stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Cochise
Historia > Hyökkäykset alkavat

Tapauksen jälkeen Cochise keräsi soturinsa ja liittyi appensa Mangas Coloradasin joukkoihin amerikkalaisia vastaan. Coloradas oli jo edellisillä vuosikymmenillä osoittanut kyvykkyytensä maittensa periksiantamattomana puolustajana ja tuhonnut meksikolaisten asutukset. Jouduttuaan ilman syytä amerikkalaisten kaivosmiesten ruoskittavaksi Coloradas oli haavoistaan toivuttuaan aloittanut laajamittaisen sodan yhdysvaltalaisia vastaan.
Vuoden 1861 aikana Yhdysvaltain linnakkeet, maatilat ja postivaunuasemat joutuivat Arizonan ja New Mexicon alueilla apassien jatkuvien hyökkäysten kohteiksi. Arizonan kaupungeista vähimmin menetyksin selvisi Tucson. Vuonna 1861 alkanut Yhdysvaltain sisällissota vei sotilaita itäisimmille taistelukentille ja helpotti apassien vastarintaa amerikkalaisia vastaan. Cochisen ja Coloradasin lisäksi myös monet muut apassien johtajat toivat omia ryhmiään mukaan  hyökkäyksiin. Toisinaan joku näistä ryhmistä liittyi Cochisen ja Coloradasin joukkoihin, mutta yhdistymiset olivat hetkellisiä ilman pitkäaikaista yhteistä sotarintamaa. Coloradasin kuollessa vartiomiesten luoteihin tammikuussa 1863, nousi Cochisen rinnalle uusia päälliköitä, joista tunnetuimmat olivat Victorio ja myöhemmin suureen maineeseen noussut Geronimo.
Mangas Coloradasin kuoleman jälkeen kului monia vuosia niin ettei Cochise vastannut valkoisten rauhantunnusteluihin. Apassit pysyivät vuoristoissa riittävän etäällä Yhdysvaltain linnakkeista ja asutuksesta. Vuonna 1870 apassien ryöstöretket lisääntyivät uudelleen. Niistä syytettiin yleisesti Cochisea, joka oli amerikkalaisten parhaiten tuntema päällikkö. Vuotta myöhemmin Cochisea houkuteltiin vierailulle Washingtoniin. Samoin hänen tapaamisestaan oli kiinnostunut kenraali George Crook, joka samana vuonna otti komentoonsa Arizonan sotilasalueen. Löytääkseen Cochisen piilopaikan Crook lähetti viisi ratsuväkikomppaniaa Meksikon Chiricahuavuoristoon. Cochise onnistui välttämään Crookin etsintäjoukot ja ilmoittautui myöhemmin itse kenraali Gordon Grangerille Canada Alamosassa New Mexicossa. Kun Cochise sai kuulla, että osa chiricahuoista lähetetään Fort Tularosaan New Mexicoon, hän pakeni ryhmänsä kanssa takaisin piilopaikkaansa Lohikäärmevuorille (Dragon Mountains).
Historia > Rauhansopimus

Lopullinen rauha solmittiin kenraali Oliver O. Howardin saapuessa Washingtonista tapamaamaan Cochisea tämän pyynnöstä. Howard vietti 11 päivää Cochisen leirissä ja ihastui vierailunsa aikana chiricahua-naisiin ja lapsiin.
Neuvottelujen aikana Cochise antoi lupauksensa siitä, ettei johtaisi tulevaisuudessa ainuttakaan ryöstöretkeä amerikkalaisten asutuksille. Vastineeksi hän sai Howardilta lupauksen, että chiricahuat saavat jäädä asumaan perinteisille mailleen Chiricahua-vuoristoon. Myöhemmin syksyllä 1873 Cochise johti kansansa reservaattiin, joka oli osoitettu chiricahuoille. Hänen 200 seuraajansa ryhmään liittyi 600 chiricahuaa.
