stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suggestopedinen kielenopetus
Miten suggestopedia toimii

Suggestopedisen oppimismenetelmän kehittäjä Lozanov käyttää ilmaisua suggestio silloin, kun ihmismieleen vaikuttava ärsyke aiheuttaa tiedostamatonta psyykkistä toimintaa. Näin suggestion avulla väitetään voivan hyödyntää oppijan piilossa olevia kykyjä.
Suggestio toimii kahdella vastakkaisella tavalla. Positiivisen suggestion katsotaan johtavan kohteena olevan henkilön persoonallisuuden ja kykyjen kehittymiseen, kun negatiivinen suggestio johtaa kohteen persoonallisuuden rajoittumiseen ja hänen todellisten kykyjensä vähenemiseen.
Lozanovin kehittämä oppimismenetelmä pyrkii minimoimaan negatiivisen suggestion ja korostamaan positiivisen merkitystä. Oppilaaseen ei missään opetuksen vaiheessa kohdisteta minkäänlaista suggestiivista painostusta tai voimakasta tavoitehakuisuutta.
Oppimistilanteen analyysi

Myös oppimistilanteessa ihmisen mieli torjuu sellaiset ärsykkeet, jotka tuovat mukanaan mm. turvattomuuden tunteen. Se torjuu myös ärsykkeet, jotka ovat ristiriidassa hänen järkensä kanssa tai ovat voimakkaasti vastaisia hänen omille eettisille periaatteilleen. Vain näiden seikkojen huomioon ottaminen antaa mahdollisuuden vaikuttaa ihmiseen myös opetustilanteessa.
Psykiatrina Lozanov kartoitti tekijät, jotka avaavat tien ihmismieleen ja pohti miten tämän kautta voidaan lisätä hänen kykyään vastaanottaa opittavaa tietoa. Lozanov löysi seuraavat selkeät tekijät: luottamus, arvostus, vuorovaikutuksen monitasoisuus sekä taiteiden suggestiivinen vaikutus oppivaan ihmiseen.  Täten syntyi johtopäätös, että nämä seikat tulisi korostetusti ottaa huomioon kielenoppimisen prosessissa.
Opetuksen tavoite

Suggestopedisessa kielenopetuksessa pyritään siihen, että opittava kieli, kieli yleensä, tajutaan välineeksi. Päämääränä on siis ilmaisuvalmiuksien antaminen ja kehittäminen. Tämän tähden oppilas joutuu opetuksen alkuvaiheesta alkaen keskustelemaan opiskelun kohteena olevalla vieraalla kielellä erilaisissa simuloiduissa kielenkäytön tilanteissa. Oppilaan mielenkiinto pyritään keskittämään siihen mitä hän aikoo sanoa ja sanoo, eikä siihen miten hän asiansa ilmaisee tai sanomisensa muotoilee. Tässä pyritään jäljittelemään tilannetta, jossa kielen oppija on joutunut ko. kieltä puhuvaan ympäristöön ja joutuu selviytymään eri tilanteista osaamillaan keinoilla, jotka voivat olla hyvinkin vähäiset ja puutteelliset.
Miten opitaan

