stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aleksanteri Järvenpää
Elämä > Nuoruus

Aleksanteri Järvenpää syntyi Etelä-Pohjanmaalla Isojoen Kodesjärven kylässä. Hänen vanhempansa olivat Hongonjoella syntynyt talollinen Juho Järvenpää (ent. Kantinkoski, 1820-1891) ja Kankaanpäästä kotoisin ollut Greeta Liisa Sakarintytär Nauriskoski (1819-1877). Isän  velkaannnuttua perhe muutti vuonna 1863 Paltaniemelle, jossa Järvenpää päätyi kasvatiksi tätinsä Jemina Andelinin (1825-1911) ja tämän puolison kirkkoherra Antti Andelinin perheeseen. Järvenpää sai yksityisopetusta ja kävi myöhemmin Kajaanissa ala-alkeiskoulua, jonka jälkeen hän teki muun muassa maatöitä ja toimi pyhäkoulunopettajana. Järvenpää aikoi kansakoulunopettajaksi, mutta ei päässyt Jyväskylän seminaariin. Toisten lähteiden mukaan hän olisi joutunut keskeyttämään seminaariopinnot huonon kuulonsa vuoksi. 18-vuotiaana Järvenpää aloitti Jyväskylässä Weilin+Göösin kirjakaupan juoksupoikana, josta hän siirtyi pian kirjansitomon puolelle viivoittajaksi. Järvenpää toimi myös Keski-Suomi- ja Päijänne-lehtien avustajana. Fennomanian ohella hän kiinnostui työväenaatteesta lukiessaan Agathon Meurmanin ja Tapani Kärkösen selostuksia saksalaisesta työväenliikkeestä. Järvenpää ryhtyi pohtimaan asian edistämistä Suomessa, mutta ei saanut ajatuksilleen vastakaikua herraskaiselta Meurmanilta. Vuonna 1883 Weilin+Göös muutti Helsinkiin, jossa Järvenpää työskenteli viivausosaston työnjohtajana ja myöhemmin varastopäällikönä.
Elämä > Työväenliikkeeseen

Helsingissä Järvenpää tutustui henkiseksi oppi-isäkseen kutsumaansa Viktor Julius von Wrightiin ja lähti mukaan tämän perustamaan wrightiläiseen työväenliikkeeseen. Hän liittyi Helsingin työväenyhdistykseen heti sen perustamisvuonna 1884 ja oli Helsingin Kirjatyöntekijäin Yhdistyksen jäsen. Järvenpää kirjoitti työväenasioista suomenmielisiin Uuteen Suomettareen ja Päivälehteen. Hän oli myös Helsingin Suomalaisen Sivistysseuran, Kansanvalistusseuran ja Suomalaisen kansakoulun ystävien jäsen.
1880-luvun lopussa Järvenpää esitti HTY:n julkaiseman Arbetaren–Työmies-lehden palstoilla radikaaleja näkemyksiään vaatien muun muassa porvarijohtoisen yhdistyksen ottamista työläisten haltuun. Seuraavan vuosikymmenen alussa hän oli kirjansitoja Vilho Virran ohella HTY:n radikaalin opposition toinen johtohahmo. Syyskuussa 1893 Järvenpää osallistui Helsingissä pidettyyn valtakunnalliseen työväenyhdistysten edustajakokoukseen. Järvenpää ja turkulainen N. R. af Ursin toivat esille jyrkkiä kantojaan muun muassa työaikakysymyksessä, jossa suuri osa edustajista piti 10-tuntisen työpäivän tavoittelua turhanpäiväisenä haihatteluna. Hän oli kokouksessa perustetun Suomen työväen valtuuskunnan jäsen koko sen toiminnan ajan vuoteen 1899. Valtuuskunnan jäsenenä Järvenpää osallistui muun muassa eri puolilla maata syntyneiden työtaistelujen sovitteluun. Kesällä 1894 Järvenpää ja Virta julkaisivat HTY:n opposition näkemyksiä sisältänyttä monistettua lehteä, jonka seuraajaksi syntyi pian oikea sanomalehti. Järvenpää toimi talvella 1895 ilmestymisensä aloittaneen Työmiehen avustajana kuolemaansa saakka. Sosialistisen aatteen levitessä hän kirjoitti erilaisia kertomuksia ja pakinoita myös muihin työväenlehtiin, kuten Kansan Lehteen, Länsisuomen Työmieheen, Kurikkaan ja Työmiehen Illanviettoon. Järvenpää käytti muun muassa nimimerkkejä ”A. J. Moukari”, ”Kolistaja” ja ”Wihwilä”.lähde?
Elämä > Sosialidemokraattisessa puolueessa

