stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sijaissota

Neuvostoliittolaiset sotilasasiantuntijat suunnittelemassa sotilaallisia operaatioita Angolan sisällissodassa (1975–2002), joka oli Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain sijaissota.
Sijaissota eli proxy-sota tarkoittaa sisällissotaa tai paikallista sotaa, johon ulkopuoliset valtiot ovat sekaantuneet tukien sodan vastakkaisia osapuolia. Tämä tarkoittaa, että ulkopuoliset valtiot käytännössä ovat epäsuorassa keskinäisessä sodassa sijaissodan yhteydessä, mutta enemmän tai vähemmän rauhanomaisissa suhteissa sen ulkopuolella. Ulkopuoliset valtiot voivat lähettää sijaissotaan omia taistelujoukkojaan, mutta ne myös saattavat tyytyä antamaan kalusto-, koulutus- ja tiedusteluapua sijaissodan paikallisille osapuolille.
Esimerkkejä sijaissodista ovat monet kylmän sodan aikaiset konfliktit: Neuvostoliitto ja Yhdysvallat olivat epäsuorasti vastakkain muun muassa Korean sodassa, Vietnamin sodassa ja Afganistanin sodassa. Kongon kriisi oli myös osittain Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain sijaissotaa.
Aikaisemmassa historiassa tällaista sotaa muistutti 1930-luvulla käyty Espanjan sisällissota, jossa fasistiset Italia ja Saksa tukivat nationalisteja ja kommunistinen Neuvostoliitto tasavaltalaisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sijaissota Wikimedia Commonsissa
Spencerinlahti

Spencerinlahden sijainti Australian rannikolla.
Spencerinlahti on Australiassa Isossa Australianlahdessa sijaitseva lahti. Pituutta lahdella on 322 kilometriä ja leveyttä lahden suun kohdalla 129 kilometriä. Spencerinlahtea ympäröivät Eyren ja Yorken niemimaat. Lahden suurimpia kaupunkeja ovat Whyalla, Port Pirie ja Port Augusta. Pienempiä kaupunkeja ovat Wallaroo ja Port Broughton.
Lahdelle nimen Spencerlinlahti antoi tutkimusmatkailija Matthew Flinders "Earl Spencer" -arvonimen saaneen George Spencerin mukaan. Walesin prinsessa Diana oli Spencerin jälkeläinen.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Silvan Dillier

| Silvan Dillier |
| --- | --- |
 Silvan Dillier Brabantse Pijl -kilpailussa 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. elokuuta 1990 (ikä 34)
Kansalaisuus:   Sveitsi
Pyöräilijä
Pituus:  183 cm
Paino:  75 kg
Joukkue:  Alpecin-Deceuninck
Laji:  maantie- ja ratapyöräily
Rooli:  ajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2010  2012 2013 2013:  Chambéry Cyclisme Formation - AG2R La Mondiale EKZ Racing Team BMC Development Team BMC Racing Team (harjoittelija)
Ammattilaisjoukkue(et)
2011 2014–2017 2018–2020 2021–:  Team Voralrberg BMC Racing Team Ag2r-La Mondiale Alpecin-Fenix / Alpecin-Deceuninck
Suurimmat voitot
 Joukkueaika-ajon maailmanmestaruus 2014, 2015 Italian ympäriajo, etappi Maantieajon Sveitsin-mestaruus 2017, 2021 Aika-ajon Sveitsin-mestaruus 2015 
 Tiedot päivitetty: 2. tammikuuta 2023 
Aiheesta muualla
www.silvandillier.ch
| Mitalit> Maa: BMC Racing Team.Miesten maantiepyöräily.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa: BMC Racing Team.Miesten maantiepyöräily.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa: BMC Racing Team.Miesten maantiepyöräily.MM-kilpailut  | Maa: BMC Racing Team> Miesten maantiepyöräily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ponferrada 2014 | joukkueaika-ajo |  |
|  Kultaa | Richmond 2015 | joukkueaika-ajo |  |
|  Hopeaa | Bergen 2017 | joukkueaika-ajo |  |
Maa:  Sveitsi
Miesten ratapyöräily
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Apeldoorn 2011 | pisteajo |  |
|  Hopeaa | Grenchen 2015 | joukkuetakaa-ajo |  |
Silvan Dillier (s. 3. elokuuta 1990 Baden, Sveitsi) on sveitsiläinen rata- ja maantiepyöräilijä.
Dillier edusti Chambéry Cyclisme Formation - AG2R La Mondiale -joukkuetta 2010, Team Voralrbergiä 2011 ja EKZ Racing Teamiä 2012. Hän kilpaili alkuvuoden 2013 BMC Development Teamissä ja elokuusta lähtien harjoittelijana BMC Racing Teamissä, jossa jatkoi ammattilaisena 2014–2017. Kausilla 2018–2020 hän edusti Ag2r-La Mondialea ja kaudesta 2021 Alpecin-Fenix / Alpecin-Deceuninckiä.
Dillier saavutti ratapyöräilyn EM-kilpailuissa hopeaa pisteajossa 2011 ja joukkuetakaa-ajossa 2015. Nuorten MM-kilpailuissa hän sai pariajossa (eli madisonissa) pronssia 2008. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän saavutti kolme kultaa, yhden hopean ja yhden pronssin.
Dillier on saavuttanut maantiepyöräilyn MM-kilpailujen joukkueaika-ajossa BMC Racing Teamissa kultaa 2014 ja 2015 sekä pronssia 2017. Hän voitti Sveitsin-mestaruuden aika-ajossa 2015 sekä maantieajossa 2017 ja 2021. Hän voitti kuudennen etapin Italian ympäriajossa 2017.
Dillier sijoittui toiseksi Pariisi–Roubaix-suurklassikossa 2018. Hän kuului yhdeksän ajajan ryhmään, joka lähti irtiottoon noin tunnin ajon jälkeen. Peter Sagan tavoitti kärkiryhmän 53 kilometriä ennen maalia ja 26 kilometriä ennen maalia kärjessä ajoivat enää Sagan ja Dillier, joiden kirikamppailun Sagan voitti.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats. Cycling Archives
Simo Pulkki

