stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Acacia Strain
Diskografia > Studioalbumit

...And Life Is Very Long (2002,  Devils Head Records)
3750 (2004,  Devil's Head)
The Dead Walk (2006,  Prosthetic Records)
Continent (2008,  Prosthetic Records)
Womwood (2010,  Prosthetic Records)
Death Is the Only Mortal (2012,  Rise Records)
Coma Witch (2014,  The Jungle Studios)
Gravebloom (2017,  Rise Records)
It Comes in Waves (2019,  Closed Casket Activities)
Slow Decay (2020,  Rise Records)
Step into the Light (2023,  Rise Records)
Failure Will Follow (2023,  Rise Records)
Diskografia > EP:t

Money for Nothing (2013)
Diskografia > Demot

5 Song Demo (2001)
Itse ilkimys 4

| Itse ilkimys 4> Despicable Me 4 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Chris Renaud
Käsikirjoittaja:   Mike White  Ken Daurio 
Tuottaja:   Chris Meledandri  Brett Hoffman 
Säveltäjä:   Heitor Pereira (säveltäjä)  Pharrell Williams (kappaleita ja teemoja) 
Leikkaaja:  Tiffany Hillkurtz
Pääosat:   Steve Carell  Kristen Wiig  Will Ferrell  Pierre Coffin 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Illumination
Levittäjä:  Universal Studios
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 3. heinäkuuta 2024  Suomi 28. kesäkuuta 2024 
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  100 miljoonaa dollaria
Tuotto:  915,7 miljoonaa dollaria
Katsojat:  179 158 (Suomessa)
Edeltäjä:  Itse ilkimys 3
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Itse ilkimys 4 (engl. Despicable Me 4) on Illuminationin tuottama yhdysvaltalainen tietokoneanimaatioelokuva, jonka ensi-ilta Yhdysvalloissa oli 3. heinäkuuta 2024. Se on jatkoa elokuvalle Itse ilkimys 3. Elokuvan on ohjannut Chris Renaud ja sen ovat käsikirjoittaneet Mike White ja Ken Daurio. Elokuvan englanninkielisinä ääninäyttelijöinä toimivat muun muassa Steve Carell, Kristen Wiig, Will Ferrell, Pierre Coffin ja Joey King.
Ääninäyttelijät

| Alkuperäinen ääninäyttelijä | Suomenkielinen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Steve Carell | Ville Haapasalo | Felonious Gru |
| Tara Strong | Tara Strong | Gru Jr |
| Kristen Wiig | Katja Aakkula | Lucy Wilde |
| Miranda Cosgrove | Kristiina Brask | Margo |
| Dana Gaier | Saana Norra | Edith |
| Madison Polan | Alissa Kovalainen | Agnes |
| Will Ferrell | Tero Koponen | Maxime Le Mal |
| Joey King | Hanna Mönkäre | Poppy Prescott |
| Sofía Vergara | ? | Valentina |
| Stephen Colbert | ? | Perry Prescott |
| Chloe Fineman | ? | Patsy Prescott |
| Steve Coogan | Robin Svartström | Silas Bebander |
| Chris Renaud | Taisto Oksanen | rehtori Ursula Übelschlect |
| Romesh Ranganathan | Jarmo Koski | tohtori Nefario |
| Pierre Coffin | Pierre Coffin | Kätyreitä |
Juoni

