stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Atria
Tärkeimmät/merkittävimmät konserniyritykset liiketoiminta-alueiden mukaisesti

Atria Suomi Oy on Atria Oyj:n tytäryhtiö, joka vastaa konsernin Suomen toiminnoista. Yritys kehittää, valmistaa ja markkinoi tuoreita elintarvikkeita ja niihin liittyviä palveluja. Atria Suomen liiketoimintoja ovat:
lihaliiketoiminta
lihavalmisteliiketoiminta
siipikarjaliiketoiminta
valmisruokaliiketoiminta
| Asiakkaat | Tuotantolaitokset |
| --- | --- |
vähittäiskauppa, Food Service -asiakkaat, teollisuus ja vienti: Nurmo, Kuopio, Kauhajoki, Forssa, Jyväskylä ja Sahalahti
Muita konserniyrityksiä:
A-Tuottajat Oy: Lihanhankintaan ja suomalaisen lihan tuotannon kehittämiseen keskittynyt tytäryhtiö
A-Rehu Oy: Rehuliiketoimintaan keskittynyt yhtiö. Tuotantolaitokset sijaitsevat Koskenkorvalla ja Varkaudessa
Domretor Oy: Korkealaatuisten valmisruokien ja puolivalmisteiden valmistus Kauhavalla.
Best-In Oy: Lemmikkieläinruokien valmistus Kuopiossa
Kirjallisuutta

Mönkkönen, S. J.: Lihakunta 1903–1993 90 vuotta. Kuopio 1993.
Lihakunta 75 vuotta. Kuopio 1978.
Sandelin, G.: Pohjalainen lihatalo. Itikka 1914–1989. Kokkola 1989. ISBN 9789529009268.
Perkkiö, Sirpa: Lihakunta 1903–2003. Parhaita leikkeleitä 100 vuoden ajalta kuvin ja sanoin. Kuopio 2002.
Perkkiö, Sirpa: Itikka osuuskunta 90 vuotta. Kuopio 2004. ISBN 9789529178704.
Orrenmaa, Anssi: Operaatio Atria. Keuruu 2007. ISBN 9789511220916.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Atria Oyj:n kotisivut
Atria Tuottajat
Austrocactus

| Austrocactus |
| --- | --- |
 Austrocactus coxii
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Suku::  Austrocactus  Britton & Rose
Katso myös
   Austrocactus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Austrocactus on kaktuskasvisuku, jonka tieteellinen nimi tarkoittaa eteläistä kaktusta ja viittaa lajien esiintymisalueeseen Etelä-Amerikan eteläosissa. Suvussa on viisi matalakasvuista lajia.
Levinneisyys

Suvun lajit ovat peräisin Länsi- ja Etelä-Argentiinasta sekä Chilen keski- ja eteläosista.
Tuntomerkit

Austrocactus-lajit ovat verrattain matalia, yksittäin kasvavia tai tyvestään haarautuvia, 30–60 cm korkeita. Varret ovat pehmeän meheviä, pallomaisia - lyhyen lieriömäisiä, nivelettömiä. Harjuja varsissa on 6–12, ja ne ovat matalia ja kyhmyisiä. Areolien keskipiikit ovat suoria tai koukkumaisia, säteittäispiikit neulamaisia.
Varren päähän tai toisinaan sen sivulle kehittyy kukkia, jotka ovat avoinna päiväsaikaan. Ne ovat maljamaisia tai kellomaisia, 3–6 cm:n mittaisia. Kukkaperässä ja pohjusmaljassa on surkastuneita suomuja, villakarvakimppuja ja pieniä sukasia. Kukkaperä on muodoltaan leveän kärkikartiomainen ja pohjusmalja lyhyt. Heteet sijaitsevat kahdessa tasossa, ja alimmat niistä muodostavat renkaita emin vartaloiden ympärille. Emin luotit ovat purppuranpunaiset. Hedelmä on pallomainen tai pitkänomainen, tavallisimmin kuiva, vihertävä ja siinä on villakarvaa ja sukasia. Hedelmä avautuu epäsäännöllisesti tai tyveltään. Kukan osien jäänteet pysyvät kiinni hedelmässä. Siemenet ovat leveän soikeita, mustia - ruskeita, ryppyisiä.
Lajit

