stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jaana Bäck

| Jaana Bäck> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1961 (ikä 63–64)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  metsien ja ilmakehän vuorovaikutusten professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Kuopion yliopisto (FM 1985), Oulun yliopisto (FT 1994)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  biosfäärin vaikutukset ilmakehän koostumukseen, erityisesti maa- ja vesiesosysteemien haihtuvat bio-orgaaniset yhdisteet (BVOC)
Aiheesta muualla
Jaana Bäck HY:n tutkijaportaalissa (englanniksi)
Jaana Kaarina Bäck (s. 1961) on suomalainen kasviekologi, joka toimii Helsingin yliopiston metsien ja ilmakehän vuorovaikutusten professorina. Hän on ollut Suomen luontopaneelin (2020–2023) jäsen.
Bäck valmistui Kuopion yliopistosta filosofian maisteriksi ympäristötieteestä (1985). Hän opiskeli edelleen filosofian tohtoriksi Oulun yliopistosta 1994 kasviekologian alalta. Bäckin englanninkielinen artikkeliväitöskirja (1994) tarkasteli happaman sadelaskeuman vaikutusta männyn ja kuusien neulasiin sekä puiden kylmänkestävyyteen. Väitöskirja oli otsikoitu Effects of acidic precipitation on Scots pine and Norway spruce needles and their low temperature tolerance. Bäck on ollut Oulun yliopiston kasviekofysiologian dosentti (vuodesta 1998) ja Helsingin yliopiston metsän ja ilmakehän vuorovaikutuksen dosentti (vuodesta 2010).
Bäck työskenteli perustutkintonsa jälkeen Oulun yliopiston ja Suomen Akatemian tutkijana (1985–1996) ja oli väiteltyään Oulun yliopiston kasviekologian assistentti (1995–1998). Hän oli Suomen Akatemian postdoc-tutkija (1998–2004). Hän vietti 15 kuukautta ajan postdoc-tutkijana Yhdysvalloissa Lawrence Livermore National Laboratoryssä Kaliforniassa ja Cornellin yliopistossa (Boyce Thompson Institute for Research) New Yorkissa. Hän oli Helsingin yliopiston metsätieteen laitoksen tutkija (2004–2006) ja fysiikan laitoksen tutkimuskoordinaattori (2007–2012). Metsän ja ilmakehän vuorovaikutuksen professorina hän on toiminut elokuusta 2013 lähtien.
Vuonna 2017 Bäck sai ensimmäistä kertaa jaetun Suomalaisen Tiedeakatemian myöntämän Pro Scientia -palkinnon. Bäck kutsuttiin Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2018.
Aiheesta muualla

Jaana Bäckin Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Jaana K. Bäck. University of Helsinki, Department of Forest Sciences (englanniksi) (researchgate.net)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  ORCID  Publons  ResearcherID  Scopus
Burunnokkakaija

| Burunnokkakaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Nokkakaijat Tanygnathus
Laji::  gramineus
Kaksiosainen nimi
 Tanygnathus gramineus  J.F. Gmelin, 1788 
Katso myös
   Burunnokkakaija Wikispeciesissä   Burunnokkakaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Burunnokkakaija (Tanygnathus gramineus) on uhanalainen indonesialainen kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 40 cm. Sen höyhenpuku on lähes kokonaan vihreä, vain otsa ja naaman yläosa ovat siniset, ja vatsapuoli on kellanvihreä. Nokan ja silmän välissä on musta juova. Koiraan nokka on punainen, naaraan vaaleanharmaa; koivet ovat tummanharmaat ja iiris keltainen.
Esiintyminen

Burunnokkakaijat ovat kotoperäisiä Burun saarella Indonesian itäosassa. Populaation koko on vain 2 500–10 000 yksilöä, joskin määrä on karkea laskennallinen arvio, sillä lajista on hyvin harvoja havaintoja. Viimeksi laji tavattiin lemmikkilintuna Balilla vuonna 2001. Metsien hakkuut uhkaavat hävittää lajin.
Elinympäristö

Burunnokkakaijaa tavataan vuoristometsissä yli 1 000 m:n korkeudella merenpinnasta, joskus se on havaittu 600 metrin korkeudella.
Bysantin sisällissota 1341–1347

