stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suunnitelma sosiaali- ja terveydenhuollon hyvinvointialueiden perustamisesta
Omaisuusjärjestelyt

Kuntien ja kuntayhtymien sosiaali- ja terveystoimen sekä pelastustoimen omaisuus siirretään hyvinvointialueiden omistukseen tai hallintaan seuraavien periaatteiden mukaisesti:
Sairaanhoitopiirien ja erityishuoltopiirien kuntayhtymien varat, velat ja vastuut siirtyvät hyvinvointialueille lain nojalla
Kuntien ja muiden kuntayhtymien sosiaali- ja terveydenhuollon sekä pelastustoimen irtain omaisuus, sopimukset ja henkilöstön lomapalkkavelka siirtyvät hyvinvointialueille korvauksetta
Hyvinvointialue vuokraa kuntien omistukseen jäävät sosiaali- ja terveydenhuollon sekä pelastustoimen toimitilat kolmen vuoden siirtymäajaksi (+1 vuoden optio).
Helsingin kaupungin sosiaali- ja terveydenhuollon sekä pelastustoimen varat ja velat, vastuut ja velvoitteet jäävät Helsingin kaupungille. Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin kuntayhtymän omaisuus siirtyy HUS-yhtymälle.
Hyvinvointialueiden rahoitus

Hyvinvointialueiden toiminta rahoitetaan valtion varoin. Valtion rahoituksen lähtötaso vuonna 2023 perustuu kuntien sote-palveluiden ja pelastustoimen vuoden 2021 tilinpäätösten ja vuoden 2022 talousarvioiden keskiarvoon. Kustannukset skaalataan vuoden 2022 tasoon. Rahoituksen kokonaismäärä tarkistetaan vuosittain ottamalla huomioon palvelutarpeen arvioitu kasvu, arvioidut kustannustason muutokset ja hyvinvointialueiden järjestämisvastuulle kuuluvien tehtävien laajuuden ja laadun muutokset. Yksittäisen hyvinvointialueen rahoitus määräytyy, valtakunnallisen rahoituksen kokonaistason lisäksi, sen sosiaali- ja terveydenhuollon ja pelastustoimen palvelutarvetta ja olosuhdetekijöitä kuvaavien tekijöiden perusteella.
Valtion rahoituksen lähtökohtana on, että sillä turvataan perustuslain edellyttämällä tavalla hyvinvointialueilla riittävät sosiaali- ja terveyspalvelut. Hyvinvointialueella on oikeus lisärahoitukseen, jos sen rahoituksen taso ei mahdollista riittävien sote-palvelujen sekä pelastustoimen palvelujen järjestämistä.
Hyvinvointialueilla on itsehallintoon perustuva oikeus päättää rahoituksen käytöstä ja kohdentamisesta. Toiminnan rahoittajana valtiovallan (sosiaali- ja terveysministeriön) rooli ja vuorovaikutus hyvinvointialueiden sosiaali- ja terveydenhuollon järjestämisen ohjauksessa vahvistuu. Ohjaus suunnitellaan toteutettavaksi valtion ja hyvinvointialueen välisessä vuosittaisessa ohjaus- ja arviointiprosessissa.
Muutokset verotukseen ja vaikutukset kuntien talouteen

Valtion ansiotuloverotuksen taso nousee hyvinvointialueiden toiminnan rahoituksen verran eli noin 13,4 mrd. euroa vuodessa (vuoden 2020 taso). Tämä kompensoidaan alentamalla kaikkien kuntien kunnallisveroa 13,26 %-yksiköllä. Uudistus on tarkoitus toteuttaa niin, että verorakenteen muutokset eivät aiheuta veroasteen kohoamista. Myös yksittäisen verovelvollisen ansiotuloverotukseen tehtävät muutokset pyritään toteuttamaan niin, että vaikutukset verotuksen tasoon jäävät vähäisiksi.
Verotulojen ja valtionosuuksien väheneminen suhteessa pois jääviin sosiaali- ja terveydenhuollon kustannuksiin sekä verotulojen ja valtionosuuksien suhteen muuttuminen voivat vaikuttaa merkittävästi yksittäisen kunnan rahoitusasemaan, vaikka koko kuntatalouden tasolla vaikutukset jäisivät vähäisiksi.
Vaikutukset maakuntien sosiaali- ja terveydenhuollon rahoitukseen aiempaan verrattuna

