stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Insinööri
Insinööriammattikunta Suomessa > Historia

Suomalaisen teknisen koulutuksen historia alkaa vuonna 1835 annetusta keisarillisesta asetuksesta, jolla määrättiin perustettavaksi ”manufaktuuri- ja hantverkkikouluja”. Ensimmäiset tällaiset oppilaitokset perustettiinkin vuonna 1849 Helsinkiin, Turkuun ja Vaasaan. Sopivien opettajien ja oppilaiden puutteessa Turun ja Vaasan teknilliset reaalikoulut näivettyivät ja muuttuivat myöhemmin ammattikoulutasoisiksi laitoksiksi, mutta Helsingin oppilaitos muutettiin jo 1870-luvulla Polyteknilliseksi opistoksi ja vuonna 1908 Teknilliseksi korkeakouluksi. Alkuvaiheessa TKK:lla saattoi suorittaa insinöörin, maanmittarin (lakkautettu 1930-luvulla, vaihtunut maanmittauksen DI:ksi) tai arkkitehdin tutkinnot, joihin kuitenkin yleisesti liitettiin etuliite diplomi-, sillä korkeakoulun tutkintotodistusta kutsuttiin saksalaiseen tapaan diplomiksi. Tapa virallistettiin 1940-luvulla.
Kehitys, joka johti Teknillisen korkeakoulun perustamiseen oli luonteeltaan valtiojohtoista ja keskittyi Helsinkiin. Maan merkittävin teollisuuskaupunki oli kuitenkin Tampere, jossa oli jo varhain kiinnitetty huomiota työvoiman kouluttamiseen muun muassa perustamalla sunnuntai- ja kansakouluja. Vuonna 1886 Tampereen kaupunki perusti teknillisen koulun, jonka tehtävänä oli kouluttaa ammattitaitoista työvoimaa lähinnä työnjohtotehtäviin. Koulu laajennettiin vuonna 1913 Tampereen teknilliseksi oppilaitokseksi, jossa oli ammattikoulu- ja opistolinjat. Opistolinja jakaantui lyhyempään ja pitempään kurssiin, joille ei ollut varsinaisia tutkintonimikkeitä. Sotien välisenä aikana monet muutkin Suomen kaupungit perustivat vastaavia oppilaitoksia nopeuttamaan teollistumistaan. On huomattava, että 1960-luvulta alkaen näiden oppilaitosten nimien oikeinkirjoitusta muutettiin siten, että sana ”tekninen” korvasi ”teknillisen”. Nykyään sanaa teknillinen käytetään vain puhuttaessa yliopistotasoisesta koulutuksesta tai haluttaessa tietoisesti vaikuttaa vanhahtavalta.
Tekniikan alan ammattinimikkeiden sekavuus kuvasi 1900-luvun alussa alan sekavaa koulutustilannetta. Yleisnimikkeenä tekniikan ammattilaisille käytettiin sanaa teknikko, joka esiintyi muun muassa Tampereen teknillisen seuran perustamiskokouksen kutsussa. Työnjohto- eli mestaritason yläpuolelle kehittyneen keski- ja ylemmän johdon henkilöstöstä alettiin kuitenkin pian käyttää insinööri-nimikettä. Sotien välisenä aikana tämä vakiintui nimenomaan teknisen opiston pidemmän kurssin suorittaneiden nimikkeeksi, mutta vasta vuonna 1940 valtiovalta vahvisti nimikkeen insinööri teknisen opiston pidemmälle ja nimikkeen teknikko lyhyemmälle kurssille.
Insinöörin ja teknikon toimenkuvien ero oli sotien jälkeisenä aikana selkeä: insinööri oli lähinnä keskijohdon tutkinto, kun taas kaksi-, myöhemmin kolmivuotinen teknikkokoulutus valmisti työnjohdon tehtäviin. Rakennusalalla teknikkokoulutusta vastasi rakennusmestarin tutkinto. Siirryttäessä ammattikorkeakouluihin 1990-luvulla lyhyemmistä opistoasteen tutkinnoista kuitenkin luovuttiin, minkä seurauksena teknikkokoulutus lakkasi. Korkeakoulu-uudistuksella tavoiteltiin kansainvälisesti vertailukelpoisia tutkintorakenteita.
Insinööriammattikunta Suomessa > Ammattikorkeakoulutus

