stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Roland Kuhn

Roland Kuhn (1912–2005) oli sveitsiläinen tutkija ja psykiatri. Hän on toiminut tuolloin baselilaisen lääkeyhtiön, J. R. Geigyn palveluksessa sekä Münsterlingenin psykiatrisen sairaalan uusien lääkeaineiden kokeilusta vastaavana lääkärinä. Kuhn yleni vuonna 1971 sairaalan johtavaksi lääkäriksi.
Koulutustaustansa tohtori Kuhn oli hankkinut Bernissä sekä Waldaun psykiatrisessa sairaalassa. Kuhn:in työssä yhdistyivät sekä orgaanisen kemian laaja osaaminen että humanismi. Roland Kuhn hallitsi myös freudilaisen psykoanalyysin. Hän kuului arvostettuun ”psykologiseen klubiin”, jonka kokouksiin hän osallistui Münsingenissa. Kuhn työskenteli sellaisten merkittävien henkilöiden, kuten Jacob Klaes:n, Max Müeller:n sekä Ludwig Binswanger:n kanssa.
Kuhn perehtyi tutkimustoiminnassaan alkuvaiheissaan aivoisen sähkötoiminnan mittaamiseen, jonka yhdeksi pioneeriksi hän tuli. Aivosähkökäyrät (EEG) olivat aikaisemmin tuntematonta aluetta.
Tieteellisen läpimurtonsa Kuhn suoritti tutkimalla uutta lääkeainetta, koodinimeltään "G22355". Valmiste nimettiin myöhempänä imipramiiniksi. Sitä kokeiltiin aluksi maanisiin ja psykoottisiin potilaisiin, joidenka oireita imipramiini pahensi. Kun samaa lääkettä kokeiltiin masennuspotilaisiin, saatiin aikaan positiivisesti dramaattisia hoitotuloksia, joita kuvailtiin "ihmeparanemisina". Tutkimustyö tapahtui imipramiinin osalta 1950-luvun alkuvuosista aina puoleenväliin saakka, eri esivaiheineen (G22150) kattaen tarkemmin vuosina 1950–1955. Vuonna 1958 annettiin uudelle, maailman ensimmäiselle erityisesti masennuksen hoitoon tarkoitetulle lääkevalmisteelle nimi Tofranil.
Ksylografia

Ksylografia (kreik. ksylon, puu ja graphein, piirtää) on puupiirros, joka on eräs grafiikan ja painotekniikan laji. Yleensä termillä tarkoitetaan englantilaisen Thomas Bewickin vuonna 1775 kehittämää erittäin sävykästä puupiirrosmenetelmää, jota käytettiin lähinnä kuvitustyössä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ksylografia Wikimedia Commonsissa
Krunnien saaristo

| Krunnien saaristo> Maantiede |
| --- | --- |
Sijainti:  65°23′N, 24°55′E
Merialue:  Perämeri
Saaria yht.:  14
Suurin saari:  Ulkokrunni
Muita saaria:  Isokivenletto, Kraasukka, Kraasukanletto, Maakrunni, Paska-Kraasukka, Pohjanletto, Raiska, Ristikari, Rytikari, Tasasenletto, Tyni,  Törö, Vatunginletto
Pinta-ala:  4579 ha km²
Valtio
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Pohjois-Pohjanmaa
Väestö
Väkiluku:  asumaton
Krunnien saaristo sijaitsee Perämerellä Iin edustalla. Se muodostuu Maakrunnin ja Ulkokrunnin saarista sekä niitä ympäröivistä pienemmistä saarista. Saariston lähimmät saaret ovat 11 kilometrin, kaukaisimmat 21 kilometrin päässä rannikolta.
Saaristo kuuluu Krunnien luonnonsuojelualueeseen, joka on yksityinen Maakrunni-säätiön hallinnoima suojelualue. Saaret rauhoitettiin virallisesti vuonna 1956, mutta ne ovat olleet epävirallisesti rauhoitusalueena vuodesta 1937 saakka.
Krunnien suojelualueeseen kuuluvat saaret ovat pääosan vuodesta maihinnousukiellossa. Saariston halki johtaa Oulun ja Kemin välinen 10 metrin laivaväylä.
Saaret

