stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Innovaatio
Innovaation määritelmä

Innovaatioajattelun uranuurtajiin kuuluva Joseph Schumpeter määritteli innovaation seuraavasti vuonna 1934: .
Uuden tuotteen esittely – sellaisen, joka ei ole kuluttajille entuudestaan tunnettu tai uuden laatuisen tuotteen.
Uuden tuotantotavan tai -menetelmän esittely, jonka ei tarvitse millään muotoa olla tieteellisesti uusi, ja joka voi olla myös uusi tapa kaupallistaa hyödyke.
Uuden markkinan avautuminen – sellaisen, jossa tuotetta ei aikaisemmin ole ollut kaupan, olivatpa nämä markkinat olleet olemassa jo aikaisemmin tai eivät.
Uuden raaka-aineen ja puolivalmisteen toimituslähteen haltuunotto, jälleen riippumatta siitä, oliko toimituslähde ollut olemassa jo aikaisemmin vai luotiinko se ensimmäistä kertaa.
Uuden teollisen markkinarakenteen toteuttaminen, kuten monopoliaseman luominen tai purkaminen.
Schumpeterin mukaan  innovaatiot ovat talouden kasvun keskeisin käyttövoima. Markkinoille tulevat uudet tuotteet ja teknologiat ja niitä tuottavat yritykset haastavat vanhat tuotteet ja yritykset ja näin syntyvä "luova kaaos" avaa tietä kehitykselle. Varhemmissa kirjoituksissaan (suurin piirtein ennen toista maailmansotaa) Schumpeter korosti yksittäisten yrittäjien merkitystä, mutta myöhemmissä kirjoituksissaan hän painotti suurten yritysten ja niiden tutkimus- ja kehitysyksiköiden roolia.
Rogers  määrittelee innovaation ideaksi, käytännöksi tai esineeksi, jota yksilöt pitävät uutena. Innovaation ei tarvitse olla upouusi, vaan olennaista on, että yksilö kokee sen uutena. Innovaatioksi voi myös kutsua ideaa, käytäntöä tai esinettä, jonka olemassaolosta yksilö on tiennyt jo aiemmin, mutta josta hänellä ei vielä ole mielipidettä.
Innovaatiotoiminta sekoitetaan joskus virheellisesti tutkimustoimintaan. Pelkkä tutkimustulos ei kuitenkaan ole innovaatio ellei sitä pystytä kaupallisesti hyödyntämään. Hieman yksinkertaistaen voidaankin sanoa, että tutkimusprosessi muuttaa rahaa tiedoksi, ja että innovaatioprosessi muuttaa tietoa rahaksi. Esimerkiksi Tekes on määritellyt innovaation seuraavasti: "Innovaatio tarkoittaa kaupallisesti tai yhteiskunnallisesti uudella tavalla hyödynnettyä tietoa ja osaamista."
Eurooppalaisen standardisoimisjärjestön CENin mukaan innovaatio on uuden tuotteen (hyödyke tai palvelu) tai prosessin tai sen merkittävän parannuksen käyttöönotto, uusi markkinointitapa tai organisaation käyttämä menetelmä, joka koskee liiketoimintamalleja, työpaikan organisaatiota tai ulkoisia suhteita (CEN/TS 16555-1:fi).
Innovaatioiden diffuusio

