stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuomas Iisalo

| Tuomas Iisalo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Tuomas Iisalo
Syntynyt: 29. heinäkuuta 1982 (ikä 42) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Lempinimi:  Loviisan pommittaja
Pelipaikka:  Heittävä takamies
Pituus:  195 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Seurajoukkueet
2000–2003 2003–2006 2006–2009 2009–2011 2011–2012 2012–2014:   Kouvot  Espoon Honka  Kouvot  Espoon Honka  Torpan Pojat  Tapiolan Honka
Maajoukkueet
2006–2011:   Suomi
Ottelut (pisteet):  57 (144)
Valmennusura
2014–2015 2016–2021 2021–2023 2023–2024 2024-:   Tapiolan Honka  Crailsheim Merlins  Telekom Baskets Bonn  Paris Basketball  Memphis Grizzlies
Aiheesta muualla
FIBA
Tuomas Iisalo (s. 29. heinäkuuta 1982 Helsinki) on suomalainen koripallovalmentaja ja aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Hän on NBA-seura Memphis Grizzliesin apuvalmentaja. Iisalo edusti pelaajana kausina 2012–2014 Korisliigassa pelannutta Tapiolan Honkaa jossa jatkoi kauden verran päävalmentajana Korisliigassa päätettyään peliuransa keväällä 2014. Hän on valmentanut myös Saksan pääsarjassa. Pelaajana Iisalo saavutti kolme SM-mitalia ja yhden Suomen cupin. Hän edusti myös Suomen maajoukkuetta saavuttaen Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 2011. Vuonna 2025 Iisalo valittiin (Suomen) vuoden valmentajaksi.
Pelaajaura

Iisalon kasvattajaseura on loviisalainen Hokki Basket. Hän aloitti pääsarjauransa Kouvoissa, missä pelasi vuodet 2000–2003 saavuttaen Suomen cupin hopeaa vuonna 2001. Kaudella 2002–2003 Iisalo onnistui kolmen pisteen heitoissaan yli 40-prosenttisesti, mistä hän sai lempinimen "Loviisan pommittaja". Vuodet 2003–2006 Iisalo edusti Espoon Honkaa, joka sijoittui SM-pronssille vuonna 2006. Vuosiksi 2006–2009 Iisalo siirtyi takaisin Kouvoihin, joka saavutti kaudella 2007–2008 hopeaa sekä Korisliigasta että Suomen cupista. Vuosiksi 2009–2011 Iisalo siirtyi jälleen Espoon Honkaan jossa juhli Suomen cupin voittoa vuonna 2009. Kauden 2011–2012 Iisalo pelasi Torpan Pojissa, joka saavutti kauden päätteeksi SM-pronssia. Pelaajauransa viimeisen kauden 2013–2014 Iisalo pelasi Tapiolan Hongassa. Kauden aikana Iisalo pelasi uransa suurimmalla peliajalla, yli 32 minuuttia ottelua kohden. Runkosarjassa hän teki uransa korkeimmat tilastolukemat levypalloissa (3,7 ottelua kohden) ja syötöissä (2,0).
Pelaajaura > Maajoukkue

Suomen koripallomaajoukkueessa Iisalo pelasi 57 miesten maaottelua vuosina 2006–2011. Hän kuului Suomen kokoonpanoon sen voitettua vuonna 2011 ensimmäisen Pohjoismaiden mestaruutensa 28 vuoteen.
Valmentajaura