Opposition kasvaessa HTY:ssä asetettiin erityinen sosialismia pohtiva komitea, johon kuuluivat Järvenpää, Virta ja Eetu Salin. Virallisissa kokouksissa Järvenpää kuitenkin edusti sovittelevaa linjaa ja pyrki ottamaan huomioon myös porvarien näkemyksiä. Heinäkuussa 1899 Järvenpää osallistui HTY:n edustajana Turussa pidettyyn Suomen Työväenpuolueen (myöh. SDP) perustavaan kokoukseen. Suurlakon jälkeen puolueessa käytiin kamppailua niin sanotussa menettelytapakysymyksessä. Revisionistista linjaa edustivat erityisesti Järvenpää, N. R. af Ursin ja Taavi Tainio, jotka saivat vastaansa siltasaarelaisiksi kutsuttuja nuoremman polven sosialidemokraatteja. Nämä kannattivat tinkimätöntä luokkataistelulinjaa, kun taas revisionistit olivat valmiita parlamentaristiseen yhteistyöhön porvarien kanssa. Vuoden 1906 puoluekokouksen johtajavalinnoissa tehtiin kompromissi, kun puheenjohtajaksi äänestettiin radikaali Edvard Valpas ja Järvenpäästä tehtiin varapuheenjohtaja. Hän jätti tehtävänsä keväällä 1909 sosialidemokraatteja ravistelleen sisäisen kriisin yhteydessä, jolloin koko puoluetoimikunta erosi muutaman viikon kuluessa.
Järvenpää oli HTY:n johtokunnan jäsen yli 20 vuoden ajan. Lisäksi hän kuului muun muassa Työväen Sanomalehti Oy:n, Helsingin Työväen Säästöpankin ja Kansan Näyttämön johtokuntiin. Järvenpää toimi myös pitkään Weilin & Göösin sairas- ja eläkekassan rahastonhoitaja. Järvenpää kuoli kolme viikkoa aikaisemmin saamansa sairaskohtauksen seurauksena Mehiläisen sairaalassa kesäkuussa 1916. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaahan.
Muuta

Järvenpää kuului niiden 10 kirjapainotyöntekijän ryhmään joka kustansi vuonna 1889 Minna Canthin novellit Lain mukaan ja Kauppa-Lopo yhteisniteenä nimellä Kansan ääniä. Hän oli kirjeenvaihdossa tästä asiasta Canthin kanssa ja on myös otaksuttu että Järvenpää kävi muutakin kirjeenvaihtoa Minna Canthin kanssa käyttäen nimimerkkiä Mystico. Toisaalta on myös esitetty että nimimerkki Mystico olisi ollut kuopiolainen sanomalehtimies ja näyttelijä Kaarlo Frisk (1860–1921).
Perhe

Aleksanteri Järvenpään ensimmäinen puoliso oli jyväskyläläinen Hilda Sofia Masalin (1856-1927), jonka kanssa hän oli naimisissa 1879–1897. Avioeron jälkeen Järvenpää avioitui vuonna 1900 Hilda Henrika Åkerblomin (1876-1962) kanssa.
Teokset

Viidessätoista minuutissa : kertomuksia.  (nimimerkillä Wihwilä)  tuntematon, 1882.
István Bibó

István Bibó vuonna 1935
István Bibó (7. elokuuta 1911 Szeged, Unkari – 10. toukokuuta 1979 Budapest, Unkari) oli unkarilainen poliitikko, sosiologi ja lakimies.
Unkarin kansannousun aikana hän toimi ministerinä Imre Nagyn johtamassa Unkarin kansallisessa hallituksessa. Hän oli lopulta viimeinen ministeri virassaan, kun neuvostojoukot palasivat Budapestiin ja kaatoivat Nagyn hallituksen. Elinkautisen vankeusrangaistuksen hän sai vuonna 1958, mutta sai armahduksen vuonna 1963. Hän kuoli vuonna 1979.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta István Bibó Wikimedia Commonsissa
Halmesvirta, Anssi: Vapauden kapea polku: István Bibón julkinen moralismi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Trapezus

