stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Modulaarinen aritmetiikka
Kokonaisluvut modulo n

Jäännösluokkien joukkoa modulo n sanotaan kokonais­luvuiksi modulo n, ja sille käytetään merkintää  \mathbb {Z} /n\mathbb {Z} ,  \mathbb {Z} /n tai joskus myös  \mathbb {Z} _{n}. Merkintää  \mathbb {Z} _{n} ei kuitenkaan suositella, koska se saattaa sekaantua n-adisten lukujen joukkoon.  Jäännös­luokkien joukko määritellään seuraavasti.
Kun n ≠ 0, joukolla  \mathbb {Z} /n\mathbb {Z}  on n alkiota ja se voidaan esittää muodossa
Kun n = 0, joukko  \mathbb {Z} /n\mathbb {Z}  ei ole tyhjä, sitä vastoin sen on  \mathbb {Z} , sillä  {\overline {a}}_{0}=\left\{a\right\}.
Yhteen-, vähennys- ja kertolasku joukossa  \mathbb {Z} /n\mathbb {Z}  voidaan määritellä seuraavasti:
{\overline {a}}_{n}+{\overline {b}}_{n}={\overline {(a+b)}}_{n}
{\overline {a}}_{n}-{\overline {b}}_{n}={\overline {(a-b)}}_{n}
{\overline {a}}_{n}{\overline {b}}_{n}={\overline {(ab)}}_{n}.
Edellä esitetystä seuraa, että tämä on hyvin määritelty.
Varustettuna näillä lasku­toimituksilla   \mathbb {Z} /n\mathbb {Z}  on kommutatiivinen rengas, jota kutstuaan jäännösluokkarenkaaksi. Esimerkiksi renkaalle  \mathbb {Z} /24\mathbb {Z} , pätee
kuten 24-tuntisen kellon aritmetiikassa.
Merkintää  \mathbb {Z} /n\mathbb {Z}  käytetään, koska kyseessä on  \mathbb {Z} :n tekijärengas ideaalin  n\mathbb {Z}  suhteen, jonka muodostavat kaikki n:llä jaolliset kokonais­luvut, missä  0\mathbb {Z}  on yksialkioinen joukko  \left\{0\right\}. Niinpä  \mathbb {Z} /n\mathbb {Z}  on kunta, jos  n\mathbb {Z}  on maksimaalinen ideaali, toisin sanoen, jos  n on alkuluku.
Joukko-opin termein jäännösluokka   {\overline {a}}_{n} on a:n sivuluokka tekijäryhmässä  \mathbb {Z} /n\mathbb {Z} , joka on syklinen ryhmä.
Joukolla  \mathbb {Z} /n\mathbb {Z}  on monia huomattavia matemaattisia ominaisuuksia, joilla on perustava merkitys monilla matematiikan aloilla.
Monissa yhteyksissä, esimerkiksi renkaan karakteristikaa käsiteltäessä, on sopivaa pitää jäännös­luokka­ryhmän erikoistapauksena myös tapausta n = 0 eli joukkoa  \mathbb {Z} /0\mathbb {Z} .  Kuten edellä jo todettiin, se on isomorfinen kokonais­lukujen renkaan  \mathbb {Z}  kanssa.
Kun n on alkuluku, kokonaislukujen joukko modulo n muodostaa samalla äärellisen kunnan.
Kirjallisuutta

”Congruence”, Encyclopedia of Mathematics.  Springer, 2001.  ISBN 978-1-55608-010-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
modular art Modulaarisen aritmetiikan sovelluksia taiteessa
Modular Arithmetics Wolfram MathWorld.
artikkeli modulaarisesta aritmetiikasta GIMPS-wikissä (Arkistoitu – Internet Archive)
Modular Arithmetic and patterns in addition and multiplication tables
Whitney Music Box—an audio/video demonstration of integer modular math
Käännös suomeksi
Taikahuilu (elokuva)

