stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stora Enso

| Stora Enso Oyj |
| --- | --- |

Tunnuslause:  "rethink."
Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: STEAV OMXH: STERV OMXS: STE A OMXS: STE R
Markkina-arvo:  9,878 mrd € (31.12.2023)
ISIN:  FI0009005961
Perustettu:  1998
Toimitusjohtaja:  Hans Sohlström
Puheenjohtaja:  Kari Jordan
Kotipaikka:  Katajanokanlaituri 2 Helsinki, Suomi
Toimiala:  metsäteollisuus
Tuotteet:  pakkaukset, biomateriaalit, puutuotteet ja paperi
Liikevaihto:   9 396 milj. euroa (2023)
Liikevoitto:   342 milj. euroa (2023)
Tilikauden tulos:   233 milj. euroa (2023) 
Henkilöstö:   20 822 (2023)
Omistaja:  kolme suurinta omistajaa: Solidium (11 %), FAM (10 %) ja Kela (3,0 %) (2024)
Kotisivu:  www.storaenso.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Stora Enso Oyj on suomalais-ruotsalainen metsäteollisuusyritys, joka syntyi ruotsalaisen Stora AB:n (aik. Stora Kopparbergs Bergslags AB) ja suomalaisen Enso Oyj:n (aik. Enso-Gutzeit Oy) yhdistyessä vuonna 1998. Vuonna 2015 Stora Enso oli maailman toiseksi suurin painopaperin valmistaja.
Stora Enso on pakkaus-, biomateriaali- ja puuteollisuuden uusiutuvien tuotteiden johtava toimittaja. Yhtiö on myös yksi maailman suurimmista yksityisistä metsänomistajista. Yritys on noteerattu sekä Helsingin että Tukholman pörsseissä. Vuonna 2023 Stora Enso oli liikevaihdolla mitattuna Suomen 9. suurin yritys, jonka nelikerroksinen puurakenteinen pääkonttori  tunnetaan myös nimellä Katajanokan Laituri. Yhtiön toimitusjohtajana toimii Hans Sohlström vuodesta 2023 alkaen.
Historia > Storan historia (1288–1997)

Stora Ensolla on pitkä historia – sen toisen edeltäjäyhtiön Stora AB:n juuret ulottuvat yli 700 vuoden päähän, jolloin Keski-Ruotsissa Falunissa alkoi kuparin louhinta. Ensimmäinen kirjallinen todiste Storan toiminnasta on vuodelta 1288. Ruotsin kuningas virallisti yhtiön vuonna 1347, jolloin sille valittiin kaivosmiehistä koostuva neuvosto ja se sai nimen Kopparberg. Teollisen vallankumouksen aikana tuotanto keskittyi raudan jalostamiseen. Vuosien saatossa yhtiön toiminta laajeni myös energiaan, sahaukseen, sellun ja paperin tuotantoon. Vuonna 1862 yhtiön toiminnot yhdistettiin yhdeksi yhtiöksi, ja sen nimeksi tuli Stora Kopparbergs Bergslags, josta tuli osakeyhtiö vuonna 1888. Merkittävä muutos yhtiön toiminnassa tapahtui vuonna 1978, jolloin rauta- ja terästeollisuudesta luovuttiin ja toiminta keskitettiin metsänhoitoon, selluun ja paperiin.
Historia > Enson historia (1872–1997)

