stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Särkänsalmen silta
Liikenne

Särkänsalmen siltaa kulkevan seututien 189 eli Rymättyläntien keskivuorokausiliikennemäärä oli vuonna 2005 noin 5 600 ajoneuvoa vuorokaudessa, kesällä noin 7 100 ajoneuvoa vuorokaudessa. Rymättylästä ja Merimaskusta mantereelle suuntautuva liikenne kulkee pääasiassa Särkänsalmen sillan kautta.
Historia

1800-luvulla ja 1900-luvun alussa kulkeminen Otavan ja Luonnonmaan välillä tapahtui Särkänsalmessa Järvensuun Rantalan kestikievarin kohdalta, nykyisestä sillasta kilometri lounaaseen. Kulkeminen tapahtui soutuveneillä ja pienillä lautoilla. Vuosina 1932–1934 rakennettiin uusi tie Naantalista Merimaskun kautta Rymättylään. Uuden tien myötä Särkänsalmeen saatiin moottorilossi vuonna 1935, jolloin lossilinja siirtyi pohjoisemmaksi, paikalle joka on 250 metriä nykyisestä sillasta etelään. Moottorilossin myötä linja-autoliikenne vilkastui. Lossiliikenteen loppuvaiheessa liikenteessä olivat alukset Särkänsalmi I ja Särkänsalmi II, isoin kantavuudeltaan 90 tonnia.
Virallisesti silta avattiin 14. heinäkuuta 1970, jolloin sen vihki käyttöön tasavallan presidentti Urho Kekkonen. Silta maksoi 50 miljoonaa markkaa vuoden 2000 rahassa. Silta yhdisti entiset Merimaskun ja Rymättylän kunnat kiinteällä tieyhteydellä mantereeseen. Uuden sillan myötä sen lähettyville Merimaskuun rakennettiin Hellemäen, Muntterinmäen ja Tärkkisen asuntoalueet.
Vuosina 2006–2007 silta peruskorjattiin. Tällöin uusittiin sillan reunapalkit, kaiteet, vesieristykset, päällysteet, maa- ja välituen pinnoitukset sekä kannen alapuolinen teräsrakenne, joka pintakäsiteltiin uudelleen. Korjaustyö maksoi 1,5 miljoonaa euroa.
Vuonna 2020 sillan sivuun lisättiin levike kävely- ja pyöräily-yhteyttä varten.
Läppäsiltahanke

Särkänsalmeen tarkasteltiin 2000-luvun alussa kauko-ohjauksella avattavaa läppäsiltaa, jossa olisi 12-metrinen vapaa-aukko ja 15-metrinen poisvedettävä palasilta; aukon leveydeksi tulisi siis 27 metriä. Läppäsilta sijaitsisi muutama sata metriä sillasta länteen, nykyisellä pengertiellä. Pengertä jouduttaisiin kaivamaan noin 10 000 kuutiometriä, josta noin kolmannes käytettäisiin läppäsillan tukipenkereiden korotukseen. Uuden väylän pituudeksi tulisi noin 1,7 kilometriä ja kulkusyvyydeksi 3,2 metriä.
Läppäsillan myötä Naantalin vanhaankaupunkiin pääsisivät myös suuret, yli 16,5 metriä korkeat purjealukset ja Naantalin Kylpylään hotellilaivat.
Tiepiirin teettämän selvityksen mukaan työmatka-aika pitenisi läppäsillan avauksen takia enimmillään noin 10 minuuttia. Silta avattaisiin kuitenkin vain kolme kertaa päivässä ja välttäen tieliikenteen ruuhka-aikoja.
Vuonna 2018 Varsinais-Suomen liitto päivitti suunnitelmia osana maakuntakaavan selvityksiä.  Tuolloin aiemmat selvitykset läppäsillasta todettiin osittain vanhentuneiksi. Poisvedettävään palasiltaan perustuvan ratkaisun sijaan tarkasteltiin läppäsiltaa, joka sijoittuisi Särkän saaren länsipuolelle. Aiemmin tarkasteltuun ratkaisuun verrattuna hotellilaivojen kulku ei niiden leveyden vuoksi olisi mahdollista suunnitellun läppäsillan kautta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Särkänsalmen silta Wikimedia Commonsissa
Hakanpää, Raimo: Lossista siltaan (1969–70) YouTube.  6.4.2013. mhakanpaa (kanava).
Särkänsalmen silta vuonna 2009 kuvattuna Särkän saaresta.
Obdurodon

