stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Moldavian sosialistinen neuvostotasavalta
Moldovan kommunistisen puolueen ensimmäiset sihteerit

Ensimmäinen sihteeri toimi neuvostotasavallan tosiasiallisena johtajana. Muodollinen johtaja oli korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja, mutta tällä ei ollut todellista valtaa.
| nimi | aika |
| --- | --- |
Borodin, PiotrPiotr Borodin: 1940–1942 (toisen maailmansodan takia maanpaossa Moskovassa vuodesta 1941)
Salogor, NikitaNikita Salogor: 1942–1946 (toisen maailmansodan takia maanpaossa Moskovassa vuoteen 1944)
Coval, NicolaeNicolae Coval: 1946–1950
Brežnev, LeonidLeonid Brežnev: 1950–1952
Gladki, DimitriDimitri Gladki: 1952–1954
Serdiuk, ZinovieZinovie Serdiuk: 1954–1961
Bodiul, IvanIvan Bodiul: 1961–1980
Grossu, SemionSemion Grossu: 1980–1989
Lucinschi, PetruPetru Lucinschi: 1989–1991
Eremei, GrigoreGrigore Eremei: 1991
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moldavian sosialistinen neuvostotasavalta Wikimedia Commonsissa
Neuvostotasavallat
Venäjän SFNT
Ukrainan SNT
Kazakkien SNT
Uzbekistanin SNT
Valko-Venäjän SNT
Azerbaidžanin SNT
Georgian SNT
Moldavian SNT
Liettuan SNT
Kirgiisien SNT
Tadžikistanin SNT
Armenian SNT
Latvian SNT
Turkmenistanin SNT
Viron SNT
Lyhytikäiset
Karjalais-suomalainen SNT
Transkaukasian SFNT
Abhasian SNT
Horezmin SNT
Buharan SNT
Turan Dursun

Turan Dursun (1934 – 4. syyskuuta 1990) oli turkkilainen ateistinen ajattelija, kirjailija, kolumnisti ja uskostaan luopunut mufti. Hän kirjoitti useita teoksia, joissa muun muassa esitetään ankaraa arvostelua islamia kohtaan. Hän kärsi jatkuvasta uhkailusta ja kuoli lopulta henkirikoksen uhrina Istanbulissa.
Elämä

Dursunin isä oli harras muslimi, joka motivoi poikaansa uskonnollisen uran luomiseen. Dursunista tuli mufti vuonna 1958. Työskennellessään Sivasissa hän muun muassa radikaalisti salli imaamien osoittavan kunnioitusta Mustafa Kemal Atatürkille kiitokseksi armeijan imaamien konferenssimatkoille tuomista ruokapaketeista. Hän piti tärkeänä imaamien muutakin kuin uskonnollista kouluttamista. Dursun sai jo muftina toimiessaan paitsi paljon seuraajia, myös paljon vihollisia ja uhkauksia; hän joutuikin lähtemään Sinopin kaupunkiin. Muftina toimimisen hän lopetti vuonna 1966.
Dursun kertoi Şule Perinçekin haastattelussa eräästä varhaisimmista hetkistään, jolloin oli epäillyt Jumalan olemassaoloa. Dursun oli 11-vuotiaana ollut ihastunut Safi-nimiseen tyttöön, jonka isosisko Sabo oli vammainen. Unessaan hän näki Jumalan ja tiedusteli tältä, miksi tämä oli luonut Maan eikä pelkkää taivasta ja että miksi Sabo oli "vammainen" ja Safi "kaunis". Samassa haastattelussa Dursun mainitsi suhtautuneensa Jumalan käsitteeseen aina kyseenalaistaen. Siirtyminen ateismiin tapahtui kuitenkin hiljalleen.
Dursunin toimiessa muftina suunniteltiin hänen esittelemistään paaville. Hänestä haluttiin antaa älyllinen vaikutelma, joten hän alkoi perehtyä kristinuskoon. Verratessaan laajaa islamtietoisuuttaan kristilliseen informaatioon hän alkoi suhtautua uskontoonsa epäluuloisesti. Hän päätteli, että jos Jumala on olemassa, hän ei ole sellainen, joksi islam hänet kuvailee. Dursun tutki myös antropologiaa ja alkoi uskoa ihmisen kehittymiseen miljoonien vuosien evolutiivisen prosessin tuloksena. Hän oli jonkin aikaa sitoutumaton teisti, mutta hylkäsi sitten jumaluskon täysin.
Luovuttuaan muftin asemasta Dursun asui Istanbulissa. Hän toimi Turkin radio- ja televisioyhtiön (TRT) palveluksessa vuoteen 1982. Vuonna 1987 hän tutustui kansallismieliseen ja sosialistiseen poliitikko Doğu Perinçekiin, joka toimitti 2000'e Doğru -lehteä. Dursunista tuli sen kolumnisti. Hän kirjoitti myös muihin julkaisuihin. Hän julkaisi suuren määrän kirjoja, joihin lukeutuu Muqaddimahin turkinkielinen käännös. Dursunin merkittävä saavutus oli islamin avaaminen sisäiselle kritiikille joukkoviestimien avulla.
Kaksi miestä ampui Dursunin tämän lähdettyä ulos kotoaan Aasian puoleisessa Istanbulissa. Surma on yhä epäselvä.
Aiheesta muualla

