stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pönttökamera
Aiheesta muualla

Talitintti.com
Suora lähetys linnunpöntöstä (Arkistoitu – Internet Archive)
Purjehdus kesäolympialaisissa 1908

Purjehdus
Vuoden 1908 Lontoon kesäolympialaisten purjehdus järjestettiin 27. – 29. heinäkuuta ja 11. – 12. elokuuta 1908 Britanniassa Rydessä ja Hunters Quayssa. Laji oli olympialaisten ohjelmassa toista kertaa. Mukana oli 64 osanottajaa viidestä maasta. Kaikissa luokissa ei ollut tarpeeksi osallistujia, ja pronssi- ja hopeamitaleja jätettiin jakamatta. 15-metristen luokassa ei ollut yhtään osallistujaa.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |  |
| 6-metriset |  Yhdistynyt kuningaskunta Dormy Gilbert Laws Thomas McMeekin Charles Crichton |  Belgia Zut Léon Huybrechts Louis Huybrecht Henri Weewauters |  Ranska Guyoni Henri Arthus Louis Potheau Pierre Rabot |  |
| 7-metriset |  Yhdistynyt kuningaskunta Heroine Charles Rivett-Carnac Norman Bingley Richard Dixon Frances Rivett-Carnac | Ei hopea- tai pronssimitalisteja | Ei hopea- tai pronssimitalisteja |  |
| 8-metriset |  Yhdistynyt kuningaskunta Cobweb Blair Cochrane Charles Campbell John Rhodes Henry Sutton Arthur Wood |  Ruotsi Vinga Carl Hellström Eric Sandberg Edmund Thormählen Erik Wallerius Harald Wallin |  Yhdistynyt kuningaskunta Sorais Philip Hunloke Alfred Hughes Frederick Hughes George Ratsey William Dudley Ward Shelagh Cornwallis-West |  |
| 12-metriset |  Yhdistynyt kuningaskunta Hera Thomas Glen-Coats John Downes John Aspin John Buchanan James Bunten Arthur Downes David Dunlop John Mackenzie Albert Martin Gerald Tait |  Yhdistynyt kuningaskunta Mouchette Charles MacIver James Kenion James Baxter William Davidson J.A. Gardiner John Jellico Thomas Littledale Cecil R. MacIver Charles McLeod-Robertson John Spence | Ei pronssimitalisteja | Ei pronssimitalisteja |
| 15-metriset | Ei mitalisteja – ei osallistujia | Ei mitalisteja – ei osallistujia | Ei mitalisteja – ei osallistujia |  |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Yhdistynyt kuningaskunta | 4 | 1 | 1 | 6 |
| 2. |  Belgia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 2. |  Ruotsi | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4. |  Ranska | 0 | 0 | 1 | 1 |
Purjehait

| Purjehait |
| --- | --- |
 Läikkäpurjehai (Oxynotus caribbaeus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Piikkihaikalat Squaliformes
Heimo::  Purjehait Oxynotidae  Gill, 1912
Katso myös
   Purjehait Wikispeciesissä   Purjehait Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Purjehait (Oxynotidae) on piikkihaikaloihin kuuluva rustokalaheimo. Lajeja elää syvissä vesissä kaikissa valtamerissä. Heimon lajit luettiin aiemmin kuuluviksi valohaihin.
Lajit ja anatomia

Purjehaihin kuuluu yksi suku ja viisi lajia. Heimon lajit voivat kasvaa 70–150 cm pitkiksi. Ruumiinmuoto on korkea ja levenee vatsaa kohden. Korkeita kolmiomaisia selkäeviä on kaksi, joista taaempi on matalampi. Purjehaiden vatsaevät sijaitsevat ruumiin tasaosassa ja peräeviä ei ole. Ihossa on piikkejä, jotka tekevät siitä karhean. Väriltään heimon kalat ovat harmaita tai ruskeita.
Levinneisyys ja elintavat

Purjehaita tavataan Atlantissa, läntisessä Tyynessämeressä ja Intian valtameren lounaisosissa. Ne elävät lähellä pohjaa 40–1 000 metrin syvyydessä merenpinnasta. Purjehait syövät muun muassa äyriäisiä ja nilviäisiä. Ne synnyttävät kerrallaan 7–23 poikasta.
Ralph Broome

