stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toholammin seurakunta
Papisto > Toholammin seurakunta

1885–1894: kirkkoherra Johan Schönberg
1894–1910: kirkkoherra David Anton Aimonen
1911–1922: kirkkoherra Kaarlo Edvard Forss
1922–1944: kirkkoherra Adolf Fredrik Kyrö
1946–1952: kirkkoherra Lauri Kujanpää
1952–1965: kirkkoherra Niilo Mattila
1966–1974: kirkkoherra Timo Holma
1974–1978: kirkkoherra Veikko Mattila
1978–2009: kirkkoherra Mikko Pöyhtäri
2009–2016: kirkkoherra Ritva-Elina Pylväs
2013–2016: vt. kirkkoherra Per-Olof Moberg
2015: vt. kirkkoherra Raimo Aspfors
2016–2022: kirkkoherra Jorma Harju
2022–2023 vt. kirkkoherra Eija Seppä
2024→ kirkkoherra Kimmo Heinilä
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut
| n k Kokkolan rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Halsua  Kannus  Kaustinen ja Ullava  Kokkolan suomalainen  Kälviä  Lohtaja  Perho  Toholampi  Veteli  |  |
| Entiset seurakunnat |  Kaarlela (suom.)  Kaustinen  Kokkola ksrk  Kokkola msrk  Lestijärvi  Ullava  |  |
Oulun hiippakunta
Joonas Komulainen

| Joonas Komulainen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. kesäkuuta 1990 (ikä 34) Kuhmo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Komu
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  165 cm
Paino:  79 kg
Pelinumero:  67
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2009–2018
Seurat:  Kärpät (SML) Hokki (Mestis) Kiekko-Laser (Mestis) KalPa (SML) Lukko (SML) Sport (SML)
Joonas Komulainen (s. 1. kesäkuuta 1990 Kuhmo) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Komulainen osasi pelata myös laidassa. Hän edusti SM-liigassa Oulun Kärppiä, Kalevan Palloa, Rauman Lukkoa ja Vaasan Sportia tehden yhteensä 297 runkosarjaottelussa tehot 39+85=124 ja keräten 114 jäähyminuuttia sekä 36 playoff-ottelua tehopistein 8+9=17 ja keräten kahdeksan jäähyminuuttia. Komulainen voitti Kärpissä Suomenmestaruuden vuonna 2014. Hänen pelaajauransa päättyi vakavaan niskavammaan helmikuussa 2018. Pienikokoinen Komulainen on vain 165 cm pitkä.
Ura > Maajoukkueura

Komulainen pelasi kymmenen poikien maaottelua.
Muuta

Komulaisen isoveli Ville ja pikkuveli Tuomas ovat pelanneet myös jääkiekkoa. Heistä Tuomas pelaa nykyään Suomi-sarjaa Kajaanin Hokissa.
Lynn Redgrave

Lynn Redgrave
Lynn Rachel Redgrave OBE (8. maaliskuuta 1943 – 2. toukokuuta 2010) oli brittiläinen näyttelijä. Kuulun Redgraven näyttelijäsuvun jäsenenä hänellä oli sisaruksina  Corin ja Vanessa Redgrave.
Lontoossa syntyneelle Redgravelle myönnettiin Yhdysvaltain kansalaisuus. Hän sai kaksi Golden Globea ja kaksi Oscar-ehdokkuutta. 1967–2000 hän oli naimisissa John Clarkin kanssa, josta liitosta heillä on kolme yhteistä lasta.
Redgraven tunnetuimpia elokuvia ovat Georgy Girl – keinoista paras (1966) ja Gods and Monsters (1998). Lynn Redgrave toipui 2000-luvun alussa rintasyövästä.
Aiheesta muualla

Lynn Redgrave Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Viralliset kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat 
Taiteenala:  Emmy Awards  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Ortodoksijuutalaisuus

