stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Blatnoi Mir

| Blatnoi Mir |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Jouni Hiltunen
Käsikirjoittaja:  Jouni Hiltunen
Tuottaja:  Pertti Veijalainen
Kuvaaja:  Tahvo Hirvonen
Leikkaaja:  Anne Lakanen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Illume Oy
Ensi-ilta:  Syyskuu 2001
Kesto:  82 minuuttia
Alkuperäiskieli:  venäjä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Blatnoi Mir – varkaiden maailma on vuonna 2001 valmistunut dokumenttielokuva elinkautisvangeista venäläisessä vankilassa. Elokuvan on käsikirjoittanut ja ohjannut Jouni Hiltunen.
Synopsis

Kolme elinkautisvankia istuu tuomiota vankilassa: Heistä Andrei Shudarikov on löytänyt Hare Krishna -liikkeen. Mihail Buharov on syvästi masentunut. Hän viettää aikaansa laulaen vanhoja vankileirilauluja. Valeri Balin on entinen rikollisjohtaja ja voimailija, joka harjoittelee päivittäin. Hän kirjoittaa äidilleen vivahteikkaita kirjeitä elämästä ja ajatuksista muurien takana. Rikollisen taustan lisäksi miehiä yhdistävät heidän tatuoidut vartalonsa..
Esiintyjät

Valeri Balin
Andrei Shudarikov
Mihail Buharov
Tuotantoryhmä

Käsikirjoitus: Jouni Hiltunen
Ohjaus: Jouni Hiltunen
Kuvaus: Tahvo Hirvonen
Äänitys: Timo Linnasalo, Jouni Hiltunen
Äänisuunnittelu: Niko Paakkunainen
Leikkaus: Anne Lakanen
Värimäärittely: Timo Nousiainen, Marko Terävä
Tuottaja: Pertti Veijalainen
Tuotantopäällikkö Venäjällä: Aleksander Gutmann
Tuotantoyhtiöt: Illume Oy
Palkinnot

Kunniamaininta, Nordisk Panorama, Århus, 2001
Valtion laatutuki 2002
Erikoispalkinto, Tampereen elokuvajuhlat, 2002
Infinity festival Alba, Italy, The most Courageous Film -palkinto, 2002
Mediawave, Hungary, Best Minority Film, 2002
Triviaa

Blatnoi Mir -elokuvan kuvamateriaalia käytettiin Helsingin juhlaviikoilla 2008 Leoš Janáčekin Kuolleesta talosta -oopperan konserttiesityksen yhteydessä..
Aiheesta muualla

Blatnoi Mir Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Blatnoi Mir - Varkaiden tarina; YLE (Arkistoitu – Internet Archive)
Blatnoi Mir - varkaiden maailma; HS 9.11.2001
http://petermalone.misacor.org.au/ (Arkistoitu – Internet Archive)
You Spin Me Round (Like a Record)

| ”You Spin Me Round (Like a Record)” Dead or Alive |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Youthquake
 A-puoli: ”You Spin Me Round (Like a Record)”
 B-puoli: ”Misty Circles”
 Äänitetty : 1984
 Julkaistu: 5. marraskuuta 1984
 Tekijä(t): Dead or Alive
 Tuottaja(t): Stock Aitken Waterman
 Tyylilaji: Hi-NRG, pop
 Kesto: 03.20
 Levy-yhtiö: Epic Records
Dead or Aliven muut singlet
| ”What I Want (uudelleenjulkaisu)” 1984 | ”You Spin Me Round (Like a Record)” 1984 | ”Lover Come Back (To Me)” 1985 |
You Spin Me Round (Like a Record) on englantilaisen yhtyeen Dead or Aliven kappale ja yhtyeen studioalbumi Youthquaken ensimmäinen single. Kappale on yhtyeen menestynein kappale. You Spin Me Round (Like a Record) oli Stock Aitken Watermanin ensimmäinen julkaisu, joka ylti Isossa-Britanniassa myyntilistalla sijalle 1. Dead or Alive teki kappaleesta useita uusintaversioita vuosien 1984–2010 välillä.
Isossa-Britanniassa kappale sijoittui myyntilistalla ensimmäiselle sijalle kahdeksi viikoksi. Suomessa kappale sijoittui myyntilistalla sijalle 9. Isossa-Britanniassa kappale on noussut viimeksi listasijoituksille vuonna 2006. Listasijoitus oli 5.
Useat artistit ovat tehneet kappaleesta remixejä. Tunnetuimman uusintaversion tekijä on Flo Rida.
Yliohjautuminen