Bysantin sisällissota 1341–1347, jota joskus kutsutaan toiseksi palaiologiseksi sisällissodaksi,  oli konflikti, joka puhkesi Bysantin valtakunnassa Andronikos III Palaiologoksen kuoleman jälkeen hänen yhdeksänvuotiaan poikansa holhouksesta. Sota polarisoi Bysantin yhteiskunnan luokkarajojen mukaan. Vähäisemmässä määrin konflikti sai uskonnollisia sävyjä; Bysantti oli sekaantunut Hesychast - kiistaan, ja mystisen Hesykasmin opin noudattaminen rinnastettiin usein Kantakouzenoksen tukemiseen.
Keisari Andronikos III:n pääavustajana ja lähimpänä ystävänä Kantakouzenosista tuli alaikäisen John V:n valtionhoitaja Andronikosin kuoltua kesäkuussa 1341. Kun Kantakouzenos oli poissa Konstantinopolista saman vuoden syyskuussa, Alexios Apokaukoksen ja patriarkka Johannes XIV:n johtama vallankaappaus turvasi keisarinna Annan tuen ja perusti uuden regenssin. Vastauksena Kantakouzenoksen armeija ja kannattajat julistivat hänet osakeisariksi lokakuussa, mikä vahvisti kuilun hänen ja uuden regenssin välillä. Ero kärjistyi välittömästi aseelliseen konfliktiin.
Sodan ensimmäisten vuosien aikana valtionhallinnon joukot voittivat. Useiden antiaristokraattisten kansannousujen, erityisesti Thessalonikan kiivailijoiden kapinan, seurauksena suurin osa Traakian ja Makedonian kaupungeista joutui valtionhallinnon hallintaan. Serbian Stefan Dušanin ja Aydinin Umur Begin avustuksella Kantakouzenos onnistui kumoamaan nämä voitot. Vuoteen 1345 mennessä huolimatta siitä, että Dušan loikahti oppositioon ja vetäytyi Umurista, Kantakouzenos säilytti yliotteen Ottomaanien emiraatin hallitsijan Orhanin avulla. Kesäkuussa 1345 tapahtuneessa hallitsijan päävalvojan Apokaukoksen murha aiheutti hallitsijalle vakavan iskun. Kantakouzenos kruunattiin muodollisesti keisariksi Adrianopolissa vuonna 1346, ja hän saapui Konstantinopoliin 3. helmikuuta 1347. Sopimuksen mukaan hänen oli määrä hallita kymmenen vuotta vanhempana keisarina ja John V:n valtionhoitajana, kunnes poika tuli täysi-ikäiseksi ja hallitsi hänen rinnallaan. Tästä näennäisestä voitosta huolimatta sisällissodan jatkuminen pakotti John VI Kantakouzenoksen luopumaan kruunusta ja jäämään eläkkeelle vuonna 1354.
Pitkittyneen konfliktin seuraukset osoittautuivat tuhoisiksi Imperiumille, joka oli saavuttanut vakauden Andronikos III:n aikana. Seitsemän vuoden sodankäynti, ryöstelevien armeijoiden läsnäolo, yhteiskunnallinen myllerrys ja musta surma, tuhosivat Bysantin ja muuttivat sen tynkävaltioksi. Konfliktin ansiosta Dušan pystyi myös valloittamaan Albanian, Epeiroksen ja suurimman osan Makedoniasta, missä hän perusti Serbian imperiumin . Bulgarian valtakunta hankki myös alueen Evrosjoen pohjoispuolella .
Gottfried Böhm

| Gottfried Böhm |
| --- | --- |
 Gottfried Böhm vuonna 2015
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. tammikuuta 1920 Offenbach am Main
Kuollut: 9. kesäkuuta 2021 (101 vuotta)
Kansalaisuus:  saksalainen
Taiteilija
Ala:  arkkitehti
Palkinnot
 Pritzker-palkinto 1986 
Hubertuskirche, Aachen.
Gottfried Böhm (23. tammikuuta 1920 Offenbach am Main – 9. kesäkuuta 2021) oli saksalainen arkkitehti. Hänelle myönnettiin Pritzker-palkinto vuonna 1986. Gottfried Böhmin isä oli tunnettu kirkkoarkkitehti Dominikus Böhm.
Böhmin suunnittelemia ovat esimerkiksi pyhiinvaelluskirkko Nevigesissä (1962–1964) ja kaupungintalo Bensbergissä (1962–1964), Deutsche Bank Luxemburgissa sekä julkinen kirjasto Ulmissa.
Böhm meni vuonna 1948 naimisiin Elisabeth Haggenmüllerin kanssa. Avioliitosta syntyi neljä poikaa.
Caca (mytologia)

