stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harjapöllö

| Harjapöllö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Harjapöllöt Jubula
Laji::  lettii
Kaksiosainen nimi
 Jubula lettii  Büttikofer, 1889 
Katso myös
   Harjapöllö Wikispeciesissä   Harjapöllö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harjapöllö (Jubula lettii) on pöllölaji. Se on Jubula-suvun ainoa laji.
Harjapöllön esiintymisaluetta ovat Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Kongon tasavalta, Kongon demokraattinen tasavalta, Norsunluurannikko, Päiväntasaajan Guinea, Gabon, Ghana ja Liberia. Laji tunnetaan kovin huonosti, edes sen ääntä ei tunneta, ja siksi arviot sen määristä voivat olla liian pieniä. Sen arvellaan suosivan sademetsiä, joissa latvukset kasvavat umpeen. Sen elinalueet saattavat olla uhattuina metsänkaadon vuoksi.
Haavipallo kesäolympialaisissa 1928

Haavipallo
Vuoden 1928 kesäolympialaisten haavipallo eli lacrosse järjestettiin näytöslajina 5. – 7. elokuuta 1928. Tämä oli ensimmäinen kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa näytöslajina. Joukkueita oli kolme, Kanada, Iso-Britannia ja Yhdysvallat. Jokainen joukkue hävisi ja voitti kerran. Liput otteluihin maksoivat 1,25–7,50 guldenia.
Ottelut

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5. elokuuta |  Yhdysvallat | 6 | - | 3 |  Kanada |

| 6. elokuuta |  Iso-Britannia | 7 | - | 6 |  Yhdysvallat |

| 7. elokuuta |  Kanada | 9 | - | 5 |  Iso-Britannia |
Kesäolympialaisten 1928 lajit ja kilpailutapahtumat
Friisiläinen käsipallo (Näytöslaji) | Haavipallo (Näytöslaji) | Jalkapallo | Korfball (Näytöslaji) | Maahockey | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Purjehdus | Pyöräily | Ratsastus | Soutu | Taidelajit | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
Haavipallo olympialaisissa
1904 |
1908 |
1912–1924 |
1928 (näytöslaji) |
1932 (näytöslaji) |
1936 |
1948 (näytöslaji)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Lacrosse at the 1928 Summer Olympics
Käännös suomeksi
Ernest John Moeran

Ernest John Moeran (1894–1950) oli brittiläinen säveltäjä. Hän syntyi englantilais-irlantilaistaustaiseen perheeseen. Hän opiskeli Royal College of Musicissa, mutta opinnot keskeytti ensimmäinen maailmansota, jossa Moeran haavoittui vakavasti. Hän työskenteli lyhyesti koulun rehtorina Uppinghamissa ennen opintojensa jatkamista Royal Collegessa John Irelandin johdolla. Ireland vaikutti Moeraniin säveltäjänä vahvasti, samoin Frederick Delius. Vaikutteita musiikkiinsa hän ammensi myös Norfolkin maisemista ja kansanlauluista sekä vastaavista aiheista Irlannissa, jossa säveltäjä kuolikin.
Moeran sai suosiota varhaisilla lauluillaan ja kamarimusiikkiteoksillaan. Myöhempiin teoksiin kuuluu tammikuussa 1938 kantaesitetty ensimmäinen sinfonia, jossa on kuultavissa Jean Sibeliuksen vaikutus. Vuonna 1945 Moeran meni naimisiin sellisti Peers Coetmoren kanssa. Hän sävelsi puolisolleen sellokonserton, jota seurasi muita sellolle sävellettyjä teoksia.
Ernest John Primeau

Ernest John Primeau
Ernest John Primeau (17. syyskuuta 1909 Chicago, Illinois – 15. kesäkuuta 1989) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Chicagon arkkihiippakuntaan George William Mundelein 7. huhtikuuta 1934. Hänet nimitettiin Manchesterin hiippakunnan johtoon 27. marraskuuta 1959, ja piispaksi vihkiminen seurasi 25. helmikuuta 1960. Pääkonsekraattorina toimi Albert Gregory Meyer, jota avustivat Martin Dewey McNamara ja Raymond Peter Hillinger.
Primeau osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen. Hän erosi tehtävistään hiippakuntansa johdossa 30. tammikuuta 1974.
Giuseppe Giannini