Yliohjautuminen
Yliohjautuminen on tilanne, jossa mutkaan ajettaessa auto pyrkii kääntymään jyrkemmin kuin mitä etupyörien kääntökulma edellyttäisi. Takavetoiset autot yliohjautuvat helpoiten, koska niissä moottorin voima keskittyy takapyörille ja näin auto on alttiimpi sivuttaisluisuun. Yliohjautumista voidaan ehkäistä ajonvakautusjärjestelmillä ja luistonestojärjestelmillä. Yliohjautumisen vastakohta on aliohjautuminen.[lähde? ]
Ylin Tajunta

| Ylin Tajunta |
| --- | --- |
Luoja(t):  Stan Lee & Jack Kirby
Kustantamo:  Marvel Comics
Ensiesiintyminen:  Fantastic Four #65 (elokuu 1967)
Henkilötiedot
Ryhmäsidokset:   Kriiden imperiumi  Tähtijoukot 
Henkilöllisyydet:  Supremor
Voimat:  Telepatia, telekinesia, kosminen tietoisuus, ennustaminen, energian ja materian manipulointi
Ylin Tajunta (esiintynyt Suomessa myös nimellä Korkein Äly) (engl. Supreme Intelligence) on Marvelin sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen tekoäly. Hän toimii krii-rodun halitsijana ja tunnetaan myös nimellä Supremor. Ylin Tajunta luotiin miljoona vuotta sitten planeetalla nimeltä Kree-Lar kriiden suurimpien ajattelijoiden (kuten kenraalien, filosofien ja tiedemiesten) mielistä, jotta kriit voisivat luoda oman versionsa Kosmisesta Kuutiosta käytettäväksi skrulleja vastaan. Ylin Tajunta kehitti oman tietoisuuden ja kieltäytyi tästä, mutta sen salliittiin olla olemassa ja jakaa viisautensa kriiden kanssa. Ylin Tajunta on toiminut useasti Ihmenelosten, Hopeasurffarin ja Kostajien vastustajana, mutta joutunut silloin tällöin omien palvelijoittensa kuten, Ronan Syyttäjän ja entisen pääministeri Zarekin, vallankaappausyritysten kohteeksi.
Muissa medioissa > Marvel Cinematic Universe

Korkein Äly teki ensiesiintymisensä elokuvassa Captain Marvel (2019), jossa sen kanssa oli mahdollista kommunikoida vain sen itse luomaan virtuaalitodellisuuden kytkeytymällä. Kyseisessä virtuaalitodellisuudessa, Korkein Äly otti sen aina sen henkilön muodon, jota sen kanssa kommunikoiva henkilö eniten kunnioittu. Carol Danversin (silloin kun hän vielä luuli olevansa krii nimeltä Verse) kanssa kommunikoidessaan, hän otti Yhdysvaltain ilmavoimien tutkija Wendy Lawsonin muodon (näyttelijänä Annette Bening), vaikka Danvers ei muistinmenetyksensä vuoksi tiennyt kuka Lawson oli. Elokuvasta poistetussa kohtauksessa, kun Yon-Rogg itse kommunikoi Korkeimman Älyn kanssa, se otti Yon-Roggin oman muodon (näyttelijänä Jude Law). Kun Danvers saa muistinsa takaisin ja alkaa puolustamaan kriiden sotien uhreiksi joutuneita skrulleja Yon-Roggin hyökkäykseltä, Danvers kytketään väkisin Korkeimman Älyn virtuaalitodellisuuteen, mutta Danvers vapauttaa itsensä ja aiheuttaa oikosulun myös implanttiin, joka rajoitti hänen voimiaan. Päihitettyään Yon-Roggin, Danvers kertoi aikovansa lähettää hänet Korkeimmalle Älylle varoituksena siitä, että aikoi tulla lopettamaan kriiden sodat skrulleja ja muita kansoja vastaan.
Elokuvan The Marvels (2023) takaumakohtauksissa paljastui, että Danvers itse oli pian tämän jälkeen matkustanut kriiden pääplaneetalle Halaan, ja tuhonnut Korkeimman Älyn keskusyksikön. Korkeimman Älyn tuhon myötä, kriit ajautuivat 30 vuotta kestäneeseen sisällissotaan, jossa hallitsijat vaihtuivat jatkuvasti ja jossa Hala muuttui lähes elinkelvottomaksi. Sodan päätteksi, Supremoriksi eli kriiden hallitsijaksi oli noussut Korkeimman Älyn tuhoutumisen omin silmin nähnyt Tähtijoukkojen entinen jäsen Dar-Benn. Dar-Benn päätti kostaa sekä Korkeimman Älyn tuhon että Halan muuttumisen elinkelvottomaksi varastamalla ilmakehän, merivettä sekä uuden auringon Danversille tärkeiltä planeetoilta, kuten skrullien siirtokunnasta Tarnax IV:ltä sekä Aladnasta ja Maasta.
Yliopisto (lehti)