| Taikahuilu> Trollflöjten |
| --- | --- |
 Videojulkaisun kansikuva
Ohjaaja:  Ingmar Bergman
Käsikirjoittaja:  Emanuel Schikaneder, Ingmar Bergman
Perustuu:  oopperaan Taikahuilu
Tuottaja:  Måns Reuterswärd
Säveltäjä:  Wolfgang Amadeus Mozart
Kuvaaja:  Sven Nykvist
Leikkaaja:  Siv Lundgren
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:  Sveriges Radio
Levittäjä:  Sveriges Radio
Ensi-ilta:  Ruotsi 1. tammikuuta 1975 Suomi 3. huhtikuuta 1975
Kesto:  135 min
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taikahuilu (Trollflöjten) on Ingmar Bergmanin vuonna 1975 valmistunut elokuvaversio Mozartin satuoopperasta Taikahuilu. Elokuva oli ensimmäinen Ruotsin television tuottama stereoelokuva.
Elokuva ei ole oopperaesityksen tallennus, vaan selvästi elokuvallisempi tarina. Väliin on leikattu katkelmia yleisöstä ja näyttämöntakaisesta toiminnasta Tukholman Drottningholmin linnan teatterissa. Laulajat ovat ensin levyttäneet osansa studiossa, ja näyttelevät ne sitten taustanauhan kanssa suurellisissa lavastuksissa ja osin ulkotiloissa. Laulajien valinnassa on kiinnitetty huomiota myös heidän ulkoiseen olemukseensa.
Bergman muokkasi varsin vapaasti Emanuel Schikanederin alkuperäistä librettoa. Tarinan Pamina on nyt Sarastron ja Yön Kuningattaren avioerolapsi.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Bergmanin Taikahuilun vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2009 Taikahuilu pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat ruotsinkielisten kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Irma Urrila  | … |  Pamina   |
|  Josef Köstlinger   | … |  Tamino   |
|  Håkan Hagegård  | … |  Papageno   |
|  Birgit Nordin  | … |  Yön kuningatar   |
|  Ulrik Cold  | … |  Sarastro   |
Yhteislähetyskokeilu Suomessa

Yleisradio esitti Bergmanin Taikahuilun huhtikuussa 1975 radion ja television yhteislähetyksenä, joka sai suuren suosion ja lisäsi ainakin hetkellisesti suomalaisyleisön kiinnostusta oopperataiteeseen. Lähetys oli yksi Ylen ensimmäisiä radion ja television musiikkiohjelmien yhteislähetyskokeiluja, ja se uusittiin seuraavana vuonna.
Taihō

| Taihō |
| --- | --- |
 Taihō vuonna 1944.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kawasaki, Kōbe
Kölinlasku:  10. heinäkuuta 1941
Laskettu vesille:  7. huhtikuuta 1943
Palveluskäyttöön:  7. maaliskuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 19. kesäkuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  30 250 t (standardi) 37 870 t (kuormattu)
Pituus:  260,6 m
Leveys:  27,4 m
Syväys:  9,6 m
Nopeus:  33 solmua
Miehistöä:  1 751
Aseistus
Aseistus:  12 × 10 cm/65 type 98 51 × 25 mm type 96 kolmiputkisina asennuksina 65 × lentokonetta
Taihō (jap. 大鳳) oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1944 palvelukseenotettu lentotukialus, joka jäi oman lentotukialusluokkansa ainoaksi edustajaksi. Luokassa piti olla alkuperäisen suunnitelman mukaan kaikkiaan viisi alusta.
Valmistus

Alus tilattiin Kawasakin telakalta Kōbesta, missä köli laskettiin 10. heinäkuuta 1941. Alus laskettiin vesille 7. huhtikuuta 1943 ja valmistui 7. maaliskuuta 1944.
Muista keisarillisen Japanin laivaston lentotukialuksista poiketen alus oli varustettu 75 millimetrin panssarikannella. Kaikissa muissa japanilaisissa tukialuksissa lentokansi oli painosyistä puinen. Kansi oli tarkoitettu kestämään 454 kilogramman pommin (1 000 paunan) suora osuma. Muu laivan panssarointi painoi kaikkiaan 8 940 tonnia.
Miehistöä aluksella oli 1 751 henkeä. Huippunopeus oli 33,3 solmua ja toimintamatka 8 000 meripeninkulmaa 18 solmun nopeudella. Alus oli 260,60 metriä pitkä ja sen leveys oli 30 metriä. Aluksen syväys oli 9,6 metriä. Uppouma oli 37 866 tonnia. Aluksen aseistuksena oli 12 kappaletta 100 millimetrin ja 71 kappaletta 25 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Lentokonetilat olivat kaksikerroksiset ja 150 metriä pitkät.
21 hävittäjälentokoneen (Mitsubishi A6M Reisen) ohella aluksella oli myös syöksypommittajia (Yokosuka D4Y) sekä torpedopommittajia (Nakajima B6N Tenzan). Aichi D3A -syöksypommittajia oli kolme kappaletta. Yhteensä konevahvuus oli 65 lentokonetta.
Palvelus