Anti-Voro Liigan (AVL) -agentti Felonious Gru osallistuu tapaamiseen koulussaan Lycée Pas Bonissa, jossa hän tapaa kilpailijansa Maxime Le Malin, joka on vihainen Grulle hänen kykyshow'nsa varastamisesta heidän ollessaan nuorempia. Maxime paljastaa, että hän on parantanut itseään torakan osilla tehdäkseen itsensä ylivoimaisen, ja jotta hän voi valloittaa maailman, mutta Gru pidättää hänet AVL:n avulla. Maxime kuuitenkin pakenee vankilasta tyttöystävänsä Valentinan avulla ja paljastaa keksintönsä, joka muuttaa ihmiset ihmis-torakka-hybrideiksi, jota hän aikoo käyttää nimenomaan Grun biologiseen poikalapseen Felonious Gru Jr.
Silas Bebander vierailee Grun talossa ilmoittaakseen heille Maximen pakenemisesta, ja AVL:n on siirrettävä Grun perhe AVL:n turvataloon toisessa kaupungissa nimeltä Mayflower uusilla henkilöllisyyksillä, kunnes Maxime vangitaan. Suurin osa kätyreistä otetaan AVL:ään, jossa Silas valitsee niistä viisi – Daven, Melin, Gusin, Timin ja Jerryn – Megaminions-nimiseen kokeeseen. Megaminionit aiheuttavat kuitenkin pelastustoimiensa myötä suurta vahinkoa.
Uudessa varakkaassa asuinkaupungissaan Gru ja hänen perheensä tapaavat naapurit Prescottit ja teini-ikäisen tyttärensä Poppyn. Poppy, pyrkivä roisto, tunnistaa Grun hänen entisestä konnaurastaan ​​ja uhkaa paljastaa hänet, ellei hän auta häntä ryöstämään Lycée Pas Bonin maskottia, mesimäyrää nimeltä Lenny, jotta hänet hyväksyttäisiin sinne. Kaksikko varastaa Lennyn koulusta kahden kätyrin ja Gru Jr:n avulla. Koulun iäkäs rehtori Ursula Übelschlecht tunnistaa Grun turvakameramateriaalin avulla ja ottaa yhteyttä Maximeen ilmoittaakseen hänelle Grun olinpaikasta käyttämällä Lennyn kauluksessa olevaa seurantalaitetta.
Seuraavana päivänä, kun Gru ja Lucy ovat tennistreenissä Prescottien kanssa, rehtori Übelschlecht vierailee talossa kuulustellakseen tytöiltä Grun olinpaikkaa. Gru ja Lucy ryntäävät takaisin kotiin Margon kutsun jälkeen ja he taistelevat Übelschlechtin kanssa. Lucy ottaa myös yhteyttä AVL:än, joka puolestaan ​​kutsuu Megaminionit kukistamaan Maximen. Kaaoksessa Gru Jr. kuitenkin lähtee talosta, minkä Maxime ja Valentina huomaavat ja sieppaavat hänet.
Poppyn avulla Gru tapaa Maximen rakennuksessa, jossa hän paljastaa muuttaneensa Gru Jr:n torakkahybridiksi, joka taistelee häntä vastaan. ​​Grun rohkaisevilla sanoilla hänen poikansa onnistuu vapautumaan ja hyökkää sen sijaan Maximen kimppuun. Maxime putoaa maahan ja hänet ja Valentina pidätetään.
Gru ja hänen perheensä palaavat kotiin, missä tohtori Nefario parantaa Gru Jr:n muodonmuutoksen. Gru vierailee myöhemmin Maximen luona vankilassa keskustellakseen ja ratkaistakseen erimielisyytensä. Sitten kaksikko esittää "Everybody Wants to Rule the World" vangeille, mukaan lukien kaikki Grun entiset vastustajat, kun Poppy pääsee Lycée Pas Boniin.
Aiheesta muualla

Itse ilkimys 4 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Despicable Me 4
Käännös suomeksi
The Rippingtons

The Rippingtons on yhdysvaltalainen fuusiojazz-yhtye, jonka musiikkityyliä voisi myös kuvailla smooth jazziksi. Sen on perustanut vuonna 1986 kitaristi Russ Freeman (eri henkilö kuin samanniminen jazzpianisti). Yhtyeen ura on jakautunut kahteen aikakauteen. Varhaisella 1990-luvulla he olivat enemmän jazz-rock-tyylinen yhtye, mutta vuodesta 1999 lähtien musiikki on kuulostanut enemmän smooth jazzilta. Useat The Rippingtonsin kappaleet soivat kyseisten musiikkityylien radiokanavilla Amerikassa.
Jäsenet

