stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Huippumalli haussa

| Huippumalli haussa> America's Next Top Model |
| --- | --- |
 Huippumalli haussa -sarjan 4. tuotantokauden mainosjuliste.
Tyyli:  tosi-tv
Kestoaika:  60 min (44 min ilman mainoksia)
Luoja(t):  Tyra Banks
Pääosissa:  mallikokelaat
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  UPN (2003-2006) The CW (2006-2015) VH1 (2016-)
Esitetty:  20. toukokuuta 2003 –
Jaksoja:  207 jaksoa (12.10.2011)
Tuotanto
Tuottaja(t):  Tyra Banks   Ken Mok   Anthony Dominici
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Huippumalli haussa (America's Next Top Model) on Suomessa Nelosella nähtävä yhdysvaltalainen The CW (ent. UPN) -kanavan tuottama tosi-tv-sarja, jossa etsitään seuraavaa kansainvälisesti menestyvää valokuva- ja catwalk-mallia tuhansien amerikkalaisten nuorten naisten keskuudesta karsittujen 10–14 naisen joukosta. Sarjaa on kuvattu New Yorkissa ja Los Angelesissa. Sarjassa on vierailtu myös muun muassa Pariisissa, Milanossa, Tokiossa, Kapkaupungissa, Lontoossa, Bangkokissa, Barcelonassa ja Pekingissä.
Ohjelman luoja, juontaja ja tuottaja on itse pitkän mallinuran tehnyt amerikkalainen Tyra Banks. Ensimmäinen kausi esitettiin toukokuussa 2003 ja siitä tuli yksi UPN-kanavan parhaimmat arvostelut saaneista ohjelmista. Ohjelman avausteeman esittää Tyra Banks ja sen tuottaa Rodney "Darkchild" Jerkins. Banks tuottaa sarjaa yhdessä Ken Mokin ja Anthony Dominicin kanssa.
Sarjan voittajaa odottaa sopimus mallitoimiston kanssa, kuvaus suureen muotilehteen ja pääsy kosmetiikkayrityksen mainoskampanjaan. Esimerkiksi neljännen kauden yhteistyökumppaneina toimivat Ford-mallitoimisto, Elle-lehti ja CoverGirl-kosmetiikkayhtiö. Useasti myös muut kilpailijat ovat saaneet mallintöitä.
Yhdysvalloissa alkoi sarjan 20. tuotantokausi kesällä 2013. Suomessa sarjaa on esitetty 23. tuotantokauteen asti.
Sarjan oikeudet on myyty myös Australiaan, Kanadaan, Ranskaan, Saksaan, Israeliin, Skandinaviaan (Ruotsi-Norja-Tanska), Suomeen, Thaimaahan, Venäjälle, Filippiineille ja Isoon-Britanniaan. Ensimmäinen tuotantokausi sarjan suomalaisversiosta esitettiin keväällä 2008 Nelosella ja toinen tuotantokausi keväällä ja kesällä 2009.
TV-formaatti

