stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Somatofylakes
Filippos III Arridaioksen henkivartijat

Filippos III:lle valittiin henkivartijat vasta Triparadisoksessa.
Autodikos Agathokleksen poika
Amyntas Aleksandroksen poika (Peukestaan veli)
Aleksandros Polyperkhonin poika (Aleksandroksen isä oli Polyperkhon)
Ptolemaios Ptolemaioksen poika (Ptolemaioksen isäksi on epäilty Ptolemaios Lagoksen poika, henkivartija Ptolemaiosta ja Antigonos I:n veljeä Ptolemaiosta)
Aleksanteri IV:n henkivartijat

Filippos
Iolaos
Sope

| Sope Oy |
| --- | --- |

Perustettu:  1945
Perustaja:  Lahden Rautateollisuus Oy
Toimitusjohtaja:  Eero Salonen
Kotipaikka:  Lahti
Toimiala:  huonekaluteollisuus
Tuotteet:  sohvat ja kirjahyllyt
Liikevaihto:  1,1 milj. € (2013)
Henkilöstö:  15
Tytäryhtiöt:  Sope Verhoomo Oy Huonekaluliike Sope Oy
Omistaja:  Eero Salonen
Kotisivu:  http://sope.fi/etusivu/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sope Oy on Lahdessa toimiva suomalainen huonekaluvalmistaja, joka on erikoistunut sohvien ja kirjahyllyjen valmistukseen. Yrityksen oma myymälä Huonekaluliike Sope Oy toimi 2010-luvulla Helsingin Malmilla Hankkijan vanhassa rehutehtaassa. Kolmas ryhmän yhtiö on sohvatuotantoon erikoistunut Sope Verhoomo Oy.
Historiaa

Puusepäntehdas Sopenkorpi Oy:n perusti Lahden Rautateollisuus Oy vuonna 1945 voidakseen testata ja kehittää puuntyöstökoneitaan. Yrityksen nimi tuli tehtaan sijaintipaikasta Lahden Sopenkorven teollisuusalueella. Tuotteina oli aluksi puusta ja metallista valmistettuja kotikonttori ja laitoskalusteita sekä radio- ja televisiolaatikoita.
Vuonna 1954 huonekalutehtaalle perustettiin markkinointiyhtiö Sopekaluste Oy. Molemmat yhtiöt fuusioitiin emoyhtiöön vuonna 1960, kunnes vuonna 1990 huonekaluteollisuus yhtiöitettiin jälleen nimellä Sope Interior Oy.
Vuonna 1954 Sopenkorpi oli kasvanut Suomen viidenneksi suurimmaksi puusepänyritykseksi. Kymmentä vuotta myöhemmin sen sijoitus oli yhdeksäs. Sopenkorpi oli mukana 1959 perustetussa huonekalualan kauppaketjussa Kaluste-Yhtymä.
1960–1980-luvuilla Sopenkorven tuotanto oli laajimmillaan, ja yritys tunnettiin muun muassa Nastolan tehtaalla valmistetuista mäntyisistä talonpoikaistyylisistä ruokailuryhmistään Jukola ja Impivaara sekä vuodesta 1971 aina 1990-luvulle tuotannossa pysyneestä konservatiivisesta Tower-sohvakalustosta. Kodinkalusteiden ohella yritys on tehnyt paljon hotellien, kirjastojen, matkustajalaivojen ja konserttisalien kalustuksia, Vuonna 1984 Sopenkorpi osti Stockmannilta Keravan Puusepäntehtaan.
Raute myi Sope Interior Oy:n ennen listautumistaan pörssiin 1994. Tuolloin työntekijöitä oli noin 120 ja liikevaihtoa noin 5 miljoonaa euroa.
Uuden omistajan Eero Salosen johtama Sope oli 2000-luvun puolivälissä yrityssaneerauksessa. Ennen sitä liikevaihto oli pudonnut kolmeen miljoonaan euroon ja henkilöstö 30:een. 2010-luvulla Sope on taas tehnyt niukasti voitollista tulosta.
Viivi ja Wagner

