stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kolho
Kolhon tehtaat

Liikemies Pekka Hyvärinen perusti Kaijanselän rantaan sahan vuonna 1910, mutta se ajautui pian konkurssiin ja siirtyi Ähtärin Inhan tehtaiden patruunalle August Nilsson Keirknerille. Uuden sahayhtiön vähemmistöosakkaiksi yhteensä 10 prosentin osuudella tulivat myös nimismies Volter Saxen ja isännöitsijä J. V. Rantahalme. Vuonna 1916 tappiollisena pysyneen kaksiraamisen sahan uudeksi omistajaksi tuli G. A. Serlachius Osakeyhtiö, joka lisäsi sahaan vuonna 1919 kolmannen raamin ja sähköisti sahan vuonna 1927. Yhtiö nimesi Kolhon tehtaat vuonna 1928 Kolho Oy:ksi ja vuonna 1959 G. A. Serlachius Oy Kolhoksi. Saha alkoi kannattaa muun muassa siksi, että puutavaraa saatiin sinne entistä edullisemmin samalla kun sitä ostettiin Serlachiuksen Mäntän tehtaiden paperi- ja energiapuuksi. Sahan ympärille alkoi kasvaa muutakin mekaanista puunjalostusta: Mäntästä Kolhoon siirretty, ovia, ikkunoita ja kiintokalusteita valmistava rakennuspuusepäntehdas, 1960-luvulle asti toiminut puutalotehdas (1941), kreosootti- ja suolakyllästykseen perustuvat puunkyllästämöt (1950) ja Mäntän tuottamaa paperia Iki-levyksi jalostava muovilaminaattitehdas (1953, nyk. Formica IKI Oy). Uusi saha Kolhoon valmistui 1963. Kolhon tuotanto laajentui 1970-luvun alussa muoviteollisuuteen, joka tei lastulevyn päällystykseen käytettyä HDP-muovikalvoa, PVC-koristekalvoa ja Seriste-nimellä rakennuseristeeksi myytyä fenolivaahtomuovia. Muoviteollisuuden kannattavuus romahti pian öljykriisiin ja tuotanto lopetettiin 1975.
Kolhon tehtaiden isännöitsijänä toimi 1911–1921 J. V. Rantahalme, 1921–1931 Arthur Lindroos, 1931–1956 Lauri Snellman, 1957–1973 Heikki Lano
ja 1973–1976 Olavi Tuovinen.
Maalitehdas

Maalarimestari Joonas Järvelän omistama Järvelän Tehtaat Oy rakensi sotien jälkeen Kolhoon maalitehtaan, mutta yhtiö meni konkurssiin pian tehtaan käynnistyttyä 1949. Tehtaan osti Tuko, joka piti siellä Maaliteollisuus Oy -nimistä, kolmisenkymmentä ihmistä työllistänyttä maali- ja maaliöljytehdasta. Se myytiin vuonna 1965 Winter Oy:lle, joka lopetti tehtaan 1967.
Ilmailuhistoriaa

Itsenäisen Suomen ensimmäinen lentoasema sijaitsi Kolhossa sahan rannassa.lähde? Sinne rakennettiin vaja kolmea lentokonetta varten. Ensimmäinen lentokone tuotiin Kolhoon rautateitse 7. maaliskuuta 1918, ja ensimmäisen kerran lentokone nousi Kaijanselän jäältä ilmaan 17. maaliskuuta. Suomen ilmavoimat sai vuonna 1918 käyttöönsä yhdeksän venäläisten jättämää Stetinin M-9-lentokonetta.
Ensimmäinen sotalento suoritettiin Lylyn suuntaan, jossa lentotähystyksen avulla saatiin tietoja punaisten liikkeistä. Taisteluiden siirtyessä kohti Tamperetta siirtyi lentoasema ensin Orivedelle ja sitten Tampereen Kaukajärvelle. Ilma-aseen merkitys sisällissodassa oli olematon. Toki saksalaisilla oli käytössään ”runsaasti” lentokoneita, joita käytettiin myös taistelulentoihin Suomessa.lähde?
Tunnustus

