stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Axel Fredrik Nikolaus Cedercreutz

Axel Fredrik Cedercreutz vaimonsa Johannan kanssa keskellä Köyliönkartanolla
Axel Fredrik Nikolaus Cedercreutz (23. marraskuuta 1847 Viipuri – 13. syyskuuta 1909 Köyliö) oli suomalainen vapaaherra ja moninkertainen valtiopäivämies.
Cedercrutzin isä oli asessori Carl Emil Cedercreutz. Hän avioitui Björkenheimin sukuun kuuluneen Johanna Lovisa Mariana Björkenheimin kanssa. Pariskunta sai viisi lasta, joita olivat professori Axel Cedercreutz, kuvanveistäjä Emil Cedercreutz, juristi ja valtiopäivämies  Gustaf Johan Reinhold Cedercreutz sekä toimitusjohtaja Edward Cedercreutz. Cedercreutz toimi Köyliönkartanon omistajana vuodesta 1869 kuolemaansa saakka. Vuonna 1904 innokkaana paikallishistoriantutkijana tunnettu Cedercreutz käynnisti arkeologiset kaivaukset Köyliön Kirkkosaarella yhdessä rovasti Viktor Salmisen kanssa.
Cedercreutz oli aatelissäädyssä sukunsa edustaja valtiopäivillä 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891, 1894, 1897, 1899, 1900, 1904–1905 ja 1905–1906.
Vuonna 2009 sai Tuiskulan kesäteatterissa ensi-iltansa Axel Cedercreutzin elämästä kertova näytelmä Axel – maan ja taivaan välissä, jonka käsikirjoitti Mirva Koivukangas ja ohjasi Pekka Saaristo.
Axel Ax:son Johnson

Axel Ax:son Johnson
Axel Axelson (Ax:-son) Johnson (25. heinäkuuta 1876 Tukholma – 3. elokuuta 1958 Tukholma) oli ruotsalainen telakanomistaja ja teollisuudenharjoittaja.
Johnson oli Axel Johnsonin poika ja meni 1909 naimisiin Margaret Ortwinin kanssa. He saivat viisi lasta, muun muassa Axel Ax:son Johnsonin ja Bo Ax:son Johnsonin.[lähde? ]
Johnson toimi Siamin konsulina 1901–1911. Hänestä tuli Johnsonkoncernin osaomistaja, 1910 hänestä tuli sen ja Rederiaktiebolaget Nordstjärnanin johtaja. Hän myös perusti Nynäs Petroleumin.
Johnson on haudattu Avestan kirkkoon.
Axel Ax:son Johnson (1910–1988)

Axel Ax:son Johnsons hauta Solnan hautausmaalla.
Axel Ax:son Johnson (4. lokakuuta 1910 Tukholma – 19. helmikuuta 1988) oli ruotsalainen kaivosinsinööri ja teollisuusmies.
Johnson oli Rederi AB Nordstjernanan johtaja vuodesta 1956 lähtien ja omisti A. Johnson & Co:n vuodesta 1961, jolloin hän osti veljensä Bo Ax:son Johnsonin ulos yrityksestä. Yrityksen he olivat perineet vuonna 1958.
Kuten isänsä, Axel Ax:son Johnson, hän toimi Thaimaan konsulina vuodesta 1946.
Johnson meni naimisiin vuonna 1941 Antonia de Souzan kanssa, ja heille syntyi tytär Antonia Ax:son Johnson.
Arvo Rafael Heikonen

Arvo Rafael Heikonen (11. elokuuta 1892 Turku – 27. marraskuuta 1961 Helsinki) oli suomalainen juristi ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston kauppaoikeuden professori vuodesta 1949, sitten Turun kauppakorkeakoulun kansleri vuodesta 1961. Hän julkaisi useita kauppaoikeutta käsitteleviä teoksia.
Henkilöhistoria

Arvo Heikosen vanhemmat olivat maanviljelijä Fredrik Oskar Heikonen ja Vendla Karoliina Isotalo ja puoliso vuodesta 1933 Irma Helena Palomaa, professori Matti Herman Palomaan tytär. Ylioppilaaksi Heikonen tuli 1914 ja suoritti oikeustutkinnon 1918, varatuomarin arvon hän sai 1921. Lakitieteen tohtoriksi Heikonen väitteli 1931. Hän toimi asianajajana 1920–1932 ja hoiti virkaa tekevänä useita Helsingin yliopiston oikeustieteellisiä professuureja vuodesta 1938, ennen vakinaistamistaan 1949.
Julkaisuja

