stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruhollah Khomeini
Iranin johtajana

Khomeini saapui Iranin pääkaupunkiin Teheraniin 1. helmikuuta 1979 Iranin vallankumouksen johtajan asemassa. Hän nimitti neljä päivää myöhemmin maahan uuden hallituksen ja muutti itse Qomiin maaliskuun alussa. Joulukuussa 1979 järjestetyssä kansanäänestyksessä Iran otti käyttöön uuden perustuslain ja siitä tuli islamilainen tasavalta, jonka elinikäinen poliittinen ja uskonnollinen johtaja Khomeini oli.
Khomeini ryhtyi määrätietoisesti muuttamaan Irania pappisvaltaiseksi islamilaiseksi valtioksi. Šiialainen papisto laati hallinnon politiikan ja Khomeini teki päätökset tärkeissä asioissa. Aluksi uusi hallinto teloitutti satoja syrjäytetyn hallinnon työntekijöitä ja tukahdutti opposition vangitsemalla tai surmaamalla sen jäsenet. Naiset määrättiin käyttämään huntua, länsimainen musiikki ja alkoholi kiellettiin, ja islamilaiset rangaistukset otettiin käyttöön.
Ulkopolitiikassaan Khomeini hylkäsi šaahin länsimielisyyden ja suhtautui vihamielisesti niin Yhdysvaltoihin kuin Neuvostoliittoonkin. Iran alkoi myös viedä omaa islamilaista herätystään naapurimaihinsa.
Marraskuussa 1979 Khomeini määräsi Yhdysvaltain lähetystön työntekijät pidätettäviksi. Heitä pidettiin panttivankeina yli vuoden ajan. Iranin ja Irakin välisessä sodassa 1980–1988 Khomeini vastusti pitkään tulitaukoa, sillä hän halusi syrjäyttää Irakin johtajan Saddam Husseinin.
Khomeini säilytti poliittisen ja uskonnollisen johtajan ja karismaattisen kansanjohtajan asemansa Iranissa koko loppuikänsä. Khomeini kuoli kesäkuussa 1989. Hänen kultakupolisella haudallaan Teheranissa käy edelleen paljon hänen tukijoitaan.
Kirjallisuutta

Khomeini, imaami: Ajatollahin ajatuksia. Poliittisia, filosofisia, yhteiskunnallisia ja uskonnollisia kannanottoja.  (Jean-Marie Xavièren ranskankielisestä tekstivalikoimasta suomentanut Armas J. Pulla)  Hämeenlinna:  Karisto, 1980.  ISBN 951-23-1655-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruhollah Khomeini Wikimedia Commonsissa
Khomeinin syntymäkoti Khomeinissa.
Khomeini puhumassa Qomissa 3. kesäkuuta 1963.
Khomeini laskeutumassa lentokoneesta Teheraniin 1. helmikuuta 1979.
Stijn De Smet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Stijn De Smet
Syntymäaika: 27. maaliskuuta 1985 (ikä 39) 
Syntymäpaikka: Brugge, Belgia
Pelipaikka: Hyökkäävä keskikenttäpelaaja/hyökkääjä
Pituus: 183 cm
Seura
Seura: Cercle Brugge
Pelinumero: 19
Junioriseurat
: KSV Jabbeke   Cercle Brugge
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2003- | Cercle Brugge | 121(25) |
Maajoukkue
| 2005-2008   2008- | Belgian alle 21-vuotiaat   Belgia | 10(3)   1(0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18.5.2008.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 18.5.2008.
Stijn De Smet (s. 27. maaliskuuta 1985 Brugge) on belgialainen jalkapalloilija. Hän on pelannut sekä keskikenttäpelaajana että hyökkääjänä.
Maajoukkueissa De Smet on pelannut harvakseltaan. Belgian alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa hän ehti pelata kymmenen ottelua, joissa hän teki kolme maalia. De Smet on pelannut yhden ottelun myös aikuisten maajoukkueessa. Hän pelasi debyyttinsä Marokkoa vastaan.
Størenin kirkko

| Størenin kirkko Støren kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2006.
Sijainti:  Midtre Gauldal, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1817
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  400
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Størenin kirkko (norj. Støren kirke) on Midtre Gauldalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1817.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Størenin kirkko Wikimedia Commonsissa
Nykirke (Horten)