Kolho äänestettiin vuonna 2010 Yle TV1:n Puoli seitsemän -ohjelmassa Suomen parhaimmaksi paikaksi 2010.
Liikenne

Kolhon kylän läpi kulkee Vilppulan ja Keuruun välinen seututie 348. Kyseiseltä tieltä erkanee myös yhdystie Haapamäelle noin 3,5 kilometrin päässä kylän keskustasta pohjoiseen päin. Kylän läpi kulkee myös Tampere–Haapamäki-rautatie, jonka varrella sijaitsee yksi radan alkuperäisistä asemista, Kolhon rautatieasema.
Kolhossa on ollut myös oma sivuraide, joka johti maalitehdas Järvelän Tehtaat Oy:n tehdasalueelle.lähde?
Palvelut

Kolhon palveluita ovat muun muassa ala-aste, kauppa, apteekki, paloasema, kirjasto, pankki, neuvola, nuorisotilat, kuntosali, ravintola (suljettu), kukkakauppa, parturi-kampaamo, palvelukoti ja lääkäripalvelu. Kolhossa suurimpia työllistäjiä ovat Finnforest Oyj (nyk. Aureskoski Oy), Formica IKI Oy ja Runtech Systems Oy. Kolhossa sijaitsee myös evankelis-luterilainen Kolhon kirkko sekä ortodoksinen kirkko.
Tapahtumat

Kolhossa järjestettäviä tapahtumia ovat muun muassa Kolho viikko, Kolhon Vihurin Winter Classic, Kolhon kesätori ja Kolhon Rantateatteri. Joka vuosi kylässä myös valitaan Kolhon Kulkuri.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kolho Wikimedia Commonsissa
Kolhon kylän kotisivut
Roine, Maija-Stiina: Kolhon kylän tarina. Omakustanne 1998, lisäpainos 2014. ISBN 952-91-0431-6.
Roine, Maija-Stiina: Kolhon kylä – muutosten aikaa. Omakustanne, 2000. ISBN 952-91-1989-5.
| n k Mänttä-Vilppula |
| --- | --- | --- |
 Pirkanmaa  Ylä-Pirkanmaan seutukunta 
| Kylät |  Ajostaipale  Elämäntaipale  Huhtijärvi  Huopioniemi  Keskustaajama  Kolho  Kurkijärvi  Leppäkoski  Loila  Pohjaslahti  Suluslahti  Tyynysniemi  Vitsakoski  |  |
Koiviston Auto

| Koiviston Auto |
| --- | --- |
 Koiviston Auton Kabus.
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1928
Perustaja:  Toivo Tommola Armas Kaukiainen Abram Purhonen A. K. Seppinen Konstantin Peippo
Toimitusjohtaja:  Henrik Mikkola
Puheenjohtaja:  Ari Lehtoranta
Kotipaikka:  Lahti (vuoteen 1944 Koiviston maalaiskunta)
Toimiala:  Linja-autoliikenne
Liikevaihto:  169 miljoonaa euroa + 30 miljoonaa euroa (Onnibus)
Henkilöstö:  2100 + 230 (Onnibus)
Omistaja:  Capman
Kotisivu:  www.koivistonauto.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Koiviston Auto on suomalainen linja-autoyhtiö, jonka omistaa suomalainen pääomasijoitusyhtiö Capman.
Koiviston Auto perustettiin vuonna 1928 Etelä-Karjalassa Koiviston kunnassa, joka sittemmin on luovutettu Neuvostoliitolle. Nykyään Lahdessa kotipaikkaansa pitävän yhtiön liikevaihto oli vuonna 2012 kaikkiaan 120 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 1 496, mikä teki siitä Suomen 86:nneksi suurimman työnantajayrityksen.
Koiviston Auto omistaa seitsemän eri puolilla Suomea linja-autoliikennettä hoitavaa yritystä. Lisäksi yhtiö omistaa Kabus-yhtiön, joka valmisti linja-autoja yhtymän käyttöön vuoteen 2014 saakka. Nykyään Kabus valmistaa vain varaosia, ja työllistää noin 15 henkeä.
Koiviston Auto on ainoa merkittävä linja-autoyhtiö, jonka pikavuorot eivät ole koskaan kuuluneet ExpressBus-yhteenliittymään (paitsi Lauttakylän Auto kuului ennen fuusioitumistaan Satakunnan Liikenteeseen). Lokakuussa 2018 Koiviston Auto osti Onnibus-halpabussiyhtiön skotlantilaiselta Souter Investments -yhtiöltä.
Kesällä 2022 tytäryhtiöstä eniten autoja oli Helsingin Bussiliikenteellä (n. 362), toisena tuli Koskilinjat (n. 136) ja kolmantena Jyväskylän Liikenne (n. 134).
Historiaa > Ennen sotia

