stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tekirdağ’n maakunta

Tekirdağ’n piirikunnat
Tekirdağ’n maakunta on maakunta Turkissa. Se on kuuluisa lihapullista nimeltään ”Tekirdağ köfte” ja turkkilaisesta alkoholijuomasta raki. Maakunnan pääkaupunki on Tekirdağ.
Vuoden 2015 lopussa arvioitu väkiluku oli 937 910.
Piirikunnat

Tekirdağ on jaettu 9 piirikuntaan. Pääkaupunki lihavoidulla tekstillä.
Çerkezköy
Çorlu
Hayrabolu
Malkara
Marmara Ereğli
Muratlı
Saray
Şarköy
Tekirdağ
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tekirdağ’n maakunta Wikimedia Commonsissa
Turkin maakunnat
Adana
Adıyaman
Afyonkarahisar
Ağrı
Aksaray
Amasya
Ankara
Antalya
Ardahan
Artvin
Aydın
Balıkesir
Bartın
Batman
Bayburt
Bilecik
Bingöl
Bitlis
Bolu
Burdur
Bursa
Çanakkale
Çankırı
Çorum
Denizli
Diyarbakır
Düzce
Edirne
Elazığ
Erzincan
Erzurum
Eskişehir
Gaziantep
Giresun
Gümüşhane
Hakkari
Hatay
Iğdır
Isparta
İstanbul
İzmir
Kahramanmaraş
Karabük
Karaman
Kars
Kastamonu
Kayseri
Kilis
Kırklareli
Kırıkkale
Kırşehir
Kocaeli
Konya
Kütahya
Malatya
Manisa
Mardin
Mersin
Muğla
Muş
Nevşehir
Niğde
Ordu
Osmaniye
Rize
Sakarya
Samsun
Şanlıurfa
Siirt
Sinop
Sivas
Şırnak
Tekirdağ
Tokat
Trabzon
Tunceli
Uşak
Van
Yalova
Yozgat
Zonguldak
Rocketdyne

| Pratt & Whitney Rocketdyne, Inc>  |
| --- | --- |
Kotipaikka:   Huntsville, Alabama Yhdysvallat
Toimiala:  avaruustoiminta
Tuotteet:  rakettimoottorit
Emoyhtiö:  United Technologies Corporation Pratt & Whitney
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rocketdyne on yhdysvaltalainen nestemäistä ajoainetta käyttäviä raketteja suunnitteleva ja valmistava yritys.
Nykyään yritys on viralliselta nimeltään Pratt & Whitney Rocketdyne, Inc. Se on United Technologies Corporationin kokonaan omistama tytäryhtiö.
Yhtiön pääkonttori on Huntsvillessa Alabamassa. Sen muita toimipisteitä ovat West Palm Beach Floridassa, Kennedy Space Center Floridassa ja Stennis Space Center Mississippissä. Nämä liittyvät NASA:n rakettitekniikkaa kehittäviin keskuksiin.
Historia > Yritysjärjestelyt

North American Aviation (NAA) perusti Rocketdynen.
Vuonna 1967 North American ja Rocketdyne yhdistyivät Rockwell Corporationin kanssa. tällöin syntyi North American Rockwell, josta tuli myöhemmin osan Rockwell Internationalia.
Joulukuussa 1996 Rockwell International myi ilmailu- ja avaruusteollisuutensa Boeingille.
Helmikuussa 2005 Boeing Rocketdyne-osuuden nimellä Rocketdyne Propulsion & Power, Pratt & Whitneylle. Liiketoimi valmistui 2005-08-022. elokuuta 2005.
Historia > Rocketdynen alkuvaiheet

