metriä mpy.
Kristine Lunde-Borgersen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kristine Lunde vuonna 2009. |  Kristine Lunde vuonna 2009. |  Kristine Lunde vuonna 2009. |  |
Maa:   Norja
Naisten käsipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2008 |  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Brasilia 2011 |  |  |
|  Hopeaa | Italia 2001 |  |  |
|  Pronssia | Kiina 2009 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Unkari 2004 |  |  |
|  Kultaa | Ruotsi 2006 |  |  |
|  Kultaa | Makedonia 2008 |  |  |
|  Hopeaa | Serbia 2012 |  |  |
Kristine Lunde-Borgersen (o.s. Lunde, s. 30. maaliskuuta 1980 Kristiansand) on norjalainen käsipalloilija. Hän pelasi Norjan maajoukkueessa 181 maaottelua ja teki niissä 496 maalia. Hän voitti olympiakultaa Pekingissä 2008 ja Lontoossa 2012, maailmanmestaruuden Brasiliassa 2011 sekä Euroopan-mestaruuden Unkarissa 2004, Ruotsissa 2006 ja Makedoniassa 2008. Seuratasolla hän on edustanut muun muassa tanskalaisseuroja Aalborg DH ja Viborg HK sekä palattuaan välivuosien jälkeen kentälle kotimaansa Vipers Kristiansandia.
Lunde-Borgersenin kaksossisar Katrine Lunde on myös menestynyt käsipalloilija.
Kirsikkatetra

| Kirsikkatetra |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Tetrakalat Characiformes
Heimo::  Tetrat Characidae
Suku::  Hyphessobrycon
Laji::  erythrostigma
Kaksiosainen nimi
 Hyphessobrycon erythrostigma  (Fowler, 1943) 
Katso myös
   Kirsikkatetra Wikispeciesissä   Kirsikkatetra Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Naaras
Kirsikkatetra (Hyphessobrycon erythrostigma) on tetrojen heimoon kuuluva kalalaji.
Koko ja ulkonäkö

Kirsikkatetra on akvaariossa pidetyistä tetroista suurikokoisimpia, ja voi kasvaa kymmenen senttiä pitkäksi. Sen yleisväri on vaaleanharmaan punertava, kyljessä on punainen alue. Koiraan selkäevä on tumma ja banaaninmuotoinen, naaraan selkäevä on lyhyempi. Kirsikkatetra on vaikea erottaa pikkukirsikkatetrasta (Hyphessobrycon socolofi).
Alkuperä

Kirsikkatetra on peräisin Amazonin vesistöstä Rio Negron alueelta.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen

Kirsikkatetra viihtyy pohjan tuntumassa. Se ei kuulu kaikkein vilkkaimpiin tetralajeihin, mutta pysyy kuitenkin melko hyvin ryhmässä. Ryhmän minimikoko 7–10 kalaa, mutta vasta yli kymmenen yksilön ryhmät ovat näyttäviä. Akvaarioksi minimiparvelle riittää jo 150–200-litrainen allas. Kirsikkatetrat ovat mainio tetravalinta lehtikalojen tai muiden hieman isosuisempien kalojen seuraan.
Kirsikkatetra kutee ryhmissä kasvitiheikköihin. Uros ja naaras syöksyvät kudun aikana kasvitiheikköön, jossa ne parissa sekunnissa kutevat ja palaavat sen jälkeen parvensa sekaan. Vanhemmat jättävät kudun oman onnensa nojaan ja saattavat myös syödä omaa kutuaan. Kuteminen seura-akvaariossa ei ole kuitenkaan kovin yleistä, ja kudettaminen onnistuukin parhaiten omassa pienessä akvaariossa, jossa on muutama kasvipuska, ihanteelliset vesiolot ja hämärä valaistus. Kutuun valitaan innokas koiras ja pulska naaras. Kuteminen tapahtuu tavallisesti aamun koitteessa.
Vesiolot ja ravinto

Kirsikkatetralle sopiva lämpötila-alue on 24–28 °C ja pH 6–7. Se syö lihapitoista sekaruokaa: vaihteleva ruokavalio ja äyriäisten kuten Artemian syöttäminen pitää kalan värit kirkkaina.
Aiheesta muualla

Hyphessobrycon erythrostigma (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Faunatar (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirkollinen työ Suomen puolustusvoimissa