Caca oli roomalainen tulen jumalatar ja tulen jumala Cacuksen sisar. Tarinoiden mukaan he asuivat Rooman Palatinus-kukkulalla. Joidenkin tarinoiden mukaan Caca paljasti Herkuleelle sen paikan, johon Cacus oli piilottanut tältä varastamansa karjan. Tästä Caca olisi saanut ikuisiksi ajoiksi jumalattaren aseman. Hänen pyhäkössään paloi ikuinen tuli, kuten kotilieden jumalattaren Vestan temppelissä.
Smedley Butler

Smedley D. Butler
Smedley Darlington Butler (30. heinäkuuta 1881, West Chester (Pennsylvania) – 21. kesäkuuta 1940) oli yhdysvaltalainen merijalkaväen kenraali ja palkituimpia yhdysvaltalaisia sotilaita. Hän tuli tunnetuksi sodanvastaisista näkemyksistään. Butler kirjoitti kirjan War is a Racket, jossa hän kritisoi Yhdysvaltojen ulkomaanpolitiikkaa ja sotia.
Sotilasura

Vastoin isänsä toiveita Butler lopetti koulunkäynnin ollessaan 16-vuotias, Yhdysvaltojen julistettua sodan Espanjalle vuonna 1898. Hän haavoittui kahdesti Boksarikapinan aikana Kiinassa. Tientsinin taistelussa vuonna 1900 häntä ammuttiin reiteen ja San Tan Patingissa rintaan. Vuosina 1909–1912 hän palveli Nicaraguassa, jossa hän toimi 1. merijalkaväkirykmentin 3. pataljoonan komentajana. Hänelle myönnettiin Medal of Honor -mitali kahdesti, joista ensimmäinen myönnettiin Veracruzin miehityksen aikaisesta urheudesta ja toinen Haitin miehityksen aikana johdetusta hyökkäyksestä kapinallisten leiriin.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Butler toimi varuskunnan komentajana Quanticossa. Vuosina 1927–1929 hän toimi merijalkaväen joukkojen komentajana Kiinassa. Palattuaan Yhdysvaltoihin hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 48-vuotiaana. Vuonna 1931 hän levitti julkisesti huhua, jonka mukaan Benito Mussolini olisi ajanut lapsen päältä autolla. Italian hallitus esitti vastalauseen ja presidentti Herbert Hoover määräsi laivastoministerinsä Charles Francis Adamsin nostamaan syytteen Butleria vastaan sotaoikeudessa. Butlerin esitettyä anteeksipyynnön syyte peruutettiin ja hän selvisi varoituksella. Samana vuonna tultuaan sivuutetuksi merijalkaväen komendantin nimityksessä hän jäi eläkkeelle.
Marraskuussa 1934 Butler väitti, että liike-elämän johtajat olivat poliittisen salaliiton takana murtaakseen presidentti Rooseveltin. Tätä väitettyä salaliittoa alettiin kutsua mediassa business-salaliitoksi, ja media varoitti kongressia vallankaappausyrityksestä.
Teokset

War is a Racket, suomennettu nimellä  Sota on suuri huijaus. Oppian, 2018. ISBN 978-951-877-067-4.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Major General Smedley Butler USMC
Butlerin teos War is a Racket archive.orgissa
Ote teoksesta Sota on suuri huijaus.
Tiffany Stratton

| Tiffany Stratton |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. toukokuuta 1999 (ikä 25)  Prior Lake, Minnesota 
Kansalaisuus:   Yhdysvallat 
Showpainija
Kehänimet:  Tiffany Stratton 
Aktiivisena:  2021–
Pituus:  170 cm
Paino:  65 kg
Kouluttajat:  Ken Anderson    Greg Gagne 
Jessica Woynilko (s. 1. toukokuuta 1999)  on yhdysvaltalainen showpainija ja entinen voimistelija. Woynilko työskentelee WWE:ssä nimellä Tiffany Stratton. Hän painii tällä hetkellä Smackdown brändissä. Hän on voittanut kerran NXT Women's Champion-mestaruuden ja lisäksi hän on hallitsena WWE Women’s Championship- mestari ensimmäistä kertaa.
WWE > NXT

