stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Osvald Sivén
Elämä > Aktivisti- ja jääkäriliikkeessä

Sivén toimi sortovuosien aikana Kagaalissa ja liittyi myöhemmin aktiiviseen vastustuspuolueeseen, josta hänet valittiin Voimaliiton johtokunnan jäseneksi. Vuonna 1915 Sivén liittyi Aktiiviseen komiteaan ja toimi sen puheenjohtajana 1916–1917. Tänä aikana hän edusti komiteassa vanhoja aktivisteja ja maalaisliittoa. Komitean jäsenenä hän osallistui suuriin jääkärivärväyksiin syksyllä 1915 ja keväällä 1916.
Aktivistiliikkeen toiminnan paljastuttua Sivén pakeni tammikuussa 1917 Ruotsiin, missä hän toimi Tukholmassa Suomen vapausliikkeen ulkomaanvaltuuskunnan jäsenenä. Vielä saman vuoden aikana Sivén matkusti Saksaan, jossa hän toimi Suomen vapausliikkeen edistämiseksi Saksan viranomaisten parissa. Lopulta Sivén liittyi vapaaehtoisena Saksassa suomalaisille jääkärikoulutusta antavan Jääkäripataljoona 27:n riveihin Libaussa 20. tammikuuta 1917. Pataljoonassa hänet nimitettiin ylilääkäriksi.
Elämä > Sisällissota

Sivén palasi takaisin Suomeen jääkärien etukomennuskunnan mukana Vaasaan 18. helmikuuta 1918. Maaliskuun alussa hänet nimitettiin paikkakunnalla toimivan väliaikaisen lääkintähallituksen päälliköksi. Sivén toimi tehtävässä sisällissodan loppuun saakka. Sodan jälkeen hänet nimitettiin Suomen armeijan ylilääkäriksi 1. kesäkuuta 1918 alkaen. Myöhemmin Sivén toimi armeijan vt. ylilääkärinä, jona aikana hän osallistui Saksassa käytyihin Suomen ja Venäjän välisiin rauhanneuvotteluihin. Saksan armeija palkitsi hänet 2. luokan rautaristillä.
Perhe

Osvald Sivénin puoliso oli Siiri Blomstedt (1871–1948), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1895. Siirin isä oli journalisti ja kielitieteilijä Oskar August Blomstedt. Heidän lapsiaan olivat IKL-aktivisti Paavo Susitaival, aktivisti Bobi Sivén, Liisa Margareta Kalliala (1897–1985), jonka puoliso oli rovasti Aarne Israel Kalliala ja sairaanhoitaja Anna Maria Leistén (1903–1991).
Veikko Sippola

Kalervo Kuudes Veikko Sippola (18. huhtikuuta 1887 Vaasa – 9. maaliskuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen rakennusmestari, joka syyllistyi Suomen sisällissodan aikana jopa 70 ihmisen surmaamiseen.lähde? Sippolan surmateot tapahtuivat laajalla alueella: suurin osa Jämsän seudulla, lisäksi Pohjanmaalla, Lempäälässä ja viimeksi sodan jo päätyttyä Lammin–Kärkölän seudulla. Viimeksi mainituista sodan jälkeen tehdyistä surmista Sippola joutui oikeuden eteen, mutta lopulta hänet vapautettiin syytteistä.
Tausta