Taihō upotettiin 19.-20. kesäkuuta 1944 Filippiinienmeren taistelussa. Alukseen osui ainakin kaksi pommia ennen uppoamista. Aluksen upotti lopulta Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS Albacore (komentajakapteeni Blanchard). Eräs japanilainen lentäjä oli havainnut lähestyvän torpedon yrittäen syöksyä sen päälle, muttei onnistunut estämään osumaa. Taihō upposi kaasuuntuneen polttoaineen räjähtäessä sen rungon sisällä.
Alma Söderhjelm

| Alma Söderhjelm |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. toukokuuta 1870 Viipuri
Kuollut: 16. maaliskuuta 1949 (78 vuotta) Saltsjöbaden
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  historiantutkija ja kirjailija professori
Vanhemmat:  Woldemar Söderhjelm Amanda Olivia Clouberg
Alma Söderhjelm (10. toukokuuta 1870 Viipuri – 16. maaliskuuta 1949 Saltsjöbaden, Ruotsi) oli suomenruotsalainen historiantutkija ja kirjailija. Hän oli Suomen ensimmäinen naispuolinen professori ja sitä ennen Pohjoismaiden ensimmäinen naisdosentti. Söderhjelm omisti huomattavan osan urastaan Ranskan historialle, ja hänet tunnettiin etenkin Ranskan vallankumouksen tutkijana. Hän asui pitkään Ruotsissa.
Perhe

Alma Söderhjelmin vanhemmat olivat Suomen prokuraattori Woldemar Söderhjelm ja Amanda Olivia Clouberg. Äidinisä oli kauppaneuvos Carl Gabriel Clouberg. Alman veljiä olivat kirjallisuudentutkijat Werner ja Torsten Söderhjelm sekä hovioikeudenneuvos Karl Harald Söderhjelm. Alma Söderhjelm oli naimaton ja lapseton.
Kirjallisuutta

Engman, Marja: Det främmande ögat: Alma Söderhjelm i vetenskapen och offentligheten. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland 602. Svenska litteratursällskapet i Finland, 1996. ISSN 0039-6842 ISBN 951-583-028-1
Engman, Marja: Alma Söderhjelmin bibliografia. Åbo Akademi 2013. Teoksen verkkoversio.
Engman, Marja: ”En franskinriktad historiker”, Svenska historiker, s. 337–346. Toimittanut Ragnar Björk. Norstedt, Stockholm 2009. ISBN 978-91-1302-374-8
Engman, Marja: Kvinnan som inte förfärades. Ennen ja nyt: Turun yliopiston historia-aineiden verkkolehti, 2006. Artikkelin verkkoversio.
Lönnqvist, Bo: Alma Söderhjelm: Ett litteraturantropologiskt porträtt.  ((SFV:s biografiserie, 5.) Skrifter utgivna av Svenska folkskolans vänner, 198)  Helsingfors:  Svenska folkskolans vänner, 2013.  ISSN 1456-8233  ISBN 978-951-9087-18-4
Aiheesta muualla

Alma Söderhjelm. 375 humanistia 27.4.2015. Helsingin yliopisto.
Söderhjelm, Alma hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Giri Granlund: Konettani ja minua tapaamassa, Suomen Kuvalehti, 14.4.1928, nro 16, s. 30, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vapaasti ladattavia Alma Söderhjelmin e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja Projekti Lönnrotilta.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef
Mitsubishi Motors

