stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heksyleeniglykoli

| Heksyleeniglykoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-metyylipentaani-2,4-dioli
CAS-numero:  107-41-5
PubChem CID:  7870
SMILES:  CC(CC(C)(C)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H14O2
Moolimassa:  118,172 g/mol
Sulamispiste:  –50 °C
Kiehumispiste:  198,5 °C
Tiheys:  0,922 g/cm3
Liukoisuus veteen:  68,6 g/l (25 °C)
Heksyleeniglykoli (C6H14O2) on dioleihin eli kaksi hydroksyyliryhmää sisältäviin alkoholeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään liuottimena, jarrunesteissä, kosmetiikassa ja orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa heksyleeniglykoli on väritöntä nestettä. Sillä on heikko, hieman makea tuoksu. Yhdiste sitoo vettä eli on hygroskooppista. Heksyleeniglykoli liukenee erittäin hyvin veteen ja useisiin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja hiilivetyihin. Heksyleeniglykoli voi ärsyttää ihoa, silmiä ja hengitysteitä.
Heksyleeniglykolia valmistetaan pelkistämällä diasetonialkoholia vedyn avulla. Yhdistettä käytetään muun muassa väriaineiden ja musteiden liuottimena, jarrunesteiden ja voiteluaineiden komponenttina, kosteudensitojana kosmetiikassa ja tupakassa sekä orgaanisen kemian synteeseissä. Heksyleeniglykolia käytetään yleisesti apuaineena kiteytettäessä proteiineja ja muita biomolekyylejä röntgenkristallografiatutkimuksia varten. Yhdiste stabiloi biomolekyylien rakennetta kiteytettäessä.
Heksaminolevulinaatti

| --- | --- |

Heksaminolevulinaatti
Systemaattinen (IUPAC) nimi
Heksyyli-5-amino-4-oksopentanoaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 140898-97-1
ATC-koodi: V04CX
PubChem CID: 6433083
DrugBank: DB06261
Kemialliset tiedot
Kaava: C11H21NO3 
Moolimassa: 215,288
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 145–147 °C 
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 7%
Metabolia: Veressä
Puoliintumisaika: 76 h
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa:  ?
Heksaminolevulinaatti eli heksyyliaminolevulinaatti (C11H21NO3) on estereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Rakenteeltaan se on aminolevuliinihaposta ja heksanolista muodostunut esteri. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä diagnostisena yhdisteenä virtsarakon syövän tutkimisessa.
Vaikutusmekanismi, käyttö ja valmistus

Heksaminolevulinaatti  metaboloituu virtsarakossa ja suolistossa aminolevuliinihapoksi ja edelleen protoporfyriini IX:ksi ja muiksi valoaktiivisiksi porfyriineiksi. Nämä yhdisteet kerääntyvät erityisesti epänormaaleihin kudoksiin kuten syöpäkasvaimiin. Kun kudoksiin kohdistetaan sähkömagneettista säteilyä, jonka aallonpituus on sinisen valon aallonpituudella, fluoresoivat nämä yhdisteet punaisina. Tähän tarkoitukseen voidaan käyttää myös aminolevuliinihappoa, mutta heksaminolevulinaatin etuna on sen huomattavasti parempi rasvaliukoisuus ja sitä kautta kulkeutuminen kudoksissa. Myös fluoresenssin intensiteetin on havaittu olevan huomattavasti suurempi käytettäessä heksaminolevulinaattia verrattuna aminolevuliinihappoon. Euroopan unionin alueella heksaminolevulinaatti hyväksyttiin käytettäväksi diagnostisena reagenssina virtsarakon syöpiin vuonna 2005 ja Yhdysvalloissa vuonna 2010. Usein yhdistettä käytetään sen hydrokloridisuolana.
Heksaminolevulinaattia voidaan valmistaa metanolista ja aminolevuliinihapon hydrokloridisuolasta tionyylikloridin avulla.
Heittoliike

Heittoliikkeellä tarkoitetaan tilannetta, jossa kappale saatetaan liikkeeseen antamalla sille alkunopeus, minkä jälkeen kappale liikkuu vain maan vetovoiman alaisena. Lisäksi kappaleeseen vaikuttaa väliaineen vastus. Heittoliike voidaan jakaa kahteen tapaukseen, pystysuoraan ja vinoon heittoliikkeeseen.
Pystysuora heittoliike

