stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Woldemar von Daehn
Kuvernöörinä, senaattorina ja ministerivaltiosihteerin apulaisena

Von Daehn oli Stavropolin kuvernöörinä vuosina 1876–1882 ja sai kenraalimajurin arvon vuonna 1878. Hän palasi Suomeen, kun hänet tammikuussa 1882 nimitettiin Viipurin läänin kuvernööriksi. Lokakuussa 1885 hän siirtyi senaatin siviilitoimituskunnan päälliköksi. Senaatissa von Daehn ajautui jatkuvasti vastakkain nuoruudenystävänsä Leo Mechelinin kanssa, sillä hän piti tämän ”perustuslakiuhoa” vaarallisena Venäjän ärsyttämisenä. Von Daehn vierasti myös svekomaaneja ja tuki fennomaaneja, vaikka suomi ei ollutkaan hänen vahvimpia kieliään. Osoitukseksi suomenmielisyydestään hän oli jo Viipurissa kirjautunut kaupungin suomalaisen seurakunnan jäseneksi. Von Daehn oli aatelissäädyn edustajana vuoden 1888 säätyvaltiopäivillä. Hän sai samana vuonna kenraaliluutnantin arvon.
Von Daehn nimitettiin ministerivaltiosihteerin apulaiseksi Pietariin helmikuussa 1889. Suomen ja Venäjän suhteissa oli tuolloin alkamassa muutaman vuoden kestänyt kriisivaihe. Von Daehn oli jäsenenä keisari Aleksanteri III:n vaatimuksesta asetetuissa komiteoissa, jotka selvittivät Suomen posti-, tulli- ja rahajärjestelmien yhdistämistä vastaaviin venäläisiin laitoksiin. Hankkeista toteutui vain vuoden 1890 postimanifesti, jonka von Daehn joutui esimiehensä Casimir Ehrnroothin sairastaessa varmentamaan ja sai sen vuoksi osakseen paheksuntaa Suomessa.
Kartanonomistajana ja viimeiset vaiheet

Von Daehn asettui aluksi viettämään eläkepäiviään Sippolan kartanoon, jonka hän oli perinyt vuonna 1894 kuolleelta veljeltään Alexanderilta. Hän oli teettänyt kartanon päärakennukseen 1890-luvun puolivälissä arkkitehti Jac. Ahrenbergin suunnitteleman korotuksen. Von Daehn kuitenkin myi kartanon Halla Oy:lle ja muutti vuonna 1899 pysyvästi ulkomaille. Hän kuoli seuraavana vuonna Roomassa, jossa hänet haudattiin ei-katolisten hautausmaalle.
Puoliso ja lapset

Von Daehn nai vuonna 1871 ruhtinatar Nina Svjatopolsk-Mirskajan (1852–1926), jonka isä oli jalkaväenkenraali Dmitri Svjatopolsk-Mirski. Heille syntyi yksi tytär ja neljä poikaa, jotka kaikki ryhtyivät sotilasuralle. Pojista kaksi kaatui Venäjän–Japanin sodassa ja kaksi muuta, 1. luokan kapteeni Dmitri von Daehn ja eversti Peter de Daehn, kuolivat maanpaossa Roomassa vuosina 1937 ja 1971. Von Daehnin suku merkittiin sammuneeksi Suomen ritarihuoneella, kun Dmitri von Daehnin adoptoima kasvattipoika Alexander kuoli vuonna 1979.
Muistaminen

Von Daehnin mukaan on nimetty vuonna 2004 Helsingin Latokartanossa sijaitseva von Daehnin katu johtuen hänen roolistaan yliopiston maatalousopetuksen ja Suomen meijeritalouden kehittäjänä.
Aiheesta muualla

von Daehn, Woldemar (ruotsiksi) Biografiskt lexikon för Finland (Kansallisbiografia-artikkelin käännös)
Von Daehn, Woldemar hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Von Daehn 1860-luvun alussa.
SpaceX Crew-3

| SpaceX Crew-3 |
| --- | --- |

Lennon tilastotiedot
Avaruusaluksen nimi:  Crew Dragon Endurance
Kantoraketti:  Falcon 9 Block 5 (B1067.2)
SpaceX Crew-3 oli SpaceX:n miehitetty avaruuslento ISS:lle. Laukaisu tapahtui 11. marraskuuta 2021. Lento kuuluu NASAn Commercial Crew Program -ohjelmaan. Aluksena on Crew Dragon Endurance ja kantorakettina Falcon 9 Block 5.
Miehistö

