stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Petkeljärven kansallispuisto

Petkeljärven kansallispuiston tunnus
| --- | --- |
Sijainti:  Ilomantsi Suomi
Pinta-ala:  6 km2
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  1956
Kävijämäärä:  16 100 (2023)
Hallinto:  Metsähallitus
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Petkeljärven kansallispuisto sijaitsee Ilomantsin kunnassa Pohjois-Karjalassa. Se on osa Pohjois-Karjalan biosfäärialuetta. Aluetta hoitaa Metsähallitus. Petkeljärven puiston erikoisuuksiin kuuluvat mm. arvokkaat, jyrkkärinteiset harjut sekä jatkosodan aikaiset taisteluhaudat ja -varustukset, joista osa on entisöity. Petkeljärven ja Patvinsuon kansallispuistot kuuluvat Pohjois-Karjalan biosfäärialueeseen, joka puolestaan kuuluu Unescon ohjelmaan Programme on Man and the Biosphere (MAB) ("Ihminen ja biosfääri").
Puisto sijaitsee Ilomantsin keskustan itäpuolella. Petraniemen opastuskeskukseen on tieyhteys Ilomantsin kirkolta Möhköön vievältä tieltä. Matkaa opastuskeskusksesta Möhkön tielle on kuusi kilometriä, Ilomantsin keskustaan 23 kilometriä ja Joensuuhun 93 kilometriä.
Kuikan kierros Petkeljärven kansallispuistossa Ilomantsissa
Kelot ja jyrkkärinteiset harjut ovat tyypillistä Petkeljärven maisemaa
Palvelut

Petkeljärven kansallispuiston rakennuskantaa on uusittu 2000-luvulla. Talvella 2007 Petraniemen opastuskeskuksen ravintola- ja majoitussiivet ovat yhdistyneet ja ravintola on laajentunut 60-paikkaiseksi. Uudet tilat avattiin toukokuussa 2007.
Leirintäalue sijaitsee Petraniemen kärjessä. Sisämajoitustiloja on 2–4 hengen huoneissa. Telttailualueella on penkki- ja pöytäryhmiä. Hiekkakentällä on 10 sähköistettyä matkailuvaunupaikkaa. Alueella on myös vuokrattava rantasauna, kaksi sähkösaunaa, suihkut, leirikeittiö, tulipaikka ja uimapaikka.
Opastuskeskuksessa on kanoottien ja veneiden vuokraus ja maasto-opastukset.
Opastuskeskuksen lisäksi puistossa on muutamia parkkipaikkoja, mutta ei muita luvallisia tulentekopaikkoja. Koska harjuluonto kuluu herkästi, retkeilijöiden toivotaan pysyvän poluilla.
Reitit

