Saksan interventio Suomen sisällissodassa
Sodan jälkeinen aika > Saksalaisjoukot Suomessa

Sotatoimien päättymisen jälkeen kenraali von der Goltz muutti entiseen kenraalikuvernöörin virka-asuntoon Kesärantaan, minkä jälkeen levisi vitsi, kuinka vain yksi kirjain oli muuttunut; ”ryskan” (venäläinen) sijaan maata hallitsi nyt ”tyska” (saksalainen). Von der Goltz oli luonteeltaan sosiaalisesti avoin. Hän solmi ystävyyssuhteita johtaviin suomalaispoliitikkoihin ja oli yhteydessä myös kapinasta sivuun jääneisiin sosiaalidemokraatteihin, kuten Väinö Tanneriin. Kesän aikana von der Goltz teki useita tarkastusmatkoja Itä- ja Pohjois-Suomeen; Karjalassa hän vieraili Terijoella, Raudussa ja Sortavalassa sekä Pohjois-Suomessa Rovaniemellä, Kuolajärvellä, Kemissä ja Oulussa. Keisari Vilhelm II myönsi von der Goltzille ansioistaan Saksan korkeimman sotilasansiomerkin Pour le Mériten, sekä heinäkuussa vielä tittelin Deutscher General in Finnland eli ”Saksalainen kenraali Suomessa”.
Itämeren-divisioonaan liitetty Osasto Brandenstein siirrettiin heti toukokuussa takaisin Viroon, mutta Otto von Brandenstein esikuntineen jäi Suomeen erikoistehtäviin. Itämeren-divisioonan joukot puolestaan hajautettiin eri puolille Kaakkois-Suomea niin, että Helsinkiin jäi ainoastaan pääesikunta sekä pieni sotilasosasto. Joukkojen kokonaisvahvuus kesäkuun alussa oli noin 11 000 miestä. Vaikka maassa vallitsi elintarvikepula ja paikoitellen jopa suoranainen nälänhätä, oli tilanne kuitenkin saksalaisten kannalta parempi kuin heidän sodan näännyttämässä kotimaassaan, ja tämän vuoksi moni halusikin jäädä Suomeen. Saksalaisten läsnäololla oli suuri vaikutus erityisesti Helsingin sodanjälkeisten kuukausien elämään. Esimerkiksi kaupat alkoivat ilmoitella saksaksi ja kaupungissa ilmestyi myös sotilaille tarkoitettu saksankielinen lehti Suomi–Finnland. Eri puolilla Helsinkiä esitettiin saksalaisia elokuvia ja näytelmiä, jotka olivat saksalaissotilaille ilmaisia, kuten myös taidenäyttelyt ja raitiovaunut. Lisäksi kaupungissa esiintyi säännöllisesti kaksi saksalaista orkesteria, joista toinen oli Itämeren-divisioonan oma sotilassoittokunta. Myös Helsingin saksalainen seurakunta toimi entistä aktiivisemmin. Saksalaiset syyllistyivät myös väärinkäytöksiin, kun elintarvikepulasta kärsineessä Helsingissä ilmeni mustan pörssin kauppaa. Lisäksi sotilaat ottivat luvatta käyttöönsä omia tarvikkeitaan sekä varastivat suomalaisten siviilien ja punavankien omaisuutta, minkä vuoksi von der Goltz joutui kutsumaan Saksasta sotilaspoliiseja. Väärinkäytösten ehkäisemiseksi joukoille järjestettiin sulkeisia ja muuta sotilaskoulutusta, joukot myös vaihtoivat paikkakuntaa säännöllisin väliajoin.