Raja Chari, NASA, komentaja, Retkikunta  66 ja 67
Thomas Marshburn, NASA, lentäjä, Retkikunta  66 ja 67
Matthias Maurer, ESA, tehtäväspesialisti 1, Retkikunta 66 ja 67
Kayla Barron, NASA, tehtäväspesialisti 2, Retkikunta 66 ja 67
World of Warcraft: Dragonflight

| World of Warcraft: Dragonflight |
| --- | --- |
 Pelin Collector’s Edition -version kansikuva
Kehittäjä:  Blizzard Entertainment
Julkaisija:  Blizzard Entertainment
Jakelija:  Battle.net
Ohjaaja:  Ion Hazzikostas
Tuottaja:  Holly Longdale
Pelisarja:  Warcraft
Julkaistu:  2022-11-2828. marraskuuta 2022
Lajityyppi:  massiivinen monen pelaajan verkkoroolipeli
Pelimuoto:  moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Teini-ikäisille  PEGI 12 
Alusta:  Windows, macOS
Lisenssi:  Suljettu lisenssi
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
World of Warcraft: Dragonflight on yhdeksäs lisäosa World of Warcraft -nettiroolipelille. Lisäosa julkistettiin ensimmäisen kerran huhtikuussa 2022 ja se julkaistiin 28. marraskuuta 2022.
Uudet ominaisuudet

Pelin ominaisuuksiin kuuluvat:
Uusi pelattava alue: Lohikäärmesaaret (engl. Dragon Isles), joka on jaettu viiteen vyöhykkeeseen, joista neljä päävyöhykettä ovat; Waking Shores, Ohn'ahran Plains, Azure Span ja Thaldraszus, jossa sijaitsee neutraali pääkaupunki Valdrakken. Forbidden Reach on vyöhyke, joka toimii dracthyr-rodun aloitusalueena.
Uusi tasokatto: 70. Tasokatto nousee ensi kertaa sen jälkeen, kun Shadowlands laski sitä.
Uusi rotu: dracthyr, joka voi kuulua joko Liittoumaan ja Laumaan.
Uusi sankarihahmoluokka: loihtija (engl. Evoker), saatavilla ainoastaan dracthyreille ja myös heidän ainoaksi mahdolliseksi hahmoluokakseen. Loihtijat aloittavat tasolta 58.
Uusi neutraali pääkaupunki: Valdrakken, Lohikäärmesaarten pääkaupunki.
Pelaaja voi kasvattaa oman lohikäärmeen lentäväksi ratsukseen uudella Dragon Riding -ominaisuudella.
Uudenlainen talent-järjestelmä.
Uudenlainen profession-järjestelmä.
Uusi käyttöliittymä.
Juoni

Azerothin maailmansielun jatkaessa heräämistään, se toi jälleen esiin Lohikäärmesaaret, lohikäärmeiden ja kaikkien heidän kaltaistensa rotujen kotisaaret. Lohikäärmeiden palatessa takaisin alkuperäiseen kotiinsa, Liittouma ja Lauma lähettävät tieteellisiä retkikuntia tutkimaan näitä saaria. Samalla saarille jääneet rodut näkevät kuinka paljon Azeorth on muuttunut vuosituhansien aikana, ja joutuvat taisteluun muinaisia protolohikäärmeitä ja näitä palvovia primalisteja vastaan, jotka vastustavat titaanien ja muiden lohikäärmeiden luomaa järjestystä.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Lomasankarit

