stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marsin geologia
Marsin tummat ja vaaleat alueet > Marsin tulivuoret

Marsissa on muutamia valtavia ja korkeita tulivuoria, kuten kilpitulivuori Olympus Mons (Olympus-vuori), joka on 26 kilometriä korkea. Se tunnettiin ennen luotaimia nimellä Nix Olympica, Olympuksen lumet. Olympus Monsin halkaisija vuoren juurella on 540 kilometriä, ja vuoren juurella oleva jyrkkä reunus on 6 kilometriä korkea. Tulivuoren kaldera koostuu kuudesta kraatterista ja on läpimitaltaan 60 × 85 kilometriä. Kalderan syvyys on kolme kilometriä. Kaasunpaine Olympus Monsin huipulla on vain 2 % keskimääräisestä paineesta. Tulivuoren arvioidaan olevan ajoittain aktiivinen, viimeksi se olisi purkautunut erään arvion mukaan kaksi miljoonaa vuotta sitten. Lähistöllä samalla vulkaanisella alueella ovat muut Tharsiksen ylängön kolme suurta tulivuorta Arsia Mons, Pavonis Mons ja Ascraeus Mons. Tharsis nousee kymmenen kilometriä ympäristöään korkeammalle ja peittää kuudesosan planeetan pinnasta. Alueelta lähtee säteittäin laavavirtoja ja veden muokkaamia virtausmuodostumia.
Marsin tummat ja vaaleat alueet > Marsin vajoamia ja uomia

Marsissa on myös valtava vajoamalaakso, Valles Marineris, jonka pituus on 4 000 kilometriä ja syvyys seitsemän kilometriä. Uomien leveys on 180 kilometriä. Laakso on lähellä Tharsis-harjun vulkaanista aluetta ja on syntynyt Tharsis-harjun kohotessa. Vesivirtaus on muokannut laaksoa edelleen. Laakson seinämistä otetuista kuvista näkyy kerrostumia. Valles Marinerisin kautta on virrannut valtava määrä vettä muinaiseen mereen. Marsissa on ollut menneisyydessä jonkinlaista alkavaa kuoren liikehtimistä ja tulivuoritoimintaa. Tällöin kaasukehä on ollut  paksumpi ja vesi on saattanut virrata Marsin pinnalla. Marsissa on myös monia muita jokiuomia.
Suurin törmäyskraatteri on Hellas, jonka läpimitta on 2 100 km ja syvyys 4 km. Toinen suuri muodostuma Argyre on läpimitaltaan 1 800 km. Monet Marsin vesivirtojen näköiset laaksot lähtevät kaoottisilta alueilta, joissa routa näyttää sulaneen sisältä tulleen vulkaanisen lämmön takia. Kuivuneiden jokiuomien pituus on jopa tuhat kilometriä. Marsissa on kraattereita, joita ympäröi pisaramaisia muodostumia, jotka ovat virtauksen aiheuttamien hiekkasärkkien näköisiä, ja jotkut kraatterit näyttävät kuin mutaan isketyiltä. Marsista on löydetty pölyn peittämiä jäätiköitä ja jäälauttoja. Pohjoisen pallonpuoliskon uskotaan olleen aikoinaan meren peitossa. Marsin merialueet eivät ole samoja kuin tumman pölyn peittämät mare-alueet.
Marsin tummat ja vaaleat alueet > Marsin pinta ja geologia

Marsin pinnalle antaa ruskean värin ruostunut rauta eli rautaoksidi. Pinnalta katsoen Marsin pinta on Kuun pinnan kaltainen. Pinta on regoliittia, kivien, hiekan ja pölyn seosta. Regoliitin alla ja seassa on syvä routakerros. Marsissa on sekä tummaa että vaaleaa pölyä. Monin paikoin näkyy hiekkadyynejä ja muita muodostumia, jotka ovat kaasukehän tuulien muodostamia. Tämä on merkittävin pinnanmuotojen eroavuus Kuuhun, jossa ei ole kaasukehää eikä täten tuulia. Marsinkin pinta on basalttia. Joillain alueilla on piilasia tai andesiittia. Eräällä alueella on hematiittia, joka on rautamineraali. Götiitti on rautamineraali, joka syntyy vain veden läheisyydessä. Tätä on löydetty Marsista, mikä osaltaan viittaa veden muinaiseen esiintymiseen planeetalla. Marsissa on runsaasti rauta- ja vesipitoista limoniittia 2 FeO33H20. Pintakerroksessa on rautaa 13 %, piitä 21 % ja rikkiä yli kymmenen kertaa niin paljon kuin Maassa.
Marsin sisäinen rakenne

