stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alfonso III (Portugali)
Kuningas

Afonso III tuli Portugalin kuninkaaksi, kun hänen vanhempi veljensä Sancho II syrjäytettiin paavi Innocentius IV:n tahdosta vuonna 1248. Afonso jatkoi alueiden takaisinvalloitusta muslimeilta valloittamalla Faron vuonna 1249. Valloitettu Algarven alue jaettiin Portugalin ja Kastilian kesken. Huolimatta kirkolta saamastaan tuestaan kuninkaaksi nousemisessa, paavi erotti Afonson kirkosta kirkon maaomaisuutta koskeneen erimielisyyden seurauksena.
Hänen hallituskautensa aikana pidettiin ensimmänen Portugalin cortesin eli säätykokouksen kokoontuminen, jossa kuntien kansalaiset olivat edustettuina. Afonson kuoltua vuonna 1279 häntä seurasi valtaistuimelle hänen vanhin poikansa Dinis I.
Avioliitot ja perilliset

Afonson ensimmäinen puoliso oli Boulognen kreivitär Matilde II (1202–1259), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1238. Avioliitto oli lapseton ja Afonso otti eron Matildesta vuonna 1253.
Toinen puoliso vuodesta 1253 alkaen oli Afonsoa yli 30 vuotta nuorempi Kastilian prinsessa Beatriz de Castillo (1242/1244–1303), joka oli Kastilian kuningas Alfonso X Viisaan ja Mayor Guillén de Guzmánin avioton tytär.
Heille syntyi seitsemän lasta, joista neljä eli aikuiseksi asti:
infanta, prinsessa Branca (1259–1321), nunna
Dinis I (1261–1325), Portugalin kuningas
infante, prinssi Afonso (1263–1312), Portalegren, Castelo de Viden, Arronchesin, Marvãon ja Lourinhãn valtias
infanta Sancha (1264 – n. 1284)
María (1265 – n. 1266), kuoli yksivuotiaana
Vicente (k. 1268), kuoli alle vuoden ikäisenä
Fernando (k. 1269), kuoli alle vuoden ikäisenä
Afonsolla oli myös ainakin yhdeksän nimeltä tunnettua aviotonta lasta eri suhteista noin vuodesta 1250 lähtien.
Suhteesta Madragana Ben Aloandron kanssa, jota myöhemmin kutsuttiin 'Mor Afonsoksi' (Afonson äiti), joka oli Faron maurilaiskauden viimeisen pormestarin, mozarabilaisen Aloandro Ben Bakrin tytär:
Martim Afonso Chichorro (1250–1313)
Urraca Afonso (n. 1260–1290 jälkeen) meni naimisiin (1) vuonna 1265 Pedro Anes de Riba de Vizelan kanssa ja (2) vuonna 1275 João Mendes de Briteirosin kanssa, joka oli Memin Rodrigues de Briteirosin poika.
Suhteesta Havido Maria Peres de Enxaran kanssa:
Afonso Dinis (1260–1310)
Suhteesta Elvira Estevesin kanssa:
Leonor Afonso (k. 1259), nunna Santa Claran luostarissa Santarémissä
Muitten nimeltä tuntemattomien naisten kanssa:
Fernando Afonso, Johanniittain ritarikunnan jäsen
Gil Afonso (1250–1346), Johanniittain ritarikunnan jäsen
Rodrigo Afonso (1258–1272), Santarémin priori
Leonór Afonso (s. 1250), Pedrógãon ja Neivan valtiatar, meni naimisiin (1) Pedrógãon herran D. Estevão Anes de Sousan kanssa ja (2) Santarémissä vuonna 1273 D. Gonçalo Garcia de Sousan kanssa, joka oli Garcia Mendes II de Sousan poika
Urraca Afonso (k. 4. marraskuuta 1281), asui Lorvãon luostarissa
Andy Stanley