Pystysuorassa heittoliikkeessä kappaleen paikka y ja nopeus v ajan t funktiona saadaan helposti johdettua paikan yleisestä lausekkeesta vakiokiihtyvyydessä:
ja nopeuden yleisestä lausekkeesta vakiokiihtyvyydessä
kun kiihtyvyys a = -g. Jolloin saadaan kappaleen paikkakoordinaatiksi
ja nopeudeksi
Kappaleen paikkakoordinaatista ja nopeudesta saadaan helposti johdettua pystysuoralle heittoliikkeelle erikoispisteet, kun alku ja loppupaikka sijaitsevat samassa tasossa:
nousuaika:  t={\frac {v_{0}}{g}}
lentoaika:  T={\frac {2v_{0}}{g}}
lakikorkeus:  h={\frac {v_{0}^{2}}{2g}}
Vino heittoliike

Koska vaakasuora liike ei vaikuta putoamiskiihtyvyyteen, voidaan vino heittoliike ajatella pystysuoran tasaisesti kiihtyvän liikkeen (ay = vakio) ja vaakasuoran tasaisen liikkeen (vx = vakio; ax = 0) yhdistelmäksi. Tässä ay on siis kiihtyvyyden a y-suuntainen komponentti ja vx nopeuden v x-suuntainen komponentti. Koska nopeus voidaan esittää yleisesti vakiokiihtyvyydessä kuten aikaisemmin on esitetty ja koska vinossa heittoliikkeessä ay = -g, missä g on putoamiskiihtyvyys, ja heittokulma on  \alpha  ja oletetaan kappaleen lähtevän liikkeelle hetkellä t = 0, saadaan nopeuden komponentit, kun kitkaa (ilmanvastusta) ei huomioida:
Merkitään alkunopeutta v0 ja v0x on nopeuden x-suuntainen komponentti ja v0y vastaavasti y-suuntainen komponentti. Koska paikka vakiokiihtyvyydessä voidaan esittää kuten aikaisemmin on esitetty, saadaan vinolle heittoliikkeelle johdettua helposti kappaleen paikka ajanhetkellä t:
Nopeuden ja paikan komponenttien avulla voidaan helposti johtaa seuraavat vinon heittoliikkeen erikoispisteet, kun alku ja loppupaikka sijaitsevat samassa tasossa:
nousuaika:  t_{h}={\frac {v_{0}\sin \alpha }{g}}
lentoaika:  T={\frac {2v_{0}\sin \alpha }{g}}
lakikorkeus:  h={\frac {v_{0}^{2}\sin ^{2}\alpha }{2g}}
kantama:  R={\frac {v_{0}^{2}\sin 2\alpha }{g}}
Usein käyttökelpoinen on myös putoamiskiihtyvyydestä riippumaton lentoradan muotoa kuvaava kaava
\tan \alpha ={\frac {v_{0y}}{v_{0x}}}={\frac {4h}{R}}
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Etälukio: 3.3 Pystysuora heittoliike ja putoamisliike (Arkistoitu – Internet Archive)
Etälukio: 3.3 Vino heittoliike (Arkistoitu – Internet Archive)
The physics classroom tutorial (Arkistoitu – Internet Archive)
Kokeile miten eri alkuarvot vaikuttavat vinoon heittoliikkeeseen.
Helena Kantakuzene

Helena Kantakouzene (1333-1396) oli Bysantin keisarinna, keisari Johannes V Palaiologosin puoliso.
Helena Kantakouzenen vanhemmat olivat Irene ja Johannes VI Kantakuzenos. Äitinsä tavoin Helena vaikutti politiikkaan sekä aviomiehensä että poikansa Manuel II:n valtakaudella, mutta ennen kaikkea hän sovitteli perheenjäsenten tulehtuneita keskinäisiä suhteita. Vuonna 1379 hän järjesti aviomiehensä ja kahden poikansa paon vankilasta, mutta jäi itse Andronikos IV:n pojan vangiksi kahdeksi vuodeksi yhdessä isänsä ja kahden siskonsa kanssa.
Keisarinnoille tyypilliseen tapaan hän panosti hyväntekeväisyyteen, ja suosi aikansa oppineita. Kuuluisin näistä on Demetrios Kydones, joka omisti keisarinnalle käännöksensä pyhän Augustuksen teoksista. Kydones oli tiiviissä kirjeenvaihdossa Helenan isän kanssa, ja häneltä on säilynyt myös kuusi Helenalle osoitettua kirjettä viidenkymmenen vuoden ajalta.
Lapset

