stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
George Meade
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta George Meade Wikimedia Commonsissa
Meade family genealogy at rootsweb.com
Meade biography at nndb.com
Meade biography at civilwarhome.com
Cape May Lighthouse history
Historical marker website (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  NARA  RISM  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:George Meade
Pohjoisvaltioiden kenraalit Potomacissa Virginiassa elo-marraskuussa 1863: Gouverneur K. Warren, William H. French, George G. Meade, Henry J. Hunt, Andrew A. Humphreys, George Sykes.
Käännös suomeksi
Matteus-passio (Bach)

J. S. Bachin Matteus-passion alkuperäistä käsikirjoitusta.
Matteus-passio (BWV 244, saks. Matthäus-Passion) on saksalaisen Johann Sebastian Bachin säveltämä kaksiosainen passio, yksi hänen tuotantonsa huippusaavutuksista, joka kuvaa pääsiäisen ajan tapahtumat Jeesuksen Betanian ennustuksesta hautaamiseen saakka. Passio kantaesitettiin Leipzigin Tuomaskirkossa pitkänäperjantaina 11. huhtikuuta 1727. Teoksen esitys kestää noin kolme ja puoli tuntia.
Carl Philipp Emanuel Bachin ja Johann Friedrich Agricolan laatiman muistokirjoituksen mukaan J. S. Bach sävelsi uransa aikana viisi passiota, joista kuitenkin vain kaksi – Matteus-passio (BWV 244) ja Johannes-passio (BWV 245) – on säilynyt kokonaisina. Markus-passiosta on säilynyt nykypolville vain libretto. Matteus- ja Johannes-passio kuuluvatkin kuorojen vakio-ohjelmistoon pääsiäisaikaan.
Ennen uskonpuhdistusta kirkoissa oli piinaviikoilla tapana lukea tai laulaa Jeesuksen kärsimyshistoriat. 1600-luvulla Saksassa kehittyi uusi oratoriopassion perinne, jonka varhaisimpia esimerkkejä oli hampurilaisen Thomas Sellen säveltämä Johannes-passio vuodelta 1641. Bachin passiosävellykset jatkoivat tätä perinnettä. Bachin tiedetään itse johtaneen eri passioidensa esityksiä Leipzigissa vuodesta 1724 vuosittain aina vuoteen 1739 asti ja todennäköisesti myöhemminkin, vaikka näistä esityksistä ei olekaan säilynyt todisteita.
Bachin Matteus-passion ”rehabilitoi” Felix Mendelssohn, kun hän vuonna 1829 esitytti ensimmäistä kertaa noin sataan vuoteen välillä unohdetun teoksen. Konsertti oli suuri kulttuuritapaus, josta yli tuhat pyrkijää piti lähettää kotiin tilanpuutteen vuoksi. Passion Mendelssohn-version nuottimateriaali on saatettu nyttemmin esityskuntoon ja julkaistu marraskuussa 2009.
Matteus-passio kokonaisuutena

