stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marin tasavalta
Väestö > Uskonto

Suurin osa Marin väestöstä on ortodokseja ja kuuluu Venäjän ortodoksiseen kirkkoon. Marilaisten ortodoksisuudessa on kuitenkin säilynyt runsaasti perinteitä ja tapoja heidän vanhasta uskonnostaan. Osa marilaisista on edelleen oman marilaisen uskonnon tunnustajia. Lisäksi maassa on pieni muslimivähemmistö, joka koostuu lähinnä tataareista.
Ensimmäinen marinkielinen Uusi Testamentti, U Sugin julkaistiin ja otettiin käyttöön maaliskuussa 2008 Joškar-Olassa. Alkuvaiheessa teoksesta valmistui 5 000 kappaleen koepainos.
Vuonna 2012 julkaistun, Venäjän uskontoja laajasti kartoittaneen Arena-tutkimuksen mukaan Marinmaan väestöstä oli:
48 % ortodokseja (Venäjän ortodoksinen kirkko),
25 % jumalaan (tai korkeampaan voimaan) uskovia, muttei tunnustanut mitään tiettyä uskontoa,
6 % ateisteja, ei usko jumalaan,
6 % islaminuskoisia, muttei sunneja eikä shiioja,
6 % luonnonvoimiin ja -jumaliin pohjautuvan perinneuskonnon kannattajia,
4 % kristittyjä, muttei ortodokseja, katolisia tai protestantteja,
1 % ortodokseja, muttei kuulu Venäjän ortodoksiseen kirkkoon eikä ole vanhauskoisia,
< 1 % sunnilaisen islaminuskon kannattajia,
< 1 % buddhalaisia,
< 1 % protestantteja (luterilaisia, baptisteja, evankelikalisteja, anglikaaneja)
< 1 % katolisia,
< 1 % itäisten uskontojen ja hengellisten suuntausten kannattajia,
monia vanhauskoisia,
monia helluntailaisia ja
1 % jotain muuta.
Koulutus

Korkeakoulutusta antavat Joškar-Olassa sijaitsevat Marin valtionyliopisto (MarGU) ja Volgan tekninen valtionyliopisto (PGTU). Aiemmin erillinen kasvatustieteellinen instituutti liitettiin 2008 osaksi Marin valtionyliopistoa.
Kulttuuri

Kulttuuripalveluita tarjoavat useat teatterit ja museot, muun muassa kansallisteatteri. Osa näistä tuottaa myös marinkielistä ohjelmistoa. Joškar-Olassa toimii Marin tasavallan kansalliskirjasto.
Suomen Yleisradion vuoden 2013 tammikuussa televisiossa esitetyn dokumenttisarjan Suomensukuiset 30 päivässä alussa tutustutaan Marin tasavallan kulttuuriin Ville Haapasalon vierailujen kautta. Marien perinteistä uskontoa, tapoja ja kielen asemaa esitellään Marin tasavallan Šorunžan kylässä ja Joškar-Olassa.
Liikenne

Marissa on melko hyvät rauta- ja maantietieyhteydet. Alueella on 17 rautatieasemaa ja 30 linja-autoasemaa. Volgan yli on silta tasavallan keskipaikkeilla Tšuvassian Novotšeboksarskin kohdalla. Lisäksi on maantielauttayhteys Kozmodemjanskin kohdalla. Junamatka Pietarista Mariin kestää parikymmentä tuntia. Lentokenttiä on kahdeksan, joista suurin on Joškar-Olan lentoasema. Lisäksi voidaan käyttää esimerkiksi lähellä sijaitsevan Kazanin lentoasemaa. Volgalla ja Vetlugalla on laivaliikennettä. Kozmodemjanskissa on merkittävä jokisatama, lisäksi on viisi paikallissatamaa.
Aluejako