Hyvinvointialueen (maakunnan) saama valtion rahoituksen kokonaismäärä tulee uudistuksessa muuttumaan verrattuna maakunnan sosiaali- ja terveydenhuoltoon ja pelastustoimeen aikaisemmin käytettävissä olleeseen kunnilta peräisin olleeseen rahoitukseen. Tämä johtuu osaltaan uudessa rahoitusjärjestelmässä hyvinvointialueen palvelutarpeen ja olosuhdetekijöiden huomioon ottamisesta rahoituksen määrää laskettaessa. Myös aiempi palvelujen taloudellinen tai epätaloudellinen järjestäminen maakunnassa vaikuttavat erojen syntyyn. Pääsääntöisesti hyvinvointialueet, joilla palvelutarve on maan keskiarvoa korkeampi saavat aikaisempaa enemmän rahoitusta palvelujen järjestämiseen. Vastaavasti hyvinvointialueet, joilla palvelutarve on keskiarvoa pienempi, saavat aikaisempaa vähemmän.
Uudistuksessa muutoksiin tulee seitsemän vuoden siirtymäaika ja useita pehmennyksiä rahoituksen muutoksiin.
Perustettavat hyvinvointialueet

Perustettavat sosiaali- ja terveydenhuollon hyvinvointialueet ovat seuraavat:
Varsinais-Suomen hyvinvointialue
Satakunnan hyvinvointialue
Kanta-Hämeen hyvinvointialue
Pirkanmaan hyvinvointialue
Päijät-Hämeen hyvinvointialue
Kymenlaakson hyvinvointialue
Etelä-Karjalan hyvinvointialue
Etelä-Savon hyvinvointialue
Pohjois-Savon hyvinvointialue
Pohjois-Karjalan hyvinvointialue
Keski-Suomen hyvinvointialue
Etelä-Pohjanmaan hyvinvointialue
Pohjanmaan hyvinvointialue
Keski-Pohjanmaan hyvinvointialue
Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialue
Kainuun hyvinvointialue
Lapin hyvinvointialue
Itä-Uudenmaan hyvinvointialue
Keski-Uudenmaan hyvinvointialue
Länsi-Uudenmaan hyvinvointialue
Vantaan ja Keravan hyvinvointialue
Helsingin kaupunki on järjestämisvastuussa sosiaali- ja terveydenhuollon sekä pelastustoimen järjestämisestä alueellaan. HUS-yhtymä on järjestämisvastuussa Uudenmaan erikoissairaanhoidosta ja erikseen laissa säädetyistä tai järjestämissopimuksessa sovituista vaativan erikoissairaanhoidon toiminnoista.
Alueellisen yhteistyön ja tarkoituksenmukaisen palvelurakenteen toteuttamiseksi hyvinvointialueista muodostetaan viisi yhteistyöaluetta, jotka vastaavat nykyisiä yliopistosairaaloiden erityisvastuualueita.
Energia Venäjällä

Tämä artikkeli käsittelee energiantuotantoa ja kulutusta Venäjän alueella. Venäjän energiapolitiikka kuvaa energian ja sähköntuotannon politiikkaa, mukaan lukien energiantuotannon toimijat ja eri näkemykset.
Energiankulutus asukasta kohti vuonna 2022 oli 225 miljoonaa BTU:ta, maailman 195 valtion joukossa 16. suurinta.
Venäjä oli raakaöljyn ja öljytuotteiden toiseksi suurin viejämaa Saudi-Arabian jälkeen vuonna 2009. Venäjä oli maakaasun toiseksi suurin tuottaja Yhdysvaltojen jälkeen vuonna 2009. Venäjän sähköntuotanto perustui vain perinteisiin tuotantolähteisiin. Hiilidioksidipäästöt asukasta kohti Venäjällä olivat 105 % Suomeen verrattuna vuonna 2008.
| Energia Venäjällä> . | Energia Venäjällä> Väestö.milj. | Energia Venäjällä> Prim. energia.TWh | Energia Venäjällä> Tuotanto.TWh | Energia Venäjällä> Vienti.TWh | Energia Venäjällä> Sähkö.TWh | Energia Venäjällä> CO2-päästö.Mt |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | 143,9 | 7 461 | 13 473 | 5 943 | 812 | 1 529 |
| 2007 | 141,6 | 7 817 | 14 312 | 6 331 | 898 | 1 587 |
| 2008 | 141,8 | 7 987 | 14 583 | 6 240 | 814 | 1 594 |
| Kasvu (2004 - 2008) | -1,5 % | 7,1 % | 7,6 % | 4,8 % | 0,2 % | 4,1 % |
 Mtoe = 11,63 TWh
Öljy