Turan Dursun -sivusto (turkiksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Turan Dursun
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Käännös suomeksi
Henrik Virkkunen

Henrik Virkkunen.
Johan Henrik Virkkunen (vuoteen 1938 Snellman; 30. kesäkuuta 1917 Miehikkälä – 7. maaliskuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen liiketaloustieteilijä. Hän oli Kauppakorkeakoulun liikelaskentaopin professori 1955–1963 ja rehtori 1961–1963.
Julkaisuja

Teollisuuden laskentatoimi, 1945 (Pentti Vuorenjuuren kanssa)
Teollisuuden kertakustannukset, 1951
Laskentatoimi johdon apuna, 1954
Kirjallisuutta

Salmi, Aunus: Ei se mitään kun sen tietää: Henrik Virkkunen, liikkeenjohdon kouluttaja. PricewaterhouseCoopers 2007. ISBN 978-952-99354-3-7.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Luettelo vuonna 2009 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 2009 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Huhtikuu

1. huhtikuuta – Arne Andersson, ruotsalainen keskimatkojen juoksija (s. 1917)
1. huhtikuuta – Pekka Käppi, suomalainen koulutoimenjohtaja ja kouluneuvos (s. 1932)
2. huhtikuuta – Bud Shank, yhdysvaltalainen jazzmuusikko (s. 1926)
3. huhtikuuta – Guttorm Hansen, norjalainen poliitikko (s. 1920)
4. huhtikuuta – Marvin Webster, yhdysvaltalainen koripalloilija (s. 1952)
5. huhtikuuta – Erik Anttinen, suomalainen sosiaalipsykiatrian professori (s. 1922)
7. huhtikuuta – Dave Arneson, yhdysvaltalainen pelisuunnittelija (s. 1947)
7. huhtikuuta – Jobie Dajka, australialainen ratapyöräilijä (s. 1981)
7. huhtikuuta – Kirsti Otsamo, suomalainen näyttelijä (s. 1953)
8. huhtikuuta – Jouni Jalonen, suomalainen jalkapalloilija (s. 1942)
8. huhtikuuta – Eila Tarvanen, suomalainen kirjailija (s. 1919)
9. huhtikuuta – Reino Pirhonen, suomalainen maanviljelijä ja järjestövaikuttaja, maanviljelysneuvos (s. 1920)
10. huhtikuuta – Richard Arnell, brittiläinen säveltäjä (s. 1917)
10. huhtikuuta – Eila Kännö, suomalainen virkamies (s. 1921)
12. huhtikuuta – Marilyn Chambers, yhdysvaltalainen pornonäyttelijä (s. 1952)
12. huhtikuuta – Hans Kleppen, norjalainen mäkihyppääjä (s. 1907)
13. huhtikuuta – Björn Borg, ruotsalainen uimari (s. 1919)
