stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Víctor Fernández
Ura

Fernández on valmentanut suuren osan urastaan synnyinkaupunkinsa seuraa Real Zaragozaa. Vuonna 1994 hän voitti Zaragozassa Espanjan cupin ja seuraavana vuonna Cup-voittajien cupin. Toistaiseksi ainoalla ulkomaankomennuksellaan portugalilaisessa Portossa hän voitti Portugalin supercupin ja Intercontinental Cupin vuonna 2004. Pääsarjatasolla hän on valmentanut myös Tenerifeä, Celtaa ja Betisiä.
Tammikuussa 2008 Fernández sai kenkää Real Zaragozasta, jonka peräsimessä hän oli nauttinut 1990-luvun puolivälissä uransa suurinta menestystä. Tammikuussa 2010 hän palasi valmentamaan Betisiä. Hän korvasi tehtävässä Antonio Tapian.  Fernández ei onnistunut johdattamaan Betisiä takaisin pääsarjaan ja hänet korvattiin kesäkuussa Pepe Melillä.
Tammikuussa 2013 Fernández palasi kahden ja puolen vuoden tauon jälkeen valmennustehtäviin allekirjoitettuaan kauden loppuun ulottuvan sopimuksen Belgian liigassa alemmassa keskikastissa majailevan KAA Gentin kanssa.  Fernándezin johdolla seura sijoittui kauden päätteeksi liigassa kolmanneksitoista. Kauden 2013/14 Gent aloitti kohtuullisesti ja seura oli syyskuun lopussa kahdeksantena. Tulokset eivät kuitenkaan riittäneet seurajohdolle, joka erotti Fernándezin 30. syyskuuta 2013.
10. heinäkuuta 2014 hänet nimitettiin Deportivo La Coruñan uudeksi päävalmentajaksi. 8. huhtikuuta 2015 hänet erotettiin päävalmentajan paikalta.
Kesällä 2015 Fernández siirtyi Real Madridin organisaatioon juniorivalmennuksen koordinointitehtäviin. Hän jätti tehtävänsä seuran palveluksessa kesällä 2017.
Joulukuussa 2018 Fernández palasi valmennustehtäviin, kun hänestä tuli Segunda Divisiónin putoamiskamppailuun vajonneen Real Zaragozan päävalmentaja lähes kymmenen vuoden tauon jälkeen. Fernández ei onnistunut pelastamaan Zaragozaa putoamiselta, mutta hän jatkoi kuitenkin seuran valmentajana myös Segunda-kaudella 2019/20. Hän luotsasi joukkueen sarjassa kolmanneksi, mutta nousukarsinnoissa kärsitty tappio Elchelle esti nousun takaisin pääsarjaan. Fernández jätti tehtävänsä elokuussa 2020 nousukarsintatappion jälkeen.
Meriitit

Cup-voittajien Cup: 1995
UEFA Intertoto Cup: 2000
Intercontinental Cup: 2004
Espanjan cup: 1994
Portugalin supercup: 2000
Víctor Cáceres

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Víctor Javier Cáceres Centurión
Syntymäaika: 25. maaliskuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Asunción, Paraguay
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 186 senttimetriä
Seura
Seura: Cerro Porteño
Junioriseurat
2000–2003 2003–2004: Atlántida Libertad
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2004– | Libertad | 135 (13) |
Maajoukkue
| 2007– | Paraguay | 73 (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 25. kesäkuuta 2010.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 10. tammikuuta 2019.
Víctor Javier Cáceres Centurión (s. 25. maaliskuuta 1985 Asunción, Paraguay) on paraguaylainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä paraguaylaista Cerro Porteñoa ja on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Cáceres aloitti uransa Atlántidan nuorisojoukkueesta, jossa hän pelasi vuoteen 2003 asti. Sieltä hän siirtyi Libertadiin. Ensiesiintymisensä jälkeen hän kuului jatkossa edustusjoukkueen runkopelaajiin. Vuosina 2012–2015 hän pelasi brasilialaisessa Flamengossa ja vuosina 2015–2017 qatarilaisessa Al-Rayyanissa.
Paraguayn maajoukkueessa Cáceres on pelannut 73 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia vuosina 2005–2017.
Aiheesta muualla

