stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ukrainan turvallisuuspalvelu

| Ukrainan turvallisuuspalvelu> Служба безпеки України |
| --- | --- |
 SBU 
 Ukrainan turvallisuuspalvelun tunnus
 Ukrainan turvallisuuspalvelun lippu
Perustettu:  20. syyskuuta 1991
Tyyppi:  tiedustelupalvelu
Päämaja:  Kiova, Ukraina
Toiminta-alue:   Ukraina
Jäsenet:  29 000 (2017)
Pääjohtaja:  Vasyl Maljuk
Kattojärjestö:  Ukrainan presidentti
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ukrainan turvallisuuspalvelun (SBU) päämaja Kiovassa.
Ukrainan turvallisuuspalvelu (ukr. Служба безпеки України, Služba bezpeky Ukrajiny, SBU) on Ukrainan valtion turvallisuusviranomainen. Sen tehtäväkuvaan kuuluu vastavakoilu sekä järjestäytyneen rikollisuuden ja terrorismin torjunta. Ukrainan perustuslaissa SBU määritellään sotilasyksiköksi, ja sen henkilöstöä pidetään sotilashenkilöstönä, jolla on sotilasarvot. Se kuuluu Ukrainan presidentin välittömään alaisuuteen. SBU:lla on myös oma erikoisjoukkoyksikkönsä, Alfa-ryhmä.
SBU perustettiin Ukrainan itsenäisyysjulistuksen jälkeen vuonna 1991. Ukrainan kansalaiset suhtautuivat virastoon negatiivisesti suurimman osan sen olemassaolosta, sillä sitä pidettiin yleisesti korruptoituneena ja se tunnettiin parhaiten oppositiopoliitikkojen pidätyksistä ja pelottelusta. Vuonna 2014 tapahtuneen vallankumouksen jälkeen SBU kävi läpi rakenneuudistuksen uuden hallituskauden myötä, koska se oli korruptoitunut ja Venäjän tiedustelupalvelut olivat todennäköisesti soluttautuneet palvelun toimintaan.
SBU on sittemmin osallistunut operaatioihin Venäjää, Donbasin venäläismielisiä separatisteja ja muita venäläismielisiä vastaan Donbasin sodan ja Venäjän ja Ukrainan välisen sodan alkamisen jälkeen.
Tehtävät ja vastuualueet

Ukrainan turvallisuuspalvelun tehtävänä on laissa määritellyn toimivaltansa puitteissa suojella kansallista suvereniteettia, perustuslaillista järjestystä, alueellista koskemattomuutta, Ukrainan taloudellista, tieteellistä, teknistä ja puolustuspotentiaalia, valtion laillisia etuja ja kansalaisoikeuksia ulkomaisten erikoisjoukkojen tiedustelu- ja kumoukselliselta toiminnalta sekä tiettyjen järjestöjen, ryhmien ja yksilöiden yrittämältä lainvastaiselta sekaantumiselta ja huolehtia valtiosalaisuuksien suojaamisesta.
Muihin tehtäviin kuuluu torjua ihmisrauhaa ja -turvallisuutta vaarantavia rikoksia, terrorismia, korruptiota ja järjestäytynyttä rikollista toimintaa hallinnon ja talouden alalla sekä muita laittomia tekoja, jotka uhkaavat välittömästi Ukrainan keskeisiä intressejä.
Organisaatio

SBU:n yleinen rakenne ja toimintamenetelmät näyttävät olevan hyvin samanlaiset kuin sen edeltäjällä (Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan KGB) lukuun ottamatta Ukrainan rajavartiolaitosta ja korkea-arvoisten valtion virkamiesten turvallisuudesta vastaavaa osastoa. SBU:lla on kuitenkin alaisuudessaan Alfa-ryhmä, jolla on tukikohtia kaikissa Ukrainan maakunnissa.
Organisaatio > Rakenne

Keskushallinto
Korruption ja järjestäytyneen rikollisuuden torjunnan pääosasto
SBU:n alueelliset osastot (26 osastoa)
Erityisosasto
Terrorismintorjuntakeskus (tekee yhteistyötä lukuisten ministeriöiden ja muiden valtion virastojen, kuten sisäministeriön, puolustusministeriön, hätätilaministeriön, valtion rajavartiolaitoksen ja muiden kanssa)
Oppilaitokset
Ukrainan turvallisuuspalvelun kansallinen akatemia
Sotilaallinen vastatiedustelu
SBU:n valtionarkisto
Alfa-ryhmä
Historia > Ukrainan turvallisuuspalvelut Neuvostoliiton aikana

