stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alfons Groenendijk
Ura valmentajana

Valmennusuransa Groenendijk aloitti pelaajauransa jälkeen amatööriseura VV Katwijkin päävalmentajana. Yhden kauden jälkeen hän siirtyi AFC Ajaxin organisaatioon juniorivalmentajaksi. Kesällä 2008 hän siirtyi Willem II:den apulaisvalmentajaksi. Helmikuussa 2009 Groenendijk nousi päävalmentajaksi, kun Andries Jonker siirtyi seuran urheilutoimenjohtajaksi. Hän sai potkut tehtävistään helmikuussa 2010.
Willem-potkujensa jälkeen Groenendijk valmensi FC Den Boschia Eerste Divisiessä. Kahden valmentajakautensa aikana hän johdatti seuran sarjan nousukarsintoihin, mutta nousu liigaan jäi haaveeksi. Kaudella 2013/14 Groenendijk valmensi Ajaxin juniorijoukkuetta. Heinäkuussa 2015 hän palasi Eredivisieen valmentajaksi tehtyään sopimuksen SBV Excelsiorin kanssa. Groenendijkin johdolla Excelsior säilytti sarjapaikkansa pisteen turvin. Kauden jälkeen seura purki hänen sopimuksensa.
Helmikuussa 2017 Groenendijkista tuli Eredivisien putoamiskamppailuun vajonneen ADO Den Haagin päävalmentaja. Groenendijk nosti ADOn kauden päätteeksi sarjassa sijalle 11 ja seuraavilla kausilla ADO oli tukevasti Eredivisien keskikastissa. Groenendijk erosi tehtävästään joulukuun alussa 2019, kun ADO oli juuttunut Eredivisien putoamiskamppailuun.
Alex W. Boisman

Alexander Wilhelm Boisman  (12. elokuuta 1851 Loviisa – 14. syyskuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen lakimies ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä A.W.B., B-n ja Sextius.
Boismanin vanhemmat olivat postinhoitaja, majuri Alexander Gustaf Boisman ja kreivitär Ida Kvilecka-Gluszczewska. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1869 ja valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1873 sekä molempien oikeuksien kandidaatiksi 1879. Boisman sai varatuomarin arvon 1882.
Boisman toimi aluksi senaatin ensimmäisenä kopistina ja sitten 1888–1922 Postihallituksen ensimmäisenä reviisorina.
Boisman oli naimisissa vuodesta 1893 Katarina Charlotta Sivénin kanssa.
Teoksia

Samhällsbilder i dramatisk form 1 : Vår ungdom eller sport och kärlek : lustspel i 5 akter fullbordadt i mars 1892 ; framstälda af A. W. B. Författare, Helsingfors 1894
Historik öfver den finska postförvaltningen A : under perioden 1855-1881. Författare, Helsingfors 1895
Bidrag till arbetarefrågan : i anledning af de senaste strejkförsöken. Författare, Helsingfors 1900
Om rättskontrollerna i den svensk-finska civila inre förvaltningen med särskildt afseende åt den judiciela sjelfstyrelsen i häradet (domsagan) eller det svensk-finska ”selfgovernment”, väitöskirja. Helsingfors 1908
Om rättvisa och offentliga intressen i statsförvaltningen : bilaga till afhandlingen ”Om rättskontrollerna i den svensk-finska civila inre förvaltningen” etc. Helsingfors 1908
Några anmärkningar till ”Lainopin alkeet”, af prof. Allan Serlachius. Helsingfors 1910
Skillnaden mellan offentlig och privaträtt i afseende å kriteriet för motsatsen mellan dem : ett försök till lösning af problemet. Helsingfors 1915
Nimimerkillä Germanicus:
Republik eller monarki 1-3. Helsingfors 1918
Nimimerkillä Sextius:
Ett inlägg i den sociala frågan. Helsingfors 1894
Nimimerkillä Vanhoillis-radikaali:
Bellum sociale-qvaestio juris : sosiaalinen lakikysymys-riita : vaalipuhe, kirjoittanut Vanhoillis-radikaali. Tekijä, Helsinki 1919
Arda (joki)

