stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Savon ja Karjalan lääni

Savon ja Karjalan lääni (tai Savo-Karjalan lääni, ruots. Savolax och Karelens län) oli vuosina 1775–1831 toiminut Suomen lääni. Läänin perusti Kustaa III vuonna 1775, antaen vähän myöhemmin Kuopiolle uudelleen kaupunkioikeudet ja tehden siitä uuden läänin pääkaupungin. Uusi lääni käsitti entisen Kymenkartanon ja Savon läänin pohjoisosan. Savon ja Karjalan lääniin kuuluivat jokseenkin kokonaan nykyiset Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan maakunnat, sekä tämän lisäksi suuri osa nykyisen Etelä-Savon maakunnan pohjoisosaa. Suomen siirryttyä Ruotsilta Venäjälle ja Vanhan Suomen palattua muun maan yhteyteen, alettiin uumoilla lääniuudistusta, joka toteutui vuonna 1831. Uudistuksessa Savon ja Karjalan läänin eteläosat siirrettiin uuteen Mikkelin lääniin ja jäljelle jääneistä osista muodostettiin Kuopion lääni.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Suomen läänit 1747: 1: Turun ja Porin lääni, 14: Uudenmaan ja Hämeen lääni, 17: Kymenkartanon ja Savon lääni, 18: Pohjanmaan lääni | Suomen läänit 1776: 1: Turun ja Porin lääni, 4: Vaasan lääni, 10: Oulun lääni, 14: Uudenmaan ja Hämeen lääni, 15: Kymenkartanon lääni, 16: Savon ja Karjalan lääni | Suomen läänit 1812: 1: Turun ja Porin lääni, 4: Vaasan lääni, 10: Oulun lääni, 13: Viipurin lääni, 14: Uudenmaan ja Hämeen lääni, 15: Kymenkartanon lääni, 16: Savon ja Karjalan lääni | Suomen läänit 1831: 1: Turun ja Porin lääni, 2: Uudenmaan  lääni, 3: Hämeen lääni, 4: Vaasan lääni, 6: Mikkelin lääni, 8: Kuopion lääni, 10: Oulun lääni, 13: Viipurin lääni |
Maaherrat

Maaherrat läänin jakoon asti:
Otto Ernst Boije 1775–1781
Georg Henrik von Wright 1781–1786
Simon Vilhelm Carpelan 1786–1791
Anders Johan Ramsay 1791–1803
Eric Johan von Fieandt 1803
Olof Wibelius 1803–1809
Simon Vilhelm Carpelan 1809–1810
Gustaf Aminoff 1810–1827
Carl Klick 1828–1829
Lars Sackleen 1829–1831
Karakalpakin kieli

| Karakalpakki |
| --- | --- |
Oma nimi:  qaraqalpaq tili қарақалпақ тили
Tiedot
Alue:  Uzbekistan (mm. Karakalpakstan), Kazakstan, Turkmenistan, Kirgisia, Afganistan
Virallinen kieli:  Karakalpakstan
Puhujia:  409 000 (1993)
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen, kyrillinen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  altailaiset kielet
Kieliryhmä:  turkkilaiset kielet länsiturkkilaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  kaa
ISO 639-3:  kaa
 Ohje 
Karakalpakin kieli (qaraqalpaq tili, қарақалпақ тили) on karakalpakkien puhuma turkkilainen kieli. Sillä on virallinen asema Uzbekistaniin kuuluvassa Karakalpakstanissa. Kielen puhujia asuu myös Uzbekistanin Horezmin ja Ferganan alueilla, Daşoguzin maakunnassa Turkmenistanissa, Kazakstanissa, Astrahanin alueella Venäjällä sekä Afganistanissa. Vuonna 1989 karakalpakkeja oli entisen Neuvostoliiton alueella 423 500 henkeä, joista 94,1 % puhui karakalpakkia äidinkielenään.
Karakalpakki kuuluu turkkilaisten kielten luoteiseen eli kiptšakkilaiseen ryhmään. Sen lähimpiä sukukieliä ovat kazakki ja nogai. Kieli jakautuu koilliseen ja lounaaseen murreryhmään. Kazakin, uzbekin ja turkmeenin kielet ovat vaikuttaneet eräisiin paikallismurteisiin.
Ennen Venäjän vallankumousta karakalpakit käyttivät kirjakielenään arabialaiseen kirjaimistoon perustunutta keskiaasialaista türkiä. Vuonna 1924 otettiin käyttöön uudistettu arabialainen kirjaimisto, joka vuonna 1928 korvattiin latinalaisella aakkostolla. Vuonna 1940 siirryttiin lisämerkeillä täydennettyyn kyrilliseen kirjaimistoon. Latinalainen aakkosto otettiin uudelleen käyttöön 1990-luvulla.
Karakalpakki on Uzbekistaniin kuuluvan Karakalpakstanin tasavallan kansalliskieli. Sitä käytetään kouluopetuksessa, sillä julkaistaan kaunokirjallisuutta sekä sanoma- ja aikakauslehtiä.
Eve (The Alan Parsons Projectin albumi)