Tilastot National Football Teams -sivustolla
Paraguayn joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Villar |
2 Verón |
3 Morel |
4 Caniza |
5 J. Cáceres |
6 Bonet |
7 Cardozo |
8 E. Barreto |
9 Santa Cruz |
10 Benítez |
11 Santana |
12 D. Barreto |
13 Vera |
14 da Silva |
15 V. Cáceres |
16 Riveros |
17 Torres |
18 Valdez |
19 Barrios |
20 Ortigoza |
21 Alcaraz |
22 Bobadilla |
23 Gamarra |
Valmentaja Martino
Paraguayn joukkue – Copa América 2011
1 Villar |
2 Verón |
3 Piris |
4 Marecos |
5 Alcaraz |
6 M. Cáceres |
7 Zeballos |
8 E. Barreto |
9 Santa Cruz |
10 Martínez |
11 Santana |
12 D. Barreto |
13 Vera |
14 da Silva |
15 V. Cáceres |
16 Riveros |
17 Torres |
18 Valdez |
19 Barrios |
20 Ortigoza |
21 Estigarribia |
22 Fernández |
23 Pérez |
Valmentaja Martino
Paraguayn joukkue – Copa América 2015
1 Villar |
2 Piris |
3 M. Cáceres |
4 P. Aguilar |
5 B. Valdez |
6 Samudio |
7 Bobadilla |
8 Barrios |
9 Santa Cruz |
10 González |
11 Benítez |
12 Silva |
13 Ortiz |
14 da Silva |
15 V. Cáceres |
16 Molinas |
17 Martínez |
18 N. Valdez |
19 Balbuena |
20 Ortigoza |
21 Romero |
22 Aranda |
23 A. Aguilar |
Valmentaja Díaz
William Hazlitt

William Hazlittin maalaama omakuva noin vuodelta 1802.
William Hazlitt  (10. huhtikuuta 1778 Maidstone, Kent, Englanti – 18. syyskuuta 1830 Soho, Lontoo, Englanti) oli englantilainen romantiikan ajan kirjallisuuskriitikko ja esseisti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta William Hazlitt Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta William Hazlitt on Wikiaineistossa (englanniksi)
William Hazlittin teoksia Gutenberg-projektissa
William Hazlittin teoksia Internet Archivessa
Hazlitt Society
Tom Paulin: Spirit of the age The Guardian 5.4.2003.
William Hazlitt (BBC Radion In Our Time -ohjelma, 45  minuutin äänitiedosto)
Sappee (Pälkäne)

Sappee on Pälkäneen kunnan kylä, joka sijaitsee kunnan pohjoisosassa Pälkäneveden ja Ison Arajärven välissä. Kylästä on matkaa Pälkäneen keskustaan 26 kilometriä. Sappee sijaitsee Laipanmaan laidalla. Siellä on Pälkäneen korkein paikka Sappeenvuori, jolla sijaitsee Sappeen hiihtokeskus. Sappeessa on vuonna 1902 rakennettu kirkkovene Ulla, joka kunnostettiin ja otettiin uudelleen käyttöön 2002. Sappeen järvistä merkittävimmät ovat Sappeenjärvi ja Iso Arajärvi.
Myös Hauholla ja Kuhmoisissa on Sappee-niminen kylä.
Aiheesta muualla

Sappeen ja Ohvenon kyläyhdistyksen verkkosivut
Ruth Graham

| Ruth Graham> Ruth McCue Bell |
| --- | --- |
 Ruth Graham kuvassa vasemmalla yhdessä George W. Bushin kanssa.
Henkilötiedot
Muut nimet:  Ruth Bell Graham
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1920
Kuollut: 14. kesäkuuta 2007 (87 vuotta)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ruth Bell Graham (10. kesäkuuta 1920 Jiangsu, Kiina – 14. kesäkuuta 2007 Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen runoilija ja kirjailija, joka tunnettiin evankelista Billy Grahamin vaimona. Hän perusti vuonna 1966 Ruth and Billy Graham Children's Health Centerin Pohjois-Carolinassa, Yhdysvalloissa.
Henkilökohtainen elämä