North American muodosti Rocketdynen heti toisen maailmansodan loputtua tutkimaan saksalaista V-2-ohjusta. Rocketdyne kehitti V-2:n pohjalta polttokammion ja ajoaineen syötön konstruktion rakentaessaan suurempaa rakettimoottoria Navaho-ohjukseen. Tätä kehitystyötä pidettiin kuitenkin toisarvoisena 1940-luvun lopulla. Vasta Korean sodan alkaminen 1950 nosti rakettiohjelman saamaa rahoitusta.
Navaho-projekti oli vuosia pahoissa vaikeuksissa. Se lopetettiin 1950-luvun lopulla. Tällöin Wernher von Braunin kehittämä suurennettu versio V-2:sta, Redstone-ohjus, sai paikan rakettien kehittämisen pääkohteena.
Rocketdynen kehittämä A-5 tai NAA75-110 rakettimoottori osoittautui Redstonen vastaavaa luotettavammaksi. Redstone-ohjus suunniteltiin uudestaan siten, että sen moottoriksi tuli A-5. Tällöin ohjuksen kantama kuitenkin pieneni selvästi. Kun ohjuksen tuotanto alkoi, North American eriytti Rocketdynen vuonna 1955 erilliseksi osastoksi.
Rocketdynen seuraava suuri kehityshanke oli S-3D-rakettimoottori. S-3-moottori tuli Jupiter-ohjukseen, joka oli Redstone-ohjuksen parannettu versio. S-3 tuli käyttöön myös Thor-ohjuksessa. Vielä suurempaa, LR89/LR105-moottoria käytettiin Atlas-ohjuksessa.
Thor-ohjuksen sotilaallinen ura oli lyhyt. Sitä käytettiin satelliittien laukaisuun läpi 1950- ja 60-lukujen. Yhdestä niistä, Thor Deltasta, tuli Delta-rakettisarjan kantamalli, vaikka sitten 1960-luvun lopun Delta ei ole ollut juuri mitään yhteistä Thorin kanssa. Vaikkakin alkuperäistä S-3 -moottoria käytettiin joissain Delta-versioissa, sen päivitettyä versiota RS-27:ää käytettiin useimmissa.
Myös Atlaksen käyttö sotilaallisena pelotteena oli lyhyt, mutta siitä kehittyneestä Atlas-rakettiperheestä tuli tärkeä väline sekä miehitettyjen että miehittämättömien avaruusalusten lähettämisessä kiertoradalle. Sitä käytettiin mm. Mercury-ohjelmassa ja Atlas-Agenassa sekä Atlas-Centaur-raketeissa.
Historia > Apollo-ohjelma

Rocketdyne oli NASAn päähankkijoita Apollo-ohjelmassa. Apollo-aluksen kantoraketin Saturn V:n kaikki suurimmat moottorit olivat Rocketdynen valmistamia. Rocketdynen H-1 -moottoria, joka oli pohjimmiltaan kahdeksan Jupiterin klusteri, käytettiin Saturn I kantoraketin ensimmäisessä vaiheessa.
Saturn V:n ensimmäisessä S-IC -vaiheessa oli viisi F-1 -moottoria. Toisessa S-II -vaiheessa oli viisi J-2 -moottoria ja kolmannessa S-IVB -vaiheessa yksi. Vuoteen 1965 mennessä Rocketdyne rakensi enemmistön yhdysvaltalaisista rakettimoottoreista, pois lukien Titan raketin, ja sen henkilöstö kasvoi 65 000.
Historia > Leikkaukset ja myynti

Rocketdynen kasvu näytti jatkuvan 1970-luvulla, kun Rocketdyne voitti sopimuksen Space Shuttle Main Enginen valmistamisesta. Sotilaallisen ja siviiliavaruustoiminnan nopea vähentäminen leikkasi kuitenkin myös Rocketdyneä.
North American, joka oli nyt pitkälti avaruusalusvalmistaja ja sitoutunut avaruussukkulaan, sulautui Rockwelliin 1966. Muodostuneen North American Rockwellin nimi vaihdettiin myöhemmin Rockwell Internationaliksi.
1980- ja 1990-lukujen leikkausten myötä Rockwell International myi vanhan North American Rockwellin osia. Ensimmäiseksi 1980 General Aviation -osasto ja sitten Sabreliner 1983.
Loput aiemmasta NAA:sta, myös Rocketdyne, lopulta myytiin Boeingille 1996. Rocketdyne oli aikansa osa Boeing Integrated Defense Systemsiä kunnes se myytiin edelleen Pratt & Whitneylle 2005-08-022. elokuuta 2005.
Päätoimialansa eli rakettimoottorien lisäksi Rocketdyne on kehittänyt sähköntuotanto- ja säätöjärjestelmiä. Näihin kuuluivat muun muassa ydinparisto ja aurinkosähkölaitteistot sekä Kansainvälisen avaruusaseman pääsähköjärjestelmä. Rocketdynen myynnissä Pratt & Whitneylle Power Systems -osasto siirrettiin Hamilton Sundstrandille, joka myös on United Technologies Corporationin tytäryhtiö.
Santa Susana Field Laboratory