Enson juuret yltävät 1850-luvulle, jolloin Köningsbergistä kotoisin oleva Wilhelm Gutzeit perusti Wilh. Gutzeit & Co. -yrityksen Norjassa. Norjaan hän oli muuttanut työskennelläkseen teollisuusalalla työskentelevän serkkupuolensa Benjamin Wegnerin sihteerinä. Gutzeitin viidestä lapsesta vain yksi eli aikuiseksi asti. Hans Gutzeit aloitti työt isänsä kanssa 1860-luvulla ja peri yrityksen vuonna 1869 tämän kuoltua. Vuonna 1871 hän aloitti toimintansa Suomessa yhdessä norjalaisen Lars J. Bredesenin kanssa. Gutzeit perusti sahan Kotkaan marraskuussa 1872 ja antoi sille nimen W. Gutzeit & Comp. Saha oli Suomen ensimmäinen höyrysaha.
Vuonna 1897 yhtiöstä tuli suomalainen yhtiö, ja sen nimeksi tuli Aktiebolaget W. Gutzeit & Co.
Kun Gutzeit & Co osti Aktiebolaget Pankakosken vuonna 1908 ja Enso Träsliperi Ab:n Jääskestä vuonna 1911, yhtiön tuotteisiin tuli myös kartongintuotanto.
Vuonna 1918 yhtiön osakkeet osti vastikään itsenäistynyt Suomi, ja Gutzeitista tuli täysin valtion omistama yhtiö.
Vuonna 1924 yhtiön pääkonttori siirrettiin Kotkasta Helsinkiin. Yhtiön nimi muutettiin Enso-Gutzeit Osakeyhtiöksi vuonna 1928.
Yhtiö alkoi rakentaa Kaukopään tehdasta Imatralle vuonna 1935. Se oli tuolloin Euroopan suurin sulfaattisellutehdas.
Summan paperitehdas Haminassa otettiin käyttöön vuonna 1955.
Yrityksen nimi muutettiin Enso-Gutzeit Oy:ksi vuonna 1981. Vuonna 1987 Enso-Gutzeit osti A. Ahlström Osakeyhtiön metsäteollisuuden Varkaudesta.
1990-luvulla Ensosta ja sen kilpailijasta UPM-Kymmenestä tuli Euroopan suurimpia metsäyhtiöitä. Vuonna 1993 yhtiö osti Tampella:n yksiköt, Tampella Forest Oy:n ja Tambox Europen yksiköt Suomesta ja Ruotsista.
Vuonna 1996 kaksi valtion omistamaa metsäyhtiötä fuusioitiin, ja Enso-Gutzeit Oy:stä ja Pohjois-Suomessa toimineesta Veitsiluoto Oy:stä tuli Enso Oyj, joka oli yksi Euroopan suurimpia metsäyhtiöitä.
Vuonna 1997 yhtiö osti enemmistöosuuden saksalaisesta metsäyhtiöstä Holtzmann & Cie.
Historia > 2020–

Alkuvuonna 2020 Stora Enso perusti uuden Forest-divisioonan. Siihen kuului Stora Enson metsäomaisuus Ruotsissa, 41 prosentin osuus Tornatorista, jonka metsäomaisuus sijaitsee pääosin Suomessa ja puunhankintatoiminnot Suomessa, Ruotsissa, Venäjällä ja Baltian maissa. Toukokuussa julkistettiin Katajanokalle Katajanokanlaiturille rakennettavan uuden pääkonttorin kansainvälisen arkkitehtuurikilpailun kuusi parasta ehdotusta, joista yksi valitaan kesäkuussa 2020.
Heinäkuussa 2021 Stora Enso kertoi myyvänsä RFID-tunnisteteknologiansa Grupo CCRR-yhtiölle. Joulukuussa kerrottiin, että Stora Enson uuden pääkonttorin rakentaminen oli aloitettu. Työeläkeyhtiö Varman omistamaan rakennukseen suunniteltiin myös muita toimitiloja sekä hotellia. Rakennuksen oli määrä valmistua keväällä 2024. Stora Enso muutti väliaikaiseen pääkonttoriin Varman omistamaan kiinteistöön Salmisaareen.
Maaliskuussa 2022 Stora Enso kertoi aikeistaan myydä neljä paperitehdasta, jotka sijaitsivat Anjalassa, Ruotsissa Hyltessä ja Nymöllassa ja Saksassa Maxaussa. Jos ostajaa ei löytyisi, yhtiö jatkaisi tehtaiden pyörittämistä.
Toukokuussa 2022 Stora Enso myi Venäjällä sijaitsevat aaltopahvipakkaustehtaansa paikalliselle johdolle Venäjän markkinoiden epävarmuuden vuoksi. Stora Enso sai tammikuussa 2023 päätökseen alankomaalaisen aaltopahvipakkausten valmistajan De Jong Packaging Groupin oston. Tuoretuotteiden, verkkokaupan ja teollisuuden pakkausten valmistamiseen erikoistuneen yrityksen yritysarvo oli noin miljardi euroa. Sen tuotevalikoima täydentää ja parantaa Stora Enson tarjontaa ja kasvattaa sen aaltopahvipakkauskapasiteetin yli kahteen tuhanteen miljoonaan neliömetriin.
Syyskuussa 2023 Stora Enso ilmoitti sulkevansa Kotkan Sunilan sellutehtaan. Tehtaan sulkeminen vaikutti 240 työntekijään ja sen tuotanto oli ollut pysähdyksissä jo saman vuoden toukokuusta lähtien. Sulkemisen merkittävimpänä syynä oli Venäjän hyökkäyssodasta seuranneiden pakotteiden aiheuttama venäläisen puuntuonnin loppuminen. Sunilan sellutehtaan lisäksi Stora Enso päätti sulkea Näpin sahan Virossa sekä yhden Puolan Ostrołękassa sijaitsevan tehtaan aaltopahvin tuotantolinjoista. Toimitusjohtaja Annica Breskyn seuraajana aloitti Hans Sohlström. Muun muassa Ahlstromin toimitusjohtajana toiminut Sohlström oli ollut Stora Enson hallituksessa.
Organisaatio

