stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rod Stewart

| Rod Stewart |
| --- | --- |
 Rod Stewart vuonna 1976
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. tammikuuta 1945 (ikä 79)
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä, muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Rod Stewart 
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1961–
Tyylilajit:  folk, soul, rock, disko, Broadway-ajan pop
Soittimet:  laulu, kitara
Yhtyeet:  The Jeff Beck Group, Faces
Levy-yhtiöt:  Warner Bros. Records, Atlantic Records, Capitol Records, Mercury Records ja Warner Records 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Roderick David ”Rod” Stewart  (s. 10. tammikuuta 1945 Lontoo, Englanti) on brittiläinen laulaja-lauluntekijä. Stewart tunnetaan omaleimaisesta karheasta lauluäänestään. Stewart aloitti uransa blueslaulajana vuonna 1964. Hän nousi maineeseen ensin The Jeff Beck Groupin laulusolistina ja sen jälkeen Faces-yhtyeessä. Soolouransa Stewart aloitti 1970-luvun taitteessa mutta levytti samanaikaisesti myös Facesin laulajana vuoteen 1973 asti. Stewart levyttää ja esiintyy edelleen.
Stewart on julkaissut uransa aikana useita listaykkössinglejä, kuten ”Maggie May”, ”Da Ya Think I’m Sexy” ja ”Sailing”. Hän on laulanut bluesia, folkia, rockia, hard rockia, popia ja diskomusiikkia. 2000-luvun alussa Stewart saavutti menestystä levyttämällä viisiosaisen albumisarjan vanhoja yhdysvaltalaisia popstandardeja. 2010-luvulla Stewart on levyttänyt jälleen itsetekemäänsä musiikkia.
Nuoruus

Rod Stewart syntyi ja kasvoi Lontoossa skottilaisen kauppiaan poikana. Hän pelasi jalkapalloa Finchleyn alle 15-vuotiaiden joukkueessa. Ammattilaisjoukkue Brentford FC kutsui hänet kerran harjoituksiinsa mutta ei sen jälkeen ottanut häneen yhteyttä. Nuorena Stewart pelasi oikeana keskikenttäpelaajana ja aikuisiällä oikeana laitapuolustajana.
Musiikkiura > Uran alku ja läpimurto

Stewart kiersi 1960-luvun alkuvuosina Manner-Eurooppaa folklaulaja Wizz Jonesin kanssa. Palattuaan Englantiin vuonna 1963 hän liittyi laulajaksi ja huuliharpistiksi birminghamilaiseen R&B-yhtyeeseen nimeltä Jimmy Powell & the Five Dimensions. Yhtye kiersi Britanniaa ja levytti Pye Recordsilla yhden singlen, jolla Stewart soitti bluesharppua.
Stewart aloitti laulajanuransa vuonna 1964 levyttämällä blues-standardin ”Good Morning Little Schoolgirl”. Sen jälkeen hän palasi Lontooseen ja esiintyi R&B-yhtyeissä, kuten Long John Baldryn Hooche Coochie Men- ja Steampacket-yhtyeissä sekä Shotgun Express -yhtyeessä. Mainetta Stewart alkoi saavuttaa The Jeff Beck Groupissa. Yhtye julkaisi kaksi hyvin myynyttä albumia ennen hajoamistaan syksyllä 1969. Stewartia pyydettiin sitten yhdysvaltalaiseen rockyhtyeeseen nimeltä Cactus, mutta sen sijaan Stewart ja Jeff Beck Groupin basisti Ron Wood liittyivät The Small Faces -yhtyeeseen, joka vaihtoi pian nimekseen Faces.
Faces nousi suureen suosioon, ja yhtyeensä rinnalla Stewart teki menestyksellistä soolouraa. Hänen sooloalbumejaan tuolta ajalta olivat Mercurylla julkaistut The Rod Stewart Album (1969), Gasoline Alley (1970), Every Picture Tells a Story (1971) ja Never a Dull Moment (1972). Stewartin soolouran läpimurtokappale oli ”Maggie May” (1971), joka nousi Yhdysvaltain singlelistan ykköseksi. Facesin albumit mukaan lukien Stewart lauloi vuosien 1969–1973 aikana kahdeksalla albumilla.
Stewartin läpimurtovaiheen albumit Gasoline Alley ja Every Picture Tells a Story valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Musiikkiura > Suosion huipulla

