stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lapiojärvi (Kuhmoinen, läntinen)

| Lapiojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°45′47″N, 24°59′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Arvajanjoen valuma-alue (14.26)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.263.1.082
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  146 m  
Pituus:  230 m  
Leveys:  80 m  
Rantaviiva:  0,566 km  
Pinta-ala:  1,041 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLapiojärvi 
Lapiojärvi eli Lapiojärvi (kesk) on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Ouninpohjan kylän lähellä sijaitseva järvi. Se on pienin ja läntisin Kuhmoisten kolmesta Lapiojärvestä. Muut Lapiojärvet ovat itäpuolinen itäinen Lapiojärvi ja koillispuolinen pohjoinen Lapiojärvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä ja rannat ovat metsämaata.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 146 metriä mpy. Siihen ei laske ojia eikä siitä lähde laskuojaa.
Pitkälammi (Kuhmoinen)

| Pitkälammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°45′05″N, 25°00′11″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Arvajanjoen valuma-alue (14.26)
Laskuoja:  oja Sulkujärveen 
Järvinumero:  14.263.1.083
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  148,4 m  
Pituus:  310 m  
Leveys:  60 m  
Rantaviiva:  0,644 km  
Pinta-ala:  1,136 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPitkälammi 
Pitkälammi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Ouninpohjan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Se sijaitsee itä- ja länsipuolisten mäkien välisessä laaksossa. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä ja rannat ovat metsämaata.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 148,4 metriä mpy. Siihen laskee kaksi ojaa, joista toinen tulee Paskolammista ja toinen Vähälammista. Laskuoja lähtee lammen pohjoispäästä. Se virtaa ensin Niittylammin läpi ja laskee sitten Sulkujärveen. Pitkälammin ja Sulkujärven välinen pudotus on 2,3 metriä.
Kylmälä (Jämsä)

| Kylmälä |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°47′13″N, 24°55′51″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Arvajanjoen valuma-alue (14.26)
Laskuoja:  Kemioja Rehunaan 
Järvinumero:  14.263.1.081
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  169 m  
Pituus:  220 m  
Leveys:  110 m  
Rantaviiva:  0,499 km  
Pinta-ala:  1,271 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKylmälä 
Kylmälä  on Keski-Suomessa Jämsässä Heinäkulman kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 169 metriä mpy.
The Chant

| The Chant> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1999–
Tyylilaji:  rock
Kotipaikka:  Vantaa & Helsinki
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Ilpo Paasela, laulu   Pekka Loponen, kitara, laulu   Jussi Hämäläinen, kitara   Kimmo Tukiainen, kitara   Markus Forsström, bassokitara   Mari Jämbäck, kosketinsoitin   Roope Sivén, rummut  
Levy-yhtiö:  Shadow World Records, 2008   Full Metal Records, 2010   Secret Entertainment, 2012–   Lifeforce Records, 2012–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Chant on suomalainen seitsenhenkinen rock-yhtye, joka perustettiin Vantaalla vuonna 1999. Yhtyeen demo, Sighs, valittiin Kuukauden demoksi Inferno Magazinessa sekä Imperiumi.net-webzinessä. Yhtye nousi suuren yleisön tietouteen voitettuaan YleX:n järjestämän demokilpailun vuonna 2006, minkä myötä yhtye sai maailmanlaajuista kuuluvuutta. Yhtye teki levytyssopimuksen Shadow World Recordsin kanssa, ja yhtyeen esikoisalbumi, Ghostlines, julkaistiin helmikuussa 2008.
Esikoisalbumi, Ghostlines julkaistiin Suomessa, Virossa, Liettuassa ja Latviassa helmikuussa 2008 ja muualla maailmassa maaliskuussa. Yhtyeen toinen albumi, This Is the World We Know, julkaistiin huhtikuussa 2010. Kolmas albumi, A Healing Place, julkaistiin Suomessa toukokuussa 2012 ja muualla Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa saman vuoden elokuussa. Neljäs studioalbumi, New Haven, julkaistiin Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa kesäkuussa 2014.
Jäsenet