Stora Enson pääkonttori sijaitsee Helsingissä, ja yhtiöllä on sen lähes 21 000 työntekijää.
Vuonna 2024 Stora Ensolla oli Suomessa seuraavat
tehtaat: Heinolan Flutingtehdas, Stora Enson Imatran tehtaat, Stora Enson Anjalankosken tehtaat, Varkauden paperitehdas, Stora Enson Oulun tehtaat ja Enocellin tehdas
sahat: Joensuun Uimaharjun saha, Honkalahden saha Joutsenossa, Varkauden saha ja Veitsiluodon saha sekä
pakkausyksiköt Kristiinankaupungissa ja Lahdessa.
Ruotsissa yhtiöllä on kaksi kartonkitehdasta, sellutehdas, kaksi sahaa ja pakkausyksikkö. Sillä on tuotantoa myös Baltiassa, Belgiassa, Itävallassa, Kiinassa, Puolassa, Tšekin tasavallassa.
Vuonna 2024 Stora Enso koostui viidestä liiketoiminta-alueesta:
Biomaterialsin tuotteita ovat erilaiset sellulaadut, joita käytetään paperin, kartongin, pehmopapereiden ja hygieniatuotteiden valmistukseen. Prosessien sivutuotteina syntyy muun muassa mäntyöljyä ja tärpättiä.
Forest-divisioona hoitaa Stora Enson metsäomaisuutta Ruotsissa ja yhteisyritys Tornatorin pääosin suomalaisia metsiä. Se vastaa myös puunhankintatoiminnoista Pohjoismaissa ja Baltiassa.
Packaging materials kehittää ja valmistaa sekä uutta että kierrätyspohjaista kuluttajapakkauskartonkia. Sen tuottamiin materiaaleihin pakataan esimerkiksi elintarvikkeita, juomia ja lääkkeitä ja niitä käytetään myös kuljetuspakkauksissa.
Packaging Solutions kehittää ja myy kuitupohjaisia pakkauksia ja niihin liittyviä palveluja. Se jalostaa muun muassa aaltopahvia, kartonkia, muotoonpuristettua kuitua ja pakkausvaahtoa.
Wood Productsin puupohjaisia tuoteratkaisuja käytetään rakentamisen ja asumisen tarpeisiin. Yksikön tuotteisiin kuuluvat esimerkiksi pelletit, massiivipuuelementit (CLT ja LVL eli viilupuu), ovi- ja ikkunakomponentit sekä sahatavara.
Organisaatio > Yhteisyritykset

Stora Enso omistaa puolet brasialaisesta Veracelista, toisen puolen omistaa Suzano Papel e Celulose. Uruguayssa Stora Ensolla ja Celulosa Arauco y Constitución -yrityksellä on yhteisyritys nimeltään Montes del Plata.
Tornatorista Stora Enso omistaa 41 prosenttia.
Organisaatio > Johto

