stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Greenock Morton FC

Greenock Morton Football Club on skotlantilainen ammattilaisjalkapalloseura, joka pelaa Skotlannin mestaruussarjassa. Seura perustettiin Morton-jalkapalloseuraksi vuonna 1874, jolloin se oli yksi vanhimmista skotlantilaisista seuroista. Morton nimettiin uudelleen Greenock Mortoniksi vuonna 1994 kotikaupunkinsa Greenockin mukaan.
Pete Doherty

Pete Doherty vuonna 2005
Peter Doherty (s. 12. maaliskuuta 1979, Hexham, Northumberland) on toiminut brittiläisen punk ja garage-rock yhtyeen The Libertinesin johtomiehenä (yhdessä Carl Barâtin kanssa) ja sittemmin myös luotsannut uudempaa yhtyettä nimeltä Babyshambles. Hän on noussut Britanniassa suuren yleisön tietoon juorulehdissä laajalti raportoidun huumeongelmansa ansiosta sekä 2000-vuosikymmenen puolivälissä suhteestaan itsekin huumeita käyttäneeseen huippumalli Kate Mossiin.
G.I.T.: Get It Together

| G> I.T.: Get It Together The Jackson 5 |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1972–1973
 Julkaistu: 12. syyskuuta 1973
 Tuottaja(t): The Corporation, Hal Davis
 Tyylilaji: soul, funk, disco
 Levy-yhtiö: Motown Records
Michael Jacksonin muut julkaisut
| Skywriter 1973 | G.I.T.: Get It Together 1973 | Dancing Machine 1974 |
Singlet albumilta G.I.T.: Get It Together
 ”Get It Together” Julkaistu: 3. elokuuta 1973  ”Dancing Machine” Julkaistu: 19. helmikuuta 1974
G.I.T.: Get It Together on The Jackson 5 -yhtyeen seitsemäs studioalbumi.[lähde? ]
Kappalelista

"Get It Together" (Davis/Fletcher/Gordy/Larson/Marcellino) – 2:48
"Don't Say Goodbye Again" (Sawyer/Ware) – 3:24
"Reflections" (originally by Diana Ross & the Supremes) (Dozier/Holland/Holland) – 2:58
"Hum Along and Dance" (originally by The Temptations and Rare Earth) (Strong/Whitfield) – 8:37
"Mama I Gotta Brand New Thing (Don't Say No)" (Whitfield) – 7:11
"It's Too Late to Change the Time" (Sawyer/Ware) – 3:57
"You Need Love Like I Do (Don't You)" (originally by Gladys Knight & the Pips and The Temptations) (Strong/Whitfield) – 3:45
"Dancing Machine" (Davis/Fletcher/Parks) – 3:27
Aiheesta muualla

G.I.T.: Get It Together Discogsissa (englanniksi)
The Jackson 5
| --- | --- |
Studioalbumit (The Jackson 5):   Diana Ross Presents The Jackson 5  ABC  Third Album  The Jackson 5 Christmas Album  Maybe Tomorrow  Goin' Back to Indiana  Lookin' Through the Windows  Skywriter  G.I.T.: Get It Together  Dancing Machine  Moving Violation  Joyful Jukebox Music 
Studioalbumit (The Jackson):   The Jacksons  Goin' Places  Destiny  Triumph  Victory  2300 Jackson Street 
Muut albumit:   Goin' Back to Indiana  Joyful Jukebox Music  Boogie  The Jacksons: An American Dream Soundtrack 
Livealbumit:   The Jackson 5 in Japan  The Jacksons Live! 
Kokoelmat:   Greatest Hits  Portrait of the Jackson 5  Jackson Five Super Deluxe  Jackson 5 Both Sides  Excellent 20  Twin Deluxe  The Best Of  Jackson 5  Anthology  New Soul Greatest Hits 14  Motown Special  Zip A Dee Doo Dah  20 Golden Greats  Os Grandes Sucessos de Michael Jackson Vol.2  Superstar Series Vol. 12 : Jackson 5  The Jackson Five feat. Michael Jackson  Great songs and performances that inspired the Motown 25th Anniversary TV Special  14 Original Greatest Hits  The Very Best Of The Jackson 5  The Great Love Songs of Jackson 5  Motown Legends Jackson 5  Anthology Jackson 5  Motown Legends Jackson 5  Jackson 5 - Children Of The Light  Jackson 5 - Lucky Sounds  Historic Early Recordings  Soulsation !  The Ultimate Collection  The Ultimate Collection  We Are The Jackson Five  The Best Of Jackson 5 (Millenium)  Free Soul  Anthology Jackson 5  Jackson 5 - Children Of The Light  Jackson 5 - Children Of The Light  Soul Source vol. 1  Soul Source vol. 2  Les Talents du Siècle Jackson Five  Classic Jackson 5  The Jacksons Story  The Very Best Of The Jackson 5 and the Jacksons  The Essential Jacksons  The Very Best of The Jacksons  Jackson 5 Gold  The Jackson 5 - Break Out Years 1970  The Jackson 5 Story  Jackson Five - Soul Legends  Number Ones, The Jacksons Story  Les 50 plus belles chansons  Classic Jackson 5  Jackson 5 Love Songs  The Jackson Five Icons  Soul Source : The Best Of Jackson 5 Remixes  I Want You Back! Unreleased Masters  Can You Feel It: The Jacksons Collection  The Jackson 5 with Michael Jackson: The First Recordings
Gary Bromley

