stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fear of the Dark (albumi)
Arvostelut

Soundin Antti Mattila sanoi yhtyeen ”terästäytyneen musiikillisesti Fear of the Darkilla kehnomman vastaanoton saaneen No Prayer for the Dyingin jälkeen”, mutta albumilla oli hänen arvionsa mukaan myös liikaa kappalemateriaalia. Allmusicin Greg Prato mainitsi ”albumin menettävän tehokkuuttaan liiallisten huonojen sävellysten, kuten ’Childhood’s Endin’ ja ’Chains of Miseryn’ vuoksi”, mutta kehui albumin erottuvan edukseen suositun thrash metalin aikakaudella muun muassa nopeatempoisen ”Be Quick or Be Deadin” johdosta. Sputnikmusikin Mike Stagno sen sijaan kritisoi albumilla laulaja Bruce Dickinsonin raspista ja raaempaa laulutyyliä, minkä vuoksi moni albumin kappale ei noussut juurikaan suosituksi.
Soundi ()
Allmusic ()
Sputnikmusic ()
Kansikuva

Melvyn Grant piirsi albumin kansikuvan, jossa yhtyeen maskotti Eddie the Head esiintyy puussa kasvavana hirviönä. Alun perin yhtyeen aiempiin levytyksiin kansitaiteen piirtäneen Derek Riggsin oli määrä tehdä kansipiirros myös Fear of the Darkiin, mutta yhtye ei ollut tyytyväinen Riggsin luomaan kansikuvaehdotukseen ja päätti valita Grantin piirtämään kannen. Grant on sittemmin piirtänyt muun muassa Iron Maidenin Virtual XI- ja Death on the Road -albumien kansikuvat, ja hän onkin Riggsin jälkeen toiseksi tuottoisin Iron Maidenin levytyksiin kuvituksia tehnyt taiteilija. Yhtyeen managerin Rod Smallwoodin mukaan yhtye alkoi hyväksymään piirroksia muilta taiteilijoilta, koska he halusivat tuoda Eddie the Headin hahmon 1980-luvulta uudelle vuosikymmenelle ja päivittää hahmon sarjakuvamaisen olemuksen suoraviivaisemmaksi, jotta hahmosta tulisi aiempaa uhkaavampi.
»Halusimme vain nähdä, jos voisimme tehdä jotain uutta Eddien suhteen. En tarkoita, ettemme halunneet Derekiä tekemään albumin kantta, mutta halusimme yksinkertaisesti kokeilla jotain hieman uutta tällä albumilla.» 
(Steve Harris)
Kappalelista

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Be Quick or Be Dead | Bruce Dickinson, Janick Gers | 3.24 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | From Here to Eternity | Steve Harris | 3.38 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Afraid to Shoot Strangers | Harris | 6.56 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Fear Is the Key | Dickinson, Gers | 5.35 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Childhood’s End | Harris | 4.40 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Wasting Love | Dickinson, Gers | 5.50 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | The Fugitive | Harris | 4.54 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Chains of Misery | Dickinson, Dave Murray | 3.37 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | The Apparition | Gers, Harris | 3.54 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Judas Be My Guide | Dickinson, Murray | 3.08 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Weekend Warrior | Gers, Harris | 5.39 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Fear of the Dark | Harris | 7.18 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 58.29 |  |  |  |  |  |  |
| Vuoden 1995 painoksen bonuslevy |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Nodding Donkey Blues | Dickinson, Gers, Harris, Nicko McBrain | 3.18 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Space Station No. 5 (Montrose cover)  | Sammy Hagar, Ronnie Montrose | 11.58 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | I Can’t See My Feelings (Budgie cover)  | Tony Bourge, Burke Shelley | 3.50 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Roll Over Vic Vella (parodia Chuck Berryn kappaleesta "Roll over Beethoven")  | Chuck Berry | 4.48 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | No Prayer for the Dying (live)  | Harris | 4.23 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Public Enema Number One (live)  | Dickinson, Murray | 3.58 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Hooks in You (live)  | Dickinson, Adrian Smith | 3.44 |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Bruce Dickinson – laulu
Steve Harris – bassokitara, taustalaulu
Dave Murray – soolo- ja rytmikitara
Janick Gers – soolo- ja rytmikitara
Nicko McBrain – rummut
ja;
Michael Kenney – kosketinsoittimet
Aiheesta muualla