Jokainen sarjan kausi sisältää 9–13 jaksoa ja alkaa 10–14 kilpailijalla. Jokaisessa jaksossa vähintään yksi kilpailija pudotetaan pois kilpailusta. Kilpailijoille tehdään kilpailun alussa muodonmuutokset (yleensä ensimmäisen pudotuksen jälkeen) ja kilpailun lopussa jäljelle jääneet kilpailijat vierailevat ulkomailla.
Jokainen jakso kattaa "oikeassa ajassa" noin viikon (ulkomailla ollessa noin 3–4 päivää) ja sisältää muotinäytöksiä, valokuvauksia tai mainoksia ja jakson lopussa tuomaristo arvioi kilpailijoiden suoritukset ja potentiaalin kilpailun voittamiseen. Maaliskuussa 2010 tuomaristossa tuomaroivat Banksin lisäksi mm. muotivalokuvaaja Nigel Barker ja Voguen André Leon Talley. Entisiä tuomareita ovat mm. muoti-ikoni Twiggy, mallit Janice Dickinson ja Paulina Porizkova, stylisti Nolé Marin, catwalk-opettaja, J. Alexander, muotisuunnittelija Kimora Lee Simmons ja muotitoimittajat Beau Quillian ja Eric Nicholson. Vaikkei kuvausten johtaja Jay Manuel kuulukaan pysyvään tuomaristoon, hän esiintyy jokaisessa jaksossa. Myös entinen tuomariston jäsen, J. Alexander nähdään vielä mukana sarjassa, catwalk-opettajana. Jokaisessa jaksossa on myös yleensä jokin tietty teema mallialalta, esim. lehdistötilaisuuksien hoitaminen, mainoksessa esiintyvän tuotteen myynti, muotinäytökset tai mallitoimistoissa käynti.
Jokainen jakso alkaa tavallisesti sillä, että kilpailijat saavat opastusta alueella, joka liittyy viikon teemaan. Esimerkiksi heitä saatetaan opettaa kävelemään catwalkilla, improvisoimaan tai valmistamaan meikki ja vaatetus tiettyyn tilaisuuteen. Pian tätä seuraa haaste, joka liittyy kyseiseen teemaan, kuten runway-kuvaukset tai haastattelu, joista voittaja saa palkinnon. Palkinto sisältää yleensä vaatteita, illan vieton tai edun seuraavaan kuvaukseen, ja yleensä palkinnon saa jakaa muutaman muun kilpailijan kanssa. Jaksoon sisältyy yleensä valokuvaukset, mainoksen tai musiikkivideon kuvaaminen.
Tuomaroinnin aikana kilpailijoille annetaan mahdollisesti ylimääräinen haaste, kuten poseeraaminen, tuotteen myyntiesittely, catwalk-kävely tai tiettyyn tilaisuuteen sopivan asukokonaisuuden valinta. Jokaisen kilpailijan kuva (tai mainos) näytetään ja tuomaristo arvio sen. Kilpailijan pudotus on seremoniamainen; Tyra paljastaa ja ojentaa kilpailijoille, jotka eivät tipu, heidän kuvansa ja sanoo "Onneksi olkoon. Olet vielä mukana Huippumalli haussa-ohjelmassa" (engl. "Congratulations. You are still in the running towards becoming America's Next Top Model".) Se, joka ei saa kuvaa joutuu palaamaan taloon ja poistumaan välittömästi. Joskus on kuitenkin ollut poikkeuksia; 4. ja 17. tuotantokaudella tippui kaksi kilpailijaa samalla kerralla, 5. ja 17. tuotantokaudella ketään ei karsittu ja 9. kaudella erään kilpailijan päätös jättää kilpailu kesken pelasti viimeiseksi jääneen kilpailijan. Yksi kilpailija hylättiin 17.  ja 21. tuotantokaudella.
Formaatti eroaa tavallisesta kun vain kolme kilpailijaa on jäljellä. Kolmikko joutuu viimeisiin kuvauksiinsa. Finaalikaksikko kilpailee muotinäytöksessä yleisön ja tuomareiden edessä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Huippumalli haussa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Huominen ei koskaan kuole