Ortodoksijuutalainen synagoga Košicessa.
Ortodoksijuutalaisuus on juutalaisuuden suunta, joka tulkitsee ja toteuttaa Tooran lakeja tiukimmin. Nämä lait selityksineen on kanonisoitu Talmudissa (Suullinen laki) ja koonnettu jälkeenpäin Shulhan arukhissa. Tämä rabbiiniperinteen kokoelma on hallinnut perinteistä juutalaisuutta jo yli tuhannen vuoden ajan.
Ortodoksijuutalaisuuden tunnuspiirteitä ovat:
usko Tooran lakien jumalalliseen alkuperään; Jumala välitti lait Moosekselle, joka merkitsi ne muistiin ja ihminen ei voi muuttaa niitä
usko Jumalan rikkomattomaan liittoon Israelin kansan kanssa, jota Tooran tulisi hallita
käsitys juutalaisuuden suullisen lain (Talmud, Aggada) kiinteästä, erottamattomasta suhteesta kirjattuun lakiin eli Tooraan
Halakhaan eli lakien koodiin pitäytyminen Shulhan arukhin mukaan
suhde ympäröivään maailmaan punnitaan kaikkina aikoina rabbiiniperinteen mukaisen lakien tulkitsemisen kautta
ješivojen keskeinen rooli Talmudin opetuksessa
usko Rambamin (Moshe Maimonides) muotoilemiin 13 uskonkohtaan.
Ortodoksisuuden alaryhmiä ovat ultraortodoksit eli haredit, mukaan lukien hasidit, sekä modernit ortodoksit. Ortodoksijuutalaisuuden piirissä on myös paljon juutalaisia, jotka kuuluvat ortodoksiseurakuntiin tai käyttävät ortodoksijuutalaisia palveluita, vaikka eivät omassa elämässään noudattaisi ortodoksijuutalaisuuden tapoja ja sääntöjä. Tämä on tyypillistä esimerkiksi Israelissa ja Suomessa.
Vuonna 2001 ortodoksijuutalaiset ja ortodoksisynagogien piirissä olevat juutalaiset muodostivat noin 50 prosenttia Britannian juutalaisista (150 000), 27 prosenttia Israelin juutalaisista (1 500 000)  ja 13 prosenttia Yhdysvaltojen juutalaisista (529 000). Niistä, jotka olivat synagogan tai juutalaisen seurakunnan jäseniä, ortodoksijuutalaisia oli noin 70 prosenttia Britanniassaja 27 prosenttia Yhdysvalloissa.
Suomessa sekä Helsingin että Turun juutalainen seurakunta ovat periaatteessa ortodoksijuutalaisia, mikä näkyy esimerkiksi siinä, että Helsingin synagogassa naisten paikka on parvekkeella eikä naisrabbeja hyväksytä. Sana ortodoksi viittaa tässä yhteydessä lähinnä elämäntavan oikeaoppisuuteen, ei erilliseen opilliseen viisauteen. Käytännössä kuitenkin Suomen juutalaisista erittäin pieni vähemmistö on ortodoksijuutalaisen elämäntavan mukaan eläviä.
Teologia