| Viivi ja Wagner |
| --- | --- |

Sarjakuvakustantamo:  Egmont Kustannus, Helsingin Sanomat
Ensiesiintyminen:  1992
Luojat:  Jussi ”Juba” Tuomola
Viivi ja Wagner on Jussi ”Juba” Tuomolan (s. 1965) luoma suomalainen sarjakuva. Se sai alkunsa strippisarjakuvana, mutta sittemmin on julkaistu myös joitakin pidempiä juonellisia tarinoita.
Sarjakuvan päähenkilöinä ovat nuori opiskelijanainen Viivi ja mies-sika Wagner. Viivi on valveutunut ja huolehtiva nainen, eläinten oikeuksien puolestapuhuja ja kasvissyöjä. Wagner puolestaan on enimmän aikaa työtön sika, joka ei juuri jaksa ottaa kantaa Viivin mielestä vakaviin asioihin ja käyttääkin aikansa lähinnä oluen juomiseen, piereskelemiseen ja sohvalla makoiluun. Sarjakuva kuvaa hauskalla ja usein tarkalla tavalla parisuhdetta sekä ehkä stereotyyppisestikin miehen ja naisen välisiä eroja. Sarjakuvassa esiintyy välillä myös surrealistisia piirteitä.
Viivi ja Wagner ilmestyy lukuisissa suomalaisissa sanomalehdissä, kuten Helsingin Sanomissa, Turun Sanomissa ja Aamulehdessä. Helsingin Sanomat ja Etelä-Suomen Sanomat julkaisee lisäksi kuutena päivänä viikossa ilmestyvät stripit verkkosivuillaan.
Julkaisuhistoria

Ensimmäisen kerran Viivi ja Wagner ilmestyi Postipankin lastenkerhon Kultapossu-lehdessä vuonna 1992. Kultapossun sarjakuvassa Viivi oli kuitenkin vielä pikkutyttö ja Wagner-porsaskin selvästi keskenkasvuinen. 1990-luvun puolivälissä Tuomola uudisti sarjakuvan aikuistamalla sen päähenkilöt. Viivistä tuli nuori opiskelijanainen ja Wagner-siasta parisuhteen toinen osapuoli. Uudistuneen Viivin ja Wagnerin ensimmäinen strippi julkaistiin 6. lokakuuta 1997 Helsingin Sanomissa.
Viivin ja Wagnerin oli tarkoitus ilmestyä Helsingin Sanomissa vain neljän kuukauden ajan, minkä jälkeen sen paikalle olisi tullut jokin toinen suomalainen strippisarja. Sarjakuva keräsi kuitenkin jo ensimmäisinä kuukausinaan niin huomattavan suosion, että aiotun määräajan täytyttyä julkaisua jatkettiin. Ensimmäinen stripeistä koottu albumi, Sikspäkki ja salmiakkia, julkaistiin 1998. Sen jälkeen albumeita on julkaistu kerran vuodessa. Vuoden 2001 alussa sarjakuva alkoi ilmestyä Helsingin Sanomien lisäksi myös useissa maakunnallisissa sanomalehdissä kuten Turun Sanomissa. Viivi ja Wagner on ilmestynyt myös ruotsiksi, norjaksi, tanskaksi ja ranskaksi.
Toukokuussa 2008 lanseerattiin Viivi ja Wagner -sarjakuvalehti, joka ilmestyi kahden kuukauden välein. Tuomolan sarjakuvan lisäksi lehdessä julkaistiin muun muassa Milla Paloniemen, Juho Juntusen ja Lewis Trondheimin tuotoksia. Lehden julkaiseminen päättyi joulukuussa 2010.
Kesällä 2008 Juba Tuomola loukkasi piirtokätensä ja joutui viiden viikon sairauslomalle. Sen aikana 17. heinäkuuta – 20. elokuuta Helsingin Sanomissa ilmestyi Viivin ja Wagnerin tilalla viiden suomalaisen sarjakuvataiteilijan tribuuttisarja Viivi ja Wagner sairauslomalla. Kukin heistä piirsi sarjaa viikon ajan ja lähestyi sen hahmoja ja teemoja omalla tavallaan Juban annettua heille vapaat kädet. Vierailevat taiteilijat olivat Ville Ranta, Petteri Tikkanen, Katja Tukiainen, Aiju Salminen ja Tiitu Takalo.
Syksyllä 2010 Espoon modernin taiteen museossa avautui Viivi ja Wagner -näyttely. Toimittaja  Heikki Jokisen kuratoimassa näyttelyssä oli esillä sata strippiä, jotka oli ryhmitelty viiden eri teeman mukaan. Galleria Dixissä Helsingissä on ollut Juba Tuomolan maalaamista Viivi ja Wagner -tauluista näyttelyt vuosina 2004 ja 2006.
Kritiikki