| Mitsubishi Motors Corporation |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Drive your Ambition (suom. Aja kunnianhimoasi)
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
ISIN:  JP3899800001
Perustettu:  22. huhtikuuta 1970
Perustaja:  Mitsubishi Heavy Industries / Iwasaki Yataro
Toimitusjohtaja:  Takao Kato
Kotipaikka:  Minato, Tokio, Japani
Toimiala:  autoteollisuus
Tuotteet:  henkilöautot hyötyajoneuvot
Henkilöstö:  29 555 (2017)
Emoyhtiö:  Mitsubishi Heavy Industries / Mitsubishi Corporation
Tytäryhtiöt:  Mitsubishi Ralliart (1989–2005)
Omistaja:  Nissan Motor Co., Ltd. (34,03 %) Mitsubishi Heavy Industries (10,77 %) Mitsubishi Corporation (9,25 %) JTSB investment trusts (2,47 %) TMTBJ investment trusts (2,13 %)
Kotisivu:  mitsubishi-motors.com (englanniksi) / (japaniksi)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mitsubishi Motors Corporation on japanilainen auto- ja moottorinvalmistaja. Se on osa Mitsubishi Corporation -yritysryhmää ja Japanin neljänneksi suurin ja samalla myös vanhin autonvalmistaja. Ensimmäisen autonsa Mitsubishi valmisti vuonna 1917.
Historia

Mitsubishin autotuotanto juontaa juurensa aina vuoteen 1917, jolloin silloinen Mitsubishi Shipbuilding Co. esitteli Japanin ensimmäisen sarjavalmisteisen henkilöauton, Mitsubishi Model A:n. Se oli kokonaan käsin tehty seitsemänpaikkainen sedan, ja sitä valmistettiin Fiat Tipo 3:n lisenssillä. Mitsubishi Model A osoittautui kuitenkin liian kalliiksi verrattuna eurooppalaisiin ja amerikkalaisiin autoihin, joten sen tuotanto lopetettiin vuonna 1921. Vain 22 autoa ehdittiin valmistaa. 
Samaan aikaan 1920-luvulla Mitsubishi Internal Combustion Engine Co. alkoi valmistaa lentokonemoottoreita. Vuonna 1928 yritys vaihtoi nimensä Mitsubishi Aircraft Co:ksi. Vuonna 1934 se fuusioitui Mitsubishi Shipbuilding Co:n kanssa muodostaen Mitsubishi Heavy Industriesin.
Toisen maailmansodan jälkeen Japanin hävittyä sodan liittoutuneet pilkkoivat Mitsubishi Heavy Industriesin kolmeen osaan.
Seuraavan kerran Mitsubishi ryhtyi valmistamaan henkilöautoja vasta 1960-luvulla Japanin talouden alettua kohentua ja perheiden ryhdyttyä harkitsemaan auton ostamista. Ensimmäisiä malleja olivat muun muassa Mitsubishi 500 ja Mitsubishi Minica. Autojen valmistusmäärät nousivat nopeasti ja Mitsubishi Motors Corporation perustettiin vuonna 1970.
1970-luvulla Mitsubishi Motors Corporation alkoi kasvattaa vientimääriään sopimalla yhteistyösopimuksia tunnettujen ulkomaalaisten autonvalmistajien kanssa. Vuonna 1971 Mitsubishi Motors Corporation myi 15 % yrityksestä amerikkalaiselle autonvalmistaja Chryslerille. Mitsubishin malleja alettiin myydä Amerikassa Dodge-merkillä. 1977 Mitsubishi Motors Corporation aloitti autojen myynnin Euroopassa omalla tuotemerkillään. Vuosituotanto kasvoi nopeasti: Vuonna 1973 500 000 autoa, kun taas 1978 valmistettiin jo 965 000 autoa.
Vuonna 1982 Mitsubisheja alettiin myydä Amerikassa omalla merkillään. Vuonna 1989 vuotuinen valmistusmäärä saavutti 1,5 miljoonan auton rajan. Vuonna 1985 Mitsubishi ja Chrysler perustivat yhteisen Diamond Star Motorsin (DSM) ja aloittivat yhteisen autotuotannon Illinoisissa. Vuonna 1988 Mitsubishi Motors Corporation listautui pörssiin. Sitä ennen se oli ollut ainoa yksityisomistuksessa ollut japanilainen autonvalmistaja.
Vuonna 1991 Chrysler osuutensa Diamond Star Motorsista Mitsubishille. Yhteistyö ei tosin loppunut siihen, vaan Chrysler toimitti edelleen moottoreita ja vaihteistoja DSM:lle, ja Mitsubishi hoiti Chryslerin markkinoinnin Amerikan ulkopuolella.
1990-luvulla Mitsubishi, Volvo ja Hollannin valtio aloittivat yhteisen NedCar-projektin entisellä DAF:n tehtaalla Bornissa, Hollannissa. Tehtaalla valmistettiin Mitsubishi Carismaa ja Volvo S40/V40 -mallisarjaa. Hollannin valtio myi myöhemmin osuutensa Mitsubishille ja Volvolle. Ford osti myöhemmin Volvon, joka myi osuutensa NedCar:ista Mitsubishille, josta tuli yhtiön ainoa osakkeenomistaja.
Toukokuussa 2016 japanilainen autonvalmistaja Nissan osti kolmanneksen Mitsubishi Motorsin osakkeista.
Suomessa