Päätettyään pelaajauransa keväällä 2014 Tapiolan Hongassa Iisalo siirtyi joukkueen päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella. Hän oli vastannut Hongan miesten edustusjoukkueen fysiikkavalmennuksesta kaksi edellistä kautta. Lisäksi Iisalo oli kerännyt valmennuskokemusta nuortenjoukkueista. Hongan kausi oli vaikea muun muassa joukkueelle erittäin tärkeän pelaajan Ronnie Clarken oltua pitkän aikaa loukkaantuneena. Kauden päätyttyä Hongan edustusjoukkueen taustayritys haettiin vielä konkurssiin.
Iisalo jatkoi Hongassa alkukauden 2015–2016 valmentaen seuran B-junioreita. Maaliskuussa hän siirtyi nopealla aikataululla Saksan pääsarjaan Crailsheim Merlinsin päävalmentajaksi. Tappioputkessa olleen Merlinsin tavoite oli sarjapaikan säilyttäminen Iisalon avustuksella. Jo huhtikuussa Merlins teki Iisalon kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Seura putosi pääsarjasta vuonna 2016 mutta palasi sinne Iisalon valmentamana vuonna 2018.
Iisalon valmentama Telekom Baskets Bonn voitti vuonna 2023 Mestarien liigan. Tämän jälkeen hän siirtyi ranskalaisen Paris Basketballin päävalmentajaksi. Hän valmensi Paris Basketballin Eurocupin mestaruuteen ja siirtyi tämän jälkeen NBA-seura Memphis Grizzliesin apuvalmentajaksi vuonna 2024.
Saavutukset

Mestareiden liigan voitto 2023
Pohjoismaiden mestaruus 2011
SM-hopeaa 2008
SM-pronssia 2006 ja 2012
Suomen cup 2009
Suomen cupin hopeaa 2001 ja 2007
Vuoden valmentaja 2024
Yksityiselämä

Iisalon veli Joonas Iisalo on myös koripallovalmentaja ja kilpauransa päättänyt koripalloilija. Veljesten isosisko on kirjailija Meri Valkama. Hän voitti Helsingin Sanomain kirjallisuuspalkinnon vuonna 2021 romaanillaan Sinun, Margot (WSOY 2021).
Sisarusten isoisä Aulis Iisalo taisteli menestyksekkäästi talvisodassa ja jatkosodassa. Hänelle ehdotettiin ansioistaan Mannerheim-ristiä, mutta esitys ei mennyt läpi. Sen sijaan Aulis Iisalon veljet Pentti Iisalo ja Tauno Iisalo ovat Mannerheim-ristin ritareita.
Tuomas Iisalo on naimisissa ja heillä on kolme lasta.
Tuomas Iisalo Kouvoissa kaudella 2007-08
Leo Tuisku

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 7. marraskuuta 1969 (ikä 55)
Syntymäpaikka: Vaasa, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 172 cm
Junioriseurat
: ABK-48
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1987–1988 | ABK-48 | 15 | (3) |
| 1989 | Motala AIF | 3 | (0) |
| 1990 | Jaro | 17 | (4) |
| 1991 | Motala AIF | 0 | (0) |
| 1992–1996 | VPS | 83 | (15) |
| 1995 | → MP (laina) | 1 | (0) |
| 1995 | → KPV (laina) | 7 | (2) |
| 1995 | → Kiisto (laina) | 5 | (2) |
| 1996 | → Sporting (laina) | 4 | (0) |
| 1997 | IF Hoppet | 20 | (7) |
| 1998–2000 | FC Korsholm | 58 | (20) |
| 2001 | Kiisto | 14 | (4) |
| 2002–2003 | FC Korsholm | 20 | (1) |
| 2003–2004 | Kiisto | 12 | (2) |
| 2006–2007 | VPS-j | 10 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 269 | (61) |
Maajoukkue
| 1987 | Suomi U17 | 2 | (0) |
Valmennusura
1998: FC Korsholm
2001: Kiisto
2003–2004: Kiisto
2005: VPS (apuv.)
2009: VPS-j
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Leo Tuisku (s. 7. marraskuuta 1969 Vaasa) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Tuisku on Bollklubben-48:n kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa II divisioonan kaudella 1987. Kaudeksi 1989 Tuisku siirtyi Ruotsin 1. divisioonassa pelanneeseen Motala AIF:ään. Vuoden 1990 hän pelasi FF Jarossa I divisioonassa, mutta palasi Ruotsiin kauden päätteeksi.
Vuonna 1992 Tuisku siirtyi Vaasan Palloseuraan. Hän pääsi suureen rooliin joukkueen pelatessa I divisioonassa ja teki seitsemän maalia VPS:n onnistuessa nousemaan Veikkausliigaan kaudeksi 1995. Pääsarjatasolla Tuiskun peliaika kuitenkin väheni ja hän esiintyi kahden vuoden aikana vain 16 liigaottelussa, joista yhden lainalla Mikkelin Palloilijoissa. Kaudella 1995 Tuisku oli lainalla myös Kokkolan Pallo-Veikkojen riveissä Ykkösessä.
Kaudeksi 1997 hän liittyi Kakkoseen nousseen IF Hoppetiin yhdessä VPS:n aikaisten joukkuetovereidensa Pasi Nevanperän ja Reijo Palovuoren kanssa. Joukkue onnistui säilymään sarjassa, mutta antoi sarjapaikkansa seuraavalla kaudella vasta perustetulle FC Korsholmille. Tuisku pelasi uudessa seurassa kaudet 1998–2000 ennen siirtymistään FC Kiistoon. Yhden vuoden jälkeen hän siirtyi takaisin FC Korsholmiin, joka pelasi nyt Ykkösessä. Kesken toisen kautensa Tuisku kuitenkin palasi sarjatasoa alempana olleeseen Kiistoon, jossa hän lopetti uransa 2004.
Valmennusuransa Tuisku aloitti FC Korsholmissa pelaajavalmentajana kaudella 1998. Kausina 2001 ja 2003–2004 hän toimi samassa tehtävässä FC Kiistossa. Pelaajauransa lopetettuaan Tuisku siirtyi Vaasan Palloseuran apuvalmentajaksi. Kaudella 2006 hän työskenteli VPS-juniorien valmennuspäällikkönä. Seuraavan kerran päävalmentajana Tuisku toimi VPS-j:n edustusjoukkueessa Kolmosen kaudella 2009.
Tuisku esiintyi kahdesti alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa vuonna 1987.
Grand Paris Express