Russ Freeman — kitara, koskettimet, ja ohjelmointi
Dave Karasony — rummut
Bill Heller — koskettimet
Kim Stone — pitkäaikainen basisti
Scott Breadman — lyömäsoittimet
Eric Marienthal — saksofoni
Entisiä jäseniä ovat saksofonistit Jeff Kashiwa, Brandon Fields, kosketinsoittajat David Benoit, Gregg Karukas, rumpali Tony Morales, saksofonistit Kenny G, ja Steve Reid.
Diskografia

Moonlighting (1986)
Kilimanjaro (1988)
Tourist In Paradise (1989)
Welcome to the St. James Club (1990)
Curves Ahead (1991)
Weekend in Monaco (1992)
Live In L.A. (1993)
Sahara (1994)
Brave New World (1996)
Black Diamond (1997)
Best Of The Rippingtons (1997)
Topaz (1998)
Life in the Tropics (2000)
Live Across America (2002)
Let It Ripp (2003)
Wild Card (2005)
The Rippingtons: 20th Anniversary (2006)
Modern Art (2009)
Côte D'Azur (2011)
Built to Last (2012)
Jääkiekon SM-sarjakausi 1972–1973

| Jääkiekon SM-sarja 1972–1973 |
| --- | --- |

Joukkueiden määrä:  10
Sarja alkoi:  8. lokakuuta 1972
Sarja päättyi:  11. maaliskuuta 1973
Mestari:  Jokerit
Toinen sija:  HIFK
Kolmas sija:  Tappara
Pudonneet joukkueet:  SaiPa
Pistepörssin voittaja:  Timo Turunen, Jokerit
Alempi sarjataso:  Suomensarja
  ← 1971–1972 :  1973–1974 → 
Jääkiekon SM-sarjakaudella 1972–1973 sarjajärjestelmää muutettiin. Sarjassa pelattiin nelinkertainen sarja, jonka voittaja voitti Suomen mestaruuden. Sarjaa myös supistettiin edellisestä kaudesta kymmenen joukkueen sarjaksi. Edellisellä kaudella sarjasta pudonneiden Lukon, Karhu-Kissojen ja JoKP:n tilalle nousi vain SaiPa. Helsingin Jalkapalloklubi lopetti jääkiekkotoimintansa hopeakautensa 1971–1972 jälkeen ja sen tilalla pelasi siitä itsenäiseksi seuraksi eriytynyt Helsingin Jääkiekkoklubi. Seuran lyhenne pysyi samana.
Mestariksi selvisi Helsingin Jokerit, seitsemän pisteen erolla Helsingin IFK:hon.
SM-sarja

|  #  |  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Jokerit  | 36 | 29  | 3  | 4   | 193  | 86 | +107 | 61 |
| 2 |  HIFK  | 36 | 23  | 8  | 5   | 170  | 111 | +59 | 54 |
| 3 |  Tappara  | 36 | 24  | 3  |  9  | 206  |  93  | +113 | 51 |
| 4 |  Ilves  | 36 | 18  | 3  | 15  | 150  | 129  | +21 | 39 |
| 5 |  HJK  | 36 | 15  | 8  | 13  | 142  | 134 | +8 | 38 |
| 6 |  Koo-Vee  | 36 | 13  | 5  | 18   | 120  | 135  | -15 | 31 |
| 7 |  Ässät  | 36 | 10  | 10  | 16   | 136  | 160  | -24 | 30 |
| 8 |  TuTo  | 36 | 12  | 6  | 18   | 112  | 150  | -38 | 30 |
| 9 |  TPS  | 36 | 9  | 5  | 22   | 126  | 182 | -56 | 23 |
| 10 |  SaiPa  | 36 | 1  | 1  | 34   | 100  | 274  | -174 | 3 |
SaiPa putosi mestaruussarjasta. TPS SM-sarjakarsintaan. Sarjaan nousi Rauman Lukko.
Yleisömäärät