Kaktustutkija Edward F. Andersonin mukaan suvussa on viisi lajia:
Austrocactus bertinii
Austrocactus coxii
Austrocactus patagonicus
Austrocactus philippii
Austrocactus spiniflorus
Auringon aktiivisuuden vaikutus säähän ja ilmastoon

Auringon aktiivisuuden vaikutus säähän ja ilmastoon on oletettu auringonpilkkuluvun ja lämpötilan välinen yhteys. Kun auringonpilkkuja on vähän, Maassa on viileämpää. 150 viime vuoden ajalla näkyy selvä yhteys auringonpilkkujen määrän ja lämpötilan välillä. Auringon aktiivisuuden aiheuttamat säämuutokset ovat yhä tieteellisten kiistojen aihe, koska ei tiedetä mekanismia millä auringonpilkkujen määrien muutos vaikuttaa säähän. Joka tapauksessa pienen jääkauden aikana oli 1600- ja 1800-luvuilla kaksi suurta auringonpilkkuminimiä.
Auringon aktiivisuus ja ilmastonmuutos

Auringon aktiivisuuden on ehdotettu vaikuttaneen viimeaikaiseen ilmaston lämpenemiseen mahdollisesti pilvisyyteen liittyvien palautekytkentöjen voimistamana. Auringon aktiivisuuden kasvu aiheuttaa maanpinnan lämpenemisen lisäksi stratosfäärin lämpenemistä, kun taas kasvihuoneilmiön aiheuttama lämpeneminen johtaa stratosfäärin viilenemiseen. Stratosfäärisen otsonin vähenemisellä on niin ikään viilentävä vaikutus, joskaan merkittävää otsonikerroksen ohentumista ei tapahtunut ennen 1970-luvun loppua. Alemman stratosfäärin viilenemistä on havainnoitu ainakin vuodesta 1960 lähtien. Erään tutkimuksen mukaan auringon aktiivisuudessa 1980-luvun puolivälistä eteenpäin tapahtuneilla muutoksilla on voinut olla vain ilmastoa viilentävä vaikutus. Muilla ilmiöillä, kuten auringon aktiivisuudella yhdistettynä tulivuorten toimintaan, on luultavasti ollut lämmittävä vaikutus esiteollisesta ajasta 1900-luvun puoliväliin asti, mutta siitä eteenpäin vaikutus on ollut viilentävä. Auringon aktiivisuus ei siten ole viimeaikaisen lämpenemisen pääasiallinen aiheuttaja. Hallitustenvälinen ilmastopaneeli IPCC arvioi, että auringon irradianssissa vuodesta 1750 eteenpäin tapahtuneiden muutosten säteilypakote on noin +0,12 W/m2, hiilidioksidin säteilypakotteen ollessa noin +1,66 W/m2.
Jotkin tutkimukset viittaavat kuitenkin siihen, että auringon vaikutusta on saatettu aliarvioida. Kaksi tutkijaa Duke Universitystä ovat arvioineet, että 40–50 % maailmanlaajauisten pintalämpötilojen kasvusta 1900-luvulla ja noin 25–35 % vuosina 1980–2000 on johtunut auringosta. Kyseistä tutkimusta on kritisoitu mm. RealClimatessa. Toinen tutkimus viittaa siihen, että ilmastomalleissa kasvihuonekaasujen vaikutus suhteessa auringon säteilyyn on yliarvioitu samalla, kun vulkaanisen pölyn ja sulfaattiaerosolien viilentävä vaikutus on aliarvioitu. Tutkimus kuitenkin toteaa, että vaikka ilmasto olisi arvioitua herkempi aurinkopakotteille, viimeaikainen lämpeneminen johtuu yksinomaan kasvihuonekaasupitoisuuksien kasvusta.
Auringon säteilyn vaihtelut muutaman viimeisen 11-vuotisen pilkkujakson aikana.
Arvioidut Auringon aktiivusuuden vaihtelut 1400-luvulta lähtien.
Avid