Matteus-passio on sävelletty kaksoiskuorolle, kaksoisorkesterille, kaksille uruille sekä solisteille (sopraano, altto, tenori, basso). Teoksen libretto on peräisin Matteuksen evankeliumin luvuista 26 ja 27. Runoilija Christian Friedrich Henrici, (tunnetaan usein pseudonyymillä Picander) kirjoitti lisäksi tekstiä resitatiiveja ja aarioita varten. Vuonna 1736 Bach lisäsi teokseensa Johannes-passiosta kuoron koraalin O Mensch, bewein dein Sünde groß ja teki lisäksi vuonna 1742 partituuriin pieniä muutoksia.
Bachin passiot koostuvat aarioista, kuoro-osista, koraaleista sekä resitatiiveista, joiden tarkoituksena on viedä juonta eteenpäin. Aariat ovat usein pohdiskelevia ja pysäyttävät juonenkulun. Ne saattavat myös olla rukousmaisia tai kommentoida tarinaa, kuten alttosoolo Buß und Reu (parannus ja katumus). Turba-kuoro-osissa Bach käyttää kuoroa milloin suurena kansanjoukkona tai toisinaan esimerkiksi Jeesuksen vanginneiden sotilaitten suuna. Joskus Bach käyttää kuoroa kommentointiin tai välihuomautuksiin. Koraaleita Bach käyttää kommentoivana, ajoittain myös rukoilevana vuoropuheluna passion draamalle.
Passioissa käytetyt koraalit olivat muiden jo aikaisemmin kirjoittamia, säveltämiä ja yleisesti tunnetuiksi tulleita virsiä. Bachin molemmat passiot alkavatkin samalla koraalilla Herzliebster Jesu, was hast du verbrochen. Matteus-passion ”johtoaiheen” muodostaa koraali O Haupt voll Blut und Wunden (suom. "Oi rakkain Jeesukseni", sävelmä tunnetaan myös nimellä Herzlich tut mich verlangen), joka kuullaan passiossa viidesti.
Matteus-passiossa henkilöiden resitatiiveille tyypillistä on minimaalinen säestys – useimmiten Bach käyttää näissä vain basso continuo -ryhmää, poikkeuksena Jeesus, jonka lauluosuuteen hän on lisännyt sädekehänomaisen viulu- ja alttoviuluosuuden. Ainoastaan Jeesuksen kuoleman hetkellä Bach luopuu tästä tunnusomaisesta jousikvintetosta, jättäen dramaattisen tyhjyyden Jeesuksen huudahtaessa ”Eli, Eli, lama asabthani?”.
Kuoron tehtävä on toisaalta toimia ylipappien ja vihaisten kansanjoukkojen tulkkina (”Halt! laß sehen, ob Elias komme und ihm helfe?”), sekä toisaalta seesteisenä kantavana voimana toistaen perusmelodiaa ja sitoen näytökset toisiinsa.
Ajalle tyypillisessä oratoriossa Bach käyttää kahta kuoroa sekä kahta orkesteria – väliin vuorotellen, mutta useimmin antifoneissa unisonona yhtä aikaa.
Bachin passioita voi verrata draamasisällöltään oopperaan, joita Bach ei lainkaan säveltänyt. Rakenteellisesti ja soitinvalinnoissaan Bach pysyy lujasti saksalaisessa 1600-luvun passioperinteessä. Trumpetteja ja patarumpuja ei käytetä. Soitinnukseltaan Matteus-passio on kuitenkin vaihtelevan tasapainoinen. Jotkin teoksen yksityiskohdat avautuvat parhaiten nuottikuvan perusteella.
Matteus-passio kokonaisuutena > Kaksiosainen rakenne

Ensimmäinen osa alkaa suurella prologimaisella kaksoiskuoro-osalla Kommt, ihr Töchter, helft mir klagen (Tulkaa tyttäret, auttakaa minua valittamaan), jonka tarkoituksena on kuvata tulevia tapahtumia. Passion juonellinen sisältö alkaa Betanian ennustuksesta, jossa Jeesus tulkitsi oman ristinkuolemansa. Tämän jälkeen passio etenee Raamatun kertomuksen mukaan. Ensimmäinen osa huipentuu Jeesuksen vangitsemiseen. Kutakin kertovaa jaksoa seuraa kommentoiva resitatiivi ja aaria tai koraali.
Toisen osan aloittaa Jeesuksen vangitsemista valittava prologi. Tämän jälkeen Jeesusta kuulustellaan, Pietari kieltää Jeesuksen ja lopulta Pilatus tuomitsee Jeesuksen ristiinnaulittavaksi. Teos päättyy Jeesuksen kuolemaan, hautaamiseen ja loppukuoron huokaukseen Wir setzen uns mit Tränen nieder (Istuudumme kyynelin ja huudamme sinulle hautaan: Lepää rauhassa!).
Henkilöt

Evankelista – tenori
Jeesus – basso
Juudas – basso
Pietari – basso
Ylipappi – basso
Pilatus – basso
2 palvelijatarta – 2 sopraanoa
Ylipapit – bassoja
Pilatuksen vaimo – sopraano
2 todistajaa – altto ja tenori
Soitinnus