Ruth Graham sai miehensä Billy Grahamin kanssa viisi lasta: kolme tytärtä, Virginia (Gigi), Anne ja Ruth (Bunny), ja kaksi poikaa, Nelson (Ned) ja Franklin. Ruth kuoli 64 avioliittovuoden jälkeen kesäkuussa 2007.
Teokset

It's My Turn, 1982
Legacy of a Pack Rat, 1994
Prodigals and Those Who Love Them, 1999
Footprints of a Pilgrim, 2001
Never Let It End: Poems of a Lifelong Love, 2001
Ruth Bell Graham's Collected Poems, 2002
Gigi Grahamin kanssa:
Coffee and Conversation With Ruth Bell Graham and Gigi Graham Tchividjian, 1997
Mothers Together, 1998
A Quiet Knowing, 2001
Vuoden jääpalloilija

Vuoden jääpalloilija on Suomen jääpalloliiton vuosittain jakama tunnustus ansioituneelle suomalaiselle jääpalloilijalle. Suomen Palloliitto vastasi tunnustuksen jaosta vuoteen 1971 asti ennen itsenäisen kansallisen jääpallon lajiliiton perustamista.
Vuoden jääpalloilijat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1947 Sakari Salo ( Hukat, Helsinki)  1948 Sakari Salo ( Hukat, Helsinki)  1949 Sakari Salo ( Hukat, Helsinki)  1950  1951 Sakari Salo ( Sudet, Helsinki)  1952 Kauko Korpela ( Käpylän Urheilu-Veikot, Helsinki)  1953 Veikko Allinen ( Oulun Palloseura)  1954  1955 Kullervo Muurinen ( Veiterä, Lappeenranta)  1956 Pentti Jokinen ( Käpylän Urheilu-Veikot, Helsinki)  1957 Tauno Timoska ( Käpylän Urheilu-Veikot, Helsinki)  1958  1959 Pentti Jokinen ( Käpylän Urheilu-Veikot, Helsinki)  1960 Pauli Heiskanen ( Oulun Palloseura)  1961 Pauli Heiskanen ( Oulun Palloseura)  1962 Juhani Turpeenniemi ( Oulun Palloseura)  1963  1964  1965 Pekka Kettunen ( Warkauden Pallo -35)  1966 Esko Holopainen ( Warkauden Pallo -35)  1967 Lars Näsman ( Lahden Reipas)  1968  1969  1970 Seppo Rounaja ( Oulun Luistinseura)  1971 Kalevi Pirkola ( Helsingin IFK)  |  1972 Urho Partanen ( Porvoon Akilles)  1973 Juha Eklund ( Veitsiluodon Vastus, Kemi)  1974 Jarmo Haavisto ( Helsingin IFK)  1975 Pauli Auvinen ( Warkauden Pallo -35)  1976 Pekka Vartiainen ( Oulun Luistinseura)  1977 Matti Alatalo ( Oulun Luistinseura)  1978 Veikko Niemikorpi ( Helsingin IFK)  1979 Pekka Vartiainen ( Porvoon Akilles)  1980 Leo Segerman ( Veiterä, Lappeenranta)  1981 Timo Okkonen ( Oulun Luistinseura)  1982 Timo Serenius ( Vetlanda BK)  1983 Matti Alatalo ( Oulun Luistinseura)  1984 Raimo Ylikoski ( Veitsiluodon Vastus, Kemi)  1985 Jarmo Haavisto ( Helsingin IFK)  1986 Esko Tammilehto ( Selånger SK)  1987 Jorma Saastamoinen ( Oulun Luistinseura)  1988 Kari Peuhkuri ( Helsingin IFK)  1989 Jouni Vesterinen ( Oulun Luistinseura)  1990 Jorma Saastamoinen ( Warkauden Pallo -35)  1991 Samuli Niskanen ( Oulun Luistinseura)  1992 Esa Määttä ( Botnia-69, Helsinki)  1993 Jorma Saastamoinen ( Warkauden Pallo -35)  1994 Jukka Ohtonen ( Kalix-Nyborg BK)  1995 Ari Holopainen ( Warkauden Pallo -35)  1996 Pasi Inoranta ( Botnia-69, Helsinki)  |  1997 Samuli Niskanen ( Kalix-Nyborg BK)  1998 Samuli Niskanen ( Västerås SK)  1999 Samuli Niskanen ( Västerås SK)  2000 Jukka Ohtonen ( Tornion Palloveikot)  2001 Samuli Niskanen ( Oulun Luistinseura)  2002 Ari Holopainen ( IFK Vänersborg  2003 Samuli Niskanen ( Oulun Luistinseura)  2004 Sami Laakkonen ( IFK Vänersborg)  2005 Kimmo Huotelin ( Edsbyns IF)  2006 Petteri Lampinen ( Edsbyns IF)  2007 Sami Laakkonen ( Zorki, Krasnogorsk)  2008 Sami Laakkonen ( Zorki, Krasnogorsk)  2009 Ville Aaltonen ( Bollnäs GIF)  2010 Ville Aaltonen ( Bollnäs GIF)  2011 Sami Laakkonen ( Dynamo-Kazan)  2012 Kimmo Huotelin ( Mikkelin Kampparit)  2013 Tomi Hauska ( Mikkelin Kampparit)  2014 Ilari Moisala ( Broberg/Söderhamn Bandy)  2015 Janne Rintala ( Västerås SK)  2016 Pertti Virtanen ( Oulun Luistinseura)  2017 Tuomas Määttä ( Edsbyns IF)  2018 Tuomas Määttä ( Edsbyns IF)  2019 Kimmo Kyllönen ( IFK Vänersborg)  2020 Tuomas Määttä ( Edsbyns IF)  2021 Tuomas Määttä ( (SKA-Neftjanik)  2022 Samuli Helavuori ( Edsbyns IF)  2023 Emil Fedorov ( (Vetlanda BK)  2024 Teemu Määttä ( Edsbyns IF)  |
Vuoden naisjääpalloilijat