Krunnien saaristo jakaantuu neljään osaan. Pääsaari Ulkokrunni ja sitä ympäröivät pikkusaaret sijaitsevat lännessä. Ulkokrunnista kolmisen kilometriä pohjoiseen sijaitsee Pohjanletto-niminen kolmen pienen saaren ryhmä. Idässä sijaitsee saariston toiseksi suurin saari Maakrunni sekä Ristikari. Etelässä ovat Kraasukka, Paska-Kraasukka ja Tasasenletto.
Saariston läntisin saari, pääsaari Ulkokrunni on toiminut pitkään luotsiasemapaikkana. Saaren itäisimmässä kärjessä sijaitsee vuonna 1874 valmistunut F. W. Lüchoun suunnittelema 29,6 metriä korkea Ulkokrunnin pooki. Pooki korvasi 1841 samaan paikkaan rakennetun 9,6 metrin korkuisen rakennelman jota oli pystytetty apumittauspisteeksi Struven ketjun meridianimittaukseen. Saaren vanha luotsiasema toimii nykyisin Oulun yliopiston Perämeren tutkimusaseman tiloina.
Aiheesta muualla

Pieni saari, mutta sitäkin painavampi historia, Ylen uutiset 2.5.2017
Metsästäjien rauhoitusajatuksesta syntyi sukupuuton uhkaamien lintujen menestystarina, Ylen uutiset 27.4.2017
Reet Krusten

| Reet Krusten |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. maaliskuuta 1934
Kuollut: 20. kesäkuuta 2021 (87 vuotta)
Kansalaisuus:  Viro
Vanhemmat:  isä Erni Krusten
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Reet Krusten (vuosina 1957–1968 Reet Lindström; 11. maaliskuuta 1934 Tallinna – 20. kesäkuuta 2021) oli virolainen kirjallisuustutkija. Hän oli erikoistunut lastenkirjallisuuteen. Hänen tieteellisiä artikkeleitaan on julkaistu myös venäjäksi, suomeksi ja saksaksi. Hän asui Tartossa ja työskenteli työvuosinaan kirjastonhoitajana.
Reet Krustenin isä oli kirjailija Erni Krusten. Reet Krusten oli vuosina 1957–1968 naimisissa toimittaja Voldemar Lindströmin kanssa. Hänellä on kaksi lasta. Molemmat hänen lapsensa työskentelevät Tarton Vanemuine-teatterissa: Anu Tonts on näytelmäkirjailija ja Keiu Kaljujärv on henkilöstöjohtaja. Reet Krustenin toinen puoliso oli kirjallisuuden tutkija Ülo Tonts vuodesta 1969 kuolemaansa asti.
Teokset

Reet Krusten & Aija Janelsina-Priedite & Kestustis Urba: Barnboksgrannar : barnlitteraturen i Baltikum. Rabén & Sjögren, Tukholma 1997.
Reet Krusten & Krista Kumberg & Mare Müürsepp & Mari Niitra & Hille Ojala & Jaanika Palm & Malle Reidolv & Ave Tarrend: Lastekirjanduse sõnastik. Viron lastenkirjallisuuden tiedotuskeskus, Tallinna 2006.
Eesti lasteluule kuldraamat. TEA Kirjastus, Tallinn 2008, 288 lk; ISBN 9789985717387
Hando Runnel : kirjandusnimestik
Hundi silmas : romaani
Mineviku jahil : romaani
Poisid, koerad ja teised toredad. Ilmamaa, Tartu 1995. ISBN 9985821351
Aiheesta muualla

Reet Krusten, Kommentaar: Lastekirjanduse uurimisest. Postimees 11.1.2004.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki 
Muut:  IdRef
Max Kronqvist