Chorus I
Soli: sopraano, altto, tenori, basso
Kuoro: sopraano, altto, tenori, basso
Nokkahuilut I ja II, poikkihuilut I ja II
Oboe I ja II, oboe d’amore I ja II, oboe da caccia I ja II
Jouset: viulut I ja II, alttoviulut, gamba
Continuo: sellot, fagotti, kontrabasso, urut
Chorus II
Soli: sopraano, altto, tenori, basso
Kuoro: sopraano, altto, tenori, basso
Poikkihuilut I ja II
Oboe I ja II, Oboe d’amore I ja II
Jouset: viulut I ja II, alttoviulut, gamba
Continuo: sellot, fagotti, kontrabasso, urut
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Matteus-passio hypertekstinä. (Arkistoitu – Internet Archive) Helmuth Rilling (suomeksi) (saksaksi) (Flash.)
Mateus-passion ensi esitys Suomessa, Suomen Kuvalehti, 19.03.1921, nro 12-13, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Johann Sebastian Bachin teokset |
| --- | --- | --- |
| Klaveerimusiikki |  Goldberg-muunnelmat  Das wohltemperierte Klavier  Clavier-Übung  Koraalit  Inventiot  |  |
| Vokaalimusiikki |  H-mollimessu  Passiot  Oratoriot  Magnificat  Motetit  Kantaatit  |  |
| Barokkisarjat |  Sellosarjat  Luuttumusiikki  Orkesterisarjat  Viulusarjat ja -sonaatit  |  |
| Muut |  Die Kunst der Fuge  Musicalisches Opfer  Brandenburgilaiset konsertot  Konsertot  Urkumusiikki  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Australia 
Muut:  MusicBrainz work  IdRef
Kaupo Meiel

| Kaupo Meiel> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1975 (ikä 49–50) Pärnu, Viro
Kansalaisuus:  virolainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: viro
Tuotannon kieli: viro
Esikoisteos:  Polügrafisti käsiraamat 2006
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kaupo Meiel (s. 1975 Pärnu, Viro) on virolainen kirjailija ja toimittaja.
Meiel opiskeli Tarton yliopistossa viron kieltä ja kirjallisuutta ja työskenteli sen jälkeen vuodesta 1992 toimittajana,  myöhemmin Pärnu Postimees -lehdessä. Esikoiskokoelma Polügrafisti käsiraamat ilmestyi 2006. Sen kaikkien runojen aihe liittyy kirjanpainamiseen. Kirjallisuuslehti Vikerkaarin  kyselyssä häntä pidettiin yhtenä vuoden parhaimmista debytanteista. Toimittajantyönsä ohella hän on Viron television ainoan kirjallisuusohjelman Kirjandusministeeriumin konsultti.
Teokset

Polügrafisti käsiraamat, Jumalikud Ilmutused, 2006, ISBN 9789949138302; ISBN 9949138302
Eesti elulood, Jumalikud Ilmutused, 2008, ISBN 9789985978733
Mu sokid on terved, Jumalikud Ilmutused, 2010, ISBN 9789985998939
Pursata Vesuuvile, Jumalikud Ilmutused, 2013, ISBN 9789949519088
Turg on jumal : esseed ja kriitikad, Jumalikud Ilmutused, 2014, ISBN 9789949519293
Lühistu koosolek, Post Factum, 2017, ISBN 9789949603053
Palkinnot ja tunnustukset

2014 Eesti Kultuurkapitalin maakunnallinen kulttuuripalkinto Kultuuripärl.
2016 Viron valkoisen tähden ansiomerkki
Medi-Heli