Perinnönyhteydestä Suomen oikeudessa silmälläpitäen erikoisesti perillisten omistussuhteita I (väitöskirja) ja II, 1936–1937
Liikevaihtoverolaki selityksineen, 1941 Matti Lepon kanssa
Avoin yhtiö Suomen oikeuden mukaan, 1948
Osakeyhtiö I, 1949 Ilmari Caseliuksen kanssa
Irtaimen kauppa, 1958 Aimo O. Aaltosen kanssa
Aiheesta muualla

Sundström, Mia: / Heikonen, Arvo (1892–1961). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  8.6.2004. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Axel August Hårdh

Axel August Hårdh (6. lokakuuta 1840 Raahe – 3. tammikuuta 1898 Kuopion pitäjä) oli suomalainen lääkäri ja valtiopäivämies.
Hårdhin vanhemmat olivat kruununvouti, kollegiasessori Gustaf Adolf Hårdh ja Emilia Katarina Sovelius ja puoliso vuodesta 1880 Bertha Aina Sofia Idman. Hårdh tuli ylioppilaaksi 1860 ja valmistui filosofian maisteriksi 1869 ja lääketieteen lisensiaatiksi ja lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1872. Hän oli Tampereen apulaiskaupunginlääkäri vuodesta 1877 ja Niuvanniemen sairaalan ylilääkäri vuodesta 1884. Hårdh oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen 1877–1882. Hän edusti Tamperetta porvarissäädyssä valtiopäivillä 1882.
Lehtori, suomentaja Emil Hårdh oli Axel August Hårdhin veli.
Axel Alfthan

Axel Gunnar Alfthan (22. syyskuuta 1862 Viipuri – 21. marraskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen agronomi, maatalousalan opettaja, yritys- ja pankinjohtaja, hevoshoidon asiantuntija ja valtiopäivämies.
Alfthanin vanhemmat olivat Fredrik Alfthan ja Julia Louise Lydebeck ja puoliso vuodesta 1895 Berta Emilia Nysten, laamanni Karl Woldemar Nysténin tytär. Alfthan opiskeli maataloutta Ruotsissa 1882–1884, valmistuen agronomiksi,  ja toimi sitten Ruotsissa maanviljelyskoulun hoitajana ja opettajana 1884–1885. Suomeen palattuaan hän toimi maatilojen hoitajana, maanviljelyskoulun opettajana, yritysjohtajana ja vuodesta 1893 Yhdyspankin Joensuun konttorin johtajana. Alfthan oli valtion hevoshoidonneuvoja vuodesta 1906 ja julkaisi useita hevosten hoitoon liittyviä teoksia yksin ja yhdessä muiden kanssa. Hän oli sekä Hangossa että Joensuussa kaupunginvaltuuston jäsen.
Alfthan oli porvarissäädyssä Joensuun edustaja valtiopäivillä 1904–1905.
Axel Alfthan (todellinen valtioneuvos)

Axel Alfthan (8. kesäkuuta 1864 Viipuri – 9. huhtikuuta 1939 Nizza, Ranska) oli suomalainen todellinen valtioneuvos.
Alfthan opiskeli Pietarin yliopistossa suorittaen siellä oikeustutkinnon. Hän oli työssä Venäjän oikeusministeriössä Pietarissa varajohtajana ja jonkin aikaa Suomen valtiosihteerinvirastossa sekä pidemmän aikaa Pietarin evankelis-luterilaisessa ylikonsistoriossa. Hänelle tarjottiin senaattorin paikkaa Suomesta mutta hän ei ottanut sitä vastaan poliittisista syistä. Alfthan otti osaa useiden toimikuntien, komiteain, Venäjän valtakunnanduuman ja valtakunnan neuvoston työhön sekä osallistui nuorempana erinäisiin oikeuslaitosten toimiin Vilnassa ja Odessassa.
Alfthan oli lokakuun vallankumouksen 1917 aikoihin apulaisjohtajana Venäjän oikeusministeriössä. Alfthan pakeni 1919 Suomeen ja perusti täällä vuonna 1924 Ab Axel Alfthan Oy-nimisen yrityksen toimien sen johtajana kuolemaansa saakka. Korkeavuorenkatu 45:ssa toiminut Ab Axel Alfthan Oy myi tukuttain ja vähittäin trasselia ja nuoraa.
Atalántin arkeologinen museo

| Atalántin arkeologinen museo Αρχαιολογικό Μουσείο Αταλάντης |
| --- | --- |
Tyyppi:  arkeologinen museo
Sijainti:  Atalánti, Lokroí, Fthiotis, Keski-Kreikka, Kreikka
Perustettu:  1992
Koordinaatit:  38°39′12″N, 22°59′50″E
 fiAtalántin arkeologinen museo 
   