| Eve The Alan Parsons Project |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : joulukuu 1978 – kesäkuu 1979
 Studio : Super Bear, Ranska
 Julkaistu: syyskuu 1979 (Joidenkin tietojen mukaan 27. elokuuta 1979.)
 Tuottaja(t): Alan Parsons
 Tyylilaji: progressiivinen pop
 Kesto: 39.18
 Levy-yhtiö: Arista
The Alan Parsons Projectin muut studioalbumit
| Pyramid 1978 | Eve 1979 | The Turn of a Friendly Card 1980 |
Eve on englantilaisen rockyhtye The Alan Parsons Projectin neljäs albumi vuodelta 1979. Se on naisia ja naiseutta käsittelevä konseptialbumi: monet kappaleista käsittelevät naisvihaa ja ne on kirjoitettu sovinististen hahmojen näkökulmasta. Yhtyeen tarkoituksena ei kuitenkaan ollut pilkata naisia vaan kritisoida sukupuoleen perustuvaa vallankäyttöä. Yhtyeen aiemmista levyistä poiketen Eve äänitettiin Ranskassa. Musiikillisesti se vei yhtyettä aiempaa kaupallisempaan suuntaan.
Eve oli ehdolla parhaan äänitystekniikan Grammy-palkinnon saajaksi. Arvostelut olivat kuitenkin enimmäkseen kielteisiä, ja myös myyntiluvut olivat hieman aiempaa heikommat vaikkakin silti hyvät. Monet kriitikot pitivät Even sanoituksia naisvihamielisinä ja teennäisinä. Kritiikkiä sai myös ”sadistinen” kansikuva, joka esittää paiseiden peittämiä naisia. Lisäksi yhtyettä arvosteltiin kaavamaisuudesta ja uudistumisen puutteesta. Nykyään albumia pidetään yleisesti The Alan Parsons Projectin huonoimpana 1970-luvun albumina.
Taustaa ja nauhoitukset

The Alan Parsons Projectin pääasiallisen säveltäjän ja sanoittajan Eric Woolfsonin alkuperäisenä suunnitelmana oli tehdä Jeanne d’Arcia ja muita historian suurnaisia käsittelevä albumi. Työskentelyn aikana konsepti kehittyi kuitenkin yleisempään suuntaan, ja Even lopulliseksi teemaksi tulivat modernin maailman ihmissuhteet. Woolfsonin tarkoituksena oli käsitellä naisten vahvuuksia ja miesten heikkouksia sekä ongelmia, joita naiset kohtaavat miesvaltaisessa maailmassa. Eräs Woolfsonia innoittaneista vahvoista naisista oli hänen anoppinsa Eve.
Yhtyeen aiemmista albumeista poiketen Eveä ei äänitetty Englannissa vaan Ranskassa. Super Bear -niminen studio sijaitsi noin tunnin ajomatkan päässä Nizzasta. Parsons ja Woolfson olivat muuttaneet Monacoon 1978. Taustayhtyeen kokoonpano pysyi samana kuin edellisellä albumilla Pyramidilla. Aiemmilla albumeilla esiintyneen The English Choralen sijaan yhtye käytti kuitenkin müncheniläistä kuoroa. Myös orkesterimuusikot olivat saksalaisia.
Musiikki > Tyyli ja teemat

