stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pohjola-Norden
Kavallustapaus

Yhdistyksen pääsihteerinä toiminut Michael Oksanen kavalsi vuosina 2015–2021 yhdistyksen ja sen tukisäätiön varoja 321 000 euron edestä. Oksanen tuomittiin tunnustamismenettelyssä kahden vuoden ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja yhdyskuntapalveluun törkeästä kavalluksesta, luottamusaseman väärinkäytöstä, väärennyksestä ja kahdesta törkeästä kirjanpitorikoksesta huhtikuussa 2024. Tukisäätiön hallinnon järjestäminen ja sisäinen valvonta oli Patentti- ja rekisterihallituksen selvityksen mukaan lähes laiminlyöty.
Organisaatio

Pohjola-Nordenilla on paikallisyhdistyksiä ympäri Suomen yhteensä noin 100.
Pohjola-Nordenin ylin päättävä elin on kerran vuodessa kokoontuva liittokokous, joka valitsee liittohallituksen. Liittotoimisto sijaitsee Helsingin Töölössä, Topeliuksenkadulla.[lähde? ]
Norden-yhdistyksiä on Suomen lisäksi myös  Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Islannissa, Färsaarilla ja Ahvenanmaalla.
Aiheesta muualla

Pohjola-Norden
Norden-yhdistysten liitto
Pohjola-Norden hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Duvetiini

Duvetiini (ransk. duvetine) on oikealta puolelta nukkaiseksi tehty toimikas- tai pomsisidoksinen kangaslaji, joka on valmistettu puuvillasta, villasta tai silkistä. Tätä yksiväristä, pinnaltaan samettia muistuttavaa kangasta valmistettiin alkuaan villasta. Duvetiinia käytettiin esimerkiksi naisten ja lasten takkeihin, leninkeihin ja hattuihin. 1960-luvulla myös velvetiiniä kutsuttiin duvetiiniksi.
Lysteri (kangas)

Lysteri (ransk. lustre, kiilto) on kaksiniitinen puuvillakangas, jossa loimi ja kude eli poikkisuuntaiset langat ovat eriväriset. Lysterin loimi on tavallisesti värjätty ja kude valkaisematon. Tällaista kangasta on käytetty esiliinoissa, puseroissa, työtakeissa ja vuorikankaana vanupeitteissä.
Toisenlainen lysteriksi kutsuttu kangaslaji on sellainen, jossa loimilangat ovat puuvillaa ja kudelangat joko alpakkalankaa tai mohairlankaa. Tällaista kangasta on kutsuttu myös kiiltokankaaksi.
Vihtori Simonen

Vihtori Simonen (3. marraskuuta 1882 Iitti – 18. toukokuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija, joka käytti myös nimimerkkejä Vihtori Auer ja Valkoinen Neekeri.
Elämä ja ura

Simonen oli Etelä-Suomi-lehden toimittajana vuosina 1903–1909, Mikkelin Sanomien päätoimittajana vuosina 1906–1911 ja 1913–1921 sekä Kouvolan Sanomien päätoimittajana ja Kouvolan Sanomalehti Oy:n toimitusjohtajana vuosina 1921–1929. Vuonna 1929 Simonen muutti Helsinkiin ja ryhtyi vapaaksi toimittajaksi. Hän toimi eräiden maaseutulehtien Helsingin kirjeenvaihtajana ja kirjoitti pakinoita suojeluskuntien Hakkapeliitta-lehteen.
Simonen toimi Suomalaisen puolueen puoluesihteerinä vuosina 1911–1912 ja kuului Mikkelissä suomalaisen puolueen ja myöhemmin kokoomuspuolueen piiritoimikuntaan. Hän oli myös Suomalaisen Järjestön johdossa ja tuli maakunnassa tunnetuksi etevänä puhujana.
Simonen oli Mikkelin kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1917–1920. Suomen sisällissodan aikana hän valkoisten tiedostustoimiston johtajana.
Vihtori Simosen lapsia olivat toimittaja Salama Hirvonen ja toimittaja Seppo Simonen.
Teoksia