Ilpo Paasela – laulu
Pekka Loponen – kitara, laulu
Jussi Hämäläinen – kitara
Kimmo Tukiainen – kitara
Mari Jämbäck – koskettimet
Markus Forsström – basso
Roope Sivén – rummut
Diskografia

Studioalbumit
Ghostlines (2008,  Shadow World Records)
This Is the World We Know (2010,  Full Metal Records)
A Healing Place (2012,  Secret Entertainment, Lifeforce Records)
New Haven (2014,  Lifeforce Records)
EP:t
Parallel (2015,  omakustanne)
Approacher (2017,  Lifeforce Records)
Aiheesta muualla

The Chant Myspacessa (englanniksi)
Muusikoiden.net
Facebook
YouTube
Reverbnation
Henri Filhol

Henri Filhol  MHNT
Antoine Pierre Henri Filhol (11. toukokuuta 1843 Toulouse – 28. huhtikuuta 1902 Pariisi) oli ranskalainen lääkäri, hämähäkkitutkija, paleontologi ja luonnontutkija.
Henri Filholin isä oli Toulousen museon konservaattori Édouard Filhol. 1873 Filhol väitteli lääketieteen tohtoriksi, väitöksen nimi oli De la sensibilité récurrente dans la main. Hän toimi lääkärinä ja luonnontieteilijänä ranskalaisten tutkimusmatkalla Uuden-Seelannin  Campbell Islandille vuonna 1874. Retkikunnan tarkoituksena oli havainnoida Venuksen ylikulkua ja tehdä luonnontieteellisiä tutkimuksia. Saaren korkein huippu nimettiin hänen kunniakseen Filhol Peakiksi. Vuonna 1897 hänet valittiin Ranskan tiedeakatemiaan. Vuosina 1894–1902 Filhol toimi Pariisin Muséum national d'Histoire naturellen vertailevan eläinanatomian luennoitsijana.
Filhol nimesi linnuista sepelmerimetson 1874.
Kuvia

Adapis parisiensis MHNT
Hyaenodon Filholi MHNT
Suden kulmahampaista tehdyt korut Madeleinen kulttuuri MHNT
Poronsarvikorut Madeleinen kulttuuri MHNT
Käännös suomeksi
Helix (televisiosarja)

| Helix |
| --- | --- |


Tyyli:  scifi trilleri draama
Kestoaika:  38–40 minuuttia
Luoja(t):  Cameron Porsandeh
Pääosissa:   Billy Campbell  Kyra Zagorsky  Mark Ghanimé  Jordan Hayes  Neil Napier 
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Syfy  Netflix
Esitetty:  10. tammikuuta 2014  – 10. huhtikuuta 2015
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  26
Tuotanto
Tuottaja(t):  Sandrine Gros d'Aillon
Vastaava(t) tuottaja(t):   Steven Maeda  Ronald D. Moore  Lynda Obst  Brad Turner  Steven A. Adelson  Jeffrey Reiner 
Ohjaaja(t):   Steven A. Adelson  Jeremiah S. Chechik 
Käsikirjoittaja(t):   Tiffany Greshler  Javier Grillo-Marxuach  Steven Maeda  Misha Green 
Säveltäjä(t):  Reinhold Heil
Leikkaaja(t):  Stephen McNutt Pierre Jodoin
Tuotantoyhtiö(t):   Tall Ship Productions  Kaji Productions  Muse Entertainment  Lynda Obst Productions  Sony Pictures Television 
Aiheesta muualla
IMDb 
Helix on yhdysvaltalainen Cameron Porsandehen luoma scifisarja. Sen esittäminen alkoi Yhdysvalloissa Syfyn kanavalla 10. tammikuuta 2014. Suomessa sarjaa on esittänyt Netflix.
Syfy ilmoitti huhtikuussa 2015 lopettavansa sarjan toisen tuotantokauden jälkeen.
Sarja alkaa kun ryhmä CDC:n tutkijoita lähetetään Arktiseen tutkimuslaitokseen selvittämään uuden virusepidemian mahdollista alkua.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Billy Campbell  | … |  tri. Alan Farragut   |
|  Kyra Zagorsky  | … |  tri. Julia Walker   |
|  Mark Ghanimé  | … |  maj. Sergio Balleseros   |
|  Jordan Hayes  | … |  tri. Sarah Jordan   |
|  Neil Napier  | … |  tri. Peter Farragut   |
|  Sue Beattie  | … |  tietokone   |
|  Hiroyuki Sanada  | … |  tri. Hiroshi Hatake   |
|  Meegwun Fairbrother  | … |  Daniel Aerov   |
Vastaanotto

