stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansakunnan tila -puhe
Historia

George Washington piti ensimmäisen Kansakunnan tila -puheen 8. tammikuuta 1790 New Yorkissa, Yhdysvaltain silloisessa pääkaupungissa. Thomas Jefferson lopetti puheiden pitämisen henkilökohtaisesti, pitäen sitä liian monarkkimaisena, ja lähetti sitä vastoin kirjoitetun puheen, jonka virkailija luki kongressille. Tapa jatkui täten vuoteen 1913, jolloin Woodrow Wilson palautti Washingtonin tavan pitää puhe henkilökohtaisesti. Wilsonin päätös herätti jonkin verran vastarintaa kongressiedustajien keskuudessa, mutta henkilökohtainen puhe on nyttemmin muodostunut taas säännöksi. Jotkut presidentit ovat nykyaikanakin silti käyttäneet kirjoitettuja Kansakunnan tila -puheita, esimerkiksi Jimmy Carter.
Historia > Tunnettuja puheita

1823: Presidentti James Monroe esitteli puheessaan ensimmäisen kerran Monroen oppi -nimisen doktriinin, jonka mukaan Yhdysvallat ei sekaannu Euroopan asioihin kunhan eurooppalaiset eivät perusta uusia siirtokuntia Amerikan mantereelle.
1941: Presidentti Franklin D. Roosevelt esitteli puheessaan ensimmäisen kerran niin kutsutut Neljä vapautta (engl. Four Freedoms), sanan- ja ilmaisunvapauden, uskonvapauden, oikeuden riittävään elintasoon sekä oikeuden elämään ilman pelkoa, jotka Rooseveltin mukaan kuuluivat kaikille maailman ihmisille.
1944: Roosevelt esitteli ensimmäisen kerran Second Bill of Rights -nimellä tunnetun listan perusoikeuksista, jotka Rooseveltin mukaan tulisi taata jokaiselle yhdysvaltalaiselle. Julistuksessaan Roosevelt vaati muun muassa terveydenhuoltoa ja koulutusta yhdysvaltalaisten perusoikeuksiksi Bill of Rights -lisäysten tapaan.
1964: Presidentti Lyndon B. Johnson julisti köyhyydenvastaisen sodan (engl. War on Poverty). Yhdysvaltain ihmisistä jopa 19 prosenttia eli Johnsonin puheen aikaan köyhyysrajan alapuolella.
2002: Presidentti George W. Bush käytti Yhdysvaltain pahimpina vihollisina pitämistään Irakista, Iranista ja Pohjois-Koreasta nimitystä Pahan akseli. Samalla Bush linjasi terrorisminvastaisen sodan päätavoitteet.
Puheen pitäminen

Presidentti ei voi saapua edustajainhuoneeseen ilman lupaa. Edustajat kutsuvat presidentin erikseen vierailulle jokaista Kansakunnan tila -puhetta varten. Presidentin saapumisen edustajainhuoneeseen kuuluttaa vartiopäällikkö sanoin ”Herra/Rouva puhemies, Yhdysvaltojen presidentti!” Tavan mukaan seuraavat suosionosoitukset presidentille. Myös oppositio osoittaa suosiota, sillä aplodit on osoitettu presidentti-instituutiolle, eikä nykyisen presidentin politiikalle.
Tavan mukaan presidentti ojentaa puheen tekstin varapresidentille ja edustajainhuoneen puhemiehelle, jotka istuvat presidentin takana ja tämän yläpuolella puheen pitämisen ajan. Eturivissä puhetta kuuntelevat aselajien päälliköt, korkeimman oikeuden tuomarit sekä ministerit kuitenkin niin, että yksi ministeri on poissa, jotta mahdollisessa katastrofitilanteessa voitaisiin taata hallinnon jatkuvuus. Syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkeen myös joukko kongressiedustajia on poissa kongressista puheen aikana. He seuraavat puhetta televisiosta.
Presidentin esittelee kongressille edustajainhuoneen puhemies, minkä jälkeen presidentti pitää puheensa podiumista. Kongressin suosionosoitukset sisältävät tavallisesti poliittisia viestejä, presidentin oman puolueen edustajien ollessa yleensä innokkaimpia. Joskus on nähty myös ironialla väritettyjä suosionosoituksia, kuten silloin kun demokraattisen puolueen edustajat osoittivat voimakkaasti suosiotaan presidentti George W. Bushin lausahdukselle ”kongressi ei toiminut viime vuonna ehdotukseni mukaisesti sosiaaliturvan pelastamiseksi”. Demokraatit olivat vastustaneet Bushin muutoksia sosiaaliturvaan.
Puheen aikana presidentti esittelee hallintonsa saavutuksia kuluneen vuoden aikana sekä suunniteltuja linjauksia tulevalle vuodelle. Ronald Reagan aloitti tavan mainita puheessa tavallisia amerikkalaisia, jotka ovat kuluneen vuoden aikana tehneet jonkin merkittävän palveluksen maalleen tai muille ihmisille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kansakunnan tila -puhe Wikimedia Commonsissa
C-SPAN: Kansakunnan tila -puhe videona ja käsikirjoituksena (Arkistoitu – Internet Archive) (vuodesta 1945) (englanniksi)
Kansakunnan tila -puhe (1790–2006) (Arkistoitu – Internet Archive) (HTML-muoto) (englanniksi)
Edustajainhuoneen kamari on harvoin yhtä täynnä yleisöä kuin Kansakunnan tila -puheen aikana. Harvalukuinen joukko valtion ylintä johtoa on poissa katastrofitilanteen varalta. Kuva vuodelta 2003.
Sicherheitsdienst

