stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rodanovon kulttuuri

Rodanovon kulttuuri (ven. Рода́новская культу́ра, Rodanovskaja kultura) on komipermjakkien esi-isien 900–1400-luvuilla luoma arkeologinen kulttuuri. Se nimitys perustuu Kama-joen rannalla Permin Komin Jusvan piirin Gorodištšen kylän lähellä sijaitsevaan Rodanovon muinaislinnaan.
Rodanovon kulttuurin löytöpaikat sijaitsevat Kaman yläjuoksun ja sen sivujokien varsilla Tšusovskoje-järveltä pohjoisessa Tšusovaja-joelle etelässä. Samalla alueella on sijainnut historiallinen Suur-Perm. Edeltävän vaiheen muodostaa Lomovatovon kulttuuri.
Tutkitut löytöpaikat käsittävät vallien ja puuaitojen suojaamia muinaislinnoja ja linnoittamattomia asutuksia. Muinaislinnat sijaitsevat jokien muodostamilla niemillä ja asuinpaikat niiden lähistössä jokien varsilla. Asutusten lähellä on hauta- ja kulttipaikkoja.
Tärkeimmät elinkeinot olivat maanviljely ja karjanhoito, joiden ohella harjoitettiin turkismetsästystä ja kalastusta. Käsityöammatteja olivat korkealle kehittynyt metallin käsittely ja korujen valmistus. 1000-luvulla alettiin harjoittaa suolankeittoa.
Väestö kävi vaihtokauppaa komisyrjäänien, udmurttien, ugrien ja baškiirien esi-isien kanssa. Myös Volgan bolgaarit perustivat seudulle kauppa-asemia. 1000–1200-luvuilla pohjoisesta saapui slaaveja, jotka toisinaan asettuivat samoihin kyliin komipermjakkien kanssa. Venäläisten mukana alueelle levisi kristinusko hautausmenoineen.
Viitatiainen

| Viitatiainen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tiaiset Paridae
Suku::  Hömötiaiset Poecile
Laji::  palustris
Kaksiosainen nimi
 Poecile palustris  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Parus palustris 

Katso myös
   Viitatiainen Wikispeciesissä   Viitatiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viitatiainen (Poecile palustris) on pieni tiaisten heimoon (Paridae) kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Viitatiaisen pituus on 12–13 cm ja paino 11–12 g. Se muistuttaa suuresti hömötiaista. Siiven päällä ei kuitenkaan erotu vaaleaa panelia, ja viitatiaisen päälaki on kiiltävänmusta, kun hömötiaisella se on himmeänmusta. Ääni on erilainen: iskevä ”pitsjä” tai pitempi tiititys. Myös laulu poikkeaa hömötiaisen laulusta. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Euroopan vanhin rengastettu viitatiainen on ollut ruotsalainen, vähintään 11 vuoden 11 kuukauden ikäinen yksilö.
Esiintyminen

Pesii suurimmassa osassa Eurooppaa, Irlantia, Islantia, Portugalia, Suomea ja pääosaa Espanjasta lukuun ottamatta. Toinen alalaji pesii Kaukoidässä. Euroopan kanta on 6,1–12 miljoonaa yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Tavataan Suomessa nykyisin vuosittain, mutta ei pesi ainakaan säännöllisesti. Pesii melko yleisenä jo Virossa (40 000–60 000 paria) ja Etelä-Ruotsissa (75 000–109 000 paria).
Elinympäristö

Kosteat lehti- ja sekametsät, soiden reunat, puutarhat ja puistot.
Lisääntyminen

Pesä on kolossa tai pöntössä. Munia on tavallisesti 7–9. Naaras hautoo noin 13 päivää. Poikaset ovat lentokykyisiä 17–18 päivän ikäisinä.
Ravinto

Kesällä pääasiassa hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat. Muina vuodenaikoina myös erilaiset siemenet, marjat ja hedelmät. Kerää ahkerasti talvivarastoja.
muni Poecile palustris
Rod of Moses

