stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaupunginojan puistovyöhyke

Kaupunginoja laskee Oulujokeen Pokkisenpuistossa
Kaupunginoja iltavalaistuksessa
Plaanaojan (oululaisittain Laanaoja) eli Kaupunginojan puistovyöhyke halkaisee diagonaalisesti Oulun keskustan ruutukaava-alueen. Puistovyöhyke sai nykyisen muotonsa Carl Ludvig Engelin ja Johan Albrecht Ehrenströmin laatimassa asemakaavassa, joka laadittiin vain kaksi vuotta vuoden 1822 Oulun palon jälkeen. Ojanvarresta haluttiin suoja-alue tulipaloja vastaan. Rakennetuiksi puistoiksi alueita alettiin muuttaa vasta 1860-luvulla, siihen asti alueet olivat lähinnä heinäpeltoina eli plaaneina, joilta kaupunki myi huutokaupalla heinän kaupunkilaisille.
Puistovyöhyke kuuluu Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon.
Pokkisenpuisto

Plaanaoja laskee Oulujoen suistoalueeseen Pokkisenpuiston kohdalla. Ojan suulla on sijainnut Oulun vanha satama, joka siirrettiin Toppilansalmeen 1700-luvulla. Alue oli ensimmäisiä puistoiksi rakennettuja alueita puistovyöhykkeellä. Alueen suunnittelu aloitettiin 1850-luvulla.
Pokkisenpuistossa on Oskari Jauhiaisen veistos Kalasääski ja lohi, joka on Oulun ensimmäinen suihkulähdeveistos. Veistos paljastettiin vuonna 1960.
Puiston läpi kulkee suosittu ulkoilureitti kauppatorin alueelta Hupisaarille. Kaupunginojan ylittävä kävelysilta rakennettiin 1970-luvulla. Sillan kohdalla on pieni vesiputous.
Madetojan puisto

Kaupunginojaa ylävirtaan mentäessä tullaan Madetojan puistoon. Puisto sijaitsee vanhan kaupungintalon eli nykyisen Kulttuuritalo Valveen vieressä. Puisto jää kahden vilkkaasti liikennöidyn kadun, Aleksanterinkadun ja Torikadun väliin. Puistoon pystytettiin Aarre Aaltosen tekemä säveltäjä Leevi Madetojan patsas vuonna 1962. Madetojan puistoksi alue nimettiin vuonna 1965, puiston aiempi nimi oli Rantapuisto.
Maria Silfvanin puisto

Osa Hallituspuistoa – tarkemmin kaupungintalon ja Torikadun välinen puistoalue – nimettiin Maria Silfvanin puistoksi 30. elokuuta 2005 Oulussa pitkään vaikuttaneen Suomen ensimmäisen tunnetun ammattinäyttelijättären kunniaksi. Samana päivänä paljastettiin puistossa kuvanveistäjä Sanna Koiviston patsas Ajan kulku.
Hallituspuisto

Hallituspuistoksi sanotaan nykyisen kaupungintalon korttelin puistoalueita. Vuonna 2005 puistosta erotettiin kuitenkin osa uudeksi Maria Silfvanin puistoksi.
Snellmaninpuisto

Snellmaninpuisto (tai joskus Snellmanin puisto) katkaisee Hallituskadun Isokadun ja Kirkkokadun välillä. Puiston aiempi nimi oli Elfvingin puisto, nykyisen nimensä puisto sai vuoden 1907 asemakaavassa. Puistoon on sijoitettu kaksi ulkoveistosta: Jussi Mäntysen Kurjet vuodelta 1947 ja Martti Aihan Mediator vuodelta 1999. Mediator on huomiota herättävä oranssi vanhaa rautatiesiltaa muistuttava 27 metriä pitkä teräsveistos, joka kulkee kaupunginojan yli.
Otto Karhin puisto