14. huhtikuuta – Maurice Druon, ranskalainen kirjailija (s. 1918)
14. huhtikuuta – Peter Rogers, brittiläinen elokuvatuottaja (s. 1914)
15. huhtikuuta – Clement Freud, brittiläinen poliitikko (s. 1924)
15. huhtikuuta – László Tisza, unkarilainen fyysikko (s. 1907)
16. huhtikuuta – Esko Kulovaara, suomalainen maaherra (s. 1915)
18. huhtikuuta – Bill Orton, yhdysvaltalainen poliitikko (s. 1948)
18. huhtikuuta – Stephanie Parker, brittiläinen näyttelijä (s. 1987)
18. huhtikuuta – Kiril Văžarov, bulgarialainen jääkiekkomaalivahti (s. 1988)
19. huhtikuuta – J. G. Ballard, brittiläinen kirjailija (s. 1930)
19. huhtikuuta – Doc Blanchard, yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja (s. 1924)
19. huhtikuuta – Esko Kemi, suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija (s. 1939)
22. huhtikuuta – Ken Annakin, brittiläinen elokuvaohjaaja (s. 1914)
22. huhtikuuta – Jack Cardiff, brittiläinen elokuvaaja (s. 1914)
23. huhtikuuta – Esa Saarenpää, suomalainen ralliautoilija (s. 1961)
25. huhtikuuta – Beatrice Arthur, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1922)
25. huhtikuuta – Heikki Kymäläinen, suomalainen radion uutistoimittaja (s. 1938)
26. huhtikuuta – Danny Kladis, yhdysvaltalainen autourheilija (s. 1917)
26. huhtikuuta – Sinikka Räike, suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari (s. 1925)
27. huhtikuuta – S. K. Halme, suomalainen kirjailija (s. 1913)
27. huhtikuuta – Feroz Khan, intialainen näyttelijä (s. 1939)
27. huhtikuuta – Greg Page, yhdysvaltalainen nyrkkeilijä (s. 1958)
27. huhtikuuta – Tom Westergård, Vaasan läänin maaherra (s. 1935)
28. huhtikuuta – Steinar Lem, norjalainen ympäristöaktivisti (s. 1951)
28. huhtikuuta – Jekaterina Maksimova, venäläinen balettitanssija (s. 1939)
29. huhtikuuta – Matti Inkinen, suomalainen SIG-yhtyeen solisti (s. 1958) (löydettiin kuolleena 25. toukokuuta lähes kuukauden kateissaolon jälkeen)
Tuntematon päivämäärä

Unto Hietanen, suomalainen kuvanveistäjä (s. 1928)
Jouko Myssylä, suomalainen ilmavoimien luutnantti, joka surmasi lennostonsa komentajan (s. 1947)
Pentti Puusti, suomalainen laulaja ja näyttelijä (s. 1924)
Cuíto

