stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aristoteles
Filosofia > Politiikka

Aristoteles sanoi toisaalta metafysiikasta, että se on kaikkein korkein tiede, "ensimmäinen filosofia", mutta toisaalta Nikomakhoksen etiikassa, että politiikan tiede on kaikkein tärkein ja määrää muita tieteitä. Tämä kuvaa Aristoteleen filosofian kaksijakoisuutta, jossa toisaalta eettisen elämän korkein muoto on metafyysisten, jumalallisten, asioiden teoreettinen mietiskely, mutta toisaalta käytännön elämässä etiikka kuitenkin toteutuu parhaiten hyvässä politiikassa – että "yksittäisen ihmisen onnistuminen hyvässä elämässä on arvokasta, mutta kokonaisen kansan tai valtion onnistuminen siinä on parempaa ja jumalallisempaa".
Aristoteleen käsityksen mukaan politiikkaa ja etiikkaa ei voikaan varsinaisesti erottaa toisistaan. Ihminen on luonnostaan yhteisöllinen olento, zōon politikon (ζῷον πολιτικόν), joka pyrkii elämään yhteisössä ja voi kehittyä ihmisenä ainoastaan yhteisön jäsenenä. Yhteisöllä Aristoteles tarkoitti pientä kaupunkivaltiota (kreikaksi πολις, polis).
Koska ihminen voi saavuttaa korkeimman päämääränsä elämässä vain poliittisen yhteisön jäsenenä, valtiolla on suuri vaikutus ihmisen moraaliseen elämään. Aristoteleen mukaan valtio ei ole ainoastaan yhteenliittymä, vaan luonnollinen kokonaisuus, sillä se saa alkunsa yksilöiden luonnollisesta tarpeesta elää yhdessä. Yksilön omat päämäärät elämässä eivät ole valtiolle alistettuja: valtio on olemassa hyvää elämää varten, jotta yksilö voisi täysin kehittää itseään.
Näin politiikka on siis etiikkaan läheisesti liittyvä käytännöllinen tiede, joka käsittelee hyvää elämää edellä mainitun kaltaisessa kaupunkivaltiossa. Valtion asioiden lisäksi Aristoteles laski politiikkaan kuuluvaksi myös kotitalouden asiat, koska perhekunta orjineen on ikään kuin valtio pienoiskoossa.
Aristoteleen politiikan pääteos on nimeltään yksinkertaisesti Politiikka. Sen lisäksi hänen koulunsa keräsi laajan aineiston kaikista mahdollisista kreikkalaisten kaupunkivaltioiden perustuslaeista, 158 kaupungin kansanvaltaiset, harvainvaltaiset, parhaidenvaltaiset ja tyranninvaltaiset valtiomuodot lajeittain. Näistä ainoa säilynyt teos on Ateenan valtiomuoto. Politiikka kuitenkin ilmentää laajaa tästä tutkimustyöstä peräisin olevaa kreikkalaisten kaupunkivaltioiden perustuslakien tuntemusta.
Aristoteles ei voinut osallistua Ateenan politiikkaan käytännössä, koska hän oli ulkomaalainen.
Filosofia > Retoriikka

Politiikkaan liittyy läheisesti myös retoriikka, sillä kaupunkivaltiossa ei voinut toimia menestyksekkäästi ilman vakuuttamisen taitoa. Vaikka Aristoteles suosikin järkeen perustuvia loogisia argumentaatioita, hän myönsi myös sen, että suuri yleisö ei aina jaksa seurata tällaisia todisteluketjuja. Retoriikan taitoja tarvitaan, jotta totuus voisi voittaa aina.
Teoksessaan Retoriikka Aristoteles pyrki antamaan aiheesta edeltäjiään laajemman ja oman näkemyksensä mukaisen selvityksen. Hän erotti kolme syytä, jotka saavat aikaan puheen vakuuttavuuden: itse puhe ja sen loogiset argumentit (logos), puhujan oma luonne (ethos), sekä puhujan mielentila tai tunteiden ilmaisu, ja kuulijoiden tunteisiin vetoaminen (pathos). Aristoteles myös jakoi retoriikan kolmeen osaan: poliittiseen, oikeudelliseen ja esittävään (epideiktiseen). Poliittiset puheet käsittelevät sitä, mitkä toimenpiteet tulisi tehdä tai jättää tekemättä tulevaisuudessa. Oikeudelliset puheet pyrkivät selvittämään totuuden toimenpiteistä, jotka on tehty menneisyydessä. Esittävät puheet keskittyvät jonkun henkilön tai asian ylistämiseen tai syyttämiseen nykyisyydessä. Kuhunkin lajiin kuuluvan puheen tulee olla luonteeltaan erilainen ja huomioida erilaisia seikkoja.
Filosofia > Poetiikka