Sarjakuvaa on kritisoitu  parisuhdeväkivallan esittämisestä huumorina. Juba on vastannut kritiikkiin toteamalla sarjakuvan kuuluvan väkivaltaisten sarjakuvapariskuntien traditioon ja sarjakuvien väkivallalla olevan terapeuttinen merkitys.
Sarjakuva-albumit

Sikspäkki ja salmiakkia (Arktinen banaani, 1998)
Apua, sängyssäni on sika! (Arktinen banaani, 1999)
Ei banaaninkuoria paperikoriin! (Arktinen banaani, 2000)
Oi, mikä karju! (Arktinen banaani, 2001)
Kuumaa hiekkaa (Arktinen banaani, 2002)
Viriili vesipeto (Arktinen banaani, 2003)
Sohvaperunoiden kuningas (Arktinen banaani, 2004)
Ranskalainen liukumäki (Arktinen banaani, 2005)
Kaasua sohvalla! (Arktinen banaani, 2006)
Sian morsian? (Arktinen banaani, 2007)
Terassilla tarkenee (Arktinen banaani, 2008)
Kuinka kasvissyöjä kesytetään (Arktinen banaani, 2009)
Sika pussaa! (Arktinen banaani, 2010)
Vieläkin yhdessä (Arktinen banaani, 2011)
Vau, kuuma kinkku! (Arktinen banaani, 2012)
Sian puolella sänkyä (Arktinen banaani, 2013)
Kyljys kainalossa (Otava, 2014)
Sian salarakas (Otava, 2015)
Sikamainen selfie (Otava, 2016)
On-nöff-suhde (Otava, 2017)
Maasian munatoti (Otava, 2018)
Kuumia aaltoja, kylmää kaljaa (Otava, 2019)
Seksiä, saippuaa ja sianhoitoa (Otava, 2020)
Parisuhdekriisisuklaa (Otava, 2021)
Rakkautta, röh! (Otava, 2022)
Mäyräkoira puistoon (Otava, 2023)
Minialbumit

Kovakantiset minialbumit sisältävät ainoastaan aikaisemmin julkaistuja tarinoita tai kuvitusta värillisenä.
Rakas siankärsämöni (1/2001)
Pannaan haisemaan, elämä on lyhyt! (2/2001)
Minä Wagner (1/2002)
Minä Viivi (2/2002)
Saparokierre (2007) - yhteisnide, joka sisältää kaikki edellä mainitut minialbumit
Viivi ja Wagner – Kaksi näytelmää (2009)
Kirjat