| Gary Bromley> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. tammikuuta 1950 (ikä 74) Edmonton, Alberta
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  68 kg
Pelinumero:  24 (Sabres, 1974) 29 (Sabres, 1974 ja 1976) 28 (Sabres 1975) 30 (Canucks, 1979-1981)
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1971–1982
Seurat:  Buffalo Sabres (NHL) Calgary Cowboys (WHA) Winnipeg Jets (WHA) Vancouver Canucks (NHL)
Gary Bert "Bones" Bromley (s. 19. tammikuuta 1950 Edmonton, Alberta) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi NHL:ssä Buffalo Sabresissa sekä Vancouver Canucksissa. WHA:ssa hän edusti Calgary Cowboysia ja Winnipeg Jetsiä.
NHL-urallaan Bromley pelasi 136 ottelua voittaen niistä 54 ja häviten 44. Bromleyn päästettyjen maalien keskiarvo oli 3,43. WHA-urallaan Bromley pelasi 67 ottelua voittaen niistä 31 ja häviten 21. Päästettyjen maalien keskiarvo oli 3,49 ja torjuntaprosentti 88,1. Bramley muistetaan ehkä parhaiten hänen Vancouverissa käyttämästään kypärästä, johon oltiin kuvattu pääkallo. Siitä on tullut hänelle lempinimi "Bones" (luut).
Aiheesta muualla

Gary Bromley Legends of Hockey -sivustolla (englanniksi)
Paula Pareto

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Paula Pareto vuonna 2016. |  Paula Pareto vuonna 2016. |  Paula Pareto vuonna 2016. |  |
Maa:   Argentiina
Naisten judo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 | 48 kg |  |
|  Pronssia | Peking 2008 | 48 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Astana 2015 | 48 kg |  |
|  Hopeaa | Tšeljabinsk 2014 | 48 kg |  |
|  Pronssia | Baku 2018 | 48 kg |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Guadalajara 2011 | 48 kg |  |
|  Hopeaa | Toronto 2015 | 48 kg |  |
|  Pronssia | Rio de Janeiro 2007 | 48 kg |  |
| Pan-Amerikan-mestaruuskilpailut  | Pan-Amerikan-mestaruuskilpailut  | Pan-Amerikan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Buenos Aires 2009 | 48 kg |  |
|  Kultaa | Guadalajara 2011 | 48 kg |  |
|  Kultaa | San Jose 2017 | 48 kg |  |
|  Kultaa | Panama 2018 | 48 kg |  |
|  Kultaa | Lima 2019 | 48 kg |  |
|  Hopeaa | Caguas 2005 | 44 kg |  |
|  Hopeaa | Edmonton 2015 | 48 kg |  |
|  Hopeaa | Havanna 2016 | 48 kg |  |
|  Pronssia | Miami 2008 | 48 kg |  |
|  Pronssia | San Salvador 2010 | 48 kg |  |
|  Pronssia | San Jose 2013 | 48 kg |  |
|  Pronssia | Guayaquil 2014 | 48 kg |  |
Paula Belén Pareto (s. 16. tammikuuta 1986 San Fernando, Gran Buenos Aires, Argentiina) on argentiinalainen judon olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän edustaa Estudiantes-seuraa.
Pareto voitti 48 kg:n sarjassa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 kukistettuaan loppuottelussa eteläkorealaisen Jeong Bo-kyeongin. Hän sai samassa painoluokassa pronssia Pekingin olympialaisissa 2008 ja sijoittui viidenneksi Lontoossa 2012.
Pareto voitti 48-kiloisten maailmanmestaruuden Astanassa 2015 kukistettuaan finaalissa japanilaisen Haruna Asamiin. Hän sai samassa painoluokassa MM-hopeaa Tšeljabinskissa 2014 hävittyään finaalissa Japanin Ami Kondolle. Bakussa 2018 hän saavutti MM-pronssia. Hän on sijoittunut 48-kiloisten MM-tatamilla lisäksi viidenneksi Rio de Janeirossa 2007 sekä seitsemänneksi Tokiossa 2010 ja 2019.
Pareto on saavuttanut Pan-Amerikan kisoissa 48-kiloisissa kultaa 2011, hopeaa 2015 ja pronssia 2007. Judon Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa hän on saanut samassa painoluokassa kultaa 2009, 2011, 2017, 2018 ja 2019, hopeaa 2015 ja 2016 sekä pronssia 2008, 2010, 2013 ja 2014. Sarjassa 44 kg hän sai hopeaa 2005.
Pareto on saavuttanut Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa viisi turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja kymmenen kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hänellä on yhdeksän voittoa, neljä kakkossijaa ja yksi kolmossija.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paula Pareto Wikimedia Commonsissa
Gonets