| Lomasankarit |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Taavi Vartia
Käsikirjoittaja:  Karoliina Lindgren Niklas Lindgren Taavi Vartia
Tuottaja:  Jarkko Hentula
Säveltäjä:  Panu Aaltio
Kuvaaja:  Mika Orasmaa
Leikkaaja:  Benjamin Mercer
Tuotantosuunnittelija:  Mahi Arvaniti
Lavastaja:  Andromáchi Arvaníti
Pääosat:  Nuutti Konttinen Ville Myllyrinne Laura Malmivaara Veikka Vainikka Emil Auno Ifigéneia Tzóla
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi  Kreikka
Tuotantoyhtiö:  Yellow Film & TV & Inkas Films 
Levittäjä:  Nordisk Film
Ensi-ilta:  31. lokakuuta 2014
Kesto:  86 min
Alkuperäiskieli:  suomi kreikka englanti
Budjetti:  1 400 000 euroa
Katsojat:  50 054 
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lomasankarit (työnimeltään Seikkailu Kreikassa, kreik. Περιπέτεια στο Αιγαίο, Peripéteia sto Aigaío) on Taavi Vartian ohjaama suomalais-kreikkalainen nuortenelokuva, joka sai ensi-iltansa 31. lokakuuta 2014. Elokuvan pääosissa näyttelevät Nuutti Konttinen, Ville Myllyrinne, Laura Malmivaara, Veikka Vainikka sekä Emil Auno. Elokuvassa esiintyy rooleissa myös useita kreikkalaisia näyttelijöitä. Elokuva kuvattiin Kreikassa Kosin saarella huhti–kesäkuussa 2014.
Elokuva kertoo Tonista (Nuutti Konttinen) joka lähtee perheineen lomamatkalle Kosille, mutta loman aikana Tonin onkin pelastettava paikallinen tyttö Adriána (Ifigéneia Tzóla) kidnappaajien kynsistä.
Tiivistetyt tuotantotiedot

| --- | --- |
Käsikirjoitus:: Karoliina Lindgren, Niklas Lindgren, Taavi Vartia
Ohjaus:: Taavi Vartia
Tuotantoyhtiö:: Yellow Film & TV & Inkas Films
Kuvaukset:: huhtikuu – kesäkuu 2014 
Ensi-ilta:: 31. lokakuuta 2014
Tuotantobudjetti:: 1 400 000 euroa 
Elokuvasäätiön tuki:: 600 000 euroa 
Rahoittava TV-yhtiö:: Nelonen
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Nuutti Konttinen   | … |   Toni   |
|   Ville Myllyrinne   | … |   Markku   |
|   Laura Malmivaara   | … |   Annika   |
|   Veikka Vainikka   | … |   Aleksi   |
|   Emil Auno   | … |   Veeti   |
|   Ifigéneia Tzóla   | … |   Adriána   |
Arvosteluja

Demokraatti:
Episodi:
Film-O-Holic.com
Helsingin Uutiset:
Iltalehti:
Katso:
Me Naiset:
MTV.fi:
Nyt:
7 päivää:
Aiheesta muualla

Elokuvan viralliset kotisivut[vanhentunut linkki]
Elokuvan traileri YouTubessa
K’ani (kirjain)

K’ani (asomtavruli Ⴉ, nuskhuri ⴉ, mkhedruli კ) on 11. kirjain georgian kolmessa kirjaimistossa.
K’ani äännetään yleensä /kʼ/.
Kirjoitetaan

| asomtavruli | nuskhuri | mkhedruli |
| --- | --- | --- |
Tietokonemerkistössä

| asomtavruli | nuskhuri | mkhedruli |
| --- | --- | --- |
| U+10A9 | U+2D09 | U+10D9 |
Viikossa aikuiseksi

