stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hallusinaatio
Kuuloharhat eli äänten kuuleminen > Luokittelu ja sisältö

Äänet voidaan jakaa yksinkertaisiin ja monimutkaisiin. Yksinkertaiset kuuloharhat ovat esimerkiksi kellonsoittoa, hälyääntä tai sellaista puhetta, josta ei saa selvää: puheensorinaa, kuiskauksia tai suhauksia. Ne ovat erittäin tavallisia ja kuuluvat yleensä unenpöpperössä. Esimerkiksi väsynyt vanhempi saattaa kuulla lapsensa itkevän.
Monimutkaiset kuuloharhat ovat sanoja tai puhetta, josta saa selvää, tai musiikkia. Esimerkiksi oman nimensä kuuleminen on yleistä. Äänet kuulostavat erilaisilta, kuin oikeat äänet, sanalliset ajatukset tai yritykset kuvitella jonkun toisen ääntä hänen puhuessaan. Ne voivat esittää kommentteja tai niiden kanssa voi keskustella. Jotkut kuulevat ääniä jatkuvasti. Äänet voivat olla sävyltään mitä vain; syyttäviä, loukkaavia, kielteisiä, vihamielisiä, väkivaltaisia, kiduttavia, neuvovia, komentelevia, leikkisiä, kannustavia, sarkastisia, viihdyttäviä, seksuaalisia, hyväntahtoisia, lohduttavia tai humoristisia.
Ainakin skitsofrenian kohdalla kulttuurilla on vaikutusta äänten sisältöön. Yhdysvaltain Kaliforniassa kuuloharhat olivat yksinomaan piinaavia, Intiassa ja Ghanassa taas usein positiivisia. Ghanassa yli puolet uskoi äänten kuuluvan jumalalle ja ne käsittelivät uskonnollisia asioita. Intiassa äänet miellettiin todennäköisemmin vanhemmiksi sukulaisiksi tai esivanhemmiksi. Intiassa äänet komensivat tekemään kotitöitä tai käsittelivät seksuaalisia asioita.
Kuuloharhat eli äänten kuuleminen > Altistavia tekijöitä

Äänten kuulemiselle erityisesti altistavia tekijöitä ovat esimerkiksi hapenpuute, äärimmäinen stressi tai traumakokemukset. Jos äänet johtuvat traumasta, kuulo- ja muut aistiharhat ovat usein traumakokemusten ja trauman aikaisten aistimusten takaumia tai muutoin käsittelevät sitä. Puolison kuoleman jälkeen ihminen saattaa esimerkiksi kuulla hänen äänensä.
Joihinkin sairauksiin saattaa liittyä kuuloharhoja, esimerkiksi skitsofreniaan, psykoosiin, psykoottiseen masennukseen, maniaan, dissosiatiivisiin tiloihin kuten dissosiatiiviseen identiteettihäiriöön; sekä Huntingtonin tautiin. Esimerkiksi 60–80 % skitsofreenikoista on kuullut ääniä. Psykoottisessa masennuksessa äänet ovat usein sävyltään ahdistavia.
Psykoosi tarkoittaa, että ihmisen todellisuudentaju on heikentynyt, eli hän ei tajua psykoosin laukaisemia kuulo- tai muita harhoja harhoiksi. Psykoosisairauttakin sairastava henkilö voi hyvin tajuta äänet harhoiksi kun ei ole psykoosissa. Joskus kuuloharhat jäävät psykoosin loputtua päälle.
Kuuloharhat eli äänten kuuleminen > Hoito

Ei-toivottuja ääniä hoidetaan psykoosilääkkeillä riippumatta siitä onko henkilö psykoosissa. Kaikilla ihmisillä lääkkeet eivät poista ääniä. Äänten negatiivisuutta voi kuitenkin usein vähentää nimeämällä äänet ja keskustelemalla niiden kanssa välttelyn sijaan.
Kuuloharhat eli äänten kuuleminen > Määrittely