Ukrainan kansantasavalta perusti 14. tammikuuta 1918 turvallisuuspalvelunsa.
Toukokuussa 1918 Ukrainan valtion sisäministeriön valtionkaartin osasto alkoi muodostaa uutta tiedustelupalvelua. Virasto oli edeltäjäänsä paljon tehokkaampi, koska siihen kuului entisiä Okhranan (Venäjän keisarikunnan salainen poliisi) työntekijöitä. Ukrainan valtion kaaduttua ja Ukrainan kansantasavallan palattua valtaan joulukuussa 1918, uudet viranomaiset tuhosivat käytännössä koko Ukrainan valtion infrastruktuurin. Tämän vuoksi tammikuussa 1919 perustetun uuden salaisen palvelun (jossa oli kaksi osastoa - kotimaa ja ulkomaa) oli aloitettava toimintansa tyhjästä. Sitä ei koskaan johdettu hyvin eikä se ollut yhtä menestyvä kuin sen edeltäjänsä, Ukrainan valtion turvallisuuspalvelu. Länsi-Ukrainan kansantasavallan turvallisuuspalvelut olivat toisaalta hyvin organisoituja. Länsi-Ukrainan kansantasavallan ja Ukrainan kansantasavallan turvallisuuspalvelut eivät tehneet yhteistyötä.
Vuonna 1924 Ukrainan kansantasavallan entinen (huhtikuusta heinäkuuhun 1919) tiedustelupäällikkö Mykola Tšebotarov aloitti omasta aloitteestaan tiedustelutoiminnan Ukrainan kansantasavallan pakolaishallituksen puolesta Ukrainan SNT:n alueella.
Ukrainalainen Tšeka perustettiin 3. joulukuuta 1918 Kurskissa Jakov Sverdlovin aloitteesta ja Leninin käskystä. Ukrainan neuvostohallituksen tukemiseksi Moskovassa muodostettiin 24 500 sotilaan erikoisjoukot, jotka olivat osa koko ukrainalaista Tšekaa.
Historia > 1990–2005

SBU sai alkunsa Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan KGB:n osastosta, joka säilytti suurimman osan 1990-luvun henkilöstöstään. Se perustettiin syyskuussa 1991 Ukrainan itsenäistyttyä elokuussa 1991. Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan viimeinen osastopäällikkö, kenraalieversti Nikolai Goluško jäi Ukrainan vastaperustetun turvallisuuspalvelun puheenjohtajaksi neljäksi kuukaudeksi ennen kuin hän siirtyi Venäjälle johtamaan Venäjän vastavakoilupalvelua.
Vuodesta 1992 lähtien virasto on kilpaillut tiedustelutehtävistä Ukrainan sotilastiedustelun kanssa.
Lvivissä sattui joulukuussa 1995 surullisenkuuluisa tapaus, kun SBU:n agentit pidättivät paikallisen kansalaisen Juri Mozolan, kuulustelivat häntä ja kiduttivat häntä raa'asti kolmen päivän ajan. Hän kieltäytyi tunnustamasta murhasyytettä ja kuoli SBU:n vankeudessa. Myöhemmin kävi ilmi, että todellinen murhaaja oli sarjamurhaaja Anatoli Onoprijenko. Hänet pidätettiin seuraavana vuonna. Useita SBU:n agentteja tuomittiin tapauksesta.
Raportteja SBU:n osallistumisesta asekauppaan ulkomaille alkoi ilmetä jatkuvasti 2000-luvun alussa. Ukrainan viranomaiset ovat myöntäneet kyseiset asekaupat ja pidättäneet joitakin epäiltyjä osapuolia.
Vuonna 2004 SBU:n tiedustelupalvelun edustaja Saksassa, kenraali Valerii Kravtšenko syytti julkisesti tiedustelupalveluaan poliittisesta toiminnasta, muun muassa Ukrainan oppositiopoliitikkojen ja saksalaisten tv-toimittajien vakoilusta ulkomailla. Hänet erotettiin ennen kun hän palasi Ukrainaan. Piileskeltyään puoli vuotta Saksassa Kravtšenko palasi Ukrainaan ja antautui lokakuussa 2004.
Historia > 2005–2014

