stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Porsche Supercup Italian Grand Prix 2006
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/Keskeytys | Lähtöruutu |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 5 |  Uwe Alzen | PZ Koblenz Team SPS | 13 | 24.34,925 | 2 |  |
| 2. | 17 |  Richard Westbrook | Morellato Racing Team PZ Essen | 13 | +3,758 | 3 |  |
| 3. | 2 |  Patrick Huisman | Lechner Racing School Team | 13 | +11,470 | 5 |  |
| 4. | 16 |  Jeroen Bleekemolen | Morellato Racing Team PZ Essen | 13 | +12,333 | 7 |  |
| 5. | 46 |  Richard Lietz | Tolimit Motorsport | 13 | +12,538 | 1 |  |
| 6. | 39 |  Christian Menzel | Tolimit Motorsport | 13 | +14,966 | 6 |  |
| 7. | 28 |  Jan Seyffarth | UPS Porsche Junior Team | 13 | +17,041 | 8 |  |
| 8. | 10 |  Jörg Hardt | Mühlner Motorsport | 13 | +19,021 | 11 |  |
| 9. | 29 |  Lance David Arnold | UPS Porsche Junior Team | 13 | +19,653 | 9 |  |
| 10. | 19 |  Richard Williams | Morellato Stars Team | 13 | +21,925 | 10 |  |
| 11. | 8 |  Michael Schrey | Konrad Motorsport | 13 | +24,443 | 16 |  |
| 12. | 55 |  Ian Baas | Farnbacher Racing | 13 | +28,830 | 19 |  |
| 13. | 88 |  Arturo Merzario | Porsche AG | 13 | +34,169 | 15 |  |
| 14. | 9 |  Jean-Francois Hemroulle | Mühlner Motorsport | 13 | +35,110 | 12 |  |
| 15. | 14 |  Will Langhorne | MRS-PC Service Team PZM | 13 | +38,167 | 22 |  |
| 16. | 18 |  Phil Quaife | Morellato Stars Team | 13 | +38,804 | 13 |  |
| 17. | 24 |  Michael Bleekemolen | Team Bleekemolen | 14 | +39,276 | 21 |  |
| 18. | 12 |  Simon Frederiks | Jetstream Motorsport PZ Essen | 13 | +43,445 | 24 |  |
| 19. | 20 |  Robert van der Berg | Harders Plaza Racing | 13 | +56,573 | 17 |  |
| 20. | 66 |  Angelo Proietti | Farnbacher Racing | 13 | +1.05,739 | 27 |  |
| 21. | 15 |  Ralf Kalaschek | MRS-PC Service Team PZM | 13 | +1.42,531 | 20 |  |
| 22. | 7 |  Hannes Neuhauser | Konrad Motorsport | 12 | +1 kierros | 18 |  |
| Kesk. | 1 |  Alessandro Zampedri | Lechner Racing School Team | 10 | DNF | 4 |  |
| Kesk. | 21 |  Arjan van der Zwaan | Harders Plaza Racing | 10 | DNF | 25 |  |
| Kesk. | 25 |  Oliver Freymuth | Team Bleekemolen | 2 | DNF | 26 |  |
| Kesk. | 6 |  Marc Benz | PZ Koblenz Team SPS | 1 | DNF | 23 |  |
| Kesk. | 11 |  Philip Beyrer | Jetstream Motorsport PZ Essen | 0 | DNF | 14 |  |
Lähde:
Emma Donoghue

Emma Donoghue (s. 24. lokakuuta 1969 Dublin, Irlanti) on irlantilais-kanadalainen kirjailija ja käsikirjoittaja. Hänen romaaninsa Hood (1995) saavutti Stonewall Book-palkinnon vuonna 1997. Donoghue on kirjoittanut Huone-romaanin, johon perustuvan elokuvan hän on käsikirjoittanut. Hän oli ehdolla vuoden 2015 Parhaan sovitetun käsikirjoituksen Oscar -palkinnolle.
Teoksia

