stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansainvälisesti tärkeä lintualue
Suomen tärkeät lintualueet (FINIBA)

Suomen tärkeät lintualueet eli Finnish Important Bird Areas (FINIBA) ovat kansallisesti tärkeitä lintualueita Suomessa. Niitä on yhteensä 411 ja kaikki Suomen 97 IBA-aluetta kuuluu niihin. Suomessa hanketta tekee BirdLife Suomen ohella yhteistyönä Suomen ympäristökeskus. Yksittäisten laskijoiden lisäksi aineistoa on saatu muun muassa Metsähallitukselta ja Luonnontieteelliseltä keskusmuseolta.
Aiheesta muualla

IBA-alueet BirdLife Internationalin sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Mietoistenlahti on yksi Suomen sadasta IBA-alueesta.
Työvoimapalvelu

Työvoimapalvelut tukevat työnhakijoiden työllistymistä. Työvoimapalveluja ovat muun muassa työnvälitys, osaamisen kehittäminen ja tukityöllistäminen sekä työllistymis- ja aktivointisuunnitelmien tekeminen virkailijan ja työnhakijan yhteistyöllä.
Vaikutus työllisyyteen

Vattin tutkimusprofessori Tomi Kyyrän mukaan työllisyyspalveluiden työllisyysvaikutuksista on heikosti selkeää tutkimusnäyttöä. Sen vuoksi on vaikea arvioida niiden vaikutuksia. Tanskassa kuitenkin työllisyyspalveluihin ajetaan tiukoilla velvoitteilla, ja kieltäytyminen alentaa tukia selvästi. Tämä pelotevaikutus voi saada työttömät hakeutumaan töihin jo ennen palveluvelvoitteisiin joutumista.
Ekonomisti Olli Kärkkäisen mukaan lisäpanostukset työvoimapalveluihin eivät tuota jakovaraa vaan voivat maksaa enemmän kuin niistä on hyötyä.
Vaikka työvoimapalveluiden lisäys tuottaisi yhtä paljon kuluja kuin verotuloja, ne voivat silti auttaa työnhakijaa itseään, kun hän pääsee töihin.
Karl Weigand

Karl Weigand
Friedrich Ludwig Karl Weigand (1804–1878) oli saksalainen kielitieteilijä. Hän oli vuodesta 1851 professorina Giessenin yliopistossa. Weigandin huomattavimpia teoksia ovat Wörterbuch der deutschen Synonymen (1840–1843), joka on ensimmäinen  kielihistorialliseen tutkimukseen perustuva teos lajissaan, ja Deutsches Wörterbuch (1857–1871).
Tukholman Filadelfia-seurakunta

| Tukholman Filadelfia-seurakunta Filadelfiakyrkan Stockholm |
| --- | --- |
 Filadelfiakirkon sisäänkäynti Rörstrandgatanin puolelta.
Kirkkokunta:  Ruotsin helluntaikirkko
Perustettu:  1910
Johtava pastori:  Niklas Piensoho
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tukholman Filadelfia-seurakunta (ruots. Filadelfiakyrkan Stockholm) on Tukholmassa sijaitseva ruotsalainen helluntaiseurakunta ja Pohjoismaiden suurin vapaakirkko. Tukholman Filadelfia-seurakunta on perustettu vuonna 1910. Nykyisen Tukholman Filadelfia-seurakuntaan kuuluvat pääkirkon lisäksi myös Bergakyrkan Åkersbergassa, Mälarokyrkan Ekerössä sekä Tyresön helluntaikirkko. Seurakunnan johtava pastori on ollut vuodesta 2006 lähtien Niklas Piensoho.
Historia

