stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kristillisdemokraattien Varsinais-Suomen piiri
Paikallisosastot

Auralaakso
Kaarina-Parainen
Laitila
Lieto
Saviseutu
Naantali
Peimari (Paimio, Sauvo)
Raisio
Salon seutu
Somero
Turku
Vakka-Suomi
Poliitikot > Kansanedustajat

Sauli Hautala (1975–1982, 1987–1990)
Ismo Seivästö (1991–1995, 1999–2003)
Sari Essayah  (2003–2007)
Poliitikot > Aluevaltuutetut

Jukka-Pekka Kuokkanen (2022→)
Jouni Lehikoinen (2022→)
Vaalihistoria > Eduskunta

| Vaalit | Kannatus> Äänet | Kannatus>  % | Paikat | +/– |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1975 |  |  | 1 / 16 |  |
| 1979 |  |  | 1 / 17 |  0 |
| 1983 | 7 208 | 2,9 % | 0 / 17 |  1 |
| 1987 | 4 378 | 1,8 % | 1 / 17 |  1 |
| 1991 | 4 704 | 2,0 % | 1 / 17 |  0 |
| 1995 | 4 585 | 1,9 % | 0 / 17 |  1 |
| 1999 | 5 436 | 2,3 % | 1 / 17 |  1 |
| 2003 | 9 597 | 3,9 % | 1 / 17 |  0 |
| 2007 | 11 377 | 4,7 % | 0 / 17 |  1 |
| 2011 | 7 540 | 2,9 % | 0 / 17 |  0 |
| 2015 | 6 319 | 2,4 % | 0 / 17 |  0 |
| 2019 | 5 121 | 1,9 % | 0 / 17 |  0 |
| 2023 | 7 861 | 2,8 % | 0 / 17 |  0 |
Vaalihistoria > Kuntavaalit

| Vuosi | Valtuutetut | Äänet | Äänet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1976 | 21 | 5 748 | 2,5 % |
| 1980 | 20 | 6 907 | 2,9 % |
| 1984 | 20 | 5 295 | 2,3 % |
| 1988 | 18 | 4 922 | 2,1 % |
| 1992 | 21 | 5 637 | 2,4 % |
| 1996 | 16 | 4 242 | 2,0 % |
| 2000 | 17 | 4 455 | 2,2 % |
| 2004 | 24 | 5 006 | 2,3 % |
| 2008 | 20 | 6 494 | 2,8 % |
| 2012 | 16 | 5 193 | 2,3 % |
| 2017 | 17 | 6 996 | 3,0 % |
Vaalihistoria > Eurovaalit

| Vuosi | Äänet | Äänet |
| --- | --- | --- |
| 1996 | 3 198 | 1,6 % |
| 1999 | 1 950 | 1,9 % |
| 2004 | 4 553 | 3,1 % |
| 2009 | 6 880 | 4,7 % |
| 2014 | 7 386 | 4,9 % |
Alavuden taistelu

Alavuden taistelu käytiin Suomen sodan aikana 17. elokuuta 1808 Alavuden kirkon lähistöllä Etelä-Pohjanmaalla. Vastakkain olivat kenraalimajuri Adlercreutzin 4 000 miehen ruotsalais-suomalaiset joukot sekä 2 500 miehen venäläisosasto, jota johti ruotsalaissyntyinen eversti Eriksson. Kahtena osastona hyökänneet ruotsalais-suomalaiset joukot tekivät metsämaastossa onnistuneen saarrostuksen, löivät venäläiset joukot hajalle taistelussa ja lähtivät takaa-ajoon työntäen vihollisen Virtoja kohti. Pääsuunnassa joukkoja komensi kenraali Cronstedt ja saarrostavaa joukko-osastoa kenraalimajuri Gripenberg. Ruotsalais-suomalaiset joukot
Muistopatsaat

Taistelun kaksi muistopatsasta sijaitsevat Muistojen kappelin alueella Alavudella. Obeliski pystytettiin paikalle salaa 17. elokuuta 1881 ja sen suunnitteli ratainsinööri Norrmen. Tykinputkea muistuttava toinen muistopatsas oli alun perin valettu Tampereella vuonna 1869, mutta kun venäläiset viranomaiset kielsivät sen pystyttämisen patsas jouduttiin piilottamaan lähes 50 vuoden ajaksi erääseen ranta-aittaan Visuvedelle. Nykyiselle paikalleen se pystytettiin 17. elokuuta 1925.
Aiheesta muualla

