stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kistukset
Lajeja, alalajeja ja risteymiä

Alla lueteltu 34 suvun hyväksyttyä lajia ja tunnettuja lajiristeymiä: (Lähteen rajauksen mukaan pensasnoutojen Halimium lähes kymmenlajinen suku yhdistetään kistuksiin.)
Cistus albidus – ruusukistus
Cistus asper
Cistus atlanticus
Cistus atriplicifolius
Cistus calycinus
Cistus chinamadensis – vuorikistus
Cistus chinamadensis subsp. chinamadensis – anaganvuorikistus
Cistus chinamadensis subsp. gomerae – gomeranvuorikistus
Cistus chinamadensis subsp. ombriosus
Cistus clusii
Cistus creticus – kreetankistus eli kalliokistus
Cistus crispus – poimukistus
Cistus grancanariae
Cistus halimifolius – hopeakistus, aiempi nimi pensasnouto (Halimium halimifolium) pensasnoutojen suvussa
Cistus heterophyllus
Cistus horrens
Cistus × incanus (ruusukistuksen ja poimukistuksen risteymä)
Cistus inflatus
Cistus ladanifer – pihkakistus
Cistus ladanifer subsp. ladanifer – vitipihkakistus
Cistus ladanifer subsp. maculatus – täpläpihkakistus
Cistus lasianthus
Cistus lasiocalycinus
Cistus laurifolius – laakerikistus
Cistus libanotis
Cistus macrocalycinus
Cistus monspeliensis – kaitakistus
Cistus munbyi
Cistus ochreatus
Cistus ocymoides
Cistus osbeckiifolius (aiemmin kirjoitettu C. osbeckiaefolius) – teneriffankistus
Cistus palmensis
Cistus parviflorus – egeankistus
Cistus populifolius
Cistus pouzolzii
Cistus × purpureus  – purppurakistus (kreetankistuksen ja pihkakistuksen risteymä)
Cistus salviifolius – salviakistus
Cistus sintenisii
Cistus symphytifolius – kanariankistus
Cistus tauricus
Cistus umbellatus (syn. Halimium umbellatum)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kistukset (Cistus)
Finto, Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kistukset (Cistus)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Cistus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Cistus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q206127  Wikispecies: Cistus  APDB: 189495  APNI: 69779  BOLD: 420959  CoL: 3Q9F  eFloraSA: Cistus  EoL: 38069  EPPO: 1CSTG  FNA: 107153  FoAO2: Cistus  GBIF: 2874026  GRIN: 2633  iNaturalist: 64322  IPNI: 7075-1  IRMNG: 1282315  ITIS: 22277  NBN: NHMSYS0000457351  NCBI: 69451  NZOR: 2519d938-ba6f-4990-83c0-b28634dc3f88  Open Tree of Life: 343133  PLANTS: CISTU  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30101376-2  Tropicos: 40009376  VASCAN: 29032  VicFlora: aa1351ce-c5e6-47b8-a6ba-b6ad8a98e07e  WFO: wfo-4000008393
Sirpa Puhakka

| Sirpa Liisa Puhakka |
| --- | --- |
 Sirpa Puhakka Kiljavalla elokuussa 2007
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. kesäkuuta 1956 (ikä 68) Eno
Poliitikko
Puolue:  Vasemmistoliitto
Asema:  puoluesihteeri (2007-2013)
Sirpa Liisa Puhakka (s. 9. kesäkuuta 1956 Eno) on suomalainen toimittaja ja vasemmistoliittolainen poliitikko, entinen Helsingin kaupunginvaltuutettu. Hän toimi Vasemmistoliiton puoluesihteerinä 2007–2013. Puhakka valittiin puoluesihteeriksi vuoden 2007 puoluekokouksessa, jossa hän voitti edeltäjänsä Aulis Ruuthin äänin 348–83.
Elämä

