stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Itäarmeija
Joukko-osastot

1. jääkäriprikaati
Komentaja: eversti Eduard Ausfelt.
2. jääkäriprikaati
Komentaja: eversti Ulrich von Coler.
3. jääkäriprikaati
Komentaja: majuri Rainer Stahel.
Jääkäritykistöprikaati
Komentaja: jääkärimajuri Lauri Malmberg.
Karjalan armeijakunta
Komentaja: jääkärieverstiluutnantti Aarne Sihvo.
Pohjois-Hämeen rykmentti
Komentaja: everstiluutnantti O. A. Wilkman.
Vaasan rykmentti
Komentaja: majuri Martin Ekström.
Pohjois-Savon rykmentti
Komentaja: jääkärimajuri Juho Heiskanen.
Karjalan ratsujääkärirykmentti
Komentaja: jääkäriratsumestari Sven Weckström.
Täydennys
Täydennysjoukkoihin kuuluivat täydennyspataljoonat ja kenttälennätinjoukot.
Itäarmeijan esikunta: Alin rivi: Schwindt, Löfström, Rappe, Hällén, Öhman; keskirivi Thesleff, Lönnroth, Homén, Brofeldt, Thorwall, Genetz, Björkstén; ylin rivi; Helenius, Becker, Wichmann, Brejlin, Björk.
Alexander Tunzelman von Adlerflug alias Alexander Örnflykt
Axel Rappe
Risto Isomäki

| Risto Isomäki |
| --- | --- |
 Risto Isomäki, 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. kesäkuuta 1961 (ikä 63) Turku
Ammatti:  kirjailija
Puoliso:  Jaana Airaksinen
Kirjailija
Esikoisteos:  Kristalliruusu (1991)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Risto Isomäki (s. 8. kesäkuuta 1961 Turku) on suomalainen kansalaisaktivisti ja tieteiskirjailija. Hänen romaaneissaan toistuvat ekologiset ja maailmanlopun teemat.
Isomäen kirjat käsittelevät globalisaatioon ja kehitysmaihin liittyviä kysymyksiä. Hän on toiminut samojen teemojen parissa eri kansalaisjärjestöissä, muun muassa Maan ystävissä, Ympäristö ja kehitys ry:ssä ja Kehitysyhteistyön palvelukeskuksessa.
Hänen aviopuolisonsa on kirjailija, kansalaisaktivisti Jaana Airaksinen. Hän asuu Hangossa.
Tausta

Isomäen vanhemmat olivat reumatologian professori Heikki Isomäki ja saksankielen lehtori Marjo Suvanto. Heidän perheensä asui monessa eri paikassa: Turussa, Vetelissä, Kokkolassa ja pitemmän aikaa Heinolassa.
Isomäki on valmistunut yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 2008. Hänen pro gradu -työnsä otsikko on Intelligent Life on Earth? The Impact of the New Solar Economy on Communication Networks and Technologies, Including the Search for (and Possibly Communication with) Extraterrestrial Intelligence.
Kehitysyhteistyö

Isomäki on ollut mukana useissa kehitysyhteistyöprojekteissa, kuten Pan-afrikkalaisen Green Belt Movementin käynnistämisessä ja Kenian Green Belt Movementin tukemisessa vuosina 1988–2004; aidsin ja pakotetun prostituution torjumisessa Mumbaissa 2001–2010; Afrikan kuivien alueiden ruokaa tuottavien puiden jalostushankkeessa 1996–2007; sekä International Solar Innovations Councilin pilottiprojektiohjelmassa 2018.
Ura