Petkeljärveltä lähtee erimittaisia vaellus- ja melontareittejä.
Taitajan taival, 31 kilometriä, on Pohjois-Karjalan vanhin retkeilyreitti, joka alkaa Petkeljärven Petraniemestä ja päättyy Mekrijärven kylään.
Kuikan kierros 6,1 kilometriä kiertää yhdeksän vesialueen vieritse, ja siellä voi nähdä majavia, kuikkia ja joutsenia. Maisemat vaihtelevat harjuista ja kuivista mäntykankaista reheviin sekametsiin ja niittyihin.
Harjukierros 3,5 kilometriä. Luontopolku, jonka opastustaulut kertovat jääkauden jäljistä maisemassa: miten harjut, supat ja tasangot ovat syntyneet.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Petkeljärven kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Luontoon.fi: Petkeljärven kansallispuisto
| n k Suomen kansallispuistot |
| --- | --- | --- |
|  Etelä-Konnevesi  Helvetinjärvi  Hiidenportti  Hossa  Isojärvi  Itäinen Suomenlahti  Kauhaneva–Pohjankangas  Koli  Kolovesi   Kurjenrahka  Lauhanvuori  Leivonmäki  Lemmenjoki  Liesjärvi  Linnansaari  Nuuksio  Oulanka  Pallas–Yllästunturi  Patvinsuo  Perämeri  Petkeljärvi   Puurijärvi ja Isosuo  Pyhä-Häkki  Pyhä-Luosto  Päijänne  Repovesi  Riisitunturi  Rokua  Saaristomeri  Salamajärvi  Salla  Seitseminen  Selkämeri  Sipoonkorpi  Syöte  Tammisaaren saaristo  Teijo  Tiilikkajärvi  Torronsuo  UKK  Valkmusa  |  Etelä-Konnevesi  Helvetinjärvi  Hiidenportti  Hossa  Isojärvi  Itäinen Suomenlahti  Kauhaneva–Pohjankangas  Koli  Kolovesi   Kurjenrahka  Lauhanvuori  Leivonmäki  Lemmenjoki  Liesjärvi  Linnansaari  Nuuksio  Oulanka  Pallas–Yllästunturi  Patvinsuo  Perämeri  Petkeljärvi   Puurijärvi ja Isosuo  Pyhä-Häkki  Pyhä-Luosto  Päijänne  Repovesi  Riisitunturi  Rokua  Saaristomeri  Salamajärvi  Salla  Seitseminen  Selkämeri  Sipoonkorpi  Syöte  Tammisaaren saaristo  Teijo  Tiilikkajärvi  Torronsuo  UKK  Valkmusa  |  |
Telttailu on sallittua aidatulla alueella Petraniemessä
Petserinmaa

| Petserinmaa Petseri maakond Petserimaa |
| --- | --- |
 Lippu:  Vaakuna
 Petserinmaa vuonna 1925 (harmaalla näkyvä alue Viron kaakkoisosassa)
 Koordinaatit: 57°49′N, 27°36′E 
Valtio:  Viro
Perustettu:  1920
Lakkautettu:  1944
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Petseri
Petserinmaa  (vir. Petserimaa) oli vuonna 1920 perustettu maakunta Viron kaakkois­osassa. Se käsitti setukaisten historiallisen asuin­alueen eli Setumaan. Vuoden 1945 alusta suurin osa maakunnan alueesta liitettiin kuitenkin Venäjän SFNT:hen, ja tämä alue kuuluu nykyisinkin Venäjään. Petserinmaan Virolle jäänyt osa kuluu nykyisin Võrumaan maakuntaan.
Historia

Setukaiset pitävät koko Petserinmaata historiallisena kotimaanaan. Alueella on kuitenkin vanhastaan asunut myös venäläisiä, jotka pääasiassa olivat vanha­uskoisia ja joiden puhuma kielimuoto on välittävä murre venäjän ja valko­venäjän kielten välillä.
Vuonna 1473 alueelle perustettiin yksi Venäjän huomattavimmista ortodoksisista luostareista, Petserin luostari. Suureen Pohjan sotaan (1700–1721) saakka Petseri oli Venäjän läntisenä raja­linnoituksena ensin Liiviläistä ritari­kuntaa, myöhemmin Ruotsia ja Puola-Liettuaa vastaan. Myöhemmin kaupunki ympäristöineen Venäjän Pihkovan kuvernementtiin.
Ensimmäisen maailmansodan loppu­vaiheessa, helmikuusta joulukuuhun 1918 maakunnan pääkaupunki Petseri oli Saksan miehittämä. Saksalaiset aikoivat liittää kaupungin ympäristöineen Baltian herttuakuntaan. Viron itsenäisyys­sodassa virolaiset valloittivat kaupungin 29. maaliskuuta 1919. Petserin ja sitä ympäröineen Setumaan liittäminen Viroon vahvistettiin Tarton rauhansopimuksessa vuonna 1920, ja alueista muodostettiin Petserinmaan maakunta.
Vuonna 1940 koko Viro, myös Petserinmaa liitettiin Neuvostoliittoon. Toisen maailmansodan aikana Petserinmaa oli Saksan Heerin miehittämänä elokuusta 1941 elokuun 11. päivään saakka 1944 saakka, jolloin Neuvostoliitto jälleen valtasi sen edetessään kohti Saksaa. Vuoden 1945 alussa suurin osa Petserinmaata samoin kuin Narvanjoen itäpuolinen alue Koillis-Virossa liitettiin Venäjän sosialisti­seen federa­tiivi­seen neuvosto­tasa­valtaan.
Kun Viro vuonna 1991 Neuvosto­liiton hajotessa jälleen itsenäistyi, virolaiset herättivät kysymyksen Tarton rauhan­sopimuksen mukaisten rajojen palauttamisesta. Viro kuitenkin luopui aluevaatimuksistaan marraskuussa 1995. Asiaan vaikutti osaltaan se, että entisen Petserinmaan Venäjään kuuluvan osan nykyiset asukkaat ovat lähes yksin­omaan venäläisiä. Maaliskuun 18. päivänä 2005 Viro ja Venäjä allekirjoittivat rajasopimuksen, jolla nykyinen raja vahvistettiin. Sopimuksen johdannossa todettiin Viron perustuslain 122. artiklan mukaisesti, että raja poikkeaa eräissä kohdin Tarton rauhan rajasta.
Kunnat

