Coco Chanel
Gabriellesta Cocoksi

Gabrielle Bonheur (ransk. ’Onni’) Chanel syntyi köyhään pienyrittäjäsukuun nunnien pitämässä köyhäinsairaalassa Saumurissa vuonna 1883. Hänet kastettiin yhden nunnista kaimaksi. Hänen sukunimensä kirjoitettiin syntymätodistukseen väärin, Chasnel. Hänen Nîmesistä kotoisin oleva isänsä Henri-Albert Chanel (noin 1857–?) oli kiertelevä vaatekauppias kuten muukin sukunsa ja äiti Courpière’stä Puy-de-Dômesta kotoisin oleva Eugénie Jeanne Devolle (noin 1862/1864–1895) oli pyykkäri ja ompelija. Vanhemmat menivät naimisiin vuonna 1884. Gabrielle vietti lapsuutensa kulkien markkinoilta markkinoille vanhempiensa mukana. Gabriellella oli kolme nuorempaa veljeä: Alphonse (1885–1953), Lucien (1889–1941) ja Augustin (s. 1891), joka kuoli puolivuotiaana, sekä kaksi sisarta, Julie-Berthe (1882–1912) ja Antoinette (1887–1920). Julie oli syntynyt Jeannen aiemmasta suhteesta.
Äiti Jeanne kärsi vakavista hengitystiesairauksista, mikä vaikeutti köyhän perheen elämää entisestään. Isä Albert oli puolestaan tunnettu lukuisista naisseikkailuistaan ja runsaasta alkoholinkäytöstään. Kun Gabrielle oli 12-vuotias, hänen äitinsä menehtyi 31-vuotiaana keuhkokuumeeseen tai tuberkuloosiin. Äidin kuoleman jälkeen isä pakkasi Gabriellen ja tämän sisarukset vaunuihin ja vei heidät Aubazineen Correzèn departementtiin, Uuteen-Akvitaniaan ja jätti alle 10-vuotiaat poikansa viranomaisten käsiin, jotka sijoittivat nämä talonpoikaisperheisiin maatyöläisiksi. Kaupungissa toimi sistersiläisnunnien pitämä lastenkoti, jonne isä jätti tyttärensä. Gabrielle ei nähnyt isäänsä enää koskaan tämän jälkeen. Ankaraa kuria ja askeettista elämäntapaa noudattavassa lastenkodissa hän sai ensimmäistä kertaa kouluopetusta ja oppi ompelemaan.
Vuodet lastenkodissa olivat Gabrielle Chanelille raskaita, ja hän tunsi suurta katkeruutta isäänsä ja muuta Chanelin sukua kohtaan, koska nämä olivat hylänneet hänet. Coco Chanel ei koskaan myöhemmässä elämässään puhunut vuosistaan lastenkodissa, eikä hän myöskään antanut isälleen anteeksi tämän tekoja. Hänen väärinkirjoitettua sukunimeään ei koskaan nähtävästi korjattu, koska tällöin olisi käynyt ilmi että hän oli syntynyt köyhäinsairaalassa. Chanel esitti myöhemmin lapsuudestaan kaunisteltua versiota, jossa isä olikin viinikauppias, joka oli lähtenyt tekemään omaisuuden Amerikkaan, josta lähetteli tyttärelleen hienoja lahjoja ja tyttö olisikin kasvanut tätiensä luona. 18-vuotiaana Gabrielle jätti orpokodin ja muutti asumaan isänpuoleisen tätinsä Louise Costierin luokse. Hän alkoi opiskella katolisessa tyttökoulussa Moulinsissa, jossa hän oppi lisää ompelemisesta. Gabriellen nuori täti Adrienne kävi samaa koulua.
Koulun johtajatar löysi Adriennelle ja Gabriellelle töitä myyjinä ja ompelijoina liikkeessä, jossa tehtiin kapioita, suruvaatteita ja vauvanvaatteita. Tytöt jakoivat ullakkohuoneen liikkeen yläpuolella ja työskentelivät myös viikonloppuisin räätälin palveluksessa vaihtaen ratsuväen upseerien ratsastushousujen nahkapaikkoja. Upseerijoukko huomasi Gabriellen ja Adriennen ja alkoi viedä heitä puistossa sijaitsevaan paviljonkiin, jossa pidettiin konsertteja varuskunnan väelle.
Ennen muotiuraansa Gabrielle Chanel kokeili kykyjään laulajana. Gabrielle esiintyi yhdessä nuoren tätinsä Adriennen kanssa ravintolan kabareessa. Hänen ohjelmistossaan oli vain kaksi kappaletta: "Ko Ko Ri Ko", jonka kertosäe tarkoitti ranskaksi "kukko-kiekuu" ja "Qui qu'a vu Coco?", viisu tytöstä, joka oli kadottanut koiransa. Pian yleisö tervehti häntä kukkopojan huudoilla ja kastoi hänet kadonneen koiran nimiseksi. Näin Gabriellesta tuli Coco. Gabrielle lopetti laulajanuransa tavattuaan entisen ratsuväenupseeri Étienne Balsanin, joka oli rikas perijä.
Gabrielle Chanel tutustui rakastajiensa Étienne Balsanin, tämän ystävän Arthur Boy Chapelin ja Westminsterin herttua Hugh Grosvenorin kautta yläluokan elämäntapaan ja pukeutumistyyliin. Coco oppi ratsastamaan, matkusteli paljon ja käytti englantilaistyylisiä urheiluvaatteita. Rakastajiltaan saamillaan varoilla hän pystyi aloittamaan itsenäisen muotisuunnittelijan uransa. Balsan ja Westminsterin herttua lahjoittelivat hänelle avokätisesti muun muassa jalokiviä ja koruja sekä jälkimmäinen myös tontin Ranskan Rivieralla.