Suggestopedisessa opetuksessa pyritään luomaan mahdollisimman suuriselvennä mielihyvän tunnetila, jossa voi keskittyä oppimistapahtumaan ilman jännityksen mukanaan tuomaa kireätä ilmapiiriä. Tällaisen rentouttavan ilmapiirin luomiseksi tilan tulee olla rentoa olemista tukeva. Usein tilassa soitetaan taustaäänenä barokkimusiikkia.
Opiskelu tapahtuu suhteellisen pienissä ryhmissä, joissa on keskimäärin 10-14 opiskelijaa. Tilan tulee olla rauhoittava ja jopa kodinomainen. Tilassa ei ole pulpettirivejä, eikä edes pulpetteja vaan nojatuolit on koottu puoliympyrään keskelle lattiaa. Opiskelijoiden tulee nähdä toisensa ja pystyä puhumaan toisilleen lähes normaalin vuorovaikutustilanteen tapaan. Opettaja on oppilaiden joukossa ja tavallaan yksi heistä.
Oppimistilanteet voidaan jakaa kahteen ryhmään. Toisilla tunneilla opitaan uutta ja toisilla tunneilla harjoitellaan opittuja asioita. Oppilailla on heti oppimisen alusta lähtien omat roolihahmonsa, johon ne kurssin aikana eläytyvät. Näitä periaatteita ja oppimismuotoja sovelletaan nykyisin hyvin yleisesti aivan tavanomaisessakin kieltenopetuksessa.kenen mukaan?
Ehkä suurin ero suggestopedian ja perinteisten opetusmenetelmien välillä on, että opetuksen syöttövaiheessa käytetään opiskelijan rentouttamiseen klassista musiikkia ja intonaatiolukuaselvennä. Menetelmän etuna uskotaan olevan, että ei-tahdonalaisen muistin ja tiedottoman alueen resurssit tulevat käyttöön opetus- ja oppimisprosessissa.
Ongelmat

Eniten opetusmenetelmässä on esitetty kritiikkiä sen vaatimien erikoisjärjestelyjen ja –olosuhteiden  edellytystä kohtaan.  Myös oppijan tietoisen oppimispuolen hyväksikäytön laiminlyönnistä suggestopedista menetelmää on voimakkaasti kritisoitu. Oppilaiden tekemät virheet harjoittamassaan kommunikaatiossa jäävät korjaamatta ja tätä monet kritiikin esittäjät ovat pitäneet suurena miinuksena.
Ongelmana on edelleenkin opettajien koulutus, sillä vain harvat hankkivat itselleen tarvittavan pätevyyden opetukseen. Toisaalta kielenopetuksessa on tapahtunut paljon kehitystä myös perinteisen opetuksen menetelmien suhteen. Suggestopediasta on tavallaan tullut eräänlainen osa jokapäiväistä ja perinteistä opetusta.kenen mukaan?
Amerikanhirvikoira

| Amerikanhirvikoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Määrä:  Suomessa ei yhtään
Rodun syntyaika:  1800-luku
Alkuperäinen käyttö:  suden, kojootin, hirven ja kauriin metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästys- ja seurakoira
Elinikä:  12–14 vuotta
Muita nimityksiä:  American Staghound, Staghound, Cold-Blooded Greyhound
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Paino:  20–45 kg
Säkäkorkeus:  61–77 cm
Amerikanhirvikoira (American Staghound) on yhdysvaltalainen koirarotu. Vaikka sitä on jalostettu useiden vuosien ajan, sitä ei ole hyväksytty virallisesti missään suuressa tai merkittävässä kennelliitossa. Sitä kutsutaan toisinaan "kylmäveriseksi" vinttikoiraksi. Sitä ei tule sekoittaa englanninhirvikoiraan.
Ulkonäkö