Nimimerkillä Valkoinen Neekeri:
Mikkelin läänin kalenteri 1910.   Helsingin kustannus-o.y. Helsinki 1910
Musta varjo katoaa : 1-näytöksinen suojeluskunta-aiheinen näytelmä. Iltamaohjelmistoa 22.   Hakkapeliitta, Helsinki 1934
Nimimerkillä Vihtori Auer:
Sortunut.  Boman & Karlsson, Hämeenlinna 1902
Matkailijan lauluja.   Boman & Karlsson, Hämeenlinna 1903
Purjeettomassa purressa : kuvaus.   Boman & Karlsson, Hämeenlinna 1903
Marianne Lundegård-Hagberg: Haaveilua.   Vihtori Simonen, Kotka 1905 (suomentajana)
Toimitustöitä

Puolesta Savon ja syntymämaan : muistelmia ja kuvia vapaustaistelusta ; toimittaneet K. I. Karttunen, Antti Valve, Vihtori Simonen. Mikkeli 1919
Aiheesta muualla

Vihtori Simonen : Kolmekymmentä kuukautta Damokleen miekan alla, Hakkapeliitta, 04.12.1934, nro 49, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Gelnhausen

| Gelnhausen |
| --- | --- |

 vaakuna
 Gelnhausen
 Koordinaatit: 50°12.1′N, 9°11.4′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Hessen
Hallintopiiri:  Darmstadt
Piirikunta:  Main-Kinzig Kreis
Hallinto:  
 – Pormestari:  Daniel Christian Glöckner (FDP)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  45,1 km²
Korkeus:  180–312 m
Väkiluku (30.6.2024):  24 268
 – Väestötiheys:  538 as./km²
 
 www.gelnhausen.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gelnhausen on kaupunki Hessenin osavaltiossa, Saksassa. Se on Main-Kinzig-Kreisin hallintokaupunki. Kaupungin pinta-ala on 45,1 neliökilometriä, ja kesäkuun lopussa 2024 siellä asui 24 268 asukasta.
Euroopan unionin maantieteellinen keskipiste sijaitsi Gelnhausenissa 2007–2013.
Gelnhausenissa oli Euroopan unionin maantieteellinen keskipiste vuosina 2007–2013. Keskipiste siirtyi kymmenen kilometriä kaakkoon Kroatian liittyessä Euroopan unioniin 2013. Helmikuusta 2020 lähtien unionin keskipiste on sijainnut Gadheimin kylässä Baijerissa.
Historia

Keisari Fredrik I Barbarossa perusti Gelnhausenin vuonna 1180. Kaupunkiin tuli rautatieyhteys 1868, kun Hanaun ja Fuldan välinen rataosuus avattiin. Vuonna 2005 Gelnhausenista tuli Main-Kinzig-Kreisin hallintokaupunki.
Kaupunginosat

Gelnhausen jakautuu kuuteen kaupunginosaan (Stadtteile). Asukasluvut 30.6.2024:
Ystävyyskaupungit

Clamecy, Ranska
Marling, Italia
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gelnhausen Wikimedia Commonsissa
Kaupungin verkkosivusto (saksaksi)
Gelnhausenin kartta.
Hedelmätiede