Poetiikka eli runousoppi liittyy puolestaan läheisesti retoriikkaan, sillä siinä käsitellään puheen tyyliä ja hyvää jäsennystä. Aristoteles selvitti myös tragedian, komedian ja epiikan tyylisuuntia sekä muun muassa metaforan käsitettä. Hänen mukaansa runoudessa ja kaikessa kerronnassa keskeisintä oli jäljittely. Tragediassa ja epiikassa jäljiteltiin korkea-arvoisia ja komediassa puolestaan vähempiarvoisia ihmisiä. Aristoteles kehitti erityisesti tragedian teoriaa. Hänen mukaansa tragedia muodostaa juonellisen kokonaisuuden, jossa on selkeä alku, keskikohta ja loppu. Keskeistä oli katharsis, emotionaalinen puhdistuminen, jossa katsojat saattoivat puhdistua erilaisista tunteista katsoessaan näytelmän henkilöiden kärsivän.
Aristoteleen pääteos aiheesta on nimeltään Runousoppi. Se voidaan nähdä varhaisena kirjallisuusteoreettisena teoksena. Teos on vaikuttanut merkittävästi eurooppalaisen kirjallisuuden klassiseen kerrontaan ja vaikuttaa edelleen esimerkiksi Hollywood-elokuvien kerronnassa.
Luonnontieteet > Fysiikka ja matematiikka