Ortodoksijuutalaisuuden keskeinen opinkappale on usko siihen, että Jumala ilmoitti sekä kirjallisen että suullisen Tooran Moosekselle Siinain vuorella ja että tämä ilmoitus on välittynyt sukupolvelta toiselle katkeamattomana ketjuna nykyaikaan asti. Yksi rabbiinisen perinteen alkuteksteistä on luettelo, jolla Isien opetukset eli Pirkei avot alkaa. Siinä luetellaan ne oppineet, joille Toora on opetettu ja jotka ovat välittäneet sen eteenpäin, Mooseksesta Joosuan kautta Vanhimmille, profeetoille, ja aina eteenpäin Hilleliin ja Shamaihin asti.
Ortodoksijuutalaisuuden perusfilosofia on se, että annettu ilmoitus on täydellinen ja valmis; sen tulkintaa uusien olosuhteiden vallitessa pidetään vanhojen periaatteiden ja sääntöjen soveltamisena aiemmin annettujen menetelmien mukaan, ei uusien asioiden keksimisenä tai lisäämisenä. Aukot välitettävässä tiedossa tai varhaisten oppineiden erimielisyydet tulkitaan esimerkiksi sen seuraukseksi, että vainojen takia osa Tooran sisällöstä on unohtunut.
Klassiseen juutalaisuuteen sisältyi perinteinen usko kuolleiden ylösnousemukseen. Tällä opinkappaleelle on pohja pyhissä kirjoituksissa, kuten Mišnassa viitataan: ”Koko Israelilla on osa tulevassa maailmassa, niin kuin on kirjoitettu: ’Ja sinun kansasi, kaikki vanhurskaita, perivät maan ikuisiksi ajoiksi; He ovat  taimi jonka istutin, kätteni työ, joka on kunniani’.” (Jes. 60:21). Mišna myös leimaa harhaoppisiksi ne juutalaiset, jotka kieltävät kuolleiden ylösnousemuksen tai sen, että tämän opinkappaleen alkuperä on Toorassa. Niille, jotka kieltävät tämän opinkappaleen, ei ole paikkaa tulevassa maailmassa. Fariseukset uskoivat sekä ruumiin ylösnousemukseen että sielun kuolemattomuuteen. He myös uskoivat että tässä maailmassa tehdyt teot vaikuttavat elämään kuolemanjälkeisessä elämässä. Mishna Sanhedrin 10:n mukaan vain ne, jotka seuraavat oikeaa teologiaa, saavat osan tulevasta maailmasta.
Mishnan traktaateista löytyy muitakin viittauksia kuolemanjälkeiseen elämään. Berakhot-traktaatissa on kohta, jossa kerrotaan, että juutalainen usko kuolemanjälkeiseen elämään vakiintui jo kauan ennen Mishnan kokoamista. Raamatullisessa perinteessä mainitaan Šeol 65 kertaa. Sitä kuvataan paikaksi, jonne kuolleet perheineen kokoontuvat.Esimerkiksi 4. Mooseksen kirjan 16:30 mukaan Korah laskeutui Šeoliin elävänä, kuvatessaan hänen kuolemaansa jumalallisen rangaistuksen seurauksena.
Talmudissa tulevaa maailmaa kuvaillaan yksityiskohtaisemmin. Tätä käytettiin juutalaisten motivoimiseen noudattamaan uskonnollista lakia (halakha). Hurskaat palkitaan ja he pääsevät Gan Edeniin eli Eedenin puutarhaan, kun taas pahoja rangaistaan Gehinnomissa, ja ylösnousemus tapahtuu messiaanisena aikana. Näiden tapahtumien aikajärjestys on epäselvä. Rabbit tukevat uskoa ylösnousemukseen runsailla lainauksilla Raamatusta, ja esittävät sen merkkinä Jumalan kaikkivoipaisuudesta.
Suuntaukset

Ortodoksijuutalaisuus koostuu joukosta hyvin erilaisia alaryhmiä ja suuntauksia, jolla ei ole yhteistä katto-organisaatiota. Eri suuntausten väliset suhteet voivat olla vaikeita ja eri suuntauksilla voi olla kielteisiä käsityksiä toisistaan. Eri ryhmillä on merkittäviä sosiaalisia eroja, kun taas erot halakhan ymmärtämisessä ovat jonkin verran vähemmän merkittäviä. Ortodoksijuutalaisuus-nimen alle luettavilla ryhmillä yhteistä on keskeinen uskomus, että Jumala antoi Siinailla Moosekselle Tooran, käsittäen myös suullisen lain, ja se pätee kaikkina aikoina ja kaikissa paikoissa. Tästä syystä kaikilla ortodoksijuutalaisilla on velvollisuus elää käskyjen ja juutalaisen lain mukaan.
Koska mitään yhtä yhteistä ortodoksista järjestelmää ei ole, ortodoksijuutalaisuudella ei ole kanonista uskon määritelmää. Jokainen ortodoksijuutalainen ryhmä pitää itseään juutalaisen teologisen perinteen jatkajana, mutta pitää myös muita erilaisia perinteitä hyväksyttävinä ja aitoina. Monet ryhmät ovat hyväksyneet Maimonideksen kolmentoista uskonkohdan mukaisen määritelmän uskolle.
Tästä filosofisesta joustavuudesta johtuen monet erilaiset näkemykset ovat mahdollisia, varsinkin niillä alueilla, joihin halakha antaa vähemmän ohjeita. Seurauksena on suhteellisen laaja valikoima erilaisia hashqafoteja eli maailmankatsomuksia ortodoksijuutalaisuuden sisällä. Suurimmat erot ortodoksijuutalaisuuden eri suuntausten välillä liittyvät seuraaviin asioihin:
kuinka paljon ortodoksijuutalaisten tulisi integroitua ympäröivään maalliseen yhteiskuntaan
suhtautuminen sionismiin ja Israelin valtioon
kuinka suuri painotus on Talmudin opiskelulla, mystiikalla tai etiikalla
Suhtautuminen maalliseen tietoon, kuten nykyajan filosofisiin ajatuksiin tai rabbiinisen kirjallisuuden kritiikkiin
onko talmudinen velvollisuus sekä opiskella että harjoittaa ammattia edelleen voimassa
ješivojen keskeisyys
halakhaan perustumattomien tapojen, kuten kielen ja pukeutumisen, ylläpitämisen tärkeys,
suhtautuminen naisten rooliin yhteiskunnassa
suhde ei-juutalaisiin
Näiden ortodoksijuutalaista maailmaa jakavien filosofisten ja teologisten kysymysten suhteen ortodoksijuutalaisuus voidaan jakaa moderniortodoksijuutalaisuuteen ja haredijuutalaisuuteen, joista jälkimmäiseen sisältyy myös hasidijuutalaisuus.
Suuntaukset > Moderniortodoksijuutalaisuus