Rod of Moses oli hämeenlinnalainen kristillinen rock -yhtye. Bändi vaikutti 1990-luvun puolesta välistä 2000-luvun alkuun.
Rod of Moseksen alkumuoto syntyi juhannusjuhlilla Keski-Suomessa 1990-luvun puolessa välissä laulaja Rände Rännälin, basisti Sami Korhosen ja rumpali Jerry Patomeren kohdatessa yhteisen tutun kautta. He perustivat yhtyeen nimeltä Underground Cover, joka kokeili parin kitaristin kanssa ja heittivät yhden keikan.
Myöhemmin remmiin tuli kitaristi Tomi Meriläinen ja koskettimiin Antti Heinonen. Tässä vaiheessa yhtyeen nimi vaihtui Rod of Mosekseksi. Nimi syntyi, kun Sami näki Akslepioksen sauva -symbolin ambulanssilelussa. Jouluna 1995 äänitettiin ensimmäinen demo. Tässä vaiheessa alkoi iso pyörä pyörimään ja keikkamäärät alkoivat nousemaan. Loppuvuodesta 1996 synaan tuli  Veli-Matti Suoperä ja näin ROMin klassinen kokoonpano oli kasassa.
1997 bändi voitti SM-Gospel-tittelin. Samana vuonna ilmestyi Rod of Moses -debyyttialbumi, jonka tuotti Anssi Kela.
ROM nautti suosiota erityisesti nuorison parissa luovilla esiintymisillä ja tunki itsensä röyhkeästi myös sinne minne muut gospelin nimeä kantaneet bändit eivät olleet menneet ja pääsikin esiintymään Jyrki-ohjelmaan.
Vuonna 1999 yhtye siirtyi funk-, groove- ja soul-vaikutteisesta rockista suoraviivaisempaan, brittihenkiseen rockiin Dallas-albumillaan. Tuottajana hääri jälleen Anssi Kela.
2000-luvulla Rod of Moseksen toiminta hiipui. Vellu Suoperä ryhtyi luomaan suosittua ylistysmusiikkia. Rände julkaisi kolme soololevyä. Sami Korhonen jatkoi basistin hommia Bass'n Helenissä, sittemmin rock-yhtye Aeroflopissa ja Delay Treessissä.
Rod of Moses veti reunion-keikan Kouvolan Vappugospelissa 2006.
Rochefort-sur-Brévon

| Rochefort-sur-Brévon |
| --- | --- |

 vaakuna
 Rochefort-sur-Brévon
 Koordinaatit: 47°44′37″N, 4°42′11″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bourgogne-Franche-Comté
Departementti:  Côte-d'Or
Arrondissementti:  Montbard
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  12,0 km²
Korkeus:  287 m
Väkiluku (2018):  40 
 – Väestötiheys:  3 as./km²
Kunnan numero:  21526
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rochefort-sur-Brévon on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Brévonjoen varrella, noin 37 kilometriä Montbardin kaupungista koilliseen.
Joen vesivoimaa käyttävä takomo on ollut kylässä jo 1500-luvulla. Sen toiminta kuitenkin loppui 1840-luvulla. Kylässä on kaksi linnaa. Vanhemman linnan juuret ulottuvat 1200-luvulle. Se kuitenkin tuhoutui tulipalossa vuonna 1730, mutta linnasta on yhä paljon jäljellä. Uudempi linna valmistui vuonna 1896. Kunnan romaaninen kirkko on peräisin 1200-luvulta, mutta sitä on sen jälkeen uudistettu. Kirkossa on 1500-luvun seinämaalauksia.
Kylä joen vastarannalta katsottuna. Vasemmalta oikealle: uusi linna, takomo jonka takana vanha linna, kunnantalo ja kirkko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rochefort-sur-Brévon Wikimedia Commonsissa
Ruumisauton Nopeudel

| Ruumisauton Nopeudel Olli Antonio |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 5. kesäkuuta 2020
 Levy-yhtiö: Katutasoäänite & Universal Music
Listasijoitukset
  44.
Olli Antonion muut julkaisut
| De Puta Madre 2018 | Ruumisauton Nopeudel 2020 |   |
Ruumisauton Nopeudel on lahtelaisen rap-artisti Olli Antonion toinen sooloalbumi.
Kappaleet