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 20. elokuuta 1964 (ikä 60)
Syntymäpaikka: Rooma, Italia
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1981–1996 1996–1997 1997–1998 1998–1999 | Roma Sturm Graz Napoli Lecce |  |
Maajoukkue
| 1986–1991 | Italia | 47 (6) |
Giuseppe Giannini (s. 20. elokuuta 1964 Rooma, Italia) on italialainen jalkapalloilija.
Giannini edusti pääosan urastaan Romaa. Hän on seuraikonin asemassa.
Pelaajana > Ura

Giannini oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi yleensä hyökkäävässä roolissa.
Giannini pelasi viimeiset juniorivuotensa Romassa. Seuran edustusjoukkueessa Serie A:ssa hän pelasi vuosina 1981–1996. Roman kapteenina Giannini toimi vuosina 1987–1996. Hän on seuran virallisten otteluiden listalla kolmantena 437 esiintymisellään. Giannini voitti Roman riveissä Italian-mestaruuden vuonna 1983. Lisäksi hän saavutti seurassa kolme Italian cupin voittoa.
Vuosina 1996–1997 Giannini edusti Itävallan Bundesliigassa Sturm Grazia. Vuosina 1997–1999 hän edusti Serie A:ssa ja Serie B:ssä Napolia ja Lecceä.
Italian maajoukkueessa Giannini pelasi 47 ottelua ja teki niissä kuusi maalia vuosina 1986–1991. Hän edusti Italiaa EM-kilpailuissa vuonna 1988 ja MM-kilpailuissa vuonna 1990. Giannini saavutti MM-pronssia Italiassa järjestetyissä vuoden 1990 kilpailuissa. Hän saavutti lisäksi alle 21-vuotiaiden EM-hopeaa vuonna 1986.
Pelaajana > Saavutukset

Italian-mestaruus 1983
Italian cup 1984, 1986, 1991
Itävallan cup 1997
Itävallan supercup 1996
MM-pronssi 1990
Alle 21-vuotiaiden EM-hopea 1986
Valmentajana

Peliuransa jälkeen Giannini on työskennellyt valmentajana. Hän on valmentanut kolmannella sarjatasolla ja Romanian pääsarjassa.
Heikki Aaltoila

| Heikki Aaltoila |
| --- | --- |
 Heikki Aaltoila työn ääressä.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Heikki Johannes Aaltoila
Syntynyt: 11. joulukuuta 1905 Hausjärvi
Kuollut: 11. tammikuuta 1992 (86 vuotta) Helsinki
Ammatti:  säveltäjä, kapellimestari
Muusikko
Palkinnot
 Pro Finlandia (1968) 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Heikki Johannes Aaltoila (vuoteen 1934 Aalto; 11. joulukuuta 1905 Hausjärvi – 11. tammikuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja kapellimestari. Hän toimi Suomen Kansallisteatterin kapellimestarina ja säveltäjänä 40 vuoden ajan (1934–1973) ja sävelsi musiikin noin 150 näytelmään. Aaltoila opiskeli Helsingin konservatoriossa 1928–1934 ja yliopistossa. Hän toimi myös Yleisradion äänilevyosastolla 1939 ja musiikkiarvostelijana. Hänestä tuli Suomen Kansallisteatterin virkaa toimittava kapellimestari vuonna 1934 ja vakituinen kapellimestari 1945. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1973 saakka.
Aaltoila tunnetaan myös elokuvamusiikin säveltäjänä. Aaltoilalle myönnettiin kaksi Jussi-patsasta, elokuvista Niskavuoren Aarne (1954) ja Pastori Jussilainen (1956). Hän sävelsi musiikin noin 75 elokuvaan. Hänet tunnettiin Suomen Filmiteollisuus -yhtiön ”hovisäveltäjänä”, ja hän teki paljon yhteistyötä elokuvaohjaaja Edvin Laineen kanssa. Aaltoilan tunnetuin sävellys on vuonna 1968 valmistuneeseen elokuvaan Täällä Pohjantähden alla tehty ”Akselin ja Elinan häävalssi”, johon hän kirjoitti myöhemmin myös sanat. Kappaleesta on sittemmin tullut hyvin suosittu.
Aaltoila sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1968, sekä Ida Aalberg -mitalin 1977.
Lisäksi Aaltoila toimi muun muassa Uuden Suomen musiikkikriitikkona vuosina 1943–1986.
Aaltoilan ensimmäinen puoliso vuosina 1941–1948 oli pianisti Marja Liuhto ja toinen puoliso vuodesta 1950 Inkeri Hupli (k. 1976). Aaltoila on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Heikki Aaltoila Elonetissä.
Heikki Aaltoila Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Heikki Aaltoilan sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Heikki Aaltoilan sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Hanno

