stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pavian maakunta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pavian maakunta Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut[vanhentunut linkki] (italiaksi)
Pavian maakunta
Alagna | Albaredo Arnaboldi | Albonese | Albuzzano | Arena Po | Badia Pavese | Bagnaria | Barbianello | Bascapè | Bastida Pancarana | Battuda | Belgioioso | Bereguardo | Borgarello | Borgo Priolo | Borgo San Siro | Borgoratto Mormorolo | Bornasco | Bosnasco | Brallo di Pregola | Breme | Bressana Bottarone | Broni | Calvignano | Campospinoso | Candia Lomellina | Canevino | Canneto Pavese | Carbonara al Ticino | Casanova Lonati | Casatisma | Casei Gerola | Casorate Primo | Cassolnovo | Castana | Casteggio | Castelletto di Branduzzo | Castello d’Agogna | Castelnovetto | Cava Manara | Cecima | Ceranova | Ceretto Lomellina | Cergnago | Certosa di Pavia | Cervesina | Chignolo Po | Cigognola | Cilavegna | Codevilla | Confienza | Copiano | Corana | Cornale e Bastida | Corteolona e Genzone | Corvino San Quirico | Costa de’ Nobili | Cozzo | Cura Carpignano | Dorno | Ferrera Erbognone | Filighera | Fortunago | Frascarolo | Galliavola | Gambarana | Gambolò | Garlasco | Gerenzago | Giussago | Godiasco Salice Terme | Golferenzo | Gravellona Lomellina | Gropello Cairoli | Inverno e Monteleone | Landriano | Langosco | Lardirago | Linarolo | Lirio | Lomello | Lungavilla | Magherno | Marcignago | Marzano | Mede | Menconico | Mezzana Bigli | Mezzana Rabattone | Mezzanino | Miradolo Terme | Montalto Pavese | Montebello della Battaglia | Montecalvo Versiggia | Montescano | Montesegale | Monticelli Pavese | Montù Beccaria | Mornico Losana | Mortara | Nicorvo | Olevano di Lomellina | Oliva Gessi | Ottobiano | Palestro | Pancarana | Parona | Pavia | Pietra de’ Giorgi | Pieve Albignola | Pieve Porto Morone | Pieve del Cairo | Pinarolo Po | Pizzale | Ponte Nizza | Portalbera | Rea | Redavalle | Retorbido | Rivanazzano Terme | Robbio | Robecco Pavese | Rocca Susella | Rocca de’ Giorgi | Rognano | Romagnese | Roncaro | Rosasco | Rovescala | Ruino | San Cipriano Po | San Damiano al Colle | San Genesio ed Uniti | San Giorgio di Lomellina | San Martino Siccomario | San Zenone al Po | Sannazzaro de’ Burgondi | Sant’Alessio con Vialone | Sant’Angelo Lomellina | Santa Cristina e Bissone | Santa Giuletta | Santa Margherita di Staffora | Santa Maria della Versa | Sartirana Lomellina | Scaldasole | Semiana | Silvano Pietra | Siziano | Sommo | Spessa | Stradella | Suardi | Torrazza Coste | Torre Beretti e Castellaro | Torre d’Arese | Torre d’Isola | Torre de’ Negri | Torrevecchia Pia | Torricella Verzate | Travacò Siccomario | Trivolzio | Tromello | Trovo | Val di Nizza | Valeggio | Valle Lomellina | Valle Salimbene | Valverde | Varzi | Velezzo Lomellina | Vellezzo Bellini | Verretto | Verrua Po | Vidigulfo | Vigevano | Villa Biscossi | Villanova d’Ardenghi | Villanterio | Vistarino | Voghera | Volpara | Zavattarello | Zeccone | Zeme | Zenevredo | Zerbo | Zerbolò | Zinasco
Parempaan en pysty