| Sicherheitsdienst |
| --- | --- |
 SD:n hihamerkki
Toiminnassa:  1932–1945
Valtio:   Saksa
Aselajit:  Schutzstaffel   Allgemeine SS
Rooli:  tiedustelupalvelu
Osa joukkoa:  RSHA
Tukikohta:  Berliini
Sicherheitsdienst (suom. Turvallisuuspalvelu), lyhyemmin SD, oli natsi-Saksan Schutzstaffelin (SS) tiedustelupalvelu.
Sicherheitsdienstin perusti viestiupseeri Reinhard Heydrich vuonna 1932 SS:n vastavakoilun järjestämiseksi. Se nousi SS:n tiedusteluorganisaatioksi Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan 1933. Se ei kyennyt syrjäyttämään kilpailijaansa Abwehria ennen vuoden 1944 Adolf Hitlerin murhayrityksen jälkipuhdistuksia. SD:n tehtävänä oli tunnistaa varsinaiset tai mahdolliset natsihallinnon vastustajat ja poistaa heidän aiheuttamansa uhka hallinnolle. Tämän tehtävän täyttämiseen SD loi agenttijärjestön ja hankki tiedonantajia ympäri valtakuntaa ja myöhemmin myös valloitetuilta alueilta. Järjestö koostui muutamasta sadasta täysipäiväisestä agentista ja muutamasta tuhannesta tiedonantajasta.
Vuonna 1936 poliisivoimat jaettiin kahteen organisaatioon: Ordnungspolizei (’Järjestyspoliisi’) ja Sicherheitspolizei (’Turvallisuuspoliisi’). Sicherheitspolizei koostui rikospoliisista (saks. Reich Kriminalpolizei, Kripo) ja salaisesta valtiollisesta poliisista (Geheime Staatspolizei, Gestapo). Heydrichistä tuli turvallisuuspoliisin ja SD:n johtaja.
Toinen maailmansota

SD nousi keskeisimmäksi tekijäksi, kun valtakunnan pääturvallisuusvirasto RSHA perustettiin. SD:n operatiivisista osista muodostettiin Amt III (paitsi ulkomaan tiedustelun osalta, joka sijoitettiin Amt VI:een), Gestaposta Amt IV ja Kriposta vastaavasti Amt V. SD oli tiedonhankintavirasto, Gestapo ja Kripo puolestaan olivat poliittisen poliisijärjestelmän toimeenpanevia virastoja. SD antoi tarvittaessa taustatukea Gestapolle. Sekä SD että Gestapo olivat vankasti Heinrich Himmlerin hallinnan alaisena hänen toimiessaan Saksan poliisivoimien johtajana. Myöhemmin vuonna 1944 useimmat osat sotilaallisen tiedustelun Abwehr-organisaatiosta liitettiin Amt VI:een.lähde?
Vuodesta 1941 SD perusti valloitetuille alueille erityisiä ihmisten surmaamisryhmiä, Einsatzgruppen (’Toimintaryhmät’), virallisesti Einsatzgruppen der Sicherheitspolizei und des SD. Tarkoitus oli surmata natsihallinnon ei-toivotuksi määrittelemä väestö (Untragbaren Elemente) itärintaman valloitetuilta alueilta. Päätehtävä oli etsiä ja tappaa juutalaisia ja kommunisteja, mutta kohteeksi joutui myös romaneita, älymystön edustajia sekä mielenvikaisia.lähde?
Johtajat