Tukholman Filadelfia-seurakunta sai alkunsa, kun vuonna 1910 joukko Pyhän Hengen kasteen saaneita uskovia perusti seitsemännen baptistiseurakunnan Tukholmaan. Seurakunta otti nimen Filadelfia, joka oli John Ongmanin seurakunnan nimi myös Örebrossa. Filadelfiasta muodostui helluntailaisten keskus Ruotsin pääkaupungissa.
Vuonna 1911 seurakunta kutsui johtajakseen 27-vuotiaan Lewi Pethruksen. Vuonna 1913 jännitteet klassisen baptismin ja uuden helluntailiikkeen välillä kasvoivat, samalla kun Tukholman Filadelfia-seurakunta keräsi suosiota. Tukholman Filadelfia-seurakunta suljettiin baptistiliikkeen ulkopuolelle ja samalla Filadelfia-seurakunnan edustama helluntailiike muodostui Ruotsissa Pethruksen johtamaksi erilliseksi vapaakirkkoliikkeeksi.
Vuonna 1930 Filadelfia-seurakunta rakensi Pohjois-Euroopan suurimman kirkkorakennuksen. Uusi kirkkorakennus avattiin käyttöön 1. marraskuuta 1930 monien eurooppalaisten helluntaijohtajien ollessa läsnä avaustilaisuudessa. Samana vuonna seurakunnalla oli noin 5000 jäsentä. Lamavuonna 1933 Filadelfia-seurakunnan sosiaalityö saavutti huippunsa ja seurakunta jakoi ruoka-apua uudessa kirkossa. Vuonna 1934 seurakunta järjesti ensimmäisen konferenssin pastoreille. Konferenssista muodostui nopeasti helluntaliikkeen johtajien ideologinen ja teologinen kohtauspaikka. Vuonna 1942 Filadelfia-seurakunta perusti Rörstrandin kansanopiston, joka vuotta myöhemmin siirrettiin Kaggeholmin linnaan.
Vuonna 1948 Sven Lidman jätti Filadelfia-seurakunnan Lidmanin ja Pethruksen välillä olleen julkisen skisman vuoksi. Vuonna 1958 seurakunnassa tapahtui merkittävä johtajavaihdos, kun Lewi Pethrus korvattiin Willis Säwellä. Johtajamuutos oli seurakunnan ohella haaste myös ruotsalaiselle helluntailiikkeelle.
Vuonna 1996 Tukholman Filadelfian vanhimmistoon alettiin hyväksyä myös naisjäseniä. Vuonna 2002 Ruotsin pääministeri Göran Persson vieraili ja puhui Filadelfiassa helluntailiikkeen pastorien konferenssissa.
Seurakunnan johtajat

Lewi Pethrus (1911–1958)
Willis Säwe (1958–1973)
Karl-Erik Heinerborg (1973–1989)
Owe Lindeskär (1990–1997)
Sten-Gunnar Hedin (1997–2006)
Niklas Piensoho (2006–)
Kuvat

Filadelfiakirkon avajaiset marraskuussa 1930.
Filadelfiakirkon sali vuonna 2019.
Filadelfiakirkon käytävä.
Aiheesta muualla

Tukholman Filadelfia-seurakunnan verkkosivut (ruotsiksi)
Vuonna 1958 eteläafrikkalainen lähetyssaarnaja Nicholas Bhengu ja Chicagon helluntaiseurakunnan pastori Josef Mattson vierailivat Filadelfiassa.
KJ Apa

| KJ Apa |
| --- | --- |
 KJ Apa San Diegon Comic-Conissa 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Keneti James "KJ" Fitzgerald Apa
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1997 (ikä 27) Auckland, Uusi-Seelanti
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2013–
Merkittävät roolit:  Archie Andrews Riverdale
Aiheesta muualla
IMDb 
Keneti James "KJ" Fitzgerald Apa  (s. 17. kesäkuuta 1997 Auckland, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Archie Andrewsin roolista jännityssarjassa Riverdale.
Varhainen elämä

Apa syntyi Aucklandissa. Hänen vanhempansa ovat Keneti ja Tessa Apa (omaa sukua Callander). Hänen isänsä on samoalainen ja on Moata'a-nimisen kylän päällikkö Samoassa. Apan äiti on uusiseelantilainen.  Hänellä on kaksi vanhempaa siskoa. Apa kävi lukiota King´s collegessa Aucklandissa ennen näyttelemisen aloittamista.
Ura

