stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tytti Parras
Teokset

Jojo, romaani.  1968
Rakkaat, romaani.  1970
Turkkilainen satula, romaani.  1976
Pieni hyvinkasvatettu tyttö, romaani. 1978
Pensionaatti, romaani.  1984
Vieras, romaani. 1992
Vieras, radiokuunnelma, 1994
Rakkaudesta, radiokuunnelma, 1996
Aiheesta muualla

1968 – Tytti Parras: Jojo. 101 kirjaa. YLE Areena.
Tytti Parraksen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Nicanor Parra

Nicanor Parra vuonna 2014.
Nicanor Parra (5. syyskuuta 1914 San Fabián de Alico – 23. tammikuuta 2018 Santiago de Chile) oli chileläinen runoilija.
Parran ensimmäinen kokoelma Poemas y Antipoemas (1954) on latinalaisamerikkalaisen kirjallisuuden klassikkoja. Se on myös 1900-luvun tunnetuimpia espanjankielisiä runoteoksia, ja sen tekijä oli useasti ehdolla Nobel-palkinnon saajaksi. Parra sai vuonna 2011 espanjankielisen maailman arvostetuimman Premio Cervantes -kirjallisuuspalkinnon.lähde?
Parra pyrki tuotannossaan ulos runouden perinteisistä kaavoistalähde?. Runojen tyyli on värikästä ja vivahtaa surrealismiin. Hän nimitti runojaan "antirunoudeksi" ja itseään antipoetaksi. Hänen sisarensa oli laulaja-lauluntekijä Violeta Parra (1917–1967).
Parra valmistui vuonna 1938 Chilen yliopistosta matematiikan- ja fysiikanopettajaksi. Hän jatkoi vuonna 1943 fysiikanopintoja Brownin yliopistossa Yhdysvalloissalähde? ja toimi sittemmin Santiagon yliopistossa matematiikan ja fysiikan opettajana.
Teokset

Cancionero sin nombre, 1937
Poemas y antipoemas, 1954
La cueca larga, 1958
Versos de salon, 1962
Manifiesto, 1963
Canciones rusas, 1967
Obra gruesa, 1969
Los profesores, 1971
Artefactos, 1972
Sermones y prédicas del Cristo de Elqui, 1977
Nuevos sermones y prédicas del Cristo de Elqui, 1979
El anti-Lázaro, 1981
Poema y antipoema de Eduardo Frei, 1982
Cachureos, ecopoemas, guatapiques, últimas prédicas, 1983
Chistes para desorientar a la policía (1983)
Coplas de Navidad (1983)
Poesía política (1983)
Hojas de Parra, 1985
Poemas para combatir la calvicie, 1993
Páginas en blanco, 2001
Lear Rey & Mendigo, 2004
Teokset > Suomennettuja runoja

Nuoret runoilijat, suom. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, antologiassa Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1
Parran runoja on julkaistu suomeksi myös antologiassa Näin ihminen vastaa: valikoima espanjankielisen Amerikan runoutta, suom. Matti Rossi ja Anselm Hollo, Turku: Tajo 1964
Aamulaulu, suom. Anselm Hollo
Arvoitus, suom. Anselm Hollo
Ennustus, suom. Matti Rossi
Hautakirjoitus, suom. Anselm Hollo
Heiluri, suom. Matti Rossi
Lapsuudenmuistoja, suom. Anselm Hollo
Matkamerkintöjä, suom. Anselm Hollo
Nykymaailman paheita, suom. Anselm Hollo
Päivänkakkara, minä aion murhata joen, suom. Matti Rossi, myös julkaisussa Parnasso 1964 ; nro 1
Tappaja, suom. Matti Rossi, myös julkaisussa Parnasso 1964 ; nro 1
Yksilön yksinpuhelu, suom. Anselm Hollo
Arvi Kalsta

| Arvi Kalsta |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Muut nimet:  Arvid Daniel Grönberg
Syntynyt: 14. lokakuuta 1890 Joensuu
Kuollut: 25. toukokuuta 1982 (91 vuotta) Helsinki
Ammatti:  opiskelija
Jääkäri
Liittymispäivämäärä:  25. helmikuuta 1915
Komppania:  1. komppania
Taistelut jääkäriaikana:  Asemasota Misse-joella, Asemataistelu Riianlahden rannikkoasemissa
Korkein arvo jääkäriaikana:  Zugführer
Palasi Suomeen:  25. helmikuuta 1918
Arvo Suomeen tultaessa:  kapteeni
Korkein sotilasarvo:  kapteeni
Arvi Kalsta (vuoteen 1927 Arvid Daniel Grönberg; 14. lokakuuta 1890 Joensuu – 25. toukokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen jääkärikapteeni, kansallissosialistisen pienpuolueen Suomen Kansan Järjestön perustaja ja liikemies. Hänen kannattajiinsa kuuluneita suomalaisia kansallissosialisteja kutsuttiin 1930-luvulla ”kalstalaisiksi”.
Nuoruus

