stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalsiumsyanamidi
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kalsiumsyanamidi on valkoista tai väritöntä hygroskooppista kiteistä ainetta. Yhdiste hydrolysoituu veden vaikutuksesta muodostaen syanamidia ja kuumennettaessa emäksisissä olosuhteissa ammoniakkia ja kalsiumkarbonaattia. Happojen läsnä ollessa muodostuu ureaa ja sulfidien läsnä ollessa tioureaa. Kuumennettaessa kalsiumsyanamidia se alkaa hajota jo ennen sulamispistettään kalsiumkarbidiksi, metalliseksi kalsiumiksi ja typeksi.
Valmistus ja käyttö

Kalsiumsyanamidia valmistetaan kalsiumkarbidin ja typen välisellä reaktiolla. Reaktio on eksoterminen, mutta vaatii käynnistyäkseen kuumennuksen 1 000–1 100 °C:n lämpötilaan. Tämä on yksi harvoista tavoista sitoa ilmakehän typpi kemialliseen reaktioon. Lämpötilaa voidaan alentaa noin 700 °C:seen käyttämällä katalyytteinä kalsiumfluoridia tai -kloridia. Näiden katalyysimekanismi ei ole selvä, mutta ne mahdollisesti sulaessaan muodostavat nestemäisen faasin, jossa reaktio tapahtuu nopeammin. Näin saatava kalsiumsyanamidi on usein väriltään harmaata johtuen valmistusprosessissa muodostuvasta hiilestä.
Kalsiumsyanamidia käytetään lannoitteissa hidastamaan lannoitteiden sisältämän ammoniumtypen vapautumista, koska yhdisteestä muodostuvat syanamidi ja disyandiamidi estävät ammoniumsuolojen nitrifikaatiota nitraateiksi. Sitä käytetään myös muiden yhdisteiden valmistamiseen. Kalsiumsyanamidista valmistetaan muun muassa kalsiumsyanidia, syanamidia, disyandiamidia, melamiinia ja 1900-luvun alussa se oli ammoniakintuotannon lähtöaine. Kalsiumsyanamidia voidaan käyttää myös rikkaruohomyrkkynä ja puuvillan viljelyssä lehtien pudotuttamiseen ennen sadonkorjuuta.
Aiheesta muualla

Kalsiumsyanamidin kansainvälinen kemikaalikortti
Kalsiumsyanamidin hydrolyysi maaperässä
Fender Electric XII

| Fender Electric XII |
| --- | --- |

Perustiedot
Alkuperäinen valmistaja:  Fender
Valmistusvuodet:  1965 — 1969
Rakenne
Rungon tyyppi:  Kokopuu
Kaulan kiinnitys:  Pulttikiinnitys
Nauhat:  21
Materiaalit
Runko:  Leppä
Kaula:  Vaahtera
Otelauta:  Brasilialainen ruusupuu
Tekniikka
Talla:  Fender Steel Strings-thru-body-talla
Mikrofonit:  kaksi jaettua yksikelaista
Värit
Värivaihtoehdot:  Sunburst yleisin, myös muita vaihtoehtoja.
Fender Electric XII on Fenderin vuosina 1965–1969 valmistama 12-kielinen sähkökitara. Leo Fender suunnitteli kitaran erityisesti folkrock-muusikoille.
Electic XII on kokopuurunkoinen kitara, jonka mensuuri on 648 mm (25.5″). Kitarassa on kaksi jaettua kaksikelaista mikrofonia muovisilla plektrasuojilla, yksi äänenvoimakkuuden ja äänenvärin säädin, sekä mikrofonien vaihtoon neliasentoinen kytkin. Electric XII:n runko on samantyyppinen Fender Jaguarin ja Jazzmasterin kanssa.
Tunnettuja Electric XII:n käyttäjiä ovat The Whon Pete Townshend ja Led Zeppelinin Jimmy Page, joka käytti kitaraa nauhoittaessaan kuuluisaa ”Stairway To Heaven” -kappaletta. Myös Albert Järvinen on käyttänyt Electric XII:tä.
Gustav Feiring