Medi-Helin EC135-lääkärihelikopteri.
Medi-Helin toimitilat Turun lentoasemalla.
Medi-Heli oli vuosina 1992–2012 toiminut helikopterilla ja maayksiköllä operoinut ensihoitolääkäripalvelu. Vuonna 1998 käynnistyi toiminta Varsinais-Suomen osalta. Vuoden 2006 alusta lähtien lääkinnällisestä toiminnasta Medi-Helissä oli vastuussa Uudenmaan toimipisteen osalta Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiiri, Varsinais-Suomessa lääkinnällisestä puolesta vastasi Varsinais-Suomen sairaanhoitopiiri. Medi-Heliä käytettiin muun ensihoitopalvelun tukena, ja sen tehtävä oli toimittaa sairaalatasoista ensihoitoa mahdollisimman nopeasti korkeariskisesti sairastuneille tai vammautuneille ihmisille sekä ohjata alueensa päivittäistä ensihoitotoimintaa mm. antamalla hoito-ohjeita ensihoitoyksiköille sekä perusterveydenhuollon hoitolaitoksille. Medi-Heli oli siis toiminta-alueillaan lääkäriyksikkö.
Ensisijainen toimintatapa oli toimittaa lääkäri onnettomuuspaikalle. Potilaiden kuljettaminen jatkohoitoon tapahtui ensisijaisesti maateitse. Medi-Heli kuljetti potilaita vain poikkeustapauksissa.
Kalusto

Medi-Helillä oli vuoteen 2012 asti kaksi tukikohtaa: Turku (Medi-Heli 02) ja Vantaa (Medi-Heli 01). Helikopterit olivat mallia Eurocopter EC135 P2, joiden pisin mahdollinen lentomatka on 595 kilometriä. Käytännössä toiminta-alueen säde oli noin 100–150 kilometriä tukikohdasta. Medi-Helin varusteisiin kuului normaalien ensihoitovarusteiden lisäksi joitain tarvikkeita ja lääkkeitä, joita ensihoitajamiehitteisissä ensihoitoyksiköissä ei ole. Medi-Helissä oli ensihoitolääkäri, lentäjä sekä lentoavustaja eli ensihoitaja.
Rahoitusvaikeudet

Medi-Heli kärsi koko olemassaolonsa aikana vakavista rahoitusongelmista, mutta se pystyi jatkamaan toimintaansa yksityisten lahjoitusten avulla. Isoimmat iskut rahoitukselle olivat Raha-automaattiyhdistyksen ja Suomen valtion tuen loppuminen. Vuonna 2012 Medi-Helin toiminta siirtyi FinnHEMSille, joka on valtiorahoitteinen.
Kirjallisuutta

Tala, Henrik & Nyström, Samu: Apu tulee ylhäältä : Medi-Helin historia. Medi-Heli ry 2014. ISBN 9789529338252.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Medi-Heli Wikimedia Commonsissa
Medi-Helin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
FinnHEMS
Meekonlaakso

Näkymä Saivaaralta Meekonlaaksoon, vasemmalla Meekonpahta ja Meekonvaara, edessä Skádjajávri ja sen takana Ánnjaloanjin pahta.
Meekonlaakso on alue Käsivarressa Enontekiöllä (69°9′44.574″N, 021°21′33.732″E). Paikannimeä ei löydy virallisista kartoista, mutta se on vakiintunut erityisesti vaeltajien kielenkäyttöön. Kalottireitti kulkee Meekonlaakson kautta.
Maantiede

Meekonlaakso on sitä ympäröivää laajaa tunturiylänköä selvästi alempana. Laakson länsipäässä Meekonjärvi on 596 metrin ja itäpäässä Venejärvi 594 metrin korkeudella merenpinnasta. Laakson eteläpuolella maasto kohoaa pääosin yli 700 metrin korkeudelle ja sen pohjoispuolella laajat alueet nousevat yli 800 metrin korkeuteen. Laakson länsipäässä kohoavan Meekonvaaran (pohjoissaameksi Megonoaivi) huippu on 1 017 metrin korkeudella merenpinnasta. Suojaisassa, useiden järvien ja niiden välisten jokien kirjomassa laaksossa kasvillisuus on ympäröivää tunturipaljakkaa selvästi vehreämpää. Alueella kasvavat Käsivarren pohjoisimmat ja korkeimmalla sijaitsevat tunturikoivikot.
Meekonlaaksoon voidaan laskea ainakin neljä järveä: Meekonjärvi, Skádjajávri, Venejärvi ja Saijärvi. Tarkan määritelmän tai rajan vetäminen on vaikeaa, koska sama laakso jatkuu itään Jogasjärven ja Porojärven alueille. Viimeksi mainittujen alueesta käytetään useimmin nimitystä Porojärven laakso, mutta tällä termillä voidaan tarkoittaa myös koko laaksoa idästä Poroenon alkupäästä aina länteen Vuomakasjoelle saakka.
"Suomen Monumenttilaakso"