Gilgamešin tappio (1994) on Kristalliruusu-kokoelman ”Puu”-novellista kehitelty avaruusseikkailu. Isomäki sai European Science Fiction Society palkinnon lupaavimpana tieteiskirjailijana vuonna 1994. Pimeän pilven ritarit (1997) on perinteistä tieteiskirjallisuutta, jossa sadan miljoonan komeetan parvi uhkaa maapalloa 2100-luvulla. Komeettalentäjät yrittävät suojella maapalloa ampumalla ydinohjuksia. Herääminen (2000) on dystopiakuvaus kasvihuoneilmiöstä. Sarasvatin hiekkaa (2005) oli Finlandia-palkintoehdokas ja voitti vuoden 2006 Tähtivaeltaja-palkinnon. Vuonna 2009 Sarasvatin hiekkaa -sarjakuva-albumi voitti Sarjakuva-Finlandian. Samana vuonna Isomäki voitti myös Warelius-palkinnon.
Vuonna 2009 julkaistussa romaanissa Jumalan pikkusormi Egyptiin rakennettua suurta aurinkotuulivoimalaa uhataan terrorilla.
Isomäki suunnittelee Litium 6:lle ja Jumalan pikkusormelle kahtakin jatko-osaa. Hän hahmottelee jännäriä hyvin korkealla lentävistä suihkukoneista, jotka pahentaisivat ilmastonmuutosta.
Teoksessaan Miten Salpausselät syntyivät Isomäki esittää vaihtoehtoista teoriaa Salpausselkien synnystä. Geologian tutkijat ovat kuitenkin suhtautuneet kirjaan varauksellisesti.
Isomäki sanoo olevansa sitoutunut gandhilaisuuteen, millä hän tarkoittaa konfliktien välttämistä tunnistamalla ristiriitojen ydin ja kunnioittamalla vastapuolta.
Näkemykset

Isomäki oli ydinvoiman kannattaja vuoden 1986 Tšernobylin onnettomuuteen asti. Hänen kriittistä näkemystään vahvistivat Washingtonin ja New Yorkin terrori-iskut 2001, joiden yhteydessä väitettiin, että al-Qaida oli alun perin ajatellut iskuja ydinvoimaloita vastaan. Isomäki voi kuitenkin hyväksyä vähemmän haavoittuvat, maanalaiset ydinlaitokset.
Olkiluoto-3 oli Isomäen mielestä virhe, eikä sitä tulisi ottaa käyttöön lainkaan. Erityisen kummallisena Isomäki pitää sitä, että Olkiluodon kolmas reaktori päätettiin kaavoittaa melkein meren rannalle niinkin myöhään kuin vuonna 2002. Britanniassa ydinvoiman rantarakentamisesta oli silloin keskusteltu jo 30 vuoden ajan. Marraskuussa 2009 Isomäen mukaan olisi ilmiömäisen typerää rakentaa uusia ydinvoimaloita rantaan, koska tutkimusten mukaan merenpinnan ennustetaan nousevan paljon aiempia tietoja enemmän. Isomäki uskoo, että yritykset joutuvat kustantamaan myös nykyisten voimaloiden siirron sisämaahan jossain vaiheessa, jos niiden käyttöä ei lopeteta.
Isomäki on puolustanut julkisesti palmuöljyn viljelyä biopolttoaineiden tuottoon, mitä vastaan etenkin Greenpeace on kampanjoinut.
2015 hän allekirjoitti Paavo Väyrysen kansalaisaloitteen Suomen EMUssa pysymiseen liittyen .
Palkinnot ja tunnustukset

Atorox-palkinto 1992 novellista Puu (julkaistu kirjassa Kristalliruusu, 1991)
Portti-palkinto suomalaisesta science fiction/fantasiaromaanista 1992: Kristalliruusu
European Science Fiction Associationin Most Promising Science Fiction Writer -palkinto 1994
Portti-palkinto suomalaisesta science fiction/fantasiaromaanista 1995: Gilgamesin tappio
Portti-palkinto suomalaisesta science fiction/fantasiaromaanista 1998: Pimeän pilven ritarit
Tulevaisuuden tutkimuksen seuran Tulevaisuuspalkinto 2001
Finnconin kotimainen kirjailijakunniavieras 2006
Tähtivaeltaja-palkinto vuonna 2006 romaanille Sarasvatin hiekkaa
Kiitos kirjasta -mitali vuonna 2006 teoksesta Sarasvatin hiekkaa
Sarjakuva-Finlandia vuonna 2009 Sarasvatin hiekan sarjakuvaversiolle yhdessä Petri Tolppasen ja Jussi Kaakisen kanssa
Suomen tietokirjailijat ry:n Warelius-palkinto, 2009
Suomen tiedetoimittajien liiton tiedeviestintäpalkinto 2013
Suomen luonnonsuojeluliiton mitali 2018
Opetus- ja kulttuuriministeriön Tiedonjulkistamisen elämäntyöpalkinto 2020
Teokset > Tietokirjat