| ”Parempaan en pysty” Arttu Lindeman |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 2. kesäkuuta 2017
 Formaatti: digitaalinen lataus
 Tekijä(t): Arttu Lindeman
 Tyylilaji: rap ja hiphop
 Kesto: 02.58
 Levy-yhtiö: Sony Music Entertainment Finland
Arttu Lindemanin muut singlet
| ”Lapioin” 2017 | ”Parempaan en pysty” 2017 | ”Hengaillaan tää yö” 2017 |
Parempaan en pysty on suomalaisen rap-artisti Arttu Lindemanin kuudes single, jonka julkaisi 2. kesäkuuta 2017 Sony Music Entertainment. Kappale kertoo artistin pieleen menneestä flirtistä tytön kanssa.
Perhoskoira

Perhoskoira ja mantereenkääpiöspanieli ovat nimityksiä, jotka voivat viitata seuraaviin koirarotuihin:
papillon
phalène
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Perhoskoira”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Onni Pohjakallio

| Onni Pohjakallio |
| --- | --- |
 Onni Pohjakallio vuonna 1955.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Onni Aulis Pohjakallio
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1903 Viipuri
Kuollut: 15. syyskuuta 1965 (62 vuotta) Helsinki
Onni Aulis Pohjakallio (vuoteen 1906 Petrelius; 6. maaliskuuta 1903 Viipuri – 15. syyskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen kasvipatologi. Hän oli Helsingin yliopiston professori 1945–1965 ja ylimääräinen professori 1945–1948. Hän tutki kasvien poudan-, pakkasen- ja taudinkestävyyttä sekä sitä, miten päivän pituus ja lämpötila vaikuttavat kasvien kehitykseen.
Onni Pohjakallion isä oli lehtori Karl Axel Petrelius, ja hänen veljiään olivat lehtori, kirjailija K. A. Pohjakallio ja näyttelijä Toivo Pohjakallio. Hänen poikansa oli valokuvaaja Jussi Pohjakallio.
Julkaisuja

Kasvipatologia 1–2. WSOY, 1963.
Kirjallisuutta

Tapio, Eeva: ”Pohjakallio, Onni (1903–1965)”, Suomen kansallisbiografia, osa 7, s. 748–750.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-448-7.  / Teoksen verkkoversio.
Peter Kersten

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa. Olympialaiset .Miesten soutu | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa. Olympialaiset .Miesten soutu | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa. Olympialaiset .Miesten soutu | Maa:   Itä-Saksa> .Miesten soutu |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Moskova 1980 | yksikkö |  |
Peter Kersten (s. 1. helmikuuta 1958 Magdeburg) on Itä-Saksaa edustanut entinen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1980 kesäolympialaisissa Moskovassa ja sai siellä pronssimitalin miesten yksikössä.
Pavi

| Pavi |
| --- | --- |
 Tanssilava Pavin sisäänkäynti.
Osoite:  Pavintie 6, 01260 Vantaa
Koordinaatit:  60.296°N, 25.098°E
Perustettu:  1965
Omistaja:  SKP:n Uudenmaan piirijärjestö
Tanssilattia:  600 m², kaksi salia, koivuparkettia
Tanssikausi:  huhtikuu–lokakuu
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pavi (vanhalta nimeltään Helsinki Pavi) on vuonna 1965 avattu tanssilava, joka sijaitsee Vantaalla (vuoteen 1972 Helsingin maalaiskunta, johon Pavin vanhempi nimitys viittasi) Itä-Hakkilan kaupunginosassa. Se on yhdistyksen ylläpitämä tanssinharrastajien tanssipaikka ja yksi harvoista suurista tanssilavoista, jossa ei ole alkoholitarjoilua.

