stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joseph Paul Gaimard

Joseph Paul Gaimard (1796–1858) oli ranskalainen kirurgi, luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija.
Yhdessä Jean René Constant Quoyn kanssa Gaimard palveli luonnontieteilijänä kahdella maailmanympäripurjehduksella, La Coquillella Louis Isidore Duperreyn johdolla 1822–1825 ja L'Astrolabella Jules Dumont d'Urvillen johdolla 1826–1829. Tällöin Quoy ja Gaimard kuvailivat muun muassa nykyisin sukupuuttoon kuolleen tonganjättiläiskaivajaliskon (Tachygia microlepis).
Gaimard oli La Recherchen tieteellinen johtaja (1835-1836) sen matkalla Eteläiselle jäämerelle. Vuonna 1835 Gaimard kävi Islannissa ja palasi sinne seuraavana vuonna Ranskan hallituksen lähettämän tieteellisen retkikunnan johtajana. Tämän retken tulokset hän julkaisi 9-osaisena teoksena Voyage en Islande et au Groënland, jonka silloin sanottiin olevan merkittävin tutkimus saarista. 1838 hän johti tutkimusmatkan Huippuvuorille.
Gaimard nimesi linnuista ainakin mariaanienisojalan (Megapodius laperouse) ja isojalkojen suvun (Megapodius]. Hänen kunniakseen on nimetty muun muassa harmaamerimetso (Phalacrocorax gaimardi), pikkuelenia (Myiopagis gaimardii) sekä katkarapulaji Eualus gaimardii.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joseph Paul Gaimard Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
José Ramón Gurruchaga Ezama

José Ramón Gurruchaga Ezama (29. maaliskuuta 1931 Barakaldo, Espanja – 11. huhtikuuta 2017) oli Perussa toiminut roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin salesiaanien papiksi 11. helmikuuta 1961 ja nimitettiin Huarazin hiippakunnan johtoon 3. tammikuuta 1987. Piispaksi konsekroinnin suoritti 28. helmikuuta Luigi Dossena, jota avustivat Manuel Prado Perez-Rosas ja Emilio Vallebuona Merea.
14. joulukuuta 1996 Gurruchaga Ezama sai nimityksen Lurínin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 17. kesäkuuta 2006.
José Rico Pavés

José Rico Pavés.

José Rico Pavés (s. 9. lokakuuta 1966 Granada) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Marcelo González Martín 11. lokakuuta 1992. Hänet nimitettiin Getafen hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Mentesan titulaaripiispaksi 6. heinäkuuta 2012, ja piispaksi vihkiminen seurasi 21. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joaquin Maria López de Andújar y Cánovas del Castillo, jota avustivat Antonio María Rouco Varela ja Braulio Rodríguez Plaza.
José Ramón Carabante

| José Ramón Carabante> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1952 Málaga Espanja
Kansalaisuus:   Espanja
José Ramón Carabante (s. 1952 Málaga) on espanjalainen liikemies ja entinen HRT Formula 1 -tallin omistaja. Carabante toimi HRT -tallin omistajana vuodesta 2010 lähtien kunnes myi tallinsa sijoitusyhtiö Thesan Capitalille heinäkuussa 2011.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:José Ramón Carabante
Kynsilampi (Kouvola)

| Kynsilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  60°59′39″N, 26°52′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Torasjoen valuma-alue (14.99)
Laskuoja:  Kynsioja Torasjokeen 
Järvinumero:  14.991.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  74,6 m  
Pituus:  210 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,487 km  
Pinta-ala:  1,638 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKynsilampi 
Kynsilampi  on Kymenlaaksossa Kouvolassa Kansikkaan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 210 metriä pitkä, 130 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,6 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Torasjoen valuma-alueella (14.99), jonka Torasjoen alaosan alueeseen (14.991) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 74,6 metriä mpy.
Koskel- ja Vaaljärven laskuyhtiö