| Nykirke |
| --- | --- |
 Nykirken kirkko
 Nykirke
 Koordinaatit: 59°25′31″N, 10°22′45″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Vestfold
Kunta:  Horten
Pinta-ala:  
 – Maa:  0,6 km²
Väkiluku (2023):  733
 – Väestötiheys:  1 221,7 as./km²
Nykirke on taajama Hortenin kunnassa Vestfoldin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 0,6 neliökilometriä ja asukasluku 733 vuonna 2023.
Fast & Furious: Autoagentit

| Fast & Furious: Autoagentit> Fast & Furious Spy Racers |
| --- | --- |
Kestoaika:  23–24 minuuttia
Perustuu:  Gary Scott Thompsonin elokuvasarjaan Hurjapäät
Pääosissa:   Tyler Posey  Charlet Chung  Jorge Diaz  Camille Ramsey  Luke Youngblood  Renée Elise Goldsberry 
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Netflix
Esitetty:  26. joulukuuta – 17. joulukuuta 2021
Tuotantokausia:  6
Jaksoja:  52
Tuotanto
Säveltäjä(t):   Ryan Lofty  Jay Vincent 
Tuotantoyhtiö(t):   Universal Pictures  DreamWorks Animation Television 
Levittäjä:   NBCUniversal Television Distribution  Netflix 
Aiheesta muualla
IMDb
Fast & Furious: Autoagentit (engl. Fast & Furious Spy Racers) on yhdysvaltalainen tietokoneanimoitu televisiosarja, joka sai ensi-iltansa Netflixissä 26. joulukuuta 2019. Se perustuu Gary Scott Thompsonin Fast & Furious -elokuvasarjaan. Sarjan vastaavat tuottajat ovat Tim Hedrick, Bret Haaland, Vin Diesel, Neal Moritz ja Chris Morgan. Hedrick ja Haaland toimivat myös showrunnereina.
Sarjan kuudes ja viimeinen kausi julkaistiin 17. joulukuuta 2021.
Ääninäyttelijät > Alkuperäiset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tyler Posey  | … |  Tony Toretto   |
|  Charlet Chung  | … |  Margaret "Kaiku" Pearl   |
|  Jorge Diaz  | … |  Cisco Renaldo   |
|  Camille Ramsey  | … |  Layla Gray   |
|  Luke Youngblood  | … |  Frostee Benson   |
|  Renée Elise Goldsberry  | … |  neiti ”Janet” Nowhere   |
|  Manish Dayal  | … |  Shashi Dhar   |
|  Avrielle Corti  | … |  Rafaela Moreno   |
|  India de Beaufort  | … |  DANN   |
Ääninäyttelijät > Alkuperäiset > Toistuvat hahmot ja vierailevat tähdet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jimmy Tatro  | … |  Mitch   |
|  Tru Valentino  | … |  Gary, neiti Nowheren assistentti, Scadan (SH1FT3R-kisaaja)   |
|  Vin Diesel  | … |  Dominic "Dom" Toretto   |
|  Similce Diesel  | … |  Sissy Benson   |
|  Fred Tatasciore  | … |  Sudarikov   |
|  Dave Thomas  | … |  Cleve Kelso   |
|  Lanny Joon  | … |  Matsuo Mori   |
|  Danny Trejo  | … |  Tuco   |
|  Big Show  | … |  Palindrome   |
|  Jason Hightower  | … |  Moray   |
Muita ääninäyttelijöitä ovat Carlos Alazraqui, Eric Bauza, Fred Tatasciore, Grey Griffin ja Kevin Michael Richardson.
Ääninäyttelijät > Suomenkieliset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Henri Piispanen  | … |  Tony Toretto   |
|  Antti Lang  | … |  Frostee   |
|  Otto Piispanen  | … |  Cisco   |
|  Saara Lehtonen  | … |  Kaiku   |
|  Nina Palmgren  | … |  neiti Nowhere   |
|  Tuomas Uusitalo  | … |  Mitch   |
|  Sasu Moilanen  | … |  Dominic "Dom" Toretto   |
|  Jenny Pitkänen  | … |  naisvartija   |
|  Emma Louhivuori  | … |  Layla   |
|  Bruno Lähteenmäki  | … |  Gary   |
Alan Simpson