Stir Fry (1994)
Hood (1995)
Slammerkin (2000)
Life Mask (2004)
Landing (2007)
The Sealed Letter (2008)
Huone (2010)
Frog Music (2014)
The Wonder (2016)
The Lotterys Plus One (2017)
Porsche Supercup Euroopan Grand Prix 2012

Porsche Supercup Euroopan Grand Prix 2012 oli Porsche Supercup -kauden 2012 neljäs osakilpailu, joka ajettiin 24. kesäkuuta Valencian katuradalla Espanjassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Euroopan GP:n ohessa.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/Keskeytys | Lähtöruutu |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 16 |  René Rast | Lechner Racing Team | 14 | 30.40,893 | 1 |  |
| 2. | 12 |  Sean Edwards | Konrad Motorsport | 14 | +11,539 | 2 |  |
| 3. | 4 |  Robert Lukas | Förch Racing | 14 | +17,649 | 8 |  |
| 4. | 22 |  Nicki Thiim | Hermes Attempto Racing | 14 | +26,975 | 11 |  |
| 5. | 7 |  Philipp Eng | MRS GT Racing | 14 | +30,511 | 12 |  |
| 6. | 17 |  Sebastiaan Bleekemolen | Team Bleekemolen | 14 | +35,350 | 14 |  |
| 7. | 15 |  Andreas Mayerl | Lechner Racing Team | 14 | +50,049 | 17 |  |
| 8. | 33 |  Kévin Estre | Hermes Attempto Racing | 14 | +50,373 | 4 |  |
| 9. | 3 |  Isaac Tutumlu | Förch Racing by MS | 14 | +50,431 | 16 |  |
| 10. | 10 |  Kuba Giermaziak | Verva Racing Team | 14 | +51,734 | 6 |  |
| 11. | 1 |  Norbert Siedler | Veltins Lechner Racing | 14 | +52,633 | 3 |  |
| 12. | 6 |  Florian Scholze | Förch Racing by MS | 14 | +54,518 | 18 |  |
| 13. | 9 |  Patryk Szczerbiński | Verva Racing Team | 14 | +55,833 | 10 |  |
| 14. | 19 |  Alessandro Zampedri | Team Bleekemolen | 14 | +56,138 | 9 |  |
| 15. | 11 |  Christian Engelhart | Konrad Motorsport | 14 | +57,185 | 5 |  |
| 16. | 8 |  Richard Hein | MRS GT Racing | 14 | +1.28,089 | 19 |  |
| 17. | 18 |  Jeroen Mul | Team Bleekemolen | 14 | +1.34,436 | 13 |  |
| 18. | 5 |  Mateusz Lisowski | Förch Racing | 13 | +1 kierros | 15 |  |
| Kesk. | 2 |  Michael Ammermüller | Veltins Lechner Racing | 0 | DNF | 7 |  |
Lähde:
Pistole vz. 24

| pistole vz>  24 |
| --- | --- |

Tyyppi:  Pistooli
Valmistaja:  Ceska Zbrojovka Strakonice,  Bormische Waffenfabrik (Saksan miehityksen aikana)
Valmistusmaa:   Tšekkoslovakia
Valmistusvuodet:  1923—1938
Tekniset tiedot
Kaliiperi(t):  9x17 mm
Aseen pituus:  155 mm
Piipun pituus:  90,5 mm
Paino (tyhjänä):  670 g
Lipas:  Tankolipas
Kapasiteetti:  kahdeksan patruunaa
Ammuksen lähtönopeus:  300 m/s
Tehokas kantama:  Tehokas kantama 50 metriä
Pistole vz. 24 on tšekkoslovakialainen vuosina 1923–1938 valmistettu pistooli. Ase oli parannettu versio pistole vz. 22:sta ja se toimi Tšekkoslovakian armeijan palvelupistoolina sotien välisenä aikana. Yhteensä pistoolia valmistettiin lähes 190 000 kappaletta. Slovakian tasavallan itsenäistyttyä Tšekkoslovakiasta maaliskuussa 1939 se sai haltuunsa kymmeniä tuhansia Pistole vz. 24 -pistooleja.
Pistole vz. 24 korvattiin vz. 27:llä, joka oli yksinkertaistettu ja .32 ACP -panoksia käyttävä versio edeltäjästään.
Kaaviokuvat