Kalstan vanhemmat olivat rakennusmestari Bror Gustaf Adolf Grönberg ja Ida Sofia Skutnabb. Grönberg kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun klassillisesta lyseosta vuonna 1912 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Hän opiskeli Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1912–1915, mutta ei suorittanut tutkintoa. Myöhemmin hän opiskeli valmistumatta Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1931–1932.
Kalsta nai vuonna 1920 Elin Impi Tikan, josta hän erosi vuonna 1937 ja avioitui uudelleen vuonna 1939 Kerttu Annikki Savolaisen kanssa.
Jääkärikausi

Grönberg liittyi yhtenä ensimmäisten 55 vapaaehtoisen joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 9. marraskuuta 1915 alkaen pataljoonan 3. komppaniaan.
Grönberg osallistui ensimmäisen maailmansodan taisteluihin Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, josta hänet komennettiin 4. joulukuuta 1916 – 14. lokakuuta 1917 väliseksi ajaksi erikoistehtäviin Pohjois-Ruotsiin ja Suomeen. Suomesta palattuaan hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun A-kurssin.
Suomen sisällissota

Grönberg saapui Suomeen, Vaasaan, jääkäreiden pääjoukon mukana kapteeniksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan komppanianpäälliköksi ensin 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 13. maaliskuuta 1918 alkaen 3. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. 2. jääkäripataljoonan komentajaksi hänet määrättiin 27. huhtikuuta 1918. Grönberg osallistui taisteluihin sisällissodassa Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa. Hänet nimitettiin sisällissodan jälkeen Kaartin jääkäripataljoonan komentajaksi.
Kalsta, jonka nimi oli tuolloin vielä Grönberg, ampui sisällissodan alkuvaiheissa Oulussa erään vankina olleen puolalaisupseerin, joka oli kunniasanaa vastaan saanut valkoisten ylipäälliköltä Mannerheimilta luvan kantaa asetta. Kalsta sai tästä vain 30 vuorokauden arestirangaistuksen, mutta teko oli suututtanut Mannerheimin, ja Kalstan lupaavasti alkanut ura armeijassa päättyi käytännössä tähän. Kalsta erosi armeijasta 28. joulukuuta 1918. Hän kävi kuitenkin vielä suojeluskuntajärjestön urheiluohjaajakurssin ja komppanianpäällikkökurssin vuonna 1930 sekä Taistelukoulun kapteenikurssin vuosina 1930–1931.
Liikemiehenä

Grönberg siirtyi Oy Viktor Tikan apulaisjohtajaksi, missä tehtävässä palveli vuoteen 1924 saakka. Vuodet 1924–1926 Grönberg toimi ulkomaalaisten teollisuuslaitosten edustajana Suomessa, kunnes hän hankki tamperelaisen Juvosen kenkätehtaan osake-enemmistön ja siirtyi tehtaan johtajaksi. Näihin aikoihin hän vaihtoi nimensä Kalstaksi. Tehdas meni kuitenkin konkurssiin 1930 ja Kalsta menetti huomattavan osan omaisuudestaan.  Vuosina 1936–1938 Kalsta oli Rovaniemellä Hotelli Pohjanhovin toimitusjohtajana. Sen jälkeen hän toimi ulkomaisten yritysten edustajana Suomessa.
Poliittinen toiminta