Mitsubishi saapui Suomen automarkkinoille huomattavasti myöhemmin kuin muut suuret japanilaiset automerkit. Datsun ja Toyota olivat totuttaneet suomalaisia autoilijoita japanilaisiin autoihin jo 1960-luvun alkupuolelta lähtien. Helkama-konsernin tytäryhtiö Suomen Koneliike solmi maahantuontisopimuksen Mitsubishi Motors Corporationin kanssa vuonna 1976, ja ensimmäiset autot tulivat maahan tuon vuoden elokuussa. Aluksi tuontiohjelmassa olivat Lancer- ja Celeste-mallit, ja vuonna 1977 esiteltiin niiden yläpuolelle sijoittuva Galant. Hinnaltaan Mitsubishi Lancer oli melko kallis; se maksoi 32 400 markkaa, kun samaan kokoluokkaan kuuluneen Toyota Corollan hinta oli 27 900 markkaa. Vuoden 1979 lopussa Suomessa oli rekisterissä runsaat 2 600 Mitsubishi-henkilöautoa.
Suomen Koneliikkeellä oli jo ennen Mitsubishia kokemusta japanilaisten autojen edustuksesta; se oli tuonut maahan Isuzu-henkilö-, paketti- ja kuorma-autoja vuosina 1965–1972. Mitsubishin rinnalla Suomen Koneliikkeen autoedustuksia olivat tšekkoslovakialainen Škoda, jonka tuonti oli alkanut vuonna 1947, ja italialainen Alfa Romeo – huomattavasti Mitsubishia ja Škodaa pienemmällä myyntimäärällä – vuodesta 1951.
Nykypäivä

Vuonna 2003 Mitsubishi Motors Corporationin tuotanto oli 1 525 000 autoa. Japaniin tästä määrästä rekisteröitiin 358 200 autoa. Mitsubishilla on omaa tuotantoa tai tuotannollista yhteistyötä 30 maassa mukaan luettuna Yhdysvallat, Alankomaat, Portugali, Indonesia ja Australia.
Keväällä 2016 yhtiö tunnusti autoteollisuuden päästöskandaalien laajentuessa vääristelleensä autojensa polttoaineen kulutustietoja jo vuodesta 1991 lähtien. Yhtiön valmistamat autot eivät ole tältä osin vastanneet esimerkiksi Japanin lainsäädännön tiukkoja vaatimuksia vuoden 2002 jälkeen. Osa Mitsubishin tuotannosta on myyty Nissan-merkillä, jonka valmistaja havaitsi epäselvyyksiä autojen kulutuslukemissa.
Yhteistyö DaimlerChryslerin kanssa

Mitsubishi Motors Corporation ja DaimlerChrysler solmivat liittouman 2000-luvun alussa. DaimlerChrysler omisti 37,3 % Mitsubishi Motors Corporationin henkilöautoyksiköstä. Näkyvin yhteistyömuodoista oli muun muassa uuden Mitsubishi Coltin kehittäminen ja valmistaminen yhteistyössä Hollannissa sijaitsevassa NedCar-tehtaassa, jonka osapuolet omistivat yhdessä.
Innovaatiot

tila-autojen pioneeri - seitsemän henkilön Mitsubishi Space Wagon, tuotantoon vuonna 1983
maailman ensimmäinen nelivetoinen, nelipyöräohjattu, turbomoottorilla varustettu henkilöauto - Mitsubishi Galant VR-4, tuotantoon vuonna 1987
maailman ensimmäinen elektroninen aktiivijousitus sarjatuotantoautossa - Mitsubishi Sigma vuonna 1990
sumeaan logiikkaan pohjautuva oppiva automaattivaihteisto esiteltiin vuonna 1992
neuroverkkoteknologiaan pohjautuva INVESC-II -automaattivaihteisto tuotantoon vuonna 1994
bensiinin suoraruiskutukseen pohjautuva Gasoline Direct Injection (GDI) - sarjatuotantoon 30 vuoden kehitystyön jälkeen vuonna 1996
Autourheilu