Maailmansotien välisenä aikana Petserinmaahan kuuluivat seuraavat kunnat:
Järvesuu
Kalda
Linnuse
Lõuna
Meremäe
Mäe
Petseri, maakunnan pääkaupunki
Roodva
Saatse
Senno
Vilo
Näistä Järvesuu (nykyinen Värsta), Meremäe ja Mäe (nykyinen Mikitamäe) sekä osa Saatsea kuuluvat nykyisin Viroon, muut Venäjään. Alueen Viroon kuuluvista kunnista Meremäe kuuluu nykyisin Võrumaan, muut Põlvamaan maakuntaan.
Matti Pesonen

Matti Pesonen
Matti Pesonen (1. elokuuta 1868 Sääminki – 11. joulukuuta 1957 Ylistaro) oli suomalainen säveltäjä, sanoittaja ja kansanedustaja, jonka kuuluisimpia sanoituksia ovat "Oi kuusipuu", "Oi sä riemuisa" ja "Jouluyö, juhlayö".
Lapsuus

Matti Pesonen syntyi Säämingin kunnan Varparannan kylässä Gabriel ja Agatha Pesosen (os. Liukko) kolmantena lapsena. Perhe muutti vuonna 1871 Jyväskylään, missä Matti aloitti koulunkäynnin seminaarin mallikoulussa. Hänen isänsä toimi viipurilaisen Hackman-yhtiön lastauspaikan hoitajana Vaajakoskella vuodet 1872–1877, minkä jälkeen perhe muutti takaisin Sääminkiin. Syksyllä 1885 Gabriel Pesonen sai hoitoonsa Hackmanin puutavaravaraston Helsingin Sörnäisissä. Perhe muutti nykyisen Hämeentien varrella sijainneeseen kauppias J. R. Lindforsin taloon. Matti Pesonen jatkoi koulunkäyntiä Helsingin Normaalilyseossa. Hän sai uskonnollisessa lapsuudenkodissaan kristillisen kasvatuksen ja herännäisyys muodosti sen arvomaailman, joka viitoitti hänen toimiaan jatkossakin.
Opettaja, kansanedustaja ja toimittaja

