stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
MLS Cup
Arvokkain pelaaja

| Vuosi | Pelaaja | Pelipaikka | Joukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 |  Marco Etcheverry | keskikenttä | D.C. United |
| 1997 |  Jaime Moreno | hyökkääjä | D.C. United |
| 1998 |  Piotr Nowak | keskikenttä | Chicago Fire |
| 1999 |  Ben Olsen | keskikenttä | D.C. United |
| 2000 |  Tony Meola | maalivahti | Kansas City Wizards |
| 2001 |  Dwayne De Rosario | hyökkääjä | San Jose Earthquakes |
| 2002 |  Carlos Ruiz | hyökkääjä | Los Angeles Galaxy |
| 2003 |  Landon Donovan | hyökkääjä | San Jose Earthquakes |
| 2004 |  Alecko Eskandarian | hyökkääjä | D.C. United |
| 2005 |  Guillermo Ramírez | keskikenttä | Los Angeles Galaxy |
| 2006 |  Brian Ching | hyökkääjä | Houston Dynamo |
| 2007 |  Dwayne De Rosario | keskikenttä | Houston Dynamo |
| 2008 |  Guillermo Barros Schelotto | keskikenttä | Columbus Crew |
| 2009 |  Nick Rimando | maalivahti | Real Salt Lake |
| 2010 |  Conor Casey | hyökkääjä | Colorado Rapids |
| 2011 |  Landon Donovan | hyökkääjä | Los Angeles Galaxy |
| 2012 |  Omar Gonzalez | puolustaja | Los Angeles Galaxy |
| 2013 |  Aurélien Collin | puolustaja | Sporting Kansas City |
| 2014 |  Robbie Keane |  hyökkääjä | Los Angeles Galaxy |
| 2015 |  Diego Valeri |  keskikenttä | Portland Timbers |
| 2016 |  Stefan Frei |  maalivahti | Seattle Sounders FC |
| 2017 |  Jozy Altidore |  hyökkääjä | Toronto FC |
| 2018 |  Josef Martínez |  hyökkääjä | Atlanta United FC |
| 2019 |  Víctor Rodríguez |  keskikenttä | Seattle Sounders FC |
| 2020 |  Lucas Zelarayán |  keskikenttä | Columbus Crew |
| 2021 |  Sean Johnson |  maalivahti | New York City FC |
| 2022 |  John McCarthy |  maalivahti | Los Angeles FC |
Aiheesta muualla

MLS Cup Major League Soccerin sivustolla[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Kanadalainen Dwayne De Rosario on valittu kahdesti MLS Cupin arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Hiesumoreeni

Hiesumoreeni on hienon maalajiryhmän maalaji. Hiesun raekoko vaihtelee 0,0002 mm:stä 0,002 mm:iin. Hiekanjyväsiä ei voi erottaa silmällä ja märkänä valavana ja kuivana hieno hietamoreeni kokkaroituu. Sormien välissä puristeltuna siitä voi pyöritellä 2 mm – 6 mm paksua hiekkapötköä.
Vapaudenpatsas (Rauma)

Vapaudenpatsas (Rauman vapaudenpatsas, Vapaussodan muistomerkki) on  kuvanveistäjä Arvi Tynyksen vuonna 1937 tekemä valkoisten muistomerkki Raumalla Tarvosaarenpuistossa. Patsas on alun perin suojeluskuntataloksi neljä vuotta aiemmin rakennetun Raumanlinnan vierellä.
Kivipaaden päällä on vapautta symboloiva latinalaispurjein varustettu laiva.
Eteläfasadissa on Rauman vaakuna ja teksti:
Muistomerkin pohjoissivulla on vuosiluku 1918 ja 17 raumalaisen valkoisten puolella taistelleen nimet.
Länsisivussa on reliefi polvistuvasta itkevästä naisesta, ja itäfasadissa on kuvattuna miekka ja kypärä.
Tämän kivenhakkaaja Kaarlo Reunasen Vehmaan graniitista hakkaaman monumentin lahjoittivat 16.5.1937 Rauman kaupungille Aina ja John Nurminen.
Färsaarten maantiede