Jos Meekonlaakson itärajaksi määritellään Reikämaan tasa, sillä on pituutta noin viisi kilometriä ja leveyttä enimmillään noin kolme kilometriä pinta-alan ollessa noin kymmenen neliökilometriä. Laaksoa ympäröivät länsi- ja pohjoissivulta Suomessa poikkeuksellisen jylhät maastonmuodot, korkeat kalliojyrkänteet eli pahdat. Pohjoisrajana on Ánnjaloanjin pahta (Ánnjaloanjebákti), jonka alaosat on rauhoitettu luonnonsuojelualueeksi. Laakson länsipäässä on yli 200 metriä viereistä Meekonjärveä korkeammalle kohoava Meekonpahta (Megonbákti). Myös laakson eteläreuna nousee varsin jyrkästi vaikkei pahta olekaan, ja lisäksi siellä on lännestä ja idästä katsoen pystyseinäinen Saivaara. Vaikuttavien maisemiensa ansiosta maantieteilijä ja eräkirjailija Kai-Veikko Vuoristo on kutsunut laaksoa ”Suomen Monument Valleyksi”. Hän toteaa kirjassaan Hankien kimallus, että alue on ”omalla tavallaan varmaankin Suomen komein laaksomaisema nimenomaan noiden uskomattoman kauniiden ja erikoislaatuisten vuorikulissien vuoksi”.
Vaeltajien tukikohtia

Meekonlaaksosta ja laajemmin Porojärven laaksosta löytyy useita Metsähallituksen ylläpitämiä tupia erävaeltajien käyttöön. Meekonjärven rannalla on kymmenen hengen varaustupa ja 400 metrin päästä Pierfejoen (Bierfejohka) toiselta puolen Nuukankentän laidalta löytyy Meekonjärven kuuden hengen autiotupa. Kaksi muuta autiotupaa löytyy aivan Meekonlaakson tuntumasta Jogasjärven ja Porojärven rannoilta. Lisäksi alueella on kaksi Villin Pohjolan vuokrakämppää, toinen Jogasjärven ja toinen Porojärven rannalla. Jälkimmäinen on tullut tunnetuksi tunnetuimman käyttäjänsä mukaan Kekkosen kämppänä (sijainti 69°8′47″N, 021°35′8″E).
Meekonjärvi tyynenä kesäaamuna.
Näkymä Meekonpahtan päältä itään, edessä Skádjajávri ja sen takana Venemaa, vasemmalla Ánnjaloanjin pahta ja oikealla Saivaara.
Aurinko nousee Porojärven laaksossa, oikealla Saivaara.
Meekonpahta on noin 200 metriä korkea kalliojyrkänne.
Mora IK

| Mora IK |
| --- | --- |

Perustettu:  1935
Kaupunki:   Mora
Kotiareena:  Smidjegrav Arena
– kapasiteetti:  4 500
Sarjataso:  HockeyAllsvenskan
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Andreas Hägglund
Puheenjohtaja:   Johan Strömwall
Päävalmentaja:   Daniel Hermansson
Kapteeni:   Roope Laavainen
Hopeaa:  1 (1950)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mora IK on ruotsalainen maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa pelaava jääkiekkojoukkue. Sen kotihallina toimii 1967 rakennettu Smidjegrav Arena, jonne mahtuu 4 500 katsojaa.
Maineikkaita pelaajia > Jäädytetyt numerot