| Yliopisto |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  aikakauslehti
Aihealue:  populaaritiede
Julkaisija:  Helsingin yliopisto
ISSN:  ISSN 0355-6328
Levikki:  20 000 (painos)
Perustettu:  1953
Päätoimittaja:  Marja Pemberton
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  10 nroa/vuosi
Kieli:  suomi, ruotsi
Aiheesta muualla

Yliopisto: Helsingin yliopiston tiedelehti on suomalainen tiedeaikakauslehti, joka ilmestyy kymmenen kertaa vuodessa. Sitä julkaisee Helsingin yliopisto. Lehden painos on 13 000 kappaletta. Sen päätoimittaja on Marja Pemberton.
Lehti alkoi ilmestyä vuonna 1953 nimellä Helsingin yliopiston tiedonantoja. Myöhemmin lehden alaotsikkona oli Acta Universitatis Helsingiensis.[lähde? ] Vuonna 1975 lehti sai lukijakilpailun myötä nykyisen nimensä.
Alkujaan julkaisu oli lähinnä Helsingin yliopiston henkilökunnalle tarkoitettu tiedotelehtinen. Se myös ilmestyi tiheämmin, lukukausien aikana viikon tai kahden välein. Nykyisin Yliopisto on kansantajuinen tiedelehti, jonka voi tilata kotiin tai hakea jakelutelineistä yliopiston kampuksilta.
Lehti käsittelee tiedettä painottamatta erityisesti mitään tieteenalaa. Artikkelit liittyvät pääsääntöisesti Helsingin yliopiston tutkijoiden tutkimuksiin ja asiantuntemukseen. Lehdessä julkaistaan sekä lyhyitä tiedeuutisia että pidempiä feature-artikkeleita, henkilökuvia, esseitä ja kirja-arvioita. Artikkeita ilmestyy itsenäisinä julkaisuina myös lehden lehden verkkosivustolla  ja Helsingin yliopiston sivuston ajankohtaiskanavalla.
Lehti on kulttuuri-, tiede- ja mielipidelehtien liiton Kultin jäsen ja sitoutunut journalistin ohjeisiin.
Walter Albert Herlin

Walter Albert Herlin (28. syyskuuta 1871 Helsinki – 2. heinäkuuta 1921 Helsinki) oli suomalainen virka- ja lehtimies.
Herlinin vanhemmat olivat kauppias Gustaf Albert Herlin ja Johanna Emilia Wecksell ja puoliso vuodesta 1900 Aina Alina Lundell. Herlin tuli ylioppilaaksi  1889, harjoitteli rautateillä ja suoritti kameraalitutkinnon 1892. Edellisestä vuodesta hän oli toiminut pikakirjoittajana valtiopäivillä.  Valtionrautateiden kamreerinkonttorin reviisori Herlin oli vuodesta 1906 ja vt. piirireviisori vuodesta 1912. Pikakirjoituslehti Tidning för stenografin päätoimittaja Herlin oli 1899–1901 ja Finska Kennelklubbens tidskrift -lehden toimittaja vuodesta 1897.
Argentiinan historia