| Färsaarten maantiede |
| --- | --- |
 kartta
Maanosa:  Eurooppa
Koordinaatit:  62°0′42″N, 6°46′3″W
Tilastot
Pinta-ala:  1 396 km²
Rantaviiva:  1 117 km
Ennätykset
Korkein kohta:  Slættaratindur, 800 m
Matalin kohta:  Atlantin rannikko, 0 m
Ilmasto
Ilmasto:  subarktinen meri-ilmasto
Luonnonvarat
Luonnonvarat:  kala, vesivoima, mahdollisesti öljy ja maakaasu
Färsaarten maantiede on pinnanmuodoiltaan melko rikkonaista. Saariston pinta-ala on 1 396 neliökilometriä, ja siihen kuuluu 18 pääsaarta. Maisemaa hallitsevat kaakosta luoteeseen suuntautuneet harjanteet, joita halkovat samansuuntaiset vuonot, lahdet ja salmet. Färsaaret muodostuivat noin 55 miljoonaa vuotta sitten vulkaanisen toiminnan seurauksena. Mannerliikunnot ovat kuitenkin kuljettaneet Färsaaret pois vulkaanisesti aktiiviselta alueelta. Färsaarten maisemaan vaikutti viimeisin jääkausi, joka muovasi vuonot, salmet ja lahdet samansuuntaisiksi.
Färsaarilla vallitsee subarktinen meri-ilmasto. Golfvirta lämmittää saarten ilmastoa, mutta toisaalta saaret ovat niin kaukana mantereesta, ettei sinne pääse lämpimiä ilmavirtauksia. Talvet ovatkin leutoja ja kesät viileitä. Lisäksi sateita tulee ympäri vuoden.
Färsaarilta puuttuvat lähes täysin puut ja pensaat. Kukkivia kasveja näkee erityisesti kaupunkien ja kylien läheisyydessä, sillä lampaat eivät pääse kesäisin niille alueille. Lampaiden ja muiden kotieläimien lisäksi Färsaarten maanisäkäslajisto on suppea. Merissä elää sen sijaan useita valas- ja hyljelajeja. Merilintuja on runsaasti, ja yleisintä lajia, myrskylintua pesii saarilla noin 600 000 paria.
Fyysinen maantiede ja geologia > Sijainti ja pinnanmuodot

Färsaaret on noin Skotlannin ja Islannin puolivälissä oleva saariryhmä, joka sijaitsee Pohjois-Atlantin ja Norjanmeren välissä. Saaristoon kuuluu 18 pääsaarta, ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala on 1 396 neliökilometriä. Saariston suurin saari on Streymoy, jonka pinta-ala on 374 neliökilometriä. Muut yli sadan neliökilometrin saaret ovat Eysturoy (286 km²), Vágar (176 km²), Suðuroy (165 km²) ja Sandoy (111 km²).
Saaret ovat vuoristoisia, ja korkein kohta on 880 metrin korkuinen Slættaratindur. Maisemia hallitsevat kaakosta luoteeseen suuntautuneet harjanteet, joita halkovat samansuuntaiset vuonot, lahdet ja salmet.
Fyysinen maantiede ja geologia > Muodostuminen ja geologia