Amerikanhirvikoira on selkeästi longdogin (pienikokoinen lurcher) ja tyypillisen vinttikoiran näköinen, joskin huomattavasti vankkaraajaisempi ja runsaskarvaisempilähde?. Vaikka se muistuttaa lurcheria, on se kuitenkin tätä kookkaampi ja vahvarakenteisempi. Se on yleisolemukseltaan kookas, karkeakarvainen vinttikoira, jolla on tiivis rakenne ja tiheä nahka. Siitä on kolme eri karvamuunnosta: karkea, rikkonainen ja sileä. Säkäkorkeus on 61–77 cm ja paino 20–45 kg. Nartut ovat hieman uroksia pienempiä.lähde?
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on erittäin tyyni ja rakastava, minkä vuoksi siitä saa erinomaisen seurakoiran. Vinttikoirataustasta johtuen se on kuitenkin huono vahtikoira, koska se ei yleensä ole reviiritietoinen. Yksilöt, jotka haukkuvat tuntemattomille saattavat olla poikkeus, ja silloin niiden etuna vartioidessa olisi niiden mainio näkökyky. Suurella osalla on korkea saalisvietti ja ne voivat luokitella riistaksi minkä tahansa pienemmän eläimen, joka juoksee niistä poispäin – jopa kotinsa muut lemmikit.lähde?
Amerikanhirvikoiralla on erinomainen näkö ja jotkut käyttävät sen hajuaistia hyödyksi riistan vainuamiseen ilmasta. Joidenkin yksilöiden tiedetään saavuttaneen jäljestävän englanninvinttikoiran nopeuden, mutta jokainen rodun edustaja on viimeksi mainittua kestävämpi ja sitkeämpi.lähde?
Rotu tarvitsee vain vähän liikuntaa, sillä se on onnellinen saadessaan vain makoilla talossa. Täten se sopeutuu myös kerrostaloon. Se on kuitenkin jopa ilman liikuntaa hyvin nopea: se tulee pitää kytkettynä julkisilla paikoilla ellei kyseessä ole turvallinen alue.lähde?
Alkuperä

Amerikanhirvikoira kehitettiin skotlanninhirvikoiran, irlanninsusikoiran, venäjänvinttikoiran ja englanninvinttikoiran välisestä risteytyksestä - kaikki edellä mainitut rodut saapuivat Pohjois-Amerikkaan 1800-luvulla. Rotua käytettiin aluksi Yhdysvaltojen länsiosissa suden ja kojootin kaltaisten petojen metsästykseen, mutta nykyisin se jäljestää kaurista. Se oli suureksi avuksi varhaisille uudisasukkaille, jotka asettuivat alueelle pitämään maatilaa: petoeläimet uhkasivat jatkuvasti heidän karjaansa, joten tämäntyyppinen suojelija oli heille korvaamaton - se kykeni vastustamaan jopa kookkaimpia susia. Kun länsi oli kokonaan kolonisoitu, ei susikoiraa enää tarvittu, minkä vuoksi amerikanhirvikoiraa alettiin käyttää sen sijaan kauriin metsästykseen.
Kenraali George Custerilla oli vuonna 1846 ajueessaan yksi rodun edustaja. Myös Theodore Roosevelt ja Ernest Thompson Seton käyttivät sitä metsästykseen.lähde?
Terveys

Vinttikoirataustasta johtuen vatsalaukun kiertymän riski on olemassa, jos rotua ulkoiluttaa pian syömisen jälkeen. Muita perinnöllisiä terveysongelmia ei ole todettu. Tyypillinen elinikä on 12–14 vuotta.lähde?
Käännös suomeksi
Sukusakko

Sukusakko (muinaisruotsin ättarbot) oli Ruotsin keskiaikaisten maakuntalakien määräämä maksu, jonka surmaajan suku suoritti surmatun suvulle. Sakon suuruus vaihteli sukulaisuusasteen mukaan. Sukusakolla torjuttiin henkirikoksesta muuten seuraavaa verikostoa. Suvun kollektiivivastuun osoituksena ollut sukusakko poistettiin 1335 Maunu Eerikinpojan antamassa Skaran säännössä.
Moodi (tilastotiede)

Moodi (Mo) eli tyyppiarvo on havaintoaineiston useimmin esiintyvä arvo tai luokitellun aineiston luokkakeskus, jolla on suurin frekvenssi eli esiintymistiheys.
Moodi on aritmeettisen keskiarvon ja mediaanin ohella keskiluku, jolla ilmaistaan tietoa satunnaismuuttujasta tai populaatiosta. Kvalitatiivista muuttujaa kuvatessa moodi on keskiluvuista käyttökelpoisin, koska luvuilla ei ole järjestystä eikä määrätyn arvon voida sanoa olevan toiseen verrattuna enempää "keskellä". Kvantitatiivisessa aineistossa moodi kuvaa aineistoa parhaiten, jos jakauma ei ole kovin epäsäännöllinen.
Aritmeettisen keskiarvon, mediaanin ja moodin vertailu