| Alan Simpson |
| --- | --- |
 Alan Simpson (vasemmalla) ja Dyrol Burleson Tokion olympialaisten 1 500 metrin finaalissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. toukokuuta 1940 Coventry
Kuollut: 2024 (84 vuotta)
Kansalaisuus:  Iso-Britannia
Uran tiedot
Pituus:  178 cm
Laji:  keskimatkojen juoksu
Seura:  Rotherham Harriers & AC
Kilpauran kesto:  1957–1967
Saavutukset
Paras sijoitus maailmanrankingissa:  Maailmantilastossa  1 500 metrillä : 1964: 7. (3.39,1)  1965: 9. (3.40,6)
Ennätykset:  800 m 1.48,9 (1965)   1 000 m 2.22,7 (1963)   1 500 m 3.39,1 (1964)   Maili 3.55,7 (1965)   2 000 m 5.07,9 (1962)   3 000 m 8.07,2 (1967)   2 mailia 8.43,0 (1964)   5 000 m 14.10,2 (1965)
Alan Simpson (22. toukokuuta 1940 Coventry – 2024) oli brittiläinen keskimatkojen juoksija, jonka huippuvuodet olivat 1960-luvulla. Hän oli mukana Tokion olympialaisissa sijoittuen 1 500 metrin juoksussa neljänneksi.
Nousu keskimatkojen huipulle

Alan Simpson nousi kansalliseen kärkijoukkoon vuonna 1957 voittaessaan Sheffieldissä maastojuoksukisan. Hän nousi 1961 kansainvälisesti esille juostessaan Dortmundin kisoissa 1 500 metriä aikaan 3.44,1. Seuraavan vuoden Brittiläisen kansainyhteisön kisoissa Perthissä hän edusti Englantia, mutta karsiutui maililla alkueristä. Kausi oli Simpsonille hankala, koska hän loukkasi jalkansa, mikä pilasi merkittävän osan kaudesta 1962. Vuoden 1963 Maailmankisoissa Helsingissä hän teki oman 1 500 metrin ennätyksensä 3.43,3 voittaessaan matkan.
Huippuvuodet 1964 ja 1965

Vuodesta 1964 tuli hänen menestysvuotensa. Hän juoksi Lontoossa jo kesäkuussa oman ennätyksensä 3.39,1. Simpson valittiin Britannian olympiajoukkueeseen ja pääsi Tokion olympialaisissa loppukilpailuun alku- ja välierien kautta. Hän sijoittui loppukilpailussa neljänneksi Uuden-Seelannin Peter Snellin voittaessa ylivoimaisesti. Kautta 1965 Simpson piti uransa parhaana. Huhtikuussa 1965 hän juoksi Suomessa sisähallissa 5 000 metriä alle 14 minuutin. Alkukesästä hän otti kolmannen Britannian mailin juoksun mestaruuden. Sen jälkeen hän voitti Dublinissa kutsukilpailussa maililla olympiamestari Peter Snellin. Kesän aikana hän paransi 800 metrin ennätystään ja voitti kovan kilpakumppaninsa Witold Baranin Britannian ja Puolan välisessä maaottelussa. Elokuussa 1965 hän teki maililla uuden ennätyksensä, joka oli samalla maansa ennätys 3.55,7, vaikka itse kisan voitti Kenian Kipchoge Keino. Kauden lopussa kova kilpailutahti vei jo veroja, ja hän jäi kauden päättyessä neljänneksi Euroopan cupissa Länsi-Saksan Bodo Tümmlerin, Ranskan Jean Wadoux'n ja Itä-Saksan Jürgen Mayn jäljessä.
Uran viimeiset vuodet ja kisat Suomessa

