stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heinähukka

| Heinähukka |
| --- | --- |
 naaras
Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Karvakehrääjämäiset Lasiocampoidea
Heimo::  Karvakehrääjät Lasiocampidae
Alaheimo::  Lasiocampinae
Suku::  Macrothylacia
Laji::  rubi
Kaksiosainen nimi
 Macrothylacia rubi  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Heinähukka Wikispeciesissä   Heinähukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Heinähukka (Macrothylacia rubi) on karvakehrääjiin kuuluva keskikokoinen perhoslaji. Se kuuluu alkukesän yöperhosiin, mutta lajin tapaa helpoimmin toukkana.
Koko ja ulkonäkö

Heinähukan koiraat ja naaraat eroavat ulkonäöltään jonkin verran. Koirasperhoset ovat punertavan ruskeita ja naaraat vaalean rusehtavanharmaita. Etusiiven poikki kulkee molemmilla sukupuolilla kaksi kapeaa, vaaleaa raitaa kun takasiipien väritys on tasainen. Erotuksena muista samantapaisista lajeista, heinähukan etusiivessä ei ole vaaleaa keskitäplää. Koirailla on tuuheat, sulkamaiset tuntosarvet. Siipiväli on 40–65 mm ja naarasyksilöt ovat selvästi koiraita kookkaampia.
Heinähukan toukka
♂
♀
Nuori toukka on tumma ja siinä on kapeita, keltaisia poikkijuovia. Täysikasvuinen toukka on silmiinpistävä, jopa kymmensenttinen ja mustanruskea. Toukat ovat kokonaan tuuhean karvan peittämiä ja ihokontakti karvojen kanssa voi aiheuttaa voimakkaan allergisen reaktion.
Levinneisyys ja lentoaika

Heinähukka on hyvin yleinen laji Oulun korkeudelle saakka. Lentoaika on Suomessa kesäkuun alusta heinäkuun alkuun.
Elinympäristö ja elintavat

Laji talvehtii täysikasvuisena toukkana ja tavallisimmin heinähukan tapaa syksyllä toukkien etsiessä talvehtimispaikkaa tai keväällä kun toukat lähtevät uudestaan liikkeelle. Toukat koteloituvat keväällä maahan rakentamansa harvan, putkimaisen kotelokopan sisään. Kotelovaihe kestää 5–8 viikkoa.
Heinähukkaa tavataan kaikenlaisissa heinää kasvavissa ympäristöissä. Koiraat lähtevät lentoon iltapäivällä, yleensä aurinkoisella säällä. Naaraat piileskelevät kasvillisuuden seassa ja aktivoituvat vasta hämärän tullessa. Naaraat käyttävät feromoneja houkutellakseen koiraita luokseen. Molemmat sukupuolet lentävät valolle, naaraat koiraita useammin.
Naaras munii noin 250 munaa heinille 30–40 munan ryhmiin. Toukat ovat aktiivisia öiseen aikaan.
Ravintokasvi

Toukka elää monilla ravintokasveilla, mm. eri heinälajeilla (Poaceae), koivuilla (Betula), pajuilla (Salix), mustikalla (Vaccinium myrtillus), kanervalla (Calluna vulgaris) ja vadelmalla (Rubus idaeus). Talvehtinut toukka ja aikuinen perhonen eivät syö juurikaan mitään.
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Heinähukka
Ötökkätieto: Heinähukka (Macrothylacia rubi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Macrothylacia rubi (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Macrothylacia rubi (englanniksi)
UK Moths (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q926409  Wikispecies: Macrothylacia rubi  BioLib: 51106  BOLD: 102849  CoL: 3XC4F  EPPO: MCRYRU  EUNIS: 306757  Fauna Europaea: 443557  Fauna Europaea (new): 6e00d89f-624e-4371-8016-e8b09806b25f  GBIF: 1732416  iNaturalist: 127506  IRMNG: 11329103  LepIndex: 73579  LoB: 5199  MaBENA: MacrotRubi  NBN: NBNSYS0000005710  NCBI: 151312  Observation.org: 1813  Open Tree of Life: 140039  Laji.fi: MX.61418
Maria Fjodorovna (Sofia Dorotea)

