stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dimitrie Cantemir
Ruhtinas Cantemir

Krimin kaanin Devlet II Girayn neuvosta Cantemirista tehtiin Moldovan voivodi marraskuussa 1710. Aikalaiskronikoitsija hetmanni Ion Neculcen mukaan kaani Devletin kamariherra ja varainhoitaja Davul İsmail oli myös Cantemirin hyvä ystävä ja näytteli merkittävää roolia Cantemirin uudelleennimittämisessä. Cantemir alkoi pitää Osmanien valtakuntaa heikentyvänä mahtina, joka oli saavuttanut viimeiset todelliset voittonsa 1600-luvun lopulla, ja pohtia mahdollisuutta Moldovan irrottamiseksi sen alaisuudesta. Hän näki mahdollisen liittolaisen Venäjässä, jonka keisari Pietari Suuri pyrki turvaamaan omat intressinsä Balkanin ja Mustanmeren alueella. Pietari pyrki ulottamaan Venäjän valtaa syvemmälle etelään Itä-Euroopassa.
Tilaisuus loikkaamiseen tarjoutui pian. Pultavan taistelun 1709 venäläisille hävinnyt Ruotsin kuningas Kaarle XII pakeni Moldovassa olevaan Benderiin. Hän houkutteli Ahmed III:n julistamaan sodan Venäjälle. Ahmed tekikin tämän marraskuussa 1710. Vuoden lopulla Cantemir pyysi osmanihallinnolta luvan neuvotteluun Venäjän keisarin Pietari Suuren kanssa sen varjolla, että hän samalla voisi vakoilla venäläisarmeijan vahvuutta. Luottavainen hallitsija sulttaani Ahmed III ja hänen suurvisiirinsä Baltacı Mehmet pašša suostuivat tähän. Tammikuussa 1711 käydyssä neuvottelussa Cantemir teki Pietarin kanssa salaisen sopimuksen Moldovan loikkaamisesta Venäjän puolelle missä tahansa sotatoimessa Osmaneja vastaan, mikäli Pietari vuorostaan takaisi Moldovan vapautumisen ja itsehallinnon. Suurin osa romanialaisista pajareista tuki Cantemiria hankkeessa.
Venäjän–Turkin sota 1710–11 päättyi, kun Baltacı Mehmet paššan johtama kooltaan ylivoimainen armeija kukisti Pietarin ja moldovalaiskapinallisten joukot Prutin taistelussa heinäkuussa 1711. Vaikka osmanit vaativat rauhanneuvotteluissa pettureina pitämiensä Cantemirin ja muiden moldovalaispäälliköiden sekä serbialaisen Sava Vladislavits-Raguzinskin luovuttamista, Pietari piti kuitenkin heidän puoliaan ja Cantemir liittyi takaisin mailleen vetäytyvän venäläisarmeijan mukaan.
Maanpako