Veikko Sippolan isä oli maanviljelijä, metallinkaivertaja ja tunnettu nuorisoseuramies Matti Sippola (1848–1908), joka perusti Suomen ensimmäisen nuorisoseuran, Kauhavan Nuorisoyhtiön, Kauhavalle juhannuksena 1881, ja hänen äitinsä oli Maria Josefina Silverberg (1856–1917). Perheessä oli 12 lasta. Sippolan veljistä Ahto Sippola (1885–1941) oli rakennusmestari, jääkärivärväri ja aktivistien sisärenkaan jäsen, joka toimi myöhemmin Lapuan liikkeessä.
Veikko Sippola muutti veljiensä perässä Pohjanmaalta Helsinkiin ja toimi sitten vaatimattomalla menestyksellä rakennusmestarina.kenen mukaan? Hänen johtamillaan työmailla kerrotaan olleen usein työrettelöitä, ja on arveltu että Sippolan vihamielinen suhtautuminen työväenliikkeseen sai alkunsa näistä yhteenotoista.kenen mukaan?
Vuonna 1914 Sippola hankki maatilan Kärkölän kunnan Lappilan kylästä ja ryhtyi maanviljelijäksi. Seuraavana vuonna hän meni naimisiin Elina Emilia Pelinin kanssa. Tämän isä, kauppaneuvos Johannes Pelin, omisti Helsingin maalaiskunnassa sijainneen Hämeenkylän kartanon. Heille syntyi 1916 yksi poika, mutta liitto päättyi eroon 1919.
Suomen sisällissodassa

Ennen sisällissodan alkua Sippola oleskeli Helsingin lähellä perheensä ja appivanhempiensa luona. Sodan alettua Sippola onnistui pääsemään valkoisten puolelle ja hän siirtyi Jämsän seudulle. Sippola toimi virallisesti Pohjois-Hämeen rykmentin 1. pataljoonan tiedusteluosaston päällikkönä. Rykmentti oli olemassa lähinnä paperilla ja 1. pataljoona tunnettiin Hans Kalmin johtamina Kuhmoisten piruina. Sippola toimi sotapoliisina Jämsän seudulla johtaen punaisten ja sellaisiksi epäiltyjen pidätyksiä ja kuulusteluja. Hän osallistui myös vangittujen teloituksiin. Sotapoliisit tekivät pidätyksiä Jämsässä ja lähiseuduilla ja kuljettivat pidätetyt Jämsässä sijainneeseen tilanomistaja Jalmari Saaren eli Saaren Jallun omistamaan Saaren taloon. Täällä pidätettyjä kuulusteltiin ja myös kidutettiin. Teloitukset tapahtuivat Jämsän kirkon kivisen kellotapulin alakerrassa jonne teloitettavat kuljetettiin yöllä. Poliisien toimintaa johtivat Jalmari Saari ja Jämsän suojeluskunnan esikunta. Sotapoliiseina olivat Sippolan lisäksi muun muassa jämsäläinen suutari Johannes From eli Rummin Jussi. Lisäksi mukana olivat Lammista kotoisin olleet talollisen poika Tyko Iso-Lukkari ja eläinlääkäri Lauri Kauhanen sekä Sutinen ja Olkkonen -nimiset miehet.
Sippola nimitettiin maaliskuun alussa Korpilahden suojeluskunnan päälliköksi ja hän lähti rintamalle osallistuen taisteluihin Kuhmoisissa, Länkipohjassa, Orivedellä, Lempäälässä, Vesilahdella ja Tampereella.
Jälkipuhdistukset johtavat oikeudenkäynteihin

