Avoimen dialogin hoitomalli
Hoitotulokset

Avoimen dialogin hoitomallin vaikuttavuutta ensipsykoosin hoidossa on alun alkaen selvitetty Länsi-Pohjan sairaanhoitopiirin alueella toteutettujen tutkimus- ja kehittämishankkeiden yhteydessä. Länsi-Pohjan tutkimukset ovat kuvanneet hoitomallin toimivuutta todellisissa kliinisissä olosuhteissa sisällyttämällä tutkimuskohorttiin kaikki alueella ensipsykoosin vuoksi tutkimusjaksojen aikana hoidossa olleet potilaat. Kaksivuotisseurannassa Länsi-Pohjan kohortissa sairaalahoidon kesto, uusiutuvien sairaalahoitojaksojen määrä ja psykoosilääkkeiden käyttö oli merkitsevästi vertailuryhmää matalampaa. Viiden vuoden jälkeen 86 % tutkittavista oli palannut takaisin työelämään tai opiskeluihin. Tulokset olivat samansuuntaisia eri ajankohtana alueella hoitoon tulleilla ensipsykoosipotilailla. Psychiatry Research -lehdessä vuonna 2018 julkaistussa 19 vuoden seurannassa avoimen dialogin kohortissa mielenterveyspalveluiden, psykoosilääkityksen ja työkyvyttömyystukien tarve olivat selvästi matalammalla tasolla muualla Suomessa hoidettuihin verrattuna. Toisaalta kaikki alueen potilaat eivät näyttäneet hoitokäytännöstä samalla tavalla hyötyvän.
THL:n valtakunnallisissa selvityksissä Länsi-Pohjan alueella sekä uusien että perinteisten psykoosilääkkeiden vakioitu käyttöaste on ollut koko maan matalinta mallin alkuperäisen implementoinnin aikaan. Skitsofrenian pitkän ajan hoitotuloksia valtakunnallisesti vertailevissa selvityksissä sairaalahoitopäivät ja psykiatrisen erikoissairaanhoidon vakioidut kokonaiskustannukset olivat Länsi-Pohjan alueella matalimmalla tasolla muuhun maahan verrattuna Tahdosta riippumatta hoidossa olleiden potilaiden osuus oli kolmanneksi matalimmalla tasolla kaikista sairaanhoitopiireistä. Kaikki tiettynä ajankohtana Suomessa hoidossa olleet skitsofrenia-potilaat sisältäneessä rekisteritutkimuksessa Länsi-Pohjan alueella hoidossa olleilla oli valtakunnallisesti vähiten mielenterveyssyistä myönnettyjä työkyvyttömyystukia viiden vuoden seurannan aikana. THL:n tilastoista voidaan havaita, että keskimääräinen hoitoaika vuosien 1992-2015 aikana on ollut Länsi-Pohjassa maan keskiarvoa matalampaa. Muissa selvityksissä Länsi-Pohjan alueella sairaalahoidossa on ollut väestötasoon suhteutettuna vähiten potilaita ja tahdosta riippumattomia hoitopäiviä ennen vuotta 2010 . Osa näistä eroista näyttää tilastoissa tasoittuvan vuoden 2010 jälkeen, jolloin myös pakkotoimien suhteellinen osuus Länsi-Pohjan alueella on noussut maan keskiarvoa korkeammaksi. Psykoosilääkekorvattavuuden saanneissa ja työkyvyttömyyseläkkeellä olevissa ei ole havaittavissa merkittävää eroa Länsi-Pohjan sairaanhoitopiirin ja muun maan välillä. Vuosien aikana tapahtuneet muutokset rekisteritiedoissa voivat viitata vaikeuteen ylläpitää alueellista hoitokäytäntöä, johon on todettu vaikuttaneen sukupolven vaihdokset, koulutusresurssien väheneminen ja muut rakenteelliset muutokset palvelujärjestelmässä. Muuttoliikenteen vuoksi psykoosista selviytyneet ovat todennäköisemmin muuttaneet Länsi-Pohjan alueen ulkopuolelle parempien työ- ja opiskelumahdollisuuksien vuoksi, jolloin vaikeammin oireilevien suhteellinen osuus Länsi-Pohjan alueella on kasvussa. Hoitomallin ei ole missään tutkimuksessa todettu vähentävän lähtökohtaista hoidon tarvetta ja hoito saattaa alussa olla tavanomaista mielenterveyshoitoa intensiivisempää. Hoitomalli on rekisteritutkimuksissa ollut myös yhteydessä psykoosipotilaiden matalampaan ennenaikaisen kuoleman riskiin, mutta ero ei ole ollut tilastollisesti merkitsevä. Itsemurhien määrään hoitokäytännöllä ei ole todettu olevan selvää vaikutusta . Kuitenkin mielenterveyspalveluita käyttäneiden itsemurhan tehneiden määrä on ollut Länsi-Pohjan alueella muuta Lappia matalammalla tasolla.