Lavan omistaa ja rakensi SKP:n Uudenmaan piirijärjestö talkoovoimin. Alunperin tontin vuokrasi ja lavan omisti Raittiustalo Oy Koitto, joka vuokrasi sitä piirille vuodesta 1966 ja lopulta myi lavan sille 114 000 markalla vuonna 1979.
Pavi kuuluu Vantaan rakennusperintökohteisiin.
Tanssipaikka

Keskiviikon ja perjantain tanssiohjelmisto on laadittu eri ikäisille tanssiharrastajille. Sunnuntaina on rauhallisempaa musiikkia iäkkäämmille tanssijoille. Naisille on naisten haku tunnin ajan joka tanssi-iltana.
Tanssilipun hintaan sisältyy mahdollisuus osallistua lavatanssikurssille.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pavin sivut
Pavi
Pavi Facebookissa
tanssi.net
Obrovac

| Obrovac Obrovac |
| --- | --- |

 fiObrovac 
 44°11′56″N, 15°40′55″E 
Valtio:  Kroatia
Piirikunta:  Zadar
Kokonaispinta-ala:  353 km2 ja 1,2 km2
Väkiluku 2021:  3 453 
Muuta
Postinumero:  23450
 www.obrovac.hr 
Obrovac (ital. Obrovazzo) on kaupunki Pohjois-Dalmatiassa, Zadarin piirikunnassa Kroatiassa . Obrovacin kunnassa on yhteensä 4 323 asukasta. Kaupunki sijaitsee Zrmanja-joen kanjonissa.
Maantiede

Obrovac on kaupunki Zrmanja-joen varrella noin 11 kilometrin päässä sen suulta. Zrmanjan sivujoki Krupa on suosittu melonta- ja koskenlaskupaikka. Lähellä Krupan kylää on luostari, jossa säilytetään arvokasta ikonikokoelmaa. Noin kaksi kilometriä kaupungista luoteeseen vuorille johtavan tien varrella sijaitsee autio 1970-luvulla rakennettu alumiinioksiditehdas. Kaupungin eteläpuolella on Bijela-joen kanjoni, jossa on paljon vesiputouksia sekä pieniä lampia.
Historia

Obrovac mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1337. Vuonna 1527 sen valtasivat ottomaanit.
Lokakuussa 1683 Venetsian Dalmatian väestö, pääasiassa Ravni kotarin uskokit valtasivat takaisin Skradinin, Karinin, Vranan, Benkovacin ja Obrovacin.  Vuonna 1687 morlakkijohtaja Stojan Janković pakotti ottomaanit pois Obrovacista.
Vuonna 2008 Obrovacin "rivieran" kunnostus valmistui, mikä oli suurin taloudellinen investointi kaupunkiin sitten Kroatian itsenäisyyden.  Vuonna 2009 alueelta löydettiin toisen maailmansodan aikainen joukkohauta.
Väestö

Obrovacin kokonaisväkiluku on 4 323, ja siihen kuuluvat asutuskeskukset Bilišane (176 asukasta), Bogatnik (131), Golubić (132), Gornji Karin (1 125), Kaštel Žegarski (135), Komazeci (42), Krupa (127), Kruševo (1 112), Muškovci (100), Nadvoda (170), Obrovac (996) ja Zelengrad (77). 
 
Kunnan väkiluku oli huipussaan vuoden 1971 väestönlaskennassa 13 498 asukkaalla. 1970- ja 1980-luvuilla maastamuutto vaikutti merkittävästi Obrovaciin alueen alhaisen elintason vuoksi.
Vähän ennen Jugoslavian hajoamissotien alkamista, vuoden 1991 väestönlaskennan mukaan 65,5 % Obrovacin väestöstä oli serbejä. Operaatio Myrskyn aikana suurin osa Obrovacin väestöstä pakeni kaupungista, ennen kuin Kroatian armeija valtasi Obrovacin 5. elokuuta 1995  Nykyään enemmistö on kroaatteja, 65,7%, kun taas 31,4% ilmoitti olevansa serbejä.
Tunnettuja henkilöitä