Koiviston Auton perustajaosakkaat olivat Toivo Tommola, A. K. Seppinen, Armas Kaukiainen, Abram Purhonen ja Konstantin Peippo. Yhtiö aloitti linjaliikenteen Koiviston ja Viipurin välillä elokuun alussa 1928 kahdella seitsemän hengen Hudson-henkilöautolla, joista toinen oli umpikorinen, toinen avoauto. Reittiä ajettiin kahdeksan vuoroa päivässä. Kaluston valintaan lienee vaikuttanut ratkaisevasti Koiviston ja Viipurin välisen maantien heikko kunto. Linjan ajaminen henkilöautoilla kannatti kuitenkin useista syistä huonosti, minkä vuoksi muut osakkaat myivät omat osuutensa Tommolalle, jolla oli jo yhtiön perustamisesta lähtien ollut osake-enemmistö. Vuonna 1931 Koiviston Auto hankki ensimmäiset kaksi Ford-linja-autoa; samana vuonna yhtiö sai myös yksinoikeuden Koiviston–Viipurin linjaan ostettuaan tällä linjalla ajaneen Juho Juvosen yrityksen. Samalla Koiviston Auton liikennekenttä laajeni Koiviston maalaiskunnan alueella. Vuosina 1934–1935 Koiviston Auto osti kolme REO-linja-autoa ja vuonna 1936 ensimmäisen Sisu-autonsa. Linja-autoliikenteen ohella Toivo Tommola aloitti myös kuorma-autoliikenteen ja tuli vuonna 1937 osakkaaksi Viipurin Linja-Auto Oy:öön. Se oli 1930-luvun lopulla yksi Suomen suurimmista linja-autoliikenteen harjoittajista. Vuonna 1935 valmistui Koiviston Auton rakennuttama Koiviston kauppalan uusi linja-autoasema, jonka yhteydessä olivat myös hotelli, ravintola ja yhtiön tukikohta. Linja-autoasema, jota jouduttiin pian laajentamaan kahteen otteeseen, sijaitsi liikenteellisesti hyvin keskeisellä paikalla. Samana vuonna Koiviston Auto aloitti seitsemän muun Etelä-Karjalan ja Etelä-Savon alueilla toimineen liikenneyrittäjän kanssa linja-automatkailijoille suunnatut ns. rengasmatkat neljällä reitillä, joista Koiviston Auton osuus sijoittui reitille Viipuri–Koivisto–Terijoki–Uusikirkko–Viipuri. Lisäksi Koiviston Auto alkoi rakentaa tehdasmaisesti kuorma-autojen ohjaamoja ja lavoja 1930-luvun aikana. Vuonna 1939 Koiviston Autolla oli yhdeksän linja-autoa.
Historiaa > Lahti kotipaikaksi sotien jälkeen