Keväällä 1874 Cochise sairastui tautiin, joka kuihdutti nopeasti hänen vartalonsa. Muutamaa kuukautta myöhemmin hän menehtyi intiaanireservaatissa New Mexicossa. Ennen kuolemaansa Cochise kutsui heimonsa päämiehet luokseen ja teki pojastaan Tazasta itselleen seuraajan.
Kuvauksia Cochisesta

Cochise oli pidempi kuin useimmat apassit. Hänet kuvattiin leveähartiaiseksi ja voimakasrakenteiseksi mieheksi, jolla oli älykäs katse, suora nenä ja paksut mustat hiukset. Amerikkalaiset, jotka joutuivat tekemisiin Cochisen kanssa sanoivat hänen olevan käytökseltään hyvätapainen ja olemukseltaan erittäin siisti ja puhdas.
Cochisen piirikunta (Cochise County) Arizonassa on nimetty hänen mukaansa.
Cochise sotureineen käytti piilopaikkanaan Arizonan Lohikäärmevuoria.
Onni Kerola

Onni Kerolan veistos Ajan liekki vuodelta 2002 Porin Pihlavan terveysaseman edustalla.
Onni Kerola (s. 1937) on suomalainen kuvanveistäjä, joka teki metalliveistoksia. Kerola asui 1970-luvulla joitakin vuosia Ruotsissa, missä hän avusti kuvanveistäjiä teosten valmistamisessa. Tuolloin hän innostui tekemään taidetta.  Metalliveistosten lisäksi Kerola on tehnyt piirustuksia ja seinäteoksiaselvennä.
Barack Obama

| Barack Obama |
| --- | --- |
 Barack Obaman virallinen muotokuva vuodelta 2012.
Yhdysvaltain 44. presidentti
 20. tammikuuta 2009 – 20. tammikuuta 2017  
Varapresidentti:  Joe Biden
Edeltäjä:  George W. Bush
Seuraaja:  Donald Trump
Illinois’n senaattori
 3. tammikuuta 2005 – 16. marraskuuta 2008  
Edeltäjä:  Peter Fitzgerald
Seuraaja:  Roland Burris
Illinois’n senaatin jäsen 13. vaalipiiristä
 8. tammikuuta 1997 – 4. marraskuuta 2004  
Edeltäjä:  Alice Palmer
Seuraaja:  Kwame Raoul
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. elokuuta 1961 (ikä 63) Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat
Ammatti:  asianajaja, professori, kirjailija
Puoliso:  Michelle Obama (vih. 1992)
Tiedot
Puolue:  demokraatit
Koulutus:  Juris Doctor
Tutkinnot:  Harvardin yliopisto Columbian yliopisto Occidental College
Uskonto:  protestantti
Kunnianosoitukset:   Nobelin rauhanpalkinto (2009)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
barackobama.com
Barack Hussein Obama II (laus. [oʊˈbɑːmə]; s. 4. elokuuta 1961 Honolulu, Havaiji, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, joka toimi Yhdysvaltain 44. presidenttinä kahden kauden ajan vuosina 2009–2017. Vuonna 2009 Obamalle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto työstään ydinaseriisunnan ja maailmanrauhan puolesta.
Vuosina 2005–2008 Obama oli Yhdysvaltain kongressin nuorempi senaattori Illinois’n osavaltiosta. Koulutukseltaan hän on juristi. Obama on kirjoittanut kolme kirjaa. Yhdysvaltain demokraattiseen puolueeseen kuuluva Obama oli vuoden 2008 presidentinvaaleissa Yhdysvaltojen ensimmäinen musta pääpuolueen presidenttiehdokas ja ensimmäinen musta presidentti. Obamasta tuli Yhdysvaltain presidentti hänen voitettuaan republikaaniehdokas John McCainin vuoden 2008 presidentinvaaleissa. Hän on myös ensimmäinen Manner-Yhdysvaltojen ulkopuolella syntynyt presidentti. Vuoden 2012 vaaleissa hän voitti republikaanipuolueen Mitt Romneyn ja sai vuoden 2008 vaalien tapaan yli puolet äänistä sekä selvän enemmistön valitsijamiehistä.