Insinöörikoulutusta saa kahdessakymmenessä suomenkielisessä sekä neljässä ruotsinkielisessä ammattikorkeakoulussa. Koulutus toteutetaan tekniikan ja liikenteen (tai esimerkiksi tekniikan ja metsätalouden) osastoilla. Lukuun ottamatta metsätalousinsinöörien koulutusta insinöörikoulutus lasketaan kuuluvaksi tekniikan ja liikenteen alaan. Tutkinnon laajuus on 240 opintopistettä. Ammattikorkeakoulu on korkeakoulujärjestelmässä yliopistolaitoksen rinnalla toimiva ei-yliopistollinen osa. Insinööritutkinnon virallinen käännös on Bachelor of Engineering eli B.Eng..
Tyypillisesti insinöörikoulutus erikoistuu johonkin tekniikan alaan, esimerkiksi rakennus-, kone-, prosessi-, tieto- tai sähkötekniikkaan. Opiskelu on luokkamuotoista luokkakoon ollessa 20–40 henkeä. Ensimmäisinä vuosina opiskellaan pääasiassa matemaattis-luonnontieteellisiä perusopintoja sekä oman alan perusteita. Myöhemmillä vuosilla erikoistutaan oman alan tarkemmin valittuun osaamisalueeseen. Tutkintoon kuuluu myös vapaasti valittavia opintoja, kielten opintoja sekä harjoittelua oman alan parissa. Ideaalitapauksessa noin puolenvuoden harjoittelu suoritetaan kesälomilla. Insinööriksi valmistutaan lopulta tekemällä insinöörityö, yleensä jonkin yrityksen tarpeisiin. Tutkinto on suoritettava viidessä vuodessa, mikäli ammattikorkeakoulun rehtori ei myönnä tähän enintään vuoden pidennystä.
Ammattikorkeakouluun on tullut 240 opintopisteen insinööri (AMK) -koulutuslinjan rinnalle rakennusmestari (AMK) -koulutus, laajuudeltaan 210 opintopistettä. Tutkinto antaa valmiudet rakennusalan työnjohtoon, ja kelpoisuuden toimia vastaavana työnjohtajana rakennuskohteissa. Se antaa kelpoisuuden myös julkisiin virkoihin ja ylempiin jatko-opintoihin. Ensimmäiset uuden koulutuksen aloittajista aloittaa koulussa syksyllä 2007. Koulutusta saa muun muassa aikuis- ja nuorisokoulutuksena eri ammattikorkeakoulussa, esimerkiksi Hämeen ammattikorkeakoulussa, Seinäjoen ammattikorkeakoulussa ja Metropoliassa.
Insinöörejä koulutettiin vuonna 2006 seuraavissa koulutusohjelmissa:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Auto- ja kuljetustekniikka  Automaatiotekniikka  Bio- ja elintarviketekniikka  Elektroniikka  Energiatekniikka  Hyvinvointiteknologia  Kemiantekniikka  Kone- ja tuotantotekniikka  |  Laboratorioala  Liikenneala  Logistiikka  Maanmittaustekniikka  Materiaali ja pintakäsittelytekniikka  Mediatekniikka  Mekatroniikka  Merenkulku  |  Muovitekniikka  Ohjelmistotekniikka  Palopäällystö  Paperikoneteknologia  Paperitekniikka  Prosessitekniikka  Puutekniikka  Rakennustekniikka  |  Sähkötekniikka  Talotekniikka  Tekstiili- ja vaatetustekniikka  Tietotekniikka  Tuotantotalous  Tuotekehitys  Veneala  Ympäristöteknologia  |
Usein insinöörin nimikettä tarkennetaan hänen koulutusalallaan. Esimerkiksi kemiantekniikkaa opiskellut insinööri on kemiantekniikan insinööri, sähkötekniikkaa opiskellut taas sähköinsinööri.
Insinööriammattikunta Suomessa > Yliopistokoulutus