Janko Mitrović (1613–1659), morlakkijohtaja
Stojan Janković (1636–1687), morlakkijohtaja
Simeon Končarević (1690–1769), Dalmatian ja Albanian ortodoksisen kirkon piispa
Gerasim Zelić (1752–1828), serbialainen arkkimandriitti ja kirjailija
Miladin Pršo Dado (1974-), entinen kroatialainen jalkapalloilija, jonka perhe ja sukujuuret ovat Obrovacista
Arijan Komazec (1970-), kroatialainen entinen koripalloilija
Obrad Zelić, (1946-), palkittu serbialainen parodontologi
Zrmanja-joki lähellä Obrovacia
Fortican linnoituksen rauniot Obrovacin yllä.
Peter Koech

| Peter Koech> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. helmikuuta 1958 (ikä 66) Kilibwoni, Kenia
Yleisurheilija
Pituus:  180 cm
Paino:  67 kg
Laji:  estejuoksu
Ennätykset:  3 000 metrin esteet: 8:05,35 (1989)
| Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Kenia> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Soul 1988 | 3 000 metrin esteet |  |
Peter Koech (s. 18. helmikuuta 1958 Kilibwoni) on aktiiviuransa päättänyt kenialainen estejuoksija ja olympiamitalisti.
Koech osallistui olympialaisiin kerran, vuonna 1988 Soulissa saavuttaen kisoista hopeaa 3 000 metrin estejuoksusta. Ennätyksekseen 3 000 esteissä Koech juoksi ajan 8:05,35 3. heinäkuuta 1989. Aika oli esteiden maailmanennätys yli kolmen vuoden ajan.
Kemin historiallinen museo

| Kemin historiallinen museo |
| --- | --- |


Tyyppi:  Kulttuurihistoriallinen museo
Sijainti:  Marina Takalon katu 3 94100 Kemi
Perustettu:  1993
Ylläpitäjä:  Kemin kaupunki
Johtaja:  Tanja Kavasvuo
Kuraattori:  Janne Kuoppala
Kotisivut:  Kemin historiallinen museo
Koordinaatit:  65°44′06.5″N, 24°33′51.5″E
 fiKemin historiallinen museo 
        
Kemin historiallisen museon perusnäyttely Meren ja joen kaupunki
Kemin historiallinen museo on ammatillisesti hoidettu kulttuurihistoriallinen museo Sauvosaaren kaupunginosassa Kemissä. Kemin historiallisen museon tehtävänä on tallentaa ja esitellä Kemin kaupunkiin liittyvää aineellista ja aineetonta kulttuuriperintöä. Museo sijaitsee Kemin kulttuurikeskuksessa jossa samoissa tiloissa toimii myös Kemin taidemuseo. Museossa on pysyvä perusnäyttely Meren ja joen kaupunki -näyttely.
Museon historia

Museon perusti vuonna 1938 perustettu Kemin Kotiseutu- ja museoyhdistys. Sotien vuoksi hanketta jouduttiin kuitenkin lykkäämään ja niiden aikana yhdistyksen keräämä 200 esineen kokoelma tuhoutui. Vuonna 1951 yhdistys sai Pohjolan Voimalta lahjoituksena talon joka siirrettiin Isohaaran vesivoimalaitoksen patoaltaan tieltä pois. Vuonna 1952 museo perustettiin Meripuistoon minne rakennus oli siirretty. Yhdistys hankki useita museorakennuksia ja keräsi Kemistä ja sen lähistöstä esine-, arkisto- ja valokuvakokoelman.
Vuonna 1990 yhdistys lahjoitti keräämänsä kokoelmat ja kiinteistöt Kemin kaupungille. Vuonna 1993 museon nimi vaihdettiin nykyiseen ja se muutti vanhan pankin tiloihin Sauvosaarenkatu 11:een missä museolle oli enemmän tilaa. Sille oli paremmat tilat tarjolla Kemin kulttuurikeskuksessa jonne se muutti ja avattiin remontin jälkeen vuonna 2015.
Kemin kaupungin kulttuuriosaston päällikkö ja museotoimen johtaja Kari Silvennoinen jäi eläkkeelle syksyllä 2020. Museotoimen uudeksi johtajaksi valittiin Kemin taidemuseon intendentti Tanja Kavasvuo.
Näyttelyt