| Cuíto Kuito |
| --- | --- |
 Kaupungin pääkatua (2017).
 Cuíto
 Koordinaatit: 12.3849°S, 16.9392°E 
Valtio:   Angola
Maakunta:  Bién maakunta
Perustettu:  1771 (aiemmin tuhotun tilalle)
Aikavyöhyke:  UTC+1
Cuíto eli Kuito (aiemmin: Amarante, Bié, Cuito, Silva Porto) on kunta ja kaupunki Angolan keskivaiheilla Bién maakunnassa. Benguela on Bién maakuntakeskus. Angolan pääkaupunki Luandaan on 709 kilometriä (luoteeseen) ja läntisen naapurimaakunnan suurkaupunki Huamboon 165 kilometriä.
Bién ylängöllä, perinteisellä ovimbundujen 1600-1700-luvulla muotoutuneen Bién valtakunnan maalla sijaitseva kauppapaikka perustettiin vuonna 1771 nimellä Amarante. Se oli jo varhain kauppakaikka, jossa välitettiin riisiä ja muita siemeniä, kahvia, lihaa ja mehiläisvahaa. 1845 portugalilainen apteekkari ja tutkimusmatkailija António Francisco Ferreira da Silva Porto saapui alueelle, asui sittemmin seudulla ja myös kuoli siellä kuoli (1890).
Vuonna 1902 perustettiin Benguelan alaisuuteen Bién hallintoalue (concelho do Bié). Tammikuussa 1922 paikkakunnalla muodostettiin Cuíton kunnanvaltuusto ja saman vuoden toukokuussa Bién piirikunnan asema korotettiin maakunnaksi. Benguelan rautatie rakennettiin paikkakunnan kautta kautta; vuonna 1935 kaupunki nimettiin Silva Portoksi. Angolan itsenäistymisen jälkeen vuonna 1977 nimi muutettiin Cuítoksi. Kaupunki vaurioitui pahoin Angolan itsenäistymistä 1975 seuranneessa sisällissodassa. Hävitys jatkui monipuoluevaalien 1992 ja 1996 jälkeisissä taisteluissa. Uudelleenrakennus alkoi sisällissodan lakattua vuonna 2002.
Kaupungin väkiluku (2014) oli 355 423. Koko Cuíton kunnan väkiluku oli tuolloin runsas 450 000.
Maan halki Atlantin rannalta Lobitosta maan itärajalle Luauun kulkeva Benguelan rautatie kulkee Cuíton (Kuiton) kautta. Kaupungissa on myös maakunnallinen Kuiton lentoasema eli Joaquim Kapangin lentoasema (IATA: SVP, ICAO: FNKU).
Hotellirakennus oli vuonna 2008 yhä sotaisuuksien jäljiltä vauruioituneessa tilassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cuíto Wikimedia Commonsissa
Anna Paulina Luna

Anna Paulina Luna
Anna Paulina Luna (aiemmin Anna Paulina Mayerhofer; s. 6. toukokuuta 1989 Santa Ana, Kalifornia) on yhdysvaltalainen republikaanipuolueen poliitikko.
Lunan isoisä muutti Yhdysvaltoihin palveltuaan armeijassa natsi-Saksassa. Äitinsä puolelta Lunalla on meksikolais-yhdysvaltalainen tausta. Hänen lapsuutensa aikana hänen isänsä kärsi päihdeongelmista ja oli toistuvasti vangittuna. Luna palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa vuosina 2009–2014. Hän sai University of West Floridasta luonnontieteiden kandidaatin oppiarvon biologiassa vuonna 2017. Hänet valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen vuonna 2022.
Vuonna 2025 Luna valittiin vastaamaan Yhdysvaltain kongressin uudesta työryhmästä, jonka tarkoitus on “liittovaltiollisten salaisuuksien” paljastaminen. Väitetyt salaisuudet liittyvät muun muassa John F. Kennedyn salamurhaan, Martin Luther Kingin murhaan ja Jeffrey Epsteiniin. Lunan mukaan John F. Kennedylla oli kaksi ampujaa. Luna on tukenut salaliittoteorioita myös ufoista, syyskuun 11. päivän iskuista ja koronapandemiasta. Tammikuussa 2025 hän teki aloitteen, jonka tavoite oli Donald Trumpin ikuistaminen kallioveistokseen Mount Rushmoreen.
Luna meni naimisiin Andy Gamberzkyn kanssa. Pariskunnalle syntyi poika elokuussa 2024. Luna on työskennellyt mallina, ja hänen kuviaan on julkaistu Sports Illustratedissa ja Maximissa.
Carl Boberg