| Andy Stanley |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. toukokuuta 1958 (ikä 66) Atlanta, Georgia
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  pastori, kirjailija
Vanhemmat:  Charles Stanley Anna Johnson Stanley
Puoliso:  Sandra Stanley
Lapset:  3
Muut tiedot
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  tunnustuskuntiin kuulumaton
Aiheesta muualla
Kotisivu
Andy Stanley (s. 16. toukokuuta 1958 Atlanta, Georgia) on yhdysvaltalainen pastori, kirjailija ja North Point Ministries -järjestön perustaja. Hänen johtamansa North Point Community Churchin toimintaan osallistuu viikoittain yli 30 000 ihmistä. Stanley on tunnettu puheistaan ja kirjoistaan, jotka käsittelevät muun muassa hengellistä elämää, johtajuutta ja perhekasvatusta.
Stanleyn johtamaan seurakuntaverkostoon kuuluu kahdeksan seurakuntaa Atlantassa ja maailmanlaajuinen 180 seurakunnan verkosto. Stanley esiintyy säännöllisesti puhujana televisiossa ja internetissä, ja häneltä on julkaistu yli kaksikymmentä teosta. Hänen teoksiaan on julkaistu myös suomeksi. Newsmax nimesi Stanleyn vuonna 2017 listalle 100 vaikuttavimman evankelisen joukkoon Yhdysvalloissa.
Kirjallisuus > Englanninkieliset teokset

Parenting: Getting It Right. Zondervan, 2023 ISBN 978-0310366270
Not in It to Win It: Why Choosing Sides Sidelines The Church. Zondervan, 2022 ISBN 978-0310138921
Better Decisions, Fewer Regrets. Zondervan, 2020 ISBN 978-0310537083
Irresistible. Zondervan, 2018. ISBN 978-0-310-53699-4.
The New Rules For Love, Sex & Dating. Zondervan, 2014. ISBN 978-0-310-34219-9.
How To Be Rich. Zondervan, 2013. ISBN 1624909469.
Deep & Wide. Zondervan, 2012. ISBN 0310494842.
When Work & Family Collide. Multnomah, 2012. ISBN 1601423799.
Enemies of the Heart. Multnomah, 2011. ISBN 1-60142-145-1.
The Grace of God. Thomas Nelson, 2010. ISBN 0-8499-4814-2.
The Principle of the Path. Thomas Nelson, 2009. ISBN 0-8499-2060-4.
Communicating For a Change. Multnomah, 2006. ISBN 1-59052-514-0.
Next Generation Leader. Multnomah, 2006. ISBN 1-59052-539-6.
It Came From Within!. Multnomah, 2006. ISBN 1-59052-510-8.
Fields of Gold. Tyndale, 2006. ISBN 1414311966.
The Best Question Ever. Multnomah, 2004. ISBN 1-59052-390-3.
Seven Practices of Effective Ministry. Multnomah, 2004. ISBN 1-59052-373-3.
Creating Community. Multnomah, 2004. ISBN 1-59052-396-2.
Louder Than Words. Multnomah, 2004. ISBN 1-59052-346-6.
Can We Do That? Innovative Practices that will Change the Way You Do Church (yhdessä Ed Young Jr.:n kanssa). Howard Books, 2004. ISBN 1582294577.
How Good Is Good Enough?. Multnomah, 2003. ISBN 1-59052-401-2.
Choosing To Cheat. Multnomah, 2002. ISBN 1-59052-329-6.
The Seven Checkpoints: Student Journal. Howard Books 2001. ISBN 1-58229-178-0.
Visioneering. Multnomah, 1998. ISBN 1-57673-787-X.
Like a Rock. Thomas Nelson, 1997. ISBN 0-7852-7612-2.
Kirjallisuus > Suomenkieliset teokset

Valloittava vanhemmuus: miten onnistua kasvattajana, Aikamedia, 2024 ISBN 978-952-252-812-4
José Ramos Delgado