Moderniortodoksijuutalaisuuden ”yleinen suhtautumistapa – – on usko siihen, että ihminen voi olla ja hänen tulisi olla täysi jäsen modernissa yhteiskunnassa, hyväksyen siihen liittyvät riskit uskonnollisen elämäntavan ylläpitämiselle, koska siitä tulevat hyödyt ovat suuremmat kuin nämä riskit”. Juutalaisten tulisi olla rakentavassa vuorovaikutuksessa maailman kanssa niin, että he voivat edistää hyvää ja oikeudenmukaisuutta sekä itsessään että laajemmassa yhteiskunnassa.
Moderniortodoksijuutalaisuus pitää juutalaista lakia normatiivisena ja sitovana, samalla nähden myönteisenä arvona vuorovaikutuksen nykymaailman kanssa. Moderniortodoksisuudessa Israelin kansa on keskeinen käsite.  Yleisesti moderniortodoksisuudessa Israelin valtiolla nähdään olevan paljon merkitystä sekä kansallisessa että uskonnollisessa mielessä. Tyypillisesti moderniortodoksijuutalaisuuden piirissä toimivat instituutiot ovat sionistisia. Muita moderniortodoksijuutalaisuuden keskeisiä arvoja ovat maallisen koulutuksen arvostus ja tärkeys, naisten ja miesten koulutuksellinen tasa-arvo, ja itsensä ja perheensä elättämisen tärkeys.
Suuntaukset > Haredijuutalaisuus

Haredit eli ultraortodoksit ovat uskonnollisesti, poliittisesti ja yhteiskunnallisesti konservatiivisia ortodoksijuutalaisia. Haredit ovat laaja ryhmä, jonka jäseniä yhdistää halakhan eli kirjoitetun ja suullisen juutalaisen lain ehdoton kunnioitus ja nostaminen kaiken elämän keskeiseksi ja määrittäväksi tekijäksi.
Haredeja elää Israelissa ja New Yorkissa nykyisin runsaat 1,6 miljoonaa. Haredit elävät yhteisöissä, joiden asukkaista suurin osa tai kaikki ovat haredeja. He pyrkivät elämään mahdollisimman erillään muista juutalaisista ja ei-juutalaisista, koska he haluavat torjua vieraat vaikutteet, arvot ja tavat. Poikkeuksen muodostaa Chabad-Lubavitch-haara, joka rohkaisee muita juutalaisia tiukempaan uskonnon noudattamiseen. Useimmat aškenasiharedit puhuvat keskenään jiddišiä.
Aškenasiharedien suurimpia ryhmiä ovat hasidijuutalaiset. Hasidismi on mystinen herätysliike, joka syntyi Itä-Euroopassa 1700-luvulla vapaamielisenä suuntauksena ortodoksijuutalaisuudessa. Hasidit pitivät senaikaista talmudiaanista ortodoksijuutalaisuutta ”lakiuskontona”, joka heidän mukaansa keskittyi liiaksi opillisuuteen ja väheksyi vilpitöntä, sydämestä lähtevää uskoa. Hasidit korostivat iloa, optimismia ja uskonnollista intomielisyyttä vanhoillisjuutalaisten painottamien asketismin ja paaston sijasta.
Elämäntapa

Ortodoksijuutalaisuus korostaa košer-ruokavalion noudattamista ja sapattiin, päivittäiseen rukoukseen ja perhepuhtauteen liittyvien sääntöjen noudattamista. Usein ortodoksijuutalaiset voi tunnistaa heidän pukeutumisestaan ja perhekeskeisestä elämäntavastaan.
Elämäntapa > Historiallinen kehitys