| Avid Technology |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  NASDAQ: AVID
ISIN:  US05367P1003
Perustettu:  1987
Kotipaikka:  Burlington, Massachusetts
Toimiala:  ohjelmistoteollisuus
Kotisivu:  www.avid.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Avid Technology, Inc. on yhdysvaltalainen pörssiyritys, joka tunnetaan erityisesti videoeditointi- ja elokuvaleikkauslaitteistoistaan ja -ohjelmistaan ja muista luovan työn digitaalisista työvälineistään.
Avid perustettiin vuonna 1987 ja listautui pörssiin 1993.  Yhtiön pääkonttori sijaitsee Burlingtonissa, Massachusettsin osavaltiossa.
Avidin tuotteita käytetään televisio- ja videoalalla. Yrityksen nykyinen lippulaivatuote on ammattikäyttöön tarkoitettu nonlineaarinen editointiohjelmisto Avid Media Composer. Muita yrityksen tunnettuja ohjelmistoja ovat sävellystyökalu Sibelius ja äänieditointiohjelma Pro Tools.
Historiaa

Avidin perusti Apollo Computerin markkinointijohtaja William J. Warner, joka kehitti ensimmäisen digitaalisen epälineaarisen editointiohjelman Avid/1:n Applen Macintosh II -tietokoneelle. Tuote esiteltiin 1989 ja sitä kutsuttiin muun muassa ”suurimmaksi leikkausinnovaatioksi sitten George Meliès’n kokeilujen 1900-luvun alussa”. 1990-luvun alkupuolella Avidin tuotteet alkoivat syrjäyttää sellaisia ammattituotteita kuin Moviola, Steenbeck ja KEM. Ensimmäisiä Avidilla leikattuja pitkiä elokuvia olivat Ron Senkowskin Let's Kill All the Lawyers (1992) ja Martha Coolidgen Sukumme on toista maata (1993). 1990-luvun puoliväliin mennessä Avidin suosio alkoi jo näyttää tietä filmimateriaalin fyysisen leikkaamisen häviämiselle kokonaan. Vuonna 1996 Walter Murch sai parhaan leikkauksen Oscarin Avidilla editoimastaan elokuvasta Englantilainen potilas, joka voitti myös parhaan elokuvan Oscarin.
Vuonna 1993 Avid osti Lucasfilmiltä EditDroid-ohjelmiston, joka oli kehitetty uudestaan aiemmasta 1970-luvulla kehitetystä järjestelmästä.
Vuonna 1994 Avid julkisti avoimen standardin Open Media Framework -tiedostomuodon (OMF) liikkuvan kuvan ja äänen sekä niihin liittyvän metadatan tallentamiseen ja jakamiseen.
2000-luvulla Avid on laajentanut toimialaansa yritysostoin ja sisäisin investoinnein multimedian eri osa-alueille. Se on julkaissut kuluttajaversioita editointiohjelmistaan, kuten Xpress DV ja Avid Free DV. Samalla Avid on laajentanut puolustusvoima- ja ilmailualalle ohjelmistojen ja valmistuotteiden tarjoajana. Puolustusteknologian puolella yhtiö valmistaa esimerkiksi helikopterien moottorinhallintajärjestelmiä, armeijan lämpöohjaimia sekä pitkänmatkan ohjustentorjuntaohjuksia.
Aiheesta muualla