Kalsta matkusti 10. syyskuuta 1932 yhdessä Thorvald Oljemarkin kanssa Saksaan tutustumaan Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen (NSDAP) Itä-Preussin piirin piiriesikunnan toimintaan. Hän otti vaikutteita natsipuolueen toiminnasta muun muassa vaalitaisteluun sekä tutustui puolueen sisäiseen järjestely- ja propagandatyöhön. Saksasta hän palasi 30. marraskuuta 1932
2. joulukuuta 1932 Kalsta tovereineen perusti Suomen Kansan Järjestön. Kalsta oli SKJ:n kiistaton johtaja ja puolueen kannattajia kutsuttiin kalstalaisiksi. Perustamansa puolueen kautta hän oli useita kertoja NSDAP:n vieraana Saksassa: muun muassa vuonna 1935, jolloin hän osallistui NSDAP:n poliittisille kursseille ja otti osaa sikäläiseen työpalvelukseen sekä oli muutenkin yhteydessä sikäläisiin poliittisiin tahoihin. SKJ lopetti toimintansa vuonna 1936. Järjestöön kuului parhaimmillaan 20 000 jäsentä.
Kalsta oli mukana Lapuan liikkeen ryhmässä, joka kyyditsi sosiaalidemokraattista eduskunnan varapuhemiestä ja Tampereen pormestaria Väinö Hakkilaa 17.–18. heinäkuuta 1930. Kalsta vangitsi Hakkilan tämän kesäasunnolla Teiskossa ja kuljetti hänet Lapuan kautta Kuortaneelle, jossa Hakkilaa pahoinpideltiin ja istutettiin muun muassa muurahaispesässä.
Palattuaan Rovaniemeltä Helsinkiin Kalsta palasi myös politiikan pariin. Vuonna 1940 hän perusti kannattajineen Kansallissosialistien Järjestön (KSJ). Uusi puolue otti käyttöön SKJ:n vanhan ohjelman ja mukana oli monia jo aiemmin SKJ:ssä toimineita.
Talvi- ja jatkosota

Kalstan varsinaisena toimena YH:n (ylimääräisten harjoitusten) alusta aina talvisodan loppuun oli olla toimistoupseerina III armeijakunnan esikunnassa (Desanttitoimisto). Armeijakunnasta hänet kuitenkin komennettiin talvisodan taistelujen alettua rykmentinkomentajaksi JR 26:een, josta hänet palautettiin takaisin armeijakuntaan. III armeijakunnasta Kalsta oli komennettuna talvisodan aikana muutamia kertoja ensin toimistoupseeriksi 8. divisioonaan ja pataljoonankomentajaksi Jalkaväkirykmentti 19:ään. Hän osallistui talvisodassa taisteluihin Vuokselassa ja Taipaleenjoella.
Välirauhan aikana hänet siirrettiin Savonlinnan komendantiksi, mutta joutui lomautettavien listalle. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin komppanianpäälliköksi Kenttätäydennysprikaatiin, josta hänet siirrettiin edelleen Helsingin suojeluskuntapiirin esikuntaan ja kotiutettiin 18. huhtikuuta 1942, jonka jälkeen hän siirtyi yksityiseksi liikemieheksi edustaen ulkomaisia yrityksiä Suomessa.
Jatkosodan jälkeen Kalsta yritti paeta maasta, mutta viranomaiset estivät aikeet.
Luottamustoimet

Kalsta toimi Vapaussodan rintamamiesliiton hallituksen ja Tampereen seudun rintamamiesyhdistyksen johtokunnan jäsenenä vuosina 1919–1933 ja Peräpohjolan rintamamiesyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1937–1938.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 8. joulukuuta 1915  Gruppenführer 5. helmikuuta 1916  Zugführer 9. lokakuuta 1916  Kapteeni 11. helmikuuta 1918 |     |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi   Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Eri Kamei

Eri Kamei
Eri Kamei (jap. 亀井絵里, s. 23. joulukuuta 1988, Tokio, Japani) on japanilainen poplaulaja. Hän liittyi Hello! Project -kollektiiviin kuuluvaan Morning Musume -yhtyeeseen 6. sukupolven jäsenenä vuonna 2003; yhtyeen 19. single Shabondama oli ensimmäinen, jolla hän oli mukana.
Historia