José Ramos Delgado vuonna 1956.
José Manuel Ramos Delgado (26. elokuuta 1935 Quilmes – 3. joulukuuta 2010) oli argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Ramos Delgado oli pituudeltaan 181-senttiemtrinen ja toimi pelaajauransa jälkeen valmennustehtävissä. Hän pelasi Argentiinan A-maajoukkueessa 25 ottelua sekä kuului maajoukkueen kokoonpanoon MM-kilpailuissa 1958 ja 1962.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta José Ramos Delgado Wikimedia Commonsissa
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1958
1 Carrizo
2 Dellacha
3 Vairo
4 Lombardo
5 Rossi
6 Varacka
7 Corbatta
8 Prado
9 Menéndez
10 Rojas
11 Labruna
12 Musimessi
13 Pérez
14 Edwards
15 Acevedo
16 Mouriño
17 Ramos Delgado
18 Boggio
19 Avio
20 Infante
21 Sanfilippo
22 Cruz
Valmentaja Stábile
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1962
1 Roma
2 Ramos Delgado
3 Marzolini
4 Sainz
5 Sacchi
6 Páez
7 Facundo
8 Pando
9 Pagani
10 Sanfilippo
11 Belén
12 Domínguez
13 Rossi
14 Mariotti
15 Navarro
16 Rattín
17 Albrecht
18 Cap
19 Sosa
20 Oleniak
21 Abeledo
22 González
Valmentaja Lorenzo
Spiral

| Spiral> Engrenages |
| --- | --- |

Tyyli:  Draama / trilleri
Kestoaika:  1 h / jakso
Luoja(t):  Son et lumière
Pääosissa:  Caroline Proust Grégory Fitoussi Philippe Duclos Guillaume Cramoisan Audrey Fleurot
Alkuperämaa:  Ranska
Alkuperäiskieli:  ranska
Verkko:  Canal+
Esitetty:  13. joulukuuta 2005 (Ranskassa) –
Tuotantokausia:  8
Aiheesta muualla
IMDb 
Spiral on ranskalainen tv-sarja jota on tehty kahdeksan tuotantokautta vuosina 2005 - 2020. Ensimmäinen tuotantokausi on esitetty Suomessa JIM kanavalla. Tv-sarjan  on luonut televisioyhtiö Son et Lumière. Ensimmäinen jakso esitettiin Canal+ -kanavalla. Suomessa sarjaa on esittänyt  JIM.
Juoni

Tarina alkaa, kun pariisilaiselta kaatopaikalta löydetään romanialaisen naisen ruumis. Nainen on hakattu, mutta aluksi ei tiedetä enempää. Poliisit aloittavat suuret tutkimukset. Pian kuvioihin astuu syyttäjä Pierre Clément. Sarja kuvaa poliisissa ja oikeuslaitoksessa työskentelevien yksityiselämää ja kulloinkin tutkinnan kohteena olevia rikoksia Pariisissa.
Aiheesta muualla

BBC:n Spiral-sivut (englanniksi)
Kūšonijonin piiri

| Kūšonijonin piiri ноҳияи Кӯшониён |
| --- | --- |
 Piiri Tadžikistanin kartalla.
Valtio:  Tadžikistan
Maakunta:  Xatlon
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Ismoili Somonī
Pinta-ala:  578,9 km²
Väkiluku (2020):  254 112
Kūšonijonin piiri (tadžikiksi ноҳияи Кӯшониён, nohijai Kūšonijon) on hallintopiiri Xatlonin maakunnassa Tadžikistanissa. Sen keskus on Ismoili Somonīn taajama. Piirin pinta-ala on 578,9 neliökilometriä. Vuoden 2020 väestönlaskennan mukaan siellä oli 254 112 asukasta.
Kūšonijonin piiri rajoittuu pohjoisessa Abdurahmoni Džomīn, koillisessa Danğaran, idässä ja etelässä Vaxšin, lounaassa Džaloluddini Balxīn ja lännessä Xurosonin piireihin. Sen keskellä sijaitsevat maakunnan pääkaupunki Boxtar ja Levakandin kaupunki. Alue sijaitsee etupäässä Vaxšjoen laaksossa.
Seudulla vallitsee kuiva subtrooppinen ilmasto. Tammikuun keskilämpötila on 0–1 ja heinäkuun 24–30 astetta. Vuotuinen sademäärä on 250–300 millimetriä.
Vuonna 1980 perustetun hallintoalueen nimenä oli vuoteen 1992 saakka Kommunistīn ja vuoteen 2018 Boxtarin piiri. Siihen kuuluvat Ismoili Somonīn, Boxtarijonin ja Būstonqal’an taajamat sekä viisi maalaiskuntaa: Mehnatobod, Navbahor, Orijon, Sarvati Istiqlol ja Zargar. Kaupunkiväestön osuus on 8 prosenttia.
Piirin kautta kulkee etelästä Dušanbehen johtava maantie ja rautatie. Sen alueella sijaitsee myös Boxtarin lentoasema. Matkaa piirikeskuksesta Boxtariin on 8 kilometriä.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut puuvillan, viljan, vihannesten, hedelmien ja viinirypäleiden viljelyyn sekä karjanhoitoon, mehiläistenhoitoon ja silkkikuidun tuotantoon. Lisäksi on puuvilla-, elintarvike- ja rakennustarviketeollisuutta.
Bennerleyn maasilta