Useiden vuosien ajan Rocketdynen moottorit ja sähköjärjestelmät testattiin Santa Susana Field Laboratory-tutkimuskeskuksessa (SSFL), joka sijaitsee Simi Valleyssä Venturan piirikunnassa Kaliforniassa, lähellä yrityksen Canoga Parkin päämajaa. Rakettiajoaineiden ja muiden myrkyllisen aineiden runsaan käytön seurauksena alueen maaperä saastui merkittävästi.
1959-07-2626. heinäkuuta 1959 tutkimuskeskuksen nestemäisellä metallilla jäähdytetty reaktori koereaktori koki osittaisen reaktoriytimen sulamisen, mikä oli ydinvoiman kaikkien aikojen ensimmäinen. Santa Susana Field Laboratory ei kuulunut vuoden 2005 myyntiin Pratt & Whitneylle ja se säilyi Boeingin omistuksessa.
Rakettimoottorit

Joitakin Rocketdynen valmistamia tai vain kehittelemiä rakettimoottoreita:
| Moottori | Ajoaine | Käyttökohde |
| --- | --- | --- |
| H-1 | RP-1/LOX | Saturn I, IB, Jupiter IRBM, Mercury-Redstone ja eräät Delta-raketit. |
| F-1 | RP-1/LOX | Saturn V. |
| J-2 | LH2/LOX | Saturn IB ja Saturn V. |
| J-2X | LH2/LOX | Paranneltu J-2 -moottori, jota on tarkoitus käyttää miehitetyssä Ares I ja miehittämättömässä Ares V kantoraketeissa |
| SSME | LH2/LOX | avaruussukkuloiden päämoottori, Rocketdynellä nimityksenä RS-24 |
| RL-10 | LH2/LOX | Delta IV:n ylävaihe, Atlas V:n ja Titanin Centaur-ylävaihe, McDonnell_Douglas_DC-X alias "Delta Clipper". Tulevaisuudessa Altair-kuulaskeutujan päämoottori. |
| RS-68 | LH2/LOX | Delta IV-kantoraketin ensimmäinen vaihe. Tulevaisuudessa moottori tulee Ares V-rakettiin Moottoria on ehdotettu käytettäväksi myös kaavaillussa DIRECT 2.0 -hankkeessa, joka liittyy NASAn vuoden 2020 jälkeen toteuttamaan pyrkimiin miehitettyihin kuulentoihin. |
| XRS-2200 | LH2/LOX | Lockheed Martinin 1990-luvun jälkipuolella kaavaileman X-33-avaruuslentokoneen moottori. Ohjelma keskeytettiin ennen koelentoja. |
| RS-27A | RP-1/LOX | Delta II ja Delta III kantoraketit sekä Atlas ICBM -ohjus. |
| RS-83 |  | suunniteltiin NASA "Space Launch Initiative"en eli STS-avaruussukkulan kehitelmään. NASA keskeytti hankkeen suunnitteluvaiheessa. |
De la Motte