Apa näytteli vuosina 2013–2015 Kane Jenkinsiä uusiseelantilaisessa saippuasarjassa Shortland Street. Vuonna 2016 Apa alkoi näytellä Archie Andrewsia CW-draamasarjassa nimeltä Riverdale. Rooliin oli neljän kuukauden ajan etsitty sopivaa näyttelijää.
Vuonna 2017 hän näytteli teiniä Ethan Montgomeryä komedia-draamassa A Dog's Purpose. Se esitettiin televisiossa samana päivänä kuin Riverdale. Apa sai seuraavaksi elokuvaroolikseen Klan Lawleyn korvaamisen elokuvassa The Hate U Give. Apa näyttelee myös Griffiniä Netflixin elokuvassa The Last Summer, joka julkaistiin 3. toukokuuta 2019.
Yksityiselämä

Apa on rugby union -pelaaja ja -valmentaja Michael Jonesin veljenpoika. Hän on ilmoittanut olevansa kristitty.
Apa oli mukana pienessä auto-onnettomuudessa Vancouverissa syyskuussa 2017, mutta hänelle ei käynyt kuinkaan, koska matkustajanpuoli osui kevyesti pylvääseen. Syyksi ilmoitettiin, että Apa nukahti rattiin pitkän kuvauspäivän vuoksi.
Filmografia > Elokuvat

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Rooli | Elokuvat>  |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | A Dog's Purpose | Ethan Montgomery (teini) |  |
| 2018 | The Hate U Give | Chris |  |
| 2019 | The Last Summer | Griffin |  |
| 2020 | I Still Believe | Jeremy Camp |  |
Filmografia > Televisio

| Televisio> Vuosi | Televisio> Nimi | Televisio> Rooli | Televisio> Jaksot | Televisio>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013–2015 | Shortland Street | Kane Jenkins | Sivurooli |  |
| 2016 | The Cul De Sac | Jack | 6 jaksoa |  |
| 2017–2023 | Riverdale | Archie Andrews | Päärooli |  |
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Vuosi | Myöntäjä | Kategoria | Työ | Tulos | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Saturn-palkinto | Paras nuori näyttelijä televisiosarjassa | Riverdale | Ehdolla |  |
| 2017 | Saturn-palkinto | Läpimurto | Riverdale | Voitto |  |
| 2017 | Teen Choice -palkinto | Valittu TV-tähti | Riverdale | Ehdolla |  |
| 2018 | MTV Movie & TV Awards | Paras suudelma (mukana Camilla Mendes) | Riverdale | Ehdolla |  |
| 2018 | Saturn-palkinto | Paras nuori näyttelijä televisiosarjassa | Riverdale | Ehdolla |  |
| 2019 | Saturn-palkinto | Paras nuori näyttelijä televisiosarjassa | Riverdale | Ehdolla |  |
| 2019 | Teen Choice -palkinto | Valittu draama näyttelijä televisiossa | Riverdale | Ehdolla |  |
Unity Mitford