| Viikossa aikuiseksi |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Johanna Vuoksenmaa
Käsikirjoittaja:  Johanna Vuoksenmaa
Tuottaja:  Riina Hyytiä
Säveltäjä:  Kerkko Koskinen
Kuvaaja:  Jan Nyman
Leikkaaja:  Antti Reikko
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Dionysos Films
Ensi-ilta:  23. tammikuuta 2015
Kesto:  90 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 500 000 euroa
Katsojat:  109 906
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viikossa aikuiseksi on suomalainen Johanna Vuoksenmaa ohjaama ja käsikirjoittama komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa 23. tammikuuta 2015. Elokuva kertoo kymmenen erilaisen persoonan ja yhden kissan viikosta aikuistumisleirillä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Minttu Mustakallio  | … |  Saara   |
|  Taneli Mäkelä  | … |  Jouko   |
|  Iina Kuustonen  | … |  Kaisa-Leena   |
|  Jarkko Niemi  | … |  Petri   |
|  Essi Hellén  | … |  Emma   |
|  Jarkko Pajunen  | … |  Rane   |
|  Lauri Tanskanen  | … |  Ville   |
|  Anna-Leena Sipilä  | … |  Alli   |
|  Minna Koskela  | … |  Mervi   |
|  Eppu Salminen  | … |  Kalle   |
|  Leoline Ragnar Rohkea IV  | … |  Mirri   |
Vastaanotto > Katsojamäärät

Elokuva oli ensi-iltaviikonloppunaan (23.–25.1.2015) Suomen katsotuin elokuva 25 771 katsojallaan. Se oli katsotuin myös toisella esitysviikollaan. Helmikuussa elokuva ylitti 100 000 katsojan rajan.
Vastaanotto > Arvostelut

Episodi-lehden Jussi Huhtala antoi elokuvalle kolme tähteä. Hänen mukaansa sen tarina etenee sujuvasti ja näyttelijäsuoritukset ovat luontevia, mutta komediaksi elokuva ei ole kovin hauska.
Helsingin Sanomien kriitikko Pertti Avola antoi elokuvalle kaksi tähteä ja kuvasi sitä ”helposti unohdettavaksi käyttökomediaksi”, jossa on välillä liikaa puskafarssin aineksia ja joitakin epäuskottavia hahmoja. Myös Ilta-Sanomien Taneli Topelius antoi elokuvalle kaksi tähteä.
Iltalehden Tuomas Riskala luonnehti elokuvaa ”epäkiinnostavaksi ja huonolta sketsikoosteelta vaikuttavaksi suomalaiskomediaksi” ja antoi elokuvalle yhden tähden. Samoin elokuvaa arvioi Hufvudstadsbladetin Krister Uggedahl, jonka mukaan elokuva maistuu ”puskakomedialta ja halvalta kesäteatterilta”.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Aamulehti  Antti Selkokari: 
Episodi Jussi Huhtala: 
Film-O-Holic.com  Emmi Koivumäki: 
Helsingin Sanomat Pertti Avola: 
Ilta-Sanomat Taneli Topelius: 
Hufvudstadsbladet Krister Uggeldahl: 
Iltalehti Tuomas Riskala:
TV-esitykset

| Päivämäärä | Kanava | Katsojamäärä |
| --- | --- | --- |
| 5.2.2017 | MTV3 |  |
| 26.4.2017 | MTV3 |  |
| 13.1.2018 | MTV3 |  |
| 29.6.2018 | MTV3 |  |
| 20.8.2018 | Sub | 68 000 |
Aiheesta muualla

Elokuvan Facebook-sivut
Viikossa aikuiseksi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Džani (kirjain)

Džani (asomtavruli Ⴟ, nuskhuri ⴟ, mkhedruli ჯ) on 36. kirjain georgian kolmessa kirjaimistossa.
Džani äännetään yleensä /dʒ/.
Kirjoitetaan

| asomtavruli | nuskhuri | mkhedruli |
| --- | --- | --- |
Tietokonemerkistössä

| asomtavruli | nuskhuri | mkhedruli |
| --- | --- | --- |
| U+10BF | U+2D1F | U+10EF |
Valtakunta (kirjasarja)

| Valtakunta> A Court of Thorns and Roses |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Sarah J. Maas
Kieli:  englanti
Genre:  nuoret, fantasia
Kustantaja:  Bloomsbury Publishing
Julkaistu:  2015–
Suomennos
Suomentaja:  Sarianna Silvonen
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  2019–
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Valtakunta (engl. A Court of Thorns and Roses) on yhdysvaltalaisen kirjailijan Sarah J. Maasin nuorille aikuisille suunnattu fantasiaromaanisarja. Se alkaa samannimisestä romaanista, joka julkaistiin toukokuussa 2015. Tarina seuraa kuolevaisen Feyre Archeronin matkaa sen jälkeen, kun hänet on tuotu Prythianin haltiamaille.
Romaanit