Trapezus (m.kreik. Τραπεζοῦς, Trapezūs tai Trapezous; lat. Trapezus) voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin kaupunkeihin:
Trapezus, kaupunki Arkadiassa Kreikassa
Trapezus, kaupunki Pontoksessa Vähässä-Aasiassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Trapezus”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Leonidas Rhodoslainen

Leonidas Rhodoslainen (m.kreik. Λεωνίδας ὁ Ῥόδιος, Leōnidas ho Rhodios, syntynyt 188 eaa.) oli antiikin kreikkalainen juoksija. Vuoden 164 eaa. Olympian kisoissa Leonidas voitti stadionjuoksun, diauloksen eli kahden stadionin juoksun sekä hoplitodromoksen eli hopliittijuoksun. Hän toisti voittonsa myös kolmissa myöhemmissä kisoissa eli vuosina 160 eaa., 156 eaa. ja vielä vuonna 152 eaa., jolloin Leonidas oli 36-vuotias. Leonidas päätti uransa saavutettuaan 12 Olympian kisavoittoa, joka on eniten kisojen historiassa.
Harmaaraitahaukka

| Harmaaraitahaukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Alaheimo::  Buteoninae
Suku::  Hiirihaukat Buteo
Laji::  nitidus
Kaksiosainen nimi
 Buteo nitidus  (Latham, 1790) 
Synonyymit
 Asturina nitida (aiempi nimi) 

Katso myös
   Harmaaraitahaukka Wikispeciesissä   Harmaaraitahaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harmaaraitahaukka (Buteo nitidus) on haukkojen heimon Buteo-sukuun kuuluva lintu. Aiemmin se liitettiin sukuun Asturina sen ainoana lajina. Sitä tavataan Amerikan mantereella Argentiinassa, Belizessa, Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, El Salvadorissa, Ranskan Guianassa, Guatemalassa, Guyanassa, Hondurasissa, Meksikossa, Nicaraguassa, Panamassa, Paraguayssa, Perussa, Surinamessa, Trinidad ja Tobagossa, Yhdysvalloissa ja Venezuelassa.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat kuivat ja kosteat metsät sekä savannit, satunnaisesti jopa 1300 metrin korkeudessa.
Ne ovat muuttolintuja Yhdysvaltojen eteläosissa, jonne ne saapuvat pesimään ja muuttavat talvikaudeksi etelämmäksi.
Ulkonäkö

Harmaaraitahaukka on keskikokoinen metsissä elävä lintu. Sen siivet ovat lyhyemmät ja pyrstö pitempi kuin yleensä muilla saman suvun linnuilla. Aikuisen linnun selkä on siniharmaa, ohutjuovainen, ja alapuolelta se on valkoinen. Pyrstö on musta, ja siinä on kaksi kolme raitaa, perä on valkoinen. Nuoren linnun selkä on tummanruskea, ja alapuoli on kellanruskearaitainen, pyrstö ruskeanharmaa, ja siinä on 5-9 kapeaa mustaa juovaa. Silmäjuova on tummanruskea. Sekä aikuisella, että nuorella linnulla on nokka harmaa tai musta, iiris ruskea ja vahanahka ja koivet keltaiset. Koiraat ovat naaraita pienempiä.
Nimi

Asturina nitida ja Asturina plagiata (Sibley and Monroe 1990, 1993) yhdistetty nitidukseksi AOU:n (1998) mukaan ja siirretty sukuun Buteo AOU:n (2006) mukaan. Nimi Buteo nitidus noudattaa Davidin ja Gosselinin ratkaisua (2002a).
Aleksi Mäntykivi

| Aleksi Mäntykivi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1994 (ikä 30)
Kansalaisuus:   Suomi
Vapaaottelija
Aktiivisena:  2011–
Pituus:  175 cm
Paino:  77 kg
Painoluokka:  välisarja
Kätisyys:  oikea
Taistelutyyli:  muaythai, vapaaottelu
Seura:  Loop Martial Arts
Tilastot
Ottelut:  18
Voitot:  12
– tyrmäyksellä:  6
– luovutuksella:  3
– päätöksellä:  3
Tappiot:  6
– tyrmäyksellä:  1
– luovutuksella:  3
– päätöksellä:  2
Aleksi Mäntykivi (s. 22. huhtikuuta 1994) on suomalainen ammattivapaaottelija, joka ottelee brittiläisessä Cage Warriors -ammattivapaaotteluorganisaatiossa.
Mäntykivi harjoittelee helsinkiläisellä Loop Martial Arts -kamppailusalilla, jossa hän myös valmentaa vapaaottelua. Salin omistaja on brasilialaisen jujutsun musta vyö Antti Mannila, joka toimii Mäntykiven mattopainivalmentajana. Pitkän linjan vapaaotteluvalmentaja ja thainyrkkeilijä Jaakko Dahlbacka toimii Mäntykiven pystyottelu- ja päävalmentajana. Mäntykivi on harjoitellut myös floridalaisella American Top Teamin huippusalilla.
Uransa alkuaikoina Mäntykivi harjoitteli Lappeenrantalaisella Team East Front -kamppailusalilla.
Ammattivapaaottelu-ura