| Obdurodon |
| --- | --- |
 Obdurodon dicksoni -lajin kallo
 Paleoseenikausi–mioseenikausi 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Nokkaeläimet Monotremata
Heimo::  Ornithorhynchidae
Suku::  †Obdurodon  Woodburne & Tedford, 1975
Lajit
 †Obdurodon dicksoni  †Obdurodon insignis  †Monotrematum sudamericanum  †Obdurodon tharalkooschild 
Katso myös
   Obdurodon Wikispeciesissä   Obdurodon Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Obdurodon on sukupuuttoon kuollut nokkaeläimiin kuulunut suku, johon kuuluu neljä lajia. Obdurodon erosi modernista vesinokkaeläimestä siinä, että Obdurodonilla oli hampaat ja modernilla vesinokkaeläimellä ei poikasia lukuun ottamatta ole. Sukuun kuuluu neljä esihistoriallista lajia: Obdurodon dicksoni, Obdurodon insignis, Obdurodon tharalkooschild ja Monotrematum sudamericanum. Jälkimmäisen hampaat löydettiin Punta Peligrosta, Argentiinasta ja se on ainoa Australaasian ulkopuolelta löydetty vesinokkaeläinten heimon laji. Saamastaan nimestä huolimatta Monotrematum sudamericanumin katsotaan nykyisin kuuluvan Obdurodonin sukuun.
Kompleksometrinen titraus

Kompleksometrinen titraus on  yksi titrausmenetelmistä. Sitä käytetään analyyttisen kemian kvantitatiivisessa analyysissä metalli-ionien konsentraation määrittämiseen.
Menetelmä

Kompleksometrinen titraus perustuu kemiallisten kompleksien hajoamiseen  ja niiden muodostumiseen uudelleen. Tutkittavassa liuoksessa on kompleksometristä indikaattoria, joka muodostaa värikkään yhdisteen liuoksen metalli-ionien kanssa. Tutkittava liuos titrataan aineella, joka muodostaa hyvin voimakkaasti komplekseja tutkittavien ionien kanssa. Tällainen aine on useimmiten EDTA eli etyleenidiamiinitetraetikkahappo tai sen natriumsuola. EDTA sitoo itseensä indikaattorin sitoutuneet kationit ja indikaattorin värin muuttuessa pysyvästi on titrauksen ekvivalenttikohta saavutettu. EDTA:n kulutuksen avulla voidaan laskea ionien konsentraatio. Titrauksessa tapahtuva reaktio voidaan kirjoittaa seuraavasti:
Reaktioyhtälössä H2Y2- tarkoittaa kompleksinmuodostajaa yleisessä muodossaan.
Titrauksen vaatimuksena on, että muodostuva kompleksi on hyvin helposti veteen liukeneva. Kompleksometrisessa titrauksessa on pH hyvin merkityksellinen. Usein titrauksen aikana liuoksen pH pidetään ammoniakkipuskuriliuoksen avulla arvossa 10. Matalammassa pH:ssa EDTA-molekyyliin sitoutuisi metallikationin sijasta oksoniumioni ja emäksisemmissä olosuhteissa esimerkiksi magnesium saostuisi magnesiumhydroksidina. Titraus-pH riippuu myös käytettävästä indikaattorista. Esimerkiksi usein käytetty eriokromimusta T ei toimi happamuuden ollessa alle 8, toisaalta ksylenolioranssi on käyttökelvoton pH:n ollessa yli 6. Myös kompleksin pysyvyys riippuu pH:sta. Alumiinikompleksit ovat pysyvimmillään pH:n ollessa alle 3. Tätä voidaan käyttää hyödyksi tutkimuksissa; säätämällä pH sopivaksi juuri tietyn metallin komplekseille, eivät liuoksessa mahdollisesti olevat muut metallit häiritse sitä.
Kompleksometrinen indikaattori valitaan tutkittavan ionin mukaan. Usein käytettyjä indikaattoreita ovat muun muassa eriokromimusta T, ksylenolioranssi ja mureksidi.
Veden kovuuden määrittäminen kompleksometrisella titrauksella