Fysiikka on määritelmällisesti tiedettä luonnosta (fysis). Aristoteles ymmärsi fysiikan laajemmin kuin se nykyään ymmärretään: se sisälsi kaiken, mikä kuuluu luonnonfilosofian tutkimuspiiriin. Hän itse tutki luonnon ilmiöitä laajasti pyrkien paitsi ymmärtämään yleisiä aiheita, kuten liike, kausaatio, aika ja paikka, sekä syntyminen ja häviäminen, myös havainnoimaan ja selittämään erilaisia yksittäisiä luonnonilmiöitä. Aristoteleen mukaan luonto on muutoksen ja levossa olemisen sisäinen prinsiippi, toisin sanoen kaikella – kuten asioiden syntymisellä, häviämisellä, muuttumisella ja liikkumisella – on luonnollinen syy.
Teoksissaan Aristoteles kommentoi laajasti edeltäjiensä, kuten joonialaisten (pääasiassa Anaksagoraan) ja pythagoralaisten luonnonfilosofien, teorioita maailman synnystä ja toiminnasta. Sen lisäksi hän esitti omat näkemyksensä. Fysiikan ala kattoi Aristoteleen mukaan lähes kaiken olevan. Ellei aineettomia muotoja, kuten liikkumaton liikuttaja, olisi olemassa, fysiikka olisi metafysiikan sijasta "ensimmäinen filosofia". Koska tällaisia on olemassa, fysiikka on niistä riippuvainen, ja tämän vuoksi vain "toinen filosofia". Näin metafysiikka ja fysiikka liittyvät läheisesti yhteen.
Aristoteleen fysiikan pääteos on Fysiikka. Teos selvittää luonnon koostumusta, prinsiippejä eli sen perimmäisiä rakennusosia, sekä liikkeiden ja muutosten syitä. Muita fysiikan alan teoksia ovat muun muassa Taivaasta, joka käsittelee taivaanmekaniikkaa; Syntymisestä ja häviämisestä, joka käsittelee elementtien muuttumista toisekseen; sekä Meteorologia, joka käsittelee erilaisia ilmakehän ja maaperän ilmiöitä.
Kosmologiassa Aristoteles selvitti maailmankaikkeuden toimintaan, koostumukseen, kokoon ja muotoon liittyviä asioita. Hän opetti, että taivas koostuu sisäkkäin olevista kehistä, sfääreistä, jotka ovat jatkuvassa pyörivässä liikkeessä. Niiden alapuolella sijaitsee kuun alapuolella oleva maailma, joka taas koostuu neljästä peruselementistä, maasta, vedestä, ilmasta ja tulesta. Näillä on neljä ominaisuutta: kuuma, kylmä, kuiva ja kostea. Näiden ominaisuuksien muuttuessa jossakin elementissä se voi muuttua miksi tahansa toiseksi elementiksi. Näiden lisäksi oli viides elementti, josta muodostuivat taivaankappaleet ja jonka liike oli juuri ympyräliikettä.
Aristoteles selvitti myös maailmankaikkeuden alkuperää ja ikää. Hänen mielestään maailmankaikkeus on ollut aina olemassa, ja se on myös ikuinen – jos maailmankaikkeus olisi syntynyt, sen tulisi myös hävitä. Syntymisen ja häviämisen sijasta taivaankappaleet ovat toisaalta mainitussa ikuisessa sfäärien pyörimisliikkeessä ja toisaalta sen elementit ikuisessa muuttumisliikkeessä.
Aristoteles sovelsi matematiikkaa useissa teoksissaan ja muun muassa käsitteli matemaattisten olioiden luonnetta Metafysiikassaan. Aristoteles vaikuttaa olleen monilta, joskaan ei kaikilta, osin tietoinen aikansa uusimmasta matematiikasta. Aristoteleen nimiin laitettujen teosten joukkoon kuuluvat myös matemaattisia ongelmia käsittelevät teokset Jakamattomista viivoista ja Mekaniikan ongelmat.
Luonnontieteet > Biologia

Aristotelesta voidaan pitää länsimaisen tieteen ensimmäisenä biologina. Hän näki elävien olentojen ja erityisesti eläinten tutkimisen keskeisenä osana luonnon teoreettista tutkimusta, ja niinpä huomattava osa, noin kolmannes, hänen säilyneistä teoksistaan käsittelee biologiaa ja noin neljännes eläinoppia. Aristoteleen näille tieteille luoma pohja säilyi lähes sellaisenaan lähes 2 000 vuotta, kunnes vasta renessanssin aikana asioita alettiin tutkia uudelta pohjalta.
Aristoteleen merkittävimmät biologiset tutkielmat ovat todennäköisesti peräisin hänen varhaisemmilta vuosiltaan, jolloin hän suoritti luonnontieteellisiä tutkimuksia muun muassa Lesboksella. Aristoteles kirjoitti laajasti eläinten lajeista, rakenteesta, syntymisestä ja kehittymisestä muun muassa teoksissa Eläinoppi, Eläinten syntymisestä ja Eläinten osista. Hän kehitti eläinlajien luokittelujärjestelmän, jossa hän käytti luokittelun perusteena ensimmäisenä eläinten toiminnallisia ominaisuuksia ja ruumiinosia. Hän esitti myös joitakin kasveja koskevia yleisluonteisia oppilauseita. Aristoteleen biologian tunteminen auttaa ymmärtämään myös hänen filosofiaansa, sillä hän käyttää biologian käsitteitä laajasti muun muassa psykologiaa, etiikkaa ja metafysiikkaa käsittelevissä teoksissaan.
Luonnontieteet > Psykologia