| Huominen ei koskaan kuole> Tomorrow Never Dies |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Roger Spottiswoode
Käsikirjoittaja:  Bruce Feirstein
Tuottaja:  Michael G. Wilson Barbara Broccoli
Säveltäjä:  David Arnold
Kuvaaja:  Robert Elswit
Leikkaaja:  Michel Arcand Dominique Fortin
Pukusuunnittelija:  Lindy Hemming
Lavastaja:  Peter Young
Erikoistehosteet:  Peter Aston
Pääosat:  Pierce Brosnan Jonathan Pryce Michelle Yeoh Teri Hatcher  Götz Otto
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  EON Productions   United Artists
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Fandango at Home (käännä suomeksi)
Ensi-ilta:  12. joulukuuta 1997 Britannia 19. joulukuuta 1997 Yhdysvallat   19. joulukuuta 1997 Suomi
Kesto:  119 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  110 000 000 dollaria
Tuotto:  333 011 068 dollaria
Katsojat:  355 824 (Suomessa)selvennä[lähde? ]
Edeltäjä:  007 ja kultainen silmä
Seuraaja:  Kun maailma ei riitä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Huominen ei koskaan kuole (Tomorrow Never Dies) on Roger Spottiswooden ohjaama järjestyksessään 18. Ian Flemingin vakoojahahmo James Bondiin perustuva toimintaelokuva vuodelta 1997. Elokuvassa James Bondia näyttelee toisen kerran Pierce Brosnan. Muissa pääosissa ovat Jonathan Pryce, Michelle Yeoh, Teri Hatcher ja Judi Dench. Elokuva sisältää DTS-ES-ääniraidan, joka mahdollistaa takakeskikanavan käytön. Elokuva tuli ensi-iltaan samaan aikaan kuin Titanic. Elokuva on omistettu Albert R. ”Cubby”  Broccolille. Elokuvassa esiintyy pienessä, uutistenlukijan cameoroolissa myös suomalainen Minna Aaltonen, joka parhaiten tunnetaan Gladiaattorit-sarjasta.
Juoni

Brittiläinen sotilasalus tuhoutuu hämärissä olosuhteissa ja uppoaa kansainvälisillä vesillä Vietnamin edustalla. Konfliktista syytetään Kiinaa, jonka MiGien väitetään upottaneen brittialuksen. Tapahtuneen jälkeen koko maailma keikkuu uuden suursodan partaalla. Kyse on kuitenkin harhautuksesta ja yritys ajaa maailma kohti kaaosta, sillä kaiken takana on mediaimperiumin omistaja Elliot Carver (Jonathan Pryce). Carver manipuloi maailman tapahtumia mediaylivallallaan ja ruokkii sensaatioriippuvaisten ihmisten uutisnälkää. James Bond (Pierce Brosnan) pääsee vihille juonesta, jolloin on edessä taistelu maailman kohtalosta Bondin sekä Carverin ja tämän saksalaisten kätyrien välillä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pierce Brosnan  | … |  James Bond   |
|  Jonathan Pryce  | … |  Elliot Carver   |
|  Michelle Yeoh  | … |  Wai Lin   |
|  Teri Hatcher  | … |  Paris Carver   |
|  Ricky Jay  | … |  Henry Gupta   |
|  Götz Otto  | … |  Stamper   |
|  Joe Don Baker  | … |  Jack Wade   |
|  Vincent Schiavelli  | … |  Kaufman   |
|  Judi Dench  | … |  M   |
|  Desmond Llewelyn  | … |  Q   |
|  Samantha Bond  | … |  Moneypenny   |
|  Colin Salmon  | … |  Charles Robinson   |
|  Geoffrey Palmer  | … |  amiraali Roebuck   |
|  Julian Fellowes  | … |  puolustusministeri   |
|  Cecilie Thomsen  | … |  professori Inga Bergström   |
|  Michael Byrne  | … |  amiraali Kelly   |
|  Philip Kwok  | … |  kenraali Chang   |
|  Daphne Deckers  | … |  Carverin PR-vastaava   |
Tapahtumapaikat

Lontoo
Peking
Hampuri
Saigon, Vietnam
Etelä-Kiinan meri
vuoristoinen alue Venäjän rajan lähelläselvennä
Palkinnot

Elokuva oli ehdolla parhaan musiikkikappaleen Golden Globe -palkintoon tunnuslaulusta ”Tomorrow Never Dies”, jonka esittää Sheryl Crow.
Muuta