Carl Boberg
Carl Gustaf Boberg (16. elokuuta 1859 Mönsterås, Smålanti – 7. tammikuuta 1940 Kalmar) oli ruotsalainen saarnaaja, valtiopäivämies (1912–1931) ja kirjailija.
Boberg oli veistonopettaja ja vapaakirkollisen Sanningsvittnet-lehden toimittaja 1889–1916. Lehden kustantamon kautta hän julkaisi kirjojaan ja runojaan. Hän toimi saarnaajana muun muassa Tukholman Immanuelskyrkan-kirkossa ja Ruotsin lähetysliiton (Svenska missionsförbundet) hallituksessa 1897–1902.
”O store Gud”

Hän on kirjoittanut lukuisia hengellisiä lauluja, joista tunnetuin on ”O store Gud” (Oi Herrani, kun katson maailmaasi). Laulun syntyyn liittyy Bobergin kokema ukkosmyrsky ja rankkasade. Boberg on julkaissut sen Mönsterås Tidning -lehdessä 1886. Bobergin laulussa oli yhdeksän säkeistöä, mutta siitä tunnetaan nykyään säkeistömäärältään erimittaisia versioita. Ruotsin kirkon virsikirjassa siinä on kuusi säkeistöä.
Laulun käänsi saksaksi 1907 Manfred von Glehn Virossa (”Wie groß bist Du”). Ivan S. Prochanov käänsi sen edelleen venäjäksi 1927. Englantilainen lähetyssaarnaaja Stuart K. Hine tutustui lauluun venäjänkielisenä Ukrainassa ja käänsi sen englanniksi ”How Great Thou Art”. Laulu tuli suosituksi USA:ssa, etenkin tunnetun evankelistan Billy Grahamin kokoussarjojen kautta. Elvis Presley levytti sen ja lauloi sitä konserteissa 1970-luvulla ja laulua pidettiin amerikkalaisena lauluna. Laulusta oli tehty englanninkielinen käännös jo 1925 (”O Mighty God, when I behold the wonder”), kääntäjänä  E. Gustav Johnson, professori North Park Collegessa, Illinoisissa.. Laulun sävelmän alkuperä on tuntematon, se on vuodelta 1889. Laulu on suomennettu kenties 1906, suomentajana Hjalmar Braxén.
Laulusta on tehty useita suomennoksia eri laulukirjoihin, esimerkiksi:
Oi Herra suuri, Luoja maan ja taivaan, Sä kerran kaiken sanallasi loit (Hengellinen laulukirja laulu 14)
On Herra suur’, ihmeitä katson, jotka hän kerran loi luovalla Sanallaan (Ylistä Herraa, Karas-Sana, 1984, suom. Marja-Terttu Tolamo )
Oi Herra suuri, Luoja maan ja taivaan, alussa kaiken sanallasi loit (Laula, kaikki maa -kirja, Suomen Lähetysseura 1991)
Sinua, Herra, pelkään, kunnioitan, kun olet tehnyt koko maailman (Siionin kannel 1999, laulu 370, suom. Aila Haapaniemi ja Lauri Thurén)
Oi Herra suur (Viisikielinen, laulu 2).
Oi Herrani, kun katson maailmaasi, kaikkea, minkä sanallasi loit (Ruotsin kirkon virsikirja, virsi 11, suom. Pekka Kivekäs 1994)
Bobergin kirjoittamia tekstejä

Ruotsin kirkon virsikirjassa on kaksi Bobergin kirjoittamaa virttä
11 Oi Herrani, kun katson maailmaasi
109 Maan taisteluiden tuiskeessa (Det susar genom lifets strid) suom. Anna-Mari Kaskinen 1998.
Hänen ruotsiksi kääntämänsä virsi
139 Taas muistaa voin Getsemanen (E. P. Hammond: My Jesus, I would ne’er forget, ruots. Den stunden i Getsemanə), suom. Pekka Kivekäs 1996.
Kirjassa Hengellinen laulukirja on viisi hänen lauluaan
14 Oi Herra suuri
52 Jeesus, Jeesus!
158 Kun taisto riehuu maallinen
398 Niin kuin kyyhky uupuneena
577 Kaikki päiväs
Siionin laulut -kokoelmassa
laulu 266 Kun maailmassa taistelen  (Kun sota soipi maallinen, aiemman käännöksen laulu 169).
Aiheesta muualla

