stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erja Lyytinen
Ura > Nuoruus- ja opiskeluvuodet

Erja Lyytinen aloitti kitaransoiton 15-vuotiaana. Samoihin aikoihin hän sävelsi jo omia kappaleita. Kouluaikoina hän esiintyi esimerkiksi soul-yhtye Brothers & Sistersin laulajana. Tuolloin hän kuunteli muun muassa Aretha Franklinia ja Ray Charlesia. Myöhemmin hän tutustui muun muassa Koko Taylorin vuoden 1978 albumiin The Earthshaker. Toinen alkuaikoina häneen suuresti vaikuttanut artisti oli Bonnie Raitt.
Lyytinen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion Yhteiskoulun Musiikkilukiosta 1995. Sen jälkeen hän on opiskellut Suomessa vuosina 1995–1997 Kuopion Konservatoriossa musiikinohjaajan linjalla ja oli vuonna 1997 vaihto-oppilaana Ruotsin Malmön Musikhögskolanissa. Hän sai seuraavana vuonna opiskelupaikan Sibelius-Akatemian musiikkikasvatusosastolla, jossa hän opiskeli 1998–2003 ja oli ensimmäinen sähkökitaraa pääaineenaan opiskellut nainen. Sibelius-Akatemiasta Lyytinen valmistui musiikin maisteriksi vuonna 2010. Opinnäytteensä hän teki Son Housen delta-soittotyylistä.
Lyytinen oli vuonna 1999 mukana MTV3-kanavan ohjelmassa Kulkuri ja kaunottaret. Lyytinen toimi ohjelmassa taustayhtyeen johtajana ja laulaja-kitaristina. Ohjelmassa esiintyviä artisteja olivat muun muassa Anna Eriksson, Arja Koriseva ja Pertti Koivula.
Ura > 2000-luku: Uran nousu ja kansainvälistyminen

Lyytisen ensimmäinen oma levy Attention! ilmestyi vuonna 2002 Dave’s Special -yhtyeen kanssa. Albumilla oli tanssittavaa jump- ja swing blues -vaikutteista musiikkia. Suurin osa kappaleista oli Lyytisen omia. Lyytinen pääsi marraskuussa 2002 lämmittelijäesiintyjäksi Robert Plantin konserttiin. Lyytinen mainitsee tilaisuuden olleen yksi hänen mieleenpainuvimmista keikkamuistoista.
Lyytinen oli vuonna 2003 Järvenpään Puistobluesin ainoa kotimainen artisti päälavalla. Festivaalilla julkistettiin Lyytisen toinen albumi Wildflower. Samassa konsertissa esiintyivät myös Koko Taylor ja Bonnie Raitt.
Ura > 2000-luku: Uran nousu ja kansainvälistyminen > Vaihto-opinnot

Lyytinen lähti vuonna 2003 Lyytinen vaihto-opiskelijaksi Tanskaan. Kööpenhaminan Rytmisk Musikkonservatoriumissa hän opiskeli muun muassa Paul Banksin, jazzkitaristi Jacob Fischerin, laulaja Etta Cameronin sekä Bob Dylanin yhtyeessä vaikuttaneen kitaristin, Billy Crossin kanssa. Keväällä Lyytinen sai stipendin Los Angeles Musician’s Institute of Technologyyn, jossa hänen opettajinaan olivat esimerkiksi Chick Corea, Electric Bandissa soittanut Scott Henderson sekä Keith Wyatt.
Ura > 2000-luku: Uran nousu ja kansainvälistyminen > Ruf Records