Kemin historiallisessa museossa on nähtävillä pysyvä perusnäyttely, vaihtuvia näyttelyitä, Yli-Jaakheikin savupirtti, Suomen kähertäjämuseo ja Kemin Työläismuseo.
Näyttelyt > Meren ja joen kaupunki

Kemin historiallisen museon perusnäyttely Meren ja joen kaupunki avattiin yleisölle vuonna 2015. Meren ja joen kaupunki on kertomus Kemin ja sen lähialueiden historiasta esihistoriasta nykypäiviin saakka. Näyttelyn teemat kulkevat kronologisesti käsittellen alueen esihistoriaa, meren ja joen vaikutusta alueen kehittymiselle ja puunjalostusteollisuuden syntyä.
Näyttelyt > Yli-Jaakheikin savupirtti

Yli-Jaakheikin savupirtti on yksi Kemin suosituimmista kesäkohteista. Se sijaitsee keskellä Kemin Meripuistoa. Savupirtti rakennettiin vuonna 1796 Muurolan kylässä. Se siirrettiin vuonna 1831 uittamalla Kemijokea alas ja rakennettiin uudestaan Alapaakkolan Maulan kylään. Kemin Kotiseutu- ja Museoyhdistys ry. hankki savupirtin vuonna 1949 ja siirsi sen nykyiselle paikalleen, jossa se pystytettiin vuonna 1950. Savupirtti kunnostettiin rakentamisajankohdan hengen mukaiseksi muuraamalla siihen savu-uuni Suomen museoliiton valvonnassa. Kemin Kotiseutu- ja museoyhdistys lahjoitti savupirtin Kemin kaupungille vuonna 1990.
Näyttelyt > Suomen Kähertäjämuseo

Suomen kähertäjämuseo sijaitsee Marttalan museoalueella Kemissä. Museon kokoelmiin kuuluu noin 5000 kampaamoalan historiasta kertovaa objektia. Suomen Kähertäjämuseo avattiin ensikerran yleisölle vuonna 1989. Kähertäjämuseo tutustuttaa kävijänsä ammattikunnan historiaan 1900-luvun alusta 1960-luvulle. Kähertäjämuseon kokoelma on saatu lahjoituksina eri puolilta Suomea. Näyttelyn esillepanosta ja esineiden keräyksestä on vastannut kemiläinen kampaaja-parturi Tuula Tarvainen. Nykyisin Kähertäjämuseo on avoinna yleisölle vain tilauksesta.
Näyttelyt > Kemin Työläismuseo

Kemin Työläismuseo sijaitsee Kemin Marttalan museoalueella. Työläismuseo koostuu kahdesta vuonna 1929 rakennetusta kaksikerroksesta hirsisestä asuintalosta, jotka ovat viimeiset Kemi-yhtiön Marttalan noin neljäkymmentä taloa käsittäneestä asuinalueesta. Työläismuseon huoneistot esittelevät Marttalan alueen historiaa ja sahatyöläisten ja ammattityöntekijöiden asumista 1910-luvulta 1930-luvulle. Työläismuseoon pääsee nykyisin tutustumaan vain tilauksesta.
Kokoelmat