Rogers määrittelee kirjassaan Diffusion of Innovations (2003) diffuusion viestintäprosessiksi, jossa tieto innovaatiosta leviää sosiaalisen systeemin jäsenille tiettyjen kanavien kautta ja tietyn ajan kuluessa. Sosiaalisella systeemillä Rogers tarkoittaa toisiinsa liittyviä yksilöitä, epämuodollisia ryhmiä, organisaatioita tai alasysteemejä, jotka ovat mukana yhteisessä ongelmanratkaisuprosessissa saavuttaakseen yhteisen päämäärän. Diffuusio on usein hidas prosessi. Innovaatiota ei oteta käyttöön välittömästi, kun siitä saadaan tieto, ei edes silloin, kun se voi tarjota aivan ilmeisiä etuja ja hyötyjä.
Rogersin  mukaan innovaation leviämiseen vaikuttaa se, millaisena mahdolliset omaksujat kokevat sen tarjoaman
suhteellisen hyödyn aiemmin käytössä olevaan välineeseen verrattuna,
yhteensopivuuden aiempien kokemusten, arvojen ja tarpeiden kanssa,
monimutkaisuuden,
kokeiltavuuden ja
näkyvyyden.
Keskeisiä tekijöitä ovat myös sosiaalisen systeemin normit, viestintätavat, muutosagentit ja mielipidevaikuttajat.(s. 15–17.)
Innovaatioiden diffuusio > Innovaatioiden omaksujat

Rogersin teoriassa  omaksujat luokitellaan viiteen kategoriaan:
Innovoijat (innovators) – 2–3 % väestöstä: uskaliaita, koulutettuja, omaavat useita informaation lähteitä;
Varhaiset omaksujat (early adopters) – 10–15 % väestöstä: sosiaalisia johtajia, suosittuja, koulutettuja;
Varhainen enemmistö (early majority) – 30–35 % väestöstä: vastaanottavaisia tultuaan vakuuttuneiksi innovaation omaksumisen hyödyistä, useita eri sosiaalisia kontakteja;
Myöhäinen enemmistö (late majority) – 30–35 % väestöstä: skeptisiä, perinteisiä, alempi sosio-ekonominen asema;
Hitaat omaksujat (laggards) – 10–20 % väestöstä: vastustavat aktiivisesti uusia innovaatioita, naapurit ja ystävät pääasiallinen tiedonlähde, pelkäävät velkaantumista.
Innovaatioprosessi

Organisaatioiden rajapinnoilla innovaatioita syntyy luontevasti, kun erilaiset ja eri tavoin suuntautuneet ihmiset haastavat toisensa. Siksi verkosto on yksi parhaista tavoista organisoida innovatiivista toimintaa. Verkostoa ei voida johtaa muodollisesti tai autoritaarisesti – johtajan  pitää järjestellä viestintä siten, että kaikki hyötyvät ja saavat asiansa esitettyä.
Innovaatioprosessilla tarkoitetaan yleensä ketjua ideasta keksinnön kautta innovaatioksi. Pelkkä idea tai keksintö ei näin ollen ole innovaatio.
Innovaatio mediassa

Viime vuosina on journalistien keskuudessa syntynyt keskustelua siitä, miten hyvin nykyiset median käytännöt vastaavat innovaatiotalouden ja innovaatioyhteiskunnan haasteisiin. Innovaatiojournalismi on uusi journalismin laji, joka pyrkii kehittämään sekä teknologisiin että sosiaalisiin innovaatioihin liittyvää kirjoittelua.
Kirjallisuutta

Leppälä, Kari: Innovaattorin opas. Hyödynnä muutos ja hallitse yllätyksiä.  Gaudeamus, 2014.  ISBN 978-952-495-326-9
Johnson, Steven: Mistä hyvät ajatukset tulevat: Innovaation luonnonhistoria.  ((Where Good Ideas Come From: The Natural History of Innovation, 2011.) Suomentanut Kimmo Pietiläinen)  Helsinki:  Terra cognita, 2011.  ISBN 978-952-5697-45-2
Oksanen, Juha ym.: Suomalaisia innovaatioita: Suomi-konepistoolista Habbo Hotelliin.  Helsinki:  Gummerus, 2011.  ISBN 978-951-20-8368-8
Ståhle, P. & Sotarauta, M. 2003. Alueellisen innovaatiotoiminnan tila, merkitys ja kehityshaasteet Suomessa – loppuraportti. Eduskunnan kanslian julkaisu 3/2003.
Keeley, Larry: Ten Types of Innovation: The Discipline of Building Breakthroughs. 2013. ISBN: 978-1-118-50424-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aiheesta muualla > Artikkeleita