Aristoteles määritteli psykologian tieteeksi, joka tutkii sielua (kreikaksi psykhē) ja sen ominaisuuksia. Sen keskeisimpiin piirteisiin kuuluu näkemys sielusta kaikki elävät olennot elävöittävänä tekijänä. Aristoteleen psykologiset näkemykset ovat todennäköisesti muotoutuneet hänen kypsemmän kautensa aikana, kun hän johti omaa Lykeionin peripateettista kouluaan.
Aristoteles kirjoitti sielun toiminnasta erityisesti psykologisessa pääteoksessaan Sielusta. Hänen tavoitteensa oli selvittää, millä tavalla sielu toimii ja mistä osista se koostuu. Hänen päätelmänsä oli, että juuri sielu on se, mikä tekee ruumiista elävän olennon. Hän opetti, että sielu on aineeton ja sen suhde ruumiiseen on sama kuin muodon suhde aineeseen: se on luonnollisen, elimellisen ja potentiaalisesti elävän ruumiin (eli aineellisen muodon) ensimmäinen aktuaalisuus (eli aineeton muoto). Hän vastusti jossain määrin Platonin näkemystä siitä, että sielu voisi olla olemassa ja toimia ruumiista täysin erillisenä.
Tämän lisäksi Aristoteles kirjoitti aistien toiminnasta, muistamisesta ja unista sekä tämän kaiken kytkeytymisestä sieluun muun muassa teoksissa Aisteista ja aistimisesta, Muistista ja muistamisesta, Unesta ja valveesta ja Unista ennustamisesta. Psykologisiin asioihin viitataan myös monissa filosofisemmissa teoksissa sekä joissakin luonnontieteellisissä, kuten eläinopillisissa teoksissa.
Teokset > Kadonneita teoksia

Osa Aristoteleen kadonneista teoksista tunnetaan muiden antiikin aikaisten kirjailijoiden tekemien mainintojen tai näiden teoksissa säilyneiden katkelmien kautta. Eräitä tällä tavoin tunnettuja teoksia ovat:
Aristoteleen dialogit, mm.:
Eudemos
Kehotus (Protreptikos)
Filosofiasta (Peri filosofias)
Didaktisia teoksia
Hyvästä (Peri tagathū)
Ideoista (Peri ideōn)
Käsikirjojen yhteenveto (Tekhnōn synagōgē)
Theodekteen käsikirjan yhteenveto (Tekhnēs tēs Theodektū synagōgē)
Edeltävien filosofien oppien kuvauksia
Arkhytaan filosofiasta (Peri tēs Arkhyteiū filosofias)
Demokritoksesta (Peri Demokritū)
Pythagoralaisista (Peri tōn Pythagoreiōn)
Lakien, tapojen, päätösten yms. kokoelmia
158 kaupungin kansanvaltaiset, harvainvaltaiset, parhaidenvaltaiset ja tyranninvaltaiset valtiomuodot lajeittain
Nomima barbarika
Oikeudenmukaisuusvaatimuksia (Dikaiōmata (poleōn))
Logiikan alan teoksia
Jaotteluita
Kategoriat (eri teos kuin samanniminen Organoniin luettu säilynyt teos)
Muistiinpanot
Ongelmista
Vastakohdista
Luetteloita historiallisista aiheista
Dionysia-juhlien voitot (Nikai Dionysiakai)
Näytelmäluettelot (Didaskaliai)
Olympian kisojen voitot (Olympionikai)
Python kisojen voitot (Pythionikai)
Vaikutus ja kritiikki