Kuuloharhat, etenkin monimutkaiset ja toistuvat on länsimaissa perinteisesti leimattu epänormaaleiksi ja mielisairauksien oireiksi, mutta normaaliuden käsitettä käytetään valikoivasti. Pitkäaikaiset kuuloharhat käsitetään usein automaattisesti psykoosioireiksi, ja ne riittävät itsessään skitsofreniadiagnoosiin, vaikka henkilö ymmärtäisi ne harhoiksi. Esimerkiksi skitsofrenian diagnostisissa kriteereissä ei nykyisinkään edellytetä, että ollakseen sairas henkilön täytyisi uskoa kokemiensa kuuloharhojen olevan tosia.
Kuitenkaan vahvaakaan hallusinaatioihin liittyvää uskomusta ei pidetä harhaluulona, jos uskomus on luonteeltaan henkilön kulttuurissa tai alakulttuurissa yleisesti ilmenevä uskonnollinen vakaumus tai maailman selitys. Siksi esimerkiksi kuuloharhojaan enkeleiksi tai kuolleiksi omaisiksi uskovia ihmisiä ei määritellä psykoottisiksi eli todellisuudentajultaan heikentyneiksi. Ihmisen rajaaminen sairaaksi tai terveeksi sillä perusteella sattuvatko hänen harhansa noudattamaan ympärillä olevien harhoja johtuu uskonnon vahvasta yhteiskunnallisesta valta-asemasta maailmassa.kenen mukaan?
Psykologi ja kipututkija Tage Orenius on esittänyt, että voimakkaan kipustressin synnyttämä hallusinaatio kipua tuottavasta olennosta, jonka kanssa voi käydä vuoropuhelua, saattaa toimia hyvänä keinona käsitellä voimakasta kipua.
Näköharhat > Alttius

Hypnoosille alttiiden ihmisten on havaittu kykenevän luomaan ainakin yksinkertaisia näköharhoja pelkällä eläytymisellä. Tutkimuksessa hypnoosialttiit ihmiset näkivät harmaita kuvia värillisinä silloinkin kun eivät olleet hypnoosissa. Samalla heidän aivojensa väriaistimuksiin liittyvät osat aktivoituivat. Hypnoosissa oleminen taas lisäsi hallusinaatiota. Noin 10 % ihmisistä on erittäin hypnoosiherkkiä ja 80 % kohtalaisen alttiita, kun taas 10 prosenttiin hypnoosilla ei ole mitään vaikutusta.
Näköharhat > Sokeilla

Muut kuin syntymästä asti sokeat henkilöt kykenevät näkemään näköharhoja. Vaikka henkilö olisi ollut kauankin sokeana, harhojen voimakkuus ei haalistu. Charles Bonnetin oireyhtymässä ihminen menettää näkökykynsä silmän tai verkkokalvon ongelmien takia, mutta visuaalinen aivokuori säilyy ennallaan, joten se voi yhä aktivoitua itsestään tai rappeutuvan verkkokalvon lähettämästä vähäisistä havainnoista. Aktivoitumisesta seuraa näköharhoja, jotka kokija yleensä tunnistaa harhoiksi. Harhat voivat olla monimutkaisia, esimerkiksi sateenkaaren väreissä hohtavia kirjolohia; ja niitä voi tarkkailla kuin kuvia tai elokuvaa.
Sokeiden näköharhat saatetaan joskus sekoittaa Riddochin ilmiöön, jossa muutoin sokeat ihmiset kykenevät havaitsemaan sivusilmällä liikettä, esimerkiksi kahvikupista nousevan höyryn, vaikka eivät näkisi itse kuppia.
Näköharhat > Pallosalamat

Pallosalamoita on toisinaan epäilty näköharhoiksi, jotka johtuisivat salamaniskujen synnyttämistä magneettikentistä. TMS-magneettisimulaattorilla koehenkilöt on saatu näkemään pallosalamaa muistuttavia hallusinaatioita, mutta näköharhat olivat valkeita. Salamahavainnot taas ovat olleet esimerkiksi oransseja, vihreitä ja sinisiä. Ilmiön todellisuuteen viittaa sekin, että laboratoriossa on kyetty luomaan pallosalaman tapainen ilmiö ja että havaintoja samasta pallosta ovat tehneet useat ihmiset eri puolelta sitä.
Tuntoharhat

Tuntoharhoja eli haptisia hallusinaatioita voi ilmetä sekä pinta- että syvätunnon alueella. Ne ovat melko yleisiä sekavuustiloissa, kuten juoppohulluudessa. Oireisiin saattaa liittyä ihotuntemuksia, jotka muistuttavat ötököiden ryömintää pitkin ihoa.
Vainajahallusinaatiot