Talvisodan seurauksena Koiviston Auton uudeksi asemapaikaksi tuli Lahti, ja välirauhan aikana yhtiö osallistui Suomen siihen saakka suurimpaan kuljetusurakkaan Liinahamarin reitillä Rovaniemen ja Petsamon välillä. Koiviston takaisinvaltauksen jälkeen Koiviston Auto aloitti jälleen liikennöinnin vanhalla päälinjallaan vuonna 1942, mutta jatkosodan jälkeen yhtiön oli palattava Lahteen, josta tuli nyt lopullinen kotipaikka. Mahdollisuuden uuteen kasvuun antoivat yhtiön saamat oikeudet Lahden–Hämeenlinnan ja Lahden–Tampereen linjoihin, joista jälkimmäiselle yhtiö sai ensimmäisen pikavuoronsa vuonna 1952. Toivo Tommolan kuoltua vuonna 1956 uudeksi toimitusjohtajaksi tuli hänen poikansa Martti Tommola. 1950- ja 1960-lukujen aikana Koiviston auto kasvoi melko maltillisesti ostamalla pienempiä Lahden alueella toimineita liikenneyrityksiä. Vuonna 1966 Koiviston Autolla oli vielä ainoastaan kymmenen linja-autoa, mutta ennen vuosikymmenen loppua automäärä oli noussut jo yli 30:n. Vuonna 1977 Koiviston Auto aloitti pitkän kehitystyön tuloksena oman linja-autotuotannon, ja samaan aikaan perustettiin konsernin hallintoa varten uusi yhtiö Metsäpietilä Oy. Vuonna 1979 Koiviston Auto teki siihen saakka suurimman yrityskauppansa ostamalla itseään yli kaksi kertaa suuremman, vuonna 1925 perustetun Kuopion Liikenne Oy:n, joka oli 1940-luvun lopulta lähtien valmistanut omaan käyttöönsä varsin huomattavan määrän linja-autojen koreja. Seuraava suuri kauppa oli Jyväskylän Liikenne Oy:n osto vuonna 1984.
Tytäryhtiöt ja fuusioidut yritykset > Nykyiset tytäryhtiöt

Koiviston Auto -yhtymään kuuluvat seuraavat yritykset:
Koiviston Auto Helsinki Oy (ent. Helsingin Bussiliikenne)
Koiviston Auto Jyväskylä Oy (ent. Jyväskylän Liikenne)
Koiviston Auto Kuopio Oy (ent. Kuopion Liikenne)
Koiviston Auto Lahti Oy (ent. Koiviston Auto / Lahden Liikenne)
Koiviston Auto Oulu Oy (ent. Koskilinjat / Gold Line)
Koiviston Auto Tampere Oy (ent. Pirkanmaan Tilausliikenne)
Koiviston Auto Porvoo Oy (ent. Porvoon Liikenne)
Onnibus.com Oy
Koiviston Auto Länsi Oy (ent. Satakunnan Liikenne), Pori
Kabus Oy, kunnossapitopalvelut
Tytäryhtiöt ja fuusioidut yritykset > Koiviston Auto -yhtymään yrityskaupoilla sulautettuja yrityksiä

| --- | --- |
 Viljasen Liikenne Oy, Lahti  Lahden Liikenne Oy, Lahti  V. Peltonen Oy, Lahti  Tuovisen Liikenne Oy, Lahti  Kymenlaakson Liikenne Oy, Lapinjärvi  Toivo Putula / Pulkkilanharjun Liikenne Oy, Asikkala  Savon Matka Oy, Rautalampi  Sukulan Linja Oy, Mäntsälä  T.Makkonen Oy, Iisalmi  Tourusen Linjat Oy, Äänekoski  Keski-Suomen Liikenne Oy, Äänekoski  Helsingin Bussiliikenne, Helsinki  Pulkkisen Liikenne, Orimattila  Linjaliike Rajala Oy, Mäntsälä  Eino Turunen Oy, Laukaa :  Lähilinjat Oy, Kerava  Oy Liikenne Ab, Vantaa  Linjaliike E. Ahokas, Sipoo  Vesman Liikenne, Turku, linjaliikenne  Sipoon Linja Oy, Sipoo  Lauttakylän Auto Oy, Huittinen  Turun Linja-Auto, Turku  A.Mörö Oy, Oulu  Artturi Anttila Oy, Kankaanpää  Linjaliike P. Koivisto Oy, Nuutajärvi  Pauli Ketonen Ky, Nakkila  Oy Werner Henriksson Ab, Porvoo  Y. Förbom Oy, Turku, vain liiketoiminta ja linja-autokalusto  Pirkanmaan Tilausliikenne Oy, Ylöjärvi  Vainion Liikenne Oy, Salo (vain pikavuoroliiketoiminta ja osa seutuliikenteestä)
Tytäryhtiöt ja fuusioidut yritykset > Entiset tytäryhtiöt