Nancy, Unity ja Diana Mitfordin hautakivet.
Unity Valkyrie Mitford (8. elokuuta 1914 – 28. toukokuuta 1948) oli englantilainen aristokraatti sekä Adolf Hitlerin ihailija ja ystävä.
Unity Mitford syntyi äärioikeistolaisen ja eksentrisen paronin David Bertram Ogilvy Freeman-Mitfordin johtamaan seitsenlapsiseen perheeseen, jossa oli kuusi tytärtä ja yksi poika. Mitfordin sisarukset nousivat aikanaan otsikoihinmilloin?. Yksi sisaruksista, Jessica meni naimisiin Winston Churchillin kommunistisukulaisen kanssa ja toinen, Diana nai Sir Oswald Mosleyn, Ison-Britannian fasistipuolueen johtajan. Unitysta tuli Hitlerin ystävä ja ihailija.
Pitkänä ja vaaleana kaunottarena Unity edusti saksalaisen rotuopin mukaista pohjoisen rodun ihannetyyppiä. Hän tutustui Hitleriin Münchenissä 1933, niihin aikoihin, kun kansallissosialistinen puolue otti vallan Saksassa. Hän rakastui Hitleriin toivottomasti ja toivoi pääsevänsä tämän kanssa naimisiin. Vaikka Unity oli pääosin epäpoliittinen hahmo, hän vetosi Hitleriin, jotta tämä pitäisi hyviä suhteita Isoon-Britanniaan. Hitler ei mielellään keskustellut naisten kanssa politiikasta, vaikka olikin aina vieraalleen kohtelias. Hitlerin ja Unityn suhde ei todennäköisesti ollut seksuaalinen, vaan jäi ystävyystasolle.
Saksan hyökättyä Puolaan ja Ison-Britannian julistettua sodan Saksalle Unity yritti itsemurhaa Münchenin Englantilaisessa puistossa 3. syyskuuta 1939. Hän ampui itseään kahdesti pienikaliiperisella pistoolilla, mutta jäi henkiin. Hitler lähetti parhaiksi tietämänsä lääkärit hoitamaan Unitya ja lähetti tämän erikoisjunavaunussa takaisin Englantiin terveydentilan ollessa riittävän hyvä. Unity ei koskaan toipunut haavoistaan, ja hän kuoli naimattomana 1948.
Tuote (albumi)

| Tuote Yhteiskunnan Mutantit |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 29. syyskuuta 2017
 Formaatti: CD, digitaalinen
 Tyylilaji: alternative rock, punk rock, avantgarde
 Kesto: 31.16
 Levy-yhtiö: Secret Entertainment
Yhteiskunnan Mutanttien muut julkaisut
| Neliöksi pakotettu (EP) 2016 | Tuote 2017 |   |
Singlet albumilta Tuote
 ”Se parempi joutsenlaulu” Julkaistu: 19. kesäkuuta 2017
Tuote on Yhteiskunnan Mutanttien toinen studioalbumi, joka julkaistiin 29. syyskuuta 2017.
Ensimmäinen single ”Se parempi joutsenlaulu” julkaistiin 19. kesäkuuta 2017. Albumin kansikuvan on toteuttanut Samu Peltola.
Vastaanotto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Imperiumi : 

Imperiumin Janne Rintala antoi albumille arvosanaksi 8.5/10. Hän kuvaili yhtyettä linjattomaksi, riitasointuiseksi, svengaavaksi ja eritoten kieroksi, joka kappaleiden sillisalaattimaisuudesta huolimatta kykenee pitämään kappaleidensa rungot selkeinä, ja totesi sen pitävän niin sävellykset kuin sanoituksetkin kasassa. Erityisesti kehua keräsi laulaja Teron laaja raivokkaan ja pehmeän sävelen hallinta.
»Hieman hämmentäväksi kuuntelemisen tekee se, että lähes joka biisistä löytyy joku jonkin tutun bändin mieleen tuova mielikuva tai piirre, mutta leikkaa/liimaa-osaston tekemiseksi bändiä ei sovi syyttää. Yhteiskunnan Mutantit hyödyntää eri elementtejä ja tekee niistä omanlaisensa fuusiokeittiö-ménun.»
Kappaleet

Se parempi joutsenlaulu – 2.34
Ajelehtiva ruumis – 2.58
En sure – 3.39
Riitasointu – 3.45
Alastomat muukalaiset – 2.46
Elämää suurempi tuote – 3.24
Hallinnassa on – 2.08
Tehdään siitä mies – 3.09
Kuule ensin tää – 3.24
Ex – 3.29
Kokoonpano

Tero Autero – laulu
Markus Vähäaho – kitara
Piia Natri – basso
Otto Plym – rummut
Karjalankosken voimalaitos