Obaman hallintokautena Yhdysvallat päätti nimellisesti ”terrorisminvastaisen sodan” mutta Yhdysvaltain joukkoja jäi vielä Afganistaniin. Obama veti Yhdysvallat Irakista vuonna 2011 ja tuki kapinallisia Syyriassa, mutta konfliktit alueella jatkuivat. Obama tuki Libyan sisällissodan kapinallisia ja kaatoi Muammar Gaddafin hallinnon Libyassa. Yhdysvaltain joukot tappoivat Osama bin Ladenin Pakistanissa vuonna 2011. Presidentinvaalikampanjansa aikana Obama lupasi sulkea Guantanamo Bayn vankileirin, mutta lupausta ei toteutettu. Obaman Yhdysvallat asetti pakotteita Venäjälle Venäjän miehitettyä Krimin. Obaman hallintokaudella normalisoitiin Yhdysvaltain ja Kuuban suhteet sekä solmittiin Pariisin ilmastosopimus ja Iranin ydinsopimus. Sisäpolitiikassa Obama sai läpi Obamacare-terveydenhuoltouudistuksen. Sandy Hookin koulusurmien jälkeen hän aloitti aseenkantolakien kiristämisen.
Lapsuus ja nuoruus

Barack Obama syntyi Honolulussa Havaijilla vuonna 1961. Hänen vanhempansa olivat kenialainen Barack Hussein Obama vanhempi ja yhdysvaltalainen, kansasilaissyntyinen Ann Dunham. Vanhemmat tapasivat opiskellessaan Havaijin yliopistossa.
Obaman ollessa kolmevuotias hänen vanhempansa erosivat ja hänen isänsä palasi Keniaan. Obaman äiti avioitui myöhemmin indonesialaisen Lolo Soetoron kanssa, ja Barackin ollessa kuusivuotias perhe muutti Jakartaan. Neljä vuotta myöhemmin Obama muutti takaisin Havaijille äidinpuoleisten isovanhempiensa luokse. Hänen isänsä oli myöhemmin Keniassa talousministerinä. Hän kuoli auto-onnettomuudessa Obaman ollessa 21-vuotias. Obaman äiti kuoli syöpään muutama kuukausi sen jälkeen, kun Obama julkaisi muistelmateoksensa Unelmia isältäni vuonna 1995.
Muistelmissaan Obama kuvailee, millaista oli kasvaa äidin valkoihoisessa ja keskiluokkaisessa perheessä. Hänen tietonsa kenialaisesta isästä olivat peräisin tarinoista ja valokuvista. ”Sitä, että isäni ei näyttänyt yhtään siltä, mitä oli ympärilläni, että hän oli musta kuin piki ja äitini valkoinen kuin maito, en koskaan ymmärtänyt.” Kirja kuvaa kuinka hän nuorena taisteli monikulttuurisen taustansa kanssa. Obama kirjoittaa käyttäneensä teinivuosinaan alkoholia, marihuanaa ja kokaiinia ”unohtaakseen kysymykset siitä, kuka hän on”.
High schoolin jälkeen Obama opiskeli kaksi vuotta Kaliforniassa Occidental Collegessa, mistä hän siirtyi Columbian yliopistoon kuuluvaan Columbia Collegeen. Hän opiskeli valtio-oppia erityisalanaan kansainväliset suhteet. Obama valmistui vuonna 1983, minkä jälkeen hän työskenteli vuoden Business International Corporationin palveluksessa ennen muuttoa Chicagoon. Chicagossa hän työskenteli paikalliselle kansalaisjärjestölle, joka auttoi sikäläisiä kirkkoja järjestämään työharjoittelupaikkoja köyhien asuinalueiden asukkaille.lähde?