projektin kartta
Grand Paris Express on ryhmä uusia metrolinjoja, joita rakennetaan Île-de-Francen alueelle Ranskaan. Hanke käsittää neljä uutta linjaa Pariisin Metrolle sekä nykyisten linjojen 11 ja 14 laajennukset, Yhteensä 200 kilometriä uutta rataa ja 68 uutta asemaa, jotka palvelevat ennustettua 2 miljoonaa matkustajaa päivässä.
Uudet linjat indeksoitiin alun perin värin mukaan (punainen linja, vaaleanpunainen linja, vihreä linja), mutta tämä muuttui vuonna 2013 jatkamaan RATP: n käyttämää numerointikäytäntöä. Uudet linjat tunnetaan nyt nimillä 15, 16, 17 ja 18. Ne on tarkoitus avata vaiheittain alkaen linjojen 11 ja 14 laajennuksesta keväällä ja kesällä 2024 vuoteen 2031 asti.
Elokuusta 2013 lähtien New Grand Paris -komitea on kokoontunut joka kolmas kuukausi.  Ensimmäinen julkinen kysely, joka keskittyi linjan 15 eteläosaan Pont de Sèvresistä Noisy–Champsiin, pidettiin lokakuusta marraskuun puoliväliin 2013.  Linjan 15 työt alkoivat vuonna 2015. Sen ensimmäinen osuus Pont de Sèvres Metroaseman ja Noisy–Champs RER A -aseman välillä oli tuolloin tarkoitus avata noin vuonna 2020, mutta sitä on siirretty vuoteen 2025. Tätä linjaa ehdotettiin ensin Orbival-projektissa, sitten se integroitiin Arc Expressiin.
Linjan 11 laajennus