Marsilla on sisuksessaan arviolta 1 700 kilometrin paksuinen rautaydin. Marsin koko säde on noin 3 395 kilometriä. Ytimessä oletetaan olevan enemmän rikkiä kuin muilla terrestrisillä planeetoilla, koska Mars ei ole niin tiheä kuin muut terrestriset maailmat. Marsin tiheys on noin 3,9 g/cm³. Sen ydin, joka on koostumukseltaan mahdollisesti rautasulfidia, oli sula ehkä ensimmäiset miljardi vuotta syntynsä jälkeen. Perinteisesti ytimen on oletettu olevan kiinteä, niin ettei siinä tapahdu virtauksia, jollaiset synnyttäisivät magneettikentän. Kuitenkin vuonna 2016 julkaistujen painovoimakarttojen mukaan Marsilla on nestemäinen ulompi ydinkerros. Kartat perustuvat Marsia kiertävien luotainten nopeusvaihteluiden mittaamiseen 16 vuoden ajalta. Jos ydin on rautasulfidia, sen säde voi olla jopa hieman alle 2 000 km; ytimen säde on vähintään 1 300 kilometriä.
Kuoren paksuus on 80 kilometriä eteläisellä ja 35 kilometriä pohjoisella pallonpuoliskolla. Välissä on vaippa. Marsissa ei ole tapahtunut merkittävästi mannerlaattojen liikkeitä, koska vaipan virtauksen ylös nousevat kuumat kohdat ovat aina samoissa kohdin, toisin kuin Maassa. Marsilla on saattanut joskus olla voimakas magneettikenttä, jonka jäänteitä on havaittu eri puolilla Marsia. Pilkkumaisten jäänteiden voima on jopa 1 500 nanoteslaa. Mars-meteoriiteista on mitattu 1 000 nanoteslan voimakkuuksia, ja maan magneettikenttä on 30 000 nanoteslaa. Magneettikenttä aiheuttaa lähimmillään noin 1,5 Marsin säteen päähän kaarimaisen shokkirintaman.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marsin geologia Wikimedia Commonsissa
Marsin maisemaa luotaimen kuvaamana
Pystykattara

| Pystykattara |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Alaheimo::  Poöideae
Suku::  Rönsykattarat Bromopsis
Laji::  erecta
Kaksiosainen nimi
 Bromopsis erecta  (Huds.) Fourr. 
Synonyymit
 Bromus erectus Huds. 
Katso myös
   Pystykattara Wikispeciesissä   Pystykattara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pystykattara (Bromopsis erecta, syn. Bromus erectus) on rönsykattaroihin (Bromopsis) kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen ja korkeakasvuinen heinäkasvi, joka voi kasvaa noin metrin korkuiseksi asti. Pystykattara kasvaa melko tiiviinä mättäinä ja sillä ei ole rönsyjä. Sen lehdet ovat vaaleanvihreät, harvakarvaiset ja noin 5 mm leveät. Lehtitupet ovat pitkäkarvaisia tai joskus yläosastaan kaljuja. Kieleke on lyhyt.
Pystykattaran kukinto on noin 10 cm pitkä, melko tiivis röyhy. Tähkylät ovat suuria, noin 3 cm pitkiä, ja niissä on neljästä yhdeksään kukkaa. Ulkokale on yksisuoninen ja sisäkale kolmisuoninen. Ulkohelpeissä on pitkä vihne, joka on kuitenkin ulkohelvettä lyhyempi. Pystykattara kukkii kesä–heinäkuussa.
Pystykattaran voi erottaa muista kattaroista suuren kokonsa, kohtuullisen tiiviin röyhynsä sekä pitkien, mutta ulkohelpeitä lyhyempien vihneittensä perusteella. Pystykattara on harvinainen, mutta kasvupaikoillaan se voi esiintyä hyvinkin runsaana. Pystykattara on keskieurooppalainen laji, ja siitä on Suomesta vain muutamia tuoreita havaintoja eteläisestä Suomesta. Yli 50 vuotta vanhoja havaintoja on useampia, lähinnä rannikkoseuduilta ja paikoitellen sisämaasta.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Pystykattara (Bromopsis erecta)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Bromus erectus (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Bromus erectus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Bromus erectus (englanniksi)
Flora of China: Bromus erectus (englanniksi)
Porin ylioppilasteatteri

| Porin Ylioppilasteatteriyhdistys ry |
| --- | --- |
Perustettu:  2007
Toimiala:  teatteri
Kotipaikka:  Pori
Puheenjohtaja:  Liisa Remes
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Porin ylioppilasteatteri perustettiin 2007. Teatterissa näyttelee Porin yliopistokeskuksen opiskelijoita erilaajuisin harrastajanäyttelijätaustoin. Ryhmässä on mukana kolmisenkymmentä opiskelijaa.
Aiheesta muualla