Juankosken voimalaitos sijaitsee Juankoskella Kuopiossa Pohjois-Savossa. Voimalaitoksen omistaa Savon Voima. Karjalankosken altaan (tunnetaan paikallisesti nimellä "Välivesi") säännöstely aloitettiin vuonna 1961.
Savon Voima rakennutti voimalaitokselle kalaportaan 2020.
Aiheesta lisää

Juankosken voimalaitos
Touko Perko

Touko Pellervo Immanuel Perko (s. 23. toukokuuta 1941 Turku) on suomalainen historiantutkija, professori ja journalisti.
Henkilöhistoria

Touko Perko syntyi opettaja Arvo Oskari Perkon ja kotitakousteknikko Maija Toivikki Tattarin perheeseen. Perko tuli ylioppilaaksi vuonna 1960 ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1968. Hänen puolisonsa vuodesta 1967 lähtien on ylihoitaja Ulla Eliina Airio. Perheessä on vuosina 1968 ja 1970 syntyneet lapset.
Ura

Touko Perko väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1971. Hän toimi Turun yliopiston Suomen historian asisstenttina 1967–1978, dosenttina 1973–2009 ja apulaisprofessorina 1978–1980. Alkio-opiston rehtori Perko oli 1980–1985, Jyväskylän yliopiston viestinnän dosentti 1985–2009 ja journalistiikan professori 1987–1989.
Perko työskenteli Keskipohjanmaan päätoimittajana 1986–1989 ja Keskisuomalaisen varapäätoimittajana 1989–1995 sekä lehden erityistehtävissä 1996–2001. Valion ja maitosektorin päätoimisena historian kirjoittajana Perko oli vuosina 2002-2010. Hän on ollut myös Sotahistoriallisen aikakauskirjan päätoimittaja. Suomen Akatemian tutkimusassistenttina ja tutkijana Perko toimi useaan otteeseen 1970- ja 1980-luvulla. Otavan kirjasäätiön palkinnon hän sai vuonna 1975. Marsalkka Mannerheimin perinnesäätiön sotahistorian palkinto 2018. Perko sai professorin arvon 2018.
Julkaisuja

Suomen autonomian ajan korkeimmat virkamiehet, 1968
Aseveljen kuva: Suhtautuminen Saksaan jatkosodan Suomessa 1941–1944, 1971 (väitöskirja)
200 vuotta julkista sanaa Suomessa, 1971 (Päiviö Tommilan kanssa)
Suomen puoluelehdistön levikistä jatkosodan aikana, 1973
TK-miehet jatkosodassa: Päämajan kotirintaman propaganda 1941–1944, 1974
Suomen teiden historia 1917–1970, 1977
Yhdessä enemmän: SOK 1904–1979, 1979
Turun urheiluliitto 1962–1981, 1982
Suomen lehdistön historia 3: Sanomalehdistö sodan murroksesta 1980-luvulle
Tiede muutosten maailmassa, 1990
Suomen  urheilulehdistö, 1991
Sodan ja rauhan ääniä: Kirjoituksia ihmisestä, kansainvälisestä politiikasta ja viestinnästä, 1995
Kymmenen kysymystä journalismista, 1998 (toim. Raimo Salokankaan kanssa)
Konnia ja sankareita: Doping-pommin pitkät varjot, 2000
Konnia ja sankareita 2: Myrskyvaroituksesta sinivalkoiseen lankeemukseen, 2001
Median varjossa, 2002 (toim. Heikki Luostarisen, Raimo Salokankaan ja Jaana Hujasen kanssa)
Laatu se on tärkein: Nuorten ja toimittajien kritiikit kohtaavat, 2003
Ekokem, ongelmajätteet ja yhteiskunta 1979–2004, 2004 (Susanna Perkon kanssa)
Valio ja suuri murros, 2005
The Valio Story, 2006
Perintönä maitohygienia: Walter Ehrströmin säätiö 1958–2008, 2008
Kalevankadun akatemia: Säätiö  – A. I. Virtanen  – ravitsemus, 2009
Kohti EU:n parasta maitoa: Maitohygienialiiton historia, 2011
Meijerskasta agronomiin: Suomen maitotalousopetuksen historia, 2011
Mies, liekki ja unelma: Nobelisti A. I. Virtasen elämäntyö, 2015
Haastaja Saksasta: Von der Goltz ja Mannerheim 1918, 2018
Von der Goltz ja Kuurinmaa, 2018
Perko on kirjoittanut myös 39 pienoiselämäkertaa Suomen kansallisbiografiaan vuosina 2006–2015.
Aiheesta muualla