Koulutukseltaan Puhakka on yhteiskuntatieteiden maisteri. Vuosina 1976–1995 Puhakka työskenteli ilmoitusmarkkinoinnissa, toimittajana ja toimitussihteerinä lehdissä Turun Päivälehti, Kansan Uutiset, Pohjois-Karjala, Itä-Savo ja Ydin. Hän oli Ydin-lehden päätoimittaja 2004–2007. Vuoden 2015 alusta vuoteen 2021 hän toimi Kansan Uutisten päätoimittajana.
Vuonna 1995 Puhakka palkattiin Vasemmistoliiton eduskuntaryhmän tiedottajaksi ja 2001 hänet valittiin samaan tehtävään itse puolueessa. Vuonna 2003 Puhakka siirtyi viestintäpäälliköksi Solaris-lomat-yhdistykseen. Puhakka valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon ensimmäisen kerran vuonna 2001. Hän on ollut muun muassa ryhmänsä puheenjohtaja sekä sosiaali- ja terveyslautakuntien jäsen.
Puhakka on ollut monesti ehdolla eduskuntavaaleissa. Hän sai 400 ääntä vuonna 1995,, 765 ääntä 1999 ja 1 895 ääntä 2003. Hän jäi ensimmäiselle varasijalle 3 866 äänellä vuonna 2007 ja 3 121 äänellä 2011. Europarlamenttivaaleissa 2009 Puhakka sai 4 205 ääntä.
Puhakka on ollut Yleisen Lehtimiesliiton (2006–2008), Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liiton (1993–1995) ja Tutkivat journalistit -yhdistyksen (1994–1995) puheenjohtaja.
Toiminta puoluesihteerinä

Sirpa Puhakka vaatii Suomea liittymään rypäleammukset kieltävään kansainväliseen sopimukseen. Hän arvioi myös valtion tuottavuusohjelman aikansa eläneeksi vuonna 2010.
Julkaisut

Perin suomalainen jytky.  Helsinki:  Into, 2012.  ISBN 978-952-264-178-6
Vasemmistoliiton synty.  Helsinki:  Into, 2015.  ISBN 978-952-264-365-0
Kari Uotila : telakan senaattori.  Helsinki:  Partuuna, 2022.  ISBN 978-952-7504-01-7
Rakkauden riekaleita. Omaishoitajat hoivakriisiä pelastamassa. Kirjoittanut yhdessä Sari T. Tiiron kanssa. Rosebud Books, 2024. ISBN 9789527313589
Aiheesta muualla

Sirpa Puhakan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Sirpa Puhakan blogi
Mickelsson, Rauli: Radikaalivasemmiston muodonmuutos - Vasemmistoliiton 25 vuotta sitten tapahtuneesta synnyttämisestä on tehty kirja. Kirja-arvostelu teoksesta Puhakka, Sirpa: Vasemmistoliiton synty. Into Kustannus Oy, 2015.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Aulis Ruuth | Vasemmistoliiton puoluesihteeri 2007–2013 | Seuraaja: Marko Varajärvi |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Ephraim Kishon

Ephraim Kishon pelaamassa shakkia.
Ephraim Kishon, alkup. nimi Ferenc Hoffmann, (hepr. ‏אפרים קישון‎‎; 23. elokuuta 1924 – 29. tammikuuta 2005) oli israelilainen elokuvaohjaaja, satiirikko ja käsikirjoittaja.
Kishon eli Ferenc Hoffmann syntyi Unkarissa Budapestissa keskiluokkaiseen juutalaisperheeseen. Hänen isänsä oli pankinjohtaja. Hän valmistui metalliveistoalan lukiosta ja opiskeli taidehistoriaa. Hän alkoi julkaista humoristisia esseitä ja käsikirjoituksia teatterille Unkarissa.
Toisen maailmansodan aikana natsit vangitsivat hänet useille keskitysleireille. Yhdessä leirissä hänen shakinpeluu taitonsa auttoi häntä selviämään hengissä, kun leirin komentaja etsi pelivastustajaa. Toisessa leirissä saksalaiset asettivat vangit riviin, joista ammuttiin joka kymmenes, hän säästyi. Myöhemmin hän kirjoitti kirjassaan The Scapegoat: "He tekivät virheen – he jättivät yhden satiiristin eloon." Kishon onnistui pakenemaan, kun häntä kuljetettiin Sobibórin tuhoamisleirille Puolaan, ja piilotteli sodan loppuajan naamioituneena slovakialaiseksi työläiseksi Stanko Andrasiksi.
Vuoden 1945 jälkeen hän vaihtoi sukunimensä Hoffmannista Kishontiksi peittääkseen juutalaisen taustansa ja palasi Unkariin opiskelemaan taidetta ja julkaisemaan humoristisia näytelmiä. Hän muutti Israeliin vuonna 1949 paetessaan kommunistihallintoa, ja maahanmuuttoviranomainen antoi hänelle nimen Ephraim Kishon. Hän ei osannut jiddišiä eikä hepreaa.
Hankittuaan heprean taidon huomattavalla vauhdilla, Kishon aloitti säännöllisen satiirisen kolumnin helppoa hepreankieltä käyttävässä päivittäisessä julkaisussa HaOmer vain kahden vuoden kuluttua Israeliin tulonsa jälkeen.
Hänen teoksiaan on käännetty 38 kielelle, joista suurin osa on myyty saksankielisissä maissa – yli 50 miljoonaa kirjaa. Hänen menestyskirjansa Hullu perhe (1977) on sanottu olevan eniten ostettu hepreankielinen teos Raamatun jälkeen. Kishon torjui ajatuksen yleismaailmallisesta syyllisyydestä holokaustiin ja hänellä oli monia faneja Saksassa. Kishon sanoi: "Minua ilahduttaa suuresti nähdä teloittajieni lapsenlapset jonottavan ostaakseen kirjojani."
Kishonin kirjoituksia on käännetty kymmenille kielille. Kirjailija Friedrich Torberg käänsi hänen kirjoituksiaan saksaksi kuolemaansa, vuoteen 1979 saakka. Sen jälkeen Kishon itse kirjoitti saksaksi. Lopulta hän kirjoitti yli viisikymmentä kirjaa.
Kishonin elokuvien joukossa on Sallah Shabati (1964). Ohjaaja sai Golden Globen vuonna 1972 ja oli kahdesti, vuosina 1964 ja 1972, ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi. Hänelle myönnettiin maaliskuussa 2002 Israel-palkinto.
Kishon harrasti nuoresta pitäen shakkia. Hän asui vuodesta 1981 osittain Sveitsissä, jossa hän kuoli sydänkohtaukseen 80-vuotiaana.
Palkinnot ja tunnustukset