Sodan päätyttyä Sippola palasi Kärkölään, jossa hän otti osaa sodan jälkipuhdistuksiin. Näiden tekojen takia hän joutui myöhemmin myös oikeuden eteen. Sippola ja toinen kärköläläinen maanviljelijä Nestor Juhola ampuivat 22. toukokuuta 1918 Lammilla Kekomäen veljekset ja Otto Ojasen.lähde? Muutamia päiviä myöhemmin 26. toukokuuta Sippola vangitsi Kärkölässä Kalle Nummela -nimisen miehen, joka oli ollut pakolla värvättynä punaisten joukoissa. Nummelaa pahoinpideltiin kaksi päivää ja hänet ammuttiin 29. toukokuuta, kun Sippola kumppaneineen ei ollut löytänyt Nummelan kuulusteluissa kertomia punaisten asekätköjä.
Sippolasta tuli Kärkölän suojeluskunnan päällikkö 14. kesäkuuta 1918 ja heinäkuun alussa hän käynnisti puhdistusoperaation, jonka tarkoituksena oli saada kiinni Kärkölän metsissä vielä piileskelevät punaiset. Operaation ensimmäisenä päivänä tavattiin Maatian talossa Helsingistä kotoisin ollut Senaatinlinnan talonmies Mikko Vuoristo, joka oli lähtenyt maaseudulle ostamaan elintarvikkeita. Sippola ja kolme muuta suojeluskuntalaista pahoinpiteli Vuoristoa ja he ottivat myös Vuoriston elintarvikkeiden ostoon varaamat 3 000 markan rahasumman. Vuoristo vietiin parin kilometrin päähän metsään, jonne hänet ammuttiin.lähde? Pari päivää myöhemmin 3. heinäkuuta ammuttiin vielä August Lund -niminen mies.selvennä Nämä toimet herättivät suuttumusta kärköläläisten joukossa ja 21. heinäkuuta Sippola erotettiin suojeluskunnasta. Hänet pidätettiin 29. heinäkuuta ja toimitettiin Hämeen lääninvankilaan.
Alioikeus vapautti Sippolan ja Juholan syytteistä Kekomäen veljesten ja Otto Ojasen omaisten haastettua heidät oikeuteen. Vapautuksen perusteena oli valtionhoitaja P. E. Svinhufvudin 7. joulukuuta 1918 antaman armahdusasetuksen kohta, jossa todettiin, että jos kapinan kukistajat ja järjestyksen palauttajat ”ovat teoissaan menneet yli sen, mitä mainittujen tarkoitusten saavuttamiseksi olisi ollut tarpeen, jätettäkööt niistä syytteeseen panematta ja rankaisematta”.
Sotaylioikeus puolestaan vaati syytettyjä vangittavaksi ja palautti jutun uudestaan alioikeuteen. Sippolaa ei kuitenkaan vangittu, vaikka siihen olisi ollut mahdollisuus, ja hän pääsi pakenemaan vuoden 1920 lopulla ulkomaille. Muista jutun syytetyistä tuomittiin joulukuussa 1921 Mäkelä 4,5 kuukaudeksi vankeuteen pahoinpitelystä ja Nestori Juhola elinkautiseen kuritushuonerangaistukseen taposta. Myös Vuoriston ja Lundin murhista Sippola sai vapauttavat tuomiot alioikeuksissa vuoden 1919 aikana.
Heimosotiin osallistuminen

Sippola otti osaa syksyllä 1918 suomalaisten vapaaehtoisten Viron-retken valmisteluihin ja lähti vuoden lopulla Viroon, jossa hän toimi 1. komppanian varapäällikkönä ja joukkueenjohtajana osallistuen taisteluihin Narvan ja Rakveren suunnilla. Sippola palasi Virosta Suomeen maaliskuun lopulla 1919. Hän lähti pian Aunuksen retkikunnan mukaan ja toimi aluksi Aunuksen eteläisellä rintamalla komppanianpäällikkönä. Tämä tehtävä päättyi kuitenkin Sippolan kannalta nolosti, kun komppania eräänä päivänä kieltäytyi etenemästä, ja tämän jälkeen pataljoonan komentaja Hyppölä erotti komppanian edessä Sippolan tehtävästään. Sippola siirtyi nyt Aunuksen pohjoisrintamalle ja oli paremmalla menestyksellä räjäytysosaston päällikkönä Paavo Talvelan johtamissa joukoissa.
Sippola pakenee Amerikkaan