Myöhemmin Obama opiskeli Harvardin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa (Harvard Law School). Hän toimi Harvardissa opiskellessaan Harvard Law Review -lehden johdossa ja oli arvostetun lehden ensimmäinen mustaihoinen johtaja. Erään Obaman luokkatoverin mukaan opiskelijoilla oli lähes jokaisesta asiasta kiistoja vasemmiston ja oikeiston kesken, ja Obama voitti johtajaäänestyksen siksi, että konservatiivit uskoivat hänen kuuntelevan myös heidän ehdotuksiaan. Obama valmistui Harvardista Juris Doctor -tutkinnolla vuonna 1991.
Obama palasi Chicagoon ja työskenteli muun muassa ihmisoikeusasioihin erikoistuneessa asianajotoimistossa Miner, Barnhill & Galand ja opetti vuodesta 1993 aina valtakunnan tason politiikkaan siirtymiseensä asti valtiosääntöoikeutta Chicagon yliopistossa.lähde?
Osavaltiotason politiikka

Vuonna 1996 Obama valittiin Illinois’n osavaltion senaattiin 13. vaalipiiristä. Vaalipiiri käsittää Chicagon eteläpuolella sijaitsevan Hyde Parkin. Obama nimettiin senaatin sosiaali- ja terveydenhoitolautakunnan puheenjohtajaksi vuonna 2003 demokraattien saatua senaattiin jälleen edustajaenemmistön. Lakialoitteidensa lisäksi Obama auttoi Illinois’n palkkatulojen verotuskäytännön vahvistamisessa. Uusi verotuskäytäntö tarjoaa etuja alemman tuloluokan perheille. Hän oli myös säätämässä lakia, joka tarjoaa apua asukkaille, joilla ei ole varaa terveysvakuutukseen. Obama myös avusti budjetoinnissa, joka lisäsi AIDSin vastaisen työn rahoitusta.
Vuonna 2000 Obama pyrki demokraattien ehdokkaaksi Yhdysvaltain edustajainhuoneen vaaleihin Illinois’n 1. vaalipiiristä, mutta hävisi esivaalit istuvalle edustajalle Bobby Rushille: Rush sai äänistä 61 prosenttia, Obama 30 prosenttia. Rush, entinen musta pantteri ja yhteiskunta-aktivisti, kertoi pitävänsä Obaman kokemusta ensimmäisestä vaalipiiristä liian vähäisenä.
Tappionsa jälkeen Obama jatkoi osavaltiotason poliitikkona. Hän oli vahvistamassa lakia, joka vaatii poliisia videokuvaamaan kuulustelut, joiden perusteella langetetaan kuolemantuomio. Hän myös tuki lakia, joka velvoitti vakuutusyhtiöt kattamaan säännölliset mammografiat. Hänet valittiin tehtäväänsä uudestaan vuonna 2002 ilman vastaehdokkaita.
The Washington Post käsitteli helmikuussa 2007 Obaman uraa Illinois’n senaatissa. Artikkelissa kerrottiin hänen kyvystään työskennellä tehokkaasti sekä demokraattien että republikaanien kanssa. Hän on lehden mukaan onnistunut luomaan puolueiden välisiä liittoja. Lyhyen senaatinvaalikampanjansa aikana Obama sai taakseen Illinois’n poliisiyhdistyksen, jonka johtajat kiittivät hänen ”pitkäaikaista tukeaan aseiden kontrolloinnin puolesta ja halukkuutta saada aikaan kompromisseja”. Obama sai kehuja, vaikka ajoi myös lakialoitteita, joita poliisien eturyhmä oli vastustanut.
