stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Silkkiyrtit

| Silkkiyrtit |
| --- | --- |
 Punasilkkiyrtti (Asclepias curassavica)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Gentianales
Heimo::  Oleanterikasvit Apocynaceae
Alaheimo::  Asclepiadoideae
Tribus::  Asclepiadeae
Suku::  Silkkiyrtit Asclepias  L.
Katso myös
   Silkkiyrtit Wikispeciesissä   Silkkiyrtit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Silkkiyrtit (Asclepias) kuuluvat oleanterikasvien heimon (Apocynaceae) alaheimoon Asclepiadoideae, joka aiemmin on tunnettu käärmeenpistonyrttikasvien heimona (Asclepiadaceae) . Suvun lajeja viljellään monivuotisina koristekasveina, leikkokasveina ja yhtä lajia, punasilkkiyrttiä (A. curassavica), huonekasvina.
Lajeja

Asclepias asperula – sarvisilkkiyrtti
Asclepias cryptoceras
Asclepias cucullata
Asclepias curassavica – punasilkkiyrtti
Asclepias exaltata
Asclepias incarnata – purppurasilkkiyrtti
Asclepias longifolia
Asclepias nivea
Asclepias rubra
Asclepias speciosa – tähtisilkkiyrtti
Asclepias syriaca – mesisilkkiyrtti
Asclepias tuberosa – karvasilkkiyrtti
Asclepias uncialis
Asclepias variegata
Asclepias verticillata
Asclepias vestita
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Asclepias
Suomen Lajitietokeskus: Silkkiyrtit – Asclepias
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q162153  Wikispecies: Asclepias  APDB: 188345  APNI: 103158  CoL: 33PC  eFloraSA: Asclepias  EoL: 70995  EPPO: 1ASCG  FloraBase: 21940  FNA: 102770  FoAO2: Asclepias  FoC: 102770  GBIF: 3170229  GRIN: 1031  iNaturalist: 47906  IPNI: 30005968-2  IRMNG: 1038013  ITIS: 30240  NBN: NHMSYS0021196569  NCBI: 21199  NZOR: cb6f3ca5-75b5-4432-83b7-cec813a535fc  Open Tree of Life: 583848  PLANTS: ASCLE  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30005968-2  Tropicos: 40020570  VASCAN: 864  VicFlora: 0eef07b1-86af-4c83-86b3-36d5968eb141  WFO: wfo-4000003243  WoRMS: 415083
Sillihaikalat

| Sillihaikalat |
| --- | --- |
 Valkohai
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Sillihaikalat Lamniformes  Berg, 1958
Heimoja
 Kettuhait Alopiidae  Jättiläishait Cetorhinidae  Sillihait Lamnidae  Kitahait Megachasmidae  Peikkohait Mitsukurinidae  Hietahait Odontaspididae  Krokotiilihait Pseudocarchariidae 
Katso myös
   Sillihaikalat Wikispeciesissä   Sillihaikalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sillihaikalat, aiemmin myös haikalat, (Lamniformes) on rustokaloihin kuuluva kalalahko. Siihen kuuluu monia tunnettuja hailajeja, kuten sillihai, valkohai, peikkohai ja jättiläishai, yhteensä noin 15 lajia seitsemässä heimossa. Sillihaikaloilla on kaksi ruodotonta selkäevää ja peräevä, viisi kidusaukkoa; suu ulottuu pitkälle silmien taakse ja silmistä puuttuu vilkkuluomi.
Aiheesta muualla

Elasmo research
Animal Diversity Web
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q224470  Wikispecies: Lamniformes  ADW: Lamniformes  AFD: Lamniformes  BOLD: 225  CoL: 3F5  EoL: 1874  EPPO: 1LAMNO  GBIF: 885  iNaturalist: 50870  IRMNG: 10845  ITIS: 159851  NBN: NHMSYS0021053496  NCBI: 30496  NZOR: 575f3639-3e66-4c49-a8ae-fc7bf79defde  Open Tree of Life: 32038  Paleobiology Database: 34598  Paleobiology Database: 34598  Plazi: 03A3DB49-C04F-B820-82E7-C066FE347817  Taxonomicon: 41877  WoRMS: 10209
Silmälevät