Andronikos IV Palaiologos
Irene Palaiologina
Manuel II Palaiologos
Theodoros I Palaiologos
Mikael Palaiologos
Maria Palaiologina
3 muuta tytärtä
Heksafluori-isopropanoli

| Heksafluori-isopropanoli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,1,1,3,3,3-heksafluoripropan-2-oli
CAS-numero:  920-66-1
PubChem CID:  13529
SMILES:  C(C(F)(F)F)(C(F)(F)FO
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H2OF6
Moolimassa:  168,046 g/mol
Sulamispiste:  -3,3 °C
Kiehumispiste:  58,2 °C
Tiheys:  1,6047 g/cm3
Liukoisuus veteen:  176 g/l (20 °C)
Heksafluori-isopropanoli (C3H2OF6) eli heksafluori-2-propanoli on alkoholeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää esimerkiksi liuottimena ja muiden yhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa heksafluori-isopropanoli on väritöntä nestemäistä ainetta. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen, ja liukenee myös useisiin orgaanisiin liuottimiin lukuun ottamatta poolittomimpia hiilivetyjä. Fluoriatomien aiheuttaman induktiivisen efektin vuoksi yhdiste on alkoholiksi poikkeuksellisen hapan, ja sen pKa-arvo on 9,3. Happamuudeltaan se on siis verrattavissa fenoliin. Heksafluori-isopropanoli muodostaa runsaasti vetysidoksia.
Valmistus ja käyttö

Heksafluori-isopropanolia valmistetaan pelkistämällä heksafluoriasetonia. Pelkistimenä voidaan käyttää vetyä tai natriumboorihydridiä.
Heksafluori-isopropanolia voidaan käyttää liuottimena useissa orgaanisen kemian reaktioissa. Sen on lisäksi havaittu aktivoivan muun muassa hapetuksia, karbonyyliryhmien reaktioita, nukleofiilisiä subsituutiota, polymerointireaktioita ja organometallien reaktioita ja stabiloivan karbokationeja. Useat näistä vaikutuksista perustuvat vetysidosten muodostamiseen. Yhdiste liuottaa myös erittäin kiteisiä polymeerejä. Heksafluori-isopropanolia käytetään sevofluraanin valmistamiseen.
Mikael Helasvuo

Mikael Johannes Helasvuo (s. 23. heinäkuuta 1948 Helsinki)  on suomalainen huilisti ja huilunsoiton professori. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1962–1966 ja Prahan konservatoriossa 1967 sekä Freiburgin Musiikkikorkeakoulussa 1968–1970. Lisäksi hän on ollut Jean-Pierre Rampalin (1966), Severino Gazzellonin (1967) ja S. Baronin (1975) oppilaana.
Vuosina 1973–1976 Helasvuo soitti Helsingin kaupunginorkesterissa ja 1976–1988 Radion sinfoniaorkesterissa huilun äänenjohtajana. Helasvuo on toiminut Sibelius-Akatemian puhallinmusiikin lehtorina 1976–1998, virkaa tekevänä professorina 1993–1998 ja huilunsoiton professorina vuodesta 1998. Helasvuo sai vuonna 1992 Madetoja-palkinnon ja 1993 Pro Finlandia -mitalin.
Mikael Helasvuo piti ensikonsertin 1971 Helsingissä ja on sen jälkeen esiintynyt paljon Suomessa ja useissa Euroopan maissa sekä Etelä-Amerikassa, New Yorkissa ja Tokiossa. Hän on myös soittanut duo Helasvuo–Savijoen jäsenenä, Cluster-yhtyeessä, Les Goûts-Réunis -yhtyeessä, Ensemble Petalsissa sekä Sibelius-Akatemian barokkiyhtyeessä. Helasvuo on toiminut Suomen Huiluseuran puheenjohtajana 1986–1993 ja Suomen Solistiyhdistyksen puheenjohtajana 1997–2004. Helasvuolla on monia oppilaita, jotka ovat menestyneet muusikon uralla.
Helasvuon isä oli professori Veikko Helasvuo. Vuodesta 1999 Mikael Helasvuon puoliso on ollut professori Tuija Hakkila-Helasvuo.
Aiheesta muualla