Budapest Grand Prize: 1996
Suomennetut teokset

Hullu perhe (My family right or wrong), englanninkielisestä käännöksestä suom. Irmeli Sallamo, Helsinki: Kirjayhtymä 1978 ISBN 951-26-1496-0
Kameli neulansilmässä (Das Kamel im Nadelöhr), saksankielisestä käännöksestä lyhentäen suom. Hannu Väisänen, Helsinki: Kirjayhtymä 1984 ISBN 951-26-2573-3
Merisairas valas (The seasick whale), englanninkielisestä käännöksestä suom. Irmeli Sallamo, Helsinki: Kirjayhtymä 1979 ISBN 951-26-1691-2
Paratiisi vuokrattavana (Paradies neu zu vermieten), saksankielisestä käännöksestä lyhentäen suom. Hannu Väisänen, Helsinki: Kirjayhtymä 1982 ISBN 951-26-2290-4
Aiheesta muualla

• Virallinen kotisivu
Ephraim Kishon Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ephraim Kishon (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet 
Muut:  IdRef
Punakoati

| Punakoati |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Puolikarhut Procyonidae
Suku::  Koatit Nasua
Laji::  nasua
Kaksiosainen nimi
 Nasua nasua  (Linnaeus, 1766) 
 Punakoatin levinneisyysalue
Katso myös
   Punakoati Wikispeciesissä   Punakoati Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punakoati eli punanenäkarhu eli koati (Nasua nasua) on Keski- ja Etelä-Amerikassa elävä puolikarhu (Procyonidae). Punakoatit elävät kahdenkymmenen yksilön ryhmissä. Ne syövät pikkueläimiä, hedelmiä ja siemeniä. Ne voivat häntineen olla jopa 125 senttimetriä pitkiä. Ne voivat elää 17-vuotiaiksi.
Väinö Kivi