Woynilko aloitti harjoittelun WWE Performance Centerissä vuonna elokuussa 2001 ja oli aloittavan ryhmän ainoa nainen. Woynilkon painidebyytti tapahtui marraskuussa WWE 205 Live-ohjelmassa, jossa hän voitti ensimmäisen ottelunsa. Joulukuussa Stratton siirtyi NXT:hen, jossa hänen painihahmonsa esitti rikasta ja hemmoteltua tyttöä. Myöhemmin hän luopui siitä. Tämän vaihdoksen myötä hän pääsi ottelemaan naisten mestaruudesta ja vuoden 2024 NXT Battleground-tapahtumassa hän onnistui voittamaan ensimmäisen mestaruutensa. Stratton piti NXT Women's Championship-mestaruutta hallussaan 107 päivää, kunnes hävisi sen Becky Lynchille. Viimeinen esiintyminen NXT:n riveissä tapahtui vuoden 2024 Royal Rumblessa, ennen kuin hän siirtyi Smackdown riveihin.
WWE > Smackdown

Stratton osallistui vuoden 2024 Money in the Bank- otteluun ja onnistui nappaamaan voiton itselleen. Stratton "rahasti" voittamansa sopimuksen 3. tammikuuta 2025 ja voitti naisten mestaruuden selätyksellä Nia Jaxilta. WWE Women’s Championship-mestaruus oli ensimmäinen mestaruusvoittonsa WWE:n pääsarjoissa.
Yksityiselämä

Woynilko mainitsee Charlotte Flairin yhdeksi tärkeimmistä tekijöiksi, mikä inspiroi häntä ryhtymään ammattipainijaksi. Woynilko on seurustellut vuodesta 2022 ammattipainija Marcel Barthelin kanssa, joka tunnetaan paremmin nimellä Ludwig Kaiser.
Mestaruudet ja saavutukset

WWE
WWE Women’s Championship (1 kerta)
NXT Women's Championship (1 kerta)
Naisten Money in the Bank voitto (2024)
James Burke

James Burke vuonna 2007.
James Burke (s. 22. joulukuuta 1936 Londonderry, Pohjois-Irlanti) on brittiläinen tieteen historioitsija, televisiojuontaja, -tuottaja ja -toimittaja sekä tietokirjailija. Hän tuli 1970-luvun lopulta alkaen kansainvälisesti tunnetuksi tiedeaiheisista televisiosarjoistaan, joista tunnetuin on Kytkentöjä (Connections, BBC 1978).
Elämä ja ura

Pohjois-Irlannissa varttunut Burke palveli Britannian ilmavoimissa vuosina 1955–1957 ja pääsi sitten opiskelemaan englantilaista filologiaa Oxfordin yliopiston Jesus Collegeen. Valmistuttuaan hän työskenteli Italiassa Bolognan englantilaisen koulun englanninopettajana ja opinto-ohjaajana ja luennoi myös Urbinon yliopistossa. Vuosina 1963–1966 hän toimi Rooman englantilaisen koulun rehtorina ja toimitti englantilais-italialaista sanakirjaa.
Burke sattui näkemään Granada Televisionin työpaikkailmoituksen, jossa haettiin yhtiölle avustajaa Italiaan. Hän sai paikan, ja ensimmäinen toimeksianto liittyi Sisilian mafiaan. Vuonna 1966 Burke siirtyi Lontooseen BBC:n tiedetoimitukseen ja työskenteli aluksi Tomorrow’s World -sarjan reportterina huolimatta puhtaasti humanistisesta koulutuksestaan. Hän toimi muun muassa Yhdysvaltojen Apollo-kuulennoista brittiyleisölle tehtyjen tv-lähetysten pääjuontajana.
1970-luvulla Burke muun muassa juonsi omaa viikoittaista tiedeohjelmaansa The Burke Special (1972–1976). Televisio-ohjelmien ja tietokirjojen lisäksi Burke on laatinut artikkeleita muun muassa Encyclopædia Britannicaan ja moniin aikakauslehtiin (mm. Scientific American, Time, The Atlantic, New Scientist) sekä tehnyt podcast-ohjelmia. Royal Television Society on myöntänyt hänelle kultaisen ja hopeisen ansiomerkkinsä.
Televisio-ohjelmia