| Silmälevät |
| --- | --- |
 Kaksi Euglena-solua.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Excavata
Kaari::  Euglenozoa
Luokka::  Silmälevät Euglenoidea  Bütschli
Katso myös
   Silmälevät Wikispeciesissä   Silmälevät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Silmälevät (Euglenoidea) kuuluvat pieneen aitotumaisten kuntaan Excavata, johon kuuluu vain yksisoluisia eliöitä. Silmäleviä on kuvattu vain noin 650-1000 lajia. Kunta on varhain jakautunut kahteen päähaaraan, harvasiimaeliöihin eli kinetoplastideihin (Kinetoplastida) ja varsinaisiin silmäleviin (Euglenoidea). Harvasiimaeliöihin kuuluvat muun muassa unitautia aiheuttavat Trypanosoma-loisiot.
Silmälevien luokittelu oli pitkään hyvin epäselvä. Ryhmän kuvasi ensimmäisenä saksalainen Otto Bütschli vuonna 1884. Silloin käytössä olleen luokittelun perusteella ei kyetty kunnolla määrittelemään, olivatko nämä eliöt kasveja vai eläimiä. Uusien molekyylisystemaattisten tutkimusten perusteella esitettiin 1990-luvun lopulla, että silmälevät kuuluvat hyvin vanhaan kehityslinjaan, joka ilmeisesti erkaantui mitokondriollisten aitotumaisten pääryhmästä jo ennen kuin mikään muu tunnettu eliöryhmä. Vuonna 2003 tämä kehityslinja kuvattiin tällä perusteella omaksi eliökunnakseen.
Suurella osalla silmälevistä on viherhiukkasia. Nämä ovat kuitenkin syntyneet evoluution myöhäisemmässä vaiheessa, kun varhaiset silmälevät ovat ottaneet soluihinsa endosymbionteiksi ilmeisesti yhteyttäviä viherleviä. Ne kykenevät myös ottamaan ravintoa solusyönnin kautta, minkä takia ryhmä voidaan elintapojensa perusteella määritellä sekä toisenvaraisiksi että omavaraisiksi.
Silmälevillä on kaksi eripituista liikkumiseen tarkoitettua siimaa, joista toinen on pidempi ja toinen solun sisällä. Yhteyttävillä silmälevillä on lisäksi erityinen silmätäplä eli stigma, jolla ne voivat aistia valoa. Euglena sanguinea voi muodostaa lämpimällä ja aurinkoisella säällä verenpunaisia joukkoesiintymiä makeanveden alueilla.
Aiheesta muualla

Laji.fi: silmälevät (Euglenophyceae)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q134863  Wikispecies: Euglenoidea  AFD: Euglenoidea  BioLib: 14798  EoL: 2491578  EPPO: 1EUGLC  GBIF: 7391750  IRMNG: 1083  NCBI: 3035  NZOR: 1d6b1086-92d8-455e-90d7-9d0ca01a16aa  Open Tree of Life: 5924052  WoRMS: 582177
Aarne Sihvo

| Aarne Sihvo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. marraskuuta 1889 Virolahti
Kuollut: 12. kesäkuuta 1963 (73 vuotta) Helsinki
Ammatti:  Edistyspuolueen kansanedustaja, kirjailija
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Saksa Suomi
Palvelusvuodet:  1915–1917 (Saksa) 1917–1953 (Suomi)
Komentajuudet:  Karjalan joukot (1918) Ryhmä Sihvo (1918) Aunuksen retkikunta (1919)  Suomen puolustusvoimat (1926–1933 ja 1946–1953)
Taistelut ja sodat:  Saksa ensimmäinen maailmansota) Suomi Suomen sisällissota,talvisota, jatkosota,
Sotilasarvo:  jalkaväenkenraali (Suomi)
Aarne Sihvo (käytti Saksassa peitenimeä Sicher, 22. marraskuuta 1889 Virolahti – 12. kesäkuuta 1963 Helsinki) oli suomalainen jääkärikenraali, joka toimi sotaväen päällikkönä vuosina 1926–1933 ja puolustusvoimain komentajana vuosina 1946–1953.
Sihvo liittyi jääkäriliikkeeseen ensimmäisten joukossa. Sotilaskoulutuksensa jälkeen hänet lähetettiin useasti Suomeen jääkärivärväriksi; kolmannella värväysreissullaan hän joutui kalterijääkäriksi Špalernajan tutkintavankilaan vapautuen vasta helmikuun vallankumouksen yhteydessä maaliskuussa 1917. Hän palasi sisällissodan alla Suomeen jääkärien pääjoukon edellä kouluttamaan suojeluskuntia, ja komensi sisällissodassa Karjalan ryhmää.
Sisällissodan jälkeen Sihvo osallistui Heimosotiin ja toimi Aunuksen retken komentajana vuonna 1919. Hän toimi Sotakorkeakoulun johtajana toimittuaan sitä ennen sotaministeriön erikoistehtävissä, vajaan kauden kansanedustajana, sekä käytyään täydentämässä sotilaskoulutustaan ulkomailla. Mäntsälän kapinan aikana hän pysyi hallituksen puolella ja olisi halunnut kukistaa kapinan aseellisesti. Sihvoa pidettiin usein Mannerheimin kilpailijana. Talvi- ja jatkosodassa hänet jätettiin kotirintamalle väestönsuojelupäälliköksi ja ilmasuojelukomentajaksi. Vasta sotien jälkeen hän palasi puolustusvoimissa johtavaan asemaan.
Elämäkerta > Perhetausta