Yrityksen kotisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Avid Technology
Käännös suomeksi
Kilpilehväsammal

| Kilpilehväsammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Elinvoimainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Bryales
Heimo::  Lehväsammalet Mniaceae
Suku::  Lähdelehväsammalet Rhizomnium
Laji::  punctatum
Kaksiosainen nimi
 Rhizomnium punctatum  (Hedw.) T. J. Kop. 
Katso myös
   Kilpilehväsammal Wikispeciesissä   Kilpilehväsammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kilpilehväsammal (Rhizomnium punctatum) on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa (Mniaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon lauhkealla ja viileällä vyöhykkeellä. Lajin elinympäristöä ovat märät korvet ja järvien, jokien, purojen rannat.
Kilpilehväsammal on pystykasvuinen ja keskikokoinen, kooltaan yleensä kahdesta kuuteen senttimetriä. Lehdet ovat leveän soikeat, pyöreäkärkiset ja ehytlaitaiset. Niissä on selvä keskisuoni. Itiöpesäkkeitä muodostuu toisinaan. Ne kasvavat yksittäin tai muutaman ryhminä versojen latvoissa. Pesäkkeen perä on pitkä ja pesäkeosa soikea, vaakatasossa tai nuokkuvassa asennossa.
Juho Aula

Juho Lauri Aula (30. kesäkuuta 1897 Uusikirkko Tl – 11. kesäkuuta 1958) oli suomalainen jääkäriyliluutnantti ja isännöitsijä. Hänen vanhempansa olivat  urkuri Juho Henrik Veranen ja Aleksandra Sofia Aula. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1932 Sylvi Vilhelmiina Virtasen kanssa.
Opinnot

Aula oli käynyt kansakoulun ja sahateollisuuskoulun, jonka hän suoritti vuosina 1923–1924.
Jääkäriaika

Aula liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 29. helmikuuta 1916. Myöhemmin hänet komennettiin pataljoonan ratsuosastoon. Aula otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Aula saapui Vaasaan jääkäreiden pääjoukon mukana vääpeliksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan varavahtimestariksi ja joukkueenjohtajaksi Karjalan ratsujääkärirykmenttiin 2. eskadroonaan. Eskadroonan mukana hän osallistui taisteluihin Suomen sisällissodassa Viipurin seudun taisteluihin, haavoittuen Kuolemajärvellä 24. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Aula palveli samassa joukko-osastossa, josta sodan jälkeen muodostettiin Hämeen ratsujääkärirykmentti. Hänet komennettiin 16. joulukuuta 1918 – 3. maaliskuuta 1919 väliseksi ajaksi Nurmekseen rajavartiopalvelukseen. Armeijasta hän erosi 15. maaliskuuta 1919 ja siirtyi Huittisten suojeluskuntajärjestön palvelukseen ratsuosaston päälliköksi 7. huhtikuuta 1919, josta tehtävästä hän siirtyi samana vuonna, 1. elokuuta Pirkkalan suojeluskunnan paikallispäälliköksi. Metsäalalle hän siirtyi 1. elokuuta 1921, toimien eri yrityksissä työnjohtajana ja piiripäällikkönä. Vuoden 1931 kesällä hän osallistui Loviisan kalastus Oy:n Islannin vesille kohdistuneelle kalastusretkikuntaan. Myöhemmin hän toimi Helsingissä liikemiehenä.
Talvi- ja jatkosota

Aula osallistui talvisotaan koulutusupseerina Hämeenlinnan panssarintorjuntakoulutuskeskuksessa ja jatkosodan alussa hän oli samassa tehtävässä, mutta myöhemmin hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi Jääkärirykmentti 4:n 1. erilliseen panssarintorjuntakomppaniaan, jossa hän osallistui taisteluihin Karjalankannaksella. Vuonna 1941 hänet komennettiin hankintapäälliköksi Itä-Karjalan sotilashallinnon Aunuksen Rakennuspiiriin.
Luottamustoimet

Jääkäriliiton johtokunnan jäsenenä hän oli vuosina 1939–1955 ja sihteerinä vuosina 1955–1958, Jääkärisuojeluskunnan esikunnan jäsen ja viimeinen paikallispäällikkö. Hän toimi myös  Hallan säätiön hallituksen jäsenenä vuosina 1952–1958. Hän oli myös mukana Marsalkan ratsastajapatsasvaltuuskunnassa.
Jääkäripataljoonan ratsuosasto Libaussa syksyllä 1917. Etualalla Luutnantti Sievert ja Zugführer Ljungberg.
Kimbrit