Okaruusujen valtakunta.  (A Court of Thorns and Roses, 2015)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2019.
Usvatuulen valtakunta.  (A Court of Mist and Fury, 2016)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2020.
Siiveniskujen valtakunta.  (A Court of Wings and Ruin, 2017)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2021.
Talviyön valtakunta.  (A Court of Frost and Starlight, 2018)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2024.
Hopealiekkien valtakunta.  (A Court of Silver Flames, 2021)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Gummerus, 2024.
Aiheesta muualla

A Court of Thorns and Roses Wiki (englanniksi)
Tšini (kirjain)

Tšini (asomtavruli Ⴙ, nuskhuri ⴙ, mkhedruli ჩ) on 29. kirjain georgian kolmessa kirjaimistossa.
Tšini äännetään yleensä /tʃ/ tai /tʃʰ/.
Kirjoitetaan

| asomtavruli | nuskhuri | mkhedruli |
| --- | --- | --- |
Tietokonemerkistössä

| asomtavruli | nuskhuri | mkhedruli |
| --- | --- | --- |
| U+10B9 | U+2D19 | U+10E9 |
Suomalainen runous

Eino Leinon Helkavirsiä; kuvittanut K. Carlstedt.
Suomalainen runous on kirjoitettu pääasiassa suomen ja ruotsin kielillä, mutta siihen kuuluu myös esimerkiksi pohjoissaameksi kirjoitettua kirjallisuutta.
Kansanrunous

Suomalaisen kansanrunouden juurten uskotaan ulottuvan pitkälle esihistoriaan. Otaksutaan, että kalevalamitta, joka on yhteinen suomalaiselle, karjalaiselle ja virolaiselle kansanrunoudelle, on peräisin kanta­suomalaiselta ajalta, joka ajoittuu varhaiselle rauta­kaudelle. Matti Kuusen 1950-luvulla kehittämän tyylikausiteorian mukaan kulttuuri­heeroksia ja maailman syntyä kuvaava myyttinen eeposrunous on varhaisempaa kuin niin sanottu sankarirunous, jota edustavat varsinkin Sammon ryöstö -runo, saarelaisepiikka ja shamaaniepiikka. Sotaisa sankarirunous on Kuusen mukaan syntynyt keskisen ja myöhäisen rautakauden kuluessa. Sankarirunouden alkuperä on eri tutkimuksissa yhdistetty Länsi-Suomeen tai Laatokan Karjalaan.
Jo varhaisina aikoina itä­meren­suomalaiseen runouteen näyttää tulleen vaikutteita toisaalta balttilaiselta ja slaavilaiselta ja toisaalta germaaniselta ja skandinaaviselta taholta. Kertovien ainesten ohella kansanrunouteen kuului mahdollisesti jo rautakaudella lyyrillistä runoutta, sananlasku- ja loitsurunoutta.
Vanhimpia suomen lähi­suku­kielillä kirjoitettuna tekstejä ovat eräät Novgorodin tuohikirjeet noin 1100-1200-luvulta. Näistä vanhin on tiettävästi Tuohikirje 292, joka on kirjoitettu tuon ajan karjalan kielellä tai sitä läheisesti muistuttavalla kielellä kyrillisin kirjaimin, ja sitä pidetään vanhimpana millään itä­meren­suomalaisella kielellä kirjoitettuna tekstinä. Kirjeen sisällöstä ei ole varmuutta, mutta sitä on pidetty loitsuna. Kyseessä voisi olla salamaa koskeva loitsu, sillä ilmeisesti siinä puhutaan jumalan nuolesta.
Ruotsin vallan aika

