stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sýros

Sýroksen saari ilmasta nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:  37°25′42″N, 24°54′53″E, Sýros-Ermoúpoli Sýros, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Korkein kohta:  Pirgos, 442 m
Pinta-ala:  83,6 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  21 507
Suurin kaupunki:  Ermoúpoli
Asutuskeskukset:  Vári, Mánna, Áno Sýros
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Sýros (kreik. Σύρος), antiikin aikana Sȳros (m.kreik. Σῦρος), Syriē (Συρίη) tai Syra (Σύρα), on Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään. Sen pinta-ala on 83,6 km² ja asukasluku 21 507. Hallinnollisesti saari kuuluu Sýros-Ermoúpolin kuntaan, Sýroksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkaupunki on Ermoúpoli.
Maantiede

Sýros sijaitsee Kykladien saariryhmän keskiosassa ja sen pääkaupunki Ermoúpoli onkin koko Kykladien perinteinen keskuskaupunki ja aiemmin Kykladien prefektuurin pääkaupunki. Sýroksen itäpuolella sijaitsevat Kykladien antiikin aikainen keskus Delos sekä Mýkonos, koillispuolella Tínos, pohjoispuolella Ándros ja länsipuolella Kýthnos. Sýroksesta luoteeseen sijaitsevasta Ateenasta on saarelle noin 144 kilometriä.
Sýroksella on vuoristoa erityisesti saaren pohjoisosissa. Suurempia vuoria on myös etelä- ja länsiosissa.
Maantiede > Hallinto, kaupungit ja kylät

Sýros kuuluu hallinnollisesti Sýros-Ermoúpolin kuntaan, johon kuuluu myös joukko pienempiä asumattomia lähisaaria. Aiemmin saaren alue jakaantui kolmen eri kunnan alueelle.
Saaren suurimmat asutukset ovat pääkaupunki Ermoúpolin (11 407 asukasta) lisäksi Vári (1 584), Mánna (958), Áno Sýros (862) ja Poseidonía (760). (Katso myös: Luettelo Sýros-Ermoúpolin kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Historia > Antiikki

Sýros oli merkittävä keskus esihistoriallisen niin kutsutun kykladisen kulttuurin aikana. Eräs sen vaiheista, Kéros-Sýros-kulttuuri, on saanut osan nimestään saaresta. Myöhemmin antiikin aikana saarella oli ainakin kaksi kaupunkia, jotka olivat saaren poliksen eli kaupunkivaltion keskus Syros, joka sijaitsi saaren itärannikolla nykyisen Ermoúpolin paikalla, sekä Galessos, joka sijaitsi saaren länsirannikolla.
600-luvulla eaa. Syrosta asuttivat joonialaiset. Aika oli saarelle kulttuurista ja taloudellista nousukautta. Saarelta oli kotoisin filosofi Ferekydes. 400-luvulla eaa. saari liittyi Ateenan kanssa Deloksen meriliittoon. Makedonia valloitti saaren 300-luvulla eaa. Varhaisimmat kristilliset monumentit saarella ovat peräisin 400-luvulta.
Historia > Myöhempi historia

1800-luvulla saaresta tuli käytännössä itsenäinen Ranskan protektoraatti. Tuolloin saarelle tuli paljon pakolaisia muualta yhä turkkilaisvallan alla olleesta saaristosta. Ermoúpolin kaupunki syntyi 1820-luvulla. 1850-luvulta lähtien Ermoúpoli oli Kreikan suurin ja tärkein satama Pireuksen nousuun saakka, sillä siellä toimi merkittävä höyrylaivayhtiö Ellinikí Atmóplia, jonka laivat purjehtivat kaikkialle saaristoon ja myös muihin maihin.
Nähtävyydet

Saaren nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa Ermoúpolin museot sekä saaren pohjoisosassa sijaitseva varhaisen kykladisen kulttuurin aikainen asuinpaikka, joka nykyisin tunnetaan nimellä Kastrí.
Liikenne