Vuoden 1966 sisähallin Euroopan mestaruuskisoissa Dortmundissa hän sijoittui 3 000 metrillä neljänneksi Länsi-Saksan Harald Norpothin voittaessa. Elokuussa 1966 käydyissä Brittiläisen kansainyhteisön kisoissa Jamaikan Kingstonissa mailin juoksussa Simpson otti hopeaa Kenian Kipchoge Keinon voittaessa. Kesän EM-kisoissa Budapestissä syyskuussa 1966 Simpson oli neljäs Länsi-Saksan Bodo Tümmlerin voittaessa. Simpson teki tällöin kesän parhaan aikansa 3.43,8. Simpson kilpaili vielä vuonna 1967, mutta oli jo laskusuunnassa.
Alan Simpson voitti urallaan kolme mailin Britannian mestaruutta vuosina 1963, 1964 ja 1965 sekä kahden mailin sisähallimestaruuden vuonna 1966. Hän säilytti 1 500 metrin ajallaan 3.39,1 maansa ennätyksen viiden vuoden ajan ja mailin ennätyksellä 3.55,7 seitsemän vuoden ajan. Suomalaisille Simpson tuli hyvin tutuksi. Suomessa hänen kova kilpakumppaninsa oli Olavi ”Tankki” Salonen. Vuoden 1962 maaottelussa Lontoossa Salonen voitti Simpsonin selvästi maililla. Vuoden 1963 maailmankisoissa Simpson voitti Salosen tiukassa loppusuorataistelussa. Vuoden 1964 Suomi–Iso-Britannia-maaottelu Helsingissä ennen Tokion olympialaisia oli tosi tiukka. Loppusuorataistelun jälkeen Simpson voitti Salosen maalikameraratkaisulla. Lisäksi Simpsonin maanmies John Whetton oli samassa rintamassa sijoittuen kolmanneksi. Huhtikuussa 1965 Suomi ja Englanti kävivät sisäratamaaottelun Tampereen jäähallissa. Siellä Simpson juoksi epävirallisen ME:n 5 000 metrillä ajalla 13.58,4.
Päättäessään uransa vuoden 1967 lopussa Simpson kertoi julkisuudessa maaliskuussa 1968 käyttämistään piristeistä ennen Kingstonin Kansainyhteisön mestaruuskisoja vuonna 1966 todeten, että ”En ole ylpeä, mitä tein. Se oli tyhmintä, mitä ajatella saattaa.” Siihen aikaan doping ei vielä ollut rangaistava teko, joten ilmoituksella ei ollut vaikutusta hänen saavuttamaansa Kingstonin kisojen hopeamitaliin.
Amatööriuran jälkeen hän suunnitteli ammattilaisjuoksijan uraa, joka kuitenkin hyvin nopeasti osoittautui huonoksi ratkaisuksi johtuen juoksusarjan rahoitusongelmista. Hän siirtyikin kotipaikkakuntansa Rotherhamin urheilukeskuksen palvelukseen, jossa hän toimi kaikkiaan 23 vuotta, joista viisi viimeistä vuotta urheilukeskuksen päällikkönä.
Kuva vuoden 1964 Suomi–Iso-Britannia-yleisurheilumaaottelusta heinäkuussa 1964. Tiukassa loppukiritaistelussa oikealta Britannian Alan Simpson (kisan voittaja), keskellä Suomen Olavi ”Tankki” Salonen (kisan kakkonen) ja vasemmalla Britannian John Whetton (kisan kolmas).
Jamalin seisake

Jamalin seisake (lyhenne Jli., ratakm 735,671) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Joensuu–Kontiomäki. Liikennepaikka sijaitsi rakentamishetkellä Pielisjärven kunnassa, vuoden 1972 kuntaliitoksen jälkeen Lieksan kaupungissa.
Jamalin seisakkeesta on säilynyt vain vähän tietoja. Liikennepaikalle rakennettiin Thure Hellströmin suunnittelema laiturirakennus ja se avattiin rataosan perustamisen yhteydessä vuonna 1911. Liikennepaikka muutettiin miehittämättömäksi seisakevaihteeksi vuonna 1957. Tavaraliikenteen päätyttyä vuonna 1969 Jamali jäi seisakkeeksi. Vuonna 1990 henkilöliikenne päättyi monen muun Nurmeksen radan seisakkeen yhteydessä ja sen myötä se myös lakkautettiin liikennepaikkana. Laiturirakennus ja sivuraide on purettu, mutta resiinavaja on vuoden 2009 tietojen mukaan edelleen olemassa ainoana jäänteenä liikennepaikasta.
Disney-prinsessat