Aristoteles on yksi antiikin kahdesta merkittävimmästä ajattelijasta Platonin ohella ja myös yksi merkittävimmistä filosofeista kautta koko filosofian historian. Aristoteleen ajatusten suora vaikutus on kuitenkin vaihdellut eri aikoina. Aristoteleen eläessä ja jonkin aikaa hänen kuolemansa jälkeen Lykeionilla oli maine paikkana tieteen eturintamassa. Kun Aristoteles joutui jättämään Ateenan ja kuoli, peripateettisen koulun johdossa jatkoi Theofrastos. Koulussa toimi kuitenkin vain muutama sukupolvi mainittavia ajattelijoita; näihin kuului Theofrastoksen ohella muun muassa Straton. Hellenistisenä aikana koulukunta joutui kreikkalaisessa filosofisessa keskustelussa sivummalle: Aristoteleen ajattelusta ei juuri enää keskusteltu, eikä hänen teoksiaan juurikaan lainattu.
Aristoteleen ajattelu palasi laajempaan keskusteluun vasta ensimmäisellä vuosisadalla eaa., kun hänen teoksensa julkaistiin laajemmin. Tätä seurasi useita filosofeja, jotka puolustivat jonkinlaista aristotelismia, usein yhdistellen sitä platonismiin ja stoalaisuuteen, mutta joskus asettaen sen suoraan hellenistisen ajan koulukuntia vastaan. Aristoteleen rooli ei kuitenkaan ollut vielä antiikin aikana erityisen merkittävä: merkittävimpänä ja jäljitellyimpänä filosofina pidettiin yleisesti Platonia. Aristoteleen merkitys nousi vähitellen myöhäisantiikin kuluessa ja huipentui keskiajan skolastisessa ajattelussa. Renessanssin myötä aristoteelisen ajattelun vastustus lisääntyi.
Vaikutus ja kritiikki > Nykytutkimus

Nykyaikana kiinnostus Aristoteleen filosofiaa kohtaan on herännyt myös uudelleen. Uusi Aristoteles-tutkimus sai alkunsa 1800-luvulla. Hegelin sanotaan olleen ensimmäinen suuri filosofi, joka luki Aristotelesta pitkään aikaan ja vielä alkukielellä. Uuden kiinnostuksen myötä tutkijat pyrkivät muodostamaan kunnollisen laitoksen Aristoteleen säilyneistä teoksista. Tämä työ huipentui vuodesta 1831 alkaen julkaistuun Berliinin laitokseen.
Myöhemmät tutkijat ovat nähneet Aristoteleen ei niinkään yhden valmiin filosofisen järjestelmän esittäjänä, vaan filosofina, joka kehitti ja muokkasi näkemyksiään läpi tutkielmiensa. Toiset tutkijat taas ovat paneutuneet syvällisesti yksittäisiin tutkimusalueisiin Aristoteleen teoksissa olettamatta, että näkemykset muodostaisivat mitään kokonaisuutta muualla esitettyjen näkemysten kanssa.
Samalla tutkimus on johtanut Aristoteleen ajattelun uudelleenarviointiin, ja hänen teoksistaan on jälleen tullut uusien filosofisten ajatusten ja filosofisen keskustelun lähde. Näin Aristoteleen näkemykset ovat vaikuttaneet uudemmankin filosofisen keskustelun suuntaan. Erityisesti hänen eettiset näkemyksensä ovat olleet tutkimuksen kohteina: aristoteelinen hyve-etiikka koki uuden tulemisen 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla (uusaristotelismi). Aristoteelista logiikkaa puolestaan on tutkittu nykyaikaisen matemaattisen logiikan menetelmillä, mikä on paljastanut yhtäläisyyksiä lähestymistavoissa. Antiikin filosofian tutkija Terence Irwinin mukaan Aristoteleen pysyvää filosofista arvoa voikin paremmin arvostaa, kun häntä ei pidä sen enempää kyseenalaistamattomana auktoriteettina kuin vanhentuneiden ja poisheitettyjen ajatusten varastonakaan.
Kirjallisuutta