Porin ylioppilasteatteri[vanhentunut linkki]
/ Porin ylioppilasteatteri Facebookissa
Punainen kirja (Juhana III)

Liturgia svecanae ecclesiae catholicae et orthodoxae conformis eli Punainen kirja oli Ruotsin kuningas Juhana III:n vuonna 1576 tai 1577 julkaisema uusi jumalanpalvelusjärjestys, jossa luterilaiseen jumalanpalvelukseen pyrittiin yhdistämään piirteitä katolisesta messusta.
Puolalaisen prinsessan Katariina Jagellonican kanssa naimisissa ollut Juhana ihaili katolisen kirkon ulkoisia menoja ja seremonioita, joiden suuntaan hän halusi muuttaa Ruotsin kirkon toimintaa. Punaisessa kirjassa jumalanpalvelukseen olisi liitetty osia katolisesta messusta, mutta jätetty pois luterilaisuuden kannalta ongelmallisia kohtia, kuten ristinmerkkien teko ja kumarrukset. Punaista kirjaa kannatti muun muassa arkkipiispa Laurentius Petri Gothus, mutta enemmän se herätti vastustusta. Nimekkäisiin vastustajiin kuului muun muassa Kaarle-herttua. Kuninkaan kiinnostus katolisuuteen laimeni kuningattaren kuoltua ja punaisen kirjan noudattamisesta luovuttiin Juhanan kuoltua 1592. Lopullisesti punainen kirja päätettiin hylätä vuoden 1593 Uppsalan kokouksessa.
Suomessa punaiseen kirjaan suhtauduttiin maltillisesti eikä se herättänyt samanlaista vastustusta kuin Ruotsissa. Turun piispa Eerik Sorolainen otti sen käyttöön, mistä hän joutui myöhemmin esittämään Uppsalan kokouksessa julkisen anteeksipyynnön.
Aiheesta muualla

Punaisen kirjan liturgia kolmella kielellä Eric Esskildsen Yelvertonin teoksessa The Mass in Sweden : its development from the Latin rite from 1531 to 1917, Lontoo 1920.
Puijon Diabetesyhdistys

Puijon Diabetesyhdistys on vuonna 1992 perustettu toimialueensa diabeetikoiden etujärjestö. Yhdistys työskentelee diabeteksesta aiheutuvien lisäsairauksien ennalta ehkäisemiseksi, valvoo diabeetikoiden yhteiskunnallisia etuja, harjoittaa valistus-, tiedotus- ja neuvontatoimintaa, vaalii terveitä elämäntapoja, tukee tutkimus- ja tiedotustoimintaa, järjestää jäsenistölleen liikuntaa, mm. allas- ja salijumppaa, lentopalloa, sauvakävelyä ym., sekä järjestää virkistystilaisuuksia. retkiä ja järjestää asiantuntija- ja keskustelutilaisuuksia. Yhdistys kuuluu Diabetesliittoon, joka on diabeetikoiden valtakunnallinen etujärjestö.
Puijon Diabetesyhdistyksen toimialueeseen kuuluu Kuopio, Pielavesi, Rautavaara, Siilinjärvi ja Vehmersalmi. Yhdistyksen jäseneksi voi liittyä kuka tahansa diabeteksesta kiinnostunut yksityishenkilö tai yhteisö. Jäsenmaksu oli vuonna 2015 18 €/vuosi ja jäseniä noin 1300.  Yhdistys julkaisee 2 kertaa vuodessa jäsentiedotteen, jossa kerrotaan tarkemmin yhdistyksen toiminnasta.
Aiheesta muualla