Atalántin arkeologinen museo (kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Αταλάντης, Archaiologikó Mouseío Atalántis) on arkeologinen museo Atalántin kaupungissa Lokroín kunnassa Kreikassa. Se esittelee seudulta löydettyä esihistoriallista ja antiikin aikaista esineistöä.
Museo toimii 1930-luvulla rakennetussa vanhassa kaksikerroksisessa koulutalossa. Kunta luovutti sen museokäyttöön vuonna 1992. Tämän jälkeen rakennus kunnostettiin, ja sen organisointi museoksi alkoi vuonna 1998. Museorakennuksessa on kolme näyttelysalia sekä muita tiloja.
Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä Lokroín ja koillisen Fokiin alueelta tehdyistä arkeologisista kaivauksista, joista osa on ollut suunnitelmallisia ja osa pelastuskaivauksia. Löydöt ajoittuvat esihistorialliselta ajalta roomalaiselle kaudelle. Museoesineisiin lukeutuu veistoksia, hautakiviä, keramiikkaa, pienoisfiguriineja, työkaluja, koruja ja rahoja. Museon ulkotiloissa on esillä rakennusten koristeosia.
Museon kokoelmat on järjestetty aikajärjestyksessä ja teemoittain. Kokoelmiin kuuluu muun muassa astioita sekä kivi- ja luuesineitä neoliittiselta kaudelta; varhaisen pronssikauden löytöjä Proskynáksen asutuksesta; keskisen pronssikauden löytöjä, mukaan lukien minolaisia esineitä, eri asutuksista ja haudoista; myöhäishelladisen eli mykeneläisen kauden astioita, pronssiaseita, kultakoruja ja sinettikiviä haudoista; myöhäishelladisen kauden LH IIIG löytöjä Kýnoksen asutuksesta; varhaisen rautakauden hautalöytöjä, kuten vaaseja ja pronssikoruja; arkaaisen ja klassisen kauden mustakuvio- ja punakuviokeramiikkaa; sekä hellenistisen ja roomalaisen kauden keraamisia, lasisia, rautaisia ja kuparisia astioita.
Neoliittisen kauden työkaluja yms.
Minyalaista keramiikka.
Meritaistelua esittävä yksityiskohta vaasista.
Veistoksia.
Leijonanpäinen lähdekaivon osa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Atalántin arkeologinen museo Wikimedia Commonsissa
Axel Anderberg

Axel Anderberg
Axel Johan Anderberg (27. marraskuuta 1860 Kristianstad – 27. maaliskuuta 1937 Sollentuna) oli ruotsalainen arkkitehti, joka vaikutti 1880-luvulta aikaiselle 1930-luvulle. Uransa alkutaipaleella hän suunnitteli useita uusbarokki- ja jugend-tyylisuuntaisia teattereita, kun taas uransa loppupuolella hänen työnsä koostui suurimmilta osin tieteellisten ja akateemisten instituutioiden rakennuksista, jotka hän suunnitteli uusklassistiseen tyyliin.
Anderberg kouluttautui arkkitehdiksi Kungliga tekniska högskolanin arkkitehtuurikoulussa (1880-1884), sekä Ruotsin kuninkaallisen taideakatemian arkkitehtuuriosastolla (1884-1887), jonka jälkeen hän vietti vuoden kierrellen Saksassa, Ranskassa ja Italiassa.
Anderbergin suunnittelema Tukholman oopperatalo.
Anderbergin ensimmäinen merkittävä työ oli Tukholman uusi oopperatalo (1889-1898), joka korvasi vanhan kustavilaistyylisen oopperatalon. Voitettuaan oopperatalosta järjestetyn arkkitehtuurikilpailun, Anderberg vietti ulkomailla aikaa opiskellen erityisesti teatteriarkkitehtuuria. Myöhemmin hän suunnittelikin Karlstadin (1893), Linköpingin (1902-1903) ja Kristianstadin (1906) kaupunginteatterit.
Anderberg suunnitteli myös Ruotsin luonnonhistoriallisen museon uuden suuren kompleksin (valmistui 1916) Frescatin alueelle, Tukholmaan, ja myöhemmin useita muitakin tieteellisiä instituutiorakennuksia samalle alueelle, muun muassa Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian rakennuksen.
Auto Bild