Kerää Luus - 3:50
Ruumisauton Nopeudel 2:15
Moneyshot - 2:49
Ei Oo Aikaa - 3:04
Sori Jos Oon Myöhäs - 2:56
Mitä Mä Oon Vetäny - 3:25
Älä Anna Mun Estää - 3:25
Putoon Ylöspäin - 3:35
Ota Happee - 3:46
Omis Maailmoissani - 3:31
Singlet

Omis Maailmoissani (2018)
Mitä Mä Oon Vetäny (2019)
Ei Oo Aikaa (2020)
Ota Happee (2020)
Rochefortais-luokka

| Rochefortais-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  306 t
Pituus:  57,50 m (kokonaispituus)
Leveys:  6,30 m
Syväys:  3,17 m
Koneteho:  2-akselinen TE, 2 Normand-kattilaa, 4 800  ihp
Nopeus:  26 solmua
Miehistöä:  52
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 65 mm tykki 6 × 47 mm tykki 2× 15" torpedoputkea
Rochefortais-luokka oli Ranskan laivaston neljän  hävittäjän muodostama alusluokka.
Alukset

Normandin suunnitelmiin pohjautuva alusluokka tilattiin 8. kesäkuuta 1899 ja niiden kölit laskettiin kesäkuusta 1899 tammikuuhun 1900. Alusten koeajot suoritettiin 1902-1903.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pertusaine | Arsenal de Rochefort | 1899 | 5. joulukuuta 1900 |  | poistettu 16. maaliskuuta 1923 |
| Escopette | Arsenal de Rochefort | 1899 | 20. joulukuuta 1900 |  | poistettu 4. huhtikuuta 1921 |
| Flamberge | Arsenal de Rochefort | 1899 | 28. lokakuuta 1901 |  | poistettu 1. lokakuuta 1920 |
| Rapiére | Arsenal de Rochefort | 1900 | 16. heinäkuuta 1901 |  | poistettu 27. lokakuuta 1921 |
Titania