Mikael Helasvuon esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Heksaklooribentseeni

| Heksaklooribentseeni |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  118-74-1
PubChem CID:  8370
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6Cl6
Moolimassa:  284,8,12 g/mol
Ulkomuoto:  Kiinteää, väritöntä - valkoista
Sulamispiste:  231 °C (504 K)
Kiehumispiste:  323–326 °C (596–599 K)
Tiheys:  1,21 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Heksaklooribentseeni eli HCB on orgaaninen yhdiste (POP-yhdiste), joka muodostuu hiilestä ja kloorista. Heksaklooribentseeni on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan kiinteää, väritöntä - valkoista ainetta. Sen kemiallinen kaava on C6Cl6. Heksaklooribentseenista käytetään myös nimityksiä HCB, perklooribentseeni, pentakloorifenyylikloridi ja fenyyliperkloryyli.
Heksaklooribentseenin moolimassa on 284,8 g/mol, sulamispiste 231 °C, kiehumispiste 323–326 °C, tiheys 1,21 g/cm3, leimahduspiste 242 °C (c.c.) sekä CAS-numero 118-74-1. Heksaklooribentseeni liukenee heikosti veteen 0,0000005 g/100 ml (20 °C).
Heksaklooribentseeniä on käytetty peittausaineena kasvitautien torjunnassa sekä lähtöaineena muiden kemikaalien valmistuksessa. Aine tuli markkinoille vuonna 1945. Suomessa heksaklooribentseenin käyttö torjunta-aineena kiellettiin vuonna 1996 (VNp 1361/1996). Heksaklooribentseeniä voi esiintyä myös toisen fungisidin pentakloorinitrobentseenin eli kvintotseenin (C6Cl5NO2) hajoamistuotteena. Heksaklooribentseeni liukenee eetteriin sekä vähäisessä määrin etanoliin.
Aine kuuluu POP-yhdisteitä rajoittavan vuonna 2001 solmitun ns. Tukholman sopimuksen piiriin.
Heksaklooribentseenistä on käytetty ainakin seuraavia kaupallisia nimiä: Amatin, Anticarie, Bunt-cure, No Bunt 80, Bunt-no-more (Dow chemicals), Co-op-hexa (Bayer chemicals), Sanocide, Snieciotox.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus voi seurata vaikutuksia maksassa ja hermostossa. Työministeriön päätöksen 1044/1991 mukaan heksaklooribentseenistä katsotaan olevan vaaraa perimälle, sikiölle ja lisääntymiselle. Heksaklooribentseeni on tutkimusten mukaan myös erittäin myrkyllistä vesieliöille.
Aiheesta muualla

Raimo Alén: Kokoelma orgaanisia yhdisteitä, s. 79.  Consalen Consulting, 2009.  ISBN 978-952-92-5627-3
Heksaklooribentseenin kansainvälinen kemikaalikortti
Ympäristöministeriö: Heksaklooribentseeni
PubChem: Hexachlorobenzene (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Hexachlorobenzene (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Hexachlorobenzene (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Hexachlorobenzene (englanniksi)
Heinätori (Pietari)

Pietarin Heinätoria vuoden 1910 tienoilla.
Heinätori on aukio (ven. Сенна́я пло́щадь, Sennaja ploštšad) ja torialue (Сенно́й ры́нок, Sennoi rynok) Pietarin Amiraliteetin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Sadovajakadun varrella Moskovan valtakadun risteyksessä.
Historia