Kuluta harkiten – tietoisen kuluttajan opas. Tampereen yliopiston ylioppilaskunta, 1985.
Luvassa lämpenevää: Ilmastonmuutos ja sen seuraukset.  Helsinki:  Suomen luonnonsuojeluliitto, 1996.  ISBN 952-9693-12-5
Puukirja: Puut osaratkaisuna maailman nälän ja ilmastonmuutosten ongelmiin.  Turku:  Ympäristö ja kehitys, 1997.  ISBN 951-97061-3-5
Paljasjalkavallankumous – kymmenen vuotta myöhemmin: Kehitysmaiden kansalaisyhteiskunnat ja ulkomainen rahoitus Ympäristö ja kehitys ry:n projektiyhteistyön valossa.  Turku:  Ympäristö ja kehitys, 1999.  ISBN 951-97061-6-X
Kohti vuotta 1929? Vapaakauppa, työttömyys ja ääriliikkeiden nousu.  (Pystykorvakirja)  Helsinki:  Like: Suomen rauhanpuolustajat: Maanystävät, 2000.  ISBN 951-578-806-4
Airaksinen, Jaana & Isomäki, Risto & Laitila, Anastasia: Kohti kestävää maailmaa.  Helsinki:  Ympäristö ja kehitys: Maan ystävät, 2002.
The Book of Trees. Other India Press, Pune 2004. (Maneka Gandhin kanssa). Ilmestynyt samana vuonna Intiassa myös hindiksi nimellä Ped Panchayat.
34 tapaa estää maapallon ylikuumeneminen: Järkevistä vaihtoehdoista hullun tiedemiehen ratkaisuihin.  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-4151-6
Kosminen rakkaus vai suuri saatana: 20 päätöstä ydinvoimasta.  (Into-pamfletti 21)  Helsinki:  Like: Into, 2009.  ISBN 978-952-01-0368-2
Ydinvoima Fukushiman jälkeen.  (Into-pamfletti 42)  Like: Into, 2011.  ISBN 978-952-26-4058-1
Öljypalmukysymys.  (Into-pamfletti 48)  Like: Into, 2011.  ISBN 978-952-26-4093-2
Miten Salpausselät syntyivät.  Helsinki:  Into, 2015.  ISBN 978-952-264-358-2
Meat, milk and climate: Why it is absolutely necessary to reduce the consumption of animal products. Helsinki: Into Kustannus, 2016. ISBN 978-952-264-535-7.
Miten Suomi pysäyttää ilmastonmuutoksen.  Into Kustannus, 2019.  ISBN 978-952-351-118-7
Mitä koronapandemian jälkeen.  Into Kustannus, 2020.  ISBN 9789523514195
Ruoka, ilmasto ja terveys. Into Kustannus, 2021. ISBN 9789523512658.
Maailmanparantajan muistelmat. Into Kustannus, 2023. ISBN 9789523930865
Teokset > Fiktio

Kristalliruusu.  Kirjayhtymä, 1991.  ISBN 951-26-3621-2
Gilgamešin tappio.  Kirjayhtymä, 1994.  ISBN 951-26-3924-6
Herääminen.  Tammi, 2000.  ISBN 951-31-1776-6
Sarasvatin hiekkaa.  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3422-9
Con rit.  Tammi, 2011.  ISBN 978-951-31-6277-1
Kurganin varjot.  Tammi, 2014.  ISBN 978-951-31-8019-5
Viiden meren kansa.  Into Kustannus, 2018.  ISBN 978-952-264-939-3
Vedenpaisumuksen lapset.  Into Kustannus, 2020.  ISBN 9789523513365
Teokset > Fiktio > Pimeän pilven ritarit -sarja

Pimeän pilven ritarit.  Kirjayhtymä, 1997.  ISBN 951-26-4060-0
Pimeää jäätä.  Into Kustannus, 2024.  ISBN 9789523935273
Teokset > Fiktio > Lauri Nurmi -sarja