| Tyyppi | Kuvaus | Esimerkki | Tulos |
| --- | --- | --- | --- |
| Aritmeettinen keskiarvo | Joukon jäsenten summa jaettuna sen jäsenten lukumäärällä:  \scriptstyle {\bar {x}}={\frac {1}{n}}\sum _{i=1}^{n}x_{i} | (1+2+2+3+4+7+9) / 7 | 4 |
| Mediaani | Mediaani on järjestetyn joukon keskimmäinen alkio. | 1, 2, 2, 3, 4, 7, 9 | 3 |
| Moodi | havaintoaineiston useimmin esiintyvä arvo. | 1, 2, 2, 3, 4, 7, 9 | 2 |
Aritmeettisen keskiarvon, mediaanin ja moodin vertailu > Käyttöesimerkki

Kommuunissa asuu 6 henkilöä: 4 naista ja 2 miestä. Muuttuja "sukupuoli" jakaantuu arvoihin "nainen" (frekvenssi 4) ja "mies" (frekvenssi 2). Arvot "mies" ja "nainen" eivät ole lukuja, minkä vuoksi keskiarvon laskeminen ei ole mahdollista. Niillä ei ole määrättyä järjestystä, eikä näin ollen myöskään mediaania. Aineiston ainoa mielekäs keskiluku on moodi, joka kuvaa aineiston dominoivaa arvoa. Moodi on "nainen".
Luokitellun aineiston moodi

Luokitellun aineiston tapauksessa moodi kuvaa frekvenssiltään suurinta luokkaa. Tasavälisellä luokituksella frekvenssijakauman moodi on siinä luokassa, jota vastaava frekvenssi on suurin tai sitä vastaava histogrammi saavuttaa maksiminsa. Vastaavasti, kun luokitus ei ole
tasavälinen, ei myöskään jakauman moodi välttämättä ole suurimman frekvenssin luokassa.
Moodi havaintoarvojen jakauman kuvaajana

Luokittelemattomassa aineistossa moodi on sen muuttujan arvo, jonka frekvenssi on suurin . Havaintoarvojen jakauman ollessa symmetrinen ja yksihuippuinen, havaintoarvojen keskiluvut moodi, mediaani ja aritmeettinen keskiarvo ovat identtiset . Kahden identtisen huippuarvon esiintyessä kyseessä on kaksihuippuinen (bimodal) aineisto ja molemmat arvot ovat aineiston moodeja. Useamman kuin kahden arvon esiintyessä korkeimmalla tiheydellä kutsutaan havaintoaineistoa monihuippuiseksi (multimodal). Aineistolla ei sanota olevan moodia, jos yksikään arvo ei toistu.
Moodi havaintoarvojen jakauman kuvaajana > Moodi ja vinous

Aritmeettisen keskiarvon M, mediaanin Me ja moodin Mo asettuminen vinossa, jatkuvan muuttujan frekvenssijakaumassa.
(i) Vasemmalle vinoilla jakaumilla
(ii) Symmetrisillä jakaumilla
(iii) Oikealle vinoilla jakaumilla
Keskilukujen vertailu (aritmeettinen keskiarvo, mediaani, moodi) kahdessa logaritmisessa normaalijakaumassa, joissa eri vinous.
Amerikanmastiffi

| Amerikanmastiffi |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:  Ohio,  Yhdysvallat
Määrä:  Suomessa ei yhtään
Rodun syntyaika:  1980-1990-lukujen vaihde
Alkuperäinen käyttö:  seurakoira
Nykyinen käyttö:  seurakoira
Elinikä:  10–12 vuotta
Muita nimityksiä:  American Mastiff
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Paino:  uros 160–200 paunaa ja yli, narttu 140–180 paunaa ja yli
Säkäkorkeus:  uros 32–36 tuumaa, narttu 28–34 tuumaa
Väritys:  fawn, aprikoosi ja juovikas
Amerikanmastiffi on yhdysvaltalainen koirarotu, joka luokitellaan molossikoiriin. Sen jalosti Fredericka Wagner yli 20 vuotta sitten mastiffista ja anatolianpaimenkoirasta.
Ulkonäkö