Paremman lähiliikenteen varmistamiseksi koillisiin esikaupunkeihin rakennetaan kuuden aseman, 5 kilometrin (3,1 mailin) itään suuntautuvaa linjan 11 laajennusta Mairie des Lilasista Rosny-sous-Boisiin. Näiden esikaupunkien paikallisviranomaiset lobbasivat alun perin hanketta, ja se hyväksyttiin Île-de-Francen liikennesuunnitelman tarkistuksen yhteydessä vuonna 2007. laajennustyöt alkoivat vuonna 2015 ja se avautui 13 kesäkuuta 2024. Se tarjoaa uudet yhteydet RER E:hen ja laajennettuun Île-de-France-raitiotielinjaan 1, jonka se yhdistää paremmin Pariisin keskustaan ja Châtelet–Les Hallesin lähiliikenteen solmukohtaan.
| Uudet asemat | Palvellut kaupungit | Yhteys | avajaispäivä |
| --- | --- | --- | --- |
| Serge Gainsbourg | Les Lilas |  | 13. kesäkuuta 2024 |
| Place Carnot | Romainville, noisy le-Sec |  | 13. kesäkuuta 2024 |
| Montreuilin hopital | Montreuil, noisy le-Sec | 9 (potentiaalinen) | 13. kesäkuuta 2024 |
| La Dhuys | Montreuil, noisy-le-Sec, Rosny-sous-Bois |  | 13. kesäkuuta 2024 |
| Côteaux Beauclair | Noisy-le-Sec, Rosny-sous-Bois |  | 13. kesäkuuta 2024 |
| Rosny – Bois-Perrier | Rosny-sous-Bois | RER E | 13. kesäkuuta 2024 |
Linjan 11 laajennus > Grand Paris Express -suunnitelman tarkistukset ja mahdollinen automatisointi

Grand Paris Expressin ehdotetun metrojärjestelmän tarkistettu suunnitelma julkistettiin 6. maaliskuuta 2013, ja siinä vaaditaan linjan 11 toisen laajennuksen rakentamista Noisy–Champsin suuntaan. Tavoiteltu avaamisajankohta on vuosi 2030, mutta sitä saatetaan siirtää. Jos toinen laajennus rakennetaan, linja 11 automatisoidaan täysin. Rosnyn laajennukselle ei ole tällä hetkellä suunnitteilla automaattista junaliikennettä, vaikka RATP ja STIF olivat harkinneet mahdollisuutta lisätä se myöhemmin.
Linjan 11 laajennus > Kalusto

Linja 11 oli ensimmäinen metrolinja, joka siirtyi kumirenkaisia junia, ja sen ensimmäinen kumirenkainen kalusto oli MP 55 mallia, joka oli käytössä lokakuusta 1956 tammikuuhun 1999. Tämän jälkeen se korvattiin kunnostetulla MP 59 -kalustolla linjalta 4. Sekä MP 55 että korvaava MP 59 -kalusto koostuivat neljästä vaunusta. Linjan 6 MP 73 -kalusto oli myös käytössä linjalla 11. Île-de-France Mobilités suunnitteli korvaavansa linjan 11 vanhentuneen kaluston MP 14 -sarjan junilla laajennuksen valmistuttua. Uudet junat ovat kuljettajan ohjaamia, kuten MP 59 -kalusto, mutta ne ovat viiden vaunun mittaisia ja varustettu läpikuljettavilla käytävillä. Ensimmäiset 20 junaa tilattiin helmikuussa 2018 ja 19 lisää heinäkuussa 2021. Tuotanto alkoi vuoden 2020 lopussa ja testaus kesällä 2021. Ensimmäinen MP 14 -sarjan juna otettiin käyttöön kesäkuussa 2023, ja neljä uutta junaa aloitti liikennöinnin joka tiistai tiistai korvaten MP 59 -kalustoa, joka siirrettiin Rosny-sous-Boisin varikolle maanantai-iltaisin. Kaksikymmentä uutta MP 14 -junaa oli otettiu käyttöön kesään 2023 mennessä, ja keväällä 2024 yhdeksäntoista uutta junaa aloitti palvelun Rosny–Bois-Perrierin laajennuksella. MP 59:n juhlalliset viimeiset ajot järjestettiin 23. toukokuuta 2024, jolloin kolme viimeistä junaa poistettiin käytöstä.
Linjan 14 laajennus

Pääartikkeli: Pariisin metrolinja 14
Linjan 14 laajennus > Linjan 14 pohjoinen jatke

