stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sedu Aikuiskoulutus
Historia

Sedu Aikuiskoulutus oli aiemmin Seinäjoen ammatillinen aikuiskoulutuskeskus, joka perustettiin 1970. Toiminta aloitettiin vanhoissa Tiklaksen tiloissa, joista siirryttiin vuosien 1992–1995 aikana Rastaantaipaleelle. Seinäjoen ammatillista aikuiskoulutuskeskusta ylläpitänyt säätiö lakkautettiin vuoden 1999 lopussa, ja vuoden 2000 alusta oppilaitos siirtyi osaksi Seinäjoen kaupungin organisaatioita.
Seinäjoen koulutuskeskus perustettiin 1. tammikuuta 2005, jolloin neljän eteläpohjalaisen toisen asteen koulutuksen järjestäjän (Seinäjoen ammatillisen korkea-asteen koulutuksen kuntayhtymä, Seinäjoen ammattioppilaitoksen koulutuskuntayhtymä, Ilmajoen kunnan ylläpitämä Ilmajoen käsi- ja taideteollisuusoppilaitos ja Seinäjoen kaupungin ylläpitämä Seinäjoen ammatillinen aikuiskoulutuskeskus) koulutustehtävät yhdistettiin Seinäjoen koulutuskuntayhtymässä Seinäjoen koulutuskeskukseksi.
Vuoden 2008 alusta organisaatiouudistuksessa muodostettiin Sedu Aikuiskoulutus, liikelaitos, joka toteuttaa aikuiskoulutuksen ja oppisopimuskoulutuksen koulutustehtävää. Sedun toiminnot laajenivat jälleen vuoden 2009 alusta, jolloin Seduun liittyivät Härmänmaan ammatti-instituutti, Kurikan ammattioppilaitos ja Ähtärin ammatti-instituutti.
Aiheesta muualla

Sedu Aikuiskoulutuksen kotisivu[vanhentunut linkki]
Sibselmaš Novosibirsk

| Sibselmaš |
| --- | --- |

Koko nimi:  HK Sibselmaš
Perustettu:  1937
Entiset nimet:  Stroitel Vostoka Sibmetаllstroi Trаktor Trud Sibselmaš-Metallurg
Kaupunki:  Novosibirsk
Kenttä:  Sibselmaš
– kapasiteetti:  8 500
Värit:           
Sarja:  Superliiga
Päävalmentaja:  Sergei Gorchakov
Sibselmaš (ven. Сибсельмаш) on venäläinen jääpalloseura Novosibirskin kaupungista. Seura perustettiin vuonna 1937. Ensimmäistä kertaa seura pelasi Neuvostoliiton jääpallon mestaruussarjassa kaudella 1958–1959. Neuvostoliiton mestaruussarjassa Sibselmaš ei saavuttanut mitalisijoja, eikä se koskaan lukeutunut maan johtaviin jääpalloseuroihin. Neuvostoliiton hajottua seura alkoi nousta Venäjän huipulle, ja 1990-luvulla se taisteli mitalisijoista. Venäjän mestaruussarjassa Sibselmaš on voittanut yhden mestaruuden, kaudella 1994–1995.
Suomalaisista Venäjän Superliigassa edustavaa seuraa on edustanut maalivahti Marko Herajärvi.
Saavutuksia

Saavutuksia Venäjän liigassa:
1 kulta 1995
3 hopeaa 1994, 1996, 1997
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
Venäjän Jääpallon Superliiga
Baikal-Energija, Irkutsk
Ak Bars Dynamo, Kazan
Dynamo, Moskova
Jenisei, Krasnojarsk
Kuzbass, Kemerovo
Rodina, Kirov
Sibselmash, Novosibirsk
SKA-Neftyanik, Habarovsk
Start, Nižni Novgorod
Uralski Trubnik, Pervouralsk
Volga, Uljanovsk
Vodnik, Arkangeli
Sajany-Hakasija, Abakan
Murman, Murmansk
Sensuroimaton versio