Yliopistoissa ja teknillisissä yliopistoissa koulutetaan neljää eritasoista tekniikan alan tutkintoa:
Tekniikan kandidaatti  on alempi korkeakoulututkinto, jonka laajuus on 180 opintopistettä sisältäen kandidaatintyön, jonka laajuus on 8–10 opintopistettä. Tutkinnon englanninkielinen käännös on Bachelor of Science (Technology) eli B.Sc. (Tech.).
Diplomi-insinööri (DI) on ylempi korkeakoulututkinto, jonka laajuus on 120 opintopistettä.  DI-tutkinto sisältää opintojen lopuksi laadittavan diplomityön, jonka laajuus on 30 opintopistettä.  Koulutukseen hakeutumiseen vaaditaan alempi korkeakoulututkinto. Tutkinnon englanninkielinen käännös on Master of Science (Technology) eli M.Sc. (Tech.).
Tekniikan lisensiaatti (TkL) on tieteellinen jatkotutkinto. Tutkintoon kuuluvat 40 opintopisteen jatko-opinnot sekä lisensiaatintyö. Koulutukseen hakeutumiseen vaaditaan ylempi korkeakoulututkinto. Tutkinnon englanninkielinen käännös on Licentiate of Science (Technology) eli Lic.Sc. (Tech.).
Tekniikan tohtori (TkT) on tieteellinen jatkotutkinto ja korkein tekniikan alan tutkinto, johon kuuluvat 40 opintopisteen jatko-opinnot sekä väitöskirja. Koulutukseen hakeutumiseen vaaditaan ylempi korkeakoulututkinto. Tekniikan lisensiaatilta ei vaadita muodollisia jatko-opintoja, vaan pelkkä väitöskirja riittää tutkintoon. Tutkinnon englanninkielinen käännös on Doctor of Science (Technology) eli D.Sc. (Tech.).
Diplomi-insinöörin työ on vaativaa asiantuntijatyötä. Diplomi-insinöörit sijoittuvat tyypillisesti asiantuntija- tai johtotehtäviin, mutta myös myynti-, koulutus-, ja tutkimustyöt ovat tavallisia. DI-tutkinnossa työharjoittelun osuus koko tutkinnosta on tyypillisesti huomattavasti pienempi kuin ammattikorkeakoulun insinööri (AMK) -tutkinnossa. Diplomi-insinöörillä on ammatillinen valmius suunnittelutyöhön, mutta diplomi-insinöörin tieteellinen koulutus antaa myös laajemman näkökulman johtoa, kehittämistä ja myyntiä varten sekä tieteellisen jatkotutkinnon suorittamiseen.
Insinöörit muualla maailmassa