Perko, Touko hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Kapokki

Kapokkipuu ja avautunut kotahedelmä Madeiralla.
Kapokki (myös kapok, kasvivilla tai ceibavilla) on silkinkiiltoista kasvikuitua, jota saadaan tiettyjen kapokkipuiden (Ceiba) kotahedelmissä olevista siemenkarvoista. Kapok-kuitua voidaan käyttää esimerkiksi patjojen tai peitteiden täytteenä. Kapokkikuitu on täysin biohajoavaa. Kapokkikuitu tunnetaan myös nimellä Jaavan puuvilla (engl. Java Cotton) tai silkkipuuvilla.
Kapokkikuitu

Kapokkipuut ovat korkeita trooppisia puita, jotka kuuluvat malvakasvien (malvaceae) heimoon.  Kapokkipuu eli Amazoninkapokkipuu (Ceiba pentandra) on kapokkikuidun pääasiallinen lähde. Muita nimiä Ceiba pentandran ohella ovat esimerkiksi Bombax occidentale tai Ceiba occidentalis.
Kapokkikuitu on siemenhahtuvaa, joka ympäröi puun kotahedelmien sisällä olevia siemeniä. Kuitu on onttoa, umpinaista, eikä ime runsaasti kosteutta. Siksi se on myös kevyttä, kelluu ja eristää hyvin. Kuidun koostumus on noin 64 % selluloosaa , 13 % ligniiniä ja 23 % pentosaani polysulfaattia. Kapokki on luonnonkuitu, joka on täydellisesti biohajoavaa. Yksittäinen kuitu on keskimäärin noin 2,5 cm pitkä ja sen keskellä on laaja ontelo. Kuidun ohuet seinämät ovat vedenkestävän vahan peitossa. Jos verrataan puuvillan ja kapokin painoa toisiinsa saman tilavuuden suhteen, on kapokki kahdeksan kertaa kevyempää.
Kapokkipuun kotahedelmät kerätään ja avataan käsin. Kuidut ilmakuivataan, eikä niitä käsitellä kemikaaleilla. Siemenet ovat hyvin löyhästi kiinni höytyvämassassa ja pienellä täräyttelyllä ne irtoavat ja putoavat astian pohjalle. Täysikasvuinen viljelty puu tuottaa noin 15 kg kuitua vuodessa.
Kuitu on hyvin lyhyttä, sileää ja haurasta, joten pelkästään kapokkia ei pysty kehräämään teollisesti. Väriltään kuitu on valkeaa, vaalean harmaata tai sen väri vivahtaa vaalean keltaisesta rusehtavaan. Kapok-kuitu joustaa ja kiiltää. Kuitu on normaalisti hajutonta. Kostuessaan siitä saattaa lähteä ummehtunut haju, joka kuitenkin häviää, kun kuitu jälleen kuivuu. Pistävät tai epämiellyttävät hajut saattavat helposti tarttua kapok-kuituun.
Valkokapokista (eli kapokkioihin kuuluva valkokapokkio) (Bombax ceiba) saadaan lähes vastaavaa kuitua, joka on väriltään tummempaa ja vähemmän ilmavaa.
Kuitujen käyttö