| Seura | Ottelut | Yleisömäärä | Yleisökeskiarvo |
| --- | --- | --- | --- |
| Ilves | 18 | 118 056 | 6558 |
| Tappara | 18 | 107 737 | 5985 |
| HIFK | 18 | 102 665 | 5703 |
| Jokerit | 18 | 97 087 | 5393 |
| HJK | 18 | 65 747 | 3652 |
| Ässät | 18 | 57 836 | 3213 |
| TPS | 18 | 53 540 | 2974 |
| Koo-Vee | 18 | 50 706 | 2817 |
| TuTo | 18 | 48 117 | 2673 |
| Saipa | 18 | 41 971 | 2331 |
| Yhteensä | 180 | 743 462 | 4130 |
Suomensarjan loppusarja

|  #  |  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Lukko  | 10 | 7  | 1  | 2   | 82  | 35 | +47 | 15 |
| 2 |  SaPKo  | 10 | 6  | 1  | 3   | 42  | 29 | +13 | 13 |
| 3 |  Kärpät  | 10 | 4  | 3  |  3   | 49  |  50  | -1 | 11 |
| 4 |  Reipas  | 10 | 4  | 1  | 5   | 39  | 49 | -10 | 9 |
| 5 |  FoPS  | 10 | 3  | 1  | 6   | 45  | 60 | -15 | 7 |
| 6 |  Sport  | 10 | 2  | 1  | 7   | 39  | 73  | -34 | 5 |
Lukko nousi SM-sarjaan. SaPKo SM-sarjakarsintaan.
SM-sarjakarsinta

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | TPS | 4-4 | SaPKo |  |  |


|  |  |  |      |  |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | SaPKo | 1-7 | TPS |  |  |


|  |  |  |      |  |  |








TPS säilyi mestaruussarjassa.
Palkinnot

Timo Turunen Jokereista voitti piste- ja maalipörssin 41+26 = 67. Timo Sutinen myös Jokereista antoi 32 maaliin johtanutta syöttöä, ollen sillä saralla paras. Aaro Kivilinnan muistopalkinnon sai Tampereen Ilves.
Aiheesta muualla

Suomen Jääkiekkoliiton mestaruussarjan ottelupöytäkirjat 1951-1975 Urheilumuseo. Arkistoitu 2.4.2015. Viitattu 8.5.2017.
Jääkiekon SM-sarjan kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1920-luku | - | - | - | - | - | - | - | 1927–1928 | 1928–1929 | 1929–1930 |
| 1930-luku | 1930–1931 | 1931–1932 | 1932–1933 | 1933–1934 | 1934–1935 | 1935–1936 | 1936–1937 | 1937–1938 | 1938–1939 | 1939–1940 |
| 1940-luku | 1940–1941 | 1941–1942 | 1942–1943 | 1943–1944 | 1944–1945 | 1945–1946 | 1946–1947 | 1947–1948 | 1948–1949 | 1949–1950 |
| 1950-luku | 1950–1951 | 1951–1952 | 1952–1953 | 1953–1954 | 1954–1955 | 1955–1956 | 1956–1957 | 1957–1958 | 1958–1959 | 1959–1960 |
| 1960-luku | 1960–1961 | 1961–1962 | 1962–1963 | 1963–1964 | 1964–1965 | 1965–1966 | 1966–1967 | 1967–1968 | 1968–1969 | 1969–1970 |
| 1970-luku | 1970–1971 | 1971–1972 | 1972–1973 | 1973–1974 | 1974–1975 |  |  |  |  |  |
Tapparan pelaaja tuulettaa maalia Porin Ässiä vastaan.
Ann-Christine