Senaattorin ura

Obama pyrki Yhdysvaltain senaattiin Illinois’n osavaltiosta vuonna 2004 republikaanien Peter Fitzgeraldin jättäessä paikkansa senaattorina. Obama voitti maaliskuussa 2004 pidetyt demokraattien esivaalit saaden 52,77 prosenttia annetuista äänistä. Kilpailijoista Dan Hynes sai 23,77 prosenttia ja Blair Hull 10,82 prosenttia äänistä. Muiden ehdokkaiden kannatus jäi alle kymmenen prosentin. Hullin suosio laski, kun häntä syytettiin perheväkivallasta. Obaman ehdokkuutta vauhdittivat mainokset, joissa esiintyivät Chicagon entinen pormestari Harold Washington ja entinen senaattori Paul Simon, jonka tytär oli myös tukemassa kampanjaa. Lisäksi sanomalehdet Chicago Tribune ja Chicago Sun-Times kuuluivat Obaman tukijoihin.
Republikaanien ehdokkaaksi vaaleihin valittiin alun perin Jack Ryan, joka kuitenkin vetäytyi ehdokkuudesta 25. kesäkuuta 2004 yksityisasioistaan nousseen kohun vuoksi. Elokuussa republikaanien uudeksi ehdokkaaksi valittiin Alan Keyes. Hän asui Marylandissa, mutta muutti ehdokkuuden myötä Illinoisiin. Obaman ja Keyesin välillä käydyissä kolmessa televisioidussa vaaliväittelyssä nousivat esille muun muassa heidän eriävät kantansa kantasolututkimukseen, aborttiin ja veronalennuksiin. Obama sai 2. marraskuuta pidetyissä senaatin vaaleissa 70 prosenttia ja Keyes 27 prosenttia äänistä.
Obama aloitti Yhdysvaltain senaatin jäsenenä 4. tammikuuta 2005 ollen viides mustaihoinen senaattori Yhdysvaltain historiassa. Obama kuului seuraaviin senaatin lautakuntiin: ulkopolitiikka (Foreign Relations), terveys, koulutus ja työllisyys (Health, Education, Labor and Pensions), kansallinen turvallisuus ja hallinnolliset asiat (Homeland Security and Governmental Affairs) ja veteraaniasiat (Veterans’ Affairs).
Obama palkkasi Tom Daschlen entisen henkilöstöpäällikön samaan tehtävään ja talousanalyytikko Karen Kornbluhin poliittiseksi neuvonantajakseen. Kornbluh oli valtion entisen kassanhoitajan Robert Rubinin henkilöstöpäällikkö. Heinäkuussa 2005 Pulitzer-palkittu ihmisoikeusaktivisti Samantha Power liittyi Obaman leiriin.
Neljä kuukautta Obaman senaattorina aloittamisen jälkeen Time-lehti nimesi hänet yhdeksi maailman vaikutusvaltaisimmista ihmisistä ja kutsui häntä yhdeksi Yhdysvaltain ihailluimmista poliitikoista. Obama oli listalla myös vuonna 2007. Lokakuussa 2005 julkaistussa artikkelissa englantilainen New Statesman listasi Obaman yhdeksi kymmenestä ihmisestä, jotka voivat muuttaa maailmaa.
Puhe demokraattien puoluekokouksessa vuonna 2004

Senaattorinvaalikampanjansa puolivälissä Obama kirjoitti ja piti puheen demokraattien Bostonissa, Massachusettsissa pidetyssä puoluekokouksessa heinäkuussa 2004. Puheessaan Obama toi esiin amerikkalaisen unelman teeman. Kerrottuaan äidinpuoleisen isoisänsä kokemuksista toisessa maailmansodassa ja presidentti Franklin D. Rooseveltin New Deal -ohjelman tuomista helpotuksista tämän tilanteeseen Obama sanoi, etteivät ihmiset odota valtion ratkaisevan kaikkia heidän ongelmiaan. Obaman mukaan he kuitenkin haluavat, että kaikilla on yhtäläiset mahdollisuudet parempaan.