Yhtiön toimitusjohtajana on 18. syyskuuta 2023 lähtien toiminut Hans Sohlström.
Yhtiön aiempia toimitusjohtajia ovat olleet
Jukka Härmälä (1998–2007)
Jouko Karvinen (2007–2014)
Karl-Henrik Sundström (2014–2019).
Annica Bresky (2019–2023)
Organisaatio > Hallitus

Stora Enson hallitukseen kuuluivat vuonna 2024 hallituksen puheenjohtaja Kari Jordan ja varapuheenjohtaja Håkan Buskhe. Hallituksen varsinaiset jäsenet olivat Elisabeth Fleuriot, Helena Hedblom, Astrid Hermann, Christiane Kuehne, Richard Nilsso ja Reima Rytsölä.
Organisaatio > Stora Enson omistajat

Stora Enson suurimmat osakkeenomistajat 31. lokakuuta 2024 olivat:
Solidium (Suomen valtion omistama yhtiö) (10,7 %)
Foundation Asset Management (Wallenberg-säätiöiden omistama yhtiö) (10,2 %)
Kansaneläkelaitos (3,0 %)
Ilmarinen (2,6 %)
Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Elo (1,5 %)
Markkinat

Suurin osa Stora Enson työntekijöistä sijaitsee Euroopassa. Vuonna 2022 työntekijöistä 26 % työskenteli Suomessa, 22 % Ruotsissa, 13 % Kiinassa, 9 % Puolassa, 5 % Venäjällä ja Tšekissä ja 4 % Itävallassa. Muissa kuin edellä mainituissa Euroopan maissa (esimerkiksi Baltian maissa, Belgiassa, Espanjassa, Ranskassa ja Sakassa) työskenteli 13 % henkilöstöstä. 3 prosenttia työntekijöistä oli Brasiliassa ja Uruguayssa ja prosentti muissa maissa.
Yritysvastuu

Huhtikuussa 2015 Stora Enson johtokunnassa aloitti Noel Morrin , joka nimettiin konsernin yritysvastuutoiminnon johtajaksi alihankintaketjuissa tapahtuneen lapsityövoiman käyttöön liittyneen kohun jälkeen.
Yritysvastuu > Hukkajoki

Vuonna 2024 yhtiö sai runsaasti kritiikkiä hitaasta kriisiviestinnästä ja vähättelevästä  asenteesta epäiltyyn törkeään luonnonsujelurikokseen ja sen aiheuttamiin tuhoihin ja korvausvastuisiin liittyen Hukkajioella. Yrityksen ei katsottu suhtautuneen riittävällä vakavuudella  tai olevan varautunut tapahtuneeseen tai jopa miljooniin euroihin nouseviin velvoitteisiin. Vasta  kahdeksan vuorokautra myöhemmin, median uutisoitua asiasta runsaasti, Stora Enso myönsi korvausvelvoitteen ja vaikutukset suojelluille kohteille ja  puutokset omassa toimintaketjussaan..
Yritysvastuu > Lapsityövoima