Heydrich oli turvallisuuspoliisin ja SD:n (RSHA) johtaja salamurhaamiseensa asti vuonna 1942, jonka jälkeen tehtävässä toimi Ernst Kaltenbrunner. Kaltenbrunner otti viran vastaan 30. tammikuuta 1943 ja pysyi johdossa sodan loppuun asti.lähde? Virossa SD:n päällikkönä toimi Martin Sandberger.
Sodan jälkeen SD:n korkeinta johtoa joutui oikeuteen sotarikoksista Nürnbergissä. Organisaation johtajana Ernst Kaltenbrunner todettiin syylliseksi rikoksiin ihmiskuntaa vastaan. Hänen kuolemantuomionsa toteutettiin hirttämällä.lähde?
Suomi

Jatkosodan loppuvaiheissa natsi-Saksan ja Suomen välirikon lähestyessä ja Suomen pyrkiessä erillisrauhaan vuorineuvos Petter Forsström osallistui elokuussa 1944 Saksan tiedustelupalvelu SD:n organisoimaan kokoukseen, jossa perustettiin saksalaismielinen vastarintaliike Suomeen. Forsström osaltaan rahoitti organisaation toimintaa muun muassa ostamalla moottoriveneitä, joilla hoidettiin etappikuljetuksia Ruotsiin. Organisaation paljastumisen jälkeen Forsström sai kuuden vuoden kuritushuonetuomion, josta hän kärsi käytännön mukaan puolet.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sicherheitsdienst Wikimedia Commonsissa
| n k Schutzstaffelin (SS) organisaatiot |
| --- | --- | --- |
| SS:n haarat |  Allgemeine SS  Waffen-SS  Ahnenerbe SS  |  |
| Johtoporras |  Reichsführer-SS  SS- ja poliisijohto  Henkilökunta  |  |
| Päämajat |  Reichsführer-SS:n päämaja  SS-Hauptamt  SS Führungshauptamt  RSHA  Talous- ja hallinnonministeriö  Rotu- ja asutusministeriö  Etnisten saksalaisten keskusministeriö  Saksalaisten uudelleenasuttamisen valtakunnankomissaario  SS-oikeusistuin  SS-henkilökunnan ministeriö  Opetusministeriö  |  |
| Erikoisosastot |  SS-Totenkopfverbände  Einsatzgruppen  Reichssicherheitsdienst  SS-Begleitkommando des Führers  SD (tiedustelupalvelu)  Ahnenerbe  |  |
| Poliisiyksiköt |  OrPo (järjestyspoliisi)  KriPo (rikospoliisi)  Gestapo (salainen valtionpoliisi)  SiPo (turvallisuuspoliisi)  |  |
| Waffen-SS:n yksiköt |  Waffen-SS:n yksiköt  Luettelo Waffen-SS:n yksiköistä  SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitler  |  |
| SS:n hallinnoima teollisuus |  Ostindustrie  Deutsche Wirtschaftsbetriebe  |  |
| Sekalaiset |  Deutsche Ausrüstungswerke  Das Schwarze Korps  Allachin posliini  Apollinaris  Mattoni  SS-arvot  Sudetenquell  |  |
SD:n miehistöä Puolassa syyskuussa 1939.
SD:n joukkoja hirttämässä neuvostovirkamiehiä 7. elokuuta 1941.
Iryna Taranenko-Terelja