Saksalaisen Ruf Recordsin Thomas Ruf toi vuonna 2005 Suomeen Blues Caravan -kiertueen, ja Lyytinen pääsi jammailemaan yhtiön kirjoilla olleiden naisartistien Candye Kanen, Sue Foleyn ja Ana Popovicin kanssa. Ruf tarjosi Lyytiselle levytyssopimusta, jonka myötä äänitettiin Lyytisen kansainvälinen debyyttialbumi Pilgrimage. Levyllä olivat mukana myös Aynsley Lister ja Ian Parker.
Lyytinen pääsi vuonna 2006 Yhdysvaltoihin Mississippin Oxfordiin tekemään paikallisten muusikoiden kanssa albumia Dreamland Blues, jolla hän soitti aikaisempaa enemmän slide-kitaraa. Levy valittiin vuoden parhaimmaksi albumiksi Ylen Bluesministeri-ohjelmassa. Samana vuonna Lyytinen oli sitten itsekin mukana Blues Caravan -kiertueella.
Lyytinen julkaisi vuonna 2008 albumin Grip of the Blues, jota hän sanoo pitävänsä ensimmäisenä ”oikeana” soololevynään, koska siinä hänellä oli mukana oma yhtye. Siihen kuuluivat muun muassa basisti Iiro Kautto, rumpali Rami Eskelinen ja kitaristi Davide Floreno. Alkuvuodesta 2009 Lyytinen osallistui jälleen Rufin järjestämään Blues Caravan -kiertueeseen. Muita osanottajia kiertueella olivat Oli Brown ja Joanne Shaw Taylor. Norjan Notodden bluesfestivaaleilla artistit pääsivät jammailemaan bluesrock-kitaristi Joe Bonamassan kanssa, jonka kanssa he soittivat kappaleen ”Further On Up the Road”.
Ura > 2010-luku: Tähtihetkiä ja läpimurtoja

Vuonna 2010 ilmestyneellä Voracious Love -albumilla Lyytinen jatkoi musiikillisten rajojensa venyttämistä. Hän teki sillä julkaistulla ”Bed of Roses” -kappaleella esimerkiksi yhteistyötä Nightwish- ja Tarot-yhtyeistä tunnetun Marko Hietalan sekä Apocalyptican sellistin Paavo Lötjösen kanssa.
Lyytinen yhtyeineen oli syksyllä 2010 noin viiden viikon kiertueella, joka suuntautui Ruotsiin, Tanskaan, Saksaan, Sveitsiin ja Englantiin. Englannissa yhtye esiintyi toista kertaa ja toimi varsinkin Yhdysvalloissa mainetta saaneen Walter Troutin lämmittelybändinä. Lyytinen oli myös mukana saman vuoden lokakuussa julkaistulla tribuuttialbumilla Pispalassa jytää – Juicen & Coitus Intin parhaita, jolla hän esitti kappaleen ”Kuopio tanssii ja soi”. Samana vuonna Lyytinen valmistui musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemiasta.
Lyytinen lähti vuonna 2011 yhtyeensä kanssa maaliskuun alussa Britteinsaarten-kiertueelle. Kiertue koostui 11 konsertista eri puolilla maata. Lyytinen esiintyi lisäksi arvostetussa tunnin mittaisessa Paul Jonesin juontamassa Rhythm and blues -ohjelmassa BBC Radio 2 -kanavalla. Jonesin ohjelmassa esitettiin kappaleet ”Don’t Let a Good Woman Down”, ”Oil and Water” ja Blind Willie Johnson -cover ”The Soul of a Man”. Lyytisen kokoonpanoon kiertueella kuuluivat rumpali Miri Miettinen, basisti Roger Inniss ja kitaristi Davide Floreno.
Syksyllä 2012 Lyytinen osallistui MTV3:n Tanssii tähtien kanssa -ohjelmaan.
Vuonna 2013 julkaistu Forbidden Fruit -albumi oli musiikillisesti paluu Lyytiselle tutumpaan tyyliin. Albumin kappaleet ”Joyful Misery” ja ”At Least We Still Fight” hän on kirjoittanut Alan Darbyn kanssa, joka on soittanut muun muassa Eric Claptonin ja Paul McCartneyn kanssa ja kirjoittanut musiikkia Bonnie Raittille. Albumi nousi Suomen albumilistalle sijalle 17.
Lyytinen julkaisi vuonna 2014 albumin Sky Is Crying, joka oli tribuutti Elmore Jamesin musiikille. Soundiltaan riisuttu blues-albumi osoittautui hänelle kansainväliseksi läpilyönniksi, jolla hän osoitti taitonsa slide-kitaristina. Kanadan Underground Blues Network valitsi Sky is Crying -levyn vuoden parhaaksi eurooppalaiseksi blues-albumiksi ja parhaaksi blues-tribuuttialbumiksi. Britanniassa Blues Matters! -lehti sijoitti levyn vuoden 2014 kolmen parhaan kansainvälisen albumin joukkoon ja nosti hänet ”Vuoden kansainvälinen sooloartisti” -listan toiseksi. Suomessa albumi nousi listasijalle 31.
Ura > 2010-luku: Tähtihetkiä ja läpimurtoja > 2015–2019: Palkintoja ja unelmien täyttymyksiä