Stora Enso on joutunut useiden mediakohujen kohteeksi kehitysmaissa harjoittamansa toiminnan takia. Toukokuussa 2012 Ruotsin kanava SVT2 arvosteli dokumentissaan Stora Ensoa yhteistyöstä kiinalaisen hallinnon kanssa ja paikalliselle väestölle tärkeiden metsien tuhoamisesta. Maaliskuussa 2014 ruotsalainen TV4-kanavan Kalla Fakta-ohjelmassa Stora Enso myönsi hyödyntäneensä alihankkijoidensa kautta lapsityövoimaa.
Kesällä 2014 Stora Enson uusi toimitusjohtaja Karl-Henrik Sundström kertoi haluavansa vahvistaa yhtiön resursseja yritysvastuussa. Yhtiö arvioi ihmisoikeusarvioita koko konserninlaajuisesti yhdessä tanskalaisen ihmisoikeusinstituutin kanssa. Stora Enso solmi yhteistyösopimuksen Pelastakaa lapset -järjestön kanssa.
Vastineeksi Pakistanissa havaitulle lapsityövoiman käytölle pahvin keräyksessä kaatopaikoilta Stora Enso kertoi myös, että sen yhteisyritys Bulleh Shah Packaging on muun muassa perustanut koulun 6–14-vuotiaille lapsille. Myös kiisteltyjä maavuokrasopimuksia kiinalaisilla puuviljelmillä luvattiin korjata. Brasiliassa yhteisyritys Veracel aloitti asutushankkeen kuuden eri maattomien liikkeen kanssa. Huhtikuussa 2015 Stora Enso ilmoitti aloittaneensa yhteistyön Kansainvälinen työjärjestön (ILO:n) kanssa. Yhteistyön tavoitteena on vahvistaa Stora Enson globaaleja periaatteita ja pyrkimyksiä ihmisarvoisen työn edistämiseksi. Tärkeä osa tätä yhteistyötä on asteittain poistaa lapsityövoima Stora Enson ja sen pakistanilaisen kumppanin yhteisyrityksen Bulleh Shah Packagingin arvoketjussa.
Stora Enso myi osuutensa Bulleh Shah Packaginginsta kesällä 2017 pääomistaja Packages Limitedille.
Yritysvastuu > Luonnonsuojelurikokset

Suomessa
Elokuussa 2024 poliisi ilmoitti tutkivansa Suomussalmen Hukkajoella Stora Enson hakkuutyömaalla tapahtuneeksi epäiltyä törkeää luonnonsuojelurikosta. Metsähallitus epäili, että rauhoitetulla joella liikkuneet metsäkoneet aiheuttivat tuhansien erittäin uhanalaisten raakkujen kuoleman. Metsäkone ajoi tuhansien äärimmäisen uhanalaisten jokihelmisimpukoiden eli raakkujen päältä satoja kertoja. Yhtiön korvausvelvollisuus noussee jopa miljooniin euroihin.
26.8.2024 Stora Enso ilmoitti pysäyttäneensä hakkuut koko Suomessa kaikissa kohteissa, joihin liittyy vesi-, metsä- tai luonnonsuojelulakeihin liittyviä rajoituksia.  Hakkuut on yhtiön mukaan keskeytetty, kunnes kohteisiin liittyvät toimintaohjeet, hakkuusuunnitelmat ja riskit on uudelleenarvioitu.