Viivin ja Wagnerin touhukas sanakirja (2003)
Sinappihuntu (2004)
Parisuhteellisuusteoria (6/2006)
Juhlakirja (2007)
Ystävänpäiväkirja (2009)
Syömään! Viivin ja Wagnerin keittokirja (2009)
Viivi ja Wagner – sika ja muusa, näyttelykirja (2010)
Mitä söisin öisin? Viivin ja Wagnerin keittokirja (2010)
Viivin ja Wagnerin suhdekiemuroita (2011)
Wagnerin olutkirja (2011, toim. Vesa Anttonen)
Sian logiikka (2012)
Wagnerin keksintökirja (2012)
Viivin ja Wagnerin hääkirja. Se on menoa nyt! (2013)
Tiskiallasblues (sis. CD-levyn) (2013)
Dagen Efterin saari – Wagnerin harharetket (2014)
Sian vuodet 1996–1999 (2014)
Viivi ja Wagner lemmenlomalla (2015)
Sian vuodet 2000–2001 (2015)
Sian vuodet 2002–2003 (2016)
Sian vuodet 2004–2005 (2017)
Sian vuodet 2006–2007 (2018)
Sian vuodet 2008–2009 (2019)
Teatterisovitukset

Syyskuussa 2002 sai Turun kaupunginteatterissa ensi-iltansa Viivi ja Wagner -näytelmä. Käsikirjoituksen teki Tuomola itse, ohjauksesta vastasi Hannu Raatikainen. Päärooleissa nähtiin Minna Hämäläinen Viivinä ja Stefan Karlsson Wagnerina. Myöhemmin näytelmää on esitetty muun muassa Helsingin kaupunginteatterissa, jossa päärooleissa ovat Sari Siikander ja Risto Kaskilahti.
Viivi ja Wagner on taipunut myös Jarmo Julkusen säveltämäksi Kärsämysoperetiksi. Kapsäkki-teatteriryhmän operetin ensiesitys nähtiin elokuussa 2006 Helsingin juhlaviikoilla. 5. syyskuuta 2012 Helsingin kaupunginteatterissa oli Sian morsian -nimisen näytelmän ensi-ilta.
Linnateatteri esitti kesällä 2009 Viivi ja Wagner -näytelmää Emma-teatterissa Naantalissa. Käsikirjoituksen teki Juba Tuomola itse ja esityksen ohjauksesta vastasi Mikko Kouki. Wagneria esitti Miska Kaukonen ja Viiviä Pirjo Lonka.
Tuotteistus ja kaupallinen toiminta

Viivistä ja Wagnerista on tehty paljon oheistuotteita, kuten seinäkalentereja, mukeja, pehmohahmoja ja tekstiilituotteita. Viivi ja Wagner esiintyvät Lidlin mainoksissa.
Aiheesta muualla

Viivi ja Wagner -sarjakuvan virallinen sivusto.
Helsingin Sanomien Viivi ja Wagner -sivu.
Etelä-Suomen Sanomien Viivi ja Wagner -sivu.
Luettelo albumeiden sisältämistä stripeistä.
Reima Mäkinen: Naida vai palaa? Kvaak.fi 15.8.2007.
Wade Koivurinne: Saparokierteellä parannetaan maailmaa. Kvaak.fi 13.11.2007.
Viivin ja Wagnerin ensiesiintyminen Kultapossussa: Wagner suunnittelee matkustavansa raketilla Saturnukseen.
Juban sairauslomaa kesällä 2008 ensimmäisenä tuurannut Ville Ranta sijoitti Viivin tilalle oman alter egonsa.
Albumin Ranskalainen liukumäki kansikuva.
Sokrateen puolustuspuhe (Platon)

Sokrateen puolustuspuhe eli Apologia (m.kreik. Ἀπολογία Σωκράτους, Apologia Sōkratūs; lat. Apologia Socratis) on Platonin kirjoittama versio Sokrateelle jälkikäteen kirjoitetuista puolustuspuheista. Se koostuu kolmesta Sokrateen omassa oikeudenkäynnissään pitämäksi esitetystä puheesta. Teos on mahdollisesti Platonin varhaisin.
Historia