Gustav Feiring, Veljekset Åströmin tehdas
Gustav Feiring (20. joulukuuta 1864 Norja – 16. huhtikuuta 1916 New York, Yhdysvallat) oli norjalainen Suomessakin vaikuttanut valokuvaaja.
Feiring toimi ateljeekuvaajana Norjassa ennen muuttoaan Ouluun 1894. Hän meni naimisiin Oulussa ateljeeta pitäneen Karin Zellbergin kanssa samana vuonna. Ruotsista Nederkalixista kotoisin ollut Zellberg oli perustanut ateljeen Ouluun Torikatu 42:een kesällä 1889. Gustav Feiringin johdossa ateljee toimi vuodet 1894–1909 ensin Ojakadulla (nyk. Asemakatu) vastapäätä pappilaa ja myöhemmin Isokadulla. Luultavaa on, että Karin on jatkanut ateljeen kuvaajana, vaikka ateljee olikin siirtynyt hänen miehensä nimiin. Valokuvaamon toiminta päättyi 1909, kun Gustav Feiring muutti Yhdysvaltoihin. Karin Feiring ei seurannut miestään vaan jäi Ouluun, jossa kuoli 1943.
Aiheesta muualla

Valokuva: Gustav Feiring, Pyykinpesua Hupisaarilla vuosisadan vaihteen tienoilla[vanhentunut linkki]
Kalsiumbromidi

| Kalsiumbromidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7789-41-5
PubChem CID:  24608 ja 5360316
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CaBr2
Moolimassa:  199,88 g/mol
Ulkomuoto:  Värittömiä rombisia kiteitä
Sulamispiste:  730 °C
Kiehumispiste:  810 °C (hajoaa)
Tiheys:  3,353 g/cm3
Liukoisuus veteen:  142 g/100ml (20 °C)
Kalsiumbromidi (CaBr2) on kalsium- ja bromidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Aineesta käytetään myös nimeä kalsiumdibromidi. Ainetta käytetään lääketieteessä ja porausnesteenä sekä valokuvaustekniikassa. Kalsiumbromidi esiintyy usein kidevedellisenä heksahydraattina, CaBr2·6H20 (CAS-numero 13477-28-6). Kalsiumdibromidi esiintyy myös dihydraattimuodossa CaBr2·2H20 (CAS-numero 22208-73-7).
Valmistus

Kalsiumbromidia valmistetaan kalsiumkarbonaatin ja vetybromidin välisellä reaktiolla.
Käyttö

Kalsiumbromidia on mahdollista käyttää monien muiden bromidien tavoin epilepsian hoidossa. Muita käyttökohteita ovat porausnesteet, kuivausaineet, palamisenestoaineet, valokuvauksessa filmien ja valokuvauspapereiden kehittäminen ja säilöntäaineena elintarvikkeissa.
Myrkyllisyys

Kalsiumbromidi ärsyttää hengitysteitä ja aiheuttaa hengitettynä yskää. Nieltynä aine aiheuttaa huonovointisuutta ja voi vaurioittaa hermostoa.
Aiheesta muualla

KEGG: Calcium bromide (englanniksi)
ChemBlink: Calcium bromide (englanniksi)
Kalsiumhypokloriitti