Pesonen kirjoittautui Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteelliseen osastoon keväällä 1891 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi vuonna 1894. Seuraavana vuonna hän avioitui Ellen Irene Malmivaaran kanssa. Pesonen työskenteli uskonnon opettajana useissa helsinkiläisissä oppikouluissa vuosina 1897–1908. Suurlakkosyksynä vuonna 1905 hän oli näkyvästi mukana perustuslaillisten toiminnassa. Tultuaan vuonna 1907 valituksi eduskuntaan hän oli liittynyt nuorsuomalaisten perustuslaillisia tavoitteita korostavaan siipeen, joka oli ryhmittynyt alkukesällä 1907 perustetun Suomalainen Kansa -nimisen sanomalehden ympärille. Pesonen kuului lehden toimituskuntaan ja toimi sen avustajana aina lehden vuonna 1911 tapahtuneeseen lakkauttamiseen asti. Pesonen toimi Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä valittuna kansanedustajana kaksi kautta, vuosina 1907–1908 Nuorsuomalaisen Puolueen ja vuosina 1922–1924 Kansallisen Kokoomuspuolueen edustajana. Vuosina 1908–1935 hän toimi Helsingin suomenkielisten kansakoulujen tarkastajana. Lisäksi Pesonen kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon. Hän sai 1932 kouluneuvoksen arvonimen.
Pesonen toimi aktiivisesti sekä herännäisyyden että heimoaatteen asialla. Herättäjäjuhlien juhlapuhujana hän esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1909 ja vuoden 1917 jälkeen 30 vuoden ajan. Suomalais-ugrilainen kulttuurikongressi oli heimoaatteesta kummunnut näkyvä tilaisuus, jonka järjestelyihin Matti Pesonen säännöllisesti osallistui vuosina 1921–1936.
Vuoden 1936 eduskuntavaaleissa Matti Pesonen asettui IKL:n ehdokkaaksi ja teki vaalityötä Mikkelin ja Joensuun alueilla. Hän kannatti kansallista eheyttämistä, luokkarajojen umpeen luomista ja kristillistä elämänkatsomusta. Eduskuntaan Pesosta ei valittu.
Hänen aloitteestaan Uusi testamentti käännettiin liivin kielelle vuonna 1937. Keväällä 1941 WSOY julkaisi Matti Pesosen suomennoksen unkarinkielisestä saarnakokoelmasta nimellä Hänen nimensä on ihmeellinen. Pesonen oli vuodesta 1908 Hengellisen Kuukausilehden toimittaja, sittemmin vastaava toimittaja, ja vuonna 1925 lyhytikäisen Fenno-ugria-lehden päätoimittaja. Hän kuului myös Teologisen aikakauskirjan ja Suomalainen Kansa -lehden toimituskuntiin.
Kirjallinen tuotanto

Pesonen julkaisi muistelmateokset Ystävien parissa: muistoja varhaisesta nuoruudesta vanhuuden rajoille (1952) ja Ystäviä läheltä ja kaukaa: muistelmia (1954).
Aiheesta muualla

https://finna.fi/Record/helka.9914526823506253
Matti Pesosen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| n k Nuorsuomalaisen Puolueen kansanedustajat 1907–1908 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (26):  Ahmavaara  Alkio (1907)1  Arokallio  Brander  Castrén  Erkko  Hagman  Haveri  Heiskanen  Huoponen  Knuutila  Koskelin  Kuisma  Leppänen  Luoma  Mikkola  Nissinen  Pennanen  Pesonen  Renvall  Riihelä  Setälä  Snellman  Svinhufvud  Viljakainen  Wikman 
1 Santeri Alkio siirtyi nuorsuomalaisesta puolueesta SML:ään 1. syyskuuta 1907
| n k Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1922–1924 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (35):  Bergroth  Erich  Heikinheimo  Hiidenheimo  Hultin  Ingman  Jaskari  Junnila  Jussila  Järvinen  Kaila  Kares  Kilpeläinen  Kylänpää  Mannermaa  Nikkanen  Nuora  Nyberg  Peltonen  Pennanen  Pesonen  Pojanluoma  Pulkkinen  Rannikko  Renvall  Setälä  Simelius  Tanttu  Thuneberg  A. Tulenheimo  E. Tulenheimo  Vanhala  Viljanen  Virkkunen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Eduskunta  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Brenda Phillips

| Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Zimbabwe.Naisten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Zimbabwe> Naisten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Moskova 1980 |  |  |
Brenda Joan Phillips (s. 18. tammikuuta 1958) on zimbabwelainen kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Phillips pelasi Zimbabwen olympiakultaa voittaneessa naisten maajoukkueessa Moskovassa 1980, missä naisten maahockeyturnaus kuului ensimmäisen kerran olympiaohjelmaan. Hän pelasi kahdessa ottelussa. Zimbabwen joukkue kutsuttiin Moskovan boikoteista kärsineeseen olympiaturnaukseen vain viikkoja ennen olympialaisten alkua, ja pelaajat valittiin vain päiviä ennen avajaisia. Maa oli ennen samana vuonna tapahtunutta itsenäistymistään ollut suljettu olympialaisista rotusyrjintänsä vuoksi, tosin olympiajoukkueen jäsenet kuuluivat kaikki maan valkoihoiseen vähemmistöön. Maajoukkue pelasi ensimmäisen kerran kotimaansa ulkopuolella ja keinotekoisella alustalla. Moskovassa Zimbabwe ei hävinnyt otteluakaan voitettuaan vastustajistaan kolme ja pelattuaan kahdesti tasan.
Peuravuono (kylä)

Peuravuono (myös Kokko) oli kylä Suomeen vuosina 1920–1944 kuuluneen Petsamon kunnan pohjoisosassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Peuravuono sijaitsi Jäämeren rannikolla olevan Peuravuonon pohjukassa. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Peuravuonon alue tuli kuulumaan Vuonokylään.
Peuravuonosta johti polku Trifonajärven rannalle Trifonan kylän pohjoispuolelle. Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Peuravuono kuului Parkkinan koulupiiriin. Vuonna 1927 Parkkinan koulupiirin pohjoisosasta muodostettiin Vuonokylän koulupiiri, johon Peuravuonokin kuului. Peuravuonon alueella toimi lyijykaivos vuosina 1875–1909.
Väestö

Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Peuravuonossa oli seitsemän asukasta, jotka kaikki olivat suomalaisia.
Asukasluvun kehitys:
11 (1921)
7 (1925)
7 (1929)
6 (1930)
4 (1935)
Vuoden 1935 jälkeen Peuravuonon asukkaat laskettiin Vuonokylän yhteyteen.
Pete ja lohikäärme Elliott

| Pete ja lohikäärme Elliott> Pete's Dragon |
| --- | --- |
 Elokuvan suomenkielinen kansi
Ohjaaja:  Don Chaffey
Käsikirjoittaja:  S.S. Field Seton Miller
Tuottaja:  Jerome Courtland Ron Miller
Säveltäjä:  Joel Hirschhorn
Kuvaaja:  Frank V. Phillips
Pukusuunnittelija:  Emily Sundby
Pääosat:  Helen Reddy Jim Dale Mickey Rooney Red Buttons Shelley Winters
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  The Walt Disney Company
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Netflix Disney+
Ensi-ilta:  3. marraskuuta 1977
Kesto:  134 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pete ja lohikäärme Elliott (engl. Pete's Dragon) on Disneyn vuonna 1977 ensi-iltansa saanut animaatio-, seikkailu- ja musikaalielokuva, joka sijoittuu 1900-luvulle. Elokuva kertoo yhdeksänvuotiaasta pojasta nimeltään Pete.
Elokuvasta tehtiin vuonna 2016 samanniminen uudelleenfilmatisointi.
Juoni

Yhdeksänvuotias Pete on karannut ilkeiden ottovanhempiensa luota. Hän tutustuu suureen vihreään lohikäärmeeseen Elliottiin, joka osaa tehdä itsensä näkymättömäksi. Pete saa luvan asua Noran ja hänen isänsä Tuikun luona majakassa. Hän yrittää pitää Elliottia lähistöllä piilossa, mutta se ei ole helppoa.
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1995 Asko Alanen antoi elokuvan Suomessa julkaistulle VHS-kasettiversiolle kritiikkiä pienten piirroshahmojen erottumisesta silloisessa tv-ruudussa. Elokuva sai häneltä kaksi tähteä viidestä, joka teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Laulut