Voittosarjan viimeinen, Hakkapeliitta, 15.08.1933, nro 33, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Alavuden taistelun muistomerkin ihmeelliset vaiheet, Hakkapeliitta, 04.04.1939, nro 14-15, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen sota
| --- | --- |
Taistelut: Ahvenanmaan kansannousu • Ahvenanmaan valtaus • Alavuden taistelu • Aron kahakka • Gotlannin miehitys • Helsinginrannan maihinnousu • Hörneforsin taistelu • Jauhiaisen salmen taistelu • Juuttaan taistelu • Jynkän taistelu • Kalmalahden taistelu • Kanttin kapina • Karstulan taistelu • Kauhajoen kapina • Kauhajoen taistelu • Kokkonevan taistelu • Koljonvirran taistelu • Kuopion valtaus • Lapuan taistelu • Lemun taistelu • Lintulahden taistelu • Nummijärven taistelu • Oravaisten taistelu • Palvan meritaistelu • Parjakannevan taistelu • Pitsundin taistelu • Pulkkilan taistelu • Pyhäjoen taistelu • Pälkjärven taistelu • Revonlahden taistelu • Rothin ja Spoofin sissiretki • Ruonan taistelu • Samelinlakson taistelu • Sandön taistelu • Siikajoen taistelu • Svartholman piiritys • Toivalan taistelu • Uumajan valtaus • Vaasan taistelu • Venäläiskivi • Viaporin piiritys • Vornan taistelu
Muuta: Haminan rauha • Kainuun sopimus • kansannousut • Lohtajan aselepo • Olkijoen aselepo • Ruotsin vallankaappaus 1809 • Suomen lähetyskunta
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav
Joseph Merrick

Joseph Merrick noin 27-vuotiaana vuonna 1889.
Joseph Carey Merrick (5. elokuuta 1862 – 11. huhtikuuta 1890) oli viktoriaanisen ajan Englannissa elänyt mies, joka tunnettiin epämuodostumiensa vuoksi nimellä ”Elefanttimies”.
Elämä

Merrick syntyi Leicesterissä kolmilapsisen perheen esikoisena. Hänessä alkoi näkyä epämuodostumia noin kolmevuotiaana. Hänen äitinsä kuoli pojan ollessa 11- tai 12-vuotias, ja noin 15–16-vuotiaasta alkaen hän asui köyhäintalossa, oli kengänkiillottaja kaduilla ja sai kuulla paljon pilkkaa työssään. Hän vietti suurimman osan elämästään sirkuksen vetonaulana. Myöhemmin hän saavutti rujon ulkomuotonsa vuoksi ihmisten ja jopa kuningatar Viktorian myötätunnon. Epämuodostuneiden ihmisten esitteleminen kuitenkin kiellettiin 1886.
Merrickiä hoitanut lääkäri Frederick Treves otti tämän hoiviinsa vuonna 1886. Siitä alkaen hän eli lahjoitusvarojen varassa, ja Treves saattoi jopa laajentaa sairaalaansa yläluokan runsaan tuen ansiosta. Walesin prinssi Edvard (tuleva kuningas Edvard VII) vieraili tapaamassa Merrickiä ja piti tähän säännöllisesti yhteyttä.
Merrick nukkui yleensä istuma-asennossa pystyäkseen hengittämään. Hän kuoli 11. huhtikuuta 1890 laskettuaan päänsä tyynylle, jolloin hänen niskansa murtui.
Sairaus

Merrickin uskotaan kärsineen Proteus-oireyhtymästä, joka on perinnöllinen epämuodostumia aiheuttava sairaus. Tämä diagnoosi tehtiin vasta 1970-luvulla. Merrickin elinaikana lääkärit uskoivat hänen sairastavan elefantiaasia eli elefanttitautia. Merrickin luurankoa säilytetään Royal London Hospitalissa.
Tutkijat ovat selvittäneet Proteus-oireyhtymästä kärsivien geenimuutoksia ja geenimutaation osuutta taudin syntyyn. Yhdysvaltalaisen National Genome Research -instituutin tutkijat löysivät sairastuneissa kudoksissa mutaation geenissä AKT1. Tutkijoiden tarkoituksena on varmistaa vielä Merrickin jäännöksistä, sairastiko hän Proteus-sairautta.
Filmatisoinnit