Vuonna 2015 ilmestyneen Live in London –livealbumin myötä Lyytinen nousi Blues Matters! -julkaisun äänestyksessä ”Vuoden kansainvälinen sooloartisti” -listan ensimmäiseksi. Lyytinen myös palkittiin ”Vuoden artistina” Finnish Blues Awardsissa.
Lyytinen julkaisi vuonna 2017 Stolen Hearts -albumin, jonka tuottamisesta ja miksauksesta vastasi Rolling Stonesiakin tuottanut Chris Kimsey. Julkaisun jälkeen Lyytinen teki loppuunmyydyn kiertueen Suomessa muusikko-näyttelijä Heikki Silvennoisen kanssa sekä esiintyi ensimmäistä kertaa Intiassa. Tätä seurasi kaksi menestyksekästä kiertuetta Englannissa sekä Blue Christmas -kiertue Sami Saaren ja Maria Hännisen kanssa. Albumi nousi Suomessa listasijalle 37.
Vuonna 2017 Lyytinen äänestettiin ensimmäisenä suomalaisena vuoden parhaaksi blues-kitaristiksi European Blues Awards -äänestyksessä. Lyytinen myös esiintyi televisiossa MTV3:n Tähdet, Tähdet -ohjelmassa. Seuraavana vuonna Lyytinen teki kaksi isoa konserttia Helsingissä: Ylen uudenvuoden konsertissa hän esiintyi 80 000 ihmisen suuruiselle yleisölle, ja myöhemmin samana vuonna hän esiintyi Carlos Santanan kanssa Helsingin Kaisaniemessä 20 000 katsojalle.
Huhtikuussa 2019 ilmestyi albumi Another World, jolla yhdistyy vaikutteita niin bluesista, rockista, popista, funkista kuin progressiivisesta rockistakin. Albumilla esiintyvät Michael Jacksonin kitaristina tunnettu Jennifer Batten ja slide-kitaristi Sonny Landreth. Lyytinen esiintyi vuonna 2019 Kanadassa Blues Brothers -elokuvasta ja -yhtyeestä tunnetun Dan Aykroydin ja saman elokuvan innoittajan, Downchild Blues Bandin kanssa. Samana vuonna Lyytinen esiintyi Tom Jonesin lämmittelijänä Naantalissa ja Oulussa.
Lyytinen sai marraskuussa 2024 Angel of Rock -palkinnon, joka on vuosittain jaettava tunnustus merkittävästä työstä rockin, metallin tai blues-musiikin parissa.
Erja Lyytisen omaelämäkerta Blueskuningatar ilmestyi syksyllä 2019. Hän teki samannimisen kiertueen keväällä 2020.
Yksityiselämä

Lyytinen oli avoliitossa italialaisen kitaristin Davide Florenon kanssa vuosina 1999–2016. Heillä on vuonna 2013 syntyneet kaksospojat.
Diskografia > Albumit

Erja Lyytinen & Dave's Special: Attention! (2002)
Wildflower (2003)
Various Artists: Blues Guitar Women (2005)
Aynsley Lister, Erja Lyytinen, Ian Parker: Pilgrimage – Mississippi to Memphis (2005)
Erja Lyytinen & Davide Floreno: It’s a Blessing (2005)
Dreamland Blues (2006)
Grip of the Blues (2008)
Voracious Love (2010)
Songs from the Road (2012)
Forbidden Fruit (2013)
The Sky Is Crying (2014)
Live in London (2015)
Erja Lyytinen & Heikki Silvennoinen: Live 2016 (2016,  live)
Stolen Hearts (3.2.2017)
Another World (2019)
Lockdown Live 2020 (CD/DVD) (06.11.2020)
Waiting For The Daylight (7.10.2022)
Diamonds on the Road – Live 2023 (2023)
20 Years of Blues Rock (Live at Tavastia) (2024)
Diskografia > DVD