| De la Motte |
| --- | --- |
 Suvun aatelisvaakuna
Kotipaikka:  Suku introdusoitu Ruotsin ritarihuonella vuonna 1642, No.280, sekä Suomen ritarihuoneella vuonna 1818 ,No.23.
Alkukoti:  Ranskan kuningaskunta, aatelisperhe
Aktiivisena:  Sammunut Ruotsissa, ja Suomessa, Aktiivinen tod. Ranskassa.
Ala:  Aatelinen
Perustaja:  Samson de la Motte (s - k. noin. 1620)
Aateloitu:  Ruotsissa 1642
De la Motte on vanha ranskalainen aatelissuku, ensimmäinen Suomeen saapunut on Samson de la Motte. Suku on introdusoitu Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1642 numerolla 280. Suomen ja Venäjän yhdistymisen jälkeen vuonna 1809, suku rekisteröitiin 28.1.1818 Suomen aatelismatrikkeliin numerolla 23.
Historia

Samson syntyi Ranskassa. Hän avioitui puolisonaan Anna Michelsdotter de la Motte, o.s. Rapp, sekä Brita Munck af Fulkila. Samson sai 2. tammikuuta 1600 läänityksenä Sääksmäen Lahisten säterikartanon, jonka Hogenskild Bjelke oli menettänyt valtiolle.
Hän oli majurina Puolan sodan aikana Wolmarin piirityksessä 1601. Linnoitus menetettiin ja hänet lähetettiin vihollisen panttivangiksi, mutta hän selviytyi siitä ja sai ratsumestarin arvon 7. syyskuuta 1603. Vuonna 1606 hän sai tehtäväkseen kuljettaa koko jalkaväki Hämeestä Narvaan.
Hänen säterioikeutensa Sääksmäen Lahisten ja Luopioisten Kantolan kartanoihin vahvistettiin 22. maaliskuuta 1613. Samson allekirjoitti aatelin joukossa Maapäivien (lantdagen) päätökset 2. helmikuuta 1616 Helsingissä. Hän yleni kenraalimajuriksi ja on elänyt vielä 6. maaliskuuta 1620, mutta luultavasti kuollut pian sen jälkeen.
Lahisen herralla oli kolme lampuotia Pajulahden ja Oittilan kylissä 1630 (7) kpl, mutta 1650-luvulta lähtien jälleen (3) kpl. Nämä kolme de la Motte-suvun rälssitilaa vastaavat myöhempiä Oittilan Tihtarin ja Oittilan eli Vilppulan sekä Pajulahden Tiaisen taloja.
Suku katsottiin aateliseksi jo Ranskassa ja merkittiin Ruotsin aatelismatrikkeliin 1642 numerolla 280. Vuonna 1809 suvulla ei ollut enää edustajaa Ruotsissa mutta Suomessa se merkittiin aatelismatrikkeliin 28.1.1818 numerolla 23. Suku kuitenkin sammui mieslinjalla 1886. Lahisten kartanon se menetti 1720, mutta sen hallussa oli vielä muitakin kartanoita ja taloja.
De la Motten sukuluettelo

Lähteet
De la Motten sukuluettelo > Päämiehiä

Samson de la Motte  (s - k. noin. 1620), kenraalimajuri, aateloitu Ruotsin ritaruhuoneella ja Suomen Ritarihuoneella.
Carl de la Motte (noin. 1615) everstiluutnantti "peri isältään Sääksmäen Lahisten kartanon, jonka omistukseen kuului mm. Saarijärven Vahangan kylän talot".
Karl de la Motte (12. marraskuuta 1641 – 4. joulukuuta 1676) majuri, valtiopäivämies 1660.
Carl Johan de la Motte (noin. 1667– 28. helmikuuta 1736 (64-73) Rågö, Lokalahti, Finland, Turun hovioikeuden auskultantti. — Turun hovioikeuden notaari (vuoden 1710 jälkeen). Omisti Lokalahden Ruissaaren. Valtiopäivämies 1720.
Reinhold de la Motte (2. heinäkuuta 1705 Lokalahti, Finland –  lokakuuta 1742 (37) Stockholm, Sweden, Luutnantti.
Katarina de la Motte aatelisrouva (syntynyt noin 1640 Sääksmäki lahikainen (nyk. lahinen) – noin 1695 Sääksmäki, Lahinen Heinola, Paaso., Heinolan Paason kartanon emäntä, Puolisot (1) noin 1659 Evert Johan Johansson Ållongren (2) Puoliso noin 1667, Heinola, Christian Magnus von der Pahlen.
Liisa Ihmemaassa (vuoden 1951 elokuva)