Max August Kronqvist
Max August Kronqvist (12. heinäkuuta 1894 Pietarsaari – 25. kesäkuuta 1916 Latvia) oli suomalainen jääkäri.
Perhetausta

Hänen vanhempansa olivat työmies August Vilhelm Kronqvist ja Ida Augusta Wörgren.
Opinnot ja harrastukset

Hän kävi kansakoulun ja Pietarsaaren käsityökoulun. Vapaa-aikanaan hän oli kova urheilumies ja perustikin aikanaan urheiluseura Sportin, minkä johtokunnan jäsenenä hän myös toimi. Hän oli myös Jakobstads brottningsklubb-nimisen painiseuran perustaja.
Jääkärikausi

Kronqvist työskenteli tehdastyöläisenä Pietarsaaressa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 11. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, missä hän koki kohtalonsa joutumalla omalla vartiovuorollaan vihollisen kovaan rumputuleen 25. kesäkuuta 1916 ja menehtyi samalla saamiinsa haavoihin. Kuollessaan hän oli naimaton. Kronqvist haudattiin Gallingin sotilashautausmaahan. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
Jääkärimerkki
Krytšau

| Krytšau, Kritšev (Крычаў, Кричев) |
| --- | --- |
 Ruhtinas Potjomkinin palatsi
 vaakuna
 Krytšau, Kritšev
 Koordinaatit: 53°44′29″N, 31°42′42″E 
Valtio:   Valko-Venäjä
Alue:  Mahiljoun alue
Perustettu:  1136 (maininta)
Korkeus:  135–175 m
Väkiluku (10/2009):  27 202
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 www.krichev.mogilev-region.by 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Krytšau (valkoven. Крычаў, ven. Кричев, Kritšev) on kaupunki ja hallinnollinen piiri Mahiljoun alueen itäosissa Valko-Venäjällä. Kaupungissa asui viimeisen väestönlaskennan mukaan 27 202 ja koko hallintopiirissä 35 133 henkeä (10/2009). Krytšau sijaitsee Dnepr-joen sivuhaaran Sožin länsirannalla, linnuntietä 95 kilometriä maakuntakeskuksen Mahiljoun (Mogilev) itäpuolella. Koillisessa Krytšaun piirin naapurina on Venäjän Smolenskin alue; valtakunnanrajalle on alle 10 kilometriä kaupungin rautatieasemalta.
Viralliselle raja-asemalle on kaupungista maanteitse (kantatietä P43) ja rautateitse lyhimmillään noin 40 kilometriä. Krytšau on rautateiden risteysasema; raiteet johtavat sieltä niin Oršaan ja Mahiljouhun kuin kahteen suuntaan Venäjällekin.
Kaukokulkeumana levinneen cesium-137:n aiheuttama aktiivisuus Krytšaun lounaispuolella sijaitsevan Tšernobylin voimalan ympäristössä.
Valko-Venäjän kaakkoisosiin kuuluvana alueena alueen talouselämä ja maatalous ovat kärsineet merkittävästi  Tšernobylin ydinvoimalakatastrofin vaikutuksista. Korkeita hitaasti puoliintuvan cesium-137 -pitoisuuksia näkyi vielä vuoden 1996 kymmenvuotiskartassa muun muassa Krytšaun kaupungin lounaispuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Krytšau Wikimedia Commonsissa
Lyhyt kuvaus kaupungista (BYcity.org) (englanniksi)
Kaupunkikartta (BYcity.org) (venäjäksi)
WikiMapia karttalinkki Krytšaun kaupunkiin, kohteiden selitykset pääosin (venäjäksi) tai (englanniksi)
Kuvia joistain Krytšaun rakennuksista (venäjäksi)
Kuvia Krytšaun rakennuksista (englanniksi) (radzima.org)
Katsaus Karytšaun alueen historiaan (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kriitikko