Diabetesliitto
Porin urheilutalo

Porin urheilutalo on Porissa, Kuninkaanhaan kaupunginosassa sijaitseva urheilurakennus. Urheilutaloa käyttävät kotihallinaan muun muassa salibandyseura FBT Karhut sekä FC Jazzin ja Musan Salaman futsaljoukkueet. Porin urheilutalossa on pelattu myös futsal- ja lentopallomaaotteluita.
Rakennukseen kuuluu mm. 23,2 x 43,7 m kokoinen palloilusali.
Aiheesta muualla

Urheilutalo Pori-tiedossa (poritieto.com)
Puola (moottoritekniikka)

Auton sytytyspuolia.
Sytytyspuola on ottomoottorin sytytysjärjestelmän osa, joka yhdessä sytytystulpan ja katkojan kanssa synnyttää kaasuuntuneen polttoaineen sytyttämiseksi tarvittavan kipinän.
Puola on rakenteltaan kela, jonka käämissä on kaksi osaa: pienjännitekäämi (ensiö) ja suurjännitekäämi (toisio), jotka on käämitty rautasydämen päälle - eli puola vastaa toimintaperiaatteeltaan kuristinta tai muuntajaa.  Toiminnassa pienjännitekäämin kautta johdetaan aluksi sähkövirta akusta katkojan kärkien läpi, mikä synnyttää puolan rautasydämeen magneettikentän.  Kipinän synnyttämiseksi virta äkillisesti katkaistaan – joko avaamalla mekaanisen katkojan kärjet – tai nykyisin yleensä puolijohdekomponenttien avulla toteutetulla kärjettömällä katkojalla.  Tällöin magneettikentän äkillinen purkautuminen indusoi toisiokäämiin korkeajännitteen, joka purkautuu kipinänä sytytystulpan kärkien kautta.
Menelaos

Menelaos aikoo surmata Helenan, mutta pudottaa miekkansa tämän kauneuden iskemänä. Attikalainen punakuviokrateeri, n. 450–440 eaa.
Menelaos (m.kreik. Μενέλαος) on antiikin kreikkalaisessa mytologiassa esiintynyt Spartan kuningas ja Helenan puoliso. Hän oli Atreuksen ja Aeropen poika.
Valtaan nousu

Kaksoisveljet Atreus ja Thyestes taiselivat keskenään Mykenen kuninkuudesta, jonka aikana Aerope teki aviorikoksen Thyesteen kanssa. Kostaakseen tämän Atreus tappoi veljensä pojat ja tarjosi heidän lihaansa aterialla heidän isälleen.
Thyestes puolestaan oraakkelin ennustuksen perusteella siitti itselleen tyttärensä Pelopeian kanssa uuden pojan, joka sai nimen Aigisthos. Lapsi hylättiin heti syntymänsä jälkeen, mutta hänet löytänyt paimen antoi lapsen Atreukselle, joka kasvatti poikaa kuin omaansa. Vartuttuaan aikuiseksi Thyestes paljasti tälle tämän sukujuuret, jolloin Aigisthos tappoi Atreuksen. Tällöin kuninkuus siirtyi jaettuna Thyesteelle ja Aigisthokselle.
Vallansiirron tuloksena Atreuksen pojat Agamemnon ja Menelaos joutuivat hengenvaaraan, ja heidän hoitajansa pelasti heidät lähettämällä heidät Sikyoniin kuningas Polyfideen luokse. Täältä he myöhemmin siirtyivät kuningas Oineuksen luokse Kalydoniin. Kun aika kävi kypsäksi, veljekset päättivät syöstä setänsä vallasta ja onnistuivatkin siinä Spartan kuninkaan Tyndareuksen avulla. Tällöin Agamemnonista tuli Mykenen kuningas.
Avioliitto Helenan kanssa