Adrian Diel loi hedelmätieteen perustan.
Hedelmätiede eli hedelmäoppi eli pomologia (lat. pomum, hedelmä ja kreik. logos, tieto) on hedelmiä ja marjoja tuottavia kasvilajeja, niiden lajikkeita, ominaisuuksia ja viljelyä tutkiva ja kuvaileva tiede.
Keski-Euroopassa keskityttiin 1800-luvulla eri lajikkeiden yksityiskohtaiseen muoto-opilliseen kuvailuun. Tunnettuja tutkijoita olivat esimerkiksi saksalaiset  Adrian Diel (1756–1839) ja Eduard Lucas (1816–1882). Diel loi hedelmätieteen perustan ja Lucas kehitti uusia jalostustapoja 1860 perustamassaan opistossa. Sittemmin hedelmätieteen tutkimus keskittyi hedelmäkasvien ja hedelmien kasvuun ja laatuun vaikuttavien tekijöiden sekä tarvittavien viljelytapojen selvittelyyn.
Pomologi  on hedelmien ja niiden viljelyn tutkija tai asiantuntija. Suomen ensimmäinen pomologi oli Alexandra Smirnoff. Hän tutki Suomen oloissa kasvatettavaksi soveltuvia hedelmälajikkeita ja kirjoitti muun muassa teoksen Suomen pomologiian käsikirjan, joka julkaistiin 1894. Valtion pomologin virka perustettiin 1896 ja tämän työnä oli hedelmänviljelyn ohjaaminen ja tutkiminen Suomessa. Virkaa hoitivat Ben Walter Heikel, Björn Lindberg ja viimeisenä Olavi Collan. Valtion pomologin virka yhdistettiin Lepaan puutarhaopiston hedelmänviljelyn lehtorin virkaan ja lakkautettiin 1932.
Merkittäviä suomalaisia pomologeja ovat olleet 1920-luvulta 1950-luvulle vaikuttanut Olavi Meurman ja 1950-luvulta 2000-luvulle alalla toimineet Aapo Leskinen, Jaakko Säkö ja Anssi Krannila. Suomalaisia hedelmätieteellisiä koetarhoja ovat olleet professori Carl Reinhold Sahlbergin 1849 Yläneelle Pöytyälle perustama Huvitus-niminen hedelmätarha, vuoteen 1935 Lepaan puutarhaopiston yhteydessä toiminut Hinnonmäen koeasema ja vuonna 1935 Piikkiön Yltöisiin perustettu Maatalouskoelaitoksen puutarhaosasto, josta myöhemmin tuli Puutarhantutkimuslaitos.
Peeter Süda

Peeter Süda (30. tammikuuta 1883 – 3. elokuuta 1920) oli virolainen urkumusiikin säveltäjä.
Süda syntyi Saarenmaalla ja opiskeli musiikkia Pietarin konservatoriossa muun muassa Aleksandr Glazunovin ja Anatoli Ljadovin johdolla. Vuonna 1912 hän asettui Tallinnaan, jossa hänellä oli menestyksekäs urkurin ja musiikinopettajan ura.
Peeter Süda menehtyi Tallinnassa 37-vuotiaana. Hänet tunnetaan yhä ennen kaikkea ansioistaan urkumusiikin saralla, mutta tuotantoon mahtuu myös muuta musiikkia.
1,3-dimetyyliamyyliamiini

| 1,3-dimetyyliamyyliamiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-Metyyli-2-heksanamiini
CAS-numero:  105-41-9
PubChem CID:  7753
SMILES:  CCC(C)CC(C)N
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H17N
Moolimassa:  115,22 g/mol
Sulamispiste:  120–130 °C
Kiehumispiste:  133,9 °C
Tiheys:  1,061 g/cm3
1,3-dimetyyliamyyliamiini (DMAA, metyyliheksamiini) on orgaaninen yhdiste, jota markkinoidaan eri nimillä ravintolisänä. Sitä ovat käyttäneet varsinkin voimalajien harrastajat. Metyyliheksamiinia käytetään myös dopingaineena.
Sitä sisältävät tuotteet on Suomessa vedetty markkinoilta, koska Eviran saamien tietojen mukaan sillä on haittavaikutuksia terveydelle erityisesti kofeiinin kanssa. Se aiheuttaa vakavia haittavaikutuksia sydämen ja aivojen toiminnalleselvennä. Sitä on myyty muun muassa tuotenimellä Jack3D.
Yhdisteen on kehittänyt lääketehdas Eli Lilly ja patentoinut nimellä Forthane mutta sen patentti on vanhentunut. Nykyisin sillä ei ole lääketieteellistä käyttöä.
Vuonna 2006 se tuli Yhdysvalloissa markkinoille ravintolisänä laihduttajille ja kuntoilijoille nimellä Geranamine.
Alajärven hallintokeskus