Cantemir siirtyi maanpakoon Venäjälle, jossa Pietari I luovutti hänelle venäläisen aatelisarvon. Korvauksena menettämilleen alueille keisari antoi hänelle laajoja tiluksia Venäjältä, joihin kuului entinen Golitsynin suvun kartano Tšornaja Grjaz -nimisessä kylässä Moskovan esikaupunkialueella. Cantemir kunnosti aluetta ja rakennutti puukirkon tilalle kivikirkon ja kunnosti kartanon.
Hänen jälkikasvunsa jatkoi työtä ja lisäsi sinne puistoja, lampia ja barokkityylisiä rakennuksia. Kartano pysyi suvun hallussa vuoteen 1775, jolloin Katariina Suuri ihastui alueen kauneuteen. Katariina osti sen ruhtinaallisella rahasummalla itselleen ja rakennutti sinne oman kesäpalatsinsa.
Dimitrie Cantemir alkoi rakennuttaa itselleen palatsia myös tuolloiseen pääkaupunkiin Pietariin ja palkkasi arkkitehdikseen italialaisen Bartolomeo Rastrellin. Cantemir ehti kuolla kaksi vuotta ennen rakennuksen valmistumista, jolloin se siirtyi hänen perikunnalleen. Myöhemmin palatsi vaihtoi omistajaa useamman kerran, ennen ensimmäistä maailmansotaa sitä asutti Osmanien valtakunnan suurlähetystö.
Venäjällä Cantemir toimi keisarin neuvonantajana, mutta omistautui tutkimustyölleen ja kirjoittamiselle. Hänet valittiin vuonna 1714 jäseneksi Berliinin akatemiaan, jossa hänestä lausuttiin ”Cantemir on filosofi kuninkaiden joukossa ja kuningas filosofien joukossa”.
Vuosina 1714-1716 hän kirjoitti tunnetuimman historianteoksensa latinaksi. Historia Incrementorum atque Decrementorum aulae Othomanicae, "Osmanien valtakunnan nousu ja rappio" oli pitkään arvostettu teos, mutta nykyään sitä pidetään osittain epäluotettavana ja yrityksenä selitellä Cantemirin päätöstä loikata Venäjän puolelle. Teosta ei julkaistu hänen elinaikanaan, mutta hänen poikansa Antiohin ansiosta se painettiin Lontoossa 1730-luvulla. Vuonna 1716 Pietari I käännätti koraanin venäjäksi ja pyysi Cantemiria kirjoittamaan tutkimuksen islamista uskonnollisena järjestelmänä. Tämän jälkeen hän kirjoitti tutkimuksen Monachorum Physica Examinatio, joka käsitteli monarkiaa. Hän oli myös mukana perustamassa tieteiden laitosta Pietarin yliopistoon.
Suuri Pohjan sota päättyi vuonna 1721. Seuraavana vuonna Pietari I aloitti itään suunnatun sotaretken, johon myös Cantemir osallistui. Hän kuitenkin sairastui ja joutui jäämään Astrahaniin. Hän kuoli Orjolissa vuonna 1723. Cantemir haudattiin ensimmäisen vaimonsa viereen moskovalaiseen Pyhän Konstantinin ja Helenan kirkkoon. Vuonna 1935 hänen ruumiinsa siirrettiin Iașiin, Moldovaan (nyk. Romania) ja haudattiin uudelleen Iașin Pyhän kolmiyhteyden kirkkoon.
Jo elinaikanaan arvostetun Cantemirin muistoa kunnioitetaan eri puolilla Eurooppaa. Hänen muistokseen suunnitellaan lähes viisi metriä korkean monumentin rakentamista Tsaritsynoon. Hänen mukaansa on nimetty muun muassa yliopistoja, teitä, katuja Romaniassa ja Moldovassa. Hänen syntymäkuntansa Silişteni on nimetty Dimitrie Cantemiriksi.
Perhe

Dimitrie Cantemirin ensimmäinen avioliitto oli Cantacuzinon sukuun kuuluneen Kassandra (Casandra) Cantacuzenen (1682–1713) kanssa. Cantacuzenen kuoltua Venäjällä hän avioitui Trubetskoi-sukuun kuuluneen ruhtinatar Anastasia Trubetskajan (1700–1755) kanssa Pietarissa vuonna 1717. Cantemirin lapsilla oli oma vaikutuksensa Venäjän historiaan.
Hänen vanhimman tyttärensä Marian (1700–1754) kerrotaan vuonna 1720 hurmanneen Pietari I:n niin, että tämä harkitsi eroa vaimostaan Katariinasta. Marialla tiedetään olleen poika keisarin kanssa, joka syntyi matkalla Pietarin kanssa Astrahanissa vuonna 1722. Lapsi kuoli huhun mukaan myrkytettynä. Kun Katariina peri vallan vuonna 1725, hän pakotti Maria Cantemirin pois hovista ja vetäytymään luostariin. Maria oli prinsessa Natalian ja keisarinna Annan hovinainen 1727–1731 ja piti myöhemmin kirjallista salonkia Pietarissa.
Poika Antioh Kantemir oli Venäjän lähettiläs Lontoossa ja Pariisissa, aikansa johtava satiirinen runoilija ja muun muassa Voltairen ystävä. Toinen poika Konstantin Dmitrievitš (1703–1747) sotkeutui salaliittoon keisarinna Annaa vastaan ja karkotettiin Siperiaan. Perhessä oli lisäksi pojat Matvei ja Șerban.
Avioliitosta Anastasia Trubetskajan kanssa syntynyt nuorin tytär Smaragda Katarina (1720–1761) oli ruhtinas Dmitri Mihailovitš Golitsynin vaimo ja tunnettiin nimellä Katarina (Jekaterina) Dmitrievna Golitsyna. Smaragda oli keisarinna Elisabetin ystävätär ja maineeltaan aikansa kauneimpia naisia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Moldovafilm.md (Arkistoitu – Internet Archive) Dimitrie Cantemir, moldovalainen elokuva vuodelta 1973.
Taqsim & Makam Cantemirin Istanbulissa säveltämää musiikkia Youtubessa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  İslâm Ansiklopedisi 
Cantemirin muotokuva vuonna 1710
Cantemir nuorena osmaniasussa. Muotokuvan tekijä on tuntematon, joskin se nimetään usein Jean-Baptiste van Mourin työksi ja se kuuluu nykyään Romanian kansallishistoriallisen museon kokoelmiin.
Neuvostoliittolainen Dimitrie Cantemiria esittävä postimerkki vuodelta 1973.
Maria Kantemir (1700-1754), Ivan Nikitišh Nikitin n. 1710-1720
Nuorin tytär Katarina Dmitrievna Golitsyna (1720–1761), Louis-Michel van Loo 1759.
Juudaksen kirje