| Arda / Árdas Арда / Άρδας |
| --- | --- |
 Arda-joen meandereita Bulgariassa.
Alkulähde:  Rodópivuoret
Laskupaikka:  Maritsa eli Évros  41°39′39″N, 26°29′42″E
Maat:   Bulgaria  Kreikka
Pituus:  290 km
 Arda-joki kartalla.
Arda (bulg. Арда) eli Árdas (kreik. Άρδας) on joki, joka virtaa Bulgarian ja Kreikan alueilla. Sen pituus on noin 290 kilometriä. Joki saa alkunsa Rodópivuorilta Smoljanin läheltä Bulgariasta. Se kulkee enimmäkseen Bulgarian alueella. Kreikassa se kulkee halki Évroksen alueyksikön alueen. Joki laskee Évros- eli Maritsa-jokeen Kreikan ja Turkin rajalla.
Árdas-joki Kreikassa lähellä Kómaraa.
Joessa on useita patoja sähköntuotannon, vesihuollon ja kastelun tarpeisiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arda Wikimedia Commonsissa
Angeln

Kartta Angelnista
Angeln (tansk. Angel) on historiallinen alue ja varhaiskeskiaikaisen anglien germaanikansan kotimaa nykyisessä Schleswig-Holsteinissa, Pohjois-Saksassa. Angeln on Kongeå- ja Eiderjokien väliin jäävä niemimaa, jolla tänä päivänä ei ole hallinnollista merkitystä. Alueen historiasta muistuttaa Mittelangelnin kunnan nimi.
Alpro

Alpro soya -jogurttia.
Alpro on belgialainen elintarvikealan yritys, joka on erikoistunut soijaan perustuviin tuotteisiin. Alpro tuottaa soijasta maitoa, jogurtteja, jälkiruokia, tofua, kermaa ja levitteitä. Niitä myydään tuotemerkeillä Alpro soya ja Provamel. Perustettaessa vuonna 1980 Alpro kuului Vandemoortele nv -konserniin. Se myytiin Dean Foodsille vuonna 2009.
Vuonna 2009 Alprolla oli noin 750 työntekijää, nettomyynti 260 miljoonaa euroa ja viisi tuotantolaitosta Belgiassa, Britanniassa, Ranskassa ja Alankomaissa.
Jens Zachariassen

| Jens Alexander Zachariassen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. toukokuuta 1839 Broager
Kuollut: 14. kesäkuuta 1902 Uusikaupunki
Ammatti:  urkujen valmistaja ja laivanvarustaja
Puoliso:  Maria Helena Rivell
Heinäveden kirkon urkujen julkisivu. Vuonna 1906 rakennetuissa uruissa oli alun perin 25 äänikertaa. Kangasalan urkutehdas uudisti urut vuonna 1981, samalla määrä nousi 33:een. Urkujen fasadi on alkuperäinen.
Jens Alexander Zachariassen (24. toukokuuta 1839 Broager, Tanska – 14. kesäkuuta 1902 Uusikaupunki) oli tanskalaissyntyinen urkujen valmistaja ja laivanvarustaja, joka asui Suomessa vuodesta 1865 lähtien.
Zachariassen saapui 1865 Uuteenkaupunkiin kokoamaan kaupungin uuteen kirkkoon tanskalaiselta Marcussen & Søn -urkutehtaalta tilattuja urkuja. Zachariassen jäi pysyvästi asumaan Uuteenkaupunkiin, meni naimisiin 1869 paikallisen laivanvarustajan Johan Rivellin tyttären Maria Helena Rivellin kanssa ja aloitti itse urkujen rakentamisen 1866.
Urkutehdas