Färsaaret muodostuivat noin 55 miljoonaa vuotta sitten, kun Eurooppa ja Grönlanti alkoivat erkaantua ja aukasivat Pohjois-Atlantin. Lukuisat tulivuorenpurkaukset rakensivat laajan basalttitasangon. Vulkaanisten kivikerrosten paksuus Färsaarilla on yli kuusi kilometriä, ja vain niiden ylimmät kohdat ovat näkyvillä merenpinnan yllä. Färsaarilla on ollut neljä aktiivista vulkaanista vaihetta, ja niiden välisinä hiljaisempina ajanjaksoina saarille kehittyi kasvillisuutta, mikä näkyy laavakivikerrostumien välisistä hiilikerrostumista, joista paksuimmat ovat Suðuroylla jopa 50 metrin paksuisia.
Färsaaret ovat siirtyneet mannerliikuntojen takia pois vulkaanisesti aktiiviselta alueelta, joka on nykyään Islannin Atlantin keskiselänteen alueelle. Tämän jälkeen Färsaaret ovat puolestaan joutuneet eroosion käsiteltäväksi. Viimeisen jääkauden aikana Färsaaret olivat kokonaan mannerjään peitossa, ja vetäytyvä jää vei mukanaan irtainta materiaalia ja muodosti samansuuntaisia vuonoja, salmia ja lahtia, joiden poukamiin kerääntyi hiekkaa. Färsaarten basalttikerrostumat ovat kallistuneet voimakkaasti kaakkoon, ja siksi saarien länsi- ja luoteispuolella on korkeita törmiä ja itä- ja kaakkoisosissa maasto laskeutuu loivasti mereen. Korkeimmat jyrkänteet ovat pohjoisilla saarilla. Enniberg on 725 metriä korkeana yksi maailman korkeimmista rantatörmistä.
Saarten rannikoilla on vain muutamia suojaisia lahtia, ja luonnollisia ankkuripaikkoja on vain saarten välisissä salmissa ja vuonoissa. Meri muovaa jatkuvasti suurinta osaa rannikkoa, minkä takia rannikkoeroosio on voimaksta. Meri on muovannut rannikoille useita pieniä luotoja ja raukkeja.
Fyysinen maantiede ja geologia > Meritiede

Färsaaria ympäröi noin 21 000 neliökilometrin laajuinen mannerjalusta, jonka leveys vaihtelee huomattavasti. Eteläisimmästä saaresta itään se ulottuu vain noin 12 kilometrin päähän, kun saarista luoteeseen jalusta on 50 kilometrin levyinen. Skotlannista Grönlantiin kulkeva selänne jakaa Färsaarten merialueet kahteen osaan. Selänteen molemmilla puolella merenpohja on yli 1 500 metrin syvyydessä, kun itse selänne on noin 500 metrin syvyydessä. Selänteen lounaispuolella on useita matalikkoja, mutta sen koillispuolella puolestaan Färsaarten merialueet jatkuvat 3 000 metrin syvyyteen, Norjanmereen.
Vuorovesi-ilmiö vaikuttaa voimakkaasti Färsaarilla, ja se sekoittaa mannerjalustan vesiä ympäri vuoden, vaikka jalustaa ympäröivät vedet ovat voimakkaasti kerrostuneita. Koska saaret sijaitsevat kahden Atlantin ja Norjanmeren välissä, niillä vaikuttaa kummankin alueen vuorovedet, ja siksi vuorovesi vaikuttaa saarten eri osissa eri tavalla. Yksittäisen salmen vastakkaisissa päissä vuorovesi voi olla eri vaiheessa, mikä aiheuttaa voimakkaan, jokimaisen vuorovesivirran, jonka nopeus voi olla ääritapauksissa jopa viisi metriä sekunnissa.
Färsaarten merialueiden pintavedet ovat pääosin lämpimiä ja suolapitoisia, ja ne virtaavat Atlantilta Norjanmereen. Alueen pohjoisosiin vaikuttaa Itä-Islannin merivirta, joka tuo kylmää ja vähäsuolaisempaa arktista merivettä. Lämpimän pintaveden ja kylmän veden rajakerros on noin 400–600 metrin syvyydessä.
Fyysinen maantiede ja geologia > Saaret

Färsaarten kahdeksantoista saarta ovat:
| Nimi | Pinta-ala | Asukasluku (1> 1.2019) |
| --- | --- | --- |
| Borðoy | 94,7 km² | 5 250 |
| Eysturoy | 286,3 km² | 11 519 |
| Fugloy | 11,0 km² | 37 |
| Hestur | 5,9 km² | 20 |
| Kalsoy | 30,6 km² | 75 |
| Koltur | 2,3 km² | 1 |
| Kunoy | 35,3 km² | 146 |
| Lítla Dímun | 0,8 km² | 0 |
| Mykines | 10,1 km² | 14 |
| Nólsoy | 10,3 km² | 224 |
| Sandoy | 111,5 km² | 1 230 |
| Skúvoy | 9,9 km² | 32 |
| Stóra Dímun | 2,6 km² | 10 |
| Streymoy | 375,0 km² | 24 287 |
| Suðuroy | 165,0 km² | 4 593 |
| Svínoy | 27,2 km² | 27 |
| Vágar | 177,2 km² | 3 275 |
| Viðoy | 40,6 km² | 605 |
Ilmasto