Litium 6.  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-31-3871-4
Jumalan pikkusormi.  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-4982-6
Haudattu uhka.  Helsinki:  Tammi, 2016.  ISBN 978-951-319-022-4
Atlantin Kuningatar. Helsinki: Into Kustannus, 2021. ISBN 9789523516908
Viimeinen erämaa. Into Kustannus, 2023. ISBN 9789523930759
Teokset > Fiktio > Sarjakuva

Tolppanen, Petri & Kaakinen, Jussi: Sarasvatin hiekkaa.  (Risto Isomäen kirjan pohjalta kirjoittanut Petri Tolppanen ja piirtänyt Jussi Kaakinen)  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-4322-0
Aiheesta muualla

Risto Isomäki: Mitä koronapandemian jälkeen Kirjastokaista-video
Risto Isomäki: Viiden meren kansa Kirjastokaista-video
Sanojen ajan artikkeli Risto Isomäestä Kirjasampo.fi:ssä.
Risto Isomäki Kirjasampo.fi:ssä.
Tarja Hirvasnoro: ”Lihansyönti on suurin jäljellä oleva ilmasto-ongelma”. Kodin Kuvalehti 7/2015.
Miia Gustafsson: Risto Isomäki: Ydinvoimaan sitoutuminen on katastrofaalista. Yle 17.4.2016.
Risto Isomäen haastattelu Kehitys-lehdessä 12.12.2023 (Erja-Outi Heino).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle 
Muut:  Europeana  IdRef
Neidonunikot

| Neidonunikot |
| --- | --- |
 Punaneidonunikko (Glaucium corniculatum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Ranunculales
Heimo::  Unikkokasvit Papaveraceae
Suku::  Neidonunikot Glaucium  Mill.
Katso myös
   Neidonunikot Wikispeciesissä   Neidonunikot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neidonunikot (Glaucium) on unikkokasveihin kuuluva suku, jossa on 25 lajia. Neidonunikot ovat pystyjä, usein lehtiruusukkeellisia yksi-, kaksi- ja monivuotisia kasveja. Niitä esiintyy Euroopassa, Lähi-idässä, Pohjois-Afrikassa, Keski-Aasiassa ja Lounais-Aasiassa. Yksittäin kasvavat näyttävät kukat ovat unikkomaiset ja paperinohuet. Punaneidonunikkoa, keltaneidonunikkoa ja isoneidonunikkoa voidaan viljellä yksivuotisina koristekasveina. Ne ovat tosin luonnostaan kaksivuotisia tai perennoja.
Lajeja

punaneidonunikko (Glaucium corniculatum)
keltaneidonunikko (Glaucium flavum)
isoneidonunikko (Glaucium grandiflorum)
kultaneidonunikko (Glaucium squamigerum)
Punaneidonunikko.
Keltaneidonunikko.
Keltaneidonunikko.
Isoneidonunikko.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Glaucium
Suomen Lajitietokeskus: Neidonunikot – Glaucium
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158826  Wikispecies: Glaucium (Papaveraceae)  APDB: 190985  APNI: 112933  BOLD: 288843  CoL: 4NTV  eFloraSA: Glaucium  EoL: 61047  EPPO: 1GUCG  FloraBase: 21454  FNA: 113604  FoAO2: Glaucium  FoC: 113604  GBIF: 2888419  GRIN: 4975  iNaturalist: 72144  IPNI: 31676-1  IRMNG: 1299189  ITIS: 500296  NBN: NHMSYS0000459076  NCBI: 56852  NZOR: 7cb06473-78c0-4c18-9ffc-8f7787a34e2c  Open Tree of Life: 96179  PLANTS: GLAUC  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:31676-1  Tropicos: 40014693  VASCAN: 1207  VicFlora: c080622e-86fb-46dd-b578-8a7601e18179  WFO: wfo-4000015710  WoRMS: 425800
Sara Negri