1979 Hanna Heikura ( Veitsiluodon Vastus)
1980 Hanna Heikura ( Veitsiluodon Vastus)
1981 Hanna Heikura ( Veitsiluodon Vastus)
1982 Hanna Heikura ( Veitsiluodon Vastus)
1983 Hanna Heikura ( Veitsiluodon Vastus)
1984 Hanna Heikura ( Veitsiluodon Vastus)
1985 Hanna Teerijoki ( HIFK)
1986 Hanna Teerijoki ( HIFK)
1987 Hanna Teerijoki ( HIFK)
1988 Hanna Teerijoki ( AIK Solna)
1989 Riikka Nieminen ( JPS)
1990 Hanna Teerijoki ( Hasle-Løren)
1991 Miska Suves ( JPS)
1992 Riikka Nieminen ( JPS)
1993–2003 ei jaettu
2004 Miska Suves
2005 Pirjo Ahonen ( JPS)
2006 Nina Reijonen ( Akilles)
2007 Pirjo Ahonen ( Botnia)
2008 Miska Suves ( AIK)
2009 Heidi Nissinen ( Botnia)
2010 Jaana Timonen ( ToPV)
2011 Riina Ellonen ( Lappeenrannan Veiterä)
2012 Pirjo Ahonen ( Lappeenrannan Veiterä)
2013 Linda Lohiniva ( HT-Bandy, Veitsiluodon Vastus)
2014 Tytti Segerman ( Wiipurin Sudet)
2015 Anne Tiippana ( Wiipurin Sudet)
2016 Petra Verhelä ( Wiipurin Sudet)
2017 Linda Lohiniva ( Västerås SK)
2018 Susanna Simola ( Wiipurin Sudet)
2019 Linda Lohiniva ( Västerås SK)
2020 Tytti Segerman ( Wiipurin Sudet)
2021 Susanna Simola ( Wiipurin Sudet)
2022 Joanna-Juulia Nykänen ( Wiipurin Sudet)
2023 Emma Janhunen ( Västerås SK)
Eniten tunnustuksia saaneet pelaajat