Köppenin ilmastoluokituksen mukaan Färsaaret sijaitsevat subarktisen meri-ilmaston alueella. Saarten ilmastoon vaikuttavat sekä lämmin Golfvirta että niiden sijainti kaukana lämpimistä ilmavirtauksista. Olosuhteiden takia talvet ovat leutoja ja kesät viileitä. Talvella keskilämpötila on 3–4 astetta ja kesällä 9,5–10,5 astetta. Laaksoissa lämpötilat voivat kesäisin nousta hieman korkeimmiksi, mutta Färsaarten korkein koskaan mitattu lämpötila on silti vain 22 astetta.
Saaret sijaitsevat koilliseen liikkuvien matalapaineiden reitillä, minkä takia sää on tuulista ja sateista ympäri vuoden. Vaikka sateita tuleekin ympäri vuoden, kesällä sateet ovat usein tihkua. Rankempia sateita esiintyy syksyllä ja talvella. Sademäärät vaihtelevat lisäksi selvästi saarelta toiselle, ja esimerkiksi Vestmannalla Streymoyn saarella sataa neljä kertaa enemmän kuin Mykinesillä. Sateiden lisäksi sumu on yleistä.
Färsaarilla sää voi muuttua hyvinkin nopeasti, ja saman päivän aikana voi sataa, paistaa lämpimästi olla sumua ja voimakasta, pyörivää tuulta.
Luonto > Kasvillisuus

Färsaarten kasvillisuus on melko matalaa, ja saarilta puuttuvat lähes täysin puut ja pensaat. Jääkauden jälkeen saarilla kasvoi runsaasti pajuja ja muita pensaita, mutta asutuksen levitessä ne hävisivät nopeasti. Kovat tuulet, suolainen ilma ja lampaat estävät kasvien kasvamisen korkeiksi. Färsaarille on istutettu joitakin istutusmetsiä, joista ensimmäinen, Viðardlund perustettiin 1902.
Saarilla kasvaa noin 400 kukkivaa kasvia, joista noin neljännes on ihmisen tuomia, ja noin 30 sammalta ja sientä. Kukkivia kasveja löytyy erityisesti asutuksen lähettyvillä ja alavilla alueilla. Vuorilla yli 600 metrin korkeudessa kasvaa lähinnä vain jäkälää ja sammalta. Kukkivat kasvit keskittyvät asutuksen läheisyyteen, koska kesäisin lampaat saavat laiduntaa vain kauempana asutusta, ja alue lähempänä asutusta on varattu viljelyksiä varten.
Färsaarten maasto on paikoin soista, ja niillä alueilla kasvaa erityisesti suovilloja ja vihviläkasveja. Laidunmailla leinikit ovat harvoja kukkivia kasveja, koska lampaat eivät pidä niiden mausta. Rantakallioiden lähellä kasvaa karhunputkia, koska se pitää fosfaatti- ja nitraattipitoisesta maaperästä. Saarten useita rikkolajeja tavataan erityisesti rotkoalueille, jonne lampaat eivät pääse laiduntaan. Färsaarten kansalliskukaksi on valittu rentukka. Muita äänestyksessä pärjänneitä lajeja olivat kaunokainen, maariankämmekkä, luhtalemmikki ja jääleinikki.
Luonto > Eläimet