Stora Enso aloitti työntekijöidensä, urakoitsijoidensa ja alihankkijoidensa lisäkoulutuksen ympäristöpolitiikasta ja -ohjeista. Koulutuksissa keskitytään ympäristöohjeiden noudattamiseen. Näiden toimenpiteiden lisäksi Stora Enson ja kolmannen osapuolen suorittama tarkastus tehdään puunhankinnan suunnittelu-, toteutus- ja valvontaprosesseihin.
Stora Enso käynnisti oman sisäisen tutkintansa viranomaistutkinnan lisäksi liittyen Suomussalmen Hukkajoen tapahtumiin.
28.8.2024 Stora Enso on ilmoittanut ELY-keskukselle jo päättyneellä hakuualueella tapahtuneesta uudesta luonnonsuojelurikoksesta raakkuihin liittyen. Joen nimeä ei ole vielä mainittu julkisuuteen
9.9.2024 HS uutisoi Storan Enson Hukkajoen alueelle tekemässä metsänhoitosuunnitelmassa yksiselitteisesti ohjeistettavan rakkujien yliajamisesta ja urakoitsijan noudattaneet saatua ohjetta.
Ruotsissa
Ruotsalainen ympäristöjärjestön mukaan Stora Enso olisi syyllistynyt ympäristövahinkoon heinäkuussa 2024 myös Ruotsissa﻿.
Luonnonsuojelujärjestö havaitsi sanojensa mukaan heinäkuun lopussa, että Stora Enso oli kaatanut jopa yli 330 vuotta vanhaa metsää Härjedalenin kunnassa lähellä Norjan rajaa. Metsä toimii usean suojellun lajin elinympäristönä. Stora Enso on keskeyttänyt hakkuut alueella toistaiseksi.
Skydda Skogen -järjestön verkkosivuilla asiaa kommentoi Naturskyddsföreningen Dalarna -järjestön edustaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stora Enso Wikimedia Commonsissa
Stora Enso Oyj
Dokumentti Stora Ensosta Kiinassa (Red Forest Hotel) (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k  OMX Helsinki 25 |
| --- | --- |
 Cargotec  Elisa  Fortum  Huhtamäki  Kalmar  Kemira  Kesko  Kojamo  Kone  Konecranes  Mandatum  Metso  Neste  Nokia  Nokian Renkaat  Nordea Bank  Orion  Outokumpu  Qt Group  Sampo  Stora Enso  Tietoevry  UPM-Kymmene  Valmet  Wärtsilä 
Päivitetty: 17. helmikuuta 2025
| n k OMX Nordic 40 |
| --- | --- |
 ABB  Alfa Laval  Assa Abloy  Atlas Copco  Astra Zeneca  Boliden  Carlsberg  Coloplast  Danske Bank  DSV  EQT  Ericsson  Essity  Evolution  Genmab  Hexagon  Hennes & Mauritz  Investor  Kone  A. P. Møller-Mærsk  Nordea Bank  Neste  Nibe Insdustrier  Nokia  Novo Nordisk  Novozymes  Ørsted  Pandora  Sampo  Sandvik  SCA  SEB  Sv. Handelsbanken  Stora Enso  Swedbank  UPM-Kymmene  Volvo  Vestas Wind Systems 
Päivitetty: 5. tammikuuta 2024
Stora Enson tehdas Oulussa.
Stora Enson tehtaat Varkauden keskustassa.
VanhaStora Enson pääkonttori Helsingin Katajanokalla. Arkkitehti Alvar Aalto.
Stora Enson selluloosatehdas Joensuun Uimaharjussa.
Kouvolan rautatieasema