| Sara Negri> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. tammikuuta 1967 (ikä 58) Padova
Kansalaisuus:  Italia
Ammatti:  teoreettisen filosofian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Padovan yliopisto (M.Sc. 1991, Ph.D. 1996)
Väitöstyön ohjaaja:  Giovanni Sambin
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  Matematiikka, logiikka, matemaattinen logiikka, filosofia ja todistusteoria
Aiheesta muualla
Kotisivu
Sara Negri (s. 21. tammikuuta 1967 Padova) on italialainen matemaatikko ja logiikan tutkija, joka on työskennellyt Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian professorina vuodesta 2015.
Negri opiskeli Padovan yliopistossa ja valmistui matematiikka pääaineenaan maisteriksi 1991 ja tohtoriksi 1996. Hänen väitöskirjatyönsä aihepiiri oli logiikka. Italiankielinen väitöskirja oli otsikoitu  Dalla Topologia Formale all'Analisi ja työtä ohjasi tohtori Giovanni Sambin. Negri muutti Suomeen vuonna 1996. Hän on ollut Helsingin yliopiston logiikan dosentti vuodesta 1998.
Työurallaan Negri toimi tutkimusapulaisena Imperial College Londonissa (1995–1996) ja Suomeen muutetuaan Helsingin yliopiston Filosofian, historian, kulttuurin ja taiteiden tutkimuksen laitoksen tutkija (1996–2002). Sitten hän oli akatemiatutkijana  (2007–2012) ja vanhempana tutkijana (2012–2014) samalla laitoksella. Helsingin yliopiston Tutkijakollegeumiin hän kuului vuosina 2014–2015. Hän on ollut myös Italian Pisassa toimivan Scuola Normale Superioren ja Veronan University degli Studi di Verona filosofian tohtoriohjelman vieraileva professori (Professore a contratto, 2014, 2016). Helsingin yliopiston teoreettisen filosofian professori Negri on ollut elokuusta 2015 alkaen. Hän on ensimmäinen nainen tämän professuurin haltijana.
Negrin tutkimustyö on keskittynyt logiikan osa-alueeseen, joka tunnetaan todistusteoriana. Vuonna 2017 hän oli jo ohjannut tai ohjaamassa seitsemää väitöskirjaopiskelijaa.
Hänet valittiin arvostetun Academia Europæa -tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2018.
Teoksia

Sara Negri & Jan von Plato. Proof Analysis: A Contribution to Hilbert's Last Problem. Cambridge University Press. 2014 (reprint, originally 2011). ISBN 9781107417236 (aiemman ISBN 9781139142823).
Sara Negri & Jan von Plato (appendix: Aarne Ranta). Structural Proof Theory. Cambridge University Press. 2014 (originally 2008). ISBN 9780521793070 (aiemman ISBN 9780521068420).
Aiheesta muualla

Sara Negrin Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  Google Scholar  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  PhilPeople  zbMATH 
Muut:  IdRef
Neidonkielet

| Neidonkielet |
| --- | --- |
 Kyläneidonkieli (Echium vulgare)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophytina
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Lahko::  Boraginales
Heimo::  Lemmikkikasvit Boraginaceae
Alaheimo::  Boraginoideae
Suku::  Neidonkielet Echium  L.
Katso myös
   Neidonkielet Wikispeciesissä   Neidonkielet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neidonkielet (Echium) on kasvisuku lemmikkikasvien heimossa. Sukuun kuuluu noin 60 lajia, joita kasvaa alkuperäisenä Euroopassa, Afrikassa ja Länsi-Aasiassa. Lajirunsauden painopiste on Makaronesiassa, missä tavataan 27 endeemistä eli kotoperäistä neidonkielilajia. Suvun tieteellinen nimi Echium tulee kreikan kyykäärmettä tarkoittavasta sanasta echis. Suvun lajeista Suomessa tavataan luonnonvaraisena kyläneidonkieltä (Echium vulgare) ja paikoitellen puutarhakarkulaisena ratamoneidonkieltä (Echium plantagineum).
Neidonkielilajeja