Marin tasavallan kartta.
Hallinnollisesti Marin tasavalta jakaantuu kolmeen suoraan tasavallan hallinnon alaiseen kaupunkipiirikuntaan ja 14 kunnallispiiriin. Nämä on luetteloitu alla olevassa taulukossa: (paikannimien translitterointi alustavaa, tässä ktt. = kaupunkityyppinen taajama)
| Vaakuna | Kunnallispiiri  tai kaupunki- piirikunta | Venäläinen nimi | Nimi mariksi | Väkiluku 2010 | Hallinnollinen  keskus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Joškar-Ola |  |  | 259 256 | Joškar-Ola  (248 782 kaupungissa, 10 474 maaseudulla) |
|  | Jurinon piiri | Юринский район | Йӱрны кундем | 8 758 | ktt. Jurino (Юрино, 3 465 as.) |
|  | Kilemaryn piiri | Килемарский район | Кӹлемар кундем | 13 604 | ktt. Kilemary (Килемары, 4 073 as.) |
|  | Kozmodemjansk |  |  | 21 257 | Kozmodemjansk |
|  | Kuženerin piiri | Куженерский район | Кужэҥер кундем | 14 556 | ktt. Kužener (Куженер, 5 384 as.) |
|  | Mari-Turekin piiri | Мари-Турекский район | Марий Тӱрек кундем | 23 155 | ktt. Mari-Turek (Мари-Турек, 5 164 as.) |
|  | Medvedevon piiri | Медведевский район | Маскасола кундем | 67 703 | ktt. Medvedevo (Медведево, 16 841 as.) |
|  | Morkin piiri | Моркинский район | Морко кундем | 32 403 | ktt. Morki (9 914 as.) |
|  | Novyi Torjalin piiri,  Novotorjalskin piiri | Новоторъяльский район | У Торъял кундем | 17 124 | ktt. Novyi Torjal (Новый Торъял, 6 635 as.) |
|  | Oršankan piiri | Оршанский район | Öрша кундем | 15 139 | ktt. Oršanka (Оршанка, 6 589 as.) |
|  | Parangan piiri | Параньгинский район | Поранча кундем | 16 307 | ktt. Paranga (Параньга, 5 985) |
|  | Sernurin piiri | Сернурский район | Шернур кундем | 25 672 | ktt. Sernur (Сернур, 8 686 as.) |
|  | Sovetskin piiri | Советский район | У Роҥго кундем | 31 081 | ktt. Sovetski (10 664 as.) |
|  | Zvenigovon piiri | Звениговский район | Провой кундем | 44 976 | Zvenigovo (11 946 as.) |
|  | Volžsk |  |  | 55 659 | Volžsk |
|  | Volžskin piiri | Волжский район | Юлсер кундем | 23 940 | Volžsk |
|  | Vuorimarin piiri, Gornomarinskin piiri | Горномарийский район | Курыкмарий кундем | 25 869 | Kozmodemjansk |
Suomen Yleisradion toukokuussa 2012 kuvatussa, vuoden 2013 tammikuussa televisiossa esitetyssä dokumenttisarjan Suomensukuiset 30 päivässä ensimmäisessä ja toisessa jaksossa näyttelijä Ville Haapasalo vierailee Morkin piirin Šorunžan kylässä (ven. Шоруньжа) ja Joškar-Olassa. Dokumenttisarjan esittelyn mukaan Šorunža on yksi parhaiten säilyneitä suomalaisugrilaisia kyliä Marissa. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan tämän kylän alueella asui yhteensä 1 893 henkeä.
Politiikka