Innovaatioiden lähteillä[vanhentunut linkki].
Aiheesta muualla > Organisaatioita ja ohjelmia

Sitran innovaatio-ohjelma 2004–2006 (Arkistoitu – Internet Archive).
Keksintösäätiö.
Aiheesta muualla > Muuta

Innovation journalism.org.
Unohda innovointi. Keskity arvonluontiin (Arkistoitu – Internet Archive).
Kauhanen & Noppari (2007): Innovation, Journalism and Future (Tekes, Technology review 200/2007) (Arkistoitu – Internet Archive).
CEN/TS 16555 Innovaatiojohtaminen
Intersukupuolisuus

International Intersex Forum -tapahtuman osallistujia Maltalla joulukuussa 2013.
Kreikkalaisen mytologian Hermafroditos
Intersukupuolisuus tarkoittaa sitä, että henkilöllä on luontaisesti sekä miehen että naisen sukupuolisia ominaisuuksia. Intersukupuolisuus kattaa suuren joukon erilaisia poikkeamia, joissa sukupuolielimet ovat ristiriidassa sukupuolikromosomien määrittämän sukupuolen kanssa. Intersukupuolisuus ei ole välttämättä syntymässä silmin havaittavissa vaan voi ilmetä esimerkiksi murrosiässä, kun syntymässä tytöksi määritetylle ei tule kuukautisia.
Intersukupuolisesta ihmisestä on vanhastaan käytetty myös nimitystä hermafrodiitti, mutta nykyään kyseistä sanaa ei intersukupuolisista enimmäkseen käytetä. Sana on intersukupuolisen merkityksessä harhaanjohtava, koska sillä viitataan yksilöön, jolla on sekä nais- että miespuoliset sukupuolielimet.
Yleisyys

Arviot intersukupuolisuuden määristä liikkuvat 0,02 % ja 1,7 % välillä. Vaihtelu tulee siitä miten intersukupuolisuus rajataan. Pienin arvio on intersukupuoliset, joiden sukupuolta ei pystytä määrittämään sukuelinten perusteella syntymän hetkellä. Luvun 1,7 % on esittänyt Melanie Blackless kollegoineen vuonna 2000 ja heidän määritelmänsä pitää sisällään kaikki tapaukset, joissa sukupuolikehitys ei etene tavanomaisesti kromosomien, sukurauhasten, hormonien tai sukuelinten kautta tarkasteltuna. Hollannin yhteiskuntatieteellisen tutkimuskeskuksen julkaisemassa tutkimuksessa vuonna 2014 arvio intersukupuolisten määrästä oli 0,5 %. Hollannin yleisyysarvion perusteella Suomessa olisi 20 000–30 000 intersukupuolista.
Intersukupuolisuuden kehittyminen

Kaikilla sikiöillä on aluksi naistyyppiset ulkoiset sukuelimet, jotka muuttuvat normaalisti poikasikiöillä miestyyppisiksi dihydrotestosteronin vaikutuksesta. Joskus sukuelinten kehitys poikkeaa tavanomaisesta, jolloin syynä saattavat olla esimerkiksi raskaudenaikaiset hormonitoiminnan muutokset, mutaatiot tai altistuminen vierasaineille. Yleisin syy sille, että sukuelimissä on sekä maskuliinisia että feminiinisiä piirteitä on se, että naistyypin XX-kromosomiston omaavalle sikiölle kehittyy lisämunuaisen liikakasvua, mikä saa lisämunuaisen tuottamaan liikaa androgeenejä. Tämä johtaa muun muassa siihen, että ulkoisiin sukuelimiin kehittyy miehisiä piirteitä. Osalla intersukupuolisista ihmisistä on naisen ulkoiset sukuelimet mutta ei kohtua eikä munasarjoja, jolloin intersukupuolisuus saatetaan havaita vasta murrosiässä.
Sukupuolen määrittäminen ja rekisteröinti