Sarja on saanut enimmäkseen hyviä arvosteluja. Rotten Tomatoes -sivuston arvostelijat antoivat sille arvosanaksi 81 %.
Aiheesta muualla

Helix Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Osnabrückin junaturma

Osnabrückin junaturma on vuonna 1918 Saksassa tapahtunut junaonnettomuus, jossa kuoli 31 ihmistä ja loukkaantui 66. Onnettomuudessa kuoli 12 suomalaista jääkäriä.
15. tammikuuta 1918, siis hieman yli kuukautta ennen Jääkäripataljoona 27:n pääjoukon paluuta Suomeen, joukko työlomalle matkalla olleita jääkäreitä matkusti Lockstedtin leiriltä Kölniin. Heitä kuljettanut juna joutui radalla olleen esteen vuoksi pysähtymään Ostercappelnin ja Bohmten asemien välille lähellä Osnabrückin kaupunkia. Pysähtyneeseen junaan törmäsi Hampurista lähtenyt D-pikajuna.
Suomalaisista jääkäreistä saivat onnettomuudessa surmansa:
Hugo Alppi Aho, (jääkäri s. 1895 Veteli)
Alfons Wilhelm Arlander (Saksassa nimellä Zuhlke, Gruppenführer, osaston johtaja, s.1890 Porvoo)
Juho Erkko Hanhikangas (jääkäri, s. 1889 Lappajärvi)
Aksel Henrik Heikka (jääkäri, s. 1899 Alatornio)
Kaarlo Erik Jung (jääkäri, s. 1895 Kalajoki)
Juho Kapanen (jääkäri, s. 1893 Jaakkima)
Vilhelm Ilmari Liinamaa (jääkäri, s. 1895 Ylihärmä)
Jaakko Matarainen (Hilfsgruppenführer, s.1892 Toivakka)
Kaito Urho Mäkelänaho (Saksassa nimellä Mäkelä, jääkäri, s. 1896 Kemin maalaiskunta)
Matti Olavi Mäki (jääkäri, s. 1896 Lapua)
Jalmar Pajala (jääkäri, s. 1895 Vimpeli)
Frans Oskar Ruth (jääkäri, s. 1895 Kemi)
Surmansa saaneet haudattiin Osnabrückin hautausmaalle.
Kolme jääkäriä loukkaantui, he olivat Kustaa Paavali Ylimäki, Kalle Heikki Mykkänen ja Paavo Einar Pantzar, lisäksi jääkäri Toivo Aleksander Piipponen "koki vaikean hermojärkytyksen"lähde?. Onnettomuus koettiin erityisen järkyttävänä siksi, että sen uhriluku oli suurempi kuin pataljoonan kokemat rintamatappiot.lähde?
WWE Women’s Intercontinental Championship

Nykyinen mestari Lyra Valkyria.
WWE Women’s Intercontinental Championship (suom. WWE:n Naisten Mannertenvälinen mestaruus) on ammattipainin mestaruustitteli, joka on toiminnassa World Wrestling Entertainmentissa. Uusi mestaruusvyö julkaistiin SmackDownissa 25.11.2024 ja mestaruutta puolustetaan jatkossa Raw-brändissä. Mestaruus on yksi kahdesta toissijaisesta naisten mestaruudesta WWE:n pääsarjassa. Toinen uusi toissijainen mestaruus WWE Women’s United States Championship on Smackdownissa. Nykyinen WWE Women’s Intercontinental Championship-mestari on Lyra Valkyria, joka voitti mestaruuden ensimmäisenä 12 naiselle järjestetyssä turnauksessa.
Mestaruusvyön historia

| # | Mestari | Kerta | Päivämäärä | Pitänyt  (päivinä) | Tapahtuma | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Lyra Valkyria | 1 | 13. tammikuuta 2025 | 1 + | Raw |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta WWE Women’s Intercontinental Championship Wikimedia Commonsissa
David Ramadingaye