Pelkästä kapokista ei voi kehrätä lankaa esimerkiksi vaatteiden tekoa varten. Kuitua on perinteisesti käytetty täytteenä esimerkiksi verhoilussa, peitoissa ja patjoissa sekä kelluvissa pelastusvälineissä. Kapok-kuitu kelluu viisi kertaa paremmin kuin korkki. Kuitua voi käyttää lisäksi joko lämpö- tai äänieristeenä. Kapokkikuidun sisällä on ilmatila, joten kytevä liekki tai avotuli saa kuidun palamaan vauhdikkaasti. Kapok-kuidun vahan luonnolliset katkerat ainesosat ovat antibakteerisia ja antimikrobisia, jolloin ne eivät houkuta koita tai punkkeja.
Viimeisen 30 vuoden aikana kapok-kuidun käyttö täytteenä on vähentynyt huomattavasti. Sitä ovat korvanneet synteettiset materiaalit, kuten polyesteri ja vaahtomuovi. Tekniikoiden kehittyessä on uutta kiinnostusta herännyt kapokkia kohtaan etenkin tekstiilikäytön osalta. Kuidun kehrääminen on mahdollista vain, jos kuituja sekoitetaan puuvillaan, esimerkiksi suhteessa kolme osaa kapokkia ja kaksi osaa puuvillaa. Uusilla menetelmillä on myös pyritty saamaan kapokista vähemmän tulenarkaa.
Kapok-kuitu on ekologista. Puu ei vaadi kastelua, eikä sitä tarvitse suojata tuhohyönteisiä vastaan. Kuidun kerääminen ei edellytä puun kaatamista. Koska kuitusadon kerääminen on työvoimavaltaista, tuo kuidun käyttö työpaikkoja sinne, missä kapokkipuita kasvaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kapok fiber explained, kapok.com.au (www.youtube.com) (englanniksi)
Kuitumassaa ja siemeniä kapokkipuun avautuneessa hedelmässä.
Hedelmästä irrotettuja kapokkikuitukimppuja.
Tupaantuliaiset (elokuva)

| Tupaantuliaiset> Travaux, on sait quand ça commence... |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Brigitte Roüan
Käsikirjoittaja:   Eric Besnard  Philippe Galland  Jean-François Goyet  Brigitte Roüan 
Säveltäjä:  Stephen Warbeck
Kuvaaja:   Brigitte Barbier  Christophe Pollock 
Leikkaaja:  Laurent Roüan
Pääosat:  Carole Bouquet
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska  Yhdistynyt kuningaskunta 
Tuotantoyhtiö:  Ognon Pictures
Ensi-ilta:  2005
Kesto:  92 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tupaantuliaiset (Travaux, on sait quand ça commence... tai Travaux) on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Brigitte Roüanin ohjaama brittiläis-ranskalainen elokuva laittomista maahanmuuttajista.
Kasaya

Kasayaan pukeutunut Buddha noin 200-luvulta eaa.
Japanilainen kasaya levitettynä
Kasaya (sanskritiksi काषाय​, kāṣāya; paaliksi कसाव; tiibetiksi ཆོས་གོས, chögö; jap. 袈裟, kesa; kiin.: 袈裟; pinyin: jiāshā) on buddhalainen kaapu, jota käyttävät niin munkit kuin nunnatkin. Kaavun nimi tulee sen sahraminoranssista väristä.
Kasaya on yleensä yksivärinen, mutta sen tarkempi toteutus vaihtelee eri koulukuntien ja maiden välillä. Theravada-buddhalaisuudessa kasaya on yleensä yksivärinen (keltainen, oranssi tai ruskea) ja muutenkin yksinkertainen. Mahayana-buddhalaisuudessa sen sijaan kaavussa voi olla useampia värejä ja jopa kirjoiltuja kuvioita.. Esimerkiksi Japanissa ajatuksena on, että kaapua kantaessaan munkki on pukeutunut mandalaan, joka edustaa buddhalaista kosmologiaa.. Theravadassa kasayan katsotaan koostuvan kolmesta osasta: antaravasaka (aluskaapu), uttarasanga (välikaapu, joka peittää vasemman puolen kehosta) ja sanghati (päällyskaapu, näkyvin osa koko kokonaisuudesta).
Nykyään kasaya voidaan valmistaa myös kierrätysmateriaaleista. Thaimaalainen Wat Chak Daeng -temppeli koordinoi muovipullojen keräämistä ja kierrättämistä polyesterilangasksi, josta valmistetaan sitten kasayoita. Yhden kasayan valmistukseen kuluu noin kilo muovipulloja. Muovin kierrätys alkoi vuonna 2018, ja idean isä on apotti Phra Maha Pranom Dhammalangkaro..
Kasvot Marsissa