Platonin teosten joukossa Sokrateen puolustuspuhe kuuluu tämän varhaisvaiheen teoksiin, ja se on ajoitettu kirjoitetuksi 390-luvulla eaa. suhteellisen pian Sokrateen oikeudenkäynnin ja kuoleman jälkeen. Sokrateen puolustuspuheen ajatellaan yleensä olevan Platonin varhaisin tai ainakin ensimmäinen julkaistavaksi tarkoitettu teos. Se esittää puheen, jonka Sokrates piti puolustuksekseen omassa oikeudenkäynnissään.
Sokrateen oikeudenkäynti pidettiin vuonna 399 eaa. Tuolloin hän oli 70-vuotias. Sokrates oli ärsyttänyt monia ateenalaisia useita vuosia, ja peloponnesolaissodan jälkeisessä kiristyneessä tilanteessa hänet pantiin syytteeseen nuorison turmelemisesta ja jumalattomuudesta. Häntä syytti kolme henkilöä. He olivat:
Anytos, käsityöläissukuun kuulunut demokraatti. Hän toimi syyttäjien johtajana ja varsinaisena aloitteentekijänä syytteen suhteen. Sokrates sanoo hänen toimineen valtiomiesten ja käsityöläisten edustajana.
Meletos, tragediarunoilija. Hän oli syytteen muodollinen nostaja ja toimi syyttäjien pääpuhujana sekä runoilijoiden edustajana. Hän on puolustuspuheessa Sokrateen sanallisten hyökkäysten ensisijainen kohde.
Lykon, puhuja ja demagogi. Sokrateen mukaan hän edusti puhujia.
Mainitut ryhmät, valtiomiehet, käsityöläiset, runoilijat ja puhujat, olivat niitä, joita Sokrates oli ”kuulustellut” — ja jotka hän oli samalla suututtanut — etsiessään ihmisiä, joilla olisi tietoa totuudesta.
Sokrateen tuominnut oikeusistuin, heliaia, muodostui 500 arpomalla tavallisten kansalaisten joukosta valitusta valamiehestä. Platon oli itse paikalla oikeudenkäynnissä. Sokrates esiintyi oikeuden edessä uhmakkaana ja välinpitämättömänä tuomion suhteen, ja mahdollisesti siksi hänet tuomittiin kuolemaan, vaikka tämä ei todennäköisesti ollut syyttäjien alkuperäisenä päämääränä.
Sokrateen kuoleman jälkeen useat henkilöt kirjoittivat puolustuspuheita Sokrateelle. Platonin version lisäksi tunnetaan muun muassa Ksenofonin kirjoittama Sokrateen puolustuspuhe. Vaikka Platonin esittämä puhe ottaa antiikille tyypillisesti joitakin vapauksia taiteellisen vaikutelman nimissä, sen ajatellaan kuvaavan alkuperäisen puheen ytimen melko hyvin. Se ei ole kuitenkaan tarkoitettu historialliseksi esitykseksi, vaan ennen kaikkea puhdistamaan Sokrateen maine.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu I tetralogiaan yhdessä dialogien Euthyfron, Kriton ja Faidon kanssa. Tämä tetralogia käsittelee Sokrateen viimeisiä päiviä. Euthyfronissa kuvataan Sokrateen juuri ennen oikeudenkäyntiään käymää keskustelua, joka liittyy tämän saamiin syytteisiin jumalattomuudesta. Kriton kuvaa Sokrateen vankilassaoloaikaa, ja Faidon tämän viimeisiä hetkiä ja kuolemaa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin eettisten teosten joukkoon. Aristofanes Byzantionlaisen jaottelussa dialogi kuuluu puolestaan IV trilogiaan yhdessä dialogien Theaitetos ja Euthyfron kanssa.
Sisältö

Sokrateen puolustuspuhe on kirjoitettu Sokrateen puheena ensimmäisessä persoonassa, lukuun ottamatta kahta dialogimuotoista jaksoa (24d–25d ja 26b–27d), joissa Sokrates kuulustelee Meletosta. Esitys koostuu kolmesta puheesta, jotka kuvataan pidetyiksi oikeudenkäynnin eri vaiheissa. Ensimmäisessä puheessa Sokrates käsittelee häneen kohdistettuja syytöksiä. Tämän jälkeen hänet todetaan syylliseksi. Toisessa puheessa Sokrateella olisi Ateenan oikeuskäytännön mukaisesti mahdollisuus ehdottaa itselleen rangaistusta. Sokrates ei kuitenkaan juurikaan välitä siitä, millaisen rangaistuksen saa. Tämän jälkeen hänet tuomitaan kuolemaan. Kolmannessa puheessa Sokrates suuntaa jo ajatuksensa odottavaan kuolemaansa.
Sisältö > Toinen puhe