| # | Pelaaja | Tunnustuksia |
| --- | --- | --- |
| 1. | Samuli Niskanen | 6 |
| 2. | Sami Laakkonen | 4 |
| 2. | Sakari Salo | 4 |
| 2. | Tuomas Määttä | 4 |
| # | Pelaaja | Tunnustuksia |
| --- | --- | --- |
| 1. | Hanna Teerijoki | 11 |
| 2. | Miska Suves | 3 |
| 2. | Pirjo Ahonen | 3 |
| 2. | Linda Lohiniva | 3 |
Röytän satamarata

Röytän satamarata (paikallinen muoto: Röyttän satamarata) on rakennettu Tornion rautatieaseman ratapihan ja Röyttän sataman välistä liikennettä varten. Rata kulkee Tornion rautatieasemalta lastausalueen kautta Kallioputaan ylittäen Alatornion ja Pirkkiön kaupunginosien läpi Röytän satamaan. Alatornion kirkon kohdalla rautatie haarautuu myös Tornionjoen yli Haaparannalle menevälle sillalle. Röytän satamarata valmistui 1928. Rataosuudella kulkee lähes yksinomaan Outokummun terästehtaan kuljetuksia.
Röytän satamaradalla oli merkittävä osuus Lapin sodan alkamisen aikoihin, jolloin suoritettiin Röytän maihinnousu.
Waldemar Anton

Waldemar Anton VfB Stuttgartin pelaajana vuonna 2022.
Waldemar Anton (s. 20. heinäkuuta 1996 Olmaliq, Uzbekistan) on saksalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 189-senttimetrinen. Hän edustaa Bundesliigassa pelaavaa Borussia Dortmundia. Hän pelasi Saksan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran vuonna 2024.
Anton siirtyi Hannover 96:n junioreihin vuonna 2008. Hän nousi edustusjoukkueeseen helmikuussa 2016. Hän pelasi Hannoverissa Bundesliigassa 69 ottelua, joissa hän teki kolme maalia, ja 2. Bundesliigassa 61 ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Hän siirtyi kesällä 2020 Stuttgartiin. Hän pelasi Stuttgartissa neljän kauden aikana kevään 2023 putoamiskarsintaottelut mukaan lukien 129 bundesliigaottelua ja teki niissä kolme maalia.
Anton kuului Saksan alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen sen voittaessa kultaa ikäluokan EM-kilpailuissa 2017 ja saavuttaessa hopeaa EM-kilpailuissa 2019, mutta kummassakaan turnauksessa hän ei päässyt pelaamaan. Hän pelasi Saksan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2024 ystävyysottelussa Ranskaa vastaan ja oli ensi kerran avauskokoonpanossa kesäkuussa 2024 ystävyysottelussa Ukrainaa vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän tuli vaihdosta kentälle neljännesvälierässä Tanskaa vastaan ja tappiollisessa puolivälierässä Espanjaa vastaan.
William Schneider

