stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jacques Fath
Muotitalo

Vuoden 1936 lopulla Fath perusti kahden huoneen couture-muotitalon rue de la Boetielle ja esitteli ensimmäisen, vain 20 vaatekappaleen kokoelmansa keväällä 1937. Kokoelma sai hyvän vastaanoton ja auttoi Fathia rakentamaan pysyvän asiakaskunnan, vaikka hän 1930-luvulla eli edelleen kädestä suuhun. Viimeisinä vuosinaan Fath muisteli, kuinka hän usein käytti vaatteesta etumaksuna saatuja rahoja ostaakseen kankaan sen valmistamiseen.
Jacques Fath palveli armeijassa toisen maailmansodan aikana ja saksalaisille antautumisen jälkeen vuonna 1940, hän jatkoi muotitalonsa johtamista pienessä mittakaavassa. Kerran jo muutettuaan Fath hankki brändilleen pysyvän kodin 1700-luvun rakennuksessa Pierre Premier de Serbie -kadulla. Vuonna 1945 hän loi neljä asumallia Théâtre de la Modelle, muotinukkien kiertävälle näyttelylle, joka esitteli pariisilaisten huippusuunnittelijoiden töitä.
Viisas liikemies Fath päätti lisätä hajuvesisarjan muotitaloonsa. Hän lanseerasi ensimmäisen tuoksunsa Chasublen vuonna 1945 ja toisen Iris Gris'n vuotta myöhemmin. Ymmärrettyään ne uskomattomat mahdollisuudet mitä liiketoiminman laajentaminen Yhdysvaltoihin merkitsi, hän allekirjoitti sopimuksen newyorkilaisen valmistajan Joseph Halpertin kanssa vuonna 1948. Fath teki sopimuksen kahden kokoelman toimittamisesta vuosittain, joista kukin sisälsi noin kaksikymmentä mallia, joita markkinoitiin suurissa tavarataloissa ympäri maailmaa.
Hänen suosionsa Amerikassa kasvoi entisestään, kun Rita Hayworth valitsi hänet suunnittelemaan hääpukunsa ja kapionsa (liina- ja alusvaatteet) häihinsä prinssi Aly Khanin kanssa vuonna 1949. Fathilla oli uskollinen seuraaja Hollywoodissa, ja hän suunnitteli puvut useisiin elokuviin sekä Yhdysvalloissa että Yhdysvalloissa. Euroopassa. Hänen Moira Shearerille suunnittelemiaan pukuja kuuluisassa elokuvassa Punaiset kengät (1948) pidetään klassikoina.
Hänen asiakkaitaan olivat myös Ava Gardner, Greta Garbo ja Eva Perón. Yhdessä harvoista jäljellä olevista 1940- ja 1950-luvun maalauksista, joka ei tuhoutunut vuonna 1955, kun Juan Perón syrjäytettiin vallasta. Evita on kuvattu kenraali Perónin vieressä yllään Fathin suunnittelema valkoinen iltapuku. Puku on esillä maalauksen vieressä Museo del Bicentenariossa Buenos Airesissa.
Vuosi 1950 oli suunnittelijalle tapahtumarikas, hän lanseerasi Canasta parfyymin ja avasi boutiquensa, joka myi edullisempia tuotteita, kuten asusteita, huiveja, solmioita ja sukkia. Chambre Syndicale de la Haute Couture eli Ranskan muotitaiteen keskusjärjestö valitsi hänet  yhdeksi viidestä suunnittelijasta, Marie-Louise Carvenin, Jean Dessèsin, Jeanne Paquinin ja Robert Piguetin kanssa muodostamaan yhdistyneen joukon couturièreja eli muotitaiteilijoita. Myöhemmin samana vuonna hän perusti erillisen yrityksen, Parfums Jacques Fathin markkinoimaan kasvavaa tuoksuvalikoimaansa.
Vuonna 1953 Fath esti muiden suunnittelijoiden samankaltaiset toimet tähdätä laajemmille markkinoille ja teki päätöksen lanseerata valmisvaatemalliston. Jacques Fath Université -sarja on saanut inspiraationsa nopeista ja tehokkaista massatuotantomenetelmistä, joita suunnittelija oli nähnyt Yhdysvalloissa.
Muotitalo > Vaikutteet