”Kasvot”, tarkempi kuva vuodelta 2001.
Kasvoiksi kutsutaan laajaa pinnanmuotoa ja ylänköä Cydoniassa Mars-planeetalla. ”Kasvoilla” on pituutta noin kolme kilometriä, leveyttä noin 1,5 kilometriä, ja ne sijaitsevat noin kymmenen astetta pohjoiseen Marsin päiväntasaajalta. ”Kasvot” kuvattiin ensi kertaa Marsia kiertäneellä Viking 1 -luotaimella 25. heinäkuuta 1976, kun se etsi sopivaa laskeutumispaikkaa Viking 2 Lander -laskeutumisalukselle. Kuvassa on paljon tummia pisteitä, jotka johtuvat puuttuvasta kuvadatasta, kuvatietojen siirto-ongelmien aiheuttamista niin sanotuista bittivirheistä. Bittivirheet muodostavat osan yhdestä "silmästä" ja "sieraimista" ihmisen kasvoja muistuttavassa luonnonvoimien kuluttamassa kalliossa, joka näkyy lähellä kuvan keskiosaa. Kalliomuodostelman syvät varjot luovat illuusion nenästä ja suusta. Muodostelman läpimitta on 1,5 kilometriä, ja auringon kulma on noin 20 astetta. Kuva on otettu 1 873 kilometrin korkeudelta. Planeettageologit pitävät muodostumaa luonnollisesti syntyneenä.
Kuva tuotiin yleisön tietoisuuteen kuusi päivää myöhemmin NASAn lehdistötiedotteessa. Tulkintojen enemmistönkenen mukaan? mukaan Viking 1:n ottamassa kuvassa oleva muodostuma on luonnollinen pinnanmuoto, jonka kasvomaisuutta vahvistaa kuvaushetken matalalla olevan auringon valon suunta. Kuvan epätarkkuus peittää pinnan epätasaisuuksia. Kuva sai monet maallikot uskomaan, että Marsissa on ollut älyllistä elämää joskus kauan sitten. Kuvasta tehtiin paljon näennäistieteellisiä tulkintoja. Myöhemmissä paljon tarkemmissa kuvissa vuosilta 1998 ja 2001 ”kasvot” eivät enää juuri muistuta ihmiskasvoja, vaan osoittautuivat luonnollisiksi pinnanmuodoiksi..
Cydonian väitetty yhteys Aveburyyn

Kasvojen lisäksi Cydoniassa on muitakin näennäistieteilijöiden kummallisina pitämiä pinnanmuotoja. Näihin kuuluvat muiden muassa ”pyramidi” ja ”spiraalitorni”. Useiden kasvoja ympäröivien pinnanmuotojen väitettiinkenen mukaan? täsmäävän muodoltaan ja keskinäiseltä sijainniltaan Britannian Aveburyn megaliittisten monumenttien kanssa, aivan kuin Aveburyssä olisi peilikuva Marsin kasvoja ympäröivästä seudusta. Esimerkiksi kasvoja lähinnä olevaa kraatterin väitettiin vastaavan Aveburyn maakehää, ja jopa kraatterin kehässä olevan aukon väitettiin vastaavan aukkoa Aveburyn kehässä. Erona on tosin mittakaava, joka on Marsissa 14 kertaa suurempi. Lisäksi itse kasvoille ei löydy Aveburyn vastaavalta paikalta vastinetta, vaan niiden alue on peltoa. Tutkijat eivät ole ottaneet kantaa näennäistieteilijöiden löydöksiin.