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lake Placid 1980 | jääkiekko |  |
William ”Buzz” Schneider (s. 14. syyskuuta 1954 Grand Rapids, Minnesota) on entinen yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
Schneider aloitti uransa Minnesotan yliopiston joukkueessa, jossa hän pelasi kaudet 1972–1975. Pittsburgh Penguins varasi hänet NHL:ään 1974 varaustilaisuuden kuudennella kierroksella numerolla 98. Samana vuonna Minnesota Fighting Saints varasi hänet WHA:han varaustilaisuuden viidennellä kierroksella numerolla 73. Vuonna 1975 Schneider liittyi Yhdysvaltojen maajoukkueeseen ja pelasi 1976 talviolympialaisissa Innsbruckissa. Kaudella 1976–1977 hän pelasi WHA:ssa, AHL:ssä, CHL:ssä ja SHL:ssä. Kaudet 1977–1979 hän pelasi kokonaan Milwaukee Admiralsissa IHL:ssä.
1979 Schneider jättäytyi uudelleen amatööriksi, jotta pääsi liittymään jälleen maajoukkueeseen. Hän oli 1980 talviolympialaisiin matkanneen joukkueen vanhin pelaaja. Joukkue menestyi turnauksessa hyvin ja voitti lopulta olympiakultaa. Schneider viimeisteli ratkaisevassa ottelussa Neuvostoliittoa vastaan Yhdysvaltojen avausmaalin. Hän osallistui urallaan myös MM-kisoihin vuosina 1975, 1976, 1977 ja 1982. Uransa lopettamisen jälkeen hän toimi myyntimiehenä, kunnes vuonna 2001 aloitti uran kiinteistövälittäjänä. Hänet nimitettiin Yhdysvaltojen Hockey Hall of Fameen vuonna 2003.
William Schuman

William Schuman (4. elokuuta 1910 New York – 15. helmikuuta 1992 New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä.
Hän aloitti säveltämisen high schoolissa ja perusti jazzyhtyeen, jossa soitti itse viulua ja banjoa. Hän sai kandidaatin ja maisterin arvot Columbian yliopiston Teachers Collegesta, ja hän opiskeli Juilliard Schoolissa Roy Harrisin johdolla. Harris tutustutti nuoren säveltäjän Serge Koussevitzkyyn.
Schumanin musiikissa on jazz- ja folk-vaikutteita. Hänen varhaiset teoksensa ovat harmonisesti konservatiivisia, mutta myöhemmin hän hyödynsi enemmän dissonanssia ja polytonaalisuutta. Kantaatillaan A Free Song Schuman sai ensimmäisen musiikin Pulitzer-palkinnon vuonna 1943. Säveltäjän muuhun tuotantoon kuuluu muun muassa neljä jousikvartettoa, kymmenen sinfoniaa, viulukonsertto, balettia ja oopperaa.
Uransa aikana Schuman toimi muun muassa G. Schirmer Inc.in julkaisujohtajana, Juilliard Schoolin presidenttinä ja Lincoln Center for the Performing Artsin johdossa. Hänet valittiin Yhdysvaltain taide- ja tiedeakatemiaan. Hänelle myönnettiin vuonna 1987 National Medal of Arts.
Salfit

| Salfit |
| --- | --- |
 Näkymä kaupunkiin
 Salfit
 Koordinaatit: 32°04′55″N, 35°10′56″E 
Valtio:  Palestiina
Kuvernoraatti:  Salfit
Väkiluku (2018)  (arvio):  11 074
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Salfit on kaupunki Palestiinan Länsirannalla.  Kaupungin asukasluku oli vuonna 2018 arviolta 11 074.
Maantiede

Salfit sijaitsee Palestiinan Länsirannalla Salfitin kuvernoraatissa. Salfir on kuvernoraatin ainoa kaupunki. Sen naapuripaikkakuntia ovat Al Lubbah as Sharqiya ja Iskaka idässä, Bani Zeid ash Sharqiya ja 'Ammuriyya etelässä, Farkah ja Bruqin lännessä, sekä Haris, Kifl Haris ja Marda pohjoisessa. Salfitin korkeus merenpinnasta on 522 metriä.
Ympäröivällä seudulla sijaitsee useita lähteitä. Aivan kaupungin vieressä sijaitsee Israelin siirtokuntia, kuten Ariel.
Salfitin vuotuinen sadanta on 649,5 mm ja vuoden keskilämpötila 17,4 °C.
Historia