14 Mats Lönn
17 Hasse Hansson
21 Per Danielsson
24 Bengt Åkerblom
25 Nils-Göran Olsson
78 Mikael Simons
Maineikkaita pelaajia > Kapteenit vuodesta 2003

| --- | --- |
  Magnus Sandberg 2003–2006   Jarno Kultanen 2006–2007   Håkan Bogg 2007–2008   Magnus Sandberg 2003–2006   Greger Artursson 2009–2010   Niklas Fogström 2010–2011   Peter Nolander 2011–2012 :   Tobias Ericsson 2012–2013   Jeremy Colliton 2013   Johan Alcén 2013–2014   Kevin Mitchell 2014–2015   Daniel Hermansson 2015–2016   Emil Bejmo 2016–2017   Tomas Skogs 2017–
Valmentajat

| --- | --- |
  Leif Boork 1987–1991   Anders Sörensen 1991–1992   Mikael Tisell 1992–1995   Randy Edmonds 1995–1998   Tommy Sandlin 1998–2000   Malte Steen 2000–2001   Mats Grötting 2001–2002   Petter Hägerbäck 2002–2003   Harald Lückner 2003–2005   Harri Rindell 2005–2007   Magnus Arvedson 2007 :   Pär Djoos 2007–2008   Kari Eloranta 2008   Harald Lückner 2008–2011   Lars Ivarsson 2011–2012   Patric Wener 2012–2014   Jeremy Colliton 2014–2017   Mattias Karlin 2017–2018   Daniel Hermansson /  Johan Rosén 2018 (väliaikaisesti)   Mats Lusth 2018–
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 45 |  | Jani Lampinen | L | 2025 | Vantaa, Suomi |  |
| 50 |  | Topias Leinonen | L | 2025 | Jyväskylä, Suomi |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 26 |  | Eero Teräväinen | L | 2025 | Helsinki, Suomi |  |
| 33 |  | William Pethrus (A) | R | 2025 |  |  |
| 39 |  | Kristoffer Gunnarsson (A) | L | 2026 | Borås, Ruotsi |  |
| 43 |  | Oskar Asplund | L | 2026 | Uppsala, Ruotsi |  |
| 66 |  | Ludvig Markman | L | 2025 | Linköping, Ruotsi |  |
| 82 |  | Roope Laavainen (C) | R | 2025 | Helsinki, Suomi |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 11 |  | Gustav Salmi Lilja | L | VLH | 2026 | Jönköping, Ruotsi |
| 12 |  | Filip Björkman | L | OLH | 2026 | Mora, Ruotsi |
| 18 |  | Martin Johnsen | L | KH | 2027 | Hamar, Norja |
| 19 |  | Ture Linden | R | KH | 2025 | Great Falls, Virginia, Yhdysvallat |
| 20 |  | Gustav Willman Borvik | L | KH / OLH | 2025 | Lillehammer, Norja |
| 22 |  | Petter Vesterheim | L | KH | Laina | Lørenskog, Norja |
| 23 |  | Gustav Olhaver | L | KH / VLH | 2026 | Ängelholm, Ruotsi |
| 27 |  | Ludvig Levinsson | L | H | 2025 |  |
| 28 |  | Gabriel Säll | L | VLH | 2025 | Skellefteå, Ruotsi |
| 29 |  | Johan Persson (A) | R | OLH | 2025 | Östersund, Ruotsi |
| 32 |  | Adam Aunes Johansson | L | KH | 2025 |  |
| 40 |  | Felix Johansson | L | KH / OLH | Juniori | Ånge, Ruotsi |
| 41 |  | Anton Ohlsson | L | KH | Laina | Gävle, Ruotsi |
| 42 |  | Kalle Kratz | L | KH | 2026 | Orsa, Ruotsi |
| 53 |  | Lukas Smith | L | H | Laina |  |
| 59 |  | Arvid Degerstedt | L | H | 2025 | Norrköping, Ruotsi |
| 90 |  | Todd Burgess | R | KH / OLH | 2025 | Phoenix, Arizona, Yhdysvallat |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Daniel Hermansson
Apuvalmentaja: Tomas Skogs
Maalivahtivalmentaja: Karl Malmquist
Huoltopäällikkö: Håkan Bogg
Huoltopäällikkö: Anders Fernström
Puheenjohtaja: Johan Strömwall
Urheilutoimenjohtaja: Andreas Hägglund
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mora IK:n kotisivut
Eurohockey joukkueinfo (Arkistoitu – Internet Archive)
HockeyAllsvenskan
AIK IF
Almtuna IS
BIK Karlskoga
Djurgårdens IF Hockey
IK Oskarshamn
IF Björklöven
Kalmar HC
Mora IK
Nybro Vikings IF
Södertälje SK
Tingsryds AIF
Vimmerby HC
Västerås IK
Östersunds IK
Melalahti (Paltamo)