Eve on konseptialbumi, jonka sanoitukset käsittelevät naisia ja naiseutta. Albumilla The Alan Parsons Projectin musiikki omaksui aiempaa voimakkaampia vaikutteita valtavirran popista. Kaupallinen suuntaus jatkui 1980-luvun albumeilla. Evellä on kuitenkin myös yhtyeen aiemmille albumeille tyypillisiä, orkesterin säestämiä progressiivisia pop-kappaleita. Naisteemasta huolimatta suurin osa Evellä laulavista muusikoista on miehiä, mutta albumin loppupuolella on myös kaksi naisen laulamaa kappaletta.
Musiikki > A-puoli

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” |  You lie down with dogs, you fall in with thieves  You’re gonna catch something, but you do as you please  You’re scratchin’ an itch that nothing can ease  You lie down with dogs, you get up with fleas | ” |
– ”You Lie Down With Dogs”
Avauskappale ”Lucifer” on aggressiivinen instrumentaali, jota syntetisaattori kuljettaa. Kappaleen rytmi muodostaa morseaakkosilla kirjaimet E-V-E.
”You Lie Down with Dogs” on APP:n 1970-luvun tuotannolle epätavallinen suoraviivainen rock-kappale. Sanoituksessa mies syyttää kumppaniaan uskottomuudesta loukkaavin sanankääntein.
”I’d Rather Be a Man” on samantyyppinen pop rock -kappale, ja myös sen sanoituksessa pilkataan naisia.
”You Won’t Be There” on tunteellinen balladi, joka kertoo jätetyksi tulemisesta ja epävarmuudesta. Sen kertoja on herkkä ja tunteellinen mies, joka ei tajua omaa sovinistisuuttaan.
”Winding Me Up” alkaa mekaanisen lelun (engl. wind-up toy) äänellä. Varsinainen kappale yhdistelee klassista musiikkia ja progressiivista popia; sanoitukset kertovat naisen kyvystä hallita puolisoaan.
Musiikki > B-puoli

B-puolen aloittava ”Damned If I Do” on radioystävällistä poppia, jossa on kuitenkin katkerat sanoitukset.
”Don’t Hold Back” oli alun perin tarkoitettu mieslaulajalle, mutta äänitysvaiheessa laulajaksi tuli Clare Torry, minkä vuoksi laulumelodiaan piti tehdä pieniä muutoksia. Torry oli aiemmin työskennellyt Parsonsin kanssa Pink Floydin The Dark Side of the Moonin äänityksissä. Sanoitus kehottaa naisia toteuttamaan unelmansa ja taistelemaan oikeuksiensa puolesta.
”Secret Garden” on pianon ja syntetisaattorin varaan rakennettu kappale. Sävellys on enimmäkseen instrumentaalinen, mutta siinä on myös muutama tahti sanatonta laulua.
Lopetusraita ”If I Could Change Your Mind” on naisen laulama surumielinen balladi. Kappaleen alkuperäinen versio kertoi Jeanne D’Arcista, mutta lopullisessa sanoituksessa haikaillaan menetetyn rakastetun perään. Laulaja Lesley Duncan oli Torryn tavoin Parsonsin vanha työtoveri The Dark Side of the Moonin ajoilta.
Musiikki > Elsie’s Theme