Alajärven kaupungintalo
Alajärven hallintokeskus on Alvar Aallon suunnittelema rakennusryhmä Alajärven keskustassa. Sen muodostavat kaupungintalo, terveyskeskus ja seurakuntatalo.
Kaupungintalo (silloinen kunnantalo) valmistui vuonna 1967. Se muotoilee maastoa siten, että valtuustosalin puoleinen pääty on korkeampi kuin rakennuksen muut osat. Aalto suunnitteli myös ovenkahvat, valaisimet ja osan huonekaluista.
Myös terveyskeskus valmistui vuonna 1967. Siinä on pilarien kannattelema sisäänkäynnin katos. Alakerrassa oli vastaanotto- ja laboratoriotiloja, yläkerrassa virkamiesten asuntoja. Rakennus muutettiin sosiaalitoimen ja teknisen toimen toimistoiksi vuonna 1982.
Seurakuntatalo valmistui vuonna 1970. Se on pienempi kuin Aallon ensimmäisissä suunnitelmissa. Talo sijaitsee Carl Ludvig Engelin suunnitteleman Alajärven kirkon länsipuolella. Seurakuntasalissa on tilaa 250 hengelle.
Piritta Hagman

Piritta Sini Kyllikki Hagman (o.s. Hannula, s. 7. elokuuta 1979 Pori) on vuoden 2003 Miss Suomen 1. perintöprinsessa ja vuoden 2004 Miss Skandinavia. Hän oli naimisissa jääkiekkoilija Niklas Hagmanin kanssa. Toukokuussa 2018 pari ilmoitti eroavansa. Heillä on kolme lasta. Nykyään hän seurustelee koripallovalmentaja Lassi Tuovin kanssa.
Hagman on viime vuosina juontanut televisiossa Nelonen-kanavalla Toisenlaiset äidit -ohjelmaa.  Koulutukseltaan hän on fysioterapeutti.
Mariliis Valkonen

Mariliis Valkonen (s. 31. heinäkuuta 1981 Tallinna) on virolainen säveltäjä. Hän opiskeli Viron musiikkiakatemiassa sävellystä Eino Tambergin johdolla.
Mariliis Valkosen tuotantoon kuuluu muun muassa kamarimusiikkiteoksia erilaisille kokoonpanoille sekä kuoromusiikkia.
Paloposti

Paloposti Virginiassa.
Paloposti Slovenian Mariborissa.
Palopostin merkki Helsingin Taka-Töölössä.
Paloposti on vedenjakelujärjestelmään tai vesijohtoon liitetty sammutusveden ottopaikka. Se on yleisin vesiverkoston sammutusveden toimittamiseen tarkoitettu rakenne.
Maanpäällisen pilarimaisen palopostin kehittäjänä pidetään yhdysvaltalaista Philadelphia Water Worksin pääinsinööri Frederick Graffia. Patentti on saatu vuoden 1801 tienoilla. Tieto on kuitenkin epävarma, koska Yhdysvaltain patenttitoimisto tuhoutui tulipalossa 1836.
Palopostit Suomessa

Suomessa nimitystä paloposti käytetään pääasiassa maanalaisesta sammutusveden ottopaikasta. Vastaava maanpäällinen rakenne tunnetaan nimellä palovesiasema. Näiden erona on myös se, että palovesiasemat rakennetaan vähintään 150 millimetrin runkolinjoihin.
Palopostit Suomessa > Palopostityyppejä

Maapaloposti on maanalaiseen kaivoon rakennettu sammutusveden ottopaikka, joka on liitetty vedenjakelujärjestelmään. Siitä tulisi saada vähintään 10–15 litraa vettä sekunnissa.
Seinäpaloposti on vedenjakelujärjestelmään liitetty sammutusveden ottopaikka, joka on sijoitettu kiinteistön ulkoseinään. Siitä tulisi saada vähintään 10–15 litraa vettä sekunnissa. Seinäpalopostit eivät jäädy yhtä herkästi kuin maapalopostit.
Kiinteistön paloposti eli rakennuspaloposti on kiinteistön sisäiseen vesijohtoon kytketty sammutusveden ottopaikka, joka on tarkoitettu lähinnä kiinteistön omaan käyttöön.
Palovesiasema on päävesijohtoon liitetty maanpäällinen sammutusveden ottopaikka. Sen on tarkoitus turvata mahdollisimman hyvä vedensaanti, vähintään 20–50 litraa sekunnissa. 1980-luvulta lähtien palovesiasemia on rakennettu Suomessa enemmän kuin paloposteja.
Palopostit Suomessa > Palopostista kertovat kyltit