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten rattikelkkailu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten rattikelkkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Chamonix 1924 | neljän-miehen kelkka |  |
Ralph Howard Broome (5. elokuuta 1889 – 25. tammikuuta 1985) oli brittiläinen rattikelkkailija, joka kilpaili 1920-luvun alkupuolella.
Broome syntyi sotilasperheeseen Himalajan juurella ja oli ensimmäinen aasialaissyntyinen talviolympialaisten mitalisti. Hän palveli  Ensimmäisessä maailmansodassa Britannian armeijan panssarijoukoissa ja oli sodan loppuun mennessä ylentynyt majuriksi.
Vuoden 1924 talviolympialaisissa Broome voitti hopeaa neljän miehen kelkasta ajalla 5.48,83 yhdessä Thomas Arnoldin, Alexander Richardsonin ja Rodney Soherin kanssa.
Potkunyrkkeily

| Potkunyrkkeily |
| --- | --- |

Perustettu:  1960-luvulla
Alkuperämaa:    Japani   Yhdysvallat   Alankomaat 
Vaikutteet:  thainyrkkeily, karate, nyrkkeily
Löydä lisää urheiluaUrheilun teemasivulta
Potkunyrkkeily eli kickboxing on kamppailulaji, joka kehitettiin alun perin Japanissa, mutta kehittyi myöhemmin myös itsenäisesti Yhdysvalloissa. Alankomaihin laji levisi alun perin japanilaisessa muodossa, mutta alankomaalaisesta potkunyrkkeilystä kehittyi sittemmin oma lajinsa. Suomeen laji rantautui 1980-luvulla Auvo Niinikedon tuomana.
Lajin määritelmä

Siitä, mikä lasketaan potkunyrkkeilyksi, ei ole täyttä yhteisymmärrystä. Laji voidaan määritellä sekä suppeassa merkityksessä että laajassa merkityksessä:
Suppeassa merkityksessä potkunyrkkeilyksi lasketaan vain lajit, joita virallisesti kutsutaan potkunyrkkeilyksi, kuten amerikkalainen potkunyrkkeily, hollantilainen potkunyrkkeily ja japanilainen potkunyrkkeily.
Laajassa merkityksessä potkunyrkkeilyksi lasketaan yllä mainittujen lisäksi kaikki pystyssä täydellä kontaktilla käytävät lajit joissa sekä lyönnit että potkut ovat sallittuja, kuten muay thai, kyokushin, lethwei, sanda ja savate.[lähde? ]
Japanilainen potkunyrkkeily