Kimbrien ja teutonien vaellukset ja tärkeimmät taistelut
Kimbrit (latinaksi Cimbri) olivat germaaniheimo. He olivat Plinius vanhemman mukaan kotoisin Luoteis-Jyllannista. Kimbrit lähtivät asuinsijoiltaan noin vuonna 120 eaa., ja liikkuivat yhdessä ambronien ja teutonien kanssa Elben vartta etelään. Heihin liittyi myös muita heimoja. Kimbrit ottivat aluksi yhteen Tonavan alueen kelttiläisten kansojen kanssa, ja sen jälkeen he saapuivat vuonna 113 eaa Noricumiin, jossa löivät Papirius Carbon johtamat roomalaiset joukot. Kimbrit ylittivät Reinin ja voittivat toisen roomalaisen sotajoukon vuonna 109 eaa. Etelä-Galliassa. Vuonna 105 eaa he löivät vielä kaksi roomalaisten sotajoukkoa. Senaatin oli silloin kutsuttava Gaius Marius apuun Pohjois-Afrikasta. Marius voitti ensin vuonna 102 eaa Pohjois-Italiaan pyrkineet teutonit Aquae Sextiaen taistelussa. Sitten hän voitti kimbrit Vercellaen taistelussa vuonna 101 eaa. Kimbrien heimo tuhottiin lähes täydellisesti ja he hävisivät tämän jälkeen historiasta.
Kimbrit aiheuttivat Roomalle monia nöyryyttäviä tappioita. Heidän taistelutavoistaan kerrotaan muun muassa, että heillä oli tapana kytkeä ensimmäisissä rivistöissä miehet ketjuilla yhteen. Se rajoitti osaltaan muiden liikkumista, mutta piti kaatuneet mukana rintamassa.
Aurinkolurikki

| Aurinkolurikki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Smaragdilurikit Neopsittacus
Laji::  musschenbroekii
Kaksiosainen nimi
 Neopsittacus musschenbroekii  (Schlegel, 1871) 
Katso myös
   Aurinkolurikki Wikispeciesissä   Aurinkolurikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aurinkolurikki (Neopsittacus musschenbroekii) on Papua-Uudella-Guinealla elävä kaijalaji. Laji on nimetty hollantilaisen luonnontieteilijän Pieter van Musschenbroeckin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö

Aurinkolurikin pituus on noin 23 cm ja paino 43–55 g. Sen höyhenpuvun pääväri on vihreä, alapuolelta kellanvihreä. Päälaki on oliivinruskea keltaisin viiruin, myös naama ja kurkku ovat keltaviiruiset. Rinta ja vatsan keskiosa ovat punaiset, samoin siiven alapinta. Pitkähkön pyrstön kärki ja reunat ovat keltaiset, samoin pyrstön alapinta. Nokka on vaaleankeltainen, iiris punainen ja koivet harmaat. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuori yksilö on himmeämmän värinen, ja sen iiris on kellanruskea tai oranssi.
Esiintyminen

Aurinkolurikki elää Papua-Uuden-Guinean vuoristoseuduilla. Lajin elinympäristön laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä ja sen populaation koko on arviolta yli 300 000 yksilöä. Lajista tunnetaan kolme alalajia: musschenbroekii, medius ja major.
Elinympäristö

Aurinkolurikit elävät vuoristometsissä 1 250–2 800 metrin korkeudella. Yleensä ne liikkuvat puiden latvustoissa pareittain tai pikku parvina. Ne lyöttäytyvät usein muiden lurikkien seuraan. Aurinkolurikki on harvinainen lemmikkilintuna.
Lisääntyminen

Pesintä tunnetaan vankeudessa eläneiden lintujen osalta. Munia on tavallisesti kaksi. Haudonta-aika on noin 23 päivää ja pesäpoikasaika kaksi kuukautta.
Ravinto