Hanno on useiden karthagolaisten nimi:
Hanno Merenkulkija, karthagolainen tutkimusmatkailija
Hanno Suuri, valtiomies, Karthagon rauhanpuolueen johtaja ensimmäisen ja toisen puunilaissodan aikana
Hanno (kenraali), karthagolainen kenraali ja Hannibalin adjutantti toisen puunilaissodan aikana
Muita tunnettuja Hannoja > Hanno sukunimenä

Lillemor von Hanno (1900–1984), norjalainen näyttelijä
Wilhelm von Hanno (1826–1882), saksalais-norjalainen arkkitehti
Muita tunnettuja Hannoja > Hanno etunimenä

Hanno J. Kunnas (1894–1958), suomalainen varatuomari, Valtiollisen poliisin johtaja 1947
Hannu Leminen (oik. Hanno Leminen) (1910–1997), suomalainen elokuvaohjaaja
Hanno Möttölä (s. 1976), suomalainen koripalloilija
Hanno Pevkur (s. 1977), virolainen Reformipuolueen poliitikko ja ministeri
Hanno Selg (1932–2019), virolainen nykyaikainen viisiottelija ja olympiamitalisti
Hanno Strang (s. 1947), suomalainen lippueamiraali
Hanno paikannimenä

Hannō, kaupunki Saitaman prefektuurissa Japanissa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hanno”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
HMS Venerable (1899)

| HMS Venerable |
| --- | --- |
 HMS Venerable

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  2. tammikuuta 1899
Laskettu vesille:  2. marraskuuta 1899
Palveluskäyttöön:  12. marraskuuta 1902
Poistui palveluskäytöstä:  joulukuu 1918
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 4. kesäkuuta 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  15 613 t (kuormattu) 16 252 t (max)
Pituus:  131,60 m (kokonaispituus)
Leveys:  23 m
Syväys:  8,59 m
Koneteho:  15 500 ihp
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  760
Aseistus
Aseistus:  4 × BL 12" Mk IX -tykkiä kaksoistykkitorneissa 12 × BL 6" Mk VII -tykkiä yksiputkisina asennuksina 16 × QF 12 naulan 12 cwt laivatykkiä yksiputkisina asennuksina 6 × QF 3 naulan Hotchkiss-tykkiä yksiputkisina asennuksina 2 × Maxim-konekivääriä 4 × 18" torpedoputkea
HMS Venerable oli Britannian kuninkaallisen laivaston London-luokan taistelulaiva, joka tilattiin osana vuosien 1898–1899 laivasto-ohjelmaa.
Valmistus

Alus tilattiin osana vuosien 1898–1899 laivasto-ohjelmaa Chathamin telakalta, missä köli laskettiin 2. tammikuuta 1899. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 2. marraskuuta ja valmistui marraskuussa 1902.
Palvelus