La Platan alueen kartta noin vuodelta 1600.
Argentiinan historia alkaa ensimmäisten ihmisten saapumisesta alueelle noin 14 000 vuotta sitten. Aluetta hallitsivat tuhansien vuosien ajan metsästystä ja keräilyä harjoittaneet intiaanit, vaikkakin vaikutteita saatiin myös korkeakulttuureilta, kuten Tiwanaku-kulttuurilta ja Inkavaltakunnalta. Ensimmäiset eurooppalaiset löytöretkeilijät saapuivat 1500-luvulla, ja 1500-luvun loppuun mennessä Espanja oli perustanut siirtokuntia La Plata -joen varrelle nykyisten Argentiinan ja Uruguayn alueille. Alueiden hallinta virallistettiin Espanjan imperiumissa varakuninkaan hallinnassa. 1700-luvulle saakka jesuiitoilla oli merkittävästi vaikutusvaltaa maan hallinnossa.
Napoleonin sotien seurauksena Espanjan hallinto heikkeni ja kriisiytyi, minkä seurauksena maa itsenäistyi 9. heinäkuuta 1816. Seuranneella kansallisen hajaannuksen aikakaudella käytiin ajoittaisia taisteluita, ja maa sai pysyvän tasavaltaisen hallitusmuodon vasta vuonna 1862. Toisen maailmansodan jälkeen Perónien juntat hallitsivat maata ajoittain, kunnes vuonna 1982 käyty Falklandin sota kriisiytti sotilasdiktatuurin. Tämän jälkeen valta siirrettiin siviileille ja demokratia vakiintui maahan. 1990-luvun jälkeen maa on ollut usein talousvaikeuksissa.
Varhaishistoria

Ensimmäiset asukkaat saapuivat Patagoniaan noin 12 000 eaa.; seudun metsästäjä-keräilijäheimot saalistivat mammuttien ja jättiläislaiskiaisten kaltaisia myöhemmin sukupuuttoon kuolleita eläimiä. Nykyisen Chilen rannikolla myös kalastettiin. Koillisen Argentiinan alueella vaeltava elämäntapa keskeytyi ajoittain ja paikoilleen asettuneet asukkaat viljelivät maissia ja maniokkia. Keski-Andien alueelle syntyi kulttuurien kohtaamispaikka, jossa Chilen, Chacon ja Andien alueelle asettuneet kansat kohtasivat etelän metsästäjä-keräilijöitä. Alueelta löytyneiden luolamaalausten ja kivikaiverrusten symboliikkaa ei ole onnistuttu tulkitsemaan.
Alueen kasvava väestö ei pystynyt elämään pelkällä keräilyllä, ja seudulla alkoi perunan ja maissin viljely noin 1000–500 eaa. Myöhemmin alluviaalitasangoilla ryhdyttiin paimentamaan laamalaumoja. Ajanlaskun alkaessa alueella kudottiin kangasta ja poltettiin tupakkaa.
Vuosina 650–850 alueelle tuli Tiwanaku-kulttuurin vaikutteita. Uudet viljelykasvit levisivät ja muun muassa kullasta ja hopeasta valmistettiin hienoja metalliesineitä. Vuosien 850–1480 välillä aluetta asuttaneet ryhmät rakensivat muurien suojaamia kaupunkimaisia asutuskeskuksia juomavesilähteiden lähelle. Asukkaat valmistivat taidokasta keramiikkaa ja palvoivat maaäiti Pachamamaa.
Inkat saapuivat Calchaquín laaksoihin 1400-luvulla. He rakensivat maantien Tyynenmeren rannalle koko Andien pituudelta. Tiestä tuli vilkas kauppareitti, joka yhdisti alueen inkojen pääkaupunkiin. Inkojen ketšuasta tuli hallitseva kieli, mutta varhaisempi Pachamaman palvonta jätti jälkensä inkojen uskontoon.
Maan harvaan asutussa eteläosassa metsästys-keräilykulttuuri säilyi vielä espanjalaisvalloituksen jälkeenkin. Tulimaassa ja Patagonian eteläosassa eli neljä kansaa. Onat ja haushit pysyivät maalla, metsästivät kettuja ja guanakoita ja rakensivat asumuksikseen jurtan tapaisia vuotatelttoja. Rannikolla elivät yaghanit ja alacalufit, jotka kalastivat keihäillä, metsästivät hylkeitä ja rakensivat kanootteja. Elämäntapa jatkui muuttumattomana 1800-luvulle saakka, mutta alkuperäiskansat katosivat 50 vuodessa, kun alueella ryhdyttiin harjoittamaan lampaiden kasvatusta.
Löytöretket La Platan alueelle