Suomessa käytössä olevista palopostin kyltistä selviää palopostin sijainti ja runkolinjan paksuus millimetreinä. Oheisessa esimerkkikuvassa palopostin oikean yläkulman luvusta käy ilmi, että runkolinjan paksuus on 125 millimetriä (”d125”), ja itse paloposti sijaitsee 9,6 metrin päässä kyltistä suoraan eteenpäin (”9 6”). Mikäli olisi tarpeen lisäksi ilmoittaa, että paloposti on tämän lisäksi esimerkiksi 4,5 metriä merkistä vasemmalle, tätä varten olisi toinen numero kyltin vasemmassa alakulmassa (”4 5”). Usein kaupungissa paloposti on esimerkiksi keskellä tietä tai tien reunassa oleva maapaloposti, jonka tunnistaa kaivon kannen merkinnöistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paloposti Wikimedia Commonsissa
Tuudur Vettik

Tuudur Vettik (4. tammikuuta 1898 Uniküla, Virumaa – 20. toukokuuta 1982 Tallinna) oli virolainen säveltäjä, musiikkipedagogi, kuoronjohtaja ja musiikintutkija.
Vettik opiskeli opettajainseminaarissa Tartossa vuosina 1914–1918 ja jatkoi vuonna 1919 opiskelua Tarton musiikkikorkeakoulussa. Ensin hän sai viulunsoiton opetusta Eddy Bullerianilta ja Alfred Papmehliltä. Vuonna 1926 hän valmistui opiskeltuaan musiikkipedagogiikkaa August Topmanin ja Juhan Aavikin johdolla. Hän sai myös sävellystunteja Artur Kappilta ja kehitti taitojaan yksityisesti Mart Saarin johdolla. Vettik työskenteli vuosina 1919–1940 musiikinopettajana Tallinnan Jakob Westholm -lukiossa, Tallinnan opettajainseminaarissa ja Tallinnan pedagogisessa instituutissa. Vuonna 1940 hän aloitti työskentelyn kuoronjohdon luennoitsijana Tallinnan valtionkonservatoriossa. Vuonna 1950 Vettik joutui pidätetyksi, ja hänet vapautettiin eri vankileireillä ajan viettämisen jälkeen vuonna 1956. Hänet rehabilitoitiin vuonna 1968. Vuonna 1956 hän jatkoi työskentelyään Tallinnan valtionkonservatoriossa. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Udo Kasemets, Ants Kiilaspea, Roman Toi, Arno Kallikorm, Voldemar Rumessen, Roland Laasmäe, Ants Üleoja ja Uno Taremaa.
Vettik perusti Gustav Ernesaksin ja Jüri Varisten kanssa kuoronjohtajasukupolven Virossa. Hän oli monesti johtamassa Tallinnan laulujuhlilla. Hän johti monia kuoroja ja lisäksi julkaisi musiikkikirjoja sekä kuului Muusikaleht-julkaisun toimituskuntaan. Hän oli Viron säveltäjäliiton jäsen vuosina 1944–1950 ja jälleen vuodesta 1956. Vettikin sävellystuotannon ytimessä ovatkin kuoroteokset ja yksinlaulut. Hän sanoitti itse osan teoksistaan. Sanoituksinaan hän käytti lisäksi muiden muassa Kersti Merilaasin, Markus Univerin, Ernst Ennon, Villem Ridalan, Juhan Smuulin, Anna Haavan ja Julius Oengon tekstejä. Monet Vettikin kuorolaulut tulivat palkituiksi kuorosävellyskilpailuissa. Vettik sai Viron sosialistisen neuvostotasavallan kansantaiteilijan arvonimen vuonna 1980.
Karstulan evankelinen opisto