Irakin sotaan liittyen Obama sanoi, että sotilaita vaaraan asetettaessa on myös velvollisuuksia. Obaman mielestä ”emme voi piilotella numeroita ja salata totuutta siitä, miksi he taistelevat”. Obama myös painotti, että sotaan ei tulisi lähteä ilman riittävää määrää sotilaita, joilla voi turvata rauhan ja ansaita maailman kunnioituksen. Hän otti esimerkiksi korpraali Seamus Ahernin Illinois’sta. Obama kysyi: ”Palvelemmeko me Seamusta niin hyvin kuin hän palvelee meitä?”
Puheensa lopuksi Obama puhui kansakunnan yhtenäisyydestä. Hänen mukaansa eräät haluavat jakaa Yhdysvallat punaisiin ja sinisiin osavaltioihin: punaiset republikaaneille, siniset demokraateille. Obama kuitenkin pitää amerikkalaisia yhtenä kansakuntana, joka vannoo saman valan lipulle ja puolustaa maataan. ”Ei ole liberaalia Amerikkaa ja konservatiivista Amerikkaa – on Amerikan Yhdysvallat. Ei ole valkoista Amerikkaa ja mustaa Amerikkaa ja latino-Amerikkaa ja aasialaista Amerikkaa; on Amerikan Yhdysvallat.”
Obaman puhe oli hänen ensiesiintymisensä useimmille amerikkalaisille. Sen innostunut vastaanotto ja laaja näkyvyys viestimissä tekivät hänet tunnetuksi yhdessä yössä.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 2008

Obama ilmoitti muodollisesti 10. helmikuuta 2007 Springfieldissä asettuvansa presidenttiehdokkaaksi:
»Sain täällä Springfieldissä, jossa pohjoinen, etelä, itä ja länsi kohtaavat, muistutuksen amerikkalaisten sisimmässä olevasta inhimillisyydestä. Täällä aloin uskoa, että tämän inhimillisyyden avulla me voimme rakentaa toiveikkaamman Amerikan. Ja siksi, täällä vanhan osavaltiotalon parlamenttitalon varjossa, jossa Lincoln kerran kutsui kahtiajakautunutta kansankotia palaamaan yhteen, ja jossa yhteiset toiveet ja haaveet yhä elävät, minä seison teidän edessänne ilmoittaakseni ehdokkuudestani Yhdysvaltain presidentin virkaan.»
Ehdokkuuden ilmoittamista edelsi kuukausien spekulaatio Obaman lähdöstä presidenttikisaan. Lokakuussa 2006 Obama sanoi pohtivansa mahdollisuutta lähteä presidenttikisaan. Lausunto poikkesi aiemmista kommenteista, joissa hän kertoi aikomuksensa olevan palvella senaattorina vuonna 2010 päättyvän kautensa loppuun.
Obama valitsi varapresidenttiehdokkaakseen Delawaren senaattori Joe Bidenin. Valintaan vaikuttivat Bidenin työläistausta ja ulkopoliittinen kokemus. Hän virallisesti vastaanotti demokraattien ehdokkuuden demokraattisen puolueen puoluekokouksessa 28. elokuuta 2008.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 2008 > Likaista kampanjointia vastaan

Syksyllä 2006 Obama puhui poliittisissa tilaisuuksissa ympäri maata. Hän tuki demokraattiehdokkaita istuntokauden puolivälin vaaleissa. Syyskuussa 2006 hän oli puhujana Iowan senaattorin Tom Harkinin vuosittaisilla grillijuhlilla, joissa perinteisesti näyttäytyvät tulevat presidenttiehdokkaat. Jouluna 2006 Obama puhui New Hampshiressa järjestetyssä demokraattisen puolueen tilaisuudessa, jossa juhlittiin tuoreita vaalivoittoja. Viikkoa ennen presidenttiehdokkuutensa julkaisemista Obama järjesti tapaamisen demokraattien kansallisen komitean kanssa. Tapaamisessa hän vaati demokraatteja pysymään erossa negatiivisesta kampanjoinnista. Hänen mielestään vaalikampanjan pitäisi olla rehti, ja sitä myös amerikkalaiset odottavat. Obaman mukaan kansalaiset on saatava jälleen uskomaan poliittiseen prosessiin.