Japanilainen potkunyrkkeily sai alkunsa, kun vuoden 1959 joulukuussa Japanissa järjestettiin muay thai -turnaus. Muay thai miellytti paikalla ollutta karatekaa nimeltä Tatsuo Yamada, joka halusi harjoitella karatea täyskontaktisäännöillä. Tuohon aikaan sitä, että karatekat löisivät toisiaan pidettiin hyväksymättömänä. Yamada alkoi harjoitella muay thaita tuntemattomaksi jääneen nak muayn (muay thai ottelija) kanssa. Tätä kautta muay thaihin tutustui myös Osamu Noguchi, joka oli nyrkkeilyn promoottori ja joka oli myös kiinnostunut muay thaista. Vuonna 1963 Thaimaassa järjestettiin karate – muay thai -otteluita, jossa kolme karatekaa Oyaman dojolta (josta myöhemmin kehittyi Kyokushin) kohtasivat kolme nak muayta. Karatekat voittivat 2–1, molemmat tyrmäykseen johtaneella päälyönnillä. Huomioitavaa on, että ainoa hävinnyt karateka, joka tuli tyrmätyksi kyynärpäälyönnillä, oli ohjaaja eikä kilpailija ja toimi sijaisena sillä varsinainen kilpailija ei päässyt paikalle. Tämän jälkeen Noguchi jatkoi muay thain harjoittelua ja lopulta päätti luoda uuden lajin, jonka hän nimesi potkunyrkkeilyksi. Potkunyrkkeilyyn lainattiin muay thaista enemmän sääntöjä kuin tekniikoita. Tekniikat perustuivat edelleen ensisijaisesti karateen. Alun perin lajissa sallittiin heitot ja päällä puskeminen, jotta laji tuntuisi erilaiselta kuin muay thai, mutta tästä luovuttiin pian. Vuonna 1966 Noguchi perusti Kickboxing Associationin, ensimmäisen potkunyrkkeilyn kattojärjestön, ja samana vuonna järjestettiin ensimmäinen potkunyrkkeilyturnaus. Tatsuo Yamada kuoli seuraavana vuonna, mutta hänen dojonsa jatkoi potkunyrkkeilyn tukemista.
Potkunyrkkeilystä tuli Japanissa nopeasti suosittua ja jo vuonna 1970 potkunyrkkeilyä tuli televisiosta kolmella kanavalla kolme kertaa viikossa. Otteluissa nähtiin usein vastakkain japanilaisia potkunyrkkeilijöitä ja nak muayta. Tadashi Sawamura oli erityisen menestyksekäs aikainen potkunyrkkeilijä, joka uransa aikana otteli yli 200 ottelua, joista hän voitti 94,6% tyrmäyksillä. Vuonna 1971 perustettiin All Japan Kickboxing Association, jolla oli noin 700 rekisteröityä potkunyrkkeilijää.
1980-luvulla potkunyrkkeilyn suosio oli laskussa ja televisiossa ei näkynyt enää yhtä paljoa potkunyrkkeilyä kuin ennen ja sillä mitä näkyi oli matalat katsojamäärät. Japanilaisen potkunyrkkeilyn kulta-aika oli ohi. Vuonna 1993 kuitenkin perustettiin K-1-promootio, jonka ansiosta japanilaisen potkunyrkkeilyn suosio lähti taas nousuun. Nykyään japanilaiseen potkunyrkkeilyyn viitataankin usein K-1 potkunyrkkeilynä.
K-1-säännöillä käytävässä ottelussa on sallittua lyönnit, potkut ja polvipotkut päähän, jalkoihin ja keskivartaloon. Kyynärpäälyönnit ovat kiellettyjä. Clinch-otteen käyttö on sallittua, mutta vain yhden hyökkäyksen verran. Hyökkäys pitää suorittaa välittömästi kiinniottamisen jälkeen. Jalkoihin tarttuminen on kielletty.
Amerikkalainen potkunyrkkeily

Amerikkalainen potkunyrkkeily sai alkunsa 1970-luvulla, kun Yhdysvalloissa päätettiin järjestää kilpailut maan parhaiden karatekoiden ja yhden seuran parhaiden nyrkkeilijöiden välille. Ottelu käytiin nyrkkeilykehässä ja molempien lajien ottelijat saivat käyttää omien lajiensa tekniikoita. Nyrkkeilijät voittivat kaikki ottelut tyrmäyksellä. Tästä järjestäjät saivat idean kehittää uusi laji, jossa yhdistyvät nyrkkeilyn käsitekniikat ja karaten jalkatekniikat. Lajin nimi oli alussa Full Contact karate, mutta se muuttui heti pikimmin potkunyrkkeilyksi eli kickboxingiksi.
Amerikkalainen potkunyrkkeily on säännöiltään K-1-potkunyrkkeilyä huomattavasti rajoitetumpi. Kyynärpäätekniikat, polvitekniikat ja clinch-ote ovat kaikki täysin kiellettyjä, vain käsillä ja jaloilla suoritetut iskutekniikat ovat sallittuja. Myös potkut jalkoihin ovat kiellettyjä. Joidenkin mielistä potkut jalkoihin ovat kiellettyjä vain siksi, että niiden puute tekisi lajista näyttävämmän ja siten parantaisi lajia penkkiurheiluna.
Alankomaalainen potkunyrkkeily