| Simo Pulkki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. joulukuuta 1982 (ikä 41) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  196 cm
Paino:  103 kg
Seura
Seura:  Nikkarit (II-div
Aik. seurat:  Kansas City Outlaws (UHL)   Richmond RiverDogs (UHL)   Amarillo Gorillas (CHL)   Austin Ice Bats (CHL)   Youngstown Steelhounds (CHL)   Jokerit (SM-liiga)   Kiekko-Vantaa (Mestis)   KalPa (SM-liiga)   Hokki (Mestis)   SaiPa (SM-liiga)   Jukurit (Mestis)   Chamonix HC (LMagnus)   Nikkarit (II-div)
Valmennusura
Seurat:  Peltosaaren Nikkarit (II-div.)
Simo Pulkki (s. 26. joulukuuta 1982 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija. Isokokoinen Pulkki on peruspuolustaja, joka tunnetaan kovasta pelityylistään.
Pulkki pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa Jokereissa 2006–2007. Tämän jälkeen hän on pelannut liigaa KalPassa ja SaiPassa sekä Mestistä Kiekko-Vantaassa, Hokissa ja Jukureissa. Kauden 2010–2011 hän pelasi Ranskan pääsarjan Chamonix’ssa.
Ranskassa pelatun kauden jälkeen Pulkki palasi kotiseudulleen Riihimäelle ja pelasi Peltosaaren Nikkareiden 2. Divisioonajoukkueessa kaksi ottelua.
Aiheesta muualla

Profiili jatkoaika.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Solveig Horne

| Solveig Horne |
| --- | --- |
 Horne vuonna 2009.
Norjan lapsi- ja tasa-arvoministeri
 Solbergin hallitus 16. lokakuuta 2013 – 17. tammikuuta 2018  
Edeltäjä:  Inga Marte Thorkildsen
Seuraaja:  Linda Hofstad Helleland
Suurkäräjäedustaja
 Rogalandin vaalipiiri 2005–2021  
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1969 (ikä 55) Haugesund, Norja
Tiedot
Puolue:  edistyspuolue
Solveig Horne (s. 12. kesäkuuta 1969 Haugesund) on norjalainen edistyspuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 2005–2021 ja toimi Norjan lapsi- ja tasa-arvoministerinä vuosina 2013–2018.
Aiheesta muualla

Solveig Horne Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Solveig Horne Wikimedia Commonsissa
Buster (vene)