Stewart julkaisi Mercurylla vielä albumin Smiler (1974). Hän muutti Yhdysvaltoihin ja teki Warner Brosille albumin Atlantic Crossing (1975). Facesin hajottua Stewart vaihtoi juurevan rock and roll -laulajan imagonsa säihkyvään 1970-luvun rocktähden imagoon. Hänen musiikkinsa muuttui folkiin perustuvasta enemmän popmaisemmaksi. A Night on the Town (1976) oli Stewartin ensimmäinen platinaa myynyt albumi, ja Foot Loose & Fancy Free (1977) menestyi sitäkin paremmin. Diskomusiikista vaikutteita ottanut Blondes Have More Fun (1978) oli Stewartin ensimmäinen listaykkösalbumi seitsemään vuoteen ja myi yli neljä miljoonaa kappaletta. Stewartista oli tuolloin tullut kuuluisa musiikkinsa ohella myös jet set -elämäntyylistään.
Vuosien 1970–1995 aikana Stewart sai listahittisinglen lähes joka vuosi. Hän on menestynyt niin omien laulujensa kuin cover-versioidenkin esittäjänä. Hänen menestyssinglejään 1970-luvun lopulla olivat esimerkiksi rakkauslaulu ”Tonight’s the Night” (1976) ja diskorocklaulu ”Da Ya Think I’m Sexy” (1979), jotka kumpikin nousivat listaykkösiksi. Konserteissaan Stewart pukeutui tuolloin näyttävästi ja potkiskeli jalkapalloja yleisön joukkoon.
1980-luvulla Stewart lisäsi musiikkinsa uutta aaltoa ja syntikkapopia albumilla Tonight I’m Yours (1981), joka myi jälleen platinaa. Sen jälkeen Stewartin ura kääntyi väliaikaisesti laskuun, ja seuraavista neljästä albumista vain yksi myi kultaa. Albumi Out of Order (1988) ja seuraavana vuonna julkaistu single ”Downtown Train” nostivat Stewartin jälleen menestykseen. Seuraava studioalbumi Vagabond Heart (1991) oli aiempia kypsempi ja mietteliäämpi mutta jälleen menestys.
Stewart esiintyi vuonna 1993 ohjelmassa MTV Unplugged. Esiintymisestä tehty albumi Unplugged... And Seated (1993) antoi Stewartille hittisinglen ”Have I Told You Lately”. Stewart nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1994.
Albumi A Spanner in the Works (1995) oli soundiltaan kiillotettu, If We Fall in Love Tonight (1996) sisälsi niin uutta kuin vanhaakin materiaalia, ja When We Were the New Boys (1998) oli paluuta Stewartin rockjuurille.
Musiikkiura > 2000-luku

Albumilla Human (2001) Stewart tavoitteli nykyaikaista kaupunkilaisyleisöä siinä vaatimattomasti onnistuen. Sitä seurasi neljän  Great American Songbook -albumin sarja, joilla Stewart esitti yhdysvaltalaisia standardeja. Sarja oli suuri kaupallinen menestys. Vuonna 2006 Stewart julkaisi rock and roll -coveralbumin Still the Same: Great Rock Classics of Our Time ja kolme vuotta myöhemmin soul- ja Motown-coveralbumin Soulbook. Seuraavana vuonna ilmestyi Songbook-sarjan viides albumi Fly Me to the Moon.
Stewart julkaisi omaelämäkertansa Rod: The Autobiography vuonna 2012. Sen jälkeen hän alkoi jälleen julkaista itsetekemäänsä musiikkia ensi kertaa 1990-luvun jälkeen albumeilla Time (2013) ja Another Country (2015). Seuraava albumi Blood Red Roses (2018) nousi heti ilmestyttyään Britannian albumilistan ykköseksi ja myi kultaa. Myös albumilla You're in My Heart (2019) Stewart esittää omaa musiikkiaan, Royal Philharmonic Orchestran säestyksellä.
Yksityiselämä