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 14. syyskuuta 1989 (ikä 35)
Syntymäpaikka: Oulu, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 176 cm
Junioriseurat
2001–2002: Kasiysi
2003–2004: Honka
2005–2008: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2007–2010 | Klubi 04 | 63 | (7) |
| 2010 | HJK | 1 | (0) |
| 2011–2013 | MYPA | 77 | (1) |
| 2014 | IFK Mariehamn | 26 | (2) |
| 2015 | Honka | 7 | (1) |
| 2015 | RoPS | 4 | (0) |
| 2016–2019 | AC Oulu | 86 | (17) |
| 2020–2023 | KTP | 90 | (17) |
| 2021 | → PeKa | 1 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 355 | (45) |
Maajoukkue
| 2006 | Suomi U17 | 1 | (0) |
| 2007 | Suomi U18 | 6 | (1) |
| 2008 | Suomi U19 | 5 | (0) |
| 2023 | Tšad | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
David Ramadingaye (s. 14. syyskuuta 1989 Oulu) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija, joka pelasi keskikenttäpelaajana. Ramadingaye pelasi Veikkausliigassa KTP:n, HJK:n, MYPA:n, IFK Mariehamnin ja RoPS:in riveissä yhteensä 155 ottelua.
Seurajoukkueet

David Ramadingayen pelaajaura aikuisten tasolla alkoi kaudella 2007, kun hän nousi HJK:n Ykkösessä pelanneen reservijoukkue Klubi 04:n kokoonpanoon. Ramadingaye pelasi kaudella 2007 seitsemän Ykkösen ottelua. Kauden 2008 Klubi 04 pelasi Kakkosessa ja Ykkösessä jälleen 2009–2010. Ramadingaye pelasi neljän kauden aikana yhteensä 63 ottelua Klubi 04:n riveissä. Veikkausliigassa Ramadingaye debytoi 13. kesäkuuta 2010 ottelussa HJK–MYPA. Debyyttiottelu jäi kuitenkin ainoaksi liigaotteluksi HJK:n paidassa.
Ramadingaye siirtyi kaudeksi 2011 Veikkausliigassa pelanneen MYPA:n riveihin. Ramadingaye pelasi MYPA:ssa kaudella 2011 yhteensä 25 ottelua, joista 14 avauskokoonpanossa. MYPA oli kaudella 2011 Veikkausliigassa kahdeksas. Ramadingaye jatkoi MYPA:n vakiomiehistössä myös kaudet 2012 ja 2013. Hän pelasi MYPA:ssa kolmen kauden aikana yhteensä 77 liigaottelua ja teki niissä yhden maalin. MYPA oli Veikkausliigassa kuudes kaudella 2012 ja 2013.
Kaudeksi 2014 Ramadingaye siirtyi IFK Mariehamnin riveihin, jossa pelasi 26 liigaottelua. IFK Mariehamn oli kaudella 2014 Veikkausliigassa viides. Ramadingaye pelasi alkukauden 2015 Kakkosessa FC Hongan riveissä, mutta palasi loppukaudeksi takaisin Veikkausliigaan RoPS:in paidassa. Liigaotteluita kertyi kauden 2015 aikana kuitenkin vain neljä. RoPS oli kaudella 2015 Veikkausliigassa toinen.
Ramadingaye siirtyi kaudeksi 2016 Ykkösen AC Ouluun. Ramadingaye pelasi kaudella 2016 yhteensä 22 Ykkösen ottelua, ja hän teki henkilökohtaisen yhden kauden maaliennätyksensä kahdeksalla maalilla. Ramadingaye jatkoi AC Oulussa myös kaudella 2017, jolloin hän pelasi 20 sarjaottelua ja toimi joukkueen kapteenina. AC Oulu ja Ramadingaye tekivät jatkosopimuksen myös kausista 2018–2019. Hän pelasi kaudella 2018 yhteensä 24 Ykkösen ottelua ja kaudella 2019 yhteensä 20 ottelua. Ramadingaye pelasi AC Oulussa neljän kauden aikana yhteensä 86 Ykkösen ottelua ja teki niissä 17 maalia.
Ramadingaye siirtyi kaudeksi 2020 Ykkösessä pelaavan KTP:n riveihin, jossa hän pelasi aina kauden 2023 loppuun asti.
Keväällä 2024 Ramadingaye ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Maajoukkue