Obama sai tuta yhdysvaltalaisen presidentinvaalikampanjan loanheiton jo vuoden 2007 alussa, jolloin Sun Myung Moonin omistama Insight Magazine -skandaalilehti väitti hänen käyneen kuusivuotiaana Indonesiassa islamilaista madrassa-koulua. Lehti ilmoitti lähteeksi ”Clintonin leirin” tekemän taustatutkimuksen. Fox-kanavan aamushow käsitteli aihetta vääntäen senaattorin nimen ”Barack Osamaksi”. Ilmeisenä tarkoituksena oli leimata Obama kiihkomuslimiksi ja samalla liata molempien ehdokkaiden kampanjat. Toimittajien kiirehtiessä Jakartaan koulu osoittautui täysin tavalliseksi kouluksi.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 2008 > Kritiikkiä kampanjan aikana

Fox-kanava nosti 17. tammikuuta 2007 uutisaiheeksi Obaman tupakanpolton. Uutiskanava kysyi, että ”äänestäisitkö tupakoitsijan presidentiksi?” Lisäksi kanava väitti tupakanpolton olevan Obaman likainen pieni salaisuus. Obama kertoi käyttävänsä nikotiinipurukumia ja pitävänsä tupakkalakkoa. ”Tähän asti nikotiinipurukumi on tepsinyt. Poltin epäsäännöllisesti ja vedin salaa tupakan silloin tällöin”, hän kertoi. Obama tunnusti kaipaavansa tupakkataukoa etenkin kirjoittaessaan.
12. helmikuuta 2007 Australian pääministeri John Howard kritisoi Obaman suunnitelmaa vetäytyä Irakista maaliskuuhun 2008 mennessä. Howardin mielestä se vain rohkaisisi tahoja, jotka haluavat epävakauttaa ja tuhota Irakin. Hänen mukaansa vetäytyminen synnyttäisi kaaosta ja voittoja terroristeille, jotka luottavat ja uskovat siihen, että Obama voittaa. Obama kertoi pitävänsä Howardin puheita tyhjänä retoriikkana, ellei hän sitten halua lähettää 20 000 australialaissotilasta Irakiin.
John McCainin kampanjasta irrallinen tukijaryhmä ja varapresidenttiehdokas Sarah Palin syyttivät Obamaa yhteyksistä chicagolaiseen professoriin Bill Ayersiin, joka oli 1970-luvulla muun muassa Pentagonissa pommin räjäyttäneen The Weather Underground -järjestön jäsen. Hän ja Obama olivat Chicagossa toimineen hyväntekeväisyysrahasto Chicago Annenberg Challengen johtokunnassa.
McCainin kampanja kutsui Obamaa myös sosialistiksi, koska hänen suunnitelmissaan on nostaa veroja kolme prosenttiyksikköä yli 250 000 dollaria vuodessa ansaitsevilta. Kuuluisaksi tässä yhteydessä nousi Obaman televisioitu kohtaaminen ”Putkimies-Joe” Wurzelbacherin kanssa. Esiin nostettiin myös Obaman kampanjointi Vermontin Bernie Sandersin kanssa ja National Journal -lehti nimesi  hänet vuonna 2007 ”liberaaleimmaksi senaattoriksi.”
Maaliskuussa 2008 tulivat julkisuuteen pastori Jeremiah Wrightin saarnoista julkaistut otteet, joiden muun muassa rotu- ja ulkopolitiikkaa koskevat kiistanalaiset väitteet aiheuttivat kohua. Obama oli perheineen kuulunut noin 20 vuotta Wrightin johtamaan seurakuntaan ja oli luonnehtinut tätä hengelliseksi neuvonantajakseen. Hän tuomitsi Wrightin kohua herättäneet lausunnot ja lopulta erosi perheineen kyseisestä seurakunnasta toukokuussa 2008.