Ehtoollisen viettoa korsussa talvisodan aikana.
Kirkolliseksi työksi Suomen puolustusvoimissa kutsutaan sotilaspappien työtä, jota tekevät tehtävään nimetyt evankelis-luterilaisen ja ortodoksisen kirkon sotilaspapit. Se sisältää toimintakyvyn koulutusta varusmiehille ja henkilökunnalle, hartauksia, sakramenttien toimittamista ja keskustelutuen eli sotilassielunhoidon tarjoamista. Tukea saavat kaikki sotilasyhteisön jäsenet, niin työntekijät kuin varusmiehet.
Puolustusvoimien virassa olevat sotilaspapit ovat evankelis-luterilaisen kirkon vihittyjä pappeja. Ortodoksisen kirkon kirkollista työtä hoitavat ortodoksisen kirkon papit osa-aikaisesti. Sotilasdiakonit ovat kirkollisen koulutuksen saaneita nuorisotyönohjaajia, diakoneja tai vastaavia. Sotilasdiakoneja palvelee reservin kertausharjoituksissa sekä rauhanturvaamistehtävissä. Puolustusvoimissa toimii kenttäpiispan lisäksi 27 päätoimista ja lisäksi palkkiotoimisia sotilaspappeja, jotka ovat luterilaisia ja ortodoksisia pappeja. Lisäksi kansainvälisissä tehtävissä toimii sotilaspappeja.
Työntekijät

Sotilaspastori rinnastuu palvelusarvona kapteenin sotilasarvoon, kenttärovastin everstiluutnanttiin ja kenttäpiispa prikaatikenraaliin. Sotilaspappien ja kenttäpiispan arvot ovat palvelusarvoja, minkä lisäksi kirkollisen työntekijöillä on oma henkilökohtainen reservin sotilasarvonsa.
Sotilasdiakoneja toimii sotilaspappien lyhytaikaisina sijaisina, reservin tehtävissä sekä kriisinhallintajoukoissa.
Varusmiehet voivat palvella kirkollisella alalla eri tehtävissä. Teologian ylioppilaat, kandidaatit, maisterit, lisensiaatit ja tohtorit palvelevat varusmiespappeina. Nuorisotyönohjaajat, diakonit, diakonissat tms. sekä näihin tehtäviin opiskelevat palvelevat varusmiesdiakoneina. Varusmiespappi (ja -diakoni) ei ole sotilasarvo, vaan tehtävänimike. Varusmiehen sotilasarvo määräytyy aina koulutuksen (AUK, RUK) sekä ylennysten perusteella.
Historiaa

Pappeja on ollut suomalaisten sotilaiden mukana 1500-luvulta lähtien. Kuningas Kustaa Vaasa antoi 30. huhtikuuta 1535 meriartikloissaan määräyksen merivoimissa tehtävästä kirkollisesta työstä. Vastaava käsky annettiin maajoukkoja varten kymmenen vuotta myöhemmin. Sotaväen sielunhoidon perinteet katkesivat, kun vuonna 1905 lakkautettiin viimeinen suomalainen joukko-osasto. Suomen sisällissodassa vuonna 1918 toimi seurakuntapappeja vapaaehtoisina sielunhoitajina. Puolustusvoimien kirkollisen työn katsotaan nykymuotoisena alkaneen 31. maaliskuuta 1918, jolloin asessori Hjalmar Svanberg esitteli kenraali Mannerheimille armeijan kirkollisen työn suunnitelman.
Sotilaspappeja oli aluksi noin 20. Ortodoksista kirkollista työtä varten perustettiin vuonna 1922 kiertävän matkasaarnaajan toimi. Sotilaspapeilla oli 1920-luvulla laaja kansansivistäjän tehtävä, johon kuului julistuksen, opetuksen, sielunhoidon sekä kirjasto- ja sotilaskotityön lisäksi myös lukemisen ja kirjoittamisen opettamista.
Talvisodan (1939–1940) sotilaspapisto oli luotava miltei tyhjästä. Luterilaisia sotilaspappeja toimi talvisodassa yli 300 ja ortodoksisia kahdeksan. Useita kymmeniä pappeja toimi sotilastehtävissä. Talvisota lisäsi sotilaspapiston arvostusta. Presidentti Risto Ryti antoi sotarovasti Johannes Björklundille kenttäpiispan arvonimen 11. heinäkuuta 1941. Jatkosodassa (1941–1944) sotilaspappeja oli enimmillään samanaikaisesti yli 500 ja kaikkiaan sodissa lähes 900.
Papit liikkuivat sotilaiden parissa, pitivät hartauksia, jumalanpalveluksia ja ehtoollistilaisuuksia sekä rohkaisivat haavoittuneita. Asemasotavaiheessa rintamajoukoissa pidettiin myös seuroja, oppitunteja ja rippikouluja sekä toimitettiin avioliittoon vihkimisiä. Sotien aikana syntyi myös merkittävää diakoniatoimintaa. Sotilaspappien vastuulle uskottu kaatuneiden huolto vaati paljon voimia, sillä sotien aikana toimitettiin kotiseudulle noin 52 000 kaatunutta.
1950-luvulta lähtien on koulutettu kirkollisen alan varusmiehiä sotilaspappien apulaisiksi ja reservin pappeja kertausharjoituksissa. Rauhan tultua upseerien ja aliupseerien hengellinen toiminta antoi merkittävän tuen sotilaspapistolle. Erityisen suosituiksi tulivat hengelliset päivät.
Sotilasdiakonit