| Juudaksen kirje> Ή ἐπιστολὴ τοῦ  Ἰούδα.Raamattu Uusi testamentti |
| --- | --- |
 Juudaksen kirjettä. Papyrus Oxyrhynchus 78.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  Juudas
Kirjoituspaikka:  tuntematon
Ajoitus:  n. 100 jaa.
Teksti
Genre:  kirje
Alkukieli:  koinee-kreikka
Lyhenne:  Juud.
Lukuja:  1
Jakeita:  25
Edeltävä: < 3. Joh.Seuraava: Ilm. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Juudaksen kirje (m.kreik. Ή ἐπιστολὴ τοῦ  Ἰούδα, Hē epistolē tū Iūda) on yksi Uuden testamentin kirjeistä, jonka kirjoittajana mainitaan Juudas-niminen apostoli. Nykytutkimuksen mukaan kirjettä ei pidetä Jeesuksen aikalaisen kirjoittamana, vaan se ajoitetaan ensimmäisen vuosisadan loppuun.
Historia

Juudaksen nimellä kulkevan apostolin henkilöllisyydestä ei ole täyttä varmuutta. Kirjeen kirjoittaja sanoo olevansa "Juudas, Jeesuksen Kristuksen palvelija, Jaakobin veli", ja perinteinen näkemys hyväksyy tämän. Monet tutkijat kuitenkin epäilevät tätä. Mahdollisesti kyseessä on Juudas Taddeus. Yksimielisiä on kuitenkin oltu siitä, että kyseessä ei ole Juudas Iskariot.
Norman Perrinin mukaan "kirje on pseudonyyminen, aivan niin kuin kaikki muukin Uudessa testamentissa oleva kirjallisuus, joissa on merkkejä alkuvaiheen katolisuudesta". Origenes oli ensimmäinen, joka puhuu kirjeeseen muiden tahoilta kohdistuneista epäilyistä, vaikka hän ei itse epäillytkään sen aitoutta. Eusebius luokitteli sen "epäilyksenalaisiin kirjoituksiin". Vaikka kirje hyväksyttiinkin Uuden testamentin kaanoniin jo Muratorin kaanonista alkaen, myöhemmät kirjoittajat vastustivat siinä esiintyviä lainauksia apokryfeistä, joka on harvinaista Uuden testamentin kirjoissa.
Juudaksen kirje siteeraa Eenokin kirjaa:
| Juudaksen kirje 1:14–15 (1992 käännös) | Henokin kirja, I Osa, Luku I:9 (käännös: Johannes Seppälä) |
| --- | --- |

"Heistä on myös ennustanut Henok, Aadamista seitsemäs: "Katso, Herra tulee pyhiensä tuhatlukuisen joukon kanssa ja panee jokaisen tuomiolle. Hän rankaisee kaikkia jumalattomia jokaisesta teosta, jonka he jumalattomuudessaan ovat tehneet, ja kaikista julkeista puheista, joita nuo jumalattomat syntiset ovat häntä vastaan puhuneet.":  "Sillä Hän tulee kymmentuhantisine joukkoineen ja pyhineen tuomitsemaan kaikkea, ja Hän tuhoaa jumalattomat. Hän tuomitsee kaiken lihan kaikista sen jumalattomista teoista, joita he ovat tehneet, ja kaikista kovista sanoista, joita he ovat puhuneet ja kaikesta mitä jumalattomat syntiset ovat puhuneet Häntä vastaan."