| Kalsiumhypokloriitti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7778-54-3
PubChem CID:  24504 ja 11137272
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Ca(ClO)2
Moolimassa:  142,98 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoista jauhemaista ainetta
Sulamispiste:  100 °C
Kiehumispiste:  175 °C (hajoaa)
Tiheys:  2,35 g/cm3
Liukoisuus veteen:  21 g/100ml (25 °C)
Kalsiumhypokloriitti (Ca(ClO)2) on kalsium- ja hypokloriitti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Ainetta käytetään pääasiassa valkaisuaineena ja vesien desinfiointiin. Aineesta käytetään myös nimeä kalsiumoksikloridi.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kalsiumhypokloriitti on kiinteää valkoista, jauhemaista ainetta. Se liukenee veteen hyvin. Yhdiste on melko epästabiili ja se hajoaa valon vaikutuksesta tai lämmitettäessä. Lämmitettäessä muodostaa happikaasua, kalsiumkloridia sekä myös hieman kalsiumkloraattia. Kalsiumhypokloriitti on vahva hapetin ja reagoi muun muassa suolahapon kanssa. Vapautuvan kloorikaasun määrää kutsutaan kalsiumhypokloriitin sisältämäksi aktiiviseksi klooriksi. Kalsiumhypokloriitti on hapettavuuden lisäksi syövyttävää, minkä vuoksi se on säilytettävä korrodoitumattomissa astioissa.
Valmistus

Teknislaatuinen kalsiumhypokloriitti valmistetaan perinteisellä tavalla kloorikaasun ja kalsiumhydroksidin välisellä reaktiolla. Näin saatu tuote sisältää epäpuhtautena kalsiumkloridia, mikä ei ole toivottavaa, koska kalsiumkloridi hygroskooppisena aineena vaikeuttaa tuotteen erottamista vaikuttaen kiteiden kasvuun ja niiden kuivaamiseen.
Kalsiumkloridin muodostumista voidaan estää käyttämällä kalsiumhydroksidin tilalla natriumhydroksidia tai käsittelemällä kalsiumhydroksidia hypokloorihapokkeen vesiliuoksella. Perinteisellä tavalla tuotetussa kalsiumhypokloriitissa olevasta kalsiumkloridista päästään eroon myös käsittelemällä tuote väkevällä natriumhypokloriitin vesiliuoksella, joka reagoi kalsiumkloridin kanssa muodostaen kalsiumhypokloriittia.
Käyttö

Kalsiumhypokloriitti on antibakteerinen aine, ja sitä käytetään muun muassa uima-altaiden vesien desinfioimiseen. Yhdistettä myydään kiinteänä jauheena tai tabletteina, jotka ennen käyttöä liuotetaan veteen. Kalsiumhypokloriittia voidaan käyttää myös puhdistusaineissa sekä paperin ja muiden kuitujen valkaisemiseen.
Aiheesta muualla

Inchem: Calcium hypochlorite CAS N°: 7778-54-3 (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf) (englanniksi)
Kalkkisiemenkotilo

| Kalkkisiemenkotilo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset‭ Eucarya‭
Kunta::  ‏Eläinkunta‭ Animalia‭
Pääjakso::  Nilviäiset‭ ‬Mollusca‭
Luokka::  Kotilot‭ Gastropoda‭
Alaluokka::  ‏Keuhkokotilot‭ Pulmonata‭
Heimo::  ‏Siemenkotilot‭ Vertiginidae‭
Suku::  Vertigo
Laji::  ‏genesii‭
Kaksiosainen nimi
 Vertigo genesii  (Gredler, 1856) 
Katso myös
   Kalkkisiemenkotilo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kalkkisiemenkotilo (Vertigo genesii‭‬) on pienikokoinen eurooppalainen maakotilolaji‬.‭ ‬Suomessa se on hyvin harvinainen, luokiteltu‭ erittäin uhanalaiseksi‭ ‬ja rauhoitettu  ‬luonnonsuojeluasetuksessa.
Koko ja ulkonäkö

Kalkkisiemenkotilo on varsin pienikokoinen kotilolaji. Sen hieman tynnyrimäisesti pullistuneen kuoren pituus on 1,7‭–2,1‭ ‬mm ja leveys‭ ‬1,2‭ ‬mm.‭ ‬Kuori on vaalean punertavanruskea tai tummanruskea, ja siinä on noin viisi oikealle kiertyvää kierrosta, joiden väliset saunat ovat syvät. Kuoren väri usein vaalenee vanhetessaan. Suuaukko on pyöreä eikä siinä yleensä ole hammasmaisia ulokkeita, joskus harvoin surkastunut hammas suuaukon yläosassa.‭ Suuaukkoa ympäröivä huuli on hieman paksuuntunut ja väriltään vaalea. ‬Kuoren pinta on kiiltävä ja siinä on hyvin himmeästi erottuvia uurteita.‭
Levinneisyys‎