Saaren pääsatama on Ermoúpoli. Sieltä on yhteydet muun muassa Pireukseen sekä lähisaarille. Sýroksen lentoasema sijaitsee noin kaksi kilometriä Ermoúpolista etelään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sýros Wikimedia Commonsissa
Kykladit
| --- | --- |
Pääsaaret:   Amorgós  Anáfi  Ándros  Antíparos  Delos  Folégandros  Íos  Kéa  Kímolos  Kýthnos  Mílos  Mýkonos  Náxos  Páros  Santoríni Thíra  Sérifos  Sífnos  Síkinos  Sýros  Tínos 
Muut suuremmat saaret:   Antímilos  Despotikó  Donoúsa  Gyáros  Irakleiá  Káto Koufonísi  Kéros  Koufonísi  Makrónisos  Nikoúria  Pacheiá  Polýaigos  Ríneia  Schoinoúsa  Thirasía 
Pienet saaret:   Agía Kalí  Agía Paraskeví  Ágios Andréas, Kímolos  Ágios Andréas, Koufonísia  Ágios Artémios  Ágios Efstáthios  Ágios Geórgios  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos, Makáres  Ágios Nikólaos, Thíra  Ágios Spyrídonas  Akráthi  Almyronísi  Anánes  Áno Antikéri  Ánydros  Árgilos  Askaniá  Áspro  Aspronísi, Santoríni  Aspronísi, Schoinoúsa  Avelonísia Megálos Avelás  Mikrí Akradiá  Avoladonísi  Báos  Christianí  Daskalió  Diakoftó  Didými  Dipló  Drakonísi  Dryonísi  Dýsvato  Escháti  Evriókastro  Filídi  Foínisses  Ftená  Foúis  Gaïdouronísi  Galiátsos  Gavrionísia Akamátis  Alidonísi  Gáidaros  Megálo  Platý  Prásso  Tourlítis  Glarómpouta  Glaronísi, Gyáros  Glaronísi, Koufonísia  Glaronísi, Sérifos  Glaronísia  Gramvoússa  Kalógeroi, Kímolos  Kalógeroi, Tínos  Kalógeros  Kampána  Káravos  Kardiótissa  Kasséles  Káto Antikéri  Kávouras, Antíparos  Kávouras, Mýkonos  Kitrianí  Klidoúra  Klimatónisa  Kounelonísi  Krommýdi  Ktapódia  Lazaronísi  Lázaros  Makáres  Makrá  Makronísi  Manolonísi  Mantó  Marmaronísi  Mavronísi  Megáli Pláka  Megálo Viókastro  Megálos Refmatiáris  Mikrí Pláka  Mikronísi  Mikró Viókastro  Mikrós Avelás  Mikrós Refmatiáris  Moschonás  Náta  Néa Kaméni  Ofeidoússa  Palaiá Kaméni  Panagía  Panteronísi  Paximádi  Petalídi, Íos pohj.  Petalídi, Íos loun.  Pipéri  Pláka  Plakí  Planítis  Porí  Práso  Prasonísi, Íos  Prasonísi, Kímolos  Prasoúra  Psathonísi, Íos  Psathonísi, Sýros  Revmatonísi  Revmatonísia  Sáliagkos  Schinonísi  Serifopoúla  Sfontíli  Skylonísi  Strongylí, Antíparos  Strongylí, Makáres  Strongyló, Sýros Ermoúpoli  Strongyló, Sýros Poseidonía  Tetartonísi  Theotókos  Thermonísia  Tigáni  Toúrlos, Antíparos  Toúrlos, Páros  Tragonísi  Tría Adélfia  Tsimintíri  Tsouloúfi  Varvaronísi  Varvaroúsa  Venétiko  Voúlgari  Vous  Vryokastráki 
Sýroksen Kínin kylä.
Ermoúpolin kaupunkia.
Säätiö ja Imperiumi

| Säätiö ja Imperiumi> Foundation and Empire |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Isaac Asimov
Kieli:  englanti
Genre:  science fiction
Julkaistu:  1952
Suomennos
Suomentaja:  Tuulikki Lahti
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1977
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  951-0-07996-0
Sarja: Säätiö
Edeltävä:  Säätiö
Seuraava:  Toinen Säätiö
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Säätiö ja Imperiumi on vuonna 1952 ilmestynyt Isaac Asimovin tieteisromaani. Se on Säätiö-sarjan toisena ilmestynyt osa.
Juoni > Kenraali

