Göktürkit

Turkkilainen kaanikunta laajimmillaan vuonna 576.
Göktürkit (suom. ”siniset turkkilaiset” tai ”taivaalliset turkkilaiset”) oli turkkilaisten paimentolaisheimojen liittouma Keski-Aasiassa. Liittouma perusti vuonna 552 Turkkilaisen kaanikunnan. Kiinalaiset kutsuivat turkkilaisia nimellä tujue (tai t’u-chüe), joka tarkoittaa taistelukypärää, koska Altain vuoret, joiden ympäristössä turkkilaiset asuivat, muistuttavat muodoltaan kypärää. Muinaisuiguurin kielessä türk tarkoittaa voimakasta.
Göktürkien hallitsijat olivat Ašina-suvun jäseniä. Türkit olivat ennen oman valtionsa perustamista Rouranin kaanikunnan alaisia seppiä. He siis valmistivat aseita ja muita metalliesineitä Rouranille. 500-luvun puolivälissä he nousivat kapinaan isäntiään vastaan, ja Rouranin kaanikunta katosi historiasta. Samoin kävi hefthaliiteille eli valkoisille hunneille hieman myöhemmin. Huomattava osa silkkitiestä oli tämän jälkeen turkkilaisten hallinnassa.
Göktürkit liittoutuivat Justinus II:n kanssa sassanideja vastaan, vaikka sassanidit olivat aiemmin olleet turkkilaisten liittolaisia. Bysantin tuki avaareille johti kuitenkin vihollisuuksiin turkkilaisten kanssa, jotka alkoivat tehdä hyökkäyksiä Krimille (Pantikapaioniin vuonna 576 ja Khersonesokseen vuonna 581).  580-luvulle tultaessa turkkilaisten valtakunta jakautui itäiseen ja läntiseen osaan. Tang-dynastia valloitti itäosan vuonna 630 ja länsiosan 650-luvulla, jolloin kiinalaiset joukot etenivät aina Samarkandiin ja Buharaan saakka. Vuosisadan lopulla turkkilaiset perustivat toisen kaanikunnan, joka kesti 700-luvun puoleenväliin asti.
Göktürkejä hallinneen Ašina-suvun on arveltu olleen indoeurooppalaista alkuperää. Legendan mukaan ašinat polveutuivat ihmisen ja Kök Börin eli sinisen suden jälkeläisistä. Monissa iranilaisissa kielissä sinistä väriä tarkoittavat sanat ovat muotoa axšina (sogdi), âṣṣeina (saka), axšaēna (avesta) ja âśna (tokaari). Orhonin laaksosta löytyneissä piirtokirjoituksissa on lekseemejä, jotka viittaavat mahdollisesti suomalais-ugrilaisiin tai samojedilaisiin yhteyksiin. Esimerkiksi sanat ”sana” (sab) ja ”hevonen” (yunt) ovat vieraskielisiä lainoja.
Uskonnoltaan göktürkit olivat tengristejä, mutta he omaksuivat muiden uskontojen kuten buddhalaisuuden ja zarathustralaisuuden opetuksia. Taspar-kaani (572–581) kääntyi buddhalaisuuteen ja käännätti turkin kielelle Nirvana Sutran. Hän myös tarjosi turvapaikan Kiinan karkottamille buddhalaisille munkeille vuonna 574.
Lyhyestä kukoistuskaudestaan huolimatta göktürkeillä oli suuri vaikutus maailmanhistoriaan. He olivat ensimmäinen kansa, jonka tiedetään varmuudella puhuneen ja kirjoittaneen turkkilaista kieltä. He antoivat nimensä kaikille myöhemmille turkkilaisille kansoille, jotka nykyäänkin muistavat yhteisen alkuperänsä. Göktürkien ansiosta kaupankäynti ja muut yhteydet silloisen maailman suurvaltojen (Kiinan, Intian, Persian ja Bysantin) välillä kehittyivät, mutta myös sodat olivat lähestulkoon jatkuvia. Itä-Aasian historian hallitseva piirre 600-luvulta 800-luvulle oli konflikti kiinalaisten ja turkkilaisten välillä.
Nykyisen Turkin tasavallan väestö ei geneettisesti ole kovin lähellä Keski-Aasian turkkilaisia kansoja, vaan ennemminkin kreikkalaisia ja armenialaisia. Tämä johtuu siitä, että kun seldžukit valloittivat Anatolian 1000-luvun alussa, he toivat alueelle oman kielensä ja uskontonsa (joka silloin oli jo islam), mutta väestöllisesti pienempänä populaationa sulautuivat alueen vanhoihin kansoihin.lähde?