Tori syntyi vuonna 1737 Pietarin laitakaupungille paikkaan, jossa oli sallittua myydä heinää, olkia ja polttopuita. Myöhemmin siellä myytiin elintarvikkeita ja erilaisia käsityötuotteita. Heinätori oli kaupungin vilkkain ja halvin kauppapaikka, joka oli kuuluisa epäjärjestyksestään ja likaisuudestaan sekä köyhälistön asuttaman ympäristön pahamaineisista kapakoista ja ilotaloista. Torin ja Fontankan välillä sijaitsi ”Vjazemskin laura”, kokonaisen korttelin käsittänyt yömaja, johon mahtui jopa 10 000 asukasta. 1800-luvun puoliväliin saakka Heinätorilla ruoskittiin julkisesti kiinni otettuja varkaita. Vuonna 1831 tori oli koleraepidemiasta alkunsa saaneiden levottomuuksien näyttämönä.
Vuosina 1753–1765 Heinätorille rakennettiin Bartolomeo Rastrellin suunnittelema neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen kirkko. Vuosina 1818–1820 rakennettu päävartio on torin vanhin alkuperäisessä asussaan säilynyt rakennus. Vuosina 1883–1885 pystytettiin neljä metallirakenteista lasitettua kauppapaviljonkia.
Dostojevskin Heinätori

Heinätorin värikästä elämää kuvaavat teoksissaan mm. Fjodor Dostojevski ja Vsevolod Krestovski. Torin päävartiorakennus liittyy suoraan Dostojevskin elämään: kesäkuussa 1873 hän oli siellä kahden päivän ajan pidätettynä painolainsäädännön rikkomisen takia.
Dostojevskin Rikoksen ja rangaistuksen tapahtumat sijoittuvat Heinätorille ja sen lähiympäristöön. Romaanin päähenkilö Raskolnikov kuulee sattumalta torin ja K-kujan (nykyinen Grivtsovinkuja) kulmassa keskustelun, josta käy ilmi että ”Lizaveta, vanhan eukon sisar ja hänen ainoa asuintoverinsa, ei olisi kotona huomenna, täsmälleen kello seitsemän aikaan...” Murhan jälkeen Raskolnikov palaa vanhasta tottumuksesta ”suoraan Heinätorille, jonne aikaisemmat kävelyretket tavallisesti olivat hänet johtaneet”:
»Jo ennen kuin hän ehti Heinätorille, hänen eteensä sattui nuori, mustatukkainen posetiivinsoittaja... Hän säesti suunnilleen viidentoista vuoden ikäistä tyttöä, joka oli pukeutunut vallasnaisen tapaan: vannehameeseen, pitsihuntuun ja olkihattuun, jossa helotti tulipunainen sulka; kaikki oli vanhaa ja kulunutta. Hän lauloi romanssia värähtelevällä katulaulajan äänellä... Raskolnikov pysähtyi, otti taskustaan viisi kopeekkaa ja pisti sen tytön käteen. Tyttö keskeytti heti laulunsa kaikkein tunteikkaimmassa ja korkeimmassa kohdassa, huusi posetiivinsoittajalle kimakasti: ”riittää”! ja molemmat lähtivät vaeltamaan eteenpäin...»
Vanhan irstailijan Svidrigailovin Raskolnikov tapaa käveltyään Heinätorin yli -skin valtakadulle, nykyisen Moskovan prospektin alkupäähän. Kirjailija piirtää kuvan myös kulman takaa, Heinätorilta Sadovajalle johtavalta kujalta (nykyinen Brinkonkuja). Viime aikoina Raskolnikovista oli tehnyt mieli kuljeksia näillä seuduilla, ”jotta tuntuisi vieläkin sietämättömämmältä”:
»Siellä oli suuri talo, täynnä kapakoita, kaikenlaisia ruokaloita ja juomaloita, joista alinomaa juoksi kadulle kevyesti pukeutuneita naisia... Toisin paikoin he olivat keräytyneet kadulle tiheiksi ryhmiksi, varsinkin kellarikerrokseen johtavien sisäänkäytävien edustalle, mistä voi parilla askeleella päästä hyvinkin hupaisiin paikkoihin... Ajotietä hoiperteli sadatellen päihtynyt sotamies, savuke suupielessä; hän aikoi ilmeisesti jonnekin, mutta näytti unohtaneen minne. Pari ryysymekkoa riiteli keskenään, ja poikittain kadulla makasi joku juopunut täysin tajuttomana. Raskolnikov pysähtyi suuren naislauman luo... Muutamat olivat yli neljänkymmenen vuoden ikäisiä, mutta joukossa oli noin seitsemäntoista vuotisiakin. Melkein kaikilla oli sinimarja silmän alla.»
Nykypäivä