Sippola poistui Suomesta joulun ja uuden vuoden välillä 1920 väärien henkilöllisyyspaperien avulla ja suuntasi kohti Yhdysvaltoja. Hänestä oli annettu Suomessa vangitsemismääräys keskeneräisten oikeusjuttujen vuoksi, mutta poliisi ei halunnut pidättää Sippolaa, vaikka siihen olisi ollut mahdollisuus vuoden 1920 lopulla, kun Sippola esiintyi humalassa Helsingin Rautatientorilla ja haastoi riitaa paikalla olleiden pirssiajurien kanssa.
Yhdysvalloissa Sippola asui San Franciscossa ja työskenteli rakennustyömailla muurarina esiintyen Jalo Anttilan ja Paul Silverin nimillä. Hän meni myös uudelleen naimisiin Anna-Liisa Jalavan kanssa. Amerikassa asuneet suomalaiset punaiset tunnistivat kuitenkin Sippolan ja pyrkivät järjestämään hänelle vaikeuksia. Vuonna 1926 Sippola pidätettiin, koska hän oli tullut maahan väärällä nimellä. Suomalaiset viranomaiset eivät vaatineet Sippolan luovuttamista Suomeen, ja hänet laskettiin pian vapaaksi takuita vastaan. Sippola pakeni nyt rajan yli Kanadaan ja asettui ensin Brittiläiseen Kolumbiaan ja myöhemmin hän asui muun muassa Ontarion Sudburyssä. Sippola joutui myös Kanadassa kahnauksiin suomalaisten punaisten kanssa.
Paluu Suomeen

Sippola palasi Suomeen vuonna 1930. Vuoriston ja Lundin ampumisjuttu avattiin uudelleen Keski-Suomen rykmentin sotaoikeudessa. Juttu sai ratkaisunsa 1931, kun oikeus vapautti Sippolan syytteistä vedoten Svinhufvudin antamaan armahdusasetukseen. Sippola asettui nyt Helsinkiin ja liittyi Vapaussodan Kenttäharmaat -järjestöön. Sippolan toinen avioliitto oli päättynyt hänen muutettuaan Suomeen, ja hän meni vielä kolmannen kerran naimisiin 1946. Veikko Sippola kuoli Helsingissä kevättalvella 1955 67-vuotiaana.
Auran II hallitus

Auran II hallitus oli Suomen tasavallan 54. hallitus. Se oli virkamieshallitus, joka toimi 118 päivän ajan 29. lokakuuta 1971 – 23. helmikuuta 1972. Hallitus oli toiminnassa vuoden 1972 eduskuntavaaleihin asti.
Heinäkuusta 1970 lähtien istunut Karjalaisen II hallitus jätti eronpyyntönsä lokakuussa 1971, koska päähallituspuolueet Keskustapuolue ja SDP eivät olleet päässeet yksimielisyyteen maataloustulosta. Tämän vuoksi presidentti Urho Kekkonen hajotti eduskunnan, määräsi pidettäviksi uudet vaalit ja nimitti Helsingin kaupunginjohtaja Teuvo Auran johtaman virkamieshallituksen, jossa oli poliittista väriä samaan tapaan kuin Auran edellisessäkin, toukokuusta heinäkuuhun 1970 toimineessa hallituksessa. Auran ensimmäistä ja toista hallitusta on kutsuttu Suomen poliittisessa historiassa yhteisellä lempinimellä "vapaapalokunniksi".
Kokoonpano