Morning Musumeen liittymisensä aikoihin Eri tunnettiin yhtenä ryhmän ujoimmista jäsenistä. Monet pitivät häntä eriskummallisena tyyppinä, koska hänellä oli outoja tapoja. Ujoutensa takia hän muun muassa tapasi seistä muita kauempana.
Loppuvuoden 2004 jälkeen Kamei pääsi ujoudestaan saatuaan oman segmenttinsä japanilaisessa viihdeohjelmassa Hello! Morning. Ohjelman eräässä osassa hän esitteli toisen juontajan Yūko Nakazawa, sekä muutaman vieraan kanssa Hello! Projectin ajankohtaisia tuotteita. Tämä ohjelman osa lopetettiin talvella 2005, Kamein jatkaessa senkin jälkeen osana ohjelman vakiojäsenistöä. Kamei päätyi osaksi Morning Musume Sakuragumi-ryhmää, kun Morning Musume jaettiin kahteen osaan.
Vuonna 2009, Kamei liittyi "Tanpopo"-nimiseen ryhmään, johon kuuluu myös Mitsui Aika, (Morning Musume) Kumai Yurina (Berryz Koubou) sekä Okai Chisato (°C-ute).
Eri Kamei graduoitui Morning Musumesta vuonna 2010.
Hello! Project-ryhmät

Morning Musume (2003–2010)
Alaryhmät
Morning Musume sakuragumi (2003–2004)
Kesäkokoonpanot
H!P All Stars (2004)
Esiintymiset > Kuvakirjat

Hello Hello! (ハロハロ!), kuvakirjassa esiintyvät myös Sayumi Michishige ja Reina Tanaka (15. heinäkuuta, 2003) ISBN 4-04-894251-4
Kamei Eri (亀井絵里), ensimmäinen henkilökohtainen kuvakirja (23. joulukuuta, 2004) ISBN 4-8470-2837-6
DAYS, toinen henkilökohtainen kuvakirja (16. syyskuuta, 2005) ISBN 4-8470-2882-1
Esiintymiset > Elokuvat

Hoshizuna no shima, watashi no shima – Island Dreamin' (星砂の島、私の島～ISLAND DREAMIN'～) (29. syyskuuta, 2004)
Esiintymiset > TV-ohjelmat

Hello! Morning (ハロー！モーニング。) (2003–2007)
Sore yuke! Gorokkies (それゆけ!ゴロッキーズ) (29. syyskuuta–26. joulukuuta, 2003)
Futarigoto (二人ゴト) (26. huhtikuuta–28. huhtikuuta, 2004 ja 14. heinäkuuta–22. heinäkuuta, 2004)
Majokko Rika-chan no magical biyūden (魔女っ娘。梨華ちゃんのマジカル美勇伝) (7. lokakuuta–15. joulukuuta, 2004)
Musume Dokyu (娘DOKYU) (11. huhtikuuta, 2005–edelleen)
Esiintymiset > Radio

TBC Fun fīrudo Mōretsu Mōdasshu (TBC FUNふぃーるど・モーレツモーダッシュ) (1. huhtikuuta–15. huhtikuuta, 2005 ja 30. toukokuuta–10. kesäkuuta, 2005)
Haropuro yanen (ハロプロやねん!!) (26. kesäkuuta, 2005)
B.B.L. (6. marraskuuta–13. marraskuuta, 2005)
Aiheesta muualla

Virallinen Hello! Project-sivu (japaniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Patristiikka

Patristiikka eli patrologia on kirkkoisien eli 200–700-luvulla toimineiden kirkollisten opettajien ja heidän oppiensa tutkimusta. Nykyaikana patristiikka voi tarkoittaa laajemmassa mielessä varhaiskristillisyyden tutkimusta. Suomen patristinen seura perustettiin vuonna 2011 edistämään patristiikan tutkimusta.
Patristiikan keskeisiin julkaisuihin kuuluvat kokoomateokset Patrologia Græca (1857–1866) ja Patrologia Latina (1844–1864).
Ile Kallio

| Ilkka "Ile" Kallio |
| --- | --- |
 Ile Kallio Helsingin musiikkimessuilla 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. marraskuuta 1955 (ikä 69) Oulu
Kansalaisuus:  Suomi
Muusikko
Taiteilijanimi:  Ile Kallio 
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Witchcraft Hurriganes Ile Kallio Big Band
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Ilkka Tahvo ”Ile” Kallio (s. 18. marraskuuta 1955 Oulu) on suomalainen muusikko ja Hurriganes-yhtyeen alkuperäinen kitaristi. Hän soitti kitaraa yhtyeessä useaan otteeseen 1970- ja 1980-luvuilla. Nykyään hän esiintyy vaimonsa Kaija Kärkisen kanssa. Lisäksi hän tekee soul-vaikutteista bluesrockia Ile Kallio Big Rock Band -kokoonpanossa, jossa hän keskittyy kitaran soittamiseen. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuoden 2022 alusta alkaen.
Historia > Nuoruusvuodet