Ensimmäisenä sotilasdiakonina palveli kersantin palvelusarvossa Jarmo Kekki, Siinailla YKSV 10/11:ssa keväästä 1978 marraskuuhun 1978. Häntä seurasi alikersantin palvelusarvossa Jaakko Juhani Ahvenainen, YKSV 11/12 (1.11.1978–9.5.1979). Ahvenaisen aikana kenttärovasti Kari Vappulan esityksestä saatiin sotilasdiakonin arvomerkki (papin risti ilman lehviä). Kolmantena sotilasdiakonina toimi Juha Turunen YKSV 12:ssa 10.5.1979 alkaen sotilaan palvelusarvossa edellisen sotilasdiakonin perehdyttämänä osin Siinailla, mutta pääosin Golanilla. Neljännen sotilasdiakonin palvelusarvo vakiinnutettiin ylikersantiksi useiksi vuosiksi eteenpäin.
Sotilasdiakoneiden tehtävänkuvaa ei ollut määritelty. Ensimmäiset sotilasdiakonit joutuivat luomaan sen "tyhjästä" kertoen kuukausittaisissa raporteissaan ja toimikautensa loppuraportissa eri tehtävänkuvista ja -kehitysmalleista silloiseen PE:n kirkollisasiaintoimistoon.
Nykyisin sotilasdiakoni palvelee omassa sotilasarvossaan ja kantaa tehtävänsä tunnuksena kirkollisen työn koulutusmerkkiä. Heinäkuun alussa 2009 voimaan tullut Yleinen palvelusohjesääntö poisti käytöstä erillisen sotilasdiakonin palvelusarvon.
Kirkollinen työ suomalaisissa rauhanturvajoukoissa

Ensimmäinen suomalainen rauhanturvajoukko lähti Siinaille vuonna 1956, ja seuraavana vuonna lähti ensimmäinen rauhanturvaajapappi: rintama- ja siirtolaispappina toiminut Toivo Kuusiola saapui toimialueelle 11.6.1957. Sotilaspappeja on ollut rauhanturvajoukoissa mukana toista sataa ja sotilasdiakoneja useita kymmeniä.
Sotilasdiakonit tukevat sotilaspapiston työtä omalla ammatillisella osaamisellaan ja toimivat tarvittaessa sotilaspapin sijaisena oman toimivaltansa rajoissa.
Yhteydet kansankirkkojen ja puolustusvoimien välillä ovat säännöllisiä. Merikappeli Upinniemessä, vihittiin käyttöön vuonna 1965. Savon sotilaskappeli Mikkelissä valmistui 1978. Riihimäen varuskunnan alueella on Riihimäen varuskuntakirkko.
Tehtävä

Kirkollinen työ tukee hengellisesti ja henkisesti kaikkia puolustusvoimissa ja rajavartiolaitoksessa palvelevia uskontokunnasta ja vakaumuksesta riippumatta. Lähimmäistä pyritään auttamaan elämän ongelmien ratkaisemisessa kuuntelemalla, keskustelemalla ja tuomalla etiikan tai tarvittaessa kristillisen toivon näkökulmia kulloiseenkin elämäntilanteeseen.
Sotilaspapisto on sotilaiden mukana lähes kaikissa armeijoissa. Sotilaspapiston asema on järjestynyt maasta riippuen armeijan hierarkiaan eri tavoin kunkin maan kulttuurin ja historian perusteella. Yhdysvaltain asevoimissa toimii kristillisten pappien lisäksi hengellisiä ohjaajia kaikista suurista maailmanuskonnoista. Natoon liittyneistä maista sotilaspisto kuuluu asevoimien organisaatioon 26 maassa. Useimmat Naton jäsenistä, joilla ei ole omaa sotilaspapistoa, ovat pienimpiä jäsenmaita.
Työmuodot