Insinöörikoulutusperinne jakautuu kahteen päähaaraan: anglosaksiseen ja mannermaiseen. Mannermainen järjestelmä, jonka lähtömaana on toiminut Saksa, vastaa pitkälti suomalaista opisto- ja tiedekorkeakouluinsinööreineen. Diplomi-insinöörin tutkintonimike onkin suora käännös saksankielisestä tutkintonimikkeestä Diplom-Ingenieur. Anglosaksista järjestelmää leimasi pitkään Ison-Britannian ammattikoulutuksen heikkous, jonka seurauksena suurin osa insinööreistä oli vielä 1800-luvun lopulla itseoppineita, mutta myöhemmin myös Isoon-Britanniaan muodostui teknillisiä opistoja ja yliopistollista insinöörikoulutusta. Yhdysvalloissa insinöörikoulutus keskittyi yliopistoihin jo varhaisessa vaiheessa, minkä vuoksi insinöörikunta ei sikäläisen järjestelmän omaksuneissa maissa jakaannu opisto- ja diplomi-insinööreihin. Kaikki insinöörit ovat muodollisesti suorittaneet ainakin Bachelor of Science -tutkinnon, mutta heidän ammattitaitoaan määrittelee, millaisesta yliopistosta tutkinto on saatu. Suuri osa yliopistoiksi itseään kutsuvista laitoksista ei tee lainkaan tutkimusta, minkä vuoksi ne muistuttavat lähinnä suomalaisia ammattikorkeakouluja. Lisäksi näidenkin oppilaitosten taso vaihtelee laajalti. Iso-Britannia muutti 1990-luvulla ammattikorkeakoulunsa yliopistoiksi, minkä vuoksi sen järjestelmä vastaa yhdysvaltalaista.
Useissa maissa insinööriammattikunta säätelee pätevyyttään erityisellä sertifiointimenettelyllä. Tyypillisesti täyden ammattipätevyyden saavuttaminen edellyttää hyväksytyn oppilaitoksen antamaa korkeakoulututkintoa ja kahta–neljää vuotta työkokemusta insinöörityössä. Monissa maissa vasta pätevyyden saavuttaneilla on oikeus harjoittaa ammattia itsenäisesti tai toteuttaa tiettyjä suunnittelutehtäviä. Eurooppalaisella tasolla tällaisen sertifioinnin tarjoaa Euroopan Insinöörijärjestöjen liitto FEANI, joka myöntää Euroinsinööri-nimikettä vaatimukset täyttäville hakijoille. Euroinsinööri-nimikkeellä ei kuitenkaan toistaiseksi ole laillisia vaikutuksia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tekniikan Akateemiset TEK
Insinööriliitto
Insinööriopiskelijaliitto (IOL)
Engineering Degrees 101 – Your Online Guide To A Career In Engineering (Arkistoitu – Internet Archive)
The Engineer -lehti
Engineering.com
Tekniikan alan korkeakoulututkinnot
| --- | --- |
Yliopistotutkinnot:   Tekniikan tohtori  Tekniikan lisensiaatti  Diplomi-insinööri  Arkkitehti  Maisema-arkkitehti  Tekniikan kandidaatti 
Ammattikorkeakoulututkinnot:   Insinööri (ylempi AMK)  Insinööri (AMK)  Rakennusmestari (AMK)  Rakennusarkkitehti (AMK) 
Tekniikan alan opistotutkinnot
Insinööri
Rakennusinsinööri
Rakennusarkkitehti
Teknikko
Rakennusmestari
Heino Lipsanen

Heino Ilmari Lipsanen (6. maaliskuuta 1954 Juva) on suomalainen keskimatkojen juoksija, joka saavutti SM-mitaleja ja edusti Suomea maaotteluissa 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa. Seuratasolla hän edusti Juvan Urheilijoita ja vuodesta 1983 Lahden Ahkeraa.
Lipsanen saavutti urallaan kahdeksan SM-mitalia. Kalevan kisoissa hän saavutti 1 500 metrillä SM-hopeaa vuonna 1980 ja SM-pronssia vuonna 1978 sekä 800 metrillä SM-hopeaa vuonna 1981. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti 1 500 metrillä kultaa vuonna 1979 ja pronssia vuonna 1981 sekä 800 metrillä hopeaa vuonna 1984. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän voitti 4 × 800 metrillä kultaa vuonna 1983 ja pronssia vuonna 1984. Maaotteluissa Lipsanen kilpaili 800 metrillä kymmenen kertaa ja 1 500 metrillä kuusi kertaa.
Henkilökohtaiset ennätykset