Automatisoitua linjaa 14 jatkettiin pohjoiseen Saint-Lazaresta Mairie de Saint-Oueniin, ensisijaisena tavoitteena oli vähentää linjan 13 ruuhkautumista. Hyväksytty ratkaisu yhdistää linjan 13 molemmat haarat linjaan 14, asemiin Porte de Clichy Asnières–Gennevilliers-haarassa ja Mairie de Saint-Ouen Saint-Denis'n haarassa. Toinen asema yhdistää Saint-Ouen RER C -aseman, kolmasTransilien Paris – Saint-Lazare -linjan Pont-Cardinet'ssa ja viimeisen RER D: n Saint-Denis Pleyelissä. Laajennusosan rakentaminen alkoi vuonna 2014, ja sen tavoitteena oli valmistua vuoteen 2019 mennessä.  Valmistumista lykättiin myöhemmin vuoteen 2020 sen jälkeen, kun pohjaveden tulvat pysäyttivät tunnelityöt vuodeksi. COVID-19-pandemia viivästytti avaamista edelleen joulukuuhun 2020. Laajennus Saint Denis Pleyeliin avautui 24. kesäkuuta 2024 – juuri ennen vuoden 2024 kesäolympialaisia.
Linjan 14 laajennus > Linjan 14 eteläinen jatke

Linjaa 14 jatkettiin myös Olympiadesista etelään kohti Orlyn lentokenttää. Laajennus kulkee kaakkoon Olympiadesista Maison Blanchen kautta Orlyn lentokentälle, ja se on yhteydessä linjan 7 Villejuifin haaraan, se avattiin 24. kesäkuuta 2024 (lukuunottamatta villejuif Gustave roussyn asemaa joka avataan joulukuussa 2024).
Linjan 14 laajennus > Junat

STIF ilmoitti helmikuussa 2012, että suunnitteilla olevien kahden laajennuksen myötä uudet MP 14 -luokan junat korvaavat linjan 14 MP 89CA- ja MP 05 -sarjan junat vuodesta 2020 lähtien. Uusi kalusto koostuu kahdeksan vaunun junakokoonpanoista, jotka ovat uusia Pariisin metrossa, mutta sopivat kaikkien linjan 14 asemien pituuteen. Nykyiset MP 89CA- ja MP 05 -junat siirtyvät sitten linjalle 4, jossa ne toimivat yhdessä joidenkin kuusivaunuisten MP 14 -junien kanssa. Nämä korvaavat manuaalisesti ohjatut MP 89 CC -junat, jotka kunnostetaan ennen siirtoa linjalle 6, missä ne korvaavat vanhentuneen MP 73 -kaluston.
Linja 15

Linjasta 15 tulee suuren kapasiteetin maanalainen rautatie, joka muodostaa uuden kehäradan Pariisin ympärille Hauts-de-Seinen, Val-de-Marnen ja Seine-Saint-Denisin departementeissa. Se mahdollistaa suorat matkat lähiöiden välillä ohittaen Pariisin keskustan.  Linjan reitti on hyvin samanlainen kuin RATP: n vuonna 2006 ehdottama Arc Express. Se sisällytettiin myöhemmin Grand Paris -julkisen liikenneverkon punaisen linjan hankkeeseen, jonka Ranskan presidentti Nicolas Sarkozy esitteli vuonna 2009. Maaliskuussa 2013 silloinen pääministeri Jean-Marc Ayrault ilmoitti "Uusi Grand Paris" -hankkeesta. Tuolloin linja sai nykyisen nimensä.
Linja 15 on tarkoitus avata vaiheittain vuosina 2025–2031. Se luo silmukan, joka yhdistää Noisy–Champsin Champignyyn ja kulkee Champigny-sur-Marnen, Créteil'n, Villejuifin, La Défensen, Saint-Denis'n ja Rosny-sous-Boisin läpi.
Linja 15 > Aikataulu