Disney-prinsessat on The Walt Disney Companyn tuotesarjakonsepti, joka perustuu fiktiivisiin Disneyn hahmoihin. Konseptin prinsessoja ovat Lumikki (Lumikki ja seitsemän kääpiötä), Tuhkimo (Tuhkimo), Aurora (Prinsessa Ruusunen), Ariel (Pieni merenneito), Belle (Kaunotar ja hirviö), Jasmine (Aladdin), Pocahontas (Pocahontas), Mulan (Mulan), Tiana (Prinsessa ja sammakko), Tähkäpää (Kaksin karkuteillä), Merida (Urhea), Vaiana (Vaiana) sekä Raya (Raya ja viimeinen lohikäärme). Konsepti on julkaissut nukkeja, sing-along -videoita ja useita muita nuorten tyttöjen tuotteita, asusteita sekä sisustusesineitä. Prinsessat esiintyvät kirjoissa ja elokuvissa.
Nykirke (Gjøvik)

| Nykirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 1999.
Sijainti:  Gjøvik, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Hamarin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1872
Suunnittelija:  Jacob Wilhelm Nordan
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  360
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Nykirke ("uusi kirkko") on Gjøvikin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1872.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nykirke (Gjøvik) Wikimedia Commonsissa
Lyydin kieli

| Lyydi |
| --- | --- |

Oma nimi:  lüüdin kiel’, lüüdikiel’
Tiedot
Alue:   Karjalan tasavalta
Puhujia:  300
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  uralilaiset kielet
Kieliryhmä:  suomalais-ugrilaiset kielet suomalais-permiläiset kielet suomalais-volgalaiset kielet itämerensuomalaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  -
ISO 639-2:  fiu (muut suomalais-ugrilaiset kielet)
ISO 639-3:  lud
 Ohje 
Lyydi on suomalais-ugrilaisiin kieliin kuuluva itämerensuomalainen kieli tai karjalan kielen murteisto, joka kuuluu uralilaiseen kielikuntaan. Suomalaisen kielitieteen perinne pitää tavallisesti lyydiä omana kielenään. Kieli on hyvin uhanalainen, ja sitä puhuu vain noin 300 henkeä. Lyydin kielen perinteinen puhuma-alue sijaitsee Karjalan tasavallan itäosassa Petroskoin ympäristössä ja sen eteläpuolella Äänisen rannoilla. Nämä puhujat elävät enimmäkseen Kontupohjan, Prääsän ja Aunuksen piirin kylissä – alueella, jota kutsutaan Lyydinmaaksi.
Lyydiläisten varhaishistoria on jäänyt niukasti tutkituksi. Yleiseksi on muodostunut näkemys siitä, että lyydiläiset ovat muodostuneet keskiaikaisten karjalaisten kohdatessa vepsäläisiä ja samalla sulauttaneet itseensä paikalliset saamelaiset, mikä on viime kädessä luonut omaleimaisen kielen ja kulttuurin.
Kielitieteellinen asema

Lyydi on aikaisemmin luokiteltu karjalan kielen murteeksi – joskus myös omaksi kielekseen, kuten suomalainen tutkimus siihen pääosin suhtautuu. Vuonna 2017 Miikul Pahomov todisti väitöskirjallaan, että lyydi täyttää itsenäisen kielimuodon kriteerit. Huomattavasti aikaisemmin hän oli jo laatinut kielelle aakkoston.
Lyydin puhuma-alue sijaitsee maantieteellisesti aunuksenkarjalan (Lyydinmaalta länteen) ja vepsän (etelään) välissä, joten kielessä on vaikutteita kummastakin kielestä. Toisinaan lyydiä on pidetty jopa karjalan ja vepsän sekamurteistona. Tämän käsityksen mukaan se olisi syntynyt muinaisvepsästä, johon karjalan kieli on vaikuttanut. Lyydiläisalue on kuitenkin arkeologiassa muodostanut omanlaisenaan erottuvan alueen jo tuhansien vuosien ajan. Myös Pahomovin väitöskirja esittää, että lyydi ei ole syntynyt karjalan ja vepsän sekamurteistosta.
Rakenne > Muoto-oppi