| Salkku | Ministeri | Aloitti tehtävässä | Lopetti tehtävässä |
| --- | --- | --- | --- |
| Pääministeri | Teuvo Aura | 29.10.1971 | 23.2.1972 |
| Valtiovarainministeri, pääministerin sijainen | Päiviö Hetemäki | 29.10.1971 | 23.2.1972 |
| Ministeri valtiovarainministeriössä | Jorma Uitto | 29.10.1971 | 23.2.1972 |
| Ministeri valtioneuvoston kansliassa | Esa Timonen | 2.11.1971 | 23.2.1972 |
| Ulkoasiainministeri | Olavi J. Mattila | 29.10.1971 | 23.2.1972 |
| Ministeri ulkoasiainministeriössä, ministeri kauppa- ja teollisuusministeriössä | Reino Rossi | 29.10.1971 | 23.2.1972 |
| Oikeusministeri | K. J. Lång | 29.10.1971 | 23.2.1972 |
| Sisäasiainministeri | Heikki Tuominen | 29.10.1971 | 23.2.1972 |
| Puolustusministeri | Arvo Pentti | 29.10.1971 | 23.2.1972 |
| Opetusministeri | Matti Louekoski | 29.10.1971 | 23.2.1972 |
| Ministeri opetusministeriössä | Jouko Tyyri | 29.10.1971 | 23.2.1972 |
| Maa- ja metsätalousministeri | Samuli Suomela | 29.10.1971 | 23.2.1972 |
| Liikenneministeri | Esa Timonen | 29.10.1971 | 23.2.1972 |
| Kauppa- ja teollisuusministeri, ministeri sosiaali- ja terveysministeriössä | Gunnar Korhonen | 29.10.1971 | 23.2.1972 |
| Sosiaali- ja terveysministeri | Alli Lahtinen | 29.10.1971 | 23.2.1972 |
| Työvoimaministeri | Keijo Liinamaa | 29.10.1971 | 23.2.1972 |
(nendest) narkootikumidest ei tea me (küll)

|  (nendest) narkootikumidest ei tea me (küll) midagi |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  5MIINUST & Puuluup
Levy-yhtiö:  Universal Music Group
Kesto:  2:47
Tyylilaji:  hip hop, psykedeelinen folk
Julkaistu:  8. joulukuuta 2023
Säveltäjä(t):  5MIINUST Marko Veisson Ramo Teder
Tuottaja(t):  Kim Wennerström
Euroviisutiedot
Vuosi:  2024
Maa:  Viro
Kieli:  viro
Sijoitus:  20.
Pisteet:  37
Sanat:  sanoitus
Video:  videolinkki
Aikajärjestys
 ◄ ”Bridges” (2023) 
 ”Espresso macchiato” (2025) ► 
(nendest) narkootikumidest ei tea me (küll) midagi (suom. (näistä) huumeista emme tiedä (oikeastaan) mitään) on virolaisten yhtyeiden 5MIINUSTin ja Puuluupin yhdessä tekemä kappale, joka julkaistiin 8. joulukuuta 2023. 5MIINUST ja Puuluup osallistuivat kappaleella Viron vuoden 2024 euroviisukarsintaan Eesti Lauliin. He voittivat kilpailun ja siten edustivat kappaleella Viroa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä. Kappale sijoittui finaalissa 20. sijalle saatuaan yhteensä 37 pistettä, joista 33 yleisöltä ja 4 raadeilta.
Auran I hallitus

Auran I hallitus oli Suomen tasavallan 52. hallitus, joka oli luonteeltaan virkamieshallitus. Hallitus toimi 63 päivän ajan 14. toukokuuta – 15. heinäkuuta 1970. Auran ensimmäinen hallitus oli Suomen kolmanneksi lyhytikäisin hallitus.
Niin kutsutut kansanrintamapuolueet olivat kärsineet ankarat tappiot maaliskuun 1970 eduskuntavaaleissa ja vaalivoittajiksi olivat nousseet oppositiopuolueet, eli nimenomaan ne puolueet, jotka eivät olleet olleet mukana Urho Kekkosen vaaliliitossa vuoden 1968 presidentinvaalissa. Parlamentarismin periaatteet vaativat, että vaalivoittajalle oli annettava mahdollisuus yrittää uuden hallituksen muodostamista, mutta tilanne olikin tältä osin varsin vaikea, sillä vaalivoittajilla Kokoomuksella ja Suomen Maaseudun Puolueella oli yhteensä vain runsas neljännes eduskuntapaikoista eli vain hieman enemmän kuin suurimpana puolueena edelleen säilyneellä SDP:lla yksin. Kokoomuksen hallitustunnustelija ja puolueen puheenjohtaja Juha Rihtniemi ei saanut kokoon enemmistöhallitusta, eikä presidentti Urho Kekkonen puolestaan suostunut porvarilliseen vähemmistöhallitukseen "ulkopoliittisten syiden" vuoksi. Hallitusneuvottelujen päätyttyä tuloksettomina Kekkonen nimitti Postipankin pääjohtaja Teuvo Auran johtaman virkamieshallituksen, jossa oli sosialidemokraattis-keskustalaista väriä.
Teuvo Auran ensimmäistä ja toista hallitusta kutsutaan yhteisellä lempinimellä ”vapaapalokunnat”.
Kokoonpano