Sihvon vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Antti Adolf Sihvo ja Minna Elisabeth Nyman. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Elli Inkeri Ikosen kanssa, joka kuoli vuonna 1946. Heidän poikansa, vasta 18-vuotias tykkimies, Ylermi Sihvo kaatui jatkosodassa hyökkäyksessä Viipuriin elokuussa 1941. Vuosi ensimmäisen vaimonsa kuoleman jälkeen Sihvo avioitui Aune Gertrud Sireliuksen kanssa.
Elämäkerta > Opinnot

Sihvo kirjoitti ylioppilaaksi Käkisalmen yhteiskoulusta vuonna 1910 ja liittyi Wiipurilaiseen Osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1910–1915 Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla ja lääketieteellisessä tiedekunnassa ja vuosina 1933–1935 maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa sekä suoritti vuonna 1914 lääketieteen alkututkinnon ja vuonna 1935 maatalous- ja metsätieteiden kandidaattitutkinnon. Hän suoritti kenraali Vilho Nenosen johtamat päällystökurssit vuonna 1923 ja teki opintomatkan Sveitsiin vuonna 1920 ja Ranskaan vuosina 1920–1921 sekä lyhytaikaisia komennuksia Puolaan, Viroon, Latviaan ja Ruotsiin. Italian sotakorkeakoulun (Scuola di Guerra) hän kävi vuosina 1923–1925. Opiskeluaikoinaan Aarne Sihvo lauloi II bassoa Ylioppilaskunnan Laulajissa.
Elämäkerta > Jääkärikausi

Sihvo toimi jääkäriliikkeen hyväksi jo syksystä 1914 alkaen levittämällä muun muassa aktivistien lentolehtisiä Karjalassa ja toimimalla jääkärivärvärinä. Lopulta kun tuli mahdollisuus sotilaskoulutukseen hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 2. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin 27. Jääkäripataljoonan 1. komppaniaan.
Marraskuussa vuonna 1915 hänet komennettiin Suomeen suorittamaan jääkärivärväystä ylioppilaspiireissä ja Karjalankannaksella. Tuolloin Latvian Mitauhin sijoitettuun komppaniaansa Sihvo palasi tammikuussa vuonna 1916. Hänet komennettiin takaisin Suomeen kuitenkin jo toukokuussa. Hänen tehtävänsä Suomessa oli samoin kuin edellisellä kerralla ottaa osaa jääkärivärväykseen. Alkukesän Suomessa vietettyään hän palasi takaisin Saksaan ja komppaniaansa heinäkuussa 1916.
Sihvo otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella. Misse-joelta hänet komennettiin Suomeen syyskuussa 1916 jo kolmannen kerran. Tällä kertaa hänen tehtävänään oli johtaa ja järjestää uusi värväys- ja etappilinja eli niin sanottu läntinen etappi. Näihin aikoihin venäläiset santarmit olivat jo perillä suomalaisten puuhista, ja näin Sihvokin jäi 2. lokakuuta 1916 Jyväskylässä santarmien vangiksi.
Sihvo kuljetettiin aluksi Vaasaan, mistä alkukuulustelujen jälkeen hänet siirrettiin Helsingin lääninvankilaan ja edelleen lopulliseen sijoituspaikkaansa Pietarin Špalernajan vankilaan. Sihvon vapautui vankilasta Venäjän vallankumouksen yhteydessä, jolloin hän 12. maaliskuuta 1917 pääsi vapaaksi muiden vankien kanssa. Pietarista hän matkusti takaisin Saksaan Berliiniin. Berliinissä hän yhdessä suomalaisen sotilastoimiston johtajan kreivi von Schwerinin kanssa yritti järjestää Altonan työosastoon joutuneiden jääkärien kohtaloa. Saksasta Sihvo komennettiin erikoistehtäviin Tukholmaan kesäkuussa vuonna 1917. Neljä kuukautta kestäneen Tukholmassa olonsa jälkeen hän palasi takaisin Berliiniin.
Elämäkerta > Sisällissota