Viljeltyjä lajeja:
harmaaneidonkieli (Echium candicans)
ratamoneidonkieli eli piiankieli (Echium plantagineum)
soihtuneidonkieli (Echium russicum)
kyläneidonkieli  eli neidonkieli (Echium vulgare)
Muita lajeja:
Echium acanthocarpum – gomeranneidonkieli
Echium aculeatum – neulaneidonkieli
Echium albicans – villaneidonkieli
Echium angustifolium – pörröneidonkieli
Echium auberianum – suippuneidonkieli
Echium bethencourtii – garafianneidonkieli
Echium bonnetii – keijuneidonkieli
Echium brevirame – suppuneidonkieli
Echium callithyrsum – taivaanneidonkieli
Echium decaisnei – vitineidonkieli
Echium gentianoides – taburientenneidonkieli
Echium giganteum – teneriffanneidonkieli
Echium handiense – jandianneidonkieli
Echium hierrense – hierronneidonkieli
Echium italicum – italianneidonkieli
Echium lancerottense – famaranneidonkieli
Echium leucophaeum – anaganneidonkieli
Echium nervosum – upeaneidonkieli
Echium onosmifolium – fataganneidonkieli
Echium pininana – huiskuneidonkieli
Echium simplex – kynttiläneidonkieli
Echium strictum – ruusuneidonkieli
Echium sventenii – adejenneidonkieli
Echium triste – haroneidonkieli
Echium virescens – viherneidonkieli
Echium webbii – palmanneidonkieli
Echium wildpretii – kuningatarneidonkieli
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Neidonkielet – Echium
Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Neidonkielet (Echium)
ITIS: Echium (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Echium (englanniksi)
Flora of China: Echium (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157711  Wikispecies: Echium  APDB: 190413  APNI: 55195  CoL: 49PN  eFloraSA: Echium  EoL: 49195  EPPO: 1EHIG  FloraBase: 21975  FNA: 111268  FoC: 111268  GBIF: 2925888  GRIN: 4113  iNaturalist: 56175  IPNI: 30062099-2  IRMNG: 1059712  ITIS: 31896  NBN: NHMSYS0000458276  NCBI: 21610  NZOR: 1d0568fd-4876-4c5c-873a-441b1badd92e  Open Tree of Life: 411085  PLANTS: ECHIU  Plazi: 1BC62E2E-3361-8F54-AA2E-33A7045C2D9F  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30062099-2  Tropicos: 40001143  VASCAN: 1121  VicFlora: 2d751196-964f-49fa-8551-cb4648858a0d  WFO: wfo-4000012976
Jonathan Ive

| Jonathan Ive |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Jony Ive
Syntynyt: 27. helmikuuta 1967 (ikä 58) Chingford, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Kansalaisuus:  brittiläinen
Ammatti:  suunnittelija
Titteli:  Applen pääsuunnittelujohtaja
Puoliso:  Heather Pegg
Aiheesta muualla
Kotisivu
Jonathan "Jony" Ive on (27. helmikuuta 1967 Chingford, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) brittiläinen suunnittelija, joka vastaa monen Applen tuotteen designistä. Hänen nimissään on yli 5 000 patenttia ja mallisuojaa. Hän työskenteli pitkään Applella nimikkeellä vanhempi suunnittelujohtaja, mutta toukokuussa 2015 hänet ylennettiin pääsuunnittelujohtajaksi ja hän alkoi keskittyä enemmän muotoiluhankkeisiin muun päivittäisen työn ohesta. Ive on naimisissa brittiläisen kirjailija ja historioitsija Heather Peggin kanssa.
Kesäkuussa 2019 kerrottiin Iven irtisanoutuvan 27 vuotta kestäneen työsuhteen jälkeen Applelta. Iven on kerrottu jatkavan uraansa yrittäjänä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kahney, Leander: Jony Ive: The Genius Behind Apple's Greatest Products. New York: Portfolio/Penguin, 2013. ISBN 9781591846178
Jonathan Ive Applen sivuilla (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  KulturNav  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Johanna Ivaska