| Maria Fjodorovna |
| --- | --- |
 
Venäjän keisarinna
Valtakausi:  17. marraskuuta 1796 – 23. maaliskuuta 1801
Kruunajaiset:  5. huhtikuuta 1797, Uspenskin katedraali, Moskovan Kreml
Edeltäjä:  Jekaterina Aleksejevna
Seuraaja:  Elisabet Aleksejevna

Syntynyt:  Sophie Marie Dorothea Auguste Luise 25. lokakuuta 1759 Stettin, Preussi
Kuollut:  5. marraskuuta 1828 (69 vuotta) Talvipalatsi, Pietari, Venäjä
Hautapaikka:  Pietari-Paavalin katedraali, Pietari
Puoliso:  Paavali I  (vih. 1776; k. 1801)
Lapset:  Aleksanteri I   Konstantin Pavlovitš Romanov   Aleksandra Pavlovna Romanova   Jelena Pavlovna Romanova   Maria Pavlovna Romanova   Jekaterina Pavlovna Romanova   Olga Pavlovna Romanova   Anna Pavlovna Romanova   Nikolai I   Mihail Pavlovitš Romanov  
Koko nimi:  herttuatar Sophie Marie Dorothea Auguste Luise von Württemberg
Suku:  Württemberg Romanov (avioliiton kautta)
Isä:  Fredrik II Eugene
Äiti:  Friederike
Uskonto:  Venäjän ortodoksi, aiemmin luterilainen
Maria Fjodorovna (ven. Мария Фёдоровна, synt. Sofia Dorotea Augusta Luise; 25. lokakuuta 1759 Stettin, Preussin kuningaskunta –  5. marraskuuta 1828 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli saksalainen Württembergin herttuatar, Venäjän keisari Paavali I:n toinen puoliso sekä keisari Aleksanteri I:n ja keisari Nikolai I:n äiti.
Suku ja koulutus

Sofia Dorotea Augusta Luise oli vanhin tytär kahdestatoista lapsesta, jotka syntyivät Württembergin herttua Fredrik II Eugenelle (1732–1797) ja Brandenburg-Schwedtin prinsessa Friederike Dorotea Sofialle (1736–1798), Preussin kuningas Fredrik Suuren sisarentyttärelle. Fredrik Eugene palveli Preussin armeijassa ja peri herttuanarvonsa vasta vanhoilla päivillään vuonna 1795. Vuonna 1769 perhe asettui asumaan esi-isiensä linnaan Montbéliardissa, joka oli silloin Württembergin herttuakunnan enklaavi, joka nykyään kuuluu Franche-Comtéen. Perheen kesäasunto sijaitsi Étupes'ssa, 65 km päässä Baselista. Vanhin hänen veljistään oli Württembergin kuningas Fredrik I, joka herttuana ollessaan seurasi sisartaan Venäjälle vuonna 1776. Nuorempi sisar Elisabet Wilhelmine Luise (1767–1790) avioitui vuonna 1788 Itävallan keisari Frans II:n kanssa.
Montbéliard oli kulttuurikeskus, jossa monet älymystön ja poliittiset henkilöt vierailivat. Sofia Dorotean koulutus oli keskimääräistä parempaa, jopa siinä määrin, että halusi kehittää taitojaan suurella innolla. 16-vuotiaana hän oli hyvin perehtynyt matematiikkaan ja arkkitehtuuriin sekä puhui sujuvasti saksaa, ranskaa, italiaa ja latinaa. Hänet kasvatettiin aikakauden tavan mukaan ranskalaisen etiketin mukaisesti, mutta saksalaisella porvarillisella yksinkertaisuudella. Häntä pidettiin huomaavaisena, järjestelmällisenä, tahdonvoimaisena, johdonmukaisena ja lempeänä.
Nuoruus ja kihlaus