| Sensuroimaton versio Anna Abreu |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 9. syyskuuta 2016
 Formaatti: CD, digitaalinen lataus
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 32.14
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 3. 
Anna Abreun muut julkaisut
| V 2014 | Sensuroimaton versio 2016 | Teipillä tai rakkaudella 2019 |
Singlet albumilta Sensuroimaton versio
 ”Bandana” Julkaistu: 5. kesäkuuta 2015  ”Ayo” Julkaistu: 18. syyskuuta 2015  ”Grindaa ja flowaa” Julkaistu: 17. helmikuuta 2016  ”Kaikki mussa rakastaa kaikkea sun” Julkaistu: 14. huhtikuuta 2016  ”Räjäytä mun mieli” Julkaistu: 1. heinäkuuta 2016
Sensuroimaton versio on suomalaisartisti Anna Abreun 9. syyskuuta 2016 julkaistu järjestyksessään kuudes ja samalla ensimmäinen suomenkielinen studioalbumi. Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan kolmanneksi. Kaikkiaan albumille kertyi listaviikkoja Top50:ssä kymmenen.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Räjäytä mun mieli | Patric Sarin, Kalle Lindroth, Mikke Vepsäläinen, Anna Abreu | 3.25 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Bandana | Thomas Kirjonen, Axel Ehnström, Jonas W. Karlsson, Abreu | 2.44 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Sensuroimaton versio | Karlsson, Kyösti Salokorpi, Abreu | 3.01 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Kaikki paljaana (mukana Mikael Gabriel) | Hank Solo, Eetu Kalavainen, Abreu, Mikael Gabriel | 3.18 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Kaikki mussa rakastaa kaikkea sun | Karlsson, Kirjonen, Lasse Kurki, Maija Vilkkumaa, Abreu | 3.46 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Au Naturel | Karlsson, Lindroth, Kurki, Iisa Pykäri | 2.51 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Grindaa ja flowaa (mukana Tippa-T) | Joonas Angeria, Jarkko Ehnqvist, VilleGalle, Tippa-T | 3.41 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Et jätä mua yksin | Karlsson, Hank Solo, Kurki, Elias Kaskinen | 3.20 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Isä | Pykäri, Väinö Wallenius | 2.46 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Ayo | Ehnström, Vepsäläinen | 3.34 |  |  |  |  |  |  |
Singlet

Albumin ensimmäinen single ”Bandana” julkaistiin 5. kesäkuuta 2015. Single sijoittui kymmeneksi viikoksi latauslistalle, parhaimmillaan toiseksi, ja singlelistalle seitsemäksi viikoksi, parhaimmillaan viidenneksi. Toinen single ”Ayo” julkaistiin syyskuussa 2015. Kappale sijoittui latauslistalle vain kahdeksi viikoksi, eikä lainkaan singlelistalle. Radiosoitossa se nousi kuitenkin 17:nneksi soitetuimmaksi kappaleeksi, mikä tekee siitä albumin menestyneimmän radiosinglen.
Helmikuussa 2016 julkaistiin albumin kolmas single ”Grindaa ja flowaa”, jolla on mukana myös rap-artisti Tippa-T. Kappale sijoittui latauslistalle kahdeksi viikoksi. Neljäs single ”Kaikki mussa rakastaa kaikkea sun” nousi suoraan latauslistan ensimmäiseksi, mutta jo seuraavan viikon 13. sija jäi sen viimeiseksi sijoitukseksi.
Viides single ”Räjäytä mun mieli” julkaistiin heinäkuun ensimmäinen päivä 2016.
Singlet > Singlejen listasijoitukset

| Kappale | Latauslista | Singlelista | Radiolista |
| --- | --- | --- | --- |
| ”Bandana” | 2  | 5  | 22  |
| ”Ayo” | 6  | – | 17  |
| ”Grindaa ja flowaa” | 2  | – | 55  |
| ”Kaikki mussa rakastaa kaikkea sun” | 1  | 11  | 32  |
| ”Räjäytä mun mieli” | 4  | 13  | 59  |
Aiheesta muualla