Ennen menestystään musiikin parissa Stewart tavoitteli ammattilaisjalkapalloilijan uraa nuorisopelaajana lontoolaisessa Brentford Football Clubissa. Stewart tunnetaan intohimoisena Celticin ja Manchester Unitedin kannattajana.
Stewartin toinen tunnettu harrastus ovat pienoisrautatiet. Hänen 1940-luvun New Yorkin Grand Central Terminal -asemaa jäljittelevä 1:87-suhteeseen tehty mallinsa on ollut näkyvästi esillä alan lehdistössä.
Stewartilla diagnosoitiin vuonna 2000 kilpirauhassyöpä, joka poistettiin leikkauksessa kaksi päivää myöhemmin. Hänen täytyi opetella laulamaan uudelleen, sillä leikkaus tehtiin kurkun lihasten läpi. Hänellä diagnosoitiin vuonna 2016 eturauhasen syöpä, mutta hän salasi sairautensa ja kertoi siitä julkisuudessa vasta syksyllä 2019, jolloin hän järjesti hyväntekeväisyysgaalan kerätäkseen rahaa eturauhasen syöpää ehkäisevään toimintaan.
Stewart on ollut naimisissa kolme kertaa, ja hänellä on kahdeksan lasta viiden eri naisen kanssa. Ensimmäinen vaimo oli Alana Hamilton (1979–1984), jonka kanssa hän sai kaksi lasta. Hänellä on kaksi lasta myös toisen vaimonsa Rachel Hunterin (1990–2006) kanssa ja kolmannen vaimonsa Penny Lancasterin (2007–) kanssa. Stewart seurusteli 1970-luvulla myös esimerkiksi ruotsalaisen näyttelijän Britt Eklandin kanssa, mutta heillä ei ole yhteisiä lapsia.
Kuningatar löi Stewartin ritariksi vuonna 2016, ja hänestä tuli Sir Roderick.
Yhtyeet

Jimmy Powell and the Five Dimensions 1963
The Hoochie Coochie Men, myöhemmin Steampacket 1964–1965
Shotgun Express 1966
The Jeff Beck Group 1966–1969
The Faces 1969–1975
Diskografia > Sooloalbumit

An Old Raincoat Won’t Ever Let You Down (julkaistu nimellä The Rod Stewart Album Yhdysvalloissa) (1970)
Gasoline Alley (1970)
Every Picture Tells a Story (1971)
Never a Dull Moment (1972)
Smiler (1974)
Atlantic Crossing (1975)
A Night on the Town (1976)
Foot Loose & Fancy Free (1977)
Blondes Have More Fun (1978)
Foolish Behaviour (1980)
Tonight I’m Yours (1981)
Absolutely Live (1982);live
Body Wishes (1983)
Camouflage (1984)
Every Beat of My Heart (1986)
Out of Order (1988)
Vagabond Heart (1991)
Lead Vocalist (1993)
Unplugged... and Seated (1993) ;live
A Spanner in the Works (1995)
If We Fall in Love Tonight (1996)
When We Were the New Boys (1998)
Human (2001)
It Had to Be You: the Great American Songbook (2002)
As Time Goes By: the Great American Songbook 2 (2003)
Stardust: the Great American Songbook 3 (2004)
Thanks For The Memory: The Great American Songbook 4 (2005)
Still the Same... Great Rock Classics of Our Time (2006)
Soulbook (2009)
Once in a Blue Moon: The Lost Album (2010)
Fly Me to the Moon... The Great American Songbook Volume V (2010)
Merry Christmas, Baby (2012)
Time (2013)
Another Country (2015)
Blood Red Roses (2018)
The Tears of Hercules (2021)
Swing Fever (2024, Jools Hollandin kanssa)
Diskografia > The Jeff Beck Groupissa

Truth (1968)
Beck-Ola (Cosa Nostra) (1970)
The Best of Jeff Beck (1985)
Diskografia > The Facesissa