Lyydin nominit taipuvat sijamuodoissa, mutta suomen kieleen verrattaessa erona on, että olosijan ja erosijan ero on hävinnyt. Sen korvaa tietyissä tapauksissa mukaan liittyvä postpositioaines.
Rakenne > Muoto-oppi > Sijamuodot

| Sisäpaikallissijat> Nimi | Sisäpaikallissijat> Yksikkö | Sisäpaikallissijat> Merkitys suomeksi | Sisäpaikallissijat>  | Sisäpaikallissijat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| inessiivi | taluuš | 'talossa' |  |  |
| elatiivi | taluuš piä | 'talosta' |  |  |
| illatiivi | taluuhe | 'taloon, vrt. talohon' |  |  |
| Ulkopaikallissijat> Nimi | Ulkopaikallissijat> Yksikkö | Ulkopaikallissijat> Merkitys suomeksi | Ulkopaikallissijat>  | Ulkopaikallissijat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| adessiivi | stolal | 'pöydällä' |  |  |
| ablatiivi | stolal piä | 'pöydältä' |  |  |
| allatiivi | stolale | 'pöydälle' |  |  |
Rakenne > Muoto-oppi > Astevaihtelu

Lyydin kielessä on astevaihtelua, kuten on esimerkiksi suomen ja viron kielissä. Lyydissä ei ole kuitenkaan laadullista (kvalitatiivista) astevaihtelua.
| Esimerkki lyydin astevaihtelusta> Sijamuoto | Esimerkki lyydin astevaihtelusta> Lyydiksi | Esimerkki lyydin astevaihtelusta> Merkitys suomeksi | Esimerkki lyydin astevaihtelusta> Aste | Esimerkki lyydin astevaihtelusta>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| nominatiivi | mecc | 'metsä' | vahva |  |
| genetiivi | mecan | 'metsän' | heikko |  |
| partitiivi | meccad | 'metsää' | vahva |  |
| inessiivi | mecas | 'metsässä' | heikko |  |
| illatiivi | mecas piä | 'metsästä' | heikko |  |
| allatiivi | meccaha | 'metsään, vrt. metsähän' | vahva |  |
Lyydin kielen tutkimuksen ja lyydiläisten historiaa

Pidetään mahdollisena, että lyydiläiset mainitaan ensimmäistä kertaa kirjallisessa lähteessä jo eräässä 900-luvun arabialaisessa tekstissä. Keskiaikaisissa venäläisissä lähteissä lyydiläiset tunnetaan usein nimellä людины / ljudiny, eikä heitä tällöin samaisteta karjalaisiin. Jo huomattavasti aiemmin eräästä Novgorodin kaupunginosasta käytettiin nimeä Людин / Людинов eli Ljudin / Ljudinov. Toisen, melko yleisen tieteellisen tulkinnan mukaan sana lyydi olisi peräisin venäjän sanasta люди (ljudi) ’ihmiset, miehet, palvelusväki’. Lyydin kirjakielen kehittäjä ja lyydin tutkija Miikul Pahomov on esittänyt, että lyydiläisten esi-isiä olisivat sekä myyttiset bjarmit että tšuudit. Huomattavaa on, että myös osa vepsäläisistä on kutsunut itseään lyydiläisiksi.
Vanhin tunnettu lyydinkielinen kirjallinen katkelma on 1600-luvun alkuun ajoitettu käsikirjoitus, jossa on 11 lyydiläistä loitsua. Tekstien kirjoittajina pidetään Jallahden tunnettuja kansanparantajia Grigori Merkuljevia ja Kuzma Feodorovia, mutta tämä tieto on jäänyt vaille täydellistä tieteellistä vahvistusta. Yksittäisiä lyydiläisiä paikan- ja henkilönimiä on myös vanhoissa venäläisistä asiakirjoissa.
Varsinaisesti lyydin kielen tutkimuksen katsotaan alkaneen, kun vuonna 1845 D. E. D. Europaeus tutustui runon- ja sanastonkeruumatkallaan Päljärven ja Prääsän lyydiläisiin. Prääsässä Europaeus tallensi Seppoi Ilmorin starinan, sadun, joka julkaistiin Suomettaressa vuonna 1847. Pertti Virtarannan mukaan se on varhaisin lyydin kielen näyte. 1850-luvulla August Ahlqvist matkusti Karjalaan muun muassa lyydiläisen perinnemusiikin tallentamiseksi. Vieraillessaan Soutjärvellä hän ei kuitenkaan tallentanut lyydiläislauluja, koska niitä ei hänen mukaansa ollut. Laulelmat olivat venäjäksi, ja niiden laulajat eivät ymmärtäneet niiden sisältöä täydellisesti. Tästä huolimatta Ahlqvist totesi, ettei venäläistäminen ollut edennyt Soutjärvellä vielä niin pitkälle kuin pohjoisemmilla alueilla elävillä muilla itämerensuomalaisilla kansoilla, ennen kaikkea karjalaisilla. Hän totesi kirjoitti vuonna 1859: "Lüüdiköillä oma-kielistä laulua ei ole ollut koskaan, ja kielen rakennuskin on senkaltainen, että sitä ei voi eikä ole voitu käyttää runoksi". Tärkeää on tässä kuitenkin tietää, että erityisesti lyydiläisillä ja vepsäläisillä oman kansan ja kielen käsitteet vaihtelevat ristikkäin riippuen siitä, millä kielellä näistä asioista puhutaan. Ahlqvist on siis mahdollisesti erehtynyt. Lyydiläisten perinnemusiikkia on sittemmin 2000-luvulla tallennettu, ja lyydiläismusiikkia esittävä kuoro on esiintynyt Suomessakin 1990-luvulla.
Vuosina 1872–1873 Kielettäressä julkaistiin ensimmäinen tutkielma lyydin murteista, Wepsän pohjoiset etujoukot. Tähänkin tutkimukseen liittyi kielinäytteitä, ja sen laati Arvid Genetz. Hän keräsi tutkielman aineiston vuonna 1871 Pyhäjärveltä, Viitanalta, Munjärveltä ja Sununsuusta. Aluetta tutkittiin myöhemmin lisää, kun vuonna 1909 Juho Kujola teki perusteellisen tutkimusmatkan lyydiläiskyliin. Hänen tutkimuksiaan lyydiläisistä ja lyydin kielestä julkaistiin tuolloin muun muassa Karjalan kirja- sekä Suomen suku -julkaisuissa.
Nykytilanne