Väinö Kivi (13. marraskuuta 1876 Huittinen – 24. lokakuuta 1954 Helsinki) oli suomalainen juristi ja kansanedustaja.
Kiven vanhemmat olivat rusthollari Oskar Kivi ja Amanda Ulriika Kankaanpää. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Porin lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa ylemmän oikeustutkinnon ja ylemmän hallintotutkinnon 1899 sekä valmistui lakitieteen kandidaatiksi 1909. Kivi sai varatuomarin arvon 1902.
Kivi oli Turun hovioikeudessa kanslistina 1904–1906 ja notaarina 1906–1912. Hän oli Suomen senaatin oikeusasiaintoimituskunnan esittelijäsihteerinä 1912–1915 sekä prokuraattorinapulaisena ja vt. prokuraattorina 1915–1917. Hän sai valtioneuvoksen arvonimen vuonna 1916.
Kivi toimi sitten liikemiehenä 1917–1954 ja hän oli myös maanviljelijänä Huittisissa 1898–1936. Kivi omisti isänsä jälkeen Kivirannan kartanon Huittisissa 1901–1954.
Kivi oli kokoomuksen kansanedustajana 1929–1930 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1931 presidentinvaaleissa. Kivi oli Huittisten kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja 1929 Helsingin kaupunginvaltuutettuna. Kivi oli Keskinäisen vakuutusyhtiö Tarmon johtokunnan ja hallintoneuvoston puheenjohtajana, Kajaani Oy:n johtokunnan puheenjohtajana ja Oulu Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtajana.
Kivi oli naimisissa vuodesta 1901 Laina Maria Lindstedtin (1877–1927) kanssa. Laina Kiven veli oli piispa Yrjö Loimaranta. Laina ja Väinö Kivi on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Pullopuut

| Pullopuut |
| --- | --- |
 Tulipullopuu (Brachychiton acerifolius)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malvales
Heimo::  Malvakasvit Malvaceae
Suku::  Pullopuut Brachychiton  Schott & Endl.
Katso myös
   Pullopuut Wikispeciesissä   Pullopuut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pullopuut (Brachychiton) ovat malvakasveja (heimo Malvaceae), joita pidetään huonekasveina. Niistä voi kasvattaa myös bonsaipuita.
Pullopuihin kuuluu 33 lajia, joiden kotiseutu sijaitsee Australiassa ja Uudessa-Guineassa.
Lajeja

Kalliopullopuu (Brachychiton rupestris)
Nukkapullopuu (Brachychiton discolor)
Poppelipullopuu (Brachychiton populneus)
Tulipullopuu (Brachychiton acerifolius)
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Pullopuut (Brachychiton)
ITIS: Brachychiton (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Brachychiton (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q133098  Wikispecies: Brachychiton  APDB: 188787  APNI: 63988  BOLD: 223414  CoL: 62GYT  eFloraSA: Brachychiton  EPPO: 1BYHG  FloraBase: 21772  FNA: 104436  GBIF: 3152191  GRIN: 1649  iNaturalist: 122303  IPNI: 38633-1  IRMNG: 1267324  ITIS: 500834  NCBI: 93744  NZOR: 8e1b1103-b99b-420a-a5e4-9c72de25020f  Open Tree of Life: 5549  Paleobiology Database: 316502  Paleobiology Database: 316502  PLANTS: BRACH13  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:38633-1  Tropicos: 40030470  VicFlora: 9298511e-28c6-48f7-bd20-427b8677ff39  WFO: wfo-4000005199
Eve Kivi

Eve Kivi vuonna 1988.
Eeve ”Eve” Kivi (s. 8. maaliskuuta 1938 Paide) on virolainen näyttelijä, joka on tehnyt yli 50 roolia neuvostoliittolaisissa ja virolaisissa elokuvissa. Suomessa hänen tunnetuin roolinsa on Seppo Ilmarisen sisaren Annikin osa vuoden 1959 suomalais-neuvostoliittolaisessa yhteistyöelokuvassa Sampo.
Kirjallisuutta

Arme, Lea & Kivi, Eve: Ma olen elanud, Ajakirjade Kirjastus, Tallinna, 2010. ISBN 978-994-94549-5-2.
Punajääkärit