Sihvo lähetettiin Berliinistä Suomeen lokakuussa vuonna 1917 järjestelemään ja kouluttamaan suojeluskuntia lähestyvää vapaussotaa silmällä pitäen. Suomeen hän saapui 23. lokakuuta 1917 Ylitorniolle, mistä hän matkusti ensiksi Hyrynsalmen kautta Kajaaniin ja koulutti siellä kokoontuneita suojeluskuntalaisia viikon päivät. Kajaanista hän matkusti edelleen suurlakon aikana Helsinkiin ja johti ylioppilassuojeluskunnan ja Helsingin suojeluskunnan sotilasharjoituksia, joita pidettiin salassa Yliopiston voimistelusalilla ja osakuntatalossa.
Helsingissä hän sai Uudelta metsätoimistolta määräyksen matkustaa Jyväskylään missä hänen tuli astua Jyväskylän piiripäällikön toimeen. Jyväskylässä hän koulutti joulukuussa vuonna 1917 Jyväskylän ja sen ympäristön suojeluskuntalaisia. Vimpelin sotakoulun suunnitteluvaiheisiin hän myös osallistui ja koulun lopulta aloitettua toimintansa Sihvo toimi sotakoulun niin sanotun Pokelan komppanian päällikkönä. Hän kävi Vimpelistä käsin Lappajärvellä antamassa sinne kokoontuneelle ratsukoulun miehistölle jalkaväkikoulutusta.
Vuodenvaihteessa Sihvo matkusti takaisin Helsinkiin, missä hän tapasi valkoisten ylipäällikön kenraali Mannerheimin ja sai häneltä määräyksen lähteä Karjalaan. Hän matkustikin saamiensa ohjeiden mukaan Helsingistä Tampereelle ja Kangasalan kautta Mänttään, missä hän sai käsiinsä ylipäällikön lähettämät toimintaohjeet, jotka koskivat Karjalan rintaman muodostamista. Mäntästä Sihvo matkusti edelleen Antreaan, minne hän saapui 2. helmikuuta 1918 ja hän otti 5. helmikuuta 1918 vastaan rintamapäällikön tehtävät. Hieman myöhemmin 12. helmikuuta 1918 alkaen hän toimi Karjalan joukkojen virkaatekevänä ylipäällikkönä. Hän johtikin sitten koko sisällissodan ajan Karjalan ryhmää aina Viipurin operaatioon saakka, jolloin 18. huhtikuuta 1918 alkaen hänet alistettiin Itäarmeijalle ja hänen komentamansa Armeijakunta muuttui Sihvon Ryhmäksi. Hänen komentamansa Sihvon ryhmä aloitti Viipuria vastaan kohdistuvan hyökkäyksen etenemällä pohjoisesta käsin Näätähin ja Kilpeenjoen kautta Viipuriin, missä hänen joukkonsa torjuivat Naulasaaren taistelussa vihollisen pakoyritykset Viipurista. Hänen toimensa siivittivät hänet hurjaan ylenemisputkeen ja vasta 29-vuotiaana hänet ylennettiin everstiksi 3. toukokuuta 1918. Sisällissodan päättyessä Sihvo oli Karjalassa kenraali Mannerheimia huomattavasti tunnetumpi ja kansallisellakin tasolla hänet nähtiin Mannerheimin kilpailijana. Myöhemmin oli tyypillistä, että Sihvon uran huippuhetket osuivat Mannerheimin uran hiljaisiin kohtiin.
Elämäkerta > Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Sihvo toimi Aunuksen retkikunnan komentajana vuonna 1919 ja oli Edistyspuolueen kansanedustajana 1919–1920 (Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä). Hän sai vapautuksen kansanedustajan tehtävästä 1920 pitkän ulkomaanmatkan ja aktiivipalvelukseen siirtymisen vuoksi.
Aktiivipalvelukseen palattuaan Sihvo komennettiin monien muiden nuorten jääkäriupseerien tavoin täydentämään sotilaskoulutustaan ulkomaiseen sotakorkeakouluun. Sihvo opiskeli Italian sotakorkeakoulussa (Scuola di Guerra) vuosina 1923–1925, minkä jälkeen hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Tällöin Sihvo oli korkeimmalle kohonnut jääkäriupseeri. Sihvo toimi Sotakorkeakoulun ensimmäisenä virallisena johtajana vuosina 1925–1926, kunnes hänet nimitettiin sotaväen päälliköksi 22. toukokuuta 1926 korvaamaan entinen Venäjän armeijan kenraali Karl Fredrik Wilkama. Sihvo oli tehtävään luonnollinen valinta. Hän oli poliittiselta kannaltaan vapaamielinen porvari, jonka viiteryhmiä olivat edistyspuolue ja maalaisliitto. Tämä vastasi Suomen sen hetkistä hallitusta. Lisäksi hän oli suomenkielinen jääkäri, mikä tyydytti aitosuomalaiset piirit. Ruotsinkieliset piirit Sihvo suututti edistämällä suomen kielen asemaa aktiivisesti. Hän muun muassa rankaisi kahta ruotsinkielistä aktiiviupseeria siitä, että nämä olivat palvelusaikana puhuneet keskenään ruotsia suomenkielisten asevelvollisten läsnä ollessa, koska lain mukaan sotaväen virkakieli oli suomi.
Kenraaliluutnantiksi Sihvo ylennettiin 14. elokuuta 1930. Vuoden 1932 Mäntsälän kapina tapahtui hänen päällikkökaudellaan, jolloin Sihvo toimi aktiivisesti presidentti Pehr Evind Svinhufvudin tukena sen kukistamisessa. Vapaamielisenä porvarina Sihvolla ei ollut sympatiaa äärioikeistolle. Ansio kapinan kukistamisesta kuuluikin suurelta osin hänelle, mikä suututti oikeistolaiset piirit, erityisesti suuren osan upseerikuntaa. Tapahtumien jälkimainingeissa Sihvo erosi tehtävästään 13. tammikuuta 1933.
Elämäkerta > Sota-ajan sivuraiteelta takaisin Puolustusvoimien komentajaksi