Tasavallan johdossa on päämies (aiemmin presidentti) ja hänet valitaan viiden (aiemmin neljän) vuoden määräajaksi kansanäänestyksellä. Päämies johtaa myös tasavallan korkeinta toimeenpanevaa elintä eli hallitusta. Tasavallan lakiasäätävään parlamenttiin valitaan 67 edustajaa viiden vuoden määräajaksi.
Moskovasta kotoisin oleva, puolustusministeriön alaisesta Puna-armeijan instituutista juristiksi valmistunut, kansallisuudeltaan venäläinen Leonid Markelov oli Marin tasavallan johdossa vuodesta 2001 vuoteen 2017. Hän voitti 2001 tammikuun presidentinvaalit ja joulukuussa 2004 hän nousi uudelle presidenttikaudelle valtapuolue Yhtenäisen Venäjän ehdokkaana eli Kremlin tukemana. Vaalien tulosta pidetään vääristeltyä muun muassa Euroopan parlamentissa. Vuoden 2009 lopussa presidentti Medvedev esitti (tuolloin voimassa olleen Venäjän lainsäädännön mukaisesti) suoraan tasavallan parlamentille Merkelovin valitsemista kolmanneksi kaudeksi, ja tammikuussa 2010 Markelov aloitti kolmannen presidenttikautensa. Presidentin toimikausi oli pidennetty viisivuotiseksi jo toisen toimikauden aikana.
Markelovin hallintokaudella on elämä Marin tasavallassa käynyt rauhattomaksi. Pahoinpitelyistä, uhkailusta ja jopa murhista on tullut arkipäivää. Erityisesti ikävyydet kohdistuvat marioppositioon ja -aktivisteihin. Esimerkiksi mariopposition johtaja Vladimir Kozlov on joutunut useiden laittomien painostuskeinojen uhriksi.
Tasavallassa on kaksi virallista kieltä, joista alkuperäiskansan mari on toinen. Tästä huolimatta marinkielisiä lehtiä on lopetettu ja kouluja suljettu eikä viranomaisten tarvitse osata maria. Euroopan parlamentti ja monet ihmisoikeusjärjestöt ovat arvostelleet Markelovin hallintoa tasavallan alkuperäisväestöön kuuluvien marien kansallisesta sorrosta ja marien kulttuurielämän tukahduttamisesta. Keväällä 2017 Markelov erosi, koska häntä epäiltiin noin neljän miljoonan euron arvoisten lahjusten ottamisesta. Hänen tilalleen Venäjän presidentin asetuksella nimitettiin virkaatekeväksi päämieheksi Aleksandr Jevstifejev. Hän erosi 20. toukokuuta 2022, ja Presidentti Putin nimitti asetuksella tasavallan virkaatekeväksi päämieheksi Juri Zaitsevin, joka oli aiemmin johtanut Kalmukian hallitusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marin tasavalta Wikimedia Commonsissa
Piirien websivustot Marinmaan klikattavalla kartalla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (mari.ru)
Guide to Russia: Mari El (englanniksi)
Mari Tšodran kansallispuiston kotisivut (venäjäksi) (марий-чодра.рф)
World Directory of Minorities and Indigenous Peoples - Russian Federation: Mari (englanniksi) (unhcr.org)
MarGU (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (marsu.net)
PGTU (venäjäksi), Volga State University of Technology (englanniksi) (marstu.net)
Marin tasavallan museot (venäjäksi) (museum.ru)
Marilaiset (Sukukansojen ystävät ry)
| n k Volgan federaatiopiiri |
| --- | --- | --- |
Hallinnollinen keskus: Nižni Novgorod
|  Baškortostan  Kirov  Nižni Novgorod  Mari  Mordva  Orenburg  Penza  Perm  Samara  Saratov  Tatarstan  Udmurtia  Uljanovsk  Tšuvassia  |  Baškortostan  Kirov  Nižni Novgorod  Mari  Mordva  Orenburg  Penza  Perm  Samara  Saratov  Tatarstan  Udmurtia  Uljanovsk  Tšuvassia  |  |
| n k Venäjän aluejako |
| --- | --- | --- |
Federaatiosubjektit
| Tasavallat |  Adygeia  Altai  Baškortostan  Burjatia  Dagestan  Hakassia  Ingušia  Kabardi-Balkaria  Kalmukia  Karatšai-Tšerkessia  Karjala  Komi  Krim1  Mari  Mordva  Pohjois-Ossetia-Alania  Saha  Tatarstan  Tšetšenia  Tšuvassia  Tuva  Udmurtia  |  |
| Aluepiirit |  Altai  Habarovsk  Kamtšatka  Krasnodar  Krasnojarsk  Perm  Primorje  Stavropol  Taka-Baikalia  |  |
| Alueet |  Amur  Arkangeli  Astrahan  Belgorod  Brjansk  Irkutsk  Ivanovo  Jaroslavl  Kaliningrad  Kaluga  Kemerovo  Kirov  Kostroma  Kurgan  Kursk  Leningrad  Lipetsk  Magadan  Moskova  Murmansk  Nižni Novgorod  Novgorod  Novosibirsk  Omsk  Orenburg  Orjol  Penza  Pihkova  Rjazan  Rostov  Sahalin  Samara  Saratov  Smolensk  Sverdlovsk  Tambov  Tjumen  Tomsk  Tšeljabinsk  Tula  Tver  Uljanovsk  Vladimir  Volgograd  Vologda  Voronež  |  |
| Liittovaltiokaupungit |  Moskova  Pietari  Sevastopol2  |  |
| Autonominen alue | Juutalainen |  |
| Autonomiset piirikunnat |  Hanti-Mansia  Jamalin Nenetsia  Nenetsia  Tšukotka  |  |
| Lisää aiheesta |  Federaatiopiirit  Talousalueet  |  |
1de jure: Ukrainaan kuuluva autonominen tasavalta 2de jure: Ukrainaan kuuluva tasavallan alainen kaupunkipiiri
Marien asuinalueet 1000-luvun alussa merkitty karttaan vaaleanpunaisella.
Volgaan laskevaa Bolšaja Kokšaga -jokea
Saunavastojen katumyyntiä
Marilainen kansanmusiikkiyhtye
Marilaisia harjoittamassa perinteistä uskontoaan pyhässä metsässä
Venäjän kulttuuriperintökohteisiin kuuluva ortodoksikirkko Marin pääkaupungissa Joškar-Olassa
Marin tasavallan teknisen yliopiston päärakennus
Marin tasavallan kansallisteatteri
Kansallisgallerian kello Joškar-Olassa
Herminonit