Pään pitää olla leveä, raskas ja suorakaiteen muotoinen ja siinä tulee olla ylöskiinnittyneet, pyöristyneet korvat. Keskikokoisen kuonon tulee olla hyvin tasapainossa pään kanssa. Niska on voimakas, lievästi kaareutunut ja johtaa suoraan, lihaksikkaaseen selkään. Rintakehän pitäisi olla syvä, leveä hyvin pyöristynyt. Eturaajat ovat vahvat, suorat ja toisistaan erilleen asettuneet. Takaraajat ovat leveät ja yhdensuuntaiset. Säkäkorkeuden tulee uroksilla olla 32–36 tuumaa ja nartuilla 28–34 tuumaa.lähde?
Amerikanmastiffilla on kolme väriä: fawn, aprikoosilähde? ja juovikas. Kaikilla yksilöillä tulee olla musta maski. Tässä rodussa valkoiset merkit poskissa, kuonossa, rinnassa ja käpälissä hyväksytään. Pennut syntyvät tummina ja vaalenevat kasvaessaan. Rotu saa todellisen värityksensä ensimmäisen ikävuoden kynnyksellä. lähde?
Luonne ja käyttäytyminen

Amerikanmastiffi on yleensä tyyni ja hiljainen ja tulee loistavasti toimeen lasten kanssa. Se on uskollinen ja rakastava koira joka ei ole yleensä aggressiivinen ellei sen tarvitse suojella perhettään. Viimeksi mainituissa tapauksissa siitä tulee hurja ja rohkea koira.
Toisin kuin jotkin muut kookkaat rodut, tämä mastiffi tulee hyvin toimeen kerrostalossa niin kauan kuin sitä lenkitetään päivittäin. Tämä voi tarkoittaa yhtä hyvin päivittäistä kävelyä kuin lyhyttä juoksuakin. Yleensä jopa pieni, aidoitettu piha kelpaa hyvin, sillä koira on vanhemmiten usein laiska. Se on suhteellisen epäaktiivinen sisätiloissa.
Vaikka koira ei todennäköisesti halua ulkoilla päivittäin, rutiini pitää sen hoikempana ja onnellisempana. On hyvä sen fyysiselle ja psyykkiselle terveydelle olla ulkona ja kävellä säännöllisesti. Kuten minkä tahansa rodun kohdalla, on parasta jos koira pidetään julkisilla alueilla hihnassa.
Alkuperä

Ratkaistakseen lonkkadysplasiaan, kuolaamiseen ja lyhyeen elinikään liittyneet ongelmat ohiolainen Piketonin kaupungista kotoisin oleva Fredericka Wagner Flying W Farms-kennelistä risteytti mastiffin ja anatolianpaimenkoiran, hyvin vanhan laumanvartijarodun joka tunnetaan älykkyydestään ja pitkästä eliniästä suureen kokoonsa suhteutettuna. Erittäin valikoivan jalostuksen kautta syntyi amerikanmastiffi. Se muistuttaa ulkonäöltään mastiffia. Tämä linja on suhteellisen uusi, joten sitä ei tunnusteta suurosassa roturekistereitä. Rekisterit joilla on löyhemmät vaatimukset saattavat rekisteröidä uuden rodun jolla on lyhyt historia, kuten Continental Kennel Club'n rodulle tekemä tunnustus vuonna 2000.  Amerikanmastiffi jalostettiin perhekoiraksi, ei näyttelykoiraksi. Pohjois-Amerikassa on 10 kasvattajaa jotka kuuluvat Amerikanmastiffin kasvattajien neuvostoon AMBC ja joiden koirien sukulinjat voidaan jäljittää takaisin Flying W Farms'iin. Tämä rotu ei ole sama kuin panja, jossa on myös amerikanpitbullterrierin ja rottweilerin verta.
Terveys