Suurten maantieteellisten löytöjen aikakautta elettiin 1400-luvun lopulta 1500-luvun alkuun, ja merkittävimmät merivallat Espanja ja Portugali kilpailivat löytöretkien kunniasta ja tuotoista. Kun Portugali valtasi Molukkien saariston ja löysi Brasilian, kateus sai espanjalaiset varustamaan retkikunnan, jonka perimmäinen tavoite oli ollut löytää läntinen meritie Intiaan. Retkue lähti Cadizista lokakuussa 1515, ja sitä johti taitavana merenkulkijana pidetty Juan Diaz de Solis. Hän löysi La Platan jokisuun ja nousi maihin saaressa Paranán ja Uruguayn yhtymäkohdassa, mutta alkuasukkaat surmasivat hänet toisessa maihinnousupaikassa joen itärannalla lähellä nykyistä Maldonadon kaupunkia. Tämän jälkeen kului 12 vuotta ennen kuin eurooppalaiset uskaltautuivat seuraavan kerran Rio Solisin rannoille.
Vuonna 1527 Etelä-Amerikkaan saapui venetsialainen löytöretkeilijä Sebastian Gaboto eli Cabot, joka oli joutunut miehistönsä kapinan vuoksi luopumaan aikeestaan etsiä meritie Atlantilta Tyynelle valtamerelle. Gaboto purjehti Paraguayhin saakka, mutta joutui palaamaan takaisin paikallisten intiaanien vihamielisyyden vuoksi.
Gaboto perusti vuonna 1527 Carcarañá ja Coronda -jokien yhtymäkohtaan ensimmäisen eurooppalaisen siirtokunnan, Fort Sancti Spiritusin. Hänen jalometalleja etsinyt retkikuntansa teki tutkimusmatkoja sisämaahan ja kohtasi alkuasukkaita, joilla oli hopeisia koruja, esineitä ja astioita, mikä sai espanjalaiset päättelemään, että seudulla oli suuria hopearikkauksia. Gaboto nimesi joen Rio de la Plataksi (suom. hopeajoki), vaikka kultaa tai hopeaa ei lopulta alueelta löytynytkään. Jonkin ajan kuluttua Gaboto palasi Madridiin tehdäkseen tiliä löydöistään ja hankkeistaan. Fort Sancti Spiritusin siirtokunta ajautui pian riitoihin alkuperäisasukkaiden kanssa ja tuhoutui intiaanien yllätyshyökkäyksessä syyskuussa 1529. Muutamia eloonjääneitä espanjalaisia pelastautui portugalilaisten hallitsemalle alueelle Brasilian rannikolla.
Ensimmäiset siirtokunnat

Ensimmäiset yritykset perustaa siirtokunta epäonnistuivat, mutta espanjalaiset eivät lannistuneet. Seikkailunhalu ja mahdollisuus rikastua nopeasti siirtokuntien tuotoilla kannustivat uusien retkikuntien lähettämiseen. Ylhäisöperheestä lähtöisin ollut Pedro de Mendoza teki kuningashuoneen kanssa sopimuksen, joka valtuutti hänet kaikkien valloittamiensa alueiden maaherraksi, mikäli hän varustaa retkikunnan omalla kustannuksellaan. Vuonna 1536 Mendoza saapui La Platan läntiselle rannalle ja laski tulevan Buenos Airesin peruskiven 2. helmikuuta. Kaupunki sai nimekseen Santissima Trinidad, ja sen satama nimitettiin Santa Maria de Buenos Airesiksi. Nimen Buenos Aires, hyvät ilmat, alkuperästä on erilaisia legendoja; erään mukaan nimi tulee merestä nostetusta Neitsyt Marian patsaasta, joka oli tyynnyttänyt myrskyn ja jonka palvonnan espanjalaiset merimiehet veivät mukanaan Uuteen maailmaan, kun taas toiset selittävät sen puhtaasti ilmastollisilla olosuhteilla.
Alkuvaiheessa elintarvikepula ja intiaanien hyökkäykset pakottivat Mendozan jättämään uuden siirtokunnan ja vetäytymään ylemmäksi jokivarteen Fort Sancti Spiritusiin. Sieltä lähetettiin vuonna 1537 Juan de Ayolasin johtama retkikunta, joka löysi Paraguayn ja perusti maan nykyisen pääkaupungin Asunciónin. Retkikunta yritti tutkimusmatkaa myös Peruun, mutta sai surmansa paluumatkalla intiaanien väijytyksessä näiden saatua tietää, että sillä oli mukanaan Perusta vietyä hopeaa.
Vähittäinen siirtolaisasutus jatkui seuraavina vuosina. Myös Perusta tehtiin 1500-luvun mittaan tutkimusretkiä, joiden aikana perustettiin Santiago del Esteron, Tucumanin, Córdoban, Salton, La Riojan ja Jujuyn asutukset. Chilestä tulleet uudisasukkaat asettuivat Cuyon maakuntiin, jotka luettiin vielä osaksi Chileä. Vuonna 1555 alue sai ensimmäisen piispansa, Pedro la Torren, joka toimi Madridista siirryttyään virkavahvistuksena uudisasukkaiden itsensä valitsemalle maaherralle Yralalle. Asunción toimi espanjalaisen siirtokunnan pääkaupunkina. 11. kesäkuuta 1580 Juan de Garay perusti Buenos Airesin kaupungin uudestaan; muutamia vuosia myöhemmin intiaanit surmasivat hänet matkalla Santa Féhen.
Espanjalaiset ja alkuperäisasukkaat suhtautuivat toisiinsa vihamielisesti. Käytännössä elettiin jatkuvassa sotatilassa, jossa espanjalaiset eivät osoittaneet minkäänlaista sääliä alkuperäisasukkaita kohtaan, vaan olivat tunnettuja julmuudestaan ja kovuudestaan. Suojellakseen alamaisiaan Paraguayn maaherra kutsui maahan jesuiittoja, ja vuonna 1591 alueelle saapuivat isä Tuomas Field ja isä Ortega. 37 vuotta myöhemmin siellä laskettiin olevan 110 000 uutta kastettua katolilaista ja jesuiitat nousivat hallitsevaan asemaan Paraguayssa, joka julistettiin itsenäiseksi siirtomaaksi vuonna 1680. Jesuiittojen hallinto oli patriarkaalista, mutta toisin kuin muissa maakunnissa intiaaneja kunnioitettiin.
Vapaussota