Aynsley Lister, Erja Lyytinen, Ian Parker: Blues Caravan 2006 (2006)
Palkinnot ja tunnustukset

Lasse Turunen 70-vuotisjuhlastipendi 2001.
Jämsession Festivaali -palkinto BluesLada vuodelle 2003–2004 ja opiskelustipendi Los Angeles Musician´s Institute-oppilaitokseen 2003.
Sooloalbumi ”Wildflower” valittu Yleisradion ”Bluesministeri”-ohjelman vuoden albumiksi 2003.
Sooloalbumi ”Dreamland Blues” valittu Yle Radio Suomi ”Bluesministeri”-ohjelman vuoden albumiksi 2006.
Lisäksi matka-apurahoja Yhdysvaltoihin suuntautuneelle opintomatkalle
European Blues Awards, Best Guitarist (paras kitaristi) 2017.
Guitar World -lehden Paras blueskitaristi -äänestyksessä sija 14 vuonna 2019.
Guitar World -lehden Paras kitaristi -äänestyksessä toinen sija vuonna 2020
Guitar World -lehden Paras kitarasoolo -äänestyksessä sija 10 vuonna 2022
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotisivut (englanniksi)
Erja Lyytinen Myspace
Radio Suomen Ilta: Olga Ketonen ja Anna Keränen 30.11.2023
Ruf Records (Arkistoitu – Internet Archive)
Erja Lyytinen lauluntekijänä
Efter Nio – ma 16.12.2019 (Blues-artisten Erja Lyytinen framför låten Baking Song) Yle Areena. 16.12.2019.
Efter Nio – ma 30.12.2019 (Blues-artisten Erja Lyytinen framför låten Torn) Yle Areena. 30.12.2019.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva 
Muut:  Europeana 
Erja Lyytinen vuonna 2012.
Pål Svensson

| Pål Svensson |
| --- | --- |
 Svensson vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1950 (ikä 74)
Ammatti:  kuvanveistäjä
    
Pål Svensson (s. 5. heinäkuuta 1950) on ruotsalainen kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan erityisesti monumentaalisista kiviveistoksistaan. Svensson opiskeli göteborgilaisessa Valandin taidekorkeakoulussa.
Teoksia

Sprungen ur (Vanåsin linna)
Streckkod (Borås)
Ljusrum (Kumla)
Vattenhjul (Landskrona)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pål Svensson Wikimedia Commonsissa
Sanna Saarela

Sanna Saarela ( s. 7. maaliskuuta 1980 Riihimäki) on suomalainen teatteriohjaaja, -opettaja ja näyttelijä. Hän on työskennellyt elokuusta 2020 Suomen Harrastajateatteriliiton toiminnanjohtajana. Vuosina 2006-2020 hän toimi Riihimäen Nuorisoteatterin rehtorina. Saarela on Improvisaatioryhmä VSOP:n perustajajäsen.
Saarela on ohjannut useita teatteriesityksiä ja hän toimii mm. Suomen ainoan laajaa teatteritaiteen perusopetusta opiskelevien kehitysvammaisten ryhmän, Titi-Nallet, ohjaajana.
Koulutukseltaan Saarela on teatteritaiteen maisteri.
Aiheesta muuuualla

VSOP tekijät
https://www.raahenseutu.fi/suomen-harrastajateatteriliiton-toiminnanjohtaja-s/11251166
Iivi Anna Masso

| Iivi Anna Masso> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. toukokuuta 1967 (ikä 57) Tallinna, Viro
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  poliittinen asiantuntija, luennoitsija, vapaa kirjoittaja
Iivi Anna Masso (s. 31. toukokuuta 1967 Tallinna, Viro) on valtiotieteiden tohtori ja politiikan tutkija.
Elämä