| Titania |
| --- | --- |
 Voyagerin kuvaa
Löytäminen
Löytäjät:  William Herschel
Löytöaika:  11. tammikuuta 1787
Kiertoradan ominaisuudet
Planeetta:  Uranus
Keskietäisyys:  436 300 km
Eksentrisyys:  0,0011
Kiertoaika:  8,706 d
Inklinaatio:  0,340°
Fyysiset ominaisuudet
Päiväntasaajan halkaisija:  1 577,8 km
Pinta-ala:  7 820 000 km2
Massa:  3,526 × 1021 kg
Keskitiheys:  1,72 g/cm3
Painovoima pinnalla:  0,378 m/s2
Pyörähdysaika:  8,71 d
Akselin kaltevuus:  0°
Albedo:  0,27
Pinnan lämpötila:  alin: 60 K keski: 70 ± 7 K ylin: 89 K
Kaasukehän ominaisuudet
Kaasunpaine:  Ei kaasukehää
Koostumus
Typpi:  ?
Titania (tunnetaan myös nimellä Uranus III) on Uranuksen suurin kuu. Se on samalla Aurinkokunnan kuista kahdeksanneksi suurin. Sen koostumuksesta puolet on vesijäätä, 30 % silikaattikiveä ja 20 % metaanin muodostamia orgaanisia yhdisteitä. Titanian löysi William Herschel vuonna 1787.
Titania sisältää lähes yhtä suuret määrät jäätä ja kiveä, ja sillä on luultavasti kivinen ydin ja jäinen vaippa.  Myös nestemäistä vettä voi olla ytimen ja vaipan rajalla. Titanian pinta on melko pimeä ja väriltään aavistuksen punertava. Se on muotoutunut meteoriittien törmäyksissä ja endogeenisen prosessin avulla. Titanian pinnalla on lukuisia törmäyskraattereita, joiden koko voi yltää jopa 326 kilometriin, mutta se ei ole niin paljon kraatterien peitossa kuin Uranuksen ulkoisin kuu, Oberon. Suurin osa Titanian pinnanmuodoista syntyi luultavasti kauan sitten tapahtuneessa endogeenisessä tapahtumassa, joka peitti aiemman, kraattereisemman pinnan. Titanian pinnassa on paljon erilaisia kanjoneita ja halkeamia. Kuten kaikki Uranuksen suuret kuut, Titania syntyi luultavasti planeettaa ympäröineestä kiekosta juuri sen muodostumisen jälkeen.
Vuosina 2001–2005 tehdyt spektroskooppiset infrapunakuvaukset paljastivat Titanian suuren vesijää- ja hiilidioksidimäärän kuun pinnalla. Määrät viittaavat todella heikkoon hiilidioksidi-ilmakehään, joka aiheuttaa painetta noin yhden baarin kymmenesbiljoonasosan verran. Vuonna 2009 ainut Uranuksen kuihin kohdistuva lähitutkimus oli Voyager 2:n ohitus tammikuussa 1986. Se otti joitakin kuvia Titaniasta. Näiden kuvien perusteella on pystytty kartoittamaan noin 40 % kuun pinta-alasta.
Löytäminen ja nimeäminen

Titanian löysi William Herschel 11. tammikuuta 1787. Hän löysi samana päivänä myös Uranuksen toiseksi suurimman kuun, Oberonin. Hän raportoi myöhemmin löytäneensä neljä muuta kuuta, vaikka myöhemmin varmistettiin, ettei tämä ollut totta. Noin 50 vuotta löydön jälkeen Titaniaa ja Oberonia ei ollut voitu havaita muilla havaintolaitteilla kuin Herschelin omistamilla. Nykyään kuut voi nähdä laadukkaalla harrastelijatason teleskoopilla.
Nimen kuulle antoi Herschelin poika John Herschel William Shakespearen näytelmässä Juhannusyön uni esiintyvän keijukaisten kuningattaren mukaan vuonna 1852. William Lassell oli ehdottanut nimeä löydettyään kaksi muuta Uranuksen kuuta, Arielin ja Umbrielin.
Alun perin Titaniaa sanottiin "Uranuksen ensimmäiseksi kuuksi", ja vuonna 1848 se saikin lisänimen Uranus I. Joskus lisänimessä on käytetty myös Herschelin alkuperäistä numerointia, jossa Titania on Uranus II. Vuonna 1851 William Lassell numeroi kaikki neljä Uranuksen tunnettua kuutta niiden kiertoetäisyyden mukaan roomalaisin numeroin, ja siitä lähtien Titanian lisänimi on ollut Uranus III.
Kiertorata