Kalkkisiemenkotiloa tavataan Keski-‭ ‬ja Pohjois-Euroopassa lähinnä Alpeilla ja Skandinavian keskiosien vuoristossa. Taannoin laji löytyi myös Altaivuoristosta. Esiintymät ovat hajanaisia ja laji on kaikkialla harvinainen.‭ ‬Suomessa esiintymispaikkoja tunnetaan vain kaikkiaan kymmenkunta, joista osa on vanhoja. Esiintymiä on esimerkiksi‭ ‬Kuusamo‭ssa,‭ ‬Urjala‭ssa ja ‬Kiikala‭ssa, kaikki ‬Natura‭‬-verkostoon kuuluvilla suojelualueilla. Kuusamossa Oulangan kansallispuiston alueelta tunnetaan useita esiintymiä. Vuoteen 2006 mennessä kotiloyksilöitä oli löydetty kaikkiaan vain kymmenkunta.‭
Elinympäristö ja elintavat‎

Laji elää kosteissa lehdoissa ja lettomaisilla soilla. Suomessa havainnot ovat lähes pelkästään rehevimmiltä letoilta tai lähteiköistä, joiden vesi on kalkkipitoista. Esiintymispaikkojen maaperä on kalkkipitoista ja sen‭ ‬pH‭ ‬on yli‭ ‬6,5.‭ ‬Kotilon elintavoista ei tiedetä juuri mitään,‭ ‬mutta sen arvellaan nauttivan ravinnokseen mikroskooppisia‭ leviä‭ ‬ja muuta orgaanista ainesta. Havaintojen mukaan kotilo oleskelee kosteana pysyvän saraikon alaosissa tai sammaleen joukossa.
Suojelustatus

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) ‏piti lajia aikaisemmin kokonaisuudessa vaarantuneena,‭ ‬mutta nykyisin sen ei katsota olevan maailmanlaajuisesti uhanalainen. Se kuuluu kuitenkin Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä II mainittuihin erityisesti suojeltaviin lajeihin, joiden suojelemiseksi on perustettava Natura 2000 -alueita. Suomessa laji on luokiteltu vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa erittäin uhanalaiseksi (EN) ja se rauhoitettiin luonnonsuojeluasetuksen muutoksessa vuonna 2009. Uhanalaisuusluokituksen perusteena on kotilon elinpaikakseen edellyttämien luontotyyppien harvinaisuus etenkin lettosoiden kuivatuksen johdosta.
Lähteet‎

1 2 3 4  Moorkens, E.: Vertigo genesii IUCN Red List of Threatened Species. Version 2014.2.  2011. International Union for Conservation of Nature, IUCN, Iucnredlist.org. Viitattu 8.8.2014. (englanniksi)
↑  Pedro Cardoso: Kalkkisiemenkotilo – Vertigo genesii Suomen Lajitietokeskus.  2019. Viitattu 23.3.2022.
1 2  Ilmari Valovirta,‭ ‬Ulla-Maija Liukko‭ & ‬Hannu Ormio‭:‭ ‬Nilviäiset.‭ ‬Teoksessa Suomen lajien uhanalaisuus‭ – ‬Punainen kirja‭ ‬2010, ‬s.‭ ‬346‭–‬354.‭ Helsinki: ‬Ympäristöministeriö‭ & ‬Suomen ympäristökeskus,‭ 2010.‭
1 2  Uusia hyönteis- ja sammallajeja rauhoitetaan[vanhentunut linkki]‭ Ympäristöministeriön tiedote 24.9.2009.
1 2 3 4 5  Kalkkisiemenkotilo Luontodirektiivin laji (liite II). Ymparisto.fi.
↑  Vertigo (Vertigo) genesii The Association of Polsih Malacologists.
1 2 3 4 5 6  A. Koivunen, P. Malinen, H. Ormio, J. Terhivuo & I. Valovirta: Suomen kotilot ja etanat. Opas nilviäisten maailmaan, s. 71–73, 144–145.  Helsinki:  Hyönteistarvike Tibiale Oy, 2014.  ISBN 978-952-67544-6-8
↑  Kalkkisiemenkotilo (1015) Otandad grynsnäcka Vertigo genesii Suomen raportti EU:n komissiolle. Ymparisto.fi.
Aiheesta muualla‎