Tomorrow's World (BBC:n tiedeohjelma, 1966–1971)
Paid Off (3-osainen sarja työelämästä, 1967)
Intimate Relations (3-osainen sarja potilaan ja lääkärin suhteesta, 1968)
The End of the Beginning (Apollo-avaruusohjelman loppuvaiheista, 1972)
The Burke Special (viikoittainen tiedesarja, 1972–1976)
Stump the Scientist (lasten tiedeohjelma, 1974)
The Inventing of America (BBC:n ja NBC:n yhteistuotanto amerikkalaiskeksinnöistä USA:n 200-vuotisjuhliin 1976, toisena juontajana näyttelijä Raymond Burr)
Kytkentöjä (Connections, 10 jaksoa, 1978)
The Men Who Walked on the Moon (Apollo-kuulentojen 10-vuotisohjelma, 1979)
The Other Side of the Moon (Apollo-kuulentojen 10-vuotisohjelma, 1979)
The Real Thing (ihmisen havaintokyvystä, 1980)
The Neuron Suite (ihmisaivoista, 1982)
The Day the Universe Changed (1985, 1995)
After the Warming (kasvihuoneilmiöstä, 1989)
Masters of Illusion (renessanssimaalareista, 1993)
James Burken yhteyksiä (Connections2 1994 ja Connections3 1997)
ReConnections (2004)
Connections with James Burke (6 jaksoa, 2023)
Tietokirjoja

Tomorrow's World I–II, Raymond Baxterin kanssa, BBC 1970 ja 1973, ISBN 978-0-5631-0162-8, ISBN 978-0-5631-2362-0.
Connections: Alternative History of Technology. Time Warner International / Macmillan, 1978. ISBN 978-0-3332-4827-0.
The Day the Universe Changed. BBC 1985. ISBN 0-5632-0192-4.
Chances. Virgin Books 1991. ISBN 978-1-8522-7393-4.
The Axemaker’s Gift: Technology’s Capture and Control of Our Minds and Culture, Robert Ornsteinin ja Ted Dewanin kanssa. Jeremy P Tarcher 1995. ISBN 978-0-8747-7856-4.
The Pinball Effect: How Renaissance Water Gardens Made the Carburetor Possible — and Other Journeys Through Knowledge. Little, Brown & Company 1996. ISBN 978-0-3161-1610-7.
Circles: Fifty Round Trips Through History, Technology, Science, Culture. Simon & Schuster 2000. ISBN 978-0-7432-4976-8.
The Knowledge Web: From Electronic Agents to Stonehenge and Back – And Other Journeys Through Knowledge. Simon & Schuster 2001. ISBN 978-0-6848-5935-4.
Twin Tracks: The Unexpected Origins of the Modern World. Simon & Schuster 2003. ISBN 978-0-7432-2619-6.
American Connections: The Founding Fathers. Networked. Simon & Schuster 2007. ISBN 978-0-7432-8226-0.
Aiheesta muualla

James Burke Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 
Käännös suomeksi
Vasil Bykau
Suomennettuja teoksia

Neljäs vahinko. Suom. Erkki Peuranen. Teoksessa Kamelinsilmä: Neuvostokirjailijoiden kertomuksia. Moskova: Edistys (Progress), 1974 (1979).
Viimeinen tavoite. Alppiballadi (Dožit do rassveta. Alpijskaja ballada). Suom. Ulla-Liisa Heino. Helsinki: Kansankulttuuri, 1975. ISBN 951-615-096-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vasil Bykau Wikimedia Commonsissa
Vasil Bykaun teoksia Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)
Liski, L.: Kolme kertomusta valkovenäläisestä nykykirjallisuudesta, s. 316-346.  (Artikkeli teoksessa Luukkanen A. (toim.), 2009: Tuntematon Valko-Venäjä)  Helsinki:  Edita Prima, 2009.  ISBN 978-951-37-5445-7
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel 2  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Cacus