Syntyneen lapsen sukupuoli määritetään yleensä ulkoisten sukupuolielimien perusteella. Intersukupuolisten kohdalla voidaan tutkia myös kromosomit ja tehdään usein ultraäänitutkimus sisäsukuelinrakenteiden selvittämiseksi ja näiden perusteella lääkärit tekevät päätöksen sukupuolesta. Tieto sukupuolesta ilmoitetaan väestötietojärjestelmään muutaman viikon kuluessa syntymästä ja lapsi saa henkilötunnuksen.
Saksasta tuli vuoden 2019 alusta ensimmäinen Euroopan maa, joka tunnustaa intersukupuolisten ihmisten kolmannen sukupuolen identiteetin. Intersukupuoliset henkilöt voivat virallisissa dokumenteissa valita sukupuolekseen naisen tai miehen sijaan moninaisen. He tarvitsevat rekisteröitymistä varten lääkärintodistuksen. Lakimuutos johtui maan perustuslakituomioistuimen tekemästä päätöksestä.
Intersukupuoliset voidaan rekisteröidä väestökirjanpidossa kolmannen sukupuolen edustajiksi Saksan lisäksi muun muassa Intiassa ja Australiassa.
Suomen lainsäädäntö ei ota kantaa sukupuolen määritelmään eikä siihen, miten yksilön sukupuoli tulee määrittää. Laissa väestötietojärjestelmästä edellytetään, että jokaiselle Suomessa asuvalle henkilölle annetaan henkilötunnus, jonka yksilönumerossa pariton numero tarkoittaa miestä ja parillinen naista. Vuonna 2027 väestötietojärjestelmässä on tarkoitus siirtyä juoksevaan numerointiin, jolloin yksilönumeron sukupuoliriippuvuus poistuu.
Lapselle tehtävä sukupuolielinten leikkaus

1960-luvulta alkaen intersukupuolisille lapsille on tavattu tehdä länsimaissa leikkaus, jossa ulkoisten sukuelinten ulkonäköä muokataan muistuttamaan mahdollisimman paljon jommankumman sukupuolen elimiä. Menetelmän yleistymiseen myötävaikutti se, että intersukupuolisten lasten sukuelinkirurgi John Money väitti, että poikalapselle kehittyy naisen identiteetti, jos häneltä poistetaan miehen sukuelimet, niiden tilalle muovataan naisen ulkoisia sukuelimiä muistuttavaa kudosta ja lasta kohdellaan sen jälkeen johdonmukaisesti tyttönä. Money kuitenkin salasi raporteissaan sen, että hänen pääasiallinen todistustusainesto teorialleen, pikkulapsena tytöksi leikattu David, ei kuitenkaan sopeutunut elämään tyttönä.
Yhdeksän kymmenestä intersukupuolisesta vauvasta on leikattu tytöiksi, koska kivesten poisto ja häpykielen pienentäminen on helpompaa kuin häpykielen suurentaminen. Lapsen intersukupuolisuus on saatettu jopa salata lasten vanhemmilta. Vanhempia on saatettu myös painostaa suostumaan leikkauksiin esimerkiksi vedoten virheellisesti syöpäriskin merkittävään kasvuun taikka herättämällä epäilystä lapsen sopeutumisesta yhteisöön normeista poikkeavien sukupuolellisten piirteidensä vuoksi.
Euroopan neuvosto on kehottanut jäsenmaitaan huolehtimaan siitä, ettei intersukupuolisten lasten sukuelinten ulkonäköä muuteta kirurgisesti. Häpykielen pienentämiseen liittyy hermovaurion riski. Lisäksi liian nuorena ja lapsen mielipidettä huomioon ottamatta tehty leikkaus on johtanut usein vakavaan sukupuoli-identiteetin ristiriitaan, ja henkilöt ovat päätyneet transsukupuolisten tapaan sukupuolen korjausprosessiin.
Sukuelinten ulkonäköä muuttavia leikkauksia voi tehdä missä elämänvaiheessa tahansa, minkä vuoksi eräiden mielipiteiden mukaan kannattaisi odottaa lapsen varttumista siihen ikään, että hän kykenee tiedostamaan ja ilmaisemaan muille, millaiseksi kokee sukupuolensa. Vain harva intersukupuolinen, jolle ei ole tehty lapsena leikkausta, haluaa aikuisena sukuelimiä muuttavaan leikkaukseen. Oikeustieteen tutkija Marjo Rantalan mukaan vauvojen sukuelinkirurgia kosmeettisista syistä on ihmisoikeuksien ja perustuslain vastaista.
Intersukupuolisten lasten leikkaukset keskitettiin Suomessa Helsingin Lastenlinnaan ja Oulun yliopistolliseen keskussairaalaan, mutta nykyisin niitä tehdään enää Helsingissä.
Lapselle tehtävä sukupuolielinten leikkaus > Lainsäädäntö