Albumin tiedot The Iron Maiden Commentaryn sivustolla (englanniksi)
Fear of the Dark (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Fear of the Dark (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Iron Maiden
| --- | --- |
Studioalbumit:   Iron Maiden  Killers  The Number of the Beast  Piece of Mind  Powerslave  Somewhere in Time  Seventh Son of a Seventh Son  No Prayer for the Dying  Fear of the Dark  The X Factor  Virtual XI  Brave New World  Dance of Death  A Matter of Life and Death  The Final Frontier  The Book of Souls  Senjutsu 
Livealbumit:   Live After Death  A Real Live One  A Real Dead One  Live at Donington  A Real Live Dead One  Rock in Rio  BBC Archives  Beast over Hammersmith  Death on the Road  Flight 666 – The Original Soundtrack  En Vivo!  Maiden England ’88  The Book of Souls: Live Chapter  Nights of the Dead, Legacy of the Beast: Live in Mexico City 
EP:t:   The Soundhouse Tapes  Live!! +one  Maiden Japan  No More Lies 
Kokoelmat:   Best of the Beast  Ed Hunter  Edward the Great  Best of the 'B' Sides  The Essential Iron Maiden  Somewhere Back in Time  From Fear to Eternity 
Boksit:   The First Ten Years  Eddie's Head  Eddie's Archive 
Singlet:   ”Running Free”  ”Sanctuary”  ”Women in Uniform”  ”Twilight Zone”  ”Purgatory”  ”Run to the Hills”  ”The Number of the Beast”  ”Flight of Icarus”  ”The Trooper”  ”2 Minutes to Midnight”  ”Aces High”  ”Wasted Years”  ”Stranger in a Strange Land”  ”Can I Play with Madness”  ”The Evil That Men Do”  ”The Clairvoyant”  ”Infinite Dreams”  ”Holy Smoke”  ”Bring Your Daughter... to the Slaughter”  ”Be Quick or Be Dead”  ”From Here to Eternity”  ”Wasting Love”  ”Fear of the Dark (live)”  ”Hallowed Be Thy Name (live)”  ”Man on the Edge”  ”Lord of the Flies”  ”Virus”  ”The Angel and the Gambler”  ”Futureal”  ”The Wicker Man”  ”Out of the Silent Planet”  ”Wildest Dreams”  ”Rainmaker”  ”The Reincarnation of Benjamin Breeg”  ”Different World”  ”El Dorado”  ”Satellite 15... The Final Frontier”  ”Coming Home”  ”Speed of Light”  ”Empire of the Clouds”  ”The Writing on the Wall”  ”Stratego” 
Videotallenteet:   Live at the Rainbow  Video Pieces  Behind the Iron Curtain  Live After Death  12 Wasted Years  Maiden England  The First Ten Years  From There to Eternity  Donington Live 1992  Raising Hell  Classic Albums: The Number of the Beast  Rock in Rio  Visions of the Beast  The Early Days  Death on the Road  En Vivo!  Maiden England '88 
Katso myös:   Jäsenet  Diskografia  Kappaleluettelo  Kiertueet  Tribuutit  Eddie  Blaze Bayley  Michael Kenney  Psycho Motel  Samson  Urchin  Lauren Harris
Berylliumbromidi

| Berylliumbromidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  7787-46-4
PubChem CID:  82230 ja 522686
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  BeBr2
Moolimassa:  168,81
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  473 °C (sublimoituu)   502  °C (sulaa)
Kiehumispiste:  520 °C
Tiheys:  3,465 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Berylliumbromidi (BeBr2) on beryllium- ja bromidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Berylliumbromidi on huoneenlämpötilassa valkoista tai väritöntä kiteistä ainetta. Sen alkeiskoppi on ortorombinen ja rakenne koostuu polymeerimäisestä ketjusta, jossa jokainen berylliumioni on sitoutunut neljään bromidi-ionin. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin.
Berylliumbromidia voidaan valmistaa kuumentamalla berylliumia tai berylliumkarbidia ja bromia 500–700 °C:n lämpötilaan. Toinen yleisesti käytetty tapa on berylliumoksidin, bromin ja hiilen välinen reaktio 1 100–1 200 °C:n lämpötilassa.
Berylliumbromidia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä ja sitä voidaan lisätä polyvinyylialkoholin joukkoon.
Harry G. Frankfurt