Sensuroimaton versio Discogsissa (englanniksi)
Sibuyaninmeri

Kartta Sibuyaninmerestä
Sibuyaninmeri on pieni epävirallinen merialue Filippiineillä, joka erottaa Visayasin saariryhmän Pohjois-Filippiinien Luzonin saaresta.
Sibuyaninmerta rajaavat etelässä Panayn saari, lännessä on Mindoro, itäpuolella on Masbate sekä pohjoisessa Marinduque ja Luzonin saaren Bicolin niemimaa.
Sibuyaninmeri on yhteydessä Tablasinsalmen kautta Sulunmereen lännestä, Isla Verden väylän kautta Etelä-Kiinan mereen luoteessa ja Jintotolon kanaalin kautta Visayaninmereen kaakossa. Rombloninsaaret ovat Sibuyaninmeressä.
Historia

Osa Leytenlahden taistelusta käytiin Sibuyaninmerellä 24. lokakuuta 1944, jossa japanilainen taistelulaiva Musashi upposi taistelussa ja muita vahingoittui.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sibuyaninmeri Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sibuyan Sea
Sibuyaninmeressä sijaitseva Sibuyan.
Käännös suomeksi
Laitaatsillan taistelun muistomerkki

| Laitaatsillan taistelun muistomerkki |
| --- | --- |

Nimi:  Laitaatsillan taistelun muistomerkki
Valmistumisvuosi:  1975
Taiteenlaji:  kuvanveisto
Nykyinen omistaja:  Savonlinnan kaupunki
Sijainti:  Laitaatsilta, Laivamiehentie
Paikkakunta:  Savonlinna
Koordinaatit:  61°52′39.7″N, 28°49′56.3″E
Laitaatsillan taistelun muistomerkki on Kustaa III:n sodan taistelun muistoksi vuonna 1975 pystytetty muistomerkki Savonlinnan Laitaatsillassa.
Taistelun muistomerkin paikaksi valikoitui ruotsalaisten ykköspatterin paikka kalliolla, valtatien eteläpuolella. Muistomerkin kivimuuri on rakennettu muistuttamaan 1700-luvun tykkiasemaa. Sen metallilaatassa on taistelun nimi ja päivämäärä. Lisäksi muurissa on metalliset kilvet, jotka muistuttavat taisteluun osallistuneista joukko-osastoista: Pohjanmaan jalkaväkirykmentti, Porin läänin jalkaväkirykmentti ja Savon jääkärirykmentti.
Laitaatsillan taistelu käytiin 9. lokakuuta 1789 Ruotsin ja Venäjän joukkojen välillä. Salmen itäpuolelle asettuneet Venäjän joukot pääsivät yllättämään salmen länsirannalle linnoittautuneet ruotsalaisjoukot, jotka kovan taistelun jälkeen saivat venäläiset työnnetyksi takaisin salmen itärannalle.
Nykyään taistelukentän halkoo valtatie 14. Salmen itäpuolella on jäänne venäläisten patterin suojavallista. Taistelupaikka on suojeltu kiinteä muinaisjäännös.
Sibongile Khumalo