Työläisjääkäreiden toimeenpanevan komitean toimikunta Libaussa 23. lokakuuta 1917. Takarivi: Hautamäki, Syväjärvi, Tamminen. Eturivi: Repo, Kemppainen, Poltto.
Punajääkärit tai punaiset jääkärit olivat jääkäriliikkeeseen osallistuneita, Jääkäripataljoona 27:ssä koulutettuja, vasemmistolaisesti suuntautuneita työläisjääkäreitä. Osa heistä taisteli punaisten puolella Suomen sisällissodassa. Heistä annettu kuva on sävyttynyt sisällissodan voittajapuolen kannan mukaiseksi. Tutkimusta heistä on tehty verraten vähän.
Ruotsinkielisten pfadfindereitten ja suomenkielisten "rivijääkäreitten" välillä oli eri syistä ristiriitoja. Ns. jääkärioppositio järjestäytyi kesäkuussa 1917 pataljoonanneuvostoksi, jonka perustamiseen oli otettu vaikutteita Venäjällä samoihin aikoihin muodostuneista sotamiesneuvostoista. Pataljoonanneuvostoon kuului esimerkiksi Juho Kemppainen.
Syyskuussa 1917 joukko työläisjääkäreitä perusti Työläisjääkärien toimeenpanevan komitean. Perustavassa kokouksessa 9. syyskuuta olivat paikalla jääkärit Heikki Repo, Artturi Kästämä, Antti Sefanias Hautamäki, Lauri Vilhelm Niiranen, Fredrik Aleksander Poltto ja kolme Hilfsgruppenführeriä: Juho Kemppainen, Viljo Johannes Syväjärvi ja Johannes Tamminen. Kokouksen koollekutsujaa ei tiedetä. Puheenjohtajana toimi Repo. Kokouksessa tehtiin periaatepäätös palata Suomeen muiden jääkärien mukana ja tehdä siellä päätös oman puolen valinnasta mahdollisessa konfliktissa.
Heikki Repo oli tullut tunnetuksi Simon kahakan (1916) yhteydessä siitä, ettei osallistunut aktiivisesti saarretun kämpän puolustukseen muiden jääkärien rinnalla. Hänestä tuli "Simon kahakan Efialtes". Vankilasta vapauduttuaan Repo kuitenkin matkusti takaisin pataljoonaan.
Enemmistön jääkäreistä palatessa Suomeen joko etukomennuskunnissa tai 25. helmikuuta 1918, monet punajääkärit olivat vähintään henkisesti erillään tästä pääjoukosta. Osa jäi tai poliittisesti epäluotettaviksi katsottuina jätettiin siviilitöihin Saksaan, jotkut allekirjoittivat palvelusopimuksen hallituksen joukkoihin "hammasta purren", koska sitoumus takasi vapaan paluumatkan.  Pääjoukkona matkusti Suomeen 900 miestä, Heikki Revon arvio jälkeenjääneistä on 400 miestä. Myöhemmin tieto Suomeen paluun ajankohdasta kirjattiin kunkin kohdalle jääkärimatrikkeliin.
Osa jälkeen jääneistä, yli 200 miestä, oli rangaistusosastoon passitettuja "bahrenfelttareita" Altona-Bahrenfeldin työkomennuskunnassa, joka toimi viheliäisissä oloissa Hampurin lähellä olleella tykistövarikolla.
Suomeenkin palanneissa jääkäreissä oli punaisia, esimerkiksi Leo Mäkelin, joka kuitenkin kieltäytyi taisteluista sisällissodassa aatteellisiin syihin vedoten.
Kirjallisuutta

Salomaa, Markku: Punaupseerien nousu ja tuho. Otava, 2018. ISBN 978-951-1-32381-5
Pultava-Eteläinen

| Pultava-Eteläinen   Pultavan päärautatieasema  Вокзал станції Полтава-Південна, Poltava-Pivdenna |
| --- | --- |

Perustiedot
Sijainti:  49°34′55.7″N, 34°35′42.0″E
Osoite:  ukr. пл. Слави 1, м. Полтава, Pl. Slavi 1, Poltava
Kunta:  Pultava
Valtio:  Ukraina
Etäisyydet:  (Etäisyydet noin) Bah’matš 489 km, Dnipro 367 km, Donetsk 646 km, Harkova 140 km, Kiova 353 km, Lviv 910 km (Kiovan kautta), Mariupol 778 km, Odessa 625 km,  Sarny 646 km, Simferopol 841 km, Sumy 335 km, Znamjanka 212 km, Zaporižžja I 485 km; Kursk 384 km, Orjol 538 km, Moskova (Kurskin asema) 921 km; Rostov-na-Donu 653 km, Sotši 1 165 km; Ufa 2 010/2 077 km, Tšeljabinsk 2 568 km; Pietari 1 581 km (Moskovan kautta); Homel (Gomel) 687 km, Baranavitšy 937 km, Orša 980 km, Nevel-2 1 167 km, Dno 1 387 km, Petroskoi 2 008 km, Murmansk 3 052 km; Varsova 1 122 km; Astana 3 309 km
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Ukrainan rautatiet, (osa kaukojunista): Venäjän rautatiet
Kaukoliikenne:  eri puolille Ukrainaa ja ulkomaille; katso etäisyydet
Lähijunat:  runsaasti
Asemarakennus
Lipunmyynti:  kyllä