Epäilykset kirjettä kohtaan heräsivät uudelleen henkiin uskonpuhdistuksen aikana. Väittely kirjeen kirjoittajasta on jatkunut siitä saakka.
1900-luvun alusta saakka Juudaksen kirje on tulkittu anonyymiksi teokseksi, joka on kirjoitettu toisen vuosisadan ensimmäisen neljänneksen aikana. Tämä perustuu siihen, että kirjeen viittaukset Vanhaan testamenttiin tulevat Septuagintasta, se lainaa Eenokin kirjaa viittaa Mooseksen taivaaseenastumiseen, ja se näkee apostolien seuraajat myöhäisemmästä aikaperspektiivistä.
Sisältö

Juudaksen kirje on lyhyt, se sisältää ainoastaan yhden luvun, jossa on 25 jaetta. Se on kirjoitettu kiertokirjeeksi, eli sitä ei ole kirjoitettu yhdelle tietylle seurakunnalle, vaan se on tarkoitettu kierrätettäväksi ja luettavaksi useissa seurakunnissa. Kirjeen muoto antaa ymmärtää, että kirjoittaja tunsi ainakin Paavalin Kirjeen efesolaisille, tai että mahdollisesti kaikki Paavalin kirjeet oli tuohon aikaan kerätty ja yleisesti luettuja seurakunnissa.
Kirjeen kreikan kieli on idiomaattista ja kultturellia. Kirje on tarkoitettu kaikille kristityille yleisesti (1:1), ja sen tarkoituksena on saattaa heidät varjeluksen alaiseksi joidenkin opettajien väärää opetusta vastaan. Toisella vuosisadalla esiintyi muun muassa doketismia sekä gnostilaisia liikkeitä kuten markiolaisuus, manikealaisuus ja valentinolaisuus.
Kirjeen tyyli on taistelutahtoista, kiihkeää ja eteenpäin ryntäävää. Se esittää nopeaan tahtiin monia esimerkkejä pahantekijöistä ja heidän kohtaloistaan. Epäortodoksisista opettajista käytetyt nimitykset ovat Uuden testamentin vahvimpia ja myrkyllisimpiä.
Kirje muistuttaa monilta osin huomattavasti Toista Pietarin kirjettäkenen mukaan?. Se antaisi olettaa,kenen mukaan? että jommankumman kirjoittaja oli tietoinen toisesta kirjeestä. Kirjeen tyylillisistä yksityiskohdista ja siitä, että kirje on paljon lyhyempi kuin Pietarin kirje, on yleiseksi mielipiteeksi muodostunut, että Juudaksen kirje on ollut Pietarin kirjeen samanlaisten kohtien lähteenä.
Kirjallisuutta

Peltola, Olavi: ”Juudaksen kirje”, Löytöretki Uuteen testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-362-9  Teoksen verkkoversio.
Thurén, Jukka & Thurén, Lauri: Katoliset kirjeet : Jaakobin kirje, Ensimmäinen Pietarin kirje, Toinen Pietarin kirje, Ensimmäinen Johanneksen kirje, Toinen ja kolmas Johanneksen kirje, Juudaksen kirje.  Aurinko, 2007.  ISBN 978-951-618-842-6
Evans, Roderick L.: The Epistle of Jude: The Evans Practical Bible Commentary.  (Bible Reference and Commentaries)  Abundant Truth Publishing, 2009.  ISBN 1601411669  (englanniksi)
Mayor, Joseph B.: The Epistle of St. Jude and the Second Epistle of St. Peter: Greek Text with Introduction, Notes and Comments.  Wipf and Stock Publishers, 2004.  ISBN 1592447562  (englanniksi)
Phillips, John: Exploring the Epistle of Jude: An Expository Commentary.  (John Phillips Commentary Series 18)  Kregel Academic, 2004.  ISBN 0825433967  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juudaksen kirje Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Juudaksen kirje (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Juudaksen kirje (Arkistoitu – Internet Archive) (1938)
Juudaksen kirje. Suomenkieliset käännökset (1992, 1938 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä kreikankielinen alkuteksti (mm. Westcott-Hort -laitos). Uskonkirjat.net.
Juudaksen kirje (1938, 1776 ja 1642). Finbible – suomalaisia raamatunkäännöksiä.
Aiheesta muualla > Muuta