Johtopäätökset suojelutasosta
‎
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2388071  BOLD: 508068  Fauna Europaea: 431200  Fauna Europaea (new): a2554431-4d77-4e12-94f7-aef22dbc1fd1  GBIF: 4567211  iNaturalist: 114938  IUCN: 22936  NatureServe: 2.834421  NCBI: 1128349  Open Tree of Life: 365461  Laji.fi: MX.52690
Kalsiumvetyfosfaatti

| Kalsiumvetyfosfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7757-93-9
PubChem CID:  24441 ja 21960536
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CaHPO4
Moolimassa:  136,058
Ulkomuoto:  Valkoisia kiteitä
Tiheys:  2,306 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,0075g/100 ml (100 °C)
Kalsiumvetyfosfaatti eli dikalsiumfosfaatti (CaHPO4) on kalsium- ja vetyfosfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Luonnossa yhdistettä kidevedettömänä monetiittimineraalina ja dihydraattina brushiittimineraalina. Kalsiumvetyfosfaattia käytetään lannoitteissa, hivenainevalmisteissa ja lisäaineena lääkkeissä ja elintarvikkeissa.
Ominaisuudet

Kalsiumvetyfosfaatti on valkoista kiinteää ainetta, joka usein esiintyy dihydraattinaan CaHPO4·2H20. Kidevedettömän yhdisteen alkeiskoppi on trikliininen ja kidevedellisen dihydraatin alkeiskoppi on monokliininen. Kalsiumvetyfosfaatti liukenee hyvin huonosti veteen ja hajoaa vesiliuoksissa. Hajoaminen fosforihapoksi ja hydroksiapatiitiksi tapahtuu oktakalsiumfosfaattivälituotteen kautta.
Valmistus

Kalsiumvetyfosfaattia valmistetaan neutraloimalla fosforihappoa kalsiumhydroksidilla ,kalsiumoksidilla tai kalsiumkarbonaatilla ja kalsiumvetyfosfaatti saostetaan. Saostusprosessia jäähdytetään tai lämmitetään 80 °C lämpötilaan riippuen siitä halutaanko kidevedetöntä tuotetta vai dihydraattia. Teollisessa tuotteessa on usein mukana myös kalsiumdivetyfosfaattia.
Yhdistettä voidaan myös tuottaa kalsiumkloridiliuoksesta saostamalla natriumvetyfosfaatin avulla. Eläinrehuissa käytettävää kalsiumvetyfosfaattia voidaan valmistaa myös eläinten luista suolahappo- ja kalsiumkarbonaattikäsittelyllä.
Käyttö

Suurin osa valmistetusta kalsiumvetyfosfaatista käytetään fosforin lähteenä eläinten rehuissa. Sitä käytetään myös lannoitteissa, lasin valmistuksessa, muovien stabilisaattorina, hivenainevalmisteissa, hammastahnoissa ja täyteaineena lääkevalmisteissa. Kalsiumvetyfosfaattia käytetään elintarvikelisäaineena säätämään happamuutta, stabilisaattoreina ja sulatesuolana kalsiumdivetyfosfaatin ja kalsiumfosfaatin tavoin. Näillä kolmella yhdisteellä on sama E-koodi E341.
Fender Showmaster