Amerikanmastiffi on terve koira, jolla on vain vähän muille kookkaille koirille tyypillisiä sairauksia.
Turkinhoito

Harjaus on helppoa lyhyen ja sileän karvapeitteen vuoksi. Shampoon käyttö ja turkin kiiltäväksi saaminen on helppoa suihkun jälkeen, minkä jälkeen turkki harjataan lujapiikkisellä harjalla. Vaikka koiralla on karvanlähtö, se ei varista normaalia koiraa enempää.
Aiheesta muualla

American Mastiff Breeders Council (Arkistoitu – Internet Archive)
Continental Kennel Club
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:American Mastiff
Käännös suomeksi
Sukkulamadot

| Sukkulamadot |
| --- | --- |
 Wuchereria bancrofti
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Sukkulamadot Nematoda  Rudolphi, 1808
Luokat ja alaluokat
 Chromadorea Chromadoria  Enoplea Dorylaimia  Enoplia 
Katso myös
   Sukkulamadot Wikispeciesissä   Sukkulamadot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sukkulamadot (Nematoda) on eläinkunnan pääjakso. Molemmista päistä suipoilla lajeilla on valeruumiinontelo. Jaokkeisuutta ei ole, mutta ihoa peittävässä sitkeässä kutikulassa voi näkyä renkaisuutta. Verenkierto- ja hengityselimistöä ei ole. Ruokatorvea ympäröi hermostorengas, josta lähtee yleensä kuusi hermorunkoa.
Lisääntymiselimistö on hyvin kehittynyt, useimmat lajit ovat yksineuvoisia. Arviot lajien lukumäärästä vaihtelevat hyvin paljon, mutta lajeja on ainakin kymmeniä tuhansia. Monet mikroskooppiset sukkulamadot elävät maassa, karikkeessa ja sammalikossa, missä niitä voi olla useita miljoonia yksilöitä neliömetrillä. Useat ovat vakavia kasvien ja eläinten loisia.
Sukkulamadot ovat erikoistuneet erilaisiin ravintolähteisiin. Bakteereja syöviä sukkulamatosukuja ovat esimerkiksi Acrobeloides, Plectus, Prismatolaimus ja Wilsonema. Siemensyöjäsukuja ovat esimerkiksi Aphelenchoides ja Filenchus. Juuria syöviä sukkulamatosukuja ovat esimerkiksi Criconema ja Tylenchus. Petona toimiva suku on esimerkiksi Suomessakin tavattava Mononchus. Kaikkiruokainen eli omnivori on Dorylaimus-sukkulamatosuku.
Sukkulamadot ihmisten ja muiden eläinten loisina