Katolisella keskiajalla kansanrunouden kehitys ei päättynyt, vaan loitsu-, sananlasku- ja saturunous jatkuivat edelleen. Keskiajalla suomalainen kansanrunous sai vaikutteita erityisesti kristinuskosta ja muusta länsi­maisesta kulttuurista. Muinaisia taruja välittäneiden runojen lisäksi syntyi balladintapaisia lauluja, kuten Elinan surma, kristillisperäisiä legendarunoja, kuten Piispa Henrikin surmavirsi, sekä joitakin historiallisia runoelmia. Runot kehittyivät siirtyessään paikkakunnalta paikkakunnalle ja sukupolvesta sukupolveen aina siihen asti, kunnes niitä alettiin kirjoittaa ylös. Tämän vuoksi kansanrunoudessa on havaittavissa erilaisia kerrostumia, joista nuorimmat yleensä eroavat vanhemmista suuresti.
Suomalaista kansanrunoutta on säilynyt nykyaikaan vuosisatoja myöhemmin muistiin kirjoitetuissa runoissa ja loitsuissa, joita on koottu muun muassa Kalevalaan ja Kantelettareen. Säilyneissä runoissa on hyvin keskiaikainen leima, sillä esikristilliset ja kristilliset ainekset ovat niissä monella tavalla sekoittuneet toisiinsa. Kristinuskoa edeltävän uskomusmaailman viittaavat muun muassa moninaiset jumalolennot ja loitsut. Kristinusko on vaikuttanut puolestaan käsityksiin tuonelasta ja kuolemanjälkeisestä elämästä sekä usein esiintyviin Neitsyt Mariaa muistuttaviin äitihahmoihin. Tämän vuoksi on vaikea tietää, mihin aikaan runot ovat todellisuudessa syntyneet.
Puhtaasti kirjallisia teoksia Suomessa on keskiajalta vain vähän. Näihin kuuluu muun muassa latinankielisiä virsiä ja koululauluja, kuten Piae Cantiones. Reformaatio korotti kansankielen jumalanpalveluksen kieleksi. Se sai aikaan myös suomen kirjakielen ja suomalaisen kirjallisuuden syntymisen sekä suuntasi suomen kielen käytön ensisijaisesti uskonnolliselle alueelle. Ensimmäisen suomenkielisen virsikirjan Yxi Wähä Suomenkielinen Wirsikiria toimitti Jacobus Finno ja uuden laajennetun laitoksen Maskun kirkkoherra Hemminki Maskulainen, joka myös julkaisi suomenkielisen käännöksen Piae Cantiones –laulukokoelmasta. Ajan merkittävin ruotsinkielinen kirjailija oli uskonnollinen runoilija Sigfrid Aronus Forsius. Yksi aikakauden merkittävimpiä suomenkielisiä runotuotteita oli Mattias Salamniuksen kalevalamittaan kirjoittama messiadi Ilo-laulu Jesuxesta. Ruotsinkielisen runouden merkittäviin teoksiin kuuluu Suomen ensimmäisen naisrunoilijan, Christina Regina von Birchenbaumin kirjoittama elegia En ny visa.
1700-luvun humanistisen tieteen merkittävin edustaja oli H. G. Porthan, jonka vuoksi koko aikakautta on Suomen kirjallisuuden historiassa usein nimitetty ”Porthanin aikakaudeksi”. Hänen ympärilleen keräytyi joukko tutkijoita, jotka käsittelivät teoksissaan Suomen historiaa, kieltä, muinaisuskoa ja niin edelleen. Hänen ympärilleen muodostui myös Suomen ensimmäinen kirjallinen seura, Aurora-seura. Seuran taiteelliset pyrkimykset peri Frans Mikael Franzen, joka on merkittävin Suomen Ruotsin vallan aikaisista runoilijoista. Franzenin aikalainen oli runoilija Mikael Choraeus.
Venäjän vallan aika