Masso on suorittanut maisterintutkinnon filosofiasta Helsingin yliopistossa vuonna 1997 ja tutkinnon politiikan tutkimuksesta Central European Universityssa Budapestissa 2002. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2006. Hän on ollut vierailevana tutkijana New Yorkissa vuoden ajan ja määräaikaisena tutkijana Helsingin yliopistossa. Masso on perehtynyt tutkijana muun muassa poliittiseen filosofiaan, liberalismiin, demokratian teoriaan, feminismiin, Hannah Arendtiin, totalitarismiin ja monikulttuurisuuteen. Nykyisin Masso työskentelee yrittäjänä muun muassa poliittisena asiantuntijana, luennoitsijana ja vapaana kirjoittajana.lähde?
Masso kirjoitti Vasemmistoliiton vuoden 2002 demokratiapamfletin. Masso oli vuoden 2008 kuntavaaleissa Helsingissä Kokoomuksen ehdokkaana. Masso on ollut Helsingin Sanomien HS-raadin jäsen.
Masso oli kansainvälisen ulko- ja turvallisuuspoliittisen Diplomaatia-aikakauslehden päätoimittaja 2010–2012. Masso toimi Viron presidentin Toomas Hendrik Ilveksen neuvonantajana vuosina 2013–2015.
Masso joutui jättämään tehtävänsä maaliskuussa 2015, kun hän oli väittänyt Twitterissä Yleisradiolla työskentelevän toimittaja Risto Vuorisen levittävän venäläistä propagandaa ja kehotti ettei Vuoriselle annettaisi Virossa haastatteluja.
Masso on toiminut myös Eestin Päevalehden, Postimees-lehden ja Uuden Suomen kolumnistina ja Ylen radiotoimittajana.
Masso syntyi tallinnalaiseen arkkitehtiperheeseen. Koska hän ei halunnut opiskella neuvostoliittolaisessa yliopistossa, hän oli lukion jälkeen useita vuosia töissä ennen kuin sai 1990-luvun vaihteessa stipendin ja mahdollisuuden päästä kokoaikaisesti opiskelemaan Helsingin yliopistoon. Masso avioitui vuonna 1993. Masso on Suomen kansalainen vuodesta 2001. Masso on maailmankatsomukseltaan liberaali ja uskonnoltaan omin sanoin "protestanttinen ateisti", ja hänen perheensä on ollut uskonnoton usean sukupolven ajan.
Ajattelu

Masso on väitöskirjassaan sekä opettajana yliopistossa 2000-luvulla perehtynyt nykyajan angloamerikkalaiseen liberaaliin teoriaan, feministiseen teoriaan, deliberatiivisen demokratian teoriaan. Hän on tutkinut radikaalin ja osallistuvan demokratian teorioita, mutta osoittaa väitöskirjassaan, että ilman perusliberalismin vahvaa yksilönvapauksien suojaa demokratiaa ei voida muuttaa tasa-arvoisemmaksi. Tällä on väliä myös monikultuurisuus-keskustelun kannalta, jossa ryhmäkohtaisten oikeuksien puolustaminen on joutunut monin paikoin ristiriitaan tasa-arvoisten yksilönoikeuksien puolustamisen kanssa (etenkin, kun kysymys on naisten, lasten ja erilaisten vähemmistöjen asemasta). Tästä näkökulmasta käsin Masso on julkisissa kirjoituksissaan arvostellut ”dogmaattiseksi muuttunutta monikulttuurisuusoppia”, jonka mukaan ”kaikki kulttuurit ja maailmankatsomukset ovat tasavertaisia keskenään, eikä varsinkaan länsimaisia arvoja saa pitää muita vaihtoehtoja parempina.” Masson mukaan rasismiksi luokitellaan usein rotuun perustuvan halveksunnan ja syrjinnän lisäksi myös länsimaista poikkeavien kulttuuristen käytäntöjen ja uskonnollis-poliittisten oppien arvostelu. Tällainen käsitys kostautuu niille vähemmistöjen jäsenille, jotka haluaisivat hyötyä länsimaiden tarjoamasta tasa-arvosta. Masson mukaan uskonnon ja kulttuurin nimellä kulkevien oppien arvostelu on hienostuneille länsimaalaisille vaikeampaa kuin puhtaasti poliittisten aatteiden. Masso puolustaa liberaaleja arvoja johdonmukaisesti, riippumattomana puoluepoliittisista kiistoista ja ideologisista trendeistä. Hän on profiloitunut myös asiantuntijana muun muassa ulkopolitiikassa, jossa hän puolustaa länsimaisia arvoja ja länsimaiden tiivistä yhteistyötä; sekä informaatiovaikuttamisen, vihapuheen, sananvapauden ja hybridiuhkien alueella.
Julkaisuja