Bennerleyn maasilta
| --- | --- |
Sijainti:  Nottinghamshiren ja Derbyshiren rajalla. Yhdistynyt kuningaskunta
Pituus:  433,0  m 
Ylittää:  Erewashjoen laakson
| --- | --- |
Avattu:  tammikuu 1878 (rautatieliikenne)   elokuu 2022 (kevyen liikenteen väylä)
Lakkautettu:  1968 (rautatieliikenne)
Ylläpitäjä:  Friends of Bennerley Viaduct ja Sustrans
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Bennerleyn maasilta on maasilta, joka ylittää Erewashjoen laakson Englannissa. Se rakennettiin 1870-luvulla Great Northern Railwayn rautatiesillaksi. Se oli toiminnassa 90 vuoden ajan, mutta sen yli kulkeva linja lakkautettiin Beechingin leikkauksten seurauksena. Silta oli sen jälkeen vuosikymmenien ajan purku-uhan alla, vaikka se suojeltiin 1974. Kevyen liikenteen väylänä silta avattiin 2022.
Historia > Rakentaminen ja liikenne

Yksityiset rautatieyhtiöt omistivat 1800-luvun puolivälissä Englannin rautatieverkoston. Erewashjoen laakson hiilikaivokset joutuivat käyttämään Midland Railwayn omistamia rautateitä, mikä nosti hiilen hintaa. Great Northern Railway halusi rikkoa Midland Railwayn monopolin ja rakentaa uuden jatkeen Derbyshiren ja Staffordshiren linjoilleen.
Great Northern Railway sai vuonna 1872 luvan rakentaa rata Nottinghamista Derbyyn ja siitä edelleen Eggington Junctioniin. Radasta lähti vielä pistoradat Erewashin hiilikaivoksille. Alueen helpoimmat ratalinjat olivat jo rakennettu, joten Great Northern Railway joutui rakentamaan ratansa hankalaan maastoon. Suurin ongelma oli soinen ja kaivoksien täplittämä Erewashinlaakso Awsworthin ja Ilkestonin välillä. Jokilaakson ylitse suunniteltiin kevytrakenteinen kankirautainen ristikkosilta. Bennerleyn maasilta rakennettiin 18 kuukaudessa vuosien 1877 ja 1878 aikana.
Bennerleyn maasilta avattiin tammikuussa 1878, ja sen yli kulki sekä tavara- että henkilöjunia noin 90 vuoden ajan. Sillalla kuljetettiin muun muassa hiiltä, rautamalmia ja olutta. Henkilöjunat yhdistivät Nottinghamin ja Derbyn, mutta myös rannikon lomakohde Skegness oli suosittu jatkoyhteys.
Beechingin raportti vuonna 1963 esitti Bennerleyn maasillan ylittäneen rautatielinjan lopettamista taloudellisen syiden takia. Viimeinen sillan ylittänyt henkilöjuna kulki 1964 ja viimeinen tavarajuna 1968. Kiskot poistettiin 1969.
Historia > Suojelu