Iryna Taranenko-Terelja (ukr. Ірина Леонідівна Тараненко-Тереля; s. 31. maaliskuuta 1966) on ukrainalainen entinen maastohiihtäjä.
Taranenko-Terelja kilpaili urallaan maailmancupissa, MM-kisoissa ja olympialaisissa, saavuttaen useita hyviä sijoituksia. Hänen parhaimpiin saavutuksiinsa lukeutuvat 9. sija 15 km:n vapaan hiihtotavan yhteislähdössä Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 sekä 10. sija 5+5 km:n yhdistelmäkilpailussa samoissa kisoissa. Lisäksi hän sijoittui useita kertoja kymmenen parhaan joukkoon maailmancupin osakilpailuissa.
Taranenko-Terelja osallistui urallaan 13 olympiastarttiin, joista 12 oli matkahiihtoa ja yksi sprintti. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän kilpaili 19 kertaa ja saavutti yhden palkintosijan. Maailmancupissa hän osallistui yhteensä 125 kilpailuun, joista 109 oli matkahiihtoa, 11 sprinttiä ja 5 joukkuekilpailua. Hän ylsi maailmancupissa kerran palkintokorokkeelle. Hän debytoi FIS-kilpailuissa ja maailmancupissa 4. tammikuuta 1992 Kavgolovossa sijoittuen 15 km:n kilpailussa seitsemänneksi. Ensimmäinen MM-startti oli 19. helmikuuta 1993 Falunissa, jossa hän sijoittui 28:nneksi samalla matkalla. Olympiadebyyttinsä hän teki 13. helmikuuta 1994 Lillehammerissa, sijoittuen 27:nneksi 15 km:n kilpailussa.
Urheilu-uran jälkeen Taranenko-Terelja päätti opiskella oikeustiedettä, koska oli kokenut urheilijoiden saaman tuen riittämättömäksi. Oikeusjärjestelmän todellisuus ei kuitenkaan vastannut hänen odotuksiaan, joten hän suuntautui tuomioistuinhallintaan. Hän toimii nykyisin ukrainalaisessa valituslautakunnassa automatisoidun tapausosaston päällikkönä.
Taranenko-Terelja osaa venäjää, ukrainaa sekä hieman ruotsia. Hänen harrastuksiinsa kuuluvat lukeminen, neulominen ja historiallisten valokuvien keräily. Hänen puolisonsa Myh’ailo toimi hänen henkilökohtaisena valmentajanaan, ja heillä on poika nimeltä Denys.
Pyreneittenpaimenkoira

| Pyreneittenpaimenkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Ranska
Määrä:  Suomessa rekisteröity 139 lk ja 881 pk
Alkuperäinen käyttö:  lampaiden paimentaminen
Nykyinen käyttö:  seurakoira
Elinikä:  17–19 vuotta
Muita nimityksiä:  chien de berger des Pyrénées, berger des Pyrénées, Pyrenean Sheepdog, Pyrenean Shepherd, Pyrenäen-Schäferhund, pastor de los Pirineos, pürenee lambakoer, pyrtsi, pyrre, Pyr Shep
FCI-luokitus:  ryhmä 1 Lammas- ja karjakoirat alaryhmä 1 Lammaskoirat #138 (lyhytkarvainen) #141 (pitkäkarvainen)
Ulkonäkö
Paino:  7–17 kg (nartut huomattavasti pienempiä)lähde?
Säkäkorkeus:  lyhytkarvainen 40–54 cm pitkäkarvainen 40–48 cm
Väritys:  fawn (hiillikkonaselvennä tai ilman), harmaa, harlekiini, brindle, musta tai musta-valkotäplikäs
Pyreneittenpaimenkoira (ransk. chien de berger des Pyrénées, baskiksi pirinioetako artzain txakurra) on ranskalainen koirarotu, joka on kotoisin Pyreneitten vuoristosta Ranskan ja Espanjan rajalta. Yhä käytössä oleva rotumääritelmä on laadittu vuosien 1921–1925 välillä. Vuonna 2018 pitkäkarvainen muunnos oli Ranskassa 15. suosituin paikallinen rotu. Listauksessa se on 16. suosituin, koska virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi.
Pyreneittenpaimenkoirasta on kaksi rotumuunnosta:
Lyhytkarvainen pyreneittenpaimenkoira (ransk. à face rase)
Pitkäkarvainen pyreneittenpaimenkoira (ransk. à poil long)
Ulkonäkö

Pyreneittenpaimenkoira on kevytrakenteinen. Pää on kolmiomainen, kuono kapea ja kiilan muotoinen. Lyhyet korvat ovat koholla ja liikkuvaiset. Katse on hieman epäluuloinen ja silmät erittäin ilmeikkäät. Ne ovat mantelinmuotoiset ja pääsääntöisesti tummanruskeat. Vain liuskeenharmailla ja harlekiineillä sallitaan siniset tai sinitäpläiset silmät. Eturaajat ovat pystysuorat ja jänteikkäät. Häntä on melko lyhyt, sen pää on J:n muotoinen, eikä se juuri nouse selkälinjan yläpuolelle. Häntä saattaa olla luonnostaan lyhyt. Korvia ja häntiä saatetaan typistää, mutta Suomessa se on kiellettyä.
Sallitut väritykset ovat hiekanväri (engl. fawn, ransk. fauve), jossa saattaa esiintyä hiillikkoväriäselvennä, harmaa eri sävyissään, sininen mustin täplin (harlekiini, liuskeensininen), juovikas (engl. brindle, ransk. bringé), musta ja musta valkoisin täplin.
Ulkonäkö > Pitkäkarvainen