| Ann-Christine |
| --- | --- |
 Ann-Christine Iskelmäkarusellin vieraana vuonna 1962.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ann-Christine Nyström
Syntynyt: 26. heinäkuuta 1944 Helsinki
Kuollut: 5. lokakuuta 2022 (78 vuotta)
Kansalaisuus:  Suomi
Muusikko
Taiteilijanimi:  Ann-Christine, Anckie
Laulukielet:  suomi, ruotsi, englanti, saksa
Aktiivisena:  1962–1973
Tyylilajit:  popmusiikki 
Soittimet:  Laulu
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ann-Christine Nyström-Silén (o.s. Nyström; 26. heinäkuuta 1944 Helsinki – 5. lokakuuta 2022 Danderyd) oli suomalainen iskelmä- ja poplaulaja, joka vaikutti 1960-luvulla taiteilijanimellä Ann-Christine.
Ura

Nyströmien perhetuttava ilmoitti Ann-Christinen levy-yhtiö Scandian laulukilpailuun, joka pidettiin Helsingin Kulttuuritalolla vuonna 1961. Ann-Christine voitti kisan esittämällään saksankielisellä laululla ”Bei mir bist du schön”. Ann-Christinen ensilevytys oli vuonna 1962 ilmestynyt venäläiseen kansansävelmään pohjautunut single "Lalaika / Kun twistataan". "Lalaika" muodostuikin suosituksi kappaleeksi ja uusia levytyksiä syntyi nopeasti lisää. Ann-Christinen toinen single oli "Ciribim-Ciribom / Mennään tanssimaan". Kolmossingle puolestaan sisälsi saksankieliset versiot "Lalaikasta" sekä Marionin Euroviisu-hitistä ”Tipi-tii”. Uudet singlet eivät kuitenkaan yltäneet esikoissinglen suosioon.
1960-luvun puolivälissä Ann-Christine teki yhteislevytyksiä Johnnyn (”Eksynyt kokonaan oon”) ja The Renegadesin (”Comin' Home Baby”) kanssa. Lisäksi hän vieraili muun muassa Tauno Suojasen yhtyeen, Jussi Itkosen The Strangersin ja Dannyn Islandersien solistina. Vuonna 1966 hän edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa 1966 Luxemburgissa kappaleella ”Playboy” ja sijoittui kymmenenneksi. Keskinkertainen menestys ei estänyt kappaleen nousemista hitiksi Suomessa.
Kesällä 1966 Ann Christine kiersi Ruotsia Gunnar Wiklundin, Cornelis Vreeswijkin ja Sting Brassin kanssa. Kokoonpano esiintyi ympäri Ruotsin ravintoloissa ja kansanpuistoissa. Samana vuonna hän sai vielä listoille suomennoksen Miriam Makeban hitistä ”Pata Pata”, mutta suurin suosio alkoi olla ohi.
Ann-Christine jatkoi levyttämistä vuoteen 1969 ja esiintymisiä vuoteen 1973 saakka. Hän oli usein otsikoissa vaihtuvista miessuhteistaan muun muassa nyrkkeilijä Harri Piitulaisen kanssa. Laulu-uransa jälkeen hän siirtyi työskentelemään pankkiin ja muutti Ruotsiin vuonna 1976. Vuonna 1996 Ann-Christinen tuotannosta julkaistiin cd-kokoelma 20 suosikkia – Lalaika.
Diskografia > Kokoelma-albumit