Zachariassenin urkutehdas toimi Uudessakaupungissa vuosina 1870–1923 ja valmisti yli 110 urut, joista on nykyään jäljellä parikymmentä. Zachariassen pystytti Uudenkaupungin kirkkoon 28-äänikertaiset urut, jotka oli valmistanut hänen äitinsä sukulaisten omistama Marcussen & Søn. Ensimmäiset omat urkunsa Zachariassen valmisti Keski-Porin kirkkoon, mutta ne on korvattu myöhemmin. Tehtaan valmistamat urut ovat korkealuokkaisia. Aluksi tehtaassa valmistettiin mekaanisia urkuja, mutta 1890-luvulla siirryttiin uuden ”virtauksen” mukaisesti valmistamaan pneumaattisia urkuja. Urkujen sointi edustaa täysromantiikkaa ja on lämpimän sävyinen ja kirkas sisältäen muun muassa huilu- ja viuluäänikertoja.
Tehdas oli aikoinaan Pohjoismaiden suurin urkujen rakentaja. Huomattavimmat sen valmistamat urut olivat Viipurin tuomiokirkon urut (1895, 45 äänikertaa), jotka olivat valmistuessaan Suomen suurimmat, sekä urut Moskovan keisarilliseen oopperaan. Nykyään jäljellä olevista uruista suurimmat ovat Loviisan kirkossa (1898, 35 äänikertaa, laajennettu 1971).
Urkujen valmistus päättyi 1923 kun Uudenkaupungin urkutehtaan uudistaminen olisi vaatinut liikaa investointeja. Kaikkiaan urkutehdas ehti valmistaa 140 suurta kirkkourkua sekä lukuisia pienempiä urkuharmoneja.
Laivanvarustamo

Zachariassen toimi myös laivanvarustajana ja hän oli osakkaana 30 vuoden aikana seitsemässä purjealuksessa.
Zachariassenin kuoltua hänen perillisensä perustivat J. A. Zachariassen & Co -nimisen yhtiön, joka jatkoi Zachariassenin laivanvarustustoimintaa. Zachariassenin varustamo oli vuonna 1922 Suomen suurin tonnistolla mitattuna. Varustamon vuonna 1936 hankkima 6 537 bruttorekisteritonnin S/S Kronoborg oli 1930-luvun lopulla Suomen suurin kauppalaiva. Varustamo omisti myös Biskajanlahdella vuonna 1924 uponneen purjealus Port Caledonian. Viimeisen purjealuksensa, nelimastoparkki Port Stanleyn, varustamo myi romutettavaksi 1924 ja ensimmäisen höyrylaivansa varustamo hankki 1921.
Varustamoa johti Zachariassenin poika Alexander Gabriel Zachariassen (1870–1937) ja vuodesta 1937 tämän poika Berndt Zachariassen (1909–1995).
Sodan jälkeen Zachariassen hankki vielä neljä uutta laivaa menetettyjen tilalle mutta varustamotoiminta päättyi 1960-luvun lopulla kun moottorilaiva Kronoborg myytiin 1969 Ilmari Tuulen varustamolle ja seuraavana vuonna viimeinen laiva Wasaborg romutettiin.
Muuta yritystoimintaa

