stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Perla-luokka

| Perla-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  695 t (pinnalla) 855 t (sukellus)
Pituus:  60,20 m
Leveys:  6,4 m
Syväys:  4,70 m
Koneteho:  2 dieselmoottoria 1 400 hv 2 sähkömoottoria 800 bhp
Nopeus:  14 solmua (pinnalla) 7,5 solmua (sukellus)
Miehistöä:  45
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 100 mm/47 kansitykki 6 × 533 mm torpedoputkea
Ilmatorjunta:  1–2 × kaksiputkista 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä
Perla-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston kymmenen aluksen muodostama sukellusveneluokka, joka muodosti kolmannen alaluokan 600-tonnin rannikkosukellusveneistä. Luokan alukset valmistuivat 1930-luvun lopulla ja ne osallistuivat toiseen maailmansotaan, jonka aikana kuusi alusta menetettiin.
Suunnittelu

Luokan alukset olivat toisintoja Sirena-luokan aluksista. Muutoksina olivat lähinnä tornin muotoilu, kehittyneemmät moottorit, kaikuluotain ja ilmanvaihtojärjestelmä, joka mahdollisti suuremman polttoainetäytön. Luokan uppoumaltaan pinta-ajossa 695 tonnia ja sukelluksissa 855 t. Pituus oli 60,20 metriä, leveys 6,4 m ja syväys 4,70 m.
Aluksilla oli pinta-ajoa varten kaksi 675–750 hevosvoiman dieselmoottoria, jotka kumpikin oli kytketty omaan akseliin. Sukelluksissa akseleita pyörittivät kaksi 400 hevosvoiman sähkömoottoria. Alukset saavuttivat pinta-ajossa 14 solmun ja sukelluksissa 7,5 solmun nopeuden. Pinta-ajossa kahdeksan solmun nopeudella alusten toimintamatka oli 5 200 merimailia (9 600 km). Sukelluksissa neljän solmun nopeudella toimintamatka oli 74 merimailia.
Aseistuksena oli kuusi 533 millimetrin torpedoputkea, joista neljä keulassa ja kaksi perässä. Kukin putki oli varustettu yhdellä aluksen varastoon sijoitetulla torpedolla, eli aluksella oli kaikkiaan kaksitoista torpedoa. Luokan sukellusveneet oli lisäksi varustettu 100 millimetrin kansitykillä. Ilmatorjunta-aseistuksena oli yksi tai kaksi kaksiputkista 13,2 millimetrin konekivääriä.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| R.Smg. Ambra | CRDA, Monfalcone | 28. elokuuta 1935 | 28. toukokuuta 1936 | 4. elokuuta 1936 | miehistönsä upottama 9. syyskuuta 1943 |
| R.Smg. Berillo | CRDA, Monfalcone | 14. syyskuuta 1935 | 14. kesäkuuta 1936 | 5. elokuuta 1936 | miehistönsä upottama 2. lokakuuta 1943 |
| R.Smg. Corallo | CRDA, Monfalcone | 1. lokakuuta 1935 | 2. elokuuta 1936 | 26. syyskuuta 1936 | upotettu 13. joulukuuta 1942 |
| R.Smg. Diaspro | CRDA, Monfalcone | 21. syyskuuta 1935 | 5. heinäkuuta 1936 | 28. elokuuta 1936 | poistettu alusluettelosta 8. syyskuuta 1943 |
| R.Smg. Gemma | CRDA, Monfalcone | 7. syyskuuta 1935 | 21. toukokuuta 1936 | 8. heinäkuuta 1936 | upotettu 8. lokakuuta 1940 |
| R.Smg. Iride | OTO, Muggiano | 3. syyskuuta 1935 | 30. heinäkuuta 1936 | 6. marraskuuta 1936 | upotettu 22. elokuuta 1939 |
| R.Smg. Malachite | OTO, Muggiano | 31. elokuuta 1935 | 15. heinäkuuta 1936 | 6. tammikuuta 1937 | upotettu 9. helmikuuta 1943 |
| R.Smg. Onice | OTO, Muggiano | 27. elokuuta 1935 | 15. kesäkuuta 1936 | 1. syyskuuta 1936 | miehistönsä upottama 9. syyskuuta 1943 |
| R.Smg. Perla | CRDA, Monfalcone | 31. elokuuta 1935 | 3. toukokuuta 1936 | 8. heinäkuuta 1936 | vallattu 9. heinäkuuta 1942 |
| R.Smg. Turchese | CRDA, Monfalcone | 27. syyskuuta 1935 | 19. heinäkuuta 1936 | 21. syyskuuta 1936 | miehistönsä upottama 9. syyskuuta 1943 |
Limingan maanjäristys 2017