400 metriä: 49,9 (1977)
800 metriä: 1.48,51 (1978)
1 000 metriä: 2.19,88 (1981)
1 500 metriä: 3.41,39 (1980)
Maili: 4.01,4 (1977)
2 000 metriä: 5.14,7 (1979)
3 000 metriä: 8.00,09 (1980)
5 000 metriä: 14.09,9 (1982)
10 000 metriä: 30.10,38 (1980)
3 000 metrin esteet: 8.58,2 (1974)
BK-46

| BK-46 |
| --- | --- |

Perustettu:  1946
Kotikunta:  Karjaa
Kotiareena:  Karjaan urheiluhalli
Miesten sarjataso:  Käsipallon SM-liiga
Naisten sarjataso:  Käsipallon SM-liiga
Värit:  valkoinen, punainen, sininen
Puheenjohtaja:  Björn Siggberg
Miesten päävalmentaja:  Andreas Rönnberg
Naisten päävalmentaja:  Niklas Berglund
BK-46 (Bollklubben-46) on vuonna 1946 perustettu karjaalainen palloiluseura. Seuran lajeina ovat käsipallo ja jalkapallo, ja sillä on laaja junioritoiminta molemmissa lajeissa. Käsipallossa BK-46 on voittanut miesten SM-kultaa 23 kertaa ja naisten Suomen Cupin kerran.
Historia

BK-46 perustettiin 1946 ja lajeja olivat alusta alkaen käsipallo ja jalkapallo. Vuonna 1974 seuran toiminta lopetettiin kokonaan, muun muassa heikon taloustilanteen takia. Pian sen jälkeen toiminta käynnistettiin taas, mutta kahdella itsenäisellä jaostolla.
Jalkapallo

| BK-46 |
| --- | --- |

Koko nimi:  Bollklubben-46
Perustettu:  1946
Kaupunki:   Raasepori, Suomi
Kenttä:  Sisu Areena, Karjaan keskuskenttä
Puheenjohtaja:  Dennis Lindholm
Infobox OKNimi-testi OK: 
BK-46:n miesten jalkapallojoukkue pelaa Nelosessa, jonne se putosi kauden 2020 päätteeksi. Seura pelasi yhden kauden (2020) verran Kolmosta, sitä ennen se pelasi Kakkosessa, jonne se oli noussut kaudeksi 2010. Aikaisemmin BK-46 on pelannut myös nykyistä Ykköstä vastaavalla sarjatasolla neljä kautta vuosina 1957, 1961 ja 1968–1969. BK pelaa kotiottelunsa Karjaalla, Karjaan keskuskentällä.
Käsipallo

Käsipallossa BK-46:n miehet ovat voittaneet SM-kultaa 23 kertaa, saaneet kuudesti hopeaa ja viidesti pronssia. Seuran tunnetuimpia pelaajia ovat Mikael Källman ja Jan Rönnberg. Naisissa joukkue on yltänyt Suomen cupissa mestaruuteen vuonna 2006. Naisten SM-sarjassa se on saavuttanut kahdesti hopeaa ja neljä kertaa pronssia. BK-46:n miesten käsipallojoukkueella on peräkkäisten voittojen ennätys kaikki Suomen miesten palloilulajit huomioiden. Se voitti vuosina 1984–1987 yhteensä 63 peräkkäistä pääsarjaottelua ja yhteensä 70 virallista kotimaista (pääsarja ja cup) ottelua.
Käsipallo > Saavutukset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Miehet, SM-sarja | Miehet, cup | Naiset, SM-sarja | Naiset, cup |
| 2023-2024 | Kulta | Kulta | Viides |  |
| 2022-2023 | Kulta | Hopea | Viides |  |
| 2021-2022 | Kulta | Kulta | - |  |
| 2020-2021 | Pronssi | Kulta | - |  |
| 2019-2020 | Pronssi | Kulta | - |  |
| 2018-2019 | Viides | - | Neljäs |  |
| 2017-2018 | Pronssi | - | Pronssi |  |
| 2016-2017 | Hopea |  | Seitsemäs |  |
| 2015-2016 | Kuudes |  | Viides |  |
| 2014.2015 | Kahdeksas |  | Kuudes |  |
| 2013-2014 | Neljäs |  | Kuudes |  |
| 2012-2013 | Neljäs |  | Pronssi |  |
| 2011-2012 | Kuudes |  | Kuudes |  |
| 2010-2011 | Viides |  | Neljäs |  |
| 2009-2010 | Viides |  | Viides |  |
| 2008-2009 | Kuudes |  | Viides |  |
| 2007–2008 | Neljäs | Välierä | Pronssi | Hopea |
| 2006–2007 | Pronssi | Hopea | Neljäs | Välierä |
| 2005–2006 | Kulta | Kulta | Pronssi | Hopea |
| 2004–2005 | Neljäs | Hopea | Hopea | Kulta |
| 2003–2004 | Hopea | Välierä | Hopea | Puolivälierä |
| 2002–2003 | Kulta | Hopea | (1. div.) | – |
| 2001–2002 | Kulta | Hopea | (1. div.) | – |
| 2000–2001 | Hopea | Hopea | – | – |
| 1999–2000 | Neljäs | ... | – | – |
| 1998–1999 | Hopea | ... | – | – |
| 1997–1998 | Kulta | Kulta | Kuudes | ... |
| 1996–1997 | Kulta | ... | Kahdeksas | ... |
| 1995–1996 | Kulta | Kulta | Kuudes | ... |
| 1994–1995 | Kulta | ... | ... | ... |
| 1993–1994 | Kulta | Kulta | Seitsemäs | ... |
| 1992–1993 | Hopea | Kulta | Seitsemäs | ... |
| 1991–1992 | Kulta | ... | ... | ... |
| 1990–1991 | Kulta | ... | ... | ... |
Aiheesta muualla