J. V. Snellman oli paitsi valtiomies ja filosofi, myös toimittaja ja taidekriitikko. Oskar Nylanderin maalaama muotokuva vuodelta 1849.
Kriitikko (kreikan sanasta κριτικός, ”erittelytaitoinen”) eli arvostelija tutkii ja arvottaa jotakin yksittäistä taiteen tai kulttuurin alaa tai useampia aloja. Kriitikoksi kutsutaan usein myös henkilöä, joka arvostelee jotakin ilmiötä toistuvasti.
Sanat kriitikko ja kritiikki viittaavat tavallisesti jonkun henkilön valitseman alan tai alojen järjestelmälliseen tutkimukseen. Niillä tarkoitetaan yleensä tähän työhön omistautumista, pikemminkin kuin vain henkilökohtaisten mielipiteiden lausumista.
Suomalaisen kritiikin historiasta voi mainita esimerkiksi J. V. Snellmanin ja Zachris Topeliuksen, jotka molemmat toimivat aikoinaan kriitikoinakin osana toimittajan töitään. Kriitikot alkoivat toimia Suomessa 1800-luvulla, mutta vasta 1900-luvun alussa alkoivat vaikuttaa ensimmäiset ammatti- tai ammattimaisesti toimivat kriitikot sanomalehdissä.
Kriitikko saattaa erikoistua jonkin taiteenalan tutkimiseen ja kritiikkiin, tai hän saattaa valita kritiikkinsä kohteeksi useita taiteenaloja. Taidekriitikot kirjoittavat tavallisesti sanomalehtiin, aikakauslehtiin tai muihin julkaisuihin, kirjoihin tai verkkosivuille.
Suomessa on vain muutamia päätoimisia kriitikoita. Suurin osa työskentelee avustajina sanomalehdissä tai muissa julkaisuissa muun työnsä ohella. Suomen arvostelijain liitto ilmoittaa verkkosivullaan, että sillä on lähes tuhat jäsentä. Järjestö on jakautunut jaoksiin eri taiteenalojen mukaan, joita ovat elokuva, kirjallisuus, kuvataide, musiikki sekä tanssi ja teatteri.
Yleisradion elokuussa 2008 julkaiseman Taloustutkimuksella teettämässä kyselyssä kulttuuriammateista vähiten arvostettuja ovat lausuntataiteilija, underground-taiteilija, kulttuuritoimittaja, taidegalleristi ja kriitikko. Kyselyn arvostetuimpia olivat kirjailija, näyttelijä, klassisen musiikin säveltäjä, elokuvaohjaaja, kapellimestari ja taidemaalari.
(Kuvataidekriitikkoja käsitellään artikkelissa Taidekritiikki, kirjallisuuskriitikkoja artikkelissa Kirjallisuuskritiikki ja elokuvakriitikoita artikkelissa Elokuvakritiikki.)
Musiikkikritiikki > Ulkomaisia musiikkikriitikoita

| --- | --- |
 Theodor W. Adorno, kirjallisuus, estetiikka, musiikki, Saksa 1920-luvulta  Hector Berlioz, kirjallisuus, musiikki Ranska 1828 alkaen  Eduard Caudella, musiikki, Romania 1800-luku  Claude Debussy, musiikki, Ranska 1862–1918  Alfred Einstein, Saksa, Zeitschrift für Musikwissenschaft 1918, Münchner Post, Berliner Tageblatt 1927, USA  Eduard Hanslick, musiikki, Itävalta-Unkari 1800-luku  Joachim Kaiser, Saksa 1951, Süddeutsche Zeitung 1959 alkaen  E. T. A. Hoffmann (Johannes Kreisler), kirjallisuus, musiikki, Saksa, Allgemeine musikalische Zeitung 1808 alkaen  Max Kalbeck, Saksa, Schlesische Zeitung 1875 Itävalta, Allgemeine Zeitung 1880, Neue Wiener Tagblatt 1886–1921 :   Friedrich Nietzsche, kirjallisuus, musiikki, kulttuuri, Saksa 1880 alkaen  Ezra Pound, kirjallisuus, kuvataide, musiikki, Yhdysvallat, Englanti, Italia 1909–1972  Romain Rolland, Musiikkikriitikko, Ranska  Johann Adolph Scheibe, musiikki, Saksa, Tanska 1700-luku  Robert Schumann, Saksa, Allgemeine musikalische Zeitung 1831, Neue Zeitschrift für Musik 1834  Hans Heinz Stuckenschmidt, Saksa, Böömi 1920, Berliner Zeitung am Mittag 1929, Neuen Zeitung 1947  Pjotr Tšaikovski, Venäjä, 1871 alkaen
Musiikkikritiikki > Tunnettuja suomalaisia musiikkikriitikoita