Otto Karhin puisto on Oulun ensimmäinen nimetty puisto. Nimi oli kylläkin aluksi Appelgrenin puisto. Vuonna 1907 puiston nimi muutettiin Palokunnanpuistoksi ja tuosta nimestä on peräisin nykyisinkin yleisesti käytössä oleva Letkunpuisto-nimitys. Otto Karhin puistoksi tämä Oulun varsinainen keskuspuisto nimettiin vuonna 1956.
Vaaranpuisto

Vaaranpuisto ja Kaupunginoja kulkevat Pakkahuoneenkadulta Saaristonkadulle Uusikadun itäpuolta. Puisto tekee Uusikadusta ikään kuin puistokadun tuolla muutaman korttelin matkalla. Puistoon on sijoitettu Oskari Jauhiaisen veistämä Teuvo Pakkalan muistopatsas vuodelta 1973. Pakkalan tunnetuimmat teokset kertovat juuri Vaaranpuistosta rautatieasemalle ulottuvasta alueesta "Kakaravaarasta". Puistossa sijaitsee myös Arkkitehtuuritoimisto Seppo Valjuksen vuonna 1967 suunnittelema jääkärimuistomerkki. Jääkärimuistomerkkiä ylhäältäpäin katsottaessa teos muodostaa luvun 27, joka symboloi suomalaisista miehistä koottua joukkoa Kuninkaallisen Preussin 27. Jääkäripataljoona. Pataljoona haki sotilaskoulutusta Saksasta ja palasi Suomeen osallistuen merkittävällä tavalla Suomen itsenäistymiseen vuonna 1917.
Lyötynpuisto

Kaupunginoja muodostaa Lyötynpuistoon laskiessaan pienen suvannon. Puistossa on Viljo Savikurjen veistos Pohjan neito vuodelta 1967. Patsasta on joskus kutsuttu Oulun Havis Amandaksi, koska aikaisemmin ylioppilaat lakittivat neidon vappuisin. Suvannon rannalla on kokkolalaisen kuvanveistäjän Jaakko Pernun pajusta tekemä ympäristöveistos Vesilasi, joka valmistui toukokuussa 2012. Aiemmin puistossa sijainnut Pernun vuonna 2001 pystyttämä pajuveistos Päivänvarjo jouduttiin poistamaan marraskuussa 2011 huonon kunnon vuoksi. Lyötynpuistoa on viime vuosina huomattavasti kunnostettu.
Karjasillanpuisto

Karjasillanpuisto on Engelin ja Ehrenströmin suunnitteleman puistovyöhykkeen viimeinen puisto kaupunginojaa ylävirtaan mentäessä. Kaupunginoja alittaa rautatien ja tulee Karjasillan kaupunginosaan, missä se laajenee suvannoksi. Keskellä tuota suvantoa on Martti Tarvaisen veistos Siivet vuodelta 1965. Veistoksessa on kuvattu kolmen joutsenen lentoonlähtö.
Kaupunginoja