Herminonien oletettu asuinalue vuonna 1 jaa. on merkitty karttaan keltaisella.
Herminonit oli Germanian sisämaan heimojen yhteisnimitys, joka esiintyy Tacituksen teoksessa Germania. Plinius kertoo teoksessaan Naturalis historia, että herminoneihin lukeutuivat sveebit, hermunduurit, khattit ja keruskit.
Levi Henriksen

| Levi Henriksen |
| --- | --- |
 Levi Henriksen 2007
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. toukokuuta 1964 (ikä 60) Kongsvinger, Norja
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  kirjailija, toimittaja
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Aiheesta muualla
levihenriksen.no
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Levi Henriksen (s. 15. toukokuuta 1964 Kongsvinger, Norja) on norjalainen kirjailija ja muusikko.
Kun Henriksenin ensimmäinen novellikokoelma Feber ilmestyi 2002, yleisö lumoutui heti hänen ainutlaatuisesta ja karismaattisesta äänestään. Seuraava teos oli 2003 ilmestynyt Ned, Ned, Ned, sekin novellikokoelma. Läpimurtoteos oli 2004 ilmestynyt romaani Lunta sataa lumen päälle joka on jo satanut. Siitä tuli myyntimenestys, ja se sai samana vuonna Norjan kirjakauppiaiden palkinnon.
Henriksenin tavaramerkki on kyky yhdistää vahva, toisinaan aggressiivinen, maskuliininen ääni herkkyyteen. Teosten tapahtumaympäristö on yleensä kova, tunteeton maalaisympäristö, joka on urbaanin nykyelämän laitamilla, missä vanhat ja uudet arvot törmäävät ja missä miehet kamppailevat maskuliinisuuteensa kohdistuvien urbaanien vaatimusten kanssa.
Ennen täysitoimiseksi kirjailijaksi ryhtymistään Henriksen työskenteli pitkään toimittajana paikallislehdessä Kongsvingerissä, pienessä kaupungissa joka muistuttaa hänen teoksissaan esiintyvää ympäristöä. Hänellä on oma yhtye Levi Henriksen & Babylon Badlands, jossa hän soittaa kitaraa ja laulaa ja jolle hän säveltää ja kirjoittaa sanoituksia.
Bent Hamer on ohjannut elokuvan Jouluksi kotiin (2010), joka perustuu Henriksenin teokseen Bare mjuke pakker under treet.
Henriksenin teoksista on käännöksiä yli kymmenelle kielelle.
Suomennetut teokset