Färsaarilla on tavattu yli 300 lintulajia, mutta niistä 40 lajia pidetään yleisinä pesimälintuina ja 14 lajin populaatio on pieni mutta vakaa. Myrskylintu on saarten yleisin lintulaji, ja niitä pesii alueella noin 600 000 paria, vaikka vielä 400 vuotta sitten lajin oli niin harvinainen, että sen näkeminen uskottiin ennustavan huonoa säätä. Kaikkiaan Färsaarilla arvioidaan pesivän noin kaksi miljoonaa paria merilintuja. Myrskylintujen lisäksi saarilla nähdään lunneja, etelänkiisloja, pikkukajavia, ruokkeja, karimetsoja, isokihuja, lapintiiroja, suulia ja merikeijuja, jonka yhdyskunta saarilla on maailman suurin. Koska saarten sijainti on eristäytynyt, muita lintuja on melko vähän. Saarilla elää kuitenkin useita kahlaajia ja sukeltjia. Yleisin sorsalintu on haahka ja ainoa petolintu ampuhaukka.
Maanisäkkäitä Färsaarilla ei juurikaan esiinny. Suurimmat ovat isorotta, kotihiiri ja metsäjänis. Rotat ovat iso ongelma, sillä ne häiritsevät monien lintujen pesintään. Kerrotaan, että isorotta olisi tullut Färsaarille vuonna 1768 Suðuroyn rantaan ajelehtineen norjalaislaivan mukana. Tämän jälkeen se syrjäytti aiemmin saarella eläneen mustarotan muutamassa vuodessa. Kotieläimistä yleisin on lammas, joita saarella on noin 70 000 kappaletta. Lehmiä ja hevosia on vain vähän, mutta saarilla on oma hevosrotunsa, färsaartenhevonen. Kotieläimenä pidetään myös färsaartenhanhea, joka on sittemmin myös risteytynyt muiden saarille tuotujen hanhilajien kanssa.
Färsaarten vesillä elää useita merinisäkkäitä. 1800-luvun alun jälkeen alueella on tavattu 20 valas- ja 7 eväjalkaislajia. Halli ja pyöriäinen ovat ainoat lajit, joita nähdään säännöllisesti aivan rannikkoalueilla. Sillivalaita, lahtivalaita, kaskelotteja, pohjoisenpullokuonovalaita, pitkäeväpallopäitä, miekkavalaita ja valkokuvedelfiinejä tavataan säännöllisesti hieman kauempana rannikosta. Grönlanninhylje, kuplahylje, sinivalas, seitivalas, ryhävalas, pullokuonodelfiini ja valkokuonodelfiini ovat harvinaisempia ja yleensä tilapäisiä vieraita.
Färsaaria ympäröivältä merialueelta on tavattu 170 kalalajia. Pääosa lajeista on subarktisen alueen lajeja, mutta alueella elää myös arktisia ja välimerellisiä kalalajeja. Färsaaret on noin 18 lajin pohjoisin esiintymisalue. Yleisimpiä lajeja ja samalla merkittävimpiä saaliskaloja ovat turska, kolja, seiti, silli, makrilli, villakuore, ruijanpallas, punakampela ja puna-ahven.
Luonto > Meriekosysteemi

Färsaarten merten tuottavuus on muiden pohjoisten merialueiden tavoin melko korkea. Kasviplanktonin merkittävin tuotto tapahtuu toukokuun ja lokakuun välisenä aikana. Biomassan tuotanto on suurimmillaan keväällä toukokuun aikana. Eläinplanktonia hallitsee hankajalkaisiin kuuluva Calanus finmarchicus. Färsaarten vesillä on runsaasti myös suurempaakin eläinplanktonia, jonka määrä on suurempi Färsaarten pohjois- kuin eteläpuolella. Färsaarten pohjoispuoli ja Norjanmeri ovatkin tuottavuuden takia monien avomerikalojen ruokailu- ja lisääntymisalue. Kevään ja kesän aikana alueelle vaeltaakin miljoonia tonneja avomerikaloja.
Färsaarten mannerjalustan merialuetta pidetään erillisenä ekosysteeminä, vaikka ympäröivä meri vaikuttaa siihen runsaasti. Mannerjalustan alueella planktonlajisto on hieman erilaista, ja kasviplankton tuotanto alkaa aiemmin keväällä. Mannerjalustalla elää useita pohjakaloja, ja ne lisääntyvät keväällä. Nuoret poikaset käyttävät ravinnokseen runsasta eläinplanktonia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Färsaarten maantiede Wikimedia Commonsissa
Färsaarten luonnontieteellinen museo (fääriksi)
FaroeNature.net (fääriksi)
Färsaarten luoteisosissa on paljon jyrkkiä rantatörmiä; vasemmalla näkyvä Enniberg on maailman korkeimpia rantatörmiä.
Tyypillisiä färsaarelaisia geologisia kerrostumia.
Färsaarten korkein vuori, Slættaratindur lumipeitteisenä talvella.
Viðarlundinin istutusmetsää.
Lampaita Färsaarten eteläisimmällä saarella, Suðuroylla.
Stand Up