Sibongile Khumalo vuonna 2008.
Sibongile Khumalo (24. syyskuuta 1957 Soweto – 28. tammikuuta 2021) oli eteläafrikkalainen ooppera- ja jazzlaulaja.
Khumalo varhaisesta musiikillisesta koulutuksesta vastasi tämän isä musiikin professori Khabi Mngoma. Hän opiskeli musiikkia University of Zululandissa  toimi samassa yliopistossa myöhemmin tutkijana ja opettajana.
Khumalo nousi kuuluisuuteen voitettuaan Standard-pankin nuoren artistin palkinnon Grahamstownin festivaaleilla vuonna 1993. Tämän jälkeen Khumalo on esiintynyt laajasti erilaisten kokoonpanojen kanssa mukaan lukien presidentti Nelson Mandelan virkaanastujaisissa vuonna 1994. Vuoden 1995 rugbyn maailmanmestaruuskilpailujen finaaleissa Khumalo esitti Uuden-Seelannin ja Etelä-Afrikan kansallislaulut.
Khumalon ensimmäinen albumi Ancient Evenings (1996) sisälsi afrikkalaista musiikkia. Hänen oopperadebyyttinsä oli Georges Bizet'n Carmen. Keväällä 1997 hän toimi solistina Giuseppe Verdin Requiemissä sir David Willcocksin johdolla.
Levytyksiä

Ancient Evenings, 1996
Live at the Market Theatre, 1998
Immortal Secrets, 2000
Quest, 2002
Greatest Hits, 2006
Sibongile Khumalo, 2006
Aiheesta muualla

kotisivut (englanniksi)
Lauri Vahtre

| Lauri Vahtre |
| --- | --- |
 Lauri Vahtre vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1960 (ikä 64) Tartto, Viro, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  Viro
Ammatti:  poliitikko, historiantutkija, kirjailija ja kääntäjä
Lauri Vahtre (s. 22. maaliskuuta 1960 Tartto, Viro, Neuvostoliitto) on virolainen poliitikko, historiantutkija, kirjailija ja kääntäjä.
Vahtre on Isänmaa-puolueen jäsen. Hän on kuulunut Viron parlamenttiin Riigikoguun vuosina 1992–2003 ja 2007–2011. Hän oli Tallinnan kaupunginvaltuutettu 1992–1996.
Vahtre syntyi Tartossa aikana jolloin Viro kuului Neuvostoliittoon. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1978 jonka jälkeen hän opiskeli historiaa Tarton yliopistossa. Hän on työskennellyt historiantutkijana muun muassa Viron ulkoilmamuseossa sekä kirjoittanut useita historian oppikirjoja. Suomeksi häneltä on käännetty vuonna 2010 julkaistu Absurdin suurvalta jossa hän kertoo ironisesti omakohtaisista kokemuksista Neuvostoliiton aikana.
Vahtre oli toinen käsikirjoittaja 12-osaisessa televisiosarjassa Viro – Tuulten pieksämä maa joka esitettiin myös Suomessa TV1-kanavalla vuonna 2018.
Vahtre on naimisissa ja hänellä on kaksi poikaa. Lauri Vahtren isä oli historiantutkija Sulev Vahtre.
Suomennettuja teoksia

Vahtre, Lauri: Absurdin suurvalta : elämää neuvostojärjestelmässä.  Suomentanut Rantanen, Anna-Maria. Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36491-8.  (Alkuteos: Absurdi Impeerium, 2007)
Lea Kauppi

| Lea Kauppi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  limnologi
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (MMM 1975, MMT 1984)
Instituutti:  Suomen ympäristökeskus
Aiheesta muualla
Kotisivu
Lea Hannele Kauppi (o.s. Salonen, s. 1952) on suomalainen limnologi. Kauppi toimi Suomen ympäristökeskuksen (SYKE) pääjohtajana SYKEn perustamisvuodesta 1995 alkaen eläkkeelle jääntiinsä lokakuuhun 2020 asti.
Kauppi on valmistunut Helsingin yliopistosta maatalous- ja metsätieteiden maisteriksi (limnologia) vuonna 1975. Hän valmistui samasta yliopistosta maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi vuonna 1984. Kaupin limnologian alaan kuuluva englanninkielinen artikkeliväitöskirja (1984) käsitteli maatalouden kuormituksen roolia Suomen pintavesien vedenlaadun heikkenemisessä. Tutkimustyö oli otsikoitu Contribution of agricultural loading to the deterioration of surface waters in Finland.
Työurallaan Kauppi toimi tutkijana (12/1976–8/1987) Vesi- ja ympäristöhallituksessa ja sen edeltäjässä Vesihallituksessa. Hän vieraili jatko-opintovaiheessa IIASA:ssa Itävallassa (International Institute for Applied Systems Analysis; 9/1982–6/1983) ja toimi saman tutkimuslaitoksen tutkijana myös (8/1987–7/1988). Hän johti Vesi- ja ympäristöhallituksen ympäristötutkimuksen toimialaa (9/1987–4/1995) ja oli Suomen ympäristökeskuksen tutkimusjohtaja (5/1995–12/1995). Elokuusta 1995 lokakuuhun 2020 Kauppi johti Suomen ympäristökeskusta.
Aiheesta muualla