Kirjan ensimmäinen osa, Kenraali, julkaistiin alun perin vuonna 1945 huhtikuussa Astounding Science Fiction -lehdessä nimellä Dead Hand. Tässä osassa Galaktisen Imperiumin kenraali Bel Riose päättää palauttaa Imperiumin mahdin ja aloittaa sodan Säätiötä vastaan. Riose on nuori ja suosittu kenraali, joka onnistuu nopeasti saattamaan Säätiön tappion partaalle. Siwennalainen patriisi Ducem Barr ja Säätiön kauppias Lathan Devers päättävät sodan lopettaakseen matkustaa yhdessä Imperiumin keisarin luokse ja paljastaa Riosen juonittelevan salaa hänen selkänsä takana. Tämän takia he joutuvat matkustamaan Imperiumin hallintoplaneetalle Trantoriin.
Juoni > Muuli

Kirjan  toinen osa, Muuli, julkaistiin vuoden 1945 Astounding Science Fictionin marraskuun ja joulukuun numeroissa. Tarina sijoittuu suunnilleen sata vuotta edellisen osan tapahtumien jälkeiseen aikaan, jolloin Galaktinen Imperiumi on lopullisesti rappeutunut, vaikka sen jäänteitä onkin edelleen jäljellä Linnunradan sisäosissa, Neotrantorin planeetalla. Säätiön pormestarin virka on muuttunut perinnölliseksi ja valtakunta on muutenkin korruptoitunut. Samaan aikaan Muuli-niminen salaperäinen valloittaja alkaa uhkailla Säätiötä armeijallaan, joka on valloittanut useita planeettoja laukaustakaan ampumatta. Säätiön pormestari Indbur III päättää olla ottamatta Muulin uhkaa vakavasti, koska Hari Seldonin Säätiölle ennalta laskema tulevaisuus estää Säätiötä häviämästä sotaa. Kapteeni Han Pritcher alkaa kuitenkin tutkia Muulia ja saa selville, että hän on mutantti. Hän pelkää, ettei Hari Seldonin ennalta laskema historia välttämättä ole ottanut huomioon geneettistä sattumaa ja kertoo tästä Toran ja Bayta Darellille. He ovat juuri vapauttaneet Muulin vallasta narrin, jota kutsutaan nimellä Magnifico Gigantus. Heidän tietämättään Magnifico saattaa tietää Muulista jotakin, joka voi auttaa Säätiötä voittamaan sodan.
Sääminginsalo

Sääminginsalo
| --- | --- |
Sijainti:  Enonkoski, Savonlinna Etelä-Savo Suomi
Vesialue:  Saimaa: Pihlajavesi, Puruvesi, Orivesi, Enonvesi, Haukivesi
Korkein kohta:  190 m mpy. 
Pinta-ala:  1 069 km²  
| --- | --- |
Asukasluku:  noin 17 000
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Sääminginsalo (myös Kerimäensaari) Saimaan vesistössä on Suomen toiseksi suurin saari, jos kaivetun kanavan mantereesta erottama maa-alue hyväksytään saareksi. Samalla ehdolla Sääminginsalo on Suomen suurin saari, jos lisäksi vedenpinnan edellytetään olevan samalla tasolla joka puolella saarta. Saareksi voidaan määritellä myös sitä rajaavien jokien koskiosuuksien vuoksi vedenpinnaltaan eritasoisten vesistöjen erottama maa-alue, jolloin Sääminginsalo on Suomen toiseksi suurin saari Soisalon jälkeen.
Sääminginsalon pinta-ala on 1 069 km², ja sitä ympäröivät joka puolella noin 76 metrin korkeudella merenpinnasta olevat järvet Haukivesi, Pihlajavesi, Puruvesi, Paasivesi ja Enonvesi. Sen alueella ovat Savonlinnan keskustaajaman itäosat sekä Enonkosken ja Kerimäen kirkonkylät.
Järvien lisäksi Sääminginsaloa erottaa mantereesta kaivettu kolmiosainen Raikuun kanava. Luoteessa Sääminginsaloa rajaa Haponlahden kanava. Ennen sen ja Oravin kanavan rakentamista Sääminginsaloon kuului myös laaja niemimaa, jolla sijaitsee Ahvensalmen kylä.
Toisaalta myös Sääminginsalon asema saarena voidaan asettaa kyseenalaiseksi, koska se on saari vain Raikuun kanavan ansiosta, jonka paikalla mahdollisesti aiemmin olleesta luonnonkanavasta on erilaisia tietoja. Maanmittari Lars Röösin Raikuun kylän kartassa vuodelta 1644 ei näy kanavaa vaan kannas. Geologi Aimo Kejosen (2010) mukaan paikalla taas on tiettävästi ollut veneellä kuljettava vesitie. Asiasta on käyty keskustelua Tilastokeskuksen ja Suomen ympäristökeskuksen välillä, ja sen lopputuloksena vuonna 2001 Sääminginsalo tunnustettiin saareksi.
Sääminginsalo lisättiin Suomen suurimpien saarten listalle vuonna 2001.
Sääminginsalon vesistöt