Pääministeri Édouard Philippe ilmoitti 22. helmikuuta 2018 hankkeen aikataulusta:
Vuoden 2014 aikana: Julkinen kysely itäosuudesta Saint-Denis Pleyelistä Champigny Centreen.
Vuoden 2015 alku: Pont-de-Sèvresin ja Noisy–Champsin välisen eteläosan rakentamisen aloitus.
2024 (siirretty vuoteen 2025 syyskuussa 2018): Eteläinen osuus Pont de Sèvresistä Noisy–Champsiin otetaan käyttöön.
2030: länsiosuus Pont de Sèvresistä Saint-Denis Pleyeliin ja itäosuus Saint-Denis Pleyelistä Champigny Centreen otetaan käyttöön.
Linja 15 > Junat

Linjalla 15 käytössä olevat junat ovat täysin automatisoituja, ne hyödyntävät perinteistä teräspyörä- ja teräskiskoteknologiaa sekä virroitinta, ja ovat leveydeltään 2,80 metriä. Alstom on valittu kyseisten junien valmistajaksi. Junat kuuluvat Alstom Metropolis MR3V/MR6V -sarjaan, jossa MR6V on kuusivaunuinen versio linjalle 15 ja MR3V kolmivaunuinen versio linjoille 16 ja 17.
Linjalla 15 kulkevien junien tekniset tiedot ja liikennöinti ovat seuraavat:
Junan leveys: vähintään 2.80 metriä
Junan pituus: 108 metriä (354 jalkaa), koostuu 6 vaunusta, joissa on läpikuljettavat käytävät
Junan kapasiteetti: 960 matkustajaa (4 matkustajaa/m²)
Laakerit: rauta
Sähköinen ajovirta: 1500 voltin tasavirta virroittimen ja ajojohtimien kautta
Käyttö: Täysin automatisoitu
Suurin nopeus: 120 kilometriä tunnissa
Keskimääräinen ajonopeus: 55 kilometriä tunnissa
Teoreettinen aamuruuhkan kapasiteetti: 34 560 matkustajaa tunnissa
Keskimääräinen vuoroväli: 3–4 minuuttia
Vähimmäisvuoroväli: 2 minuuttia
Linjat 16 ja 17

Linja 16 on tarkoitus avata vuosina 2026–2028.
Linja 17 on tarkoitus avata vaiheittain vuosina 2026–2030.
Linjat 16 ja 17 > Junat

Linjoille 16 ja 17 tulevat junat ovat automatisoituja ja leveys on 2,80 metriä ja jossa käytetään tavanomaista teräspyörää teräskiskotekniikalla ja virroitinta. Linjan junat ovat nimeltään Alstom Metropolis MR3V.
Linja 18

Linja 18 on tarkoitus avata vaiheittain vuosina 2026–2030.
Linja 18 > Junat

Muiden linjojen tavoin linjalle 18 on tilattu MRV -sarjan automatisoituja junia, joiden leveys on 2,45 metriä ja jotka käyttävät perinteistä teräspyörä-teräskiskotekniikkaa sekä virtakiskoa. Alstom on valittu näiden junien valmistajaksi.
Harri Ylönen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 21. joulukuuta 1971 (ikä 53)
Syntymäpaikka: Kuopio, Suomi
Pelipaikka: vasen laitapuolustaja
Pituus: 180 cm
Lempinimi: Upi
Junioriseurat
: ToU
1982–1990: KuPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1991–1992 | KuPS | 57 | (10) |
| 1993–1998 | Haka | 139 | (2) |
| 1999–2001 | Brann | 69 | (2) |
| 2002–2004 | Haka | 73 | (3) |
| 2003 | → PS-44 (laina) | 1 | (1) |
| 2005–2006 | Sportfreunde Siegen | 9 | (0) |
| 2006 | Haka | 12 | (1) |
| 2006 | → PS-44 (laina) | 2 | (0) |
| 2007–2009 | KuPS | 49 | (4) |
| 2010 | PK-37 | 1 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 412 | (24) |
Maajoukkue
| 1991–1992 | Suomi U21 | 2 | (0) |
| 1995–2002 | Suomi | 45 | (1) |
Valmennusura
2007–2014: KuPS (apuv.)
2016–2022: ToU
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Harri Ylönen (s. 21. joulukuuta 1971 Kuopio) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli vasen laitapuolustaja, mutta kykeni pelaamaan myös keskellä. Hän toimi viimeksi kasvattajaseuransa Kuopion Palloseuran apuvalmentajana.
Ylönen edusti Veikkausliigassa Kuopion Palloseuraa kausina 1991–92, 2007–09 sekä Hakaa kausina 1993–98, 2002–04 ja 2006. Hän saavutti Hakan riveissä kolme Suomen mestaruutta ja kaksi Suomen Cupin voittoa. Veikkausliigassa Ylönen pelasi yhteensä 278 ottelua, joissa maaleja kertyi 18. Mitaleita Ylöselle kertyi kaikkiaan kuusi. Suomen maajoukkueessa hän esiintyi 45 kertaa.
Ulkomailla Ylönen edusti norjalaista SK Brannia vuosina 1999–2001 ja saksalaista Sportfreunde Siegeniä vuosina 2005–2006. Norjassa Ylönen voitti pronssia ja hopeaa, Saksassa hän puolestaan saavutti nousun 2. Bundesliigaan.
Ylönen valittiin lokakuussa 2009 Veikkausliigan 20-vuotistähdistöjoukkueeseen.
Aiheesta muualla