Alus oli Välimeren laivastossa 1902–1909, kunnes se lähetettiin Chathamin telakalle huollettavaksi. Palvelukseen palattuaan alus palveli lähinnä Atlantin laivastossa, kunnes se siirrettiin 1912 5. taistelulaivueeseen. Vuoden 1914 lopulla ja 1915 alussa se tulitti Belgian rannikon kohteita. Alus liittyi toukokuussa 1915 Dardanellien edustalle koottuun laivasto-osastoon, josta se siirtyi edelleen valvomaan Otranton sulkua.
Alus myytiin romutettavaksi 1920.
Giorgio Perlasca

Giorgio Perlascan muistomerkki Budapestissä.
Giorgio (Jorge) Perlasca (31. tammikuuta 1910 Como – 15. elokuuta 1992 Padova) oli italialainen liikemies ja fasistipuolueen jäsen, joka esiintyi toisen maailmansodan aikana espanjalaisena diplomaattina Budapestissa ja onnistui pelastamaan yli viiden tuhannen juutalaisen hengen.
Elämänvaiheita > Nuori fasisti

Nuorena Perlasca, joka ihaili sodan ylistäjänä tunnetun runoilija Gabriele D’Annunzion tuotantoa, liittyi vakaumuksesta Benito Mussolinin fasisteihin ja taisteli vapaaehtoisena Espanjan sisällissodassa Francisco Francon puolella.  Sodan voitettuaan francolaiset falangistit juhlivat häntä sankarinaan ja lupasivat vastedes kohdella häntä kunniaespanjalaisena. Vaikka hän oli fasisti, hän ei hyväksynyt Adolf Hitlerin natsi-Saksaa eikä Mussolinin yhteistyötä saksalaisten – ensimmäisen maailmansodan aikaisten vihollisten – kanssa. Hän järkyttyi myös syvästi saatuaan tietää saksalaisten murhaavan ja kiduttavan juutalaisia lapsia, ja hän halusi tehdä jotain uhrien pelastamiseksi. En voinut katsoa sivusta, kun lapsia murhattiin, Perlasca muisteli myöhemmin. Hän ei koskaan pitänyt itseään fasismin vastustajana.
Elämänvaiheita > Liikemiehenä

Toisen maailmansodan aikana Perlasca toimi triesteläisen lihasäilyketehtaan sisäänostajana hankkien tehtaalle nautoja ensin Jugoslaviasta, sitten Unkarista, jonne hän siirtyi vuoden 1942 lopussa. Kun Pietro Badoglion hallitus syrjäytti Mussolinin vuonna 1943, Perlasca asettui Badoglion puolelle, mutta Italian Budapestin-suurlähettiläs pysyi Mussolinin ja tämän saksalaisiin joukkoihin tukeutuneen Salòn tasavallan kannattajana.
Saksalaiset miehittivät Unkarin maaliskuussa 1944 ja nostivat valtaan Nuoliristipuolueen unkarilaiset fasistit estääkseen siihenastista diktaattoria, amiraali Horthya, tekemästä aselepoa. Nyt Perlasca joutui vaikeuksiin, koska Saksalle sodan julistaneen Badoglion hallituksen kannattajana hän oli vihollismaan kansalainen. Lokakuussa 1944 hän kääntyi Espanjan suurlähettiläs Ángel Sanz Brizin puoleen viitaten asemaansa Espanjan kunniakansalaisena. Sanz Briz ojensi Perlascalle Espanjan passin nimellä Jorge Perlasca.
Elämänvaiheita > Diplomaattina