Kouvolan rautatieasema (lyh. Kv) on Kouvolassa, Kymenlaaksossa sijaitseva tärkeä risteysasema. Se sijaitsee 130 kilometrin päässä Helsingin rautatieasemalta, Riihimäen kautta mitattuna. Rautatieaseman yhteyteen on sijoitettu myös linja-autoasema, ja yhdessä ne muodostavat matkakeskuksen, jolta lähtee useita Kouvolan seudun joukkoliikenteen linja-autoja. Asemalla toimii R-Kioski ja muita yrityksiä.
Kouvola on yksi Suomen vilkkaimmista rautatien solmukohdista. Sieltä lähtee junia neljään ilmansuuntaan: Lahden oikoradan kautta Helsinkiin, Kotkaan (Kotkan rata), Mikkelin kautta Pieksämäelle ja Kuopioon (Savon rata) sekä Luumäelle, josta rata haarautuu Lappeenrannan kautta Joensuuhun (Karjalan rata).
Kouvola on jaettu 9. tammikuuta 2005 alkaen neljään liikennepaikkaan: Kouvola asema, Kouvola lajittelu, Kouvola tavara ja Kouvola Oikoraide.
Historia

Kouvolan asema syntyi alun perin Kuusankosken tehdasyhdyskunnan tarpeisiin. Ensimmäinen asema valmistui vuonna 1875, ja alkuaikoina se palveli lähinnä tavara-asemana. Vuoden 1885 valtiopäivillä Kouvola valittiin Savon radan risteysasemaksi, minkä myötä asema alkoi nopeasti laajentua.
Vuonna 1889 valmistui uusi asemarakennus vanhan itäpuolelle. Sen viereen rakennettiin yömajarakennus, jota laajennettiin ravintolasiivellä vuonna 1912. Rautatiehallitus korotti Kouvolan I luokan asemaksi vuonna 1916.
Vetureille oli tallipaikkoja parhaimmillaan 40, kolmessa eri rakennuksessa. Osa näistä on edelleen käytössä.
Vuonna 1909 rakennettiin alikulkukäytävä, joka oli vain 2,3 metriä leveä. Vasta vuonna 1931 valmistui leveä alikulkutie ratapihan ali.
Nykyisen asemarakennuksen suunnitteli arkkitehti Eero A. Kajava. Uusi asemarakennus, Kouvolan matkakeskus, vihittiin käyttöön syyskuussa 1960. Valmistuessaan se oli kooltaan Suomen suurin heti Helsingin päärautatieaseman jälkeen. Asemanseutu sai myös uuden ilmeen, kun linja-autoasema muutti rautatieaseman yhteyteen. Uusi henkilöratapiha tunneleineen, asfaltoituine laitureineen ja laiturikatoksineen valmistui lopullisesti vuonna 1966. Aseman lipunmyynti lakkautettiin vuonna 2016 ja entisen lipunmyyntitoimiston tilaan avattiin R-kioski, joka myös myy junalippuja.
Kouvolan alueella on rakenteilla suuri junarahtiterminaali, jossa voitaisiin käsitellä jopa kilometrin pituisia konttijunia. Terminaalin rakentaminen aloitettiin vuonna 2019. Terminaalista oli tarkoitus liikennöidä konttijunia Venäjän kautta Kiinaan, mutta yhteys on korvattu muilla reiteillä Venäjän aloittaman hyökkäyssodan seurausten takia. Asematunnelin etelänpuoleisen tunnelinpään saneeraus tuli valmiiksi vuonna 2021. Kouvola RRT (rautatie-maantieterminaali, Rail-Road) valmistui vuonna 2022, seuraavana vuonna terminaalitoiminta lopulta käynnistyi.
Junien lähtöraiteet

| Raide | Raiteelta liikennöivät junat |
| --- | --- |
1: Helsinki–Kuopio–Oulu reitin kaukojunat (S 69 käyttää kuitenkin raidetta 3) sekä arkisin kello 4:50 lähtevä Z-juna Helsinkiin.
3: Osa Kotkan sataman ja Lahden lähijunista O-tunnuksin.
4: Osa Kotkan sataman ja Lahden lähijunista O-tunnuksin.
6: Kaukojunat Karjalan radalta Helsinkiin. Osa junista käyttää kuitenkin raidetta 4.
7: Kaukojunat Karjalan radalle. Osa junista käyttää kuitenkin raidetta 4.
9: Osa Kotkan sataman lähijunista O-tunnuksin ja yksi arkiaamun lähijunavuoro Helsinkiin Z-tunnuksella.
10: Osa Kotkan sataman ja Lahden lähijunista O-tunnuksin sekä yksi arkiaamun lähijunavuoro Helsinkiin Z-tunnuksella.
Lähde:
Raiteilla 2, 5 ja 8 ei ole laituria eivätkä ne siten ole asemalla pysähtyvien henkilöjunien käytössä.
Hankkeet

Kouvola–Kotka/Hamina -hankkeen tavoitteena on parantaa liikennöinnin täsmällisyyttä ja nostaa rataosan kapasiteettia. Hanke tähtää tavaraliikenteen toimintaedellytysten parantamiseen muun muassa nostamalla radan akselipainoa 25 tonniin. Rakentaminen käynnistyi 2020 ja hanke on kokonaisuudessaan valmis vuonna 2025.
Itärata nopeuttaa raideliikenteen matka-aikoja laajasti itäisessä Suomessa. Tavoitteena on kolmen tunnin junayhteys Kuopiosta, Joensuusta ja Pietarista Helsinkiin. Sen mahdollistaa nopea junakalusto, jonka kulkunopeus on noin 300 km/h. Itäradan kannalla olevat kaupungit ja kunnat (Kuopio, Kouvola, Joensuu, Lappeenranta, Mikkeli, Porvoo, Kajaani, Imatra, Iisalmi, Varkaus, Pieksämäki, Siilinjärvi, Suonenjoki, Lapinlahti, Kitee, Parikkala, Mäntyharju ja Taipalsaari) tekivät päätöksen, että ovat valmiit rahoittamaan uuden itäisen ratayhteyden suunnittelua, jos linjaus kulkee Porvoon ja Kouvolan kautta.
Aseman ympäristö