Sillan omistanut British Rail halusi purkaa rakennelman, koska sille ei ollut enää käyttöä, mutta purkukustannusten takia se jäi paikoilleen. Maasilta sai 1974 II*-tason suojelustatuksen, mutta British Rail vetosi seuraavana vuonna paikallisvaltuustoihin saadakseen purkuoikeuden. Rakennelman kohtalosta kysyttiin 1980 julkisuudessa, ja paikalliset asukkaat, valtuustot ja sidosryhmät alkoivat selvittää mahdollista muuttaa silta kävely- ja pyöräilyreitiksi. Maasillan suojelua varten perustetiin pian tämän jälkeen yhdistys.
Maasilta käytännössä hylättiin 1980-luvulla, ja monet vaativat sen tuhoamista maisemahaittojen ja turvallisuuskysymysten takia. Rautateiden yksityistämisen jälkeen silta siirtyi Sustransin sisarjärjestön Railway Pathsin omistukseen. Sustrain alkoi tutkia rakennelman soveltumista kevyen liikenteen väyläksi. Paikalliset tukivat hanketta ja perustivat järjestön Friends of Bennerley Viaduct. Sillan kunnostustyöt maksoivat 1,7 miljoonaa puntaa, ja se avattiin elokuussa 2022.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bennerleyn maasilta Wikimedia Commonsissa
Friends of Bennerley Viaduct (englanniksi)
Krefeld Pinguine

| Krefeld Pinguine |
| --- | --- |

Perustettu:  1995
Kaupunki:  Krefeld
Kotiareena:  Yayla-Arena
– kapasiteetti:  8 029
Sarjataso:  DEL2
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Peer Schopp
Päävalmentaja:   Thomas Popiesch
Mestaruudet:  2 (1952, 2003)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Krefeld Pinguine on saksalainen jääkiekkoseura, joka pelaa maansa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-liigassa. Pinguine on perustettu vuonna 1936 nimellä ”Krefelder Eislauf-Verein 1936 e.V.”. Nykyinen nimi tuli käyttöön vuonna 1995, jolloin jääkiekkojaostosta tuli rajoitetulla vastuulla oma yritys. Seuran kotikaupunki on nimensä mukaisesti Krefeldin kaupunki Nordrhein-Westfalen osavaltiossa. Kotiareenana toimii König Palast, jonka kapasiteetti on 8 029 katsojaa. Saksan mestaruuden Pinguine on voittanut kahdesti, vuosina 1952 ja 2003.
Muun muassa yli 800 ottelua NHL:ssä pelannut puolustaja Christian Ehrhoff sekä Saksaa lukuisissa arvokisoissa edustanut maalivahti Robert Müller ovat pelanneet Pinguinessa.
Joukkueen kannattajia
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 30 |  | Julius Schulte | L | 2025 | München, Saksa |
| 31 |  | Felix Bick | L | 2027 | Villingen-Schwenningen, Saksa |
| 35 |  | Matthias Bittner | L | 2025 | Bad Aibling, Saksa |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 15 |  | Erik Buschmann | L | 2025 | Moers, Saksa |
| 27 |  | David Trinkberger | L | 2025 | Landshut, Saksa |
| 41 |  | Steven Raabe | L | 2026 | Salzgitter, Saksa |
| 47 |  | Carl Konze | R | 2025 | Hannover, Saksa |
| 48 |  | Maximilian Adam | L | 2025 | Görlitz, Saksa |
| 55 |  | Davis Vandane | R | 2025 | Yorkton, Saskatchewan, Kanada |
| 60 |  | Philip Riefers | R | 2025 | Krefeld, Saksa |
| 76 |  | Maximilian Söll | R | 2025 | Schongau, Saksa |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 6 |  | Lucas Lessio | L | H | 2025 | Maple, Ontario, Kanada |
| 9 |  | Marcel Müller | L | VLH / KH | 2025 | Berliini, Saksa |
| 11 |  | Jon Matsumoto | L | KH | 2026 | Ottawa, Ontario, Kanada |
| 12 |  | Matt Marcinew | R | KH / OLH | 2025 | Calgary, Alberta, Kanada |
| 17 |  | Leon Niederberger | L | VLH | 2025 | Düsseldorf, Saksa |
| 19 |  | Phillipp Kuhnekath | L | H | 2025 | Duisburg, Saksa |
| 26 |  | Konstantin Redinger | R | H | Juniori | Hampuri, Saksa |
| 29 |  | David Cerny | L | H | 2026 | Ústí nad Labem, Tšekki |
| 37 |  | Max Newton | R | KH / OLH | 2026 | Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 38 |  | Tim Schütz | L | LH | Juniori | Krefeld, Saksa |
| 43 |  | Alexander Weiß (C) | L | KH / OLH | 2026 | Titisee-Neustadt, Saksa |
| 57 |  | Christian Kretschmann | R | KH | 2025 | Mönchengladbach, Saksa |
| 67 |  | Maximilian Hops | L | H | 2025 | Lindau, Saksa |
| 71 |  | Niclas Focks | L | H | 2025 | Duisburg, Saksa |
| 81 |  | Jushiroh Hirano | R | OLH | 2025 | Tomakomai, Japani |
| 90 |  | Jerome Flaake | L | OLH | 2025 | Guben, Saksa |
| 91 |  | Mike Fischer | L | KH / VLH | 2025 | Heilbronn, Saksa |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Thomas Popiesch
Apuvalmentaja: Herbert Hohenberger
Apuvalmentaja: Steffen Ziesche
Maalivahtivalmentaja: Anton Lukin
Fysiikkavalmentaja: Leonardo Manzano Alvarez
Huoltopäällikkö: Dirk Roppertz
Toimitusjohtaja: Peer Schopp
Urheilutoimenjohtaja: Peter Draisaitl
Joukkueenjohtaja: Adrian Grygiel
Lähde: EliteProspects
Toyota Coaster