| Auto Bild |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  viikkolehti
Aihealue:  autoala
Kustantaja:  Axel Springer
ISSN:  ISSN 0930-7095
Levikki:  646 135 (1/2008)
Perustettu:  1986
Päätoimittaja:  Bernd Wieland
Kotimaa:  Saksa
Ilmestymistiheys:  kahden viikon välein
Kieli:  saksa
Aiheesta muualla
OCLC
Kotisivu
Auto Bild on 1986 perustettu saksalainen autoalan viikkolehti, jota julkaisee Axel Springer Verlag. Se kertoo autoalan uutuuksista ja alaan liittyvistä aihepiireistä.
Auto Bildillä on useita sisarlehtiä, ja lisäksi se ilmestyy useissa maissa eri kielillä, muun muassa Suomessa nimellä Auto Bild Suomi.
Päätoimittajat

Peter J. Glodschey (1986–1994)
Peter Felske (1994–2006)
Bernd Wieland (3. huhtikuuta 2006 alkaen)
Aiheesta muualla

Kotisivut
Aulangon näkötorni

| Aulangon näkötorni |
| --- | --- |

Sijainti:  Aulanko, Hämeenlinna
Koordinaatit:  61°01′21″N, 024°28′10″E
Rakennustyyppi:  näkötorni
Valmistumisvuosi:  1907
Suunnittelija:  Waldemar Aspelin
Omistaja:  Hämeenlinnan kaupunki
Julkisivumateriaali:  graniitti
Korkeus:  33 m
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aulangon näkötorni on Hämeenlinnan Aulangonvuoren huipulla sijaitseva näkötorni, joka on valmistunut vuonna 1907. Sen on suunnitellut arkkitehti Waldemar Aspelin. Nykyään tornissa vierailee vuosittain lähes satatuhatta kävijää. Vuoden 2015 aikana se oli yleisölle avoinna 7. toukokuuta – 30. syyskuuta päivittäin kello 8–19.
Aulangon näkötornissa havaittiin korjaustarve vuonna 2016.  Korjaussuunnitelma valmistui vuonna 2020 ja korjaustyöt saatiin käyntiin keväällä 2022. Korjaustöiden oli tarkoitus kestää kesän loppuun saakka.  Lopulta remontti valmistui kuukauden etuajassa.
Historia

Ensimmäinen puinen näköalapaviljonki Aulangon huipulle rakennettiin jo 1800-luvun lopussa, jolloin alue oli suosittu retkikohde. Näkötornin rakennuttajana toimi Aulangolla sijainneen Karlbergin kartanon omistaja eversti Hugo Standertskjöld. Aulangonvuoren laki on 150 metriä merenpinnan ja 70 metriä viereisen Aulangonjärven pinnan yläpuolella. 33 metriä korkeasta tornista avautuu näkymä Vanajaveden laaksoon, joka on yksi Suomen kansallismaisemista.
Näkötornin juurella on kahvilarakennus sekä vuonna 1934 valmistunut näköalatasanne, josta on näkymä Aulangonjärvelle päin. Näköalatasanteen alapuolella on Lennart Segerstrålen samana vuonna maalaama metsästysaiheinen fresko. Lisäksi sen vierestä lähtevät kiviportaat Aulangonvuoren jyrkänteelle, jossa sijaitsevassa luolassa on kuvanveistäjä Robert Stigellin karhuperheveistos vuodelta 1905.
Galleria

Aulangon näkötorni.
Aulangon näkötornin muistolaatta.
Näkötornin sisätasanne.
Maisema näkötornin sisäpuolelta.
Näkötornin portaikkoa.
Aulangon näkötornin portaikkoa.
Vanajaveden laakson kansallismaisema näkötornin huipulta.
Kansallismaisema näkötornin huipulta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aulangon näkötorni Wikimedia Commonsissa
Aulangon viralliset kotisivut
Arto Lepistö