| Fender Showmaster |
| --- | --- |

Perustiedot
Alkuperäinen valmistaja:  Fender
Valmistusvuodet:  1998–2009
Rakenne
Rungon tyyppi:  kokopuu
Kaulan kiinnitys:  liimattu
Nauhat:  24
Materiaalit
Runko:  lehmus (myös täkätty vaahtera)
Kaula:  vaahtera
Otelauta:  ruusupuu
Tekniikka
Talla:  Synkronoitu tremolo
Mikrofonit:  kaksi Humbuckeria tai yksi Humbucker ja kaksi yksikelaista
Värit
Värivaihtoehdot:  monia vaihtoehtoja (mm. Cherry Sunburst)
Fender Showmaster on Fenderin vuosina 1998–2009 valmistama superstrat-luokan kitaramalli. Kitaran on suunnitellut Fender Custom Shopin työntekijä Gene Baker.
Showmasterissa on kaksi Seymour Duncanin Humbuckeria tai yhden Humbuckerin lisäksi kaksi Fender Custom Shopin yksikelaista mikrofonia. Fenderille epätyypilliseen tapaan kaula on kiinnitetty liimaliitoksella ja soitin on kaarevakantinen.
Kalliokielo

| Kalliokielo |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Parsakasvit Asparagaceae
Alaheimo::  Nolinoideae
Suku::  Torvikielot Polygonatum
Laji::  odoratum
Kaksiosainen nimi
 Polygonatum odoratum  (Mill.) Druce 
Katso myös
   Kalliokielo Wikispeciesissä   Kalliokielo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalliokielo (Polygonatum odoratum) on Euroopassa ja Aasiassa kasvava kukkakasvi. Sen ulkonäössä on tiettyjä yhtäläisyyksiä kielon (Convallaria majalis) kanssa ja kuten kielo, myös kalliokielo on myrkyllinen. Suomessa kalliokielo on yleinen maan eteläosissa, mutta rauhoitettu entisten Oulun ja Lapin läänien alueella.
Ulkonäkö ja koko

Kalliokielo kasvaa 20–40 cm korkeaksi. Varsi on pysty tai nuokkuva, särmikäs, uurteinen ja alaosasta punertava. Kahdessa rivissä kasvavat lehdet ovat varren kärkipuoliskossa. Ne ovat 5–10 cm pitkiä, kapeanpuikeita, poimuttomia ja alta sinivihreitä. Tuoksuvat, nuokkuvat kukat ovat tavallisesti yksittäin lehtihangoissa. Kooltaan torvimaiset kukat ovat 12–25 mm pitkiä ja väriltään hieman vihertävän valkoisia. Kalliokielo kukkii touko-kesäkuussa. Myrkylliset marjat ovat sinimustia ja vahapeitteisiä.
Kalliokielo saattaa risteytyä lehtokielon (P. multiflorum) kanssa lajin yhteisillä esiintymisalueilla. Risteymää kutsutaan nimellä tarhakalliokielo (P. multiflorum x odoratum).
Levinneisyys

Kalliokieloa tavataan lähes koko Euroopassa. Levinneisyysalue jatkuu läpi keskisen Venäjän aina Kiinaan ja Japaniin saakka. Suomessa kalliokieloa tavataan Etelä-Lappia myöten. Laji on yleinen Etelä-Suomessa Satakunnan, Etelä-Hämeen ja Etelä-Savon korkeudelle saakka. Pohjoisemmassa lajia tavataan vain satunnaisesti.
Elinympäristö

Kalliokielo viihtyy monenlaisissa varjoisissa paikoissa, kuten kalliopengermillä, lehtokallioilla, kivikoissa, kivisillä mäillä, harjuilla, niityillä, rinnemetsiköissä, puronvarsilehdoissa ja lettokorvissa.
Käyttö