O store Gud- laulu Ruotsin lähetysliiton (venska Missionsförbundet) laulukirjassa 1903
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Korea 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  SNAC
Francis Ponge

| Francis Ponge> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1899 Montpellier, Ranska
Kuollut: 1988 (88–89 vuotta) Le Bar-sur-Loup, Ranska
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Kirjallinen suuntaus: eksistentialismi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Francis Ponge (1899 Montpellier, Ranska – 1988 Le Bar-sur-Loup, Ranska) oli ranskalainen runoilija. Ponge työskenteli kirjailijanuransa ohella toimittajana, kustannustoimittajana ja ranskan kielen opettajana. Hän osallistui toisen maailmansodan aikana vastarintaliikkeeseen ja kuului vuosina 1937–1947 kommunistipuolueeseen. Hän sai vaikutteita eksistentialismista, ja esinerunoissaan hän paljastaa kielen avulla objektin itsenäisenä, omanlakisena maailmana.
Palkinnot ja tunnustukset

Neustadt-palkinto, 1974
Suomennettuja runoja

Lähde
Sanat että tietäisimme: kymmenen ranskalaista runoilijaa, toim. Mirja Bolgár, Helsinki: WSOY 1975 ISBN 951-0-06681-8
Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, Helsinki:  WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8
Runon jäljillä, toim. Hannu-Pekka Lappalainen, Helsinki: Kirjayhtymä 1987 ISBN 951-26-3047-8
Katkarapu kymmenesti (kerrankin) tilillä (La crevette dix fois (pour une) sommée), suom. Väinö Kirstinä, teoksessa: Sanat että tietäisimme (Runo kokoelmasta Le Grand Recueil III, Piéces, 1961)
Kynttilä (La bougie), suom. Aale Tynni, teoksessa: Sanat että tietäisimme (Runo kokoelmasta Le parti pris des choses, 1942)
Perhonen (Le Papillon), suom. Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta, 1974 ja 2004
Puunrunko (Le Tronc d'arbre), suom. Aale Tynni, teoksessa: Tuhat laulujen vuotta, 1974 ja 2004
Tulitikku (L'allumette), suom. Aale Tynni, teoksissa: Runon jäljillä ja Sanat että tietäisimme (Runo kokoelmasta Le Grand Recueil I, Lyres, 1961.)
Raitotie

| Raitotie> Paikallistie 18708, paikallistie 18710 |
| --- | --- |
 Raitotien ja Hiukanreitin risteys Vanhan Hiukkavaaran ja Haukkasuon kaupunginosien rajalla.
Maa:  Suomi
Tieluokka:  yhdystie
Omistaja:  Suomen valtio, Oulun kaupunki
Tienpitäjä:  Väylävirasto, Oulun kaupunki
Pituus:  13 km
Alkupiste:  Pateniemi, Oulu
Reitti:  Ritaharju Kuivasjärvi Rusko
Päätepiste:  Hiukkavaara, Oulu (13 km)
Päällyste:  asfaltti
Kaistaluku:  2
Raitotie on Oulun kaupungin alueella kulkeva liikenteellisesti merkittävä tie. Se johtaa itä-länsisuunnassa Hiukkavaarasta Ruskon, Kuivasjärven ja Ritaharjun kautta Pateniemeen yhdistäen toisiinsa valtatien 20, valtatien 4, Ruskon teollisuusalueet sekä seututien 847. Tie palvelee Pateniemen, Kaijonharjun sekä Korvensuoran suuralueiden liikennettä. Tien pituus on noin 13 kilometriä.
Tieluokitukseltaan Raitotie on osaksi valtion omistamaa paikallistietä ja osaksi Oulun kaupungin omistamaa katua.
Vuonna 1993 Raitotiellä Pateniemessä sijainnut Oulun–Tornion rautatien tasoristeys muutettiin alikuluksi. Samalla tien linjausta muutettiin siirtämällä tie alkuperäistä etelämmäksi, jolloin molemmin puolin rataa tasoristeyksen kohdalla olleet kaksoismutkat poistuivat. Nykyinen rautatiealueen rajalle päättyvä Eeralantie on osa Raitotien alkuperäistä linjausta.
Vuosina 2017–2018 Raitotietä jatkettiin Hiukkavaaran kautta Poikkimaantielle, jolloin Oululle muodostui yhtenäinen kehätie. Rakennustyöt alkoivat marraskuussa 2017, ja uusi tie avattiin liikenteelle 10. syyskuuta 2018.
Venäjän varjolaivasto