| Stand Up Jethro Tull |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Morgan-studiot, Lontoo 17. huhtikuuta - 1. toukokuuta 1969 ja Olympic-studiot, Lontoo 24. huhtikuuta 1969
 Julkaistu:  1. elokuuta 1969  29. syyskuuta 1969
 Tuottaja(t): Ian Anderson Terry Ellis
 Tyylilaji: bluesrock, folkrock, hard rock, progressiivinen rock
 Kesto: 37.48
 Levy-yhtiö:  Island Records  Reprise Records
Listasijoitukset
  1.  5.  20.
Jethro Tullin muut julkaisut
| This Was 1968 | Stand Up 1969 | Benefit 1970 |
Stand Up on Jethro Tull -yhtyeen toinen albumi vuodelta 1969. Yhtye oli Ian Andersonin johdolla siirtynyt bluesmusiikista  progressiivisempaan ja folkvaikutteisempaan ilmaisuun. Havaittavissa on myös vaikutteita klassisesta musiikista ja maailmanmusiikista. Albumi nousi Britannian albumilistan ykköseksi, ja se on myös kitaristi Martin Barren ensimmäinen Jethro Tullin kanssa. Fanien ja yhtyeen jäsentenkin mukaan albumi kuuluu yhtyeen parhaimpiin levytyksiin.
Taustaa

Syksyllä 1968 hyvin vastaanotetun This Was-esikoisalbumin jälkeen kitaristi Mick Abrahams erosi yhtyeestä. Abrahams olisi halunnut jatkaa blueslinjalla kun taas vokalisti-huilisti Ian Anderson halusi laajentaa yhtyeen musiikillista suuntaa ja ottaa vaikutteita muistakin musiikkityyleistä. Ensilevylle kappaleita säveltäneen Abrahamsin lähdön myötä Anderson otti kokonaan sävellysvastuun ja johtajuuden yhtyeessä. Viimeisin, vielä Abrahamsin kanssa levytetty single "Love Story" / "Christmas Song" antoikin jo viitteitä tulevasta, monipuolisemmasta suunnasta.
Abrahamsin tilalle tuli ensin tuolloin birminghamilaisessa Earth-yhtyeessä (myöh. Black Sabbath) soittanut Tony Iommi, joka pysyi mukana vain parin viikon ajan keriten kuitenkin esiintyä yhtyeen kanssa The Rolling Stonesin järjestämässä Rock and Roll Circus-tv-ohjelmassa. Iommin palattua Earthiin kitaristin paikkaa kokeili The Nice -yhtyeestä tuttu David O'List, mutta hänkään ei ollut sopiva. Kitaristin paikan sai lopulta Gethsemane-yhtyeessä soittanut Martin Barre. Andersonin mukaan Barre oli koetilaisuudessa niin hermostunut, ettei juuri pystynyt soittamaan, mutta teki kuitenkin vaikutuksen yhtyeeseen. Barresta tulikin Andersonin ohella Jethro Tullin pitkäaikaisin jäsen. Yhtyeessä jatkoivat basisti Glenn Cornick ja rumpali Clive Bunker.
Sisältö