Fathin rakkaus dramatiikkaa kohtaan näkyi hänen vaatteissaan. Hän sai suuren osan inspiraatiostaan ​​historiallisista puvuista, teatterista ja baletista. Nämä vaikutteet näkyvät turnyyrin ja korsetin toistuvana käyttämisenä sekä leikkisissä ja aaltoilevissa linjoissa. Hän viimeisteli puhtaan ja räätälöidyn tiimalasin muodon korostaen sitä syvillä päänteillä, terävillä taskuyksityiskohtilla tai dramaattisilla laskoksilla. Fath kokeili epäsymmetriaa, laskostusta ja volyymia suunnittelemalla valtavia, laajoja hameita sekä päivä- että ilta-asuihin.
Muotitalo > Innovatiiviset mallit

Fathin vuoden 1948 kokoelma oli merkittävä, koska hän hylkäsi kokonaan Christian Diorin lanseeraman New Look -siluetin ja suosi ankaria putkimaisia ​​hameita ja pukuja, jotka oli leikattu vinosti. Hänen kevätmallistonsa vuonna 1950 aiheutti sensaation: puvut, joissa oli syvä päätie ja tärkätty siipikaulus, joka kiinnitettiin rusetilla. Tämä tyyli yhdistettiin aikanaan Playboy-tyttöihin eli pupunkorviin pukeutuneisiin naisiin, joilla oli tiukka korsettiasu. Fath piti hienoista villasta kudotuista tweed- ja jersey-kankaista päiväasuissa, ja usein ne levitettiin suoraan mallinuken päälle kun luotiin uusia malleja. Raskaat satiinit, taftit ja hienot sifongit olivat hänen valintojaan iltapukuihin, ja hän käytti usein turkista dramaattisesti sekä koristeina että kokonaisina vaatteina.
Perintö

Jacques Fath kuoli Pariisissa 42-vuotiaana leukemiaan 13. marraskuuta 1954. Tauti oli diagnosoitu kaksi vuotta aiemmin. Muotitalo Fath sulkeutui vuonna 1957 ja sen toimintaa johti hänen leskensä Geneviève Boucher de la Bruyère, joka esitteli ensimmäisen kokoelmansa muotitalolle vuonna 1955. Hän työskenteli kolmen miehensä entisen työtoverin kanssa: Catherine Brivet'n (työskenteli Paul Poiret'lle, Jean Patoulle, Pierre Balmainille, Coco Chanelille ja Cristóbal Balenciagalle), Pierrey Metthey'n ja Suzanne Renoult'n (kangasasiantuntija, työskenteli Lucien Lelongille, Elsa Schiaparellille ja Gaston Worthille). Yrityksen haute couture -toiminnan päätyttyä se aloitti liiketoiminnan, joka tuotti hajuvesiä, käsineitä, sukkahousuja ja muita asusteita.
Muotitalo Fath lanseerattiin uudelleen vuonna 1992 valmisvaate- ja resort-kokoelmilla Tom van Lingenin luovan ohjauksen alaisuudessa, ja sen omisti Altus Finance, osa Credit Lyonnais'ta. Vuonna 1994 tuotemerkkien myynti nousi noin 10 miljoonaan dollariin. Groupe Emmanuelle Khanh osti yrityksen vuonna 1997 ja Lingenin tilalle tuli Elena Nazaroff. Vuotta myöhemmin Nazaroff korvattiin Octavio Pizarrolla.
Vuonna 2001 Mounir Moufarrige ja François Barthes (EK Financesin omistaja, joka tunnettiin aiemmin nimellä Groupe Emmanuelle Khanh) perustivat France Luxury Groupin, johon Jacques Fath tuli mukaan Emmanuelle Khanhin, Jean-Louis Scherrerin ja Harelin brändien rinnalle. Helmikuussa 2002 Lizzy Disney nimitettiin Jacques Fathin pääsuunnittelijaksi. Alain Dumenil osti enemmistön konsernista marraskuussa 2002 ja joulukuussa hän osti 100 % yrityksestä. Disneyn ja yrityksen tiet erosivat vuonna 2003. Vuonna 2004 France Luxury Group nimettiin uudelleen Alliance Designers Groupiksi. Vuonna 2007 aloitettiin suunnitelmat Jacques Fathin lanseeraamisesta lisävarustesarjana ja Laurence Dumenil nimitettiin luovaksi suunnittelijaksi, linja lanseerattiin vuonna 2010, mutta lopetettiin myöhemmin.
Yritys on valmistanut useita tuoksuja, kuten Chasuble (1945), Iris Gris (1946), Green Water (1947), Canasta (1950), Fath de Fath (1953), Fath's Love (1968), Expression (1977), Pour L'Homme (1998), Yin (1999), Yang (1999), Red Shoes (2018). Green Water ja Fath de Fath muotoiltiin uudelleen ja julkaistiin uudelleen vuonna 1993. Vuonna 2018 Iris Gris julkaistiin uudelleen nimellä L'Iris de Fath.
Tuoksujen lisensiointilupa oli L'Oréalin hallussa vuodesta 1964 vuoteen 1992 asti. Altus Finance osti tuoksuluvat vuonna 1993. Tammikuussa 1998 Star Fragrance International hankki hajuvesilisenssin. Vuonna 2008 Panouage Group hankki hajuvesilisenssin ja aloitti tuoksujen valmistuksen Jacques Fath -nimellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacques Fath Wikimedia Commonsissa
Jacques Fath ja puoliso Geneviève Boucher de la Bruyère 1950
Jacques Fathin mannekiineja huhtikuussa 1954
Jacques Fathin mannekiineja iltapuvuissa huhtikuussa 1954
Cocktail-pukuja, vas. Jacques Fath 1954 ja oik. Pierre Balmain 1950-luku
Rita Hayworthin ja Aly Khanin häät, hääpuku Jacques Fath 1949
Eva Perónille suunniteltu iltapuku, Jacques Fath n. 1947
Cocktail-puku silkkisatiinia, Jacques Fath 1952, Joseph Halpertille tehty valmisvaatemallisto Yhdysvaltoihin
Jacques Fath ja mannekiini Bettina Graziani, 1950
Amrum