Kirja:Aristoteles
Kirjat ovat artikkelikokoelmia, jotka voidaan tulostaa tai ostaa painettuna kirjana.
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Gaudeamus on julkaissut vuosina 1989–2006 Aristoteleen teosten yhdeksänosaisen suomennossarjan.
Aristoteles: Kategoriat. Tulkinnasta. Ensimmäinen analytiikka. Toinen analytiikka.  ((Katēgoriai. Peri érmēneias.) Suomentanut ja selitykset laatinut Lauri Carlson. (Analytika protera.) Suomentanut ja selitykset laatinut Simo Knuuttila. (Analutika ústera.) Suomentanut ja selitykset laatinut Juha Sihvola. Teokset 1)  Helsinki:  Gaudeamus, 1994.  ISBN 951-662-581-9
Aristoteles: Topiikka. Sofistiset kumoamiset.  Helsinki:  Gaudeamus, 2002.  ISBN 951-662-804-4
Aristoteles: Fysiikka.  Helsinki:  Gaudeamus, 1992.  ISBN 951-662-546-0
Aristoteles: Taivaasta. Syntymisestä ja häviämisestä.  ((De caelo. De generatione et corruptione.) Suomentaneet Tuija Jatakari ja Petri Pohjanlehto. Selitykset Taneli Kukkonen. Teokset 4)  Helsinki:  Gaudeamus, 2003.  ISBN 951-662-872-9
Aristoteles: Sielusta. Pieniä tutkielmia. Eläinten liikkeestä.  ((De anima. Parva naturalia. De motu animalium.) Suomentaneet ja selitykset laatineet Marke Ahonen, Tuija Jatakari, Simo Knuuttila, Kati Näätsaari, Juha Sihvola)  Helsinki:  Gaudeamus, 2006.  ISBN 951-662-546-0
Aristoteles: Metafysiikka.  ((Ta meta ta fysika.) Suomentaneet Tuija Jatakari, Kati Näätsaari ja Petri Pohjanlehto. Selitykset laatinut Simo Knuuttila. Teokset 6)  Helsinki:  Gaudeamus, 1990.  ISBN 951-662-492-8
Aristoteles: Nikomakhoksen etiikka.  ((Ethica Nicomachea.) Suomentanut ja selitykset laatinut Simo Knuuttila. 2. tarkistettu painos. (1. painos 1989.) Teokset 7)  Helsinki:  Gaudeamus, 2005.  ISBN 951-662-941-5
Aristoteles: Politiikka.  ((Politica.) Suomentanut A. M. Anttila. Selitykset laatinut Juha Sihvola. Teokset 8)  Helsinki:  Gaudeamus, 1991.  ISBN 951-662-515-0
Aristoteles: Retoriikka. Runousoppi.  ((Rhetorica. Poetica.) Suomentaneet Paavo Hohti, Päivi Myllykoski (Retoriikka) ja Paavo Hohti (Runousoppi). Selitykset laatinut Juha Sihvola. Teokset 9. Classica-sarja)  Helsinki:  Gaudeamus, 1997.  ISBN 951-662-702-1
Aristoteles: Urheus. (Mahdollisesti epäperäinen hymni Hermiaalle.) Niin & näin, 1994, nro 1, s. takakansi.  Artikkelin verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aristoteles: Protreptikos-fragmentti. (Suomentaneet Juha Himanka, Tuomas Nevanlinna, Eero Salmenkivi ja Erja Salmenkivi.) Niin & näin, 2008, nro 4, s. 50–51.
Aristoteles: ”Runousoppi”, Aristoteleen runousoppi: Opas aloittelijoille ja edistyneille.  (Toimittaneet Timo Heinonen ym. Suomentaneet Kalle Korhonen ja Tua Korhonen)  Helsinki:  Teos, 2012.  ISBN 978-951-851-295-3
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Barnes, Jonathan (toim.): The Complete Works of Aristotle.  (Volumes I and II)  Princeton:  Princeton University Press, 1984.  Englanninkielinen käännös.
Aristotle's Works.  (23 osaa. Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press, 1953–1991.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Kirjallisuutta > Yleisteoksia