Venäjä tuottaa päivässä 11,7 miljoonaa barrelia raakaöljyä, ja kuluttaa jalostettua öljyä 3,7 miljoonaa barrelia päivässä. Sen tunnetut öljyvarat ovat 80 miljardia barrelia (2021).
Venäjä oli vuonna 2009 määrällisesti maailman suurin raakaöljyn tuottaja vastaten 12,9 % maailman tuotannosta. Vuoden 2008 485 Mt raakaöljyn tuotannosta 241 Mt eli 49 % meni vientiin. Öljytuotteita tuotettiin vuonna 2008 231 Mt joista vientiin 98 Mt (42 %). Venäjä on raakaöljyn ja öljytuotteiden toiseksi suurin viejämaa Saudi-Arabian jälkeen. Saudi-Arabian vienti oli 19 % Venäjää enemmän vuonna 2008.
Maakaasu

Venäjä ja entinen Neuvostoliitto käyttivät puoli vuosisataa saadakseen haltuunsa suuren osan Euroopan kaasumarkkinoista. Huippuhetkillä noin 35 prosenttia Euroopan käyttämästä maakaasusta tuli Venäjältä.
Venäjä oli vuonna 2008 määrällisesti maailman suurin maakaasun tuottaja (20,9 % maailman tuotannosta) ja vuonna 2009 toinen (19 %) Yhdysvaltojen jälkeen (19,2 %). Vuoden 2009 589 Mt tuotannosta 160 Mt eli 27 % meni vientiin.
Hyökkäys Ukrainaan ja siitä seuranneet pakotteet ovat vaikuttaneet Venäjällä maakaasun vientiin. EU on vähentänyt kaasun ostamista ja kieltänyt nesteytetyn maakaasun (LNG) viemisen kolmansiin maihin alueensa läpi. Kiina ja Turkki ovat pakotteiden jälkeen suurimmat kaasun ostajamaat. Vuonna 2022 Venäjä tuotti noin 618 miljardia kuutiometriä maakaasua, josta noin 472 miljardia kuutiometriä meni kotimaiseen kulutukseen, vientiin on mennyt 176 miljardia kuutiometriä vuodessa.
Venäjä kuljettaa yhä maakaasua Eurooppaan Mustanmeren pohjassa kulkevaa TurkStream-putkea pitkin. Sen kautta tulevaa kaasua ostavat esimerkiksi Bulgaria, Unkari ja Serbia.
Ydinvoima

Venäjä on panostanut ydinvoimaan yli 70 vuoden ajan. Ensimmäinen sähköä tuottava reaktori valmistui 1954, ja ensimmäiset kaupalliset voimalat 1963–1964. 1980-luvun puolivälissä voimaloita oli jo 25, mutta niissä oli monia ongelmia, pahimpana tunnetaan Neuvostoliiton ajan Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuus vuonna 1986. 2000-luvulla uusien voimaloiden suunnittelua vauhditettiin, ja tavoitteena on rakentaa 2-3 GWe vuodessa. Suunnitelmissa on myös siirtyminen vaiheittain suljetun kierron voimaloihin vuoteen 2050 mennessä.
Rosenergoatom operoi maan ydinvoimaloita. Vuonna 2024 maassa oli 36 ydinreaktoria, joista yksitoista oli otettu käyttöön 2000-luvulla.
Kivihiili

Venäjä tuotti vuonna 2022 kivihiiltä ja ruskohiiltä yhteensä 508 miljoonaa tonnia (Mt). Kivihiilen vienti oli 220 Mt. Tunnetut hiilivarat ovat 162 miljardia tonnia.
Sähkö

Venäjän sähköntuotanto oli vuonna 2008 1 038 TWh (5,1 % maailman tuotannosta: 3. sija). Sähkön tuotannosta vuonna 2008 oli maakaasua 495 TWh (47,7 %), hiilellä ja turvetta 197 TWh (19 %), 167 TWh (16 %) vesivoimaa, 163 TWh eli 15,7 % ydinvoimaa ja 16 TWh (1,5 %) muuta.
Väestömäärään suhteutettuna sähkönkulutus Suomessa asukasta kohti oli vuonna 2008 yli 2,5 kertainen venäläisiin verrattuna (Venäjä: 814 TWh, 141,8 milj. ihmistä ja Suomi 87 TWh, 5,31 milj. ihmistä).
Uusiutuva energia