Aurinkolurikit syövät kukkia ja niiden siitepölyä ja mettä sekä hedelmiä, marjoja, siemeniä ja mahdollisesti myös hyönteisiä ja niiden toukkia.
Kilpiangervo

| Kilpiangervo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Rikkokasvit Saxifragaceae
Alaheimo::  Heucheroideae
Suku::  Kilpiangervot Astilboides
Laji::  tabularis
Kaksiosainen nimi
 Astilboides tabularis  (Hemsl.) Engl. 
Katso myös
   Kilpiangervo Wikispeciesissä   Kilpiangervo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kilpiangervo (Astilboides tabularis, syn. Rodgersia tabularis) on iso- ja kilpilehtinen monivuotisruoho, joka kuuluu rikkokasvien (Saxifragaceae) heimoon. Sitä viljellään kosteiden paikkojen koristekasvina.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kilpiangervo – Astilboides tabularis
Puutarha.net: Kilpiangervo (Astilboides tabularis) (Arkistoitu – Internet Archive)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Astilboides tabularis:  Wikidata: Q1305413  Wikispecies: Astilboides tabularis  BOLD: 438301  CoL: HV9T  EoL: 2886989  EPPO: ASSTA  FNA: 200010051  FoC: 200010051  GBIF: 3754647  GRIN: 409720  IPNI: 790325-1  MoBotPF: 286945  NCBI: 29761  Open Tree of Life: 756727  Plant List: kew-2656830  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:790325-1  RHS: 27487  Tropicos: 29101453  WFO: wfo-0000552913 
Saxifraga tabularis:  Wikidata: Q39921897  CoL: 6Y4ND  GBIF: 3755257  GRIN: 33229  IPNI: 794618-1  Plant List: tro-29102236  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:794618-1  Tropicos: 29102236  WFO: wfo-0001136428
Killinkoski

Killinkosken kirkko.
Killinkoski on kylä Virroilla ja entinen taajama. Kilinkoski sijaitsee kantatie 68:n varrella, Virtain ja Ähtärin puolessavälissä. Se on Hämeen pohjoisin kylä. Kylässä asuu noin 200 ihmistä.lähde?
Palveluja Killinkoskella on alakoulu, päiväkoti ja kyläkauppa Killinjätti. Syyskuuhun 2014 asti kylässä oli Osuuspankin konttori.
Killinkosken perinteinen työnantaja on P. G. Holmin vuonna 1886 perustama nauhatehdas, josta on kehittynyt nykyinen Inka Oy. Kun tehdas ei ollut vielä automatisoitu, kylän koulussa oli parhaimmillaan yli 500 oppilasta. Nykyään koulussa on enää yläluokka (3.-6.) ja alaluokka (1.-2.) ja kaksi opettajaa, joista toinen toimii koulunjohtajana. Koulun yhteydessä on myös päiväkoti.lähde?
Killinkoskella on puukirkko, jonka on suunnitellut Josef Stenbäck, ja se valmistui 1928. Stenbäck piirsi myös alkuperäisen nauhatehtaan. Kylässä on ollut myös puuhiomo ja Suomen ensimmäinen makaronitehdas. Killinkoski valittiin Pirkanmaan vuoden kyläksi 2005.
Killinkosken tehdasyhdyskunta kuuluu Museoviraston luokittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Aiheesta muualla

Kylän kotisivu, Killinkoski.fi
Killinkosken rakennusinventointi 2009[vanhentunut linkki] pdf
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Postinen, Vesa ym. (toim.): Killinkosken kyläkirja. Killinkosken kyläyhdistys, 2005. ISBN 952-91-8822-6.
Virrat
Hauhuu
Herranen
Härkönen
Jäähdyspohja
Killinkoski
Koro
Kotala
Kurjenkylä
Liedenpohja
Ohtola
Vaskivesi
Vaskuu
Äijänneva
ATP-syntaasi