Elokuvan pohjalta julkaistiin samanniminen videopeli PlayStationille vuonna 1999. Pelin kehittäjänä toimi yhdysvaltalainen pelitalo Black Ops Entertainment ja julkaisijana Electronic Arts.
Elina Salo

| Elina Salo |
| --- | --- |
 Elina Salo Moskovan elo­kuva­juhlilla Punaisella torilla vuonna 1961.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Aino Elina Maisala
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1936 (ikä 88) Sipoo
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Pertti Maisala  (vih. 1963; ero 1976)
Lapset:  1
Näyttelijä
Aktiivisena:  1956–
Merkittävät roolit:   Komisario Palmun erehdys  Kaasua, komisario Palmu!  Työmiehen päiväkirja  Runoilija ja muusa  Tulitikkutehtaan tyttö  Kauas pilvet karkaavat  Le Havre  Muumi-elokuvat 
Palkinnot
  Parhaan naispääosan Jussi  1979 Runoilija ja muusa  Parhaan nais­sivu­osan Jussi  1990 Tuli­tikku­tehtaan tyttö  1996 Kauas pilvet karkaavat  2012 Le Havre  Betoni-Jussi  2012 Merkittävästä elämän­työstä suomalaisen elo­kuvan parissa  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Aino Elina Salo (oik. Maisala; s. 9. maaliskuuta 1936 Sipoo) on suomalainen näyttelijä. Salo on tehnyt pitkän uran elo­kuva­näyttelijänä aina 1950-luvulta alkaen nyky­päivän kansainvälisiin kuvauksiin asti. Hänet tunnetaan vahvoista rooli­töistään Lilla Teaternissa ja Aki Kauris­mäen elo­kuvissa sekä roolistaan Pikku Myynä televisio­sarjassa Muumilaakson tarinoita.
Ura

Teatteri­koulun vuosina 1955–1958 käynyt Elina Salo näytteli Suomen Filmi­teollisuuden elo­kuvissa 1950-luvun puoli­välistä saakka. Ensimmäinen muistettavampi rooli Salolla oli Maunu Kurkvaaran elokuvassa Pata­rouva (1959). Vuosi­kymmenen vaihteen tienoilla hän sijoittui useina vuosina ensimmäiselle sijalle Elokuva-Aitta-lehden järjestämissä ”Suomen suosituin elo­kuva­näyttelijätär” -äänestyksissä. Tuolloin Salo teki mieleen­jääneet roolit muun muassa Kassilan ohjaamassa klassikossa Komisario Palmun erehdys (1960) sekä sitä seuranneessa Kaasua, komisario Palmu! -elokuvassa. Sittemmin hän on ollut niinkin eri­tyyppisten ohjaajien kuin Aarne Tarkaksen, Matti Kassilan, Risto Jarvan ja Aki Kauris­mäen luotto­näyttelijä.
Alkuaikojen yksi­ulotteisten farssien ja pirteiden tyttö­roolien jälkeen Salon vahva näyttelijä­persoonallisuus pääsi kunnolla esiin suomalaisen elo­kuvan ”uuden aallon” myötä Jarvan ja Jaakko Pakkas­virran esikois­elo­kuvassa Yö vai päivä (1962) sekä etenkin Jarvan elokuvassa Työmiehen päiväkirja (1967).
Elo­kuva­roolien lisäksi Salo teki uraa myös teatterinäyttämöillä, Intimiteatterissa vuosina 1960–1965 ja Lilla Teaternissa vuodesta 1967.
1970-luvulle tultaessa Elina Salon elo­kuva­ura hiljeni, ja muutaman vuoden ajan hän teki vain pieniä sivu­rooleja. Rooli runoilija L. Onervana Jaakko Pakkas­virran Eino Leino -elo­kuvassa Runoilija ja muusa (1978) käynnisti uuden, aktiivisemman kauden. Myöhäisemmän jakson merkittäviä tapauksia ovat olleet lukuisat luonne­roolit Aki Kauris­mäen elo­kuvissa. Roolisuoritus rouva Sjö­holmina elo­kuvassa Kauas pilvet karkaavat (1996) palkittiin Jussi-palkinnolla. Salon tuorein elo­kuva­työ on Clairen rooli elo­kuvassa Le Havre vuonna 2011. Tästä roolista hän sai jälleen parhaan nais­sivu­osan Jussi-palkinnon.
Salo on näytellyt kaikkiaan yli 70 elo­kuvassa, ja sivu­roolien ohella hän on tehnyt monia merkittäviäkin osia, niin draamoissa kuin komedioissa.
Elina Salo on ollut pitkään myös lasten­ohjelmien televisio­äänenä. Hänet kuullaan Pikku Myyn ääni­roolissa animaatio­sarjassa Muumilaakson tarinoita sekä elo­kuvassa Muumi­peikko ja pyrstö­tähti. Kyseistä roolia Salo on esittänyt aiemminkin Lilla Teaternin Muumi-näytelmissä sekä Vivica Bandlerin ohjaamassa ruotsin­kielisessä televisio­sarjassa Muumi­peikko (1969).
Näyttelijän­uran lisäksi Elina Salo on levyttänyt musiikkia, josta suurin osa on lastenlauluja. Yksi tunnetuimpia hänen esittämiään kappaleita on vuonna 1979 levytetty ”Lähdetään Korkeasaareen”.
Yksityiselämä