Ihmisen suolistossa voivat loisia muun muassa piiskamadot (Trichuris) sekä kaivosmato, kihomato, suolinkaiset ja trikiini.
Trooppisia lajeja ovat muun muassa imusuonistossa elävä filariamato, joka aiheuttaa norsutautia, ja guineanmato (Dracunculis medinensis), joka loisii raajoissa. Silmämadot (Loa) elävät sarveiskalvossa, ja Onchocera-lajit aiheuttavat jokisokeutta. Myös kotieläimillä on runsaasti sukkulamatoloisia sekä suolistossa että keuhkoissa. Keuhkomadot (Crenosoma) tai (Dictyocaulus) vaivaavat etenkin lampaita, mutta myös nautoja ja jäniksiä. Märehtijöiden ja hevosen vaarallisimpia loisia ovat limakalvomadot (Strongylus), jotka elävät paksu- ja umpisuolessa. Kasveja haittaavat muun muassa ankeroiset.
Poroissa ja muissa hirvieläimissä on tavattu Setaria tundra -sukkulamatoa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Sukkulamadot (Nematoda)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Nematoda roundworms (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q5185  Wikispecies: Nematoda  ADW: Nematoda  AFD: Nematoda  BioLib: 14944  BOLD: 19  EoL: 2715  EPPO: 1NEMAP  Fauna Europaea: 11682  Fauna Europaea (new): 79c47bc3-8cdb-4e32-9b9a-55780a5f082c  GBIF: 5967481  iNaturalist: 54960  IRMNG: 177  ITIS: 59490  NCBI: 6231  NZOR: eb11dec3-b2ab-40d5-a0f7-4537a2ede17c  Open Tree of Life: 395057  Paleobiology Database: 6998  PPE: nematoda  WoRMS: 799
Jan Halldoff

Jan Harry ”Janne” Halldoff (4. syyskuuta 1939 Tukholma – 23. heinäkuuta 2010 Tukholma) oli ruotsalainen valokuvaaja, elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, joka teki 1960- ja 1970-luvuilla monia suurta huomiota saaneita elokuvia.
Tukholman suomalaisen seurakunnan jäseneksi kastettu Halldoff kärsi lapsena änkytyksestä, mutta löysi oman ilmaisuvälineensä lahjaksi saamastaan kamerasta. Jo 12-vuotiaana hän kuvasi monia julkisuuden henkilöitä ja sai 15-vuotiaana paikan lehtikuvaajana. Vuonna 1964 hän toimi Vilgot Sjömanin elokuvan 491 stillkuvaajana ja kiinnostui sen myötä elokuvanteosta. Oman esikoispitkänsä, Stig Claessonin käsikirjoittaman elokuvan Myten hän toi ensi-iltaan 1966 yhtenä kaikkien aikojen nuorimmista ruotsalaisohjaajista. Varsinainen läpimurto oli terveydenhoidon tilasta kertova Korridoren, joka herätti keskustelua ja nousi vuoden 1968 katsotuimmaksi ruotsalaiselokuvaksi. Vuonna 1972 Halldoffilta valmistui PR-toimiston hurjista henkilökuntajuhlista kertova Firman juhlat (Firmafesten). Vuonna 1975 Halldoff sai Guldbagge-palkinnon parhaasta ohjauksesta elokuvasta Polare, ja vuotta aiemmin hänen ohjauksensa Viimeinen seikkailu palkittiin Guldbaggella parhaana elokuvana. Merkittävimpiin hänen paristakymmenestä ohjauksestaan kuuluu myös Ulf Lundellin romaanin Jack filmatisointi Kapinalliset (1977).
Halldoffin viimeiseksi elokuvaksi jäi vuoden 1982 Huijaus (Klippet), joka menestyi huonosti sekä kriitikoiden arvioissa että teattereissa. Sen seurauksena Halldoff jätti elokuvanteon, mutta toimi ajoittain alan kouluttajana ja käsikirjoitusten kehittäjänä.
Halldoff työskenteli muun muassa Svensk Filmindustrille, Ruotsin televisiolle ja Svenska Filminstitutetille. Vuonna 2009 hänen ohjaamansa elokuva Viimeinen seikkailu pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat Ruotsissa julkaistujen kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja tv-ohjelmien klassikkoa.
Ingmar Bergman on sanonut Halldoffista: ”Hän vaikuttaa ohjaajalta joka ei vain tehnyt elokuviaan vaan eli ne.”
Filmografia

