Aviation Traders ATL-90 Accountant
Historia > Suunnittelu

Vuosien 1950 ja 1952 välillä tehtyjen markkinatutkimusten mukaan lentoyhtiöt alkoivat etsiä Douglas DC-3:lle korvaajaa. Freddie Lakerin omistama, aiemmin lentokoneiden muutostöitä tehnyt Aviation Traders päätti hyödyntää tilaisuuden ja aloittaa uuden lentokoneen suunnittelun. Pääsuunnittelijaksi Laker valitsi Toby Healin, joka oli aiemmin suunnitellut Aviation Tradersin Avro Tudoreihin tekemiä muutostöitä. Lakeriin teki vaikutuksen Healin vuonna 1954 patentoima jännitystekniikka, jossa lentokoneen ulkopinta valmistettiin metallista samalla tavalla kuin ensimmäisten lentokoneiden pinta kankaasta: venyttämällä ja jännittämällä. Näin rungosta tuli vahva ja kevyt ja koneen kuljetuskapasiteetti kasvoi. Laker pyysi Hallia suunnittelemaan jännitystekniikkaan pohjautuvan DC-3:n korvaajan noin 30 matkustajalle.
DC-3 oli hyvin menestyksekäs lentokone: toisen maailmansodan loppuun mennessä sitä oli valmistettu yli 20 000 kappaletta. Niinpä tyypin hankintahinnat olivat alhaisia ja varaosia oli laajasti saatavilla. Niiden korvaajiksi tarkoitettujen konetyyppien tuli siis olla huomattavasti parempia, jotta lentoyhtiöt kiinnostuisivat niistä hintaerosta huolimatta. Accountantin oli tarkoitus saavuttaa etulyöntiasema jännitystekniikan tuomalla keveydellä ja suurella kapasiteetilla. Toinen etu oli se, että toisin kuin mäntämoottorikäyttöisessä DC-3:ssa, Accountantin voimanlähteinä oli Rolls-Royce Dart -potkuriturbiinimoottorit.
Jännitystekniikan ongelma oli se, että sitä voitiin käyttää vain paneeleissa, jotka kaareutuivat sekä pituus- että leveyssuunnassa. Heal laajensi patenttiaan myös suoriin paneeleihin vuonna 1956, mutta tämä ei enää ehtinyt vaikuttaa Accountantin kehitystyöhön. Niinpä Accountant suunniteltiin pitkulaisen pisaran muotoiseksi, ja vaikka muoto olikin aerodynaamisesti ihanteellinen, se rajoitti matkustamon kokoa koneen etu- ja takaosassa. Lisäksi muoto lyhensi runkoa niin, että suuntavakavuuden takaamiseksi tarvittiin suurikokoinen sivuvakain. Suunnitteluryhmän keskuudessa heräsi kuitenkin huoli siitä, että jännitetty metallikuori puhkeaisi helposti ja menettäisi puhjetessaan jäykkyytensä. Ryhmä päätti käyttää jännitystekniikan sijasta tavallista kokoon niitattua runkoa. Heal irtisanoutui koneen kehitystyöstä, mutta jännitystekniikan sanelema rungon muoto oli jo päätetty ottaa käyttöön. Niinpä Accountantiin tuli kaikki jännitystekniikan haittapuolet eikä lainkaan sen etuja. Vaikka jännitystekniikkaa olisikin käytetty, sisätilan ahtaus ja suuren vakaimen tuoma paino ja ilmanvastus olisivat luultavasti kumonneet tekniikan edut.
Accountant oli kuitenkin monella tapaa innovatiivinen. Sen alumiinikuori niitattiin tasakantaisilla niiteillä toisin kuin esimerkiksi DC-3, jonka niittien kannat olivat puolipalloja ja ulkonivat siten rungon pinnasta. Accountantin rakenne suunniteltiin vastustamaan rasitusmurtumien leviämistä, ja sen kaikki polttoainetankit oli turvallisuussyistä sijoitettu siipien ulommaisiin osiin. Ulospäin selvimmin näkyivät epätavalliset moottorien nasellit. Accountantissa moottorit oli sijoitettu siipien yläpinnalle, sillä näin saatiin parhaiten hyödynnettyä niiden synnyttämä työntövoima. Samalla potkurit saatiin kauemmas maasta, minkä ansiosta laskutelineita voitiin lyhentää, mikä puolestaan kevensi konetta. Vuonna 1960 ensilentonsa lentäneessä Avro 748:ssa oli samankaltaiset nasellit ja moottorit oli sijoitettu siiven yläpinnalle. Freddie Laker syytti Avroa plagioinnista, harkitsi 748:n kehittäneen Hawker-Siddeleyn haastamista oikeuteen ja kutsui konetta Avro Accountantiksi. Vastaavat nasellit tulivat myöhemmin myös 748:n seuraajaan, BAe ATP:hen.