Lauttakylän Auto, Huittinen
Oy Liikenne Ab, Helsinki ja Vantaa
Lähilinjat, Kerava
Turun linja-auto, Turku
Reittejä

| Linja | Reitti | Yhtiö (Liikennöitsijä) |
| --- | --- | --- |
| C1 | Helsinki – Turku – Naantali | Onnibus.com |
| C2 | Helsinki – Forssa – Pori – Vaasa | Onnibus.com |
| C3 | Helsinki – Hämeenlinna – Tampere – Vaasa | Onnibus.com |
| C4 | Helsinki – Jyväskylä – Oulu | Onnibus.com |
| C5 | Helsinki – Mikkeli – Kuopio | Onnibus.com |
| C6 | Helsinki – Kouvola – Lappeenranta – Joensuu | Onnibus.com |
| C7 | Helsinki – Kotka | Onnibus.com |
| C8 | Helsinki – Turku – Pori – Vaasa – Kokkola – Oulu | Onnibus.com |
| C9 | Turku – Tampere – Jyväskylä – Kuopio – Kajaani | Onnibus.com |
| C11 | Tampere – Pori – Turku – Helsinki | Onnibus.com |
| C12 | Tampere – Lahti – Kouvola – Lappeenranta | Onnibus.com/Liikenne Vuorela Oy |
| C13 | Kokkola – Jyväskylä – Helsinki | Onnibus.com |
| C14 | Savonlinna – Mikkeli – Helsinki | Onnibus.com |
| C16 | Helsinki – Kotka (Karhula) | Onnibus.com |
| F10 | FLEX: Lahti – Hämeenlinna – Forssa – Turku | Koiviston Auto |
| F20 | FLEX: Helsinki – Forssa – Huittinen – Pori | Satakunnan Liikenne |
| F21 | FLEX: Turku – Yläne – Säkylä – Eura – Pori | Satakunnan Liikenne |
| F22 | FLEX: Rauma – Huittinen | Satakunnan Liikenne |
| F24 | FLEX: Helsinki – Lahti – Padasjoki – Jämsä – Jyväskylä | Koiviston Auto |
| F25 | FLEX: Turku – Huittinen | Satakunnan Liikenne |
| F28 | FLEX: Turku – Rauma – Pori/Vaasa | Satakunnan Liikenne |
| F40 | FLEX: Helsinki – Lahti – Joutsa – Jyväskylä – Oulu | Koiviston Auto/Koskilinjat (Gold Line) |
| F41 | FLEX: Oulu – Kemi – Rovaniemi | Koiviston Auto/Koskilinjat (Gold Line) |
| F42 | FLEX: Rovaniemi – Ivalo | Koiviston Auto/Koskilinjat (Gold Line) |
| F43 | FLEX: Rovaniemi – Enontekiö – Kilpisjärvi | Koskilinjat (Gold Line) |
| F44 | FLEX: Sysmä – Vääksy – Lahti – Mäntsälä – Helsinki | Koiviston Auto |
| F45 | FLEX: Jyväskylä – Suonenjoki – Kuopio | Kuopion Liikenne |
| F50 | FLEX: Helsinki – Lahti – Kuopio – Oulu | Kuopion Liikenne |
| F54 | FLEX: Kuopio – Oulu | Kuopion Liikenne/ Koskilinjat (Gold Line) |
| C4-SKI | Helsinki – Jyväskylä – Oulu – Ylläs – Levi | Onnibus.com |
| C5-SKI | Helsinki – Mikkeli – Kuopio – Kuusamo – Ruka | Onnibus.com |
Kartelli 2010–2015

Kilpailu- ja kuluttajavirasto tutki kartellia, jossa Koiviston Auto -konserni olisi ollut mukana. Markkinaoikeus teki asiasta vuoden 2017 joulukuussa päätöksen, jonka mukaan kartelli oli ollut olemassa. Asian ratkaisi lopullisesti Korkein hallinto-oikeus elokuussa 2019. Päätöksen mukaan Koiviston Auto oli ollut Matkahuollon jälkeen kartellin toiseksi suurin toimija, joka joutui maksamaan 2,3 milj. euroa koko kartellin seuraamusmaksuista (8,9 milj. euroa).
Kirjallisuutta