Camerlynck, Achille: Epistle of St. Jude Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Kirby, Peter (toim.): Epistle of Jude. Early Christian Writings. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Epistle of Jude
| n k Uusi testamentti |
| --- | --- |
Evankeliumit ja apostolien teot:  Evankeliumi Matteuksen mukaan  Evankeliumi Markuksen mukaan  Evankeliumi Luukkaan mukaan  Evankeliumi Johanneksen mukaan  Apostolien teot 
Paavalin kirjeet:  Kirje roomalaisille  Ensimmäinen kirje korinttilaisille  Toinen kirje korinttilaisille  Kirje galatalaisille  Kirje efesolaisille  Kirje filippiläisille  Kirje kolossalaisille  Ensimmäinen kirje tessalonikalaisille  Toinen kirje tessalonikalaisille  Ensimmäinen kirje Timoteukselle  Toinen kirje Timoteukselle  Kirje Titukselle  Kirje Filemonille  Kirje heprealaisille 
Katoliset kirjeet:  Jaakobin kirje  Ensimmäinen Pietarin kirje  Toinen Pietarin kirje  Ensimmäinen Johanneksen kirje  Toinen Johanneksen kirje  Kolmas Johanneksen kirje  Juudaksen kirje 
Profetiat:  Johanneksen ilmestys 
Käännös suomeksi
Emma Carus

Emma Carus
Emma Carus (18. maaliskuuta 1879 Berliini – 18. marraskuuta 1927 New York) oli yhdysvaltalainen laulaja ja teatterinäyttelijä.
Emma Carus syntyi Saksassa ja muutti perheensä mukana Yhdysvaltoihin vuonna 1883. Hänen isänsä nimi oli Carl Carus ja äiti oli tunnettu primadonna Henrietta Rolland. Emma lauloi ensimmäisen kerran yleisölle kuuden vuoden ikäisenä ja teki teatteridebyyttinsä 15-vuotiaana. Hän näytteli 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä lukuisissa komediamusikaaleissa ja esiintyi Ziegfeld Follies -revyysarjan ensimmäisessä tuotannossa vuonna 1907.
Vuonna 1905 Carus meni naimisiin Harry James Everallin kanssa. Hän esiintyi vaudevillessa laulavana komediennena vuodesta 1907 lähtien. Vuonna 1915 hän ryhtyi yksinomaan vaudeville-esiintyjäksi.
Emma Carus kuoli New Yorkissa vuonna 1927.
Näytelmät

The Wife Hunters (1911)
Up and Down Broadway (1910)
The Jolly Bachelors (1910)
Ziegfeld Follies of 1907 (1907)
When We Were Forty-One (1905)
Woodland (1904)
The Medal and the Maid (1904)
George W. Lederer’s Mid-Summer Night Fancies (1903)
The Dress Parade (1903)
The Defender (1902)
The Hall of Fame (1902)
The King’s Carnival (1901)
The Giddy Throng (1900)
Nell-Go-In (1900)
Nisí

Nisí (kreik. Νησί, ”Saari”) voi viitata seuraaviin:
Nisí, saari Dodekanesian saariryhmässä Kreikassa lähellä Kárpathosta
Nisí Ioannínon, kylä ja saari Ioánninan kunnassa Epeiroksen alueella Kreikassa
Léon eli Nisí, saari Soúdanlahdessa Kreikassa Kreetan rannikon edustalla
Saari (To Nisí), kreikkalainen televisiosarja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Nisi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Carvajal-luokka