Arto Kalevi Lepistö (s. 13. syyskuuta 1954 Peräseinäjoki) on ollut Lapuan kaupunginjohtaja 2012–2017. Sitä ennen hän oli Jyväskylän apulaiskaupunginjohtaja ja Jyväskylän maalaiskunnan viimeinen kunnanjohtaja, kunnes kunta vuonna 2009 yhdistyi vapaaehtoisesti Jyväskylän kaupunkiin. Lepistö on ollut kaupunginjohtajana myös Äänekoskella. Hänet valittiin Jyväskylän maalaiskunnan kunnanjohtajaksi sen jälkeen, kun Tarmo Pipatti oli nimitetty Lahden kaupunginjohtajaksi. Lepistö haki vuonna 2009 Keski-Suomen sairaanhoitopiirin johtajan virkaa, mutta peruutti hakemuksensa.
Aiheesta muualla

Laupuan kaupunginjohtajan blogi (Arkistoitu – Internet Archive)
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Paavo Latva-Rasku | Lapuan kaupunginjohtaja 2012–2017 | Seuraaja: Satu Kankare |
Avi Dichter

Avi Dichter
Avi Dichter (hepr. ‏אבי דיכטר‎‎, s. 4. joulukuuta 1952) on Israelin entinen julkisen turvallisuuden ministeri, Shin Betin johtaja ja Kadima-puolueen kansanedustaja knessetissä. Hän on Israelin kotirintaman puolustuksesta vastaava ministeri.
Hän oli tiedustelupalvelu Shin Betin johtaja toisen intifadan aikaan. Knessetin jäsen hän oli vuosina 2006–2012. Dichter on vaatinut Gazan miehittämistä uudelleen raketti-iskujen estämiseksi.
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
Audi 90

Audi 90 on Audin vuosina 1984–1991 valmistama ylemmän keskiluokan automalli, joka oli Audi 80:n ylellisempi ja suuremmalla moottorilla varustettu sisarmalli. 90-mallinimen käytöstä luovuttiin vuonna 1991 Audi 80 (B4) -mallin esittelyn yhteydessä.
Audi 90 B2 (1984–1987)

| Audi 90 B2 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Audi
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  1984–1987
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  D-segmentti
Seuraaja:  Audi 90 (B3)
Teknisesti samankaltaisia:  Audi 80 (B2)
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volkswagen Group B2
Moottori:  R4 R5
Iskutilavuus:  1,6–2,2 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali
Vuonna 1984 Audi 80 (B2) -mallin kasvojenkohotuksen yhteydessä sen viisisylinterisellä moottorilla varustetut mallit eriytettiin Audi 90 -mallinimen alle. Bensiinimoottorivalikoiman muodostivat 2,0-litrainen (115 hv) ja 2,2-litrainen (136 hv). Lisäksi saatavana oli myös nelisylinterinen 1,6-litrainen (70 hv) dieselmoottori.
Audi 90 B3 (1987–1991)

| Audi 90 B3 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Audi
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  1987–1991
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Audi 90 (B2)
Teknisesti samankaltaisia:  Audi 80 (B3)
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volkswagen Group B3
Moottori:  R4 R5
Iskutilavuus:  1,6–2,3 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti
Audi 80 (B3) -malliin perustuva Audi 90 esiteltiin vuoden 1987 alkupuolella. Bensiinimoottorivalikoiman muodostivat viisisylinteriset 2,0- (115/160 hv) ja 2,3-litraiset (136/170 hv), dieselmoottorina oli nelisylinterinen 1,6-litrainen (80 hv).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Audi 90 Wikimedia Commonsissa
Ascoli Calcio 1898

Ascoli Calcio 1898 on nimensä mukaisesti vuonna 1898 perustettu italialainen jalkapallojoukkue Ascoli Picenosta Marchen alueelta. Joukkue pelasi Italian pääsarjassa Serie A:ssa viimeksi kaudella 2006–2007 noustuaan sinne kauden 2004–2005 jälkeen, kun Genoa CFC ja Torino FC pudotettiin rangaistukseksi Serie B:hen. Ascoli Calcion lempinimiä ovat Picchio (tikka) ja Bianconeri (valkomusta).
Saavutukset