David Lynch on ohjannut Merrickin elämään löyhästi perustuvan elokuvan Elefanttimies (1980), jossa häntä näyttelee John Hurt.
Muuta

Yhdysvaltalainen progressive metal -yhtye Mastodon on omistanut kappaleet ”Elephant Man”, ”Joseph Merrick” ja ”Pendulous Skin” Merrickille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Elephant Man (Arkistoitu – Internet Archive), Rotten.com
The Elephant Man's Bones Reveal Mystery (Arkistoitu – Internet Archive), About.com / Rare Diseases
The Curse of Elephant Man (Arkistoitu – Internet Archive), Discovery Healt
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Muut:  SNAC  IdRef
Vöyrin Elim-seurakunta

| Vöyrin Elim-seurakunta> Elimförsamlingen i Vörå |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  helluntaiherätys
Perustettu:  28. lokakuuta 1933
Liitetty:  1995
Liitettiin:  Vöyrin vapaakirkkoseurakunta
Pääkirkko:  Rökiö, Vöyri
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vöyrin Elim-seurakunta (ruots. Elimförsamlingen i Vörå) oli vuosina 1933–1995 Vöyrillä toiminut helluntaiseurakunta. Seurakunta perustettiin 28. lokakuuta 1933 17 hengen voimin ja seurakunnan johtaja oli Sigfrid Vinberg. Seurakunnan muita johtajia olivat Gideon Claesson, Roland Bengtson, Karl-Gustav Svens, Rafael Kecklund, Bjarne Forsén, Levi Solborg ja Håkan Nitovuori.
Vöyrillä oli ollut jo 1900-luvun alussa helluntailaista ja baptistista herätystä ja muun muassa Frank Mangs ja Harald Strömstedt olivat kiertäneet paikkakunnalla julistustyössä. Korsets Budskap raportoi herätyksistä muun muassa Lotlaxissa ja Bertbyssä. Vuonna 1935 seurakunnan käyttöön vihittiin Rökiön rukoushuone, jonka avajaistilaisuudessa saarnasi Josef Svenhard Helsingistä.
Vöyrillä oli toiminut vuodesta 1873 myös Vöyrin baptistiseurakunta ja seurakuntien jäsenmäärät vaihtelivat 1900-luvun mittaan, hieman 1950-luvulla jälleen nousten. 1980-luvulle tultaessa seurakunnat lähestyivät toisiaan ja perustivat vuonna 1995 Vöyrin vapaakirkkoseurakunnan. Seurakuntien yhteinen kirkko rakentui Vöyrin keskustaan.
Gisèle Pelicot

Gisèle Pelicot vuonna 2024.
Gisèle Pelicot (s. 7. joulukuuta 1952 Villingen, Länsi-Saksa) on ranskalainen nainen, joka oli Mazanin raiskausten uhri. Hänen miehensä oli vuosina 2011–2020 huumannut hänet ja antanut internetin kautta löydettyjen miesten raiskata hänet. Pelicot’sta tuli kansainvälisesti tunnettu, kun hän päätti pitää raiskaajiensa oikeidenkäynnin avoimena. Se teki hänestä feministisen sankarin, sillä normaalisti Ranskassa raiskausoikeudenkäynnit pidetään suljettuina. Avoimen oikeudenkäynnin tavoitteena oli viedä häpeää pois uhrilta tekijöille. Pelicot’n rohkeutta on kiittänyt muun muassa Emmanuel Macron, ja esimerkiksi BBC valitsi hänet vuoden 2024 100 Women -listalle.
Nuoruus ja avioliitto

Gisèle Pelicot syntyi 1952 Villingenissä Länsi-Saksassa. Hänen isänsä oli ranskalainen ammattisotilas. Hänen äitinsä kuoli 35-vuotiaana syöpään, kun Gisèle itse oli vasta yhdeksän.
Gisèle tapasi 1971 tulevan miehensä Dominique Pelicot’n. He menivät kaksi vuotta myöhemmin naimisiin ja muuttivat Pariisin esikaupunkialueelle Villiers-sur-Marneen.
Pelicot’t saivat kolme lasta, ja kumpikin heistä työskenteli pitkään valtiollisella energiayhtiöllä Électricité de Francella. He erosivat 2004, kun Gisèle sai tietää miehensä veloista ja alkoi pelätä omien varojensa puolesta. Pelicot’t palasivat kuitenkin yhteen ja menivät 2007 uudestaan naimisiin. He eläköityivät 2013 ja muuttivat Pariisista Etelä-Ranskan Mazaniin.
Raiskaukset ja oikeudenkäynti