Alankomaalainen potkunyrkkeily sai alkunsa 1970-luvulla, kun muutamat alankomaalaiset ottelijat matkustivat Japaniin oppiakseen potkunyrkkeilyä. Kotiin palattuaan he perustivat potkunyrkkeilysalin Amsterdamiin. Alankomaalaisen potkunyrkkeilyn säännöt ovat kutakuinkin samat kuin K-1-potkunyrkkeilyn, mutta laji erottuu harjoitusmetodeiltaan ja fokukseltaan. Alankomaalaisen potkunyrkkeilyn pääpainona ovat erittäin aggressiiviset nyrkkeilykombinaatiot, jotka loppuvat potkuun, yleensä jalkoihin. Clinch-otteen käyttö on sallittua, mutta siihen ei paljoa painoteta. Vaikka säännöt kieltävätkin kyynerpäälyönnit, niitä harjoitellaan silti.
Alankomaalaiset ovat K-1-kilpailuissa menestyneet erittäin hyvin ja K-1 World Grand Prix -kilpailuissa vuosien 1993 ja 2012 välillä alankomaalaiset voittivat 15 kertaa.
Vyöarvot

valkoinen (6. kyu)
keltainen (5. kyu)
oranssi (4. kyu)
vihreä (3. kyu)
sininen (2. kyu)
ruskea (1. kyu)
musta (1.–6. dan)
Vyöarvoa korotetaan vyökokeessa eli graduoinnissa graduoijan eli mustan vyön omaavan henkilön 
läsnä ollessa. Potkunyrkkeilyssä käytetään lyöntejä, potkuja, torjuntoja, väistöjä ja jalkapyyhkäisyjä.[lähde? ]
Organisaatioita

WAKO (1977–)
ISKA (1985–)
K-1 (1993–)
It's Showtime (1998–2012)
Glory (2012–)
Bellator Kickboxing (2016–)
ONE Championship (2018–)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Potkunyrkkeilyliitto
Ralph Breyer

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ralph Breyer vuonna 1925 |  Ralph Breyer vuonna 1925 |  Ralph Breyer vuonna 1925 |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | 4 × 200 m vapaauintiviesti |  |
Ralph Theodore Breyer (23. helmikuuta 1904 Chicago, Illinois – 8. toukokuuta 1991 Long Beach, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän oli pituudeltaan 180-senttimetrinen. Breyer edusti Yhdysvaltoja Pariisin kesäolympialaisissa 1924 saavuttaen kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. Pariisissa 1924 hän kilpaili myös 400 metrin vapaauinnissa.
Pyrgin kultalevyt

Pyrgin kultalevyt
Pyrgin kultalevyt löydettiin muinaisen Pyrgin pyhäköstä vuonna 1964 Italian Tyrrhenian rannikolla (nykyinen Santa Severa). Pyrgin kultalevyt ovat kolme kultalevyä, joissa on Cerveterin kuninkaan Thefarie Velianasin noin 500 eaa. tekemä omistuskirjoitus foinikialaisten jumalatar Astartelle. Pyrgi on Cerveterin satamakaupunki. Kaksi levyä on kirjoitettu etruskien kielellä ja kolmas foinikiaksi.
Kirjoitukset ovat tärkeitä, sillä osa niistä on kirjoitettu kahdella eri kielellä; etruskiksi ja foinikiaksi. Kirjoitusten avulla tutkijat kykenevät tulkitsemaan etruskien kieltä foinikian kielen avulla. Lisäksi levyt ovat todiste foinikialaisten vaikutuksesta läntisellä Välimerellä. Levyt saattavat liittyä Polybioksen kirjoitukseen muinaisesta ja lähes käsittämättömästä sopimuksesta roomalaisten ja karthagolaisten välillä – ne olivat keskenään perivihollisia.
Levyt sijaitsevat nykyään Rooman kansallisessa etruskimuseossa.
Foinikialaisten teksti

Kirjoitukset tunnetaan nimellä KAI 277. Niissä lukee:
Foinikialaisten tekstin on jo kauan tiedetty olevan kirjoitettu seemiläisellä kielellä, tarkemmin sanoen kanaanilaisten kielellä (joka on heprean hyvin läheinen sukulainen, ja myös aika lähellä arameaa ja ugaritia); joten sitä osattiin tulkita heti. Ja vaikka kirjoitus voidaan varmasti lukea, tietyt kohdat ovat filologisesti epävarmoja syntaksin ja kirjoituksissa käytettyjen sanavarastojen tulkinnan vaikeuden vuoksi, ja siksi niistä on tullut kiivaan kiistelyn aihe tutkijoiden keskuudessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Etruscan Texts Project Tietokanta etruskien teksteistä.
Valokuva, translitterointi ja osittainen käännös
Tavola di Cortona ja Lamine di Pyrgi - traduzione (italiankielinen käännös: Giovanni Semerano)
Purjehdus kesäolympialaisissa 1900