Harry G. Frankfurt vuonna 2017.
Harry Gordon Frankfurt (29. toukokuuta 1929 – 16. heinäkuuta 2023) oli yhdysvaltalainen filosofi, Princetonin yliopiston professori ja tietokirjailija.
Frankfurt kirjoitti 1960-luvulta alkaen useita arvostettuja tutkimuksia, joissa hän pohti erityisesti tahdon eli ihmisen motivaatioiden ja halujen asemaa elämässä. Frankfurtin näkemyksen mukaan tahto on keskeisessä asemassa vapauden, moraalisen vastuun, identiteetin ja elämän tarkoituksen löytämisessä.
Frankfurt tuli kuitenkin laajemmin tunnetuksi kirjasta Paskapuheesta (engl. On Bullshit), joka perustui 1980-luvulla kirjoitettuun tutkimukseen. Se ei kuitenkaan varsinaisesti liittynyt suoraan Franfurtin muuhun tutkimustyöhön. Kirjasta tuli myyntimenestys. Teoksessa Frankfurt pyrkii tuomaan esille sen, miten potaskan puhuminen on hänen näkemyksensä mukaan vaarallista demokratialle.
Frankfurtin mielestä paskan puhumisella ja valehtelulla on olemassa selkeä ero: valehtelija tietää, mikä on totuus, mutta vääristelee faktoja siitä huolimatta. Paskanpuhuja sen sijaan muuntelee esittämäänsä asiaa siinä määrin, ettei ole enää mitään järkeä esittää vaatimuksia totuuden ja valheen erottamiseksi; paskanpuhuja pitää totuutta vieläkin vähemmässä arvossa kuin valehtelija.
Harry G. Frankfurt osallistui Helsingin kirjamessuille lokakuussa 2006.
Teoksia

Paskapuheesta.  ((On bullshit, 2005.) Suomentanut Antti Nylén)  Helsinki:  Johnny Kniga, 2006.  ISBN 951-0-31766-7
Muita käännöksiä

Tahdon vapaus ja persoonan käsite (Freedom of the Will and the Concept of a Person, 1971) Suomentaneet Faisa Nordberg & Aarne Nordberg. niin&näin 4/2010.
Aiheesta muualla

Jyrki Alenius: Höpötystä turhimmillaan (tilaajille). Helsingin sanomat 28.10.2006.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  PhilPeople 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Solomon Volkov