BK-46 Handboll rf / BK-46 Käsipallo ry
BK-46 jalkapallojaosto
| n k Käsipallon Suomen mestarit |
| --- | --- |
Voittajat:  1944: TPS  1945: HIFK  1946: Union  1950: Union  1951: HIFK  1952: KaPo  1953: Union  1954: KaPo  1955: Union  1956: KaPo  1957: Union  1958: Union  1959: Union  1960: Union  1961: Arsenal  1962: Arsenal  1963: Arsenal  1964: Union  1965: HIFK  1966: HIFK  1967: UK-51  1968: BK-46  1969: UK-51  1970: UK-51  1971: UK-51  1972: HIFK  1973: HIFK  1974: HIFK  1975: Sparta IF  1976: Sparta IF  1977: Sparta IF  1978: Kiffen  1979: BK-46  1980: BK-46  1981: Sjundeå IF  1982: Sjundeå IF  1983: BK-46  1984: BK-46  1985: BK-46  1986: BK-46  1987: BK-46  1988: BK-46  1989: BK-46  1990: Sjundeå IF  1991: BK-46  1992: BK-46  1993: Dicken  1994: BK-46  1995: BK-46  1996: BK-46  1997: BK-46  1998: BK-46  1999: GrIFK  2000: HC Dennis  2001: HC Dennis  2002: BK-46  2003: BK-46  2004: HC Dennis  2005: Sjundeå IF  2006: BK-46  2007: Cocks  2008: Cocks  2009: Cocks  2010: Cocks  2011: HC West  2012: HC West  2013: Cocks  2014: Cocks  2015: Cocks  2016: Cocks  2017: Cocks  2018: Cocks  2019: Cocks  2020: Ei jaettu  2021: Cocks  2022: BK-46  2023: BK-46  2024: BK-46 
| n k Aktialiiga |
| --- | --- |
Joukkueet (2024–25):  BK-46  Cocks  Dicken  Grankulla IFK  HIFK Handboll  Sjundeå IF  Åbo IFK 
| n k Naisten Aktialiiga |
| --- | --- |
Joukkueet (2024–25):  Atlas  BK-46  Cocks  Dicken  Grankulla IFK  HIFK Handboll  Sjundeå IF 
| n k Raasepori |
| --- | --- |
Kaupunginosat:  Pinjainen  Bromarv  Tammisaari  Fiskari  Karjaa  Pohja  Snappertuna  Mustio  Tenhola 
Entiset kunnat:  Bromarv  Tammisaari  Tammisaaren maalaiskunta  Karjaa  Karjaan maalaiskunta  Pohja  Snappertuna  Tenhola 
Saaristo:  Tammisaaren saariston kansallispuisto  Degerö  Jussaari  Padva  Skärlandet 
Liikenneyhteydet:  Rantarata  Hangon rata  Valtatie 25  Kantatie 52  Kantatie 51  Skåldön lossi 
Rakennukset:  Tammisaaren kaupungintalo  Mustion linna  Villa Skeppet 
Kirkot:  Bromarvin kirkko  Karjaan kirkko  Mustion kirkko  Pohjan kirkko  Snappertunan kirkko  Tammisaaren kirkko  Tenholan kirkko 
Nähtävyydet:  Raaseporin linna  Fiskarsin ruukki  Pinjaisen ruukki  Mustion ruukki  Tammisaaren vanhakaupunki 
Museot:  Tammisaaren museokeskus EKTA  Fiskarsin museo  Forngården, Snappartuna 
Organisaatiot:  Axxell  Yrkeshögskolan Novia  BK-46  Ekenäs IF  Uudenmaan prikaati  Fiskars (yritys)  Sisu Auto 
Historia:  Junkarsborg  Grabbacka  Raaseporin linna  Raaseporin kreivikunta  Maasillan taistelu  Tammisaaren vankileiri  Harparskog-linja
Dani Hänninen