Rungon pituus on säkäkorkeutta suurempi. Takaraajojen kulmaukset ovat melko voimakkaat. Käpälät ovat litteät ja soikeat. Liike on sulavaa ja maata hipovaa. Karvapeite on pitkä tai puolipitkä mutta aina tuuhea. Karvanlaatu vuohen ja lampaan karvan tapaista ja se on tiheämpää ja villavampaa varsinkin lantiossa ja reisissä. Näissä kohdissa voi helposti muodostua suortuvia, rastoja tai laattoja. Raajat ovat hapsuiset. Urosten säkäkorkeus on 42–48 cm ja narttujen 40–46 cm (2 cm ylitys tai alitus sallitaan).
Ulkonäkö > Lyhytkarvainen

Runko on hieman lyhyempi kuin pitkäkarvaisella pyreneittenpaimenkoiralla, lähes neliömäinen. Lyhytkarvaisen pyreneittenpaimenkoiran käpälät ovat tiiviimmät ja kaarevammat sekä kulmaukset avoimemmat kuin pitkäkarvaisen. Liikkeet eivät ole niin matalat kuin pitkäkarvaisella. Pään karvoitus muodostuu lyhyestä ja hienolaatuisesta karvapeitteestä (face rase = lyhytkarvainen naama). Raajat on lyhytkarvaiset, eturaajoissa on vähäiset hapsut ja takaraajoissa housut. Säkäkorkeus on uroksilla 40–54 cm ja nartuilla 40–52 cm.
Luonne ja käyttäytyminen

Rohkea, älykäs, sopeutuvainen, aloitekykyinen ja uskollinen isännälleen. Se on itsepäinen ja erittäin vilkas, jotta koiran energia saadaan kanavoitua ja älykkyys sekä eloisuus voidaan hyödyntää tulee omistajan olla aktiivinen joko harrastamisen tai muiden aktiviteettien parissa. Tämä rotu vaatii työtä ollakseen onnellinen ja tätä myöden rauhallinen kotioloissa, energia voi muuten purkautua häiriökäyttäytymisenä. Vaatii omistajaltaan kekseliäisyyttä, ei ankaraa otetta. Pyreneittenpaimenkoira on usein epäluuloinen vieraita kohtaan, joten se tulee tutustuttaa jo varhain kaikkeen uuteen.
Alkuperä

Tämä ikivanha rotu on toiminut pyreneläisten paimenien apuna jo vuosisatojen ajan. Alun perin sen tyyppi, ulkomuoto ja karvapeite vaihtelivat suuresti eri vuoristolaaksojen välillä. Se toimi usein "yhteistyössä" kookkaan pyreneittenkoiran kanssa.
Lyhytkarvainen muunnos on kotoisin Pyreneitten vuoriston tasankoalueilta. Sitä arvostettiin suuresti karjanajajien ja hevoskauppiaiden keskuudessa.
Aiheesta muualla