Mäntykivi aloitti ammattivapaaottelu-uransa vuonna 2012 kevytsarjalaisena.
Ammattivapaaottelu-ura > Ammattiuran alku

Ammattilaisdebyyttinsä hän teki 1. syyskuuta 2012 Carelia Fight 8 -tapahtumassa helsinkiläistä Jani Salmea vastaa. Mäntykivi voitti ottelun  hajaäänin.
Uransa toisessa ammatilaisottelussa Mäntykivi kohtasi ranskalaisen Pierre Berillonin, Shooto Chicago Collision 10 -tapahtumassa. Berillon haki toistuvasti käsilukkoa, onnistuen tässä ottelun toisessa erässä neljännellä yrittämällä. Mäntykivi taputti ajassa 2:53 ja kärsi ammattiuransa ensimmäisen tappion.
Kolmannessa ammattilaisottelussaan 27. huhtikuuta 2013 Lappeenranta Fight Night 8 -tapahtumassa Mäntykivi päihitti venäläisen Vladimir Nikitinin takakuristuksella toisessa erässä.
11. toukokuuta 2013 Mäntykivi otteli Vantaan Energia Areenalla suomalaisen Cage MMA Finland -ammattivapaaotteluorganisaation tapahtumassa. Cage 22 -tapahtumassa Mäntykivi kohtasi turkulaisen Kennet Mattsonnin. Ottelu päättyi ensimmäisessä erässä. Mäntykivi sai lyötyä kovia iskuja ja tyrmäys oli lähellä. Ottelu kulkeutui kuitenkin mattoon, jossa Mattsonn haki lopetuksen triangelikuristuksella.
Mäntykivi otteli 7. syyskuuta 2013 Carelia Fight 9 -tapahtumassa ruotsalaista Ali Amezianea vastaa. Mäntykivi voitti ottelun kaikin tuomariäänin.
19. lokakuuta 2013. Mäntykivi koki uransa kolmannen tappion. Venäläinen Anton Telepnev otti Mäntykivestä lopetuksen käsilukolla Lappeenranta Fight Night 9 -tapahtumassa.
Vuodet 2014 ja 2015 Mäntykivi otteli voitokkaasti Lappeenranta Fight Night ja Carelia Fight -promoottoreiden tapahtumissa. Viidestä voitetusta ottelusta vain yksi kesti pistetuomioon asti.
Ammattilaisottelut