Nykyiset ortodoksijuutalaiset uskovat seuraavansa samaa filosofiaa ja lakia, joka on ollut olemassa kautta juutalaisen historian, kun taas muut suuntaukset ovat irtautuneet tästä perinteestä. Teorian mukaan  ortodoksijuutalaisuus on peräisin Mooseksen ajoilta ja on ollut olemassa Mishnan ja Talmudin ja rabbinisen kirjallisuuden kehityksen aikana. Ortodoksijuutalaisuus on nähty 1800-lukua edeltäneen juutalaisuuden valtavirran jatkumona.
Nykyiset tutkijat kuitenkin kyseenalaistavat ortodoksijuutalaisuuden väitteen siitä, että se on täydellisen uskollinen vanhoille perinteille. He osoittavat, että keskiajan juutalaisuus oli hyvin kaukana nykyortodoksijuutalaisuudesta. Pikemminkin ortodoksijuutalainen yhteisö omaksui vastareaktiona Haskala-liikkeen liberalismille paljon tiukempia halachisia käytäntöjä, erityisesti košeriin ja pesahiin liittyvissä ruokasäännöissä, joissa kaikkein tiukin mahdollinen tulkinta on otettu uskonnolliseksi vaatimukseksi, vaikka Talmud kannattaisi lievempää tulkintaa, jollaista aikaisemmat sukupolvetkin olivat noudattaneet.
Juutalaisen historian kirjoittajat myös huomauttavat, että osa nykyisten ortodoksijuutalaisten tavoista ei ole jatkumoa vanhoille tavoille vaan ne ovat uudistuksia, joita aikaisemmat sukupolvet eivät tunteneet. Esimerkiksi nykyään haredijuutalaisuudessa yleinen perinne leikata pojan hiukset ensimmäisen kerran hänen kolmevuotissyntymäpäivänään (upšerin) juontaa juurensa tapaan, jonka palestiinanjuutalaiset omaksuivat paikallisilta arabeilta. Aškenasijuutalaisten kiellolle syödä kitnijotteja eli esimerkiksi riisiä, papuja ja maissia pesah-juhlan aikana ei ole tiettävästi edeltäjää ennen 1100-lukua, ja sen jälkeenkin se oli vähemmistömielipide vuosisatojen ajan.
Elämäntapa > Sapatti

Sapattia noudatetaan perinteisten määräysten mukaan, joihin kuuluu muun muassa 39 sapattina kiellettyä työnteon muotoa ja kolme sapattiateriaa. Sähkölaitteiden käsittely on kielletty, joten esimerkiksi valoja ei voi sammuttaa eikä laittaa päälle. Perinteinen sapatti-illallinen ja -lounas alkaa perheen isän lausumalla kiddushilla ja leivän siunauksella. Ortodoksijuutalaisessa kulttuurissa sapatilla on tärkeä sosiaalinen merkitys, koska ortodoksijuutalaiset naiset käyvät yleensä synagogassa vain sapattina, toisin kuin miehet, ja sapattiaterioille kutsutaan usein vieraita. Ruoka täytyy laittaa etukäteen, koska keittäminen ja paistaminen on kielletty. Sapattiruoka pidetään yleensä lämpimänä lämpölevyn päällä, ja ajastimilla säädellään sähkölaitteita niin, ettei niihin tarvitse koskea sapattina. 
Koska ortodoksijuutalaisen halakhan mukaan autolla ajaminen sapattina on kielletty, ortodoksijuutalaiset pyrkivät asumaan kävelymatkan päässä synagogasta ja näin useimmat ortodoksijuutalaiset asuvat lähellä toisiaan. Kantaminen ulkona on mahdollista vain paikassa, johon on rakennettu halakhan mukainen aita eli eruv, joten kaupunkeja ja asuinalueita, joissa asuu paljon ortodoksijuutalaisia ympäröi usein eruv. Koska lastenvaunujen työntäminen lasketaan kantamiseksi ja ortodoksijuutalaisissa perheissä on usein paljon lapsia, eruvin puuttuessa naiset yleensä eivät poistu talosta koko sapatin aikana.
Elämäntapa > Košer