Inhan Tehtaiden valmistamia alumiiniveneitä kuvattuna Fiskarsin ruukissa nykyisessä Raaseporin kaupungissa. Etualalla Buster-veneiden edeltäjä, Kellokosken tehtaiden Tuusulassa valmistama Kellovene, seuraavaksi ensimmäiset Buster-mallit Mini Buster vuodelta 1976, Buster vuodelta 1978 ja Buster RS vuodelta 1985. Takana uudemmat mallit Buster X (tuotannossa vuodesta 2006) ja Buster Magnum (II sukupolven malli tuotannossa 2002–2010).
Buster on Inhan Tehtaat Oy Ab:n valmistamien alumiiniveneiden tuotemerkki. Eri mallisia Bustereita on valmistettu Ähtärissä vuodesta 1976 lähtien. Vuonna 1841 perustettu Inhan tehtaat on Euroopan suurin alumiiniveneiden valmistaja. Markkinoinnissa yhtiö käyttää aputoiminimeä Buster Boats. Yhtiön tuotantolaitokset sijaitsevat Ähtärin Inhan kylässä Inhanjoen rannalla,  pääkonttori ja tuotekehitys Raisiossa.
Bustereita on valmistettu kaikkiaan yli 125 000 kappaletta. Tiettävästi lähes kaikki veneet ovat vielä käytössä. Eniten Bustereita myydään Suomessa, jossa Buster on moottorivenerekisterin suosituin venemalli. Traficomin ylläpitämän vesikulkuneuvorekisterin mukaan Busterin markkinaosuus Suomessa rekisteröidyistä uusista moottoriveneistä vuonna 2019 oli 16 prosenttia  ja uusia Bustereita rekisteröitiin Suomessa 467 kappaletta. Vientiä Inhan tehtailla on muun muassa Venäjälle, Saksaan, Ruotsiin ja Norjaan.
Historia

Busterin edeltäjä oli Tuusulan Kellokoskella sijainneen Kellokosken Tehdas Oy:n 1950-luvulta lähtien valmistama Kellovene. Alumiininen Kellovene oli aikanaan hyvin suosittu, niitä valmistettiin lähes 10 000 kappaletta.
Fiskars osti Kellokosken Tehtaan vuonna 1963 ja siirsi alumiiniveneiden tuotannon Inhan tehtaille Ähtäriin vuonna 1974. Ensimmäiset alumiiniveneet valmistettiin Ähtärissä Fiskars-tuotemerkillä. Uuden Buster-nimen saivat ensimmäisenä 3,6 metriä pitkä Mini Buster ja 4,15 metriä pitkä Buster vuonna 1976.
Marraskuussa 2015 Fiskars ilmoitti myyvänsä Buster-veneliiketoiminnan Yamaha Motor Europe N.V:lle. Vuoden 2016 alussa toteutunut kauppa sisälsi Inhan Tehtaat Oy Ab:n osakkeet, Buster-brändin ja siihen liittyvän tehdaskiinteistön Ähtärissä.  Yamahan mukaan alumiiniveneiden tuotanto säilyy Suomessa. Yamaha valmistaa mm. perämoottoreita ja vesijettejä.
Rakenne ja muotoilu

Bustereille tyypillisiä piirteitä ovat alumiinirakenne, kellukeaineella täytetyt laitojen yläreunat muodostavat sivukotelot sekä tylppä keula. Veneiden turkki eli sisäpohja on ollut perinteisesti vaneria, malliston Pro-versioissa alumiinia ja e-sarjassa lasikuitua. Vuosimallin 2018 veneistä alkaen valmistaja ilmoitti siirtyneensä käyttämään turkkimateriaalina aina joko lahoamatonta komposiittia tai alumiinia.
Kulmikkaana pidettyjä rakenneratkaisuja perustellaan käytännön syillä. Esimerkiksi kellukeaineen sijoitus laidan yläosaan pitää veneen vaakasuorassa asennossa myös vedellä täytettynä. Runkomateriaalina käytetään magnesiumilla seostettua, ns. merialumiinia, joka kestää hyvin korroosiota, mutta on kevyttä ja kestävää. Alumiinin lisäksi veneissä käytetään rotaatiovaletusta polyeteenistä valmistettuja osia esimerkiksi pulpeteissa ja penkeissä.
Kesäkuussa 2016 Buster ilmoitti poistavansa veneistä moottorin mittaristot ja korvaavansa muiden valmistajien karttaplotterit omalla Buster Q -älynäytöllään. Suomessa valmistettu ja suunniteltu laite yhdistää mm. elektroniset kartat, moottorin mittariston, säätiedot, radion ja opastusvideot yhteen suureen kosketusnäyttöön.  Venesuunnittelija Kai Ilmasen mukaan oma navigointi- ja infotainment-järjestelmä auttaa  suunnittelua, koska pulpetit ja ergonomia voidaan suunnitella yhtenäisesti omalle järjestelmälle soveltuviksi.
Mallisto