Gonets-M -satelliittimalli.
Gonets (ven. Гонец) on venäläisten tietoliikennesatelliittien sarja. Gonets-satelliitteja käyttävät venäläisten organisaatioiden lisäksi kansainväliset terveydenhuolto-organisaatiot. Nykyisin käytössä ovat Gonets-D1M-versiot, jotka on kehitetty Gonets-D1-satelliiteista, jotka puolestaan ovat siviiliversioita sotilaallisesta  Strela-3-tietoliikennesatelliitista.
Historiaa

Sotilaallisten Strela 3 -satelliittien muuntaminen kaupalliseen käyttöön alkoi 1990-luvulla. Ensimmäiset kokeelliset Gonets-D1 -sarjan satelliitit Kosmos 2199 ja Kosmos 2201 laukaistiin avaruuteen 13. heinäkuuta 1992. Järjestelmän operatiivinen vaihe käynnistyi 19. helmikuuta 1996, jolloin avaruuteen laukaistiin kolme Gonets-D1 -satelliittia: Kosmos 2328, Kosmos 2329 ja Kosmos 2330.
Satelliitti ja sen rata

Gonets-satelliittien järjestelmään kuuluu 12 satelliittia, jotka sijaitsevat 2–6 eri ratatasolla. Satelliitit kiertävät Maata noin 1 400 kilometrin korkeudessa radalla, jonka inklinaatio on 82,6 astetta. Gonets-satelliitti on muodoltaan lieriömäinen, 280 kilogramman massainen ja sen pintaa peittää aurinkopaneelit, joista se saa energiaa. Satelliitin tehontarve on 40 wattia. Satelliitin vakauttimena toimii pitkä gravitaatiopuomi.
Kullakin satelliitilla on yksi lähetyskanava maahan ja yksi vastaanottokanava. Satelliitin muisti on 12 Mb. Satelliitit toimivat siis "vastaanota-varastoi-ja-uudelleen-lähetä"-tyyppisessä tiedonsiirtomoodissa. Gonets-satelliitin suunniteltu toiminta-aika on viisi vuotta. Ne on toteuttanut venäläinen NPO Prikladnoi Mehaniki.
Tulevaisuus

Viranomaiskäytön lisäksi satelliittista on  kaavailtu kaupallista versiota Gonets (Messenger), jossa olisi 2–3 lähetyskanavaa. Satelliittia varten on kehitetty oma mobiilipäätelaite. Tässä konstellaatiossa olisi 36 satelliittia.
Aiheesta muualla

GONETS Leosat System (Arkistoitu – Internet Archive)
HMS Carlskrona (1841)

| HMS Carlskrona |
| --- | --- |
 HMS Carlskronan pienoismalli

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Karlskronavarvet
Laskettu vesille:  13. elokuuta 1841
Poistui palveluskäytöstä:  kaatunut ja uponnut Karibialla 30. huhtikuuta 1846
Tekniset tiedot
Uppouma:  510 t
Pituus:  33,59 m
Leveys:  9,63 m
Syväys:  4,04 m
Aseistus
Aseistus:  18 x 24 naulan tykkiä
HMS Carlskrona oli Ruotsin laivaston vuonna 1841 vesillelaskettu korvetti.
Valmistus