Sanz Briz oli myöntänyt joukolle ladinoa puhuvia sefardijuutalaisia Espanjan passit vedoten siihen, että he olivat Espanjan kansalaisia, koska heidän esi-isänsä olivat paenneet Espanjasta aikoinaan juutalaisvainoja. Suojattien suojeleminen oli kuitenkin voimillekäypää puuhaa, sillä sekä saksalaiset natsit että unkarilaiset nuoliristiläiset ahdistelivat ja uhkailivat jatkuvasti espanjalaisia piittaamatta paljoakaan heidän diplomaattisesta koskemattomuudestaan. Sanz Briz ei myöskään oikeastaan saanut Espanjan ulkoministeriön yksiselitteistä tukea pelastusoperaatiolleen, ja hänellä oli syytä pelätä valtuuksien ylittämisestä johtuvia rangaistustoimia.
Marraskuussa 1944 Sanz Briz lähti lähetystöstä ja pakeni Sveitsiin. Natsit tulkitsivat Espanjan katkaisseen diplomaattisuhteet ja valmistautuivat vangitsemaan ja surmaamaan Espanjan suojelemat juutalaiset. Tällöin Perlasca tarttui ohjaimiin, julistautui omavaltaisesti Espanjan konsuliksi ja väitti unkarilaisille, että Sanz Briz oli nimittänyt hänet sijaisekseen. Unkarilaiset uskoivat tähän bluffiin ja akkreditoivat Perlascan virkaa toimittavaksi suurlähettilääksi. Perlasca leimasi tuhansia suojelukirjeitä ja asutti juutalaisia kahdeksassa vuokratalossa, joiden katolla liehui Espanjan lippu ja joiden Perlasca väitti silloin nauttivat diplomaattista koskemattomuutta.
Elämänvaiheita > Tuntematon sankari

Perlascan rohkeus pelasti useiden tuhansien juutalaisten hengen, mutta hän ei sodan jälkeen saanut tunnustusta osakseen ennen kuin muutamaa vuotta ennen kuolemaansa. Hän toimitti Espanjan ulkoministeriölle laajan raportin sodanaikaisesta toiminnastaan, mutta Espanjan valtio ja Ángel Sanz Briz käyttivät raporttia hyväksi oman kilpensä kiillottamiseen. Perlascan tarina kerrottiin maailmalle vasta vuonna 1987. Vuonna 1989 Israelin valtio myönsi virallisesti Perlascan ansiot juutalaisten pelastajana ja ”vanhurskaana kansakuntien joukossa”, ja hän sai istuttaa oman puun Yad Vashemin muistolehtoon.
Hän sai myös Unkarin, Ruotsin ja Espanjan korkeimmat valtiolliset kunnianosoitukset.
Perlascan motiivit

Giorgio Perlasca ei ensi näkemältä vaikuta natsismia vastustavalta sankarilta: hän oli vakaumuksellinen fasisti. Perlascan urotyöstä kirjan kirjoittanut Enrico Deaglio, joka osallistui myös Suomessa esitetyn televisioelokuvan Perlasca - rohkeuden valinta (Perlasca, un heroe italiano) tuotantoon, on kutsunut Perlascaa esimerkiksi ”hyvän banaalisuudesta”. Se on johdettu Hannah Arendtin käyttämästä käsitteestä ”pahan banaalisuus”, jolla Arendt viittasi Adolf Eichmannin hirmutekoihin. Eichmannista ei saanut vaikutelmaa sadistisesta julmurista eikä murhaajasta, vaan tunnollisesta virkamiehestä, joka teki työtään eikä pitänyt itseään roistona. Toisaalta Perlasca näyttää miltei kliseisen italialaiselta, kiltiltä ja lapsirakkaalta sedältä, joka kyllä voi innostua fasismin suurisuisesta propagandasta, mutta järkyttyy poliittiseen mielenmuutokseen asti nähdessään bambinojen kärsivän.
Monet juutalaisten pelastamiseen henkensä kaupalla osallistuneet henkilöt, kuten fasisti Perlasca ja esimerkiksi viinaa, naisia ja uhkapeliä harrastanut Oskar Schindler, ovat varsin kaukana pyhimyksestä, eikä heillä ollut yleviä aatteellisia, uskonnollisia tms. motiiveja. Schindleristä on arveltu, että elämän nautinnoille antautuneena miehenä hän ymmärsi elämän arvon paremmin kuin monet askeesille ja ankarille aatteille omistautuneet natsit ja kommunistit, jotka kieltäytyivät nautinnoista ja huveista ideologiansa vuoksi.
Perlascan motiivit > Fasisti mutta ei natsi

