Suuren Pohjan sodan aikainen rutto
Leviäminen Itämerta ympäröiviin maihin 1708–1713 > Pommeri

Elokuussa 1709 rutto levisi pieneen Alt-Dammin kaupunkiin (nykyiseen Dąbieen) Oderin itärannalla silloisessa Ruotsin Pommerissa ja tappoi siellä lyhyessä ajassa 500 asukasta. Ruotsin Pommerin pääkaupunki Stettin (nyk. Szczecin), joka sijaitsi sitä vastapäätä joen toisella puolella, reagoi asiaan pystyttämällä vartioidun cordon sanitairen, joka eristi kaupungin. Jo siitä lähtien, kun rutto saapui Danzigiin, oli Stettinissä ryhdytty varotoimiin säätämällä rajoituksia matkustajille, varsinkin sotilaiden perheille, jotka palasivat Ruotsin miehittämästä Puolasta Ruotsin häviämän Pultavan taistelun (8. heinäkuuta 1709) jälkeen. Lisäksi kaupungin markkinoilla kiellettiin myymästä hedelmiä, koska ruton uskottiin leviävän niiden mukana. Zapnikin mukaan ruton toivat Pommeriin todennäköisimmin sotilaiden vaimot, jotka olivat saapuneet Poznańia ympäröivän, tuolloin ruton saastuttaman alueen kautta. Ruton levittyä Dammiin Stettinin ja Stargard Szczecińskin välinen postireitti oli siirretty kulkemaan Podjuchyn kautta. Varotoimista huolimatta rutto levisi myös Stettinin pohjoispuolella sijainneeseen Warszewoon ja syyskuun lopulla itse Stettiniinkin, jonne sen toi paikallinen nainen, joka oli toimittanut ruokaa Dammissa asuneelle pojalleen. Kuten Danzigissa, Stettinissäkään kaupungin raati ei rajoittanut kaupankäyntiä ruton vuoksi mutta perusti kuitenkin terveyskomission ja sairaaloita sekä palkkasi henkilökuntaa huolehtimaan sairastuneista.
Tilanne paheni lokakuussa 1709, kun Ernst Detlev von Krassowin johtamat sotajoukot saapuivat Pommeriin. Krassowin joukot enempää kuin Puolan kuningas Stanisław Leszczyńskin armeijakaan ei ollut onnistunut vahvistamaan Kaarle XII:n armeijaa Pultavassa, sillä Lembergikssä (nyk. Lwow) venäläiset sekä puolalais-liettualaiset joukot pysäyttivät molempien etenemisen itään. Kun Kaarle XII voitettiin Puolassa, monet puolalaiset ja liettualaiset ylimykset siirtyivät Stanisław I:n puolelta August II Väkevän puolelle, ja venäläisten ja saksilaisten ahdistamat Krassowin joukot vetäytyivät länteen ruton koetteleman Puolan läpi ottaen mukaansa Puolan vallasta syöstyn kuninkaan puolisoineen ja hoveineen. Kun samanaikainen Espanjan perimyssota sitoi Preussin joukot, maan kuningas ei kyennyt estämään heitä kulkemaan Preussin Neumarkin ja Preussin Pommerin kautta Dammiin, Ruotsin Pommeriin ja ylittämästä Ruotsin rajaa Wollinin, Gollnowin ja Greiffenhagenin lähellä 21. lokakuuta 1709 yhdessä pienempien yksikköjen kanssa. Krassowia seurasivat ja tarkkailivat Preussin upseerit, mutta kun hänen armeijassaan epäiltiin olevan tartunnan saaneita sotilaita, hän kiisti asian. Tavatessaan preussilaisen upseeri Schedenin häntä arvosteltiin marssista ruton saastuttaman Dammin kautta ja mahdollisesti tartuttaneen taudin Gollnowiin, mutta hän vastasi, ettei Gollnow ollut saanut tartuntaa ja että tilanne Dammissa hoidettaisiin muodostamalla kaupungin läpi kulkeva sotilaskäytävä, joka erottaisi armeijan asukkaista. Krassowin joukoissa mukana ollut Horn lisäsi, että sen jälkeen kun Dammissa oli kuollut 500 ihmistä, kukaan jäljelle jääneistä ei ollut kuollut kolmeen viikkoon.
Krassowin vakuutteluista huolimatta osa hänen joukoistaan oli saanut ruttotartunnan, eikä vetäytymistä ruton saastuttamilta Puolan alueilta voitu suorittaa hyvässä järjestyksessä. Zapnikin mukaan kurittomat sotajoukot, joiden huolto ei toiminut ja jotka pelko oli vallannut, käyttäytyivät vielä Ruotsin Pommeriin saavuttuaankin samaan tapaan kuin heitä oli kohdeltu vihollisen alueilla.
Paitsi Dammiin ja Stettiniin, jossa 2000 ihmistä kuoli, rutto levisi vuosina 1709 ja 1710 myös Pasewalkiin, jossa se tappoi 67 % asukkaista, Anklamiin ja Kamminiin Ruotsin Pommerissa sekä Belgradiin Preussin Pommerissa. Vuosina 1710–1711 se teki tuhojaan Ruotsin Pommerin alueella Stralsundissa, Altebtreptowissa, Wolgastissa, joka menetti 40 % asukkaistaan, ja Wollinissa sekä Preussin puolella Stargardissa, Baniessa ja Prenzlaussa. Vuonna 1711 rutto levisi myös Greifswaldiin.