Sokrateen puolustus
Toisessa puheessa Sokrates saa oikeuden kääntymään entistä enemmän häntä vastaan. Ensin hän toteaa, että äänestys oli melko tasainen: jos hän olisi saanut 30 ääntä enemmän, hänet olisi todettu syyttömäksi. Hän myös piikittelee Meletosta, koska tämän esittämän syytteen osuus äänistä (280/3 = 93) ei ylittänyt vaadittua viidettäosaa äänistä (501/5 = 100) — jos Anytoksen ja Lykonin esittämät syytteet eivät olisi olleet hänen tukenaan, hän olisi kantajana joutunut maksamaan sakkoa turhasta syytteestä. Tällä säännöllä pyrittiin estämään, ettei oikeuden eteen tuoda täysin joutavia juttuja.
Sokrates ehdotti itselleen vaihtoehtoista rangaistusta — että Ateenan hyväntekijänä hänelle kuuluisi ilmainen ateriointi kaupungintalolla, prytaneionissa. Tällaiset kunnianosoitukset oli tarkoitettu menestyneille urheilijoille ja muille merkittäville kaupunkilaisille. Tämä sai oikeuden edustajat suuttumaan täysin, sillä Sokrates ehdotti sitä rangaistukseksi itselleen.
Sokrates käsittelee myös vankeutta, sakkoja ja maastakarkotusta vaihtoehtoisina rangaistuksina. Hän sanoo, ettei halua olla vankilassa, eikä hänellä ole rahaa maksaa sakkojakaan, joten sakkorangaistus merkitsisi sekin vankeutta. Hän sanoo myös, ettei halua lähteä niin vanhana maanpakoonkaan; hän ei voi olla jatkamatta filosofointiaan, jonka näkee jumalalle osoitetuksi palvelukseksi, ja näin ihmiset muissa kaupungeissa eivät todennäköisesti kestäisi häntä sen paremmin kuin ateenalaisetkaan.
Sokrates päätyy kuitenkin, kenties kuulijakunnan yllyttämänä, ehdottamaan itselleen sakkorangaistusta. Hän ehdottaa summaksi niin paljon kuin kykenisi maksamaan, eli yhden hopeaminan (100 drakhmaa). Paikalla olevat Sokrateen tukijat, Platon, Kritobulos ja Apollodoros, korottivat ehdotuksen sakkorangaistuksesta 30 minaan (3000 drakhmaa) tarjoutuen itse takaajiksi.
Oikeuden päätös
Sokrateen puhe oli saanut valamiehet raivoihinsa. 360 äänesti kuolemanrangaistuksen puolesta, vain 141 äänesti sakon puolesta.
Sisältö > Kolmas puhe