Veden kovuuden aiheuttavat pääasiassa kalsium- ja magnesiumionit. Veden kovuuden määritys on yksi yleisimmin käytetyistä kompleksometrisen titrauksen sovelluksista. Titrauksessa indikaattorina käytetään eriokromimusta T:tä tai kalmagiittiä. Tutkittava liuos titrataan EDTA:lla. Kummatkin indikaattorit muuttavat väriään punaisesta siniseksi, kun titrauksen ekvivalenttikohta on saavutettu.
Kompleksometrinen titraus perustuu suuresti EDTA:n kelaatiokykyyn. Kuvassa EDTA:n ja metallikationin muodostama kompleksi
Ljosheimin kappeli

| Ljosheimin kappeli Ljosheim kapell |
| --- | --- |

Sijainti:  Stryn, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Bjørgvinin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1924
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  100
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Ljosheimin kappeli (norj. Ljosheim kapell) on Strynin kunnassa Norjassa sijaitseva kivikirkko vuodelta 1924.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ljosheimin kappeli Wikimedia Commonsissa
Stjørdalin kirkko

| Stjørdalin kirkko Stjørdal kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2015.
Sijainti:  Stjørdal, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  2015
Suunnittelija:  Kai Rune Bake
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  240
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Stjørdalin kirkko (norj. Stjørdal kirke) on Stjørdalin kunnassa Norjassa sijaitseva kivinen pitkäkirkko vuodelta 2015.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stjørdalin kirkko Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav
Kalliokarstasammal

| Kalliokarstasammal |
| --- | --- |
 Kalliokarstasammal Andreaea rupestris
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Karstasammalet Andreaeaopsida
Lahko::  Andreaeales
Heimo::  Andreaeaceae
Suku::  Karstasammalet Andreaea
Laji::  rupestris
Kaksiosainen nimi
 Andreaea rupestris  Hedw. 
Synonyymit
 Andreaea petrophila 
Katso myös
   Kalliokarstasammal Wikispeciesissä   Kalliokarstasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalliokarstasammal (Andreaea rupestris) on karstasammalten sukuun kuuluva sammallaji.
Ulkonäkö

Kalliokarstasammal on pieni (0,5 - 2 cm) hyvin tiheinä mättäinä kasvava sammal. Se on hyvin tumma, kuivana lähes musta. Sen lehdet ovat keskisuonettomat ja kapean kolmiomaiset. Itiöpesäkkeen perä on vain pesäkkeen mittainen ja pesäke aukeaa neljällä pitkittäisraolla. Kalliokarstasammal on yksikotinen ja sillä on usein itiöpesäkkeitä. Sen itiöt ovat melko kookkaita.
Levinneisyys

Lauhkeat ja viileät alueet pohjoisella ja eteläisellä pallonpuoliskolla, erityisesti vuoristoissa. Kalliokarstasammal on yleinen koko Suomessa.
Elinympäristö

Kasvaa karuilla kivillä ja kallioilla, kuivilla tai ajoittain valuveden kostuttamilla paikoilla.
Kaštela