Gisèle Pelicot raiskattiin vuosina 2011–2020 yli 200 kertaa. Hänen miehensä Dominique murskasi uni- ja masennuslääkkeitä vaimonsa ruokiin ja juomiin ja antoi vaimonsa muiden miesten raiskattavaksi. Yhdeksän vuoden aikana Pelicot’n raiskasi 51 miestä. Dominique kertoi verkkofoorumilla muille mahdollisuudesta harrastaa seksiä vaimonsa kanssa ’à son insu’ eli vaimon tietämättä.
Pelicot alkoi epäillä terveytensä puolesta, kun hän heräsi usein sängystään pyjamassa ilman muistikuvia siitä, miten oli päätynyt sänkyyn. Hän ajatteli kärsivänsä neurologisista ongelmista tai jopa Alzheimerin taudista. Häntä alkoivat vaivata myös erilaiset gynekologiset vaivat.
Dominique Pelicot pidätettiin marraskuussa 2020, kun vartija huomasi hänet kuvaamassa naisten hameiden alta paikallisessa supermarketissa. Poliisi löysi takavarikoidulta USB-tikulta 20 000 valokuvaa ja videoita hänen vaimonsa raiskauksista.
Ranskassa on tavallista, että seksuaalisen väkivallan uhrit valitsevat suljetun oikeudenkäynnin. Pelicot valitsi kuitenkin toisin pitääkseen esillä asiaa. Hänen asianajajansa kertoi medialle, että hän halusi ”häpeän vaihtavan puolta”.
Dominique Pelicot sai joulukuussa 2024 oikeudessa maksimirangaistuksen, 20 vuotta vankeutta. Hän oli myöntänyt syyllisyytensä. Hänen lisäkseen tuomion sai tapauksessa 50 miestä. Miehet olivat 26–74-vuotiaita, ja heistä 46 sai tuomion raiskauksesta, kaksi raiskauksen yrityksestä ja kaksi seksuaalisesta väkivallasta. Pelicot sai pisimmän tuomion, ja muille tuomituille annettiin 3–15 vuoden vankeusrangaistuksia.
Pelicot sai oikeidenkäynnin aikana maailmanlaajuista tunnustusta rohkeudestaan ja resilienssistään, ja hänet muun muassa valittiin joulukuussa BBC:n 100 Women -listalle.
Pelicot’ta kutsuttiin oikeudenkäynnin aikana muun muassa feministiseksi ikoniksi. Hän kertoi halunneensa avoimen oikeudenkäynnin muuttaakseen yhteiskuntaa. ”Kun sinut raiskataan, koet häpeää, mutta meidän ei pitäisi kokea häpeää, vaan heidän.” Hän on saanut tunnustusta ympäri maailmaa, ja esimerkiksi Ranskan presidentti Emmanuel Macron kiitti häntä arvokkuudestaan ja rohkeudestaan. Ranskassa alettiin myös keskustella raiskauksen määritelmän muuttamisesta. Macronin lisäksi Pelicot’ta ovat kiittäneet muun muassa Espanjan pääministeri Pedro Sánchez ja Saksan liittokansleri Olaf Scholz.
Flanderin ympäriajo 2024

Flanderin ympäriajo 2024 oli järjestyksessään 108. miesten ja 21. naisten maantiepyöräilyn Flanderin ympäriajo. Se käytiin 31. maaliskuuta 2024.
Miesten kilpailu

Miesten kilpailu käytiin 270,8 kilometrin reitillä Antwerpenistä Oudenaardeen. Mathieu van der Poel voitti kilpailun karattuaan kärkiryhmästä mukulakivinousussa 45 kilometriä ennen maalia. Hän voitti kilpailun yli minuutin erolla toiseksi tulleeseen Luca Mozzatoon, joka oli nopein seuraavan ryhmän loppukirissä. Kolmantena maaliviivan ylittänyt Michael Matthews pudotettiin lopputuloksissa 11:nneksi, koska hänen katsottiin muuttaneen ajolinjaansa loppukirin aikana. Nils Politt nousi näin kolmanneksi. Van der Poelista tuli ensimmäinen pyöräilijä, joka on sijoittunut Flanderin ympäriajossa kolmen parhaan joukkoon viitenä peräkkäisenä vuonna.
Naisten kilpailu