Viitaniemi, Matti: Kuopion Liikenne Oy 1925–1995. Halosen perheyrityksestä osaksi Koiviston Auto -yhtymää. 1995.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koiviston Auto Wikimedia Commonsissa
Koiviston Auton kotisivut
Porvoon Liikenne Oy:n auto nro 1, Scania K124 Lahti Eagle 560 -korilla.
Kolibakteeri

| Kolibakteeri |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Bakteerit Bacteria
Kunta::  Bakteerit Eubacteria
Pääjakso::  Proteobacteria
Luokka::  Gammaproteobacteria
Lahko::  Enterobacteriales
Heimo::  Enterobacteriaceae
Suku::  Escherichia
Laji::  coli
Kaksiosainen nimi
 Escherichia coli  (Migula, 1895) Castellani & Chalmers, 1919 
Katso myös
   Kolibakteeri Wikispeciesissä   Kolibakteeri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kolibakteeri (Escherichia coli) on yksi niistä bakteerilajeista, jotka elävät tasalämpöisten eläinten (muun muassa nisäkkäiden ja lintujen) ruoansulatuskanavan alaosassa.
Escherichia coli on myös ihmisellä yleinen suolistobakteeri. Ihmisen päivittäisessä ulostemäärässä on tavallisesti 1011–1013 kolibakteeria. Jos pohjavedessä on kolibakteeria, se kertoo yleensä ulostesaastumisesta. Bakteeri on saanut tieteellisen nimensä löytäjänsä Theodor Escherichin mukaan. Se kuuluu enterobakteereihin.
Rakenne

Kolibakteeri on sauvamainen noin kahden mikrometrin pituinen ja puolen mikrometrin levyinen. Sen soluseinä koostuu peptidoglykaaneista. Sen kaksinkertaisen solukalvon ulompi kerros on peptidoglykaanikerroksen ulkopuolella eli se on gram-negatiivinen bakteeri. Lisäksi se on fakultatiivisesti anaerobinen organismi ja luokitellaan ei-sisäitiöitä-ryhmään. Kolibakteerilla on noin 15 000 ribosomia, tuhat erilaista entsyymiä, noin kahden millimetrin mittainen rengasmainen DNA-molekyyli ja mahdollisesti plasmideja.
Genomi

Kolibakteerin proteiineja koodaava haploidinen genomi on 4 639 221 eli noin 4,64 miljoonaa emästä pitkä, ja se koodaa 4 377 proteiinia. Ihmisessä oleva kolibakteerin versio O157:H7 sisältää noin 5,44 miljoonaa emästä, jotka koodaavat 5 416 proteiinia. Jos genomin pituudeksi oletetaan 4 miljoonaa emäsparia, genomi painaa 4,4×10−18 kg (4,4 attogrammaa), ja genomin pituus oikaistuna on 1,36 mm. Kromosomi on pitkä (noin 500 kertaa solun pituus) ja siksi voimakkaasti kiertynyt ja laskostunut.
Kolibakteeri jakautuu suotuisissa lämpötilaoloissa kerran 20 minuutissa, ja hieman keskimääräisemmissä oloissa kerran 30 minuutissa. Näin kolibakteereja syntyisi jakautumisen kautta kaksi potenssiin 48 eli yli 280 biljoonaa kappaletta vuorokaudessa, mikäli ympäristö ei tätä rajoittaisi. Monesti jakautuminen on hitaampaa, esimerkiksi kerran 108 minuutissa.
Joidenkin aiempien arvioiden mukaan olisi 4,64 miljoonan emäksen kolibakteerissa 4 300 geeniä, joista 180 liittyisi solun rakenteeseen, 650 liittyisi aineenvaihduntaan, 240 energia-aineenvaihduntaan, 530 geeniä toimisi DNA-jakautumisen ohjaajina, ja kuljettajaproteiinien geenejä olisi noin 240.
Bakteerin hyötykäyttö