Edesmenneen läheisen ilmestyminen on yleinen hallusinaatiokokemus, jonka takana on läheisen menetyksen tuottama suuri suru ja kaipaus. Ilmiön on kokenut arviolta 46–82 prosenttia läheisensä menettäneistä ihmisistä. Kokemukseen voi kuulua näkö-, kuulo-, tunto- ja läsnäolokokemuksia. Selvästi suurin osa kokijoista on pitänyt kokemustaan myönteisenä asiana.
Aiheuttajia

Hallusinaation synnyn syytä ei tarkoin tiedetä. Aistiharhat saattavat liittyä mielisairauksiin, mutta niitä esiintyy myös terveillä ihmisillä. Aistiärsykkeen vapautumiseen perustuvan teorian mukaan aistiharha syntyy, kun ihmisen sisäinen vireys on vahva ja ulkoinen ärsykevirta vähäinen. Tilaa ilmenee esimerkiksi ärsykevajauksessa eli sensorisessa deprivaatiossa. Jonkin aistin ärsykevajaus voi johtua esimerkiksi kuuroudesta tai se voidaan saada aikaan kokeellisesti.
Esimerkiksi sekavuustiloissa keskushermoston heikentynyt tarkkaavaisuuden ylläpito ja kyky ottaa vastaan ulkoa tulevia ärsykkeitä voi johtaa sisäisten tuntemusten, muistikuvien ja ajatusten tunkeutumiseen mieleen siten kuin ne tulisivat ympäristöstä.
Aiheuttajia > Uneliaisuus

Yleisimmin hallusinaatioita esiintyy puoliunessa, erittäin väsyneenä ja unihalvauksessa. Tällöin hypnagogisia hallusinaatioita, tavallisesti näköharhoja, esiintyy yleensä henkilön ollessa nukahtamaisillaan tai juuri äkillisesti herännyt. Ilmiön on kertonut kokeneensa jopa kolmannes ihmisistä. Joka kolmannella narkoleptikolla esiintyy joko unihalvausta tai hypnagogisia harhoja. Harhat voivat olla ahdistavia.
Hallusinaatioita koettaessa on mielen havainnointikyvyn virkeys yleensä jotenkin laskenut, ja mikäli se nousee, hallusinaatio katoaa. lähde?Hallusinaatiot ovat lähes aina suhteellisen lyhytaikaisia ja yksipuolisia. Niitä ei voida esimerkiksi yhtä aikaa tunnustella, kuunnella ja katsella eri puolilta.lähde? Yleensä hallusinaatioita kokevat eivät edes tunne uteliaisuutta tehdä näin.lähde? Tämän takia on joskus ajateltu, että yliluonnolliseksi koettu ilmiö jotenkin lamauttaisi kokijansa. Todellisuudessa tämä uteliaisuuden puute lienee paremminkin hallusinaatioiden edellytys kuin seuraus.kenen mukaan?
Aiheuttajia > Sairaudet

Jotkut neurologiset ja aineenvaihdunnan häiriöt sekä korkea kuume, myrkytykset, dementia ja hoitamaton kuppa voivat aiheuttaa aistiharhoja. Aistiharhat ovat myös Huntingtonin taudin eräs harvinaisempi oire. Tauti johtuu glutamiinia koodaavan emäsjakson liiallisesta toistumisesta eräässä geenissä. Skitsofrenian ja muiden todellisuudentajua heikentävien sairauksien kohdalla aistiharhojen uskotaan johtuvan useiden keskushermoston välittäjäaineiden, kuten glutamaatin tai dopamiinin toiminnan liiallisesta vilkkaudesta.
Aiheuttajia > Päihteet

Hallusinaatioita esiintyy hallusinogeenisten huumeiden, kuten LSD:n tai DMT:n vaikutuksen alaisena. Hallusinogeenisten harhojen katsotaan johtuvan aineen vaikutuksesta keskushermoston välittäjäaineiden serotoniini- ja dopamiinijärjestelmiin. Useimmat hallusinogeeniseksi luokitellut huumeet eivät aiheuta voimakkaita hallusinaatioita kuten olemattomien ihmisten, eläinten tai esineiden näkemistä, vaan lähinnä lieviä hallusinaatioita kuten näkökentän huojuntaa, vääristymiä tai välkkymistä. Henkilö ymmärtää ne melkein aina päihteen vaikutuksista johtuviksi.
Alkoholi ei suoranaisesti aiheuta hallusinaatioita suurinakaan annoksina. Liikakäyttäjillä runsaan käytön jälkeinen juoppohulluus saattaa kuitenkin vieroitusoireena aiheuttaa voimakkaitakin hallusinaatioita kuten mielikuvituksellisien olentojen näkemistä. Myös muiden kovien päihteiden, kuten heroiinin vieroitusoireisiin saattaa liittyä aistiharhoja.
Yhdistys