Elina Salo oli naimisissa Pertti Maisalan kanssa vuosina 1963–1976, ja heillä on tytär Saara (s. 1964). Elina Salo asuu pää­asiassa Ranskassa, ja hänelle on myönnetty ranskalainen Ordre des Arts et des Lettres -rita­rikunnan korkein kunnia­merkki vuonna 2009. Vuonna 1996 hän sai Suomen valtion taiteilijaeläkkeen.
Valikoitu filmografia

Komisario Palmun erehdys (1960)
Kaasua, komisario Palmu! (1961)
Naiset, jotka minulle annoit (1962)
Työmiehen päiväkirja (1967)
Runoilija ja muusa (1978)
Tulitikkutehtaan tyttö (1990)
Kauas pilvet karkaavat (1996)
Mies vailla menneisyyttä (2002)
Le Havre (2011)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ihanaa ruokaa sielulle: Elina Salon suosikki­elo­kuvat Yle Teema.
Salo, Elina hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Tre långa år – samhälls­drama om brott och straff Yle Arkivet.  7.8.2008. (ruotsiksi)
Vandrande skugga är spännande thriller och vackert epok­drama från 1984 Yle Arkivet. (ruotsiksi)
Sakari Jurkka

| Sakari Jurkka |
| --- | --- |
 1955.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Heikki Sakari Jurkka
Syntynyt: 16. syyskuuta 1923 Oulu, Suomi
Kuollut: 13. joulukuuta 2012 (89 vuotta) Espoo, Suomi
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Anja Kola   Helen Elde
Lapset:  Timo Jurkka   Mikko Jurkka
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Heikki Sakari Juurivirta
Merkittävät roolit:  Jallu Karvi   (Minäkö isä!)
Palkinnot
  Parhaan miespääosan Jussi  1954 Minäkö isä!  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Heikki Sakari Jurkka (alk. Juurivirta; 16. syyskuuta 1923 Oulu – 13. joulukuuta 2012 Espoo) oli suomalainen näyttelijä.
Sakari Jurkka oli näyttelijänä muun muassa Tampereen Työväen Teatterissa. Hän toimi Teatteri Jurkan johtajana 1974–1976.
Jurkka näytteli myös lukuisissa elokuvissa, ja hänet palkittiin Jussilla vuonna 1954 parhaasta miespääosasta elokuvassa Minäkö isä!. Hän myös ohjasi kolme elokuvaa.
Lapsuus, perhe, suku ja yksityiselämä

Jurkan vanhemmat olivat näyttelijä ja teatterinjohtaja Emmi Jurkka sekä teatterinjohtaja, ohjaaja ja näyttelijä Eino Jurkka. He työskentelivät Oulun Työväen Näyttämöllä poikansa syntymän aikaan. Oululaislehdessä oli Sakarin synnyttyä seuraavanlainen ilmoitus:
”Syntyneitä: Terve poika syntynyt 16. päivä syyskuuta 1923 Sonnisaaren synnytyssairaalassa. Nimeksi tuli Heikki Sakari. Ystävät ja tuttavat tervetuloa kahville lauantaina Oulun Työväenteatterin lämpiöön. Emmi ja Eino Jurkka, Syyskuu 1923.”
Myös Jurkan sisarukset Jussi Jurkka ja Vappu Jurkka sekä serkut Rauli Tuomi ja Liisa Tuomi olivat näyttelijöitä.
Jurkka oli naimisissa kolme kertaa. Tuija Räikkösen kanssa hänet vihittiin 1946, Anja Kolan kanssa 1952 ja Helen Elden kanssa 1963. Ensimmäisen vaimon kanssa hänellä oli yksi ja muiden kanssa kaksi poikaa. Pojista Timo Jurkka ja Mikko Jurkka ovat myös näyttelijöitä. Sakari Jurkka kuoli pitkään sairastettuaan kotikaupungissaan Espoossa Puolarmetsän sairaalassa 89-vuotiaana joulukuussa 2012.
Teatteriura