| Karstulan evankelinen opisto |
| --- | --- |
Sijainti:  Kokkolantie 12 43500 Karstula
Koordinaatit:  62.885794°N, 24.796111°E
Tyyppi:  kristillinen kansanopisto
Perustettu:  1948
Sitoutuneisuus:  Evankelinen herätysliike
Aiheesta muualla
Sivusto
Karstulan evankelinen opisto (lyh. KEO-Karstula) on kristillinen kansanopisto ja kurssikeskus Karstulassa. Opisto on erikoistunut kasvatus-, hoiva-, liikunta- ja hyvinvointi-, käsityö ja ilmastoalan opintoihin. Lisäksi oppilaitos tarjoaa suomen kielen opintoja maahanmuuttajille. Opisto aloitti toimintansa vuonna 1948.
Gentin yliopisto

| Gentin yliopisto> Universiteit Gent |
| --- | --- |

 lat. Academia Gandavensis 
 engl. Ghent University 
Perustettu:  1817
Tyyppi:  julkinen
Rehtori:  Rik Van de Walle
Henkilökunta:  5 783
Opiskelijoita:  40 217
Sijainti:   Gent,  Belgia
Sivusto:  https://www.ugent.be/
Gentin yliopisto (holl. Universiteit Gent; lyhyt: UGent), entinen Rijksuniversiteit Gent (tai RUG), on julkinen yliopisto, joka sijaitsee Gentin kaupungissa Belgian flaaminkielisessä alueella.
Yliopistossa on 40 217 opiskelijaa ja 5 783 työntekijää.
Historia

Sen perusti vuonna 1817 Alankomaiden kuningas Vilhelm I. Perustamisestaan lähtien ranskaa opettanut yliopisto vaihtoi akateemisen kielen hollanniksi vuonna 1930, ja siitä tuli ensimmäinen oppilaitos Belgiassa, joka teki niin.
Vuonna 2017 yliopiston rehtorina aloitti Rik Van de Walle.
Organisaatio

Yliopisto jakautuu 11 tiedekuntaan:
Taiteen ja filosofian tiedekunta
Lain ja kriminologian tiedekunta
Luonnontieteiden tiedekunta
Lääke- ja terveystieteiden tiedekunta
Tekniikan ja arkkitehtuurin tiedekunta
Talouden ja yritysjohtamisen tiedekunta
Eläinlääketieteellinen tiedekunta
Psykologian ja opetustieteiden tiedekunta
Biotekniikan tiedekunta
Farmaasian tiedekunta
Politiikantutkimuksen ja yhteiskuntatieteiden tiedekunta
Yliopiston ensisijainen opetuskieli on hollanti, mutta se tarjoaa joitain jatko-opintoja englanniksi.
Schwules Museum

Schwules Museum
Schwules Museum on vuonna 1985 perustettu seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen historiaa sekä kulttuuria tarkasteleva museo Berliinissä. Se sijaitsee Schönebergin sateenkaarialueeksi (Regenbogenkiez) kutsutussa osassa.
Schwules Museum koostuu neljästä näyttelyhuoneesta, kirjastosta ja arkistosta. Näyttelytiloissa on esillä muun muassa valokuvia, videoita, postikortteja, kirjeitä ja vaatekappaleita. Alusta lähtien museon tiloissa on asetettu näytteille myös kuratoitua taidetta. Lisäksi siellä järjestetään luentoja seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä koskevista aiheista. Museon kirjastossa on muun muassa vanhin säilynyt homoseksuaalisuutta käsittelevä kirja, joka on peräisin 1500-luvulta. Kirjaston kokoelmissa on kuitenkin myös nykyaikaisia lehtiä.
Schwules Museumin perustamista ajoivat 1980-luvulla opiskelijat Andreas Sternweiler, Wolfgang Theis ja Manfred Baumgardt. Vuonna 1984 Berliinissä pidettiin ensimmäinen näyttely kaupungin homoseksuaalisten ihmisten elämästä vuosina 1850–1950. Vuonna 1985 seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä koskevia aiheita varten perustettiin erillinen museo AHA-Berlin-järjestön rakennukseen. Kirjaston ja arkiston kasvaessa museo vaihtoi sijaintiaan kahteen otteeseen.
Friederich Franzl