Titania kiertää Uranusta 436 000 kilometrin etäisyydellä, ja se on toiseksi kauimpana planeetasta viidestä suurimmasta kuusta. Titanian kiertoradalla on pieni eksentrisyys ja se on inklisoitunut todella vähän verrattuna Uranuksen ekvaattoriin. Sen kiertoaika on 8,7 päivää, mikä on saman verran kuin sen kiertoaika akselinsa ympäri. Toisin sanoen planeetan pinnalta näkee aina vain Titanian toisen puolen, kuten Kuun näkee Maasta.
Titanian kiertorata on täysin Uranuksen magnetosfäärin sisällä. Tämä on tärkeää, sillä magnetosfäärin sisällä oleviin planeettoihin kohdistuu magnetosfäärin plasmaa, mikä voi kääntää kuun. Tämä pommitus voi johtaa näkymättömissä olevan puoliskon pimentymiseen, mikä on havaittu kaikkien Uranuksen kuiden pinnalla Oberonia lukuun ottamatta.
Koska Uranus kiertää Aurinkoa lähes kallellaan ja sen kuut kiertävät planeettaa ekvaattorin suuntaisesti, ne (mukaan lukien Titania) vaikuttavat planeetan äärimmäisiin vuodenaikoihin. Sekä planeetan pohjois- että etelänapa viettävät 42 vuotta täydessä pimeydessä, ja toiset 42 vuotta jatkuvassa auringonvalossa, jolloin Aurinko paistaa lähestulkoon suoraan taivaalta. Voyager 2:n ohitus 1986 sattui aikaan, jolloin valo osui etelänavalle, jolloin Uranuksen pohjoisosat jäivät kokonaan tutkimatta. Vuosina 2007–2008 Titanian pinnalla on nähty kaksi Umbrielin aiheuttamaa auringonpimennystä, 15. elokuuta ja 8. joulukuuta 2007.
Rakenne

Titania on suurin ja suurimassaisin Uranuksen kuu sekä kahdeksanneksi suurimassaisin Aurinkokunnan kuu. Sen tiheys on 1,71 g/cm3, mikä on paljon suurempi tiheys kuin Saturnuksen kuiden keskiarvo. Tämä viittaa huomattaviin vesijään ja tiheiden (ei-jää) -tekijöiden suuriin määriin, joten Titania koostuu luultavasti kivistä ja hiilipitoisista materiaaleista mukaan lukien raskaat orgaaniset yhdisteet. Vesijään esiintymisen teoriaa tukevat spektroskooppiset havainnot vuosilta 2001–2005. Vesijään määrä on hieman suurempi Titanian näkyvällä puoliskolla kuin piilossa olevalla puoliskolla. Tässä suhteessa kuu on Oberonin vastakohta, sillä Oberonissa vesijäätä on enemmän piilossa olevalla puoliskolla. Tämän epäsymmetrian syytä ei tiedetä, mutta se voi liittyä Uranuksen magnetosfäärissä tapahtuneisiin muutoksiin.
Vettä lukuun ottamatta muu Titanian pinnalla infrapunaspektroskopialla havaittu materiaali on hiilidioksidia, jota havaittiin pääasiassa piilossa olevalla puoliskolla. Hiilidioksidin alkuperä ei ole täysin varma. Se voi olla muodostunut paikallisesti hiilestä ja muista materiaaleista Auringon ultraviolettisäteilyn avulla tai tullut Uranuksen magnetosfääristä. Magnetosfääriteoria voisi selittää määrien epätasaisuuden puoliskoilla, sillä piilossa oleva puolisko vastaanottaa enemmän magnetosfäärin vaikutteita kuin näkyvä puolisko. Toinen mahdollinen lähde on Titanian lähes olematon kaasukehä.
Titanian pinnanalaiset osat voidaan jakaa kiviseen ytimeen, jota ympäröi jäinen vaippa. Mikäli teoria on totta, ytimen säde (520 km) on 66 % kuun säteestä, ja sen massa noin 58 % kuun massasta. Paine Titanian ytimessä on noin 0,58 GPa (5,8 kbar). Titanian jäävaipan nykyinen olomuoto on tuntematon. Jos jää sisältää tarpeeksi ammoniakkia jäätymisenestoon, Titania voi tuottaa vaipan ja ytimen väliin nestemäistä vettä. Veden tiheys, jos sitä on olemassa, on noin 50 km ja sen lämpötila noin 190 K.
Rakenne > Pinta ja pinnanmuodot > Messina Chasma