Lea Kaupin Google scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Prof. Lea Kauppi (englanniksi) (academia-net.org)
Seinäjoen keskuskenttä

| Seinäjoen keskuskenttä |
| --- | --- |
 Seinäjoen keskuskenttä toukokuussa 2023.
Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Urheilupuisto 12 60100 Seinäjoki
Koordinaatit:  62°46′55″N, 22°51′04″E
Avattu:  1952
Remontoitu:  1975
Omistaja:  Seinäjoen kaupunki
Kenttä:  Luonnonnurmi
Käyttäjät
 SJK 
Katsojakapasiteetti
 Yhteensä: 4 000 Pääkatsomo: 700  Aurinkokatsomo: 1 300 
Kentän mitat
 100 × 64 metriä 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Seinäjoen keskuskentän pääkatsomo.
Seinäjoen keskuskenttä on Seinäjoella sijaitseva yleisurheilu- ja jalkapallostadion, joka avattiin vuonna 1952. Stadion on toiminut Sepsi-78:n, TP-Seinäjoen ja SJK:n kotikenttänä jalkapallon Mestaruussarjassa ja Veikkausliigassa. Stadionin kapasiteetti on 4 000 katsojaa.
Yleisurheilun suomenmestaruuskilpailut Kalevan kisat on järjestetty stadionilla kolme kertaa, vuosina 1952, 1975 ja 1999.
Historia

Kenttä on valmistunut 1900-luvun keskivaiheilla. Sitä on myös uudistettu 1970-luvun puolivälissä. Vuonna 1997 kentällä pelattiin jalkapallon Veikkausliigan otteluja TP:n pelatessa liigassa ja kausina 1980–1982 Sepsin pääsarjaotteluja. Amerikkalaisen jalkapallon pääsarjapelejä kentällä on pelattu viimeksi vuonna 2005, kun Crocodilesin kotikenttänä toimivaa Seinäjoen tekonurmea kunnostettiin. Kentällä on järjestetty myös Kalevan kisat vuosina 1952, 1975 ja 1999. Kentällä on pelattu myös maaottelutasolla. Esimerkiksi vuonna 2007 alle 23-vuotiaiden naisten PM-turnauksen ottelu, jossa kohtasivat Englanti ja Saksa, pelattiin Seinäjoella. Olosuhteiden salliessa jalkapallojoukkueista siellä pelasivat vielä vuonna 2007 kotiottelunsa Kakkosen Sepsi-78 ja TP-Seinäjoki, mutta seurojen fuusioitumisen jälkeen keskuskenttä toimi uuden seuran eli Seinäjoen Jalkapallokerhon kotikenttänä. SJK siirtyi pelaamaan kotiottelunsa Seinäjoen jalkapallostadionille kesäkuussa 2016.
Ominaisuudet