Friederich Franzl (6. maaliskuuta 1905 – 29. elokuuta 1989) oli itävaltalainen jalkapallomaalivahti.
Franzl edusti urallaan SK Admira Wieniä 1923–1931 ja Wiener Sport-Clubia 1931–1937. Hän voitti ensimmäisen kanssa kahdesti Itävallan Bundesliigan kausilla 1926–1927 ja 1927–1928 sekä Itävallan cupin kaudella 1927–1928. Hän pelasi urallaan yhteensä 323 liigaottelua.
Franzl liittyi Itävallan A-maajoukkueeseen lokakuussa 1926 ja pelasi joukkueessa 15 ottelussa. Hän kuului joukkueen kokoonpanoon vuoden 1934 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Franz Cisar

Franz Cisar (28. marraskuuta 1908 – 10. elokuuta 1943) oli itävaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Cisar voitti urallaan Itävallan cupin kaudella 1930–1931 Wiener AC:n kanssa, jota hän edusti kahteen otteeseen ensin vuosina 1930–1935 ja myöhemmin 1938–1940. Hän edusti urallaan myös muun muassa Austriaa ja MS Brnoa. Hän pelasi urallaan 190 liigaottelua ja teki niissä 62 maalia.
Cisar liittyi Itävallan A-maajoukkueeseen lokakuussa 1933 ja pelasi joukkueessa yhdeksän ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Hän pelasi vuoden 1934 maailmanmestaruuskilpailuissa neljässä ottelussa.
Emma Rönnholm

Emma Rönnholm (s. 1984 Turku) on suomalainen kuvataiteilija. Hän valmistui vuonna 2011 Taideyliopiston Kuvataideakatemiasta opiskeltuaan siellä maalausta ja kuvanveistoa. Hän tekee installaatioita ja esineteoksia, joissa hän on usein hyödyntänyt moottoreita ja muuta mekaniikkaa. Rönnholmin työ ilmentää myös hänen kiinnostustaan kieleen. Itsenäisen työskentelyn ohella hän aloitti vuonna 2007 yhteistyön Salla Vapaavuoren kanssa. Rönnholm on toiminut myös kuvittajana ja kirjoittajana.
Rönnholm on pitänyt monia yksityisnäyttelyitä ja osallistunut ryhmänäyttelyihin Suomessa ja ulkomailla. Hänen teoksiaan kuuluu muun muassa Turun kaupungin taidekokoelmaan. Vuonna 2017 Rönnholm oli ehdolla Suomen Taideakatemian palkinnon saajaksi.
Aiheesta muualla

Emma Rönnholmin verkkosivut (englanniksi)
Kristiina Brask

| Kristiina Brask |
| --- | --- |
 Kristiina Brask maaliskuussa 2008.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. kesäkuuta 1990 (ikä 34) Leppävirta
Ammatti:  luokanopettaja
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  2007–
Tyylilajit:  aiemmin pop, nykyään gospel
Levy-yhtiöt:  HMC, Warner Music (2007-)
Aiheesta muualla
www.kristiinabrask.fi
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Kristiina Maria Kaarina Brask (s. 2. kesäkuuta 1990 Leppävirta) on vuoden 2007 Idols-kilpailussa kolmanneksi sijoittunut laulaja. Hän alkoi opiskella vuonna 2006 Kuopion musiikkilukiossa. Sittemmin hän kuitenkin siirtyi jatkamaan lukio-opintojaan Kuopion aikuislukiossa. Hän valmistui ylioppilaaksi keväällä 2010. Brask valmistui luokanopettajaksi Itä-Suomen yliopistosta syksyllä 2018. Hän esiintyy nykyään vain hengellisissä tilaisuuksissa esittäen gospel-musiikkia.
Ura > Idols