Sääminginsalossa on noin 50 järveä. Näistä suurimpia (yli 1 km²) ovat
Ylä-Enonvesi (11,86 km²)
Suurijärvi (7,99 km²)
Suuri Vehkajärvi (6,73 km²)
Riitasenjärvi (6,13 km²)
Ylä-Luotojärvi (5,86 km²)
Kuonanjärvi (5,74 km²)
Hanhijärvi (4,28 km²)
Ala-Luotojärvi (3,90 km²)
Kuhajärvi (3,58 km²)
Lakianjärvi (3,17 km²)
Seppäjärvi (3,16 km²)
Hiisjärvi (3,03 km²)
Reijusjärvi (2,82 km²)
Kuhajärvi (Moinniemi, 1,65 km²)
Jalasjärvi (1,53 km²)
Pahkajärvi (1,49 km²)
Keplakko (1,43 km²)
Pellosjärvi (1,19 km²)
Ruokojärvi (1,14 km²)
Ylä-Kieluu (1,09 km²)
Sylkky (1,06 km²)
Kolvonen (-)
Saarijärvi (-)
Järviä yhdistäviä jokia, koskia ja virtoja ovat Matkonjoki, Karhunkoski, Enonkoski, Uitonsalmi, Haverilanjoki, Suurijoki ja Kuonanjoki. Pisimmän Sääminginsalon sisäisen vesireitin muodostaa Herajärviltä lähtevä reitti, joka kulkee Seppäjärven ja Seppäjoen kautta Ala-Kieluuseen, Löksään ja Koveronjoen-Suurijoen kautta Riitasenjärveen, Saarijärveen ja Ylä-Enonveteen. Osia tästä reitistä on kehitetty melontareittinä nimellä Ulpukkareitti.
Kuonanjärvessä sijaitseva Kokkosaari on eräiden lähteiden mukaan maailman suurin saari saaressa olevassa järvessä. Kokkosaari on noin 2 km pitkä ja sen leveys vaihtelee 400 ja 900 metrin välillä.
Aiheesta muualla

Anttolanseutu Kerimäensaari (Arkistoitu – Internet Archive)
Facta-tietopalvelu: saari[vanhentunut linkki]
Saimaan järvialue
Taasianjoki

| Taasianjoki Tessjöån |
| --- | --- |
 Taasianjoen alajuoksua Loviisan Tesjoella.
Laskupaikka:  Suomenlahti  60°25′49″N, 26°24′49″E
Maat:  Suomi
Pituus:  noin 80 km
Valuma-alue:  530,3  km²
Taasianjoki eli Tesjoki (ruots. Tessjöån) on Suomenlahteen laskeva joki Suomessa. Taasianjoen vesistöalueen eteläosat sijaitsevat Uudenmaan maakunnan alueella ja pohjoisosat Kymenlaakson maakunnan ja pieneltä osin Päijät-Hämeen maakunnan alueella. Taasianjoen valuma-alueen järvisyys on ainoastaan 0,46 prosenttia.
Taasianjoen vesistö saa alkunsa ensimmäisen Salpausselän eteläpuolelta Iitin Kausalan ja Kouvolan Korian väliseltä alueelta. Alajuoksun varrella Loviisassa on Tesjoen kylä. Joki laskee Loviisassa entisen Ruotsinpyhtään kunnan alueella Ahvenkoskenlahden länsipuolella olevaan Kullanlahteen.
Taasianjoen ja sen sivujokien varrella Iitissä ovat Suomen ainoat paikat, jossa kasvaa luonnonvaraisena rauhoitettua taponlehteä (Asarum europaeum).
Säämiskäkurkkuorneero

| Säämiskäkurkkuorneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Lehtiorneerot Automolus
Laji::  ochrolaemus
Kaksiosainen nimi
 Automolus ochrolaemus  (Tschudi, 1844) 
Alalajit 
 A. o. auricularis  A. o. cervinigularis  A. o. exsertus  A. o. hypophaeus  A. o. ochrolaemus  A. o. pallidigularis  A. o. turdinus 
Katso myös
   Säämiskäkurkkuorneero Wikispeciesissä   Säämiskäkurkkuorneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Säämiskäkurkkuorneero (Automolus ochrolaemus) on laajalla alueella Keski- ja Etelä-Amerikassa tavattava orneeroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Säämiskäkurkkuorneero on kooltaan noin 19 cm pitkä. Laji on selästään ja päästään oliivinruskea ja päässä on silmän ympärillä vaaleankellertävä rengas. Siivet ovat hieman selkää ruskeammat. Perä ja pyrstö ovat väritykseltään kastanjanruskeat. Säämiskäkurkkuorneeron kurkku on vaalean kellertävän ruskea. Vatsa on vaalean ruskehtava. Säämiskäkurkkuorneero muistuttaa isolehtiorneeroa (Automolus melanopezus), mutta jälkimmäisellä on oranssi kurkku ja siltä puuttuu silmää ympäröivä rengas.
Levinneisyys ja elintavat

Säämiskäkurkkuorneeroa tavataan alueelta, joka ulottuu Keski-Amerikassa Meksikosta Panamaan ja Etelä-Amerikassa Kolumbiasta etelään Boliviaan asti ja itään Venezuelan, Guyanan, Ranskan Guayanan ja Surinamen kautta Brasilian pohjoisosiin. Lajin elinympäristöä ovat kosteat alankometsät ja vuorten juurilla sijaitsevat metsät. Lajia tavataan pääasiassa 900–1 200 metrin korkeudella merenpinnasta. Linnut elävät yleensä yksin tai pareittain ja voivat myös liittyä sekaparviin muiden lintujen kanssa. Lintu liikkuu metsän keskikerrosten kasvillisuuden joukossa. Säämiskäkurkkuorneerojen pesimäkausi kestää maaliskuusta huhtikuulle. Pesä kaivetaan törmään ja naaras munii kahdesta kolmeen valkoista munaa.
Sääjärvenojan valuma-alue

Sääjärvenojan valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.84) on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa ja Janakkalassa sijaitseva Hiidenjoen alaosaan laskevan Sääjärvenojan ja siihen laskevien sivujokien valuma-alueiden muodostama Vanajan reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 92,04 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 8,7 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Hiidenjoki, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Hiidenjoen alueelle (35.81).
Valuma-aluetta ei pienen kokonsa vuoksi enää jaetaan osa-alueisiin. Sääjärvenojan valuma-alueeseen kuuluu yhdeksän järveä tai lampea. Niistä merkittävimmät ovat Isojärveen (245 ha), Sääjärvi (181 ha) ja Saloistenjärvi (122 ha). Alueella sijaitsee osa Hämeenlinnan kaupunkia ja osa Janakkalan Turenkia.
Alla esiteltävässä alueen kuvauksessa on käytetty lähteinä Suomen ympäristökeskuksen viranomaistietoja ja Maanmittauslaitoksen karttapalvelua.
Alueen kuvaus > Sääjärvenoja

Sääjärvenoja, joka alkaa Sääjärvestä, mutkittelee alajuoksullaan, mutta sitä on oiottu monissa kohdissa ja Myllykulmalla siihen on tehty kilometrin pituinen mahdollinen oikausuoja. Sääjärvenoja on myös valuma-alueensa pääuoma, joka yhtyy Hämeenlinnan Harvialassa Hiidenjokeen. Voidaan myös esittä, kuinka pääuoma kulkee valuma-alueen yläjuoksulla. Se alkaa Saloistenjärvestä, laskee lyhyttä nimetöntä ojaa myöten Isojärveen, josta uoma jatkaa Kirinmyllynojana ja laskee 1,9 kilometrin päässä Kesijärveen. Tämän jälkeen Sahakoskenoja laskee 2,3 kilometrin päässä sijaitsevaan Sääjärveen.
Alueen kuvaus > Valuma-alueen piirteitä