Kaupunginoja eli Plaanaoja–Hiirosenoja on pieni jokiuoma, joka saa alkunsa Oulujoesta Heikkilänkankaan ja Iinatin kaupunginosien väliseltä alueelta. Ojauoma erkanee Oulujoesta Heikkilänsuvannossa, johon on rakennettu pato voimalaitoksen vesialtaan pinnankorkeuden säilyttämiseksi. Kaupunginoja muodostaa padon alapuolella pienen vesialtaan, jonka eteläpäässä on toinen pato. Juurusoja laskee Kaupunginojaan noin kilometrin Heikkilänsuvannon padon alapuolella. Ojan vesi on ruskeaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaupunginojan puistovyöhyke Wikimedia Commonsissa
Oulun nähtävyydet
| --- | --- |
Puistot ja nähtävyydet:  Franzénin puisto  Heinätorin puisto  Hollihaan puisto  Hautausmaa  Mannerheimin puisto  Hupisaaret  Kasvitieteellinen puutarha  Kaupunginojan puistovyöhyke  Letonniemi  Markkuun ryhmäpuutarha  Pilpasuo  Tuiranpuisto  Hautausmaa  Äimäraution siirtolapuutarha 
Museot:  Automuseo  Kierikkikeskus  Merimiehenkotimuseo  Sahamuseo  Pohjois-Pohjanmaan museo  Taidemuseo  Turkansaaren ulkomuseo 
Rakennukset ja alueet:  Kauppahalli  Kauppatori  Kaupungintalo  Kaupunginteatteri  Maikkulan kartano  Nallikari  Nuijamiesten lava  Pikisaari  Rotuaari  Tietomaa  Tuiran sillat  Tuomiokirkko  Vesaisenlinna  Villa Hannala  Ylikiimingin kirkko 
Patsaat ja veistokset:  Frans Mikael Franzénin patsas  Futura – Tuntematon  Inhimillisen kosketuksen ja teknologian vuorovaikutus  Kalasääski ja lohi  Kevätmyrskyä  Pallautuneet  Pohjan neito  Polskis  Ruutuvihko  Siivet  Toripolliisi  Tuirasta Ruijan rannoille  Valaistuksen tie 
Leevi Madetojan patsas (1962)
Hallituspuisto
Otto Karhin puistoa
Linnunkaali

| Linnunkaali |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Sikurikasvit Cichorioideae
Suku::  Linnunkaalit Lapsana
Laji::  communis
Kaksiosainen nimi
 Lapsana communis  L. 
Katso myös
   Linnunkaali Wikispeciesissä   Linnunkaali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Linnunkaali (Lapsana communis) on keltakukkainen, ruohovartinen kasvi asterikasvien heimossa. Se on yksivuotinen, joko kevätyksivuotinen tai joskus ylitalvinen, syysyksivuotinen. Linnunkaali on yleinen rikkakasvina. Sen alalajeja ovat keltalinnunkaali (L. communis subsp. communis) ja kultalinnunkaali (L. communis subsp. intermedia).
Ulkonäkö ja koko

Linnunkaali on ruohokasvi, joka kasvaa 20–100 senttimetriä korkeaksi. Varsi on usein haarova, alaosassa on runsaasti jäykkää karvoitusta, ylempänä niukkakarvaisempi. Alemmat lehdet ovat liuskoittuneet; päätöliuska on iso, soikea–puikea, mutka- tai nirhalaitainen, sivuliuskat pieniä. Ylemmät lehdet lyhytruotisia tai ruodittomia, ruoti on siipipalteinen ja lehtilapa yleensä kolmiomaisen puikea, liuskaton, suikea–soikea.
Linnunkaalin kukinto on latvahuiskilo, jossa on runsaasti pieniä vaaleankeltaisia kukkamykeröitä. Mykeröt ovat noin 1 cm leveitä ja kehtosuomujen suojaamia; kehto on kapeansoikea. Kehtosuomut ovat kahdessa rivissä, joista sisemmät ovat pystyjä, tasakorkeita, kapeita, kovia, kaljuja ja vihreitä, ulommat hyvin pieniä, sisemmät selvästi ulompia pidempiä. Kussakin mykerössä on noin 8–15 kukkaa, jotka ovat vaaleankeltaisia, kielimäisiä ja kärjestä viisihampaisia. Heteitä on viisi. Emiö on yhdislehtinen, yksivartaloinen ja yksiluottinen.
Hedelmä on litteä, käyrä noin 3–5 mm, lenninhaiveneton, vaaleanruskea tai kellanruskea pähkylä. Pappus puuttuu. Yksi verso tuottaa tavallisesti noin 500 pähkylää, mutta määrä saattaa nousta jopa 40 000:een.
Levinneisyys