Ukrainan turvallisuuspalvelun entinen johtaja Valerij H’oroškovskyi oli mukana useissa kohuissa toimikautensa aikana. H’oroškovskyi sanoi, että SBU:n päätehtävänä oli suojella presidenttiä eikä Ukrainan etuja. Heinäkuun 26. päivänä 2010 SBU pidätti erään internet-bloggaajan ja antoi seuraavana päivänä vangitsemismääräyksen. SBU syytti bloggaajaa Ukrainan presidentin uhkailusta vedoten hänen kommenttiinsa ”Iskeköön ukkonen Janukovytšiin!”; hänet vapautettiin lyhyen keskustelun jälkeen. SBU reagoi kuitenkin suhteellisen passiivisesti Venäjän virkamiehen lausuntoihin, joissa hän väitti Krimin ja Sevastopolin kuuluvan Venäjän federaatioon. Protestiryhmä Femen kertoi, että vuoden 2010 alussa presidentti Viktor Janukovytšin vaalien jälkeen SBU yritti uhkailla Femen-aktivisteja.
SBU paljasti seitsemän vakoojaa ja 16 erikoisagenttia vuonna 2009. Vuonna 2011 tehtiin paljon pidätyksiä ja ratsioita.
Historia > Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022

Kun Venäjä hyökkäsi Ukrainaan vuonna 2022, SBU aloitti laajan vastavakoilutoiminnan Venäjän tiedustelupalveluja vastaan. SBU pidätti viidennen kolonnan jäseniä, Venäjän kannattajia, vakoojia ja soluttautujia. SBU tunkeutui amerikkalaisen NSA:n ja CIA:n avustuksella myös Venäjän salattujen matkapuhelinpalvelujen läpi ja kuunteli puheluita saadakseen selville tärkeitä kohteita tai muita hyödyllisiä tiedustelutietoja. Monet venäläiset kenraalit kuolivat salakuunneltujen puhelujen takia. He myös julkaisivat verkkosivustollaan monia oletettavasti salakuunneltuja puheluita, joista kävi ilmi moraaliongelmia tai venäläisten joukkojen myöntämiä sotarikoksia.
Maaliskuun 5. päivänä 2022 SBU:n agentit ampuivat ja tappoivat Denys Kirjejevin, joka kuului Ukrainan neuvotteluvaltuuskuntaan, kun häntä oltiin pidättämässä. SBU:n mukaan Kirjejeviä epäiltiin maanpetoksesta ja väitettiin, että heillä oli selkeitä todisteita siitä, että hän työskenteli vihollisen palveluksessa. Kuitenkin myöhemmin, 18. elokuuta Ukrainan puolustusministeriön sotilastiedustelu paljasti, että hän oli heidän agenttinsa ja että hän ”kuoli suorittaessaan erityistehtäviä” HUR:lle
Huhtikuun 12. päivänä 2022 SBU ilmoitti pidättäneensä Vladimir Putinin liittolaisen Viktor Medvedtšukin. Medvedtšukia vastaan aloitettiin maanpetosjuttu edellisvuonna ja helmikuussa, ja viranomaiset sanoivat, että Medvedtšuk pakeni kotiarestista.
17. heinäkuuta 2022 presidentti Volodymyr Zelenskyi erotti SBU:n johtajan Ivan Bakanovin. Bakanov oli Zelenskyin pitkäaikainen työtoveri ja hyvä ystävä, mutta häntä syytettiin siitä, että hän oli hyväksynyt maanpetoksen ja SBU:n agenttien yhteistyön Venäjän kanssa ja että hän ei ollut onnistunut erottamaan heitä. SBU:n ensimmäinen varajohtaja Vasyl Maljuk nimitettiin SBU:n vt. johtajaksi.
Ukrainska Pravdan ja UNIANin mukaan lokakuun 2022 Krimin sillan räjähdyksen toteutti SBU.
SBU pidätti 7. elokuuta 2023 naisen, joka epäillään presidentti Zelenskyin murhayrityksestä. Nimeämätöntä naista syytettiin tietojen toimittamisesta venäläisille ilmaiskua varten.
Elokuun 12. päivänä 2024 SBU väitti, että Venäjä yritti syyttää valheellisesti Ukrainan armeijaa sotarikoksista, kun Ukraina eteni maahyökkäyksellä Venäjän Kurskin alueelle.
Päälliköt