| Salkku | Ministeri | Aloitti tehtävässä | Lopetti tehtävässä |
| --- | --- | --- | --- |
| Pääministeri | Teuvo Aura | 14.5.1970 | 15.7.1970 |
| Valtiovarainministeri, pääministerin sijainen | Päiviö Hetemäki | 14.5.1970 | 15.7.1970 |
| Ministeri valtiovarainministeriössä | Keijo Liinamaa | 26.5.1970 | 15.7.1970 |
| Ulkoasiainministeri | Väinö Leskinen | 14.5.1970 | 15.7.1970 |
| Oikeusministeri | Keijo Liinamaa | 14.5.1970 | 15.7.1970 |
| Sisäasiainministeri | Teemu Hiltunen | 14.5.1970 | 15.7.1970 |
| Puolustusministeri | Arvo Pentti | 14.5.1970 | 15.7.1970 |
| Opetusministeri | Jaakko Numminen | 14.5.1970 | 15.7.1970 |
| Maatalousministeri | Nils Westermarck | 14.5.1970 | 15.7.1970 |
| Liikenneministeri | Martti Niskala | 14.5.1970 | 15.7.1970 |
| Kauppa- ja teollisuusministeri | Olavi J. Mattila | 14.5.1970 | 15.7.1970 |
| Sosiaali- ja terveysministeri | Gunnar Korhonen | 14.5.1970 | 15.7.1970 |
| Ministeri sosiaali- ja terveysministeriössä | Alli Lahtinen | 14.5.1970 | 15.7.1970 |
| Työvoimaministeri | Esa Timonen | 14.5.1970 | 15.7.1970 |
Stefan Rettenegger