Eagle S -tankkeri Emäsalon edustalla Suomen viranomaisten pidättämänä.
Venäjän varjolaivastolla tarkoitetaan Venäjän öljynkuljetuksille tarkoitettuja tankkereita, jotka ovat alkaneet toimia Venäjän hyökkäyssodan takia pakotteiden alaisten maiden ulkopuolisten maiden lipun alla.
Varjolaivaston alusten omistussuhteita häivytetään ja ne osallistuvat pakotteiden alaisen öljyn kuljettamiseen.
Venäjän varjolaivaston alukset eivät ole useinkaan venäläisomistuksessa. Jos venäläiset omistavat ne, niiden kytkös Venäjään on pyritty peittämään. Kyse on pikemminkin Venäjän hyödyntämästä länsimaiden ulkopuolella toimivasta yhtiöverkostosta.
Vuoden 2024 alussa arvioitiin, että Venäjän öljysatamista rahdattiin raakaöljyä muun muassa Gabonin, Kamerunin, Marshallinsaarten, Cookinsaarten ja Liberian lipun alla kulkevilla tankkereilla. Greenpeace on julkaissut 192 huonokuntoisen öljyn kuljetukseen käytetyn aluksen luettelon.
Määritelmä

Merenkulkusivusto Lloyd's List määrittelee säiliöaluksen varjolaivaston osaksi, jos se on vähintään 15-vuotias, sen omistajuus on nimetön ja/tai sen yritysrakenne on suunniteltu hämärtämään tosiasiallisen omistajan löytämistä, sitä käytetään yksinomaan sanktioituihin öljykauppoihin ja se osallistuu yhteen tai useampaan Yhdysvaltain ulkoministeriön toukokuussa 2020 antamassa ohjeessa kuvattuihin petollisiin laivauskäytäntöihin. Lukuihin ei kuulu hallituksen hallinnassa olevia säiliöaluksia, kuten Venäjän Sovcomflot tai Iranin National Iranian Tanker Co, ja niitä, joille on jo asetettu pakotteita.
Ukrainan sodan seuraus