Naisten kilpailussa Oudenaarde toimi sekä lähtö- että maalipaikkana. Kilpailureitin pituus oli 163 kilometriä. Elisa Longo Borghini voitti kilpailun kukistettuaan kolmen ajajan loppukirissä Katarzyna Niewiadoman ja Shirin van Anrooij'n. Tämä oli hänen toinen Flanderin ympäriajon voittonsa.
HMS Belos (A214)

| HMS Belos |
| --- | --- |
 HMS Belos

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  De Hoop, Alankomaat
Laskettu vesille:  1985
Palveluskäyttöön:  1995
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 150 t
Pituus:  104,9 m
Leveys:  18,0 m
Syväys:  5,1 m
Koneteho:  5 x MAN 9ASL25/30 -dieselmoottoria, á 2 313 hv
Nopeus:  13 solmua
Miehistöä:  30
HMS Belos (runkonumero A214) on Ruotsin laivaston sukellusveneiden pelastusalus, joka kykenee samalla toimimaan sukeltajien emälaivana.
Hankinta

Öljynporauslauttojen huolto- ja paloalus NB314 Energy Supporter tilattiin Alankomaista De Hoopilta. Se laskettiin vesille 1985. Ruotsin puolustusvoimien materiaalilaitos (ruots. Försvarets Materielverk,FMV) osti marraskuussa 1992 aluksen sen ollessa Brasilian rannikon öljykentillä. Muutostöiden jälkeen se otettiin 1995 Ruotsin laivaston palvelukseen.
Aluksen varustukseen kuuluu painekammio, sukelluskellot ja erilaiset vedenalaiset, joilla voi toimia jopa 1 000 metrin syvyydessä. Vedenalaisina ovat muun muassa Sjöuggla, Argus, Mantis ja URF. Lisäksi aluksen varustukseen kuuluu 5, 6, 10, 55 ja 100 tonnin nosturit. Alukselle voidaan tarvittaessa sijoittaa myös brittiläinen sukellusveneidenpelastusalus LR-5 sekä Natomaiden kehittämä NSRV.
Palvelus

Alus on osallistunut lukuisiin kansainvälisiin pelastusharjoitukseen kuten Norjassa 1994, Britanniassa 2000 sekä Yhdysvalloissa ja Puolassa 2002. Maaliskuussa 2004 alus nosti alasammutun DC-3 kuljetuskoneen ja 2006 alus nosti pienkoneen Ruotsin etelärannikolta.
Tammikuussa 2025 alus nosti Eagle S:n ankkurin Suomenlahden pohjasta.
Kariniemen jätevedenpuhdistamo

Kariniemen jätevedenpuhdistamo on vuonna 1975 Vesijärveä varten rakennettuselvennä vedenpuhdistamo. Sen toiminta aloitettiin vuonna 1976.
Puhdistamo käsittelee Lahden alueen jätevedet Salpausselän pohjoispuolelta, ja jätevettä kertyy vuorokaudessa noin 20 000 m³. Kariniemenmäen sisälle on louhittu kallioon noin 120 000 m³:n luolasto.
Puhdistettavan jäteveden orgaaninen osa hajotetaan aktiivilieteprosessissa, jossa poistetaan kokonaistyppeä. Fosfori saostetaan vedestä pois ferrosulfaatilla. Muodostuva liete käsitellään tämän jälkeen mädättämössä, ja lopulta kuivattu liete kompostoidaan. Puhdistamon prosessia on vuosien aikana paranettu mm. investoimalla kokonaistypenpoistoon ja lietteen kuivatukseen.
Prosessissa puhdistuva jätevesi johdetaan neljän ja puolen kilometrin pituisessa kalliotunnelissa Nikulan tasausaltaan kautta Porvoonjokeen.
Lahden toinen puhdistamo on Ali-Juhakkalan jätevedenpuhdistamo. Siellä käsitellään Lahdessa Salpausselän harjun eteläpuolella muodostuvat jätevedet.
Strela (satelliitti)

Strela (ven. Стрела) on venäläinen sotilaallinen tietoliikennesatelliittijärjestelmä, jonka toiminta alkoi varhain 1960-luvulla ja on jatkunut aina 2010-luvulle saakka. Strela-satelliitteja tunnetaan viisi sukupolvea: Strela-1, Strela-1M, Strela-2, Strela-2M ja Strela-3.
Strela-1