Albumi on musiikillisesti monipuolisempi kuin edeltäjänsä This Was. Kappaleet suureksi osaksi kirjoittanut Anderson otti vaikutteita mm. kelttiläisestä musiikista, folk rockista ja klassisesta musiikista. Sanoitukset koostuvat pääosin Andersonin omista nuoruuden kokemuksista vanhempiensa ja perheensä kanssa sekä ympäröivän maailman havainnoimisista. Albumin tuotti Ian Anderson yhdessä manageri Terry Ellisin kanssa. Nauhoittajana toimi myöhemmin mm. Led Zeppelinin kanssa työskennellyt Andy Johns.
Edellisen albumin bluesvaikutteet kuuluvat vielä raskaahkossa avauskappaleessa "A New Day Yesterday", ja bluestyylistä hard rockia edustavat myös "Back to the Family" ja nopeampi "Nothing Is Easy". Viimeksi mainittu on tiettävästi sävelletty Tony Iommin ollessa vielä yhtyeessä.
Johann Sebastian Bachia lainaava "Bourée" yhdistelee klassista musiikkia sekä jazzia sisältäen soolon basisti Glenn Cornickilta. Klassisen musiikin keinoja käytetään myös muuten akustisessa "Reasons for Waiting"-kappaleessa, jossa on yhtyeen taustavaikuttajan David Palmerin tekemä jousisovitus.
Kelttiläis- ja myös intialaisen musiikin vaikutus kuuluu kappaleissa "Fat Man", "For a Thousand Mothers" ja "Jeffrey Goes to Leicester Square", joka on omistettu Ian Andersonin ystävälle ja tulevalle Jethro Tull -basistille Jeffrey Hammondille. Kappaleissa Anderson soittaa mm. rock-musiikissa harvoin (tuohon aikaan) käytettyjä mandoliinia ja balalaikkaa.
"Look into the Sun" ja "We Used to Know" ovat akustisia, folk rock-henkisiä kappaleita. Jälkimmäisen sävelkulku on saattanut vaikuttaa inspiraationa Eaglesin ”Hotel California” -kappaleelle. Eagles ja Tull kiersivät yhdessä 1970-luvun alussa ja Tull soitti kappaletta konserteissaan. Tosin "Hotel California"n musiikin sävelsi pääosin kitaristi Don Felder, joka liittyi yhtyeeseen myöhemmin 1970-luvun puolivälissä.
Ennen albumin sessioita kevään 1969 Yhdysvaltain kiertueen aikana nauhoitettu ja alun perin vain singlenä julkaistu jazz-vaikutteinen ”Living In The Past” nousi Brittien singlelistan kolmannelle sijalle ja on edelleen yhtyeen paras sijoitus kyseisellä listalla. Kappale tunnetaan erikoisesta 5/4 tahtilajistaan. Yhdysvalloissa kappaleesta tuli hitti vasta kolme vuotta myöhemmin. Singlen b-puoli, blues-vaikutteinen "Driving Song" nauhoitettiin myös samoihin aikoihin.
Albumin julkaisu ja vastaanotto

Stand Up julkaistiin Iso-Britanniassa elokuussa 1969. Albumin kansitaide oli erikoinen, sillä kannet avattaessa yhtyeen jäsenet nousivat ylös pahvisina malleina lastenkirjojen tyyliin. Konseptia hyödynnettiin myös albumin vuoden 2010 CD-painoksessa. Kansitaide voitti New Musical Express-lehden äänestyksen parhaasta levynkansitaiteesta vuonna 1969.
Vaikkakin monet yhtyettä aiemmin suosineet promoottorit ja toimittajat vieroksuivat uutta tyyliä, yhtye sai monipuolistuneen soundinsa ansiosta uusia faneja ja "Living in the Past"-hittisinglen siivittämänä albumi nousi Brittein albumilistan kärkeen. Yhtye sai jalansijaa myös Yhdysvalloissa, jossa se oli kiertänyt vuonna 1969 mm. yhdessä Led Zeppelinin kanssa. Albumi nousi uudella mantereella sijalle 20 ja myi kultalevyn arvoisesti. Ian Andersonin mukaan juuri Stand Up-albumin materiaali vetosi amerikkalaiseen yleisöön. Myös kriitikot Atlantin molemmin puolin antoivat positiivista palautetta albumista. Menestyksen myötä yhtye nousi toiseksi (The Beatlesin jälkeen) Melody Maker -lehden vuoden 1969 parhaat yhtyeet-listalla.
Albumin kiertueella Jethro Tull kävi Suomessa tammikuussa 1970. Yhtye esiintyi Kulttuuritalolla ja teki myös ohjelman Mainos-TV:lle.
Kappaleet > A-puoli