Koskel- ja Vaaljärven laskuyhtiö perustettiin vuonna 1859 järjestelemään Satakunnassa Euran Honkilahden lähiseudun vesistöjä niin, että maatalouteen saataisiin lisää maata ja että vuosittaiset tulvavahingot vähenisivät. Yhtiö oli eräs keisarillisen Suomen suurimpia yksityisiä järvenlaskuyhtiöitä, jos vertailukriteerinä on sen teettämien työpäivien yhteismäärää.
Alkuvaiheet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| Kylä | Osakkaita | Osake | Yhteensä |
| Maunula | 5 | 1 | 5 |
| " | 1 | ½ | ½ |
| Haveri | 4 | 1 | 4 |
| " | 2 | ¼ | ½ |
| Löyttylä | 3 | 1 | 3 |
| Komoinen | 2 | 1 | 2 |
| Honkilahti | 7 | 1 | 7 |
| " | 3 | ½ | 1½ |
| Lellainen | 4 | 1 | 4 |
Auvainen: 1
Korpi: 1
| Hinnerjoki | 5 | 1 | 5 |
| Vaaljoki | 3 | 1 | 3 |
| " | 1 | ½ | ½ |
| Yhteensä | 42 |  | 38 |
Honkilahdella keskusteltiin muualla tehtyjen järvenlaskujen toimivuudesta ja hyödystä omalla kotiseudulla. Täällä oli runsaasti pieniä järviä, joita aluksi ajateltiin laskea maatalouden tarpeisiin. Esimerkiksi Auvaisissa oleva Vähäjärvi otettiin tarkasteluun vuonna 1809, Koskeljärven ja Patajärven kuivattamista harkittiin jo 1817, Pitkäjärveä vuonna 1818 ja Levojärveä vuonna 1820. Järviä yhdistivät joet ja ojat, mikä teki näistä hankkeista vaikeita toteuttaa yksinään.
Paikallisten kesken laadittiin sopimus hankkeen toteuttamiseksi joulukuussa 1845 tilaisuudessa, johon oli hankittu karttoja Maanmittaushallitukselta. Suunnitelmien pohjalta kokoonnuttiin uudelleen maaliskuussa 1846 ja päätettiin aloittaa Honkilahdella kuivatushenke. Paikalle tilattiin vuonna 1849 maanmittari Filip von Schants, joka teki mittaukset ja laskelmat hankkeen vaativuudesta. Seuraavana vuonna kokoonnuttiin ja sovittiin, että töitä tehtäisiin vuosittain kolme viikkoa kesäkuussa ja kolme viikoa elokuun puolivälin jälkeen.
Asiamiehiksi valittiin talolliset Heuru ja Pietilä, jotka toimittivat hankkeen vaatiman lupaanomuksen maaherralle. Asia ei aluksi edennyt. Anomusta täydennettiin osallistujien luettelolla, jossa olivat koko Honkilahden kappeli, Hinnerjoelta 5 asukasta, Korven kylästä 1 ja Vaaljoelta 2 asukasta. Tämän jälkeen pormestari hyväksyi hankkeen elokuussa 1857. Hakemuksessa mainittuja laskettavia järviä olivat Koskeljärvi, Latvajärvi, Patamajärvi, Vähälampi, Isolampi, Vaaljärvi, Patajärvi, Pitkäjärvi, Hänttijärvi, Mullasjärvi ja Suojärvi.
Osakkuudet

Vuonna 1859 perustettiin hankkeen toimintaa koordinoimaan Koskel- ja Vaaljärven laskuyhtiö. Sen kokoontumispaikka oli Honkilahden kappeli.
Monissa järvenlaskuyhtiöissä osallistujat vastasivat kuluista ja työstä maaomistuksiensa eli manttaalinsa mukaisesti. Honkilahdella kukin tuli aluksi samansuuruisella osuudella mukaan hankkeeseen. Myöhemmin kukin osakas sai osallistua siihen haluamallaan osuudella, jota kutsuttiin osaksi tai osakkeeksi. Vuonna 1859 perustamissopimuksen tekoon osallistui eri kylistä 42 maanomistajaa eli osakasta, jotka muodostivat 38 osaa eli osaketta. Osakkeita merkittiin viereisen taulukon mukaisella tavalla.
Koska hanke kesti pitkään, muuttuivat eräiden talollisten isäntien mieli. Osakkeilla käytiin kauppaa, kun isännät myivät tai ostivat osakkeita toisilleen tai ulkopuolisille.
Hankkeen eteneminen