Ensimmäinen Strela-satelliitti oli Kosmos 39, joka laukaistiin avaruuteen  Baikonurin avaruuskeskuksesta 18. elokuuta 1964. Satelliiteista kehitettiin halpoja – ne olivat vain 40–70 kg painoisia, alle metrin kokoisia ja niiden elinikä oli vain puoli vuotta. Kahdessa Strela-1 -satelliitissa oli kokeellinen ydinteknologiaan perustuva  RTG-energiajärjestelmä (Kosmos 83 ja 90), muut tuottivat sähkönsä aurinkokennoilla. Strela-1 -sarjan satelliitit laukaistiin tyypillisesti noin 1 500 km korkeuteen radalle, jonka inklinaatio oli 56,1 astetta.
Strela-1M

Strela-1M satelliittijärjestelmä käynnistyi vuonna 1970. Sarjan ensimmäinen satelliitti Kosmos 340 laukaistiin avaruuteen Neuvostoliiton Plesetskin avaruuskeskuksesta 25. huhtikuuta 1970. Strela-1M -satelliitteja laukaistiin Maata kiertävälle radalle aina vuoteen 1985 saakka, jolloin sen korvasi Strela-3 -satelliittijärjestelmä. Satelliitin tehtävänä oli vastaanottaa tietoliikennettä sotilaallisilta yksiköiltä ja välittää ne maa-asemille, satelliitin olessa Neuvostoliiton yläpuolella. Strela-1M -satelliitit laukaistiin tyypillisesti 1 500 km korkeuteen radalle, jonka inklinaatio oli 74 astetta.
Strela-2

Strela-2 -satelliitteja laukaistiin avaruuteen vuodesta 1965 lähtien. Sen ensimmäinen edustaja on Kosmos 103, joka laukaistiin Neuvostoliiton Baikonurin avaruuskeskuksesta 28. joulukuuta 1965. Tähän sarjaan kuuluu vain kolme satelliittia, joista viimeinen laukaistiin radalleen elokuussa 1968. Satelliitit laukaistiin alle 400 km korkeuteen radalle, jonka inklinaatio oli 56 astetta. Satelliitit olivat myös muita Strela-satelliitteja kookkaampia, noin 2 x 3 metrin kokoisia ja painoivat 875 kg.
Strela-2M

Strela-2M -satelliittien laukaisu alkoi vuonna 1970. Sarjan ensimmäinen edustaja oli Kosmos 372, joka laukaistiin avaruuteen Neuvostoliiton Plesetskin avaruuskeskuksesta 16. lokakuuta 1970. Strela-2M -satelliitit olivat  lieriömäisiä 2 x 3 metrin kokoisia ja painoivat noin 750 kg. Ne laukaistiin tavallisesti noin 800 km korkeuteen radalle, jonka inklinaatio oli 74 astetta. Satelliitin toiminta-aika oli parhaimmillaan jopa 36 kuukautta. Strela-2M -sarjan satelliitteja on laukaistu aina vuoteen 1994 saakka.
Strela-3

Strela-3 -ohjelma käynnistyi vuonna 1985. Sen ensimmäinen edustaja oli Kosmos 1617, joka laukaistiin avaruuteen Neuvostoliiton Plesetskin avaruuskeskuksesta 15. tammikuuta 1985. Satelliitit olivat lieriömäisiä, kooltaan 1 x 1,5 metriä ja painoivat noin 220 kg. Strela-3 -satelliitit laukaistiin tavallisesti 1 400 km korkeuteen radalle, jonka inklinaatio oli 82,6 astetta. Operatiiviseen järjestelmään kuului 12 satelliittia kahdella eri ratatasolla, joiden välinen etäisyys oli 90 astetta. Näistä satelliiteista kehittyi kaupallinen Gonets-satelliittien järjestelmä 1990-luvulla. Strela-3 -satelliitteja on laukaistu avaruuteen yli 100 kpl ja viimeisimpiä tiettävästi vuonna 2008.
Satelliittien törmäys