Aseen runko.
Aseen runko.
Lipas.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Pistole vz. 24
Käännös suomeksi
Podi

| podi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Paavo Heiskanen
Syntynyt: 5. elokuuta 2004 (ikä 20)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  ammattipelaaja
Elektronisen urheilun pelaaja
Pelaajanimi:  podi
Aktiivisena:  2021–
Nyk. joukkue:  ENCE eSports
Rooli:  tarkkuuskivääripelaaja
Peli:  Counter-Strike 2
Paavo ”podi” Heiskanen (s. 5. elokuuta 2004) on suomalainen Counter-Strike 2 -ammattilainen. Hän on edustanut toukokuusta 2024 lähtien ENCE eSportsia.
Podi pelasi ENCE eSportsin akatemiajoukkueessa heinäkuusta 2022 toukokuulle 2024 ja pelasi hetken välissä myös Sproutissa. Varsinaiseen ENCEn ammattilaisjoukkueeseen hän liittyi toukokuussa 2024 yhdessä Viktor ”sdy” Orudževin kanssa toukokuussa 2024. Hän opiskeli ennen pelaajauraansa levyseppähitsaajaksi, mutta lopetti opintonsa pelaamisen takia.
Paul Cook

| Paul Cook |
| --- | --- |
 Paul Cook vuonna 2023
Henkilötiedot
Koko nimi:  Paul Thomas Cook
Syntynyt: 20. heinäkuuta 1956 Shepherd's Bush, Lontoo, Englanti
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Paul Cook, Cookie.
Tyylilajit:  punk rock
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  Sex Pistols The Professionals,
Levy-yhtiöt:  Virgin Records, Universal Music Group
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Paul Cook (s. 20. heinäkuuta 1956 Lontoo, Englanti) on englantilainen Sex Pistolsissa soittanut rumpali.
Ura > Varhainen elämä

Cook asui nuoruudessaan Lontoon Hammersmithissä. Hän kävi Christopher Wrenin koulua ja tapasi siellä myös kitaristi Steve Jonesin. Toisin kuin Jones, hän oli kuitenkin vakaasta perheestä. Vuosina 1972–1973 Cook, Jones ja heidän koulukaverinsa Wally Nightingale muodostivat The Strand -nimisen yhtyeen. Seuraavien kolmen vuoden aikana yhtyeestä muodostui Sex Pistols, jossa Cook toimi rumpalina.
Ura > Sex Pistols

Katso Wikipediasta Sex Pistols artikkeli
Sex Pistols perustettiin Lontoossa vuonna 1975. Yhtye on suuri syy punkin leviämiseen Isossa-Britanniassa, ja se on innoittanut monia myöhemmin vaikuttaneita punk- ja vaihtoehtorock-muusikoita. Sex Pistols teki vain yhden studioalbumin Never Mind the Bollocks, Here's the Sex Pistols (1977), mutta sitä pidetään yleisesti yhtenä tärkeimmistä punk-albumeista.
Sex Pistols hajosi viimeisen konserttinsa jälkeen San Franciscossa 14. tammikuuta 1978. Cook ja Jones työskentelivät aluksi Julien Templen elokuvan The Great Rock 'n' Roll Swindle -soundtrackin parissa. Kaksikko levytti elokuvan soundtrack-albumille myös muutamia kappaleita Sex Pistols -nimen alla. Cook lauloi kappaleen ”Silly Thing” albumiversion.
Elossa olevat Sex Pistolsin jäsenet päättivät koota yhtyeen uudestaan vuonna 1996, jolloin Sex Pistols teki Filthy Lucre -maailmankiertueen. Kiertueelta julkaistiin myös samanniminen live-albumi. Yhtye on sittemmin tehnyt kiertueita myös vuosina 2002, 2003 ja 2007. Vuonna 2006 Sex Pistols valittiin Rock and Roll Hall of Fameen.
Ura > Sex Pistolsin jälkeinen ura