Purjehdus
Vuoden 1900 kesäolympialaisten purjehdus järjestettiin 20. – 27. toukokuuta ja 1. – 5. elokuuta 1900 Meulan-en-Yvelinesissä ja Le Havressa, Ranskassa. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 95 osanottajaa kuudesta eri maasta. Tapahtumia oli seitsemän.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| 0–½ ton |  Ranska Baby Pierre Gervais Tuntematon |  Ranska Quand-Même Tuntematon Tuntematon Jean-Baptiste Charcot Robert Linzeler  |  Ranska Sarcelle Henri Monnot Léon Tellier Gaston Cailleux |
| ½–1 ton |  Yhdistynyt kuningaskunta Scotia Lorne Currie John Gretton Linton Hope Algernon Maudslay |  Ranska Crabe II Jacques Baudier F. Marcotte William Martin Jules Valton Jean Le Bret |  Ranska Scamasaxe E. Michelet  F. Michelet Marcel Meran |
| 1–2 ton |  Sveitsi Lérina Hermann de Pourtalès Hélène de Pourtalès Bernard de Pourtalès |  Ranska Marthe F. Vilamitjana Auguste Albert Duval Charles Hugo |  Ranska Nina-Claire Jacques Baudier Lucien Baudier Mantois Dusbosq Edouard Mantois |
| 2–3 ton |  Sekajoukkue Ollé E. William Exshaw Frédéric Blanchy Jacques Le Lavasseur |  Ranska Favorite Susse Doucet Godinet Mialaret |  Ranska Gwendoline Ferdinand Schlatter De Cottignon Emile Jean-Fontaine |
| 3–10 ton |  Yhdistynyt kuningaskunta Bona Fide Howard Taylor  Edward Hore H.N. Jefferson |  Ranska Gitana Maurice Gufflet A. Dubos J. Dubos Robert Gufflet Charly Guiraist |  Yhdysvallat Frimousse H. Mac Henry Tuntematon |
| 10–20 ton |  Ranska Estérel Emile Billiard et Perquer Édouard Alphonse James de Rothschild |  Ranska Quand-même Jean Decazes Tuntematon |  Yhdistynyt kuningaskunta Laurea Edward Hore Tuntematon |
| Avoin luokka |  Yhdistynyt kuningaskunta Scotia Lorne Currie John H. Gretton Linton Hope Algernon Maudslay |  Saksan keisarikunta Aschenbrödel Paul Wiesner George Naue Heinrich Peters Ottokar Weise |  Ranska Turquoise E. Michelet F. Michelet |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Yhdistynyt kuningaskunta | 3 | 0 | 1 | 4 |
| 2. |  Ranska | 2 | 6 | 5 | 13 |
| 3. |  Sveitsi | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3. |  Sekajoukkue | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5. |  Saksan keisarikunta | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6. |  Yhdysvallat | 0 | 0 | 1 | 1 |
Joidenkin tulkintojen mukaan osassa lajeista suoritettiin kaksi erillistä kilpailua, joista jaettiin palkinnot erikseen, mutta ei yhteistuloksen perusteella. Lisäsi mukana oli yli 20-tonnisten luokka. Näin ollen kilpailutapahtumien määrä nousee kolmeentoista ja mitalit jakautuvat seuraavasti:
| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Ranska | 5 | 9 | 10 | 24 |
| 2. |  Yhdistynyt kuningaskunta | 4 | 1 | 1 | 6 |
| 3. |  Sekajoukkue | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 4. |  Sveitsi | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 4. |  Saksan keisarikunta | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 6. |  Alankomaat | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7. |  Yhdysvallat | 0 | 0 | 1 | 1 |
Frimousse - pronssia 3-10 tonnisissa on lähteessä tulkittu sekajoukkueeksi. Yhdysvaltain pronssi on luokasta +20 tonnia.
Portland Trail Blazers