Suomen Ruotsista erottamisen jälkeen kansallishenki alkoi herätä ja Suomen kirjallisuus alkoi saada omintakeisempaa muotoa ja sisältöä. Uppsalasta tullut uusromanttinen virtaus sai Turussa joukon kannattajia, niin sanotut Turun romantikot, joista useimmat ryhmittyivät Aura-kalenterin (1817–1818) ja Mnemosyne-lehden (1819–1823) ympärille. Ryhmän sieluna toimi A. I. Arwidsson, joka oli ennen kaikkea sanomalehtikirjoittaja ja historiantutkija, mutta kirjoitti myös runoja.
Kansallistunteen heräämisen seurauksena Suomen kansanrunouden keräily vilkastui, ja siihen ottivat osaa muun muassa Arwidsson ja C. A. Gottlund, joka toimi myös kirjailijana, sekä Zacharias Topelius. 1800-luvun ensimmäisillä vuosikymmenillä toimi myös muutamia runoilijoita, jotka taivuttelivat suomea uudenlaisiin runomittoihin. Tuotteliain heistä oli Jaakko Juteini, joka käsitteli runoissaan ja suorasanaisissa teoksissaan erilaisia aiheita valistusajan hengessä. Toinen varhainen mutta tuotannoltaan suppeampi runoilija oli Kallio eli Samuel Gustaf Bergh.
Elias Lönnrotin elämäntyö toimi suoranaisena jatkona näille pyrkimyksille. Lönnrot oli kerännyt kansanrunoja jo vuodesta 1828. Kanteletar ilmestyi vuonna 1840 ja Kalevala lopullisessa muodossaan vuonna 1849. Näihin aikoihin oli niin sanottu murteiden taistelu, joka koski varsinkin suomen kielen oikeinkirjoitusta sekä kysymystä, tulisiko kirjakielen pohjana olla [[[Itämurteet|itä]]- vai länsimurre. Vasta Lönnrot sovitti riidan yhdistämällä kirjakieleen aineksia molemmista päämurteista.
Suomen ruotsinkielisen runouden ensimmäinen huippukausi ajoittui 1830–1860-lukujen väliin. Sen keskeisin henkilö oli J. L. Runeberg. Runebergin ympärille muodostui 1830-luvulla Helsingissä niin sanottu Lauantaiseura. Tähän piiriin kuuluivat muun muassa runoilijat J. J. Nervander ja Fredrik Cygnaeus. Muita ajan runoilijoita olivat Lars Stenbäck, Zacharias Topelius ja E. A. Ingman.
Huomattavampia omaperäisiä teoksia alkoi ilmestyä suomeksi 1860-luvulla. Jonkinlaisena vanhan kansanrunouden jälkisatona voidaan pitää sitä kalevalanmitalla sepitettyä mutta sisällykseltään omintakeista runoutta, jota tuottivat sellaiset talonpoikaisrunoilijat kuin Paavo Korhonen, Olli Kymäläinen ja Antti Puhakka.
Kun yhteiskunnallinen ja valtiollinen elämä vilkastui, koitti kirjallisuudellekin ripeän kehityksen aika. Painopiste alkoi siirtyä suomenkielisen kirjallisuuden puolelle. Runoilijat A. E. Ahlqvist (A. Oksanen) ja Julius Krohn (Suonio) taivuttelivat suomen kieltä uusiin runomuotoihin.
1870-luvulla aloitteli joukko runoilijoita: Kaarlo Kramsu, Shakespearen suomentaja Paavo Cajander, Arvid Genetz (A. Jännes) ja J. H. Erkko. Realistisen murroskauden merkit tuntuvat selvimmin Kasimir Leinon runoudessa. Hänen aikalaisiaan olivat Severi Nuormaa ja Valter Juva.
Vasta 1890-luvulta alkaen persoonallisesti läikehtivä mielikuva- ja tunne-elämä pääsi runoudessa vapaammin kuuluville. Huomattavimmat tuolloin toimineista suomalaisista runoilijoista olivat Eino Leino, Larin Kyösti, Otto Manninen, V. A. Koskenniemi, Aarni Kouta, Juhani Siljo, Aino Kallas, L. Onerva, Hilja Haahti, Aaro Hellaakoski, Einari Vuorela ja Uuno Kailas.
Suomen itsenäisyyden aika