First Step (1970)
Long Player (1971)
A Nod Is as Good as a Wink...To a Blind Horse (1971)
Ooh La La (1973)
Coast to Coast: Overture and Beginners (1974) ;live
Snakes And Ladders / The Best of Faces (1975) ;kokoelma
The Best of The Faces (1977)
Five Guys Walk Into A Bar (2004)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rod Stewart Wikimedia Commonsissa
Kotisivut. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Stewart Pariisissa vuonna 1986.
Rod Stewart esiintymässä Zaragozassa vuonna 2007
Pentti Styck

Pentti Teodor Styck (29. lokakuuta 1930 Helsinki – 19. kesäkuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Styck edusti urallaan Helsingin Jalkapalloklubia 1954–1962. Kaikkiaan hän pelasi yhdeksän kauden aikana 133 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 98 maalia. Styck oli mestaruussarjan paras maalintekijä kaudella 1956 ja hän kaikkien aikojen maalintekijätilastossa sijalla 24.
Styck pelasi Suomen maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1956.
Studia junior

Studia junior on Kingfisher Publications Plc 2000:n ja Weilin+Göös Oy:n
julkaisema tiedonhakuun perustuva 10-osainen tietokirjasarja. Se on suunnattu peruskoululaisille ja vanhemmillekin. Kirjasarjassa on käytetty "katso myös" -viittausjärjestelmää ja runsasta kuvitusta.
Kirjasarjan osat

1.osa A-Eli Aakkoset-Elintarvikket
2.osa Eli-Ho Elinympäristöt-Horoskooppi
3.osa Hu-Kal Hullu vuosi-Kalevala
4.osa Kal-Kre Kalmarin unioni-Kreikka
5.osa Kri-Maa Krimin sot-Maailmankaikkeus
6.osa Maa-Nyr Maailman seitsemän ihmettä-Nyrkkeily
7.osa Näl-Rit Nälänhädät-Ritarilaitos
8.osa Ro-Sy Robotti-Syöpä
9.osa Sä-Uus Sähkö-Uusi-Seelanti
10.osa Vaa-Öi Vaatteet-Öljy
Waters Edge

| Waters Edge Sweet |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1980
 Julkaistu: 1980
 Tuottaja(t): Sweet, Pip Williams
 Tyylilaji: AOR, hard rock
 Levy-yhtiö:  Polydor Records    Capitol Records
Muut kannet
   Yhdysvaltain painos Sweet VI
Sweetin muut studioalbumit
| Cut Above the Rest 1979 | Waters Edge 1980 | Identity Crisis 1982 |
Waters Edge on Sweet-yhtyeen kahdeksas studioalbumi vuodelta 1980. Albumi jatkaa kahden edellisen albumin kaupallisempaa, AOR-tyylistä linjaa. Albumi julkaistiin Yhdysvalloissa nimellä Sweet VI ja täysin erilaisella kansikuvalla (alempi kuva). Levyn singlet olivat ”Give the Lady Some Respect” ja ”Sixties Man”.
Levyn äänityksiä varjosti rumpali Mick Tuckerin vaimon tapaturmainen kuolema.
Kappaleet

A-puoli
Sixties Man (Williams/Hutchins)
Getting in the Mood for Love (Scott/Priest/Tucker)
Tell the Truth (Scott/Priest/Moberley)
Own Up (Scott/Priest/Tucker)
Too Much Talking (McRiner)
B-puoli
Thank You for Loving Me (Scott/Moberley)
At Midnight (Scott)
Waters Edge (Scott/Priest/Tucker)
Hot Shot Gambler (Priest)
Give the Lady Some Respect (McRiner)
Kappaleet > USA:n versio (Sweet VI, Capitol 1980)

Sixties Man
Own Up, Take a Look at Yourself
Too Much Talking
Tell The Truth
Getting in the Mood for Love (editoitu versio)
Thank You for Loving Me
At Midnight
Waters Edge
Hot Shot Gambler
Give the Lady Some Respect
Kokoonpano

Andy Scott – kitara, kosketinsoittimet, laulu
Steve Priest – basso, huuliharppu, laulu
Mick Tucker – rummut, laulu
Kokoonpano > Vierailijat

