Joan Crawford
Ura > Siirtyminen Warnerille

Sopimus MGM:n kanssa päättyi 18 vuoden yhteistyön jälkeen kesäkuussa vuonna 1943, ja entinen ”MGM:n kuningatar” joutui etsimään itselleen uuden yhteistyökumppanin. Loppua kohden suhde vanhaan studioon oli jäätävä: Crawford halusi epätoivoisesti löytää itselleen roolin, joka tekisi hänestä vakavasti otettavan näyttelijättären, mutta MGM ei ollut kiinnostunut panostamaan häneen, vaan sen sijaan suosi Crawfordin kilpailijoita Greta Garboa ja Norma Sheareria. Loppuvuosinaan MGM:llä Crawford ei tehnyt yhtään menestyselokuvaa, suurelta osin siksi, ettei studio tarjonnut niitä hänelle. Sopimuksen päättyessä molemmat osapuolet olivat tyytyväisiä päästessään toisistaan eroon.
Crawford allekirjoitti heinäkuussa 1943 sopimuksen Warner Bros. -elokuvayhtiön kanssa. Hänen ensimmäinen elokuvansa WB:llä oli Hollywood kanttiini (1944), jossa esiintyi monia muitakin Hollywood-tähtiä. Tämän jälkeen Crawford piti lähes vuoden mittaisen tauon näyttelemisestä, eikä hänelle kelvannut yksikään studion tarjoama käsikirjoitus. Studion johtaja Jack Warner hermostui, sillä vaikka Crawford ei tehnyt yhtäkään elokuvaa, yhtiö joutui silti maksamaan hänelle. Lopulta Crawford löysi haluamansa roolin, ja Michael Curtizin ohjaaman elokuvan Mildred Pierce – amerikkalainen nainen kuvaukset aloitettiin vuonna 1945. Elokuvasta tuli menestys, ja erityisesti kriitikot kehuivat Crawfordin suoritusta. Yhteistyö tuotti tulosta myös Oscar-rintamalla; Crawford sai ensimmäisen ja ainoan Oscar-palkintonsa roolistaan keskiluokkaisena äitinä. Crawfordin kuoleman jälkeen palkinto myytiin huutokaupassa 68 000 dollarilla.
Mildred Pierce merkitsi käännekohtaa myös Crawfordin hahmoille. Aiemmin hän oli esittänyt pääasiassa nuoria tyttöjä, jotka olivat kotoisin huonoista olosuhteista ja joiden täytyi työskennellä ahkerasti päästäkseen lopulta huipulle. Nyt Crawfordin tytöt aikuistuivat, ja hän alkoi esittää vahvoja, kyvykkäitä aikuisia naisia, jotka olivat jo menestyneet. Näitä hahmoja esittäessään Crawford myös otti käyttöön runsaat olkatoppaukset, joista hän sittemmin tuli kuuluisaksi. Crawfordin uusi rooli ei miellyttänyt ainoastaan naiskatsojia, vaan hänestä tuli myös suosittu homoikoni.
Oscar-palkinto tuntui tyydyttäneen Crawfordin halun näyttää olevansa enemmän kuin pelkkä kaunis kasvo ja antaneen hänelle itsevarmuutta näyttelijänä, sillä muutaman seuraavan vuoden ajan Crawford oli uransa huipulla. Seuraavan Oscar-ehdokkuutensa hän sai vuonna 1947 valmistuneesta elokuvasta Mieletön rakkaus. Elokuvaa varten Crawford teki omien sanojensa mukaan enemmän töitä kuin koskaan. Hän kävi tutustumassa psykoottisiin potilaisiin useissa sairaaloissa ja jututti psykiatreja. Hän halusi kuvata mielisairaan naisen mahdollisimman todenmukaisesti ja omalle tyylilleen uskollisesti tehdä täydellisen roolisuorituksen. Crawford ei voittanut Oscaria roolistaan, mutta se ei jarruttanut hänen menestystään WB:llä. Ongelmat studion kanssa alkoivat vasta 1950-luvun alussa. Crawfordin sen ajan elokuvat olivat parhaimmillaankin vain keskinkertaisia, huonoimmat suorastaan heikkoja. Crawford itse pyysi vapautusta sopimuksestaan vuonna 1952 ja oli taas suuren menestyselokuvan tarpeessa.