20 suosikkia: Lalaika
Diskografia > EP:t

Lalaika (1962, SEP 163)
Ann Christine (1962, SEP 175)
Diskografia > Singlet

"Lalaika / Kun twistataan" (A-puolella myös Four Cats) (1962, KS 429)
"Ciribim-ciribom / Mennään tanssimaan" (mukana myös Four Cats) (1962, KS 451)
"Lalaika / Tipitii" (Länsi-Saksa, mukana myös Four Cats) (196?, 10234 AT)
"Jos cowboyn tyttö olla saisin / Tämän päivän tyttö" (1963, KS 497)
"Lätkäheila / Näen silmissäsi taivaan" (1964, KS 511)
"Meidän yhteinen / Jos käden annat vain" (nimellä Johnny & The Hounds) (1964, KS 519)
"Olen yksinäinen / Odota en" (1964, KS 537)
"Flipped Over You / My Boyfriend" (A-puolella Johnny & The Sounds, B-puolella Ann Christine & The Sounds) (1964, KS 540)
"Comin' Home Baby / Right Now" (nimellä Ann Christine & The Renegades) (1965, KS 571)
"See See Rider / Never Gonna Work" (nimellä Ann Christine & The Islanders) (1965, SC 3028)
"Never Gonna Work / See See Rider" (Länsi-Saksa) (1965, 18722 AT)
"See See Rider / Never Gonna Work" (1965, Dino 10 501)
"Eksynyt kokonaan oon / Tule mun talooni" (mukana myös Johnny) (1965, KS 600)
"Meren rantaan / Työtä tahdo tehdä en" (1965, KS 602)
"Playboy / Young People" (1966, SC 3029)
"Playboy / Young People" (Ruotsi) (1966, 271 252 TF)
"Playboy / Young People" (Tanska) (1966, T 8245)
"Careless Love / What a Feeling" (1966, SC 3030)
"Pieni sana / Playboy" (A-puolella Danny) (1966, KS 628)
"Heikko kohta / Huolimaton rakkaus" (1966, KS 638)
"Pata Pata / Soita minulle" (1967, FAS 924)
"Anteeks' vaan / Arvaathan ken" (1968, FAS 999)
"Castle Of Dreams / See Saw" (1969, T 6529)
"Vie vaan / Liian monta päivää" (mukana myös Ulla ja Tiina) (1969, T 6538)
"Meren rantaan" (nimellä Katja Lukin & Ann Christine) (2013)
Aiheesta muualla

Ann Christinen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ann Christinen diskografia
Ylen Elävässä arkistossa
| n k Suomen euroviisuedustajat |
| --- | --- | --- |
| 1960-luku | Laila Kinnunen Marion Rung Laila Halme Lasse Mårtenson Viktor Klimenko Ann-Christine Fredi Kristina Hautala Jarkko ja Laura |  |
| 1970-luku | 1970 Markku Aro & Koivistolaiset Päivi Paunu & Kim Floor Marion Rung Carita Holmström Pihasoittajat Fredi & The Friends Monica Aspelund Seija Simola Katri Helena |  |
| 1980-luku | Vesa-Matti Loiri Riki Sorsa Kojo Ami Aspelund Kirka Sonja Lumme Kari Kuivalainen Vicky Rosti & Boulevard Boulevard Anneli Saaristo |  |
| 1990-luku | Beat Kaija Kärkinen Pave Maijanen Katri Helena CatCat 1995 Jasmine 1997 Edea 1999 |  |
| 2000-luku | Nina Åström 2001 Laura Voutilainen 2003 Jari Sillanpää Geir Rönning Lordi Hanna Pakarinen Teräsbetoni Waldo’s People |  |
| 2010-luku | Kuunkuiskaajat Paradise Oskar Pernilla Karlsson Krista Siegfrids Softengine Pertti Kurikan Nimipäivät Sandhja Norma John Saara Aalto Darude feat. Sebastian Rejman |  |
| 2020-luku | Aksel Kankaanranta Blind Channel The Rasmus Käärijä Windows95man feat. Henri Piispanen Erika Vikman |  |
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että Suomi ei osallistunut kilpailuun kyseisenä vuonna.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Peploforos