Yhdysvaltain presidentinvaalit 2008 > Tukijat

Vuoden 2007 ensimmäisen vuosineljänneksen aikana Obama keräsi presidentinvaalibudjettiinsa 25 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria (noin 18,5 miljoonaa euroa). 6. kesäkuuta 2008 mennessä Obaman kampanjaa oli tukenut yli 1,5 miljoonaa yksittäistä kansalaista.lähde? Useat politiikan asiantuntijat nostivat esille Obaman vahvan tuen internetin yhteisöllisissä verkostoissa kuten Myspacessa ja Facebookissa. Chris Hughes, yksi Facebookin perustajista, kutsui Obaman synnyttämää internetilmiötä ennennäkemättömäksi.
Chicagon pormestari Richard M. Daley kannatti Obamaa. Näin Daley luopui perinteestään olla puolueeton demokraattien esivaaleissa. Helmikuussa 2007 Iowan oikeusministeri Tom Miller ja osavaltion varainhaltija Michael Fitzgerald ilmoittivat tukevansa Obamaa. Kaksi istuvaa kuvernööriä ilmoitti pian kannattavansa Obamaa: Virginian kuvernööri Tim Kaine ja Illinois’n kuvernööri Rod Blagojevich. Lisäksi entinen senaatin enemmistöjohtaja Tom Daschle kannatti Obamaa kiitellen tämän ”suurta kykyä yhdistää kansakunta.”
Obaman kampanjaa tukivat politiikan vaikuttajista muun muassa senaattori ja entinen presidenttiehdokas John Kerry, Kerryn varapresidenttiehdokas John Edwards, entinen varapresidentti ja presidenttiehdokas Al Gore, entinen ulkoministeri Colin Powell, entinen senaattori ja presidenttiehdokas Bill Bradley, entinen senaattori ja presidenttiehdokas Gary Hart, entinen senaattori ja presidenttiehdokas George McGovern (tuki aluksi Clintonia), senaattori Bill Richardson, senaattori Edward M. Kennedy, senaattori Richard Durbin, senaattori Claire McCaskill, senaattori Patrick Leahy, Caroline Kennedy, Ethel Kennedy, Maria Shriver, Tom Daschle ja Jesse Jackson. Myös Hillary Clinton, Obaman kilpakumppani puolueen presidenttiehdokkuudesta vuoden 2008 vaaleissa sekä hänen miehensä Bill Clinton – entinen Yhdysvaltain presidentti – asettuivat tukemaan Obaman ehdokkuutta.lähde?
Viihdeteollisuuden merkkihenkilöistä Obamaa tukivat muiden muassa David Geffen, Jeffrey Katzenberg, Oprah Winfrey, Robert De Niro, Brad Pitt, Stephen King, Dennis Haysbert, Branford Marsalis, Usher, Brandon Routh, Chris Rock, Sidney Poitier, Jamie Foxx, Eddie Murphy, Tyra Banks, Morgan Freeman, Forest Whitaker, Jennifer Aniston, John Cleese, Leonard Nimoy, Scarlett Johansson, George Clooney, Edward Norton, Will Smith, Jada Pinkett Smith, Matt Damon, Halle Berry, Wyclef Jean, Black Eyed Peas, Dave Matthews, Stevie Wonder, Morrissey, Ben Affleck, Spike Lee, Ron Jeremy, Paul Newman, Kirsten Dunst, Tom Hanks, Joan Baez, Chris Martin, Bob Dylan, Sarah Jessica Parker, Billie Joe Armstrong ja Bruce Springsteen. Obamaa tukeneita urheilijoista olivat muun muassa Michael Jordan, Kareem Abdul-Jabbar, Charles Barkley ja Hulk Hogan.