| Carvajal-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  2 525 t (kuormattu)
Pituus:  106,0 m (vesiraja) 113,2 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,3 m
Syväys:  3,7 m
Koneteho:  60 000 hv
Propulsio:  2-akselinen CODOG: 2 × GE/Fiat LM2500 -kaasuturbiinia 50 000 shp 2 × Grandi Motori Trieste GMT A230-20 -dieselmoottoria 7 800 shp 4 × GMT 236SS -dieselgeneraattoria 3 000 kW
Nopeus:  kaasuturbiini: 35 solmua dieselmoottori: 21 solmua
Miehistöä:  192
Aseistus
Meritorjunta:  8 × Otomat Mk 2 -merimaaliohjusta 1 × Oto Melara 127 mm/54 -tykkiä 2 × 20-putkinen 105 mm raketinheitin 6 × Mk32 sukellusveneentoruntatorpedoputkea 1 × helikopteri
Ilmatorjunta:  1 × Albatros-ilmatorjuntaohjusjärjestelmä 4 × 40 mm/70  ilmatorjuntatykkiä
Carvajal-luokka oli Perun laivaston neljän Cantieri Navali Riunitin valmistaman fregatin muodostama alusluokka.
Alukset

Peru tilasi 1970-luvun alussa laivastolleen neljä Lupo-luokkaan perustuvaa alusta Cantieri navali Riunitilta. Näitä täydensivät myöhemmin hankitut Italian laivaston Lupo-luokan alukset.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| BAP Carvajal | Cantieri navali Riuniti, Riva Trigoso | 8. elokuuta 1974 | 30. syyskuuta 1976 | 28. huhtikuuta 1979 | merivartiostolle 2013 BAP Guardiamarina San Martin (PO-201) |
| BAP Villavicencio | CNR, Riva Trigoso | 6. lokakuuta 1976 | 7. helmikuuta 1978 | 29. elokuuta 1979 |  |
| BAP Montenero | SIMAC, Callao | lokakuu 1978 | 8. lokakuuta 1982 | 25. heinäkuuta 1984 |  |
| BAP Mariategui | SIMAC | 1979 | 8. lokakuuta 1984 | 10. lokakuuta 1987 |  |
Lupo-luokka
| BAP Palacios | CNR, Riva Trigoso | 11. lokakuuta 1974 | 29. heinäkuuta 1976 | 2005 |  |
| BAP Quiñones | CNR, Riva Trigoso | 4. helmikuuta 1976 | 22. kesäkuuta 1977 | tammikuu 2007 |  |
| BAP Coronel Bolognesi | CNR, Riva Trigoso | 28. helmikuuta 1977 | 2. heinäkuuta 1978 | elokuu 2006 |  |
| BAP Aguirre | CNR, Muggiano | 1. elokuuta 1977 | 1. maaliskuuta 1979 | 2005 |  |
Casinaria pallipes

| Casinaria pallipes> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Yläheimo::  Loispistiäismäiset Ichneumonoidea
Heimo::  Ahmaspistiäiset Ichneumonidae
Suku::  Casinaria
Laji::  pallipes
Kaksiosainen nimi
 Casinaria pallipes  Brischke, 1880 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Casinaria pallipes on ahmaspistiäisiin kuuluva hyönteinen. Se tiedetään loisivan kanervamittarilla. Lajia tavataan ainakin Britanniassa ja Keski-Euroopassa sekä Venäjällä.
Kounéli

Kounéli (kreik. Κουνέλι, ”Kaniini”) voi viitata seuraaviin saariin Kreikassa:
Kounéli, saari Dodekanesian saariryhmässä lähellä Agathonísia
Kounéli, saari Ekhinadeilla Jooniansaarten saariryhmässä
Kounéli, saari Eteläisessä Euboianlahdessa lähellä Euboiaa
Kymó eli Kounéli, saari Kreetan rannikolla Kreikassa
Oktaedri

Säännöllinen oktaedri.
Tasogeometria
Piste
Suora
Käyrä
Taso
Pinta
Pinta-ala
Pituus
Kulma
Trigonometria
Ympyrä
Ellipsi
Monikulmio
Kolmio
Nelikulmio
Suorakulmio
Neliö
Suunnikas
Neljäkäs
Puolisuunnikas
Avaruusgeometria
Tilavuus
Avaruuskappale
Pallo
Kartio
Lieriö
Särmiö
Suuntaissärmiö
Suorakulmainen särmiö
Säännöllinen monitahokas
Platonin kappale
Tetraedri
Heksaedri eli kuutio
Oktaedri
Dodekaedri
Ikosaedri
Keplerin–Poinsot'n kappale
Euklidinen geometria
Paralleeliaksiooma
Epäeuklidinen geometria
Hyperbolinen geometria
Elliptinen geometria
Analyyttinen geometria
n
k
Osa artikkelisarjaa
Oktaedri eli 8-tahokas on geometrinen kappale, jonka pinnan muodostavat 8 monikulmiota eli tahkoa.
Säännöllinen oktaedri