Ortodoksijuutalaiset noudattavat perinteistä košer-ruokavaliota, jossa muun muassa vain erityisellä tavalla teurastettujen eläinten, lähinnä kanan, lehmän ja lampaan, liha on sallittu. Liha ja maitotuotteet erotetaan niin, ettei niitä koskaan valmisteta tai syödä samoilla välineillä tai samaan aikaan. Liharuokien syömisen jälkeen odotetaan paikallisesta perinteestä riippuva aika, esimerkiksi kuusi tuntia, ennen kuin voidaan syödä maitotuotteita. Vaikka košer-sääntöjä noudatetaan myös muissa juutalaisissa suuntauksissa, ortodoksijuutalaisten keskuudessa niiden noudattamista korostetaan enemmän, ja varsinkin sitä pidetään tärkeänä, että ainesosien lisäksi myös ruoanvalmistusvälineet ovat košer. Monet ortodoksijuutalaiset kieltäytyvät syömästä mitään ruokaa, jossa ei ole jotakin košersertifikaattia, ja joskus myös joitakin košersertifikaatteja ei pidetä luotettavina. Ortodoksijuutalaisuuden piirissä säilyneitä perinteitä ovat myös kielto syödä ei-juutalaisen valmistamaa tai käsittelemää viiniä, maitoa jonka lypsyä ei ole valvonut juutalainen, tai tiettyjä ei-juutalaisen kypsentämiä ruokia, esimerkiksi leipää, vaikka ruoka olisi muuten košer. Näistä vain viinin ja ei-juutalaisen kypsentämän lihan kielto ovat yhteisiä kaikille ortodoksijuutalaisille suuntauksille, muiden sääntöjen kohdalla on suuri merkitys sillä mihin ortodoksijuutalaiseen yhteisöön kyseinen henkilö kuuluu. Esimerkiksi moderniortodoksijuutalaisuudessa yleensä tavalliset maitotuotteet ovat sallittuja.  Nykyajan ortodoksijuutalaisuudelle on myös tyypillistä, että kasvikset pyritään puhdistamaan erittäin huolellisesti, jottei niihin jäisi hyönteisiä, jotka eivät ole košer. Jotkin ortodoksijuutalaiset ryhmät välttävät jopa syömästä esimerkiksi parsakaalia tai ruusukaalia, koska niitä on lähes mahdotonta puhdistaa hyönteisistä.
Elämäntapa > Pukeutuminen

Ortodoksijuutalaiset miehet ja naiset pukeutuvat yleensä peittävästi. Naimisissa olevat naiset peittävät usein hiuksensa, esimerkiksi huivilla, hatulla, myssyllä tai peruukilla. Miehet käyttävät siviilisäädystä riippumatta kipaa ja yleensä paidan alla pientä tupsullista vaatetta, jota kutsutaan tsitsitiksi. Monilla miehillä on parta ja haredimiehillä on puku ja kipan päällä musta hattu tai shtreimel. Haredinaiset ja monet moderniortodoksinaiset käyttävät vain hameita tai mekkoja, ei koskaan housuja, ja naisten paidoissa on usein korkea kaulus ja vähintään kyynärpäähän ulottuvat hihat. Jotkin moderniortodoksijuutalaiset pukeutuvat lähes samalla tavalla kuin ympäröivät yhteiskunta, vaikka miehet myös moderniortodoksijuutalaisuudessa käyttävät kipaa ja tsitsitejä.
Elämäntapa > Sukupuolten välinen kanssakäyminen

Avioliiton ulkopuolinen seksuaalinen kanssakäyminen ja esiaviollinen seksi on ortodoksijuutalaisuudessa kielletty. Tätä pyrkii estämään muun muassa se, että ortodoksijuutalaisen halakhan mukaan naisen ja miehen on kiellettyä olla kahdestaan suljetussa tilassa, elleivät he ole naimisissa tai perheenjäseniä. Myös naisten ja miesten välistä fyysistä kosketusta vältetään. Joissakin yhteisöissä se on täysin kielletty paitsi lääketieteellisistä syistä, joissakin yhteisöissä taas esimerkiksi kättely sallitaan. Miehet ja naiset eivät yleensä tanssi eivätkä käy uimassa yhdessä. Synagogassa naiset ja miehet on joko erotettu toisistaan väliseinällä tai he rukoilevat eri kerroksissa.
Elämäntapa > Perhepuhtauslait