Vuonna 1773 Sofia Dorotea kuului niitten saksalaisten prinsessojen joukkoon, joita pidettiin Venäjän kruununperillisen, tulevan keisari Paavali I:n mahdollisina vaimoina. Sofia ei kuitenkaan ollut vielä 14 vuotta täyttänyt ja siispä valittiin kaksi vuotta vanhempi Hesse-Darmstadtin prinsessa Wilhelmina Louisa (1755–1776). 16-vuotiaana Sofia Doroteasta oli kasvanut pitkä, rintava ja rusoposkinen, aurinkoinen luonne, hän oli erittäin likinäköinen ja pyylevyyteen taipuvainen. Hän oli kihloissa Hessenin prinssi Louisin (1753–1830), tsarevitš Paavalin ensimmäisen vaimon prinsessa Wilhelmina Louisen veljen kanssa.
Kun surun murtama tsarevitš Paavali jäi leskeksi ilman perillistä Wilhelmina Louisan, suuriruhtinatar Natalia Aleksejevnan menehdyttyä vaikeaan synnytykseen ja poikalapsen kuoltua huhtikuussa 1776, Fredrik Suuri ehdotti sisarentyttärentytärtään ihanteellisena ehdokkaana Paavalin toiseksi vaimoksi. Keisarinna Katariina II oli ajatuksesta iloinen: Württembergin prinsessa jakoi hänen kanssaan paitsi samanlaisen koulutuksen, myös saman alkuperäisen nimen ja syntymäpaikan. Kun tytön äiti suri venäläisten hallitsijoiden epäonnista kohtaloa, tyytyväinen Sofia Dorotea vastasi, että hänen ainoa huolensa oli päästä uuteen kotimaahansa nopeasti ja menestyksekkäästi. Entinen sulhanen Hessenin prinssi Louis sai rahallisen korvauksen, kun kihlaus purettiin. Hessenin Louis meni naimisiin vuonna 1777 Hessen-Darmstadtin prinsessa Louisan (1761–1829) kanssa ja he saivat kuusi lasta.
Sofia ja Paavali tapasivat ensimmäisen kerran juhlaillallisilla, joka järjestettiin Paavalin Berliiniin saapumisen kunniaksi. Saatuaan tietää, että  sulhanen oli vakavamielinen, Sofia puhui geometriasta heidän ensimmäisessä keskustelussaan. Seuraavana päivänä Sofia Dorotea kirjoitti hehkuvan kirjeen ystävälleen neiti Oberkirchille, jossa hän ilmoitti:
"Olen enemmän kuin tyytyväinen. Suuriruhtinas ei voisi olla ystävällisempi. Olen ylpeä siitä, että rakas sulhaseni rakastaa minua suuresti, ja tämä tekee minusta erittäin, erittäin onnekkaan."
Paavali oli yhtä iloinen nuoresta prinsessasta kuin tämä oli hänestä ja kirjoitti äidilleen seuraavana päivänä:
"Löysin unelmieni mielitietyn. Hän on muodokas, älykäs, tervejärkinen eikä yhtään ujo." [käännös englanninkielisestä Wikipedia artikkelista]
"Löysin toiveitteni mukaisen morsiamen: ei huononnäköinen, upea, hoikka, ujo, vastaa älykkäästi ja nopeasti. Mitä tulee hänen sydämeensä, hän on erittäin herkkä ja hellä. Erittäin helppo käsitellä, rakastaa olla kotona ja harjoittaa lukemista tai musiikkia." [käännös venäjänkielisestä Wikipedia artikkelista]
Avioliitto ja elämä suuriruhtinattarena