David Ramadingaye debytoi ikäluokkansa (1989) maajoukkueessa 17-vuotiaana 16. marraskuuta 2006 Ateenassa pelatussa ottelussa Kreikka–Suomi. Hän pelasi oman ikäluokkansa maajoukkueessa 12 ottelua. Marraskuussa 2023 Ramadingaye pelasi ensimmäiset ottelunsa Tšadin A-maajoukkueessa.
Aiheesta muualla

David Ramadingaye Palloliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
David Ramadingaye Veikkausliigan sivuilla
David Ramadingaye Soccerwayn sivuilla
Luxemburgin historia toisen maailmansodan aikana

Saksalaiset miehittivät Luxemburgia neljä vuotta (1940–1944) toisen maailmansodan aikana. Ajanjakson aikana maa joutui kovien koetusten alle, ja se johti kansallisten tunnusten kuten jalkapallomaajoukkueen ja luxemburgin kielen asemien vahvistumiseen.
Hyökkäys pieneen ja puolueettomaan valtioon oli osa Saksan Westfeldzug-politiikkaa, jossa Luxemburgia ja Belgiaa käytettiin kauttakulkualueina hyökkäyksessä Ranskaan Maginot-linjan ohitse. Hyökkäyssuunnitelmat aloitettiin jo 9. lokakuuta 1939, mutta toteutusta siirrettiin muutaman kerran myöhemmäksi, aina toukokuun kymmenenteen 1940, jolloin Wehrmacht aloitti hyökkäyksen kaikkiin Benelux-maihin.
Hyökkäystä edeltävä aika

Toisen maailmansodan puhkeaminen 1. syyskuuta 1939 laittoi Luxemburgin hallituksen vaikeaan tilanteeseen. Osa kansasta oli halukas ystävystymään liittoutuneiden kanssa, osa taas halusi pitää kiinni vuoden 1867 Lontoon sopimuksen suomasta puolueettomuudesta. Hallitus aloitti lähestymisen naapurimaihinsa välttääkseen saksalaisten invaasion. Heti sodan puhkeamispäivänä Radio Luxembourg lopetti lähetyksensä.
Vuoden 1940 keväällä Saksan ja Ranskan vastaisia rajoja alettiin vahvistaa. Niin kutsuttu ”Schuster-linja”, joka nimettiin luojansa mukaan, muodostui massiivisista teräsovisista betonitiesuluista. Linjan virallinen tarkoitus oli hidastaa mahdollisia hyökkääviä armeijoita ja antaa Luxemburgin puolueettomuuden takaajille aikaa vastatoimiin hyökkääjää vastaan. Ottaen huomioon saksalaisten massiivisen sotilasvoiman linjalla oli kuitenkin lähinnä vain symbolinen merkitys, mutta se auttoi kansalaisten rauhoittamisessa.
Lukuun ottamatta muutamia vapaaehtoisjoukkoja, Luxemburgilla ei ollut armeijaa vuoden 1867 Lontoon sopimuksen vuoksi. Muutaman väärän hälytyksen jälkeen keväällä 1940 Saksan ja Ranskan välisen sotilaskonfliktin syttyminen muuttui yhä varmemmaksi.
Saksa lopetti koksin viennin luxemburgilaiselle terästeollisuudelle. Tämä esti maata viemästä terästä ja rautaa Isoon-Britanniaan ja Belgiaan, mikä vaikeutti hallituksen asemaa ja pakotti Luxemburgin jossain määrin myötäilemään Saksaa.
Hyökkäys