Eronsa jälkeen Sihvo toimi Puolustuslaitoksen tarkastajana ja väestönsuojelutehtävissä. Sotien aikana hän ei saanut rintama- tai operatiivisia komentajuuksia, vaan toimi Kotijoukkojen komentajana. On esitetty spekulaatioita, että Mannerheim piti Sihvon hänen uraansa nähden vähäisessä tehtävässä, koska tunsi henkilökohtaista antipatiaa kilpailijaansa kohtaan. Sotien jälkeen presidentti Paasikivi kuitenkin nimitti hänet 4. kesäkuuta 1946 puolustusvoimain komentajaksi, ja hänet ylennettiin jalkaväenkenraaliksi 20. syyskuuta 1946. Komentajana Sihvon tehtävänä oli johtaa Puolustusvoimia niiden syvimmän rappiotilan aikana. Hänen kautensa alkupuolta varjostivat asekätkentäoikeudenkäynnit ja rauhansopimusten määräämä aseistariisunta, joita Sihvo, uskollisena hallitukselle, avusti. Sihvon jälkimmäiseen komentajakauteen sattuivat myös Kemin kapina ja hälytystila keväällä 1948, jolloin Puolustusvoimat varautui torjumaan kommunistien vallankaappauksen ja riisui aseista liikkuvan poliisin. Sihvo oli komentajana erittäin epäsuosittu upseerikunnan piirissä, koska hän oli aikoinaan kukistanut Mäntsälän kapinan ja noudatti nyt tiukasti virallista Neuvostoliittoon myönteisesti suhtautunutta puolustuspolitiikkaa. Komentajan virasta Sihvo erosi 31. toukokuuta 1953. Sihvon kuoltua Kadettikunta aikoi aluksi jättää hänen hautajaisensa mielenosoituksellisesti huomiotta, mutta muutti päätöksensä Puolustusvoimien johdon puututtua asiaan.
Luottamustoimet