| Johanna Ivaska> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. elokuuta 1972 (ikä 52)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  molekyylaarisen solubiologian professori; akatemiaprofessori (2015–2019)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Turun yliopisto
Instituutti:  Turun yliopisto ja Suomen Akatemia
Tutkimusalue:  syövän etäpesäkkeiden syntymiseen liittyvät muutokset soluissa
Palkinnot:  Anders Jahre -palkinto (nuoren tutkijan palkinto, 2011); Suomalainen Tiedeakatemia (jäsen, 2016–)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Mari Johanna Ivaska (s. 22. elokuuta 1972 Turku) on suomalainen Turun yliopiston molekulaarisen solubiologian professori ja syöpätutkija. Hän työskentelee Turun biotieteiden keskuksessa. Vuosina 2021–2025 hän työskentelee K. Albin Johansson -tutkimusprofessorina. Vuosina 2015–2019 Ivaska toimi akatemiaprofessorina. Hän on tutkinut tutkimusryhmänsä kanssa muun muassa syövän etäpesäkkeiden syntymiseen liittyviä solumuutoksia.
Ivaska opiskeli biokemiaa Turun yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi 1995 ja filosofian tohtoriksi 2000. Hän väitteli vuonna 1999 lääketieteellisen biokemian alaan kuuluvalla kollageenien reseptoreja käsittelevällä artikkeliväitöskirjalla. Englanninkielisen väitöskirjan otsikko oli Cellular collagen receptors: characterization of specific ligand recognition and signal transduction mechanisms.
Ivaska sai vuonna 2011 pohjoismaisen nuoren tutkijan Anders Jahre -palkinnon. Vuonna 2017 Ivaskalle myönnettiin A. I. Virtanen -palkinto. Hän on ollut Euroopan molekyylibiologian järjestön (EMBO) jäsen vuodesta 2015 ja Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Ivaska on ollut vuodesta 2016.
Johanna Ivaskan isä on emeritusprofessori Ari Ivaska.
Aiheesta muualla

Johanna Ivaska Turun yliopiston verkkosivuilla
Ivaska cell adhesion and cancer labin verkkosivut
Johanna Ivaska: Finding opposing forces in integrins (by Kendall Powell, March 16, 2015, The Journal of Cell Biology, vol. 208 no. 6, 652-653) (englanniksi) (rupress.org)
Akatemiaprofessori Johanna Ivaska: syöpä on tulevaisuudessa vain krooninen sairaus Yle Areena. 18.6.2018.
Suomen Akatemia: Johanna Ivaska syöpäsolujen jäljillä Youtube.com / Suomen Akatemian kanava
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Tieteilijät :  Google Scholar  ORCID
Johannes Itten

| Johannes Itten |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. marraskuuta 1888 Süderen-Linden, Sveitsi
Kuollut: 21. syyskuuta 1967 (78 vuotta) Zürich, Sveitsi
Kansalaisuus:  sveitsiläinen
Taiteilija
Ala:  maalaustaide, muotoilu, värioppi
Taidesuuntaus:  konkretismi
Kuuluisimpia töitä:  Värit taiteessa (alkuteos 1961)
Johannes Ittenin väriympyrä (1961)
Johannes Itten (11. marraskuuta 1888 Süderen-Linden, Sveitsi – 27. toukokuuta 1967 Zürich, Sveitsi) oli sveitsiläinen taidemaalari, mystikko, opettaja sekä taidekoulutuksen ja väriopin teoreetikko. Itten oli Bauhausin ydinhenkilöitä Lyonel Feiningerin, Gerhard Marcksin ja Bauhausin johtajan arkkitehti Gropiuksen ohella. Ittenin maalaukset olivat konstruktivistishenkisiä sommittelututkielmia.
Itten toi Bauhausiin innovatiivisen esikurssin, joka uudisti laajemminkin taiteen ja muotoilun koulutusta. Myös Ittenin laajalti käytetty värioppi on kuuluisa, ja sen vaikutus on ollut suuri.
Elämänvaiheet

Itten opiskeli luokanopettajaksi Bernissä vuosina 1904–1908, minkä jälkeen hän opetti Friedrich Fröbelin menetelmiä käyttäen ja tutustui psykoanalyysin ajatuksiin. Hän opiskeli jonkin aikaa Geneven taideakatemiassa mutta palasi Berniin, koska ei innostunut koulun opetustavasta.
Ittenin luokanopettajan opinnot Bernissä Ernst Schneiderin johdolla osoittautuivat ratkaiseviksi hänen myöhemmän uransa kannalta. Hän omaksui Schneiderin periaatteita, kuten tavan olla korjaamatta oppilaiden teoksia, jottei nujertaisi heidän luovuuttaan. Sen sijaan hän valitsi tiettyjä yleisiä virheitä, joiden korjaamista havainnollisti koko luokalle yhteisesti.
Itten opiskeli myös matematiikkaa Bernissä. Hänen ensimmäinen yksityisnäyttelynsä oli Der Sturm -galleriassa Berliinissä.