Tuuli- ja aurinkoenergian osuuden maan energiabudjetissa ei odoteta kasvavan yli yhden prosentin edes vuoteen 2040 mennessä.
Hiilidioksidipäästöt

Venäjä tuotti 1 594 Mt hiilidioksidipäästöt vuonna 2010, mikä tarkoitti noin 11,24 tonnin asukaskohtaista hiilidioksidikuormitusta. Energiantuotanto kasvoi 8 % neljässä vuodessa vuodesta 2004 vuoteen 2008.
Uusiutuvan energian potentiaalia olisi paljon, mutta sitä käytetään hyvin vähän.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Energia Venäjällä Wikimedia Commonsissa
Venäjän kaasuputket Eurooppaan.
Hilkka Ollikainen

Hilkka Annikki Ollikainen (4. lokakuuta 1928 Kajaani –  7. helmikuuta 2002 Pori) oli suomalainen näyttelijä.
Ura

Ollikainen aloitti teatteriuransa Kemissä vuonna 1951 ja siirtyi Joensuun kaupunginteatteriin vuonna 1965. Vuodesta 1971 lähtien Ollikainen oli kiinnitettynä Porin teatteriin eläkkeelle siirtymiseensä 1991 saakka. Hän esiintyi muun muassa elokuvissa Pirtua, pirtua ja Pekka & Pätkä ja tuplajättipotti, televisioelokuvassa Amalia sekä televisiosarjoissa Vetää kaikista ovista, Elämän rouva, rouva Glad ja Kiinnisidottu. Amalian nimiroolista Ollikainen sai Jussi-palkinnon vuonna 1973.
Vuonna 1991 Ollikainen oli yksi porilaisen Rakastajat-teatterin perustajista. Hänen mukaansa on myös nimetty teatterin käytössä oleva sali Studio Hilkka.
Ollikaisen puoliso oli näyttelijä Aimo Heino.
Tapahtumien riippuvuus

Tapahtumien riippuvuus  on todennäköisyyslaskennassa peruskäsite, jossa saman satunnaisilmiön perusjoukossa  \Omega  kahden tapahtuman todennäköisyydet riippuvat toisistaan. Näiden todennäköisyydet tulee määrittää käyttäen ehdollista todennäköisyyttä. Mikäli tapahtumien todennäköisyydeksi tulee sama tulos kuin ilman ehdollista todennäköisyyttä, ovat tapahtumat riippumattomia. Riippumattomuutta voidaan merkitä käyttämällä merkkiä  \perp .
Riippuvuus

Riippuvien tapahtumien todennäköisyyksiin käytetään ehdollista todennäköisyyden käsitettä. Riippuvuuden määrä on usein tuntematon, joten se huomioidaan laskemalla erikseen riippuvien tapahtumien todennäköisyydet, jolloin yhteisestä todennäköisyydestä tulee
Kaksi jälkimmäistä laskutapaa voidaan käyttää toistensa vaihtoehtoina.
Riippuvuus > Usean riippuvan tapahtuman todennäköisyys

Kun tarkastellaan kolmea tapahtumaa, jotka riippuvat toisistaan, voidaan laskea yhteinen todennäköisyys
mikäli molemmat ehdolliset todennäköisyydet ovat olemassa. Useammassa tapahtumassa ehdollisia todennäköisyyksiä tulee huomioida enemmän. Jos tapahtumat ovat  A_{1},A_{2},...,A_{n}, saadaan
Riippumattomuus > Määritelmä: kaksi riippumatonta tapahtumaa

Kaksi tapahtumaa  A ja  B ovat riippumattomia eli  A\perp B, jos ja vain jos ne toteuttavat todennäköisyyden kertolaskusäännön
Riippumattomassa tapauksessa ehdolliset todennäköisyydet ovat samat kuin yksittäiset todennäköisyydet (vertaa riippuvat tapaukset) eli
ja
Riippumattomuus > Vastatapahtumien riippumattomuus