| Dani Hänninen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: Ilola
Ammatti:  Kokki Keittiömestari Yrittäjä
Titteli:  02  - MasterChef Suomi 2020 -finaali
Aiheesta muualla
Kotisivu
Dani Hänninen (s. Ilola) on suomalainen keittiömestari ja yrittäjä. Hän on järjestänyt monia suosioon tulleita Pop up -ravintoloita ja kokkivierailuja sekä ollut osallisena tekemässä Michelin tähteä Ravintola Grönille. Hän sijoittui myös toiseksi MasterChef Suomen 2020 -finaalissa.
Hänninen avasi ravintola Wellamon uudestaan kumppaneidensa kanssa koronapandemian aikana, joka on saavuttanut vuoteen 2023 suurta menestystä. Yrittäjänä Hänninen järjestää pääsääntöisesti yksityisillallisia ympäri Suomea.
Aiheesta muualla

https://www.danihanninen.fi/
Daniela Del Din

| Mitalit> Maa:   San Marino.Naisten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   San Marino.Naisten ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   San Marino.Naisten ammunta.MM-kilpailut  | Maa:   San Marino> Naisten ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Nikosia 2007 | trap |  |
|  Pronssia | Maribor 2009 | trap, joukkue |  |
Daniela Del Din (s. 29. syyskuuta 1969 San Marino) on sanmarinolainen haulikkoampuja.
Del Din voitti Nikosian MM-kilpailuissa 2007 pronssia trapissa tuloksella 85 (67+18) ja Mariborissa 2009 joukkuepronssia. Hän kilpaili trapissa myös Pekingin olympialaisissa 2008, jossa hän sijoittui 15:nneksi.
Austertanan kirkko

| Austertanan kirkko Austertana kirke |
| --- | --- |
Sijainti:  Teno, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nord-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1958
Suunnittelija:  Trond Dancke
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  144
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Austertanan kirkko (norj. Austertana kirke) on Tenon kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1958.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Austertanan kirkko Wikimedia Commonsissa
Hovinin kirkko

Hovinin kirkko voi tarkoittaa seuraavia Norjassa sijaitsevia kirkkoja:
Hovinin kirkko Indre Østfoldin kunnassa
Hovinin kirkko Ullensakerin kunnassa
Hovinin kirkko Tinnin kunnassa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hovinin kirkko”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Cruel Summer (Taylor Swiftin kappale)