Sulhasensa vaikeasta luonteesta huolimatta kärsivällinen ja tyyni Sofia Dorotea loi pitkän ja levollisen suhteen Paavalin kanssa. Hän kääntyi ortodoksiseen uskontoon ja otti käyttöön nimen Maria Fjodorovna. Häät pidettiin 7. lokakuuta [J: 26. syyskuuta] 1776. Anoppinsa Katariina II:n pitkän hallituskauden vuosien 1762–1796 aikana hän asettui miehensä puolelle ja menetti näin alkuperäisen kiintymyksen, joka keisarinnalla oli ollut häntä kohtaan. Pariskunta suljettiin täysin poliittisen vaikutuksen ulkopuolelle, koska äiti ja poika eivät luottaneet toisiinsa. Heidät pakotettiin asumaan eristyksissä ensin Pavlovskissa vuodesta 1780 lähtien kahdessa erillään olevassa puisessa kartanossa ja vuodesta 1783 lähtien Hatsinan palatsissa, joissa heille syntyi monta lasta.
Joulukuussa 1777 Maria Fjodorovna synnytti ensimmäisen kymmenestä lapsestaan, tulevan keisari Aleksanteri I:n. Vain kolme kuukautta myöhemmin Katariina II otti lapsen itselleen, kasvattakseen hänet ilman vanhempien puuttumista asiaan. Kun toinen poika Konstantin syntyi huhtikuussa 1779, keisarinna teki saman uudelleen. Tämä aiheutti katkeraa vihamielisyyttä Mariassa, joka sai vierailla Paavalin kanssa poikien luona vain kerran viikossa. Seuraavien neljän vuoden aikana pariskunnalla ei ollut kotona yhtään lasta. Pojistaan ​​riistetty Maria ryhtyi tekemään sisustussuunnitelmia Pavlovskin palatsiin, joka rakennettiin vuosina 1782–1807, Katariinan lahja ensimmäisen pojanpoikansa syntymän kunniaksi. Paavali inhosi paikkaa, koska piti sitä osoituksena äitinsä määräilynhalusta.
Maria Fjodorovna ja Paavali saivat kymmenen lasta, joista poikkeuksellisesti vain yksi kuoli lapsena.
Aleksandr Pavlovitš Romanov, tuleva keisari Aleksanteri I (1777–1825)
Konstantin Pavlovitš Romanov (1779–1831), avioitui Sachsen-Coburg-Saalfeldin herttuatar Julianen kanssa, joka otti hänestä eron väkivaltaisuuden vuoksi; morganaattinen avioliitto vuonna 1820 puolalaissyntyisen kreivitär Joanna Grudzińskan kanssa
Aleksandra Pavlovna Romanova (1783–1801), avioitui Itävallan arkkiherttua Josefin kanssa, kuoli 17-vuotiaana lapsivuodekuumeeseen vaikean pihtisynnytyksen jälkeen, tyttölapsi kuoli muutaman tunnin ikäisenä
Jelena Pavlovna Romanova (1784–1803), avioitui vuonna 1799 Mecklenburg-Schwerinin perintöprinssi Friedrichin kanssa. He saivat kaksi lasta. Kuoli 19-vuotiaana.
Maria Pavlovna Romanova (1786–1859), avioitui Saksi-Weimarin suurherttua Karl Friedrichin kanssa. He saivat neljä lasta.
Jekaterina Pavlovna Romanova (1788–1819), Württemburgin kuningatar
Olga Pavlovna Romanova (1792–1795), kuoli alle kolmivuotiaana puhkeavien hampaiden aiheuttamaan kuumeeseen
Anna Pavlovna Romanova (1795–1865), avioitui vuonna 1816 Oranian prinssi Vilhelmin kanssa, josta tuli Hollannin kuningas Vilhelm II. He saivat neljä eloon jäänyttä lasta.
Nikolai Pavlovitš Romanov, tuleva keisari Nikolai I (1796–1855)
Mihail Pavlovitš Romanov (1798–1849)
Keisarinna