Kentän yleisökapasiteetti on yhteensä 4 000. Katetussa pääkatsomossa on 600 kuppi-istuinta sekä 100 hengen seisomakatsomo. Aurinkokatsomossa on 1 300 kuppi-istuinta. Jalkapallokentän koko on 100 × 64 m. Keskuskentän yleisurheilun suorituspaikoilla on spurtan-pinnoite. Keskuskentän vieressä on myös muita jalkapallokäytössä olevia nurmikenttiä. Kalevan kisoihin 1999 kentälle rakennettiin väliaikaiset katsomot kentän päätyihin, mutta ne purettiin kisojen jälkeen. Vuoden 2013 liiganousun kannalta ratkaisevaan otteluun Hakaa vastaan kentälle järjestettiin 400 hengen lisäkatsomo Kivistön puoleiseen päätyyn ja VIP-katsomo toiseen päätyyn. Lisäksi ottelussa oli tulostaulu molemmissa päissä kenttää, kun otteluun tuotiin siirrettävä valotaulu.
Ennätykset

Keskuskentän yleisöennätys 6011 katsojaa on jalkapallo-ottelusta SJK – FF Jaro, joka pelattiin 25. lokakuuta 2015. Voittamalla ottelun SJK varmisti Veikkausliigan voiton ja Suomen mestaruuden. Ottelua varten kentän molempiin päihin oli tuotu siirrettävät katsomot tarvittavan yleisömäärän mahduttamiseksi.
Sarvivuori (albumi)

| Sarvivuori Timo Rautiainen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005–2006
 Julkaistu: 26. huhtikuuta 2006
 Tuottaja(t): Jarkko Martikainen
 Tyylilaji: hard rock, heavy metal, aikuisrock
 Kesto: 39.47
 Levy-yhtiö: King Foo
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 2.
Timo Rautiaisen muut julkaisut
|   | Sarvivuori 2006 | Loppuun ajettu 2007 |
Singlet albumilta Sarvivuori
 ”Punainen viiva” Julkaistu: 22. maaliskuuta 2006  ”Sinulle” Julkaistu: 7. kesäkuuta 2006  ”Uskonnonpastori” Julkaistu: 8. marraskuuta 2006
Sarvivuori on Timo Rautiaisen ensimmäinen sooloalbumi, joka julkaistiin 26. huhtikuuta 2006. Sarvivuori nousi julkaisuviikkonsa korkeimpana uutuutena suoraan kakkoseksi Suomen virallisella albumilistalla sekä single Punainen viiva singlelistan ykköseksi.
Albumin nimi tulee Jyväskylässä sijaitsevasta asuinalueesta, jossa Timo Rautiainen asuu.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sanat | Sävel | Sovitus | Kesto |  |  |  |  |
| 1. | Eteenpäin | Timo Rautiainen | Rautiainen | Rautiainen | 2.25 |  |  |  |  |
| 2. | Pesäpallomaila | Jarkko Martikainen | Rautiainen | Rautiainen | 4.31 |  |  |  |  |
| 3. | Punainen viiva | Martikainen | Rautiainen | Rautiainen | 5.02 |  |  |  |  |
| 4. | Sinulle | Martikainen | Rautiainen | Rautiainen | 4.32 |  |  |  |  |
| 5. | Uskonnonpastori | Martikainen, Rautiainen | Rautiainen | Rautiainen | 4.25 |  |  |  |  |
| 6. | Lumi |  | Peter Engberg | Engberg | 0.56 |  |  |  |  |
| 7. | Meille niin rakas | Rautiainen | Rautiainen | Rautiainen | 5.04 |  |  |  |  |
| 8. | Vesien hallitsijan testamentti | Tomi Tuomaala | Rautiainen | Rautiainen | 4.13 |  |  |  |  |
| 9. | Sarvivuori |  | Rautiainen | Rautiainen | 2.48 |  |  |  |  |
| 10. | Hiljaisen talven lapsi | Tuomas Holopainen | Holopainen | Holopainen | 5.43 |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 39.57 |  |  |  |  |
Kokoonpano