Usein oktaedrilla tarkoitetaan säännöllistä oktaedria, joka on säännöllinen monitahokas ja samalla neliöpohjainen bipyramidi. Sen tahkot ovat tasasivuisia kolmioita. Särmiä on 12 ja kärkiä 6. Jos särmän pituus on  d, 
oktaedrin tilavuus on
ja tahkojen yhteispinta-ala on
Jos säännöllisen oktaedrin tahkojen keskipisteet yhdistetään, syntyy oktaedrin sisälle kuutio, kuutio on siis oktaedrin duaalikappale.
Säännöllistä oktaedria käytetään joissain roolipeleissä noppana. Silloin sitä voi kutsua myös nimellä d8, joka tarkoittaa, että siinä on kahdeksan tahkoa.
Kirjallisuutta

Thompson, Jan & Martinsson, Thomas: Matematiikan käsikirja.  Helsinki:  Tammi, 1994.  ISBN 951-31-0471-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
MathWorld. Octahedron (englanniksi)
Ikosaedri

Animoitu kolmiulotteisuutta simuloiva kuva säännöllisestä ikosaedristä.
Tasogeometria
Piste
Suora
Käyrä
Taso
Pinta
Pinta-ala
Pituus
Kulma
Trigonometria
Ympyrä
Ellipsi
Monikulmio
Kolmio
Nelikulmio
Suorakulmio
Neliö
Suunnikas
Neljäkäs
Puolisuunnikas
Avaruusgeometria
Tilavuus
Avaruuskappale
Pallo
Kartio
Lieriö
Särmiö
Suuntaissärmiö
Suorakulmainen särmiö
Säännöllinen monitahokas
Platonin kappale
Tetraedri
Heksaedri eli kuutio
Oktaedri
Dodekaedri
Ikosaedri
Keplerin–Poinsot'n kappale
Euklidinen geometria
Paralleeliaksiooma
Epäeuklidinen geometria
Hyperbolinen geometria
Elliptinen geometria
Analyyttinen geometria
n
k
Osa artikkelisarjaa
Ikosaedri eli 20-tahokas on geometrinen kappale.
Tavallisesti ikosaedrillä tarkoitetaan säännöllistä ikosaedriä, joka on säännöllinen monitahokas. Sen tahkot ovat tasasivuisia kolmioita. Särmiä on 30 ja kärkiä 12. Jos särmän pituus on  d, niin ikosaedrin tilavuus  V ja tahkojen yhteispinta-ala  A ovat
Jos säännöllisen ikosaedrin tahkojen keskipisteet yhdistää, syntyy sen sisään säännöllinen dodekaedri, ikosaedrin duaalikappale.
Säännöllinen ikosaedri on eräs Platonin kappaleista.
Säännöllistä ikosaedriä käytetään useissa roolipeleissä noppana. Silloin sitä voi kutsua myös nimellä d20, joka tarkoittaa, että siinä on kaksikymmentä tahkoa. Tunnetuin roolipeli jossa on ikosaedrin muotoinen noppa lienee Dungeons & Dragons.
Kultaiset suorakulmiot ikosaedrin sisällä
Karteesiset koordinaatit

Karteesiset koordinaatit  (0,\pm 1,\pm \phi ),  (\pm 1,\pm \phi ,0) ja  (\pm \phi ,0,\pm 1) määrittävät origokeskisen ikosaedrin kärjet, missä vakio
on kultainen leikkaus. Kärjistä voidaan muodostaa kolme kultaista suorakulmiota, jotka ovat keskenään suorassa kulmassa.
Kirjallisuutta

Kivelä, Simo K.: Algebra ja geometria.  Espoo:  Otatieto, 1989.  ISBN 951-672-103-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
MathWorld. Icosahedron