Lunta sataa lumen päälle joka on jo satanut (Snø vil falle over snø som har fal). suomentanut Tarja Teva. Helsinki: Johnny Kniga, 2008 ISBN 978-951-0-31943-7
Diskografia

Utvalgte noveller (2005), Liza Marklundin & Lars Saabye Christensenin kanssa
Herfra til Rockaway Beach (2005), Thomas Mårudin kanssa
Bang Bang rett ned (2007), Thomas Mårudin kanssa
Det er her vi kommer fra (2010), Thomas Mårud & Bra landsens folkin kanssa
Langt sakte tog (2012), Thomas Mårud & Bra landsens folkin kanssa
Det beste bandet i himmelen (2016), Babylon Badlandsin kanssa
Palkinnot ja tunnustukset

Bokhandlerprisen 2004, teoksesta Snø vil falle over snø som har falt
Kongsvinger kommunes kulturpris 2004
Ordknappen 2006 teoksesta Den aller siste mohikaner, Litt å lese-serien – Gyldendal Norsk Forlag
Hedmark fylkeskommunes kulturpris 2007
Aiheesta muualla

Levi Henriksen Norjan kirjailijaliiton sivulla
Levi Henriksen musiikkisivustolla Gstreng
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Jussi Henttinen

Juho (Jussi) Henttinen
Juho (Jussi) Henttinen (12. toukokuuta 1891 Räisälä – 22. toukokuuta 1944) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Matti Henttinen ja Eva Torsti. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Lilja Maria Keturin kanssa.
Opinnot

Henttinen kävi kansakoulun ja Räisälän kansanopiston. Merisotakoulun kanta-aliupseerikurssin hän suoritti vuosina 1933–1934.
Jääkärikausi

Tämä kotitilaansa viljellyt maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 4. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet lähetettiin 25. marraskuu 1916 Altonan työosastoon, mistä hänet laskettiin edelleen siviilitöihin 4. elokuuta 1917.
Suomen sisällissodan jälkeinen aika

Suomeen hän palasi sisällissodan jo päätyttyä 29. marraskuuta 1918 ja siirtyi aluksi maanviljelijäksi Räisälään, kunnes astui 1. huhtikuuta 1921 alkaen Suomen armeijan palvelukseen kersanttina ja hänet sijoitettiin Ilmailupataljoonaan, missä hän toimi Ilmailuvarikolla moottorien korjaajana ja varastonhoitajana.
Armeijasta hän erosi 1. huhtikuuta 1924 siirtyi linja-autoliikennöitsijäksi, mutta astui uudelleen armeijan palvelukseen 1. tammikuuta 1931 ja hänet sijoitettiin Rannikkolaivueeseen aluksi konealiupseeriksi ja 1. lokakuuta 1933 alkaen torpedoaliupseeriksi sekä 24. marraskuuta 1936 alkaen konepursimieheksi.
Talvi- ja jatkosota

Henttinen osallistui talvisotaan konealiupseerina miinalaiva Louhessa. Henttinen palveli edellä mainitulla laivalla myös välirauhan aikana. Jatkosodan puhjettua hän oli edelleen palveluksessa miinalaiva Louhella, kunnes jatkosodan edelleen kestäessä vuonna 1942 hänet siirrettiin toimistoupseeriksi Helsingin Laivastoasemalle. Hänet on haudattu Räisälään.
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania
M1 tuleva miinalaiva Louhi
Lauri Maskula

Lauri Maskula vuonna 1943.
Lauri Alaksander Maskula (14. marraskuuta 1893 Turku – 26. elokuuta 1953 Turku) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat konemestari Karl Viktor Maskula ja Aleksandra Moisio. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1927 Ritva Aron kanssa.
Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Turun suomalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1915 ja liittyi Varsinaissuomalaineen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa syyslukukaudella vuonna 1915. Hän kävi Sotakorkeakoulun komentajakurssin vuosina 1929–1930 ja yleisen osaston vuosina 1932–1933 sekä Taistelukoulun orientoivan kurssin vuonna 1930.
Jääkäriaika

Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 12. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Missejoella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Maskula astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 luutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 1. jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, jossa hän toimi 20. maaliskuuta alkaen konekiväärikomppaniassa. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Lempäälässä, Kämärän asemalla ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hänet määrättiin armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä Kaartin Jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan päälliköksi, josta hänet siirrettiin 25. syyskuuta 1918 alkaen 3. konekiväärikomppanian päälliköksi Itämeren jalkaväkirykmentti n:o 1:een, jonka nimi muutettiin myöhemmin Porin rykmentiksi. Armeijasta hän erosi 16. huhtikuuta 1919 ja liittyi Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, niissä toimi aluksi IV pataljoonan ja sittemmin 2. rykmentin II pataljoonan komentajana ja otti osaa Veskelyksen, Niiniselän, Matrossan, Polovinan, Suollusmäen ja Salmenniskan taisteluihin. Retkikunnasta palattuaan hän astui uudelleen armeijan palvelukseen, ja hänet sijoitettiin 26. elokuuta 1919 Porin rykmentin 3. konekiväärikomppanian päälliköksi sekä 1. tammikuuta 1920 alkaen rykmentin ase- ja konekivääriupseeriksi. Hänet siirrettiin 27. huhtikuuta 1921 alkaen 1. Erillisen konekiväärikomppanian päälliköksi ja 26. syyskuuta 1923 alkaen Hyökkäysvaunurykmentin 2. patteriston komentajaksi sekä 6. joulukuuta 1924 alkaen toimistoupseeriksi Sotaväen esikuntaan. Porin rykmentin III pataljoonan komentajaksi hänet nimitettiin 5. syyskuuta 1925 ja II pataljoonan komentajaksi 29. kesäkuuta 1928 sekä edelleen 6. elokuuta 1935 esikuntapäälliköksi 1. divisioonan esikuntaan.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan hän osallistui YH:n aikana Kannaksen Armeijan esikunnan päällikön apulaisena; sodan syttyessä hänet komennettiin esikuntapäälliköksi 1. divisioonaan, ja hän osallistui taisteluihin Karjalankannaksella. Rauhan tultua hänet siirrettiin 2. prikaatin komentajaksi, kunnes hänet määrättiin 1. prikaatin komentajaksi.
Jatkosodan sytyttyä hänet määrättiin komentamaan Jalkaväkirykmentti 1:tä, jonka hän johdatti taisteluihin Ojajärvellä, Kaukolassa ja Kaarlahdella, Räisälässä, Sakkolassa, Taipaleessa, Valkjärvellä, Kirjasalossa ja Lempaalassa. Vuonna 1943 hänet siirrettiin 19. prikaatin komentajaksi, ja hän osallistui taisteluihin akselilla Lempaala–Metsäpirtti–Taipale.
Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen Maskula siirrettiin Rauman sotilaspiirin komentajaksi ja vuonna 1945 edelleen Lounais-Suomen sotilasläänin komentajaksi. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta vuonna 1952 ja siirtyi tapaturmantorjuntatarkastajaksi vakuutusyhtiö Sampoon. Hän menehtyi seuraavana vuonna sydänkohtaukseen, ja hänet haudattiin Turkuun.
Luottamustoimet

Hän toimi Suomen upseeriliiton johtokunnan jäsenenä vuonna 1923 ja 1. divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1924, 1926, 1927–1929, 1931, 1934–1935 ja 1937 sekä Jalkaväenharjoitusohjesääntökomitean jäsenenä vuosina 1919–1920. Konekivääriharjoitusohjesääntökomitean jäsenenä hän toimi vuosina 1922–1923 ja Oy Tikkakosken valmistamia Maxim-konekiväärin lukkoja tutkimaan määrätyn komitean jäsenenä vuonna 1923 sekä pikakiväärikomitean jäsenenä vuosina 1924–1925.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 18. heinäkuuta 1917  Gewehrführer 28. lokakuuta 1917  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 26. elokuuta 1919  Majuri 6. joulukuuta 1924  Everstiluutnantti 6. joulukuuta 1933  Eversti 1940  Yleisesikuntaupseerin arvonimi 31. elokuuta 1936 |      |  Vapaudenristi 1. lk.  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk. miekkojen kera (1918 ja 1940)  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun 1. lk. ritarimerkki  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Francisco Hernández de Toledo