Hans Sebald Beham: Herkules (Herakles) tappaa Cacuksen tämän luolassa.
Cacus (m.kreik. Κάκος, ”Paha”) oli alun perin esiroomalaisen ajan tulen jumala, jota palvottiin Palatinus-kukkulalla. Sittemmin kultin hävitti kreikkalainen sankari Euandros. Cacus kuvattiin sen jälkeen Vulkanuksen poikana, tultasyöksevänä petona, joka asui luolassa Aventinus-kukkulan rinteellä ja tappoi ohikulkijoita. Herakles surmasi Cacuksen, koska tämä oli ryöstänyt hänen Geryonilta otetun karjansa.
Nimellä Scalae Caci, Cacuksen portaat, kutsuttiin polkua, joka johti Palatiumilta Forum Boariumille ja Herkuleen suuren alttarin luo. Cacuksen sisar oli jumalatar Caca.
KV62

| KV62 |
| --- | --- |
 Tutankhamonin haudan sisäänkäynti kuvan vasemmassa laidassa.
Sijainti
Koordinaatit:  25°44′24.8″N, 32°36′04.8″E
Mitat
Korkein kohta:  3,68 m
Kapein kohta:  0,66 m
Levein kohta:  7,86 m
Kokonaispituus:  30,79 m
Pinta-ala yhteensä:  109,83 m2
Tilavuus yhteensä:  277,01 m3
Muita tietoja
Omistaja:  faarao Tutankhamon
Sisäänkäynnin tyyppi:  portaat
Akseli:  taitettu
Koristelu:  maalaukset
KV62 on Egyptin faarao Tutankhamonin hauta Kuninkaiden laaksossa Uuden valtakunnan 18. dynastian ajalta. Tutankhamon on haudattu hautakammioon sijoitettuihin sisäkkäisiin arkkuihin, joita ympäröi sisäkkäiset kaapit. Hautakammion lisäksi haudassa on esikammio, aarrekammio ja sivukammio.
Tutankhamonin hauta on egyptologian historian ensimmäinen lähes koskemattomana löydetty kuninkaallinen hauta. Haudan löysi arkeologi Howard Carter vuonna 1922. Hautavarustus on yksi faaraohautojen parhaiten säilyneistä, vaikka hautaan oli murtauduttu jo kahdesti aiemminkin. Haudan noin 5 000 esinettä on nykyisin koottu näytteille Kairon Suureen egyptiläiseen museoon. Tutankhamonin muumio on sen sijaan palautettu museosta alkuperäiselle paikalleen.
Historia > Rakentaminen

Faarao Tutankhamon kuoli yllättäen 1320-luvulla eaa. vain 18-vuotiaana. Hänet haudattiin kuninkaalliseksi haudaksi verrattain pieneen hautaan, joka otettiin hätäisesti käyttöön. Vaikka Tutankhamonin haudalla on todisteita siitä, että sinne oli tunkeuduttu ja se oli tuoreeltaan ryöstetty, haudan sijainti kaikesta päätellen oli jo unohtunut 20. dynastiaan mennessä, koska Ramses VI:n (faraona vuosina 1143–1136 eaa.) haudan rakentajat rakensivat sen sisäänkäynnin päälle tilapäisiä kivikatoksia.
Historia > Ryöstöt

Myöhemmin haudan raivaamisen yhteydessä paljastui, että siellä oli käynyt varkaita kahdesti. Kumpikin ryöstö oli ilmeisesti tapahtunut pian hautaamisen jälkeen. Toisella kerralla tulleet ryöstäjät pääsivät sisään kaikkiin huoneisiin. Hautaan ei ollut kuitenkaan tullut suuria vahinkoja, sillä ryöstäjät joutuivat ilmeisesti toimimaan kiireessä ja saattoivat jäädä kiinni itse teosta, joskaan tätä ei tiedetä varmasti. Uloimman sisäänkäynnin ovi ja sisätilojen ovet oli muurattu uudelleen umpeen murtautumisten jäljiltä. Alun perin tyhjä käytävä oli täytetty ensimmäisen ryöstöyrityksen jälkeen, mutta seuraavat ryöstäjät olivat kaivautuneet täytesoran läpi. Sisällä ollut tavara oli ryöstöjen jäljiltä epäjärjestyksessä ja siinä oli kolhuja. Haudasta puuttui myös sellaisia arvokkaita materiaaleja, joita siellä olisi kuulunut olla, kuten lasia ja öljyjä. Sivukammiossa käynyt ryöstäjä oli tyhjennellyt laatikoita ja nostellut oveen tehdyn reiän läpi ryöstösaalista tovereilleen. Haudan löytäjä Howard Carter arvioi, että aarrekammion jalokivistä 60 prosenttia oli varastettu.
Historia > Löytäminen ja raivaaminen