Solomon Moisejevitš Volkov (ven. Соломо́н Моисе́евич Во́лков; s. 17. huhtikuuta 1944 Uroteppa, Leninabadin piirikunta, Tadžikistanin SNT, Neuvostoliitto) on neuvostoliittolaissyntyinen yhdysvaltalainen musiikkitieteilijä ja tietokirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten Dmitri Šostakovitšin muistelmien toimittajana.
Volkov syntyi Tadžikistanissa ja opiskeli viulunsoittoa ja musiikkitiedettä Leningradin konservatoriossa sekä työskenteli taiteellisena johtajana kokeellisessa kamarioopperateatterissa. Hän on tutkinut erityisesti Neuvostoliiton ja Venäjän kulttuurihistoriaa sekä musiikkipsykologiaa.
Vuosina 1971–1974 Volkov kertoo tavanneensa säveltäjä Dmitri Šostakovitšin lukuisia kertoja ja kirjoittaneensa tämän sanelemat muistelmat puhtaaksi. Syntynyt käsikirjoitus oli määrä julkaista lännessä vasta säveltäjän kuoleman jälkeen.
Volkov emigroitui Yhdysvaltoihin kesäkuussa 1976 ja alkoi työskennellä Columbian yliopistossa. Dmitri Šostakovitšin muistelmat julkaistiin englanninkielisenä käännöksenä lokakuussa 1979. Teos käynnisti kiistelyn, joka on jatkunut kolme vuosikymmentä, ja teoksen aitoudesta on esitetty jyrkkiäkin kannanottoja. Esimerkiksi säveltäjän leski Irina Šostakovitš pitää teosta väärennöksenä, kun taas säveltäjän lapset Maksim ja Galina Šostakovitš pitävät sitä aitona.
Šostakovitšin lisäksi Volkov on julkaissut Joseph Brodskyn, George Balanchinen ja Nathan Milsteinin muistelmat ja kirjoittanut teokset Pietari: eurooppalainen kulttuurikaupunki, Šostakovitš i Stalin ja Istorija russkoi kultury XX veka ja julkaissut runsaasti artikkeleita aikakauskirjoissa (mm. The New York Times, The New Republic, Musical America, The Musical Quarterly).
Solomon Volkovin puoliso pianisti-valokuvaaja Marianna Volkova (o.s. Tiisnekka) on inkerinsuomalainen.
Teoksia

Volkov, S. M.: Молодые композиторы Ленинграда.  (Esipuhe D. D. Šostakovitš)  Ленинград–Москва:  Советский композитор, 1971.
Dmitri Šostakovitšin muistelmat.  ((Alkuteos: Свидетельство.) Koonnut Solomon Volkov)  Suomentanut Seppo Heikinheimo. Helsinki:  Otava, 1980.  ISBN 951-1-05770-7
Volkov, Solomon: Balanchine’s Tchaikovsky: Interviews with George Balanchine.  (Translated from the Russian by Antonina W. Bouis)  New York:  Simon and Schuster, 1985.  ISBN 0-671-49875-4
Milstein, Nathan – Volkov, Solomon: From Russia to the West: The Musical Memoirs and Reminiscences of Nathan Milstein.  (Translated from the Russian by Antonina W. Bouis)  London:  Barrie & Jenkins, 1990.  ISBN 0-7126-4549-7
Volkov, Solomon: Pietari: eurooppalainen kulttuurikaupunki.  ((Alkuteos:  История культуры Санкт-Петербурга: с основания до наших дней.) Suomentanut Seppo Heikinheimo)  Helsinki:  Otava, 1996.  ISBN 951-1-13553-8
Volkov, Solomon: Диалоги с Иосифом Бродским.  Moskva:  Nezavizimaja Gazeta, 1998.  ISBN 5-86712-049-X
Volkov, Solomon: Shostakovich and Stalin: The extraordinary relationship between the great composer and the brutal dictator.  ((Alkuteos: Шостакович и Сталин: художник и царь.) Translated by Antonina W. Bouis)  London:  Little, Brown, 2004.  ISBN 0-316-86141-3
Volkov, Solomon: История русской культуры XX века: от Льва Толстого до Александра Солженицына.  Moskva:  Eksmo, 2008.  ISBN 978-5-699-25952-6
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Antigonos Karystoslainen

Antigonos Karystoslainen (m.kreik. Ἀντίγονος ὁ Καρύστιος; lat. Antigonus Carystius; 200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kirjailija, joka oli kotoisin Euboian Karystoksesta. Antigonos nautti Attalos I:n suosiosta ja toimi tämän kutsumana tämän hovissa Pergamonissa. Hän kirjoitti ja oli kiinnostunut useista erilaisista aiheista.
Antigonoksen pääteos on kreikkalaisia filosofeja käsitellyt Filosofien perimysjärjestykset, joka perustui hänen henkilökohtaisiin tietoihinsa: Antigonos kirjoitti aikalaisistaan tai lähes aikalaisistaan, kuten Arkesilaos, Lykon, Krates, Pyrrhon, Zenon, sekä Menedemos, joka oli hänen oma opettajansa. Teos on kadonnut, mutta siitä on säilynyt paljon katkelmia Athenaioksen ja Diogenes Laertioksen kautta.
Lisäksi Antigonokselta on säilynyt teos Kokoelma merkillisiä kertomuksia (Ιστοριών παραδόξων συναγωγή, Historiōn paradoksōn synagōgē). Se on paradoksografinen teos, joka perustuu Aristoteleen nimiin laitettuun teokseen Ihmeellisistä kuulluista asioista (Θαυμασια ἀκουσματα) ja Kallimakhoksen teokseen Ihmeet (Θαυμασια, Thaumasia).
Antigonos on usein yhdistetty siihen Pliniuksen mainitsemaan kuvanveistäjään, joka kirjoitti omasta taiteestaan. Jotkut ovat kuitenkin pitäneet epätodennäköisenä, että Antigonos olisi sama henkilö.
Berylliumoksalaatti

| Berylliumoksalaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  3173-18-0
PubChem CID:  6451522
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2O4Be
Moolimassa:  97,03
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  320 °C (trihydraatti, hajoaa)
Liukoisuus veteen:  382,2 g/l (25 °C)
Berylliumoksalaatti (C2O4Be) on beryllium- ja oksalaatti-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden berylliumyhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa berylliumoksalaatti on valkoista tai väritöntä kiteistä ainetta. Se esiintyy usein kidevedellisenä trihydraattina (C2O4Be·3H2O). Berylliumhydroksidi liukenee erittäin hyvin veteen ja esiintyy liuoksessa kompleksi-ionina. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa berylliumoksidiksi.
Berylliumoksalaattia valmistetaan oksaalihapon ja berylliumhydroksidin tai -karbonaatin reaktiolla.
Berylliumoksalaattia käytetään erittäin puhtaan berylliumoksidin valmistamiseen.
Demodamas

Demodamas (m.kreik. Δημοδάμας, Dēmodamas; 200-luku eaa.) oli miletoslainen sotilas. Hän oli Aristeideen poika ja toimi Seleukos I:n ja Antiokhos I:n kenraalina. Hänen tiedetään toimineen Baktriassa 294–281 eaa. ja ylittäneen Iaksartes-joen. Hän kirjoitti kirjoja jotka käsittelivät Intiaa ja Halikarnassosta.
Berylliumkarbidi

| Berylliumkarbidi> Tunnisteet |
| --- | --- |
CAS-numero:  506-66-1
PubChem CID:  68173
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Be2C
Moolimassa:  30,03
Ulkomuoto:  Keltainen tai punainen kiteinen aine
Sulamispiste:  2 127 °C
Tiheys:  1,9 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
   
Berylliumkarbidi (Be2C) on beryllium- ja karbidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää ydinvoimatekniikassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Berylliumkarbidi on huoneenlämpötilassa keltaista tai oranssinpunaista kiteistä ainetta. Yhdiste reagoi veden kanssa, jolloin muodostuu hitaasti berylliumoksidia ja metaania. Happojen kanssa reaktio on nopeampi. Väkevät ja kuumat emäkset liuottavat ainetta, jolloin muodostuu beryllaatti-ioneja (BeO22-). Berylliumkarbidi on hyvin kovaa ja on kovuudeltaan lähellä piikarbidia.
Berylliumkarbidia valmistetaan kuumapuristamalla berylliumin ja hiilen seosta noin 900 °C:n lämpötilaan. Toinen yleisesti käytetty tapa on berylliumoksidin ja hiilen välinen reaktio yli 1 500 °C:n lämpötilassa.
Berylliumkarbidia voidaan käyttää ydinreaktorien ytimissä.
Besa