Ajauduttuaan kiistoihin Sex Pistolsin managerin Malcom McLarenin kanssa Cook ja Jones perustivat Andy Allenin kanssa uuden yhtyeen nimeltä The Professionals. Se julkaisi kuusi singleä ja kaksi albumia.  Vuonna 1978 Cook ja Jones soittivat yhdessä myös Johnny Thundersin sooloalbumilla So Alone.
The Professionalsin Yhdysvaltojen kiertue keskeytettiin vuonna 1981, kun bändin jäsenet loukkaantuivat auto-onnettomuudessa. Vaikka The Professionals palasi Amerikkaan onnettomuudesta toipumisen jälkeen keväällä 1982, Steve Jonesin huumeongelmat johtivat pian yhtyeen hajoamiseen. Jones halusi myös muuttaa Yhdysvaltoihin asumaan ja Cook jäi Englantiin.
1980-luvun alussa Cook löysi englantilaisen tyttöbändin Bananaraman. Cook auttoi trioa äänittämään sen debyyttisinglen ”Aie a Mwana” ja toimi rumpalina sekä tuottajana sen vuoden 1982 debyyttialbumilla Deep Sea Skiving. 1980-luvun lopulla Cook esiintyi myös Chiefs of Relief -yhtyeessä entisen Bow Wow Wow -kitaristin Matthew Ashmanin kanssa.
Paul Cook soitti Edwyn Collinsin kanssa 1990-luvulla. Kappaleesta ”A Girl Like You” tuli hitti.
Vuonna 2006 Paul Cook soitti The Slits -yhtyeessä. Hän soitti yhtyeen kolmen kappaleen EP-levyllä Revenge Of The Killer Slits. Yhtyeessä soitti koskettimia ja lauloi taustoja myös hänen tyttärensä Hollie Cook.
Cook soitti rumpuja Man-Raze-yhtyeessä, jossa soitti myös Def Leppard -yhtyeen Phil Collen. Se julkaisi albumin Surreal vuonna 2008 ja kiersi Britanniassa keikoilla vuoden 2009 lopulla.
Universal Music Groupin julkaisi 16. lokakuuta 2015 The Professionals -yhtyeen koko tuotannon kattavan kokoelman The Complete Professionals.  Yhtye koottiin uudelleen keikoille, tosin ilman Steve Jonesia. Tom Spencer toimi Jonesin sijaisena. Maaliskuussa 2017 bändi ilmoitti virallisen Facebook-sivunsa kautta, että kokoonpano, johon kuuluivat Paul Cook sekä Paul Myers ja Tom Spencer, julkaisee uutta musiikkia Professionals-nimellä.
Vuonna 2018 Paul Cook aloitti yhteistyön Generation X -yhtyeestä tuttujen Billy Idolin ja Tony Jamesin kanssa. He aloittivat Generation Sex -projektin, jossa esittivät sekä Generation X:n että Sex Pistolsin kappaleita. Yhtyeessä soitti kitaraa Steve Jones.
Yksityiselämä

Nykyisinmilloin? Paul Cook on perheellinen isä, joka asuu Shepherds Bushissa Lontoossa vaimonsa Jennyn ja muusikko-tyttärensä Hollien kanssa.
Aiheesta muualla

Paul Cook Sex Pistolsin kotisivuilla (englanniksi)
Paul Cook, vuonna 1980
Pistoke (tietotekniikka)

Pistoke (engl. socket) on ohjelmointirajapinta tiedon lähettämiseen ja vastaanottamiseen päätepisteiden välillä joko verkossa tai prosessien välisessä kommunikaatiossa (IPC).
Varhainen socket-termin käyttö on peräisin dokumentista RFC 147 The Definition of a Socket (1971), jossa kuvattiin ARPANETin ratkaisua.
Berkeley sockets on de facto standardi, joka on myös POSIX-standardi. Unix System V:ssä oli vastaavaan tarkoitukseen suunnattu rajapinta Transport Layer Interface (TLI), josta kehitettiin X/Open Transport Interface (XTI).
socket()-kutsulla avattavaa rajapintaa voidaan käyttää useille eri protokollille. socket()-rajapinta ilmeni ensi kertaa 4.2BSD:ssä. Rajapinta tukee useita protokollaperheitä.
Eräs IPC-muoto on Unix domain sockets, jota käytetään Berkeley sockets -rajapinnan kautta kuten TCP/IP-kommunikaatiota, mutta osoitemuotona on polku IP-osoitteen sijaan. Unix domain sockets -kommunikaatiossa protokollaperhe on AF_UNIX (tai AF_LOCAL) ja sitä voidaan käyttää ilman nimeä tai sidottuna tiedostojärjestelmän polkuihin.
Aiheesta muualla