| --- | --- |
 Heikki Aaltoila, musiikkiarvostelija, Ylioppilaslehti 1932–1936, Ajan Suunta 1936–1943, Uusi Suomi 1943–1986  Jussi Ahlroth  Atte Blom, musiikkikriitikko, Huvfudstadsbladet 1965 alkaen, Rytmi, Rondo  Karl Flodin, musiikkikriitikko, Hufvudstadsbladet 1879 ja 1881, Helsingfors 1882, Aftonposten 1899, Nya Pressen 1883, 1885–1898, 1900 ja 1906–1908, La Plata (Buenos Aires) 1908–1921, Euterpe 1901–1905, Helsingfors-Posten 1900–1905  Seppo Heikinheimo, musiikkikriitikko, Uusi Suomi 1957, 1959–1963, Helsingin Sanomat 1963–1997  Olli Hämäläinen, musiikkikriitikko Muusikko 1951–1957, Rytmi 1949–1959, Suosikki 1959–1960  Axel Gabriel Ingelius, musiikkikriitikko, Borgå Tidning, Eos, Helsingfors Tidningar, Morgonbladet, Åbo Tidningar ja Åbo Underrättelser, aktiivisimmillaan 1840– ja 1850-luvut  Evert Katila, musiikkiarvostelija, Päivälehti 1896–1899, Uusi Suometar 1899–1918, Helsingin Sanomat 1919–1942  Uuno Klami, musiikkiarvostelija, Iltalehti ja Ajan Sana 1930, Uusi Suomi 1931, Helsingin Sanomat 1932–1959  Heikki Klemetti, musiikkikriitikko, Säveletär 1907, Suomen musiikkilehti 1930, 1933–1946, Uusi Suomi 1919–1945 :   Taneli Kuusisto, musiikkikriitikko, Ylioppilaslehti, Helsingin Sanomat, Ajan Sana, Suomenmaa, Uusi Suomi, Musiikkitieto, Kirkkomusiikki, Musiikki.  Leevi Madetoja, musiikkiarvostelija, Helsingin Sanomat 1916–1932  Lauri Otonkoski, musiikkikriitikko, Helsingin Sanomat  Selim Palmgren, musiikkiarvostelija Hufvudstadsbladet 1930–1951  Erkki Salmenhaara, musiikkikriitikko, Ylioppilaslehti 1959–1961, Kauppalehti 1962–1963, Helsingin Sanomat 1963–1972  Erik Tawaststjerna, musiikkikriitikko, Finsk Tidskrift 1943–1951, SNS-Kansan Sanomat 1945–195, Svenska Demokraten 1949–1950, Hufvudstadsbladet 1956–1957, Suomalainen Suomi 1956–1957, Helsingin Sanomat 1957–1989  Zachris Topelius  Karl Fredrik Wasenius (Bis), musiikkiarvostelija, Hufvudstadsbladet  Harri Wessman, musiikkikriitikko  Martin Wegelius, musiikkiarvostelija, kirjallisuusarvostelija Helsingfors Dagblad (X ja M. W.) 1869–1871, 1874–1875  Martti Vuorenjuuri, Helsingin Sanomat 1950-luku  Susanna Välimäki, musiikkikriitikko, Musiikki, Yle
Teatteri- ja tanssikritiikki > Ulkomaisia teatteri- ja tanssikriitikoita