Kesäkuun alussa von der Goltz kokosi Helsingissä noin 1 000 miehen tiedustelu- ja suhdetoimintaosaston, Nord-Detachement, jonka hän lähetti Pohjois-Suomeen. Sen tehtävänä oli vierailla eri paikkakunnilla sekä selvittää, minkälaista varustusta joukot tarvitsevat toimiessaan kaukana pohjoisessa. Eversti Hans von Tschirschky und Bögendorffin johtama osasto kuljetettiin junalla Ouluun, jonne se saapui perjantaina 7. kesäkuuta. Seuraavana aamuna Oulun kauppatorilla järjestettiin paraati, ja myöhemmin illalla oli upseerien ohjelmassa muun muassa kaupungin tarjoama illallinen tanssiaisineen. Viikonlopun aikana saksalaisia upseereita kävi myös tiedusteluretkillä Torniossa ja Rovaniemellä. Maanantaina 10. kesäkuuta osasto aloitti marssin Oulujoen, Muhoksen, Utajärven, Vaalan ja Kajaanin kautta Nurmekseen, jonne se saapui 25. kesäkuuta. Nurmeksesta osasto kuljetettiin junalla Viipuriin, jossa se hajotettiin eri puolille Kaakkois-Suomea. Saksalaiset saivat jokaisella paikkakunnalla innokkaan vastaanoton paikallisilta suojeluskuntalaisilta ja valkoisten kannattajilta.
Saksalaiset tekivät myös useita muita tiedusteluretkiä. Jo toukokuun lopussa eversti von Brandensteinille annettiin tehtäväksi suunnitella Karjalan kannakselle puolustuslinja, jonka takana voidaan myös keskittää joukot Pietaria vastaan tehtävään hyökkäykseen. Karjalan kannaksen lisäksi tiedustelua suoritettiin Laatokan Karjalassa. Hyökkäysvalmistelujen ohella tarkoitus oli selvittää, kuinka pitkälle Murmanskissa maihinnousseet brittijoukot olivat edenneet, sekä tutkia Karjalan ja Muurmannin ratojen välisen yhteyden rakentamista. Kapteeni Nikolaus von Falkenhorstin johtama osasto puolestaan teki Kuusamosta Neuvosto-Venäjän puolelle Vienan Karjalaan ulottuvan tiedusteluretken. Tehtävänä oli selvittää Kuusamon ja Tuutijärven seutujen soveltuvuus Muurmannin radalle suuntautuvien sotatoimien tukialueeksi. Kesäkuun alkupuolella tutkittiin myös reitti Rovaniemeltä Kemijärven kautta Alakurttiin, ja heinäkuun alussa Rovaniemelle lähetettiin hieman yli 100 miehen vahvuinen tiedusteluosasto selvittämään brittien liikkeitä Petsamon ja Kantalahden suunnilla. Lisäksi se suoritti tiedustelutehtäviä Kemijärven ja Sodankylän seuduilla. Kesällä 1918 myös Ahvenanmaalla oli ryhmä sotilaskouluttajia. Heidän toimintansa päättyi, kun saksalaiset jättivät saaret syyskuussa.
Kesän aikana Viipurissa, Lappeenrannassa, Kouvolassa, Haminassa ja Rovaniemellä oleville saksalaisjoukoille annettiin myös käsky varautua maan sisäisiin levottomuuksiin. Elokuun alussa Itämeren-divisioona sai määräyksen valmistautua Pietariin tehtävään hyökkäykseen. Kenraali Ludendorffin käskyn mukaan eteneminen tapahtuisi yhteistoiminnassa Suomenlahden eteläpuolella olevien joukkojen kanssa. Muutamaa päivää myöhemmin tuli toinen määräys, jonka johdosta Riihimäellä, Loviisassa ja Lahdessa olleet joukot siirrettiin 12. elokuuta Pohjois-Suomeen Muurmannin radalle suuntautuvaa hyökkäystä varten. Syyskuun puolivälissä Berliinistä kuitenkin ilmoitettiin, ettei suunnitelmia toteuteta, koska tilanne länsirintamalla oli muuttunut ratkaisevasti länsivaltojen käynnistämän suurhyökkäyksen vuoksi.