| Tulos | Tilasto | Vastustaja | Tyyli | Tapahtuma | Päivämäärä | Erä | Aika | Paikka | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tappio | 13–6 |  Mason Jones | Päätös (yksimielinen) | Cage Warriors 108 | 12. lokakuuta 2019 | 3 | 5:00 |   Cardiff |  |
| Voitto | 13–5 | Kaynan Kruschewsky | KO/TKO | Cage 47 | 27. huhtikuuta 2019 | 1 | 2:55 |  Kulttuuritalo, Helsinki |  |
| Voitto | 12–5 |  Guilherme Cadena | KO/TKO | Cage 46 | 16. helmikuuta 2019 | 2 | 0:55 |  Kulttuuritalo, Helsinki |  |
| Tappio | 11–5 |  Jack Grant | KO/TKO | Cage Warriors 96 | 1. syyskuuta 2018 | 1 | 4:03 |  Echo Areena, Liverpool |  |
| Voitto | 11–4 |  Bashir Gagiev | Luovutus (giljotiinikuristus) | M1 Challenge 86 | 24. marraskuuta 2017 | 2 | 01:06 |  Nazran |  |
| Voitto | 10–4 |  Søren Bak | KO/TKO | EuroFC 01: Espoo | 1. lokakuuta 2016 | 1 | 01:22 |  Barona Areena, Espoo |  |
| Tappio | 9–4 |  Zurab Betergaraev | Päätös (yksimielinen) | WFCA 16: Grand Prix Akhmat 2016 | 12. maaliskuuta 2016 | 3 | 5:00 |  Grozny |  |
| Voitto | 9–3 |  Gregor Weibel | Päätös (Yksimielinen) | Lappeenranta Fight Night 14 | 19. syyskuuta 2015 | 3 | 05:00 |  Lappeenranta |  |
| Voitto | 8–3 |  Lajos Etelaky | KO/TKO | Lappeenranta Fight Night 13 | 19. syyskuuta 2015 | 3 | 00:49 |  Lappeenranta |  |
| Voitto | 7–3 |  Vladimir Fedin | KO/TKO | Carelia Fight 11 | 5. syyskuuta 2015 | 1 | 00:40 |  Imatra |  |
| Voitto | 6–3 |  Andrei Chabrov | Luovutus (takakuristus) | Lappeenranta Fight Night 12 | 25. huhtikuuta 2015 | 2 | 4:03 |  Lappeenranta |  |
| Voitto | 5–3 |  Paul Attwood | Vetäytyminen | Lappeenranta Fight Night 10 | 17. toukokuuta 2014 | 2 | 5:00 |  Lappeenranta |  |
| Tappio | 4–3 |  Anton Telepnev | Luovutus (käsilukko) | Lappeenranta Fight Night 9 | 19. lokakuuta 2013 | 3 |  |  Lappeenranta |  |
| Voitto | 4–2 |  Ali Ameziane | Päätös (Yksimielinen) | Carelia Fight 9 | 7. syyskuuta 2013 | 3 | 5:00 |  Imatra |  |
| Tappio | 3–2 |  Kennett Mattsson | Luovutus (triangeli-kuristus) | Cage 22 | 11. toukokuuta 2013 | 1 | 2:32 |  Energia Areena, Vantaa |  |
| Voitto | 3–1 |  Vladimir Nikitin | Luovutus (takakuristus) | Lappeenranta Fight Night 8 | 27. huhtikuuta 2013 | 2 | 1:29 |  Lappeenranta |  |
| Tappio | 2–1 |  Pierre Berillon | Luovutus (käsilukko) | Shooto Chicago Collision 10 | 27. lokakuuta 2012 | 2 | 2:53 |  Lahti |  |
| Voitto | 2–0 |  Jani Salmi | Päätös (Hajaäänituomio) | Carelia Fight 8 | 1. syyskuuta 2012 | 2 | 5:00 |  Imatra |  |
| Voitto | 1-0 | Olli Santalahti | Päätös (Yksimielinen) | Lappeenranta Fight Night 7 | 14. huhtikuuta 2012 | 3 | 5:00 |  Lappeenranta |  |
Andrei Tšikatilo

| Andrei Tšikatilo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. lokakuuta 1936 Jablutšne, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto
Kuollut: 14. helmikuuta 1994 (57 vuotta) Novotšerkassk, Venäjä (teloitettu)
Kansalaisuus:  Neuvostoliitto
Muut tiedot
Rikokset:  murha, pakottaminen seksuaaliseen tekoon, seksuaalinen hyväksikäyttö
Uhrit:  53
Vangittu:  20. marraskuuta 1990
Rangaistus:  kuolema (15. lokakuuta 1992)
Ammattikoulu no. 33 Šahtyssa, jossa Tšikatilo työskenteli ensimmäisen murhansa aikana.
Andrei Romanovitš Tšikatilo (ven. Андрей Романович Чикатило, ukr. Андрій Романович Чикатило, Andri Romanovytš Tšykatylo; 16. lokakuuta 1936 Jablutšne, Neuvostoliitto – 14. helmikuuta 1994 Novotšerkassk, Venäjä) oli neuvostoliittolainen sarjamurhaaja, kannibaali, nekrofiili ja pedofiili. Oikeudenkäynnissä Tšikatilo tunnusti murhanneensa kaikkiaan 56 naista ja lasta vuosina 1978–1990. Todellisuudessa hän saattoi surmata huomattavasti enemmän ihmisiä.
Tšikatilo raiskasi tyttöjä, poikia ja aikuisia naisia.
Viestintävälineet ovat nimenneet Tšikatilon ”Punaiseksi viiltäjäksi”, ”Rostovin viiltäjäksi” ja ”Rostovin teurastajaksi”.
Lapsuus > Syntymä ja lapsuus