Tällä hetkellä Buster-mallistoon kuuluu 19 eri kokoista moottorivenettä. Buster nimeää venemallistonsa pääsääntöisesti vaatteiden kokomerkinnöistä tutuin kirjaintunnuksin, jolloin noin nelimetrinen ja enintään 20 hevosvoiman perämoottorilla varustettava XS edustaa malliston pienintä ja kuusimetrinen, 150 hevosvoiman moottorilla varustettava XXL suurinta päätä.
Nimeämiskäytännöstä poikkeavat malliston pienin vene Buster Mini, joka on 3,8 metriä pitkä kolmen hengen soudettavaksi tai enintään 8 hevosvoiman moottorilla varustettavaksi tarkoitettu avovene, sekä malliston suurimmat, Buster Magnum -nimiset noin seitsenmetriset venemallit ja lähes kymmenmetriset Phantomit.
Mallisto > Katetut veneet

Busterit ovat kahta poikkeusta lukuun ottamatta avoveneitä: malliston katetut veneet ovat on 6,9 metriä pitkä kahdeksan hengen Buster Cabin  ja suurempi,  lähes 10 metriä pitkä ja 12 henkeä kantava Phantom Cabin.. Vuonna 2022 Buster Cabin poistui mallistosta ja mallistoon lisättiin astetta suurempi, Buster SuperMagnum -avoveneen runkoon perustuva 7,58 metriä pitkä hyttivene Buster Magnum Cabin. Suurimpaan osaan avoveneistä on saatavilla ajokuomu.
Mallisto > Pienet ja keskisuuret avoveneet

Vuonna 2015 julkistettiin vaativaan käyttöön tarkoitetun Buster XL Pro -veneen toisen sukupolven versio, uudistettu Buster L -sarja sekä heittokalastukseen suunniteltu Buster S Fish. Myöhemmin modulaarinen heittokalastukseen tarkoitettu kalastusvarustus tuotiin sekä M että S-malleihin  ja uusiin XL ja XXL-malleihin.
Kuuden metrin kokoluokan Buster XL ja Buster XXL -mallit uudistettiin kaudelle 2020, uutuusmallit esiteltiin syksyllä 2019.
Kesällä 2016 uudistettiin malliston toiseksi pienin vene, neljän hengen mökkivene Buster S. Samalla Buster XS poistui mallistosta. Buster S:ää valmistetaan kolmena eri versiona: peräpenkiltä ajettava perusmalli S, sivupulpetilla varustettu S1 ja keskipulpettiversio Scc. Kesällä 2020 julkistettiin malliston pienempään päähän Minin ja S:n väliin uusi Buster XS. Veneestä on olemassa kaksi versiota: kahvaohjattava perusmalli sekä ohjauspulpetilla ja tuulilasilla varustettu XSr.
Mallisto > Suuret avoveneet

Syksyllä 2017 julkistettiin uudet versiot malliston suurimpiin kokoluokkiin kuuluvista Buster Magnum ja Buster SuperMagnum -veneistä.   Uusi Buster Magnum on pituudeltaan 7,2 metriä, painaa noin 1200 kiloa ja sen suurin moottoriteho on 225 hevosvoimaa. Suurempi Buster SuperMagnum on 50 cm pidempi ja suurin koneteho on 350 hv.
Syyskuussa 2016 Buster esitteli kaikkia aiempia mallejansa suuremman veneen, lähes 10 metriä pitkän kymmenen hengen Buster Phantomin. Vene on ensimmäinen kaksikoneasennuksen mahdollistava Buster-malli; suurin koneteho on 2 x 350 hevosvoimaa, jolloin veneen huippunopeus on yli 59 solmua. Yamahan kanssa tehtävä yhteistyö näkyy Yamahan sähköisen Helm Master -ohjausjärjestelmän sovittamisena veneeseen. Helm Master mahdollistaa veneen ohjaamisen pienissä nopeuksissa ja esimerkiksi satamamanöövereissä joystick-ohjaimella.
Mallisto > Lasikuitukantinen E-sarja