Linnunkaali esiintyy koko Euroopassa, ja se on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan. Suomessa linnunkaali on Etelä-Suomessa erittäin yleinen, Itä-Suomessa yleinen, mutta Pohjanmaalla ja sen pohjoispuolella harvalukuinen. Etelä- ja Keski-Suomessa laji on muinaistulokas.
Elinympäristö

Linnunkaali kasvaa pelloilla, joutomailla, puutarhoissa, tienvarsilla, metsiköissä ja rannoilla. Se on typensuosija.
Aiheesta muualla

Pohjolan kasvien pauloissa: Lapsana communis – linnunkaali
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Linnunkaali (Lapsana communis)
Valokki – nettikasvio: Linnunkaali (Lapsana communis)
United States Department of Agriculture (USDA): Lapsana communis (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q754672  Wikispecies: Lapsana communis  APDB: 99869  APNI: 71253  BioLib: 41734  Calflora: 4572  CoL: 6NY5X  eFloraSA: Lapsana_communis  EoL: 841400  EPPO: LAPCO  EUNIS: 156629  FNA: 220007293  FoAO2: Lapsana communis  FoIO: lapcom  GBIF: 3134857  GRIN: 21475  iNaturalist: 55981  IPA: 5910  IPNI: 228732-1  IRMNG: 10455703  ISC: 115133  ITIS: 37830  MichiganFlora: 390  NatureServe: 2.151837  NBN: NBNSYS0000004515  NCBI: 268080  NSWFlora: Lapsana~communis  NZOR: ed95de92-9a3e-4c6c-8bf9-bd35f578838f  NZPCN: 3373  Observation.org: 6949  Open Tree of Life: 353449  PalDat: Lapsana_communis  PfaF: Lapsana communis  PFI: 8733  Plant List: gcc-43300  PLANTS: LACO3  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:228732-1  Tropicos: 2700958  VASCAN: 3271  VicFlora: 0f445714-d08f-4f4c-afc0-6726ba01289c  WiO: nipplewort  WisFlora: 4012  WFO: wfo-0000086921  WoRMS: 1093170  Laji.fi: MX.39949
Maria Turtschaninoff

Maria Turtschaninoff Göteborgin kirjamessuilla 2014.
Maria Turtschaninoff [turtša'niːnof] (s. 21. helmikuuta 1977 Helsinki) on suomenruotsalainen kirjailija ja freelance-toimittaja. Hän sai vuoden 2014 Finlandia Junior -palkinnon teoksellaan Maresi: Punaisen luostarin kronikoita.
Elämä ja ura

Turtschaninoff opiskeli ihmisekologiaa Göteborgin yliopistossa. Hän valmistui filosofian maisteriksi vuonna 2000 ja muutti takaisin Helsinkiin, jossa työskenteli toimittajana Yle Radio Vegassa. Hän on myös avustanut sanomalehti Västra Nylandia.
Ensimmäisen teoksensa, keittokirjan Min mat och mammas (2006), Turtschaninoff kirjoitti yhdessä äitinsä Christine Saarukan kanssa. Hänen ensimmäinen romaaninsa De ännu inte valda ilmestyi vuonna 2007.
Turtschaninoffin romaanit Arra, Anaché ja Maresi sijoittuvat samaan fantasiamaailmaan. Arra oli vuonna 2009 ehdolla Finlandia Junior -palkinnon saajaksi ja sai Svenska litteratursällskapet i Finlandin palkinnon vuonna 2010. Lokakuussa 2014 Turtschaninoff voitti Svenska Ylen kirjallisuuspalkinnon teoksellaan Maresi, ja kirja voitti myös Finlandia Juniorin. Vuonna 2017 hänelle myönnettiin Svenska kulturfondenin suuri kulttuuripalkinto ja 2018 Längmanin säätiön palkinto. Vuonna 2017 Turtschaninoff valittiin yhdeksi 39:stä lupaavimmista eurooppalaisesta alle 40-vuotiaasta lasten ja nuorten kirjojen kirjailijasta Hay-festivaalilla Tanskan Aarhusissa. Vunna 2019 Turtschaninoff sai Kuvastaja-palkinnon Punaisen luostarin kronikoita -trilogian päätösteoksesta Maresin voima. Fantasiatrilogian teoksia oli vuoteen 2022 mennessä julkaistu yli 30 kielellä ja Maresin elokuvaoikeudet myytiin 2016 englantilaiselle Film4-elokuvayhtiölle.
Vuonna 2022 ilmestyi Turtschaninoffin ensimmäinen aikuisille suunnattu romani Suomaa. Teoksen käännösoikeudet oli vuoteen 2022 mennessä myyty 15 maahan ja lontoolainen Pushkin Press -kustantamo teki kirjasta maailmanlaajuisen englanninkielisen julkaisusopimuksen. Turtschaninoffille myönnettiin romaanista Svenska Ylen kirjallisuuspalkinto 2022. Suomaa sai myös Kirjakauppaliiton Kiitos kirjasta -mitalin 2023.
Lapsena Turtschaninoff esiintyi televisiosarjassa Harjunpää ja ahdistelija (1985), jossa hän näytteli Timo Harjunpään tytärtä. Myös hänen isänsä Peter Turtschaninoff nähtiin pienessä sivuosassa.
Turtschaninoff asuu Karjaalla.
Teoksia