Kevään 1810 vaalit voitti espanjalaismielinen puolue, ja Cisneros valittiin hallintoneuvoston presidentiksi. Tyytymättömät buenosairesilaiset pakottivat vallanpitäjät valitsemaan uuden neuvoston, jonka jäseniksi valittiin pelkkiä itsenäisyysmielisiä. Uutta vaalipäivää 25. toukokuuta 1810 on myöhemmin pidetty Argentiinan itsenäisyyspäivänä. Buenos Airesissa tappiolle jäänyt espanjalaismielinen puolue asettui Montevideoon taistellakseen itsenäisyysliikettä vastaan. Vallankumoukselliset lähettivät asiamiehiä keräämään liittolaisia kaikkialta maasta. Kapinaliike sai apua myös Britannialta, eikä espanjamielinen puolue pystynyt pysäyttämään kansannousua.
Kapinalliset uskoivat vapauttavansa koko espanjalaisen Etelä-Amerikan emämaan ylivallasta. Vuonna 1811 armeija lähti kenraali Manuel Belgranon johdolla liittämään Paraguayta osaksi vallankumousta, mutta lopputulos oli pettymys. Paraguay irtautui Espanjan vaikutuspiiristä kuten oli ajateltu, mutta julistautui itsenäiseksi valtioksi sen sijaan, että olisi liittoutunut Argentiinan kapinallisten kanssa. Seuraavana vuonna Belgranon joukot voittivat Tucumanin luona Perusta hyökänneen espanjalaisen armeijan. Vuonna 1813 Belgranon joukot tuhosivat ja vangitsivat espanjalaisen sotajoukon Salton läheisyydessä ja marssivat juhlakulkueessa kaupunkiin.
31. tammikuuta 1813 kaikkien maakuntien edustajat kokoontuivat kongressiin Buenos Airesiin. Kongressi hyväksyi Belgranon ja hänen armeijansa esittämät kansallisvärit (sininen, valkoinen, sininen), vahvisti maan vaakunan ja julisti kaikki maassa tulevaisuudessa syntyvät orjien lapset vapaiksi. Espanja lähetti laivaston ja apujoukkoja Montevideoon, mutta talvella 1813 amiraali Brownin johtamat itsenäisyysmielisten joukot tuhosivat laivaston ja valloittivat Montevideon. Kansalliskongressi kokoontui uudelleen vuonna 1816 Tucumanissa ja julisti juhlallisesti 9. heinäkuuta "yhdistyneet maakunnat" itsenäisiksi.
Argentiinan tilanteen ratkettua myös Chilessä ja Perussa aloitettiin vapaustaistelu. Belgranoa ylipäällikkönä seurannut kenraali San Martín johti vuonna 1818 sotajoukkonsa Andien yli ja vapautti Chilen voitokkailla taisteluilla Chacobucossa ja Maypússa. 3. heinäkuuta 1821 kapinalliset valloittivat Liman, Espanjan viimeisen linnakkeen Etelä-Amerikassa. Euroopassa kuningasvaltaa puolustanut Venäjän, Itävallan ja Preussin muodostama liittouma, pyhä allianssi, aikoi lähettää sotajoukon ja laivaston palauttaakseen monarkkien vallan Etelä-Amerikassa, mutta Britannia esti hankkeen. Espanjan valtakausi Etelä-Amerikassa oli nyt ohi.
Kansallisen hajaannuksen aikakausi