Ile Kallio syntyi Oulussa vuonna 1955. Hänen isänsä oli virkamies ja äiti opettaja. Hänellä on kaksi vuotta vanhempi sisko ja vuotta vanhempi veli. Perhe muutti vuonna 1960 Helsinkiin ja sieltä Espooseen, missä hän ystävystyi Sami Hurmerinnan kanssa. Teini-iässä Kallio kiinnostui pop-musiikista veljensä Peran ja Sami Hurmerinnan kanssa. Ensin he kuuntelivat Rolling Stones -yhtyettä ja löysivät myöhemmin Fleetwood Macin ja Jimi Hendrixin. Hänen veljensä sai joululahjaksi akustisen Landola-kitaran, jota pian soitti lähinnä Ile. Kolmetoistavuotiaina Kallio ja Hurmerinta perustivat ensimmäisen yhtyeensä Witchcraftin. Yhtyeen kolmas jäsen oli rumpali Jukka Bonsdorff. Ensiesiintyminen tapahtui Hurmerinnan kotona 19. kesäkuuta 1969. Yleisönä olivat perheenjäsenet ja ystävät. Kalliolla oli jo saksalainen puoliakustinen Dynacord-kitara. Lauluosuudet jaettiin Hurmerinnan kanssa, joka soitti myös kitaraa.
Fleetwood Macin konsertti Kulttuuritalolla Helsingissä oli Kallion ensimmäinen rock-konsertti. Muita blues-vaikuttajia olivat Buddy Guy ja kappale "The First Time I Met the Blues".
Kallion perhe muutti takaisin Helsinkiin, mutta ystävyys Hurmerinnan kanssa säilyi.
Historia > Liittyminen Hurriganesiin

Remu Aaltonen pyysi loppuvuodesta 1971 Ile Kalliota yhtyeeseensä. Aaltonen oli kuullut Kallion taidoista Janne Ödneriltä, joka oli opettanut Kalliolle kitaransoittoa. Basistiksi Remu Aaltonen pyysi uuteen yhtyeeseen Cisse Häkkisen, joka oli aikaisemmin soittanut vain kitaraa. Näin syntyi Hurriganesin ensimmäinen kokoonpano, joka pysyi koossa puoli vuotta.
Ile Kallio oli 16-vuotias, huomattavasti nuorempi kuin Häkkinen ja Aaltonen, eikä tuntenut olevansa samalla tasolla muiden kanssa. Aaltosen johtamismenetelmät olivat liikaa nuorelle kitaristilupaukselle, joka lähetti lomalta Etelä-Euroopasta eroilmoituksen Aaltoselle ja suositteli Sami Hurmerintaa tilalleen. Hurmerinnan soittaessa Aaltoselle Albert Järvinen oli Aaltosen luona ja pyysi päästä Hurriganesiin. Seuraavana päivänä Remu Aaltonen ilmoitti Hurmerinnalle, että Järvinen on uusi kitaristi.
Kun Ile Kallion perhe muutti Kuopioon, jäi hän Helsinkiin, koska siellä olivat hänen mielenkiintonsa kohteet, musiikki ja soittaminen. Hän meni iltakouluun käymään koulua loppuun ja otti osa-aikatyön postin lajittelukeskuksesta.
Historia > Hurriganesin jälkeen

Hurriganesin jälkeen Kallio soitti esimerkiksi yhtyeissä Kolera ja Madame George. Kalevala-yhtyeen levyllä People No Names (1972) hän soitti eräällä kappaleella kitaraa. Kesällä 1974 Timo Kojo (Madame George) pyysi häntä Rauli Somerjoen taustayhtyeeseen Money, jossa Kallio soitti kolme kuukautta. Hän asui Kallion kaupunginosassa ja totesi, että paikallisten teinien takinselässä luki usein Rock and Roll All Night Long, Roadrunner ym. Hän seurasi Hurriganesin uraa lähtönsä jälkeen tiiviisti.
Historia > Paluu Hurriganesiin