Alexander Zachariassen perusti Tampereen Epilänharjun kaupunginosaan Oy Excelsior Ab:n metallitehtaan, jossa valmistettiin erilaisia pienmetallituotteita kuten rakennus-, vene- ja valjasheloja, saksia, ruokailuvälineitä ja sotavuosina myös kenttäpakkeja. Vuonna 1924 Alexander Zachariassen perusti Laatokan Puu Oy:n vaneritehtaan Lahdenpohjan kauppalaan Laatokan rannalle. Zachariassenin suvulla oli myös vaneritehdas Heinolassa. Vuonna 1929 perustettu Heinolan vaneritehdas oli mennyt pian konkurssiin ja Zachariassenit hankkivat sen omistukseensa 1931.
Zachariassen osti vuonna 1893 Uudenkaupungin Kainpirtissä toimineen Lejmanin väkipyörätehtaan ja muodosti siitä Nystads Mekaniska fabrik och ångkvarn -nimisen yrityksen. Zachariassen perusti tämän yrityksen yhteyteen myös Sakun höyrysahan, joka toimi vuoteen 1957 asti.
Toisen maailmansodan jälkeen J. A. Zachariassen & Co joutui rauhanteon yhteydessä luopumaan Lahdenpohjan vaneritehtaasta ja myös Zachariassenin varustamon laivoja luovutettiin sotakorvauksina Neuvostoliittoon ja niitä joutui myös liittoutuneiden takavarikoimiksi. Zachariassen hankki 1940-luvun lopulla omistuksensa lahtelaisen vuonna 1908 perustetun Pyörä- ja Puuteollisuus Oy:n jolla oli tuotantolaitokset Lahdessa ja Kausalassa. Samoin hankittiin Lappeenrannassa vaneritehtaan omistanut Viipurin Faneritehdas Oy joka oli perustettu 1937.
Zachariassenin liiketoiminta hiipui 1960- ja 1970-luvuilla. Viipurin Vaneritehdas Oy myytiin 1967 Rauma-Repola Oy:lle. Heinolan Vaneritehdas jouduttiin rakentamaan uudelleen 1969 tapahtuneen tuhoisan tulipalon jälkeen ja vuonna 1975 tehdas myytiin Enso-Gutzeit Oy:lle. Pyörä- ja Puuteollisuus Oy puolestaan myytiin 1973 Lahden kaupungille joka myi sen eteenpäin Asko Oy:lle. Pyörä- ja Puuteollisuus Oy lopetti toimintansa 1974.
Rauma-Repola myi Viipurin vaneritehtaan Kymi-Strömberg Oy:lle vuonna 1986. Vuonna 1995 Kymmene-konserniin kuulunut Schauman Wood Oy lakkautti Viipurin vaneritehtaan keskittäen tuotannon Kaukaan vaneritehtaalle. Heinolan vaneritehdas puolestaan siirtyi Enso-Gutzeitilta Schauman Wood Oy:le 1990 ja vuonna 1996 tehdas tuli UPM-Kymmenen omistukseen. Heinolan vaneritehtaan toiminta päättyi 2010. Lahdenpohjan vaneritehdas jatkaa edelleen toimintaansa ja sen omistaa nykyisin Bumex-yhtiö.
Zachariassenin varustamon laivoja