Saarukka, Christine & Turtschaninoff, Maria: Min mat och mammas.  Helsinki:  Söderström, 2006.  ISBN 951-52-2395-4
De ännu inte valda.  Helsinki:  Söderström, 2007.  ISBN 978-951-52-2437-8
Arra.  ((Arra, 2008.) Suomentanut Marja Kyrö)  Helsinki:  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-31-5693-0
Helsingin alla.  ((Underfors, 2010.) Suomentanut Marja Kyrö)  Helsinki:  Tammi, 2012.  ISBN 978-951-31-6643-4
Anaché.  ((Anaché: Myter från akkade, 2012.) Suomentanut Marja Kyrö)  Helsinki:  Tammi, 2013.  ISBN 978-951-31-7239-8
Suomaa.  (Arvejord, 2022)  Suomentanut Sirkka-Liisa Sjöblom. Helsinki:  Tammi, 2022.  ISBN 978-952-04-4425-9
Mantikora.  (Mantikoran, 2024)  Suomentanut Sirkka-Liisa Sjöblom. Helsinki:  Tammi, 2024.  ISBN 978-952-04-6336-6
Punaisen luostarin kronikoita
Maresi.  ((Maresi, 2014.) Suomentanut Marja Kyrö)  Helsinki:  Tammi, 2014.  ISBN 978-951-31-8000-3
Naondel.  ((Naondel, 2016.) Suomentanut Marja Kyrö)  Helsinki:  Tammi, 2016.  ISBN 978-951-31-9087-3
Maresin voima.  ((Breven från Maresi, 2018.) Suomentanut Marja Kyrö)  Helsinki:  Tammi, 2018.  ISBN 978-952-04-0174-0
Aiheesta muualla

Kirjailijan verkkosivusto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Ritva  Yle 
Muut:  IdRef
Rousunjärvi

| Rousunjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pori 
Koordinaatit:  61°37′39″N, 22°15′30″E
Järvinumero:  36.091.1.002 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  61  m 
 fiRousunjärvi 
Rousunjärvi on Karvianjoen vesistöön kuuluva melko pieni järvi Satakunnan maakunnassa nykyään Poriin kuuluvassa Noormarkussa. Lassilan kylän pohjoisosassa sijaitseva järvi saa vetensä läheisestä maastosta. Järvi laskee vetensä Tynnyrinkorvenojaa ojaa pitkin Karhijärvestä Inhottujärveen virtaavaan Lassilanjokeen. Rousunjärven  koskeus on 61 mpy  ja pinta-ala noin neljä hehtaaria .
Harajuku