| Besa> Βῆσα.Sijainti |
| --- | --- |
 Besa
Koordinaatit:  37°44′48″N, 24°0′28″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  pohjoiseen Synterínasta ja Ágios Konstantínoksesta, Attika
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Antiokhis
 :  Hadrianis (vsta 126 jaa.)
Trittys:  paralia
Demonyymi:  Bēsaieus (Βησαιεύς)
Bulen jäseniä:  2
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Besa (m.kreik. Βῆσα, Bēsa) oli antiikin aikainen alun perin Antiokhis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen paralia-trittykseen eli Attikan rannikkoalueiden demoksiin.
Besa sijaitsi Anaflystoksen ja Thorikoksen demosten välisellä alueella noin 300 stadioninmitan päässä Ateenasta. Ksenofonin mukaan paikalla oli linnoitus. Sijaintipaikan oletetaan olleen pohjoiseen nykyisistä Synterínasta ja Ágios Konstantínoksesta.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Antiokhis ja sillä oli kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin roomalaisella kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 124/125 jaa. Hadrianis-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Bēsaieus (Βησαιεύς).
Lavrenti Berija

| Lavrenti Berija |
| --- | --- |
 Lavrenti Berija 1930-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1899 Merheul, Georgia, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 23. joulukuuta 1953 (54 vuotta) Moskova, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  Neuvostoliitto
Ammatti:  turvallisuuspäällikkö
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Lavrenti Pavlovitš Berija (georg. ლავრენტი პავლეს ძე ბერია, Lavrenti Pavles dze Beria; ven. Лавре́нтий Па́влович Бе́рия; 29. maaliskuuta (J: 17. maaliskuuta) 1899 Merheul, Georgia, Venäjän keisarikunta – 23. joulukuuta 1953 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen kommunistijohtaja ja turvallisuuspäällikkö. Kovaotteinen Berija vastasi Neuvostoliiton sisäisestä turvallisuudesta ja toimi NKVD:n johtajana vuosien 1938–1953 aikana. Berija oli Josif Stalinin luottomies, joka oli muun muassa vastuussa Gulag-vankileirien käyttämisestä pakkotyöhön toisen maailmansodan aikana, Neuvostoliiton vähemmistökansojen pakkosiirroista, Itä-Euroopan ottamisesta Neuvostoliiton valvontaan sodan jälkeen sekä Neuvostoliiton ydinaseohjelmasta. Stalinin kuoltua vuonna 1953 Berija joutui politbyroon epäsuosioon, ja hänet syrjäytettiin ja teloitettiin.
Nuoruus

Lavrenti Pavlovitš Berija syntyi 29. maaliskuuta 1899 Merheulin kylässä Georgiassa. Hän oli kansallisuudeltaan mingreli. Berija oli yksi Marta Ivanovna Jakelin ja tämän toisen aviomiehen Pavel Khukhajevitš Berijan kolmesta yhteisestä lapsesta. Isä kuoli kun Berija oli kouluikäinen. Valmistuttuaan koulusta Suhumissa Berija muutti vuonna 1915 Azerbaidžanin pääkaupunkiin Bakuun opiskelemaan rakentamista teknillisessä yliopistossa. Hän osallistui jo samana vuonna laittomaan marxilaiseen lukupiiriin.
Uran alku

Berija liittyi bolševikeihin vallankumousvuoden 1917 maaliskuussa. Hän joutui armeijaan kesäkuussa 1917 ja palveli Romanian rintamalla. Hän palasi lukemaan rakennusalan tutkintonsa loppuun Bakussa ja valmistui vuonna 1919. Sen jälkeen hän toimi bolševikkien vakoojana hallitsevassa Müsavat-puolueessa. Myöhemmin Berijan vastustajat väittivät toistuvasti hänen työskennelleenkin Müsavatin puolesta.
Vuonna 1920 Berija värvättiin keräämään tiedustelutietoa bolševikkien 11. armeijalle Georgiassa. Jäätyään kiinni häntä pyydettiin häipymään maasta. Hän jäi maahan kuitenkin salanimen suojissa ja työskenteli Venäjän lähetystössä, joka pyrki syrjäyttämään Georgiassa vallassa olleet menševikit. Jäätyään uudelleen kiinni hän joutui lähtemään Georgiasta.
Berija siirtyi takaisin Bakuun ja jatkoi opintojaan, kunnes puolue nimitti hänet Azerbaidžanin poliittiseen poliisiin Tšekaan, jota ohjattiin Moskovasta. Tšekan tehtävä oli murskata vastavallankumoukselliset ryhmät väkivaltaisesti. Berija yleni Tšekassa nopeasti. Hän meni myös naimisiin vuonna 1921. Berija siirrettiin Georgian Tšekaan vuonna 1922, jolloin Georgiasta oli tulossa kokonaan Moskovan alainen.
Salaisen poliisin johtajana > Syrjäyttäminen ja kuolema