Amrum
| --- | --- |
Sijainti:  Nebel, Norddorf ja Wittdün Nordfriesland, Schleswig-Holstein Saksa
Saariryhmä:  Pohjoisfriiseinsaaret
Vesialue:  Pohjanmeri
Merialue:  Atlantti
Korkein kohta:  Siatler, 32 m
Pinta-ala:  20,46 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  2 241
Suurin kaupunki:  Nebel
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Amrum (friisiksi Oomram) on Saksalle kuuluva saari Pohjanmerellä. Se on osa Pohjoisfriiseinsaaria. Saaren pinta-ala on noin kaksikymmentä neliökilometriä. Asukkaat elävät viidessä kylässä, jotka ovat Wittdün, Nebel, Norddorf, Süddorf ja Steenodde. Hallinnollisesti saari on jaettu kolmeen kuntaan: Nebel, Norddorf auf Amrum ja Wittdün auf Amrum, joissa asui vuoden 2014 lopulla 2 241 ihmistä. Amrum kuuluu Schleswig-Holsteinin osavaltion Nordfrieslandin piirikuntaan.
Noin kolmasosa saaren asukkaista puhuu vielä öömrang-nimistä pohjoisfriisin murretta.
Wittdünissä on Pohjois-Saksan korkein eli 63 m korkea majakka. Saari tunnetaan Kniepsandin hienosta 12 km pitkästä hiekkarannasta. Suuri osa saaresta on luonnonsuojelualuetta.
Amrum satelliittikuvassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amrum Wikimedia Commonsissa
John Hagee

| John Hagee |
| --- | --- |
 John Hagee vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1940 (ikä 84) Baytown, Texas
Ammatti:  pastori, kirjailija
Puoliso:  Diana Hagee
Muut tiedot
Koulutus: Trinity University University of North Texas
Järjestö:  John Hagee Ministries
Aiheesta muualla
Kotisivu
John Charles Hagee (12. huhtikuuta 1940 Baytown, Texas) on yhdysvaltalainen pastori ja televisioevankelista. Hagee on tunnustuskuntiin sitoutumattoman Cornerstone Churchin perustaja ja johtava pastori San Antoniossa, Texasissa. Hagee on tullut tunnetuksi vahvan Israelin tukijana ja lopun aikaa julistavasta saarnasta. Hagee on esiintynyt monilla televisiokanavilla ympäri maailman.
Koulutus

John Hagee on suorittanut kandidaatin tutkinnon Southwestern Assemblies of God Universityssa ja Trinity Universityssä. Hagee on koulutushallinnon maisteri Pohjois-Texasin yliopistosta. Hagee on nimitetty Oral Roberts Universityn, Canada Christian Collegen ja Netanya Academic College of Israelin kunniatohtoriksi.
Ura pastorina