Harri Ylönen – menestyksen takuumies Veikkausliiga, 30.10.2009.
Tommy Wirtanen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 19. tammikuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Maarianhamina, Suomi
Pelipaikka: oikea laitalinkki oikea laitapuolustaja
Pituus: 177 cm
Junioriseurat
1994–1998: IFK Mariehamn
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1999–2007 | IFK Mariehamn | 171 | (15) |
| 2007 | → IFFK (laina) | 2 | (0) |
| 2008–2012 | Örebro SK | 59 | (2) |
| 2012–2017 | IFK Mariehamn | 93 | (2) |
| 2016 | → FC Åland | 2 | (0) |
| 2018 | FC Åland | 16 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 343 | (19) |
Maajoukkue
| 1999 | Suomi U16 | 7 | (0) |
| 2000 | Suomi U17 | 7 | (1) |
| 2001 | Suomi U18 | 6 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. helmikuuta 2022.
Tommy Wirtanen (s. 19. tammikuuta 1983 Maarianhamina) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Wirtanen pelasi sekä oikeassa laidassa että hyökkäyksen kärjessä, ja tarpeen vaatiessa jopa puolustajana.
19. joulukuuta 2008 Wirtasen siirto IFK Mariehamnista Ruotsin pääsarjassa pelaavaan Örebro SK:hon varmistui. Wirtasen sopimus on kaksivuotinen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tommy Wirtanen Wikimedia Commonsissa
Wirtanen Örebro SK:n sivuilla[vanhentunut linkki]
Wirtanen Veikkausliigan sivuilla
Asemies

Wolfram von Eschenbach ja hänen asemiehensä, kuvitusta Manessen käsikirjoituksesta 1300-luvulta.
Asemies eli aseenkantaja eli soini oli keskiajalla ja uuden ajan alkupuoliskolla nuorukainen, joka toimi ritarin seuralaisena ja aseenkantajana. Aseenkantaja auttoi ritaria. Aseenkantaja myös järjesti turnajaiset. Myöhemmin asemiehet muodostivat Ruotsissa ritaria alempiarvoisen aatelismiesluokan, joka sijoittui ritarin ja tavallisen rälssimiehen väliin. Kuningas nimitti ritarit. Koska hän saattoi olla pitkiä aikoja tavoittamattomissa, ritarit olivat verrattain harvinaisia Suomessa. Moni vaikutusvaltainen suomalainen asemies saattoi odottaa pitkään ritarin nimitystä, jos ehti saada nimityksen ollenkaan.
Knaappi