Klaus Mann, kirjallisuus, teatteri, Saksa, Yhdysvallat 1924–1949
Teatteri- ja tanssikritiikki > Tunnettuja suomalaisia teatterikriitikoita

| --- | --- |
 Eliel Aspelin-Haapkylä, teatteri- kuvataide- ja kirjallisuuskriitikko, Kirjallinen Kuukausilehti, Morgonbladet, Valvoja, Aika ja Uusi Suometar  Heikki Eteläpää, teatteri ja elokuvakriitikko, Etelä-Saimaa 1944–1946, Savon Sanomat 1946, Teatteri 1946–1950, Ilta-Sanomat 1956–1960, Uusi Suomi 1960-1989  Rafael Hertzberg, kirjallisuus- teatteri- ja taidekriitikko Helsingfors Dagblad 1875–1888, kirjallisuuskriitikko Hufvudstadsbladet 1890 alk.  Raoul af Hällström, teatteri- ja tanssikriitikko, Svenska Pressen 1944–, Nya Pressen 1923–1965, Filmiaitta 1930–1932, Filmnytt 1934, Uusi Suomi 1946–, Filmitähti 1949–1951, Helsingin Sanomat 1965–1975  Jukka Kajava, teatterikriitikko, Helsingin Sanomat 1967–2005  Eeva Kauppinen, teatteri- ja tanssikriitikko, Kaleva 1984 alk.  Hans Kutter, elokuvakriitikko Hufvudstadsbladet 1936–1946, teatterikriitikko 1946–1969 :   Sylvi-Kyllikki Kilpi, kirjallisuus- ja teatterikriitikko, Kansan Lehti 1923–1932   Kaisu Mikkola, Kaleva 1963  Maija Savutie-Myrsky, teatteri- ja kirjallisuuskriitikko, Kansan Lehti 1937–1941, Suomen Sosialidemokraatti 1943–1944, Vapaan Sana 1948–1957, Kansan Uutiset  Anna-Maria Tallgren, teatteri- ja kirjallisuuskriitikko, Helsingin Sanomat 1910–1925, Valvoja 1918–1925  Viljo Tarkiainen, teatteri- ja kirjallisuuskriitikko, Uudenmaa 1902–1903, Valvoja 1903–1907, Helsingin Sanomat 1904–1916, 1918–1920, Uusi Suometar 1916–1918  Sole Uexküll, teatteri- ja kuvataidekriitikko, Elanto-lehti 1945, Suomalainen Suomi, Kuva, Maakansa, Helsingin Sanomat 1949–1977  Marjatta Väänänen, teatterikriitikko 1949–1972   Thomas Warburton, kirjallisuus- ja teatteriarvostelija, Finsk Tidskrift 1943, Nya Argus 1949–1975
Kirjallisuutta

Kriittinen piste : Tekstejä kritiikistä 2018. Toim. Ville Hänninen. Helsinki : Suomen arvostelijain liitto ry, 2018. ISBN 978-951-96795-6-3.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Pekka Vähäkangas, Snellmanin taidekritiikin luonne. (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive)
Työministeriö: Kriitikko
Filmiarvostelija Jerker Eriksson Kriitikko ja sensori muistelee, Ylen elävä arkisto.
Tatu Vaaskivi kriitikkona, Oulun kaupunginkirjasto (Arkistoitu – Internet Archive)
Junio Kimanen, Katsaus musiikkikritiikin historiaan, Amfion.fi 28.3.2007
Estetiikka ja taidefilosofia
| --- | --- |
Aiheet:  Taidekäsitys  Estetismi  Esteettinen arvostelma  Esteettinen kontemplaatio  Esteettinen relativismi  Maku  Tyyli 
Estetiikan teoriat:  Imitaatio  Institutionaalinen taideteoria  Mimesis  Reseptioestetiikka  Symptomaattinen taideteoria 
Esteettiset kategoriat:  Kauneus  Ylevä  Pittoreski 
Sovellettu estetiikka:  Clauden lasi  Musiikkifilosofia  Myyttikritiikki  Ympäristöestetiikka  Taidepsykologia 
Taidefilosofit:  Alexander Gottlieb Baumgarten  Arthur Danto  George Dickie  Nelson Goodman  Hegel  Yrjö Hirn  Immanuel Kant  Aarne Kinnunen  Wilhelm Worringer 
Artikkeleita aiheesta:  Abjektio  Aihe  Alkuperäisyys  Appropriaatio  Arvostelu  Autenttisuus  Arvostelija  Esittävä taide  Formalismi  Kertomus  Kitsch  Korkeasta tyylistä  Motiivi  Pastissi  Pastoraali  Representaatio  Reproduktio  Samastuminen  Taidemaailma  Taidetta taiteen vuoksi
Krymsk