Stalinin on arveltu kääntyneen Berijaa vastaan vähän ennen kuolemaansa maaliskuussa 1953. Stalinin kuoltua Berija oli yksi ensimmäisistä, joka tuomitsi Stalinin rikokset. Hän myös paljasti ja tuomitsi juutalaisiin lääkäreihin kohdistuneet syytteet, joiden uskotaan olleen Stalinin juutalaisvastaisen kampanjan ensimmäinen vaihe. Hän puolsi aloitteellisesti useita suuria poliittisia muutoksia ja uudistuksia, kuten miljoonien Gulag-vankien vapauttamista, Baltian ja Länsi-Ukrainan venäläistämisen peruuttamista, kansallismielisten itäeurooppalaisten puolueiden tukemista sekä sovinnollisempaa ulkopolitiikkaa Korean, Jugoslavian, Israelin, Turkin, Iranin ja Itävallan suhteen. Jotkut uskovat Berijan tarkoituksena olleen jopa Neuvostoliiton poliisivaltion uudistus sekä poliittisen ja taloudellisen järjestelmän vapauttaminen. Tämän teorian mukaan juuri nämä pyrkimykset saivat Nikita Hruštšovin liittolaisineen syrjäyttämään Berijan. On myös mahdollista, että juuri Hruštšov olisikin ollut näiden uudistussuunnitelmien takana ja pyrkinyt saamaan myös Berijan niiden tukijaksi.
Stalinin kuoleman jälkeen Berija myös yhdisti entisen NKVD:n (maaliskuusta 1948 MVD) ja NKGB:n yhdeksi MVD:ksi, jonka johdossa hän oli. Tämä antoi hänelle lisää valtaa.
Politbyroo syrjäytti Berijan kesällä 1953, kun hän oli pyrkinyt politbyroon näkemyksen mukaan hylkäämään Itä-Saksan neuvostoliittolaistamisen ja perustamaan ”porvarillisen” Itä-Saksan. Berija pidätettiin kesäkuussa 1953 vähän sen jälkeen, kun Itä-Saksassa oli puhjennut kansannousu.
Berijan oikeudenkäynti alkoi 18. joulukuuta 1953. Sitä ennen hänen maineensa mustattiin mediassa. Berijaa syytettiin maanpetoksellisesta salaliitosta MVD:n käyttämiseksi vallan anastamiseen ja Neuvostoliiton työläis-talonpoikaisjärjestelmän eliminoimiseen kapitalismin ja porvariston vallan palauttamiseksi. Häntä syytettiin lisäksi muun muassa maatalouden kollektivisoinnin vastustamisesta, ruokapulan aiheuttamisesta, toisinajattelun nostattamisesta, Musavatin puolesta vakoilemisesta, menševikeille työskentelemisestä, yhteistyöstä ulkomaisten tiedustelupalvelujen kanssa, yhteyksistä georgialaisiin toisinajattelijoihin ulkomaille sekä vastavallankumouksellisille työskentelystä sisällissodassa. Berija tuomittiin kuolemaan 23. joulukuuta 1953 ja teloitettiin ampumalla samana päivänä sellissään.
Berijan oikeudenkäyntiprosessi oli menettelytavoiltaan epätarkka ja outo, ja siitä myöhemmin julkaistut dokumentit joidenkin mielestä epäluotettavia. Sen vuoksi on usein väitetty, että Berija olisi surmattu jo ennen oikeudenkäyntiään. Esimerkiksi Hruštšov väitti näin ainakin kahdesti ulkomaisille delegaatioille vuonna 1956, ja myös Stalinin tytär Svetlana Allilujeva ja Berijan poika Sergo uskoivat, että Berija teloitettiin jo kesäkuussa 1953 heti pidätyksensä jälkeen.