Democratic legitimacy and the politics of rights: A comparative analysis of the conceptual relationship between democracy and rights in contemporary political theories.  (Väitöskirja, Helsingin yliopisto)  Helsinki:  Helsinki University Press, 2006.  ISBN 952-92-0424-8  Teoksen verkkoversio (pdf). (englanniksi)
Rikkaat, köyhät ja demokratia: Vasemmistoliiton demokratiapamfletti 2003.  Helsinki:  Vasemmistoliitto, 2003.  ISBN 951-97257-1-7
Julkaisuja > Artikkeleita

Yksilöllisyys, identiteetti, oikeudet. Teoksessa Oksala, Johanna & Werner, Laura (toim.): Feministinen filosofia.  Helsinki:  Gaudeamus, 2005.  ISBN 951-662-953-9
Keskusteleva demokratia ja perustuslaillinen oikeusvaltio: onko osallistuvan kansanvallan ja liberaalin oikeusjärjestelmän suhde symbioottinen vai ristiriitainen? Teoksessa Nuotio, Kimmo & Gylling, Heta Aleksandra (toim.): Oikeus ja politiikka: Filosofisia esseitä.  (Suomalaisen lakimiesyhdistyksen julkaisuja. E-sarja n:o 18)  Helsinki:  Suomalainen lakimiesyhdistys, 2007.  ISBN 978-951-855-273-7
Aiheesta muualla

Iivi Anna Masso – from Europe and the World (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia
Kardamýli

| Kardamýli Καρδαμύλη |
| --- | --- |
 Kardamýlin kylää.
 Kardamýli
 Koordinaatit: 36°53′14″N, 22°13′57″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Messenia
Kunta:  Dytikí Máni
Kunnallisyksikkö:  Léfktro
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  4402010101
Väkiluku (2011):  300
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kardamýli (kreik. Καρδαμύλη; myös Kardamíli), antiikin Kardamyle, on Kreikan kylä, joka sijaitsee Mánin niemimaalla. Se kuuluu hallinnollisesti Dytikí Mánin kuntaan, Messenian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Aiemmin kylä kuului Léfktron kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Dytikí Mánin kunnan Léfktron kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 300 (vuonna 2011). Kardamýli on Dytikí Mánin kunnan kuntakeskus.
Kardamýli sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan etelärannikolla ja Mánin niemimaan länsirannikolla Messenianlahden rannalla noin 35 kilometriä Kalamátasta eteläkaakkoon. Kylä on säilyttänyt antiikin aikaisen Kardamylen kaupungin nimen. Kardamyle mainitaan jo Homeroksen Iliaassa yhtenä Pyloksen alueen kaupungeista, jotka Agamemnon lupaa Akhilleukselle palkkioksi Troijan sotaan palaamisesta. Kaupunkia pidettiin Dioskuurien eli Kastorin ja Polydeukeen hautapaikkana.
Antiikin Kardamylen akropolis eli linnavuori sijaitsi kukkulalla, joka on aivan nykyisen kylän vieressä. Pausaniaan mukaan kaupungissa oli Athenen ja Apollon Karneioksen pyhäköt. Kardamyle toimi Spartan satamana ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. 100-luvulle jaa. Osmanivallan aikana Kardamýliä hallitsi Troupakis-Mourtzinos -suku, joka rakensi kylään linnoitettuja tornimaisia taloja ja oli merkittävässä roolissa Kreikan itsenäisyystaistelussa 1800-luvun alussa.
Kardamýli muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Καρδαμύλης, Topikí Koinótita Kardamýlis), johon kuuluvat varsinaisen Kardamýlin kylän lisäksi Agía Sofía, Kalamítsi, Kámpos ja Petrovoúni sekä Merópin saari. Koko yhdyskunnan väkiluku on 417.
Kardamýlin kylää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kardamýli Wikimedia Commonsissa
Honda CB 750 Four

