stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sinikka
Tunnettuja Sinikoita

Sinikka Antila (s. 1960), diplomaatti
Sinikka Arteva (1945–2007), radiotoimittaja
Sinikka Gripenberg (s. 1940), tanssija, koreografi ja tanssipedagogi
Sinikka Hannula (s. 1937), näyttelijä
Sinikka Hein, toimittaja ja televisiojuontaja
Sinikka Hentinen (1938–2022), kuvataiteilija
Sinikka Hurskainen (s. 1951), SDP:n kansanedustaja
Sinikka Kallio, Sinikka Nevanlinna (1917–2002), kirjailija ja kääntäjä, Rolf Nevanlinnan puoliso
Sinikka Keskitalo (1951–2011), kestävyysjuoksija
Sinikka Klemettilä (s. 1956), toimittaja ja tietokirjailija
Sinikka Kontu, o.s. Tyynelä (s. 1954), keskimatkojen juoksija
Sinikka Koskela (1928–2014), oopperalaulaja
Sinikka Koskiala (s. 1936), TKK:n ylikirjastonhoitaja, professori
Sinikka Kouvo (s. 1953), arkkitehti
Sinikka Kukkonen (1947–2016), suunnistaja ja hiihtosuunnistaja
Sinikka Kurkinen (s. 1935), taidemaalari
Sinikka Kuula (1917–1981), pianisti, Toivo Kuulan tytär
Sinikka Laine (s. 1945), kirjailija
Sinikka Laisaari, o.s. Toikka, ent. Mönkäre (s. 1947), poliitikko ja ministeri, Raha-automaattiyhdistyksen ent. toimitusjohtaja
Sinikka Langeland (s. 1961), norjalainen kantelensoittaja
Sinikka Larsen (s. 1940), avoimen yliopisto-opetuksen kehittäjä
Sinikka Leminen (s. 1981), pika- ja aitajuoksija
Sinikka Linkomies-Pohjala, ent. Karhuvaara (1929–2000), Kokoomuksen kansanedustaja
Sinikka Luja-Penttilä (1924–2022), SDP:n kansanedustaja, ministeri ja sosiaalineuvos
Sinikka Mokkila (s. 1954), näyttelijä
Sinikka Mäki-Lertola (s. 1954), kuvanveistäjä
Sinikka Niemi (s. 1951), Itä-Suomen yliopiston ruotsin kielen professori
Sinikka Nopola (1953–2021), kirjailija, pakinoitsija ja kolumnisti
Sinikka Ojanen (1933–2024), kasvatustieteen professori
Sinikka Ollila (s. 1939), kiekonheittäjä
Sinikka Palonen (s. 1948), taidemaalari
Sinikka Piippo (s. 1955), kasvitieteilijä, biologi ja tietokirjailija
Sinikka Räike (1925–2009), kuvanveistäjä ja taidemaalari
Sinikka Salminen, o.s. Riihelä (s. 1954), kiekonheittäjä ja kuulantyöntäjä
Sinikka Salo (s. 1948), taloustieteilijä ja pankinjohtaja
Sinikka Salokorpi (1934–2021), toimittaja, tietokirjailija ja lastenkirjailija
Sinikka Siekkinen (s. 1943), radio- ja televisiotoimittaja
Sinikka Sipilä (s. 1951), kirjastoneuvos
Sinikka Sokka (s. 1948), näyttelijä ja laulaja
Sinikka Sundberg (s. 1941), pesäpalloilija
Sinikka Svärd (s. 1960), kirjailija ja laulunsanoittaja
Sinikka Talmo (1918–2011), laulaja ja director cantus
Sinikka Tarvainen (s. 1958), toimittaja
Sinikka Tirkkonen (1954–2021), kirjailija
Sinikka Torkkola (s. 1960), viestinnän ja journalismin tutkija
Sinikka Toropainen, ent. Kiippa (s. 1941), kestävyysjuoksija
Sinikka Tuominen (1947–2024), taidemaalari
Sinikka Vanhala, Kauppakorkeakoulun professori
Sinikka Virkkunen (s. 1945), markkinointi- ja mainosalan yrittäjä, kouluttaja ja järjestöjohtaja
Sinikka Vuola (s. 1972), kirjailija
Silkinpehmee

| Antti Keskinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1978 Tampere
Muusikko
Taiteilijanimi:  Silkinpehmee (199?–2004, 2013–) SP (2005–2012) Andee
Aktiivisena:  1994–
Tyylilajit:  rap
Yhtyeet:  Kontrasti Supreme Team
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Silkinpehmee (käyttänyt myös nimeä SP, oik. Antti Keskinen, 1978 Tampere) on tamperelainen rap-artisti.
Ura

Silkinpehmee on vaikuttanut Suomen hip hop -kuvioissa jo pitkän aikaa ja hän oli toinen puolikas vuosituhannen vaihteessa vaikuttaneesta Kontrasti-duosta. Silkinpehmee on myöhemmin tehnyt musiikkia muun muassa Seren sekä Leijonamielen kanssa.
SP julkaisi Seren kanssa 28. syyskuuta 2005 albumin Perusasioiden äärellä.
SP:n ensimmäinen soololevy, Kalevan poika julkaistiin vuonna 2007. Syksyllä 2012 julkaistiin "Maailman mahtavin ase" -niminen single SP:n seuraavalta albumilta. SP:n toinen sooloalbumi, Silkinpehmee julkaistaan keväällä 2013 Cosmic Playgroundin kautta.  Levyllä hän palasi vanhaan taiteilijanimeensä Silkinpehmee. Albumin toinen single "Beverly Hills" julkaistiin 26. huhtikuuta 2013.
Silkinpehmee muodostaa rap-artisti Kalle Kinoksen kanssa Supreme Team -nimisen yhtyeen. Kokoonpanon ensimmäinen kappale "Passaa tohon käteen" julkaistiin musiikkivideon kera kesällä 2012.
Diskografia > Albumit

Perusasioiden äärellä (Seren kanssa, 2005)
Kalevan poika (2007)
Mun Beverly Hills (2013)
BASIC V1 (2017)
BASIC V2  (2019)
El Suave (2020)
Diskografia > Singlet

Maailman mahtavin ase (mukana Planeetta Camus, 2012)
Diskografia > Musiikkivideot

Passaa tohon käteen (mukana Kalle Kinos, 2012)
Maailman mahtavin ase (mukana Planeetta Camus, 2012)
Paperi sakset kivet (mukana Kalle Kinos, Brädi, Majuri, MG & TPH, 2013)
Meidän (2013)
Kuplivaa (mukana Jukka Ässä, 2013)
Pilvet (2015)
Tilanne pääl (2017)
Siunaukset (2018)
Diskografia > Vierailijana

| Artisti | Kappale | Albumilta | Muut vierailijat | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Flegmaatikot | "Kun me kruisaillaan" | Läheltä ja kaukaa | Kontrasti | 2001 |
| Petri Nygård | "Petrin possebiisi" | Petri presidentixi | Stöö, Kontrasti, Rääväsuu Läskiäpärä & Memmy Posse | 2001 |
| Seremoniamestari | "Iskulauseita" | Sanasta miestä | Kontrasti | 2001 |
| Seremoniamestari | "Pummi" | Sanasta miestä | Kivenkova | 2001 |
| Flegmaatikot | "Keitä kunnioitan keitä en" | Hampuusin päiväkirja | Katujen Laki | 2001 |
| Seremoniamestari | "Muistilista" | Sana viikonvaihteeksi |  | 2002 |
| Sere | "Se ei oo minä" | Vain nimi muuttunut |  | 2003 |
| Sere | "Aikamiehet" | Vain nimi muuttunut |  | 2003 |
| Spesialisti | "Takas" | Takas tukikohtaan | Tiedemies | 2003 |
| Sere | "Pummi (Skillsters remix)" | Pari valittua sanaa 2000–2004 | Kivenkova | 2004 |
| Siniset Punaiset Miehet | "Siniset punaiset poikam." | Legenda: The Golden Years |  | 2004 |
| Sere | "Kuumotus ja lämmitys" | Pari valittua sanaa 2000–2004 |  | 2004 |
| Maajoukkue | "Astu mun maailmaan" | Rakasta sitä tai vihaa |  | 2005 |
| Maajoukkue | "Sun on herättävä" | Rakasta sitä tai vihaa |  | 2005 |
| Leijonamieli & Putkimiehet | "Tartu mun käteen" | Lauluja sadepäivän varalle |  | 2006 |
| Leijonamieli & Putkimiehet | "Kiire" | Lauluja sadepäivän varalle |  | 2006 |
| Cheek | "Housut roikkuu Pt.2" | Kuka sä oot | Elastinen | 2008 |
| Äyriäiset | "Ylös, ulos, lenkille" | Kuorineen kaikkineen |  | 2009 |
| Idän Ihme | "Soita Kalevaan (Remix)" | Tästä ei sitte kerrota kellekkään | Otto Martikainen, Spesialisti & Leijonamieli | 2010 |
| Jake the Break & Flam | "Kolme paria lenkkareita" | Rattaat pyörimään |  | 2011 |
| Sere | "Manse" | Edustaa edustaa 3 | Otto Martikainen | 2011 |
| Sere | "En oo vihanen sulle" | Edustaa edustaa 3 | Idän Ihme & Leijonamieli | 2011 |
| HKI Crates | "Kyllä sä tiedät sen" | HKI Crates | Kalle Kinos | 2012 |
| Flegmaatikot | "Luuvitonen" | 931 | Kontrasti | 2012 |
| Flegmaatikot | "Tamperelainen osa 3" | 931 | Otto Martikainen & Petri Nygård | 2012 |
| Laiskasilmä Napoleon | "Peli on selvä" | TBA | Taikamaha | 2012 |
| Brädi | "Näis kengis" | Näis kengis | Kalle Kinos | 2012 |
Aiheesta muualla

SP Mellakkaviihde.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Sinilakki

| Sinilakki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sinilakit Ifritidae
Suku::  Ifrita
Laji::  kowaldi
Kaksiosainen nimi
 Ifrita kowaldi  (De Vis, 1890) 
Katso myös
   Sinilakki Wikispeciesissä   Sinilakki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sinilakki eli aiemmalta nimeltään kiipijätimali (Ifrita kowaldi) on varpuslintu. Lajin taksonomia on osin epäselvä ja se on aiemmin luokiteltu kuuluvaksi muun muassa mutavaristen tai paratiisilintujen heimoihin. Nykyään sinilakki yleensä luetaan omaan sinilakkien heimoonsa (Ifritidae).
Levinneisyys, ulkonäkö ja elintavat

Sinilakkia tavataan Uuden-Guinean saarella. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Sinilakki on pieni rakenteeltaan tukevahko ja lyhytpyrstöinen lintu. Väritykseltään se on ruskea lukuun ottamatta sinistä päälakea. Laji elää metsissä ja syö hyönteisiä. Ravinnostaan se kerää elimistöönsä alkaloideja ja on yksi harvoista myrkyllisistä linnuista.
Drum and bass

| Drum’n’bass |
| --- | --- |
Alkuperä:  jungle, breakbeat hardcore, hip hop, darkcore, dub, dancehall, raggamuffin, tekno
Alkuperämaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Kehittymisen ajankohta:  1990-luku
Tyypillisiä soittimia:  syntetisaattori, rumpukone, sekvensseri, kosketinsoitin, sampleri, tietokone, DAW
Kehittyneitä tyylilajeja / suuntauksia:  Suuntaukset: darkstep, drumfunk, hardstep, jump-up, liquid drum’n’bass, minimal drum’n’bass, neurofunk, techstep Fuusiogenret: dancestep, drumstep, jazzstep Kehittyneet tyylilajit: chillstep, dubstep
Goldie, tunnettu drum and bass -artisti
Drum and bass (kirjoitetaan myös drum’n’bass, drum & bass sekä lyhennettynä D&B, DnB tai D’n’B) on elektronisen musiikin tyylilaji, jonka tyypillisiä piirteitä ovat korkea tempo (160–180 BPM), intensiiviset bassokuviot, samplet ja syntetisaattoreiden käyttö. Drum and bass kehittyi 1990-luvulla Brittein saarten jungle-genrestä. Ensimmäisiä genren artisteja olivat muun muassa Goldie ja DJ General Levy, ja tunnetuimpiin genren artisteihin kuuluu muun muassa Pendulum.
Drum and bassille on tyypillistä korkea tempo (160–180 BPM). Varsinkinkin atmosfäärisessä drum and bassissa rytmin nopeus voi olla kaksinkertainen kappaleen melodisiin elementteihin verrattuna. Valtavirta-artistien tuotosten nopeus on keskimääräisesti noussut tasaisesti 1990-luvulta lähtien. Nykyään monet uudemmat artistit ovat alkaneet tuottaa kappaleita, jotka ovat lähempänä alkuaikojen nopeuksia. Tästä esimerkkinä on muun muassa verrattain uusi tyylisuunta dubstep, jonka nopeus on keskimäärin 140:n BPM:n alueella.
Jungle-musiikki, alkuperät

Drum and bass kehittyi Englannissa 1990-luvulla jungle-musiikin alatyyppinä. Se on yksi rytmisesti monimutkaisimmista tanssimusiikin muodoista, ja sisältää nopeatahtisia polyrytmejä ja rikkobiittejä (engl. breakbeat). Usein se on kokonaan instrumentaalista, jolloin musiikki koostuu vain nopeista rumpukoneista ja matalasta bassosta. Junglessa on enemmän reggae-, dub- ja rhythm and blues -vaikutteita kuin yleensä hardcoressa – siksi jotkin kriitikot väittivät, että musiikki oli mustien teknomuusikoiden ääni. Tanssimusiikin genreille tyypillisesti jungle on pääasiassa ”12-tuumainen” genre, joka on tehty pienelle ja omistautuneelle yleisölle, vaikka Goldie ja hänen vuoden 1995 esikoisalbuminsa Timeless ennustivat yleisempää viehätystä musiikkia kohtaan. Myös 4 Heron Two Pages -albumi keräsi jonkin verran valtavirran suosiota.
Roni Size voitti vuonna 1997 Mercury Music Prizen tuplalevyllään New Forms.
Tuhannet artistit alkoivat sekoittaa rikkobiittejä ja vaikutteita muun muassa jazzista, elokuvamusiikista, ambientista ja trip-hopista. Näin on saatu syntymään monia drum and bassin alagenrejä, kuten jazzahtava liquid funk, scifi-elokuvista vaikutteita saanut synkkä neurofunk, vanhan ajan darkcore-junglesta kehittynyt darkstep sekä trip-hopista ja ambientista vaikutteensa ottanut atmosfäärinen drum and bass (atmospheric drum and bass), jossa on hyvin kevyt ja leijuva äänimaisema. Edellä mainituista genreistä suomalaisia esimerkkejä ovat muun muassa Jontey (liquid funk), Taajuus (darkstep) sekä kansainvälisestikin mainetta saaneet Fanu (jungle), Muffler (drum and bass), Physics (drum and bass) Contour (liquid funk), L.A.O.S (drum and bass / jungle / powerpop), Kaleb (drum and bass) ja Resound (drum and bass). Elektronisen musiikin genrejen tapaan drum and bassilla on useita alagenrejä, joista suurimman osan rajat ovat häilyviä. Monet drum and bass -kappaleet voivatkin sisältää elementtejä monista eri tyylisuunnista.
Suosio ja näkyvyys

Drum and bass on saanut suosiota etenkin internet-pohjaisissa musiikki- ja toistopalveluissa. YouTuben kaltaiset videopalvelut ja musiikkikeskeiset sosiaaliset verkostot kuten SoundCloud ovat muodostuneet tärkeiksi jakelu- ja mainoskanaviksi drum and bass -artisteille. Myös podcastit ja vapaaehtoisvoimin toimivat internet-radiokanavat ovat merkittäviä jakelutapoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Drum and bass Wikimedia Commonsissa
William Sims

| William Sowden Sims |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. lokakuuta 1858 Port Hope, Ontario, Kanada
Kuollut: 28. syyskuuta 1936 Boston, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1880-1992
Sotilasarvo:  neljän tähden amiraali
William Sowden Sims (15. lokakuuta 1858 Port Hope, Ontario, Kanada — 28. syyskuuta 1936, Boston, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen amiraali. Hän ansioitui erityisesti laivasuunnittelun, laivuetaktiikoiden ja laivaston tykistön periksiantamattomana kehittäjänä. Tämän vuoksi häntä pidetään yhtenä Yhdysvaltain laivaston historian vaikutusvaltaisimmista upseereista.
Yksityiselämä

Sims avioitui vasta varttuneella iällä 48-vuotiaana. Hänen vaimonsa Ann Hitchcock oli Yhdysvaltain sisäministeri Ethan Allen Hitchcockin tytär.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta William Sims Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Lauri Sinikari

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 24. tammikuuta 1907
Kuolinaika: 27. tammikuuta 1983 (76 vuotta)
Pelipaikka: puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
|  | Vesa |  |  |
|  | Jyry |  |  |
| 1929–1941 | HPS | 112 | (2) |
Maajoukkue
| 1930–1935 |  Suomi | 5 | (0) |

Lauri Eero Sinikari (synt. Präktig, 24. tammikuuta 1907 – 27. tammikuuta 1983) oli suomalainen jalkapalloilija.
Ura

Tukimiehenä pelannut Sinikari edusti urallaan Helsingin Jyryä ja Töölön Vesaa sekä vuosina 1929–1941 Helsingin Palloseuraa. Hän voitti HPS:ssa Suomen mestaruuden 1929, 1932, 1934 ja 1935. Kaikkiaan Sinikari pelasi 11 kauden aikana 112 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Vuonna 1927 hän voitti TUL:n jalkapallomestaruuden Jyryn riveissä.
Sinikari pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1930–1935 yhteensä viisi maaottelua. Hän oli mukana myös Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkueessa vuoden 1925 työläisolympialaisissa sekä 1928 Moskovan spartakiadeissa.
Saavutukset

Suomen mestaruus: 1929, 1932, 1934, 1935
TUL:n mestaruus: 1927
Simpeleen rautatieasema

Simpeleen rautatieasema (lyh. Spl) on rautatieliikennepaikka Rautjärven Simpeleellä Karjalan radalla. Asema avattiin väliaikaiselle liikenteelle vuonna 1935 ja virallisesti marraskuussa 1937.
Simpeleen asemarakennuksen suunnitteli Thure Hellström, ja se valmistui vuonna 1936. Alun perin asema sijaitsi Tainionkosken ja Elisenvaaran välisellä radalla, mutta Simpele-Elisenvaara -rataosuus jäi toisen maailmansodan jälkeen luovutetulle alueelle. Uusi ratayhteys Parikkalaan valmistui vuonna 1949.
Asemarakennus jäi sivuun radasta vuonna 1977 tehdyn rataoikaisun myötä. Asemalla on kaksi matalaa matkustajalaituria, leveämpi asvalttipintainen sekä kapea puinen, jotka sijaitsevat ratapihan eteläpuolella. Aseman länsipuolelta erkanee 2,5 kilometriä pitkä teollisuusraide nykyiselle Metsä Boardin Simpeleen kartonkitehtaalle. Ratalinja Elisenvaaraan kulki aseman itäpuolen kaarteen kohdalta (josta ratalinja nykyään kaartaa koilliseen Parikkalan suuntaan) kohti nykyistä valtakunnanrajaa, jonne on matkaa n. 2,5 km. Ratalinja on edelleen monin paikoin maastossa havaittavissa.
Simpeleen asemalla pysähtyy yhteensä seitsemän junavuoroa: neljä junaa Helsinkiin ja kolme junaa Joensuuhun. Kaikki matkustajajunat käyttävät raidetta kaksi. Lipunmyynti Simpeleellä lopetettiin vuonna 2001.
Historiaa rautatien tulosta Simpeleelle

Rautatien saaminen Simpeleelle, ja radan yhteyteen pääseminen oli ennen kaikkea Simpeleen tehtaan tulevaisuuden elinehto. Tuloksettomia yrityksiä radan saamiseksi oli tehty jo ennen Yhtyneiden Paperitehtaiden perustamista (v. 1920).
Vuonna 1924 laadittiin suunnitelma radan rakentamiseksi Elisenvaaran asemalta Simpeleen tehtaalle, mutta vielä tämäkään hanke ei toteutunut. Yhtyneiden Paperitehtaiden suuromistaja, kenraali Rudolf Walden ja Simpeleen tehtaan isännöitsijä Ilmari Sipilä jatkoivat kuitenkin ponnisteluja yhdessä kuntien edustajien sekä alueen kansanedustajien myötävaikutuksella ratayhteyden saamiseksi Simpeleelle.
Eduskunta hyväksyi joulun alla vuonna 1932 (22.12.1932) esityksen määrärahasta Vuoksenniskan-Elisenvaaran radan rakentamiseksi. Radan rakennustyöt alkoivat kesällä 1933, Simpeleelle saakka rata valmistui lokakuun lopulla 1935, ja samoihin aikoin valmistui myös raide Simpeleen asemalta tehtaalle.
Ensimmäinen juna Simpeleen asemalle saapui 28.10.1935. Elisenvaaraan asti rata valmistui pari vuotta myöhemmin, jolloin pidettiin myös radan juhlalliset vihkiäiset.
Aiheesta muualla

Vaunut.org: Kuvia Simpeleeltä
Karttakuva vuodelta 1933 Viipurin läänin alueelta vaunut.org. (Rakenteilla oleva Vuoksenniskan ja Elisenvaaran välinen rataosuus kartalla katkoviivalla)
Sinikornettikala

| Sinikornettikala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Putkisuukalat Syngnathiformes
Heimo::  Kornettikalat Fistulariidae
Suku::  Fistularia
Laji::  tabacaria
Kaksiosainen nimi
 Fistularia tabacaria  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Sinikornettikala Wikispeciesissä   Sinikornettikala Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Sinikornettikala (Fistularia tabacaria) on kornettikaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan lämpimistä vesistä Atlantista.
Koko ja ulkonäkö

Sinikornettikala voi kasvaa suurimmillaan 200 cm pitkäksi, ja tyypillinen pituus on 120 cm. Ruumiinmuodoltaan laji on hyvin pitkänomainen, hoikka ja putkimainen kuono on erittäin pitkä. Selkäevä on lyhyt ja sijaitsee ruumiin takaosassa. Kalan pyrstöevä on haarautunut ja keskimmäinen ruoto on pidentynyt. Väriltään sinikornettikala on selästään ruskea, vatsastaan vaalea ja ruumiissa on sinisiä pilkkuja.
Levinneisyys ja elintavat

Sinikornettikalaa tavataan Atlantin länsiosissa Nova Scotiasta Karibianmerelle ja itäosissa Mauritaniasta Kap Verdeen. Laji liikkuu koralliriutoilla ja meriheinää kasvavilla alueilla. Sinikornettikalan ravintoa ovat pienet kalat ja selkärangattomat eläimet, kuten katkaravut.
Sinikornettikalaa voidaan syödä kuivattuna, suolattuna tai savustettuna ja siitä voidaan tehdä kalajauhoa.
Sinilause

Sinilause on trigonometrian tulos, jonka avulla voi määrittää kolmion sivun pituuden tai kulman suuruuden silloin, kun kolmiosta tunnetaan jokin pari (sivu ja kulma) vastakkaisia osia.
Jos kolmion  ABC kulmat ovat  \alpha ,  \beta ,  \gamma , sivut ovat  a,  b, ja  c ja kolmion ympäri piirretyn ympyrän säde on   R, on voimassa
Sinilauseen todistamiseksi piirretään kolmion  ABC ympäri ympyrä ja siihen halkaisija  BA'. Kehäkulmalauseen nojalla  \angle BAC=\angle BA'C=\alpha . Koska  BA' on ympyrän halkaisija,  \angle BCA'=90^{\circ } (Thaleen lause). Suorakulmaisesta kolmiosta  A'BC luetaan  a=2R\sin(\angle BA'C)=2R\sin \alpha  eli
Samoin saadaan kolmion kahta muuta sivua ja kulmaa koskeva yhtälö.
Sinilauseeseen perustuu kolmiomittaus. Jos pisteiden  B ja  C välinen etäisyys ja kulmat  \angle CBA=\beta  sekä  \angle ACB=\gamma  on mitattu, kulma  \angle BAC=\alpha  voidaan laskea kolmion kulmasumman perusteella:  \alpha =180^{\circ }-(\beta +\gamma ). Pisteen  A etäisyydet pisteistä  B ja  C ovat nyt
Pallokolmioille sinilause pätee muodossa
missä  A,  B ja  C ovat pallokolmion kulmat ja  a,  b ja  c sen (kulmamitoissa ilmaistut) sivut.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Opetushallitus, etälukio: Sinilause (Arkistoitu – Internet Archive)
Simone Martini