| Peploforos |
| --- | --- |
 Peploforos.
Nimi:  Peploforos
Toinen nimi:  Peplos-kore
Valmistumisvuosi:  noin 530–525 eaa.
Taiteenlaji:  veistos
Teostyyppi:  kore
Materiaali:  paroslainen marmori
Korkeus:  1,18 m
Sijainti:  Akropolis-museo, Ateena, Kreikka
Koordinaatit:  37°58′09″N 23°43′42″E﻿ / ﻿37.969108°N 23.728297°E﻿ / 37.969108; 23.728297
Peploforos tai Peplos-kore (m.kreik. Πεπλοφόρος, ”Peploksenkantaja”) (Akropolis Kore 679) on peplokseen pukeutunutta neitoa esittävä antiikin kreikkalainen kore-veistos, joka on löydetty Ateenan Akropoliilta. Se on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 530–525 eaa. Nykyisin veistos on sijoitettu Akropolis-museoon. Samaa nimitystä voidaan käyttää myös yleisemmin samantyyppisistä teoksista.
Kaksi vaihtoehtoista ennallistusta Peploforoksesta.
Peploforos esittää kore-veistoksille tyypillistä nuorta naista, jonka khitonin päälle on puettu peplos. Se on ollut Akropoliin muiden kore-veistosten tavoin omistettu Athene-jumalattarelle. Akropoliin Peploforoksen asu on vanhakantaisempi kuin monilla muilla saman ajan kore-veistoksilla. On mahdollista, että kyseessä on tavallisen neidon sijasta Artemis-jumalatar, jolla on ollut käsissään jousi. Veistos on tehty paroslaisesta marmorista ja valmistettu Attikassa. Se on alun perin ollut maalattu. Väreistä on tehty useita vaihtoehtoisia ennallistuksia. Veistoksen korkeus on noin 1,18 metriä ja se on säilynyt nykyaikaan lähes kokonaisena, sillä ainoastaan aivan sen alaosa puuttuu.
Kore löydettiin Erekhtheionin länsipuolelta Akropoliin arkeologisten kaivausten yhteydessä vuonna 1886.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peploforos Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peploforos-tyyppi Wikimedia Commonsissa
Timothy Chandler

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Timothy Chandler
Syntymäaika: 29. maaliskuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Frankfurt am Main, Länsi-Saksa
Pelipaikka: oikea puolustaja
Pituus: 186 senttimetriä
Seura
Seura: Eintracht Frankfurt
Pelinumero: 22
Junioriseurat
: Sportfreunde Obernau
2001–2008: Eintracht Frankfurt
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2008–2010 | Eintracht Frankfurt II | 50 | (8) |
| 2010 | 1. FC Nürnberg II | 16 | (4) |
| 2011–2014 | 1. FC Nürnberg | 95 | (4) |
| 2014– | Eintracht Frankfurt | 120 | (8) |
Maajoukkue
| 2011–2016 | Yhdysvallat | 29 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 12. heinäkuuta 2020.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 12. heinäkuuta 2020.
Timothy Chandler (s. 29. maaliskuuta 1990 Frankfurt am Main, Länsi-Saksa) on saksalaissyntyinen yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea puolustaja. Hän on edustanut vuodesta 2014 lähtien Bundesliigassa pelaavaa Eintracht Frankfurtia, joka on myös hänen kasvattajaseuransa.
Chandler on edustanut Bundesliigassa myös 1. FC Nürnbergiä.
Maajoukkueura