Itsenäisyytensä alkuvaiheessa Argentiina oli lähes anarkiassa. Vuosisatoja kestäneen Espanjan vallan jälkeen maassa ei ollut kokemusta hallinnon järjestämisestä, sillä kaikki virkamiehet olivat aiemmin olleet syntyperäisiä espanjalaisia. Monet sotapäälliköt olivat päässeet pitkän sota-ajan seurauksena vallan makuun, ja heistä oli tullut autoritäärisen yksinvallan kannattajia. Saavutetuista asemista luopuminen osoittautui vaikeaksi. Tavoitteissa oli myös alueellisia eroja: Buenos Aires halusi yhdistää maakunnat yhteisen keskushallituksen alaisuuteen, kun taas nämä tavoittelivat Sveitsin tai Yhdysvaltain kaltaista federalistista hallintomuotoa. Maahan muodostuivat tosiaan vastustaneet unitaarinen (keskusvaltaan pohjautuva) ja federalistinen (liittovaltiolle rakentuva) puolue.
Vuosien 1814−1820 välisenä aikana hallitusten johto vaihtui tiheästi joko vapaaehtoisesti eroamalla tai poliittisten vastustajien painostamana. Unitaarinen hallitusmuoto lakkautettiin vuonna 1820 ja maakunnat saivat vapauden järjestää hallintonsa haluamallaan tavalla, mutta vuonna 1825 valtio yhdentyi uudelleen Buenos Airesissa järjestetyn kongressin päätöksellä. Helmikuussa 1826 ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Bernardino Rivadavia, joka oli aiemmin ollut ministerinä pääkaupungissa ja jota pidettiin yleisesti taitavana valtiomiehenä.
Argentiina ja Brasilia sotivat vuosina 1825–1827 Uruguayn alueen hallinnasta. Argentiinan joukot voittivat brasilialaiset Uruguayn tasangoilla, mutta Brasilian laivasto saartoi Río de la Platan lamauttaen Argentiinan kaupan. Rivadavia, joka ei kyennyt lopettamaan sotaa suotuisilla ehdoilla, erosi heinäkuussa 1827, ja kansallinen hallitus hajosi. Buenos Airesin maakunnan johtajaksi tuli federalisti Manuel Dorrego, joka solmi rauhan Brasilian kanssa. Vuonna 1828 kiistanalaisesta itäisestä maakunnasta tuli itsenäinen valtio, Uruguayn itäinen tasavalta. Joulukuussa 1828 sodasta palaavat joukot kaatoivat Dorregon ja asettivat hänen tilalleen kenraali Juan Lavallen. Dorrego joutui teloitetuksi.
Vaikka Buenos Airesin uutta kuvernööriä vastustettiin vähän, kansannousut alkoivat nopeasti maakunnan syrjäseuduilla. Suurmaanomistaja Juan Manuel Rosasin alaisten federalistien hallitsema maakuntien edustajien kokous kokoontui Santa Fessä ja kehotti Santa Fen kuvernööriä ryhtymään toimiin Lavallen hallintoa vastaan. Lopulta Lavalle ja Rosas tekivät kompromissin, jonka mukaan Buenos Airesissa järjestetään vaalit uudesta maakunnallisesta lainsäädäntöelimestä, ja Buenos Airesin kuvernööriksi nimitetään maltillinen federalisti. Poliittiset jännitteet olivat kuitenkin liian suuria ja Rosas kutsui uudelleen koolle vanhan, Lavallen hajottaman lainsäädäntöelimen, mikä merkitsi voittoa äärifederalistisille voimille. Rosas valittiin yksimielisesti Buenos Airesin kuvernööriksi 5. joulukuuta 1829.