Kun Helenan tuli aika astua avioon, monet kuninkaat ja prinssit ympäri maailmaa saapuivat pyytämään hänen kättään tai laittoivat lähettiläänsä tekemään sen puolestaan. Kilpakosijoiden joukossa olivat Odysseus, Menestheus, Aias, Diomedes, Patroklos sekä Idomeneus, mutta suosikki oli Menelaos, joka joidenkin lähteiden mukaan ei itse saapunut paikalle, vaan häntä edusti hänen veljensä Agamemnon. Kaikki paitsi Odysseus toivat mukanaan paljon myötäjäislahjoja.
Tyndareus ei uskaltanut valita voittajaa kosijoista tai edes lähettää ketään pois peläten loukkaavansa heitä ja aiheuttavansa siten riitaa kosijoiden keskuudessa. Odysseus lupasi ratkaista ongelman, jos Tyndareus vain auttaisi häntä Penelopen, Ikaroksen tyttären kosiskelussa. Tyndareus suostui tähän heti, ja niin Odysseus ehdotti, että ennen valinnan tekemistä kaikkien kosijoiden tulisi vannoa juhlallinen vala, jossa nämä lupaavat puolustaa valittua puolisoa ketä tahansa vastaan, joka yrittää riitauttaa valinnan. Tämä ratkaisu osoittautuikin toimivaksi, ja niin Helena ja Menelaos naivat toisensa. Tyndareuksen kuoleman jälkeen Menelaoksesta tuli Spartan kuningas, koska ainoat miespuoliset vallanperijät, Kastor ja Polydeukes, olivat kuolleet ja nostettu Olympos-vuorelle.
Troijan sota

Joitakin vuosia myöhemmin Paris, Troijan prinssi, saapui Spartaan naidakseen Helenan, jonka Afrodite oli hänelle luvannut sen jälkeen, kun Paris oli tuominnut Afroditen jumalattarista kauneimmaksi. Vaikka Helena olikin Menelaoksen puoliso, Paris palasi takaisin Troijaan hänet mukanaan.
Menelaos kutsui yhteen kaikki Helenan kosijat vaatien näitä täyttämään valansa. Käytännössä koko Kreikka osallistui tästä alkunsa saaneeseen Troijan sotaan - joko hyökäten Troijaan tai puolustaen sitä.
Kohdattuaan Pariin ensimmäisen kerran Menelaoksen kerrottiin pyrkineen hyökkämään tämän kimppuun samalla tavoin kuin leijona loikkaa hirven nähdessään. Paris kuitenkin vältteli kamppailua, kunnes Hektorin rohkaisemana haastoi Menelaoksen kaksintaisteluun, jonka palkintona olisi Helena ja ryöstösaaliit. Kamppailu alkoi Pariin heitettyä keihään kohti Menelaosta, mutta tämä torjui sen kilvellään. Kun Pariin onnistui väistää hänen kilpensä lävistäneen Menelaoksen keihään, Menelaos löi miekallaan Pariin kypärään. Sen terä kuitenkin murskaantui, jolloin Menelaos ryntäsi Pariita kohti ja tarttui häntä kypärän harjasta kiinni vetäen häntä kohti kreikkalaisia. Afrodite kuitenkin katkaisi Pariita kuristaneen kypärän hihnan ja nosti sumun, jonka turvin Paris pääsi turvaan. Kreikkalaiset tulkitsevat tämän Menelouksen voitoksi, mutta Pallas Athene, Zeuksen luvalla, houkuttelee taitvan jousimiehen Pandaroksen ampumaan haavoittavan nuolen kohti Menelousta. Tästä vimmastuneena kreikkalaiset aloittavat sodankäynnin uudelleen.
Taisteluissa Menelaos kuvataan urhoolliseksi. Hän pelasti Patrokloksen ruumiin sen jälkeen kun Hektor oli surmannut tämän. Menelaos mainitaan myös yhtenä Troijan hevoseen piiloutuneista miehistä.
Kreikkalaisten voitettua sodan, Menelaos lähti ensimmäisten joukossa paluumatkalle Spartaan Helenan kanssa. Zeus kuitenkin lähetti myrskyn, joka vei hänet Kreetan rannikolle ja edelleen Egyptiin, jossa hän rantautui. Täällä hän jäi kahdeksikymmeneksi päiväksi jumiin tyyneen, ja hänen täytyi ottaa kiinni Proteus, muotoaan muuttava meren jumala. Tämä neuvoi hänelle, miten hän pystyisi lepyttämään jumalat, ja toimittuaan näin Menelaos pääsi palaamaan Spartaan rauhassa.
Palatsi

Spartan läheltä löydetty mykeneläisaikainen palatsi tunnetaan nimellä Menelaion eli Menelaoksen palatsi. Antiikin aikana sen paikalla oli samanniminen Menelaokselle ja Helenalle omistettu pyhäkkö, sillä paikkaa pidettiin näiden hautapaikkana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Menelaos Wikimedia Commonsissa
Ragazzi di Via Panisperna