Kolmas puhe on epävirallisempi, ja siinä Sokrates puhuu varsinaisen oikeudenkäynnin jälkeen paikalle vielä jääneille ihmisille. Hän vastaa ensin niille, jotka olivat äänestäneet kuolemantuomion puolesta. Hän väittää, että hänen tuomionsa syynä ei ole se, että hänen argumenttinsa olisivat olleet huonoja, vaan se, että hän ei ollut halukas tunteisiin vetoaviin esityksiin, joka olisi ollut tyypillistä kuoleman uhan alla oleville syytetyille. Hän sanoo myös, että kuoleman mahdollisuus ei saa aiheuttaa sitä, että ihminen poikkeaisi hyveen ja totuuden tieltä.
Sokrates myös ennusti, että hänen jälkeensä tulee nuorempia ja vielä viiltävämpiä arvostelijoita, jotka laittavat häntä syyttäneiden elämän vielä tiukempaan tarkasteluun.
Tämän jälkeen Sokrates rohkaisee niitä, jotka äänestivät hänen puolestaan. Hän sanoo, ettei hänen jumalhenkensä, daimonioninsa, ollut estänyt häntä jatkamasta puolustustaan niin kuin hän oli tehnyt. Tämän hän tulkitsi merkiksi siitä, että hän oli tehnyt kaiken oikein. Tämä voi tarkoittaa vain sitä, että kuolema on hyvä asia. Se tulee olemaan joko tyhjiin häviäminen, joka muistuttaa ikuista unetonta yötä; tai siirtyminen johonkin toiseen paikkaan, jossa hän voi tavata sellaisia kuuluisia henkilöitä kuin Hesiodos ja Homeros, sekä Odysseuksen kaltaisia sankareita. Näiden kanssa hän voi jatkaa eläessäänkin suorittamaa keskustelua ja kuulustelua. Kummassakin tapauksessa kuolema on voitto.
Sokrates päättää puolustuspuheensa sanomalla, että hän ei kanna kaunaa niitä kohtaan, jotka syyttivät häntä. Luottamuksen osoituksena hän pyytää heitä huolehtimaan kolmesta pojastaan heidän kasvaessaan, ja katsomaan, että he laittavat kaikessa hyvyyden itsekkyyden edelle. Puhe päättyy sanoihin:
»Nyt on jo aika lähteä, minun kuolemaan ja teidän jatkamaan elämää. Kumman osa on parempi, sen tietää yksin jumala.»
Teatterisovitukset

Sokrateen puolustuspuheesta on dramatisoitu teatteriesitys, jota Suomessa on esittänyt näyttelijä-lausuja Veikko Sinisalo.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Platon: Apologia eli Sokrateen puolustuspuhe. Teoksessa Teokset I.  (Apologia, Kriton, Lakhes, Hippias (lyhyempi dialogi), Ion, Euthyfron, Kharmides, Lysis, Protagoras. Toinen painos)  Suomentanut Marianna Tyni. Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15892-9
Platon: Sokrateen puolustuspuhe. Teoksessa Viisi tutkielmaa.  (Sokrateen puolustuspuhe, Kriton, Pidot, Faidros, Faidon)  Suomentanut Päivö Oksala. Porvoo, Helsinki:  WSOY, 1961.
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Plato: Apologia Socratis. Teoksessa Duke, E. A. & Hicken, W. F. & Nicoll, W. S. M. & Robinson, D. B. & Strachan, J. C. G. (toim.): Opera.  (Volume I: Euthyphro, Apologia Socratis, Crito, Phaedo, Cratylus, Sophista, Politicus, Theaetetus. Oxford Classical Texts)  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145691  Kreikankielinen alkuteksti.
Plato: Apology. Teoksessa Plato’s Works.  (Volume I: Euthyphro. Apology. Crito. Phaedo. Phaedrus. Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99040-4  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Himanen, Pekka: Filosofian oikeudenkäynti.  Helsinki:  WSOY, 1997.
Aiheesta muualla > Teos

Plato: Apology. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Plato: Apology (Arkistoitu – Internet Archive). The Internet Classics Archive. (englanniksi)
Plato: Apology. Project Gutenberg. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

Dunkle, Roger: Apology - Study Guide Brooklyn College Core Curriculum Series (englanniksi)
Ross, Kelley L.: Commentary on Plato’s Apology of Socrates (englanniksi)
Woodruff, Paul: Plato’s Shorter Ethical Works: Apology The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Platonin teokset
| --- | --- |
Varhaisvaihe:  Sokrateen puolustuspuhe · Kharmides · Kriton · Euthyfron · Alkibiades I · Laajempi Hippias · Lyhyempi Hippias · Ion · Lakhes · Lysis
Keskivaihe:  Kratylos · Euthydemos · Gorgias · Meneksenos · Menon · Faidon · Protagoras · Pidot · Faidros · Valtio · Parmenides · Theaitetos
Myöhäisvaihe:  Kleitofon · Timaios · Kritias · Sofisti · Valtiomies · Filebos · Lait
Mahdollisesti epäperäiset ja epäperäiset:  Aksiokhos · Alkibiades II · Demodokos · Hipparkhos · Epigrammit · Epinomis · Eryksias · Hyveestä · Kilpailijat · Kirjeet · Minos · Määritelmiä · Oikeamielisyydestä · Sisyfos · Theages
Dialogin alku ensimmäisessä painetussa laitoksessa (editio princeps) vuodelta 1513.
Viljaympyrä