Gary Moberley – kosketinsoittimet
Gustav Stresemann

| Gustav Stresemann |
| --- | --- |

Saksan valtakunnankansleri
 13. elokuuta 1923–23. marraskuuta 1923  
Presidentti:  Friedrich Ebert
Edeltäjä:  Wilhelm Cuno
Seuraaja:  Wilhelm Marx
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. toukokuuta 1878 Berliini, Saksan keisarikunta
Kuollut: 3. lokakuuta 1929 (51 vuotta) Berliini, Weimarin tasavalta
Puoliso:  Käte Stresemann
Tiedot
Puolue:  NLP DDP  DVP
Gustav Stresemann (10. toukokuuta 1878 Berliini – 3. lokakuuta 1929 Berliini) oli saksalainen poliitikko ja tärkeä valtiomies Weimarin tasavallan aikaan. Hän palautti Saksan aseman kansainvälisessä diplomatiassa hävityn ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Hän toimi Saksan 19. kanslerina lyhytaikaisesti vuonna 1923 ja oli Saksan ulkoministeri vuosina 1923–1929. Hän kannatti sovittelupolitiikkaa ja voitti ulkovaltojen luottamuksen kertomalla Saksan kunnioittavan Versailles’ssa solmittua rauhansopimusta. Stresemann sai vuoden 1926 Nobelin rauhanpalkinnon.
Politiikka

Stresemann pääsi kansallisliberaalin puolueen edustajana vuonna 1907 Saksan parlamenttiin. Hän nousi ensin kansallis-liberaalien puoluejohtajaksi ja vuonna 1918 perustamansa Saksan kansanpuolueen johtoon.
Stresemann lopetti saksalaisten passiivisen vastarinnan Ruhrin alueen miehitykselle ja sai tämän jälkeen neuvotteluilla ranskalaiset lopettamaan Ruhrin miehityksen vuonna 1924. Saksan kärsimän hyperinflaation lopettamiseksi hän nimitti Hjalmar Schachtin valtakunnanvaluuttakomissaariksi.
Stresemann solmi vuonna 1924 ensimmäisen maailmansodan voittajavaltojen kanssa Dawesin suunnitelman, jolla järjesteltiin niiden sotakorvaussaatavia. Hän näki sopimuksen mahdollisuutena poistaa ympärysvaltojen miehitysjoukot Saksasta ja taata talouden toipumiselle tärkeiden ulkomaalaisten lainojen saatavuus. Dawesin suunnitelman jälkeen hän solmi uuden Youngin suunnitelman vuonna 1929, jolla järjesteltiin edelleen sotakorvauksia.
Stresemann oli tärkeä tekijä Locarnon sopimuksia edeltäneissä neuvotteluissa ja Saksan pääsyssä Kansainyhteisön jäseneksi vuonna 1926. Lisäksi hän allekirjoitti vuonna 1926 Kellogg–Briand-sopimuksen.
Vaikka Stresemann hyväksyi Saksan uuden läntisen rajan Ranskan ja Belgian kanssa hän ei hyväksynyt Saksan uutta itärajaa ja toivon Danzigin, Puolan käytävän ja Sleesian osan palauttamista Saksalle.
Stresemann ystävystyi henkilökohtaisella tasolla muiden eurooppalaisten poliitikkojen kanssa. Hänen toimintansa Saksan ulkopolitiikassa loi Euroopan maiden välille vakautta 1920-luvun lopulla, mutta samalla Saksan uuden itärajan vastustaminen kertoo saksalaisten yleisestä vaikeudesta hyväksyä Versailles’n rauhansopimuksen uusia rajoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gustav Stresemann Wikimedia Commonsissa
