Kestävyysvaje
Kestävyysvajeen laskentakehikko

Kestävyysindikaattoreista tunnetuin lienee Euroopan komission pitkän aikavälin kestävyysvajeindikaattori S2 (engl. S2-sustainability indicator). Nimenomaan tästä mittarista puhutaan, kun julkisuudessa käydään keskustelua kestävyysvajeesta. Se kertoo, kuinka suuri sopeutus julkiseen talouteen tarvitaan laskelman perusvuonna, jotta julkisen sektorin diskontatut tulot vastaavat sen diskontattuja menoja indikaattorin äärettömän pitkällä tarkastelujaksolla. Indikaattorilla on rajoite, jonka mukaan julkisen sektorin on viimeistään tarkastelujakson viimeisellä periodilla (maailmanlopun koittaessa) maksettava velkansa yksityiselle sektorille.
Indikaattori johdetaan julkisen vallan dynaamisesta budjettirajoitteesta:
missä  B on reaalinen velka,  G on julkiset menot,  H on tulonsiirrot ja  T verot. Edelleen budjetti voidaan jakaa primäärijäämään  D, joka on  G+H-T ja velan korkomenoihin  rB, missä  r on korko. Kirjoittamalla dynaaminen budjettirajoite suhteessa BKT:n saadaan:
missä  \theta  on BKT:n kasvu. Finanssipolitiikan sekvenssi puolestaan on julkisten
menojen, tulonsiirtojen ja verojen aikasarja, johon lisätään velan alkuarvo  b_{0}.
Ollakseen kestävää, finanssipolitiikan täytyy noudattaa seuraavaa rajoitetta:
missä reaalikorko sekä talouskasvu odotetaan vakioisiksi. Finanssipolitiikka on siis kestävää, jos tulevien primääriylijäämien nykyarvo ei ylitä julkisen velan alkuarvoa. Toisin sanoen, jos valtiolla on velkaa hetkellä t=0, sen täytyy kyetä kattamaan se tulevilla budjetin ylijäämillä.
Edellä johdettua finanssipolitiikan pitkän aikavälin sääntöä manipuloimalla Blanchardin esitysten mukaisesti voidaan tarkastella kestävyyttä. Kestävyyden takaava veroaste on:
missä oletetaan menot  g ja tulonsiirrot  h suhteessa BKT:n annettuna, eli niiden suhteen politiikka on kiinnitetty pitkälle tulevaisuuteen. Johdetut tulokset perustuvat lisäksi oletukseen, että reaalinen korko on suurempi kuin reaalinen talouskasvu. Jos reaalinen talouskasvu on reaalikorkoa suurempi, julkisen vallan kannattaa velkaantua, sillä talouskasvu syö velan ja velanhoitomenot niin kauan kuin kasvu ylittää koron. Kaava ilmaisee, kuinka paljon veroastetta tulee korottaa, jotta julkinen talous palaa kestävälle uralle. Kestävä veroaste vastaa diskontattua tulevan kulutuksen, tulonsiirtojen ja alkuperäisen velan nettokasvun summaa.
Kestävyyden riippuvuus tarkasteluhetken julkisen talouden tilan ja tulevaisuuden päätösten vaikutuksesta on helpointa tunnistaa, kun siirrytään käyttämään Euroopan komission tapaa kirjoittaa 􏰃􏰂S2-indikaattori, pitäytyen Blanchardin notaatioissa
Kaavasta nähdään, että kestävyysvaje riippuu voimakkaasti lähtötilanteesta t0 sekä tulevaisuudesta. Pitkän aikavälin kestävyyteen vaikuttavat laskentahetken velan tulevat korkomenot sekä lähtöhetken perusjäämä (julkiset menot, tulonsiirrot ja verot). Yhdessä ne kuvaavat kuinka kaukana julkinen talous on tilasta, jossa julkisen velan suhde BKT:n pysyisi vakiona. Jälkimmäinen osa laskee yhteen tulevaisuuden arvioituja ikääntymisen kustannuksia ja omaisuustuloja olettaen, että talouspolitiikkaa ei muuteta.
S2 osoittaa, kuinka kestävyysvajeen, arvioiminen vaatii tulevien menojen, tulonsiirtojen ja talouden kehityksen arvioimista. Yleensä kestävyysvajelaskelmissa oletetaan, että tavanomaisen 2–3 vuoden mittaisen ennustejakson jälkeen talous kasvaa potentiaalinsa mukaisesti, tyypillisesti noin 1,6–1,8 prosentin vuosinopeudella. Koska kestävyysvajeen arvioon liittyy huomattavaa epävarmuutta ja se on herkkä tehdyille oletuksille, eri tahojen tuottamissa kestävyysvajearvioissa on huomattavia eroja.