Mitsubishilla on lähes puolen vuosisadan moottoriurheilukokemus. Se aloitti 1960-luvulla rata-autoilusta vakioautoluokissa sekä eri formulaluokista. Suurin autourheilumenestys on kuitenkin tullut rallista, sekä aavikkorallista, joihin Mitsubishi on osallistunut 1980-luvulta lähtien.
Autourheilu > Rata-autoilu

Mitsubishi osallistui vakioautoluokkaan vuosina 1962–1964 500 Super De Luxe-, Colt 600- ja Colt 1000 -malleilla. 500 Super De Luxe -mallilla otettiin muun muassa neljä ensimmäistä sijaa vuoden 1962 Macaon Grand Prix -kisassa luokassa alle 750 cc. Mitsubishi osallistui myös eri formulaluokkiin 1960-luvulla ja 1970-luvun alussa F2A, F2B, F2C, F2D ja Colt F2000 -malleilla.
Autourheilu > Ralli

Safari-ralli (Itä-Afrikan Safari-ralli) oli 1970-luvulla rallin MM-sarjan haastavin osakilpailu. Vuonna 1974 Mitsubishi osallistui ensimmäistä kertaa kisaan erityisesti marathonkilpailuihin kehitetyllä Lancer 1600 GSR -mallilla ja onnistui voittamaan kisan ensiyrittämällä. Vuonna 1976 Mitsubishilla valloitettiin sijat 1–3, uskomaton suoritus kilpailussa, jossa yleensä vain noin 20 prosenttia kilpailijoista pääsee maaliin saakka.
1980-luvun lopulla Mitsubishi saavutti ensimmäiset MM-osakilpailuvoitot Galant VR-4 -mallillaan. Vuonna 1992 esiteltiin Lancer Evolution, joka osoittautui lukuisine kehitysversioineen todella menestyksekkääksi. Tommi Mäkinen voitti autolla rallin kuljettajien maailmanmestaruuden neljä kertaa peräkkäin vuosina 1996–1999. Mitsubishi on menestynyt myös erittäin hyvin ralliautoilun tuotantoautoihin perustuvassa N-ryhmässä.
Autourheilu > Aavikkorallit (Rally Raid)

Mitsubishi on yhdellätoista voitolla Dakar-rallin menestyksekkäin autonvalmistaja eri Pajero-malleilla. Se osallistui kisaan ensimmäistä kertaa vuonna 1983 ja ensimmäinen voitto tuli jo kaksi vuotta myöhemmin vuonna 1985. Sen jälkeen Mitsubishilla on voitettu vuosina 1992–1993, 1997–1998 ja 2001–2006 yhteensä yhdeksän eri kuljettajan voimin.
Nykyiset mallit, Eurooppa

Mitsubishi ASX
Mitsubishi Eclipse Cross
Mitsubishi L200
Mitsubishi Outlander
Mitsubishi Pajero
Mitsubishi Space Star
Automallit, Japani

Mitsubishi 3000 GT
Mitsubishi Airtrek
Mitsubishi RVR
Mitsubishi Canter
Mitsubishi Carisma
Mitsubishi Celeste
Mitsubishi Colt
Mitsubishi Cordia
Mitsubishi Debonair
Mitsubishi Delica
Mitsubishi Diamante
Mitsubishi Dion
Mitsubishi Eclipse
Mitsubishi EK
Mitsubishi Emeraude
Mitsubishi Endeavor
Mitsubishi Eterna
Mitsubishi Galant
Mitsubishi Galloper
Mitsubishi Grandis
Mitsubishi GTO
Mitsubishi Jeep
Mitsubishi L200
Mitsubishi L300
Mitsubishi Lancer
Mitsubishi Lancer Evolution
Mitsubishi Minica
Mitsubishi Mirage
Mitsubishi Outlander
Mitsubishi Pajero
Mitsubishi Santamo
Mitsubishi Sapporo
Mitsubishi Sigma
Mitsubishi Space Gear
Mitsubishi Space Star
Mitsubishi Space Wagon
Mitsubishi Starion
Mitsubishi Toppo
Mitsubishi Tredia
Automallit, Australia