Strela-2M -sarjaan kuulunut Kosmos 2251 -satelliitti ja Iridium 33 -satelliitti törmäsivät toisiinsa Maata kiertävällä radalla 10. helmikuuta 2009. Törmäys tapahtui Siperian yläpuolella ja siitä aiheutui sadoittain  avaruusromun kappaleita eri ratatasoille. Osa kappaleista tuhoutui myöhemmin ilmakehässä. Kosmos 2251 -satelliitti tuhoutui törmäyksessä täysin. Se oli kiertoradalla jo ennestään käytöstä poistettuna avaruusromuna. Kosmos 2251 laukaistiin avaruuteen 16. kesäkuuta 1993 Venäjän Plesetskin avaruuskeskuksesta.
Aiheesta muualla

Gunter's Space Page
Encyclopedia Astronautica, Strela
Cosmos 2251 and Iridium 33 collision
Satelliittien törmäys
Mehtimäen pesäpallostadion

| Mehtimäen pesäpallostadion> Ilosaarirock Stadion |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Mehtimäenaukio 2 80110 Joensuu
Koordinaatit:  62.602627°N, 29.740863°E
Laajennettu:  2018
Omistaja:  Joensuun kaupunki
Kenttä:  hiekkatekonurmi
Aiemmat nimet:  Telekarelia Areena (2010–2018) Kerubi Stadion (2018–2021) Bolt Stadion (2022-2024)
Käyttäjät
 Pesäpallo:   Joensuun Maila (1958-) 
Katsojakapasiteetti
 3 700 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Mehtimäen pesäpallostadion (Ilosaarirock Stadion) on Joensuun Mehtimäellä sijaitseva, vuonna 2018 valmistunut pesäpallostadion. Se toimii Joensuun Mailan miesten ja naisten edustusjoukkueiden kotistadionina. Stadionilla on 3 700 istumapaikkaa, joista 2 500 on katettuja.
Muuta toimintaa

Kerubi Stadion on suunniteltu myös konserttien ja muiden yleisötilaisuuksien pitopaikaksi. Ensimmäinen konsertti oli Vesa-Matti Loirin konsertti 2018lähde?. Sen jälkeen stadionilla on esiintynyt muun muassa Lauri Tähkä yhtyeineen kesällä 2021. Lauri Tähkän konsertin myötä Kerubi Stadion oli ehdolla vuoden 2021 areenaksi Industry Awards -gaalassa. Kesällä 2022 stadionilla järjestetään yksipäiväinen musiikkifestivaali Mehtimäki Live.
Joensuun yhteiskoulun lukio järjesti paikalla lakkiaisjuhlan koronakeväänä 2020. Heinäkuussa 2022 stadionilla järjestettiin Herättäjäjuhlat, jolloin myös kenttäalue täyttyi yleisöpenkeistä.
Kesäkuussa 2024 stadionin kenttäalue toimi yhtenä Power Cupin pelipaikkana.
Historia

Kenttä toimi 2000-luvun alkuun asti talvisin luistinratana. Pikaluisteluratana ja jääpallo-otteluiden (JoPS, JMP, Champion) paikkana se oli 1980-luvun alkuun saakka. Tammikuussa 1975 Suomi ja Neuvostoliitto pelasivat 21-vuotiaiden nuorten jääpallomaaottelun siellä.
Hiekkatekonurmi stadionille tehtiin vuonna 2004, kun Joensuun Maila nousi Superpesikseen.
Pesäpallostadion uusittiin kokonaan kaudeksi 2010, kun stadionille vaihdettiin noin tuhat kuppi-istuinta ja kaksi pääkatsomoa rakennettiin lähes uudestaan. Katsomotilojen kunnostus maksoi 30 000–40 000 euroa, ja sen kustannukset jaettiin Joensuun Mailan, sponsoreiden ja Joensuun kaupungin kesken. Joensuun Maila sai myös oikeuden stadionin nimen myymiseen, jonka jälkeen tehtiin viisivuotinen sopimus nimelle Telekarelia Areena.
Syksyllä 2017 katsomot purettiin, ympäröivää metsää kaadettiin ja kenttä rakennettiin uudelleen nykyaikaiseksi pesäpallostadioniksi katettuine katsomoineen. Uusi stadion avattiin toukokuussa 2018, ja se sai sponsorinimekseen Kerubi Stadion. Uudella stadionilla pelattiin samana vuonna Itä–Länsi-ottelu, jossa syntyi stadionin 4 500 katsojan katsojaennätys. Joulukuussa 2024 stadion sai uuden sponsorinimen. Viisivuotisen nimisopimuksen mukaisesti stadionin nimi on Ilosaarirock Stadion.