Suomen moniääniset ry on vuonna 1996 perustettu kuuloharhoja kuulevien ihmisten yhdistys, joka jakaa tietoa ilmiöstä, ylläpitää viikoittain päivystävää neuvonta- ja tukipuhelinta ja järjestää keskustelu- ja vertaistukitapaamisia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ääniä kuulevien ihmisten yhdistys Suomen moniääniset ry
Unilääkkeitä, joiden vaikuttavana aineena tsolpideemi. Tsolpideemi voi aiheuttaa voimakkaita hallusinaatioita.
Norjan jalkapallo

| Norjan jalkapallo |
| --- | --- |
 Ullevaal Stadion on Norjan jalkapallomaajoukkueen kotistadion.
Valtio:  Norja
Lajiliitto:  Norjan jalkapalloliitto
Maajoukkue(et):   Miehet  Naiset 
Rekisteröidyt pelaajat:  378 539 (2024)
Seurat:  26 471 (2024)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jalkapallo on Norjan suosituin urheilulaji harrastajamäärällä mitattuna. Vuonna 2024 norjalaisiin jalkapalloseuroihin kuului yli 378 000 jäsentä ja jalkapalloseuroja oli yli 26 000.
Historia

Jalkapallo saapui Norjaan jo 1880-luvulla, mutta pitkät etäisyydet vaikeuttivat lajin kehitystä. Valtakunnallinen mestaruussarja perustettiin vasta vuonna 1963.
Norja piti pitkään kiinni amatöörijalkapallosta ja on yksi viimeisimmistä maista joka siirtyi ammattilaisuuteen. 1950-luvulta lähtien parhaat pelaajat siirtyivät Euroopan ammattillaissarjoihin. Vuonna 1984 päätettiin, että seurat voivat maksaa omille pelaajilleen.
Norjalaisista seurajoukkueista Rosenborg BK nousi Pohjoismaiden vahvimmaksi seurajoukkueeksi ja vakiinnutti paikkansa mestarien liigassa. Norjalaispelaajista Englannin Valioliigassa tuli tunnetuksi muun muassa Ole Gunnar Solskjær. 1990-luvulta lähtien Norjan oma mestaruusliiga alkoi houkutella parhaita pelaajia naapurimaista.
Kansainvälinen kilpailutoiminta

Norjan jalkapallomaajoukkue saavutti ensimmäisen kerran mainetta 1930-luvulla kun se saavutti Berliinin olympiakisoissa pronssia. Vuoden 1938 MM-kisoissa avauskierroksen ottelu Italiaa vastaan eteni jatkoajalle. 1990-luvun alussa Norja eteni kaksi kertaaa MM-kisoihin Egil Olsenin johdolla ja voitti vuoden 1998 turnauksessa Brasilian.
Tuulikki Kärkkäinen

| Tuulikki Kärkkäinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 20. toukokuuta 1946 (ikä 78) Kiuruvesi
Ammatti:  kotitalousopettaja, lehtori, rehtori
Puoliso:  vuodesta 1968 maatalous- ja metsätieteiden tohtori, professori, metsätalousyrittäjä Matti Kärkkäinen, s. 1945 Pielisensuu
Muut tiedot
Aktiivisena:  kirjailija, sukututkija, 1982-
Koulutus: kasvatustieteen maisteri, valtiotieteen lisensiaatti, kasvatustieteen tohtori
Merkittävät teokset: Koulutuksen ja lapsi-vanhempisuhteen yhteys elämässä selviytymiseen. Helsingin yliopisto, 2004. Väitöskirja.
Tunnustukset:  Valkoisen ruusun ansioristi 1994, Juuret-mitali 2013
Järjestö:  Kärkkäisten, Tikkasten sekä Remesten sukuseurat
Lea Tuulikki Kärkkäinen (s. 20. toukokuuta 1946 Kiuruvesi) on suomalainen kasvatustieteen tohtori, valtiotieteen lisensiaatti, kotitalousopettaja, rehtori, lehtori, sukututkija ja kirjailija.
Opinnot