Schuster-linjan teräsovet määrättiin suljettavaksi 10. toukokuuta 1940, kun saksalaisjoukkojen oli havaittu liikehtivän Our-, Sauer- ja Moseljokien itäpuolella. Samanaikaisesti saksalaisten siviilipukuiset erikoisjoukot, joita maassa asuvat saksalaiset tukivat, niin kutsutut ”Stoßtrupp Lützelburg”, yrittivät sabotoida radiolähetyksiä ja barrikadeja saksalais-luxemburgilaisella rajalla, mutta epäonnistuivat hankkeessaan. Kuninkaallinen perhe evakuoitiin Colmar-Bergin asunnostaan Luxemburgin kaupungin suureen herttuanpalatsiin.
Offensiivi alkoi 4:35 aamulla. Saksalaiset eivät kohdanneet huomattavaa vastarintaa, sillä vapaaehtoisjoukot pysyivät reservissä. Ennen iltaa pääkaupunki oli jo miehitetty. Kahdeksalta aamulta ranskalainen kenraali Petietin johtama 3. kevyt ratsuväkidivisioona, jota tuki eversti Jouffaultin komentama 1. spahiprikaati ja 5. panssaripataljoona, ylitti etelärajan, jotta voisi tiedustella saksalaisten liikkeitä. Lopulta nämä joukot perääntyivät Maginot-linjan taakse. Illalla 10. toukokuuta koko maa etelää lukuun ottamatta oli jo miehityksen alainen. Yli 90 000 siviiliä jouduttiin evakuoimaan Esch-sur-Alzetesta Wehrmachtin tieltä. 47 000 pakeni Ranskaan ja 45 000 maan keski- ja pohjoisosiin. Kuninkaallinen perhe pakeni ensin Ranskaan ja Portugaliin ja sittemmin Isoon-Britanniaan.
Saksalaisvalta Luxemburgissa

Aluksi luultiin, että miehityksestä selvittäisiin ilman suurempia ongelmia, kuten ensimmäisen maailmansodan aikana tapahtui. Kuitenkin saksalaiset tekivät nopeasti selväksi, että tällä kertaa näin ei tulisi käymään. Saksalaiset laskivat luxemburgilaiset vain yhdeksi saksalaisten alaryhmäksi ja itse maan osaksi kolmatta valtakuntaa. Elokuussa 1942 Luxemburg liitettiin virallisestikin Saksaan.
17. toukokuuta 1940 Volksdeutsche Bewegung perustettiin Luxemburgin kaupungissa Damian Kratzenbergin alaisuuteen. Sen päämääränä oli kääntää yleiset mielipiteet Saksan puolelle propagandan keinoin. 29. heinäkuuta Luxemburg siirrettiin Mosellandin Gauleiterin Gustav Simonin alaisuuteen. Korkea-arvoisena puoluehenkilönä vain itse Adolf Hitler oli hänen yläpuolellansa puoluehierarkiassa. Simonilla oli kaksi hyvin selkeää päämäärää:
Luxemburgin saksalaistaminen
Luxemburgin valtion hävittäminen
Hän aloitti toimensa voimakkailla toimenpiteillä:
6. elokuuta 1940 ranskan kielen käyttö kiellettiin. Kielto sisälsi katujen ja kaupunkien ranskankieliset nimet ja jopa sellaisetkin ilmaisut kuten Bonjour, Monsieur ja Madame. Ranskalaiset nimet muunnettiin niiden saksalaisiin vastineisiin, tai korvattiin jollain, joka kuulosti saksalaisemmalta. Henristä tuli Heinrich, Dupontista tuli Brückner.
Syksyllä 1940 poliittiset puolueet, itsenäiset ammattiliitot, parlamentti ja Conseil d’Etat lakkautettiin. Lehdistö ja yhteiskunnalliset järjestöt alistettiin saksalaiskontrolliin. Suuri osa luxemburgilaisesta nuorisosta joutui Reichsarbeitsdienstin palvelukseen.
Väestön mielipiteisiin vaikuttamiseksi aloitettiin massiivinen propagandakampanja. Opettajien, virkamiesten ja johtavien taloudellisten tahojen virat olivat vaakalaudalla, elleivät he liittyneet kansallissosialistisiin järjestöihin. Tämä johti laajamittaiseen värväysprosessiin. Ihmisten mielipiteitä saksalaisvallasta rekisteröitiin, ja vastustajia erotettiin töistään, siirrettiin Itä-Saksaan ja pahimmassa tapauksissa lähetettiin keskitysleirille kuolemaan.
Saksalaisvalta Luxemburgissa > Luxemburgin juutalaiset