Kun Paavali nousi keisariksi valtaistuimelle vuonna 1796, keisarinna Maria Fjodorovnalla oli huomattava ja hyödyllinen vaikutus hänen neljän vuoden hallituskautensa aikana. Kahdenkymmenen vuoden syrjässäolon jälkeen Katariina II:n kuolema vuonna 1796 antoi Maria Fjodorovnalle merkittävän roolin keisarinnapuolisona. Katariinan elinaikana Marialla ei ollut mahdollisuutta sekaantua valtion asioihin, koska Paavalikin jätettiin itse ulkopuolelle, mutta miehensä noustua valtaistuimelle hän lähti mukaan politiikkaan, aluksi arasti, mutta myöhemmin yhä päättäväisemmin.
Hänen vaikutuksensa mieheensä oli suuri ja yleisesti ottaen hyödyllinen. Siitä huolimatta on mahdollista, että hän käytti sitä väärin auttaakseen ystäviään tai satuttaakseen vihollisiaan. Vaikka keisaripari ei ollutkaan niin läheinen kuin aiemmin, heidän välillään säilyi paljon lämpöä. Heidän suhteensa kärsi entisestään Paavalin elämän viimeisinä vuosina. Maria synnytti kymmenennen ja viimeisen lapsensa Mihailin vuonna 1798. Lääkärit neuvoivat häntä välttämään uusia raskauksia, jotta keisarinnan terveys ei vaarantuisi.
Vuonna 1796 Paavali oli tavannut 19-vuotiaan ruhtinatar Anna Petrovna Lopuhinaan ja valehteli ensin vaimolleen, että suhde oli pelkästään isällinen, mutta vuonna 1798 Lopuhinasta tuli Jekaterina Nelidovan jälkeen uusi virallinen rakastajatar. Lopuhina meni vuonna 1800 muodolliseen avioliittoon ruhtinas Pavel Gagarinin kanssa. Paavali oli keisari tasan neljä vuotta, neljä kuukautta ja neljä päivää. Hänet murhattiin Mikaelinlinnassa 23. maaliskuuta [J: 12. maaliskuuta] 1801.
Leskikeisarinna

Aviomiehensä salamurhan yönä Maria Fjodorovna ajatteli jäljitellä anoppiaan Katariina II:sta ja yrittää takertua valtaan sekä tulla hallitsevaksi keisarinnaksi sillä perusteella, että hänet oli ensimmäistä kertaa Venäjän historiassa, kruunattu Moskovassa Uspenskin katedraalissa yhdessä Paavalin kanssa. Hänen pojallaan Aleksandrilla kesti useita päiviä saada äitinsä luopumaan holtittomasta vaatimuksesta, johon hänellä ei ollut häntä kannattavaa puoluetta.
Jonkin ajan perästä, aina kun hänen poikansa tuli käymään, leskikeisarinna laittoi kuin hiljaisena moitteena heidän väliinsä arkun, jossa oli veren tahraama yöpaita, joka Paavali I:llä oli yllään murhayönä. Aleksandr oli ollut osallisena Paavalin syrjäyttämiseen, mutta kiisti aina tienneensä salamurhasta. Äidin ja pojan kireä suhde kuitenkin parani, ja uuden keisarin ansiosta 42-vuotias Maria Fjodorovna säilytti ensimmäisen naisen aseman hovissa ja oli usein keisarin käsipuolessa julkisissa seremonioissa, kun taas keisarinnapuoliso Elisabet Aleksejevna joutui kävelemään heidän perässään. Maria loi tradition, jossa leskikeisarinnalla oli etusija hallitsevan keisarin keisarinnapuolisoon nähden, mikä oli ainutlaatuista Venäjän hovissa, vaikka se aiheuttikin katkeruutta hänen vanhimman miniänsä kanssa. Jatkaessaan Katariina II:n aloittamaan perinnettä hän osallistui paraateihin sotilasunivormussa, ritarikunnan nauha rintansa yli vedettynä.
Hyväntekeväisyystyö