Knaappi (saks. Knabe, ”poika”) tarkoitti vastaavasti Ruotsin ja Suomen historiassa keskiaikana ritarin asemiestä ja uuden ajan alussa alempaa rälssimiestä. Knaappi-sana on saksalaisperäinen. Knaappi-nimitystä käytettiin Ruotsissa ensi kerran 1300-luvun alkupuolella Maunu Eerikinpojan tullessa kuninkaaksi. Heitä kutsuttiin myös aseenkantajiksi (swenni, suena, swenar, män af wapn, väpnare). Latinaksi heistä käytettiin armigieri- tai servatores-nimiä. Knaapit ja ritarit (milites) muodostivat yhdessä jalosukuisten ryhmän (nobiles).
Erillisten aateliskirjojen myöntämisen jälkeen ja aatelissäädyn muututtua perinnölliseksi knaapeista tuli löyhästi määritelty ryhmä talonpoikien ja rälssimiesten välimaastossa. Ratsupalveluksesta nauttimansa verovapauden kannalta he olivat alempaa aatelia tai rälssiä vaikka heillä ei ollut aateliskirjaa. Tällä tavoin aatelin etuoikeuksia kohti pyrkivät esimerkiksi kirjurit ja nimismiehet. Ahvenanmaalla maksettiin erityinen vero, "knapakorn", jonka suorittivat 35 knaappia, "jotka olivat vanhaa rälssiä". Nämä näkyvät siis vastanneen Varsinais-Suomen flöteveromiehiä.
Tunnettu esimerkki knaapista on pitkän vihan aikainen Tuomas Teppoinen.
Knaappi > Kaarle IX:n kilpinihdit

Vuonna 1606 Kirkholman taistelun murskatappion jälkeen Kaarle IX lupasi joukolle ratsusotilaan tai jalkamiehen varustavia erityiset knaappioikeudet ja yhteisen vaakunan. Mikäli jollakulla oli jo valmiiksi vaakuna, sen sai pitää yhteisen vaakunan sijasta. Tätä on kutsuttu myös mandaattirälssiksi. Näistä suvuista aateloitiin myöhemmin erikseen muun muassa Silferswärd, Svärd ja Sölferarm Ruotsista, Sölferarm i Finland ja Silberarm i Estland.
Knaappi > Vehkalahden knaapit

Pokkeuksellisen ryhmän muodostivat erikseen niin sanotut Vehkalahden knaapit. Ryhmä käsitti useita sukuja, joista nykyään ovat olemassa yhä Husgafvel, Pihlhjerta ja Brandstaka -suvut. Keskiajan jälkeen Vehkalahden knaappien verovapaus ja etuudet perustuivat 1600-luvulla Kustaa Vaasan vuosina 1552 ja 1554 antamiin päätöksiin "sillä ehdolla, että kukin varustaa täysin aseistetun miehen". Hovioikeuden päätöksessä vuonna 1633 heidät luettiin käytännössä rälssimiehiin, mutta ei aatelisiksi. Reduktion myötä 1680-luvulla knaappien asema tuli uudelleen tarkan tutkinnan kohteeksi. Tällöin maaherra Axel Stålarm peruutti kaikkien samalla aateliston oikeuksia nauttivien ja aatelittomien kanssa naimisissa olevien rälssivapauden. Tällöin kaikki muut knaapit menettivät verovapautensa, lukuunottamatta Henrik Pietarinpoika Husgafvelin leskeä Kristiina Bölliaa. Vetoomuksesta tämä päätös kumottiin ja 1682-83 päädyttiin eräänlaiseen kompromissiratkaisuun, jossa knaapeille taattiin verovapaus enää eliniäksi. Vetoomuksesta syntyi vielä uusi kuninkaan päätös vuonna 1694 maaherran esittelyn välityksellä, jossa aiemmat oikeudet palautettiin, ratsupalveluvelvoitetta helpotettiin ja aatelistosta erillinen knaappien ryhmä virallisesti syntyi.
Aiheesta muualla

Kilpinihtien vaakuna Europeana heraldica, Kansallisarkisto
| n k Suomen sotahistoria |
| --- | --- |
 Luettelo Suomen sodista  Suomen aluemuutokset 
 Asemies  Asevelvollisuuden historia  Hakkapeliitat  Hevosasevelvollisuus Suomessa  Huovi  Linnaleiri  Ratsupalvelus  Ratsutila  Ruotujakolaitos  Sotilasnimi  Sotilastorppa  Säteriratsutila  Upseerikoulutuksen historia