| Kaštela |
| --- | --- |
 Näkymä Kaštel Kambelovaciin
 Kaštela
 Koordinaatit: 43°33′N, 16°23′E 
Valtio:  Kroatia
Piirikunta:  Split-Dalmatia
Hallinto:  
 – Pormestari:  Denis Ivanović
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  56,9 km²
Väkiluku (2021):  37 951
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 Kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kaštela on kaupunki Kroatiassa Dalmatian rannikolla. Se kuuluu Split-Dalmatian piirikuntaan. Vuoden 2021 väestönlaskennassa sen väkiluku oli 37 951, millä se oli maansa 14. väkirikkain kaupunki. Kaštela on osa Splitin taajamarykelmää ja on seitsemän pienemmän asutuskeskittymän yhteenliittymä; nuo pikkukaupungit ovat Kaštel Gomilica (4 766 asukasta v. 2021; 2,7 km2), Kaštel Kambelovac (5 076 as.; 4,4 km2), Kaštel Lukšić (5 254 as.; 11,3 km2), Kaštel Novi (6 537 as.; 11,1 km2), Kaštel Stari (6 968 as.; 6,3 km2), Kaštel Sućurac (6 513 as.; 11,4 km2) ja Kaštel Štafilić (2 837 as.; 9,6 km2). Sen hallintokeskus on Kaštel Sućurac.
Kaštela sijaitsee Kaštelanlahden altaan keskiosassa; rantaviivaa sillä on lahden kanssa 20 kilometrin pituudelta. Kaupunki ulottuu pohjoisessa Mali Kozjak -kukkulan rinteille saakka. Sen korkein huippu Veli vrj (779 m) kohoaa Kaštel Gomilican ylle. Kaštela rajautuu lännessä Trogirin kaupunkiin, idässä Solinin kaupunkiin, pohjoisessa Klisin, Prgometin ja Lećevican kuntiin ja meren kautta myös Splitin kaupunkiin. Splitin lentoasema sijaitsee läntisessä Kaštelassa.
Ensimmäiset kroaatit asettuivat Mali Kozjakin loiville rinteille 700-luvulla. Keskiajan lopulla asutusta oli lähinnä vain Mali Kozjakin ja muiden kukkuloiden juurella etäämmällä rannikosta. Kun Bosnia oli 1463 joutunut Osmanien valtakunnan hallintaan, ja osmanit hyökkäilivät alueelle, venetsialaiset maanomistajat alkoivat valtionsa tuella järjestelmällisesti rakentaa Venetsian laivaston suojaamalle rannikolle suorakulmion muotoisia tornillisia linnoituksia (linnoitustyyppi on kroatiaksi kaštel). Yhteensä linnoituksia nousi 16, joista osa on sittemmin tuhoutunut. Seitsemän niistä ympärille muodostui asutuksia kukkuloilta siirtyneestä väestöstä. Tästä johtuu asutusten nimien etumääre Kaštel.
Asukasluvun kehitys

| Vuosi | 1833 | 1857 | 1900 | 1948 | 1953 | 1961 | 1971 | 1991 | 2001 | 2011 | 2021 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Väkiluku | &&&&&&&&&&&05048.&&&&005 048 | &&&&&&&&&&&05097.&&&&005 097 | &&&&&&&&&&&07286.&&&&007 286 | &&&&&&&&&&&08525.&&&&008 525 | &&&&&&&&&&010797.&&&&0010 797 | &&&&&&&&&&013526.&&&&0013 526 | &&&&&&&&&&018805.&&&&0018 805 | &&&&&&&&&&029168.&&&&0029 168 | &&&&&&&&&&034103.&&&&0034 103 | &&&&&&&&&&038667.&&&&0038 667 | &&&&&&&&&&037951.&&&&0037 951 |
Peräänanto

Peräänanto tarkoittaa eurooppalaisen perinteen ratsastuksessa hevosen ihanteellista liikkumatapaa missä tahansa askellajissa. Peräänannossa olo sekoitetaan  usein muotoon. Muodossa oleva hevonen ei ole sama asia kuin peräänannossa oleva. Peräänannossa hevonen astuu kunnolla takajaloillaan alleen ja selkä pyöristyy ja etuosa kevenee. Muoto tarkoittaa hevosen yleistä muotoa: hyvässä muodossa liikkuva hevonen on tasapainoinen, kun taas huonossa muodossa liikkuva voi esimerkiksi olla kaulastaan kaarella, mutta liikkua etupainoisesti ilman, että takajalat polkevat kunnolla alle. Lännenratsastuksessa peräänanto on matalampi.
Tekniikka

Eräs peräänannon näkyvistä tunnusmerkeistä on  hevosen kaulan kaartuminen, mutta hevonen voi olla peräänannossa, vaikka sen kaula ei juuri kaareutuisikaan . Samoin kaulan kaartuminen ei merkitse peräänannossa oloa. Peräänannon ulkoiset merkit vaihtelevat suuresti hevosen iän, rakenteen ja koulutustason mukaan.
Peräänannon edellytys on se, että hevosella on itsenäistä eteenpäinpyrkimystä. Sen liikkeen tulee lähteä takapäästä, ja sen on oltava kuuliaisena ratsastajan avuille.  Sairaus tai kivut, huonot varusteet tai huono kengitys voivat haitata tai estää peräänantoon pääsemistä.
On olemassa erilaisia välineitä ja varusteita, joilla hevosta voidaan vetää ja pakottaa peräänantoon, mutta ne eivät koskaan voi korvata ratsastajan taitoja ja oikeita menettelytapoja. Hevosen voi pakottaa peräänantoon, mutta oikea muoto syntyy itsestään ikään kuin kiitoksena ratsastajalle oikein ratsastuksesta. Ratsastajan pitää siis ratsastamalla ratsastaa hevonen peräänantoon oikean istunnan, ohjastuntuman yms. avulla. Jotkut ratsastajat käyttävät peräänantoa hakiessaan vääränlaista keinoa "sahaaminen", jolloin hevonen hakee kaulan kaarelle. Se ei siis tarkoita, että hevonen kulkisi peräänannossa.
Merkitys