Messina Chasma on Titanian suurin tunnettu kanjoni. Se on nimetty William Shakespearen Paljon melua tyhjästä -näytelmän tapahtumapaikan, Messinan, mukaan. 1 492 km pitkä kanjoni on syntynyt kahden tavallisen siirroksen luode-kaakko -siirtymäkohtaan. Kanjonin lähistöllä on paljon törmäyskraattereita, mikä tarkoittaa sitä, että se on syntynyt kuun historian myöhemmissä vaiheissa. Messina Chasman sisällä on vain muutama kraatteri, mikä tukee väittämää sen nuoresta iästä. Kuten muutkin Titanian pinnanmuodot, Messina Chasman kuvasi ensimmäiseksi Voyager 2.
Rakenne > Pinta ja pinnanmuodot > Ursula

Ursula on Titanian suurin tunnettu kraatteri. Sen läpimitta on 135 km, ja sen leikkaa suuri kanjoni Belmont Chasma. Kuten Messina Chasmakin, sen nimi tulee Shakespearen Paljon melua tyhjästä -näytelmästä, tarkalleen ottaen erään päähenkilön nimestä.
Ursulan keskellä on kuoppa, läpimitaltaan noin 20 km. Ursula on luultavasti yksi Titanian nuorimmista suurista kraattereista. Kraatteria ympäröivät tasangot, ja se on kaikista kuun tunnetuista kraattereista matalin. Kraatterin alkuperä lienee kryovulkanistinen.
Rakenne > Ilmakehä

Hiilidioksidin määrä Titanian pinnalla viittaa siihen, että Titanialla voi olla hatara, kausiluonteinen ilmakehä, joka koostuu pääasiassa hiilidioksidista, kuten Jupiterin kuulla Kallistolla. Muita kaasuja, kuten typpeä ja metaania voi olla ilmakehässä, mutta se on melko epätodennäköistä, sillä kuun hatara vetovoima ei voisi estää kaasuja pakenemasta avaruuteen. Titanian kesäkauden korkeimman lämpötilan aikana hiilidioksidin aiheuttama höyrynpaine oli noin 3 nbar.
8. syyskuuta 2001 Titania pimensi kirkkaan tähden, HIP106829:n magnitudilla 7,2. Tilanne antoi mahdollisuuden tutkia kuun sädettä ja efemeridiä sekä etsiä mahdollista ilmakehää. Ilmakehää ei havaittu, ja paine oli vain 10–20 nanobaaria. Tulosten mukaan on silti mahdollista, että Titanialla on kaasukehä, mutta se olisi paljon hatarampi kuin Tritonilla tai Plutolla.
Uranuksen ja sen kiertolaisten vaikutus saa Uranuksen kuiden vastaanottamaan lisää aurinkoenergiaa navoilleen kuin niiden ekvaattorin alueille. Titanian kesän aikana lämpötila navoilla voi olla niinkin korkea kuin 85–90 K, jolloin hiilidioksidi sublimoituu ja alkaa liikkua kuun toiselle navalle tai sen ekvaattorin alueille. Titanian uskotaankin menettäneen suuren määrän hiilidioksidia sen synnystä 4,6 miljardia vuotta sitten.
Kehitys > Alkuperä

Titanian uskotaan syntyneen kertymäkiekosta tai pienestä kaasusumusta; kaasu- ja pölykiekosta, joka joko kiersi Uranusta jonkin aikaa sen syntymisen jälkeen tai syntyi kun Uranus joutui meteoritörmäyksen kohteeksi. Kaasusumun koostumus on tuntematon – kuitenkin Titanian ja muiden Uranuksen kuiden korkea tiheys verrattuna Saturnuksen kuihin viittaa siihen, ettei sumussa ole ollut paljon vettä. Sumu on voinut sisältää myös huomattavia määriä hiiltä, ja typpeä ammoniakin ja metaanin sijasta. Kuut, jotka syntyivät kaasusumusta, sisältäisivät vähemmän vesijäätä ja enemmän kiveä, mikä selittää niiden suuren tiheyden.
Kehitys > Myöhempi kehitys