| Limingan maanjäristys 2017 |
| --- | --- |
Päivämäärä:  2017-12-088. joulukuuta 2017
Aika:  klo 0.32.17 (UTC+2
Magnitudi:  3,3 (ML) (tuntematon)
Syvyys:  38 km
Episentrumin sijainti:  64.785°N, 25.370°E
Maat, joihin vaikutukset ulottuivat:   Suomi
Limingan maanjäristys 2017 tapahtui 8. joulukuuta 2017 kello 0.32.17 Suomen aikaa (UTC+2) Pohjois-Pohjanmaan Limingassa, 20 kilometriä Oulun kaupungista etelään. Järistys oli voimakkain Suomessa mitattu sitten vuoden 2000 Kuusamon järistyksen, jonka voimakkuus oli ML 3,5.
Järistyksen hyposentri sijaitsi 38 kilometrin syvyydessä. Helsingin yliopiston Seismologian instituutin mukaan järistyksen paikallinen magnitudi oli 3,3, ja siitä jätettiin yli 500 havaintoilmoitusta eri puolilta Pohjois-Pohjanmaata.
Pioneer Memorial Cemetery

Benjamin Stitesin hautakivi.
Pioneer Memorial Cemetery on uudisasukkaiden hautausmaa Cincinnatissa Ohiossa. Se sijaitsee Columbia-Tusculumin alueella lähellä Lunkenin lentokenttää. Hautausmaa, jolle on haudattu vapaussodan ja sisällissodan veteraaneja, on Hamiltonin piirikunnan vanhin.
Hautausmaalta löydettiin vuonna 1958 metsämaakaudelle ajoitetun intiaanikylän jäänteet, mutta paikalla ei suoritettu kaivauksia. Alue oli hoitamatta vuoteen 1967, jolloin kaupunki aloitti kunnostusprojektin.
Aiheesta muualla

Find A Grave : Columbia Baptist Church Cemetery
Limingan rauhanyhdistys

| Limingan rauhanyhdistys |
| --- | --- |
Sijainti:  Katajamaa 2 91900 Liminka
Seurakunta:  Limingan rauhanyhdistys ry (SRK)
Rakentamisvuosi:  2014
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Limingan rauhanyhdistys on Limingassa Tupoksentien varrella sijaitseva rukoushuone ja toimintatalo. Se edustaa vanhoillislestadiolaista herätysliikettä, jonka kattojärjestö on Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys. Rauhanyhdistyksen tarkoituksena on järjestää seuroja, raamattuluokkia, nuorteniltoja sekä perhe- ja diakoniatyötä.
Limingan rauhanyhdistys on perustettu vuonna 1934. Limingan rauhanyhdistykseen kuuluu noin 600 jäsentä. Rauhanyhdistyksen toimitalo on kooltaan noin 1200 neliömetriä ja salissa on istumapaikkoja 500 henkilölle. Rauhanyhdistyksellä on seurasali, kahvio, suurtalouskeittiö, lastenhoitohuone sekä kolme kerhotilaa. Toimitalo on vihitty käyttöön 21. syyskuuta 2014.
Limingan rovastikunta

| Limingan rovastikunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Jäsenmäärä:  70 744 (2021)
– Osuus asukkaista:  79,4 %
Lääninrovasti:  Teemu Isokääntä
Oulun hiippakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Limingan rovastikunta on yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Oulun hiippakunnan seitsemästä rovastikunnasta. Rovastikuntaan kuuluvat Hailuodon, Kempeleen, Limingan, Lumijoen, Muhoksen, Raahen, Siikalatvan, Tyrnävän, Utajärven ja Vaalan luterilaiset seurakunnat.
Phyllobates