Edellä selostetun pääuomaan yhtyy osin soistuneen metsämaaston ojia. Jo Isojärveen laskee muun muassa Koiralamminsuon kuivatusojat lounaasta ja Roitonsuon turvetuotantoalueen kuivatusojat pohjoisesta. Koivistonharju, Isomäki ja lounaassa Kesiarju katkaisevat yläjuoksun vesien kulun alaspäin. Kesijärven ympäriltä siihen laskevat erityisesti Leppälammin laskuoja ja Kirrinmyllynojaan Kesijärvensuon ojat. Leppälammin kautta laskevat Leppälamminsuon ja Pahakorven  sekä Isosuon kuivatusvedet.
Sahakoskenojaan tulee täydennystä alueen monista lähteistä. Se laskee Sääjärveen kuten etekee myös pohjoisesta Hanhilionoja, mihin on johdettu kymmenien suojien päät ojan varrelta ja Hanhilikon ympäriltä. Järven laskee myös pieni Käkilammin laskuoja Pilliniitynkorven läpi. Sääjärvenojaan laskevat sen matkalla joenvarren ojat sekä Lastujärven laskuoja, Lussilammin alskuoja ja Nautalammin laskuoja.
Auvo Säntti

| Auvo Armo Säntti |
| --- | --- |
 Säntti vuonna 1965.
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. joulukuuta 1906 Kisko
Kuollut: 21. syyskuuta 1992 (85 vuotta) Turku
Kansalaisuus:  Suomi
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Turun yliopisto
Instituutti:  Turun kauppakorkeakoulu
Tutkimusalue:  talousmaantiede
Tunnetut työt:  Die Häfen an der Kokemäenjoki-Mündung (1951)
Auvo Armo Säntti (25. joulukuuta 1906 Kisko – 21. syyskuuta 1992 Turku) oli suomalainen maantieteilijä, joka toimi Turun kauppakorkeakoulun talousmaantieteen professorina vuosina 1954–1972 ja rehtorina vuosina 1956–1959 ja 1962–1968.
Elämä ja ura

Säntin vanhemmat olivat lääninrovasti Juuso Säntti ja tämän puoliso Miili (o.s. Fredriksson). Kauppaneuvos Ilmari Säntti oli Auvo Säntin veli. Säntti syntyi Kiskossa, missä hänen isänsä oli kirkkoherrana, aloitti oppikoulun Turussa ja suoritti ylioppilastutkinnon Porissa, josta tuli pitkäksi ajaksi hänen asuinpaikkansa. Hänen vanhempansa kuolivat hänen ollessaan vielä koulussa. Säntin puoliso vuodesta 1935 oli sairaanhoitaja Maire Tellervo Vohlonen, jonka vanhemmat olivat maanmittausinsinööri Kelpo Vohlonen ja Olga Sofia Grönroos.
Kasvatusvanhempiensa kehotuksesta Säntti opiskeli luonnontieteitä, vaikka oli kiinnostunut myös sotilasalasta, ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon vuonna 1934. Vuodesta 1935 hän toimi kymmenen vuoden ajan suojeluskuntajärjestön palveluksessa vuoteen 1945. Vuosina 1939–1945 hän osallistui sekä talvi- että jatkosotaan ja sai kapteenin arvon vuonna 1942.
Toimiessaan suojeluskunnan valistusohjaajana Säntti tutustui hyvin Porin ympäristön olosuhteisiin. Sotien jälkeen hän toimi tuntiopettajana Porin lyseossa ja Porin tyttölyseossa ja alkoi samalla tutkia Kokemäenjokisuun satamia ja niiden kehitystä. Säntin siirryttyä Turun yliopiston maantieteen laitoksen assistentiksi vuonna 1950 hänen aihetta käsittelevä väitöskirjansa valmistui nopeasti. Tämän jälkeen hän toimi sekä Turun yliopistossa että Turun kauppakorkeakoulussa, jonne hän tuli professoriksi vuonna 1954 ja rehtoriksi 1956, missä tehtävässä hän toimi vuoteen 1968 lukuun ottamatta tutkimustyölle omistettua kolmivuotiskautta 1959–1962. Säntin rehtorikauden aikana Turun kauppakorkeakoulun toimintaa kehitettiin merkittävästi, koulu sai uudet toimitilat ja opettajakunta kasvoi. Koulun nykyinen päärakennus valmistui Säntin rehtorikaudella vuonna 1958 ja sitä on laajennettu 1980–2000-luvuilla.
Tieteellinen tutkimus