Stresemannin muisto elää, Aamulehti, 13.10.1929, nro 280, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Wilhelm Cuno | Saksan valtakunnankansleri 13. elokuuta 1923 – 23. marraskuuta 1923 | Seuraaja: Wilhelm Marx |
Nobelin rauhanpalkinnon saajat
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Dunant, Passy 1902: Ducommun, Gobat 1903: Cremer 1904: Kansainvälisen oikeuden instituutti 1905: Suttner 1906: Roosevelt 1907: Moneta, Renault 1908: Arnoldson, Bajer 1909: Beernaert, Paul Balluet d’Estournelles de Constant 1910: Kansainvälinen Rauhantoimisto 1911: Asser, Fried 1912: Root 1913: La Fontaine 1917: Punainen Risti 1919: Wilson 1920: Bourgeois 1921: Branting, Lange 1922: Nansen 1925: Chamberlain, Dawes
1926–1950:  1926: Briand, Stresemann 1927: Buisson, Quidde 1929: Kellogg 1930: Söderblom 1931: Addams, Butler 1933: Angell 1934: Henderson 1935: Ossietzky 1936: Lamas 1937: Cecil 1938: Nansenin kansainvälinen pakolaistoimisto 1944: Punainen Risti 1945: Hull 1946: Balch, Mott 1947: Kveekarit 1949: Boyd Orr
1951–1975:  1950: Bunche 1951: Jouhaux 1952: Schweitzer 1953: Marshall 1954: Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestö 1957: Pearson 1958: Pire 1959: Noel‑Baker 1960: Lutuli 1961: Hammarskjöld 1962: Pauling 1963: Punainen Risti 1964: King 1965: Unicef 1968: Cassin 1969: Kansainvälinen työjärjestö 1970: Borlaug 1971: Brandt 1973: Kissinger, Lê 1974: MacBride, Satō 1975: Saharov
1976–2000:  1976: B. Williams, Corrigan 1977: Amnesty International 1978: Sadat, Begin 1979: Äiti Teresa 1980: Esquivel  1981: YK:n pakolaisapujärjestö 1982: Myrdal, García Robles 1983: Wałęsa 1984: Tutu 1985: Lääkärit ydinsotaa vastaan 1986: Wiesel 1987: Arias 1988: YK:n Rauhanturvaajat 1989: Dalai Lama 1990: Gorbatšov 1991: Suu Kyi 1992: Menchú 1993: Mandela, de Klerk 1994: Arafat, Peres, Rabin 1995: Pugwash-liike, Rotblat 1996: Belo, Ramos Horta 1997: Kampanja maamiinojen kieltämiseksi (ICBL), J. Williams 1998: Hume, Trimble 1999: Lääkärit ilman rajoja 2000: Kim
2001–:  2001: YK, Annan 2002: Carter 2003: Ebadi 2004: Maathai 2005: IAEA, ElBaradei 2006: Yunus, Grameen Bank 2007: Gore, IPCC 2008: Ahtisaari 2009: Obama 2010: Liu 2011: Gbowee, Johnson Sirleaf, Karman 2012: EU 2013: Kemiallisten aseiden kieltojärjestö 2014: Satyarthi, Yousafzai 2015: Tunisian kansallisen vuoropuhelun kvartetti 2016: Juan Manuel Santos 2017: International Campaign to Abolish Nuclear Weapons 2018: Murad, Mukwege 2019: Abiy 2020: Maailman ruokaohjelma 2021: Ressa, Muratov 2022: Bjaljatski, Memorial, Center for Civil Liberties 2023: Mohammadi 2024: Nihon Hidankyō
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Strontiumperoksidi