| Phyllobates |
| --- | --- |
 Kultanuoli (Phyllobates terribilis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Sammakkoeläimet Amphibia
Lahko::  Sammakot ja konnat Anura
Heimo::  Nuolimyrkkysammakot Dendrobatidae
Alaheimo::  Dendrobatinae
Suku::  Phyllobates  Duméril & Bibron, 1841
 Eri lajien levinneisyys.
Lajit
 Katso teksti 
Katso myös
   Phyllobates Wikispeciesissä   Phyllobates Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Phyllobates on nuolimyrkkysammakoiden heimoon kuuluva suku, jonka lajeja tavataan Nicaraguasta Kolumbiaan.
Lajit

Phyllobates aurotaenia
Phyllobates bicolor
Phyllobates lugubris
Kultanuoli (Phyllobates terribilis)
Golfodulcenmyrkkysammakko (Phyllobates vittatus)
Kuvagalleria

Phyllobates aurotaenia
Phyllobates bicolor
Phyllobates lugubris
Golfodulcenmyrkkysammakko (Phyllobates vittatus)
Aiheesta muualla

iNaturalist: Suku Phyllobates
ITIS: Phyllobates (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Phyllobates (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Phyllobates (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Phyllobates (englanniksi)
PheroBase: Semiochemicals of Genus Phyllobates (englanniksi)
Locmariaquerin menhir

| Locmariaquerin menhir> Grand menhir brisé d'Er Grah |
| --- | --- |

Sijainti
 Locmariaquerin menhir
Koordinaatit:  47°34′17″N, 2°57′1″W
Valtio:   Ranska
Paikkakunta:  Locmariaquer, Morbihan
Historia
Tyyppi:  Menhir
Aiheesta muualla
   Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suuri särkynyt menhir (Grand Menhir Brisé)
Locmariaquerin menhir tai "Suuri särkynyt menhir" (Grand Menhir Brisé) on suuri megaliitti Morbihanin departementissa Bretagnessa Ranskassa. Aikoinaan tämä oli valtava, tappimainen pystykivi, jollaisia tehtiin esihistoriallisella ajalla. Menhirit olivat tyypillisiä esihistoriallisen ajan megaliittiajan muistomerkkejä, pystykiviä joiden uskotaan liittyneen tuon ajan rituaaleihin. Locmariaquerin menhir oli suuri lajiaan. Se painoi ehjänä ja pystyssä ollessaan erään tiedon mukaan 347 tonnia, maltillisemman arvion mukaan "vain" 220–250 tonnia, ja oli noin 21–22 metriä korkea ja karkeasti noin 4 m paksu.
Menhir on luultavasti pystytetty välillä 4500–2000 eaa. On väitetty, että menhir kaatui ja särkyi maanjäristyksessä vuonna 1722. Toisen väittämän mukaan menhir kaatui ja hajosi salaman iskusta. Kolmas teoria esittää, että menhir olisi kaadettu ja hajotettu jo megaliittiaikana ja että sen palasia olisi aiottu käyttää muihin megaliittirakennelmiin.
Per Gahrton