Melalahti on Paltamon kunnan kylä. Se sijaitsee Oulujärven pohjoisrannalla noin kolmentoista kilometrin päässä Paltamon keskustaajamasta länteen, valtatien 22 ja Oulun–Kontiomäen rautatien varrella. Melalahti on kauttaaltaan perinnemaisemaa, ja se on historiallisesti merkittävä alue, sillä Paltamon ensimmäinen asukas on nykytiedon mukaan asettunut Melalahden Rusalaan noin vuonna 1530. Melalahdessa vallitsee myös mikroilmasto, joka olosuhteiltaan muistuttaa Tikkurilan ilmasto-olosuhteita.
Perimätiedon mukaan Melalahti on saanut nimensä sen ensimmäisiltä asukkailta, jotka veneellään heittäytyivät kohtalon johdattamiksi ja meloivat sinne minne mela vei.
Alueella on aiemmin kasvanut jalopuita, muiden muassa tammea, jalavaa ja vaahteraa, mutta ne ovat nykyisin kadonneet ilmaston viilentymisen vuoksi. Horkanlammen siitepölyanalyysin mukaan alueella on harrastettu maanviljelystä jo varhain, viljelijöinä ovat olleet ilmeisesti lappalaiset.
Melalahden tärkeimmät tieyhteydet ovat valtatie 22 sekä valtatieltä kylään ja edelleen Manamansaloon johtava Manamansalontie. Kylällä on aiemmin ollut oma rautatieasema, mutta se on lakkautettu. Lähin rautatieasema, jossa henkilöjunat pysähtyvät, on Paltamon rautatieasema kunnan keskustaajamassa.
Entinen ministeri, professori Keijo Korhonen on syntynyt ja kasvanut Melalahdessa ja asuu kesäisin Melalahdessa aivan Oulujärven rannassa.
Aiheesta muualla

Melalahden kylän kotisivut
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Hietamäki, Bertta (toim.): Melalahden ihmisistä ja taloista. Omakustanne, 1993. ISBN 952-90-4766-5.
Teodor Maunu

Teodor Henrik Maunu (12. maaliskuuta 1899 Iisalmi – 12. tammikuuta 1972) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan tykinjohtajana jääkäritykistössä. Vielä talvi- ja jatkosotaan hän osallistui rannikkotykistössä.
Perhe ja koulutus

Maunun vanhemmat olivat hevosmies Kaarlo Maunu ja Johanna Drufva.  Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Olga Kaasalaisen kanssa, josta hän erosi vuonna 1930 ja avioitui toisen kerran vuonna 1933 Lempi Maria Lappalaisen kanssa. Maunu kävi kansakoulun ja Viipurin reaalilyseossa jääkärialiupseereille järjestetyn keskikoulukurssin vuosina 1925 - 1926 ja reserviupseerikoulussa 31. toukokuuta - 21. lokakuuta 1926 välisenä aikana. Rannikkotykistörykmentti 3:n sotilaspedagogisen kurssin hän kävi vuonna 1925 ja miinakurssin vuonna 1932.
Jääkärikausi

Maunu työskenteli maalarina ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 14. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 17. maaliskuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja edelleen pioneerikomppaniaan 30. heinäkuuta 1916. Pataljoonan haupitsipatteriin hänet siirrettiin 13. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Maunu astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan tykinjohtajaksi Jääkäritykistön 3. patteriin.  Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kurussa, Muroleessa, Viljakkalassa ja Ylöjärvellä Tampereella. Tampereen valtauksen jälkeen hänet siirrettiin tykistön uudelleen järjestelyn myötä juuri muodostetun Jääkäritykistöprikaatin 3. jääkäripatteriston 6. patteriin ja otti sen mukana osaa Viipurin valloitukseen.