Timo Rautiainen – laulu, sähkökitara, mandoliini, mandola
Nils Ursin – basso
Peter Engberg – sähkökitara, akustinen kitara, viola caipira, cavaquinho, chromaharp, Suzuki Q-chord, oktaavimandoliini, mandoliini, buzuki, charango
Tuomas Holopainen – kosketinsoittimet
Jussi Lampi – rummut, taustalaulu
Alexander Kuoppala – sähkökitara
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Ilkka Ahlgren – pesäpallomaila
Jouni Markkanen – taustalaulu
Puntti Valtonen – taustalaulu
Jarkko Martikainen – taustalaulu
Tony Kakko – laulu, taustalaulu
Arvostelut

Desibeli.net:
Noise.fi:
Soundi:
Aiheesta muualla

Timo Rautiaisen kotisivut
Sarvivuori (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Sarvivuori (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Liikkeenkaappaus

Näyttelijöiden vaatteisiin kiinnitettyjä seurantapisteitä.
Seurantapisteitä kiinnitettyinä näyttelijän kasvoihin hahmon kasvojen animointia varten.
Liikkeenkaappaus (engl. motion capture) on tekniikka, jolla kaapataan ja muutetaan liikkuvan kohteen liikkeet digitaaliseen muotoon. Kaapattua liikedataa tutkitaan tai käytetään digitaalisten hahmojen ja esineiden liikuttamiseen. Tekniikka otettiin käyttöön ensimmäisenä lääketieteen ja armeijan sovelluksissa, nykyään sitä käytetään myös viihteessä ja urheilussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liikkeenkaappaus Wikimedia Commonsissa
Lehmänkello

Alkuperäinen lehmän kaulaan sidottava lehmänkello.
Ammattisoittimena käytettävä lehmänkello.
Lehmänkello on kellosoitin, joka on tehty metallista kellon muotoon joko valamalla tai metallilevystä takomalla ja jonka sisällä on vapaasti heiluva, kellon umpinaiseen yläpäähän kiinnitetty metallinen kellon kieli.
Alun perin lehmänkelloja on käytetty vapaasti laiduntavien lehmien paikallistamiseen ja lauman koossapysymisen helpottamiseksi. Tätä varten yhden tai useamman lauman kulkua johtamaan valitun lehmän kaulaan on ripustettu lehmänkello tukevalla kaulahihnalla. Muut lehmät tottuvat yleensä seuraamaan kellolla varustettuja lauman jäseniä laitumella. Kellon avulla myös paimenet pysyvät paremmin selvillä missä karja liikkuu. Keski-Euroopan vuoristoisilla laitumilla kello saatetaan ripustaa jopa kaikille lauman jäsenille, jotta syrjäpoluille eksyneet lehmät löytyisivät helpommin.
Suomessa on kutsuttu kellokkaaksi lehmää, jonka kaulaan lehmänkello ripustetaan. Muut lehmät seuraavat lauman johtavaa kellokasta laitumella. Suomessa maaseudulla on ollut perinteenä myös sitoa keväisin talon lapsille lehmänkellot kaulaan ja laittaa heidät kiertämään navettaa kellot soiden. Tällaisella taialla uskottiin voitavan suojata lehmiä karhuilta, kun ne sen jälkeen laskettiin laitumelle.
Lehmänkellon sointi on selkeästi tunnistettavaa ja nopeasti vaimenevaa, ja sillä luodut sointukuviot ovat helposti dissonoivia. Näiden ominaisuuksien vuoksi sitä on alettu käyttää myös orkestereiden ja yhtyeiden instrumenttina.
Latinalaisessa musiikkiperinteessä lehmänkello on vahvasti esillä. Sitä käytetään muun muassa cha-cha-cha:ssa perusrytmin soittamiseen, salsa-musiikissa moniin rytmikuvioihin ja muutenkin tavallisesti yhdessä bongo- ja congarumpujen kanssa. Lehmänkelloja voidaan myös kiinnittää rumpalin instrumentiksi rumpusettiin tai timbaaleihin joko symbaalien sijasta tai yhdessä niiden kanssa.
Populaarimusiikissa lehmänkelloa voidaan kuulla esimerkiksi Nazarethin "Hair of the Dog"-kappaleessa ja Blue Öyster Cultin "(Don't Fear) The Reaper"-kappaleessa, josta tehtiin lehmänkelloon liittyvä sketsi ohjelmassa Saturday Night Live. Yhtyeistä esim. LCD Soundsystemin musiikissa käytetään runsaasti lehmänkelloa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lehmänkello Wikimedia Commonsissa
Sicko – aivan sairasta