| Per Gahrton |
| --- | --- |
 Gahrton vuonna 2008.
Ympäristöpuolue Vihreiden puheenjohtaja
 1984–1985 (yhdessä Ragnhild Pohankan kanssa)  
Edeltäjä:  puolue perustettu
Seuraaja:  Birger Schlaug
Ruotsin valtiopäivien jäsen
 1994–1995 1988–1991 1976–1979  
Euroopan parlamentin jäsen
 Ruotsi 1995–2004  
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. helmikuuta 1943 Malmö, Ruotsi
Kuollut: 19. syyskuuta 2023 (80 vuotta)
Tiedot
Puolue:  Ympäristöpuolue Vihreät
Muut puolueet:  Kansanpuolue (vuoteen 1979)
Per Gahrton (2. helmikuuta 1943 Malmö – 19. syyskuuta 2023) oli ruotsalainen Ympäristöpuolueen poliitikko ja puolueensa ensimmäinen miespuheenjohtaja vuosina 1984–1985 (naispuheenjohtajana toimi samaan aikaan Ragnhild Pohanka). Gahrton istui Ruotsin valtiopäivillä vuosina 1976–1979, 1988–1991 ja 1994–1995 sekä oli Euroopan parlamentin jäsen 1995–2004. Gahrton aloitti poliittisen uransa Kansanpuolueessa, jonka nuorisojärjestön LUF:n puheenjohtajana hän toimi 1969–1971. Hän ajautui kuitenkin erimielisyyksiin puolueen kanssa ja erosi siitä vuonna 1979. Eräs keskeinen syy oli Gahrtonin tuki Palestiinalle ja kritiikki Israelia kohtaan. Ruotsin EU-kansanäänestyksessä vuonna 1994 Gahrton kuului jäsenyyden vastustajiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Per Gahrton Wikimedia Commonsissa
Per Gahrton Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla (ruotsiksi)
Per Gahrton Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Paul von Nicolay

| Paul von Nicolay> Paul Ernst Georg von Nicolay |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1860 Bern
Kuollut: 6. lokakuuta 1919 (59 vuotta) Viipuri
Ammatti:  lakimies, evankelista
Vanhemmat:  Nicolaus Armand Michael Nicolay ja Sophie Elisabeth von Meyendorff
Uskonnollinen kanta:  protestantti
Kirjailija
Tuotannon kieli: venäjä, ruotsi, suomi, englanti
Aikakausi:  1907-1919
Aiheet:  Raamatun selitys, saarnat, hengellisyys
Esikoisteos:  Voiko ajatteleva nykyajan ihminen uskoa Jeesuksen Kristuksen jumaluuteen
Pääteokset:  Filippiläiskirje: opas filippiläiskirjeen käytännölliseen tutkisteluun Ensimmäinen Tessalonikalaiskirje : opas 1:n Tessalonikalaiskirjeen käytännölliseen tutkisteluun
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Paul Ernst Georg von Nicolay (Venäjällä myös Pavel Nikolajevitš Nikolai, Па́вел Никола́евич Никола́и, 14. helmikuuta 1860 Bern – 6. lokakuuta 1919 Viipuri) oli venäläinen evankelista.
Henkilöhistoria

Paul von Nicolay syntyi Sveitsissä, jossa hänen isänsä Nicolaus Armand von Nicolay toimi diplomaattina. Nicolay opiskeli Pietarin valtionyliopistossa oikeustieteitä ja työskenteli valmistuttuaan valtioneuvoston kansliassa hengellisia asioita hoitavalla osastolla. Hän liittyi Venäjän Raamattuseuraan vuonna 1887 toimien saarnaajana venäläisissä vankiloissa. Kaksi vuotta myöhemmin Nicolay erosi virastaan valtioneuvoston kansiassa ja aloitti 1899 John R. Mottin kehotuksesta hengellisen toiminnan opiskelijoiden keskuudessa. Hän kohosi nopeasti Pietarin kristillisen opiskelijaliikkeen johtohahmoksi, ja vuonna 1917 Nicolay valittiin Opiskelijoiden kristillisen maailmanliiton WSCF:n varapuheenjohtajaksi.
Nicolay peri 1869 isältään Viipurissa sijaitsevan Monrepos’n kartanon. Hän järjesti kartanossa kristillisiä leirejä ja luovutti korvauksetta sen maita Hiekan kaupunginosasta rukoushuoneen, koulun ja paloaseman rakentamista varten. Vuonna 1916 Nicolay luovutti yhdessä sisarensa Marien kanssa isoisoisänsä Ludwig Heinrich von Nicolayn keräämän Monrepos’n kirjaston 8 000 arvokkainta nidettä Helsingin yliopiston kirjastolle. Niitä säilytetään nykyisin Kansalliskirjaston päärakennuksen Monrepos-salissa.
Nicolay osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1888, 1891 ja 1899.
Sydänoireista kärsinyt Nicolay kuoli kotonaan lokakuussa 1919, ja hänet haudattiin Monrepos’n puistossa sijaitsevaan Ludwigsteinin hautasaareen. Naimattomana ja lapsettomana kuollut paroni Paul von Nicolay oli aateloidun Nicolayn suvun viimeinen miespuolinen jäsen. Greta Langenskjöld kirjoitti hänen elämäkertansa, joka ilmestyi 1923.
Teokset