Nikolai Goluško (20. syyskuuta 1991 - 6. marraskuuta 1991)
Jevhen Martšuk (6. marraskuuta 1991 - 12. heinäkuuta 1994)
Valerij Malikov (12. heinäkuuta 1994 - 3. heinäkuuta 1995)
Volodymyr Radtšenko (3. heinäkuuta 1995 - 22. huhtikuuta 1998)
Leonid Derkatš (22. huhtikuuta 1998 - 10. helmikuuta 2001)
Volodymyr Radtšenko (10. helmikuuta 2001 - 2. syyskuuta 2003)
Ihor Smeško (4. syyskuuta 2003 - 4. helmikuuta 2005)
Oleksandr Turtšynov (4. helmikuuta 2005 - 8. syyskuuta 2005)
Ihor Drižtšanyi (8. syyskuuta 2005 - 22. joulukuuta 2006)
Valentin Nalivaitšenko (22. joulukuuta 2006 - 11. maaliskuuta 2010)
Valerij H’oroškovskyi (11. maaliskuuta 2010 - 18. tammikuuta 2012)
Volodymyr Rokytsky (vt.; 19. tammikuuta 2012 - 3. helmikuuta 2012)
Ihor Kalinin (3. helmikuuta 2012 - 9. tammikuuta 2013)
Oleksandr Jakymenko (9. tammikuuta 2013 - 24. helmikuuta 2014)
Valentin Nalivaitšenko (24. helmikuuta 2014 - 18. kesäkuuta 2015)
Vasyl Hrytsak (2. heinäkuuta 2015 - 29. elokuuta 2019)
Ivan Bakanov (29. elokuuta 2019 - 17. heinäkuuta 2022)
Vasyl Maljuk, 7. helmikuuta 2023 - (vt. johtaja 17. heinäkuuta 2022 - 7. helmikuuta 2023).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SBU Wikimedia Commonsissa
Ukrainan turvallisuuspalvelun (SBU) kotisivut (ukrainaksi) (sbu.gov.ua)
SBU busts huge arms smuggling channel, accuses ex-top spy Yakymenko of running it (VIDEO) (26.5.2014) (englanniksi) (kyivpost.com)
30% of Ukrainian SBU officers were Russian FSB and GRU agents (englanniksi) (euromaidanpr.com)
Ukraina: Separatisteilla käsky ampua tappaakseen (16.4.2014) (Arkistoitu – Internet Archive) (mtv3.fi)
Will Ukraine’s Security Service Ever Become Ukrainian? (3/2013) (englanniksi) (ukrainianweek.com)
Ukrainan turvallisuuspalvelu pidätti kaksi epäiltyä Dnipropetrovskin pommi-iskuista (31.5.2012) (yle.fi)
The President's Secret Service. Whose interests will the new SBU Chief protect? (24.2.2012) (englanniksi) (ukrainianweek.com)
Seven spies, 16 special service agents exposed in Ukraine in 2009 (12/2009) (englanniksi) (kyivpost.com)
The SBU - The Security Service of Ukraine (pdf, 2004, Defence Academy of the UK) (englanniksi) (isn.ethz.ch)
Alfa-ryhmän sotilaita
SBU:n ratsia järjestäytynyttä rikollisuutta vastaan Sumyn alueella.
SBU:n agentit ja Alfa-ryhmän operaattorit pyramidihuijauksen organisoijia vastaan tehdyssä ratsiassa vuonna 2020.
SBU:n agentti pidättämässä epäiltyä venäläistä vakoojaa Venäjän hyökkäyksen aikana Ukrainaan vuonna 2022.
Martti Itkonen