Brask esitti Idolsin koelauluissa Nordmanin ruotsinkielisen kappaleen ”Vandraren”, ja sai tuomaristolta kehuja persoonallisesta äänestään. Brask selvitti tiensä finaaleihin semifinaaleista Joan Osbornen kappaleella ”One of Us”, jonka myös levytti Idols-finalistien kokoelmalevylle.
Braskin Idolsissa esittämät kappaleet:
| Kisanvaihe | Kappale |
| --- | --- |
Koelaulu: ”Vandraren” (Nordman)
Teatteriviikonloppu: ”La Isla Bonita” (Madonna)
Semifinaali: ”One Of Us” (Joan Osborne)
1. finaali: ”Like a Prayer” (Madonna)
2. finaali: ”My Heart Will Go On” (Céline Dion)
3. finaali: ”Don't Speak” (No Doubt)
4. finaali: ”It's My Life” (Bon Jovi) ”Ohikiitävää” (Juha Tapio)
5. finaali: ”Liquid” (Rasmus) ”Tuulilasin nurkkaan” (Teleks)
Ura > Levytyssopimus

Brask solmi levytyssopimuksen Asko Kallosen HMC-levy-yhtiön kanssa toukokuussa 2007. Debyyttialbumin nauhoitukset aloittiin heti kesäkuussa ja ensisingle ”Nyt mä meen” julkaistiin lokakuussa 2007. Debyyttialbumi Silmät sydämeeni ilmestyi 7. marraskuuta 2007 ja vähän myöhemmin radioihin lähetettiin toisena singlenä albumin nimeä kantanut kappale.
Braskin toinen albumi Kuivilla susta ilmestyi 9. syyskuuta 2009, jota ennakoitiin singlenä julkaistulla albumin nimikkokappaleella.
Alkuvuodesta 2010 Brask johti Kuorosota-ohjelmassa Leppävirran kuoroa, mutta joukkue putosi ohjelman semifinaalissa 14. maaliskuuta. Leppävirran kuoro sijoittui kolmanneksi. Kuorosodan jälkeen Brask keikkaili muutaman kuukauden ajan Kuorosota-kuoronsa kanssa Tykkee-nimellä. Hän esitti tuolloin muun muassa dueton Leppävirran torilla "Yö Väistyy" -konsertissa yhdessä vuoden 2011 Idolsin finaalikolmikossa olleen Ali Elkharamin kanssa, joka lauloi tuolloin silloisen Karjalan prikaatin Karjalan Sotilassoittokunnan  solistina.
Kesällä 2010 Brask oli mukana Bone5-metalliyhtyeen singlellä ”Erase/Rewind”, joka oli cover-versio The Cardigansin kappaleesta.
Syksyllä 2011 Brask osallistui MTV3-kanavalla 29. lokakuuta esitettyyn Syksyn sävel -kilpailuun, joka järjestettiin uudelleen kymmenen vuoden tauon jälkeen. Brask esitti kilpailussa masennuksesta kertovan kappaleensa ”F32”. Kilpailun voitti tuolloin Jari Sillanpää.
Braskin kolmannen levyn äänitys keskeytyi sairastumisen vuoksi, eikä levyä koskaan tehty loppuun.
Ura > Muu ura

Brask on laulajanuransa lisäksi työskennellyt ääninäyttelijänä. Häntä on kuultu heinäkuussa 2010 ensi-iltansa saaneessa Marmaduke-elokuvassa Isabellan roolissa sekä Itse ilkimys -animaatiossa.
Diskografia > Albumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista  | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Silmät sydämeeni |  Julkaistu: 7. marraskuuta 2007  Levy-yhtiö: HMC  Formaatti: CD / Digitaalinen | 9 | 18 205 (Kultaa) |
| Kuivilla susta |  Julkaistu: 9. syyskuuta 2009  Levy-yhtiö: Warner Music Finland  Formaatti: CD / Digitaalinen | 11 | - |