Jos tapahtumat  A ja  B ovat riippumattomia, niin silloin ovat myös  {\bar {A}}\perp B,  A\perp {\bar {B}} sekä  {\bar {A}}\perp {\bar {B}} riippumattomia, missä viivalla merkityt ovat tapahtumien vastatapahtumat.
Riippumattomuus > Kolmen tapahtuman riippumattomuus

Tapahtumat  A,  B ja  C voivat olla pareittain riippumattomat. Tämä ei tee kaikkia kolmea tapahtumaa keskenään riippumattomiksi, vaan myös kolmen tapauksen todennäköisyyksien tulo on oltava tapahtumista riippumaton. Kolmen tapahtuman riippumattomuuteen vaaditaankin neljä ehtoa:
Riippumattomuus toteutuu vastavasti useammalle tapahtumalle.
Riippumattomuus > Usean riippumattoman tapahtuman todennäköisyys

Kolmen riippumattoman tapahtuman yhteinen todennäköisyys on
ja usean riippumattomien tapahtumien  A_{1},A_{2},...,A_{n} yhteinen todennäköisyys on
Klassinen todennäköisyyden määritelmä

Klassinen todennäköisyyden määritelmä eli klassinen tulkinta todennäköisyydestä on Jacob Bernoullin ja Pierre-Simon Laplace yhteisesti kehittelemä ajatus satunnaisuuden määrän laskemisesta. Määritelmä kuuluu, niin kuin Laplace esitti sen vuonna 1812 artikkelissaan Théorie analytique des probabilités, vapaasti suomennettuna:
Nykyään kutsutaan määritelmässä mainittuja tapauksia alkeistapauksiksi (joskus vain tapauksiksi), koska ne ovat nimeen omaan satunnaistapahtuman "alkeellisimmat tapaukset". Alkeistapauksista voidaan yhdistellä tapahtumia. Sanotaan, että alkeistapaukset ovat symmetrisiä keskenään, jos ne ovat yhtä yleisiä. Todennäköisyys tapahtumalle on yhdistelmän alkeistapauksien lukumäärän suhde kaikkien alkeistapauksien lukumäärään. Kaikkien alkeistapauksien yhdistelmää kutsutaan perusjoukoksi.
Esimerkki

Koska todennäköisyyden ajatus on peräisin uhkapeleistä, käytetään ensimmäisessä esimerkissä nopanheittoa. Nopan ainoat mahdolliset tulokset ovat sen silmäluvut 1, 2, 3, 4, 5 ja 6. Nämä tulokset toteuttavat symmetrian periaatteen eli ovat yhtä yleisiä, joten ne ovat nopanheiton alkeistapauksia. Koska muita tuloksia ei voida saada, muodostavat nämä alkeistapaukset perusjoukon, jota merkitään
Perusjoukossa on alkioita  |\Omega |=6. Tarkastellaan tapahtumaa
jossa on alkioita  |A|=4. Nyt todennäköisyys saada nopanheitossa seuraavalla heitolla korkeintaan nelonen on:
Klassisessa todennäköisyyslaskennassa käsiteltiin alussa vain laskettavien alkeistapauksien muodostamia tapahtumia. Monet laskutavoista hyödynsivät kombinatorisia menetelmiä.
Formaalinen määritelmä

Formaalinen määritelmä tukeutuu joukko-opin alkeisiin. Olkoon satunnaisesti vaihtuvan tilanteen tuloksien perusjoukko  \Omega  ja sen alkioiden lukumäärä  |\Omega |. Merkitään tapahtumaa, joka on yhdistelmä suotuisia eli tapahtuvaksi haluttuja alkeistapauksia, kirjaimella  A ja siihen kuuluvien alkioiden lukumäärää  |A|. Silloin tapahtuman  A todennäköisyys on
Kritiikki

Klassisen todennäköisyyden määritelmää kritisoitiin 1800-luvulla useiden henkilöiden, muun muassa John Vennin ja George Boolen, taholta. Heidän kritiikkinsä osoittamia epäkohtia korjattiin ja syntyi niin sanottu tilastollinen todennäköisyyslaskenta. Klasisesta todennäköisyysajattelusta johdettu Bayesiläinen todennäköisyyslaskennan suosio on vaihdellut vuosikymmenien saatossa, mutta matematiikassa sen merkitys väheni yleisempien todennäköisyysteorioiden kehittyessä. Klassisen todennäköisyysajattelun  suurin merkitys on toimia pohjana todennäköisyyslaskennan alkeiden ymmärtämisessä, missä tarkoituksessa se palvelee lukio-opetuksessa esimerkiksi Suomessa.
Esimerkkejä kritiikistä