| Laivan nimi | Omistusaika | Tyyppi | Rakennusvuosi | Rakennuspaikka | Romutettu | Kantavuus tn | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| S/S Anversoise | 1923–1935 | rahtihöyrylaiva | 1901 | Yarrow on Tyne, Englanti | 1939 Briton Ferry, Wales | 6 300 | Ostettu Antwerpenistä 1921 |
| S/S Gantoise | 1923–1935 | rahtihöyrylaiva | 1902 | Yarrow on Tyne, Englanti | 1935 Blyth | 6 330 |  |
| S/S Saint Stephen | 1924–1942 | rahtihöyrylaiva | 1911 | Port Glasgow, Skotlanti | 1968 kaatui ja upposi suolalastissa Brasilian rannikolla | 7 350 | Hankintahetkellä Suomen suurin laiva, myyty 1942 Brasiliaan |
| S/S Vasaborg | 1926–1935 | rahtihöyrylaiva | 1909 | Hampuri | 1951 Antwerpen | 7 800 | Hankintahetkellä Suomen suurin laiva, entinen Union City, myyty 1935 Napoliin Italiaan, britit takavarikoivat sodan aikana 1940 Liverpoolissa, upotettiin 1944 Normandiassa aallonmurtajaksi |
| S/S Olovsborg | 1928–1941 | rahtihöyrylaiva | 1912 | Sunderland | 1955 Rio de Janeiro | 11 300 | Hankintahetkellä Suomen suurin laiva, entinen Anglo-Egypten, myyty 1941 Brasiliaan |
| S/S Rolfsborg | 1937–1941 | rahtihöyrylaiva | 1915 | Fredrikstad, Norja | 1945 upposi hiililastissa Firth of Forthissa törmättyään Empire Swordsman laivaan. | 3 000 | entinen Kollskegg, britit takavarikoivat 1941 Greenockissa |
| S/S Kronoborg | 1938–1945 | rahtihöyrylaiva | 1920 | Belfast | 1970 Bilbao, Espanja | 11 000 | entinen Tower Dale, hankintahetkellä Suomen suurin höyrylaiva, luovutettiin sotakorvauksena Neuvostoliittoon |
| S/S Marieborg | 1938–1954 | rahtihöyrylaiva | 1920 | Kööpenhamina | 1967 La Spezia, Italia | 3 000 | entinen Olga S, myyty Maarianhaminaan Rederi Ab Nordfart-varustamolle ja sieltä 1958 Italiaan |
| S/S Finnborg | 1948 | rahtihöyrylaiva | 1921 | Odense | 1948 upposi Cherbourgin edustalla törmättyään amerikkalaiseen S/S Southport-laivaan. | 3 940 | entinen Kirsten Maersk' |
| S/S Olofsborg | 1956–1959 | rahtihöyrylaiva | 1944, 1947 | Sunderland, Amsterdam | 1971 Bilbao, Espanja | 10 100 | entinen Bernhard |
| M/S Wasaborg | 1949–1970 | rahtimoottorilaiva | 1924 | Fevig, Norja | 1970 Hampuri | 6 060 | entinen Bernhard, myyty 1959 Puolaan |
| M/S Kronoborg | 1957–1969 | rahtimoottorilaiva | 1938 | Elsinore, Tanska | 1972 Shanghai | 6 096 | entinen Slesvig, myyty 1969 Ilmari Tuulen varustamolla uudella nimellä M/S Tiuri |
Kirjallisuutta

Urkujenrakennuksesta ja merenkulusta puunjalostus- ja metalliteollisuuteen. Zachariassen-yhtiöt 100 vuoden aikana. 1970.
Aiheesta muualla

Jens Alexander Zachariassen
Zachariassenin suku (Arkistoitu – Internet Archive)
Säilyneet Zachariassen-urut Suomessa (Arkistoitu – Internet Archive)
Urut osoitteesta Jens Zachariassen osoitteessa organindex.de (saksaksi)
Alku Avanto

Alku Antti Avanto (14. maaliskuuta 1907 Turku – 1. toukokuuta 1984) oli suomalainen graafikko ja taidemaalari.
Avanto opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1925–1929 ja koulun jatko-opintolinjalla vuosina 1930–1932. Lisäksi hän harjoitti opintoja Tukholmassa sekä grafiikan opintoja taiteilija Viljo Lehmussaaren opastuksella.
Ensimmäisen kerran Alku Avannon töitä oli näyttelyssä vuonna 1927 Turussa. Yksityisnäyttelyiden ohella Avanto osallistui Turun taiteilijaseuran ja Turun Taidegraafikoiden näyttelyihin.
Avanto oli aktiivinen Turun taidejärjestöjen jäsen. Hän oli Turun taiteilijaseuran johtokunnan jäsen yli 50 vuotta ja 1900-luvulla ensin intendenttinä ja sitten puheenjohtajana. Hän on toiminut myös Turun taiteilijaseuran Kuvataiteilijain ryhmän puheenjohtajana ja taloudenhoitajana. Turun Graafisen taiteen johtokunnassa ja intendenttinäkin hän toimi pitkään, sekä Turun Taidegraafikot ry:n puheenjohtajana muutaman vuoden.
Avanto toimi Turun taideyhdistyksen piirustuskoulussa grafiikan opettajana 1954-1966 ja Turun kaupungin ammattioppilaitoksissa piirustuskurssien ja tyyliopin opettajana vuosikymmeniä.
Avannon teoksia on muun muassa Turun taidemuseossa, Wäinö Aaltosen museossa ja Turun kaupungin kokoelmissa.
Aiheesta muualla