Albumin uudelleenjulkaisulla on mukana ”Elsie’s Theme” -niminen bonuskappale. Woolfson sävelsi sen julkaisematta jääneelle The Sicilian Defence -albumille, jonka yhtye hyllytti Even julkaisun aikoihin. Woolfson löysi kappaleen etsiessään Even uusintapainokselle sopivaa materiaalia ja omisti alkujaan nimettömän sävelmän nuorimmalle lapsenlapselleen.
Kansikuva

Even kansikuvan suunnitteli yhtyeen aiempien albumien tapaan levynkansiin erikoistunut suunnitteluryhmä Hipgnosis. Kannet olivat avautuvaa gatefold-mallia, ja ne esittävät kauniita, hunnutettuja naisia, joiden kasvoissa on sukupuolitaudin aiheuttamia arpia, syyliä ja paiseita. Urbaanilegendan mukaan kannen naiset olivat pariisilaisia prostituoituja, mutta todellisuudessa he olivat terveitä malleja, jotka maskeerattiin sairaan näköisiksi.
Kansikuva herätti kritiikkiä ja syytöksiä antifeminismistä. Woolfson ei pitänyt kansikuvasta, koska se antoi koko albumille naisvihamielisen leiman, mikä ei ollut hänen alkuperäinen tarkoituksensa.
Julkaisu ja painokset

Eve tuli myyntiin syyskuussa 1979. Studioprojektina The Alan Parsons Project ei markkinoinut albumia kiertueella. Myyntiluvut olivat tästä huolimatta hyvät. Suosituin yhtye oli Saksassa, missä Eve myi tuoreeltaan 400 000 kappaletta. Levy kohosi kymmenen suosituimman joukkoon myös Itävallassa, Uudessa-Seelannissa, Norjassa ja Ruotsissa.
Vaikka Eve oli The Alan Parsons Projectin ensimmäinen listaykkönen Saksassa, jäi kokonaismyynti edellistä albumia Pyramidia heikommaksi: Pyramidille oli myönnetty platinalevy, mutta Even myynti riitti vain kultalevyyn. Kanadassa, missä The Alan Parsons Projectin kaksi edellistä albumia olivat myyneet kaksinkertaista platinaa, Even myynti oli hieman aiempaa heikompi vaikka riittikin platinalevyyn. Albumille myönnettiin kultalevyt myös Uudessa-Seelannissa, Espanjassa ja Yhdysvalloissa.
The Alan Parsons Projectin kotimaassa Britanniassa Even suosio jäi aiempien levyjen tapaan marginaaliseksi. Albumi käväisi brittilistan häntäpäässä ja pysyi sielläkin vain viikon.
Eve ilmestyi CD-muodossa ensi kertaa 1984. Vuonna 2008 siitä ilmestyi remasteroitu versio, jolla oli mukana seitsemän bonuskappaletta. Suurin osa bonuskappaleista on raakaversioita tai vaihtoehtoisia miksauksia alkuperäisen albumin kappaleista, mutta mukana on myös ennenjulkaisematon sävellys ”Elsie’s Theme”.
Vastaanotto

| Vastaanotto> Arvostelupisteet.Julkaisu | Vastaanotto> Arvostelupisteet.Pisteet |
| --- | --- |
The All-Music Guide to Rock Daevid Jehnzen: 
AllMusic Mike DeGagne: 
The Encyclopedia of Popular Music Colin Larkin: 
Village Voice Robert Christgau: D
Vastaanotto > Aikalaisarviot