| ”Cruel Summer” Taylor Swift |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Lover
 Äänitetty : Electric Lady Studios (New York), Conway Recording Studios (Los Angeles)
 Julkaistu: 23. elokuuta 2019 (alkuperäinen julkaisu albumilla)   20. kesäkuuta 2023 (singlejulkaisu)
 Formaatti: lataus, suoratoisto
 Tekijä(t): Taylor Swift, Jack Antonoff, Annie Clark
 Tuottaja(t): Jack Antonoff, Taylor Swift
 Tyylilaji: synth pop, electropop, industrial pop
 Kesto: 02.58
 Levy-yhtiö: Republic Records
Listasijoitukset
  1.    2.    radio 14.
Taylor Swiftin muut singlet
| ”Karma” 2023 | ”Cruel Summer” 2023 | ”"Slut!"” 2023 |
Cruel Summer on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale, joka julkaistiin 23. elokuuta 2019 albumilla Lover. Kappaleen ovat kirjoittaneet Swift, Jack Antonoff ja Annie Clark, joka tunnetaan paremmin artistinimellä St. Vincent. Swift ja Antonoff toimivat kappaleet tuottajina. Kappaleesta tuli nopeasti suosittu fanien keskuudessa. ”Cruel Summer” nousi uudelleen listoille keväällä 2023 Swiftin konserttikiertueen The Eras Tour myötä ja siitä tehtiin radiosingle. Kappale nousi Yhdysvalloissa listaykköseksi. Kappale vietti listalla yhteensä 54 viikkoa. Siitä on tullut yksi Swiftin menestyneimpiä kappaleita. Kappale oli listaykkösenä myös Australiassa, Kanadassa, Singaporessa ja Filippiineillä. Suomessa se oli radiosoittolistan sijalla 14.
Taustaa

Swift kirjoitti kappaleen ”Cruel Summer” Jack Antonoffin ja Annie Clarkin kanssa. Clark tunnetaan paremmin laulajana ja kitaristina nimellä St. Vincent. Hän soittaa kappaleella kitaraa. Kappaleen tuottajina toimivat Swift ja Antonoff. Swiftin mukaan kappale kertoo kesäromanssista, johon kuuluu salailua, kaipuuta ja tuskaa. Kappale julkaistiin albumilla Swiftin vuoden albumilla Lover 23. elokuuta 2019. Siitä tuli nopeasti suosittu fanien keskuudessa, vaikka sitä ei tuolloin julkaistu singlenä. Swift kertoi myöhemmin, että kappale oli tarkoitus julkaista singlenä kesällä 2020, mutta koronapandemia muutti suunnitelmat ja Swift päätyi julkaisemaan sen sijaan albumin Folklore.
Singlejulkaisu

”Cruel Summer” sai suosiota ja nousi uudelleen uudelleen listoille keväällä 2023. Suosioon vaikutti se, että kappale oli osa Swiftin konserttikiertueen The Eras Tour avausnumeroa. Siitä tehtiin virallinen radiosingle kesäkuussa 2023. Swift julkaisi lokakuussa suoratoistopalveluissa remix-ep:n The Cruelest Summer, jossa oli mukana alkuperäisen kappaleen lisäksi kiertueella äänitetty liveversio ja remix nimeltä ”Cruel Summer (LP Gioppi Remix)”.
”Cruel Summer” nousi lokakuussa 2023 Yhdysvaltojen listaykköseksi konserttielokuvan Taylor Swift: The Eras Tour julkaisun jälkeen. Kappale vietti listalla yhteensä 54 viikkoa ja on nyt yksi hänen menestyneimmistä kappaleistaan. Yhdysvaltojen lisäksi kappale nousi listakärkeen Australiassa, Kanadassa, Singaporessa ja Filippiineillä. Kappale oli lisäksi listoilla kymmenissä muissa maissa. Britannian singlelistalla se oli parhaimmillaan sijalla 2. Suomessa kappale oli radiosoittolistan sijalla 14.
Muusikot

Taylor Swift – laulu, tuotanto, säveltäjä
Jack Antonoff – rummut, koskettimet, vocoder, tuotanto, äänitys, ohjelmointi, säveltäjä
St. Vincent / Annie Clark – kitara, säveltäjä
Michael Riddleberger – rummut
Serban Ghenea – miksaaja
John Hanes – äänisuunnittelija
Laura Sisk – äänitys
John Rooney – äänityksen avustaja
Jon Sher – äänityksen avustaja