Tutkimusryhmän jäseniä ja Enrico Fermi (oikeassa laidassa) noin vuonna 1934.
Ragazzi di Via Panisperna (suom. Via Panispernan pojat) oli Enrico Fermin johtama tutkimusryhmä. Vuonna 1934 ryhmä löysi hitaan neutronin, mikä mahdollisti ydinreaktorin ja myöhemmin myös ydinpommin rakentamisen. Ryhmän nimi tulee Via Panisperna -kadulla sijainneen La Sapienza -yliopiston fysiikan laitoksen osoitteesta. Katu on nimetty läheisen luostarin mukaan.
Fermin lisäksi ryhmässä työskentelivät: Edoardo Amaldi, Oscar D'Agostino, Ettore Majorana, Bruno Pontecorvo, Franco Rasetti ja Emilio Segrè. Kaikki muut paitsi D'Agostino, olivat fyysikoita. D'Agostino oli kemisti.
Ryhmä kasvoi italialaisen poliitikon ja laitoksen johtajan Oscar Mario Corbinon johdossa. Corbino huomasi Fermin kyvyt ja nimitti hänet vuonna 1926 Italian ensimmäiseksi teoreettisen fysiikan professoriksi. Vuodesta 1929 Fermi ja Corbino omistautuivat laitoksen toiminnan nykyaikaistamiseen.
Tutkimuslaboratorion ensimmäiset kokeet liittyivät atomi- ja molekyylispektroskopiaan. Myöhemmin tutkimus keskittyi kokeelliseen atomiydintutkimukseen. Kokeissa muun muassa pommitettiin erilaisia materiaaleja berylliumista alfa-säteillä irrotetuilla neutroneilla. Alfa-säteiden lähteenä käytettiin radonia, joka on hyvin radioaktiivinen kaasu. Fermin ja Majoranan työ mahdollisti atomin ytimen rakenteen ymmärtämisen ja siihen liittyvät voimat. Vuosina 1933 ja 1934 he julkaisivat Beetahajoamisen kuvaavan teorian.
Vuonna 1938, toisen maailmansodan uhatessa ryhmä hajosi ja useimmat sen jäsenistä poistuivat Italiasta. Vain Edoardo Amaldi jäi Italiaan ja teki sodan jälkeen merkittävän työn italialaisen fysiikan tutkimuksen uudelleenluomiseksi. Hän oli myös mukana perustamassa Euroopan hiukkasfysiikan tutkimuskeskusta CERNiä.
Ryhmästä on tehty elokuva I ragazzi di via Panisperna. Sen ohjasi Gianni Amelio vuonna 1989.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Via Panisperna boys
Meat Puppets II

| Meat Puppets II Meat Puppets |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: huhtikuu 1984
 Tyylilaji: alternative rock, psykedeelinen rock, indie rock
 Kesto: 20.30 (SST-julkaisu)   48:97 (Rykodisc-julkaisu)
 Levy-yhtiö: SST
Meat Puppetsin muut julkaisut
| Meat Puppets 1982 | Meat Puppets II 1984 | Up on the Sun 1985 |
Meat Puppets II on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen Meat Puppetsin toinen kokopitkä albumi.
Tämän (ja muiden Meat Puppetsin, lukuun ottamatta ensimmäistä) albumin sekoitusta punkia ja countrya on kutsuttu cow punkiksi.
Nirvana esitti kolme tämän albumin kappaletta live-albumillaan MTV Unplugged in New York. Kappaleissa soittivat myös Meat Puppetsin Curt Kirkwood ja Cris Kirkwood. Kappaleet olivat "Plateau", "Oh Me", sekä "Lake of Fire".
Kappaleluettelo

Kaikki kappaleet kirjoittanut Curt Kirkwood, ellei toisin mainittu.
Kappaleet

Split Myself in Two – 2.22
Magic Toy Missing – 1.20
Lost – 3.24
Plateau – 2.22
Aurora Borealis – 2.44
We're Here – 2.40
Climbing – 2.41
New Gods – 2.09
Oh, Me – 2.59
Lake of Fire – 1.54
I'm A Mindless Idiot – 2.26
The Whistling Song – 2.56
Kappaleet > Uusintapainoksen bonuskappaleet

Teenager(s) – 3.36 (säv. Meat Puppets)
I'm Not Here – 1.55
New Gods (Demo Version) – 2.13
Lost (Demo Version) – 3.03
What to Do – 2.35 (säv. Mick Jagger/Keith Richards)
100% of Nothing – 1.50
Aurora Borealis (Demo Version) – 2.28
Kokoonpano