Tieteellisessä työssään Säntti paneutui erityisesti liikennemaantieteeseen. Väitöskirjassaan hän tutki Kokemäenjoen satamien kehitystä koko historiallisella ajalla osoittaen muun muassa, että Teljä ei ollut milloinkaan voinut olla merilaivojen satama. Samoin hän totesi satamien taantuneen ja takamaiden supistuneen, kun maankohoaminen ja liettyminen madalsivat vanhoja satamapaikkoja, mikä johti uusien satamien perustamiseen lähemmäs avomerta. Näin esimerkiksi Ulvilan kaupunki lopetettiin ja sen porvarit siirrettiin Vantaanjoen suuhun perustamaan uutta Helsingin kaupunkia, ja samoin on käynyt Porin eri aikaisille satamille, jotka ovat kaupungin nykyisestä keskustasta siirtyneet ensin Mäntyluotoon ja sitten Tahkoluotoon, jonka kehittämistarpeen Säntti väitöskirjassaan ennakoi.
Osittain samaa lähestymistapaa Säntti sovelsi myös tutkiessaan Suomen vientisatamiin suuntautuvan rautatieliikenteen vuodenaikaista vaihtelua satamien aukiolon vaihtelusta riippuen. Myös vaikutusaluetutkimuksiin Säntti toi liikennemaantieteellistä näkökulmaa rajaamalla keskusten vaikutusalueita linja-autovuorojen lukumäärän perusteella. Turun saaristossa Säntti tutki rautatie- ja linja-autoliikenteen vaikutusta saariston laivaliikenteen vähenemiseen. Havaintona oli, että tieyhteyksien parantuessa sisäsaaristossa laivayhteydet ulkosaaristossa huononivat, mikä osaltaan kiihdytti autioitumiskehitystä. Myös asutustihentymät siirtyivät meren rannoilta sisämaahan teiden varsiin.
Luonnonmaantieteellisiä tutkimuksia Säntti suoritti Kokemäenjoen deltan sedimentaatiosta ja kasvillisuuden sukkessiosta, ja hän teki myös aluemaantieteellisen tutkimuksen eteläisen Satakunnan hiekkakivialueen luonnonmaantieteellisestä aluejaosta.
Auvo Säntin tieteellistä työtä vuonna 1966 arvioineen Leo Aarion mukaan Säntin muiden tehtävien vuoksi suhteellisen lyhyeksi jäänyt tutkijanura oli harvinaisen intensiivinen. Hänen monipuolinen tutkimusaihepiirinsä käsitti suurelta osin Suomessa vain vähän tai ei lainkaan tutkittuja aloja, ja hänen tutkimustensa taso oli korkea.
Julkaisuja

Die Häfen an der Kokemäenjoki-Mündung, Fennia 74:3, 1951. (saksaksi)
Kokemäenjoen lohenkalastuksen vaiheista ja sen päättymisen syistä. Terra N:o 3, 1952.
Railway traffic in Finland from center of population to export ports in 1948. Ann. Univ. Turkuensis, Ser. A, Tom XIII, 1. 1952. (englanniksi)
Autobusverkehr als Indikator der zentralen Orte, Einflussgebiete und Verkehrsdichte in Finnland. Ann. Univ. Turkuensis, Ser. A, Tom XV, 3. 1954. (saksaksi)
Über die Wandlungen verkehrsgeographischer Verhältnisse in Schärenhof vor Turku seit der letzten Jahrhundertwende. (Yhdessä O. Inkisen kanssa.) Ann. Univ. Turkuensis, Ser. A, Tom XV, 2. 1954. (saksaksi)
Die rezente Entwicklung des Kokemäenjoki-Deltas im Lichte von Bodentopographie und Deltaentwicklung. Acta Geographica 14. 1955. (saksaksi)
Linja-autioliikenne toimintakeskusten ja vaikutusalueiden ilmaisijana. Terra N:o 3, 1955.
Turun talousalueesta. Ekonomi N:o 6, 1959.
Die naturgeographischen Gebiete im südlichen Satakunta. Fennia 83:4, 1960. (saksaksi)
Merestä kohoavan maan käyttö Etelä-Satakunnan rannikolla. Terra N:o 2, 1960.
Aarne Ehojoen suunnittelema Turun kauppakorkeakoulun uudisrakennus valmistui Säntin rehtorikaudella vuonna 1958.
Kokemäenjoki Porissa oli Auvo Säntin merkittävät tutkimuskohde.