Viljaympyrä Sveitsissä.
Viljaympyrä eli viljapeltokuvio on pellolle tehty kuvio, tavallisesti ympyröistä muodostettu, joka on syntynyt painamalla viljaa maata vasten. Viljapeltokuvioita on havaittu erityisesti 1970-luvulta alkaen Englannissa ja sen jälkeen monessa muussakin maassa.
Viljapeltokuvioiden on usein väitetty olevan ufojen aikaansaannoksia. Vuonna 1991 englantilainen taiteilijakaksikko ilmoitti, että he olivat alkaneet tehdä kuvioita 1970-luvulla ja saivat pian jäljittelijöitä.
Viljaympyröitä tutkivaa näennäistieteellistä alaa kutsutaan cereologiaksi. Nimen on sanottu tulevan Rooman maanviljelyn jumalattaren Cereksen nimestä.
Historia

Nature-lehdessä selostettiin vuonna 1880 tapaus, jossa harrastelijatutkija John Rand Capron oli havainnut naapurinsa pellolla ympyröiden muotoon lakoutunutta viljaa.
Ufokirjallisuudessa on useita viljaympyröitä edeltäviä tapauksia, joissa sen sijaan että viljaa olisi kaadettu kuvioiksi, sitä on poltettu tai leikattu. Vuonna 1966 Australian Tullyssa eräs sokeriruokoviljelijä sanoi nähneensä lautasen muotoisen aluksen nousseen ylös suosta ja lentäneen pois. Paikalla ruo'ot olivat painautuneet pitkin vedenpintaa. Poliisin tutkijoiden mukaan jäljet aiheutti jokin luonnonilmiö, kuten ilmapyörre.
Ensimmäisiä varsinaisia viljaympyröitä alkoi ilmestyä Englannin maaseudulle 1970-luvulla. Ne olivat aluksi yksinkertaisia mutta muuttuivat vuosien varrella monimutkaisemmiksi, jopa fraktaaleiksi. Eniten niitä nähtiin 1980- ja 1990-luvuilla. Englannin jälkeen kuvioita alettiin löytää muistakin maista.
Yleispiirteitä

Viljaympyrät ovat nimensä mukaisesti lähes aina ympyröitä. Joissain kuvioissa on suoria linjoja ja kaaria, joskus harvoin kolmioita, suorakulmioita tai neliöitä.
Viljaympyröitä tehdään viljapelloille, jotka ovat yleensä helppojen kulkuyhteyksien varrella teiden lähellä. Viljaympyrät syntyvät öisin, ja ne havaitaan yleensä heti seuraavana aamuna. Tekijöitä ei ole koskaan onnistuttu kuvaamaan itse teossa, lukuun ottamatta pilailijoita.
Aiheuttaja > Luonnolliset selitykset

Erään näkemyksen mukaan kuviot ovat syntyneet erilaisten luonnonilmiöiden kuten pyörretuulien myötä. Tasmanialaisten viljaympyröiden alkuperäksi on esitetty myös vallabeja, jotka loikkivat huumaantuneina ympyrää syötyään saarella viljeltävien oopiumunikoiden siemenkotia. Aiheuttajiksi on ehdotettu myös esimerkiksi kiimaisia siilejä, Maan energiakenttiä tai ”ley-linjoja”. Joidenkin viljaympyräpaikkojen läheisyydessä on havaittu valoilmiöitä.