Martti Tuomas Itkonen (10. joulukuuta 1936 Inari – 9. tammikuuta 2024 Keminmaa) oli suomalainen opettaja ja rehtori.
Martti Itkosen vanhemmat olivat kirkkoherra Tuomo Itkonen ja kansakoulunopettaja Anna Rauha Lönnroos. Hän pääsi ylioppilaaksi Kemin lyseosta 1955 ja valmistui Helsingin yliopistosta humanististen tieteiden  kandidaatiksi 1961 sekä filosofian kandidaatiksi 1962.
Itkonen toimi Kemin lyseon historian ja äidinkielen opettajana 1961–1971 ja oli 1967–1969 koulun vt. rehtorina. Hän oli sitten Tornion yhteislyseon (vuodesta 1972 Suensaaren lukio) historian lehtorina 1971–1975 ja sen jälkeen Keminmaan lukiossa rehtorina 1975–1976 ja historian vanhempana lehtorina 1976–1999. Hän jäi eläkkeelle 1999.
Itkonen oli Keminmaan kunnanvaltuutettuna kolmen kauden ajan vuodesta 1969 alkaen ja hän toimi muun muassa Tornion sairaalan liittovaltuuston varapuheenjohtajana sekä Opettajien keskusjärjestön ja OAJ:n Länsi-Pohjan piirin puheenjohtajana. Hän kirjoitti useita muun muassa uittoon liittyviä paikallishistoriikkeja.
Teoksia

Kemijoen uittoyhdistys 1901-1976; suunnittelu ja taitto Martti Vesa ; piirrokset Keijo Jäntti. Kemijoen uittoyhdistys, Kemi 1976
Keminmaan urheilijoiden 30-vuotishistoriikki teoksessa KemU 30 v. Keminmaan urheilijat, Laurila 1980
Iijoen uittoyhdistys 1916-1988. Iijoen uittoyhdistys, Kemi 1998
Keminmaan lukio 1975 - 2000. Keminmaan lukio, Kemi 2000
Kemijoen uittoyhdistys 1901-2001. Kemijoen uittoyhdistys, Kemi 2001
Muistelmia Valkosesta talosta : Kemijokisuun erottelun vaiheita 1800-luvulta vuoteen 1991. Rajalla, Keminmaa 2006
Néstor Rossi

Néstor Rossi
Néstor Raúl Rossi (10. toukokuuta 1925 – 13. kesäkuuta 2007) oli argentiinalais-italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Rossi aloitti seurauransa kotimaansa River Platen akatemiajoukkueessa, josta liittyi myöhemmin ammmattilaisjoukkueeseen. Sen kanssa hän voitti viidesti Argentiinan Primera Divisiónin. Hän edusti myös muun muassa kolumbialaista Millonariosia ja voitti neljästi maan pääsarjamestaruuden.
Rossi liittyi Argentiinan A-maajoukkueeseen joulukuussa 1947 ja pelasi joukkueesa 20 ottelua. Hän oli mukana voittmassa Copa Américaa kausina 1946–1947 ja 1956–1957. Lisäksi hän kuului joukkueen kokoonpanoon MM-kilpailuissa 1958.
Grameen Bank

Grameen Bankin perustaja Muhammad Yunus.
Grameen Bankin rakennus Dhakassa.
Grameen Bank on bangladeshilainen pankki, joka myöntää köyhille pieniä luottoja eli mikrolainoja ilman vakuuksia. Pankki myös ottaa vastaan talletuksia sekä tarjoaa muita pankkipalveluja. Se on mukana yritystoiminnassa muun muassa kangas-, puhelin- ja energia-alan yrityksissä. Grameen Bank ja sen perustaja Muhammad Yunus saivat yhdessä vuoden 2006 Nobelin rauhanpalkinnon "toiminnastaan luoda taloudellista ja sosiaalista kehitystä alhaaltapäin".
Perustaminen

Pankki on perustettu Bangladeshin nälänhädän aikana, vuonna 1974. Pankki syntyi siten, että Muhammad Yunus tapasi korinpunojanaisia, jotka eivät saaneet pyytämäänsä lainaa maan pankeista. Yunus lainasi itse 42:lle korinpunojalle yhteensä 27 USA:n dollarin verran rahaa ilman vakuuksia. Tällä pienellä alkupääomalla naiset pystyivät hankkimaan uusia työvälineitä ja punomaan koreja aikaisempaa vauhdikkaammin, ja he maksoivat lainan nopeasti takaisin.
Toimintatavat