| --- | --- |

Järvi: ala (tynnyriala)
Pitkäjärvi: 67
Patajärvi: 13
Häntijärvi: 48
Koskeljärvi: 1853
Isolammi: 24
Vähälammi: 49
Patamalammi: 22
Ladvajärvi: 52
Muut järvet: 250
Yhteensä: 2378
Hankkeen suuntaviivoja on käsitelty uudelleen, koska vuonna 1862 se sai lisävahvistuksen. Vuonna 1868 laskettiin, että rahaa tai varoja oli kulunut 10 000 markkaa, mutta hyötyä ei ollut vielä tullut nimeksikään. 1860-luvulla mitattiin hankkeen kohteita ja niiden toteutumisesta arvioitiin saatavan seuraavanlaista hyötyä (viereinen taulukko). Kun järvet olisi laskettu tai kuivatetti, saattoi soita alkaa kuivattaa ja niistä lasketujen viljelyalojen yhteismääräksi saatiin vielä 2900 tynnyrialaa lisää.
Hankkeen kustannusarvio 1860-luvun alussa oli 330 000 markkaa ja toteutuneiksi kustannuksiksi arvioitiin 1870-luvun lopulla kertyneen 860 000 markkaa, joista päivätyökuluja olivat 775 000 markkaa. Päivätöitä oli tehty 354 000 päivän verran. 1860-luvun lopussa Suomea vaivasivat nälkävuodet eikä päivätöitä tehty. Keskeytyneet työt jatkuivat eri päätöksellä vuonna 1875. Tällöin valittiin kaksi asiamiestä, kauppias Matti Walden ja talollinen K. Pietilä, toimittamaan valtiolle anomus avustuksen saamiseksi, mutta anomus hylättiin. Vuonna 1877 päätettiin kuitenkin jatkaa hanketta omin voimin ja varoin.
Vuonna 1878 oli eri kylillä osakkeita seuraavasti: Lellainen 6 osaketta, Komoinen 2 os., Löyttylä 4 os., Haveri 3 os., Mannila 6 os., Auvainen 2 os. ja Honkilahti 16 osaketta. Muualla asuvilla henkilöillä oli 14 osaketta eli osakkeita oli tuolloin yhteensä 53.
Koskeljärven pohjoispäähän kaivettiin uusi lasku-uoma, joka johdettiin Patajärveen. Tätä uomaa kutsutaan nykyään Hinnerjoeksi. Järven vedenpinta oli alentunut vuoteen 1878 mennessä 4 jalkaa eli yli metrin. Myös Vaaljärven laskeminen alkoi tuolloin. Koskeljärven etelämpänä sijainnut luonnollinen laskuoja padottiin, jolloin perkaustöitä päästiin tekemään Vaaljärvellä. Vaaljärven järvenlasku ei sujunut yhtä nopeasti kuin Koskeljärven, sillä asia oli ajankohtainen vielä 1882. Hinnerjoen myllyjen toiminta häiriintyi perkauksista ja oikeustoimien seurauksena jouduttiin padot purkamaan säännöllisesti. Vasta 1889 saatiin patoasiasta solmittua myllärien kanssa  sopimus ja työrauha palasi kummallekin osapuolelle. Vuonna 1898 perattiin Pitkäjärven ja Patajärven välinen uoma. Vuonna 1899 syvennettiin Hinnerjoen kalliossa kulkevaa uomaa Honkilahden pappilan kohdalla. Hankkeen lisätyöt rahoitettiin heinän myynnillä, joten vasta 1900-luvun alussa yhtiö pystyi jakamaan osinkoina myös rahaa.
Osakeyhtiö

Vuonna 1910 hankkeen yhtiömuodoksi valittiin osakeyhtiö, jonka nimeksi tuli "Koskel- ja Waaljärwen Kuiwaus-Osakeyhtiö". Keisarillinen Senaatti vahvisti osakeyhtiön säännöt helmikuun 9. päivänä 1912. Yhtiössä saivat kukin osakas osansa verran osakkeita. Joitakin muutoksia perustamissopimukseen oli tullut, koska nyt osakkeita oli jaossa 42 1/2. Osakeyhtiön toiminnan päämääriksi kirjattiin järvien ja soiden kuivatus.
Saavutukset