Salfitin historia ulottuu 1500-luvulle ennen ajanlaskun alkua, jolloin aluetta asuttivat kanaanilaiset. Seudulla on useita arkeologisia kohteita. Alue on tunnettu vanhastaan viinirypäleiden ja viikunoiden tuotantoalueena. Kaupungissa on tuotettu vanhastaan myös viiniä. Itse nimi Salfit koostuu kahdesta osasta; sal viittaa koreihin ja fit rypäleisiin. Huomattava suku kaupungissa on Bani Nimra. Toinen on Al 'Abbas, jonka jäsenten sanotaan saapuneen aikanaan Hijazin alueelta Arabian niemimaalta.
Talous

Salfit on monien sitä ympäröivien kylien hallinnollinen ja taloudellinen keskus. Vuonna 2012 Salfitin työssäkäyvästä väestöstä 30 % oli työllistynyt maataloudessa, 20 % hallinnossa tai yksityisellä alalla, 15 % kaupanalalla, 15 % Israelin työmarkkinoilla, 15 % palveluissa ja 5 % teollisuudessa. Samana vuonna työttömyysaste oli 24 %. Maatalouden saralla Salfit tunnetaan etenkin oliiveista. Kaupunki on yksi suurimmista oliivien tuotantopaikoista Länsirannalla ja vuosittain oliiveja kasvatetaan noin 1 500 tonnia. Alueella kasvatetaan myös esimerkiksi kasviksia ja hedelmiä.
Väestö

Salfitin asukasluku oli Palestiinan tilastokeskuksen vuoden 2018 arvion mukaan 25 949. Vuonna 2007 vastaava luku oli 11 074. Vuonna 2007 sen asukasluku oli 8 905.
Kaupungissa toimii al-Qudsin avoimen yliopiston kampus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salfit Wikimedia Commonsissa
Salfitin sairaala.
Al-Qudsin avoin yliopisto Salfitissa.
Röytän ratapiha

Röytän ratapiha on rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Tornio–Röyttä ja se on samalla rataosan eteläinen pääteliikennepaikka. Liikennepaikka on otettu käyttöön vuonna 1928 rataosan valmistuessa.
Liikennepaikka palvelee pääasiassa Outokummun terästehtaan tavarakuljetuksia. Ratapihalta on raideyhteys tehtaan ratapihalle.
Liikennepaikka on miehittämätön, ja kaikki liikenne tapahtuu vaihtotyönä. Liikkumisluvat annetaan radiolla Torniosta käsin, paitsi silloin, kun Tornion liikennepaikka on kaukokäytössä, jolloin luvat annetaan Oulusta.
Röytän asemarakennus on rakennettu vuonna 1928 rautatiehallituksen arkkitehti Thure Hellströmin laatimien laituri-tyyppisten liikennepaikkojen asemarakennuspiirustusten mukaan, kuitenkin peilikuvana.
Rommitoti

Rommitoti läpinäkyvässä lasimukissa.
Rommitoti on drinkki, joka muodostuu rommista ja kuumasta vedestä tai teestä.
Kuuman rommitotin alkuperänä pidetään purjelaiva-ajan merimieselämää. Purjealuksilla oli tapana jakaa miehistölle viina-annoksia. 1650-luvulla brittiläinen William Penn saapui Barbadokselle valloittakseen Jamaikan. Miehistölle ei löytynyt tavanomaisia juomia (olut ja viini), joten hänen täytyi ottaa rommia miehistön juomaksi. Rommin käyttö yleistyi ja siitä tuli virallinen osa laivaston muonitusta 1730-luvulla. Aluksi rommi jaettiin miehistölle laimentamattomana. Vuonna 1740 amiraali Edward Vernon, liikanimeltään Old Grog, määräsi päivittäisen rommiannoksen laimennettavaksi vedellä.
Aiheesta muualla

Raumasivut.net[vanhentunut linkki]
Saksan naisten käsipallomaajoukkue

Saksan naisten käsipallomaajoukkue edustaa Saksaa naisten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Se on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 1993 sekä saavuttanut kolme pronssimitalia. Olympialaisissa joukkue on parhaimmillaan sijoittunut neljänneksi. EM-kilpailuissa joukkue saavutti hopeaa kotikisoissaan 1994. Aiemmin MM-ohjelmaan kuuluneessa ulkopelissä Saksa saavutti MM-hopeaa vuonna 1956 sekä MM-pronssia vuonna 1960.
Arvokilpailut > Olympialaiset