Intersukupuolisina syntyneiden pikkulasten sukupuolielinten ulkonäköä muuttavat kirurgiset toimenpiteet ovat laittomia Euroopan maista Maltalla ja Portugalissa (vuodesta 2018).
Kuuluisia intersukupuolisia

Laura Allonen, suomalainen tanssija-näyttelijä
Sara Forsberg, tubettaja, laulaja ja lauluntekijä
Sarah Gronert, saksalainen tennispelaaja
Zdeněk Koubek (syntyjään Zdena ”Zdeňka” Koubková), tšekkiläinen juoksija
Casimir Pulaski, puolalais-yhdysvaltalainen upseeri
Dora Ratjen, saksalainen yleisurheilija
Erik Schinegger, itävaltalainen alppihiihtäjä
Caster Semenya, eteläafrikkalainen keskimatkojen juoksija
Santhi Soundarajan, intialainen keskimatkojen juoksija
Stanisława Walasiewicz, yhdysvaltalaiselta nimeltään Stella Walsh Olson, pikajuoksija
Mark Weston (syntyjään Mary Louise Edith Weston), brittiläinen urheilija
Symboleita

Eräs intersukupuolisuuden symboli.
Toinen intersukupuolisuuden symboli
Intersex pride -lippu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Intersukupuolisuus Wikimedia Commonsissa
Sukupuolen moninaisuus Seta. Viitattu 5.3.2020.
Intersukupuolisuus.fi:n kotisivut
Ainsworth, Claire : Sex redefined  Nature .  18.2.2015 . Viitattu 5.3.2020. (englanniksi)
Puolalainen Stanisława Walasiewicz oli 1930-luvun menestyneimpiä naisurheilijoita. Hänen intersukupuolisuutensa paljastui vasta myöhemmin.
Diggi-loo diggi-ley

| Diggi-Loo Diggi-Ley> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Herreys
Säveltäjä(t):  Torgny Söderberg
Sanoittaja(t):  Britt Lindeborg
Euroviisutiedot
Vuosi:  1984
Maa:  Ruotsi
Kieli:  ruotsi
Sijoitus:  1.
Pisteet:  145
Diggi-loo diggi-ley oli vuoden 1984 Eurovision laulukilpailun voittajakappale. Sen esitti Herreys ruotsiksi ja se toi Ruotsille sen toisen euroviisuvoiton. Kappale sai 145 pistettä, voittaen toiseksi tulleen Irlannin 8 pisteellä.
Kappale ei menestynyt kaupallisesti erityisen hyvin ja sitä pidetäänkin usein yhtenä kaikkien aikojen huonoimmista Eurovision laulukilpailun voittaneista kappaleista toisin kuin erittäin laajalti menestynyttä ABBAn Waterloo-kappaletta, joka toi Ruotsin ensimmäisen viisuvoiton kymmenen vuotta ennen Herreysiä.
Aiheesta muualla