Laskuyhtiö piti toiminnastaan arkistoa, joka on edelleen olemassa. Sen avulla on arvioitu, että osakkaat tekivät 364 137 työpäivää vuoteen 1877 mennessä. Myöhempiä työmääriä ei ole julkaistu. Luku on vain arvio, mutta se antaa toiminnan laajuudesta hyvän käsityksen. Yhtiön teettämä työmäärä oli 3,5−4-kertainen kolmen seuraavaksi suurimpiin suomalaisiin laskuyhtiöihin verrattuna. Työn tuloksena oli paljastunut 278 hehtaaria järvenpohjaa, mikä on vähän verrattuna muihin suuriin järvenlaskuyhtiöihin. Yhtiö kuivatti myös soita jokien ja järvien ympäriltä. Näin kylien viljeyala kasvoi entisestään ja seudun hyvinvoiti lisääntyi. Alkuperäisestä järviluettelosta on hävinnyt kuivatettuina järvinä Isolammi, joka on nykyään kosteikko, ja Vähälammi, joka on avosuota. Näitä reunustavat metsät ja suot on otettu viljeyyn. Latvajärvi on kosteikkona ja sen ympäristöä viljellään. Patamajärvi, eli nykyään Paattame, on kuivatettu kosteikoksi. Vähäjokea on syvennetty ja joen ympäristön suot on otettu viljelyyn. Vaaljärveä laskettiin ja sen ympäryspeltoja laajennettiin. Vaaljoen uoman paikka on vaihtunut. Muut järvet on laskettu alemmaksi, jotta rantapellot pysyisivät kuivina. Järvien tila on kuitenkin heikentynyt ja järvet kaipaavat kunnostustoimia. Koskeljärven kuivattaminen keskeytyi, koska sen huomattiin olevan hyvin kivinen.
Yhtiö on ollut aktiivinen Lapinjoen vesistön asioissa. Esimerkiksi vuonna 1964 se esitti muiden maanomistajien kanssa suunnitelman, jolla Koskeljärven ja Hinnerjoen aiheuttamia tulvia pyrittiin ehkäisemään Lapinjoen vesistössä. Hanke kuitenkin hylättiin. Valtion käynnistettyä Koskeljärvessä vedenpinnan nostojankkeen, teki kuivatusyhtiö oman esityksensä. Tarkoitus oli toteuttaa vedenpinnan nosto itse ja rahoittaa se myymällä kaavoitettuja loma-asuntotontteja järven rannoilta. Luonnonsuojeluhankkeet veivät kuitenkin voiton siinä mielessä, että vedenpintaa nostettiin, mutta samalla valtio osti kuivatusyhtiön vesijättömaat Koskeljärven ympäriltä itselleen. Näistä muodostettiin suuri Natura-alue.
José Roberto López Londoño

José Roberto López Londoño (29. kesäkuuta 1937 Yalí – 21. syyskuuta 2018) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 26. elokuuta 1962 ja nimitettiin Medellínin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Urbs Salvian titulaaripiispaksi 24. toukokuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alfonso López Trujillo, jota avustivat Hernando Velásquez Lotero ja Rodrigo Arango Velásquez.
López Londoño sai 9. toukokuuta 1987 nimityksen Armenian ja 7. lokakuuta 2003 Jericón hiippakunnan piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 13. kesäkuuta 2013.
José Raúl Vera López