Kesäkuussa 1975 Remu Aaltonen vihjaili Kalliolle Hurriganesin tarvitsevan kitaristia. Albert Järvisen lähtö oli salaisuus. Yön yli nukuttuaan Kallio päätti palata yhtyeeseen.
Vuodet 1975 ja 1976 olivat Hurriganesin kultaista aikaa. Suosio kasvoi, fan-klubin jäsenmäärä lisääntyi viidestäsadasta viiteentuhanteen muutamassa kuukaudessa. Ile Kalliosta tuli tuhansien teinityttöjen idoli. Hänestä julkaistiin jopa paperinukke lehdessä, ja postinjakaja kantoi säkeittäin fanipostia hissittömän talon kolmanteen kerrokseen. Musiikillisesti Kallion oli vaikeaa astua Järvisen saappaisiin, olihan tämä ollut Kallion idoleja jo vuodesta 1969. He olivat myös ystäviä keskenään, vaikka monet ehkä olisivat voineet päätellä toisin. Kallio on sanonut Järvisen olevan häntä parempi kitaristi, Järvinen oli taas sanonut päinvastoin. Vasta vuoden kuluttua yhtye löysi uuden muotonsa, mutta yhtye oli kovassa kunnossa ja Kallion mielestä Aaltonen rumpalina parhaimmillaan.
Ile Kallio levytti 1977 ensimmäisen soololevynsä Irock, jota myytiin 17 000 kappaletta. Myöhemmin hän myönsi, että lauluosuudet nolottavat yhä. Levynsä jälkeen hän halusi kehittää musiikkiaan monipuolisemmaksi. Vuonna 1979 hän suunnitteli lopettavansa Ruotsin kiertueen jälkeen, mutta Remu Aaltonen sai vihiä asiasta ja pyysi häntä lähtemään toukokuussa 1979.
Historia > Pera & The Dogs

Albert Järvinen lopetti Pen Leessä korvatakseen Kallion jälleen kerran. Kallio perusti veljensä kanssa Pera & The Dogs -yhtyeen. Muut jäsenet olivat Maukka Siirala (basso, ex-Pen Lee) ja Bill Carson (rummut). Yhtyeen ensimmäinen levy Dogfood (1979) oli edellä aikaansa eikä menestynyt uuden aallon ja suomenkielisen musiikin puristuksessa. Yhtye tähtäsi kansainvälisille markkinoille, mutta menestys ulkomailla jäi saavuttamatta. Yksi syy Hurriganesin jättämiseen oli ollut se, ettei Hurriganes pärjännyt ulkomailla. Hurriganesin epäonnistuneen Englannin kiertueen jälkeen Kallio todennäköisesti päätteli, että tarvittiin toinen yhtye, jos hän aikoi menestyä ulkomailla.
Bill Carson jätti Pera & The Dogsin, ja tilalle tuli rumpali Jyrtsä Rautakoura. Lyhennettyään nimen muotoon The Dogs yhtye levytti toisen albumin Radiator (1980). Menestystä ei tullut silläkään, ja yhtye lopetti. The Dogsin jälkeen Ile Kallio levytti kaksi sooloalbumia: Get Out (1980) ja Rocks and Stones (1982).
Seuraava yhtye oli Diesel. Muut jäsenet olivat Jouni Rautakoura (basso), Heikki Pehkonen (kitara) ja Kai Koski (rummut). Yhtye julkaisi vain yhden singlen "Love Machine" / "I Want You" (1982).
Historia > Paluu Hurriganesiin

Vuonna 1983 Kallio palasi vuodeksi Hurriganesiin Janne Louhivuoren tilalle. Yhtye esiintyi muutaman kerran nelimiehisenä, kun Kallio opetteli uudestaan Hurriganesin ohjelmistoa. Hän soitti myös Remu Aaltosen soololevyllä Message for You. Muu Diesel-yhtye jatkoi nimellä Inside Out. Viimeisen Hurriganes-vaiheen jälkeen Kallio oli löytänyt uuden esikuvan, Bruce Springsteenin. Hän alkoi tehdä musiikkia TV-mainoksiin ja TV-ohjelmiin. MTV3:n vuosina 1994–2005 käyttämät päätunnussävelmät ovat hänen ja Pekka Witikan säveltämiä . Hän esiintyi satunnaisesti Kallion Katupojat -yhtyeen kanssa. Vuonna 1986 hän levytti suomenkielisen levyn Tänä yönä.
Historia > Kaija Kärkinen & Ile Kallio