1900-luvun alun lähtökohtana oli runoudessa kansallinen uusromantiikka. 1920-luvulla suomenkielisessä kirjallisuudessa nousi esille Tulenkantajat-ryhmä, joka julisti kansainvälistä sanomaa ”Ikkunat auki Eurooppaan!” Heihin kuuluivat muiden muassa Katri Vala, Mika Waltari ja Uuno Kailas. Suomenruotsalaiset runoilijat kehittivät Edith Södergran johtotähtenään niin sanotun suomenruotsalaisen modernismin, jolle oli tyypillistä vapaa rytmi, voimakas kuvallisuus, aihealueen laajeneminen, arkiset motiivit sekä puhekielisyys. Vaikutteita siihen saatiin muun muassa englantilaisesta imagismista, venäläisestä futurismista, dadaismista ja ekspressionismista.
1930-luvulla maailmanpoliittinen tilanne vaikutti Suomeenkin, ja kansainvälisyyden tilalle nousivat perinteisyys ja kansallisuus.
1950-luvun modernismiksi nimetty kausi muistutti suomenruotsalaista modernismia. Tällä kaudella ei muodostunut kiinteää kirjailijaryhmää eikä erityistä ohjelmaa. 1950-luvun modernisteja olivat muiden muassa Helvi Juvonen, Eeva-Liisa Manner, Paavo Haavikko, Aila Meriluoto, Tuomas Anhava ja Bo Carpelan.
1960-luvulla modernismin taiteelliset ilmaisukeinot uudistuivat vastareaktiona 1950-luvun modernismille: arkisemmat äänenpainot, kaupunkiympäristöön liittyvä kuvasto, poliittiset ainekset ja yleinen rosoisuus. Harvoille puhumisen sijaan vaadittiin ja ilmaistiin yhteisyyttä, päivänkohtaisuutta ja kantaaottavuutta. 1960-luvun ”epäpuhtaaksi runoudeksi” kutsutun suunnan keulahahmo oli Pentti Saarikoski. Muita 1960-luvun modernisteja olivat Kari Aronpuro, Mirkka Rekola, Jyrki Pellinen ja Väinö Kirstinä.
1970-luvulla poliittisen kirjallisuuden vastapainoksi alkoi syntyä luonto- ja mieterunoa. Myös saamelais­kirjallisuutta alkoi ilmestyä (Nils-Aslak Valkeapää). Suomenkielisen ja ruotsinkielisen kirjallisuuden välinen raja alkoi hälvetä, kun suomenruotsalainen teos saattoi ilmestyä samaan aikaan sekä ruotsiksi että suomeksi. Runoudessa näkyi rock-vaikutteita ja pitkästä aikaa loppusointujakin. Uusia runoilijoita olivat muun muassa Sirkka Turkka, Arja Tiainen ja Arto Melleri.
Kirjallisuutta

Kainulainen, Siru & Krappe, Johanna (toim.): Suomalaisia nykyrunoilijoita.  Helsinki:  BTJ, 2008.  ISBN 978-951-692-711-7
Katajamäki, Sakari & Pentikäinen, Johanna (toim.): Runosta runoon. Suomalaisen runon yhteyksiä länsimaiseen kirjallisuuteen antiikista nykyaikaan.  Helsinki:  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-28568-4
Parkko, Tommi: Runouden ilmiöitä.  Helsinki:  Avain, 2012.  ISBN 978-951-692-918-0
Aiheesta muualla

Suomalaista nykyrunoutta Electric Verses -verkkoantologiassa.(Arkistoitu – Internet Archive)
Suomalaisia runoilijoita Sanojen ajassa (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin kaupunginkirjasto.
Runosto.net, vanhaa suomalaista runoutta.
Kalevala, ensimmäinen painos vuodelta 1835.