Sihvo toimi kansanedustajana ja sotilasasiainvaliokunnan varapuheenjohtajana vuosina 1919–1920 ja oli suojeluskunta-asetusta laatineen komitean jäsenenä vuonna 1921. Hän toimi myös Suomen upseeriliiton johtokunnan puheenjohtajana vuosina 1925–1926 ja oli valtioneuvoston määräämänä apujäsenenä tutkintolautakunnassa, jossa käsiteltiin suomen kielessä suoritettavia tutkintoja vuosina 1925–1926. Hän toimi yleisesikunnan asettaman geodesian ja topografian oppikirjan toimitusvaliokunnan jäsenenä vuosina 1925–1926.
Hän toimi Suomen Sotilasaikakauslehden päätoimittajana vuosina 1926–1927, puolustusneuvoston jäsenenä vuosina 1926–1933 ja valtioneuvoston asettaman polttoainekomitean jäsenenä vuosina 1934–1935. Lisäksi hänen toimiinsa kuului valtioneuvoston asettaman ammus- ja räjähdysaineiden varastojen järjestelyä tutkineen komitean puheenjohtajuus vuosina 1937–1938 ja valtioneuvoston asettaman itsenäisyyshistorialautakunnan jäsenyys vuodesta 1937 alkaen. Sihvo toimi Valtion kivääritehtaan johtokunnan puheenjohtajana vuodesta 1933 alkaen. Lisäksi hän oli Karjalaisen ja Viipurilaisen osakunnan kunniajäsen ja Association des amis de Saint-Cyrin jäsen vuodesta 1932. Lisäksi hänen luottamustehtäviinsä kuului komennus, jossa hänet annettiin Ruotsin kuninkaan Kustaa V:n käyttöön vuonna 1925, jolloin kuningas vieraili Suomessa, sekä samanlaiseen tehtävään, jossa Latvian presidentti Jānis Čakste vieraili Suomessa vuonna 1926.
Teokset