Alus tilattiin Karlskronan laivastontelakalta ja se laskettiin vesille 13. elokuuta 1841.
Palvelus

Alus lähti Eric Gustaf af Klintin alaisuudessa Karlskronasta 6. elokuuta 1845 Kööpenhaminan, Brestin ja Gibraltarille ja edelleen Tenerifalle. Alus ylitti Atlantin vieraillen Argentiinassa Buenos Airesissa, Uruguayn Montevideossa ja Brasilian Rio de Janeirossa ennen saapumistaan Saint Barthélemyyn. Alus lähti paluumatkalle vieraillen Kuuban Havannassa, mistä se jatkoi matkaansa 30. huhtikuuta 1846. Vain hetken purjehdittuaan alus kaatui ja upposi vieden mukanaan lähes koko 131 hengen miehistön. Ainoastaan seitsemäntoista henkeä pelastui ainoaan vesille laskettuun pelastusveneeseen, josta amerikkalainen parkki Swan pelasti eloonjääneet 3. toukokuuta.
Gary Bertini
Aiheesta muualla

Gary Bertini Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Greenpeace (täsmennyssivu)

Greenpeace International on maailman suurin ympäristöjärjestö. Tämän lisäksi sanalla "Greenpeace" voidaan viitata ainakin seuraaviin:
Greenpeace Norden, Greenpeacen pohjoismainen paikallisjärjestö
Lontoon Greenpeace, Britanniassa vuosina 1972-2001 toiminut ympäristöjärjestö
Greenpeace Foundation, Yhdysvalloissa toimiva, vuonna 1976 perustettu ympäristöjärjestö
MV Greenpeace, Greenpeace Internationalin käyttämä laiva
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Greenpeace”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Patasalmi

| Patasalmi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Alavus
Koordinaatit:  62°25′47″N, 23°33′26″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Toisveden alue (35.42)
Laskujoki:  lasku-uoma Aliseen Sulkavanjärveen 
Järvinumero:  35.425.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  114,6 m  
Rantaviiva:  2,073 km  
Pinta-ala:  5,141 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPatasalmi 
Patasalmi , tai aiemmin myös Pitkäjärvi , on Etelä-Pohjanmaalla Alavudella Koskipään kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,1 hehtaaria, se on 1,5 kilometriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Sulkavanjoen valuma-alueeseen (35.425) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 114,6 metriä mpy.
HMS Carlskrona (M04)

| HMS Carlskrona |
| --- | --- |
 HMS Carlskrona

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Karlskronavarvet
Kölinlasku:  8. helmikuuta 1979
Laskettu vesille:  28. toukokuuta 1980
Palveluskäyttöön:  19. maaliskuuta 1982
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 130 t (standardi) 3 300 t (kuormattu)
Pituus:  98,0 m (vesiraja) 105,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  15,2 m
Syväys:  4,0 m
Koneteho:  2-akselinen, 4 x 12-sylinteristä NOHAB-Polar F212-D825 -dieselmoottoria 10 560 hv
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  162
Aseistus
Aseistus:  2 x 57 mm allmkan 7102 2 x 40 mm allmank M/48 4 x 57 mm lysraketställ 105 miinaa
HMS Carlskrona (runkonumerot M04 ja P04) on Ruotsin laivaston vuonna 1982 valmistunut miinalaiva ja esikunta-alus.
Valmistus

Alus tilattiin 25. marraskuuta 1977 Karlskronavarvetilta, missä köli laskettiin 8. helmikuuta 1979. Se laskettiin vesille 28. toukokuuta 1980 ja liitettiin laivastoon 19. maaliskuuta 1982.
Aluksen runko on jaettu neljääntoista vesitiiviiseen osastoon. Sen takakannella on helikopterikenttä, mutta ei hangaaria. Aluksella on kaksi taistelunjohtokeskusta Hugin- ja Spica II -luokan ohjusveneiden johtamiseen. Alus on suunniteltu miinalaivana toimimisen lisäksi koululaivaksi, jolloin se kykenee majoittamaan 72 kadettia.
Palvelus