Neljäs: 1984, 1992
Kuudes: 1996
Kahdeksas: 2024
Yhdestoista: 2008
Arvokilpailut > MM-kilpailut

Kultaa: 1993
Pronssia: 1965, 1997, 2007
Neljäs: 1957, 1990
Viides: 1971, 1995
Kuudes: 2005
Seitsemäs: 1986, 1999, 2009, 2013, 2021
Kahdeksas: 1962, 1978, 2019
Yhdeksäs: 1982
Yhdestoista: 1973
Kahdestoista: 2003, 2017
Kolmastoista: 2015
Seitsemästoista: 2011
Arvokilpailut > MM-kilpailut > Ulkopeli

Hopeaa: 1956
Pronssia: 1960
Arvokilpailut > EM-kilpailut

Hopeaa: 1994
Neljäs: 1996, 2006, 2008
Viides: 2004
Kuudes: 1998, 2016
Seitsemäs: 2012
Yhdeksäs: 2000
Kymmenes: 2014, 2018
Yhdestoista: 2002
Kolmastoista: 2010
Aiheesta muualla

Saksan käsipalloliiton kotisivut (saksaksi)
William Hart

William Hart
William Hart (31. maaliskuuta 1823 – 17. kesäkuuta 1894) oli skotlantilaissyntyinen romantiikan ajan taidemaalari. Hän siirtyi nuorena Yhdysvaltoihin, jossa hän kuului Hudson Riverin koulukuntaan. Hart saavutti arvostusta varsinkin maisema- ja eläinmaalauksen taitajana.
Hartin nuorempi veli James McDougal Hart oli myös Hudson River -koulun taiteilija ja molemmat suosivat samantyyppisiä aiheita.
Hart muutti Yhdysvaltoihin nuorena perheensä mukana. Hän toimi nuoruudessaan hevoskärrymaalarin apulaisena ja sai ensimmäiset kokemuksensa taiteen tekemisessä maalatessaan maisemia vaunuihin. Hart toimi myös muotokuvamaalarina. Hän palasi Skotlantiin opiskelemaan, mutta jatkoi sen jälkeen maisemamaalarin uraa Yhdysvalloissa.
Kuten useimmat tuon ajan johtavat maisemamaalarit, Hart asettui asumaan New Yorkiin. Hänen maisemissaan Hudson joen koulukunnan tyylin ohella korostui valo ja tunnelma. Hän oli erityisen taitava kuvaamaan matalalta paistavaa auringonvaloa aamulla tai illalla, ja kuvan etualalle lankeavia varjoja. Hart oli myös tunnettu lehmäaiheisista maalauksistaan. Karja kuului Hudson River -koulukunnan suosimiin aiheisiin, joten lähes kaikki koulukunnan taiteilijat tekivät ainakin muutaman maiseman, joissa laiduntava karja ilmensi ihmisen harmonista suhdetta luontoon. Jotkut taiteilijat, kuten Hart ja Thomas Bigelow Craig erikoistuivat lehmien muotokuviin. Nämä maalaukset olivat suosittuja 1800-luvun taiteen keräilijöiden keskuudessa. Tyypillisesti maalauksen etu- tai keskialalla kuvattiin muutama lehmä laiduntamassa tai juomassa taustanaan pastoraalinen maisema.
William Hartin teoksia

Madison-vuori nähtynä Androscoggin -joelta.
Puro.
Lehmiä niityllä vuodelta 1878.
Laitumella joen rannalla, muste ja mustelaveeraus hiilipiirroksen päälle vuodelta 1873.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hartin maisemia (Arkistoitu – Internet Archive) gallerian sivuilla
Museum Syndicate William Hartin maalauksia (Arkistoitu – Internet Archive)