| Liisa Ihmemaassa> Alice in Wonderland |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Clyde Geronimi  Wilfred Jackson  Hamilton Luske 
Käsikirjoittaja:   Winston Hibler  Ted Sears 
Tuottaja:  Walt Disney
Säveltäjä:  Oliver Wallace
Leikkaaja:  Lloyd L. Richardson
Pääosat:   Kathryn Beaumont  Ed Wynn  Richard Haydn  Sterling Holloway  Jerry Colonna 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Pictures
Levittäjä:  RKO Pictures Disney+
Ensi-ilta:  28. heinäkuuta 1951
Kesto:  75 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Liisa Ihmemaassa (engl. Alice in Wonderland) on yhdysvaltalainen, vuonna 1951 valmistunut Disney-piirretty, joka pohjautuu Lewis Carrollin kirjoihin Liisan seikkailut ihmemaassa ja Liisan seikkailut peilimaailmassa.
Ääninäyttelijät > Alkuperäiset äänet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Kathryn Beaumont   | … |   Liisa   |
|   Ed Wynn   | … |   Hullu Hatuntekijä   |
|   Jerry Colonna   | … |   Jänö   |
|   Richard Haydn   | … |   Kaalimato   |
|   Sterling Holloway   | … |   Veijarikissa   |
|   Verna Felton   | … |   Herttakuningatar    |
|   J. Pat O'Malley   | … |   Tittelityy, Tittelitom, Mursu, Nikkari, Äiti Osteri   |
|   Bill Thompson   | … |   Pekka Kani, Toto   |
|   Heather Angel   | … |   Liisan sisko   |
|   Joseph Kearns   | … |   Ovinuppi   |
|   Larry Grey   | … |   Ville Lisko    |
|   Dink Trout   | … |   Herttakuningas    |
|   Doris Lloyd, Tommy Luske, Marni Nixon, Norma Zimmer   | … |   kukat   |
|   Jimmy MacDonald   | … |   Unikekohiiri   |
|   Thurl Ravenscroft, Bill Lee, Max Smith, Bob Hamlin, Don Barclay ja Larry Grey   | … |   pelikortit   |
|   Pinto Colvig ja Jimmy MacDonald   | … |   flamingot   |
|   Queenie Leonard   | … |   sivuäänet   |
Ääninäyttelijät > Suomenkieliset ääninäyttelijät

Elokuva dubattiin suomeksi ensimmäisen kerran vuonna 1991 videojulkaisua varten. Dubbauksen ohjasi Costi Snellman.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mervi Hiltunen  | … |  Liisa   |
|  Maija-Liisa Peuhu  | … |  Liisan sisko   |
|  Elis Sella  | … |  Pekka Kani (tai Herra Kani)   |
|  Jukka-Pekka Palo  | … |  Veijarikissa   |
|  Ritva Valkama  | … |  Herttakuningatar   |
|  Seppo Pääkkönen  | … |  Tittelitom, Kaalimato, Herttakuningas, Äiti Osteri, Nikkari   |
|  Antti Pääkkönen  | … |  Tittelityy, Hullu Hatuntekijä   |
|  Aarre Karén  | … |  Jänö, Ville Lisko   |
|  Veikko Honkanen  | … |  Ovinuppi, Mursu   |
|  Markku Riikonen  | … |  Toto   |
|  Magnus Axberg  | … |  Unikekohiiri   |
|  Mikko Hannuksela  | … |  vauvaosteri  |
|  Jussi Saari  | … |  vauvaosteri, korttisotilas  |
|  Costi Snellman  | … |  vauvaosteri  |
|  Kailis Kailokari  | … |  korttisotilas  |
|  Pekka Saavalainen  | … |  korttisotilas  |
Alavieska