| Strontiumperoksidi> Tunnisteet |
| --- | --- |
CAS-numero:  1314-18-7
PubChem CID:  14807
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  SrO2
Moolimassa:  119,62
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  215 °C (hajoaa)
Tiheys:  4,56 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Strontiumperoksidi (SrO2) on strontium- ja peroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste.  Yhdistettä voidaan käyttää pyrotekniikassa ja antiseptisenä aineena.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa strontiumperoksidi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste reagoi veden ja happojen kanssa muodostaen vetyperoksidia ja happea. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen oktahydraatti (SrO2·8H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa. Strontiumperoksidi on muiden peroksidien tavoin vahva hapetin.
Valmistus ja käyttö

Strontiumperoksidia voidaan valmistaa kuumentamalla strontiumoksidia happi-ilmakehässä. Muita tapoja ovat strontiumoksidin ja vetyperoksidin välinen reaktio ja vetyperoksidin lisääminen strontiumsuolojen vesiliuoksiin, jolloin strontiumperoksidi saostuu. Strontiumperoksidia voidaan käyttää punaisen värin lähteenä pyrotekniikassa ja merkkiammuksissa. Sitä voidaan myös käyttää antiseptisenä aineena.
Stressi (yhtye)

Stressi oli 1970–1980-lukujen vaihteessa toiminut imatralainen uuden aallon synthpop-yhtye. Stressi perustettiin vuonna 1979 ja vuonna 1980 se sijoittui kakkoseksi rockin SM-kilpailujen "keskityylin" sarjassa. Alkuperäiskokoonpanoon kuuluivat Jukka Pulliainen, Harri Rasimus, Martti Salminen, ja Kari "Gabi" Hakanen. Rasimuksen ja Pulliaisen erottua yhtyeestä heti SM-kilpailujen jälkeen mukaan tuli Mauri Sumén. Yhtyeellä oli androgyyninen imago, tieteiselokuvien äänimaailmaan viittaava syntetisaattorisointi ja Kraftwerkin "robottiasuista" vaikutteita saaneet puvutlähde?.
Stressin ensimmäinen single "Tatsia"/"Rajattu vapaus" julkaistiin Finnlevyn Kräk!-alamerkillä vuonna 1980. Ainoaksi jäänyt albumi Stressi ilmestyi seuraavana vuonna. Sillä soittavat Salminen (laulu, koskettimet, basso), Hakanen (laulu, rytmikone) ja Sumén (koskettimet). Sanoittajina toimivat Illi Broman ja Jaana Rinne. Seuraavana vuonna yhtyeeltä ilmestyi vielä yksi single, jolla laulajana kuultiin myöhemmin näyttelijänä tunnetuksi tullutta Riitta Havukaista. Salmisen ja Hakasen lisäksi kokoonpanossa oli basisti Jesu Hämäläinen.
Vuonna 2018 Svart Records -levy-yhtiö julkaisi yhtyeen koko tuotannon Tatsia – The Complete Studio Recordings -kokoelma-albumilla, johon sisältyy aiemman tuotannon lisäksi myös kolme ennen julkaisematonta kappaletta.
Diskografia > Singlet

"Tatsia" (Kräk!, 1980)
"Labyrintti" (Kräk!, 1981)
"Majoeur" (Dig It, 1982)
Diskografia > Albumit

Stressi (Kräk, 1981)
Tatsia – The Complete Studio Recordings (Svart Records, 2018)
Aiheesta muualla

Stressi discogs.com -verkkosivustolla
Stressi - The Early FinnScene: Synthpop phinnweb.org -verkkosivustolla
Stupa

Sanchin suuri stupa on UNESCOn maailmanperintökohde.
Tiibetiläinen stupa, chörten, valokuvattuna 1938.
Stupa Borobudurissa, Indonesiassa.
Stupa on buddhalainen kypärän- tai kellonmuotoinen rakennus, joita tapaa Intiassa, Himalajalla ja muualla Aasiassa, nykyisin myös länsimaissa. Kaakkois-Aasiassa rakennustyyppiä kutsutaan nimellä chedi ja Sri Lankassa nimellä dagoba tai topa.
Stupa on saanut alkunsa Buddhan maallisten jäännösten, reliikkien, päälle kasatusta hautakummusta.  Kerrotaan että Buddhan kuoltua hänen ruumiinsa tuhkattiin, tuhka jaettiin kahdeksaan uurnaan, jotka haudattiin kahdeksaan stupaan eri puolille. Yhdeksäs stupa rakennettiin pyhäinjäännökset sisältäneen astian päälle. Yhtäkään alkuperäistä stupaa ei ole varmuudella löydetty. Bangkokissa paikalliset väittävät Wat Saket -temppelin olevan niistä yksi.
Stupa koostuu viidestä rakenneosasta:
nelikulmainen jalusta
puolipallonmuotoinen kupoli
kartionmuotoinen torni
kuunsirppi
ympyränmuotoinen levy
Stupa symboloi viittä elementtiä: maata, vettä, tulta, ilmaa ja eetteriä. Termit on käsitettävä symbolisina. Stupan rakentajilla on mielessä energia ja sen liike eri elementeissä. Esimerkiksi maassa energia ei liikahtele, vaan on estynyttä, paikallaan pysyvää.
Suomessa on yksi stupa. Se sijaitsee Siikaisissa, mikä tekee siitä myös maailman pohjoisimman stupan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stupa Wikimedia Commonsissa