Eräitä määritelmiä voi pitää kehäpäätelminä. Esimerkiksi jos laskettaessa "tasapainoisen kolikon" heittojen todennäköisyyksiä kolikon "tasapainoisuus" määritellään todennäköisyyden kautta.
Klassisessa todennäköisyyslaskennassa alkeistapausten todennäköisyys oletetaan yhtä suuriksi eli keskenään symmetrisiksi. Tällainen on tilanne vain peliteoriassa, kuten esimerkiksi pelikorteilla, nopilla ja kolikoilla pelattaessa.
Sen avulla ei voi laskea todennäköisyyksiä tilanteissa, jossa tapauksien todennäköisyydet eivät ole symmetrisiä. Esimerkiksi vakuutusmatematiikassa vakuutuksen kannattavuus jää vakuutuksenantajan kokemuksen varaan.
Symmetrian periaatetta on helppo perustella ainaostaan aivan yksinkertaisissa tapauksissa. Vaikeammissa tilanteissa voidaan joutua keinotekoisiin tilanteisiin. Heitettävät kolikot eivät ole täysin symmetrisiä, joten voidaanko kummallekin puolelle liittää sama todennäköisyys? Voidaanko aina liittää symmetriset todennäköisyydet reaalimaailman tapauksille?
Vaikka määritelmässä on selviä puutteita, luotetaan sen ilmaisemaan maailmankuvaan suuresti. Kasinoilla, joissa seurataan poikkeuksellisen onnekasta pelaajaa, epäillään symmetrian periaatteita rikotun ja pelaajan huijaavan jollakin tavalla. Jopa klassisen todennäköisyyslaskennan kriitikko voi olla halukas ratkaisemaan kiistansa toisen kanssa heittämällä kolikkoa. Tämän hän perustelee oletuksella todellisen kolikon korkeintaan hyvin pienellä erolla ideaaliseen. Matematiikassa osa todennäköisyyslaskennan tuloksista perustuu itse asiassa symmetrian periaatteilla johdettuihin tuloksiin, joita on sittemmin yleistetty toimimaan muissakin tapauksissa.selvennä
Muita todennäköisyyden tulkintoja

Klassisen todennäköisyyslaskennan kritiikkiin vastanneet kehittivät muita todennäköisyyden tulkintoja. Tällaisia ovat muun muassa Geometrinen todennäköisyys, tilastollinen todennäköisyys ja Bayesilainen todennäköisyys. Myös näissä todennäköisyyden määritelmissä on omat heikkoutensa.
Käännös suomeksi
Gavrilov Posad

| Gavrilov Posad (Гаврилов Посад) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Gavrilov Posad
 Koordinaatit: 56°33′N, 40°07′E 
Valtio:  Venäjän federaatio
Federaatiosubjekti:  Ivanovon alue
Väkiluku (2010)  ():  6 434
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.adm-gavrilovposad.ru 
 Piirin sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gavrilov Posad (ven. Гаври́лов Поса́д) on pieni, Venäjän Ivanovon alueen lounaisosassa, 85 kilometriä Ivanovosta lounaaseen sijaitseva kaupunki. Kaupunki on Nerlin sivujoen Irmesin rannalla. Kaupungin kautta kulkee Moskovan ja Ivanovon välinen rautatie (Gavrilov Posadin asema).
Kaupunki on Gavrilov Posadin piirin (17 591 as. vuonna 2010) keskus. Piirin väestöstä 6 434 asui kaupungissa.
Hevoskasvattamoa Gavrilov Plosadissa.
Gavrilovskajan kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1434. Vuonna 1789 siitä tuli Gavrilov Posadin kaupunki, joka oli 1800-luvulle saakka huomattava kauppapaikka. Paikkakunta tunnettiin myös Iivana IV:n vuonna 1564 perustamasta hevossiittolasta. Nykyisin kaupunki on maatalousalueen keskus.
Aiheesta muualla

Gavrilov Posad Ivanovon alueen matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Kotiseutumuseon sivut (venäjäksi)
Ivanovon alueen kaupungit
Hallinnollinen keskus: Ivanovo

Furmanov | Gavrilov Posad | Jurjevets | Juža | Kinešma | Kohma | Komsomolsk | Navoloki | Pljos | Privolžsk | Putšež | Rodniki | Šuja | Teikovo | Vitšuga | Zavolžsk
Aleksanteri-instituutti

Aleksanteri-instituutti sijaitsee Helsingin yliopiston keskustakampuksella niin kutsutussa "Metsätalossa" Unioninkadulla.
Aleksanteri-instituutti on Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan alainen laitos, jonka tehtävänä on koordinoida Venäjän, Euraasian maiden ja itäisen Euroopan tutkimusta ja opetusta valtakunnallisella tasolla, erityisesti yhteiskuntatieteiden ja humanististen tieteiden alalla.
Instituutti perustettiin vuonna 1996 ja on alallaan suurimpia tutkimusyksiköitä Euroopassa. Se myös hallinnoi ja edistää yhteistyötä ja vuoropuhelua akateemisen maailman, hallinnon, päättäjien, elinkeinoelämän ja kansalaisyhteiskunnan välillä sekä Suomessa että kansainvälisesti. Aleksanteri-instituuttissa työskentelee noin 50 tutkijaa ja yliopisto-opettajaa. Heistä enemmistö on yhteiskuntatieteen alalta, mutta joukkoon lukeutuu myös kulttuurin ja historian tutkijoita sekä lakitieteilijöitä. Vuodesta 2018 johtajana on toiminut professori, FT ja VT dosentti Markku Kangaspuro, tätä ennen johtajana toimi professori, VTT Markku Kivinen.
Historia

Aleksanteri-instituutin nimi pohjautuu Venäjän keisareihin, jotka olivat Suomen suuriruhtinaita. Nimi viittaa Aleksanteri I:een, Aleksanteri II:een ja Aleksanteri III:een. Taustalla on myös viittaus Helsingin yliopiston historiaan, koska yliopisto siirrettiin Turun palon jälkeen Suomen suuriruhtinas Nikolai I:n käskystä Helsinkiin vuonna 1827. Suomen Keisarillinen Aleksanterin Yliopisto aloitti toiminnan Helsingissä vuonna 1828, joka oli nimetty suuriruhtinas Aleksanteri I:n mukaan. Yliopiston nimi oli voimassa vuoteen 1919.
Lapin yliopiston sosiologian professori Markku Kivinen valittiin perustamaan Aleksanteri-instituutti vuonna 1996. Hän johti tutkimuslaitosta vuosina 1996–2018. Vuodesta 2018 eteenpäin instituutin johtajana on toiminut Markku Kangaspuro.
Historia > Kohu johtajan valinnasta

Vuonna 2017 syntyi kohu, kun dekaani Hanna Snellman valitsi Markku Kangaspuron Aleksanteri-instituutin johtajaksi ilman julkista hakua ja ilman että edes instituutin johtokunta oli saanut tietää nimityksestä edes kokouskutsussa. Ainoa muu hakija oli Kivisen vaimo, yhteyspäällikkö Elina Kahla. Johtokunnan professorit Tuomas Forsberg ja Kari Liuhto arvostelevat Snellmanin ratkaisua ymmärtämättömäksi, oudoksi ja vääräksi.
Aleksanteri-konferenssi

Aleksanteri-konferenssi on kansainvälinen Venäjän, Euraasian ja itäisen Euroopan tutkimuksen kysymyksiin keskittyvä konferenssi. Konferenssi järjestetään Helsingissä lokakuun loppupuolella ja sen teemat vaihtelevat vuosittain.
Konferenssin teemoja ovat olleet:
2023 Decolozing Space in the Global East
2022 The New Era of Insecurity
2021 Eurasia and Global Migration
2019 Technology, Culture, and Society in the Eurasian Space
2018 Liberation – Freedom – Democracy? 1918–1968–2018
2017 Russia's Choices for 2030
2016 Life and Death in Russia
2015 Culture and Russian Society
2014 Restructuring State and Society in Russia
2013 Russia and the World
2012 Competition and Good Society
2011 The Dragon and the Bear
2010 Fuelling the Future?
2009 Cold War
2008 WGA
2007 Perestroika
2006 Constructing Identities
2005 Rural Transform
2004 Democracy in Russia
2003 Concepts of Russian Nature
2002 Western Aid and Advice to Eastern Europe
2001 Dimensions of Russian Regionalism