Kemin historiallisen museon hallinnassa on laaja alueellinen esine-, arkisto-, ja valokuvakokoelma. Kokoelma kattaa nykyisellään yli 80 000 objektia.
Museon esinekokoelma käsittää noin 40 000 tallennetta. Savupirtin, Kähertäjämuseon ja Työläismuseon esineiden lisäksi museon kokoelman suurimpia kokonaisuuksia ovat Kemin kotiseutu- ja museoyhdistyksen kokoelma, Sauvosaaren kansakoulun kokoelma, Vihiriälän museon kokoelma, Uuno Hannulan ja Mirjam Hyvösen kokoelma, Kemin Poliisimuseon kokoelma, Regina Niemisen kokoelma, Tyyni Tanin kokoelma, uiton kokoelma ja Kemin I apteekin esineistö.
Museon kotiseutuarkistossa on tallennettuna kemiläisten yhdistysten, yritysten, erilaisten seurojen ja yksityisten ihmisten arkistoaineistoa. Nykyisin kotiseutuarkistossa on 60 hyllymetriä aineistoa.
Kemin historiallisen museon valokuva-arkistossa on tallennettuna yli 25 000 valokuvaa Kemin ja sen lähialueiden historiasta. Museon vanhimmat valokuvat ovat 1800-luvun loppupuolelta.
Aiheesta muualla

Historiallinen museo siirtyy - nykyinen kiinteistö myyntiin Yle Perämeri Uutiset.  14.3.2012. Viitattu 3.6.2020.
Kemin historiallinen museo Kemin kulttuurikeskus. Arkistoitu 3.6.2020. Viitattu 3.6.2020.
Kemin historiallinen museo Museon kotisivut. Viitattu 5.6.2020.
Kemi
| --- | --- |
Kaupunginosat:   Ajos  Hepola  Karihaara  Karjalahti  Kivikko  Koivuharju  Nauska  Paattio  Peurasaari  Ritikka  Rytikari  Sauvosaari  Syväkangas  Takajärvi  Tervaharju 
Liikenne:   Ajoksen satamarata  Elijärven kaivosrata  Lentoasema  Rautatieasema 
Nähtävyyksiä:   Historiallinen museo  Jäänmurtaja Sampo  Jalokivigalleria  Kaupungintalo  Kirkko  Kulttuurikeskus  Lumilinna  Taidemuseo 
Kemin historiallisen museon perusnäyttely Meren ja joen kaupunki
Ostravan raitioliikenne

| Ostravan raitioliikenne |
| --- | --- |
 Tatra T5A5 -raitiovaunu Porubassa, Ostravassa
Sijainti:  Ostrava, Tšekki
Avattu:  1894 (höyry) 1901 (sähkö)
Pituus:  62,7 km
Pysäkit:  101 pysäkkiparia
Linjoja:  17
Huippunopeus:  80 km/h
Raideleveys:  1 435 mm
Sähköistys:  600 V
Liikennöitsijä(t):  Dopravní podnik Ostrava
Matkoja vuodessa:  46,2 miljoonaa (2017)
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
Ostravan raitioliikenne (tšekiksi Tramvajová doprava v Ostravě) on Tšekin kolmanneksi suurin raitiotiejärjestelmä. Raitioliikennettä liikennöi Dopravní podnik Ostrava (DPO), joka on kokonaan Ostravan kaupungin omistama yhtiö, joka liikennöi myös kaupungin bussi- ja johdinautoliikennettä. DPO liikennöi 17 linjaa (vuonna 2023), joiden yhteispituus on 231,5 km. Ratojen kokonaispituus on 62,7 km. Ostravan raitiotiet ovat osa ODIS:ia eli Määrin-Sleesian läänin joukkoliikennejärjestelmää.
Suurin osa verkostosta on kaksiraiteista ja pysyy kaupungin rajojen sisällä. Poruban ja Budišovicen välinen raitiolinja 5 on kuitenkin poikkeus, sillä se ei pysy kaupungin rajojen sisällä ja on kokonaan yksiraiteinen kahta kohtausraidetta lukuun ottamatta. Se on toinen Tšekin kahdesta yksiraiteisesta raitiotiestä, joista toinen on Liberecin ja Jablonec nad Nisoun välinen raitiotie.
Historia