Peräänannossa oleva hevonen on kuuliainen ja valppaana ratsastajan avuille. Sen liike lähtee takaosasta, missä sijaitsevat hevosen suurimmat lihakset. Muodossa työskentelevä hevonen ei kipeydy samaan tapaan kuin epäihanteellisella tavalla liikkuva hevonen. Hevonen liikkuu muodossa rentona ja tasapainoisesti, käyttää selkälihaksiaan sekä myötää suusta ja kaulasta. Sen on helppo suorittaa pyydetyt liikkeet.  Ratsastajan kannalta muodossa kulkevan ratsun liikkeiden tasaisuus on miellyttävää.
Lettokilpisammal

| Lettokilpisammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Alaluokka::  Hiirensammalet Bryidae
Lahko::  Hiirensammalet Bryales
Heimo::  Cinclidiaceae
Suku::  Kilpisammalet Cinclidium
Laji::  stygium
Kaksiosainen nimi
 Cinclidium stygium  Sw. 
Katso myös
   Lettokilpisammal Wikispeciesissä   Lettokilpisammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lettokilpisammal (Cinclidium stygium) on kilpisammalten sukuun kuuluva sammal.
Ulkonäkö

Lettokilpisammal on väriltään voimakkaan punainen ja sen varrella on ritsoideja. Sen lehdet ovat soikeita, terävä ja suippokärkisiä. Lehden reuna on hampaaton. Vaikka lettokilpisammal on yksikotinen, sillä on melko harvoin itiöpesäkkeitä.
Levinneisyys

Lettokilpisammalta kasvaa pohjoisella pallonpuoliskolla lauhkealla ja etenkin viileällä vyöhykkeellä sekä Tulimaassa. Suomessa pohjoisessa yleinen ja etelässä alueellisesti uhanalainen. Pohjanmaalla ja Pohjois-Karjalan ja Kainuun alueella se on luontoarvoja osoittava laji.
Elinympäristö

Lettokilpisammal kasvaa runsasravinteisten lettojen väli- ja rimpipinnoilla, lähteiden ympäristössä ja muilla kosteilla kalkkipitoisilla paikoilla.
Art brut