Pultavan eteläinen rautatieasema eli Pultava-Eteläinen  (ukr. Вокзал станції Полтава-Південна,  Poltava-Pivdenna, Pultava-Eteläinen) on Ukrainan Pultavan alueen ja tämän maakunnan pääkaupungin Pultavan päärautatieasema ja tärkeimpien kansainvälisen junareittien pysähdyspaikka kaupungissa. Asema sijaitsee kantakaupungin itälaidalla.
Asema rakennettiin alun perin vuonna 1870, mutta tuhoutui suurelta osin toisen maailmansodan aikana. Asema uudelleenrakennettiin 1947. Asemasta vastaa Ukrainan rautatiet.
Pultavan toinen asema

Huomaa, että Pultavassa on toinenkin suurehko rautatieasema. Kiovan asemalta (osoite ukr. вул. Степана Кондратенка 14, 36009 м. Полтава,  Vul. Stenpana Kondratenka 14, 36009 Poltava) liikennöidään muun muassa Donetskiin, Kiovaan, Lviviin ja Odessaan. Tämä asema sijaitsee kantakaupungin länsiosissa, linnuntietä vajaa 6 kilometrin päässä Pultava-Eteläisestä länteen. Osa kaupungin kautta kulkevista junavuoroista pysähtyy Pultavan molemmilla asemilla (välimatka rautateitse 18 km asemalta toiselle).
Aiheesta muualla

Kaukoliikenteen junien haku Poltavan Eteläiselle rautatieasemalle/-lta (englanniksi) (poezda.net)
Junien aikatauluja Poltava-Eteläiselle (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (poezda.org.ua)
Poltava-Eteläisen ja Poltavan Kiovan aseman aikatauluja (venäjäksi) (poltava.bizland.com)
Junien aikatauluja Poltavan Kiovan asemalle (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (poezda.org.ua)
Ukrainan rautateiden interaktiivinen, kullekin asemalle saapuvien ja lähtevien pikajunien sivusto, erityisesti EURO2012 jalkapalloa ajatellen (Arkistoitu – Internet Archive) (ukrainaksi)
Ukrainan rataverkon kartta (ukrainaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta  Pultavan alueen rautatieasemat Wikimedia Commonsissa
Jaakko Pulli

Jaakko Pulli
Jaakko Johannes Pulli (31. toukokuuta 1906 Haavus, Sortavalan maalaiskunta – 23. joulukuuta 1983 Lahti) oli suomalainen säveltäjä, sanoittaja. Parhaiten Jaakko Pulli tunnetaan foxtrot-kappaleen ”Puuseppä” säveltäjänä, mutta hänen tuotantoonsa kuuluu myös paljon muita teoksia. Pulli sävelsi musiikkia kahdeksalla vuosikymmenellä.
Pulli oli mukana 21. lokakuuta 1934 Uudenmaan läänin Pyhäjärvellä työmies Uuno Dunderin muilutusyrityksessä. Pulli oli juopotellut kolmen paikkakuntalaisen miehen kanssa ja he saivat päähänpiston lähteä kyyditsemään kommunistina pitämäänsä Dunderia. He tunkeutuivat Dunderin asunnolle mutta Dunder onnistui vapautumaan heidän käsistään talon pihamaalla. Pulli oli laulanut Yks voima sydämehen kätketty on... kuljetettaessa ulos Dunderia, jota myös kehoitettiin sanomaan hyvästit, koska hän ei enää mahdollisesti tulisi palaamaan kotiin. Kyyditystä yrittäneet menivät sitten poliisilaitokselle kysymään, miksi kommunistien annettiin paikkakunnalla olla vapaina. Pulli lähetti muilutusyrityksen jälkeen Dunderille kirjeen, missä hän sanoi, että Dunder sai kiittää Pullia siitä että hän oli vielä hengissä. Poliisikuulustelussa kyyditsijät selittivät, että heidän tarkoituksensa oli kuljettaa Dunder erään kyyditsijän asunnolle, missä häntä olisi "opetettu" ja laulatettu isänmaallisia lauluja.
Kirjallisuus

Pulli, Toivo: Sävelten Jaakko : Säveltäjä Jaakko Pulli 1906–1983. Helsinki: Sortavalan Pulli-suku, 2006. ISBN 952-99581-2-9.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings
Pronssikauden miekka