| Portland Trail Blazers |
| --- | --- |

Konferenssi:  Läntinen
Divisioona:  Luoteinen
Perustettu:  1970
Historia:  Portland Trail Blazers 1970–
Areena:  Moda Center
Kotipaikka:  Portland, Oregon
Värit:                     
Omistaja(t):  Paul Allenin perikunta
Toimitusjohtaja:  Joe Cronin
Päävalmentaja:  Chauncey Billups
Mestaruudet:  1 (1977)
Konferenssin mestaruudet:  3 (1977, 1990, 1992)
Divisioonan mestaruudet:  6 (1978, 1991, 1992, 1999, 2015, 2018)
Kotisivu:  https://www.nba.com/blazers
Portland Trail Blazers on yhdysvaltalainen koripalloseura, joka pelaa NBA:n läntisessä konferenssissa, luoteisessa divisioonassa. Joukkueen kotihallina toimii Moda Center. Seura on voittanut NBA:n mestaruuden yhden kerran kaudella 1976–1977, jolloin se kukisti loppuottelusarjassa Philadelphia 76ersin kuuden ottelun jälkeen voitoin 4–2. Finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi (MVP, Most Valuable Player) valittiin Bill Walton, joka oli voittanut samalla kaudella runkosarjan levypallo- ja torjuntatilastot. Sittemmin Portland on päässyt finaaleihin kahdesti mutta hävisi molemmilla kerroilla; ensin kaudella 1989–1990, jolloin se kärsi 4–1 tappion Detroit Pistonsille, ja toisen kerran kaksi vuotta myöhemmin, kaudella 1991–1992, jolloin voiton vei Chicago Bulls ottelun 4–2. Molemmilla kerroilla Portlandin finaaleihin johdatti Clyde Drexler, jonka Trail Blazers varasi numerolla 14 vuoden 1983 varaustilaisuudessa. Drexler on uransa jälkeen valittu NBA:n kautta aikain 50 parhaan pelaajan joukkoon.
Trail Blazers nykyisin

2000-luvun vaihteessa Portlandilla oli yksi aikansa kovimmista joukkueista, mutta kun menestystä ei tullut, aloitettiin Blazersissa uuden joukkueen rakentaminen. Kaikki kallispalkkaiset tähtipelaajat (muun muassa Rasheed Wallace, Ben Wallace ja Scottie Pippen) lähtivät joukkueesta yksitellen ja Portland varasi nuoria pelaajia joukkueeseensa. Nykyjoukkueesta Portlandia ovat pisimpään edustaneet Meyers Leonard ja Damian Lillard vuodesta 2012 sekä C. J. McCollum vuodesta 2013.
Kaudella 2018–2019 Portland ylsi ensi kertaa lähes 20 vuoteen konferenssifinaaleihin.
NBA-mestaruudet

| Vuosi | Vastustaja | Tulos | Valmentaja | Finaalien MVP |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1977 | Philadelphia 76ers | 4–2 | Jack Ramsay | Bill Walton |
Menestys kausittain 2000-luvulla