Seuran paras sijoitus Serie A:ssa on 4. sija kaudella 1977–1978.
Serie B:n voitto 1978, 1986
Mitropa Cupin voitto 1987
Kuuluisia pelaajia

| --- | --- |
  Pietro Anastasi   Andrea Barzagli   Oliver Bierhoff   Saša Bjelanović   Liam Brady   Walter Casagrande   Marco Delvecchio   Luigi Di Biagio   Dirceu   Dimítrios Eleftherópoulos:   Bruno Giordano   Carlo Mazzone   Valentin Năstase   Walter Novellino   Gianluca Pagliuca   Tomi Petrescu   Fabio Quagliarella   Ervin Skela   Pedro Troglio
Aiheesta muualla

Seuran viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Ascoli Piceno

| Ascoli Piceno |
| --- | --- |
 Piazza del Popolo
 lippu:  vaakuna
 Ascoli Piceno
 Koordinaatit: 42°51′17″N, 13°34′31″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Marche
Maakunta:  Ascoli Piceno
Hallinto:  
 – Pormestari:  Guido Castelli
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  158,09 km²
Korkeus:  +154 m
Väkiluku (2015):  49 407
 – Väestötiheys:  312,5 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  63100
Suuntanumero(t):  0736
Rekisterikilpi:  AP
 
 www.comuneap.gov.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ascoli Piceno on kaupunki Italian Marchen alueella Ascoli Picenon maakunnassa. Se on maakunnan pääkaupunki. Kaupungissa on arviolta 49 407 asukasta (vuonna 2015), ja sen pinta-ala on 158,09 neliökilometriä.
Uskonto

Kaupungin suojelijana pidetään marttyyrina kuollutta pyhää piispa Emidiusta. Kaupungin mukaan on nimetty alueella sijaitseva katolisen kirkon hiippakunta, jonka piispana toimii Silvano Montevecchi.
Urheilu

Ascoli Picenosta on kotoisin jalkapalloseura Ascoli Calcio 1898.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ascoli Piceno Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (italiaksi)
Ascoli Picenon maakunta
Acquasanta Terme | Acquaviva Picena | Appignano del Tronto | Arquata del Tronto | Ascoli Piceno | Carassai | Castel di Lama | Castignano | Castorano | Colli del Tronto | Comunanza | Cossignano | Cupra Marittima | Folignano | Force | Grottammare | Maltignano | Massignano | Monsampolo del Tronto | Montalto delle Marche | Montedinove | Montefiore dell’Aso | Montegallo | Montemonaco | Monteprandone | Offida | Palmiano | Ripatransone | Roccafluvione | Rotella | San Benedetto del Tronto | Spinetoli | Venarotta
Ascoli Picenon keskiaikainen Palazzo dei Capitani del Popolo
Arvid Adolf Etholén

Arvid Adolf Etholén
Arvid Adolf Etholén,  kansainvälisesti tunnettu myös nimellä Adolf Etolin (ven. Адольф Карлович Этолин, Adolf Karlovitš Etolin) (9. tammikuuta 1798 Helsinki – 29. maaliskuuta 1876 Elimäki) oli suomalainen venäläis-amerikkalaista kauppakomppaniaa palvellut merenkulkija, tutkimusmatkailija, hallintovirkamies, Venäjän Amerikan (Alaskan) kuvernööri ja vara-amiraali.
Henkilöhistoria > Varhaisura

Etholénin vanhemmat olivat raatimies Karl Gustaf Etholén ja Katarina Fredrika Neukirch ja puoliso vuodesta 1839 Margaretha Hedvig Johanna Sundvall.  Etholénin veljiä olivat valtioneuvos Mauritz Etholén, kenraalimajuri Gabriel Etholén ja kauppaneuvos Justus Etholén.
Etholén valmistui keisarillisesta laivastoakatemiasta 1817. Hän siirtyi pian venäläis-amerikkalaisen kauppakomppanian palvelukseen ja teki mittavan elämäntyön Venäjän amerikkalaisissa siirtokunnissa ja Tyynellämerellä, jossa hän vietti kolme pitkää jaksoa, 1818–1824, 1826–1837 sekä 1840–1845.  Ensimmäisillä komennuksillaan hän toimi aluksen päällikkönä komppanian lukuisilla huolto-, hallinto- ja tutkimuspurjehduksilla pohjoisella Tyynellämerellä ja myös Havaijilla (”Sandwich-saarilla”) ja etelämpänä Chileen saakka. Hän osallistui muun muassa Alaskan rannikkoa kartoittaneisiin retkikuntiin 1822–1823 ja toimi Alaskan kuvernöörin apulaisena ja varamiehenä 1832–1837.
Henkilöhistoria > Alaskan kuvernööri 1840–1845