Talousveden puhdistamisen tarkkailussa ja jätteidenkäsittelyssä kolibakteeri on jo hyvin varhain valittu veden saastuneisuusasteen mittariksi. Pääasialliset syyt sen käyttöön ovat se, että ihmisulosteessa on paljon enemmän koliformisia bakteereita kuin patogeeneja (kuten lavantautia aiheuttava Salmonella typhi), koliformisia bakteereita on nopea ja edullinen analysoida sekä se, että kolibakteeri on tavallisesti vaaraton eli se ei voi ”karata käsistä” laboratoriossa ja tuottaa vahinkoa.
Kolibakteeri on hyvin yleisesti käytetty bakteeri geenitekniikassa ja synteettisessä biologiassa. Bakteeriin voidaan helposti siirtää geenejä. Geenejä voidaan esimerkiksi monistaa liittämällä niitä kolibakteerin DNA:han, jolloin geeni monistuu samalla kun se jakautuu. Kolibakteereja voidaan käyttää myös proteiinin tuottamiseen: bakteeriin liitetään halutun proteiinin geeni, jolloin bakteeri alkaa tuottaa proteiinia.
Haitat

Vaarattomuudestaan huolimatta kolibakteeri voi aiheuttaa tulehduksen, jos se pääsee leviämään ruoansulatuskanavasta muualle elimistöön. Tartunta tapahtuu usein saastuneiden käsien tai käytettyjen välineiden kautta. Yleisimmin kolibakteeri aiheuttaa infektion virtsaputkeen tai vatsaonteloon, mutta sairaalaoloissa se voi levitä esimerkiksi keuhkoihin. Infektio todennetaan laboratoriokokeissa bakteeriviljelyllä, joka tehdään infektioalueelta otetusta näytteestä (esimerkiksi virtsanäyte tai keuhkoista yskös- tai imulimanäyte). Kolibakteeri on kuitenkin hyvin herkkä antibiooteille, joten tulehdukset ovat helppohoitoisia.
Suomessa on kuollut tästä huolimatta lapsia kolibakteeriin, ja moni on joutunut dialyysihoitoon tai munuaisten siirtoon.
EHEC

Yksi suolistotulehduksia aiheuttavista kolibakteeri-ryhmistä on Enterohemorraaginen Escherichia coli -bakteeri eli EHEC-bakteeri, ja niistä on 2000-luvulla tullut yleinen ruokamyrkytysten aiheuttaja. EHEC kykenee tuottamaan shigatoksiineja. Shigatoksiinin tuotantokyvyn EHEC sai lysogeenisiltä bakteriofaageilta. EHEC on esimerkki rinnakkaisesta evoluutiosta, sillä eri Escherichia coli -kannat voivat itsenäisesti kehittyä EHEC-bakteeriksi. EHEC esiintyy terveiden nautojen, vuohien, peurojen ja lampaiden suolistossa.
Pahimmillaan EHEC voi aiheuttaa oksentelua ja voimakasta ripulia, joka voi olla veristä. Tauti voi parantua itsestään 4–10 päivän kuluttua oireiden alettua.  Noin 10 prosentilla sairastuneista saattaa tulla vakava munuaisten toimintahäiriö, ureeminen oireyhtymä HUS (yleensä lapsilla). Se voi johtaa myös tromboottiseen trombosytopeeniseen purppuraan TTP (TTP tarkoittaa ihoverenvuotoa eli purppurana ilmenevää verenvuototaipumusta) (yleensä vanhuksilla). Tauti saattaa johtaa kuolemaan. EHEC leviää varsinkin kypsentämättömän jauhelihan ja pastöroimattoman maidon välityksellä, jolloin taudin alkuperä on yleensä nautakarjan suolisto. Tämä on yleistä länsimaissa muun muassa Pohjois-Amerikassa, jossa bakteeri on levinnyt huonosti kuumennettujen hampurilaisten tai muun pikaruoan välityksellä. Tätä vakavampaa tautityyppiä on tavattu silloin tällöin Suomestakin. Ensimmäinen EHEC-epidemia (kanta 0157:H7) ja myös ensimmäiset kuolemantapaukset diagnosoitiin Suomessa vuonna 1997. Suomessa vuosittain todettujen EHEC-tartuntojen määrä on kasvanut viime vuosien aikana. Kasvua selittää laboratoriodiagnostiikassa tapahtuneet muutokset. Vuonna 2019 todettuja tapauksia oli 311.
Ruotsissa myrkyllistä 0157:H7-muunnosta on kymmenessä prosentissa maitotiloista, Hollannissa jopa joka neljännellä tilalla. Verosytotoksiinia muodostavista muunnoksista käytetään lyhennettä VTEC (verosytotoksiinia muodostavat E. kolibakteerit. Ryhmän uudet muunnokset, bakteerit O21 ja O103, ovat levinneet Ruotsissa yhtä laajalle kuin 0157:H7, ja joissakin naapurimaissa aiheuttaneet kuolemantapauksia.
EHEC-tartunta voi olla hengenvaarallinen ja tämänhetkiset hoidot perustuvat pääosin oireiden lievittämiseen. EHEC-bakteerin tuottamien toksiinien takia antibioottien käyttöä ei suositella taudin hoitomenetelmänä. Antibioottien vaikutuksesta kuolevat bakteerisolut voivat erittää toksiineja ympäristöönsä ja näin pahentaa taudin oireita.
Kesäkuussa 2011 ilmeni Saksassa 1 700 EHEC-tapausta, joista kuoli ainakin 30. Suomessa tapauksia ilmeni yksi, joka oli todennäköisesti peräisin Saksasta, sillä se muistutti saksalaista kantaa. Tartunnan lähteenä ovat olleet Saksassa kasvatetut idut.
Mutaatiotutkimus