Sockets Interfaces (englanniksi)
Prabhas

| Prabhas |
| --- | --- |
 Prabhas vuonna 2019.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Prabhas Raju Uppalapati
Syntynyt: 23. lokakuuta 1979 (ikä 44) Madras, Tamil Nadu, Intia
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Young Rebel Star
Aktiivisena:  2002–
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
AllMovie
Prabhas (s. 23. lokakuuta 1979) on intialainen elokuvanäyttelijä, joka tunnetaan erityisesti hänen telugunkielisistä elokuvistaan. Telugunkielisessä elokuvateollisuudessa Prabhasiin viitataan myös termillä ”Young Rebel Star”.
Prabhas on voittanut parhaan nuoren näyttelijän Santosham-palkinnon vuoden 2004 elokuvallaan Varsham ja parhaan miesnäyttelijän CineMAA Awards -tuomaristopalkinnon vuonna 2010 ilmestyneellä elokuvallaan Darling. Lisäksi hän on ollut seitsemän kertaa ehdolla parhaaksi telugumiesnäyttelijäksi Filmfare Awards South -palkintogaalassa.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | Eeshwar | Eeshwar |  |
| 2003 | Raghavendra | Raghavendra |  |
| 2004 | Varsham | Venkat | Parhaan nuoren näyttelijän Santosham-palkinto Parhaan telugumiesnäyttelijän Filmfare Awards South -ehdokkuus |
| 2004 | Adavi Ramudu | Ramudu |  |
| 2005 | Chakram | Chakram |  |
| 2005 | Chatrapati | Sivaji | Parhaan telugumiesnäyttelijän Filmfare Awards South -ehdokkuus |
| 2006 | Pournami | Siva Kesava |  |
| 2007 | Yogi | Eeshwar Prasad (Yogi) |  |
| 2007 | Munna | Munna |  |
| 2008 | Bujjigadu | Bujji |  |
| 2009 | Billa | Billa, Ranga |  |
| 2009 | Ek Niranjan | Chotu | Parhaan telugumiesnäyttelijän Filmfare Awards South -ehdokkuus |
| 2010 | Darling | Prabhas (Prabha) | Parhaan miesnäyttelijän CineMAA Awards -tuomaristopalkinto |
| 2011 | Mr. Perfect | Vicky | Parhaan telugumiesnäyttelijän Filmfare Awards South -ehdokkuus Parhaan miesnäyttelijän South Indian International Movie Awards -ehdokkuus Parhaan miesnäyttelijän CineMAA Awards -ehdokkuus |
| 2012 | Rebel | Rishi |  |
| 2013 | Mirchi | Jai |  |
| 2014 | Action Jackson | Itsenään | Erikoisesiintyminen laulussa ”Punjabi Mast” |
| 2015 | Baahubali: The Beginning | Mahendra Baahubali ”Shivudu”/”Shivu”, Amarendra Baahubali | Parhaan miespääosan Santosham-palkinto |
| 2017 | Baahubali: The Conclusion | Mahendra Baahubali ”Shivudu”/”Shivu”, Amarendra Baahubali | Parhaan telugumiespääosan South Indian International Movie Awards -palkinto |
| 2019 | Saaho | Ashok Chakravarthy/Siddhant Nandan Saaho |  |
| 2022 | Radhe Shyam | Vikramaditya |  |
| 2023 | Adipurush | Raghava |  |
| 2023 | Salaar: Part 1 – Ceasefire | Devaratha ”Deva” Raisaar alias Salaar |  |
| 2024 | Kalki 2898 AD |  |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Prabhasin kotisivut
Prabhas Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Prabhas Allmoviessa (englanniksi)
Bensulsin kartano