A New Day Yesterday – 4.10
Jeffrey Goes to Leicester Square – 2.12
Bourée – 3.46 (säv. J. S. Bach, sov. Ian Anderson)
Back to the Family – 3.48
Look into the Sun – 4.20
Kappaleet > B-puoli

Nothing is Easy – 4.25
Fat Man – 2.52
We Used to Know – 4.00
Reasons for Waiting – 4.05
For a Thousand Mothers – 4.13
kaikki kappaleet Ian Anderson ellei toisin mainita
Kappaleet > 2001 remasteroidun version bonuskappaleet

Living In The Past – 3.23 (säv. Anderson, Ellis)
Driving Song – 2.44
Sweet Dream – 4.05
17 – 3.07
2010 Collector's Edition > CD 1

A New Day Yesterday – 4.10
Jeffrey Goes to Leicester Square – 2.12
Bourée – 3.46
Back to the Family – 3.48
Look into the Sun – 4.20
Nothing is Easy – 4.25
Fat Man – 2.52
We Used to Know – 4.00
Reasons for Waiting – 4.05
For a Thousand Mothers – 4.13
Living In The Past – 3.23
Driving Song – 2.44
Sweet Dream – 4.05
17 – 6.11
Living in the Past – 3.26
Bourée (BBC Top Gear) – 4.02
A New Day Yesterday (BBC Top Gear) – 4.17
Nothing is Easy (BBC Top Gear) – 5.07
Fat Man (BBC Top Gear) – 2.57
Stand Up US radio spot 1 – 1.04
Stand Up US radio spot 2 – 0.52
kpl. 1-13 sama remasterointi kuin v. 2001 painos
kpl. 14 vuonna 2010 remasteroitu pidempi versio
kpl. 15 alkuperäinen mono single versio
kpl. 16-19 BBC:lle tehtyjä nauhoituksia kesäkuulta 1969
kpl. 20-21 albumin radiomainoksia
2010 Collector's Edition > CD 2

Nothing is Easy – 5.43
My God – 12.43
With You There to Help Me - By Kind Permission of – 13.35 (säv. Anderson, Evan)
A Song for Jeffrey – 5.25
To Cry You a Song – 6.04
Sossity, You're a Woman - Reasons for Waiting – 5.29
Dharma for One - Drum solo – 13.37 (säv. Anderson, Bunker)
We Used to Know – 3.41
Guitar solo – 8.24
For a Thousand Mothers – 4.42
kpl. 1-10 live Carnagie Hall, New York 4. marraskuuta 1970
2010 Collector's Edition > DVD

Introduction - 1:26
Nothing is Easy - 7:21
My God - 14:34
With You There to Help Me - By Kind Permission of - 15:26
A Song for Jeffrey - 7:07
To Cry You a Song - 6:43
Sossity, You're a Woman - Reasons for Waiting - 8:53
Dharma for One - Drum solo - 23:30
We Used to Know - 4:03
Guitar solo - 8:23
For a Thousand Mothers - 4:50
Interview with Ian Anderson, London, 2010 - 45:50
DVD sisältää editoimattoman ääniversion Carnagie Hallin konsertista sekä vuonna 2010 kuvatun Ian Andersonin haastattelun
Muusikot

Ian Anderson: laulu, huilu, akustinen kitara, urut, piano, balalaika, huuliharppu, mandoliini
Martin Barre: kitara, huilu
Glenn Cornick: basso
Clive Bunker: rummut, perkussio
sekä:
David Palmer: jousisovitukset ("Reasons for Waiting", "Sweet Dream")
Lou Toby: jousisovitukset ("Living in the Past")
John Evan: piano, urut (Carnagie Hall, 1970)
Andy Johns: basso (kappaleessa "Look into the Sun")
Arvostelut

Rolling Stone (positiivinen)