José Raúl Vera López (s. 21. kesäkuuta 1945 Acámbaro) on meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuuluu dominikaaneihin.
Vera Lópezin vihki papiksi 29. kesäkuuta 1975 paavi Paavali VI. Hänet nimitettiin Ciudad Altamiranon hiippakunnan johtoon 20. marraskuuta 1987, ja piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1988. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Eduardo Martínez Somalo ja Giovanni Battista Re.
14. elokuuta 1995 Vera López nimitettiin San Cristóbal de Las Casasin koadjuuttoripiispaksi ja 30. joulukuuta 1999 Saltillon piispaksi.
Vera López sai ihmisoikeustyöstä Thorolf Rafton muistopalkinnon vuonna 2010.
Laanemaa järv

| Laanemaa järv |
| --- | --- |
 Näkymä Laanemaan järvellä auringonnousun aikaan.
Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Harjumaa
Kunnat:  Sauen kunta
Koordinaatit:  59°09′08″N, 24°13′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vasalemma jõen vesistö
Järvinumero:  vee2028800
Mittaustietoja
Rantaviiva:  5,092 km
Pinta-ala:  8,8 ha
Suurin syvyys:  2 m
Saaria:  2
 fiLaanemaa järv 
Laanemaa järv tai myös Orkjärv  on Virossa Harjumaalla Sauen kunnassa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 9 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 280 metriä leveä. Saaria on kaksi, joiden yhteinen pinta-ala on 0,47 ha. Saariksi voidaan tulkita muutkin ruovikkosaaret, joita järvellä esiintyy monia.
Järven suurin syvyys noin 2 metriä. Sen rantaviivan pituus on 2,9 kilometriä ja rannat ovat suomaata tai ruovikkoa. Se kuuluu Orkjärven luonnonsuojelualueeseen ja sijaitsee sen luoteispäässä. Sillä ei ole ollut luontaista laskuojaa, mutta sellainen on kaivettu ja johdettu pohjoisessa olevan metsäalueen ojiin. Ne laskevat edelleen Munalaskme ojaan, joka yhtyy Vasalemma jõgeen.
Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma (vir. pehme- ja tumedaveeline järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehmeävetiseksi että miksotrofiseksi järveksi  (vir. pehmeveeline miksotroofne tai pehmeveeline segatoiteline, PM). Silloin veden kalkkipitoisuus on pieni, mutta samalla sen ravinnepitoisuudet ja humuspitoisuudet ovat korkeat.
Johanna Mattsson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Johanna Mattsson vuonna 2021. |  Johanna Mattsson vuonna 2021. |  Johanna Mattsson vuonna 2021. |  |
Maa:   Ruotsi
Naispaini
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Moskova 2010 | 59 kg |  |
|  Pronssia | Pariisi 2017 | 60 kg |  |
|  Pronssia | Oslo 2021 | 65 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Vilna 2009 | 59 kg |  |
|  Kultaa | Vantaa 2014 | 60 kg |  |
|  Pronssia | Moskova 2006 | 55 kg |  |
|  Pronssia | Novi Sad 2017 | 60 kg |  |
Malin Johanna Mattsson (s. 2. toukokuuta 1988 Jällivaara) on ruotsalainen naispainija ja Euroopan mestari. Häntä ovat valmentaneet Håkan Johansson, Kalle Taivalsaari ja Fariborz Besarati.
Mattsson voitti MM-pronssia Moskovasta 2010, Pariisista 2017 ja Oslosta 2021. Hänellä on myös Euroopan mestaruus Vilnasta 2009 ja Vantaalta 2014 sekä EM-pronssi 2006 ja 2017. Juniorisarjoissa hän voitti maailmanmestaruuden ja kaksi Euroopan-mestaruutta.
Mattssonin siskot Sofia ja Lisa ovat myös menestyneitä naispainijoita: Sofia on voittanut maailman- ja Euroopan mestaruuden, ja Lisa on nuorten sarjoissa kolminkertainen EM-kultamitalisti.
Jari Åhman