Toukokuussa 1797 keisari Paavali pyysi Maria Fjodorovnaa valvomaan kansallisia hyväntekeväisyysjärjestöjä. Hän edisti sijaisvanhempien perusteellista tutkimista ja suoraan kadulta tulevien lasten sisäänpääsyn rajoittamista, mikä vähensi huomattavasti lasten kuolleisuutta ylikansoitetuissa orpokodessa. Vuoteen 1826 mennessä kuolleisuus laski 15 prosenttiin / vuosi, mikä on nykystandardien mukaan ennenkuulumattoman korkea luku, mutta oli suuri parannus 1700-luvun tilanteeseen.
Maria Fjodorovna jatkoi miehensä kuoleman jälkeenkin kaikkien keisarikunnan hyväntekeväisyysjärjestöjen johtamista ja valtion lainapankin valvontaa. Vuoteen 1828 mennessä niiden kokonaisvarallisuus ylitti 359 miljoonaa ruplaa, mikä oli Moskovan suurin pääomakertymä. Napoleonin sotien päätyttyä pankin johtokunta hyödynsi pääomaa rakentamalla halpoja vuokra-asuntoja omistamilleen tonteille. Tämän asutuspolitiikan seurauksena uusissa asuntoloissa asui 1820-luvulla jopa 8 000 ihmistä eri yhteiskuntaluokista. Nämä instituutiot olivat olemassa Venäjällä vuoden 1917 vallankumoukseen saakka.
Maria Fjodorovna ymmärsi tarpeen pienentää ylikansoitettuja asuntokasarmeja, erottaa lapset vanhemmista vuokralaisista ja parantaa lasten koulutusta. Hän siirsi nuorimmat asukkaat uusiin itsenäisiin orpokoteihin. Moskovan taideteollisuuskoulu perustettiin teini-ikäisten orpokodiksi vuonna 1830, ja se toimii edelleen nimellä Bauman Moskovan valtion teknillinen yliopisto. Orpokodissa järjestettiin korkean tason koulutusohjelmia, kuten "latinan kurssit pojille ja kätilökurssit tytöille". Tavattuaan kuuron pojan, leskikeisarinna Maria perusti ensimmäisen venäläisen kuurojen koulun vuonna 1807 ja tuki sokean muusikon Charlotta Seuerlingin uraa, jonka äidin hän pelasti perikadolta. Vähän ennen keisarinna Marian kuolemaa orpokoti alkoi poimia kadulta kyvykkäimmät lapset ja valmisti heidät ammatilliselle uralle. Opettajina olivat Sergei Solovjov, Aleksandr Vostokov, Vasili Kljutševski, Nicolas Benois ja Vasili Vereštšagin.
Hän oli useiden hyväntekeväisyyslaitosten kuten Keisarillisen filantrooppisen seuran, Kätilöinstituutin ja aatelistytöille tarkoitetun Pyhän Katariinan ritarikunnan koulun perustaja.
Rakennusprojektit

Maria Fjodorovnalla oli poikkeuksellinen maku. Hän tunsi arkkitehtuuria, oli taitava etenkin pastellimaalauksessa, sorvasi norsunluu- ja meripihkaesineitä, maalasi maitolasille eri väreillä sekä oli kiinnostunut puutarhanhoidosta. Pavlovskin, Hatsinan, Tsarskoje Selon palatsit, Pietarin Talvipalatsi ja Eremitaaši uusittiin ja kalustettiin hänen henkilökohtaisessa ohjauksessaan. Hänen ponnistelujensa ansiosta syntyivät eräät Venäjän kauneimmista palatseista.
Maria Fjodorovna ja Paavali aloittivat Pavlovskin palatsin suunnittelun, jota rakennettiin heille vuosina 1782–1807. Maria halusi sinne rustiikkisia ​​rakennuksia, mm. sveitsiläistyylisen mökin ja olkikattoisen meijerin, jotka muistuttivat häntä kesäpalatsista, jossa hän varttui Étupesissa. Ulkomaanmatkaltaan vuonna 1781–1782 pariskunta lähetti edestakaisin piirustuksia, suunnitelmia ja muistiinpanoja pienimmistäkin yksityiskohdista sekä osti antiikkia, huonekaluja, kuvakudonnaisia ja takanreunuksia. Hän palkkasi arkkitehti Carlo Rossin suunnittelemaan kirjaston uudelleen vuosina 1822–1824, niin että sinne mahtuisi yli 20 000 kirjaa. Paavalin kuoleman jälkeen vuonna 1801 Hatsinan palatsi siirtyi leskikeisarinnalle, joka teetti muutoksia saadakseen palatsin talviasuttavaksi vuonna 1809.
Suhteet ulkovaltoihin