Kappaleen sanat
Eurovision laulukilpailun voittaneet kappaleet
| --- | --- |
1950-luku:   1956: ”Refrain”  1957: ”Net als toen”  1958: ”Dors, mon amour”  1959: ”Een beetje” 
1960-luku:   1960: ”Tom Pillibi”  1961: ”Nous les amoureux”  1962: ”Un premier amour”  1963: ”Dansevise”  1964: ”Non ho l’età”  1965: ”Poupée de cire, poupée de son”  1966: ”Merci, Chérie”  1967: ”Puppet on a String”  1968: ”La, la, la”  1969: ”Boom Bang-a-Bang”  ”De troubadour”  ”Un jour, un enfant”  ”Vivo cantando” 
1970-luku:   1970: ”All Kinds of Everything”  1971: ”Un banc, un arbre, une rue”  1972: ”Après toi”  1973: ”Tu te reconnaîtras”  1974: ”Waterloo”  1975: ”Ding-a-dong”  1976: ”Save Your Kisses for Me”  1977: ”L'oiseau et l'enfant”  1978: ”A-Ba-Ni-Bi”  1979: ”Hallelujah” 
1980-luku:   1980: ”What’s Another Year?”  1981: ”Making Your Mind Up”  1982: ”Ein bißchen Frieden”  1983: ”Si la vie est cadeau”  1984: ”Diggi-loo diggi-ley”  1985: ”La det swinge”  1986: ”J’aime la vie”  1987: ”Hold Me Now”  1988: ”Ne partez pas sans moi”  1989: ”Rock Me” 
1990-luku:   1990: ”Insieme: 1992”  1991: ”Fångad av en stormvind”  1992: ”Why Me?”  1993: ”In Your Eyes”  1994: ”Rock ’n’ Roll Kids”  1995: ”Nocturne”  1996: ”The Voice”  1997: ”Love Shine a Light”  1998: ”Diva”  1999: ”Take Me to Your Heaven” 
2000-luku:   2000: ”Fly on the Wings of Love”  2001: ”Everybody”  2002: ”I Wanna”  2003: ”Everyway That I Can”  2004: ”Wild Dances”  2005: ”My Number One”  2006: ”Hard Rock Hallelujah”  2007: ”Molitva”  2008: ”Believe”  2009: ”Fairytale” 
2010-luku:   2010: ”Satellite”  2011: ”Running Scared”  2012: ”Euphoria”  2013: ”Only Teardrops”  2014: ”Rise Like a Phoenix”  2015: ”Heroes”  2016: ”1944”  2017: ”Amar pelos dois”  2018: ”Toy”  2019: ”Arcade” 
2020-luku:   2020: Ei järjestetty  2021: ”Zitti e buoni”  2022: ”Stefania”  2023: "Tattoo"  2024: "The Code"
Diepoksibutaani

| Diepoksibutaani |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2,2’-bioksiraani
CAS-numero:  1464-53-5
PubChem CID:  11254
SMILES:  C1C(O1)C2CO2
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H6O2
Moolimassa:  86,088 g/mol
Sulamispiste:  2 °C
Kiehumispiste:  144 °C 
Tiheys:  1,113 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Sekoittuu veteen
     
Diepoksibutaani eli butadieenidiepoksidi tai erytritolianhydridi (C4H6O2) on orgaaninen yhdiste, joka sisältää kaksi epoksidiryhmää. Yhdistettä käytetään polymeerien valmistuksessa ja orgaanisessa synteesissä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa diepoksibutaani on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee hyvin veteen, mutta hydrolysoituu vedessä muodostaen erytritolia. Diepoksibutaani on optisesti aktiivinen yhdiste ja siitä tunnetaan (+)- ja (-)-isomeerien lisäksi optisesti tehoton mesoyhdiste.
Valmistus ja käyttö

Diepoksibutaanin raseemista seosta voidaan valmistaa usealla tavalla, muun muassa lähtemällä erytrityylikloorihydriinistä tai kuumentamalla emäksisissä olosuhteissa 1,4-dikloori-2,3-butaanidiolia tai 1,4-dibromi-2-buteenia. Yhdisteen mesomuotoa voidaan syntetisoida 1,4-dihydroksi-2-buteenista tai 3,4-epoksi-1-buteenista.
Diepoksibutaania käytetään tutkimuskemikaalina ja valmistettaessa muita yhdisteitä kuten erytritolia ja eräitä lääkeaineita. Polymeeriteollisuudessa sitä käytetään muovien kovettamiseen ja keinokuitujen ristisitomiseen. Diepoksibutaania voidaan käyttää myös mikrobien kasvua estävänä aineena.
Metaboliittina ja myrkyllisyys