Venäjän varjotankkerilaivastoa kutsutaan myös "harmaaksi" tai "pimeäksi" laivastoksi laivojen toimintatavasta riippuen. Sen äkillinen ilmaantuminen on aiheuttanut sekaannusta alalla, kun satamat, tavaroiden kauppiaat ja muut osapuolet pyrkivät päättämään, minkä alusten kanssa ne voivat laillisesti työskennellä ja minkä eivät.
Merenkulun riskienhallinnan konsulttiyrityksen Windwardin mukaan harmaa laivasto on seurausta Venäjän öljyn salakuljetuksesta. ”Harmaa laivasto on täysin uusi ilmiö, joka on kehittynyt Venäjän sodan myötä. Ulkomaisia yrityksiä on perustettu nopeasti sodan syttymisen jälkeen hämärtämään alusten alkuperää ja omistajuutta ja näyttämään lainkuuliailta.”
Yhä useampien asiantuntijoiden mukaan laajempi määritelmä kuvastaisi Venäjän käyttämiä useita keinoja kiertää pakotteet ja toisi esiin näihin toimintoihin liittyvät mahdolliset riskit. Tämä kattaa kaikki länsimaisten vakuutusten ulkopuolella olevat ja EU:n/G7+-maiden ulkopuolisten yritysten omistamat alukset.
Pakotteiden kiertämiseksi Venäjän varjolaivasto käyttää hyväkseen mukavuuslippuja ja monimutkaisia omistus- ja hallintorakenteita, sekä soveltaa erilaisia taktiikoita lastin alkuperän salaamiseksi. Niitä ovat alusten väliset siirrot, automaattisen tunnistusjärjestelmän AIS-järjestelmän pimennykset, väärät sijaintitiedot, vääristelty data sekä muut harhaanjohtavat tai jopa laittomat keinot. Varjolaivasto sekä vahvistaa Venäjän sotakassaa, että aiheuttaa merkittäviä ympäristö-, meriturvallisuus- ja turvallisuusriskejä, koska se koostuu kasvavasta määrästä vanhoja ja huonosti huollettuja aluksia, jotka toimivat sääntöjä noudattamatta.
Venäjän energiasektoriin erikoistunut tutkija arvioi, että Venäjän öljyvientiä palvelevaan varjolaivastoon kuuluu noin 250 alusta.
Riski ympäristölle

Maaliskuussa 2024 uutisoitiin, että SVT löysi kuukausien ajan Gotlannin edustalla toimineen öljytankkerin, josta käsin on pumpattu polttoainetta Venäjän varjolaivastoon. Kahden kuukauden aikana jäljitettiin avoimista lähteistä 56 tankkausoperaatiota, joista 52 liittyi aluksiin, jotka olivat joko tulossa tai menossa Venäjälle.
Kansainvälisen merenkulkujärjestön IMO:n pääsihteeri Arsenio Domínguez vieraili Suomessa helmikuussa 2024, jolloin hän tapasi Suomen meriliikenteen ja merellisten asioiden parissa työskenteleviä virkamiehiä. Keskustelun aiheina oli muun muassa varjolaivaston kasvu maailman merillä.
Riski ympäristölle > Vanha kalusto Itämerellä

Venäjän aloittaman Ukrainan hyökkäyssodan takia länsimaiset yhtiöt eivät enää kuljeta venäläis­öljyä. Suomenlahdella Venäjän öljyä kuljettavat entistä vanhemmat alukset, joista osa ei ole koskaan aikaisemmin seilannut vaikeasti navigoitavalla reitillä. Lokakuussa 2023 Ylen artikkelissa arvioitiin, että venäläisiä öljylasteja kuljettavia tankkereita on ainakin 1 000, joidenkin arvioiden mukaan jopa lähes 2 000. Varjolaivaston tankkereiden kunnosta ei tiedetä juuri mitään. Noin puolet tankkereista arvioidaan olevan yli 20 vuotta vanhoja. Tankkerin iässä 20 vuotta yleensä tarkoittaa, että laivan seuraava osoite on romuttamo.
Vanhemmassa kalustossa jopa runko voi pahimmillaan pettää, mutta useammin laivan ohjausjärjestelmiin tai koneistukseen tulee ongelmia, jolloin alus voi ajautua matalikolle. Myöskään liikaan huoleen ei ole syytä, koska merenkulun turvallisuus on kohentunut, ja öljyonnettomuudet ovat käyneet harvinaisiksi. Itämerellä turvallisuutta parantaa hyvin toimiva valvonta, ja meriliikenteen ohjauskeskus estää vuosittain useita karilleajoja seuraamalla Itämerellä seilaavien alusten reittejä.