Hagee on perustanut Cornerstone Christian Schoolsin, jolla on 2 400 opiskelijaa. Hagee on myös Christians United for Israel-järjestön perustaja, joka on yksi Yhdysvaltain suurimmista Israelia tukevista järjestöistä. Järjestöön kuuluu yli 10 miljoonaa jäsentä. Israelin valtio on tunnustanut Hageen yhdeksi 70 suurimmasta Israelin tukijasta valtion perustamisen jälkeen.
Hyväntekeväisyys

Hagee Ministries on lahjoittanut vuosien varrella yli 100 miljoonaa dollaria humanitaarisiin tarkoituksiin Israelissa. Hagee on myös Sanctuary of Hope-järjestön perustaja, joka tukee odottavia äitejä raskauden aikana.
Teokset

John Hagee on kirjoittanut 45 kirjaa, joista seitsemän on ollut New York Timesin bestseller-listalla. Hagee Ministriesin kautta hän opetuksiaan on levitetty maailmanlaajuisesti.
Alistair Petrie

| Alistair Petrie> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. syyskuuta 1970 (ikä 54) Catterick, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Lucy Scott
Näyttelijä
Aktiivisena:  1993–
Merkittävät roolit:  George Forsyte (Forsytein taru)
Aiheesta muualla
IMDb 
Alistair Petrie (s. 30. syyskuuta 1970 Catterick, Yhdistynyt kuningaskunta) on englantilainen näyttelijä. Uransa aikana hän on näytellyt lähinnä televisiosarjoissa.
Petrie on naimisissa näyttelijä Lucy Scottin kanssa, ja heillä on liitostaan kolme lasta.
Valikoitu filmografia > Elokuva

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997 | Mrs. Dalloway | Mrs. Dalloway | Herbert |
| 2005 | Man to Man | Man to Man | Beckinsale |
| 2007 | The Mark of Cain | The Mark of Cain | Majuri Rod Gilchrist |
| 2008 | Pankkikeikka | The Bank Job | Philip Lisle |
| 2008 | Herttuatar | The Duchess | Heaton |
| 2010 | Zombie hälytystila Lontoossa | Devil’s Playground | Andy Billing |
| 2012 | Metamorphosis | Metamorphosis | The Supervisor |
| 2012 | Pilvikartasto | Cloud Atlas | Haskell Mooren vieras / Muusikko / Felix Finch / Bisnesmies |
| 2013 | Vendetta | Vendetta | DCI Spencer Holland |
| 2013 | Rush | Rush | Stirling Moss |
| 2015 | Victor Frankenstein | Victor Frankenstein | Tarkastaja |
| 2015 | Kicking Off | Kicking Off | Anthony Greaves |
| 2015 | Silent Hours | Silent Hours | Charles "Chuck" Carter |
| 2016 | Rogue One: A Star Wars Story | Rogue One: A Star Wars Story | kenraali Draven |
| 2019 | Hellboy | Hellboy | Adam Glaren |
Valikoitu filmografia > Televisio