Chandler teki debyyttinsä Yhdysvaltain maajoukkueessa maaliskuussa 2011. Hänen isänsä on yhdysvaltalainen sotilas, joka palveli Saksassa. Pojan vanhemmat erosivat kuitenkin pian hänen syntymänsä jälkeen, ja Chandler eli äitinsä luona Frankfurtissa.
Chandler oli mukana Yhdysvaltain joukkueessa vuoden 2014 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuissa, muttei pelannut minuuttiakaan lopputurnauksessa oikean pakin roolin kuuluttua Fabian Johnsonille ja tämän loukkaannuttua DeAndre Yedlinille.
Chandler on pelannut yhteensä 29 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. MM-kilpailuissa 2014 hän oli mukana vaihtopelaajana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Timothy Chandler Wikimedia Commonsissa
Eintracht Frankfurt – Saksan Bundesliiga
1 Trapp |
3 Theate |
4 Koch |
5 Amenda |
6 Højlund |
7 Marmoush |
8 Chaïbi |
9 Matanović |
11 Ekitike |
13 Kristensen |
15 Skhiri |
16 Larsson |
19 Bahoya |
20 Uzun |
21 Brown |
22 Chandler |
23 Lisztes |
24 Buta |
26 Dina Ebimbe |
27 Götze |
28 Wenig |
29 Nkounkou |
32 Alidou |
33 Grahl |
34 Collins |
35 Tuta |
36 Knauff |
40 Santos |
41 Onguéné |
44 Bautista |
45 Loune |
46 İnanoğlu |
47 Fenyő |
48 Awusi |
49 Alaoui |
Valmentaja Toppmöller
Yhdysvaltain joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Howard
2 Yedlin
3 Gonzalez
4 Bradley
5 Besler
6 Brooks
7 Beasley
8 Dempsey
9 Jóhannsson
10 Diskerud
11 Bedoya
12 Guzan
13 Jones
14 Davis
15 Beckerman
16 Green
17 Altidore
18 Wondolowski
19 Zusi
20 Cameron
21 Chandler
22 Rimando
23 Johnson
Valmentaja Klinsmann
Colin Powell

| Colin Powell |
| --- | --- |

Yhdysvaltain 65. ulkoministeri
 20. tammikuuta 2001 – 26. tammikuuta 2005  
Presidentti:  George W. Bush
Edeltäjä:  Madeleine Albright
Seuraaja:  Condoleezza Rice
Yhdysvaltain puolustushaarakomentajien neuvoston 12. puhemies
 1. lokakuuta 1989 – 30. syyskuuta 1993  
Presidentti:  George H. W. Bush Bill Clinton
Edeltäjä:  William J. Crowe, Jr.
Seuraaja:  David E. Jeremiah (vt.)
Yhdysvaltain 16. kansallisen turvallisuuden neuvonantaja
 23. marraskuuta 1987 – 20. tammikuuta 1989  
Presidentti:  Ronald Reagan
Edeltäjä:  Frank Carlucci
Seuraaja:  Brent Scowcroft
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. huhtikuuta 1937 New York City, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 18. lokakuuta 2021 (84 vuotta) Bethesda, Maryland, Yhdysvallat
Ammatti:  sotilas valtiomies
Arvonimi: kenraali
Puoliso:  Alma Vivian Johnson Powell
Tiedot
Puolue:  republikaanit
Uskonto:  episkopaali
 Nimikirjoitus
Colin Luther Powell (äännetään /ˈkoʊlɨn/) (5. huhtikuuta 1937 – 18. lokakuuta 2021) oli yhdysvaltalainen valtiomies ja neljän tähden kenraali. Hän toimi presidentti George W. Bushin hallinnossa Yhdysvaltain 65. ulkoministerinä 20. tammikuuta 2001 – 26. tammikuuta 2005 aina siihen asti, kunnes hänen seuraajakseen tuli Condoleezza Rice. Powell oli Yhdysvaltain ensimmäinen afroamerikkalainen ulkoministeri.
Sotilasuransa aikana kenraali Powell toimi presidentin turvallisuuspoliittisena neuvonantajana (1987–1989), Yhdysvaltain maavoimien komentajana (1989) ja puolustushaarakomentajien neuvoston puhemiehenä eli maan ylimpänä upseerina 1989–1993. Powell oli ensimmäinen ja viimeisin afroamerikkalainen kenraali, joka on istunut puolustushaarakomentajien neuvostossa.
Poliittiselta kannaltaan Colin Powell tunnettiin maltillisena republikaanina, mutta Donald Trumpin presidenttikauden päätteeksi hän ilmoitti, ettei ole enää republikaani.