Toyota Coaster Hongkongissa.
Toyota Coaster Taiwanissa.
Toyota Coaster on Toyotan valmistama pikkubussi, jota myydään lähinnä Aasian markkinoilla. Coasterista on saatavilla 16, 20, 24 ja 28 -paikkaiset versiot.
Diesel Coastereiden voimanlähteenä toimii 4 104 cm3 rivi 4 Diesel OHV -moottori. Coaster on saatavana myös 1BZ-FPE LPG -moottorilla (Liquefied Petroleum Gas), joka on myös iskutilavuudeltaan 4 104 cm3.
16 -paikkaisissa malleissa on joka renkaassa rumpujarrut, mutta isommissa malleissa on edessä jäähdytetyt levyjarrut.
Mallinumerot

BZB40R-ZCMSC = 16 -paikkainen LPG (Lyhyt akseliväli)
BZB50R-ZCMSC = 16 -paikkainen LPG (Pitkä akseliväli)
BB50R-ZCMSZ = 16 -paikkainen Diesel
Pituudet

16 -paikkainen: 6 255 mm
20 -paikkainen: 6 990 mm
24 -paikkainen: 6 990 mm
28 -paikkainen: 7 725 mm
Lena Rewell

Lena Rewell (s. 1934) on suomalainen tekstiilisuunnittelija ja yrittäjä, joka tunnetaan erityisesti oman yrityksensä kautta myymistään mohairhuovista. Hän valmistui tekstiilisuunnittelijaksi vuonna 1960 ja on siitä lähtien suunnitellut tuotteita sekä omalle yritykselleen että suurille kansainvälisille toimijoille.
Julia Koch