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 14. elokuuta 1971 (ikä 53)
Syntymäpaikka: Kemi, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 177 cm
Seura
Seura: PS Kemi
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1992 | FC-88 | – | (8) |
| 1993–1995 | VisanP | 42 | (11) |
| 1997 | KePS | 5 | (2) |
| 2011 | FC-88 | 13 | (1) |
| 2014 | KemPa | 5 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 65 | (14) |
Valmennusura
2011: FC-88
2013–2014: PS Kemi (apuv.)
2015–: PS Kemi
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jari Åhman (s. 14. elokuuta 1971 Kemi) on suomalainen jalkapallovalmentaja, joka toimii Veikkausliigassa pelaavan PS Kemi Kingsin päävalmentajana.
Åhman edusti peliurallaan FC-88:aa, Visan Palloa sekä Kemin Palloseuraa korkeimmillaan Kakkosessa ja Kolmosessa. Åhman toimi vuonna 2011 kemiläisen FC-88:n päävalmentajana. Vuodet 2013–2014 Åhman toimi PS Kemi Kingsissä Tommy Taylorin apuvalmentajana. Kaudeksi 2015 seura nousi Ykköseen ja Åhmanista tuli seuran päävalmentaja Taylorin astuttua sivuun. Åhman johti PS Kemin Ykkösen mestaruuteen ja Veikkausliigaan kaudeksi 2016.
Suomen jalkapallovalmentajien yhdistys palkitsi Jari Åhmanin vuonna 2015 ansiokkaasta työstä.
Siviilityössään Åhman toimii Suomen Turvamiehet Ky myyntijohtajana.
Johanna Maria van der Gheenst

Kaarle V, Johanna van der Gheenst ja heidän tyttärensä Maria. Théodore-Joseph Canneelin maalaus vuodelta 1844.
Johanna Maria van der Gheenst nimi kirjoitettu myös muodoissa Johanna van der Genst ja Johanna Maria van der Gheynst (1500? – 1558) oli alankomaalainen palvelijatar ja keisari Kaarle V:n lyhytaikainen rakastajatar. Heidän suhteestaan syntyi tytär, Margareta Parmalainen, Parman herttuatar ja Espanjan Alankomaiden käskynhaltija.
Kaarle V tapasi 17-vuotiaan Johannan ollessaan vierailemassa kreivi Charles de Lalaingin luona. Suhteesta syntynyt lapsi oli keisarin ensimmäinen ja hän tunnusti isyytensä. Johannalle myönnettiin kohtuullinen eläke ja hän meni kolme vuotta myöhemmin naimisiin juristi Jean van den Dyken kanssa.
Jamaikansirkkunen

| Jamaikansirkkunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tangarat Thraupidae
Suku::  Loxipasser
Laji::  anoxanthus
Kaksiosainen nimi
 Loxipasser anoxanthus  (Gosse, 1847) 
Katso myös
   Jamaikansirkkunen Wikispeciesissä   Jamaikansirkkunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jamaikansirkkunen (Loxipasser anoxanthus) on tangaroihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Jamaikalla.
Koko ja ulkonäkö

Jamaikansirkkunen kasvaa 10–12 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat toisistaan ulkonäöltään. Lajin koiraan pää ja rinta ovat mustat. Selkä ja siivet ovat kellanvihreät, ja sävy on keltaisin olkapäissä. Vatsa on harmaa ja alaperä punaruskea. Jamaikansirkkusnaaras on ruskehtavanvihreä päästä, selästä ja siivistä, ja siipien olkapäät ovat keltaiset. Vatsa on harmaa.
Levinneisyys ja elintavat

Jamaikansirkkusta tavataan Jamaikalla. Lajin elinympäristöä ovat kuivat metsät, metsien reunamaat, pensaikot ja puutarhat. Se liikkuu useimmiten pieninä ryhminä. Jamaikansirkkusen ravintoa ovat siemenet ja marjat.
Johanna Hartikainen

Johanna Elisabeth Hartikainen (s. 1964) on suomalainen käsikirjoittaja.
Hartikainen opiskeli Helsingin yliopistossa englantilaista filologiaa, uskontotiedettä ja sosiaalipsykologiaa. Käsikirjoittajan uransa Hartikainen aloitti vuonna 1994 radiossa. Television puolelle hän on kirjoittanut mm. Iltalypsyä 5. syyskuuta 1998 - 7. huhtikuuta 2001 ja  12-osaisen kausisarjan Tahdon asia Yle TV1:lle jota esitettiin 10. tammikuuta - 28. maaliskuuta 2005. Sarjan ohjasi Johanna Vuoksenmaa, joka myös ohjasi Hartikaisen käsikirjoitukseen perustuvan elokuvan Onni von Sopanen (2006).
Aiheesta muualla

Johanna Hartikainen Elonetissä.
Janne Mäkelä (yleisurheilija)