Sotilaspapiston tehtävät rauhan aikana määrittelee Sotilaspapiston opas (2017).
Sotilaan toimintakyvyn psyykkisen, sosiaalisen ja eettisen alueen tukeminen sotilaspappien työn keskeinen osa. Jumalanpalveluksia voidaan järjestää kirkkovuoden juhla-aikoihin, sotilasvalaan sekä itsenäisyyspäivään ja joukko-osaston vuosipäivään liittyen. Hartaudet pitää yleensä sotilaspappi, varusmiespappi tai -diakoni. Kenttäehtoollisella kävijöiden määrä on lisääntynyt viime vuosina. Varusmiesten hartauksia ja jumalanpalveluksia pidetäänkin entistä enemmän maasto-olosuhteissa.
Jokaiselle varusmiehelle jaetaan Sotilaan virsikirja, jonka lahjoittaa perinteisesti paikallinen sotilaskotiyhdistys.
Sotilaspappien antaman koulutuksen avulla annetaan valmiuksia ja aineksia etiikkaan liittyville pohdinnoille.
Tärkeänä osa-alueena kirkollisessa työssä on sielunhoito. Sielunhoidollisia keskusteluja käydään vuosittain useita tuhansia.
Kirkollinen työ pyrkii toimimaan yhteistyössä puolustusvoimien, kirkkojen ja muun yhteiskunnan kanssa. Tärkeitä yhteistyökumppaneita ovat Sotilaskotiyhdistykset.
Henkilöstön tukemisessa sotilaspapit tekevät yhteistyötä henkilöstötukeen liittyvien muiden toimialojen kanssa ja osallistuvat joukkonsa TYHY-toimintaan.
Kirkollinen työ poikkeusoloissa merkitsee läsnäoloa ja toimintaa ihmisten hädän keskellä. Sotilaspapit osallistuvat myös kaatuneiden huollon koulutukseen.
Kaatuneiden huollon järjestelyistä määrittelee Kaatuneiden huollon opas (KaathOpas). Kaatuneiden huollon päämääränä on kunnian osoittaminen ja viimeisen palveluksen suorittaminen kaatuneille. Tarkoituksena on omaisten auttaminen heidän surussaan. Kaatuneiden huollolla on joukkojen henkistä kestokykyä ylläpitävä vaikutus. Kaatuneiden huollon lähtökohtana on, että kaatuneet evakuoidaan ja haudataan kotiseudulle. Mikäli se ei ole taistelutilanteen vuoksi mahdollista, kaatuneet haudataan kenttähautaan tai sotilashautausmaahan.
Työn asema

Puolustusvoimissa on kenttäpiispan virka ja sotilaspapin virkoja. Sotilaspapit toimivat kenttärovastin tai sotilaspastorin tehtävissä. Sotilaspapit ovat luterilaisen tai ortodoksisen kirkon pappeja, joiden työn perustana on heidän kirkkonsa tunnustus.
Kriisinhallintajoukoissa sekä sodan ajan joukoissa toimii sotilaspappeja ja sotilasdiakoneja.
Reservin sotilaspapit ja sotilasdiakonit tekevät kirkollista työtä kertausharjoituksissa, vapaaehtoisissa harjoituksissa sekä reserviläis- ja veteraanijärjestöissä. Kirkollista työtä tekevät myös kirkollisen alan varusmiehet ja teologiharjoittelijat.
Sotilaspapit ovat vihittyjä kirkon pappeja ja puolustusvoimien virkamiehiä, jotka kuuluvat puolustusvoimien organisaatiossa sotilashenkilökuntaan omana ryhmänään.
Sotilaspappi on pappisviran toimittamisessa kenttäpiispan alainen. Pappisvirkaan kuuluvissa asioissa ortodoksiset sotilaspapit hoitavat virkaansa oman hiippakuntansa piispan johdossa. Sotilaspappi on muissa kuin julistuksen, opetuksen ja sielunhoidon asioissa komentajansa alainen.
Kirkollisen työn asemasta säädetään lainsäädännöllä. Laki puolustusvoimista (551/2007), Kirkkolaki (1054/1993), Valtioneuvoston asetus puolustusvoimista (1319/2007) ja Tasavallan presidentin asetus sotilas- ja palvelusarvoista sekä puolustusvoimien tunnuskuvasta (1490/2007) määrittävät työn aseman.
Pappisviran toimittamisessa sotilaspappi on kenttäpiispan alainen. Kenttäpiispa johtaa ja valvoo puolustusvoimien hengellistä työtä. Kenttäpiispa kuuluu arkkihiippakuntaan ja muu sotilaspappi siihen hiippakuntaan, jonka alueella hänen varsinainen virkapaikkansa on. (Kirkkolaki 1993/1054)
Kenttäpiispalla on asema kirkon hallinnossa. Hän on edustajana kirkolliskokouksessa, piispankokouksessa sekä tuomiokapitulin jäsenenä, mikäli käsiteltävä asia koskee sotilaspappia. (Kirkkolaki 1993/1054) Kenttäpiispalla tulee olla ylempi pastoraalitutkinto, kenttärovastin tehtävään määrättävällä sotilaspapilla kelpoisuus evankelis-luterilaisen kirkon kirkkoherran virkaan ja muulla sotilaspapilla kelpoisuus evankelis-luterilaisen kirkon tai ortodoksisen kirkkokunnan papin virkaan.
Sotilaspapit nimittää virkaan puolustusvoimain komentaja. Kenttäpiispan nimittää virkaan Tasavallan presidentti yhdessä valtioneuvoston kanssa. Kirkkolaki (1054/1993), Valtioneuvoston asetus puolustusvoimista (1319/2007) ja Laki puolustusvoimista (551/2007) määrittelevät nimityskäytännön ja sotilaspapiston aseman osana kirkon hallintoa.
Sotilasarvojen rinnasteisuudet