Jurkan ensimmäinen teatterirooli oli paimenpoikana Helsingin Kansanteatterin Sudenmorsian-näytelmässä. Hän oli kiinnitettynä mm. Tampereen Työväen Teatterissa, Intimiteatterissa, Helsingin kaupunginteatterissa ja Kansallisteatterissa. Lahden kaupunginteatterin johtajana hän työskenteli vuodet 1972-1974.
Valikoitu filmografia > Elokuvat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Runon kuningas ja muuttolintu (1940)  Maaret – tunturien tyttö (1947)  Gabriel, tule takaisin (1951)  Pitkäjärveläiset (1951)  Salakuljettajan laulu (1952)  Noita palaa elämään (1952)  Kuningas kulkureitten (1953)  Alaston malli karkuteillä (1953)  Kovanaama (1954)  Minäkö isä! (1954)  Olemme kaikki syyllisiä (1954)  Rakastin sinua, Hilde (1954)  |  Säkkijärven polkka (1955)  Helunan häämatka (1955)  Evakko (1956)  Jokin ihmisessä (1956)  Rintamalotta (1956)  Anu ja Mikko (1956)  Silja – nuorena nukkunut (1956)  Pää pystyyn Helena (1957)  Kulkurin masurkka (1958)  Paksunahka (1958)  Patarouva (1959)  Voi veljet, mikä päivä! (1961)  |  Taape tähtenä (1962)  Kustaa III (1963)  Täällä alkaa seikkailu (1965)  Mies elää (1968)  Akseli ja Elina (1970)  Pohjantähti (1973)  Natalia (1979)  Pölhölä (1981)  Kun Hunttalan Matti Suomen osti (1984)  Harjunpää ja kiusantekijät (1993)  Raid (2003)  |
| --- | --- |
 Televisiosarjat Rauhanranta 12 (1979–1980)  Seitsemän veljestä (1989)  Lentsu (1990)  Kotikatu (1995)  Nitrokabinetti (1997–1998) :  Ohjaukset Leena (1954)  Helunan häämatka (1955)  Voi veljet, mikä päivä! (1961)
Aiheesta muualla

Helavuori, Hanna-Leena: / Jurkka, Sakari (1923–2012). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  13.10.2004. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Sakari Jurkan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Bolognese (koira)

| Bolognese |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Italia
Määrä:  Suomessa rekisteröity 1 951
Rodun syntyaika:  1000-1100-luku
Alkuperäinen käyttö:  seurakoira, laivojen rottakoira
Nykyinen käyttö:  seurakoira
Elinikä:  12–14 vuotta
Muita nimityksiä:  bolo, bichon bolonais, Bologneser, bologna bichon
FCI-luokitus:  ryhmä 9 Seura- ja kääpiökoirat alaryhmä 1.1 Bichonit #196
Ulkonäkö
Paino:  2,5–4 kg
Säkäkorkeus:  uros 27–30 cm narttu 25–28 cm
Väritys:  valkoinen
Bolognese, myös bichon bolognese, on Italiasta kotoisin oleva seurakoira, joka on Suomessa melko harvinainen.
Ulkonäkö

