Ken Russell
Nuoruus ja televisiokausi 1960-luvulla

Ken Russell kävi lapsena äitinsä kanssa ahkerasti elokuvissa ja saattoi karata myös koulutunneilta elokuviin. Hän alkoi ihailla muun muassa Fritz Langin, Sergei Eisensteinin ja Leni Riefenstahlin tyyliä. Kouluvuosien jälkeen hän pestautui sotilaaksi, ensin laivastoon ja toisen maailmansodan päätyttyä ilmavoimiin.
Russellin perhe yritti saada pojasta jatkajaa kenkäkaupalleen, mutta tämä päätti luoda uraa elokuvissa alun epäonnistumisista huolimatta. Hän toimi myös tanssijana ja freelance-valokuvaajana. Hänen ensimmäisissä amatöörielokuvissaan näytteli hänen vaimonsa Shirley.
Ken Russellin huomattavimpiin amatöörielokuviin kuuluivat Chaplin-henkinen komedia Peepshow (1956), dokumenttielokuva Lourdes (1958) ja fantasiaelokuva Amelie and the Angel (1957). Russell haki 1950-luvun lopussa töitä arvostetusta Monitor-televisiosarjasta lähettämällä lyhytelokuvansa ohjelman tuottaja Huw Wheldonille. Russellin onneksi Monitorissa vapautui juuri paikka, kun John Schlesinger, yksi ohjelman aiemmista ohjaajista, siirtyi teatterielokuvien tekoon. Wheldonin pidettyä Russellin elokuvista hän sai paikan. Ken Russell teki tästä lähtien työkseen taiteeseen liittyviä dokumenttielokuvia, joita Monitor lähetti BBC:ltä sunnuntai-iltaisin. Russell teki 1960-luvun aikana paljon varsinkin klassiseen musiikkiin liittyviä dokumenttielokuvia Monitorille, sekä lastenohjelmasarjaa BBC:lle. Monitorin loputtua hän jatkoi BBC:n Omnibus-sarjassa.
Ken Russell erottautui hyvin nopeasti muista televisiodokumenttien tekijöistä osoittamalla luovuutta ja lahjakkuutta, vaikka resurssit ohjelmien tekoon olivatkin pienet. Monet Russellin ohjaamista televisioelokuvista olivat suuria yleisömenestyksiä: muun muassa säveltäjä Edward Elgarista kertovaa ohjelmaa pidetään brittiläisen television kaikkien aikojen suosituimpana dokumenttielokuvanalähde?, joka nosti silloin lähes unohdetun säveltäjän uuteen suosioon. Elgar-dokumentti oli uraauurtava myös tyylistään dramatisoida menneitä tapahtumia näyttelijöillä. Vaikka Russellia pidettiin 1960-luvulla Ison-Britannian parhaimpina ohjaajina, tuli hänestä televisioelokuviensa takia hiljalleen monissa piireissä pahamaineinen: esimerkiksi Claude Debussysta kertova elokuva avattiin kohtauksella, jossa ristillä roikkuvaa naista ammutaan toistuvasti nuolilla (viittaus Debussyn sävellykseen Le Martyre de St. Sébastien).
Ken Russell yritti päästä teatterielokuvien pariin 1960-luvulla, mutta epäonnistui kahdesti. French Dressing (1964) oli Russellille tyypillinen elokuva, mutta kokemattomuus ohjaajana näkyi varsinkin näyttelijöiden ohjaamisessa, koska Russell ei ollut dokumentteja ohjatessaan juuri tekemisissä näyttelijöiden kanssa. Ken Russell sai toisen mahdollisuuden ohjaamalla Michael Cainen tähdittämän, suurimmaksi osaksi Suomessa kuvatun Miljardin dollarin aivot (Billion Dollar Brain, 1967). James Bondin hengessä etenevästä jännityselokuvasta puuttui kuitenkin Russellin persoonallinen ote. Russell palasi vielä hetkeksi tekemään ohjelmia Omnibus-sarjaan ja saikin aikaan toisen suuren hittinsä televisiossa, säveltäjä Frederick Deliusin viimeisiä vuosia käsittelevän näytelmäelokuvan Song of Summer (1969). Russellin viimeinen Omnibus-elokuva Dance of the Seven Veils (1970) antoi puolestaan esimakua Russellin tulevasta maineesta: säveltäjä Richard Straussista kertovassa elokuvassa Russell selvästikin hyökkäsi Straussia vastaan, liittäen tämän muun muassa Adolf Hitleriin. Elokuvasta tuohtunut Straussin perikunta kielsi sittemmin elokuvan esittämisen musiikkiraidan kanssa.