Aikaisemmin kalliokielon juurta on käytetty leipäjauhojen jatkeena nälkävuosina. Lääkkeenä juurta on käytetty turvotuksen alentamiseen. Kalliokielon ja lehtokielon risteymää tarhakalliokieloa viljellään koristekasveina.
Aiheesta muualla

Pohjolan kasvien pauloissa: Polygonatum odoratum - kalliokielo
Kasviatlas 2010: Kalliokielon levinneisyys Suomessa
UPM-Kymmene: Lehtokasviopas (Arkistoitu – Internet Archive)
Kalliokielo (Polygonatum odoratum). Pinkka, Lajituntemuksen oppimisympäristö. Arkistoitu 29.4.2013.
Kalliokielo (Polygonatum odoratum). Nettikasvio. Arkistoitu 8.1.2015.
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Polygonatum odoratum:  Wikidata: Q157430  Wikispecies: Polygonatum odoratum  APDB: 156321  BioLib: 41940  BOLD: 345212  CoL: 6VTVB  EoL: 1014905  EPPO: PGTOD  EUNIS: 188076  FoC: 200027862  GBIF: 2770228  GRIN: 402671  iNaturalist: 61454  IPNI: 540195-1  IRMNG: 11881889  MoBotPF: 281800  NBN: NHMSYS0000461838  NCBI: 82207  NZOR: 0e9d6ad6-6d8f-4485-a972-8f994ff7334b  Open Tree of Life: 616151  PalDat: Polygonatum_odoratum  PFI: 6958  Plant List: kew-284008  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:540195-1  RHS: 13415  Tropicos: 18400313  WFO: wfo-0000716063  WoRMS: 426046  Laji.fi: MX.39974 
Convallaria odorata:  Wikidata: Q38492976  APDB: 185136  CoL: XYM6  GBIF: 2770230  GRIN: 403829  IPNI: 533495-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:533495-1  Tropicos: 18404978  WFO: wfo-0000764170
Kálymnos (kunta)

| Kálymnos Kálymnoksen kunta Κάλυμνος Δήμος Καλυμνίων |
| --- | --- |
 Póthia eli Kálymnoksen kaupunki.
 Kunnan sijainti
 Kálymnos
 Koordinaatit: 36°59′N, 26°59′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Kálymnos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
 – Kallikrates-koodi:  6101
 – Kuntakeskus:  Póthia
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  134,5 km²
Väkiluku (2011):  16 179
 – Väestötiheys:  120,29 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  852 00
Suuntanumero(t):  224x0
Rekisterikilpi:  ΚΧ, ΡΟ, ΡΚ
 
 www.kalymnos.gov.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kálymnos (kreik. Κάλυμνος eli Δήμος Καλυμνίων, Dímos Kalymníon) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Kálymnoksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Kunnan pinta-ala on 134,5 neliökilometriä ja väkiluku 16 179 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Póthia eli Kálymnoksen kaupunki.
Kálymnoksen kunta käsittää koko Kálymnoksen saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat seuraavat pienemmät saaret: Agía Kyriakí, Ágios Andréas, Apanonísia, Aspropníchtis, Ímian saaret (Ímia éna, Ímia dýo), Kalavrós, Kalólimnos, Krevatió, Lígkia, Nekrothíki, Nerá, Pítta, Pláti, Psérimos, Safonídi, Télendos ja Vasilikí.
Kunnan osat