Suomen kuvataiteilijat -verkkomatrikkeli
Alexander Slotte

Alexander Slotte
Mathias Alexander Slotte (7. huhtikuuta 1861 Alaveteli – 3. huhtikuuta 1927 Helsinki) oli suomenruotsalainen opettaja, kirjailija, sanoittaja ja teatterikriitikko. Slotte käytti myös nimimerkkejä Sebastian Friis ja M.A.S..
Henkilöhistoria

Slotten vanhemmat olivat herastuomari Carl Johan Slotte ja tämän ensimmäinen vaimo Anna Elisabet Varila. Slotte pääsi ylioppilaaksi 1882. Hän toimi opettajana Helsingin ruotsalaisessa  kansakoulussa vuodesta 1888 ja Helsingin taideyhdistyksen keskuskoulussa 1890–1893. Slotte oli Hufvudstadsbladetin teatteri- ja kirjallisuusarvostelijana 1890–1907 ja Helsingin ruotsalaisen kansannäyttämön ohjaajana ja apulaisjohtajana sekä teatterin oppilaskunnan johtajana 1902–1904.
Karl Fredrik Slotte, Alexander Slotten veli, oli fysiikan professori.
Alexander Slotten muistopatsas sijaitsee Alavetelissä.
Kirjallinen tuotanto

Slotten kirjalliseen tuotantoon kuuluu neljä näytelmää, runokokoelma Sånger och syner (1918) sekä kaksi kokoelmaa Pohjanmaalle sijoittuvia kertomuksia, Karlebybor och andra (1912) ja Solskensfolk och andra berättelser (1923).
Kirjallinen tuotanto > Teoksia

Nej, ta hålen nan målar min stugå rö! Bemböling på Gamlakarleby-mål i tre akter af Sebastian Friis.  Brage, Helsingfors 1909.
Den stora islossningen: Skådespel i fyra akter. Uppförd å Svenska teatern i Helsingfors af Folkteatern 15 november – 17 december 1910. Söderström 1912.
Karlebybor och andra: Historier ur allmoge- och småstadslifvet. Helsingfors 1912, 2. painos 1919.
Toner från stugor och stigar: Dikter till folkmelodier, kirj. Alex. Slotte, Ernst V. Knape ja Jonatan Reuter.  Brage, Helsingfors 1913.
En svag stackare och Halfdan Skald: Två skådespel. Söderström 1914.
Bröllopssvit: Tio dikter till folkmelodier tillegnade Brage. Helsingfors 1916.
Sånger och syner: Dikter (Folkmelodier). Tonsättningar av Otto Andersson, Bengt Carlsson, Axel von Kothen; teckningar av Albert Leidenius. Söderström 1918.
När aftonklockan ljuder: Tal till seniorerna vid Åbolyceisternas kamratfest den 1 juni 1922. Helsingfors 1922.
Utvandrarne: Folklivsbild i en akt. Fram, Vasa 1922.
Solskensfolk och andra berättelser. Söderström 1923.
Hembygd, solbygd! Festdikt för sång- och hembygdsfesten i Nedervetil den 21 juni 1925. Gamlakarleby 1925.
Vår lyckas arvland: För Borgå folkhögskola vid dess fest den 27 mars 1926. Borgå 1926.
Aiheesta muualla

Solvikin tontti ja Ljungheda (Arkistoitu – Internet Archive) (Slottella oli vuosina 1900–1915 mökki Helsingin lähellä Vuosaaren Aurinkolahdessa)
Anna Tabanina

Anna Vladimirovna Tabanina (ven. Анна Владимировна Табанина, s. 9. kesäkuuta 1978) on venäläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti televisiosarjan Anastasia ruhtinatar Liza Dolgorukajan osasta.
Anna Tabanina valmistui 1998 Leningradin valtiollisesta teatteri-instituutista. Vuoteen 2000 hän teki rooleja lähinnä nuorisoteatterin näyttämöllä Fontankalla Pietarissa. Siitä alkaen hän on työskennellyt ART-Piter-yhtiön palveluksessa ja ollut mukana lähinnä televisiosarjoissa.
Sarjat