Kärkkäinen kirjoitti ylioppilaaksi Kiuruveden yhteislyseossa 1965. Helsingin kotitalousopettajaopistosta hän valmistui kotitalousopettajaksi 1969. Helsingin yliopistossa hän suoritti kolme tutkintoa tullen kasvatustieteiden maisteriksi 1988, valtiotieteen lisensiaatiksi 1994 sekä kasvatustieteiden tohtoriksi 2004.
Työ

Kärkkäinen toimi kotitalousopettajana Helsingissä, Karjaalla ja Espoossa vuosina 1969–1990, Espoossa 1995–2006 sekä Lepaan kotitalous- ja sosiaalialan oppilaitoksen rehtorina Hattulassa vuodesta 1990 vuoteen 1994, jolloin se liitettiin Hämeenlinnan terveydenhoito- ja sosiaalialan oppilaitoksiin. Vuosina 1996–1997 hän toimi vt. lehtorina Helsingin yliopiston kasvatustieteellisessä tiedekunnassa kotitalousopettajan koulutuslinjalla.
Luottamustehtäviä ja sukututkimusta

Tuulikki Kärkkäinen on ollut Yhdistyneiden kansakuntien naisten kehitysrahaston (YKNK, nyk. UNIFEM) Espoon ja Kauniaisten paikallistoimikunnan puheenjohtajana, Espoon seudun kotitalousopettajat ry:n puheenjohtajana, Espoon Opettajien Ammattiyhdistyksen luottamusmiehenä sekä Opettajien Ammattijärjestön edustajiston ja valtuuston jäsenenä 1980-luvulla.
Kärkkäinen hoiti myös yhden kerrostalon isännöitsijänä mittavien peruskorjausten suunnittelua ja läpiviemistä 1970- ja 1980-lukujen vaihteessa Espoossa.
Pitkäaikaisin luottamustehtävä Kärkkäisellä on ollut Kärkkäisten sukuneuvoston puheenjohtajuus vuodesta 1999 alkaen ja jatkuen kaudella 2022–2025. Hän on myös toiminut Tikkasten sukuseuran sukuhallituksen aktiivijäsenenä vuodesta 2008, hallituksen jäsenenä vuosina 2008–2016 sekä Remesten sukuseuran hallituksen jäsenenä 2021–2023.
Kärkkäinen on tehnyt ja koordinoinut sukututkimusta Kärkkäisistä sekä Tikkasista Tikkasten sukuseuran sukututkimusvastaavana vuosina 2007–2016. Hän on koordinoinut sekä Kärkkäisten että Remesten sukuseurojen Y-DNA-tutkimuksia. Hän on laatinut ja ylläpitänyt Kärkkäisten sukuseuran kotisivuja 2000-luvulta alkaen.
Huomionosoitukset

Tuulikki Kärkkäiselle on myönnetty Suomen Valkoisen Ruusun ansioristi vuonna 1994.
Kiuruveden kaupunki, Kiuruvesi-seura ja Kiuruvesi-lehti myönsivät hänelle kuvanveistäjä Antero Ruotsalaisen suunnitteleman Juuret-mitalin vuonna 2013: ”Juuret Kiuruvedellä – tehtävä muualla”.
Kärkkäinen on saanut Sukuseurojen Keskusliiton kultaisen ansiomitalin sekä Tikkasten sukuseuran ja Kotitalousopettajien Liiton kunniajäsenyydet.
Julkaisuja