Aviomiehen ja vaimon kanssakäymistä säädellään ortodoksijuutalaisuudessa muun muassa tiukoilla avioparin käyttäytymissäännöillä naisten kuukautisten aikana ja niiden jälkeen. Taustalla on käsitys, jonka mukaan nainen on rituaalisesti epäpuhdas kuukautisten ja niiden loppumisen jälkeisten seitsemän päivän aikana, eli noin kahden viikon ajan kuukausittain. Tämän takia sekä avioelämää että avioparin seksuaalisuutta säädellään tiukoilla puhtaussäännöillä, ja esimerkiksi aviomies ja vaimo eivät saa lainkaan koskea toisiaan naisen rituaalisen epäpuhtauden aikana. Esimerkiksi jos vaimo sairastuu, mies voi auttaa häntä tuona aikana fyysisesti koskettamalla vain jos paikalla ei ole ketään muuta joka voisi sen tehdä.Kuukautisvuodon päätyttyä nainen laskee seitsemän päivää, jonka aikana hän tarkistaa, että vuoto on loppunut. Seitsemän päivän jälkeen hän upottautuu veteen mikvessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ortodoksijuutalaisuus Wikimedia Commonsissa
Isidor Kaufmannin hasidijuutalaista rabbia kuvaava maalaus vuodelta 1921.
Haredijuutalaisia naisia Jerusalemissa.
Kannuksen seurakunta

| Kannuksen seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Kannuksen kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Rovastikunta:  Kokkolan rovastikunta
Pääkirkko:  Kannuksen kirkko
Perustettu:  1885
Jäsenmäärä:  4 615 (2021)
– Osuus asukkaista:  85,6 %
Kirkollisvero:  1,60 %
Kirkkoherra:  Sakari Typpö
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kannuksen seurakunta sijaitsee Keski-Pohjanmaalla Kannuksen kaupungissa. Seurakunta kuuluu Kokkolan rovastikuntaan ja Oulun hiippakuntaan.
Seurakunta järjestää kuukausittain toimintaa lapsille ja nuorille. Lisäksi se pitää lasten päiväkerhoa, koulukahvilaa ja pyhäkoulua. Seurakunta järjestää viikoittain jumalanpalveluksia pääkirkossaan Kannuksen kirkossa.
Historiaa

Lestijoen varteen asettui vakinaista asutusta myöhäiskeskiajalla, ja asukkaiden määrä nousi voimakkaasti 1700-luvun lopulla. Ylikannuksen eli Kannuksen pitäjässä taloluku nousi vuosina 1723–1808 16:sta 67:ään. Lohtajan seurakunnan alaisena olleen kappeliseurakunnan kasvettua suuremmaksi, sen toinen, kirkonrakentaja Matti Hongan rakentama kirkko valmistui vuonna 1761. Siinä oli Mikael Toppeliuksen alttaritaulu vuodelta 1765. Kirkko paloi salaman sytyttämänä 30. tai 31. heinäkuuta 1813. Palosta onnistuttiin pelastamaan muun muassa alttaritaulut, ehtoollispikarit sekä puinen pienoislaiva. Nykyinen kirkko rakennettiin Intendentinkonttorin suunnitelmien mukaisesti 1815–1817. Kunnallishallinnollisesti Kannus erotettiin Lohtajasta 1859 ja seurakunnallinen itsenäistyminen toteutui 1885.
Toimitilat

Kannuksen seurakunta omistaa Kannuksen kirkon, seurakuntatalon, Mikaelin kappelin ja hautausmaat, pappilan, Eskolan rukoushuoneen ja Kannuksen metsäkirkon. Lisäksi sen käytössä on Kalajoen seurakuntien kanssa yhteinen Ruonan leirikeskus.
Herätysliikkeet

Kannuksen seurakunta kuuluu muun Lestijokilaakson tavoin herätysliikkeiden maantieteelliseen kohtaamisalueeseen. Kannuksen alue kuuluu vanhoillislestadiolaisuuden voimakkaaseen yhtenäiseen tukialueeseen. Kannus muodostaa myös evankelisen herätysliikkeen vahvimman kannatuksen pohjoisrajan. Kannuksessa on jossain määrin kannatusta myös herännäisyydelle.
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Kannuksen kappeliseurakunnan kappalaisina ja Kannuksen seurakunnan kirkkoherroina:
Papisto > Kannuksen kappeliseurakunta

1694–1702: kappalainen Johannes Mathesius
1703–1720: kappalainen Gustav Cajanus
1721–1723: kappalainen Johan Argillander
1725–1750: kappalainen Karl Forsman
1752–1782: kappalainen Georg Forsman
1782–1813: kappalainen Karl Borg
1816–1839: kappalainen Karl Gustaf Borg
1843–1845: kappalainen Johan Perander
1846–1861: kappalainen Alexander Jakob Gummerus