| Stefan Rettenegger |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 3. helmikuuta 2002 (ikä 23)
Uran tiedot
Laji:  yhdistetty 
Maailmancup
Kaudet:  2020–
Paras sijoitus:  2.
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  11
 Tietolaatikko päivitetty 17. maaliskuuta 2024 
| Mitalit> Maa:  Itävalta.Miesten yhdistetty.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Itävalta.Miesten yhdistetty.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Itävalta.Miesten yhdistetty.MM-kilpailut  | Maa:  Itävalta> Miesten yhdistetty. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Planica 2023 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Planica 2023 | sekajoukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Trondheim 2025 | sekajoukkuekilpailu |  |
Stefan Rettenegger (s. 3. helmikuuta 2002) on itävaltalainen yhdistetyn hiihtäjä.
Planican MM-kilpailuissa 2023 Rettenegger saavutti ensimmäistä kertaa arvokilpailuohjelmassa olleessa sekajoukkuekilpailussa pronssia. Lisäksi hän saavutti joukkuekilpailussa niin ikään pronssia sekä sijoittui suurmäen Gundersen-kilpailussa viidenneksi ja normaalimäen Gundersen-kilpailussa seitsemänneksi. Trondheimin MM-kilpailuissa 2025 hän saavutti pronssia sekajoukkuekilpailussa sekä sijoittui normaalimäen ja 7,5 kilometrin hiihto-osuuden Individual Compact -kilpailussa kahdeksanneksi.
Yhdistetyn maailmancupissa Rettenegger kilpaili ensimmäisen kerran Seefeldissä tammikuussa 2020. Ensimmäistä kertaa maailmancupin pisteille hän ylsi saman vuoden joulukuussa Ramsaussa oltuaan 20:s. Ensimmäistä kertaa kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui Rukalla marraskuussa 2022 oltuaan viides. Rettenegger sijoittui maailmancupin osakilpailussa viidenneksi myös Seefeldissä tammikuussa ja Oberstdorfissa helmikuussa 2023. Rettenegger saavutti ensimmäisen maailmancupin palkintopallisijansa sijoittumalla kolmanneksi Rukalla marraskuussa 2023. Hän sijoittui kolmanneksi Ramsaun toisessa kilpailussa joulukuussa 2023. Hän sijoittui kolmanneksi Oberstdorfin ensimmäisessä kilpailussa ja toiseksi Oberstdorfin jälkimmäisessä kilpailussa tammikuussa 2024. Hän sijoittui toiseksi Schonachin ensimmäisessä kilpailussa ja jälkimmäisessä kilpailussa kolmanneksi tammikuussa 2024. Hän sijoittui kolmanneksi Seefeldin kolmannessa kilpailussa helmikuussa 2024. Hän sijoittui toiseksi Otepään kolmannessa kilpailussa helmikuussa 2024. Hän sijoittui toiseksi Lahden kilpailussa. Hän sijoittui kolmanneksi Oslon ensimmäisessä kilpailussa. Hän sijoittui toiseksi Trondheimin kilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli toinen.
Nuorten MM-kilpailuissa Rettenegger saavutti joukkuekilpailun kultaa Oberwiesenthalissa 2020. Lahden kilpailuissa 2021 hän saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia normaalimäen Gundersen-kilpailussa. Zakopanen kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa normaalimäen Gundersen-kilpailussa ja saavutti pronssia sekä joukkue- että sekajoukkuekilpailussa.
Stefanin isoveli Thomas on myös yhdistetyn hiihtäjä.
Assetto Corsa EVO

| Assetto Corsa EVO |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Kunos Simulazioni
Julkaisija:  505 Games
Jakelija:  Steam
Pelisarja:  Assetto Corsa
Julkaistu:  
Lajityyppi:  simulaatiopeli, ajopeli
Alusta:  Microsoft Windows, PlayStation 5 ja Xbox Series X ja Series S
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Assetto Corsa EVO on tuleva Kunos Simulazionin kehittämä autosimulaattoripeli, joka on seuraaja Assetto Corsalle. 
Peli on julkaistu 16. tammikuuta 2025 ennakkojulkaisuna. Mukana on kilpa-autoja sekä tiekäyttöön tarkoitettuja autoja eri aikakausilta. Aluksi mukana on viisi rataa, joka laajenee 15 rataan lopulliseen julkaisuversioon ja mukaan tulee avoimen pelimaailman alue. Mukana on aluksi 20 autoa, joka on tarkoitus laajentua sataan autoon.
Luettelo vuonna 2013 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 2013 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tuntematon päivämäärä

Sirkka Tuomikoski, suomalainen runoilija (s. 1929)
Masao Uchino, japanilainen jalkapalloilija (s. 1934)
Paasion II hallitus