Eve oli vuonna 1979 ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi parhaan äänitystekniikan kategoriassa (”Best Engineered Recording – Non-Classical”), mutta ei voittanut.
Village Voicen Robert Christgau kuvaili yhtyeen jäseniä ”taiderock-eunukeiksi”, joiden ”seksuaalinen turhautuminen on ilmeisen ansaittua”. Musiikki on omahyväistä tusinatavaraa ja tekotaiteelliset sanoitukset vastenmielisiä. Kansikuva on Christgaun mukaan ”sadistinen”.
Rolling Stonen Stephen Holden kutsui Eveä ”vuoden hölmöimmäksi levyksi” suuren luokan yhtyeeltä – ”kolmiulotteiseksi avaruusrock-oratorioksi nahkahattuisesta viktorianaikaisesta huorasta, joka vilauttelee alusvaatteitaan ja sähisee kirouksia”. Parsonsin ”mahtipontinen ja synteettinen” musiikki toimi ihmisen ja koneen suhdetta tutkineella I Robotilla, mutta inhimillisiin teemoihin se on täysin sopimaton. Holdenin mielestä on myös erikoista, että naisille omistetulla albumilla on vain kaksi naisen laulamaa kappaletta, ja niissäkin ”ruikutetaan yksinäisyydestä”. Naisvihamielisistä sanoituksista huolimatta Parsonsin tuottama äänimaailma on vaikuttava. Holdenin mukaan Eve soveltuukin lähinnä äänentoistolaitteiden testaamiseen.
Stereo Review’n Edward Buxbaumin mukaan albumin teemana on miesten ja naisten välisten suhteiden kaksijakoisuus. Mieslaulajat puhuvat naisista halventavaan ja vihamieliseen sävyyn, kun taas naislaulajat toivovat voivansa muuttaa miesten suhtautumista. Aiheen valinta ei Buxbaumin mukaan ole ”syvällisin mahdollinen” eikä sitä myöskään käsitellä erityisen hienostuneesti, mutta se tuo kuitenkin albumille kaivatun syvemmän tason. Buxbaumin mukaan Even todellinen ongelma on, että Parsons ja Woolfson ovat alkaneet toistaa konseptiaan, ja heidän sinänsä omaperäinen tyylinsä on menettänyt tuoreutensa. The Alan Parsons Projectin faneille albumi tarjoaa kuitenkin sitä mitä he kaipaavatkin.
Billboardin arvostelu oli myönteisempi. Sen mukaan Eve on ”jälleen uusi rock-eepos tarinankertoja Parsonsilta”. Albumin A-puoli on kerrottu miehen näkökulmasta, kun taas B-puoli painottaa naisen tunteita. Arvostelijan mukaan kaksijakoisuus on temaattisesti onnistunut ratkaisu, musiikki on totuttuun tapaan ammattimaisesti esitettyä ja tuotantoarvot erinomaiset.
Vastaanotto > Jälkimaine

Eveä pidetään usein The Alan Parsons Projectin huonoimpana 1970-luvun julkaisuna. Daevid Jehnzen kirjoitti The All-Music Guide to Rockissa (1995) Even musiikin toistavan The Alan Parsons Projectin aiempien julkaisujen kaavaa. Albumin teema on kiehtova, mutta sanoitusten ”kylmä asennoituminen” tuo niihin naisvihamielisen sävyn.
Myönteisessä arvostelussa AllMusicin Mike DeGagne valittelee Even heikkoa arvostusta ja kuvailee sitä erääksi yhtyeen parhaista töistä. Mukana on tarttuvia rytmejä mutta myös ”muutamia yhtyeen kokeellisimmista kappaleista”. Albumin kohokohtia ovat miehen epävarmuutta melodramaattisesti kuvaava ”You Won’t Be There”, klassisvaikutteinen ”Winding Me Up”, ”katkera mutta voimakas” ”Damned If I Do” sekä ”raivoisa” instrumentaali ”Lucifer”. DeGagne pitää Even sanoituksia älykkäinä, ja esimerkiksi provosoiva ”You Lie Down with Dogs” on ”tarkkanäköinen kuvaus sukupuolittuneesta loanheitosta”. DeGagnen mukaan naislaulajat Lesley Duncan ja Clare Torry tuovat onnistuneesti myös naisnäkökulmaa esiin. Colin Larkinin The Encyclopedia of Popular Music (2011) antaa Evelle neljä tähteä viidestä, mikä tekee siitä I Robotin ohella The Alan Parsons Projectin parhaimmaksi arvioidun albumin.
Kappaleet