Ile Kallio aloitti vuonna 1990 yhteistyön Kaija Kärkisen kanssa, joka osallistui Eurovision laulukilpailun karsintaan Kallion kappaleella "Hullu yö". Yhteistyö Kärkisen kanssa laajeni yksityispuolelle, ja pari avioitui. Kalliolle avioliitto oli toinen, mutta ensimmäinen Kärkiselle, joka oli ihaillut Kalliota jo Hurriganes-vuosina. Kaija Kärkinen ja Ile Kallio ovat julkaisseet yhdessä kymmenen levyä, joilla sävellykset ovat Kallion ja sanoitukset Kärkisen. Osa levyistä on menestynyt hyvin. Kaija Kärkinen on varsinaiselta ammatiltaan näyttelijä, ja hän on esiintynyt useissa teatteri- ja TV-tuotannoissa muun muassa Laila Kinnusen roolissa. Kallio on jatkanut myös mainos- ja taustamusiikin tekemistä ja soittanut esimerkiksi TV-sarjan Luokkakokous yhtyeessä.
Vuonna 1996 Kallio löysi muuton yhteydessä vanhan Hurriganes-keikkanauhan, joka ilmestyi levynä nimellä Live in Stockholm 1977.
Diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Soolotuotanto Irock (1977)  Get Out (1980)  Rocks and Stones (1982)  Tänä yönä (1986)  Rock on rock – The Best of 1977–1993 (2008,  kokoelma) Hurriganes Crazy Days (1975)  Hot Wheels (1976)  Tsugu Way (1977)  Sixteen Golden Greats (1977,  kokoelma)  Hanger (1978)  Seven Days, Seven Nights (1983)  Hurrygames (1984)  Live in Stockholm 1977 (1996)  |  Ile Kallio Big Rock Band Shook Up! (2015)  Right Now (2016) Kaija Kärkinen & Ile Kallio Mustaa vettä (1991)  Sade (1995)  Lupaus (1996)  Suuri salaisuus (1997)  Noitavoimaa (1999)  Kaikki oikeudet (2000)  En voi unohtaa (2001,  kokoelma)  Kymmenen laulua (2002)  Kuka saa kyyneleet (2004)  Sodassa ja rakkaudessa (2005)  Saman taivaan alla (2008)  Köyhän naisen paratiisi (2012)  |  Muut albumit Cisse Häkkinen: Summer Party (1979)  Pera & The Dogs: Dogfood (1979)  The Dogs: Radiator (1980)  Remu: Message for You (1983)  Ile Kallio & Vierailevat Solistit: Kirjeitä (2007)  Remu & Hurriganes: Last Call - Live In Helsinki (2019)  |
Kirjallisuutta

Luoto, Santtu: Ile Kallio.  Helsinki:  Minerva, 2012.  ISBN 978-952-492-651-5
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive).
Kaija Kärkinen & Ile Kallio -duon viralliset sivut.
Ile Kallio - Boogiekiintiö on täynnä. Rytmi 2/2004.
Bluesista lähtenyt Ile Kallio uskoo perusarvoihin - Musiikin on oltava totta. Selvis 3/2005.
Ile Kallio Big Rock Band-kokoonpanon sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Black Devils-yhtyeen kotisivut
Hurriganes
|  Remu Aaltonen  Nipa Niilola  Hike Kärppä >  Ile Kallio  Albert Järvinen  Cisse Häkkinen  Janne Louhivuori  Beaver Aitto-oja  Jim Pembroke  Tomi Parkkonen  Rocka Merilahti  Harri Merilahti  Jukka Orma  Mikko Löytty  Juho Pitkänen  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Rock and Roll All Night Long  Roadrunner  Crazy Days  Hot Wheels  Tsugu Way  Hanger  Jailbird  10/80  Fortissimo  Rockin’  Seven Days, Seven Nights  Hurrygames  30th Anniversary  Electric Play 
Livealbumit:  Live at Metropol  Live in Stockholm 1977  Live in Hamina 
Kokoelmat:  Sixteen Golden Greats  Hurrigane By The Hurriganes  20 Golden Greats  1978–1984  Rockin’ Tonight – 18 All Time Hits  The Legacy  20 suosikkia – Get On  Double Trouble  25 Golden Greats  20 suosikkia – Muskogee  20 suosikkia – Let's Go Rocking Tonight  Scandia Years 1977–1984  Rock Rock Tonight  30 Golden Greats 
VHS/DVD:  Oowee – Oohla  Rock’n’Roll All Night Long 1973–1988 
Filmografia:  Kuumat kundit  Ganes 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet