stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etelänavan valloitus 1911
Kilpajuoksu > Amundsenin menestys

Norjalaiset olivat naparetken alusta asti britteihin nähden ylivoimaisessa asemassa. Amundsenin retkikunta ei ollut ainoastaan saanut etumatkaa, se oli myös valmistellut retkensä selvästi Scottin joukkoja paremmin. Ryhmän ruokavarastot oli perustettu reitin varrelle hyvissä ajoin ennen retken alkua, ja niiden sijainti sekä tarvikemäärät oli suunniteltu huolella. Naparetkellä oli erittäin tärkeää pitää miehet terveinä ja vahvoina. Amundsen suosi siksi ravintoa, joka sisälsi runsaasti C-vitamiinia, jonka ansiosta norjalaiset pysyivät koko matkan ajan hyvässä kunnossa ja säästyivät keripukilta. Norjalaisretkikunnan hyvää varustelutasoa kuvaa se, että ryhmä antoi vetokoiriensakin maistaa suklaata.
Amundsenin inuiteilta oppimat taidot ja tiedot heijastuivat vahvasti hänen retkikuntansa varusteluun. Koirien käytön ja C-vitamiinipitoisen ravinnon ohella Amundsen oli oppinut inuiteilta muun muassa taidon pysyä lämpimänä ankarillakin pakkasilla. Antarktiksen kesän lämpötilat voivat laskea alle –50 °C:seen, ja näissä olosuhteissa lämpimät asusteet ovat elintärkeitä. Norjalaiset pukeutuivat inuittien tyypillisesti käyttämiin poron- ja hylkeennahkavaatteisiin, jotka pitivät lämmön sisällään eivätkä päästäneet kosteutta läpi. Turkisvaatteet olivat jopa kaksinkertaiset: alemmassa kerroksessa karva oli sisäänpäin.
Koirien valinta vetojuhdiksi oli ollut Amundsenilta ratkaisevan tärkeä päätös. Koirien ansiosta miesten ei tarvinnut vetää itse rekiään ja kuluttaa tällä tavoin voimiaan. Koirat olivat nopeita ja vahvoja ja niiden avulla norjalaiset saattoivat taittaa matkaansa varsin nopeasti ankarista olosuhteista huolimatta. Useimpina päivinä matkaa vierähti noin 30 kilometriä. Hyvä varustelu ja nopea matkanteko vaikuttivat positiivisesti myös Amundsenin joukon mielialaan. Säät suosivat norjalaisten matkaa, ja Amundsen kuvaili naparetkeä paikoin jopa huviretkeksi.
Kilpajuoksu > Scottin retkikunnan raskas taival

Scottin retkikuntaa vaivasi heti retken alusta asti varusteiden puutteellisuus ja huono ennakkosuunnittelu. Myös olosuhteet näyttävät olleen heitä vastaan. Kolmesta moottorireestä yksi upposi köysien petettyä mereen laivan lastia purettaessa. Nostaminen oli toivotonta, koska syvyyttä oli sata metriä. Scott oli suunnitellut käyttävänsä rekiä matkan ensimmäisellä osuudella, mutta teknisten puutteiden vuoksi niiden koneet eivät kestäneet ankaraa pakkasta. Voiteluöljyn kulutus oli laskettua paljon suurempaa, ja lopulta koneiden sylinterit alkoivat hajoilla; korjaus onnistui muutaman kerran, mutta vain muutaman päivän kuluttua leiristä lähdön jälkeen retkikunnan molemmat jäljellä olevat moottorireet olivat lakanneet toimimasta.
Amundsenin koirat kiskoivat norjalaisten rekiä rivakkaan tahtiin kohti etelänapaa, mutta Scottin valitsemat siperialaiset hevoset eivät kestäneet matkanpäällä kovinkaan pitkään. Muutamia hevosia retkikunta menetti tapaturmaisesti niiden jouduttua ajelehtivalle jäälautalle. Lisäksi hyytävä viima ja kova pakkanen olivat liikaa hevosille, vaikka sitkeät eläimet olivat tottuneet Siperian ankariin talviin. Hevosten kaviot upposivat jääkentän pehmeään lumeen ja eteneminen oli aivan liian vaivalloista. Joulukuun alkupuolella kylmyyden ja raskaan tarpomisen väsyttämät hevoset oli viimein pakko lopettaa. Scottin retkikunta jatkoi matkaansa ihmisvoimin.
Rekien vetäminen miesvoimin teki brittien taivalluksesta raskasta. Brittien oli usein mahdotonta edetä edes kymmentä kilometriä päivässä norjalaisten koiravaljakoiden edetessä kolminkertaisen matkan. Brittien kankaiset vaatteet eivät pitäneet kunnolla kylmää, ja kastuttuaan ne jäätyivät nopeasti hyisessä viimassa. Retkikunnalla oli liian vähän ruokavarastoja matkan varrella, ja loppuvaiheessa miehiä alkoivat vaivata puutostaudit, kuten keripukki.
Varapäällikkö, luutnantti Edward Evans sairastui ensimmäisenä; hänet oli pakko jättää matkasta ja ykkösmoottorirekeä ajanut ylilämmittäjä William Lashly määrättiin hoitamaan häntä. Toisen reen ajaja Berard Day lähetettiin takaisin päin hakemaan apua. Apu saapuikin varsin nopeasti, kun retkikunnan lääkäri Edward Atkinson ja venäläinen matruusi Demetri löysivät Evansin ja Lashlyn nopeasti; ylilämmittäjä sai lääkärin erityiskiitokset hyvästä huolenpidostaan ja potilas toipuikin talven mittaan. Eläintieteilijä Apsley Cherry-Garrard ja kaksi matruusia yrittivät kahteen otteeseen vielä löytää kadonneen naparetkikunnan, mutteivät kuitenkaan onnistuneet siinä ennen Etelämantereen talven tuloa.
Navalle ja takaisin > Norjalaisten voitto

Norjalaiset olivat olleet koko naparetken ajan selvässä johdossa kilpaileviin britteihin nähden. Heidän voittonsa sinetöitiin lopulta 14. joulukuuta 1911, kun Amundsen saavutti neljän toverinsa kanssa etelänavan. Norjalaiset kyhäsivät suksisauvoistaan lipputangon ja asettivat liehumaan Norjan lipun. Retkikunta vietti etelänavalla kolme päivää, jonka jälkeen miehet lähtivät pitkälle paluumatkalle kohti Framheimia.
Paluumatka oli norjalaisille suotuisa samaan tapaan kuin menomatkakin. Matka sujui ripeästi ja retkikunta palasi Valaslahden rannikolla sijaitsevaan talvileiriinsä aivan suunnitelmien mukaan 25. tammikuuta 1912.
Navalle ja takaisin > Scottin kuolema

Scottin retkikunta saavutti etelänavan 18. tammikuuta 1912 ja näki siellä liehuvan Norjan lipun. Tappio oli itsevarmalle Scottille ja hänen retkikunnalleen suuri järkytys. Miehet olivat tuohduksissaan siitä, että olivat tehneet turhaan koko pitkän ja vaivalloisen matkan. Norjalaiset olivat jättäneet etelänavalle teltan, josta britit löysivät Amundsenin kirjoittaman kirjeen. Amundsen toivotti kirjeessään kohteliaaseen sävyyn Scottin retkikunnalle hyvää kotimatkaa, mutta Scott tulkitsi tämän eleen pilkanteoksi.
Paluumatka oli vaikea. Liian pienet ruoka-annokset, paleltumat ja keripukki verottivat upottavassa hangessa rekiään raahaavien miesten voimia entisestään. Retkikunta heitti monia tarvikkeita pois, mutta kuljetti viimeiseen asti mukanaan tieteellisesti arvokasta liskolinnun fossiilia. Helmikuun 18. päivän vastaisena yönä Edgar Evans menetti henkensä ensimmäisenä retkikuntalaisena. Hän oli jo aiemmin loukannut itsensä pudottuaan railoon ja kärsi sietämättömien olojen aiheuttamista mielenhäiriöistä. Kuukauden kuluttua menehtyi kapteeni Lawrence Oates. Hän oli palelluttanut pahoin jalkansa, ja tunsi hidastavansa matkaa vaarantaen muiden mahdollisuuksia selvitä perille. Oates teki itsemurhan: hän astui teltasta ulos ankaraan lumimyrskyyn, katosi ja paleltui hengiltä. Oli myös vuodenaikaan nähden normaalia kylmempää ja normaalia huonompi sää
Scott ja kaksi muuta henkiin jäänyttä retkikunnan jäsentä, Edward Adrian Wilson ja Henry Robertson Bowers, jatkoivat matkaansa vielä maaliskuun loppuun asti, kunnes lähes kaikki ruoka oli käytetty ja voimat kulutettu loppuun. Britannian retkikunnan viimeiset jäsenet menehtyivät Rossin jäähyllylle 29. maaliskuuta 1912. Miehet menehtyivät ainoastaan 18 kilometrin päähän yhdestä suurimmista ruokavarastoistaan. Scottin päiväkirjamerkinnöistä käy ilmi, että myrskyn jatkuessa ja sitoessa heidät leiripaikkaansa he jopa suunnittelivat yhteistä itsemurhaa oopiumitableteilla ja morfiinilla. Lopulta he olivat kuitenkin päättäneet jatkaa loppuun asti – itsemurhat koettiin yksimielisesti pelkuruutena. Myrkyt löydettiin koskemattomina Wilsonin lääkelaukusta apuretkikunnan tullessa paikalle. Polttoaineen loputtua miehet todennäköisesti olivat paleltuneet hengiltä nukkuessaan.
Scottin kuolemasta julkistettiin lokakuussa 2017 uusia tulkintoja, että kesken matkan paluumatkalle lähetetty Edward Evans olisi tyhjentänyt ruokavaraston, joka oli tarkoitettu Scottin väelle, kun he palaisivat navalta.
Valloituksen jälkeen

Vähitellen myös Britannian kuninkaallisen imperiumin oli myönnyttävä tappionsa edessä. Se tunnusti Amundsenin retkikunnan voiton ja onnitteli norjalaisia onnistuneesta naparetkestä. Uutinen oli suuri järkytys briteille, jotka olivat olleet varmoja kansallisen hankkeensa onnistumisesta. Scottin retkikunnan kohtalo oli kuitenkin kaikille täydellinen arvoitus. Yleisesti oltiin sitä mieltä, että Scott oli päässyt navalle, mikä pitikin paikkansa. Hänen retkikuntansa kuoleminen sai varmistuksen kuitenkin vasta vuoden 1913 alussa, kun etsintäpartio ilmoitti löytäneensä retkikunnan kolmen viimeisen jäsenen ruumiit. Norjalaisen retkikunnan jäsen Helmer Hanssen piti Scottin saavutusta suurempana kuin norjalaisten, koska norjalaiset kuluttivat matkalla 52 koirasta 41 koiraa loppuun. Niinpä Hanssenin mielestä Scottin ryhmä pystyi suursaavutukseen, kun veti miesvoimin varusteet etelänavalle ja melkein takaisin.
Ruumiita ei tuotu pois vaan niille rakennettiin lumihauta, jonka kyljille asetettiin nurin käännetyn reen alle metallilieriössä viesti, joka kertoi mahdollisille tuleville tutkijapolville miesten kohtalon. Kadonneelle kapteeni Oatesille rakennettiin vastaava muistomerkki. Kumpuihin pystytettiin huipulle suksista tehdyt ristit. Scottin teltasta löydettiin joukko esineitä, joiden ansiosta brittien retkikunnan matkasta on olemassa yksityiskohtaisia tietoja. Löytöihin kuuluvat muun muassa Scottin päiväkirja, valokuvakameran filmi ja lukuisia kirjeitä. Kotimaassaan Scottista tuli kansallissankari, ja hänen epäonnisen retkikuntansa taistelua jääkentällä pidettiin osoituksena brittiläisestä urhoollisuudesta parhaimmillaan. Roald Amundsen jatkoi työtään napa-alueiden tutkimuksen parissa ja saavutti suuren maineen elämäntyönsä ansiosta.
Kirjallisuutta

J. G. Andersson: Etelänavan sankareita, Tammi, 1948, 1. painos
Hannes Salovaara: Naparetkeilijöitä, Otava 1929
Robert Scott: Kapteeni Scottin viimeinen matka, otteita päiväkirjasta hänen Etelämantereelle 1910–1912 tekemältään tutkimusmatkalta, WSOY 1958
Kari Herbert & Huw Lewis-Jones: Etelänapaa etsimässä.  Moreeni, 2011.  ISBN 978-952-254-118-5
Roland Huntford: Last Place on Earth
Roald Amundsen: The South Pole : an account of the Norwegian .. (Google Books)
Aiheesta muualla > Englanninkielisiä sähköisiä kirjoja Gutenberg-projektissa

The South Pole; an account of the Norwegian Antarctic expedition in the "Fram," 1910-12 – Volume 1 and Volume 2 teoksia Gutenberg-projektissa
The Worst Journey in the World, Volumes 1 and 2 Antarctic 1910-1913 teoksia Gutenberg-projektissa
Robert F. Scott oli brittilaivaston kommodori ja kokenut tutkimusmatkailija, kun hän sai tehtäväkseen etelänavan valloituksen
Roald Amundsenilla oli paljon kokemusta napa-alueilla selviytymisestä ja hänen tietonsa vaikuttivat ratkaisevasti naparetken lopputulokseen.
Amundsenin Fram-laiva oli suunniteltu kestämään jäätikön painetta. Fridtjof Nansen oli yrittänyt valloittaa sen avulla pohjoisnavan jo 1800-luvun lopulla.
Scottin retkikunta etelänavalla 18. tammikuuta 1912
Revontulet loistavat kirkkaina Amundsenin-Scottin tutkimusasemalla
Kanadan parlamentti

Kanadan parlamentin rakennus
Kanadan parlamentti (engl. Parliament of Canada, ransk. Parlement du Canada) on Kanadan lainsäädäntövaltaa käyttävä elin, ja se koostuu kolmesta osasta: monarkista, edustajainhuoneesta ja senaatista. Parlamenttirakennus sijaitsee Ottawassa Parlamentin kukkulalla.
Parlamentin toiminnasta raportoi mm. The Hill Times -sanomalehti.
Per Rösiö

Per Rösiö
Per Jönson Rösiö [rö:šö], (5. tammikuuta 1861 Jämshög – 20. elokuuta 1935 Ljungarum), oli ruotsalainen maatalousopettaja, kirjailija, kansanpuhuja ja pienviljelyksen esitaistelija. Hän oli kotoisin Blekingestä. Käytyään kansakoulun Rösiö oli aluksi maatöissä. Mentyään kauppakouluun ja oltuaan talven kauppa-apulaisena hän palasi takaisin maatalouteen ja kävi maamiestalvikoulun. Hän oli kirjanpitäjänä, työnjohtajana ja useita vuosia suuren tilan hoitajana Vermlannissa. Hän aloitti kotitalossaan 1888 maanviljelyskoulun Rösiö privata lantbruksskola, josta hän joutui 1892 taloudellisista syistä luopumaan, mutta jatkoi 1893 maatalouskoulutyötä uudelleen, ensin Ramsjöholmassa ja vuodesta 1898 Hagabergissä lähellä Jönköpingiä.
Valtiopäivät myönsi 1907 hänelle 5 000 kruunua, mikä vuodesta 1909 muuttui vuotuiseksi kannatukseksi. Täyttäessään 50 vuotta 1911 Rösiö sai kansallislahjana kiinteistön, joka hänellä siihen asti oli ollut vuokralla. Rösiö kirjoitti alan kirjoja, muun muassa Landtmannens bok, Landtbrukets mission, Landtbrukets hufvudstycken ja Revolt (osittain suom. Mullistusta; suomeksi on myös ilmestynyt Hagabergin pienviljelys).
Suomennetut teokset

Hagabergin pienviljelys, suomentanut J. Karttunen, Hämeenlinna: Karisto 1914
Mullistusta, toisesta ruotsalaisesta painoksesta mukailemalla suomentanut Kalle Kajander, Helsinki: Otava 1912. – 2. p. Otava 1916. – 3. p Otava 1924.
Charlie Craig

Charlie Craig (30. syyskuuta 1938, Watts Mills – 1. heinäkuuta 2011, Nashville) oli Grammy-ehdokkuuden saanut lauluntekijä Etelä-Carolinasta. Hän vietti yli 40 vuotta musiikkiteollisuuden parissa. Hänen tekemiään lauluja ovat nauhoittaneet muun muassa Dolly Parton, Kenny Rogers, Alan Jackson, Travis Tritt, Johnny Cash, Aaron Tippin ja George Strait.
Kappaleita

"Between an Old Memory and Me" – Travis Tritt
"I Think I'm in Love" – Keith Stegall
"I Would Like to See You Again" – Johnny Cash
"Lay a Little Lovin' on Me" – Del Reeves
"Leavin's Been a Long Time Comin'" – Shenandoah
"The Generation Gap" – Jeannie C. Riley, Hoodoo Gurus
"She's Single Again" – Janie Fricke
"Wanted" – Alan Jackson
Kyrkhult

| Kyrkhult |
| --- | --- |
 Kyrkhultin kirkko
 Kyrkhult
 Koordinaatit: 56°21′19″N, 14°35′22″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Blekingen lääni
Maakunta:  Blekinge
Kunta:  Olofström
Väkiluku (31.12.2023):  976
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kyrkhult on taajama Olofströmin kunnassa Blekingen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 976 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kyrkhult Wikimedia Commonsissa
USS Enterprise (Star Trek)

U.S.S. Enterprise on useiden kuvitteellisten avaruusalusten nimi Star Trek -televisiosarjoissa ja -elokuvissa, joiden tapahtumat yleensä myös sijoittuvat pääosin jollekin kyseisistä tähtialuksista.
Ensimmäisessä Star Trek -sarjassa kuvatun Enterprisen onnistuneen tehtävän kunniaksi myöhemmät Enterprise-alukset ovat käyttäneet samaa Tähtilaivaston rekisterinumeroa, vain loppuun lisätyllä kirjaimella erotettuna. Aluksen nimeä edeltävät kirjaimet U.S.S. tarkoittavat United Federation of Planets Star Ship.
Enterprise-nimeä kantaneet tähtilaivat

Eri Enterprise-nimisiä aluksia on nähty useissa Star Trek -maailmaan perustuvissa sarjoissa ja elokuvissa
Enterprise-nimeä kantaneet tähtilaivat > Ennen Yhdistyneiden planeettojen liittoa > Enterprise (NX-01)

Rekisteri: Enterprise (NX-01)

Luokka: NX

Palvelusaika: 2151–2161 (10 vuotta)

Kapteeni: Jonathan Archer (Scott Bakula)
NX-luokan tähtilaiva sarjassa Star Trek: Enterprise. Ihmiskunnan ensimmäinen poimu 5:een kykenevä tähtialus.
Enterprise-nimeä kantaneet tähtilaivat > Yhdistyneiden planeettojen liiton tähtilaivat > U.S.S. Enterprise (NCC-1701)

Rekisteri: USS Enterprise (NCC-1701)

Luokka: Constitution (2245–2270), Constitution II (2273–2285)

Palvelusaika: 2245–2285 (40 vuotta)

Kapteenit: Robert April (James Doohan [ääni], Adrian Holmes), Christopher Pike (Jeffrey Hunter, Sean Kenney, Anson Mount), James T. Kirk (William Shatner), Willard Decker (Stephen Collins), Spock (Leonard Nimoy)
Constitution-luokan tähtilaiva alkuperäisessä sarjassa, Deep Space Nine -sarjan jaksossa ”Trials and Tribble-ations”, Star Trek: The Animated Series-animaatiosarjassa, Star Trek: Discoveryssa ja Star Trek: Strange New Worlds-sarjassa.
Alus esiintyi päivitettynä Constitution II-luokan aluksena elokuvissa Star Trek: Avaruusmatka, Star Trek II: Khanin viha ja Star Trek III: Spockin paluu, jossa amiraali James T. Kirk tuhoaa Enterprisen estääkseen sitä joutumasta klingonien käsiin.
Enterprise-nimeä kantaneet tähtilaivat > Yhdistyneiden planeettojen liiton tähtilaivat > U.S.S. Enterprise (NCC-1701-A)

Rekisteri: USS Enterprise (NCC-1701-A)

Luokka: Constitution II 

Palvelusaika: 2286–2293 (7 vuotta)

Kapteenit: James T. Kirk (William Shatner)
Constitution II-luokan tähtialus elokuvissa IV-VI.
Enterprise-nimeä kantaneet tähtilaivat > Yhdistyneiden planeettojen liiton tähtilaivat > U.S.S. Enterprise (NCC-1701-B)

Rekisteri: USS Enterprise (NCC-1701-B)

Luokka: Excelsior 

Palvelusaika: 2293–2329 (36 vuotta)

Kapteenit: John Harriman (Alan Ruck), Demora Sulu (esittäjänä Sukupolvet-elokuvassa Jacqueline Kim)
Excelsior-luokan tähtialus, esiintyy elokuvassa Star Trek – sukupolvet.
Enterprise-nimeä kantaneet tähtilaivat > Yhdistyneiden planeettojen liiton tähtilaivat > U.S.S. Enterprise (NCC-1701-C)

Rekisteri: USS Enterprise (NCC-1701-C)

Luokka: Ambassador 

Palvelusaika: 2332–2344 (12 vuotta)

Kapteenit: Rachel Garrett (Tricia O'Neil)
Ambassador-luokan tähtialus, esiintyy Star Trek – uusi sukupolvi -sarjan jaksossa ”Yesterday’s Enterprise”.
Enterprise-nimeä kantaneet tähtilaivat > Yhdistyneiden planeettojen liiton tähtilaivat > U.S.S. Enterprise (NCC-1701-D)

Rekisteri: USS Enterprise (NCC-1701-D)

Luokka: Galaxy 

Palvelusaika: 2363–2371 (8 vuotta)

Kapteenit: Jean-Luc Picard (Patrick Stewart)
Galaxy-luokan tähtialus Star Trek – uusi sukupolvi -sarjassa, elokuvassa Star Trek – sukupolvet, muutamissa Deep Space Nine -sarjan jaksoissa sekä Star Trek: Enterprise -sarjan päätösjaksossa.
Enterprise-nimeä kantaneet tähtilaivat > Yhdistyneiden planeettojen liiton tähtilaivat > U.S.S. Enterprise (NCC-1701-E)

Rekisteri: USS Enterprise (NCC-1701-E)

Luokka: Sovereign 

Palvelusaika: 2372–2384 (12 vuotta)

Kapteenit: Jean-Luc Picard (Patrick Stewart), Worf (Michael Dorn)
Sovereign-luokan alus kolmessa TNG-elokuvassa (Star Trek – ensimmäinen yhteys, Kapina ja Nemesis).
Enterprise-nimeä kantaneet tähtilaivat > Yhdistyneiden planeettojen liiton tähtilaivat > U.S.S. Enterprise (NCC-1701-F)

Rekisteri: USS Enterprise (NCC-1701-F)

Luokka: Odyssey 

Palvelusaika: 2386–2401 (15 vuotta)

Kapteenit: Amiraali Elizabeth Shelby (Elizabeth Dennehy) aluksen viimeisellä tehtävällä
Odyssey-luokan alus, joka esitellään Star Trek: Online-tietokonepelissä.
Enterprise-nimeä kantaneet tähtilaivat > Yhdistyneiden planeettojen liiton tähtilaivat > U.S.S. Enterprise (NCC-1701-G)

Rekisteri: USS Titan-A (NCC-80102-A (2396-2401)) USS Enterprise (NCC-1701-G (2402–)

Luokka: Constitution III 

Palvelusaika: USS-Titan-A 2396–2401 (5 vuotta), USS Enterprise 2402–

Kapteenit: Liam Shaw, Seven of Nine (Jeri Ryan)
Constitution III-luokan alus, alkuperäiseltä nimeltään USS Titan-A, joka uudelleennimetään Star Trek: Picard-sarjan finaalissa USS Enterprise-G:ksi..
Enterprise-nimeä kantaneet tähtilaivat > Yhdistyneiden planeettojen liiton tähtilaivat > U.S.S. Enterprise (NCC-1701-J)

Rekisteri: USS Enterprise (NCC-1701-J)

Luokka: Universe 

Palvelusaika: 2500-luku
Esiintyy lyhyesti Star Trek: Enterprise -sarjan jaksossa Azati Prime (mahdollisesti vaihtoehtoisessa tulevaisuudessa).
Enterprise-nimeä kantaneet tähtilaivat > Vaihtoehtoinen Kelvin-aikajana

U.S.S. Enterprise (NCC-1701), Constitution-luokan alus vaihtoehtoisessa tulevaisuudessa (Star Trek - vuoden 2009 elokuva, Star Trek Into Darkness, Star Trek Beyond)
Näiden lisäksi Star Trek – sukupolvet -elokuvassa esiintyy HMS Enterprise -niminen purjealus, joka oli tosiasiassa vain tietokoneen luomus holokannella.
Aiheesta muualla

Cloudster.com (Arkistoitu – Internet Archive) Aiheeseen liittyvä kuva
Jouko Kiiski

Jouko Kiiski (s. 1955) on suomalainen pappi sekä teologian ja filosofian tohtori, joka toimi Itä-Suomen yliopiston käytännöllisen teologian yliopistonlehtorina vuosina 2002-2022. Hän on tehnyt väitöskirjansa käytännöllisestä teologiasta ja psykologiasta. Kiiski on tutkinut muun muassa parisuhdeongelmia, sielunhoitoa ja diakoniaa. Hän on sekä Helsingin että Itä-Suomen yliopistojen dosentti.
Erzsébet Báthory

| Erzsébet Báthory |
| --- | --- |
 Kopio vuoden 1585 kadonneesta muotokuvasta.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. elokuuta 1560 Nyíbátor, Unkarin kuningaskunta
Kuollut: 21. elokuuta 1614 (54 vuotta) Csejthe, Unkarin kuningaskunta (nykyään Ĉahtice, Slovakia)
Puoliso:  Ferenc Nádasdy
Lapset:  Anna Orsolya Pál Katalin András
Muut tiedot
Muut nimet:  Verikreivitär
Rikokset:  Murha Kidutus
Uhrit:  Väitetysti yli 650 uhria
Vangittu:  30. joulukuuta 1610
Syyte:  7. tammikuuta 1611
Rangaistus:  Vankeus kuolemaan asti
Erzsébet (Elisabet) Báthory, avioituneena Erzsébet Nádasdy (unkariksi Báthory Erzsébet, slovakiksi Alžbeta Bátoriová-Nádašdy, 7. elokuuta 1560 – 21. elokuuta 1614) oli unkarilainen kreivitär ja sarjamurhaaja, tunnetuin unkarilaisten ja slovakkien historiassa. Hän vietti suurimman osan elämästään Čachticen linnassa. Häntä ja neljää muuta syytettiin 20–600 tytön tai nuoren naisen kiduttamisesta ja tappamisesta. Vuonna 1610 hänet vangittiin ja muurattiin sisään huoneeseensa. Báthory kuoli neljä vuotta myöhemmin. Aatelisarvo esti hänen teloituksensa, mutta hänen apulaisensa teloitettiin.
Nuoruus

Erzsébet Báthory syntyi 1560 Báthoryjen aatelisperheeseen. Hän sai siihen aikaan poikkeuksellisen hyvän kasvatuksen, sillä hänet opetettiin lukemaan ja laskemaan. Hän puhui äidinkielensä unkarin lisäksi myös sujuvaa latinaa, saksaa ja kreikkaa. Talonpoikien keskuudessa kulki Erzsébetin kuoltua huhu, että  Erzsébet oli tullut 13-vuotiaana raskaaksi  talonpojan kanssa. Äiti kreivitär Anna halusi salata asian, joten lapsi annettiin heti syntymänsä jälkeen Unkarin syrjäseudulle maalaisnaisen haltuun. Nainen lahjottiin poistumaan maasta lapsen kanssa ainakin Erzsébetin elinajaksi. Todisteiden puutteessa tarinan paikkansapitävyydestä ei ole tietoa.
Avioliittovuodet ennen murhia

Erzsébet naitettiin kreivi Nádasdylle vuonna 1575. Kreivi oli usein sotamatkoilla Turkissa mutta vuosina 1585–1598 pari sai viisi lasta:
Anna (s. 1585)
Orsolya (s. 1590)
Katalin (s. 1594)
András (s. 1596 – k. 1603)
Pál (s. 1598 – k. 1650)
Joidenkin lähteiden mukaan pariskunnalla oli kolmaskin poika, Miklós, mutta tietoa ei voida varmistaa. Voi myös olla, että hän oli pelkkä sukulaispoika, koska häntä ei mainita kreivittären vuoden 1610 testamentissa. On myös huhuttu, että pariskunnalle syntyi György-niminen poika, joka kuitenkin kuoli jo nuorena. Varmaa tietoa ei kuitenkaan ole. Kotiopettajattaret pitivät huolta kreiviparin lapsista, kuten Erzsébetillekin oli tehty nuorena.