Paasion II hallitus oli Suomen tasavallan 55, joka toimi 195 päivän ajan 23. helmikuuta 1972 - 4. syyskuuta 1972. hallitus. Hallitusta johti pääministeri Rafael Paasio, ja se oli SDP:n yksin muodostama vähemmistöhallitus.
Vuoden 1972 eduskuntavaalien jälkeen presidentti Kekkosen tarkoituksena oli kansanrintaman palauttaminen hallitukseen. SKDL:n sisäiset erimielisyydet sekä SDP:n ja Keskustapuolueen keskinäisen yhteistyön hankaluus estivät uuden kansanrintaman syntymisen. Näin ollen presidentti päätyi nimittämään virkaan tilapäiseksi tarkoitetun sosiaalidemokraattisen vähemmistöhallituksen. 
Paasion II hallitus joutui kapeasta pohjastaan huolimatta selvittämään tärkeitä kysymyksiä, joiden ratkaisua ei voitu lykätä. Nämä johtivat budjettiongelmiin, eikä näin ollen suunnitellussa tulopoliittisessa kokonaisratkaisussa päästy haluttuihin tuloksiin.  
Kun syyskuussa 1972 oli enemmistöhallituksen muodostamiseen tähtäävissä neuvotteluissa vihdoin päästy etenemään, oli Paasion II hallitus valmis jättämään paikansa. Viralliseksi eronsa syyksi hallitus ilmoitti, että sen "hartiat olivat liian kapeat" valmisteilla olleen Suomen ja Euroopan talousyhteisön (EEC) välisen vapaakauppasopimuksen viemiseen eteenpäin.
Lyhytikäisen hallituksen lempinimiä olivat "Nappulaliiga", johtuen sen nuoresta keski-iästä ja "Punatulkkuhallitus", viitaten sen pelkästään SDP:stä koostuneeseen miehitykseen. Hallituksen kokoonpano kuvasti uuden sukupolven eli suurten ikäluokkien voimakasta esiinmarssia politiikan kentällä. Vahvimmaksi ryhmäksi hallituksen sisällä muodostuivatkin poliittisesti nuoret ulkoministeri Kalevi Sorsa, oikeusministeri Pekka Paavola, kauppa- ja teollisuusministeri Seppo Lindblom, kansliaministeri Matti Louekoski sekä opetusministeri Ulf Sundqvist. Kulttuuriministeriksi tuli Kalevi Sorsan vanha ystävä, kirjailija Pentti Holappa. Vain 26-vuotias Sundqvist oli Suomen kaikkien aikojen nuorin valtioneuvoston jäsen. Tämän ennätyksen edellinen haltija oli Olli J. Uoti, joka oli nimitetty Sukselaisen ensimmäisen hallituksen sosiaaliministeriksi 27-vuotiaana syksyllä 1957.
Toinen valtiovarainministeri Margit Eskman siirtyi toukokuun lopussa 1972 Kansaneläkelaitoksen johtajaksi ja hänen tilalleen tuli kansanedustaja Seija Karkinen.
Ministerit

| Salkku | Ministeri | Ministeri | Aloitti tehtävässä | Lopetti tehtävässä | Puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pääministeri |   | Rafael Paasio | 23.2.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Valtiovarainministeri, pääministerin sijainen |   | Mauno Koivisto | 23.2.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri valtiovarainministeriössä |   | Margit Eskman | 23.2.1972 | 31.5.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri valtiovarainministeriössä |   | Seija Karkinen | 31.5.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Ulkoasiainministeri |   | Kalevi Sorsa | 23.2.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Oikeusministeri |   | Pekka Paavola | 23.2.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Sisäasiainministeri |   | Martti Viitanen | 23.2.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Puolustusministeri |   | Sulo Hostila | 23.2.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Opetusministeri |   | Ulf Sundqvist | 23.2.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri opetusministeriössä (kulttuuriministeri) |   | Pentti Holappa | 23.2.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Maa- ja metsätalousministeri |   | Leo Happonen | 23.2.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Liikenneministeri |   | Valde Nevalainen | 23.2.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Kauppa- ja teollisuusministeri, ministeri ulkoasiainministeriössä |   | Jussi Linnamo | 23.2.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri kauppa- ja teollisuusministeriössä |   | Seppo Lindblom | 23.2.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Sosiaali- ja terveysministeri |   | Osmo Kaipainen | 23.2.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri sosiaali- ja terveysministeriössä |   | Ahti Fredriksson | 23.2.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri sosiaali- ja terveysministeriössä |   | Jussi Linnamo | 25.2.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Työvoimaministeri |   | Veikko Helle | 23.2.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |
| Ministeri valtioneuvoston kansliassa |   | Matti Louekoski | 23.2.1972 | 4.9.1972 | Sosiaalidemokraatit |