Harajukun muotia
Harajuku (原宿) on Tokion Shibuyassa Harajukun metroaseman läheisyydessä sijaitseva alue. Alue on tunnettu muotivirtauksia noudattavista pukeutuneista ryhmistään, jotka usein jäljittelevät tarkasti idoleitaan; esimerkiksi Elviksiksi pukeutuneiden ryhmät, joita on kokoontunut Yoyogi-puistossa sunnuntaisin vuosikymmenien ajan.
Chloe

| Chloe |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Cloe, Cloey 
Vastineita eri kielissä:  Chloë, Chloé, Khloë 
Nimen alkuperä:  kreikan Khloe ’vihanta’; Demeter-jumalattaren lisänimi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Chloe on naisen etunimi, joka pohjautuu Kreikan mytologiasta tunnettuun nimeen Khloe. Sen kreikankielinen merkitys on ’vihanta’. Nimi viittaa maan kasvuvoiman jumalattareen Demeteriin, mutta se on ollut myös paimenrunoudessa käytetty yleinen tytönnimi. Nimestä on käytössä useita muunnelmia; tunnettuja nimiasuja ovat muun muassa Chloë ja Chloé.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on joulukuun 2024 loppuun mennessä tilastoitu 284 Chloe-nimistä ja noin 260 Chloé-nimistä henkilöä.
Tunnettuja Chloe-, Chloë- ja Chloé-nimisiä

Chloe Arthur (s. 1995), skotlantilainen jalkapalloilija
Chloe Bennet (s. 1992), yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja
Chloé Bulleux (s. 1991), ranskalainen käsipalloilija ja olympiamitalisti
Chloe Bridges (s. 1991), yhdysvaltalainen näyttelijä
Chloé Caulier (s. 1996), belgialainen kiipeilijä
Chloe Cherry (s. 1997), yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli
Chloé Dufour-Lapointe (s. 1991), kanadalainen freestylehiihtäjä ja olympiamitalisti
Chloé Dygert (s. 1997), yhdysvaltalainen rata- ja maantiepyöräilijä ja olympiavoittaja
Chloe Dzubilo (1960–2011), yhdysvaltalainen kuvataiteilija, muusikko, malli ja aktivisti
Chloe Esposito (s. 1991), australialainen nykyaikainen viisiottelija ja olympiavoittaja
Chloe Greenfield (s. 1995), yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä
Chloé Hayden (s. 1997), australialainen näyttelijä
Chloe Jones (1975–2005), yhdysvaltalainen pornonäyttelijä
Chloe Kelly (s. 1998), englantilainen jalkapalloilija
Chloe Kim (s. 2000), yhdysvaltalainen lumilautailija ja olympiavoittaja
Chloe Logarzo (s. 1994), australialainen jalkapalloilija
Chloe McCarron (s. 1997), pohjoisirlantilainen jalkapalloilija
Chloë Grace Moretz (s. 1997), yhdysvaltalainen näyttelijä
Chloé Paquet (s. 1994), ranskalainen tennispelaaja
Chloe Peplow (s. 1998), englantilainen jalkapalloilija
Chloé Ridel (s. 1991), ranskalainen poliitikko
Chloë Sevigny (s. 1974), yhdysvaltalainen näyttelijä
Chloe Smith (s. 1982), brittiläinen konservatiivipoliitikko
Chloé Trespeuch (s. 1994), ranskalainen lumilautailija ja olympiamitalisti
Chloe Webb (s. 1956), yhdysvaltalainen näyttelijä
Chloé Zhao (s. 1982), kiinalainen elokuvaohjaaja
Kuvitteellisia Chloe-nimisiä