| Alavieska |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Alavieskan kirkko
Sijainti:  64°09′55″N, 024°18′25″E
Maakunta:  Pohjois-Pohjanmaan maakunta
Seutukunta:  Ylivieskan seutukunta
Kuntanumero:  009
Hallinnollinen keskus:  Alavieskan kirkonkylä
Perustettu:  1879
Kokonaispinta-ala:  253,02 km² 270:nneksi suurin 2022 
– maa:  251,50 km²
– sisävesi:  1,52 km²
Väkiluku:  2 431 238:nneksi suurin 31.10.2024 
– väestötiheys:  9,67 as./km² (31.10.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  19,3 %
– 15–64-v.:  55,8 %
– yli 64-v.:  24,9 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  97,9 %
– ruotsinkielisiä:  0,2 %
– muut:  1,9 %
Kunnallisvero:  9,30 % 92:nneksi suurin 2024 
Kunnanjohtaja:  Kari Pentti
Kunnanvaltuusto:  21 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • PS   • Vas.:   13 7 1
www.alavieska.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alavieska on Suomen kunta, joka sijaitsee Oulun Eteläisessä, Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Kunnassa asuu 2 431 ihmistä, ja sen pinta-ala on 253,02 km², josta 1,52 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 9,67 asukasta/km². Alavieskan naapurikunnat ovat Kalajoki, Merijärvi, Oulainen ja Ylivieska.
Alavieskan alue edustaa Kalajokilaakson puhtokulttuuria. Alavieska on Suomen tasaisimpia pitäjiä ja korkeimmat mäet nousevat vain 50 metriä merenpinnan yläpuolelle. Alueen luontoa kuvaavat lakeuden avarat pellot, suot sekä länsirannikon matalat havumetsät.
Alavieskassa toimii urheiluseura Alavieskan Viri, joka julkaisee myös parillisina viikkoina ilmestyvää Alavieska-lehteä.
Maantiede

Alavieska on tyypillistä Pohjanmaan lakeutta, jossa korkeuserot pysyttelevät 5–10 metrissä. Vain kunnan itäosassa maasto on hieman vaihtelevampaa.
Kallioperä on pääasiassa liuskeita, kvartsi- ja granodioriitteja sekä muita syväkiviä. Kallioperässä on myös pieniä määriä jalometalleja. Yleisimmät maalajit ovat moreeni ja turve, jotka peittävät varsinkin kunnan reuna-alueita. Savea, hiesua ja hietaa on Kalajoki- ja Talusojalaaksossa, mutta sen sijaan soraa ja hiekkaa on kunnassa hyvin vähän.
Alavieskan päävesistö on kunnan halki kaakosta luoteeseen virtaava Kalajoki. Kalajokeen laskee Alavieskassa kaksi sivujokea, Kähtävänoja ja Jukulaisoja. Kunnan pohjoisosa kuuluu Pyhäjokeen laskevaan Talusojan vesistöalueeseen. Järviä kunnassa ei ole lainkaan.
Metsät peittävät yli puolet Alavieskan maa-alasta. Soita, pääasiassa rämeitä, on paljon. Suurimpia soita ovat Sivakkaneva, Aittoneva ja Koiraneva, jotka on reunaosiltaan paikoin kuivattu.
Maantiede > Kylät ja kulmakunnat

Alavieskassa on kuusi henkikirjakylää (tieto vuodelta 1967):
Alavieska
Eteläranta
Kähtävä
Someronkylä
Taluskylä
Käännänkylä
Kulmakuntia ovat lisäksi Jukulainen ja Saarenkylä.
Historia