| Julia Koch |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1962 Iowa, Yhdysvallat
Muut tiedot
Omaisuus:  74,2 miljardia dollaria (3/2025)
Yritys:  Koch Industries
Aiheesta muualla
www.juliakoch.com
Julia Koch (s. 1962) on yhdysvaltalainen miljardööri. Hän omistaa yhdessä kolmen lapsensa kanssa 42 % Koch Industries -yhtiöstä sen jälkeen, kun hänen puolisonsa David Koch kuoli vuonna 2019. Maalaiskuussa 2025 Kochun omaisuuden arvoksi arvioitiin  74,2 miljardia dollaria. Hän kuuluu Koch-yhtiöiden lisäksi Metropolitan Museum of Artin ja Memorial Sloan Kettering Cancer Centerin johtokuntiin.
Koch on kotoisin Iowasta ja opiskeli muotialaa. Hän omistaa säätiö- ja yritysjärjestelyjen kautta osuuden Brooklyn Nets-koripalloseurasta.
Väinö Kataja

| Väinö Kataja> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Väinö Mikael Johan Ferdinand Jurvelius
Syntynyt: 28. syyskuuta 1867 Hailuoto
Kuollut: 2. joulukuuta 1914 (47 vuotta) Ylitornio
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, maanviljelijä, nimismies
Kirjailija
Esikoisteos:  Nälkätalvena (2. p. julkaistu 2014) Irja (1901)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Väinö Kataja (oik. Väinö Mikael Johan (Mikko Juhani) Ferdinand Jurvelius, 28. syyskuuta 1867 Hailuoto – 2. joulukuuta 1914 Ylitornio) oli suomalainen kirjailija ja maanviljelijä.
Henkilöhistoria

Katajan vanhemmat olivat nimismies Kaarle Mikael Jurvelius ja Inez Maria Ahnger. Hän kävi muutaman vuoden Oulun suomalaista yksityislyseota ja sen jälkeen Muhoksen Koivikon maanviljelyskoulun. Sen jälkeen hän viljeli tilaansa Ylitorniolla vuosina 1891–1914, joskin hän toimi jonkin aikaa myös sanomalehtimiehenä ja isänsä sairastaessa Ylitornion vt. nimismiehenä 1902–1906. Kataja kuoli sydänkohtaukseen 47-vuotiaana joulukuussa 1914.
Kirjallinen tuotanto

Kataja oli aikoinaan hyvin suosittu kirjailija. Hän on Peräpohjolan erämaiden, luonnon, ihmisten ja kansanelämän varhainen kuvaaja. Hän kirjoitti runsaasti teoksia, joihin kuuluu niin romaaneja, novelleja kuin näytelmiäkin.
Katajan esikoisteoksena on aiemmin pidetty romaania Irja (1901). Todellinen esikoisteos on kuitenkin löytynyt, sata vuotta kateissa ollut Nälkätalvena – Katovuoden kuvaus. Kirjaa on aikanaan ehditty painaakin sitä mukaa kun se ilmestyi lehden jatkoromaanina, mutta se ei tullut myyntiin. Yksi sidottu kappale löytyi Ulvilasta kirjankeräilijän hyllystä, ja siitä otettiin uusintapainos, joka ilmestyi syyskuussa 2014.
Katajan romaaneista on tehty kolme elokuvaa: Erkki Karun ohjaama Koskenlaskijan morsian (1923) ja Valentin Vaalan ohjaama Koskenlaskijan morsian (1937) sekä Teuvo Puron ohjaama Noidan kirot (1927). Koskenlaskijan morsian -kirja oli menestysteos. Sitä myytiin aikoinaan yli 50 000 kappaletta. Heinärannan olympialaiset on ensimmäinen suomalainen urheiluaiheinen romaani.
Kunnianosoitukset

Väinö Katajan patsaan Ylitornioon on 1972 veistänyt kuvanveistäjä Ensio Seppänen.
Teokset

Kootut teokset I–VI, Karisto, 1933–1935
Valitut teokset, Karisto, 1973 951-23-0728-6
Teokset > Novelleja