Kärkkäinen on kirjoittanut lukuisia lehtiartikkeleita Kotitalous-lehteen, Kiuruvesi-lehteen ja Savon Sanomiin.
Kärkkäinen on kirjoittanut tutkintoihinsa liittyvät teokset sekä osallistunut myös kirjoittajana sekä valokuva- ja tarina-aineistojen kerääjänä suku- ja historiakirjoihin.
Miehensä Matti Kärkkäisen kanssa hän tutki ja kirjoitti kiuruvetisen historioitsijan Juho Pöksyläisen elämäkerran, samoin kuopiolaisten Adèle Sallinin ja Viktor Barsokevitschin sukujen tarinan. Mittava oli pariskunnan työ Pentti Raidan Kiuruveden Kärkkäisten sukukirjassa. 2500-sivuiseen he keräsivät valokuvat ja työstivät materiaalit kaksiniteiseen kirjaan. Matti Mentulan kanssa Tuulikki toimitti Kärkkäis-tarinoita Kiuruveden Kärkkäisistä ja Kärkkäisiltä.
Koululaisten ongelmakäyttäytymisen taustatekijät. Helsingin yliopisto 1982.
Peruskoulun yhdeksännen luokan yhteisen kotitalouden tavoitteiden yhteys peruskoulun yleistavoitteisiin. Helsingin yliopisto 1988.
Sosiaalinen periytyminen ja elämässä selviytyminen: koulutuksen ja kasvatuksen vaikutus sukupolvesta toiseen: pitkittäistutkimus kahdesta koululuokasta murrosiästä aikuisuuteen 1994. Helsingin yliopisto 1995. Lisensiaatintyö.
Koulutuksen ja lapsi-vanhempisuhteen yhteys elämässä selviytymiseen: sosiaalinen perimä ja koulutuskulttuurisen pääoman periytyminen sukupolvesta toiseen. Helsingin yliopisto, 2004. Väitöskirja.
Tikkanen, Seppo J. A.: Pielaveden Niemisjärven (Laukkalan) Tikkaset.. Seppo J. A. Tikkanen, 2012. (Kärkkäinen tehnyt tutkimuksen Tahvo Tikkasen sukujuurista Kiuruvedellä sekä Kiuruveden Tikkasten esipolvitaulut 1–4)
Pielaveden Pajumäen Vanhapihan Tikkaset. Mauno Törölä ja Tuulikki Kärkkäinen. Texthouse, 2013. (Mauno Törölän kanssa)
Kiuruveden historia ja sen kirjoittaja Juho Pöksyläinen 1858-1939. Texthouse, 2013. (Matti Kärkkäisen kanssa)
Raita, Pentti: Kiuruveden Kärkkäiset: Kiuruveden Hautajärvellä asuneen Pekka Pekanpoika Kärkkäisen jälkipolvet 1546-2013. Texthouse, 2013. (Kärkkäinen eräänä tekijänä)
Kuopion salaperäinen Barsokevitschin valokuvaamo: Adèle Sallinin ja Viktor Barsokevitschin sukujen tarina. Sallisen ABC, 2015. (Matti Kärkkäisen kanssa)
Kärkkäis-tarinoita. Kärkkäisten Sukuseura ry, 2019. (Matti Mentulan kanssa)
Kiuruveden Hingunniemen Tikkaset. Sallisen ABC Oy, 2022.
500 vuotta Kärkkäisiä: 70 vuotta Kärkkäisten sukuseuraa. Kärkkäisten sukuseura; Books on Demand, 2022. (Kärkkäinen toimittanut Risto ja Seppo Kärkkäisen kanssa)
Toimi Jaatinen

Toimi Jaatinen vuonna 2010.
Toimi Kaarlo Jaatinen (s. 20. elokuuta 1956 Juva) on suomalainen museoneuvos, joka tunnetaan Tampereella sijaitsevan Museokeskus Vapriikin perustajana ja pitkäaikaisena kehittäjänä.
Jaatinen opiskeli historiaa Helsingin yliopistossa ja valmistui sieltä filosofian kandidaatiksi vuonna 1982. Hän työskenteli Suomen museoliiton tiedotussihteerinä 1981–1983 ja Savonlinnan kaupungin museojohtajana 1983–1990, minkä jälkeen hän siirtyi Tampereelle. Jaatinen oli kaupungin museotoimenjohtaja vuosina 1990–2011, kulttuuri- ja vapaa-aikapalvelujen tuotantojohtaja vuosina 2011–2016 sekä kulttuuri- ja taideyksikön johtaja vuosina 2017–2020. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2021.
Toppserien

| Toppserien |
| --- | --- |
Laji:  Jalkapallo
Maa(t):   Norja
Perustettu:  1984
Joukkueita:  12
Hallitseva mestari:  Stabæk
Eniten mestaruuksia:  Trondheims-Ørn (7)
Sarjataso:  1
Sivusto:  fotboll.no
Toppserien on Norjan korkein naisten sarjataso jalkapallossa.
Kansallinen pääsarja naisten jalkapallossa perustettiin Norjaan 1984. Aluksi sarjaa pelattiin alueellisissa lohkoissa, joiden parhaat ratkaisivat mestaruuden pudotuspeleissä. Kaudesta 1987 lähtien sarjaa on pelattu yhdessä koko maan kattavassa lohkossa. Sarjan nimi oli 1. divisioona vuosina 1984–1995, Eliteserien vuosina 1996–1999 ja vuodesta 2000 lähtien Toppserien.
Norjan pääsarjan menestynein seura on SK Trondheims-Ørn seitsemällä mestaruudella.
Joukkueet kaudella 2011