Alavieskan seudulla on ollut asutusta jo kivikaudella. Kivikautisia asuinpaikkoja on löydetty muun muassa Takkulan ja Naamakankaan alueelta. Lisäksi kunnan alueelta on löydetty lukuisia kivikautisia esineitä, kuten kirveitä ja talttoja. Seutua hallitsivat pitkään lappalaiset, jotka saivat väistyä vasta keskiajan lopulla yläsatakuntalaisten ja hämäläisten erämiesten tieltä. Seutu kuului aluksi Salon ja vuodesta 1540 alkaen Kalajoen seurakuntaan. Perimätiedon mukaan seudun ensimmäiset vakinaiset asukkaat olivat Jotunin eli Jutilan veljekset, jotka tulivat alueelle Kalajoen ankaraa kirkkoherraa pakoon. Jutila onkin Alalan ja Vuotilan ohella Alavieskan vanhimpia taloja. Vuonna 1548 seudulla oli jo 12 taloa.
Alavieskaan perustettiin 1733 Kalajoen saarnahuonekunnaksi ja 1782 se sai kappelin oikeudet. Seurakunta itsenäistyi lopullisesti vasta 1870. Alavieskan kunta oli perustettu jo 1866. Asukkaat saivat toimeentulonsa maataloudesta ja kalastuksesta. Lisäksi poltettiin tervaa ja valmistettiin salpietaria ja potaskaa. 1800-luvun alkupuolella Alavieskanjärvi kuivatettiin peltoalan lisäämiseksi. Kuivatuskanavan rakentaminen Alavieskanjärvestä Kalajokeen oli hyvin työlästä maaston kallioisuuden vuoksi.
Hallinto

Alavieskan kunnanjohtaja on vuoden 2019 marraskuusta Kari Pentti. Kunnanvaltuustossa on 21 paikkaa, joista 13 on Keskustan, 7 Perussuomalaisten ja 1 Vasemmistoliiton hallussa kaudella 2021–2025.
Talous

Alavieskan työpaikkarakenne, Tilastokeskus (2022)
Alkutuotanto (23.8%)
Jalostus (22.9%)
Palvelusektori (52.7%)
Muut sektorit (0.6%)
Talousalueena Alavieska kuuluu Ylivieskan seutukuntaan, jonka alueellinen bruttokansantuote oli 38 106 euroa asukasta kohden vuonna 2022. Alueellinen BKT on maan keskiarvoa pienempi ja seutukuntien keskinäisessä vertailussa 38. suurin.
Alavieskassa oli vuonna 2022 yhteensä 693 työpaikkaa ja kunnassa asui 952 työllistä työssäkäyvää. Asuinkunnassaan työssäkäyvien osuus työllisistä on 45,8 prosenttia. Alavieskan työpaikkojen suhde on palveluvaltainen. Palvelujen osuus työpaikoista on 52,7 prosenttia, jalostuksen 22,9 prosenttia ja alkutuotannon 23,8 prosenttia.
Alavieskan työpaikkaomavaraisuus on 72,8 prosenttia. Työikäisten työllisyysaste oli 76,7 prosenttia vuonna 2022 ja työttömien osuus työvoimasta 9,8 prosenttia. Taloudellisen huoltosuhteen mittarilla Alavieskassa on 157,0 työvoiman ulkopuolella olevaa ja työtöntä sataa työllistä kohden.
Talous > Yritykset

Alavieska on elinkeinoluonteeltaan perinteinen maatalouspitäjä, mutta nykyisin (lähinnä) puu- ja metalliteollisuus sekä erilaiset palvelut työllistävät jo 80 prosenttia ammatissa toimivasta väestöstä.
Vuonna 2020 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat RAU-Service Oy, Louhinta Kääntä Oy sekä Auto- ja Konekorjaamo Marjakangas.  Kunnan eniten työllistävä yritys on Vieskan Elementti Oy.
Väestö > Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Alavieskan väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 2 990 | 2 990 |
| 1985 | 1985 |    | 3 040 | 3 040 |
| 1990 | 1990 |    | 3 072 | 3 072 |
| 1995 | 1995 |    | 3 051 | 3 051 |
| 2000 | 2000 |    | 2 940 | 2 940 |
| 2005 | 2005 |    | 2 854 | 2 854 |
| 2010 | 2010 |    | 2 770 | 2 770 |
| 2015 | 2015 |    | 2 687 | 2 687 |
| 2020 | 2020 |    | 2 514 | 2 514 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestö > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Alavieskassa oli 2 610 asukasta, joista 1 364 asui taajamassa, 1 228 haja-asutusalueilla ja 18:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Alavieskan taajama-aste on 52,6 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Alavieskan kirkonkylä.
Väestö > Uskonto