Keisarin rakkaus (2002)
Anastasia (2003)
Dorogaja Maša Berezina (2005)
Yhdeksän kuukautta (minisarja 2007)
Aiheesta muualla

Anna Tabanina Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Anssi Stenberg

Anssi Stenberg (s. 31. joulukuuta 1961lähde?) on suomalainen laulaja. Hän on toiminut Mannerheim-yhtyeen solistina vuodesta 1988. Stenberg on myös vuosien varrella laulanut useiden yhtyeiden levytyksissä taustalaulajana. Näitä ovat esimerkiksi Stratovarius, Kotipelto, Tunnelvision, Leverage, Thunderstone, Wolftrap, Marenne sekä Jani Liimataisen luotsaama The Dark Element. Hän toimi myös 1990- ja 2000-lukujen vaihteessa taustalaulajana Maukka Perusjätkä -yhtyeen livetilaisuuksissa. Hard Acoustic duo/triossa hän on myös mukana Kari Salmi -nimisen kitaristin säestämänä, toisinaan mukana myös Sami Virtanen slide-kitarassa.
Vuoden 2011 kesällä perustettu bändi NorthWinds koostuu seuraavista soittajista: Markus Vanhala (kitara), Ismo Laukkanen (basso), Matti Suhonen (rummut), Mikko Reinamo (koskettimet), Anssi Stenberg (laulu). NorthWinds soittaa lähinnä cover-biisejä, mutta mukaan mahtuu myös bändin omia sävellyksiä.
Vuodesta 2014 on toiminut myös Duo Vanhala & Stenberg (kitara Markus Vanhala ja laulu Anssi Stenberg) niin ikään Cover-biiseistä kasatuista kappaleista.
Vuonna 2018 Mannerheim band koostui seuraavista soittajista: Kitara Sami Virtanen, koskettimet Antti Huopainen, rummut Teemu Niemelä, basso Ari Helin, laulu Anssi Stenberg. Yhtyeen kokoonpanossa tapahtui muutoksia korona-vuosien jälkeen; Kitara Joni Sven, koskettimet Jasse Varpama, rummut Antti Tani, basso Ari Helin ja laulu Anssi Stenberg.
Alicia de Larrocha

Alicia de Larrocha (1983)
Alicia de Larrocha y de la Calle (23. toukokuuta 1923 – 25. syyskuuta 2009) oli espanjalainen pianisti.
De Larrocha syntyi Barcelonassa, Kataloniassa, musiikkiperheeseen ja aloitti pianonsoiton 3-vuotiaana Frank Marshallin johdolla. Hänen äitinsä ja tätinsä olivat Enrique Granadosin oppilaita. Ensimmäisen konserttinsa hän piti 6-vuotiaana Barcelonan maailmannäyttelyssä vuonna 1929, ja orkesterin kanssa hän debytoi 11-vuotiaana. Hän aloitti kansainvälisen kiertämisen vuonna 1947, ja vuonna 1954 hän esiintyi Pohjois-Amerikassa Los Angelesin filharmonikkojen kanssa.
De Larrocha voitti ensimmäisen Grammy-palkintonsa vuonna 1975. Hänen ohjelmistoonsa kuului muun muassa klassistisia teoksia, kuten Wolfgang Amadeus Mozartin ja Antonio Solerin tuotantoa, mutta myös espanjalaisten säveltäjien, kuten Isaac Albénizin ja Enrique Granadosin musiikkia.
De Larrocha on konsertoinut myös Suomessa: vuonna 1975 hän esiintyi Helsingin kaupunginorkesterin solistina Finlandia-talolla sekä Kuopion kaupungintalolla. Hän esiintyi Helsingissä uudestaan vuosina 1986, 1990 ja 1998.
De Larrochalle myönnettiin vuonna 1994 Asturian ruhtinaan palkinto.
De Larrocha kuoli sydänpysähdykseen sairaalassa Barcelonassa 86-vuotiaana.
Yksityiselämä