Alus teki ensimmäisen koulutuspurjehduksensa 1982-1983, minkä jälkeen se on tehnyt vuoteen 2002 mennessä kaikkiaan 20 purjehdusta. Alus modernisoitiin 2002, jolloin takakannen 57 millimetrin tykki poistettiin ja helikopterikenttää suurennettiin. Muutoksen jälkeen alukselle voidaan laskeutua myös raskailla helikoptereilla. Samalla sen taistelunjohtojärjestelmät uusittiin ja viestijärjestelmät saatettiin Nato-yhteensopiviksi.
Pariisi–Roubaix 2008

Tom Boonen, kilpailun voittaja.
Pariisi–Roubaix 2008 oli järjestyksessään 106. Pariisi–Roubaix-pyöräilykilpailu. Se järjestettiin 13. huhtikuuta 2008 Compiègne'sta Roubaix'hin. 259 kilometrin reitillä oli kaikkiaan 28 mukulakiviosuutta. Tom Boonen voitti kilpailun toisen kerran urallaan.
Mukulakiviosuudet

| Sektori | Kilometriä | Paikka | Pituus |
| --- | --- | --- | --- |
| 28 | 98 | Troisvilles > Inchy | 2,2 |
| 27 | 104,5 | Viesly > Quiévy | 1,8 |
| 26 | 107 | Quiévy > Saint-Python | 3,7 |
| 25 | 112 | Saint-Python | 1,5 |
| 24 | 119,5 | Vertain > Saint-Martin-sur-Écaillon | 1,9 |
| 23 | 126,5 | Capelle-sur-Écaillon> Le-Buat | 1,7 |
| 22 | 138,5 | Verchain-Maugré > Quérénaing | 1,6 |
| 21 | 141,5 | Quérénaing > Maing | 2,5 |
| 20 | 144,5 | Maing > Monchaux-sur-Écaillon | 1,6 |
| 19 | 156 | Haveluy > Wallers | 2,5 |
| 18 | 164 | Trouée d'Arenberg | 2,4 |
| 17 | 170,5 | Wallers > Hélesmes | 1,6 |
| 16 | 177 | Hornaing > Wandignies-Hamage | 3,7 |
| 15 | 184,5 | Warlaing > Brillon | 2,4 |
| 14 | 188 | Tilloy > Sars-et-Rosières | 2,4 |
| 13 | 194,5 | Beuvry-la-forêt > Orchies | 1,4 |
| 12 | 199,5 | Orchies | 1,7 |
| 11 | 205,5 | Auchy-lez-Orchies > Bersée | 1,2 |
| 10 | 211 | Mons-en-Pévèle | 3 |
| 9 | 217 | Mérignes > Pont-à-Marcq | 0,7 |
| 8 | 220 | Pont-Thibaut > Ennevelin | 1,4 |
| 7 | 225,5 | Templeuve > L'Épinette | 0,2 |
| 7 | 226 | Templeuve > Moulin-de-Vertain | 0,5 |
| 6 | 232,5 | Cysoing > Bourghelles | 1,3 |
| 6 | 235 | Bourghelles > Wannehain | 1,1 |
| 5 | 239,5 | Camphin-en-Pévèle | 1,8 |
| 4 | 242,5 | Carrefour de l'Arbre | 2,1 |
| 3 | 244,5 | Gruson | 1,1 |
| 2 | 251,5 | Hem | 1,4 |
| 1 | 258 | Roubaix | 0,3 |
Kilpailun kulku