Maria Fjodorovna sai huomattavia tuloja, joiden ansiosta hän pystyi elämään loisteliaasti. Hänen elegantit vastaanottonsa, joissa hän emännöi ylellisesti pukeutuneena ja kamariherrojen ympäröimänä, olivat jyrkässä ristiriidassa Aleksanteri I:n yksinkertaisen hovielämän kanssa, hänen pidättyvä tyylinsä ja hänen vaimonsa syrjäänvetäytyvä persoonallisuus eivät vastanneet leskikeisarinnan Katariina Suuren aikaisen tyylin loistokkuutta. Hänen korkea asemansa teki Pavlovskin palatsista pakollisen vierailupaikan Pietarin merkkihenkilöille. Hän käytti asemaansa auttaakseen mahdollisimman paljon useita köyhiä sukulaisiaan, joista osan hän kutsui Venäjälle, kuten hänen veljensä, Württembergin prinssi Alexander (1771–1833).
Maria Fjodorovna muutti hovinsa Napoleonin sotien aikana Napoleonin vastaisen liikkeen keskukseksi ja vastusti jyrkästi kaikkia lähestymisyrityksiä, jota hänen poikansa teki päästäkseen sopimukseen Napoleon Bonaparten kanssa. Kun Ranskan keisari tarjoutui naimaan hänen nuorimman tyttärensä Anna Pavlovnan, Maria vastusti jyrkästi ehdotettua avioliittoa.
Viimeiset vuodet leskikeisarinnana

Vielä yli 50-vuotiaana Maria Fjodorovna säilytti nuorekkuutensa. Rautaisen terveytensä ansiosta hän eli vanhemmaksi kuin puolet lapsistaan, ja näki toiseksi nuorimman poikansa Nikolai I:n nousevan valtaistuimelle. Kun kaikki hänen lapsensa olivat aikuisia, hän piti yllä vilkasta kirjeenvaihtoa heidän kanssaan.
Vuonna 1822 keisarinna Maria Fjodorovna muutti hänelle kunnostettuun Jelaginin palatsiin. Hän kuoli Pietarissa 5. marraskuuta 1828 Talvipalatsissa 69-vuotiaana, lääkäreiden selostuksesta päätellen infarktiin. Hänen muistoaan kunnioittivat hänen lapsensa, jotka antoivat vanhimmille tyttärelleen nimet hänen mukaansa. Myöhemmät Venäjän keisarinnat ihailivat häntä ja pitivät häntä esikuvanaan.
Perintö