| Krymsk (Крымск) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Krasnodarin aluepiiri Venäjällä, alla kaupungin sijainti aluepiirissä
 Krymsk
 Koordinaatit: 44.93584°N, 37.98823°E 
Valtio:  Venäjän federaatio
Feneraatiopiiri:  Eteläinen
Federaatiosubjekti:  Krasnodarin aluepiiri
Väkiluku (2010):  57 382
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  353380- 353389
Suuntanumero(t):  +7 86131
 
 admkrai.kuban.ru/city/krimsk/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Krymsk (ven. Крымск) on Venäjällä Krasnodarin aluepiirissä sijaitseva kaupunki. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 57 382.
Kaupungin pohjoispuolella sijaitsee Krymskin lentotukikohta.
Heinäkuun 2012 tulvat

Vuoden 2012 heinäkuun 6.-7. päivinä Krasnodarin aluepiirin länsiosiin osui harvinaisen voimakkaita rankkasateita. Tämä synnytti myös äkkitulvia joihinkin jokiuomiin. Krymskin kaupunkiin äkkitulva iski 7. heinäkuuta kello kahden tienoilla aamuyöllä. Kaupungin lounaispuolisilta vuorilta alkunsa saavan, kaupungin keskustan läpi koilliseen Varnavinskojen tekoaltaaseen laskevan  Adagum-joen vedenpinta nousi jopa 7 metriä tavanomaista korkeammalle tasolle. Tässä luonnonkatastrofissa kuoli yli 150 kaupungin tai lähiseudun asukasta.
Aiheesta muualla

Death Toll from S. Russia Floods Tops 70 (2012-07-07) (englanniksi)  (rian.ru)
Putin Arrives In Floods-Hit Krasnodar Region (2012-07-07) (englanniksi) (rian.ru)
Criminal Probe Launched into Mass Deaths by Flooding in South Russia (2012-07-08) (englanniksi) (rian.ru)
Due West: Political Aspects of Russian Floods (2012-07-11) (englanniksi) (rian.ru)
Putin Arrives in Flood-Damaged Krymsk Again (2012-07-15) (englanniksi) (rian.ru)
Journalist Claims Fired Over Krymsk Report - Paper (2012-07-23) (englanniksi) (rian.ru)
Flood Town Authorities Falsified Emergency Order - Investigators  (2012-07-25) (englanniksi) (rian.ru)
The Flood (documentary video) (englanniksi) (rt.com)
Tulvan valtaamaa Krymskin kaupunkia
Reunavaikutus

Reunavaikutus on ilmiö, joka näkyy biodiversiteetissä siten, että ekosysteemien raja-alueella laji- ja yksilömäärä on runsaampi kuin kummankaan ekosysteemin sisällä. Reunavaikutuksen vaikutus voi käydä ilmi myönteisesti lajirunsauden kasvuna, mutta se kaventaa esimerkiksi pienillä luonnonsuojelualueilla suojeltavien lajien elinmahdollisuuksia.
Reunionit