Hengellisen elämän alku ja kehitys: (kaksi raamatuntutkistelua Kuopion kristillisessä ylioppilaskokouksessa kesäkuussa 1909). Tekijä 1909.
Voiko ajatteleva nykyajan ihminen uskoa Jeesuksen Kristuksen jumaluuteen. Suomentanut Ilmari Salonen. WSOY 1918.
Filippiläiskirje: opas filippiläiskirjeen käytännölliseen tutkisteluun. Suomentanut Ilmari Salonen. WSOY, 1919.
Ensimmäinen Tessalonikalaiskirje : opas 1:n Tessalonikalaiskirjeen käytännölliseen tutkisteluun. Suomentanut Toivo Winter. WSOY 1921.
Puheita. Suomentanut Margaretha Lehtonen. WSOY 1924.
Rakas Raamattu: tunnettujen hengenmiesten kokemuksia ja viitteitä Raamatun lukijoille. Muut kirjoittajat D. L. Moody, R. A. Torrey ja Urho Muroma. Kuva ja sana, 1946.
Aiheesta muualla

Kansallisbiografia Suomalaisen Kirjallisuuden Seura
Greta Langenskjöld: Paul Nicolay, Elämänkuvaus. WSOY, Porvoo, 1922. E-kirjana Gutenberg-projektissa.
Pieni ja hento ote

| Pieni ja hento ote Dave Lindholm & Otto Donner |
| --- | --- | --- |

DVD-julkaisun tiedot
 Äänitetty : 14. marraskuuta 2007
 Julkaistu: 19. maaliskuuta 2008
 Tyylilaji: Suomirock
 Kesto: 02.02.00
muut julkaisut
|   | Pieni ja hento ote  |   |
Pieni ja hento ote on Dave Lindholmin live-DVD, joka taltioitiin Savoy-teatterissa 14. marraskuuta 2007, ja julkaistiin 19. maaliskuuta 2008. DVD sisältää Lindholmin tunnetuimpia kappaleita ensin sooloesityksinä, sitten Otto Donnerin johtaman jousiorkesterin kanssa.
Kappaleet

| --- | --- |
 Soolona Ja sinun äänesi  Tätä iloista siltaa et kävele yksin  Suomen hiljainen  Joo joo, mä rakastan sua  Puhelinlasku on mun  Hassut vaaleat maalit  Annan kitaran laulaa vaan  Sataa & 22  Nuoret ja vanhat  Jazzikansa tulee  Love Built A House  Catfish Blues  That's All Right Mama  Rollin' and Tumblin' :  Orkesterin kanssa Menneisyys  Voi kun riittäis pieni taivas  Luulin  Puhtaat laivat  C. Andy hoitaa kulman  Tupaakka, viina ja villit naiset  Illan prinsessa  Petin pienen linnun  Itämaat, hei!  5 osaa elää  Joo, oon sokee  Se puu kasvaa edelleen  Sitähän se kaikki on  Pieni ja hento ote 
Kesto: 122 min.
Tekijät