Honda CB 750 K1 (1971).
Honda CB 750 K1
Lähikuva Honda CB 750:n moottorista
Honda CB750 Four eli "tuutti" oli Hondan vuonna 1969 esittelemä moottoripyörä, jota usein pidetään modernin moottoripyörän historian merkityksellisimpänä pyöränä. Pyörä oli nelisylinterinen, siinä oli sähköstartti ja nestetoiminen levyjarru edessä. Honda CB750 Four oli yksi ensimmäisistä superbike-pyöristä. Alkusarjan Honda CB750 Fourit tunnetaan nimellä Sandcast, mikä johtuu siitä että niiden moottoreiden lohkot valettiin niin sanottuihin hiekkamuotteihin, jolloin valujälki oli karhea.
Tuutti-nimen alkuperä

Hondan maahantuojan Oy Brandt Ab:n 100-vuosihistoriikin mukaan eräs vaihtoehto nimen syntymiselle on Meritullinkadun korjaamo, jossa asentajat puhuivat suomea mutta johto käytti myös ruotsia ja ulkomaanyhteyksien vuoksi myös muita kieliä. Pyörämalleista käytettiin niiden tarkkoja kuutiolukuja, eli Honda CB450 oli 444-kuutioisena mallia "fyrafyrafyra" tai "fourfourfour". Savon murretta puhunut asentaja Martti Pyykkö asiaa tarkemmin ajattelematta risti uuden 750-kuutioisen Hondan tyypiksi "seventtivörttifemttituutti", josta loppuosa jäi elämään. Toisen vaihtoehdon mukaan pyörä olisi saanut nimensä jäätelötuuttia muistuttavista äänenvaimentimistaan. Kolmas selitys lempinimelle liittyy pyörän kuutiotilavuuteen 750 ja jäätelötuutin sen aikaiseen hintaan joka oli 75 penniä. Myös keväisen laulun Gaudeamus igitur kohdalla Post molestam senectutem, joka taipui usein muotoon seventuutten, saattaa olla osuutensa nimien Tuutti ja Seventuutti synnyssä ja yleistymisessä.
Tekniset tiedot (CB750 vm. 1969)

Nelitahtinen nelisylinterinen rivimoottori SOHC 736 cm³ (2 venttiiliä sylinteriä kohti)
Poraus ja isku 61 mm x 63 mm
4 kaasutinta (Keihin 28 mm)
Teho 67 hv (50 kW) / 8000 rpm
5 vaihdetta
Kytkin märkä monilevyinen
Ensiö- ja toisioveto ketjuilla
Pituus 2160, leveys 885 mm, korkeus 1120 mm
Maavara 160 mm
Akseliväli 1455 mm
Paino 218 kg
Honda CB 750 F2

Vuonna 1996 tuotiin markkinoille 27 vuotta aiempaa CB 750:ttä monelta osin muistuttava malli Honda CB 750 F2.
Aiheesta muualla

http://www.honda.fi/sw8753.asp
https://web.archive.org/web/20021219024411/http://www.kolumbus.fi/kalle.railo/
AMA Hall of Fame (englanniksi)
Additional CB750 resources (englanniksi)
The SOHC/4 Owners Club for Single Overhead Cam 750's (englanniksi)
Web site dedicated to Honda CB750 SOHC Choppers (englanniksi)
Steve "Carpy" Carpenter's site of Cafe' Racers (englanniksi)
Harri Sirolan fiktiivinen romaani ’Anna palaa’ vuodelta 1983, isbn: 951-0-11431-6, kustantaja WSOY. Kirjan kappaleesta 22 alkaen (sivu 168) matkataan Roomasta Kreikkaan Easy Rider tyylisellä tuutti Hondalla.
’Konepyörällä Saharassa / Raid Orion 2’ artikkeli Tekniikan Maailma-lehdessä 4/1974 kertoo moottoripyörä-karavaanista Pariisista Algerian Ghardaiaan. Matkan ajoi toinen kirjoittaja Bengt Haikola Honda CB 750 Four:lla, siis tuutilla.
Raid Orion: Raid Orion LPMCC.NET. Viitattu 18.10.2023. (englanniksi)
’Pallonkiertäjät’ artikkelisarja alkaa Tekniikan Maailma-lehdessä 6/1974 ja se kertoo maapallon kiertämisestä Honda tuutilla. Sarjan muut artikkelit ilmestyivät seuraavissa TM-lehdissä: 7-11/1974 ja 13-17/1974. Artikkelin kirjoittajina Hannu Lindell ja Bengt Haikola, joka ajoi tuuttia.