Kaikki kappaleet on merkitty Alan Parsonsin ja Eric Woolfsonin säveltämiksi ja sanoittamiksi. Sulkuihin on merkitty kappaleen laulaja.
| --- | --- |
 A-puoli ”Lucifer” (instrumentaali) – 5.09  ”You Lie Down with Dogs” (Lenny Zakatek) – 3.47  ”I’d Rather Be a Man” (David Paton) – 3.53  ”You Won’t Be There” (Dave Townsend) – 3.34  ”Winding Me Up” (Chris Rainbow) – 4.04 :  B-puoli ”Damned If I Do” (Lenny Zakatek) – 4.50   ”Don’t Hold Back” (Clare Torry) – 3.37  ”Secret Garden” (Chris Rainbow, sanaton laulu) – 4.41  ”If I Could Change Your Mind” (Lesley Duncan) – 5.49
Kappaleet > Vuoden 2008 uusintapainoksen bonuskappaleet

”Elsie’s Theme from ’The Sicilian Defence’ (The Project That Never Was)” – 2.59
”Lucifer” (demo) – 2.46
”Secret Garden” (early rough mix) – 4.40
”Damned If I Do” (rough mix) – 4.45
”Don’t Hold Back” (vocal rehearsal rough mix) – 3.42
”Lucifer” (early rough mix) – 4.15
”If I Could Change Your Mind” (rough mix) – 5.47
Kokoonpano

| --- | --- |
 Yhtyeen jäsenet Alan Parsons – tuotanto, äänitys, ”sekalaiset soittimet”, morsetus kappaleessa ”Lucifer”  Eric Woolfson – koskettimet, vastaava tuottaja, ”sekalaiset soittimet” Sessiomuusikot Ian Bairnson – sähkökitara, akustinen kitara  Stuart Elliott – rummut, lyömäsoittimet  Duncan MacKay – koskettimet  David Paton – bassokitara  Andrew Powell – orkesterin ja kuoron sovitukset  Münchenin kamarioopperan orkesteri ”Care of Eberhard Schoener”  Sandor Farkas – johtaja  Curtis Briggs – koordinaattori :  Laulajat Lesley Duncan – laulu kappaleessa ”If I Could Change Your Mind”  David Paton – laulu kappaleessa ”I’d Rather Be a Man”  Chris Rainbow – laulu kappaleessa ”Winding Me Up”  Clare Torry – laulu kappaleissa ”Don’t Hold Back” ja ”Secret Garden”  Dave Townsend – laulu kappaleessa ”You Won’t Be There”  Lenny Zakatek – laulu kappaleissa ”You Lie Down with Dogs” ja ”Damned If I Do” 
Even taka- ja etukansi yhtenäiseksi kuvaksi avattuna.
Even mainos: ”Uusi mestariteos mieheltä joka kykenee mahdottomaan.”
Marjo Rein

Marjo Rein on entinen Yleisradion televisiotoimittaja ja uutisankkuri. Hän työskenteli Ylessä 1990-luvun puolestavälistä lähtien ensin viittomakielisissä uutisissa ja viittomakielen tulkkina muissakin ohjelmissa, sitten toimittajana ja juontajana aamu-tv:ssä ja iltauutisissa ja vuodesta 2014 lähetystoimittajana.  55-vuotias Rein kertoi loppuvuodesta 2022 jäävänsä miehensä Tuomaksen kanssa vuodeksi 2023 sapattivapaalle. Rein teki viimeisen vuoronsa uutisankkurina 14. tammikuuta 2025 Yle Uutiset 20.30 -lähetyksessä. Viimeisen työvuoronsa jälkeen Rein arvosteli voimakkaasti Ylen televisiouutistoiminnan kehityssuuntaa. Hänen mukaansa verkon sirpaleisen materiaalin ja ”selfiejournalismin" ei pitäisi kuulua uutissisältöihin, ja hän kuvailee esihenkilöidensä kiinnostusta uutistoimintaa kohtaan vähäiseksi.
Rein oli vuosina 2004–2014 naimisissa pianisti, kapellimestari Olli Ahvenlahden kanssa.
Pikkukarhun tarinoita