Titanian kasvu kesti luultavasti muutamia tuhansia vuosia. Törmäykset aiheuttivat kuun uloimman kerroksen kuumenemista, ja maksimilämpö 60 kilometrin syvyydessä saattoi olla jopa 250 K. Muodostumisen lopussa pinnanalaiset osat jäähtyivät, ja Titanian ydin lämpeni kivissä olevien radioaktiivisten materiaalien takia. Jäähtyvä pinnanalainen osa kutistui, ja ydin alkoi kasvaa. Kuun pintaan alkoi syntyä tämän takia halkeamia. Jotkut Titanian pinnan nykyiset halkeamat ja kanjonit voivat olla tämän 200 miljoonaa vuotta sitten loppuneen prosessin tulosta.
Varhainen lämpeneminen ja radioaktiivisen materian määrän jatkuva väheneminen saattoivat olla yhdessä tarpeeksi vahvoja sulattamaan jään, jos jonkinlaista jäätymisenestoainetta kuten ammoniakkia tai suolaa oli paikalla. Mikäli tämä tapahtui, jää saattoi erota kivistä, ja kiviytimen ympärille saattoi alkaa muodostua jääkerros. Saattoi syntyä sulaa vettä, joka jäätyi myöhemmin. Veden jäätyminen johti ytimen kasvuun, ja kanjoneita alkoi syntyä. Titanian kehityksestä ei olla yksimielisiä, ja tietoja siitä on melko vähän.
Tutkimus

Ainoa Titaniaa lähietäisyydeltä tutkinut luotain on Voyager 2, joka ohitti kuun tammikuussa 1986. Voyagerin ottamissa kuvissa on nähtävissä esimerkiksi valtava kanjoni, joka on samaa kokoluokkaa kuin Valles Marineris Marsissa. Koska lähin etäisyys Voyager 2:n ja Titanian välillä oli vain 365 200 km, parhaissa kuusta otetusta kuvasta havaittavat välimatkat ovat noin 3,4 km (vain Miranda ja Ariel kuvattiin paremmilla resoluutioilla). Kuvien avulla voidaan kartoittaa noin 40 % kuun koko pinta-alasta. Voyager 2:n ohituksen aikaan Titanian eteläinen puolisko (kuten muillakin kuilla) oli kohti Aurinkoa, joten pohjoista (pimeää) puolta ei voitu tutkia. Mikään toinen luotain ei ole koskaan tutkinut Uranusta (ja Titaniaa), eikä tulevia luotaimia ole vielä edes suunniteltu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
"Titanian profiili" NASA:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) NASA's Solar System Exploration. 1999. (englanniksi)
Widemann, Thomas (2009): "From Titania to large trans-Neptunian objects: ground-based stellar occultations in the quest for the billionth of atmospheric pressure" (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Sicardy, Bruno; Widemann, Thomas (2001). "Is there an atmosphere around Titania, satellite of Uranus?". Paris Observatory. (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Uranuksen kuiden sijainnit näyttävä simulaatio (englanniksi)
Uranuksen kuut
| --- | --- |
Sisemmät kuut:  Cordelia | Ofelia | Bianca | Cressida | Desdemona | Juliet | Portia | Rosalind | Cupid | Belinda | Perdita | Puck | Mab
Suuret kuut:  Miranda | Ariel | Umbriel | Titania | Oberon
Ulommat kuut:  Francisco | Caliban | Stefano | Trinculo | Sycorax | Margaret | Prospero | Setebos | Ferdinand
Titanian massa on 40 % kaikkien Uranuksen kuiden massoista.
Voyager 2:n ottama kuva Titaniasta
Titanian nimettyjä pinnanmuotoja
Messina Chasma, suuri kanjoni Titanian pinnalla.
Voyager 2
Vaimalama Chaves

| Vaimalama Chaves |
| --- | --- |
 Chaves vuonna 2019
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. joulukuuta 1994 (ikä 29) Papeete, Ranskan Polynesia, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Ammatti:  malli, laulaja
Malli
Taiteilijanimet:  Vaimalama
Aktiivisena:  2018–
Pituus:  178 cm
Hiusten väri:  ruskeat
Silmien väri:  siniset
Vaimalama Chaves (s. 3. joulukuuta 1994 Papeete, Ranskan Polynesia, Ranska) on ranskalainen malli ja laulaja, joka kruunattiin Miss Tahitiksi vuonna 2018 ja vuotta myöhemmin Miss Ranskaksi.
Tausta ja yksityiselämä