Nykyään Heinätori näyttää hyvin erilaiselta kuin Dostojevskin aikana. 1930-luvulla aloitettua torin uudelleenrakentamista jatkettiin toisen maailmansodan jälkeen. Vuosina 1952–1991 sen nimenä oli Rauhan aukio (площадь Мира, ploštšad Mira). Myyntipaviljongit purettiin ja kauppatori siirrettiin aukion eteläpuolelle Moskovan valtakadun ja Jefimovinkadun välisen korttelin keskelle. Sodan aikana vaurioituneita rakennuksia korotettiin ja niiden julkisivut rakennettiin klassismin perinteiden mukaisiksi. Marian kirkko purettiin vuonna 1963 avatun Ploštšad Mira -metroaseman tieltä (nykyään Sennaja ploštšad). Vuonna 1986 alettiin rakentaa nykyistä Sadovajan metroasemaa. 1990-luvulla seudun mainetta piti yllä epävirallinen kansantori.
Heinätori kunnostettiin vuonna 2003. Uusien kauppapaviljonkien ympärillä on viihtyisiä terasseja, suihkulähteitä ja muistomerkkejä. Eteläpuolen tyhjälle tontille on rakennettu nykyaikainen kauppa- ja vapaa-ajankeskus. Vuonna 2009 otettiin käyttöön kolmas metroasema Spasskaja. Vilkkaiden liikenneväylien risteyksessä sijaitsevalla aukiolla voi yhä nähdä inhimillisen elämän koko kirjon ja aistia Dostojevskin Heinätorin ilmapiiriä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Heinätori Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Heinätori 1840-luvulla. Taustalla Marian kirkko.
Heinätoria vuonna 2006.
Heksametri

Heksametri (m.kreik. ἑξάμετρος, heksametros, lat. versus hexameter; ”kuusimitta”) on runomittojen tyyppi, jossa runojalka toistuu säkeessä kuusi kertaa. Heksametri on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta, joka perustui pitkien ja lyhyiden tavujen vuorotteluun runomitan mukaisesti.
Daktyylinen heksametri

Heksametrillä viitataan yleensä daktyyliseen heksametriin, jossa säe koostuu perusmuodossaan kuudesta daktyylistä. Sitä käytettiin sekä kreikkalaisessa että latinankielisessä kirjallisuudessa erityisesti eeppisessä ja didaktisessa runoudessa. Siksi sitä kutsutaan myös eeppiseksi runomitaksi. Tunnettuja heksametrissä kirjoitettuja teoksia ovat muun muassa Homeroksen eepokset Ilias ja Odysseia, Vergiliuksen Aeneis ja Ovidiuksen Muodonmuutoksia. Heksametriä on sovellettu myös muissa kielissä, Suomessa muun muassa mainittujen teosten suomennoksissa sekä Johan Ludvig Runebergin runoelmassa Hirvenhiihtäjät.
Daktyylisen heksametrin peruskaava on seuraavanlainen ( = lyhyt tavu,  = pitkä tavu):
Daktyylisessä heksametrissä kahden lyhyen tavun yhdistelmä voidaan myös korvata yhdellä pitkällä tavulla neljässä ensimmäisessä jalassa, jotka voivat siis olla joko daktyyleja ja/tai spondeita. Viides jalka on aina daktyyli ja kuudes on aina spondee tai trokee (eli kyseessä on tarkasti ottaen daktyylinen katalektinen heksametri). Tämä vakioloppu tuo heksametriin sen heksametrimäisen rytmin.
Muita heksametrimittoja

Muussa runoudessa käytettyjä heksametrimittoja ovat muun muassa:
Jambinen heksametri (alexandrine)
Anapestinen heksametri
Reino Helkesalo

Reino Helkesalo (17. toukokuuta 1931 – 21. tammikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen elokuva- ja televisiolavastaja. Hän lavasti muun muassa elokuvat Pojat (1962), Juokse kuin varas (1964), Rakkaus alkaa aamuyöstä (1966). ja viihderyhmä Kivikasvojen televisioelokuvan Lepakkolinna (1980).
Helkesalo aloitti elokuvauransa vuonna 1947 Oy Suomen Filmiteollisuuden studioapulaisena, siirtyi sitten yhtiön laboratorioon ja vuonna 1959 lavastajaksi. SF:n lopetettua Helkesalo siirtyi lavastajaksi Mainostelevisioon. Siellä hän lavasti muun muassa monia MTV-teatterin televisionäytelmiä.
Helkesalo on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Kaarina Helin