| Pikkukarhun tarinoita> Little Bear |
| --- | --- |
Tyyli:  animaatiosarja
Kestoaika:  24 min.
Perustuu:  Else Holmelund Minarikin lastenkirjasarjaan.
Alkuperämaa:  Kanada Yle TV1 Yle TV2
Alkuperäiskieli:  englanti
Esitetty:  1995 – 2003
Tuotantokausia:  5
Jaksoja:  65 (Suomessa 39)
Tuotanto
Säveltäjä(t):  Rowland Lee (tunnusmusiikki) Lesley Barber
Tuotantoyhtiö(t):  Nelvana
Aiheesta muualla
IMDb 
Pikkukarhun tarinoita (engl. Little Bear) on Nelvanan tuottama kanadalainen animaatiosarja. Se perustuu yhdysvaltalaisen lastenkirjailijan Else Holmelund Minarikin kirjoittamaan ja kuvittaja Maurice Sendakin kuvittamaan lastenkirjasarjaan Pikku Karhu. Sarja kertoo karhunpennusta, joka asuu vanhempiensa kanssa talossa metsän keskellä. Pikkukarhun ystäviin kuuluvat Kana, Pöllö, Kissa, Ankka, Massi-apina sekä ihmistyttö Emilia. Joskus sarjassa esiintyy myös Pikkukarhun isovanhemmat. Suomessa sarjaa on esitetty Yle TV1 kanavalla vuosina 1998-2000 Veturi  ja Yle TV2:lla vuosina 2001, 2004 ja 2012.
Jaksot