Tšikatilo syntyi Jablutšnen kylässä, Neuvostoliittoon kuuluneessa Ukrainassa vuonna 1936. Hänen vanhempansa olivat Anna ja Roman Tšikatilo. Hänellä oli syntyessään vesipää, mikä aiheutti hänelle myöhemmin virtsanpidätyskyvyttömyyttä ja erektiokyvyttömyyttä.
Tarinan mukaan Tšikatilon äiti olisi pelotellut poikaansa usein kauhutarinoilla siitä, kuinka tämän isoveli Stepan oli siepattu, surmattu ja syöty. Tšikatilon pelottelua ei ole voitu todistaa oikeaksi, eikä edes varmuudella tiedetä hänellä olleen veljeä. Neuvostoliitto oli tuolloin aloittanut teollistamisohjelmansa, ja valtiota hallinneen puoleen pääsihteerin, Josif Stalinin suunnittelema maatilojen pakko-ottaminen yhteiskunnalle oli vähän aikaa sitten aiheuttanut laajan nälänhädän. Ihmiset joutuivat Ukrainassa syömään ruumiita, ja tiedetyistä tapauksista kehittyi eräänlaisia kansantaruja.
Toisen maailmansodan aikana Tšikatilo todisti useita tuhoisia ja verisiä saksalaisten pommituksia. Hän kuvitteli, kuinka saksalaisia sotavankeja vietiin metsään ja teloitettiin. Neuvostoliittolaisilla lapsilla oli useinkin tuollaisia fantasioita sota-aikaan.
Lapsuus > Sisaren syntymä

Tšikatilon isän ollessa sodassa perheeseen syntyi tyttölapsi. Tšikatilon nuorempi sisar sai alkunsa todennäköisesti saksalaisen sotilaan raiskattua Tšikatilon äidin, ja koska perheellä oli ainoastaan pieni mökki, yksi huone ja yksi vuode, nuori Andrei mahdollisesti näki äitinsä raiskauksen, mikä on saattanut traumatisoida häntä. Lapsi on myös saattanut syntyä irtosuhteesta.
Äiti kohteli poikaansa kaltoin. Tšikatilo joutui nukkumaan samassa vuoteessa äitinsä kanssa ja vesipään aiheuttamien virtsanpidätysongelmien takia hän kasteli vuoteensa jatkuvasti. Vuoteenkastelun vuoksi äiti nöyryytti poikaa, pilkkasi tämän miehisyyttä ja pieksi häntä usein ankarasti ja väkivaltaisesti.
Lapsuus > Seksuaalisuus

Tšikatilon varhaisnuoruuden ensimmäinen ja ainoa seksuaalinen kokemus tapahtui 15-vuotiaana 1950-luvun alkupuolella. Hän hyökkäsi nuoren tytön kimppuun, kaatoi tämän maahan ja sai siemensyöksyn, kun tyttö yritti kamppailla itseään vapaaksi. Tšikatilon mielessä saattoi syntyä elinikäinen assosiaatio seksin ja aggression välille. Hän ei koskaan kyennyt normaaliin sukupuoliseen kanssakäymiseen.
Tšikatilo yritti myös normaalia ihmissuhdetta ihastuttuaan erääseen paikalliseen tyttöön asepalveluksen jälkeen, mutta joutui pahasti nöyryytetyksi, kun tyttö huomasi Tšikatilon kyvyttömyyden. Tyttö kertoi Tšikatilon salaisuuden ystävilleen. Pian Tšikatilon impotenssista tiesivät kaikki kyläläiset, ja hän itse ensimmäistä kertaa elämässään tajusi, ettei koskaan pystyisi normaaliin seksuaaliseen kanssakäymiseen.
Tšikatilo tunsi suurta häpeää ja kostonhimoa ja alkoi kuvitella, kuinka tappaisi tytön ja paloittelisi ruumiin. Kyseisen tapauksen jälkeen Tšikatilon seksuaalisadistinen persoonallisuushäiriö alkoi vaivata hänen arkielämäänsä. Hän kuitenkin syyllistyi ensimmäiseen murhaansa vasta vuonna 1978.
Aikuisikä ja avioliitto