"Main Title"
"The Happiest Home in These Hills"
"Boo Bop BopBop Bop (I Love You, Too)"
"I Saw a Dragon"
"It's Not Easy"
"Passamashloddy"
"Candle on the Water"
"There's Room for Everyone"
"Every Little Piece"
"Brazzle Dazzle Day"
"Bill of Sale"
"Candle on the Water (Reprise)"
Peverilin linna

| Peverilin linna> Peveril Castle, Castleton Castle |
| --- | --- |
 Rekonstruoitu pienoismalli Peverilin linnasta
Sijainti:  Castleton (Derbyshire), Englanti
Koordinaatit:  53°20′24.5″N, 1°46′37.25″W
Rakennustyyppi:  Raunio
Valmistumisvuosi:  1066–1086
Omistaja:  William Peverel Lancasterin herttuakunta vuoteen 1932 English Heritage
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Peverilin linna on raunioitunut keskiaikainen linna Castletonin kylän lähettyvillä Derbyshiren kreivikunnassa. Domesday bookissa mainittu linna on nimetty perustajansa William Peverelin mukaan, jolla oli kuninkaan nimissä omistuksessaan maita Nottinghamshiressä ja Derbyshiressä. Sydäntornin rakensi kuningas Henrik II vuonna 1176.
1150-luvun puolivälistä lähtien linna toimi sotilaskäytön lisäksi Peak Forestin alueen hallinnollisena keskuksena.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peverilin linna Wikimedia Commonsissa
Piasteri

Potosíssa vuonna 1768 lyöty piasteri.
Piasteri oli Espanjassa vuoden 1497 jälkeen lyöty kahdeksan realin hopearaha, jota jäljiteltiin Meksikossa vuodesta 1535 ja Perussa vuodesta 1598. Latinalaisessa Amerikassa piastereiksi kutsuttiin kaikkia hopeasta lyötyjä pesoja. Nimitys levisi myös Välimeren alueelle ja Kauko-Itään.
Piasteri oli 1800-luvulle saakka hopeaharkkoihin vertautuva kansainvälisen kaupan väline, jonka arvo noteerattiin pörssissä. Sen kilpailijoita Levantissa olivat löwentaler ja Maria Teresian taaleri. Piastereita lyötiin myös Turkissa, Egyptissä, Tanskassa, Preussissa ja Ranskassa.
Ranskan Indokiinan piasteri oli Ranskan Indokiinan rahayksikkö vuodesta 1895. Nykyään piasteri on Egyptin, Libanonin, Syyrian ja Sudanin punnan sadasosan nimitys.
Petropavlovsk (1894)

| Petropavlovsk |
| --- | --- |
 Petropavlovsk

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kaleeritelakka, Pietari
Kölinlasku:  19. toukokuuta 1892
Laskettu vesille:  1. marraskuuta 1894
Palveluskäyttöön:  1899
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut osuttuaan miinaan 13. huhtikuuta 1904
Tekniset tiedot
Uppouma:  12 032 t
Pituus:  115 m
Leveys:  21 m
Syväys:  8,61 m
Koneteho:  10 600 ihp
Nopeus:  16 solmua
Miehistöä:  662
Aseistus
Aseistus:  4 × 12" (305 mm) tykkiä kaksoistorneissa 12 × 152 mm tykkiä kaksoistorneissa 10 × 47 mm tykkiä 28 × 37 mm tykkiä 6 × torpedoputkea
Petropavlovsk (ven. Петропавловск) oli vuonna 1899 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston Petropavlovsk-luokan pre-dreadnought-taistelulaiva. Alus upposi Venäjän–Japanin sodan aikana osuttuaan miinaan Port Arthurin edustalla 13. huhtikuuta 1904.
Valmistus