Kálymnoksen kunta muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |  |
| --- | --- | --- |
| Arginónta | 17 |  |
| Árgos | 278 |  |
| Emporeiós | 56 |  |
| Ímia - Limniá dýo (saari) | 0 |  |
| Ímia - Limniá éna (saari) | 0 |  |
| Kalavrós (saari) | 0 |  |
| Kalólimnos (saari) | 2 |  |
| Póthia (Kálymnos) | 12 324 |  |
| Kamári | 86 |  |
| Myrtiés | 325 |  |
| Nerá (saari) | 0 |  |
| Pánormos | 2 069 |  |
| Pláti (saari) | 2 |  |
| Psérimos (saari) | 80 |  |
| Safonídi (saari) | 0 |  |
| Skaliá | 41 |  |
| Télendos (saari) | 94 |  |
| Vathýs | 492 |  |
| Vlychádia | 68 |  |
| Vothýnoi | 245 |  |
Yhteensä: 16 179
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kálymnos Wikimedia Commonsissa
Δήμος Καλυμνίων. Kálymnoksen kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Etelä-Egean saarten alue
| --- | --- |
Ándroksen alueyksikkö:  Ándros
Kálymnoksen alueyksikkö:   Agathonísi  Astypálaia  Kálymnos  Leipsoí  Léros  Pátmos 
Kárpathos-Kásoksen alueyksikkö:   Kárpathos  Kásos 
Kéa-Kýthnoksen alueyksikkö:   Kéa  Kýthnos 
Kosin alueyksikkö:   Kos  Nísyros 
Míloksen alueyksikkö:   Kímolos  Mílos  Sérifos  Sífnos 
Mýkonoksen alueyksikkö:  Mýkonos
Náxoksen alueyksikkö:   Amorgós  Náxos ja Pienet Kykladit 
Pároksen alueyksikkö:   Antíparos  Páros 
Ródoksen alueyksikkö:   Chálki  Megísti  Ródos  Sými  Tílos 
Sýroksen alueyksikkö:  Sýros-Ermoúpoli
Thíran alueyksikkö:   Anáfi  Folégandros  Íos  Síkinos  Thíra 
Tínoksen alueyksikkö:  Tínos
Csaba Fenyvesi

Csaba Fenyvesi
| Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Unkari> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | México 1968 | kalvan joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | München 1972 | kalpa |  |
|  Kultaa | München 1972 | kalvan joukkuekilpailu |  |
Csaba Fenyvesi (14. huhtikuuta 1943 – 3. marraskuuta 2015) oli unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli kalpa.
Fenyvesi voitti kalpamiekkailun joukkuekilpailun olympiakultaa Méxicossa 1968. Neljä vuotta myöhemmin Münchenin olympialaisissa hän voitti kultaa sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa. Hän osallistui vielä Montréalin 1976 olympialaisiin mutta jäi henkilökohtaisessa kilpailussa seitsemänneksi ja joukkuekilpailussa neljänneksi.
Joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Fenyvesi voitti vuosina 1970, 1971 ja 1978. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sai MM-pronssia vuonna 1970.
LÉ Ferdia

| LÉ Ferdia |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Laskettu vesille:  1965
Palveluskäyttöön:  1977
Poistui palveluskäytöstä:  palautettu omistajilleen 1978
Tekniset tiedot
Uppouma:  651 t
Pituus:  64 m
Leveys:  9,6 m
Syväys:  4,3 m
Koneteho:  1 x Deutz-dieselmoottori 1 500 hv
Nopeus:  15 solmua
Miehistöä:  44
Aseistus
Aseistus:  2 x Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykkiä
LÉ Ferdia (viirinumero A16) oli Irlannin laivaston tutkimusalus, joka oli alun perin vuonna 1965 valmistunut tanskalainen troolari MFV Helen Basse. Laivasto vuokrasi 1977 aluksen vuodeksi käyttöönsä. Laivasto käytti alusta partioaluksena, mutta sen sopimattomuus tehtäväänsä esti vuokrasopimuksen uudistamisen. Alus palautettiin omistajilleen 1978.
Fenetyylibromidi

| Fenetyylibromidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-bromietyylibentseeni
CAS-numero:  103-63-9
PubChem CID:  7666
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)CCBr
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H9Br
Moolimassa:  185,052 g/mol
Sulamispiste:  -56 °C
Kiehumispiste:  220 °C
Tiheys:  1,36 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Fenetyylibromidi eli 2-fenyylietyylibromidi (C8H9Br) on bromattuihin hiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisissa synteeseissä muun muassa lääkeaineiden valmistamiseen.