Pankki toimii siten, että laina myönnetään viiden henkilön ryhmälle ilman takauksia. Yksi tai kaksi henkilöä kerrallaan ryhmässä saa lainan ryhmän päätöksen mukaisesti - ryhmän puheenjohtaja on viimeisenä vuorossa. Jos yksi heistä ei suoriudu lainasta, ryhmä ei saa jatkossa uusia lainoja. Tämä kannustaa ryhmää toimimaan taloudellisesti vastuuntuntoisesti. Elokuun 2006 tietojen mukaan 98,85 prosenttia asiakkaista maksaa mikroluottonsa.
Suurin osa asiakkaista (96 prosenttia) on naisia, päinvastoin kuin monen kehitysmaan suurten kaupallisten pankkien asiakaskunnasta. Toukokuuhun 2006 mennessä se oli antanut lainaa 6,39 miljoonalle lainaajalle.
Nykyisinkin köyhät ostavat pienillä lainoillaan kaupusteltavaa, maatalouseläimiä, ompelukoneita, polkupyörätakseja tai muuta päästäkseen alkuun. Näin moni on voinut vaihtaa kerjäämisen yrittämiseen. Moni on ostanut kännykän, jota vuokraamalla hän on alkanut ansaita ja samalla tarjonnut kotikyläläisilleen mahdollisuuden pitää yhteyttä sukulaisiinsa tai hoitamaan liikeasioita.
Grameen-"perheen" muu toiminta

Grameen-perheeseen kuuluu nykyisin pankin lisäksi muita yrityksiä. Grameen on myös alkanut varustaa kyliä sellaisella tietotekniikalla, jonka käyttö ei välttämättä vaadi lukutaitoa. Energia-alan yritys Grameen Shakti on levittänyt mm. aurinkopaneelien avulla sähköistämistä Bangladeshissa. Grameen Shakti on saanut vuoden 2007 Right Livelihood -palkinnon.
Yunuksen erottaminen ja verokiertoväitteet

Norjalainen dokumenttiohjelma kertoi keväällä 2011 pankin epäselvyyksistä ja väitti, että pankki kiertää veroja. Yunus erotettiin keväällä 2011 Grameen-pankin johdosta ja kerrottiin, että eroa edelsi tiettävästi kuukausia kestänyt poliittinen painostus. Samalla väitettiin, että Yunusin nimityksen yhteydessä vuonna 2000 rikottiin pankin sisäisiä sääntöjä. Syytökset todettiin kuitenkin myöhemmin perättömiksi.
Aiheesta muualla

Kotisivut
Köyhien pankin kasvu jatkuu, artikkeli Global.finland sivuilla 10.3.2006[vanhentunut linkki]
Rauhan palkinnon lehdistötiedote
Nobelin rauhanpalkinnon saajat
| --- | --- |
1901–1925: 1901: Dunant, Passy 1902: Ducommun, Gobat 1903: Cremer 1904: Kansainvälisen oikeuden instituutti 1905: Suttner 1906: Roosevelt 1907: Moneta, Renault 1908: Arnoldson, Bajer 1909: Beernaert, Paul Balluet d’Estournelles de Constant 1910: Kansainvälinen Rauhantoimisto 1911: Asser, Fried 1912: Root 1913: La Fontaine 1917: Punainen Risti 1919: Wilson 1920: Bourgeois 1921: Branting, Lange 1922: Nansen 1925: Chamberlain, Dawes
1926–1950: 1926: Briand, Stresemann 1927: Buisson, Quidde 1929: Kellogg 1930: Söderblom 1931: Addams, Butler 1933: Angell 1934: Henderson 1935: Ossietzky 1936: Lamas 1937: Cecil 1938: Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto 1944: Punainen Risti 1945: Hull 1946: Balch, Mott 1947: Kveekarit 1949: Boyd Orr
1951–1975: 1950: Bunche 1951: Jouhaux 1952: Schweitzer 1953: Marshall 1954: Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö 1957: Pearson 1958: Pire 1959: Noel‑Baker 1960: Lutuli 1961: Hammarskjöld 1962: Pauling 1963: Punainen Risti 1964: King 1965: Unicef 1968: Cassin 1969: Kansainvälinen työjärjestö 1970: Borlaug 1971: Brandt 1973: Kissinger, Lê 1974: MacBride, Satō 1975: Saharov
1976–2000: 1976: B. Williams, Corrigan 1977: Amnesty International 1978: Sadat, Begin 1979: Äiti Teresa 1980: Esquivel  1981: YK:n pakolaisapujärjestö 1982: Myrdal, García Robles 1983: Wałęsa 1984: Tutu 1985: Lääkärit ydinsotaa vastaan 1986: Wiesel 1987: Arias 1988: YK:n Rauhanturvaajat 1989: Dalai Lama 1990: Gorbatšov 1991: Suu Kyi 1992: Menchú 1993: Mandela, de Klerk 1994: Arafat, Peres, Rabin 1995: Pugwash-liike, Rotblat 1996: Belo, Ramos Horta 1997: Kampanja maamiinojen kieltämiseksi (ICBL), J. Williams 1998: Hume, Trimble 1999: Lääkärit ilman rajoja 2000: Kim
2001–: 2001: YK, Annan 2002: Carter 2003: Ebadi 2004: Maathai 2005: IAEA, ElBaradei 2006: Yunus, Grameen Bank 2007: Gore, IPCC 2008: Ahtisaari 2009: Obama 2010: Liu 2011: Gbowee, Johnson Sirleaf, Karman 2012: EU 2013: Kemiallisten aseiden kieltojärjestö 2014: Satyarthi, Yousafzai 2015: Tunisian kansallisen vuoropuhelun kvartetti 2016: Juan Manuel Santos 2017: International Campaign to Abolish Nuclear Weapons 2018: Murad, Mukwege 2019: Abiy 2020: Maailman ruokaohjelma 2021: Ressa, Muratov 2022: Bjaljatski, Memorial, Center for Civil Liberties 2023: Mohammadi 2024: Nihon Hidankyō
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  IdRef
Wetteri