Richard Lenski aloitti Michigan State Universityssä Yhdysvalloissa 12. helmikuuta 1988 Escherichia colin evoluutiotutkimuksen jolloin 12 koeputkeen kylvettiin lähes identtiset E. coli -populaatiot. Koetta kutsutaan nimellä LTEE eli E. coli long-term evolution experiment.
Bakteereille annettiin minimiravinto, jolloin 500 bakteerisukupolvea syntyi 75 päivässä. Yksistään tämä tuottaisi valtavan määrän bakteereita, jos bakteerit saisivat lisääntyä rajatta. Mutta bakteerien rajallinen ravintomäärä aiheuttaa sen, että ne bakteerit, jotka pystyvät lisääntymään nopeiten, yleistyvät. Tarkoitus oli tutkia, tapahtuuko bakteereissa hyödyllisiä mutaatioita, jotka edistävät bakteerien kykyä selviytyä hengissä ja tuottaa jälkeläisiä.
Parinkymmenen vuoden kuluttua, vuonna 2008, oli tapahtunut 40 000 solunjakautumista. Tähän mennessä oli näkynyt joitain muutoksia bakteereissa. Kun noin 20 000 bakteerisukupolvea oli käyty läpi, monia geneettisiä muutoksia oli tapahtunut kaikissa maljoissa, ja bakteerien kasvu oli nopeutunut 70 %:lla. Kaikista bakteereista oli kehittynyt suurempia ja harvemmassa eläviä, ja ne erikoistuivat elämään glukoosissa. Suurin osa koon kasvusta tapahtui 2 000 ensimmäisen sukupolven aikana. Neljällä populaatiolla heikkeni DNA:n korjausmekanismi, mikä kasvatti mutaatioiden määrää. Vaikka bakteerit läpikävivät maljaa kohden miljoonia mutaatioita 20 000 ensimmäisen solunjakautumisen aikana, Lenskin mukaan vain 10–20 mutaatioista oli hyödyllisiä, ja vain 100 kaikista hyödyllisistä ja selviämisen kannalta yhdentekevistä mutaatioista jäi geeneihin. Kokoa kasvattaneista populaatioista Ara-1 ja Ara+1 kaikki koon määränneet samat 59 geeniä olivat muuttuneet samaan suuntaan toisistaan riippumatta.
33 127 jakautumisen jälkeen eräs populaatio, joka on ristitty Ara-3:ksi pystyi hyödyntämään kasvuaineen sitraattia, mihin normaali kolibakteeri ei pysty. Tämä kasvatti bakteerien määrää ja näytti selvästi, että hyödyllinen mutaatio oli tapahtunut laboratoriossa. Sitraattikyky vaati bakteerilta ainakin kaksi peräkkäistä mutaatiota, ja siksi sitä ei ilmestynyt kaikkiin maljoihin mutaatioiden suhteellisen harvinaisuuden takia.