| Televisio> Vuosi | Televisio> Suomenkielinen nimi | Televisio> Alkuperäinen nimi | Televisio> Rooli | Televisio> Lisätietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Mies Punaisissa ja Mies Mustissa | The Scarlet and the Black | Husaari | 1 jakso |
| 1993 | Demob | Demob | Hodges | 2 jaksoa |
| 1996 | Emma | Emma |  | Televisioelokuva |
| 1998 | Jonathan Creek – illuusioiden mestari | Jonathan Creek | Duncan Proctor | 2 jaksoa |
| 1998 | Kaksi miestä ja blondi | Game-On | Charles | 1 jakso |
| 1999 | Yorkshiren etsivät | Dalziel and Pascoe | Nuori James Westropp | 1 jakso |
| 1999 | My Wonderful Life | My Wonderful Life | Ollie | 1 jakso |
| 2000 | The Stretch | The Stretch | Jonathon Nichols | Televisioelokuva |
| 2000 | Second Sight: Parasomnia | Second Sight: Parasomnia | Neil | Televisioelokuva |
| 2002 | Julkkis | Celeb | Valokuvaaja | 1 jakso |
| 2002–2003 | Forsytein taru | The Forsyte Saga | George Forsyte | 10 jaksoa |
| 2007 | Cranfordin naiset | Cranford | Majori Gordon | 2 jaksoa |
| 2007 | The Whistleblowers | The Whistleblowers | Christopher Rowe | 1 jakso |
| 2008 | Mutual Friends | Mutual Friends | Carl Cato | 4 jaksoa |
| 2011 | Strike Back | Strike Back | Kenneth Bratton | 2 jaksoa |
| 2011 | Murha paratiisissa | Death in paradise | Gordon Foster | 1 jakso |
| 2011 | Midsomerin murhat | Midsomer Murders | Clifford Bunting | 1 jakso |
| 2011 | Holby Cityn sairaala  | Holby City | John Appleton | 1 jakso |
| 2012 | Whitechapel | Whitechapel | Tri. Simon Mortlake | 2 jaksoa |
| 2013 | Pahan vanki | The Escape Artist | Julian Fowkes | Minisarja |
| 2013 | Lucan | Lucan | Jimmy Goldsmith | Televisioelokuva |
| 2013–2014 | Utopia | Utopia | Geoff | 10 jaksoa |
| 2014 | Uusi Sherlock | Sherlock | James Sholto | jakso "Kolmas pyörä" |
| 2014 | Vera Stanhope tutkii | Vera | Stuart Bayliss | 1 jakso |
| 2016 | New Blood | New Blood | Charles Matherson | 2 jaksoa |
| 2016 | Yövahti | The Night Manager | Sandy Langbourne | Minisarja |
| 2016 | Undercover | Undercover | Robert Greenlaw | Minisarja |
| 2019–2023 | Sex Education | Sex Education | Mr. Groff | 25 jaksoa |
Aiheesta muualla

Alistair Petrie Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Janina Konarska

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   Janina Konarska, 1930-luvulla.  |   Janina Konarska, 1930-luvulla.  |   Janina Konarska, 1930-luvulla.  |  |
Maa:   Puola
Taidelajit
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1932 | Taidegrafiikka |  |
Konarskan, aviomies Słonimskin ja heidän lapsensa hauta Puolan Laskissa.
Janina Konarska-Słonimska (alun perin Seideman; 30. huhtikuuta 1900 – 9. kesäkuuta 1975) oli puolalainen taiteilija. Vuodesta 1934 lähtien hän oli naimisissa puolalaisen runoilijan Antoni Słonimskin kanssa.
Konarska osallistui vuoden 1932 Los Angelesin olympialaisiin, joissa hänet palkittiin hopealla taidegrafiikassa teoksillaan "Narciarze" ("Hiihtäjä") ja "Stadium".
Alhola

| Alhola |
| --- | --- |
 DVD-julkaisun kansi.
Tyyli:  draama
Kestoaika:  45-50 min / jakso
Pääosissa:  Esko Varonen  Hannu Raatikainen Veli-Petteri Rajanti Markku Peltola
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Yle TV2
Esitetty:  18. helmikuuta 1991 – 11. maaliskuuta 1991
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  4
Tuotanto
Tuottaja(t):  Peppi Kajanne
Ohjaaja(t):  Jaakko Pyhälä
Käsikirjoittaja(t):  Jari Forsman
Tuotantoyhtiö(t):  MTV-teatteri
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Alhola on MTV Teatteritoimituksen tuottama neliosainen minisarja, joka esitettiin Yle TV2 -kanavalla kevättalvella 1991. Sarjan ohjasi Jaakko Pyhälä ja käsikirjoitti Jari Forsman. Tuottajana toimi Peppi Kajanne. Pääosia esitti teatteriryhmänä ja rock-yhtyeenä tunnettu Motelli Skronkle.
Sarjan tapahtumapaikka on pieni suomalainen maalaiskylä, jossa aikamiespojat Lassi, Unni ja Manu Alhola asuvat edelleen äitinsä kuoleman jälkeen kotitilallaan. Kukaan pojista ei käy töissä, vaan perheen nuorinkin – kolmekymppinen Manu – on jo eläkkeellä. Alholoiden tuttavapiiriin kuuluu viinaanmenevä Pauli, jolla on tapana tehdä äidilleen nauhoituksia Panasonic-mankalla. "Kello on taas kaksikymmentä vajaa neljä – ja äiti, en ole vielä puhunut tästä asiasta – mutta nyt en ole kahteen viikkoon ottanut viin..", krapulainen Pauli ennättää supattaa kasetille, ennen kuin hänet keskeyttää kylään tuleva Lassi.
Liki naapurissa asuvan Nesiän lahkolaisperheen isä, saarnaaja Väinö, kovasti ihailee hikisiä lihaksia:"Kreikassa nuoret pojat painivat alasti ja heidän vartalonsa oli öljytty." Hänen poikansa Petteri on eri mieltä:"Paini on rumaa. Hyi, että se onkin rumaa."
"Kyllä Petteri pitää samasta kuin isänsä!", toteaa Mamma Nesiä napakasti. Kun Petteri on ollut tuhma, hänen pitää näyttää pyllyä isälle, ja isä sivaltaa märällä vaatteella. "Isä on löytänyt Sanan. Isällä on oikeus sanoa kaikille kaikenlaista, sillä isän kieli puhuu totta."
Alholan nyrjähtänyt maailma muistuttaa hieman Matti Ijäksen Katsastusta.
Näyttelijät