Vuonna 1838 Pietarissa Etholén nimitettiin kauppakomppanian korkeimmaksi hallintovirkamieheksi, Venäjän Amerikan kuvernööriksi. Hän matkusti Etelä-Amerikan ympäri takaisin siirtokuntien pääkaupunkiin Alaskan Novoarkangelskiin (nykyisin Sitka) mukanaan seurue, johon kuului useita muita suomalaisia, muun muassa Etholénin tuore puoliso, luterilaisen seurakunnan papiksi värvätty Uno Cygnaeus, luonnontieteilijä Reinhold Ferdinand Sahlberg, joka toimi jonkin aikaa siirtokunnan lääkärinä, sekä Etholénin adjutanttina työskennellyt Johan Bartram.
Etholenin kuvernöörikausi Alaskassa 1840–1845 oli vielä venäläisen toiminnan laajenemisen aikaa. Uusia tukikohtia perustettiin ja Novoarkangelskiin rakennettiin julkisia rakennuksia, muun muassa protestanttinen kirkko. Etholén kävi aluekauppaa sekä brittiläisen Hudson Bay Companyn että yhdysvaltalaisten kanssa, joille hän myi venäläisten eteläisimmän tukikohdan Fort Rossin Kaliforniassa. Alkuasukkaisiin luotiin suhteita ja heidän elintapojaan muovattiin kulttuuri-imperialismin hengessä. Kauppakomppanian alkuperäinen toimiala, turkiskauppa, oli kuitenkin jo kuihtumassa riistakantojen romahdettua.
Henkilöhistoria > Kuvernöörikauden jälkeen

Kuvernöörikauden jälkeen Etholén toimi Pietarissa kauppakomppanian johtokunnassa 1846–1859. Matkoillaan Etholén kokosi merkittäviä kansatieteellisiä kokoelmia Alaskasta, Aleuteilta ja Tyynenmeren saarilta. Ensimmäinen Turun akatemialle lahjoitettu kokoelma tuhoutui kuitenkin jo Turun palossa 1827. Palattuaan lopullisesti Eurooppaan Etholén lahjoitti toisen kokoelman Helsingin yliopistoon. Tämä kansainvälisesti merkittävä, Etholénin etnografisena Alaska-kokoelmana tunnettu esineistö kuuluu nykyisin Kansallismuseolle ja osia siitä on näytteillä Kulttuurien museossa Helsingissä. Etholén lahjoitti myös Elimäen seurakunnalle kirjakokoelman, jonka pohjalta aloitettiin kirjastotoiminta Elimäellä vuonna 1859.
Etholén oli Suomeen palattuaan myös valtiopäivämies, hän edusti sukuaan valtiopäivillä 1863–1864, 1867 ja 1872.
Henkilöhistoria > Huomionosoituksia

Erotessaan laivastosta Etholén ylennettiin kontra-amiraaliksi 1847. Suku aateloitiin Suomessa 1856. Alaskassa Alexandersaaristossa sijaitseva Etolin Island -saari on nimetty Etholénin mukaan, niin myös Etolin Strait -salmi, Cape Etolin -niemi sekä Etolin Bay -lahti Nunivak-saarella Yukonjoen suiston edustalla, Etolin Point -niemi Bristolinlahden pohjoisrannalla sekä Etolin street -katu Sitkan kaupungissa.  Venäjällä Kuriilien Urup-saarella on Etolinille nimetty niemi.
Kansallisbibliografian mukaan Etholén yleni arvoltaan vara-amiraaliksi.
Aiheesta muualla

Etholén, Arvid Adolf (1798 - 1876) (kansallisbiografia.fi)
Suomalaisen amiraalin maailmanvalloituksia 100 vuotta sitten, Suomen Kuvalehti, 09.04.1932, nro 15, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Bangor

Bangor voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Bangor, kunta Saskatchewanissa, Kanadassa
Bangor, kaupunki Pohjois-Irlannissa
Bangor, kunta Ranskassa
Bangor, kaupunki Walesissa
Bangor, kaupunki Mainessa, Yhdysvalloissa
Bangor, kaupunki Michiganissa, Yhdysvalloissa
Bangor, kaupunki New Yorkissa, Yhdysvalloissa
Bangor, kunta Pennsylvaniassa, Yhdysvalloissa
Bangor, kylä Wisconsinissa, Yhdysvalloissa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Bangor”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.