Kaarina Marianne Helin (s. 16. huhtikuuta 1956 Jyväskylä) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy. Hän edusti Jyväskylän Kenttäurheilijoita.
Helin saavutti korkeushypyssä Kalevan kisoissa pronssia vuonna 1973 sekä sijoittui neljänneksi vuosina 1972 ja 1974. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa vuonna 1971 ja pronssia vuonna 1972. Hän edusti Suomea yhdessä hallimaaottelussa vuonna 1972.
Parhaat tulokset vuosittain

| Vuosi | Tulos (cm) | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 1970 | 154 | Jyväskylä | 21.9. |
| 1971 | 161 | Saarijärvi | 4.8. |
| 1972 | 165 | Jyväskylä | 11.9. |
| 1973 | 166 | Jyväskylä | 20.5. |
| 1974 | 166 | Jyväskylä | 9.8. |
| 1975 | 150 | Laukaa | 6.7. |
Lähde:
Leo Helgas

| Leo Helgas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. syyskuuta 1902 Loviisa
Kuollut: 13. marraskuuta 1996 (94 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Uran tiedot
Pituus:  175 cm
Laji:  keskimatkojen juoksu
Seura:  Loviisan Ryhti (-1923) Helsingin Kisa-Veikot (1924-
Kilpauran kesto:  1921–1930
Saavutukset
Ennätykset:  400 m 52,7 (1929)   800 m 1.56,0 (1930)   1 000 m 2.31,7 (1927)   1 500 m 3.56,1 (1927)   2 000 m 5.34,5 (1927)   3 000 m 8.45,0 (1926)
Leo Harras Helgas (18. syyskuuta 1902 Loviisa – 13. marraskuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen keskimatkojen juoksija, jonka menestysvuodet ajoittuivat 1920-luvun loppuvuosille.
Leo Helgas aloitti yleisurheilu-uransa Loviisassa paikallisen Ryhdin riveissä. Tässä vaiheessa hän kilpaili lähes kaikissa yleisurheilulajeissa. Lisäksi hän kilpaili Loviisan suojeluskunnan joukkueessa niin yleisurheilussa kuin hiihdossa.
Vuonna 1924 Helgas siirtyi Helsinkiin HKV:n riveihin. Hän oli HKV:n riveissä voittamassa niin henkilökohtaisia kuin viestijuoksun SM-mitaleja. Parhaina saavutuksina oli vuoden 1929 SM-kisojen 1 500 metrin mestaruus ja vuoden 1930 4 x 1 500 metrin SM-viestin mestaruus. Helgas oli mukana yhtenä neljästä suomalaisesta 1 500 metrin juoksijasta olympiakisoissa. Alun perin Helgas jäi karsinnoissa Suomen olympiakarsinnoissa kuudenneksi, mutta lunasti paikan ylimääräisissä karsinnoissa Nurmen luovuttua paikastaan 1 500 metrillä. Helgas jäi itse olympiakisoissa alkueriin.
Leo Helgaksen ura päättyi kesäkuussa 1931, kun hänet julistettiin ammattilaiseksi. Hän oli taloudellisessa ahdinkotilanteessaan pantannut saamiaan palkintoja, ja tänä aiheutti erikoislaatuisen urheilu-uran päätöksen.
Saavutukset

Amsterdamin vuoden 1928 olympialaisissa 1 500 metrin alkuerässään 4:s
Kalevan kisoissa:
1 500 metrillä:
Suomen mestari 1929
SM-hopeaa: 1926
SM-pronssia: 1928
800 metrillä:
SM-hopeaa: 1929 ja 1930
SM-pronssia: 1926
SM-viesteissä:
4x1 500 metrillä kultaa 1930
4x400 metrillä hopeaa 1927, 4x800 metrillä hopeaa 1929, 4x1 500 metrillä hopeaa 1925 ja 4x2 000 metrillä hopeaa 1924
4x400 metrillä pronssia 1928 ja 1930, 4x800 metrillä pronssia 1930 sekä 4x1 500 metrillä pronssia 1927, 1928 ja 1929.
Urheilu-uransa jälkeen Helgas toimi liikemiehenä Helsingissä.