Vasarin galleria
Taiteilijat, jotka ovat mukana Giorgio Vasarin kirjassa  (1550).
OSA I
Cimabue
Arnolfo di Lapo
Nicola Pisano
Giovanni Pisano
Andrea Tafi (taiteilija)
Giotto
Pietro Lorenzetti (Pietro Laurati)
Andrea Pisano
Buonamico Buffalmacco
Ambrogio Lorenzetti (Ambruogio Laurati)
Pietro Cavallini
Simone Martini
Taddeo Gaddi
Andrea Orcagna (Andrea di Cione)
Agnolo Gaddi
Duccio di Buoninsegna
Gherardo Starnina
Lorenzo Monaco
Taddeo Bartoli
OSA II
Jacopo della Quercia
Nanni di Banco
Luca della Robbia
Paolo Uccello
Lorenzo Ghiberti
Masolino da Panicale
Masaccio
Filippo Brunelleschi
Donatello
Giuliano da Maiano
Piero della Francesca
Fra Angelico
Leon Battista Alberti
Antonello da Messina
Alessio Baldovinetti
Fra Filippo Lippi
Andrea del Castagno
Domenico Veneziano
Gentile da Fabriano
Pisanello
Benozzo Gozzoli
Vecchietta (Francesco di Giorgio e di Lorenzo)
Antonio Rossellino
Bernardo Rossellino
Desiderio da Settignano
Mino da Fiesole
Lorenzo Costa
Ercole Ferrarese
Jacopo Bellini
Giovanni Bellini
Gentile Bellini
Cosimo Rosselli
Antonio del Pollaiuolo
Piero Pollaiuolo
Sandro Botticelli
Andrea del Verrocchio
Andrea Mantegna
Filippino Lippi
Bernardino Pinturicchio
Francesco Francia
Pietro Perugino
Luca Signorelli
OSA III
Leonardo da Vinci
Giorgione da Castelfranco
Antonio da Correggio
Piero di Cosimo
Donato Bramante (Bramante da Urbino)
Giuliano da Sangallo
Antonio da Sangallo
Rafael
Giulio Romano
Pontormo
Andrea Sansovino
Lorenzo di Credi
Baldassare Peruzzi
Andrea del Sarto
Rosso Fiorentino
Jacopo Palma
Lorenzo Lotto
Sebastiano del Piombo (Sebastiano Viniziano)
Michelangelo Buonarroti
Marian ilmestys (Annunciazione con i Santi Ansano e Massima), tempera puulle, 1333
Simone Martini (n. 1284–1344) oli italialainen, Sienassa syntynyt taidemaalari. Hän oli merkittävä hahmo aikaisen italialaisen maalaustaiteen kehityksessä ja vaikutti suuresti kansainvälisen gotiikan kehitykseen. Martinia on pidetty Duccio di Buoninsegnan, aikansa johtavan sienalaisen maalarin, oppilaana. Martinin elämästä on jäänyt hyvin vähän tietoa, ja taidehistorioitsijat kiistelevät useiden hänen maalaustensa aitoudesta. Hän kuoli ollessaan Paavin hovin palveluksessa Avignonissa vuonna 1344.
Elämäkerta

Martini oletetaan syntyneen Sienassa noin vuoden 1284 paikkeilla, koska Giorgio Vasari kertoo hänen kuolleen vuonna 1344 kuudenkymmenen vuoden ikäisenä. Ensimmäinen maininta Martinista liittyy Maestà-teokseen Sienan Palazzo Pubblicossa. Hän signeerasi teoksen vuonna 1315 ja se on hänen ensimmäinen signeerattu työnsä. Kuitenkin ennen tätä Martinin on täytynyt tehdä Assisin Pyhän Fransiskuksen basilikan alakirkon Pyhän Martinuksen kappelin freskot, luultavasti vuonna 1312. Martinin tehtävänä oli myös kappelin lasimaalaukset. Hän viimeisteli työnsä kappelissa vuonna 1317. Lisäksi Martini työskenteli vuonna 1317 Napolissa kuningas Robert Anjoulaiselle. Robert löi Martinin ritariksi heinäkuussa 1317 ja myönsi Martinille säännölliset vuosittaiset tulot taiteellisten saavutusten vuoksi. Martini oleskeli vuonna 1319 Pisassa ja vuonna 1320 Orvietossa. Vuonna 1321 hän sai Sienassa korvauksen Maestàn entisöinnistä.
Martini meni vuonna 1324 naimisiin Lippo Memmin sisaren Giovannan kanssa. Martini muutti vuonna 1340 Giovannan ja veljensä Donaton kanssa Avignoniin, jossa hän työskenteli paavin hovin palveluksessa. Martini kuoli Avignonissa vuonna 1344, mutta hänen hautajaisensa järjestettiin Sienassa.
Francesco Petrarca ystävystyi Martinin kanssa Avignonissa, ja kaksi hänen sonettiaan viittaavat Martinin runoilijalle maalaamaan muotokuvaan.