1966 – Myten eller Han snodde en blomma och fick springa för livet
1967 – Ola och Julia (Ola ja Julia)
1967 – Livet är stenkul (Elämä on rautaa)
1968 – Korridoren
1969 – En dröm om frihet
1970 – Ute
1970 – Bajen
1970 – Rötmånad (Mätäkuu
1972 – Firmafesten (Firman juhlat)
1973 – Bröllopet (Ruotsalaiset riemuhäät)
1973 – Stenansiktet
1974 – Det sista äventyret (Viimeinen seikkailu)
1976 – Jack (Kapinalliset)
1976 – Polare
1978 – Chez Nous (Kuolema ja sen syyt)
1978 – Harry H. (TV-sarja)
1979 – Tillsammans
1979 – Vad händer...?
1980 – Lämna mej inte ensam
1982 – Klippet (Huijaus)
Aiheesta muualla

Halldoffin esittely Svensk Filmdatabas -sivustolla
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Jan Halldoff
Käännös suomeksi
Richard Strauss

| Richard Strauss |
| --- | --- |
 Max Liebermannin muotokuva Richard Straussista, 1918.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Richard Georg Strauss
Syntynyt: 11. kesäkuuta 1864 München, Baijerin kuningaskunta, Saksan liitto
Kuollut: 8. syyskuuta 1949 (85 vuotta) Garmisch-Partenkirchen, Länsi-Saksa
Muusikko
Tyylilajit:  ooppera, sinfonia, länsimainen taidemusiikki ja sardana 
Soittimet:  piano 
 Nimikirjoitus
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Richard Georg Strauss (11. kesäkuuta 1864 München, Baijerin kuningaskunta, Saksan liitto – 8. syyskuuta 1949 Garmisch-Partenkirchen, Länsi-Saksa) oli saksalainen klassisen musiikin säveltäjä. Hänet muistetaan parhaiten sävelrunojen ja oopperoiden säveltäjänä, jonka teosten orkestraatiota on pidetty huomattavan kekseliäänä. Strauss omaksui nuorena Wagnerin oopperoissaan käyttämän edistyksellisen suuntauksen ja sovelsi sen keinoja myös instrumentaalimusiikin säveltämiseen, mutta toisaalta hän pitäytyi romanttisessa tyylissä viimeisille vuosilleen asti muun musiikkimaailman jätettyä sen jo taakseen. Strauss oli myös huomattava kapellimestari. Strauss ei ollut sukua wieniläiselle Johann Strauss vanhemmalle tai hänen pojilleen.
Elämä ja tuotanto > Varhainen kehitys

Richard Straussin lapsuudenkotia hallitsi musiikki, sillä hänen isänsä Franz Strauss soitti ammatikseen käyrätorvea Münchenin kuninkaallisessa oopperassa. Niinpä Richard aloitti säveltämisen jo kuusivuotiaana. Myöhemmin hän sai opetusta muun muassa kapellimestari Friedrich Meyeriltä ja sävelsi 15-vuotiaana ensimmäisen suurimuotoisen teoksensa, sinfonian d-molli. Hänen isänsä kunnioitti suuresti ”pyhää kolminaisuutta” Mozart–Haydn–Beethoven, joten nämä säveltäjät vaikuttivat suuresti myös Richardin varhaiseen musiikilliseen kehitykseen. Toisaalta hänen isänsä vihasi Richard Wagnerin musiikkia ja halusi suojella poikaansa tämän ”järkyttäviltä riitasoinnuilta”.
Strauss aloitti vuonna 1882 filosofian ja taidehistorian opinnot Münchenin yliopistossa, mutta hän keskeytti opintonsa melko pian ja ryhtyi keräämään kokemusta orkesterinjohtamisesta. Hänen merkittävin tuttavuutensa oli kuuluisa kapellimestari Hans von Bülow, joka johti Meiningenin hoviorkesteria. Kun Bülow lopetti työnsä Meiningenissa vuonna 1885, Strauss nimitettiin hänen seuraajakseen. Noina aikoina hän alkoi syventyä Franz Lisztin ja Richard Wagnerin musiikkiin. Isältä peritty Wagner-vastaisuus vaihtui vähitellen innokkaaksi wagnerilaisuudeksi.