Curt Kirkwood – laulu, kitara
Cris Kirkwood – basso
Derrick Bostrom – rummut
Arvostelut

Allmusic:
Aiheesta muualla

Meat Puppets II discogs.com -sivustolla
Profossi

Profossi (lat. praepositus, eteen asetettu) oli alkuaan järjestyksen ylläpitäjä sotilasleireissä ja sotilaiden majapaikoissa, sekä syyttäjänä ja rangaistusten toimeenpanon valvojana toiminut sotilasvirkamies. Korkeimmalla arvoasteikossa oli kenraaliprofossi ja hänen alaisinaan rykmentinprofossi ja komppanianprofossi. Myöhempinä aikoina profossit toimivat oikeudenpalvelijoina, jotka vartioivat pidätettyjä ja myös toimeenpanivat tuomioita kuten raipparangaistuksia. Tämä alensi profossien arvostusta nopeasti ja profossi-nimitys alkoi tarkoittaa piiskuria.
Pitäjänprofossit

Ruotsin 1600- ja 1700-lukujen asiakirjoissa mainitaan kaupungin- ja kihlakunnanprofosseja, joiden tehtävänä oli käräjillä tuomittujen lievempien ruumiillisten rangaistusten kuten piiskausten toimeenpano. Kuolemanrangaistukset annettiin maakuntahallinnon tasolla. Suomessa esimerkiksi Ilomantsin, Pälkjärven ja Suojärven yhteisesti palkkaaman profossin tehtävänä oli 1600-luvun lopulla kuljettaa jalkapuuhun tuomitut määrättynä sunnuntaina kirkkoon rangaistustaan kärsimään.
Modernit profossit

Useassa maassa käytössä olleet sotilasprofossien virat on lakkautettu ja pidätettyjen valvonta siirtynyt aliupseerien tehtäväksi. Itävallassa profossi poistettiin sotilasarvoista vuonna 1867. Yhdysvalloissa on nykyisinkin sotapoliisiyksikön (englanniksi provost guard) päällikön nimityksenä provost-marshal ja sotapoliisikersantin provost-sergeant.
Aiheesta muualla

A. Haapakoski : Hiukan viime vuosisadan piiskureista, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 21.05.1933, nro 21, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pyy (sukunimi)

Pyy on muun muassa seuraavien merkittävien suomalaisten sukunimi:
Armas Pyy (1913–1996), jalkapalloilija
Juha Pyy (s. 1963), pikajuoksija
Juho Pyy (1884–1978), kansanedustaja (SDP)
Outi Pyy, Outi Les Pyy (s. 1977), vaatesuunnittelija
Sini Pyy (s. 1992), kelkkahiihtäjä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Pål Thowsen

| Pål Thowsen |
| --- | --- |
 Thowsen vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1955 (ikä 69) Lillestrøm, Norja
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Tyylilajit:  jazz
Soittimet:  rummut
Levy-yhtiöt:  Gemini Records 
Palkinnot
 Spellemannprisen Jazz-palkinto 1977 Jazz-rock-palkinto 1979 
Aiheesta muualla
thowsen.net
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Pål Thowsen (s. 15. heinäkuuta 1955 Lillestrøm) on norjalainen jazzrumpali. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Jon Ebersonin, Aril Andersenin, Radka Toneffsin, Ketil Bjørnstadin, Terje Gewaltin, Beate Slettevoll Lechin ja Terje Rypdalin kanssa. Thowsen on voittanut kaksi Spellemannpriseniä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pål Thowsen Wikimedia Commonsissa
Rae (kilpatalli)

|  Rae |
| --- | --- |
Koko nimi:  Rae
Päämaja:  Yhdysvallat
Tunnetuimmat kuljettajat:  Walt Ader
Moottorit:  Offenhauser
Saavutukset Formula 1:n MM-sarjassa
Ensimmäinen kilpailu:  Indianapolis 500 1950
Kilpailuja:  1
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Viimeinen kilpailu:  Indianapolis 500 1950
Rae oli yhdysvaltalainen kilpa-autovalmistaja, joka osallistui yhteen Formula 1 -sarjan osakilpailuun, kauden 1950 Indianapolis 500-kilpailuun. Tallin kuljettaja Walt Ader oli kilpailussa kahdeskymmenestoinen, 15 kierrosta kärjen takana.
Aiheesta muualla

Raen tilastot f1db.com. Viitattu 18.2.2018. (englanniksi)