Asemarakennus on esimerkki 1960-luvun alun arkkitehtuurista. Se koostuu kaksisiipisestä asemarakennukseta, jonka toisessa siivessä on asematilat ja ravintola ja toisessa aseman toimintaan liittyneet virastot. Samassa yhteydessä rakennettu postitalo liittyy löyhästi asemarakennukseen. Asemarakennus on ulkoasultaan eleetön, toisin kuin betonirakenteiset asemalaiturien katokset. Niiden alapintojen muotoa Museovirasto kuvaa lennokkaaksi ja laiturialuetta ylipäätään oleelliseksi asemaympäristön osaksi.
Asemarakennuksen itäpuolella, radan suuntaisena, on myös arkkitehti Kajavan suunnittelema modernistinen valtion virastotalo, joka valmistui vuonna 1967.
Ratapihan eteläpuolella on rautatievarikon alue, joka kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Varikon alueella on rivi vuosina 1887–1937 rakennettuja punatiilisiä rakennuksia, jotka ovat lähes ainoat vanhat rakennukset rautatieaseman ympäristössä. Rakennusrivi koostuu kolmesta veturitallista ja entisestä pajasta. Veturitalleista kaksi ja pajarakennus ovat Bruno Granholmin suunnittelemia, kuten myös kahden veturitallin välissä oleva punatiilinen varikon konttorirakennus. Paja, konttorirakennus ja veturitallit on suojeltu.
Aseman länsipuolelle, noin 300 metrin päässä asemasta olevaan Pilkepuistoon on sijoitettu vuonna 1929 valmistettu höyryveturi Tk3 859 nimeltään Ruuhveltti. Veturi painaa 78 tonnia ja kykeni tuottamaan 690 hevosvoiman tehon. Veturi kunnostettiin vuonna 2019. Kaupungille vuonna 1970 lahjoitettu veturi oli vuoteen 2022 asti näytteillä lähempänä asemarakennusta, 1-raiteen vieressä. Se siirrettiin Pilkepuistoon kesällä 2022 ja saman vuoden syksyllä sille valmistui puurakenteinen katos.
Kouvolan rautatieasema Kesäkuussa 1986.
Allegro saapumassa Kouvolan rautatieasemalle.
Kouvolan rautatieasema syksyllä 2019.
Aseman raiteet alittava tunneli vuonna 2019.
Höyryveturi Tk3 859 katoksessa joka valmistui vuonna 2022
Kouvolan veturitallit.
VR Sr3 InterCity-juna matkalla Ouluun Kouvolan rautatieasemalta
Rauno Sairinen

| Rauno Sairinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1962 (ikä 62–63) Mikkeli
Ammatti:  ympäristöpolitiikan professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (VTK 1992, VTL 1994, VTT 2000)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Rauno Sairinen (s. 1962 Mikkeli) on suomalainen valtiotieteilijä ja Itä-Suomen yliopiston ympäristöpolitiikan professori (Joensuun kampus). Hän toimii myös australialaisen Queenslandin yliopiston kaivosalan sosiaalisen vastuun keskuksen (CSRM) kunniaprofessorina. Hän on ollut esillä suomalaisissa tiedotusvälineissä muun muassa kaivosalan ympäristövastuuseen ja asianosaisten huomioimiseen liittyvässä keskustelussa.
Sairinen kirjoitti ylioppilaaksi Mikkelin Yhteiskoulun lukiosta vuonna 1981. Hän valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen kandidaatiksi vuonna 1992, lisensiaatiksi 1994 ja valtiotieteen tohtoriksi vuonna 2000. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2000) oli otsikoitu Regulatory reform of Finnish environmental policy.
Työurallaan Sairinen toimi useita vuosia Teknillisessä korkeakoulussa yhdyskuntasuunnittelun tutkijana, suunnittelijana ja tutkimuspäällikkönä. Hänet nimitettiin vuonna 2007 Joensuun yliopiston määräaikaiseksi yhteiskuntatietieteellisen ympäristötutkimuksen professoriksi. Itä-Suomen yliopiston ympäristöpolitiikan professuurin hän sai vuoden 2011 alusta.