Äänitys: Esa Santonen
Lintupäiväkirja 2015

| Lintupäiväkirja 2015 |
| --- | --- |

Kirjailija:  Pertti Koskimies Mats Ottosson
Kuvittaja:  Dan Zetterström
Kustantaja:  Readme.fi
Julkaistu:  2014
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  144 s.
ISBN:  978-952-220-874-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
| Fågeldagbok 2015> Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Mats Ottosson
Kuvittaja:  Dan Zetterström
Kustantaja:  Bonnier
Julkaistu:  2014
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Lintupäiväkirja 2015 on lintuharrastajille kuvitettu kalenterin muotoinen havaintopäiväkirja, jonka ovat tehneet Pertti Koskimies, Dan Zetterström ja Mats Ottosson. Sen on julkaissut vuonna 2014 Readme.fi.
Kuvituksen on maalannut lintumaalari Dan Zetterström, ja Pertti Koskimiehen suomenkielinen teksti pohjautuu Mats Ottossonin alkuperäisteksteihin suomalaisiin oloihin sovitettuna. Teos on paitsi havaintopäiväkirja, myös tietoteos. Jokaisen viikon kohdalla on ajankohtainen lintutietopaketti. Kirja käy pihabongarin havaintokalenteriksi, mutta myös normaaliksi viikkokalenteriksi, jossa on nimipäivät ja muistiinpanotilaa viikon ajalle joka aukeamalla.
William Velmala kiittää arviossaan Tringa-lehdessä Zetterströmin upeaa kuvitusta, josta osa on peräisin maasto-oppaiden parhaimmistoon kuuluvasta Lintuoppaasta.
Aiheesta muualla

Lintupäiväkirja 2015 kustantajan sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Limingan musiikkiviikot

Limingan musiikkiviikot on Limingassa vuonna 1966 aloittanut Limingan musiikkiyhdistys ry:n koordinoima, pääosin kesä-heinäkuun vaihteessa toteutettava kulttuurimusiikkitapahtuma, joka koostuu orkesterileiristä ja sen yhteydessä järjestettävistä musiikkileirin opettajien ja oppilaiden soittamista konserteista. Limingan musiikkileiri järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1967 musiikinopettaja Heikki Sarvelan ja Pentti Sistosen yhteistyönä. Johtajana toimi vuosina 1980–2003 Seppo Härkönen. Vuonna 2005 Musiikkileiri sulautui osaksi Limingan musiikkiviikot -kulttuuritapahtumasarjaa. Musiikkileiri on uskonnollisesti sekä poliittisesti sitoutumaton tapahtuma. Leiri järjestetään pääosin Limingan kunnan koulujen tiloissa, mutta konsertteja järjestetään mm. Lumijoella, Tyrnävällä ja Oulussa. Musiikkileiri on toimijana ollut Suomen suurin sinfoniaorkesterileiri, joka on toiminut yhtenäisesti 50 vuotta. Juhlakesänä 2016 suojelijana toimi Tasavallan presidentti Sauli Niinistö.
Kansainvälisen Limingan musiikkileirin johtajana on toiminut vuodesta 2004 alkaen Heidi Mantere. Hän on toiminut Limingan musiikkiviikot kulttuuritapahtuman toiminnanjohtajana 2005–2016. Suurimmillaan leiriläisiä oli 250 perheineen ja opettajakuntaa 52 perheineen.
Limingan musiikkiyhdistys ry:n toiminta jouduttiin ajamaan alas juhlakesän 2016 jälkeen, sillä se ei ole enää elinkelpoinen Limingan kunnan tarjoamissa, kalliissa puitteissa.
Aiheesta muualla

http://www.liminganmusiikkiviikot.fi/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Liminka
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Ala-Temmes · Heinijärvi · Kedonperä · Ketunmaa ·  Lapinkangas · Limingan kirkonkylä · Rantakylä · Tikkaperä · Tupos · Virkkula
Vesistöt:  Liminganjoki · Liminganjärvi · Temmesjoki · Ängeslevänjoki · Valkiaisjärvi
Muuta Liminkaan liittyvää:  Escurial · Hannu Krankka · Kirkko · Jäähalli · Liminganlahti · Limingan lakeus · Limingan musiikkiviikot · Liminganportti · Linnukkapatsas · Museoalue · Rantakylän kappeli · Rautatieasema
Limingan kirkonkylä