| Sicko – aivan sairasta> Sicko |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Michael Moore
Käsikirjoittaja:  Michael Moore
Tuottaja:  Michael Moore Meghan O'Hara
Pääosat:  Michael Moore
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Weinstein Company Dog Eat Dog Films
Levittäjä:  The Weinstein Company Lionsgate Netflix
Ensi-ilta:  2007
Kesto:  113 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  9 000 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sicko – aivan sairasta (tai SiCKO) on ohjaaja Michael Mooren dokumenttielokuva, joka kuvaa kriittisesti Yhdysvaltain terveydenhuoltojärjestelmää. Elokuva sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 19. toukokuuta 2007. Yhdysvalloissa se tuli teattereihin 29. kesäkuuta 2007. Suomen ensi-ilta oli 26. lokakuuta 2007.
Juoni

Yhdysvalloissa ei ole julkista terveydenhuoltoa, vaan lääkärinapua saa työnantajan tai itse kustannetulla sairausvakuutuksella. Noin 50 miljoonaa yhdysvaltalaista, joista lapsia yhdeksän miljoonaa, on ilman vakuutusta. Elokuva vertailee Yhdysvaltain järjestelmää Kanadan, Yhdistyneen kuningaskunnan, Kuuban ja Ranskan verovaroin kustannettuun julkiseen terveydenhuoltoon, joissa hoito ei maksa potilaalle mitään (paitsi verot), sekä tapansa mukaan esittelee erilaisia anekdootteja yhdysvaltalaisesta järjestelmästä.
Erityisesti Sicko arvostelee Yhdysvaltain hallitusta, rahanahneuden pyörittämää terveydenhuoltoa, sairausvakuutusyhtiöitä ja lääkebisnestä. Osansa saa myös muun muassa senaattori Hillary Rodham Clinton, joka ajoi aikoinaan yleistä terveydenhuoltoa, mutta on nykyisin yksi lääketeollisuuden suurimpia rahansaajia.
Eräässä kohdassa Moore lastaa veneeseen joukon kroonisesti sairaita newyorkilaisia syyskuun 11. päivän iskujen pelastushenkilökunnan jäseniä, jotka kärsivät erilaisista pelastustyöstä aiheutuneista oireista, ja ajaa Yhdysvaltain Guantanamo Bayn tukikohtaan Kuubassa, jossa vankileirillä pidetyillä on kattava ilmainen terveydenhuolto. Yhdysvaltalaisia ei kuitenkaan päästetä Guantanamo Bayhin, mutta potilaat saavat ilmaisen lääkärinhoidon ja lääkkeet kuubalaisessa sairaalassa.
Muuta

Koska Kuuba on Yhdysvaltain taloussaarrossa, yhdysvaltalainen ei saa matkustaa sinne tai tuoda sieltä mitään. Kymmenen päivää ennen Cannesin filmifestivaalien alkua Moore sai ilmoituksen olevansa rikostutkinnan kohteena. Rangaistuksena olisi voinut olla Sickon takavarikoiminen, minkä vuoksi Moore piilotti kopion elokuvasta Kanadaan.
Aiheesta muualla

Sickon virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)