Mitsubishi Magna
Mitsubishi Verada
Taarnavillakas

| Taarnavillakas |
| --- | --- |
 koiras ylempänä, naaras alempana
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Hämyköt Erebidae
Alaheimo::  Villakkaat Lymantriinae
Suku::  Laelia
Laji::  coenosa
Kaksiosainen nimi
 Laelia coenosa 
Katso myös
   Taarnavillakas Wikispeciesissä   Taarnavillakas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taarnavillakas (Laelia coenosa) on villakkaisiin kuuluva vaalea yöperhoslaji. Se on levinneisyydeltään pääasiassa afrikkalaisen sukunsa ainoa Euroopassa tavattava laji ja tavattu Suomesta toistaiseksi yhden kerran vuonna 2017.
Koko ja ulkonäkö

Taarnavillakas on sukupuolidimorfinen perhoslaji. Koiraiden etusiivet ja keskiruumis ovat vaaleanruskeat ja siiven tyviosasta sen keskelle ulottuu vaaleampi laikku. Siiven ulkoreunassa on kaareva, mustahkojen pisteiden rivi. Takaruumis on vaalean kellertävä ja takasiivet kermanvalkoiset. Tuntosarvet ovat näyttävän sulkamaiset. Naaras on ruumiiltaan koirasta rotevampi, siipimuodoltaan terävämpi ja väritykseltään lähes puhtaanvalkoinen. Naaras muistuttaa suuresti valkovillakasta (Leucoma salicis) ollen kuitenkin sitä pienempi, siiviltään kapeampi eikä sen läpikuultavissa etusiivissä ole valkovillakkaalle ominaista silkinhohtoa. Erottavan tuntomerkin tarjoaa myös etusiiven siipisuonten R2 ja R3 välinen sarka, joka valkovillakkaalta puuttuu. Siipiväli 30–35 mm.
Toukka on täysikasvuisena 30–40 mm pitkä, harmahtavan keltainen ja sillä on musta selkäjuova. Toukka on kauttaaltaan karvainen ja jaokkeissa 4–7 on kullankeltaiset karvatupsut. Lisäksi pään sivuilla on kaksi mustaa eteenpäin suuntautunutta ja peräpäässä yksi musta, taaksepäin suuntautunut pitkä karvatupsu.
Levinneisyys ja lentoaika

Taarnavillakasta tavataan Keski- ja Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja idässä sen levinneisyys ulottuu Venäjän poikki Japaniin saakka. Britanniasta laji on hävinnyt 1800-luvulla. Myös Baltiasta laji puuttuu. Pohjoismaissa taarnavillakas on satunnainen vierailija, josta on muutamia havaintoja Tanskasta ja Ruotsin eteläosista. Pohjoismaissa havaittujen yksilöiden arvellaan olevan peräisin Saksan ja Puolan rannikoiden populaatioista. Suomesta laji on tavattu kerran Pyhtäältä elokuussa 2017.
Perhoset lentävät Etelä-Euroopassa kahtena sukupolvena kesäkuussa ja elo-syyskuussa jälkimmäisen ollessa tyypillisesti runsaslukuisempi. Pohjoismaissa havainnot on tehty pääasiassa elokuun alkupuoliskolla.
Elinympäristö ja elintavat

Taarnavillakas viihtyy kosteissa ja avoimissa elinympäristöissä, erityisesti merenrannoilla, tulvaniityillä ja jokien suistoissa. Se on yöaktiivinen perhoslaji, jonka molemmat sukupuolet tulevat helposti valolle, naaraat hieman koiraita useammin. Päivisin perhoset lepäävät kasvien varsilla tai lehtien alapinnoilla etummainen raajapari eteenpäin ojennettuna. Lajilla esiintyy satunnaisia, paikallisia massaesiintymiä, mutta sillä ei vaikuta olevan erityistä vaellustaipumusta.
Naaras tuottaa 100–150 munaa, jotka se laskee muutaman kymmenen ryhminä ravintokasvien varsille ja lehdille. Munat kuoriutuvat elokuussa ja keskenkasvuiset toukat talvehtivat yhteenkiedottujen lehtien välissä. Toukat ovat täysikasvuisia kesäkuun alussa, jolloin ne koteloituvat kehräämänsä kotelokopan sisään ravintokasville. Kotelovaihe kestää kolmesta neljään viikkoa.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat taarna (Cladium mariscus), järviruoko (Phragmites australis), isopalpakko (Sparganium erectum) sekä erilaiset sarat (Carex) ja nadat (Festuca), joskus myös muut heinät.