Kenttäpiispan palvelusarvo rinnastetaan prikaatikenraaliin, kenttärovastin everstiluutnanttiin ja sotilaspastorin kapteeniin. Sotilaspapit käyttävät palveluksessa sotilaspukua palvelusarvomerkein, sotilasdiakonit omaa sotilasarvoaan ja hihassaan kirkollisen alan koulutusmerkkiä. Geneven sopimuksen mukaan sotilaspapit kuuluvat sodan aikana lääkintähenkilöstön tapaan humanitääriseen henkilökuntaan. Ks. Sotilasarvot Suomen puolustusvoimissa.
Muuta

Lisäksi puolustusvoimissa ja rajavartiolaitoksessa toimii aktiivi- ja evp-upseerien, rajavartijoiden ja rauhanturvaajahenkilöstön tueksi perustettu Päällystön hengellinen säätiö (PHS).
Aiheesta muualla

Pääesikunnan kirkollinen osasto (Arkistoitu – Internet Archive)
Mikael Tammilehto: Ovet kirkkoon ja sieltä pois paukkuvat[vanhentunut linkki]. Ruotuväki 3/2010.
Varusmies­papilla tai -diakonilla on hengellisen työn koulutushaara­merkki. (SA-kuva)
Kreikan europarlamenttivaalit 1994

Kreikan vuoden 1994 europarlamenttivaalit järjestettiin sunnuntaina 12. kesäkuuta 1994. Niissä valittiin Kreikan 25 Euroopan parlamentin jäsentä eli europarlamentaarikkoa viisivuotiskaudelle 1994–1999 samaan aikaan muiden Euroopan unionin jäsenmaiden kanssa.
Kreikan paikkamäärä Euroopan parlamentissa kasvoi edellisten vaalien 24:stä 25:een. Vaalien suurin puolue oli sosiaalidemokraattinen Pasok.
Kreikan europarlamenttivaalit 1999

Kreikan vuoden 1999 europarlamenttivaalit järjestettiin sunnuntaina 13. kesäkuuta 1999. Niissä valittiin Kreikan 25 Euroopan parlamentin jäsentä eli europarlamentaarikkoa viisivuotiskaudelle 1999–2004 samaan aikaan muiden Euroopan unionin jäsenmaiden kanssa.
Vaalien suurin puolue oli keskusta-oikeistolainen Uusi demokratia.
Kristine Minde

Kristine Hegland (2013).
Kristine Minde (o.s.  Wigdahl Hegland, s. 8. elokuuta 1992) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Norjan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 102 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia.
Hegland edusti Norjaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2012. Ensimmäisen naisten maaottelunsa hän pelasi MM-kilpailuissa 2011, kun hän pääsi kentälle toisen jakson ajaksi alkulohko-ottelussa Australiaa vastaan. Hän saavutti EM-hopeaa 2013 ja teki Norjan ainoan maalin tasapeliin päättyneessä alkulohko-ottelussa Islantia vastaan. Hän pelasi myös vuoden 2015 MM-kilpailuissa, joissa Norja putosi jatkosta neljännesvälierissä. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi Norjan kaikki viisi ottelua alusta loppuun, kun joukkue selviytyi puolivälieriin.
Seuratasolla Hegland edusti vuosina 2014–2017 ruotsalaista Linköpings FC:tä, jonne hän siirtyi kotimaansa Arna-Bjørnarista. Vuodesta 2018 hän on edustanut saksalaista VfL Wolfsburgia.
Korisliigan SM-finaalien paras pelaaja

SM-finaalien parhaan pelaajan valitsee vuosittain Suomen Koripalloliitto.