Kolmasti komennettuna : muistelmia Saksan matkoiltani, 1918
Pistintaistelu, 1918
Seitsemäskolmatta, 1918 (runokokoelma)
Valkoinen armeija Antrean rintamalla: lyhyt esitys kuvin ja karttapiirustuksin, 1919
Sotalaitosta koskevat lait ja asetukset, 1922
Sveitsin sotalaitos, 1922
Taisteluvaunut, 1922
Kevyt taisteluvaunu jalkaväen aseena, 1923
Valmistautumisesta sotakorkeakouluun, 1928
Aunuksen retken muistojulkaisu, 1930 (toim.)
Kalterijääkäri: 20-vuotisjuhlajulkaisu, 1937 (toim.)
Muistelmani I–II, 1954–1956
Kalterijääkärien 40-vuotismuistojulkaisu, 1957 (toim.)
Aarne Sihvo on myös sanoittanut neljä pikkuveljensä Sam Sihvon säveltämää laulua.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 2. syyskuuta 1915  Guppenführer 6. marraskuuta 1915  Zugführer 1. maaliskuuta 1916  Kapteeni 12. tammikuuta 1918  Majuri 15. maaliskuuta 1918  Everstiluutnantti 6. huhtikuuta 1918  Eversti 3. toukokuuta 1918  Kenraalimajuri 5. joulukuuta 1925  Kenraaliluutnantti 14. elokuuta 1930  Jalkaväenkenraali 1946  Yleisesikuntaupseerin arvonimi 20. elokuuta 1925 |              |  Vapaudenristin suurristi  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan suurristi  Vapaudenristi 1. lk. rintatähden kera  Vapaudenristi 2. lk.  Suomen Olympialainen 1. luokan ansioristi  Vapaudenmitali 2. lk.  Väestönsuojelun 1. ansiomitali  Suojeluskuntajärjestön ansioristi  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Heimosotaristi  Aunuksen muistomitali  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi   Saksan Kotkan ritarikunnan ansioristi rintatähden kera  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Tanskan Dannebrogin ritarikunnan suurristi  Viron Kotkaristin ritarikunnan 1. lk. ansioristi  Italian Kruunuritarikunnan suurristi  Latvian Kolmen Tähden ritarikunnan suurristi  Latvian Karhuntappajan ritarikunnan 2. lk. kunniamerkki  Latvian vapaussodan muistomitali  Norjan Pyhän Olavin ritarikunnan suurristi  Puolan Polonia Restituten ritarikunnan 3. lk. kunniamerkki  Ruotsin Miekkaritarikunnan suurristi |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aarne Sihvo Wikimedia Commonsissa
Saarikoski, Vesa: Elon mainingit : jääkärikenraali Aarne Sihvo 1889–1963.  Porvoo, Helsinki, Juva : WSOY, 1998.  ISBN 951-0-23048-0
Saarikoski, Vesa: Keskustajääkäri Aarne Sihvo : Demokraatti ja eheyttäjä murrosaikojen asevoimissa.  SHS, 1997.  ISBN 951-710-066-3
.aspx Aarne Sihvo Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Aarne Sihvo 50-vuotias, Suomen Kuvalehti, 02.12.1939, nro 48, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Suomen puolustusvoimain komentajat |
| --- | --- | --- |
| Suomen armeijan päällikkö (1919) |  Wilkman  Kivekäs  |  |
| Sotaväen päällikkö (1919–1939) |  Wilkama  Nenonen  Malmberg  Sihvo  Österman  |  |
| Tasavallan puolustusvoimain komentaja (1939–1945) |  Mannerheim  |  |
| Puolustusvoimain komentaja (1945–) |  Heinrichs (1945)  Lundqvist (1945–1946)  Sihvo (1946–1953)  Heiskanen (1953–1959)  Simelius (1959–1965)  Keinonen (1965–1969)  Leinonen (1969–1974)  Sutela (1974–1983)  Valtanen (1983–1990)  Klenberg (1990–1994)  Hägglund (1990–1994)  Kaskeala (2001–2009)  Puheloinen (2009–2014)  Lindberg (2014–2019)  Kivinen (2019–2024)  Jaakkola (2024–)  |  |
| n k Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajat 1919–1922 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (26):  Auer  Collan (1919–1920)  Fränti  Hannula  Heimonen (1919–1920†)  Hämäläinen  Jyske (1919–1922)  Kaskinen (1922)  Kekki  Kivimäki (1922)  Kontu  Kojonen  Laine (1922)  E. Linna  Mantere  Nissinen (1920–1922)  Rantanen (1920–1922)  Ritavuori (1919–1922†)  Ruuskanen  Ryti  Sarlin (1919–1920)  Sihvo (1919–1920)  Sinkko  Soininen  Särkkä  Taskinen (1920–1922)  Thuneberg  Toiviainen (1920–1922)  Torppa  Valkonen  Vennola  Vilkemaa (1920–1922)  Vuokoski 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Aarne Sihvo vankeusaikanaan.
Antti Favénin maalaama muotokuva vuodelta 1918
Jussi Sihvo

Johannes ”Jussi” Sihvo
Johannes (Jussi) Sihvo (käytti Saksassa peitenimeä Sicher), (14. tammikuuta 1892 Virolahti – 4. elokuuta 1949) oli suomalainen jääkärikenraalimajuri. Sihvo oli Saksassa sotilasoppinsa saanut jääkäri, joka osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana jääkärijoukoissa ja heimosotiin Aunuksessa ja Pohjois-Inkerissä. Talvisodassa hän hankki kannuksiaan Ryhmä Sihvon komentajana ja jatkosodassa 10. divisioonan komentajana.
Perhetausta

Johannes Sihvon vanhemmat  olivat kansakoulunopettaja Antti Adolf Sihvo ja Minna Elisabeth Nyman. Johannes Sihvo oli yksi neljästä Sihvon jääkäriveljeksistä: vanhin veli oli kahdesti puolustusvoimien johdossa ollut jääkärikenraali Aarne Sihvo, toiseksi vanhin Johannes, kolmantena säveltäjä ja jääkärivänrikki Sam Sihvo sekä nuorin jääkärikapteeni Ilmari Sihvo. Johannes Sihvo vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Martta Ryynäsen kanssa. Kenraaliluutnantti Aarno Sihvo (1922–1991) oli heidän poikansa, toisesta pojasta Sami Sihvosta (s. 1932) tuli kenraalimajuri.
Opinnot

Sihvo kävi viisi luokkaa Käkisalmen yhteiskoulua ja kirjoitti ylioppilaaksi yksityisoppilaana samasta koulusta vuonna 1923. Myöhemmin hän opiskeli Ateneumin piirustuskoulussa. Hän suoritti hyökkäysvaunukurssin vuonna 1922 ja Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1924–1926 sekä Taistelukoulun orientoivan kurssin vuonna 1930.