Bensulsin kartano on Espoon Vanttilassa sijaitseva kartano.
Kartanon 300-neliöinen arvokas päärakennus paloi 5. tammikuuta 2012. Rakennuksessa oli ollut takalla tai vastaavalla suoritetusta lisälämmityksestä johtunut pienempi palo jo kaksi päivää aiemmin, ja epäillään että palo ei silloin sammunut täysin. Ulkorakennukset säästyivät.
Alueella on myös kivikautinen asuinpaikkalöytö.
Automaattinen mittarinluenta

Elster type R15 -AMR-mittari
Automaattinen mittarinluenta (engl. Automatic meter reading, AMR) on energia- ja vesimittareiden automaattiseen kaukoluentaan ja tiedonkeruuseen kehitetty teknologia. Etäluennan avulla mittaustiedot saadaan luettua suoraan tietojärjestelmiin ilman paikan päällä käymistä. Se mahdollistaa muun muassa todelliseen kulutukseen perustuvan laskutuksen aiemmin käytetyn arvioihin perustuvan laskutuksen sijasta.
AMR-järjestelmässä mittarin ja tietoa keräävän järjestelmän välinen tietoliikenneyhteys voidaan toteuttaa monin eri tekniikoin. Tekniikat perustuvat yleensä tiedonsiirtoon GSM/GPRS-verkon, kiinteän puhelinverkon tai sähköverkon kautta tai radiotekniikan avulla.
Poniauto

1965 Ford Mustang
Poniauto (engl. pony car) on yhdysvaltalainen autoluokka, joka syntyi Ford Mustangin tultua myyntiin vuonna 1964. Käsitteellä viitataan tyyliltään pitkäkeulaiseen, lyhyellä takakontilla ja avoimella maskilla varustettuun autoon, joka on lisäksi edullinen, amerikkalaisittain pienikokoinen ja jolla on urheilullinen tai suorituskykyinen imago.
Historia