ATP-syntaasi eli FoF1-ATPaasi.
ATP-syntaasi on nimitys solujen energiantuotannosta vastaavalle entsyymille. ATP-syntaasi syntetisoi adenosiinitrifosfaattia (ATP) adenosiinidifosfaatista (ADP) ja epäorgaanisesta fosfaatista (Pi) energialla, joka kertyy protonien (H+) siirtyessä solukalvon läpi (ks. kalvopotentiaali). Myös termejä FoF1-ATP-syntaasi ja FoF1-ATPaasi käytetään.
ATP:n synteesi on biologisessa maailmassa yleisin kemiallinen reaktio, ja ATP-syntaasi yksi yleisimmistä proteiineista maailmassa. E. coli -bakteereilla, kasveilla ja nisäkkäillä tämä entsyymi on yksi vähiten evoluutiossa muuntuneista, säilyttäen yli 60 % β-yksikön aminohappoketjuista.
Sijainti

Bakteereilla ATP-syntaasi sijaitsee niiden solukalvolla, kun monisoluisilla eläimillä se sijaitsee mitokondrioiden sisäkalvolla, ja kasveilla viherhiukkasen tylakoidien sisäkalvolla.
Rakenne

Bakteerien ja aitotumaisten ATP-syntaasi eroavat jonkin verran toisistaan. ATP-syntaasi sisältää solukalvon tai mitokondrion sisäkalvon pinnalla olevan Fo-kompleksin, ja solun tai mitokondrion matriksin sisällä sijaitsevan pyörivän F1-reaktiokeskuksen.
ATP-syntaasissa tapahtuu pyörivää liikettä katalyysin osana, eikä tunneta muuta vastaavanlaista entsyymiä – se muistuttaa rakenteellisesti jonkin verran sähkömoottoria. ATP:n hydrolyysissä suurin pyörimisnopeus voi olla noin 100 kierrosta sekunnissa.
ATP-syntaasin voidaan katsoa sisältävän kaksi moottoria. Protonitoiminen Fo-moottori syntetisoi ATP:tä kalvopotentiaalin energialla. ATP-toiminen F1-moottori, joka toimii vastakkaiseen suuntaan, kuljettaa protoneita solun ulkopuolelle energialla joka vapautuu ATP:n hajotessa ADP:ksi ja fosfaatiksi (Pi).
Rakenne > Fo

Fo (”äf oo”) koostuu bakteereilla kolmesta kalvoproteiiniryhmästä: viidestä Foa-proteiinista, yhdestä Fob-proteiinista ja kahdesta Foc-proteiinista. Viherhiukkasten Fo on samankaltainen kahdentyyppistä Fob-variaatiota lukuun ottamatta. Mitokondrioiden ATP-syntaasissa on lisäksi ainakin kuusi muuta avustavaa proteiiniryhmää.
Rakenne > F1

F1 koostuu mitokondrioissa alfa-beeta -proteiineistä (F1α ja F1β), jotka ovat kiinnittyneet epsilon-proteiiniin (F1γ), joka toimii eräänlaisena akselina Foc kokonaisuuden varassa. F1(αβ)nγ pyörii ATP:n synteesin aikana vastapäivään. Delta-proteiini (F1δ) kiinnittyy Fob -proteiinin päähän ikään kuin staattoriksi.
Historia

ATP-syntaasin rakenteen tutkimus alkoi 1960 Efraim Rackerin tutkimustyön myötä. Nobelisti Peter D. Mitchellin (1961), Andre Jagendorfin (1966) ja Yasue Kagawan (1971) tutkimustyö johti ymmärrykseen ATP-syntaasin toiminnasta kalvopotentiaalin energialla. Nobelisti Paul D. Boyer esitti 1977 hypoteesit pyörivästä liikkeestä ja alayksiköiden vuoroittaisesta toiminnasta. Yli vuosikymmen myöhemmin nobelisti John E. Walker (1994) ja  Duncan (1995) tarkensivat kuvaa, ja lopulta Masasuke Yoshidan (1997) elektronimikroskooppikuvat F1-osioon liitetystä ATP:n voimalla pyörivästä aktiinifilamentistä osoittivat pyörivää liikettä tapahtuvan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
MRC Mitochondrial Biology Unit: ATP synthase (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
F1FO ATP Synthase (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)