Syksyllä 2013 Buster esitteli perinteisten mallien rinnalle E-sarjan, jossa alumiinirungolle on sovitettu lujitemuovinen sisäkuori. Valmistajan mukaan lasikuitukansi tuo uusia mahdollisuuksia veneiden muotoiluun. Sarjan ensimmäiset mallit olivat kaudelle 2014 myyntiin tulleet 5,6 metriä pitkä seitsemän hengen avovene Buster XLe ja viisimetrinen seitsemän hengen Buster Le, vuonna 2015 julkistettiin lasikuitukantinen Buster Magnum E. E-sarja poistui mallistosta 2018 lukuun ottamatta Cabin E -hyttivenettä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Buster (vene) Wikimedia Commonsissa
Buster-alumiiniveneet
Virallinen Buster Boats Facebook-sivu
HS: Fiskars myy Buster-veneet Yamahalle
Buster-moottoriveneitä Nauvon satamassa. Etualalla valmistajan suosituimpiin malleihin Pohjoismaissa kuuluva Buster L.
Malliston suurimpiin veneisiin kuuluva Buster Magnum Tukholman lähistöllä Lidingössä syksyllä 2017.
Valmistajan suurin venemalli, Buster Phantom.
Sinfonia nro 2 (Rahmaninov)

Sinfonia nro 2 e-molli op. 27 on Sergei Rahmaninovin tunnetuin pelkälle orkesterille säveltämä teos. Yhteensä hän sävelsi 3 numeroitua sinfoniaa. Teoksen saama menestys heti kantaesityksensä jälkeen vuonna 1908 korvasi säveltäjän ensimmäisen sinfonian aiheuttaman pettymyksen.[lähde? ] Teoksen kesto noin 55 minuuttia.
Osat

Largo - Allergo moderato
Allergo molto
Adagio
Allegro vivace
Sinfonia nro 2 (Corigliano)

| Sinfonia nro 2 |
| --- | --- |
Säveltäjä:  John Corigliano
Ensiesitys:  30. marraskuuta 2000
John Coriglianon toinen sinfonia kantaesitettiin 30. marraskuuta 2000. Teos voitti vuonna 2001 musiikin Pulitzer-palkinnon.
Bostonin sinfoniaorkesteri otti Coriglianon kustantajaan yhteyttä toivoen, että Corigliano säveltäisi sinfonian sen sinfoniasalin satavuotisjuhlan kunniaksi. Säveltäjä kieltäytyi aluksi, mutta tarjoutui kirjoittamaan toisenlaisen orkesteriteoksen. Hänen ajatuksensa kuitenkin kääntyivät jousikvartettoon, jonka hän oli säveltänyt Cleveland Quartetin jäähyväiskiertuetta varten 1996; sinfonia syntyi kvarteton työstämisestä uudelleen versioksi jousiorkesterille.
Corigliano on suhtautunut sinfoniseen genreen varauksella, koska suuria sinfonioita on ohjelmistossa jo niin merkittävä määrä. Jousisinfonia on hänestä kuitenkin täysin oma, harvinaisempi lajityyppinsä. Aiemmin vasta Coriglianon ystävien AIDS-kuolemat olivat saaneet hänet säveltämään yhden sinfonian.
Osat