Adolf Wölflin teos Irren-Anstalt Band-Hain vuodelta 1910.
Taiteen reunoilla
Suuntaukset
Art brut | Fantastinen realismi | Graffiti | ITE-taide | Kansantaide | Naivismi | Outsider-taide | Primitivismi | Visionaarinen taide
Tekijöitä Suomesta
Aleksanteri Ahola-Valo | Andreas Alariesto | Annukka Grönlund | Martti Innanen | Einari Junttila | Arto Ali-Eskola | Edvin Hevonkoski | Enni Id | Aleksandra Ionowa | Alice Kaira | Matias Keskinen | Nikolai Lehto | Jussi Löf | Kalervo Palsa | Matti Rutanen | Veijo Rönkkönen | Ilmari Salminen | Olli Seppänen | Kaarina Staudinger-Loppukaarre | Vihtori Storck | Ilkka Juhani Takalo-Eskola | Heikki Tuomela | Ensio Tuppurainen | Sigurd Wettenhovi-Aspa
Tekijöitä ulkomailta
William Blake | Aleksanteri Ahola-Valo | Banksy | Jean-Michel Basquiat | Hieronymus Bosch | Salvador Dalí | Jean Dubuffet  | Max Ernst | H. R. Giger | Alex Grey | Keith Haring | Edward Hicks | Frida Kahlo | Theodor Kittelsen | Mati Klarwein | Paul Kondas | Séraphine Louis | Gustave Moreau | Grandma Moses | Niko Pirosmani | Maria Primatšenko | Henri Rousseau
Art brut (ransk. brut raaka), suom. raaka, karkea taide on taidemaalari Jean Dubuffetin käyttämä nimitys varsinaisen taidemaailman ulkopuolella tuotetusta taiteesta, joka ilmaisee hänen mukaansa spontaanisti ihmismielen tiedostamattomia puolia. Tällaista taidetta ovat muun muassa mielisairaiden, lasten, vangittujen rikollisten tai amatööritaiteilijoiden tekemät teokset.
Myös graffiti laskettiin kuuluvaksi art brutiin. Dubuffet arvosti siinä vision tai emootion raakaa ilmaisua, joka ei joudu konvention ansaan. Dubuffet koki art brutin olevan aidointa ja alkuperäisintä taidetta sen raaimmassa perusmuodossaan.
Dubuffet kiinnostui 1940-luvulla taiteesta, joka oli karkeaa, hiomatonta ja jopa rivoa. Häntä innoittivat erityisesti psyykkisesti sairaiden tekemät teokset. Toisaalta myös Paul Kleen lapsenomaiset maalaukset olivat Dubuffet'lle merkittävä inspiraation lähde. Omissa varhaistöissään Dubuffet pyrki välittämään sitä rehellisyyttä, naiiviutta ja teeskentelemättömyyttä, joka ilmeni hänen mukaansa todellisessa art brut -taiteessa. Hänen myöhemmissä teoksissaan on vaikutteita graffitista ja psykoottisesta taiteesta.
Englanninkielisissä maissa art brutista käytetään usein nimitystä outsider art, jonka otti käyttöön taidekriitikko Roger Cardinal vuonna 1972.
»Taide ei asetu lepäämään sille sijattuun sänkyyn; se juoksee pois heti, kun sen nimeä kutsutaan, se rakastaa nimettömyyttä. Sen parhaat hetket ovat silloin, kun se unohtaa nimensä.» 
(Jean Dubuffet)
Suldalin kirkko

| Suldalin kirkko Suldal kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 1913.
Sijainti:  Suldal, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Stavangerin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1852
Suunnittelija:  Hans Ditlev Franciscus Linstow
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Suldalin kirkko (norj. Suldal kyrkje) on Suldalin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1852.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suldalin kirkko Wikimedia Commonsissa
Perttu Heimolainen

Bernhard (Perttu) Heimolainen (7. elokuuta 1896 Nuijamaa – 12. maaliskuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen tykistöupseeri ja eversti.
Opinnot

Heimolainen kävi alemmat kouluasteensa Nuijamaalla ja Lappeenrannassa ja kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta reaalilyseosta vuonna 1914. Kadettikoulun hän kävi vuosina 1919–1921 ja Kenttätykistön Ampumakoulun vuonna 1922. Hän suoritti myös Teknillisen korkeakoulun Sotakorkeakouluun valmistavan kaksivuotisen kurssin ja Sotakorkeakoulun sotateknillisen osaston kaksivuotisen kurssin. Vuonna 1927 hän suoritti kieliopintomatkan Ranskaan.
Ennen toista maailmansotaa

Heimolainen osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella. Luutnanttina hän toimi Aunuksen retkellä 1919 patterinkomentajana. Heimolainen palveli KTR 3:ssa nuorempana upseerina ja patterin päällikkönä 1921–1925. Taistelukoulussa hän opetti 1929–1932. Jyväskylän ja Mikkelin suojeluskuntapiirin yleisesikuntaupseerina hän toimi 1932–1934. Pohjois-Pohjanmaan sotilasläänin esikunnan päällikkönä hän oli 1934–1935. Puolustusministeriössä sotatalousosaston toimistoesiupseerina hän palveli 1935–1936.
Heimolainen kuului suomalaisiin äärioikeistolaisiin aktivisteihin, jotka tukivat vuonna 1935 vapsiliikkeen Virossa suunnittelemaa vallankaappausta. Heimolainen hankki epäonnistuneeseen kaappaushankkeeseen tarkoitetut käsikranaatit ja dynamiitit sekä muitakin aseita. Juuri suomalaiset kranaatit johtivat myöhemmin viranomaiset Suomessa toimineen avustajaverkoston jäljille ja Heimolainen pidätettiin 17. joulukuuta 1935. Hän ilmiantoi kuulusteluissa muut osalliset. Tapaus katkaisi Heimolaisen upseerinuran. Suoritettuaan vankeustuomionsa hän ryhtyi 1936 Akateemisen Karjala-Seuran piirisihteeriksi.
Talvisota