Kennelliiton rotumääritelmä (pdf)
Kennelliiton rotumääritelmä (pdf)
Suomen Pyreneläiset ry
| n k Ranskalaiset koirarodut |
| --- | --- |
FCI:  Ariègenajokoira  Ariègenseisoja  Auvergnenseisoja  Barbet  Basset artésien normand  Beagle-harrier  Beaucenpaimenkoira  Bichon frisé  Billy  Bordeaux’ndoggi  Bourbonnaisinseisoja  Bouvier  Bretagnenbassetti  Bretoni  Brienpaimenkoira  Briquet griffon vendéen  Chien d’artois  Englantilais-ranskalainen pienriistan ajokoira  Gascogne-saintongenajokoira  Gascognenbassetti  Grand anglo-français blanc et noir  Grand anglo-français blanc et orange  Grand anglo-français tricolore  Grand basset griffon vendéen  Grand griffon vendéen  Griffon bleu de gascogne  Griffon fauve de bretagne  Griffon nivernais  Isogascognenajokoira  Korthalsingriffoni  Löwchen  Papillon  Petit basset griffon vendéen  Phalène  Picardienpaimenkoira  Picardienspanieli  Pienigascognenajokoira  Poitevin  Pont-audemerinspanieli  Porcelaine  Pyreneittenkoira  Pyreneittenpaimenkoira  Ranskanajokoira  Ranskanbulldoggi  Ranskanseisoja, gascognelaistyyppi  Ranskanseisoja, pyreneläistyyppi  Ranskanspanieli  Saint-germaininseisoja  Sininenpicardienspanieli  Villakoira 
Muut SCC:n hyväksymät:  Bruno saint hubert français  Korsikankoira  Provencenajokoira  Saint-usugenspanieli 
Harvinaiset:  Auvergnenpaimenkoira  Craunpaimenkoira  Labrit  Languedocinpaimenkoira  Larzacinspanieli  Savoijinpaimenkoira 
Sukupuuttoon kuolleet:  Ardennienbassetti  Artésien-normand  Artoisinbassetti  Bouletingriffoni  Chambray  Charlesinseisoja  Chien-gris  Dupuynseisoja  Guerlainingriffoni  Isobretagnenajokoira  Keskikokoinen englantilais-ranskalainen ajokoira  Lanenbassetti  Levesque  Mâtin  Normand-poitevin  Normandianajokoira  Ranskanpodenco  Saintongenajokoira  Saintongenbassetti  Valkoinenajokoira
Petit basset griffon vendéen

| Petit basset griffon vendéen |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Ranska
Määrä:  Suomessa rekisteröity 1 649
Rodun syntyaika:  vanha rotu; erotettiin grand basset griffon vendéenistä vuonna 1976
Alkuperäinen käyttö:  metsästys
Nykyinen käyttö:  metsästys- ja seurakoira
Elinikä:  noin 10 vuotta
Muita nimityksiä:  PBGV, Kleiner basset griffon vendeen, pequeño basset grifón vendeano, vendeeni väike basset-grifoon
FCI-luokitus:  ryhmä 6 Ajavat ja jäljestävät koirat alaryhmä 1.3 Pienet ajavat koirat #67
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  34–38 cm
Väritys:  yksivärinen harmaa, kaksivärinen tai kolmivärinen
Petit basset griffon vendéen (lyhenne PBGV tai petit), "pieni vendéenbassetti-griffoni", on alun perin ranskalainen koirarotu, joka on suosittu seura- ja näyttelykoirana ympäri maailman. Sen alkuperäinen käyttötarkoitus metsästyskoirana on kuitenkin säilynyt hyvin näihin päiviin asti. Rotu meinasi kuolla sukupuuttoon Ranskan vallankumouksen jälkeisinä aikoina, mutta rodun ystävät saivat pidettyä sen hengissä.
Ulkonäkö

Rodun nimi muodostuu sanoista petit (ranskaa, tarkoittaa pieni), bas (ransk. matala), griffon (ransk. karkeakarvainen) ja Vendéen (alue Länsi-Ranskassa).
Petit basset griffon vendéen on matalaraajainen, vahva ja pitkärunkoinen koira. Säkäkorkeus on 34–38 cm, yhden sentin poikkeama on sallittu. Koiralla on suora ja kiinteä selkä, lihaksikas lantio ja lanne. Rintakehän on oltava aika syvä, mutta ei liian leveä. Raajojen on oltava suorat, lihaksikkaat ja vahvaluustoiset, mutta suhteutettuna koiran kokoon. Rotu muistuttaa ulkonäöltään grand basset griffon vendéeniä, mutta siitä on jalostettu kooltaan pienempi ja muilta mittasuhteiltaan kevyempi.
Petit basset griffon vendéenin kuono on tylppä ja kalloa pidempi. Kuonon ympärillä sillä on tuuheat viikset ja parta. Kirsun väri on musta; ruskea sallitaan ainoastaan valko-oransseilla yksilöillä. Silmät ovat melko suuret ja väriltään tummat, eivätkä kulmakarvat saa peittää silmiä. Korvat ovat pitkät ja taipuisat, mutta melko kapeat ja ohuet sekä pitkäkarvaiset. Ne ovat kiinnittyneet silmien tason alapuolelle. Häntä on sapelimainen, tyvestä paksu, ja koiran liikkuessa se on ylväästi pystyssä. Koira liikkuu nopeasti esimerkiksi metsässä "loikkimalla"; liikkeet ovat hyvin vapaat ja vaivattomat.
Karvapeite on karkeaa ja pitkähköä, ei villavaa tai silkkistä. Korvissa ja kuonossa voi olla pehmeämpää karvaa. Väritykseltään rotu voi olla yksivärinen harmaa, kaksivärinen tai kolmivärinen. Kaksiväriset vaihtoehdot ovat valkoinen ja musta, musta ja kellanruskea sekä valkoinen ja oranssi. Kolmivärinen koira on väriltään kellanruskea, jossa on musta mantteli ja valkoisia läiskiä. Lisäksi hyväksytään kellanruskea mustin karvankärjin, hiekanruskea mustin karvankärjin sekä hiekanruskea mustin karvankärjin ja valkoisin läiskin. Näistä perinteisesti käytetyt nimitykset ovat riistanväri, sudenväri, mäyränväri ja villisianväri.
Luonne ja käyttäytyminen