Lassi – Esko Varonen
Unni – Hannu Raatikainen
Manu – Petteri Rajanti
Pauli – Markku Peltola
Väinö Nesiä - Veikko Mylly
Ellen Nesiä - Eeva-Liisa Haimelin
Petteri Nesiä - Lasse Karkjärvi
Kekki - Eero Saarinen
Korpela - Raimo O. Niemi
Marokkolainen tarjoilija - Henry Hanikka
Tädit - Vappu Jurkka, Mervi Nuora, Ragni Grönblom, Sari Tirkkonen, Eira Jauckens ja Meri Pakarinen
Pasi-Arton (koira) ulkoiluttaja – Outi Mäenpää
Seppo Sillanpää
Aiheesta muualla

Alhola-foorumi
Aleksandr Kadeikin

| Aleksandr Kadeikin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. lokakuuta 1993 (ikä 31) Elektrostal, Venäjä
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  195 cm
Paino:  99 kg
Seura
Seura:  Traktor Tšeljabinsk
Sarja:  KHL
Pelinumero:  78
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2010–
Aik. seurat:  Atlant (KHL) Lokomotiv Jaroslavl (KHL) Salavat Julajev Ufa (KHL) SKA Pietari (KHL)
NHL-varaus:  201. varaus, 2014 Detroit Red Wings
Aleksandr Andrejevitš Kadeikin (ven. Александр Андреевич Кадейкин, s. 4. lokakuuta 1993) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue Traktor Tšeljabinskissa. Hänet varattiin 201. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014 Detroit Red Wingsiin.
Pelaajaura

Kadeikin teki debyyttinsä MHL:ssä Atlanty Mytištšissä kaudella 2010–2011. Hän teki 19 pistettä 48 pelissä. Kaudella 2011–2012, toisena vuotenaan Atlantyssa Kadeikin teki 22 maalia ja 36 syöttöä 60 pelaamassaan ottelussa.
Ammatillisella tasolla Kadeikin debytoi kaudella 2012–2013 Atlantissa, jossa pelasi kaksi KHL-ottelua. Hän pelasi myös 26 peliä Atlantin juniorijoukkueessa. Näissä otteluissa hän teki 14 maalia ja 29 syöttöä.
Kauden 2013–2014 jälkeen Kadeikin oli Atlantin paras pistemies tehden 54 pelissä kahdeksan maalia ja 15 syöttöpistettä.
Kaudella 2014–2015 Kadeikin ehti saada yhden syöttöpisteen yhdeksässä Atlantissa pelaamassaan ottelussa ennen kuin hänet kaupattiin SKA Pietariin vaihdossa Anton Malyševiin 26. syyskuuta 2014.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Alexander Kadeikin
Käännös suomeksi
Jean-Pierre Wimille

Wimille vuonna 1936.
Jean-Pierre Wimille (26. helmikuuta 1908 – 28. tammikuuta 1949) oli ranskalainen moottoriurheilija ja Ranskan vastarintaliikkeen jäsen toisessa maailmansodassa. Hän oli yksi 1930- ja 1940-lukujen parhaista autourheilijoista.
Ura