Väinö Jurvelius, Myllyperän emäntä eli Lehmät eivät lopultakaan tulleet kotia, Kansanvalistus-seura, 1900 sarja: Kansanvalistus-seuran lehtisiä; 60; 15 s.
Kulmuja 1, Kuvia elämän varrelta, Boman ja Karlsson, 1901
Kulmuja 2, Kuvia elämän varrelta, Boman ja Karlsson, 1903
Varavallesmannina: kuvia Perä-Pohjolasta, Boman & Karlsson, 1906
Maalaiskuvia 1, kokoelma novelleja, Karisto, 1907
Maalaiskuvia 2, Kokoelma novelleja, Karisto, 1908
Tornionjoelta: valikoima jälkeenjääneitä tuotteita; elämäkerrallisen katsauksen kirjoittanut U. W. Walakorpi, Karisto, 1915
Teokset > Romaaneja

Nälkätalvena – Katovuoden kuvaus, Satakunnan lehti, 1895. Väylä 2014 (uusintapainos)
Irja, Boman & Karlsson, 1901
Tuskaa: kuvaus raukoilta rajoilta, Karisto, 1907
Elämän loppuessa, Karisto, 1908
Lain varjolla: romaani Perä-Pohjolasta, Karisto, 1909
Uuteen elämään: idylli erämaasta, Karisto, 1909
Eri isää: kuvaus maalaistytön elämästä, Karisto, 1910
Kruununtorppari: kuvaus Kiveliöstä, Otava, 1910
Ollin-Mikko, Aapon-Ulla ja Ullan-Eino: kertomus kylän takalistolta, Otava, 1910
Toisen oma: kevät-unelma, Karisto, 1910
Heinärannan "Iso-Musta": kyläkuvaus, Karisto, 1911
Ihmiskohtalo: kuvaus tilattoman elämästä, Karisto, 1911
"Kesäyö": taiteilijan elämästä, Kustannus oy. Kansa, 1911
Portaankorvan emäntä: kuvaus Ruotsin rajoilta, Otava, 1911
Tullikavaltajia: kuvaus Torniojoen varrelta, Karisto, 1911
Heinärannan osuusmeijeri: kyläkuvaus, Karisto, 1912
Ruotsin rajalta: tullikavalluskuvaus Torniojoen varrelta, Karisto, 1912
Hevosmiehiä: markkinakuvaus Torniojoelta, Karisto, 1913
Kun isoja herroja kulki Heinärannan kautta: kyläkuvaus, Karisto, 1913
Murheen voima: erämaan tarina, Otava, 1913
Heinärannan olympialaiset: kyläkuvaus, Karisto, 1914
Koskenlaskijan morsian: romaani Perä-Pohjolasta, Karisto, 1914
Noidan kirot: kuvaus Lapin rajoilta, Karisto, 1914
Sotainen tarina: kertomus Heinärannalta, Karisto, 1914
Airiselän tukinajossa: kuvaus Lapin rajoilta, Otava, 1915
Näytelmiä
Kantopään lukuhuoneella: kansannäytelmä 2:dessa näytöksessä, Karisto, 1901
Kokouksesta palattua: kuvaus yhdessä näytöksessä, Boman ja Karlsson, 1901
Poutaa odottaessa: ilveily 2:ssa näytöksessä, U. W. Telén, 1902
Maalaisia neuvomassa: kolminäytöksinen komedia, Karisto, 1908
Halleyn tähti: kaksinäytöksinen pila, Karisto, 1910
Sonniyhdistystä perustamassa: kaksinäytöksinen riitanäytelmä, U. W. Telén & C:o, 1910
Karjanäyttelyssä: kaksinäytöksinen huvinäytelmä, Karisto, 1913
Kirjallisuutta

Mäkitalo, Mirjam: Väinö Kataja kotiseutunsa kuvaajana. Ylitornion kunnan kotiseutulautakunta, 1964.
Heikkilä, Kristiina: Väinö Kataja rajaseudun kuvaajana. Pro gradu -tutkielma. Tampereen yliopisto. 1976
Piippola, Irene: Viihdekirjailija Väinö Katajan rakkauskertomusten maailmat. Strukturalistis-sosiologinen näkökulma viihdekirjallisuutemme alkutaipaleelle. Pro gradu-tutkielma. Tampereen yliopisto. 1990.