Poniautojen tarina juontaa 1950-luvun lopun Ford Motor Companyyn, jolloin alkuperäisen kaksipaikkaisen Ford Thunderbirdin valmistus loppui. Thunderbirdin seuraava malli kasvoi isommaksi nelipaikkaiseksi perheautoksi vuosimallista 1958 alkaen. Uusi auto oli kaupallisesti menestys, mutta ihmiset jäivät kaipaamaan kaksipaikkaista Thunderbirdiä, joka oli aikaisemmin kerännyt ihmisten huomion autonäyttelyissä ja vetänyt Fordin autokauppoihin ihmisiä, jotka kuitenkin lopulta päätyivät ostamaan jotain käytännöllisempää. Ford tutki erilaisia vaihtoehtoja useiden vuosien aikana yrittäessään keksiä sopivaa seuraajaa alkuperäiselle Thunderbirdille.
Chevroletin vuonna 1960 esittelemä ja nopeasti suosituksi noussut Chevrolet Corvair ja etenkin sen urheilullinen Monza-versio nopeutti Fordin suunnitelmia, joiden pohjalta Mustang myöhemmin valmistui. Alun perin Corvairia oli pidetty edullisena käyttöautona, mutta siitä tehtiin rohkeammin muotoiltu Monza-versio, jossa oli muun muassa kuppipenkit ja lattialle sijoitettu vaihteenvalitsin. Monzaa myytiin vuoteen 1961 mennessä 144 000 kappaletta, ja se aloitti uuden urheilullisempien autojen trendin kaikissa autojen kokoluokissa. Ford vastasi esittelemällä Ford Falconin urheilullisemmat Futura- ja Futura Sprint -mallit, Chrysler Plymouth Valiant Signetillä ja Dodge Dart GT:llä, AMC 440-H- ja Rogue-malleilla Rambler Americanista ja Studebaker Daytona-versiolla Studebaker Larkista.
Muita urheilullisia kuppipenkeillä varustettuja 1960-luvun alun automalleja olivat muun muassa Mercury Comet S-22, Oldsmobile F-85, Oldsmobile Cutlass, Buick Special, Buick Skylark, Pontiac Tempest ja Pontiac LeMans. Useimpia näistä myytiin samoilla kuusisylinterisillä moottoreilla kuin mallisarjan tavallisempia versioita, mutta joihinkin oli saatavilla tehokkaampi V8-moottori, nelivaihteinen manuaalilaatikko ja etupenkkien väliin tuleva keskikonsoli.
1960-luvun alun vuosina kehitettiin eräitä teknisiä uutuuksia, kuten turboahdettu 6-sylinterinen takamoottorinen Corvair Monza Spyder/Corsa (1962–1966), turboahdettu alumiininen V8 vuosien 1962–1963 Oldsmobile Cutlass Jetfiressä ja Pontiac Tempest Lemansin neljäkurkkuisilla kaasuttimilla varustettu neljäsylinterinen moottori.
Vaikka useat urheilumalliset autot olivat myyntimenestyksiä, eräät autotehtaiden johtajat, kuten Fordin Lee Iacocca, olivat sitä mieltä, että tavallisten autojen urheilulliset versiot eivät riittäneet tyydyttämään markkinoita. Etenkin monet nuoret autonostajat halusivat jotakin tavallisista sedaneista poikkeavaa. Ford tarjosi näille markkinoille Mustangin, joka tuli myyntiin 17. huhtikuuta 1964 ja oli välittömästi huikea menestys. Yhtiö oli arvioinut, että ensimmäisenä vuonna myytäisiin 100 000 autoa. Ford-myyjät saivat ensimmäisenä myyntipäivänä 22 000 tilausta, ja loppujen lopuksi mallivuoden autoa myytiin 618 812 kappaletta.
Suunnannäyttäjä

Vuoden 1964 Mustang määritteli uuden autojen luokan. Termin ”pony car” keksi Car Life -lehden toimittaja Dennis Shattuck.
Mustang käytti samaa pohjalevyä kuin Falcon, mutta oli ulkonäöltään erityylinen. Valikoimaan kuuluivat hardtop, coupé ja avoauto, joita yhdisti ”pitkä konepelti, lyhyt peräkontti” -mittasuhteet. Perusmallit olivat teknisesti tavanomaisia, 170 CID (2,8l) suora kuusisylinterinen moottori paritettuna kolmivaihteisen manuaalivaihteiston kanssa. Sen hinta oli houkuttelevat 2 368 dollaria, ja hintaan sisältyivät kuppipenkit, lattialla sijaitseva vaihteenvalitsin, urheilullinen ohjauspyörä ja täysin peittävät koristevanteet.
Mustangin lisävarustelista oli kattava; Ford Windsor V8 oli tarjolla useina versioina, Cruise-O-Matic automaattivaihteisto, nelivaihteinen manuaalivaihteisto, radio, ilmastointilaite, ohjaustehostin ja muita tarvikkeita.
V8 Mustang kaikilla varusteilla maksoi noin 60 prosenttia enemmän kuin perusmalli, ja sen myynti oli Fordille erittäin tuottoisaa.
Vaatimukset uudelle poniautojen luokalle oli nyt määritelty:
”Long hoods, short decks, and open mouths”, eli pitkä keula, lyhyt perä ja avoin maski
Koottavissa jo varastosta löytyvistä massatuotanto-osista
Edullinen lähtöhinta (alle 2 500 dollaria vuoden 1965 rahanarvolla)
Laaja valikoima valittavissa olevia varusteita
Nuorille suunnattu markkinointi
Vaikka monien autojen valikoimaan kuului tehokkaita moottoreita ja virityspaketteja, useimmat myydyt autot olivat varustettu kuusisylinterisillä moottoreilla tai pienemmillä V8:lla, eikä niitä näin ollen laskettu muskeliautoiksi. Tehokkaimpia malleja valmistettiin pieniä määriä, usein tarvittava määrä kilpailulisenssejä varten, ja valmistetut autot menivät enimmäkseen kiihdytyskilpailuihin, radalle tai kadulle.
Poniauton haastajat