Anagnostopoulos, Georgios: The Blackwell Companion to Aristotle.  Oxford:  Blackwell, 2009.  ISBN 1405122234
Barnes, Jonathan: The Cambridge Companion to Aristotle.  Cambridge:  Cambridge University Press, 1995.  ISBN 0521422949
Shields, Christopher John: Aristotle.  London:  Routledge, 2007.  ISBN 0415283329
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Heinonen, Timo ym.: Aristoteleen Runousoppi. Opas aloittelijoille ja edistyneille.  Helsinki:  Kustannusosakeyhtiö Teos, 2012.  ISBN 978-951-851-295-3
Holvas, Jakke: Aristoteles: suurisieluisuudesta.  Vantaa:  Kustannusvalmennus P. & K., 1999.  ISBN 952-5167-12-7
Sihvola, Juha: Hyvän elämän politiikka: näkökulmia Aristoteleen poliittiseen filosofiaan.  Helsinki:  Tutkijaliitto, 1994.  ISBN 951-9297-94-4
Essi Valta

Ester Valta, joka käytti kirjailijanimeä Essi Valta, (16. elokuuta 1905 Lapinlahti – 22. elokuuta 1999 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Henkilöhistoria

Vallan vanhemmat olivat Kalle August Valta ja Matleena Ruotsalainen. Hän kävi kansakoulun, kauppakoulun ja -opiston sekä Taideteollisuuskoulun. Valta toimi kanslistina, piirtäjänä ja kustannusvirkailijana.  Viimeksi mainitussa toimessa hän oli kustannusliike Otavan palveluksessa 1939–1970.
Teoksia

Tuli poltti Tuomaan talon.  Otava 1940
Kievarin Ulla-Maija, romaani.  Otava 1943
Rakas olet, elämä.  Otava 1945
Suon seppele, romaani.  Otava 1948
Piha, romaani.  Otava 1952
Sirppi, romaani.  Otava 1955
Ulapalla kulkee laiva, romaani ulkosaaristosta.  Otava 1960
Puisto.  Otava 1963
Kesää syksyllä, romaani.  Otava 1967
Palkinnot

Otavan palkinto, 1955
Juhani Syrjä

Juhani Uolevi Syrjä (s. 7. kesäkuuta 1943 Juupajoki) on suomalainen kirjailija.
Syrjä katsotaan kirjailijana realismin tyylisuunnan edustajaksi. Hänen tekstilleen on tyypillistä myös luonnonromantiikka ja itsetutkiskelu. Kirjallisina esikuvinaan Syrjä on maininnut muun muassa Aleksis Kiven, Pentti Haanpään, Timo K. Mukan ja Aksel Sandemosen.
Juhani Syrjä on toiminut vapaana kirjailijana vuodesta 1977 lähtien. Kirjailijan työnsä ohella hän on mm. opettanut kirjoittamista Oriveden opistossa.
Elämä ja ura