Bolognese on hyvin paljon maltankoiraa muistuttava rotu: pienikokoinen, valkoinen ja pitkäkarvainen. Kuono on 2/5 koko pään pituudesta. Silmät ovat hieman keskikokoa suuremmat ja pyöreät, eikä niiden tule olla ulkonevat. Korvat ovat pitkät, riippuvat ja korkealle kiinnittyneet. Bolognesen säkäkorkeus on uroksilla noin 27–30 cm ja nartuilla 25–28 cm; paino sukupuolia erikseen määrittelemättä 2,5–4 kg. Bolognesella on pitkä, pörheä ja puhtaanvalkoinen karvapeite (vähäiset norsunluunväriset sävyt sallitaan).
Alkuperä

Bolognese kehittyi vuosisatoja sitten Bolognan alueella, mistä se on saanut nimensä. Sillä ja maltankoiralla on yhteinen alkuperä: kumpikin polveutuu Aristoteleen canes melitensis-nimellä kutsumista pikkukoirista. Näistä bolognese oli olemassa jo Rooman valtakunnan aikaan (viimeistään 1000- ja 1100-luvuilla), ja renessanssin aikaan siitä tuli paikallisen aateliston suosikki. Hallitsijat antoivat rodunedustajia korkea-arvoisiksi lahjoiksi: esimerkiksi vuonna 1668 Cosimo de Medici antoi Brysseliin lahjaksi belgialaisille aatelisille peräti kahdeksan yksilöä; Esten herttua puolestaan lahjoitti kaksi yksilöä Espanja kuninkaalle Filip II:lle; lisäksi Italian kuningas Umberto antoi yhden Belgian prinsessalle Joselle syntymäpäivälahjaksi. Bolognesea on kuvailtu historiallisissa maalauksissa, mm. Goyan, Tizianin ja Pieter Brueghel vanhemman teoksissa.
Bologneseja on käytetty muinoin laivakoirina pyydystämässä rottia ja hoveissa sängyn lämmittäjinä.[lähde? ] Aikojen saatossa aatelissukujen hävitessä myös rotu oli kuolla sukupuuttoon, erityisesti 1980-luvulla. Muutama eurooppalainen kasvattaja, erityisesti italialainen Gian Franco Giannelli, onnistui kuitenkin elvyttämään sen. Nykyiset bologneset polveutuvat maailmanlaajuisesti kahdesta linjasta: italialaisesta ja venäläisestä. Tätä kautta rodulla on myös yhteys venäjänbolonkan syntyyn, sillä samoja koiria on käytetty kummankin rodun jalostukseen.
Vuonna 1989 Suomeen tuotiin ensimmäiset bologneset, ja ne olivat kotoisin Tanskasta. Vuonna 1990 Liz Stannard toi ensimmäiset rodunedustajat Britanniaan, ja ensimmäisen kerran rotu nähtiin Cruftsissa vuonna 2002.
Hoito

Turkkia on harjattava laadusta riippuen joka päivä tai pari kertaa viikossa. Bolognesella ei ole aluskarvaa niin kuin useimmilla koirilla ja tämän takia sille voi tulla talvella kylmä.[lähde? ]
Kuuluisia rodunedustajia

Mikael Gabriel sai tyttöystävältään helmikuussa 2017 lahjaksi urosbolognesen, jolle hän antoi nimeksi Biggie.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Kennelliitto: Bolognese
Bolognese – Koirat.com
Bolognese – Suomen Kääpiökoirayhdistys (Arkistoitu – Internet Archive)
Tyttö sinä olet tähti