Ensimmäinen haastaja uudelle luokalle oli Plymouth Barracuda, joka itse asiassa tuli myyntiin kaksi viikkoa ennen Mustangia. Barracuda ei ollut suora vastine Mustangille, vaan edullisesti toteutettu urheilullisen näköinen versio Valiantista. Chryslerin huonon taloudellisen tilanteen takia Barracuda oli kompromissi. Se ei ollut riittävän erilainen verrattuna Valiantiin ja muotoilu herätti ristiriitaisia mielipiteitä; sen myyntimäärät jäivät kauas Mustangista. Barracudaa ei aina luokitella poniautoksi, koska sen muotoilu perustui jo olemassa olevaan malliin.
General Motors ajatteli aluksi, että Corvairin uusittu vuoden 1965 malli olisi riittävä kilpailija Mustangille, mutta Corvairin ongelmien takia he esittelivät perinteisemmän Chevrolet Camaron. Camaro tuli myyntiin 1967 (mallivuonna), samaan aikaan kuin Mustangista tuli seuraavan sukupolven versio. Samoihin aikoihin tulivat myös Camaroon perustuva Pontiac Firebird ja Mustangiin pohjautuva Mercury Cougar ja AMC:ltä AMC Javelin, jota kilpa-autoilija Gordon Johncock kuvaili ”tilavaksi, mukavaksi, pirteäksi ja komeaksi edustajaksi poniautojen luokkaan, autoihin, joita näkee jatkuvasti enemmän liikenteessä”.
Helmikuussa 1968 esiteltiin AMC:n kaksipaikkainen AMC AMX, joka ei ollut juuri eurooppalaisia urheiluautoja suurempi, ja sen ulkonäköä kommentoitiin muun muassa seuraavasti: ”truly distinctive long-hood/really-short-deck profile [that] nearly redefined the pony car image”. Yhdysvaltain markkinat olivat nyt tulvillaan poniautoja, ja AMC AMX ei jäänyt viimeiseksi – se oli Dodgen vuonna 1970 esitelty Challenger, Barracudasta kasvatettu malli.
Pony car -nimitystä käytettiin kaikista näistä automalleista, edullisista perusmalleista aina tehokkaimpiin versioihin asti.
Tehokkaimpien mallien ja tehtaiden sponsoroiman kilpailutoiminnan tarkoituksena oli urheilullisen mielikuvan luominen heidän omille poniautoilleen.
Autotehtaiden markkinointiosastot yrittivät saada urheilumalleilleen näkyvyyttä myynnin edistämiseksi. Tehtaiden välinen kilpailu oli niin kovaa, että vuosien 1966–1972 välisenä aikana yhdysvaltalaista Trans-Am-sarjaa kutsuttiin ”poniautojen sodaksi”.
Vaikka poniautojen myynti veti hyvin 1960-luvun loppuun asti, autotehtaille oli tärkeämpää niiden toimiminen sisäänvetotuotteina. Vuoden 1970 Car and Driver kirjoitti, että vaikka hyvin harva poniauton ostaja ostaa toista poniautoa, niin puolet heistä ostaa samanmerkkisen auton. Vuonna 1969 poniautojen markkinaosuus putosi yhdeksään prosenttiin, kun se parhaimmillaan vuonna 1967 oli 13 prosenttia.
Alla on lista yhdysvaltalaisista autonvalmistajista ja niiden poniauto- ja muskelimalleista.
| Valmistaja | Poniauto | Muskeliauto |
| --- | --- | --- |
| AMC | Javelin STT | Machine |
| Buick | - | Gran Sport |
| Chevrolet | Camaro | Chevelle SS |
| Dodge | Challenger | Charger RT |
| Ford | Mustang | Torino GT |
| Mercury | Cougar | Cyclone CJ |
| Oldsmobile | - | 442 |
| Plymouth | Barracuda | Road Runner |
| Pontiac | Firebird | GTO |