Chloe, Pokémon-hahmo
Chloe O’Brian, hahmo televisiosarjassa 24
Chloe Sullivan, hahmo televisiosarjassa Smallville
Fleming (suku)

| Fleming |
| --- | --- |
 Suvun vaakuna
Kotipaikka:  Suomi, Ruotsi, Tanska
Alkukoti:  Todennäköisesti Flanderi; mahdollisesti myös Fläming.
Aktiivisena:  Vähintään 1300-luvulta; sammui Suomessa 1800-luvun jälkipuoliskolla.
Fleming oli yksi 1400–1600-lukujen merkittävimmistä aatelissuvuista Suomessa, Ruotsissa ja Tanskassa. Suku sammui Suomessa 1800-luvun jälkipuoliskolla.
Suvun jäseniä

Joakim Henrikinpoika Fleming (k. 1495 tai 1496), valtaneuvos ja Turun linnan vouti
Erik Fleming (1487–1548), valtaneuvos, sotilas
Ivar Fleming (k. 1548), valtaneuvos, sotilas
Lars Ivarsson Fleming (k. 1562) Viron käskynhaltija
Herman Fleming (n. 1520–1583), valtaneuvos, sotilas
Klaus Eriksson Fleming (n. 1535–1597), yleisimmin tunnettu nimellä Klaus Fleming, valtaneuvos, amiraali, marski
Filippa Fleming (k. 1578), aatelisnainen ja maanomistaja, Klaus Flemingin sisar
Klas Hermansson Fleming (n. 1550–1616), sotilas Klaus Hermaninpoika Fleming
Johan Fleming (1578–1599), vapaaherra Juhana Klaunpoika Fleming
Henrik Klasson Fleming (1584–1650), sotilas, valtiomies Henrik Klaunpoika Fleming
Klas Larsson Fleming (1592–1644), sotilas Klaus Laurinpoika Fleming
Erik Henrikinpoika Fleming (1619–1679), virkamies, valtaneuvos
Herman Klaunpoika Fleming (1619–1673), valtaneuvos, vapaaherra
Lars Klasson Fleming (1621–1699), virkamies, sotilas, Etelä-Suomen laamanni Lauri Klaunpoika Fleming
Klas Hermansson Fleming (1649–1685), virkamies Klaus Hermaninpoika Fleming
Otto Fleming (1786–1851), vapaaherra
Erik Fleming (1487–1548), valtaneuvos, sotilas
Erik Henrikinpoika Fleming (1619–1679), virkamies, valtaneuvos
Filippa Fleming (k. 1578), aatelisnainen ja maanomistaja, Klaus Flemingin sisar
Henrik Klasson Fleming (1584–1650), sotilas, valtiomies Henrik Klaunpoika Fleming
Herman Fleming (n. 1520–1583), valtaneuvos, sotilas
Herman Klaunpoika Fleming (1619–1673), valtaneuvos, vapaaherra
Ivar Fleming (k. 1548), valtaneuvos, sotilas
Joakim Henrikinpoika Fleming (k. 1495 tai 1496), valtaneuvos ja Turun linnan vouti
Johan Fleming (1578–1599), vapaaherra Juhana Klaunpoika Fleming
Klas Hermansson Fleming (1649–1685), virkamies Klaus Hermaninpoika Fleming
Klas Hermansson Fleming (n. 1550–1616), sotilas Klaus Hermaninpoika Fleming
Klas Larsson Fleming (1592–1644), sotilas Klaus Laurinpoika Fleming
Klaus Eriksson Fleming (n. 1535–1597), yleisimmin tunnettu nimellä Klaus Fleming, valtaneuvos, amiraali, marski
Lars Ivarsson Fleming (k. 1562) Viron käskynhaltija
Lars Klasson Fleming (1621–1699), virkamies, sotilas, Etelä-Suomen laamanni
Otto Fleming (1786–1851), vapaaherra
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fleming (suku) Wikimedia Commonsissa
Sukutaulu 1800-luvun puolivälistä (ruotsiksi)
Fleming-suku (ruotsiksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia 
Flemingintie nimetty suvun edustajien mukaan Siuntiossa, Uudellamaalla.
Keskinenjärvi (Pori)

| Keskinenjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pori 
Koordinaatit:  61°36′15″N, 22°14′16″E
Järvinumero:  36.091.1.004 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  51  m 
 fiKeskinenjärvi 
Keskinenjärvi on Karvianjoen vesistöön kuuluva keskikokoinen järvi Satakunnan maakunnassa nykyään Poriin kuuluvassa Noormarkussa. Lassilan kylässä sijaitseva järvi saa vetensä läheisestä maastosta, erityisesti suolta. Järven etelä- ja länsiranta ovat soistuneet, ja myös järven pohjoisosan luusua on kasvamassa umpeen ja soistumassa. Järvi laskee vetensä soistuneen ja umpeenkasvaneen Valkamajärven ja edelleen suon ja myöhemmin peltojen läpi kulkevan ojan kautta Karhijärvestä Inhottujärveen laskevaan Lassilanjokeen. Järven koskeus on 51 mpy  ja pinta-ala noin 11 hehtaaria .
Jean D’Espagnet

Jean D'Espagnet (1564 – noin 1637) oli ranskalainen juristi ja poliitikko. Hän myös kirjoitti paljon alkemiasta. D'Espagnetista tuli Bordeaux'n alueen johtaja vuonna 1601. Hänet tunnetaan vuonna 1623 julkaistusta teoksista Arcanum Hermeticae philosophiae ja Enchiridion physicae restitutae.
Aiheesta muualla

Jean D'Espagnet, La Philosophie Naturelle restituée (ranskaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Joutsenjärvi (Pori)

| Joutsenjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pori 
Koordinaatit:  61°36′10″N, 22°17′43″E
Järvinumero:  36.091.1.006 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  54  m 
 fiJoutsenjärvi 
Joutsenjärvi on Karvianjoen vesistöön kuuluva keskikokoinen järvi Satakunnan maakunnassa nykyään Poriin kuuluvassa Laviassa. Noormarkun rajan tuntumassa Myöntäjän kylän pohjoispuolella sijaitseva järvi saa vetensä läheisestä maastosta kuten Joutsenjärvennevalta.  Järveä ympäröivät mäkiset metsämaat, ja järvi ympäristöineen muodostaa hienon kokonaisuuden. Joutsenjärven itäpää on lähes umpeenkasvanut, ja veden korkeus on järven virkistyskäyttöä ajatellen alhainen. Järvessä on esiintynyt sinilevää.  Järvi laskee vetensä ojan kautta Karhijärvestä Inhottujärveen laskevaan Lassilanjokeen. Järven koskeus on 54 mpy  ja pinta-ala noin 16 hehtaaria . Rantaviivan pituus on 2,6 kilometriä .
Chōfun lentoasema

Chōfun lentoasema Japanissa.
Chōfun lentoasema (jap. 調布飛行場, Chōfu Hikōjō?) (ICAO: RJTF) sijaitsee Chōfussa lähellä Tokiota Japanissa.
Lentoaseman rakentaminen alkoi vuonna 1939. Vuonna 1941 valmistui kaksi kiitorataa. Pian valmistumisen jälkeen lentokenttä siirrettiin ilmavoimien käyttöön, sieltä toimvat Tokiota puolustavat hävittäjät ja kamikaze-lentäjät. Lentokentälle rakennettiin 30 betonista yhden hävittäjän pommisuojaa, joista kolme on säilynyt nykypäiviin.
Sodan jälkeen amerikkalaiset käyttivät lentokenttää valvontalentoihin. Se palautettiin japanilaisille, ja siitä tuli lähinnä pienilmailun käyttämä kenttä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chōfun lentoasema Wikimedia Commonsissa
http://airport.airlines-inform.com/Chofu.html