Vielä 1900-luvun alussa lyydin kielen puhujamäärä oli noin 10 000–20 000 henkeä, ja sen kaikki sen päämurteet olivat elinvoimaisia. Lyydiläisiä on noin 10 000 ja heistä noin 3 000 käyttää lyydiä jossain määrin. Kattavasti kieltä puhuu noin 300 henkeä.
Lyydi jakautuu kolmeen elävään päämurteeseen, jotka ovat
järvi- eli pohjoislyydi (Kontupohja)
joki- eli keskilyydi (Prääsä)
metsälyydi (Kuujärven murre)
Kuolleita murteita ovat
Sakilan murre (Järventakuinen)
Lohmojan murre (Petroskoi, suomeksi Äänislinna)
Saavan Prääsän murre
Kukin murre on saanut vaikutteita eri suunnalta: pohjoislyydiin on vaikuttanut varsinaiskarjala ja erityisesti sen eteläinen murre, keskilyydiin aunuksenkarjala ja Kuujärven lyydiin vepsä.
Nykytilanne > Toimet lyydin kielen elvyttämiseksi

Toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen lyydiläiset ovat kokeneet painostusta, ja heitä on lähetetty esimerkiksi pakkotyöhön. Tämä on hankaloittanut merkittävästi heidän kulttuurinsa ja kielensä säilymistä Neuvostoliitossa ja Venäjällä. Kuten monilla muillakin itämerensuomalaisilla kansoilla ja kielillä, myös lyydiläisten oman kielen ja kulttuurin asema on muun muassa tästä syystä huono, eikä se ole juurikaan periytynyt nuorille. Tällä hetkellä lyydin kieli ei kuulu Petroskoin yliopiston, opettajakorkeakoulun eikä lyydiläisten perinteisillä asuma-aloilla toimivien peruskoulujen opetusohjelmiin. Lyydiläisten kansanperinteen ja kielen tutkimuksessa oli pitkä tauko Karjalan tutkimuslaitoksissa, mutta 2010-luvulla tutkimus on jälleen käynnistynyt. Lyydin kielellä ei ole saatavilla mitään oppikirjoja. Kieltä ei enää käytetä Karjalan kansallisessa lehdistössä, radiossa eikä televisiossa.