Syrjä kirjoitti ensimmäisen teoksensa Neitsytpojan työskennellessään Gummeruksella kustannusvirkailijana. Ennen kirjallista uraansa hän työskenteli muun muassa somistajana, tehdastyöläisenä, kartanpiirtäjänä ja mainostaiteilijana.
Esikoisteoksen päähenkilö on parikymppinen Pentti Saarinen, joka työskentelee TVH:n kovassa miesporukassa ja etsii samalla ominta miehuuttaan. Samantyyppisiä teemoja esiintyy Syrjän toisessa teoksessa Pakenijat, jossa kaksi erilaista nuorta miestä pakenee poliisia ja tutkailee sisintään.
Syrjän tuotannossa esiintyy toistuvasti omaelämäkerrallisia aineksia. Hän kuvaa usein omaa elämänpolkuaan etsiviä miehiä, joille kaikkein ilmeisimmät ratkaisut eivät suo henkistä tyydytystä. Luonnon ja työn merkitys on keskeisellä sijalla.
Vuonna 1987 ilmestyneessä Omenatarhassa, joka oli Finlandia-palkintoehdokkaana, luonnon kuvaukseen kietoutuu vahva eroottinen motiivi. Romaanissa kuvataan kahta maalle lähes luontaistalouteen muuttavaa nuorta perhettä ja luonnonläheisen idyllin vähittäistä särkymistä. Kuikanpesässä esiintyy samantyyppisiä motiiveja kuin Omenatarhassa, tällä kertaa keski-ikäisen biologianopettajan näkökulmasta.
Syrjän tuotantoon kuuluu myös esseitä ja aforistisia kirjoituksia, joissa hän käsittelee suoremmassa muodossa samanlaisia teemoja kuin romaaneissaan: luonnon ja ihmisen suhdetta, miehen tehtävää, ihmisen luoman kulttuurin tilaa. Minotauros-teoksessa Syrjä käsittelee muun muassa psykoanalyyttisia näkemyksiä ja sadomasokistista viettiä oman elämänhistoriansa valossa.
Neljän romaanin mittainen Juho-sarja tunnetaan Juhani Syrjän teoksista luultavasti parhaiten. Syrjä on kirjoittanut romaanisarjan isänsä Juho Syrjän näkökulmasta. Ensimmäisessä romaanissa 18-vuotias Juho lähtee Suomen sisällissotaan ja siitä lähtien hänen elämäänsä kuvataan loppuun saakka. Romaanisarjaa on kiitetty muun muassa tarkasta työn kuvauksesta sekä yksilökohtaisesta näkökulmasta Suomen lähihistoriaan.
Juho-sarjan jälkeiset teokset Juhani 2002: kirjailijan päiväkirja sekä Matkalla Ruijassa on kirjoitettu läheltä päiväkohtaista arkea. Kirjailijan päiväkirjassa Syrjä kertoo päiväkirjamerkinnöin rehellisesti ja paikoin ironisesti sapattivuodestaan, joka kului paljolti luontoon liittyvien harrastusten parissa. Matkalla Ruijassa on kuvaus matkasta, jonka Syrjä teki vaimonsa kanssa Pohjois-Norjaan kveenien pariin perehtyäkseen heidän kieleensä ja elämänmuotoonsa.
Syrjä asuu Merikarvialla Kasalan kylässä. Kirjailija Jaakko Syrjä sekä pilapiirtäjä Seppo Syrjä ovat Juhanin veljiä, eli hän on Eppu Normaalin muusikoiden Mikko, Martti ja Aku Syrjän sekä käsikirjoittaja Heikki Syrjän setä. Syrjän pojantytär on laulaja-lauluntekijä Aliisa Syrjä.
Tuotanto

Neitsytpoika.  Jyväskylä:  Gummerus, 1970.
Pakenijat.  Jyväskylä:  Gummerus, 1972.  ISBN 951-20-0148-9
Perintö.  Jyväskylä:  Gummerus, 1978.  ISBN 951-20-1601-X
Ihmisen ääni.  Helsinki:  WSOY, 1979.  ISBN 951-0-09516-8
Kivinen tiuku.  Jyväskylä:  Gummerus, 1980.  ISBN 951-20-2060-2
Portti.  Jyväskylä:  Gummerus, 1981.  ISBN 951-20-2235-4
Syysmatka.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1986.  ISBN 951-20-2726-7
Omenatarha.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1987.  ISBN 951-20-3021-7
Aurinkovuoren pirut.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1988.  ISBN 951-20-3117-5
Hopeakoukku.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1989.  ISBN 951-20-3489-1
Kuikanpesä.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1992.  ISBN 951-20-4169-3
Minotauros: Epätieteellinen kirjoitus.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1996.  ISBN 951-20-4996-1
Juho 18.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1998.  ISBN 951-20-5306-3
Juho 19–33.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1999.  ISBN 951-20-5585-6
Juho 34–63.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 2000.  ISBN 951-20-5788-3
Juho 63–84.  Helsinki:  Gummerus, 2001.  ISBN 951-20-5979-7
Juhani 2002: Kirjailijan päiväkirja.  Helsinki:  Gummerus, 2003.  ISBN 951-20-6441-3
Matkalla Ruijassa.  Helsinki:  Gummerus, 2005.  ISBN 951-20-6965-2
Raittila, Hannu & Syrjä, Juhani: Mitä voi sanoa? Keskustelukirjeitä kuolemasta.  Helsinki:  Kirjapaja, 2007.  ISBN 978-951-607-528-3
(toim.): Pöytään isketty puukko: Erätarinoita.  Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36725-4