Suurimman osan urastaan Bugattilla kilpaillut Wimille voitti ensimmäisen kilpailunsa, La Turbien mäkiajon Bugattilla vuonna 1932. Vuonna 1934 hän voitti ensimmäisen Grand Prixinsä, Algerian Grand Prixin. Wimille voitti kaksi kertaa urallaan Le Mansin 24 tunnin ajon, vuosina 1937 ja 1939. Hän voitti uransa aikana 20 Grand Prixiä.
Toinen maailmansota

Wimille liittyi yhdessä kilpa-ajajien Robert Benoistin ja William Grover-Williamsin kanssa Special Operations Executiveen, joka auttoi Ranskan vastarintaliikettä. Wimille oli ainoa näistä kolmesta, joka selviytyi.
Sodan jälkeen

Wimille meni naimisiin Christiane de la Fressangen kanssa ja he saivat vuonna 1946 François-pojan. Sodan jälkeen Wimille oli Alfa Romeon ykköskuljettajana vuosina 1946-1948, jolloin hän voitti useita kilpailuja. Vuonna 1946 hän perusti Wimille-nimisen automerkin, joka kulki ensin Citroënin koneilla ja myöhemmin Fordin V8-moottoreilla.
Kuolema

Wimille kuoli tammikuussa 1949 vain 40-vuotiaana Buenos Airesin Grand Prix´n harjoituksissa Simca-Gordinin kuljettajana. Hänet on haudattu Cimetière de Passyyn Pariisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean-Pierre Wimille Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jean-Pierre Wimille
Käännös suomeksi
Aleksandr Jerjomin

Aleksandr Jerjomin virkahuoneessaan Helsingissä.
Aleksandr Mihailovitš Jerjomin (ven. Александр Михайлович Ерёмин, myös muodossa Jeremin; 21. elokuuta 1872 – kesäkuu 1920 Shahrud, Persia) oli venäläinen kenraalimajuri, joka toimi Suomen santarmihallituksen viimeisenä päällikkönä vuosina 1913–1917. Hän osallistui toimiin jääkäriliikettä vastaan.
Jerjomin oli taustaltaan Uralin kasakka. Hän opiskeli upseerien ampumakoulun kasakkaosastolla, Orenburgin Nepljujevin kadettikoulussa ja Nikolain ratsuväkiopistossa. Hän palveli vuodesta 1891 upseerina Venäjän ratsuväessä ja vuodesta 1903 santarmijoukoissa. Hänet ylennettiin 1906 everstiluutnantiksi ja 1908 everstiksi. Hän toimi vuosina 1908–1910 Tbilisin kuvernementin santarmipäällikkönä. Vuosina 1910–1913 hän johti Venäjän sisäministeriön poliisiosaston salaista erikoisosastoa, joka keskittyi vallankumouksellisten puolueiden vakoiluun ja silmälläpitoon.
Jerjomin nimitettiin Suomen santarmihallituksen johtoon kesäkuussa 1913. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua seuraavana vuonna Suomen santarmihallinto sai sotatilan nojalla aiempaa suuremmat poikkeusvaltuudet. Jerjomin ylennettiin joulukuussa 1915 kenraalimajuriksi. Kun Suomessa tapahtunut jääkärivärväys tuli venäläisten viranomaisten tietoon syksyllä 1915, Jerjominillä oli aluksi tärkeä rooli asian selvittelyssä. Osin hänen aloitteestaan jutun tutkiminen keskitettiin helmikuussa 1916 valtioneuvos Nikolai Maškevitšille, mutta Jerjomin oli mukana tutkinnassa ja jääkäriliikkeeseen kohdistetuissa vastatoimissa tämän jälkeenkin. Hänet erotettiin helmikuun vallankumouksen yhteydessä 16. maaliskuuta 1917.
Venäjän sisällissodan aikana Jerjomin liittyi valkoisiin armeijoihin kuuluneeseen Uralin armeijaan ja johti sen päämajoitusmestarin hallintoa. Sodan loppuvaiheessa Uralin armeija joutui perääntymään Gurjevista Fort Aleksandrovskiin Kaspianmeren itärannalle ja sieltä edelleen Persian puolelle. Jerjomin oli yksi perääntymisretken johtajista ja erään tiedon mukaan hän kuoli sen aikana kesäkuussa 1920 malariaan. Hänet haudattiin Shahrudiin Persiaan.
Aiheesta muualla

J. Manninen: Santarmikenraali Jeremin ja jääkärit (Hakkapeliitta 25-26, 1933) Suomen historian dokumentteja