Heimolainen kutsuttiin talvisodan kynnyksellä palvelukseen reserviläisenä 9. lokakuuta 1939 ja hänet sijoitettiin Puolustusministeriön ampumatarvikeosastolle, mistä hänet komennettiin rintamalle 2. helmikuuta 1940 juuri perustetun Kenttätykistörykmentti 21:n komentajaksi. Sittemmin hän toimi 3. helmikuuta 1940 alkaen Vuosalmen taisteluissa 2. divisioonan tykistökomentajana sodan loppuun saakka.
Välirauha

Heimolainen otettiin ylimääräisenä vakinaiseen palvelukseen talvisodan jälkeen ja hänet sijoitettiin 10. heinäkuuta 1940 alkaen komentajaksi 7. prikaatin patteristoon. Hänet siirrettiin 1. helmikuuta 1941 kurssinjohtajaksi Tykistökouluun.
Jatkosota

Jatkosodan alla Heimolainen määrättiin 18. kesäkuuta 1941 Kenttätykistörykmentti 15:n komentajaksi ja samalla 2. divisioonan tykistökomentajaksi ja hän toimi tässä tehtävässä koko sodan ajan.
Sodan jälkeen

Jatkosodan jälkeen Heimolainen palveli KTR 3:ssa 1945–1947. Vuodesta 1947 eteenpäin hän opetti Sotakorkeakoulussa. Heimolainen oli Vapaussodan Invaliidien Liiton viimeinen puheenjohtaja 1983–1987. Järjestö lopetti toimintansa marraskuussa 1987 jolloin sen tehtävät luovutettiin Vapaussodan Invalidien Muistosäätiölle.
Ylennykset

vänrikki 1921, luutnantti 1922, kapteeni 1927, majuri 1934, everstiluutnantti 1941, eversti 1944
Georges Gilson

Georges Gilson vuonna 2009.
Georges Edmond Robert Gilson (30. toukokuuta 1929 Pariisi – 27. marraskuuta 2024) oli ranskalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Pariisin arkkihiippakuntaan Emile-Arsène Blanchet 21. huhtikuuta 1957. Hänet nimitettiin Pariisin vihkipiispaksi sekä Bendan titulaaripiispaksi 13. heinäkuuta 1976, ja piispaksi vihkiminen seurasi 9. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Gabriel Auguste François Marty, jota avustivat Robert-Jacques-Victor Frossard ja Daniel-Joseph-Louis-Marie Pézeril.
Gilson sai 13. elokuuta 1981 nimityksen Le Mansin piispaksi. 2. elokuuta 1996 hänet nimitettiin Sensin (-Auxerren) arkkipiispaksi ja Mission de France o Pontignyn prelaatiksi. Hän jäi eläkkeelle 31. joulukuuta 2004.
Lettorahkasammal

| Lettorahkasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Sphagnopsida
Lahko::  Sphagnales
Heimo::  Sphagnaceae
Suku::  Rahkasammalet Sphagnum
Laji::  teres
Kaksiosainen nimi
 Sphagnum teres  (Schimp.) Ångstr. in Hartm. 
Katso myös
   Lettorahkasammal Wikispeciesissä   Lettorahkasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lettorahkasammal (Sphagnum teres) on isokokoinen (5–8 cm) sammallaji. Se kuuluu Sphagnaceae-heimoon ja rahkasammalten sukuun.
Ulkonäkö

Lettorahkasammal on väriltään oranssinvihreä tai varjoisilla paikoilla vihreä. Varressa on yleensä ruskeaa. Sen kärkisilmu on jykevä ja latva viisisäteinen. Sillä on yleensä kolme ulospäistä ja kaksi alaspäistä haaraa. Sen haaralehtien kärjet ovat ulospäin siirottavat, eivät kuitenkaan yhtä paljon kuin okarahkasammalella.