Limingan kirkko.
Limingan kunnantalo.
Limingan kirkonkylä on Limingan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee valtatien 8 länsipuolella, noin kolme kilometriä Haaransillan kiertoliittymästä. Vuoden 2012 lopussa taajamassa oli 4 712 asukasta.
Taajamassa sijaitsevat kunnan keskeisimmät palvelut. Vuonna 1826 valmistunut Limingan kirkko sijaitsee kirkonkylän luoteisosassa.
Seinäjoen ja Oulun välinen Pohjanmaan rata kulkee taajaman halki. Taajamassa sijaitseva vuonna 1884 valmistunut rautatieasemarakennus on suojelukohde. VR:n henkilöjunat eivät nykyään pysähdy asemalla.
Kirkonkylän eteläpuolella sijaitsee Limingan museoalue, johon kuuluvat oopperalaulaja Abraham Ojanperän muistoa kunnioittava Muistokoti Aappola, Limingan kotiseutumuseo sekä taidemaalari Vilho Lammen tuotantoa ja esineistöä esittelevä Vilho Lampi -museo.
Aiheesta muualla

Limingan Kirkonkylän asukasyhdistys ry.
Liminka
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Ala-Temmes · Heinijärvi · Kedonperä · Ketunmaa ·  Lapinkangas · Limingan kirkonkylä · Rantakylä · Tikkaperä · Tupos · Virkkula
Vesistöt:  Liminganjoki · Liminganjärvi · Temmesjoki · Ängeslevänjoki · Valkiaisjärvi
Muuta Liminkaan liittyvää:  Escurial · Hannu Krankka · Kirkko · Jäähalli · Liminganlahti · Limingan lakeus · Limingan musiikkiviikot · Liminganportti · Linnukkapatsas · Museoalue · Rantakylän kappeli · Rautatieasema
Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kuntien hallinnolliset keskukset
Look (lehti)

Look oli yhdysvaltalainen kuvajournalismiin panostanut aikakauslehti, joka ilmestyi joka toinen viikko vuodesta 1937 vuoteen 1971. Se kilpaili Time Inc. -yhtiön Life-viikkolehden kanssa ja muistutti sitä ulkoasultaan ja aihevalikoimaltaan, muttei yltänyt sen ajankohtaisuuteen puolta harvemman ilmestymistahtinsa takia. Life oli aloittanut joitakin kuukausia Lookia aiemmin ja lopetti noin vuotta myöhemmin, vuoden 1972 lopulla. Myös kolmas kilpaileva yleisaikakauslehti The Saturday Evening Post lopetettiin samoihin aikoihin, vuonna 1969, syynä etenkin yleisön kiinnostuksen siirtyminen yleisaikakauslehdistä televisioon.
Gardner Cowlesin (1903–1985) perustamaa Look-lehteä kustannettiin Iowan osavaltion Des Moinesissa monen eri yhtiön nimellä: Look, Inc. (1937–1945), Cowles Magazines (1946–1965) ja Cowles Communications, Inc. (1966–1971). Lehden toimitus sijaitsi New Yorkissa osoitteessa 488 Madison Avenue, jonka omaleimainen talo tunnettiin nimellä ”Look Building”. Lehden linja oli aluksi viihteellisempi, mutta vuosikymmenien mittaan sen toimituksellinen ote vakavoitui ja laajentui sekä kotimaiseen että kansainväliseen politiikkaan.
1970-luvun lopulla sekä Look että Life yrittivät palata markkinoille vuosien tauon jälkeen, mutta heikoin tuloksin. Kun huippuvuonna 1966 näiden kahden lehden yhteislevikki oli 13 miljoonaa, se oli comebackin aikoihin vuonna 1979 vain kolmisen miljoonaa. Aluksi kahdesti, sitten kerran kuussa ilmestyneen ”uuden Lookin” taustalla oli ranskalaisen Hachette Filipacchi Médias -lehtiyhtiön Daniel Filipacchi, joka palkkasi lehden päätoimittajaksi Rolling Stone -lehden perustajan ja omistajan Jan Wennerin. Tarinan mukaan Wenner ensi töikseen erotti puolet toimittajista ja hyllytti valmiin kansijutun Charlien enkelit -televisiosarjasta.  Lehti ilmestyi vain vuoden verran.
Look tunnetaan valokuvaajana uransa aloittaneen elokuvaohjaaja Stanley Kubrickin nuoruuden työpaikkana. Parhaimmillaan Lookissa työskenteli 18 valokuvaajaa, kun Lifen palkkalistoilla heitä oli viitisenkymmentä.