Alicia de Larrocha avioitui pianisti Juan Torran kanssa kesäkuussa vuonna 1950. Parille syntyi kaksi lasta, Juan Francisco (s. 1957) ja Alicia (s. 1959). Tytär Alicia Torra de Larrocha on tällä hetkellä äitinsä nimikkosäätiön manageri.
Aiheesta muualla

Alicia de Larrochan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Alicia de Larrochan arkisto (englanniksi)
Art Phillips

Art Phillips
Art Phillips (12. syyskuuta 1930 – 29. maaliskuuta 2013) oli kanadalainen liberaalipuolueen poliitikko. Hän toimi Vancouverin kaupungin pormestarina Brittiläisessä Kolumbiassa vuosina 1973–1977.
Phillips istui lyhyesti Kanadan parlamentin jäsenenä vuosina 1979–1980.
Bill Ivy

Bill Ivy
William "Bill" David Ivy (27. elokuuta 1942 Maidstone, Yhdistynyt kuningaskunta – 12. heinäkuuta 1969 Hohenstein-Ernstthal, Saksan demokraattinen tasavalta) oli brittiläinen ratamoottoripyöräilijä ja kilpa-autoilija. Hän voitti 125cc-luokan maailmanmestaruuden vuonna 1967.
Bill Ivy kilpaili ratamoottoripyöräilyn MM-sarjassa 125-, 250- ja 350-kuutioisissa vuosina 1965-1969. Ivy ilmoitti jo kauden 1968 jälkeen lopettavansa menestyksekkään uransa moottoripyöräilyssä ja siirtyvänsä Formula 2 -sarjaan, jossa hän oli kilpaillut moottoripyöräilyn ohessa. Jawan tehdastalli sai kuitenkin houkuteltua Ivyn jatkamaan uraansa kaudella 1969. Ivy aloitti kauden hyvin ollen kaksi kertaa toinen osakilpailuissa. Bill Ivy menehtyi Itä-Saksan osakilpailun harjoitusjaksolla. Hän oli ajamassa radalta takaisin varikolle, kun moottori leikkasi kiinni ja Ivy lensi kohtalokkaasti päin seinää. Hän kuoli sairaalassa saamiinsa vammoihin. Bill Ivyn kypärä oli irronnut päästä jo ennen törmäystä seinään ja silminnäkijöiden mukaan Ivy olisi ollut säätämässä kypärää tai ajolaseja eikä kypärä ollut silloin päässä.
Formula 2-sarjassa Bill Ivy ehti osallistua vain viiteen osakilpailuun. Hän sijoittui parhaimmillaan viidenneksi, mutta johti kerran osakilpailua ja oli vapaissa harjoituksissa kahdesti toiseksi nopein.
Saavutukset > 125cc-luokka

Maailmanmestari 1967
MM-sarjan toinen 1966 ja 1968
14 osakilpailuvoittoa, 5 kakkossijaa ja 3 kolmossijaa
Saavutukset > 250cc-luokka

MM-sarjan toinen 1968
MM-sarjan kolmas 1967
7 osakilpailuvoittoa, 7 kakkossijaa ja 3 kolmossijaa
Saavutukset > 350cc-luokka

MM-osakilpailuissa 3 kakkossijaa
Saavutukset > 500cc-luokka

Ison-Britannian mestaruus 1965
Angelito R. Lampon

Angelito R. Lampon (s. 1. maaliskuuta 1950 M'lang) on filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu Tahrattoman Marian oblaatteihin. Hänet vihittiin papiksi 1. huhtikuuta 1977 ja nimitettiin Jolon apostolisen vikariaatin johtoon sekä Vallipositan titulaaripiispaksi 21. marraskuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1998. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Jorge María Mejía.