Vajaan sadan kilometrin ajon jälkeen, ennen ensimmäisen mukulakiviosuuden alkua, Matthé Pronk (Cycle Collstrop), Jan Kuyckx (Landbouwkrediet) ja Aleksandr Serov (Tinkoff) olivat minuutin pääjoukon edellä. 60 kilometriä myöhemmin kolmikko oli kasvattanut eron 6 minuuttiin. Team CSC lisäsi vauhtia mukulakivisektorilla numero 19 aiheuttaen pääjoukon jakautumisen. Kilpailun ennakkosuosikkeihin kuuluneet Juan Antonio Flecha ja Filippo Pozzato joutuivat kolarisumaan juuri ennen kuuluisaa Arenbergin metsäosuutta pudoten kärkiryhmästä.
Arenbergin jälkeen pääjoukosta irtautui noin 30 ajajan ryhmä, johon kuuluivat muun muassa Tom Boonen, Stuart O'Grady, Fabian Cancellara, George Hincapie ja Roger Hammond. Flecha ja Pozzato olivat 85 kilometriä ennen maalia yli minuutin muita ennakkosuosikkeja perässä. Sektorin 14 jälkeen, 70 kilometriä maalista Flecha kuitenkin saavutti muut suosikit, samoin Pozzato muutamaa kilometriä myöhemmin. George Hincapie putosi 22 miehen kärkiryhmästä takarengasongelmien vuoksi 55 kilometriä ennen maalia.
50 kilometriä ennen maalia kärkeen oli muodostunut kahdeksan ajajan ryhmä, johon kuuluivat kolmen edellisvuoden voittajat Stuart O'Grady, Fabian Cancellara ja Tom Boonen, viikkoa aiemmin Flanderin ympäriajon voittanut Stijn Devolder, Silence-Lotto-tallin kapteeni Leif Hoste ja tallitoverinsa Johan Van Summeren, edellisvuoden Flanderin ympäriajon voittaja Alessandro Ballan sekä yllätysnimi Martijn Maaskant Slipstream-Chipotle -tallista. Mons-en-Pévèle'n mukulakiviosuudella, 47 kilometriä maalista, Devolder irtautui kärkiryhmästä saaden kahta kilometriä myöhemmin seurakseen O'Gradyn. 40 kilometriä ennen maalia Cancellara, Boonen, Hoste, Ballan ja Maaskant tavoittivat heidät – sen sijaan Van Summeren oli pudonnut ryhmästä. Pääjoukko oli puolitoista minuuttia kärkiryhmää jäljessä.
Moulin-de-Vertain'in mukulakivisektorilla 35 kilometriä maalista kärkiryhmään kuuluivat enää Boonen, Cancellara ja Ballan. Kahdeksan kilometriä myöhemmin he olivat jo 55 sekuntia takaa-ajajia edellä. Kärkiryhmä pysyi yhdessä Roubaix'n velodromille saakka, jossa Ballan veti ryhmää ennen Cancellaraa ja Boonenia. Maailman parhaimpiin kirimiehiin kuuluva Boonen irtosi lopussa selvään voittoon ennen Cancellaraa ja Ballania. Kyseessä oli hänen toinen voittonsa Pariisi–Roubaix'ssa. Ensimmäisen vuoden ammattilainen Martijn Maaskant sijoittui yllättäen neljänneksi.
Tulokset

|  | Ajaja | Maa | Joukkue | Aika |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Tom Boonen |  | Quick·Step - Innergetic | 5.58.42 |
| 2 | Fabian Cancellara |  | Team CSC | + 0.01 |
| 3 | Alessandro Ballan |  | Lampre-Fondital | + 0.01 |
| 4 | Martijn Maaskant |  | Slipstream-Chipotle | + 3.39 |
| 5 | Stuart O'Grady |  | Team CSC | + 3.57 |
| 6 | Leif Hoste |  | Silence-Lotto | + 3.57 |
| 7 | Stijn Devolder |  | Quick·Step - Innergetic | + 3.59 |
| 8 | Johan Van Summeren |  | Silence-Lotto | + 4.35 |
| 9 | George Hincapie |  | Team High Road | + 5.12 |
| 10 | Fabio Baldato |  | Lampre-Fondital | + 5.12 |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (ranskaksi) (englanniksi)
HMS Caradoc

| HMS Caradoc |
| --- | --- |
 HMS Caradoc

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Scotts Shipbuilding and Engineering Company, Greenock
Kölinlasku:  21. helmikuuta 1916
Laskettu vesille:  23. joulukuuta 1916
Palveluskäyttöön:  15. kesäkuuta 1917
Poistui palveluskäytöstä:  huhtikuu 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  4 190 t
Pituus:  140 m
Leveys:  13,3 m
Syväys:  4,3 m
Koneteho:  40 000 shp
Nopeus:  29 solmua
Miehistöä:  327
Aseistus
Aseistus:  5 × BL 6" (152 mm) Mk XII -tykkiä 2 × QF 3" (76 mm) 20 cwt -ilmatorjuntatykkiä 2 × QF 2 naulan tykkiä 8 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Caradoc oli Britannian kuninkaallisen laivaston Caledon-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä ja toisen maailmansodan risteilijänä ja ilmatorjuntaristeilijänä.
Valmistus

Alus tilattiin Greenockista Scotts Shipbuilding and Engineering Companyltä, missä köli laskettiin 21. helmikuuta 1916. Alus laskettiin vesille 23. joulukuuta ja otettiin palvelukseen 15. kesäkuuta 1917.
Palvelus

Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston (engl. Grand Fleet) 6. kevyt risteilijäviirikköön. Alus ajoi karille elokuussa 1917 Fair Islellä.
Ensimmäisen maailmansodan loputtua alus siirrettiin joulukuussa 1918 Itämerelle, jossa se valtasi yhdessä muiden osastoon kuuluneiden alusten kanssa bolševikkien miehittämät hävittäjät Avtroilin ja Spartakin. Alus siirrettiin 29. helmikuuta 1919 Välimeren laivaston 3. risteilijäviirikköön, missä se oli joulukuuhun 1926, jolloin alus lähti Kiinan asemalle. Alus oli Välimerellä ollessaan huollossa kahdesti palaten palvelukseen maaliskuussa 1923 ja helmikuussa 1926.
Palattuaan Englantiin Caradoc poistettiin palveluksesta ja siirrettiin 15. syyskuuta 1927 telakalle, mistä vapauduttuaan se siirrettiin lokakuussa 1928 Pohjois-Amerikan ja Länsi-Intian asemalle, jossa alus oli aina helmikuuhun 1930. Alus siirrettiin reserviin maaliskuussa ja heinäkuussa palautettiin palvelukseen Kiinan aseman 5. risteilijäviirikköön. Alus palveli Kiinan asemalla vuoteen 1934. Palattuaan Englantiin alus siirrettiin 17. lokakuuta 1934 reserviin, missä se oli vuoteen 1939.
Toisen maailmansodan syttyessä alus oli Amerikan ja Länsi-Intian asemalla, missä se oli vuoteen 1942. Tuona aikana alus kuljetti lokakuussa 1939 noin 2 miljoonan punnan arvosta kultaa Halifaxiin Nova Scotiaan ja kohtasi saksalaiset saarronmurtajat 23. lokakuuta 1939 Jukatanin kanavassa Emmy Friedrichin ja 11. joulukuuta 1940 Rheinin.
Alus oli 28. lokakuuta 1941 - 26. helmikuuta 1942 New Yorkissa telakalla, jossa alukseen asennettiin kaksi yksiputkista 2 naulan ja viisi yksiputkista 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Alukseen asennettiin myös tyyppien 271 ja 290 tutkat. Palattuaan telakalta alus liitettiin Itäiseen laivastoon. Se oli Intian valtamerellä vuoteen 1943, jolloin alus lähti kesäkuussa Durbaniin Etelä-Afrikan asemalle tykistökoululaivaksi.
Vuonna 1944 alus lähti Colomboon, jossa se palveli asema-aluksena elokuuhun 1945, jolloin aluksesta tehtiin Itä-Intian alueen lippulaiva.
Caradoc palasi Englantiin ja myytiin romutettavaksi 5. huhtikuuta 1946. Alus siirrettiin toukokuussa T. W. Ward & Co:lle Briton Ferryyn romutettavaksi.
Pavel Borodin

Pavel Pavlovitš Borodin (s. 25. lokakuuta 1946 Šahunja, Gorkin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen valtiomies, joka toimi Venäjän ja Valko-Venäjän valtioliiton pääsihteerinä vuosina 2000–2012. Sitä ennen hänellä oli johtava virka Boris Jeltsinin valtionhallinnossa Venäjällä.
Borodin opiskeli Uljanovskin maatalousinstituutissa, josta valmistui 1972. Vuoteen 1980 hän toimi rakennustyössä. Sen jälkeen hän toimi hallinnollisissa tehtävissä Jakutiassa vuoteen 1993.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli:
Gustaf Lucander

Gustaf Lucanderin omakuva Nötön kappelikirkossa
Gustaf Lucander (myös Locander tai Lukander, 1743 / 1744 luultavasti Rymättylä – 1805 Turku) oli suomalainen taidemaalari.
Lucander oli aikoinaan suosittu kirkkomaalari, josta tiedetään varsin vähän. Seuraavat merkinnät perustuvat kahteen julkaisemattomaan käsikirjoitukseen: 1) kirkkomaalausta ja ammattiuraa koskevat tiedot Troberg, Marja: "Gustaf Lucander och hans konstverk i olika kyrkor -  en nästan bortglömd skärgårdskonstnär", 2) elämäkertatiedot Franzén, Rune: "Kyrkomålaren Gustaf Lucander (1743-1805)".