| Kausi | Voitot | Tappiot | Voittoprosentti | Valmentaja | Pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999–2000 | 59 | 23 | 72,0 | Mike Dunleavy | Konferenssifinaalit |
| 2000–2001 | 50 | 32 | 61,0 | Mike Dunleavy | 1. kierros |
| 2001–2002 | 49 | 33 | 59,8 | Maurice Cheeks | 1. kierros |
| 2002–2003 | 50 | 32 | 61,0 | Maurice Cheeks | 1. kierros |
| 2003–2004 | 41 | 41 | 50,0 | Maurice Cheeks | – |
| 2004–2005 | 27 | 55 | 32,9 | Maurice Cheeks, Kevin Pritchard | –– |
| 2005–2006 | 21 | 61 | 25,6 | Nate McMillan | – |
| 2006–2007 | 32 | 50 | 39,0 | Nate McMillan | – |
| 2007–2008 | 41 | 41 | 50,0 | Nate McMillan | – |
| 2008–2009 | 54 | 28 | 65,9 | Nate McMillan | 1. kierros |
| 2009–2010 | 50 | 32 | 61,0 | Nate McMillan | 1. kierros |
| 2010–2011 | 48 | 34 | 58,5 | Nate McMillan | 1. kierros |
| 2011–2012 | 28 | 38 | 42,4 | Nate McMillan, Kaleb Canales | – |
| 2012–2013 | 33 | 49 | 40,2 | Terry Stotts | – |
| 2013–2014 | 54 | 28 | 65,9 | Terry Stotts | 2. kierros |
| 2014–2015 | 51 | 31 | 62,2 | Terry Stotts | 1. kierros |
| 2015–2016 | 44 | 38 | 53,7 | Terry Stotts | 2. kierros |
| 2016–2017 | 41 | 41 | 50,0 | Terry Stotts | 1. kierros |
| 2017–2018 | 49 | 33 | 59,8 | Terry Stotts | 1. kierros |
| 2018–2019 | 53 | 29 | 64,6 | Terry Stotts | Konferenssifinaalit |
| 2019–2020 | 35 | 39 | 47,3 | Terry Stotts | 1. kierros |
| 2020–2021 | 42 | 30 | 58,3 | Terry Stotts | 1. kierros |
| 2021–2022 | 27 | 55 | 32,9 | Chauncey Billups | – |
| 2022–2023 | 33 | 49 | 40,2 | Chauncey Billups | – |
| 2023–2024 | 21 | 61 | 25,6 | Chauncey Billups | – |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Portland Trail Blazers Wikimedia Commonsissa
NBA 2023–2024
| Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Itäinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi | Läntinen konferenssi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Atlantin | Keskinen | Kaakkoinen | Luoteinen | Tyynenmeren | Lounainen |
| Boston Celtics | Chicago Bulls | Atlanta Hawks | Denver Nuggets | Golden State Warriors | Dallas Mavericks |
| Brooklyn Nets | Cleveland Cavaliers | Charlotte Hornets | Minnesota Timberwolves | Los Angeles Clippers | Houston Rockets |
| New York Knicks | Detroit Pistons | Miami Heat | Oklahoma City Thunder | Los Angeles Lakers | Memphis Grizzlies |
| Philadelphia 76ers | Indiana Pacers | Orlando Magic | Portland Trail Blazers | Phoenix Suns | New Orleans Pelicans |
| Toronto Raptors | Milwaukee Bucks | Washington Wizards | Utah Jazz | Sacramento Kings | San Antonio Spurs |
Tapahtumat: Tähdistöviikonloppu (Tähdistöottelu (MVP)) ·  Rookie Challenge ·  Shooting Stars Competition ·  Skills Challenge ·  Donkkikilpailu ·  Kolmen pisteen heittokilpailu) ·  Varaustilaisuus ·  Loppuottelut (MVP) ·  Pudotuspelit ·  NBA:n kesäliiga
Muut: NBA 50 ·  Ennätykset ·  G-League ·  Europe Live Tour ·  Larry O'Brien Championship Trophy ·  NBA TV ·  NBA Salary Cap ·  WNBA
Niuva

| Niuva |
| --- | --- |
Kaupunki:  Kuopio
Koordinaatit:  62.9148°N, 27.6262°E
Kaupunginosa nro:  28
Lähialueet:  Puijonlaakso, Rypysuo, Julkula, Laivonsaari, Neulaniemi, Savilahti
Niuva on Kuopion 28. kaupunginosa. Se rajoittuu pohjoisessa Julkulaan, idässä Rypysuohon, etelässä Puijonlaaksoon ja lännessä Kallaveteen. Niuvan itäosassa on pieni Kangaslampi.
Niuvanniemen sairaalan hallintorakennus.
Niuvan alueella sijaitsee historiallinen Niuvanniemen sairaala. Maankäytön osalta Niuva on pääasiassa peltoaluetta sairaalan ympärillä. Kaupunginosassa on vain vähän asutusta ja palveluita, ja ne sijaitsevat lähinnä sairaala-alueella. Suurmäentien varrella toimii kuitenkin Länsi-Puijon päiväkoti. Kallaveden rannalla, niukasti Niuvan kaupunginosan eteläpuolella Puijonlaaksossa on uimaranta.
Niuvan sairaalan entisillä mailla sijaitsee myös Fagernäsin kartano. Fagernäsin tila on mainittu historiallisissa lähteissä 1500-luvulla, ja se on yksi Kuopion seitsemästä kantatilasta.