Alus tilattiin Kaleeritelakalta Pietarista ja sen köli laskettiin 19. toukokuuta 1892. Alus laskettiin vesille 1. marraskuuta 1894 ja se valmistui 1899.
Palvelus

Petropavlovsk lähti lokakuussa 1897 Pietarista Kronstadtiin varustettavaksi. Aluksen tykit asennettiin 1898 ja se siirrettiin edelleen Liepājaan, mistä se palasi Kronstadtiin 1899. Alus määrättiin 5. lokakuuta Kauko-Itään Itä-Aasian laivueeseen ja se saapui 28. huhtikuuta 1900 Port Arthuriin, jossa aluksesta tehtiin Itä-Aasian laivueen komentajan vara-amiraali Skrydlovin lippulaiva.
Vuonna 1900 alus osallistui Kiinan boksarikapinan kukistamiseen ja lokakuussa 1902 kontra-amiraali Oskar Stark vastaanotti laivueenkomentajan tehtävät nostaen lippunsa Petropavlovskille.
Uppoaminen

Helmikuun alussa 1904 keisarillisen Japanin laivasto teki yllätyshyökkäyksen Port Arthuriin. Petropavlovsk ei vaurioitunut yöllisessä torpedohyökkäyksessä, mutta seuraavana päivänä kohdatessaan Japanin laivaston se kärsi lieviä vaurioita. Alukseen osuneet kaksi 12 tuuman ja yksi kuuden tuuman kranaatti surmasivat yhden ja haavoittivat neljää miehistönjäsentä. Alus ampui kaksikymmentä 12 tuuman ja 68 kuuden tuuman kranaattia osumatta japanilaisiin.
Japanilaisten yrityksen sulkea Port Arthurin sataman suu sulkulaivoilla epäonnistuttua amiraali Heihachiro Togo teki uuden suunnitelman. Sataman suu määrättiin miinoitettavaksi ja siten ulos pyrkivät alukset tuhoutuisivat. Neljän torpedovenehävittäjän suojaamaan miinalaiva Korumaru laski 31. maaliskuuta miinoituksen satamansuulle. Venäläisten komentaja amiraali Stepan Makarov sai tiedon miinanlaskusta, mutta hän uskoi alusten olevan alueella partioivia venäläisiä aluksia. Venäjän laivaston hävittäjä Strashnii kohtasi 13. huhtikuuta  japanilaisten hävittäjäosaston, mistä seurasi kahakka. Makarov lähetti risteilijä Bayanin hävittäjän avuksi ja risteilijän ilmoitettua havainneensa japanilaisia risteilijöitä Makarov päätti lähteä laivaston päävoimien kanssa merelle.
Makarovin osastoon kuuluivat taistelulaivat Petropavlovsk ja Poltava, neljä risteilijää sekä niitä suojanneet hävittäjät. Japanilaiset kuitenkin vetäytyivät rannikkolinnakkeiden tykkien kantaman ulkopuolelle saaden samalla tuekseen kuusi taistelulaivaa. Makarov joutui siten kääntymään takaisin kohdatakseen satamasta saapuvat kolme taistelulaivaa. Yhdistynyt osasto kääntyi kohti japanilaisia ja noin kaksi mailia rannikosta Petropavlovsk osui miinaan. Alus vei upotessaan mukanaan 27 upseeria ja 652 miestä, joiden mukana amiraali Makarovin. Myös tunnettu venäläinen taidemaalari Vasili Vereštšagin sattui olemaan laivalla ja hukkui sen upotessa.
Al Piantadosi