Reunionit (ransk. réunion < alkuliite re, uudelleen ja lat. ūnus, yksi) olivat saksalaisia alueita, jotka Ludvig XIV 1679–1681 yhdisti Ranskaan reunionikamarien päätöksiin nojautuen. Alueet sijaitsivat Lothringenissa, Elsassissa ja Franche-Comtéssa. Reunionikamarit olivat Ludvig XIV:n 1679–1680 asettamia tuomioistuimia, jotka tutkivat mitkä alueet olivat olleet yhteydessä Ranskan 1648–1679 tehtyjen rauhansopimusten perusteella saamiin alueisiin. Tukeutuen Westfalenin rauhan epäselviin määräyksiin, saksalaisia uhkaavaan turkkilaisvaaraan ja väkivaltaan Ranska anasti yli 600 aluetta pääosin Saksalta, mutta myös Espanjan Alankomaista. Yhdeksänvuotisen sodan päättäneessä Rijswijkin rauhassa Ranska sitoutui palauttamaan osan alueista, mutta sen haltuun jäivät muun muassa Elsass ja Strasbourg.
Kreikan pimeät vuosisadat

Kreikan pimeät vuosisadat ovat mykeneläisen kulttuurin tuhoutumisen ja antiikin kreikkalaisen kulttuurin muotoutumisen välinen aikakausi noin 1100–900/800 eaa. Se oli levotonta aikaa, jolloin kulttuuri taantui, väestö väheni, yhteisöt köyhtyivät ja kirjoitustaito katosi. Samaan aikaan Kreikka siirtyi pronssikaudelta rautakaudelle.
Pimeät vuosisadat ovat saaneet nimensä siitä, että aikakausi tunnetaan sitä edeltänyttä ja seurannutta aikaa huonommin. Ajalta on säilynyt vain arkeologista aineistoa, ja sitäkin muita kausia huonommin, sillä rakennuksia ei kaudella tehty kivestä. Esineistöstä tunnetaan pääasiassa keramiikkaa. Kirjoitustaidon puuttumisen vuoksi ajalta ei myöskään ole kirjallista aineistoa. Toisaalta uudempi arkeologinen tutkimus on lisännyt tietämystä ajasta huomattavasti, minkä seurauksena nimitystä ”pimeät vuosisadat” on myös arvosteltu tutkijoiden parissa. Aikaa voidaan kutsua myös Kreikan varhaiseksi rautakaudeksi.
Arkeologisten kausien mukaan pimeät vuosisadat voidaan jakaa kahteen osaan. Mykeneläisen kulttuurin romahdusta välittömästi seurannut aika noin 1100–1050 eaa. tunnetaan submykeneläisenä kautena. Kreetalla sitä vastaa subminolainen kausi. Näitä seurasi noin 1050–900 eaa. protogeometrinen kausi. Joskus pimeiden vuosisatojen katsotaan jatkuvan vielä tätä seuranneelle varhaiselle geometriselle kaudelle noin 900–800 eaa., tai käsittävän lähes koko geometrisen kauden ainakin noin vuoteen 776/750 eaa. saakka.
Monet suuret mykeneläisaikojen suuret keskukset kuten Mykene, Knossos ja Pylos romahtivat kauden alussa, ja ulkomaankauppa taantui. Kaupunkien tuhon syynä pidetään monesti vieraiden valloittajien saapumista maahan. Vieraat valloittajat saattoivat olla merikansoja tai doorilaisia. Osan kaupungeista saattoivat kuitenkin hävittää katovuodet, maanjäristykset, sisäiset levottomuudet tai kaupunkien väliset keskinäiset sodat. Rauta saapui aiemman pronssin tilalle pimeän kauden alussa. Alussa jäljelle jääneitä keskuksia johti soturiaateli. Kauden keramiikka oli submykeneläistä, protogeometristä ja geometristä keramiikkaa. Kausi päättyi antiikin Kreikkalaisen kulttuurin nousuun, mikä näkyy muun muassa polisten eli kreikkalaisten kaupunkivaltioiden synnyssä sekä aakkoskirjoituksen käyttöönotossa.