Ihmiselimistössä diepoksibutaania muodostuu maksassa 1,3-butadieenistä. Yhdiste hapettuu ensin monoepoksidiksi ja tämän jälkeen diepoksibutaaniksi. Syöpälääkkeenä käytettävä treosulfaani on aihiolääke, joka metaboloituu ihmiselimistössä ei-entsymaattisesti diepoksibutaaniksi, joka toimii varsinaisena syöpäsolujen DNA:ta alkyloivana yhdisteenä.
Rottakokeissa diepoksibutaanin on todettu aiheuttavan kasvaimia ja yhdiste on todennäköisesti karsinogeeninen myös ihmisille. Yhdiste ärsyttää ihoa ja hengitysteitä.
Aiheesta muualla

Diepoksibutaanin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 18.1.2015.
Isilkul

| Isilkul |
| --- | --- |

 Isilkul
 Koordinaatit: 54°57′N, 71°15′E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Omskin alue
Aikavyöhyke:  UTC+6 (MSK+3)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kaupungin kirkko.
Isilkul (ven. Исильку́ль) on kaupunki Omskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Išimin tasangolla 145 kilometriä Omskista länteen. Kaupunki on Isilkulin piirin keskus. Sen kautta kulkee Siperian rata sekä Tšeljabinskin ja Novosibirskin välinen M51-valtatie. Asukkaita on 25 900 henkeä (vuonna 2009).
Isilkul on syntynyt vuonna 1894 rakennetun rautatieaseman ympärille. Vuonna 1945 siitä tuli kaupunki. Nykyään siellä on lähinnä rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.
Ise-jingū