Brünner Local-Eisenbahn-Gesellschaft (BLEG, tšekiksi Brněnská společnost místních drah) avasi ensimmäisen höyryraitiolinjan 18. elokuuta 1894 Přívozin ja Vítkovicen välille. Verkosto laajeni ensimmäisen kerran kaksi vuotta myöhemmin, kun Řišský mostille eli nykyiselle Miloš Sýkoran sillalle johtanut haara avattiin. Hulvákyn raitiotie avattiin 1899. Tässä vaiheessa raitioliikenteen vuoroväli oli 20 minuuttia ja raitioteillä tehtiin yli miljoona matkaa. Laiminlyöty kunnossapito ja kasvaneet liikennöintikustannukset saivat Brünner Local-Eisenbahn-Gesellschaftin vähentämään liikenteessä olevien höyryraitiovaunujen määrää 16:sta yhdeksään ja harventamaan vuoroväliä puoleen tuntiin.
Raitiotiet sähköistettiin 1800-1900-luvun vaihteessa, ja säännöllinen sähköraitioliikenne alkoi 5. huhtikuuta 1901, mutta höyryraitiovaunuja käytettiin tavarankuljetuksessa vuoteen 1922. Raitiotieverkoston laajeneminen jatkui, ja vuonna 1907 avattiin kaksi uutta rataa: Hulváky-Svinov ja Mariánské Hory-Vítkovice. Olemassa olevien raitioteiden ruuhkaisimmille osuuksille rakennettiin myös kaksoisraide. Vuonna 1920 BLEG vaihtoi nimekseen Společnost moravských místních drah (SMMD) ja siirsi pääkonttorinsa Ostravan Moravskáhan.
Historia > Toisen maailmansodan jälkeen

Kun Ostravan teollisuus alkoi kasvaa toisen maailmansodan jälkeen, viranomaiset kehittivät myös joukkoliikennettä, raitiotiet mukaan lukien. Merkittävimmät raitioteiden laajennukset suuntautuivat Ostravan eteläosan teollisuus- ja asuinalueille. 1950- ja 1960-luvuilla alettiin liikennöidä suuremmilla Tatra T2 ja T3 -raitiovaunuilla. Samoihin aikoihin päätettiin, että raitioliikenteen tulisi olla kaupungin joukkoliikenteen pääkulkutapa, koska järjestelmää voitaisiin uudistaa myöhemmin ja sillä voisi kuljettaa suuret määrät matkustajia.
1960-luvun alkupuolella jatkettiin raitioteiden laajennusta kaupungin eteläosassa alueilla, jotka eivät olleet rautateiden varrella. Tämän jälkeen verkoston laajennuksilla pyrittiin parantamaan lähiöiden ja teollisuusalueiden välisiä yhteyksiä keskustayhteyksien asemesta. Eräs raitioliikenteen tärkeä tehtävä oli yhdistää Poruba muualle kaupunkiin, koska sieltä pääsi muualle kaupunkiin vain yhtä reittiä, joka oli siten alttiina ruuhkautumiselle.
Ostravan ensimmäiset kaksisuuntavaunut, Tatra KT8D5:t, tulivat liikenteeseen vuonna 1988, ja niitä hankittiin yhteensä 16 kappaletta. KT8D5:iä oli tarkoitus tilata myös 21 kappaletta lisää 1990-luvun alussa, mutta tästä luovuttiin. Niiden sijaan Ostravaan hankittiin 38 Tatra T6A5:ittä, joista ensimmäiset kymmenen olivat samanlaisia kuin Bratislavassa ja toimitettiin vuonna 1994. Loput vaunuista edustivat T6A5:n toista muunnelmaa, mutta erot olivat suhteellisen pieniä. Viimeiset T6A5:t toimitettiin vasta vuonna 1998, koska toimitus viivästyi ČKD Tatran talousvaikeuksien vuoksi. Toisin kuin Prahan vaunuihin, kaikkiin Ostravan T6A5:iin tuli nelilehtiset taitto-ovet. Kaikki T6A5:t sijoitettiin Poruban varikolle, jolta ne liikennöivät poistoonsa asti.
Historia > 2000-luvulla