Ennen hyökkäystä maassa asui yli 3 500 juutalaista, moni heistä pakolaisia Saksasta. Sen jälkeen kun Nürnbergin lait 5. syyskuuta 1940 tulivat voimaan myös Luxemburgissa, juutalaisten elämä muuttui hyvin epäsuotuisaksi. Heidän myymälänsä, omistuksensa ja varallisuutensa takavarikoitiin, ja kaikki juutalaiset työntekijät erotettiin töistään. Heitä ei päästetty julkisiin rakennuksiin, eivätkä he saaneet omistaa lemmikkejä. Elokuun 1940 ja lokakuun 1941 välillä yli 2 500 juutalaista poistui maasta, useimmat heistä Ranskan miehittämättömälle vyöhykkeelle. Myöhemmin monet heistäkin joutuivat miehitetyssä Puolassa sijainneille tuhoamisleireille.
23. elokuuta 1941 juutalaisille asetettiin ulkonaliikkumiskielto, ja heistä tehtiin toisen luokan kansalaisia. Synagogia hävitettiin. Natsit internoivat maahan jääneet 800 juutalaista vanhaan Fünfbrunnenin luostariin. Lokakuun 1941 ja huhtikuun 1943 välisenä aikana heistä 674 siirrettiin Łódźin, Auschwitzin ja Theresienstadtin tuhoamisleireille.
17. kesäkuuta 1943 Gustav Simon julisti, että Luxemburg on juutalaisista vapaa. Tuhoamisleireille siirretyistä 674 juutalaisista vain 36 selvisi hengissä.
Kansan suhtautuminen

Julkinen reaktio oli aluksi hiljainen, sillä ensimmäisen maailmansodan muistot eivät olleet pyyhkiytyneet kansan muisteista. Unohtamatta sitä, että kuninkaallinen perhe oli ilmoittamatta paennut maasta. Yleisesti kansan suhtautumisen pystyi jakamaan seuraaviin kategorioihin:
Kansan suhtautuminen > Vastarinta

Vastarintaa tuki aluksi vain pieni osa kansasta. Sen muodostuminen oli hidas prosessi. Ensimmäiset ryhmittymät saivat alkunsa syksyllä 1940–1941. Aluksi he toimivat ilman yhteistä komentolinjaa, ja toimivat erilaisista motiiveista. Esim. liberaalit vastustivat juutalaisvastaista politiikkaa, ja kommunistinen puolue oli osa vastarintaa. Nämä ryhmittymät kokonaisuudessaan olivat:
L.P.L., Lëtzeburger Patriote Liga, (suom. Luxemburgilainen Patrioottiliiga), perustettu 1940
LFB, Lëtzeburger Freihétsbewegong, (suom. Luxemburgilainen Vapausliike), perustettu 1940
LFK, Lëtzeburger Freihétskämpfer, (suom. Luxemburgilaiset Vapaustaistelijat), perustettu tammikuussa 1941
L.V.L., Lëtzeburger Volleks Legio’n, (suom. Luxemburgilainen Kansanlegioona), perustettu kesäkuussa 1941
L.R.L., Lëtzeburger Ro’de Lé’w, (suom. Luxemburgin Punaleijona), perustettu lokakuussa 1941
PI-Men, Patriotes Indépendants, (suom. Itsenäiset Patriootit), perustettu 1941
LFB, Lëtzeburger Freihétsbond, (suom. Luxemburgilainen Vapausallianssi)
Alweraje, 1941
Maaliskuussa 1944 järjestöt yhdistyivät. Toimenpiteet natsivaltaa olivat yleisesti rajoitettuja psykologiseen sodankäyntiin, ja aseellinen vastarinta oli harvinaisempaa. Monet nuoret miehet liittyivät aseelliseen vastarintaan Ranskassa ja Belgiassa. Kuitenkin, vastarinnan saavutuksia ei tule aliarvioida: vastarinta turvasi moraalisen tuen kansalle graffitien ja lentolappusten keinoin, sekä piilottamalla nuoria, jotka eivät halunneet Wehrmachtin palvelukseen.