Taitava, määrätietoinen ja energinen Maria Fjodorovna perusti ja johti kaikkia keisarikunnan hyväntekeväisyyslaitoksia, suunnitteli uudelleen Hatsinan ja Pavlovskin palatsit ja edisti ulkovaltasuhteita Napoleon I:tä vastaan. Hän antoi usein poliittisia neuvoja lapsilleen, jotka pitivät häntä suuressa arvossa. Keisarillinen perhe suri syvästi hänen kuolemaansa, ja hänen seuraajansa pitivät häntä esikuvanaan.
Pavlovskin palatsi, jossa leskikeisarinna Maria asui kauan ja johon hän jätti pysyvän persoonallisen jälkensä, säilytettiin jälkeläisille hänen kuolemansa jälkeen lähes sukumuseona, hänen omien tarkkojen ohjeidensa mukaisesti. Hänen nuorin poikansa Mihail ja myöhemmin suvun Konstantinovitš-haara peri ja säilytti sen Venäjän vallankumoukseen vuoteen 1917 asti.
Helsingin Mariankatu ja Sofiankatu on nimetty hänen mukaansa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maria Fjodorovna (Sofia Dorotea) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Katariina Aleksejevna | Venäjän keisarikunnan hallitsijan puoliso 1796–1801 | Seuraaja: Elisabet Aleksejevna |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ADK  FID  KulturNav  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  RISM  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Prinsessa Sofia Dorotea Augusta Luise von Württemberg lapsena, 1770
Suuriruhtinatar Maria Fjodorovna pian häittensä jälkeen. Alexander Roslin 1777, Eremitaašin taidemuseo Pietari
Suuriruhtinas Paavali ja suuriruhtinar Maria Fjodorovna ja kaksi vanhinta poikaa Aleksandr ja Konstantin 1790-luvulla
Keisari Paavali I perheineen Pavlovskin puistossa, Gerhard von Kügelgen 1800. Oik. taustalla Pavlovskin palatsi. Vas.oikealle: suuriruhtinas Aleksandr Pavlovitš (23 v.), suuriruhtinas Konstantin Pavlovitš (21 v.), suuriruhtinas Nikolai Pavlovitš (4 v.), keisarinna Maria Fjodorovna (41 v.), suuriruhtinatar Jekaterina Pavlovna (12 v.), suuriruhtinatar Maria Pavlovna (14 v.), rintakuva lapsena kuolleesta Olga Pavlovnasta (3 v.), suuriruhtinatar Anna Pavlovna (5 v.), keisari Paavali I (46 v.), suuriruhtinas Mihail Pavlovitš (2 v.), suuriruhtinatar Alexandra Pavlovna (17 v.) ja suuriruhtinatar Jelena Pavlovna (16 v.).
Suuriruhtinatar Maria Fjodorovna, Elisabeth Vigée-Lebrun 1790-luku
Keisarinna Maria Fjodorovna, Elisabeth Vigee-Lebrun 1799. Pietarhovi
Leskikeisarinna Maria Fjodorovna surupuvussa, Gerhard von Kügelgen 1801
Pavlovskin palatsi
Hatsinan palatsi
Leskikeisarinna Maria Fjodorovna, George Dawe 1825
Käännös suomeksi
Lennart Hellsing

Lennart Hellsing, 2010.
Paul Lennart Hellsing (5. kesäkuuta 1919 Västanfors – 25. marraskuuta 2015 Tukholma) oli ruotsalainen runoilija ja kääntäjä. Hän erikoistui kirjoittamaan lapsille mutta suuntasi teoksia myös aikuisille. Hän kouluttautui insinööriksi ja toimittajaksi ja julkaisi esikoisteoksensa 1940-luvulla. Hän oli vuonna 1967 yksi Svenska barnboksinstitutetin perustajista. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli laulaja Maaria Eira 1947–1952 ja toinen vuodesta 1953 näyttelijä Yvonne Lombard, jonka kanssa hänellä on viisi lasta.
Summa summarum -teoksestaan (1950) lähtien Hellsing on pyrkinyt luomaan yhtenäistaideteoksia. Hän onkin tehnyt yhteistyötä merkittävien taiteilijoiden ja muusikoiden kanssa. Hänelle on myönnetty lukuisia palkintoja ja huomionosoituksia – näiden joukossa vuoden 1970 Astrid Lindgren -palkinto. Vuonna 1989 Hellsingistä tuli Tukholman yliopiston kunniatohtori.