Tšikatilo avioitui vuonna 1963 sisarensa ystävättären Fainan, 24-vuotiaan hiilikaivosmiehen tyttären, kanssa. Tšikatilo asui tuolloin sisarensa kanssa, joka joutui seuraamaan, kuinka veli ei onnistunut löytämään itselleen tyttöystävää. Niinpä hän järjesti säälistä veljensä yhteen Fainan kanssa.
Pariskunnalla ei ollut paljonkaan sukupuolielämää miehen impotenssin takia, mutta lukuisten yritysten jälkeen he saivat kuitenkin kaksi lasta: tyttären Ljudmilan (s. 1965) ja pojan Jurin (s. 1966). Tšikatilo siitti lapsensa masturboimalla vaimonsa sukuelinten päälle ja työntämällä sormin siemennestettä vaimonsa emättimeen.
Työ, koulutus ja ura

Tšikatilo menestyi peruskoulussa hyvin ja pyrki Moskovan valtionyliopistoon opiskelemaan oikeustiedettä, mutta hän ei selvinnyt pääsykokeesta. Sen jälkeen hän hakeutui paikalliseen ammattikouluun ja alkoi opiskella marxismi-leninismiä, Venäjän kirjallisuutta ja konetekniikkaa.
Asepalveluksen jälkeen vuonna 1960 Tšikatilo muutti Rodjonovo-Nesvetajevskiin. Suoritettuaan tutkinnon teknisessä ammattikoulussa hän aloitti työn puhelinasentajana. Vapaa-ajalla hän jatkoi kirjallisuuden opintojaan. Tšikatilo halusi uskoa itseensä ja kompensoi impotenssiaan ahkeralla opiskelulla ja ”nerouden” tavoittelulla.
Vuonna 1970 Tšikatilo lopetti työn puhelinteknikkona. Seuraavana vuonna hän suoritti loppuun Venäjän kirjallisuuden tutkinnon kirjekurssina. Koska Tšikatilolla oli jo suoritettuina laki- ja kirjallisuusopintoja, hänet katsottiin riittävän päteväksi toimimaan opettajana.
Tšikatilo epäonnistui opettajana; hän ei saanut lapsia kuriin, koululaiset pilkkasivat häntä ja polttivat tupakkaa luokassa Tšikatilon kasvojen edessä. Lapset usein nimittelivät häntä ”hanheksi”, joka voi venäjäksi olla myös synonyymi idiootille.
Työ, koulutus ja ura > Seksuaalinen turhautuminen

1970-luvun alkupuolella Tšikatilon seksuaalinen turhautuminen alkoi käydä sietämättömäksi. Hänen vihansa kasvoi kävelyillä kaduilla tai puistoissa, joissa näki nuoria rakastavaisia – nämä saivat Tšikatilon raivon valtaan. Häntä suututti ajatus, että kuka tahansa vähä-älyinenkin voisi harrastaa seksiä, mutta Tšikatilo, korkeasti koulutettu ja oppinut mies, ei pystynyt normaaliin sukupuoliseen kanssakäymiseen.
Lopulta Tšikatilo alkoi ahdistella koululuokkansa lapsia, sekä poikia että tyttöjä. Tämän tultua ilmi Tšikatilo erotettiin; koulun johto ei tehnyt rikosilmoitusta, vaan vaikeni asiasta. Tuon ajan Neuvostoliitossa lasten seksuaalisen hyväksikäytön paljastuminen oli häpeällistä ja kiusallista monille tahoille. Hän onnistui kuitenkin pitämään työpaikkansa jopa kymmenen vuoden ajan. Koska hänet erotettiin kaikessa hiljaisuudessa, uudessa työpaikassaan ei tiedetty hänen menneisyydestään.
Työ, koulutus ja ura > Muutto Šahtyyn

Tšikatilo muutti perheineen läheiseen Šahtyyn, josta sai uudestaan töitä opettajana ammattikoulusta numero 33. Siellä hän jatkoi koululaisten hyväksikäyttöä.
Tšikatilo toimi opettajana vuoteen 1981 asti, jolloin uudet hyväksikäyttötapaukset selvisivät ja hän menetti opettajanvirkansa lopullisesti. Tšikatilo sai sittemmin työtä konttoristina ja paikallisen tehtaan kiertävänä tuote-esittelijänä. Tuote-esittelijän työhön kuului pitkiä, monipäiväisiä matkoja ympäri Neuvostoliittoa julkisissa kulkuvälineissä.