Amazon Grimstad
Arna-Bjørnar
Kattem
Klepp
Kolbotn
Linderud-Grei
LSK Kvinner
Medkila
Røa
Sandviken
Stabæk
Trondheims-Ørn
Aiheesta muualla

Liigan viralliset sivut
| n k Naisten pääsarjatason jalkapallosarjat Euroopassa (UEFA) |
| --- | --- |
 Alankomaat  Albania  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Englanti  Espanja  Färsaaret  Georgia  Islanti  Israel  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liettua  Luxemburg  Makedonia  Malta  Moldova  Norja  Pohjois-Irlanti  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Serbia  Skotlanti  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Venäjä  Viro  Wales
Strategy

Strategy voi tarkoittaa seuraavia:
Strategy, Twicen albumi vuodelta 2024
Strategy, Pier Gonellan albumi vuodelta 2020
Strategy First, videopelien julkaisija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Strategy”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vanha klinikka

| Vanha klinikka> Yliopiston opetussairaala |
| --- | --- |
 Vanha klinikka Kaisaniemenkadulta nähtynä
Osoite:  Unioninkatu 37, 00170 Helsinki
Sijainti:  Kruununhaka
Koordinaatit:  60.173737°N, 24.950753°E
Rakennustyyppi:  entinen sairaala, nykyisin yliopiston opetustiloja
Valmistumisvuosi:  1833
Suunnittelija:  Aleksandr Staubert Carl Ludvig Engel Ernst Lohrmann
Haltija:  Helsingin yliopisto
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vanha klinikka, joskus myös Snellmania, on Helsingin yliopiston käytössä oleva rakennuskompleksi Helsingin Kruununhaassa Unioninkadun, Liisankadun, Snellmaninkadun ja Rauhankadun keskellä osana keskustakampusta. Se valmistui alun perin yliopistolliseksi opetussairaalaksi vuosina 1833–1848. Nykyisin rakennukset ovat yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan käytössä.
Vanhan klinikan päärakennus ja synnytyssairaala-pesularakennus on suojeltu rakennussuojelulailla sekä sisäpiha asemakaavalla.
Historia

Rakennuksen suunnittelijaksi valittiin alun perin Carl Ludvig Engel vuonna 1829, sillä hän oli suunnitellut kliinisen opetussairaalan myös Turkuun vuonna 1824. Rakennusta ei kuitenkaan koskaan otettu käyttöön ennen Turun paloa vuonna 1827. Engelin suunnitelmat Helsingin opetussairaalasta valmistuivat tammikuussa 1829, mutta keisari Nikolai I ei hyväksynyt niitä. Suunnittelijaksi määrättiin venäläinen, sairaaloihin erikoistunut Aleksandr Staubert ja rakennustyöt aloitettiin vuonna 1830. Rakennukset sijoitettiin Engelin suunnitelmien mukaisesti ja ne valmistuivat osissa vuoden 1833 aikana. Sisätautiosasto ja kirurginen osasto sijoitettiin päärakennukseen Unioninkadun viereen, synnytysosastolle varattiin oma erillinen kaksikerroksinen rakennus, joka valmistui vuonna 1833 Snellmaninkadun varteen. Sairaalassa oli 30 potilaspaikkaa.
Vuonna 1835 Uudenmaan Lääninsairaala päätettiin siirtää Hämeenlinnasta samaan kortteliin edellä mainittujen kanssa. Engelin suunnittelemat kaksikerroksiset lisärakennukset valmistuivat kortteliin vuosina 1836–1838. Vuonna 1841 tehtiin suunnitelma, jossa lääninsairaalaan yhdistettiin osa Helsingin sotilassairaaloista, ja samalla kliininen instituutti päätettiin eriyttää kokonaan omaksi yksikökseen. Myös Hämeenlinnassa toiminut veneeristen tautien hoitola (Curhus) siirrettiin tänne. Arkkitehti Ernst Lohrmann suunnitteli kortteliin 1840-luvulla suuret laajennukset, joista kliinisen instituutin oma rakennus "Uusi klinikka" valmistui vuonna 1848. Potilaspaikkoja oli 90, joista valtaosa oli sukupuolitautien hoitolan käytössä. Muut suunnitelmat sotilassairaaloiden muutosta tai niiden rakennuksista eivät lopulta toteutuneet.