Avoimen dialogin hoitomallia on sittemmin implementoitu ja tutkittu Länsi-Pohjan alueen ulkopuolella. Tuoreemmissa selvityksissä hoitokäytännön vaikuttavuutta on pyritty selvittämään myös ei-psykoottisten kriisien hoidossa. Suomessa toteutetussa hankkeessa avoimen dialogin mallia hyödyntäneen hoito-ohjelman todettiin parantavan psykoottisesti esioireilevien nuorten psyykkistä hyvinvointia ja sosiaalista toimintakykyä. Vastaavanlaisia tuloksia on raportoitu myös muissa Pohjoismaissa  ja Yhdysvalloissa niillä alueilla, joissa hoitokäytäntö on pystytty implementoimaan osaksi psykiatrian palvelujärjestelmää . Esimerkiksi New Yorkissa toteutetussa ja vuonna 2018 Psychiatric Service -lehdessä julkaistussa tutkimuksessa avoimen dialogin hoitoa soveltaneen hoito-ohjelman todettiin olevan standardihoitoa vaikuttavampaa, vähentäen samalla sairaalahoidon tarvetta ja mielenterveyshoidon kokonaiskustannuksia. Vuonna 2019 julkaistussa tanskalaisessa pitkän aikavälin rekisteriseurannassa avoimen dialogin mallin todettiin olevan yhteydessä nuorten mielenterveyspotilaiden parempaan sosiaaliseen selviytymiseen ja vähentyneeseen palvelukäyttöasteeseen. Britanniassa tehdyssä tutkimuksessa avoimen dialogin mukaan organisoitu julkinen mielenterveyshoito vähensi sairaalahoidon tarvetta standardihoitoon verrattuna kuusinkertaisesti ja nosti merkittävästi potilastyytyväisyyttä
Laadullisissa tutkimuksissa avoimen dialogin hoitomalli on ollut yhteydessä hyvään potilastyytyväisyyteen. Sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa monet potilaista ovat kokeneet, että vasta avoimen dialogin hoidossa he ovat tulleet ensimmäistä kertaa mielenterveyspalveluissa todella kuulluksi ja ymmärretyksi. Pitkän aikavälin seurannassa Länsi-Pohjan alueella avoimen dialogin hoidossa olleet eivät omaksuneet mielenterveyspotilaan identiteettiä, vaan sen sijaan psykoosiksi tulkitun tilanteen ja oireiden koettiin johtuneen ensisijaisesti hankalista elämäntapahtumista.
Tarpeenmukaisen ja avoimen dialogin hoidon vaikuttavuutta arvioivissa katsauksissa ja meta-analyyseissä näiden on todettu tuottavan joko samanlaisia tai jossain määrin parempia hoitotuloksia standardihoitoon verrattuna. Toisaalta lisänäyttöä mallin vaikuttavuudesta tarvitaan, eikä mallista ole toistaiseksi olemassa sellaisia satunnaistettuja kontrolloituja tutkimuksia, joiden avulla hoitomallin eri elementtien toimivuutta pystyttäisiin arvioimaan sekoittavista tekijöistä riippumatta. Lisäksi monet aiemmista tutkimukset ovat olleet luonteeltaan naturalistisia, jolloin erilaisia muuttujia ei ole pystytty samalla tavalla vakioimaan tai operationalisoimaan kuin kokeellisemmissa tutkimusasetelmissa. Yhdessä nämä tekijät lisäävät tilastollisen harhan riskiä ja vaikeuttavat tutkimustulosten toistamista. Mallia ei kuitenkaan alun alkaen ole tarkoitettu standardoiduksi tai manualisoiduksi menetelmäksi, ja sekä mallin että sen tutkimustulosten on toistuvasti huomautettu kuvaavan enemmän alueellista kehitystyötä, jonka avulla pystytään mahdollistamaan erilaisten hoitokäytäntöjen tarpeenmukainen soveltaminen ja ihmisten tasa-arvoisempi kohtaaminen. Hoitokäytännön tausta-ajatusten ja koululääketieteen tietoteoreettisten oletusten välillä vallinneiden ristiriitojen on todettu luoneen sellaisia jännitteitä, jotka ovat vaikeuttaneet hoitokäytännön tutkimista ja leviämistä. Hoitokäytännön vaikuttavuuden arvioimisesta ja erilaisten tutkimusten merkityksestä ei vallitse täyttä yksimielisyyttä, ja aiheen ympärillä käydään akateemista debattia. Professori Yrjö Alanen on todennut, että 1990-luvun ja 2000-luvun alun psykiatrian tietoteoreettiset olettamukset, tutkimussuuntaukset ja yhteiskunnan rakenteelliset tekijät eivät olleet tarpeenmukaisten ja dialogisten hoitokäytäntöjen tutkimiselle ja kehittämiselle suotuisia.