Albert Joseph ”Al” Piantadosi (18. elokuuta 1884 New York – 8. huhtikuuta 1955 Encino) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, pianisti ja musiikinjulkaisija. Hän sävelsi muun muassa kappaleet ”I’m Awfully Glad I’m Irish” (1910), ”That’s How I Need You” (1912), ”The Curse of an Aching Heart” (1913), ”I Didn’t Raise My Boy to Be a Soldier” (1915), ”Mississippi Days” (1916) ja ”If You Had All the World and Its Gold”.
Uransa alkuaikana Piantadosi työskenteli pianistina Manhattanin Doyers Streetillä sijaitsevassa Callahan’s Dance Hallissa, jossa hän sävelsi hetkellistä suosiota nauttineen kappaleen ”My Mariucci Take a Steamboat”. Hän myös soitti vaudevillessa Anna Chandlerin taustamuusikkona. Hänellä oli uransa aikana useita yhteistyökumppaneita, mukaan lukien Alfred Bryan, Joe Goodwin, Edgar Leslie ja Joseph McCarthy. Piantadosi lopetti musiikkiuransa vuonna 1930. Hän kuoli Encinossa, Kaliforniassa vuonna 1955.
Perugia

| Perugia |
| --- | --- |
 Piazza IV Novembre
 lippu:  vaakuna
 Perugia
 Koordinaatit: 43°6′44″N, 12°23′20″E 
Valtio:  Italia
Alue:  Umbria
Maakunta:  Perugian maakunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  449,51 km²
Korkeus:  171–961 m
Väkiluku:  166 134
 – Väestötiheys:  370 as./km²
 
 www.comune.perugia.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Perugia on Umbrian hallintoalueen ja Perugian maakunnan pääkaupunki Keski-Italiassa. Kaupungissa on vajaat 170 000 vakinaista asukasta. Perugia on rakennettu Tiberjoen rannalla kohoavan kukkulan laelle, jonne johtavat jyrkät kadut ja portaikot.
Historia

Perugian historia ulottuu etruskien valtakaudelle asti, jolloin se oli yksi etruskien kaupunkivaltioista nimeltään Perusia.
Vuosina 1378-1534 Perugialla oli itsehallinto ja vuosina 1540-1860 se kuului Kirkkovaltioon.
Talous

Perugia tunnetaan suklaastaan, ja kaupungissa järjestetään vuosittain suklaafestivaalit. Perugialaisia Baci-makeisia tuodaan Suomeenkin. Kaupungissa on myös tekstiili-, elintarvike- ja koneteollisuutta.
Koulutus

Kaupungissa on kaksi yliopistoa. Università degli Studi di Perugia on perusttu vuonna 1308. Toinen, Università per stranieri di Perugia, on tarkoitettu ulkomaalaisille opiskelijoille. Kaupungissa on myös taideakatemia ja konservatorio.
Nähtävyyksiä

Kaupungin keskus on tori Piazza IV Novembre. Torilla on keskiaikainen kaivo Fontana Maggiore, jonka ovat tehneet Nicola Pisano ja Giovanni Pisano vuosina 1274-1278.  
Torin reunalla olevassa Palazzo dei Priorissa sijaitsee Umbrian kansalliskalleria Galleria nazionale dell'Umbria. Gallerian nähtävyyksiä ovat kaupungissa 1400- ja 1500-luvulla eläneiden taidemaalareiden, Pietro Peruginon ja Pinturicchion hengelliset työt.  Palazzo dei Priorin pörssisalissa, Collegio del Cambiossa, on nähtävillä Peruginon ja hänen oppilaansa Rafaelin freskoja. 
Kaupungissa on runsaasti rakennusmuistomerkkejä kaupungin perustaneiden etruskien ajoilta.  Kaupunkia ympäröi etruskilais-roomalaiset kaupunginmuurit.  Etruskilaiselta portilta johtaa kulku maanalaiselle kadulle, Via Bagliona Sotterranelle, jossa on kauppoja, asuntoja ja pylväskäytäviä.
Nähtävyyksiin kuuluu myös keskiaikainen akvedukti.