Pronssikauden miekka on pronssikaudella käyttöön tullut uusi asetyyppi miekka, jonka syntymiseen vaikuttivat sekä pronssin ominaisuudet että esineiden helpompi valmistaminen valamalla. Aluksi valmistettiin vain veitsiä ja tikareita. Sitten tikareiden terän pituutta kasvatettiin, jotta niillä ylettyi taistelussa pitemmälle. Kreetalla, Ageianmeren saarilla ja Balkanilla ne noin 1700 eaa. vastasivat jo lyhyttä miekkaa. Uusi ase oli tehokas sodankäynnissä ja levisi nopeasti ympäri Euroopan. Pronssimiekka katosi, kun miekkoja opittiin valmistamaan teräksestä. Prosessi alkoi Anatoliasta, ja valmistustaito levisi sieltä eri ilmansuuntiin 1200 eaa. alkaen. Rautamiekat saavuttivat laajemman levinneisyysalueen vasta 800 eaa. alkaen, kun pronssimiekkaa ei enää käytetty sen tärkeimmillä ydinalueilla.
Pronssimiekan jaottelu > Kahvan kiinnitys säilään

Pronssimiekan rakenteen tunteminen auttaa samalla ymmärtämään miekan kehityksen kulkua. Nykyisissä miekoissa jätetään kädensijan eli kahvan sisälle säilän jatke, jota kutsutaan nimellä ruoto. Kahva voitiin valmistaa kietomalla ruodon ympärille esimerkiksi nahkanauhan tai sitten kahva on voitu rakentaa puusta. Varhaisimpien pronssimiekkojen valmistuksessa oli traditio valmistaa miekan säilä ilman ruotoa. Kahva kiinnitettiin säilään niiteillä, jotka läpäisivät sekä kahvan että säilän. Kahvan kiinnitykseen oli käytetty yleensä 3-7 niittiä. Tällaiset miekat sopivat ainoastaan pistämiseen kuin tikarilla. Jos niillä löi vastustajaa sivuttain, saattoivat niitit murtua ja säilä irrota kahvasta. Arkeologit tuntevat monia löytöjä, jossa säilän niitinreiät ovat murtuneet. Näitä miekkoja voidaan luokitella nimikkeellä ruodottomat miekatlähde? (saks. vollgriffschwerter tai engl. full grip, Naue I type). Joskus säilän tyvessä oli vielä pieni tappi, johon kahvan ylimmät niitit kiinnitettiin (engl. tang hilted).
Niittien repeytymisen aiheuttamaa ongelmaa oli korjattu jatkamalla valinmuottia ruodolla. Säilän juureen oli jätetty vinot hartiat, josta ruoto jatkui kapeana. Puinen kahva on eräissä tapauksissa niitattu ruotoon kiinni, mutta joskus se niitattiin vinoihin hartioihin kiinni. Näitä miekkoja voidaan luokitella nimikkeellä ruodolliset miekat (saks. griffzungenschwerter, griffplattenschwerter tai engl. flange-hilted, Naue II type).
Kun raakapronssin määrä lisääntyi, voitiin miekkoihin tehdä seuraava parannus. Koko miekka valettiin yhdeksi kappaleeksi, missä oli säilä, sen juuri ja kahva yhtä metallikappaletta. Näitä miekkoja eivät alussa käyttäneet taisteluihin erikoistuneet soturit, vaan ne olivat kauniisti koristeltuja ”paraatimiekkoja”. Esimerkiksi Tanskassa niitä on löydetty varhaispronssikaudella vain johtohenkilöiden haudoista. Näitä miekkoja voidaan kutsua nimellä pronssikahvalliset miekatlähde? (engl. full-hilted). Kansainvälisessä jaottelussa luokka on joskus yhdistetty ruodollisten miekkojen luokkaan. Niiden kahvat olivat joko pyöreitä tai kahdeksankulmaisia.
Sardinialisia miekkoja, jossa kahva niitattiin suoraan terän reunaan
Kuvan tikareista näkyy, miten kahva on kiinni terässä
Thebeksen miekassa (oikea) näkyy niitinreijät, joihin kahva niitattiin kiinni.
Mykeneläinen mikka kolmella niitinreijällä. Pistomiekka.
Vasemmalla valettu kahva, oikealla ruodollinen miekka.
Riegsee tyypin kahva
Tankasta löytyneet lyhyet miekat
Miekkoja Espanjan Galiciasta