| # | Nimi |
| --- | --- |
1.: Mitä päälle? / Piilosilla / Kuuretki
2.: Synttärikeittoa / Jääkarhu / Kalakarhu
3.: Uneton yö / Karhu kylvyssä / Isäkarhu tulee kotiin
4.: Pikkukarhu sairastaa / Tutkimusretki / Kalassa isän kanssa
5.: Toivomuksia / Karhun varjo / Lahja äidille
6.: Matkalla mummolaan / Isoisän kanssa / Äidin lintu
7.: Hikka / Herää isä! / Patikkaretkellä
8.: Merenneito / Isän aamiainen / Matkamuistoja
9.: Perhevalokuva / Uusi ystävä / Ystävä kylässä
10.: Ankanpoikasia / Karhun orkesteri / Sammakkolammella
11.: Karhu ja tuuli / Tonttujuttu / Ei väsytä!
12.: Isoisän ullakolla / Löytömuna / Pöllön juhlat
13.: Sadetanssinäytelmä / Terveisin ystäväsi / Pikkukarhu
14.: Taikurikarhu / Karhu tohtorina / Iso pikkukarhu
15.: Karhu linnunradalla / Pikkukarhun yllätys / Naparetki
16.: Jalaton ystävä / Telttaretki / Emilian ilmapallo
17.: Kissan oikotie / Pikkukarhun huono päivä / Kapteeni Pikkukarhu
18.: Talo Emilialle / Emilia palaa / Piirakkarosvon jäljillä
19.: Heiluva hammas / Punahilkka / Karhun kakut
20.: Lumisotasilla / Talvenjuhla / Lumen keskellä
21.: Karhun puutarha / Karhuprinssi / Maalaus Emilialle
22.: Seuraa johtajaa / Variksenpelätin / Karhu ja vauva
23.: Lauttakisa / Karhun leija / Täysikuu
24.: Kanatädin vieraat / Pesäpalloa / Kaisan onnettomuus
25.: Ystävien kesken / Piirakkaretki / Kaisan kaveri
26.: Retki Mämmimäelle / Taiteilija retki / Salainen ystävä
27.: Pöllön ongelma / Saukkojen koulu / Kevätsiivous
28.: Valastarina / Naruhyppelyä / Mummin lentävä matto
29.: Laulajaiset / Talo Massille / Kiipeilyä
30.: Karhunvahti / Maailman katolla / Kuutarina
31.: Massin hirviö / Kapteeni käskee / Omenasosetta
32.: Isäkarhun yöpaita / Kummituksia / Kevättä etsimässä
33.: Hunajan jäljillä / Pullopostia / Herkkusuiden juhla
34.: Kaisa karkuteillä / Mörkökiisseliä / Luteet valloillaan
35.: Vili piparkakkuväki / Marmorikuulat / Puutarhan kauhu
36.: Punainen lanka / Ankkaprinsessa / Pikkuankan lentotunti
37.: Luonnon ihmeitä / Tanssi askelin / Arvaa kuka
38.: Emilian syntymäpäivä / Suuri kilpailu / Tipsun sirkus
39.: Soittajasirkka / Lehtiä / Kärsimätön luuta
Suomenkieliset äänet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ossi Ahlapuro  | … |  Pikkukarhun isoisä  |
|  Outi Alanen  | … |  Emilia, Kana, sivurooleja  |
|  Eino Heikki Jokelainen  | … |    |
|  Antti Jokelainen  | … |    |
|  Jukka Kärkkäinen  | … |    |
|  Matti Laitinen  | … |  Massi  |
|  Tuula Nyman  | … |    |
|  Emilia Pokkinen  | … |    |
|  Eira Soriola  | … |  Pikkukarhun isoäiti  |
|  Eija Vilpas  | … |    |
Suomenkielisen jälkiäänityksen ohjasi ja suomensi Kari Jokelainen.
Aiheesta muualla

Sarjan jaksot, käyttäjältä Treehouse Direct Youtubessa. (englanniksi)
TuTo Hockey

| TuTo Hockey |
| --- | --- |

Perustettu:  1929 Turun Toverit 1988 TuTo Hockey Oy
Entiset nimet:  Turun Toverit
Kaupunki:  Turku, Suomi
Kotiareena:  Rajupaja Areena
– kapasiteetti:  3 000
Sarjataso:  Mestis
Värit:                

Toimitusjohtaja:   Kimmo Hollmén
Puheenjohtaja:   Tuomas Haanpää
Päävalmentaja:   Samuli Marjeta
Kapteeni:   Jesse Vuorela
Omistaja:  TUTO Hockey Oy
SM-mitalit
Pronssia:  2 (1968, 1970)
Mestismitalit
Kultaa:  1 (2008)
Hopeaa:  2 (2001, 2018)
Pronssia:  5 (2005, 2006, 2013, 2014, 2019)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
TUTO Hockey on turkulainen jääkiekkoseura. Turun Tovereina ennen tunnettu seura perustettiin vuonna 1929. Vuonna 1988 jääkiekkojaosto erkani emoseurasta ja viralliseksi nimeksi vaihtui TUTO Hockey. TUTO on muutamaa poikkeuskautta lukuun ottamatta pelannut kotiottelunsa Kupittaalla vuodesta 1973 lähtien.
TUTO pelasi kausina 1965–1975 SM-sarjassa, ja voitti kausina 1967–1968 sekä 1969–1970 SM-pronssia. TUTO on pelannut I-divisioonassa (nykyinen Mestis) edellisestä liigasta putoamisestaan asti eli kauden 1995–1996 jälkeen. Tuloksena on ollut kulta (2008), kaksi hopeaa (2001, 2018) ja viisi pronssia (2005, 2006, 2013, 2014 ja 2019).