Prelude
Scherzo
Nocturne
Fugue -
Postlude
Sieppaus erämaassa

| Sieppaus erämaassa> Breakdown |
| --- | --- |
 Virallinen elokuvateatterijuliste
Ohjaaja:  Jonathan Mostow
Käsikirjoittaja:  Jonathan Mostow Sam Montgomery
Tuottaja:  Jonathan Fernandez Harry Colomby Martha De Laurentiis Dino De Laurentiis Jeffrey Sudzin Artist W. Robinson
Säveltäjä:  Basil Poledouris
Kuvaaja:  Douglas Milsome
Leikkaaja:  Kevin Stitt Derek Brechin
Pääosat:  Kurt Russell J. T. Walsh Kathleen Quinlan
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures Spelling Films International
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:   2. huhtikuuta 1997
Kesto:  95 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  36 000 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sieppaus erämaassa (Breakdown) on Kurt Russellin tähdittämä toiminnallinen jännityselokuva vuodelta 1997.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kurt Russell  | … |  Jeffrey ”Jeff” Taylor   |
|  J. T. Walsh  | … |  Warren ”Red” Barr   |
|  Kathleen Quinlan  | … |  Amy Taylor   |
|  M. C. Gainey  | … |  Earl   |
|  Jack Noseworthy  | … |  Billy   |
|  Ritch Brinkley  | … |  Al   |
|  Moira Harris  | … |  Arleen Barr   |
|  Rex Linn  | … |  Seriffi Boyd   |
|  Kim Robillard  | … |  Apulaisseriffi Len Carver   |
|  Jack McGee  | … |  Belle-ravintolan baarimikko   |
|  Thomas Kopache  | … |  Pankinjohtaja Calhoun   |
Aiheesta muualla

Sieppaus erämaassa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sieppaus erämaassa Elonet.
Simo Konsala

Simo Seppo Samuli Konsala (11. syyskuuta 1932 Tampere – 7. heinäkuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja teatterineuvos.
Konsalan vanhemmat olivat maalari Kaarlo Aadolf Konsala ja Alma Sofia Koskinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1951 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1957.
Konsala oli Suomalaisen kirjallisuuden seuran palveluksessa 1959–1968 toimien muun muassa Suomen kirjallisuus -teoksen toimitussihteerinä. Hän oli seuran johtokunnan jäsenenä 1968–1971 ja valtuuskunnan jäsenenä vuodesta 1971. Konsala oli myös Aamulehden kirjallisuusarvostelijana 1956–1959 ja Aleksis Kiven seuran sihteerinä 1960–1966. Konsala oli Suomen Teatteriliiton (nykyisin Suomen Teatterit ry) johtajana 1965–1992 ja valtion näyttämötaidetoimikunnan varapuheenjohtajana 1989–1992. Hän sai teatterineuvoksen arvon 1993.
Simo Konsala oli naimisissa vuodesta 1957 keramiikkataiteilija Pirkko Jutin kanssa.
Teoksia

Kotimainen kirjallisuus, Tiedon portaat osa 7. WSOY 1969
Sanataiteen käsitteitä. Markkinointi-instituutin julkaisu no 67. Helsinki 1977
Veikko Sinisalo ja Suomi ; dramaturgia Simo Konsala ; saatesanat Kaisu Mikkola. Fazer/Finnlevy, Helsinki 1992
Talentit : näytelmä. 1999 (yhdessä Veikko Pihlajamäen kanssa, perustuu Mathilda Roslin-Kalliolan novelliin Kamala hetki)
Toimitustöitä

Seulottua sanaa : kirjoituksia sanataiteen, kielen ja kansanperinteen alalta ; toim. Terho Itkonen ja Simo Konsala. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 269. Helsinki 1961, 2. tark. painos 1962
Martti Rapola : Suomalainen kurkihirsi : vuosikokousten avajaispuheet 1947–1961 ; Suomalaisen kirjallisuuden seura on julkaissut tämän kirjan esimiehensä professori Martti Rapolan 70-vuotispäiväksi ; toim. Toivo Vuorela ja Simo Konsala. Helsinki 1961
Suomen kirjallisuus 1, Kirjoittamaton kirjallisuus ; toim. Matti Kuusi ja Simo Konsala ; toimitusneuvosto Martti Rapola ym. ; toim. Matti Kuusi ; kirjoittajat Matti Hako ym. ; Lapinkieliset runonäytteet suomentanut Erkki Itkonen, ruotsinkieliset Jouko Hautala, muunkieliset Matti Kuusi. Suomalaisen kirjallisuuden seura. Otava, Helsinki 1963
Suomen kirjallisuus 2, Ruotsin ajan kirjallisuus ; toim. Matti Kuusi ja Simo Konsala ; toimitusneuvosto Martti Rapola ym. ; toim. Martti Rapola ; kirjoittajat Olof Enckell ym. Suomalaisen kirjallisuuden seura. Otava, Helsinki 1963
Suomen kirjallisuus 3, Turun romantikoista Aleksis Kiveen ; toim. Matti Kuusi, Simo Konsala ; toim. Lauri Viljanen ; kirj. Erik Ekelund ym. Suomalaisen kirjallisuuden seura. Otava, Helsinki 1964
Suomen kirjallisuus 5, Joel Lehtosesta Antti Hyryyn ; toim. Matti Kuusi, Simo Konsala ja Sirkka Kurki-Suonio ; toim. Annamari Sarajas ; kirj. Kai Laitinen ym. Suomalaisen kirjallisuuden seura. Otava, Helsinki 1965
Suomen kirjallisuus 7, Kirjallisuuden kenttä ; toimitus Matti Kuusi, Sirkka Kurki-Suonio ja Simo Konsala ; toimitusneuvosto Martti Rapola ym. ; toim. Matti Kuusi ; Kirj. Yrjö Blomstedt. Suomalaisen kirjallisuuden seura. Otava, Helsinki 1968
Smaragditangarat