Chaves synty vuonna 1994 Papeetessa. Hänellä on kaksi veljeä ja kaksi sisarta, ja koko lapsikatraasta Vaimalama on toiseksi vanhin. Perheen äiti Yasmina on ammatiltaan sairaanhoitaja ja isä Moana työskentelee Ranskan Polynesian viestintävirastossa. Molemmat vanhemmat ovat polynesialaisia. Lapsena Chaves oli ylipainoinen, mikä johti koulukiusaamiseen.
Chavesilla on maisterintutkinto hallintotieteistä, jota hän on opiskellut Ranskan Polynesian yliopistossa. Valmistuttuaan hän työskenteli kuntosalilla asiakaspalvelutyössä.
Vapaa-ajallaan Chaves on kertonut harrastavansa surffaamista sekä kitaran ja ukulelen soittoa.
Chaves on vuodesta 2020 lähtien seurustellut Nicolas Fleuryn, joka on olympiatason pyöräilijä, kanssa.
Ura missinä

Chaves kruunattiin Miss Tahitiksi vuonna 2018. Näin ollen hän tulisi edustamaan Ranskan Polynesiaa Miss Ranska 2019 -kisoissa.
Miss Ranskaksi Chaves valittiin joulukuussa 2018. Hän kuitenkin ilmoitti, ettei aio edustaa Ranskaa Miss Universum- tai Miss Maailma -kisoissa, koska halusi "omistautua roolilleen Miss Ranskana". 14. joulukuuta 2020 hän kruunasi uudeksi Miss Ranskaksi guadeloupelaisen Clémence Botinon.
Missikisojen jälkeen

Chaves aloitti musiikkiuransa vuonna 2019, kun hän julkaisi YouTube-kanavallaan coverin Benjamin Biolayn ja Keren Annin Jardin d'hiver -kappaleesta. Ensimmäisen oman studioalbuminsa nimeltään Good Vaïbes hän julkaisi joulukuussa 2020. Taiteilijanimenään Chaves käyttää etunimeään. Seuraavana vuonna Chaves osallistui Ranskan versioon Tanssii tähtien kanssa (ransk. Danse avec les stars) tanssinopettajanaan Christian Millette. He olivat viides pari, joka karsiutui kisasta. Chaves on myös toiminut ranskanpolynesialaisen lentoyhtiö Air Tahiti Nuin kasvoina.
Toukokuussa 2021 Chaves sanoi, ettei ole sulkenut pois politiikkaan lähtemistä.
Kunnianosoituksia

Tahiti Nuin ritarikunta (Ranskan Polynesia, 2018)
Rochefort (Belgia)

| Rochefort |
| --- | --- |
 Rochefortin kirkko
 vaakuna

 Rochefort
 Koordinaatit: 50°10′N, 05°13′E 
Valtio:   Belgia
Provinssi:  Namur
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  165.27 km²
Väkiluku (2006):  12 038
 – Väestötiheys:  72.8 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  5580
Suuntanumero(t):  084
 
 www.rochefort.be 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rochefort on Belgiassa, Vallonian alueella, Namurin provinssissa sijaitseva kaupunki. Kaupungin läpi virtaa Lesse-joki. Kaupunki on tunnettu luolistaan, kaupungissa sijaitsee kuusi kammiotaselvennä, joista tunnetuin on isoin ja pisin Sabbat.[lähde? ]
Kaupungin lähellä sijaitsee myös trappistien Rochefort-panimo Notre-Dame de Saint-Rémyn luostarissa.