Haudan löysi arkeologi Howard Carter vuonna 1922. Hän teki kaivauksia Kuninkaiden laaksossa varmana siitä, että löytäisi faarao Tutankhamonin haudan, sillä hän oli nähnyt faaraon nimen Karnakin temppelin steelassa ja Kuninkaiden laaksosta löytyneissä esineissä. Haudan sisäänkäynti löytyi 4. marraskuuta 1922, kun Carterin työntekijä törmäsi kallion sisään menevän portaikon ensimmäiseen askelmaan. Carter peitti aukon ja jatkoi töitä vasta, kun hänen rahoittajansa Lordi Carnarvon oli tullut paikalle Englannista.
Carter, Lordi Carnarvon, tämän tytär Lady Evelyn sekä Arthur Callender menivät haudan esikammioon 26. marraskuuta 1922. Viralliset avajaiset pidettiin kolme päivää myöhemmin. Eri kammioiden ja arkun avajaiset ja niitä seuranneet päivät olivat suuria mediatapahtumia, ja paikalle saapui paljon egyptiläisiä ja ulkomaisia arvovieraita. Haudan avajaisten jälkeen Carter sulki haudan kahdeksi viikoksi, jotta kaivauksia voitiin alkaa valmistella. Carterin ryhmä ryhtyi tyhjentämään esikammiota 16. joulukuuta.
Esikammion tyhjentämisen jälkeen hautakammio avattiin virallisesti 16. helmikuuta 1923. Hautakammion täytti joukko sisäkkäisiä hautakaappeja. Carter purki uloimman puisen hautakaapin joulukuussa 1923. Sen sisällä oli puuvillaverho, joka verhosi toista hautakaappia. Tammikuussa 1924 Carter avasi kolmannen ja sen sisällä olleen neljännen hautakaapin, jonka sisältä paljastui kvarsiitista tehty sarkofagi. Sarkofagi avattiin 12. helmikuuta 1924 kutsuvieraiden läsnä ollessa. Sen sisältä paljastui puinen, paksulla kultalevyllä päällystetty arkku, jota oli hyvin vaikea nostaa, sillä se oli tiiviisti ulomman arkun sisällä. Kun arkku oli nostettu, sen sisältä paljastui täyskultainen arkku. Tässä vaiheessa Carter riitaantui Egyptin hallituksen kanssa ja poistui Egyptistä vuodeksi. Palattuaan Carter jatkoi töitä haudan parissa. Arkun kansi avattiin 28. lokakuuta 1925, ja sisältä löytyi Tutankhamonin muumio, jota peitti kultainen kuolinnaamio. Muumio vaurioitui Carterin leikatessa kuolinnaamion irti muumiosta.
Hautakammion tyhjentämiseen kului kahdeksan vuotta, ja se saatiin päätökseen marraskuussa 1930. Työhön kuului hautavarustusten hajottaminen osiin ja siirtäminen.
Aarrekammiota Carterin ryhmä alkoi tutkia lokakuussa 1926, ja kammio oli tyhjennetty syksyyn 1927 mennessä. Sivukammio avattiin virallisesti marraskuussa 1927. Sieltä löydetyt tavararöykkiöt oli siirretty pois kuukauden kuluessa.
Tutankhamonin hauta avattiin yleisölle 8. tammikuuta 1928, kun kaikki esineet oli siirretty pois. Carter työskenteli haudalla helmikuuhun 1932 saakka. Hän valmisteli viimeisinä vuosinaan hautaa käsittelevää perusteellista tieteellistä julkaisua, mutta sairastui ja kuoli ennen julkaisun valmiiksisaamista vuonna 1939.
Historia > Nykyisin

Tutankhamonin haudassa käy noin tuhat vierailijaa päivässä. Pienen tilan suuret vierailijamäärät ovat aiheuttaneet monenlaista vahinkoa seinille. Haudassa tehty kymmenen vuotta kestänyt remontti valmistui tammikuussa 2019. Remontissa hauta restauroitiin ja tehtiin mukavammaksi vierailijoille. Samalla hauta tutkittiin systemaattisesti. Haudasta löydettyjen mikrobien havaittiin olleen kuolleita, eivätkä ne aiheuta maalauksille uusia vaurioita.