Janne Tapani Mäkelä (s. 2. helmikuuta 1979 Oulu) on suomalainen yleisurheilija, jonka päämatka on 400 metrin aitajuoksu. Mäkelä edustaa Oulun Pyrintöä ja häntä valmentaa Jukka Sihvonen.
Mäkelä on voittanut 400 metrin aitajuoksussa neljä yleisen sarjan Suomen mestaruutta. Hän osallistui Münchenin EM-kilpailuihin 2002 sijoittuen alkuerässään kuudenneksi. 24. elokuuta 2002 hän juoksi Helsingissä oman ennätyksensä ja tuolloisen Suomen ennätyksen 49,59. Seuraavana talvena hän juoksi Mustasaaressa 400 metrin aitajuoksun tuolloisen sisäratojen Suomen ennätyksen 50,86.
Janne Mäkelän nuorempi veli on jalkapalloilija Juho Mäkelä.
Henkilökohtaiset SM-mitalit

Ulkoradat
400 metrin aitajuoksu
Kultaa 1999 (51,33), 2000 (51,19), 2002 (50,63), 2008 (50,47)
Hopeaa 2005 (49,95)
Pronssia 2006 (51,86), 2007 (51,88)
Sisäradat
200 metriä
Kultaa 2000 (21,87; ylipitkä rata)
400 metriä
Kultaa 2003 (47,97)
Hopeaa 2009 (48,65)
300 metrin aitajuoksu
Hopeaa 2000 (36,12)
Kvartetti (vuoden 2012 elokuva)

| Kvartetti> Quartet |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Dustin Hoffman
Käsikirjoittaja:  Ronald Harwood
Perustuu:  Ronald Harwoodin näytelmään Kvartetti
Tuottaja:  Finola Dwyer Stewart Mackinnon
Säveltäjä:  Dario Marianelli
Kuvaaja:  John de Borman
Leikkaaja:  Barney Pilling
Pääosat:  Maggie Smith Tom Courtenay Pauline Collins Billy Connolly Michael Gambon
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Iso-Britannia
Tuotantoyhtiö:  Momentum Pictures
Levittäjä:  Momentum Pictures ADS Service Netflix
Ensi-ilta:   9. syyskuuta 2012 Toronton elokuvajuhlat    5. huhtikuuta 2013
Kesto:  98 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  11 000 000 USD
Tuotto:  59 520 298 USD
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kvartetti (engl. Quartet) on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Dustin Hoffmanin ohjaama brittiläinen draamakomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Maggie Smith, Tom Courtenay, Pauline Collins, Billy Connolly ja Michael Gambon. Kvartetti perustuu Ronald Harwoodin samannimiseen näytelmään vuodelta 1999.
Juoni

Kvartetti kertoo eläköityneistä oopperalaulajista muusikoille tarkoitetussa hoitokodissa. Joka vuosi he harjoittelevat konsertin juhlistaakseen Giuseppe Verdin syntymäpäivää, mutta uuden asukkaan, suuren diivan Jean Hortonin (Smith) saapuminen häiritsee tasapainoa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Maggie Smith  | … |  Jean Horton   |
|  Tom Courtenay  | … |  Reginald "Reg" Paget   |
|  Billy Connolly  | … |  Wilfred "Wilf" Bond   |
|  Pauline Collins  | … |  Cecily "Cissy" Robson   |
|  Michael Gambon  | … |  Cedric Livingstone   |
|  Sheridan Smith  | … |  Tohtori Lucy Cogan   |
|  Andrew Sachs  | … |  Bobby Swanson   |
|  Gwyneth Jones  | … |  Ann Langley   |
|  Trevor Peacock  | … |  George   |
|  David Ryall  | … |  Harry   |
|  Michael Byrne  | … |  Frank White   |
|  Ronnie Fox  | … |  Nobby   |
|  Patricia Loveland  | … |  Letitia Davis   |
|  Eline Powell  | … |  Angelique   |
|  Luke Newberry  | … |  Simon   |
Tuotanto

Elokuva kuvattiin kokonaisuudessaan Hedsor Housella, Buckinghamshiressa syksyllä 2011. Kvartetti on näyttelijä Dustin Hoffmanin debyytti elokuvaohjaajana.