| Tyttö sinä olet tähti |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Dome Karukoski
Käsikirjoittaja:  Pekko Pesonen
Tuottaja:   Aleksi Bardy  Riina Hyytiä  Olli Haikka 
Säveltäjä:  Jukka Immonen
Kuvaaja:  Pini Hellstedt
Leikkaaja:  Harri Ylönen
Pääosat:   Pamela Tola  Samuli Vauramo  Elena Leeve  Eero Milonoff  Joonas Saartamo 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Helsinki-filmi
Ensi-ilta:   2005-10-2121. lokakuuta 2005  
Kesto:  96 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tyttö sinä olet tähti on suomalainen elokuva, joka sai ensi-iltansa 21. lokakuuta 2005. Elokuva kertoo nuorista ihmisistä ja heidän ihmissuhteistaan. Elokuvassa on mukana myös musiikin tekemisen sekä ylä- ja alaluokan problematiikkaa. Elokuva on tyyliltään humoristinen ja kepeä. Elokuva vuoti noin kaksi viikkoa ennen DVD-julkaisuaan internetiin, mitä ei ole tapahtunut usein suomalaisessa elokuvateollisuudessa.
Tyttö sinä olet tähti voitti pohjoismaisen esikoiselokuvan palkinnon Norjan Amanda-elokuvapalkintogaalassa. Palkinto vastaa likimain Suomessa jaettavaa Jussi-palkintoa. Elokuva sai parhaan musiikin Jussin sekä Yleisö-Jussin vuonna 2006. Pamela Tola sai elokuvasta ensimmäisen Jussi-ehdokkuutensa. Elokuvassa esiintyy cameorooleissa useita räppäreitä, kuten Steen1, Asa, Paleface, Notkea Rotta ja DJ Ewok.
Juoni

Sune (Samuli Vauramo) on hiphop-DJ, ja Nelli Rautio (Pamela Tola) haaveilee laulajan urasta. Eräänä päivänä Nelli päättää mennä kertomaan upeista taidoistaan levy-yhtiölle, mutta hän tarvitsee demon pystyäkseen näyttämään, mitä todella osaa. Hän törmää levy-yhtiössä Suneen ja pyytää tätä säestämään demon, mutta Sune kieltäytyy. Illalla baarissa Sune ja tämän kaverit lyövät vetoa siitä, suostuuko Nelli harrastamaan seksiä Sunen kanssa. Sune menee Nellin luo ja lupautuu säestämään hänelle demon. Asiat alkavat pikkuhiljaa mutkistua.
Rooleissa

Puolalanmäen musiikkilukion kuoro esiintyi kuorossa.
Musiikki

Elokuvassa esiintyy muun muassa Isukin (Eero Milonoff), Sunen (Samuli Vauramo) ja Kondiksen (Joonas Saartamo) rap-yhtyeen Kärkiryhmän kappaleet ”Tulevaisuuden johtajat”, ”Elämä kantaa” ja ”Mieti mitä haluut”. Myös Nellin kappaleet esitetään elokuvan aikana. Ne ovat nimiltään ”Tee se niin” ja ”Pidä musta kii”. Joissakin elokuvan kohtauksissa on myös parin tunnetumman artistin musiikkia, esimerkiksi rap-artistien Asa ja Iso H.
Musiikki > Soundtrack

Kristiina Wheeler: "You'll Be Gone"
Mariska: "Diili"
Asa: "Hidastaa"
Redrama: "Feet to Work"
Kapasiteettiyksikkö: "Lähdössä"
Soma: "Ei ole kysymyksiä"
Kärkiryhmä: "Tulevaisuuden johtajat"
Kärkiryhmä: "Mieti mitä haluut"
Kärkiryhmä: "Elämä kantaa"
Nelli: "Tee se niin"
Nelli: "Pidä musta kii"
Avoliitto: "Täydellistä"
Alarik mukana Luzid: "Mun Suomi osa 2"
Ceebrolistics: "Tyomi"
Eevil Stöö: "Pöpi pöpi"
Hard Target & Nate Dubb: "I'm Over It"
Tommishock & Kimarr: "Miss You Already"
Infekto mukana MattiP: "Beautiful"
Aphilas: "Bay Outbreaks"
Steen1 mukana Asa: "Terroristi"
Avaintekijät: "Pakko pumppaa"
Jontti & Shaka: "Vittuun koko sakki!"
Notkea Rotta: "Maailma on rotta"
Ville Kalliosta: "Nyt tarkasti (Alati varuillaan)"
Iso H: "Vertigo"
Leijonamieli: "Tartu mun käteen"
Joniveli: "Mä yritin"
Juhani: "Poljen mun pyörän"
Quintessence: "Dig Deeper"