Petit basset griffon vendéen on luonteeltaan reipas, seurallinen, valpas, ystävällinen ja älykäs. Nämä otukset ovat uteliaimpia basset-rotuisia koiria. Koiralla on myös soinnikas haukku, jolla se ottaa osaa ihmisperheensä keskusteluun. Rotumääritelmässä petit bassetia kuvataan sanoin "paholainen maastossa, enkeli kotioloissa". Nämä ovat bassetit erittäin hyviä seuralaisia aktiiviselle luonnossa liikkujalle.
Alkuperä

Rotu on peräisin Ranskasta, missä on hyvin rikas ja vanha metsästyskulttuuri. Sen juuret ulottuvat vuosisatojen taakse, jolloin metsästys ja koirien jalostus oli paljolti kuninkaallisten, aatelisten ja papiston huvia. Rodun syntypaikka on Länsi-Ranskassa sijaitseva Vendéen maakunta, josta ovat lähtöisin kaikki tämän ajokoirarodun neljä eri muunnosta. Kaksi niistä on bassetkokoa (petit bassetin lisäksi grand basset griffon vendéen), suurin grand griffon vendéen ja lisäksi keskikokoinen briquet griffon vendéen.
Suomeen ensimmäinen petit basset griffon vendéen saapui vuonna 1977, ja ensimmäinen pentue syntyi kaksi vuotta myöhemmin.
Petit basset griffon vendéen on jalostettu käyttötarkoituksen ja työskentelymaaston mukaan, sillä rodun kotimaakunnan alueella tarvittiin karkea- ja tuuheakarvaisia koiria. Niiden hidas ajotapa sopii jäniksien ja kanien metsästykseen karussa, tiheän aluskasvillisuuden peittämässä maastossa. Yleensä bassetit metsästivät ajueissa, ja ne ovat olleet peräänantamattoman metsästyskoiran maineessa. Alun perin niitä käytettiin ajometsästykseen, mutta jo 1800-luvulla petitejä alettiin esitellä myös koiranäyttelyissä, joka sekin oli vain ylempiarvoisten ihmisten vapaa-ajan viihdykettä.
Alkuaikoina bassetpentueet olivat hyvin epäyhteinäisiä: saman pentueen pennut saattoivat olla hyvin erikokoisia ja karvanlaatu vaihteli huomattavasti. Jalostuksen myötä alkoi kehittyä rotu, jolla on kaksi eri kokomuunnosta, pieni- (petite taille) ja suurikokoinen (grande taille) basset griffon vendéen. Näillä kahdella rodulla oli pitkään sama rotumääritelmä, lukuun ottamatta raajojen suoruutta ja kokoa. Grandilla tuli olla suorat eturaajat ja korkeutta 38–42 cm, kun taas petiteillä hyväksyttiin myös käyrät eturaajat ja korkeutta 34–38 cm. Ajan myötä rotumääritelmä ei enää sopinut tarkoitukseensa, sillä petitit olivat liian raskasrunkoisia ja matalaraajaisia grandin mittasuhteilla. Siksi ne väsyivät helposti työskennellessään. Niinpä vuonna 1976 molemmille kokomuunnoksille hyväksyttiin omat rotumääritelmät, jotta rotujen erot korostuisivat. Vuotta myöhemmin astui voimaan rotujen risteytyskielto.
Basset griffon vendéenien leviäminen muualle Eurooppaan kiihtyi 1970-luvulla, ja myös Yhdysvaltoihin ensimmäiset rodun edustajat vietiin 1970-luvulla.