Vuosina 2002-2004 Ostravaa varten valmistettiin yhdeksän Inekon 01 Trio -vaunua. Vuodesta 2005 kalustoa on uusittu myös matalalattiaisiksi Vario LF:iksi uudelleenrakennetuilla Tatra T3:illa. Joitakin rataosuuksia myös uudelleenrakennettiin ja elokuussa 2015 avattiin uusi Hranečníkin vaihtoasema.
Vuosina 2003-2010 kaksisuuntaiset Tatra KT8D5:t uudistettiin yksisuuntaisiksi KT8D5R.N1:ksi, jolloin myös niiden korkealattiaiset keskiosat korvattiin matalalattiaisilla.
Heinäkuussa 2016 käynnistettiin tarjouskilpailu 40 uuden matalalattiaraitiovaunun hankkimiseksi, ja voittaneen tarjouksen teki sveitsiläinen Stadler. Ensimmäiset Stadlerin valmistamat Tango NF2 raitiovaunut toimitettiin Ostravaan toukokuussa 2018. Vaunut ovat keskikokoisia 24 930 mm pitkiä ja 2,5 m leveitä raitiovaunuja, joissa on 61 istumapaikkaa, ja ne ovat täysin ilmastoituja. Niissä on myös kiskojen voitelujärjestelmä, joka vähentää melua.
Vuonna 2018 Ostravan joukkoliikenteessä (huoltokalusto mukaan lukien) otettiin käyttöön uusi väritys. Päävärinä on vaaleansininen/turkoosi, jota täydentää hopeinen raita ikkunoiden alapuolella ja mustat ikkunanpielet. Väritystä on käytetty uusissa Stadlerin ja Škodan raitiovaunuissa alusta asti, ja se otetaan pikkuhiljaa käyttöön myös vanhassa kalustossa suurempien huoltojen yhteydessä.
Heinä-elokuussa 2020 Třebovice OC:n ja Nová Ves vodárnan pysäkkien välinen nopeus nostettiin 80 kilometriin tunnissa. Maaliskuussa 2021 vastaava nopeudennosto tehtiin Hranečníkin ja Důl Zárubekin välillä ja saman vuoden lokakuussa myös Místeckán radalla Dolní Vítkovice ja Důl Jeremenkon pysäkkien välillä. Vuoden 2022 lopussa nopeus nostettiin 80 kilometriin tunnissa myös Josefa Kotasen ja Václava Jiřikovskéhon välillä, jolloin tehtiin myös täydellinen peruskorjaus 1,2 km radalle. Myös muiden nopeudennostojen yhteydessä peruskorjattiin ratoja. Stadler Tangoilla ja niitä uudemmilla (myös tulevilla) raitiovaunuilla tullaan hyödyntämään uutta huippunopeutta.
DPO käynnisti syyskuussa 2019 tarjouskilpailun 40 uuden matalalattiaraitiovaunun hankkimiseksi ja voittajaksi selviytyi Škoda 39T ForCity Smart. Ensimmäinen tällainen vaunu toimitettiin lokakuun alussa vuonna 2021. Vaunut ovat ilmastoituja, 26,5 m pitkiä, 2,5 m leveitä ja niissä on 60 istumapaikkaa. Viimeiset alkuperäisellä tehonsäädöllä ja kaasupolkimella varustetut Tatra T3:t poistuivat liikenteestä 30.12.2022 ja viimeiset Tatra T6A5:t 29.6.2023. T3:ista museoitiin vaunut 752, 987 ja 8201 ja T6A5:istä 1111.