| Wetteri Oyj |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: WETTERI
Perustettu:  1984
Perustaja:  Arto Tenhunen
Toimitusjohtaja:  Aarne Simula
Puheenjohtaja:  Markku Kankaala
Kotipaikka:  Oulu
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wetteri Oyj on Helsingin pörssissä listattu yhtiö, jonka päätoimiala on autokauppa. Wetteri tunnettiin vuoteen 2022 nimellä Soprano Oyj.
Soprano Oyj nimellä tunnettu yhtiö oli erikoistunut viestintään, verkkopalveluihin ja koulutukseen. Wetteri teki käänteisen listautumisen Helsingin pörssiin, kun Soprano hankki Wetteri-konsernin kokonaan omistavan Themis Holding Oy:n koko osakekannan. Muutoksen myötä joulukuussa 2022 Soprano Oyj:n nimi muuttui Wetteri Oyj:ksi ja yhtiön toimiala muuttui vastaamaan uutta päätoimialaa.
Konsernin koulutusliiketoiminta Informator Tieturi Group ja Management Institute of Finland MIF jatkavat omana kokonaisuutena osana Wetteri Oyj konsernia.
Historia

Soprano perustettiin vuonna 1984. Yhtiön toiminta alkoi mediavälitys- ja markkinointiviestintäpalveluiden tarjoamisella suurille suomalaisille idänkauppaa käyville yrityksille sekä idänkaupan ammattilehden julkaisutoiminnalla. Vuonna 1996 yrityksen toiminta jatkui teknologiapainotteisena mainos- ja viestintäalan yrityksenä Soprano Communications Oy -nimellä.
Yhtiö vaihtoi yhtiömuotoa julkiseksi osakeyhtiöksi vuonna 2000. Vuonna 2004 Soprano listautui Helsingin Pörssin Meklarien Listalle ilman erillistä osakeantia.
Tammikuussa 2014 Soprano siirtyi Nasdaq OMX Helsingin prelistalta pörssilistalle. Kaupankäynti Soprano Oyj:n osakkeilla Nasdaq OMX Helsingin pörssilistalla alkoi 7.1.2014. Samalla Soprano Oyj:n ICB -toimialaluokitus muuttui Viestintä -ylätoimialaluokasta (5500) Teknologia -ylätoimialaluokkaan (9500), yhtiötunnus muuttuu SOP:ksi ja osakkeen kaupankäyntitunnus muuttuu SOPRA:ksi.
Soprano Oyj:n nimenmuutos Wetteri Oyj:ksi tuli voimaan Nasdaq Helsingin INET-kaupankäyntijärjestelmässä 15.12.2022. Samalla tuli voimaan yhtiön kaupankäyntitunnuksen muutos SOPRA:sta WETTERI:ksi ja liikkeeseenlaskijatunnuksen muutos SOPRA:sta WETTER:ksi.