| Smaragditangarat |
| --- | --- |
 Sinivatsatangara (Chlorochrysa calliparaea)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Smaragditangarat Chlorochrysa  Bonaparte, 1851
Katso myös
   Smaragditangarat Wikispeciesissä   Smaragditangarat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Smaragditangarat (Chlorochrysa) on tangaroiden heimoon kuuluva varpuslintusuku. Smaragditangaroiden sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kolme lajia.
Smaragditangaroihin kuuluvia lajeja

Kolumbiansmaragditangara (Chlorochrysa nitidissima)
Sinivatsatangara (Chlorochrysa calliparaea)
Smaragditangara (Chlorochrysa phoenicotis)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Chlorochrysa (englanniksi)
Sokio

Sokio on kirjapainotermi ja tarkoittaa painorivin tai painokirjainten täyttökappaleita eli välikiiloja, joilla saadaan painojäljen keskelle tyhjä tila. Sokeisto muodostuu sokioista ja saa ladelmaan aikaan aukkopaikan eli kohdan, jonka kuuluu olla valkoinen niin, ettei siinä ole painomusteen aikaansaamaa jälkeä. Sokeiston pienin eli ohuin kappale rivin sulkemisessa on suluke.
Spencer Williams

| Spencer Williams |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. lokakuuta 1889
Kuollut: 14. heinäkuuta 1965 (75 vuotta)
Muusikko
Tyylilajit:  jazz 
Soittimet:  piano 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Spencer Williams (14. lokakuuta 1889 New Orleans – 14. heinäkuuta 1965 New York) oli yhdysvaltalainen pianisti ja säveltäjä. Hänen menestyneimpiin sävellyksiin kuuluvat ”I Ain’t Got Nobody” (1915), ”Royal Garden Blues” (1919), ”Everybody Loves My Baby” (1924), ”I’ve Found a New Baby” (1926) ja ”Basin Street Blues” (1928).
Williams syntyi New Orleansissa ja muutti 18-vuotiaana Chicagoon, jossa hän sävelsi musiikkia ja esiintyi pianistina. 1910-luvulla hän sävelsi New Yorkissa lauluja muun muassa Fats Wallerille. Hän teki silloin tällöin yhteistyötä neworleansilaisen pianistin Clarence Williamsin (ei sukua) kanssa.
1920-luvulla Williams asui kolme vuotta Pariisissa ja sävelsi musiikkia Joséphine Bakerille Folies Bergère -näytelmiin. Vuonna 1936 hän muutti Englantiin. Hän asui Ruotsissa suurimman osan 1950-luvusta ja palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1957.
Spencer Williams kuoli New Yorkissa heinäkuussa 1965. Hänet valittiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1970.
Sokka

Sokka
Sokka on metallitappi, johon kuuluu sokan paikallaan pysymisen varmistava lukitusmekanismi. Lukitusmekanismi perustuu tavallisesti jouseen tai sokan taivuttamiseen. Sokkia on pinnimäisiä ja rengasmaisia. Sokka asennetaan yleensä akselissa olevaan reikään, jolloin se estää akselin varassa olevia koneenosia luistamasta tai pyörimästä pois akselilta tärinän tai vedon vaikutuksesta. Joissakin tapauksissa sokka toimii itse akselina. Sokalla voidaan lukita myös vipu. Tällaista lukitusta käytetään esimerkiksi käsikranaatissa.