Nimiölehti Hernándezin teoksesta Nova plantarum, animalium et mineralium Mexicanorum historia (1651).
Francisco Hernández de Toledo (1514 La Puebla de Montalbán, Toledo – 28. tammikuuta 1587 Madrid) oli espanjalainen luonnontieteilijä ja hovilääkäri.
Hernández opiskeli lääketiedettä ja kasvitiedettä Alcalán yliopistossa. Hän muutti perheineen Sevillasta Guadalupen munkkiluostariin, jossa harjoitti lääkärin tointa, jonka jälkeen hän työskenteli Toledon Mendozan sairaalassa. Täällä hän erikoistui lääkekasvien tuntijaksi ja käänsi espanjaksi Plinius vanhemman teoksen Naturalis historia.
Vuonna 1567 Hernández nimitettiin kuningas Filip II:n henkilääkäriksi. 1571 kuningas nimitti hänet ensimmäisen Amerikkaan suuntautuneen tieteellisen tutkimusmatkan johtajaksi. Matkan päätarkoitus oli tutkia ja kerätä maanosan lääkekasveja. Hän saapui Vera Cruziin helmikuussa 1572 ja palasi Espanjaan maaliskuussa 1574, missä hän järjesti ja tutki keräämänsä näytteet. Hän oli erityisen kiinnostunut paikallisten intiaanien kulttuurista ja eritoten nahuatlin kielestä, jota hän oppi retkeillessään Meksikossa.
Hernández palkkasi kolme intiaanitaiteilijaa maalaamaan keräämiään näytteitä. Hän kuvaili yli 230 lintulajia, mutta koska suurin osa maalauksista tuhoutui El Escorialin kirjaston palossa 1671, oli lajien tunnistaminen vaikeaa, usein mahdotonta. Johann Georg Wagler oli ensimmäinen, joka tosissaan yritti määrittää lajeja 1800-luvun alkupuolella, mutta huonolla menestyksellä. Nahuatlinkieliset nimet, joita Hernández antoi lajeille, auttoivat kuitenkin tunnistamaan monia lajeja. 200 vuoden ajan Hernándezin tutkimukset olivat ainoa tietolähde Meksikon eläimistöstä.
Postuumisti on julkaistu joitakin Hernándezin kirjoituksia, kuten Plantas y Animales de la Nueva Espana, y sus virtudes por Francisco Hernandez, y de Latin en Romance por Fr. Francisco Ximenez (Meksiko, 1615), Cuatro libros de la naturaleza y virtudes de las plantas y animales que están recibidos en uso de medicina en la Nueva España (Francisco Jiménez), Nova plantarum, animalium et mineralium mexicanorum historia a Francisco Hernández in indis primum compilata, de inde a Nardo Antonio Reccho in volumen digesta (Rooma: Vital Mascardi, 1648) ja Francisci Hernandi, medici atque historici Philippi II, hispan et indiar. Regis, et totius novi orbis archiatri. Opera, cum edita, tum medita, ad autobiographi fidem et jusu regio (1790).
Poul Kjærholm

Lepotuoli PK 24, 1965
Poul Kjærholm [pol 'kjæholm] (8. tammikuuta 1929 Østervrå – 18. huhtikuuta 1980 Hillerød) oli tanskalainen huonekalumuotoilija.
Kjærholm syntyi Tanskan Østervråssa ja aloitti työuransa huonekalupuusepän apulaisena Gronbechissa 1948. Vuonna 1952 hän aloitti opinnot Kööpenhaminan muotoilukorkeakoulussa Erik Herløwin ja Palle Suensonin johdolla ja pääsi käytännön työkokemuksensa ja henkilökohtaisten ominaisuuksiensa ansiosta pian myös opetustehtäviin.