| Ise-jingū> 伊勢神宮 |
| --- | --- |
 Naikū, sisin pyhäkkö
Perustiedot
Sijainti:   Japani
Rakennustyyppi:  Pyhäkkö
Uskonnollinen käyttö:  Šintolaisuus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ilmakuva alueesta: Naikū-pyhäkkö keskellä
Ise-jingū (jap. 伊勢神宮), virallisesti vain Jingū (jap. 神宮), on šintolainen pyhäkkökompleksi Isen kaupungissa Mien maakunnassa Japanissa. Pyhäkkökompleksiin kuuluu kaksi tärkeää pyhäkköä, jotka sijaitsevat kuuden kilometrin päässä toisistaan: Naikū eli sisin pyhäkkö ja Gekū eli ulkoinen pyhäkkö. Näiden lisäksi alueeseen kuuluu noin 120 apupyhäkköä. Isen pyhäkkö on pyhitetty auringonjumalatar Amaterasulle. Se on Japanin tärkein šintolaispyhäkkö.
Isen pyhäköissä toimii nykyisin noin sata pappia, joista ylimmäinen on keisari Akihiton sisar, prinsessa Atsuko Ikeda. Isen keskeisiä riittejä ovat lokakuun uuden riisisadon kiitosjuhla kannamesai, runsaan sadon saamisen rukousjuhla toshigoi-no-matsuri, sekä kesä- ja joulukuinen tsukinamisai.
Sisin ja ulkoinen pyhäkkö on rakennettu pystypaalujen väliin, ja niiden arkkitehtuuri edustaa hyvin vanhaa tyyliä ajalta ennen buddhalaisuuden tuloa Japaniin. Sisin pyhäkkö on rakennettu japaninsypressistä shinmei-tyylillä. Ulkoinen pyhäkkö on samankaltainen, joskin niiden kattorakenteissa on hiukan eroja. Sisimmän pyhäkön ympärillä on neljä aitaa. Vierailijat pääsevät ainoastaan ensimmäisen aidan sisäpuolelle, ja vain ylipappi pääsee pyhäkön sisälle.
Sisimmässä pyhäkössä säilytetään vanhaa peiliä, joka periytyy legendan mukaan auringonjumalatar Amaterasulta yli 2000 vuoden takaa. Peiliä ja sen säilytysarkkua ei tiettävästi ole nähnyt kukaan sitten keisari Meijin 1800-luvulla.
Kahden pääpyhäkön lisäksi alueella on esimerkiksi toriita, riisinsäilytysvarasto ja tanssipaviljonki, jota käytetään avioliiton vahvistamisseremonioissa.
Kaksi pääpyhäkköä ja neljätoista apupyhäkköä puretaan ja rakennetaan uudelleen joka kahdeskymmenes vuosi, viimeksi 2013. Uusi pyhäkkö rakennetaan aina edellisen viereen tyhjälle tontille. Pyhäköt uusitaan osin rituaalisen puhtauden vaatimuksista, uuden aikakauden merkiksi, ja osin esteettisistä syistä, sillä maalaamaton puu tummenee ajan myötä.
Isen pyhäköt pystytettiin alun perin Japanin keisarien kunniaksi ja vallan symboleiksi. 1400-luvun lopulla pyhäkön kunnioitus oli suurimmillaan, ja pyhäkön apupapit kiertelivät maakuntia keräämässä varoja pyhäkön ylläpitoon kehotellen ihmisiä tekemään pyhiinvaelluksen Iseen. Ennen vuotta 1467 pyhäköt eivät olleet avoinna tavalliselle väelle, mutta keisarin vallan vähettyä kaikki päästettiin sisään, buddhalaismunkkeja ja -nunnia lukuun ottamatta. Hekin pääsivät pyhäköihin vuoden 1868 jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Isen pyhäköt Wikimedia Commonsissa
| n k 22 pyhäkköä |
| --- | --- |
Ylemmät 7 pyhäkköä:  Ise-jingū  Iwashimizu Hachiman-gū  Kamo-jinja (Kamo Mioya-jinja · Kamo Wakeikazuchi-jinja)  Matsunoo-taisha  Hirano-jinja  Fushimi Inari-taisha  Kasuga-taisha 
Keskimmäiset 7 pyhäkköä:  Ōharano-jinja  Ōmiwa-jinja  Isonokami-jingū  Ōyamato-jinja  Hirose-taisha  Tatsuta-taisha  Sumiyoshi-taisha 
Alemmat 8 pyhäkköä:  Hiyoshi-taisha  Umenomiya-taisha  Yoshida-jinja  Hirota-jinja  Yasaka-jinja  Kitano Tenman-gū  Niukawakami-jinja  Kifune-jinja
Didaktiikka

Didaktiikan suhde lähikäsitteisiin. Uljens, M. 1997
Didaktiikka etsii vastausta kysymykseen, millaista on hyvä opetus. Didaktiikan tutkimuskohteena on siis opetus, ei opettaminen tai oppiminen. Kuvaileva didaktiikka on opetuksessa vallitsevien olosuhteiden ja niiden vaikutusten tutkimista. Normatiivinen didaktiikka taas johtaa opetuksen teoriasta ohjeita opetuksen suunnitteluun, toteutukseen ja arviointiin. Yksinkertaistettuna didaktiikka tarkoittaa oppia opetuksesta kun taas pedagogiikka tarkoittaa oppia kasvatuksesta.
Termi didaktiikka pohjautuu kreikan kieliseen sanaan didascalia, joka tarkoittaa opetusrunoa. Didaktiikasta käytettiin 1970-luvulle asti suomennosta opetusoppi, jonka jälkeen didaktiikka sanana yleistyi.
Yksi vakiintuneimmista tavoista luokitella didaktiikkaa on jakaa se opetustapahtuman tutkimiseen, oppimisen tutkimiseen eli opetusmenetelmäoppiin sekä opetussuunnitelman tutkimiseen eli opetussuunnitelmaoppiin.