Uskontokuntiin kuuluminen Alavieskassa, Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (85.8%)
Muut uskonnot (0.5%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (13.7%)
Alavieskan kunnassa 85,8 prosenttia asukkaista kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023). Muihin uskontokuntiin kuuluu 0,5 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 13,7 prosenttia väestöstä. Alavieskassa toimii yksi evankelis-luterilainen seurakunta, Alavieskan seurakunta, joka kuuluu Oulun hiippakunnan alaiseen Kalajoen rovastikuntaan.
Luterilaisista herätysliikkeistä Alavieskassa toimii erityisesti vanhoillislestadiolaisuus. Vanhoillislestadiolaisuuden piirissä Alavieskassa toimii Alavieskan rauhanyhdistys. Rauhanyhdistyksen toimitalo sijaitsee Alavieskan keskustan tuntumassa, Putaanperäntiellä. Herännäisyyden piirissä Alavieskassa toimiva Herättäjä-Yhdistyksen paikallisosasto on Alavieskan paikallisosasto.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Alavieskan alueella toimii Oulun ortodoksinen seurakunta.
Palvelut

Alavieskassa toimii yksi koulu, Alavieskan yhtenäiskoulu. Someronkylän, Kähtävän ja Taluskylän kyläkoulut on lakkautettu 2010-luvulla. Elinkeino- ja maaseutupalveluja ostetaan Kalajoelta ja ympäristöpalveluja Ylivieskasta. Sosiaali- ja terveyspalveluja tuottaa Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialue - Pohde.
Kuuluisia alavieskalaisia

Antti Isotalus, HTM, kaupunginjohtaja, kunniatohtori
Pentti Kahma, kiekonheittäjä
Teemu Kattilakoski, hiihtäjä
Rauli Pudas, seiväshyppääjä
Heikki Saari, saarnaaja
Tauno Satomaa, kanttori-urkuri ja kuoronjohtaja
Heikki Simonen, kansanedustaja
Niilo Visuri, kansakouluntarkastaja
Välimatkoja

Ylivieska 16 km
Helsinki 530 km
Oulu 141 km
Kokkola 85 km
Kokkola-Pietarsaaren lentoasema (Kruunupyy) 105 km
Kalajoen Rahjan satama 35 km
Kulttuuri > Puhtokulttuuri

Lähellä Kähtävän kylää sijaitsee 1800-luvulta peräisin oleva Mattilanpuhto, joka on viiden puurakennuksen ryhmä eli puhto. Talonpoikaisvaikutelmaa täydentävät kivinavetat ja olkikattoiset aitat. Muita puhtokulttuuria edustavia rakennuksia ovat Hannulan kotiseututalo Takaloperällä, vanha savupirtti Someronkylässä ja riihikirkko Linnakalliossa. Alavieskan pappilan pihapiirissä toimii kotiseutumuseo.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Alavieskan pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla uunissa valmistettu naudanliharuoka pöysti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alavieska Wikimedia Commonsissa
Alavieskan kunnan kotisivut
Tilastokeskus - Alavieskan avainluvut
| n k Pohjois-Pohjanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Ii  Kalajoki  Kempele  Kuusamo  Kärsämäki  Liminka  Lumijoki  Merijärvi  Muhos  Nivala  Oulainen  Oulu  Pudasjärvi  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhäntä  Raahe  Reisjärvi  Sievi  Siikajoki  Siikalatva  Taivalkoski  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Ylivieska 
Entiset kunnat:  Haukipudas  Himanka  Kestilä  Kiiminki  Kuivaniemi  Oulujoki  Oulunsalo  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pulkkila  Rantsila  Rautio  Revonlahti  Ruukki  Saloinen  Temmes  Vihanti  Yli-Ii  Ylikiiminki 
Alavieskan kirkko ennen vuotta 1916.