Perlasca, toisin kuin Schindler, oli kuitenkin aatteen mies ja taisteli kansainvälisen fasismin riveissä. Kuten fasismin aikalainen George Orwell on todennut, kaikki fasistit eivät olleet epäinhimillisiä kiduttajia, vaan näkivät itsensä pikemminkin länsimaisen, kristillisen elämäntavan ritarillisina puolustajina jumalatonta kommunismia vastaan. Fasismin syntyaikana bolševikkien julmuudet olivat yleisessä tiedossa, joten pelot olivat perusteltuja.
Perlasca itse sanoi että hän ei ollut fasismin puolesta eikä vastaan, mutta hän oli selvästi natseja vastaan.
Monet fasistit olivatkin vilpittömiä konservatiiveja eivätkä pitäneet fasismia bolševismiin verrattavana modernina totalitarismina, vaan pikemminkin tapana suojella ”vanhan hyvän ajan” elämäntapaa ja arvoja juuri modernilta totalitarismilta. He saattoivatkin myöhemmin kääntyä fasismia vastaan juuri samoista syistä kuin olivat sitä alkujaan kannattaneet, koska fasismi syyllistyi samoihin rikoksiin kuin bolševikit.
Vaikka Perlascan nuorena ihailemaa runoilijaa Gabriele D’Annunziota on myöhemmin pidetty varhaisen fasismin edustajana, on muistettava, että Italia osallistui ensimmäiseen maailmansotaan nimenomaan Saksaa vastaan. Italian fasismi sai alkunsa sotaveteraanien poliittisesta liikehdinnästä. Siksi ei ollut itsestään selvää, että kaikki Mussolininkaan kannattajat olivat haluneet taistella Saksan puolella.
Perlascan motiivit > Rohkeasta soturista rohkeaksi pelastajaksi

Perlasca vaaransi useaan otteeseen henkensä rientäessään väliin, kun natsit tai nuoliristiläiset yrittivät tunkeutua hänen valvomiinsa turvataloihin ja kuljettaa hänen suojattejaan murhattaviksi. Francon asia oli ehkä nykypäivän näkökulmasta väärä asia, mutta  taistellessaan vapaaehtoisena Espanjassa kannattamansa aatteen puolesta Perlasca osoitti sellaista fyysistä rohkeutta ja ihanteellisuutta, jota on nähtävissä myös hänen toiminnassaan Budapestissa.
On luonnollisesti myös mahdollista, että Perlasca katsoi aikaisempana vakaumuksellisena fasistina osaltaan myötävaikuttaneensa natsismin nousuun ja sitä tietä myös juutalaisten joukkotuhoon. Budapestin urotyöllään hän otti vastuun asiasta ja osallistui sen korjaamiseen, minkä rikkomisessa oli ollut mukana.
Giorgio Perlascan laatta Yad Vashemin muistolehdossa
Glass Onion: Veitset esiin -mysteeri

| Glass Onion: Veitset esiin -mysteeri> Glass Onion: A Knives Out Mystery |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Rian Johnson
Käsikirjoittaja:  Rian Johnson
Tuottaja:   Ram Bergman  Rian Johnson 
Säveltäjä:  Nathan Johnson
Kuvaaja:  Steve Yedlin
Leikkaaja:  Bob Ducsay
Tuotantosuunnittelija:  Rick Heinrichs
Lavastaja:   Masako Masuda  Shari Ratliff 
Pääosat:   Daniel Craig  Edward Norton  Janelle Monáe  Kathryn Hahn  Leslie Odom Jr.  Jessica Henwick  Madelyn Cline  Kate Hudson  Dave Bautista 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  T-Street Productions
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  2022
Kesto:  139 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Veitset esiin – kaikki ovat epäiltyjä
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Glass Onion: Veitset esiin -mysteeri (engl. Glass Onion: A Knives Out Mystery) on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen mysteerielokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjottanut Rian Johnson. Se on itsenäinen jatko-osa elokuvalle Veitset esiin – kaikki ovat epäiltyjä (2019). Elokuvassa Daniel Craig palaa rooliinsa etsivä Benoit Blancina, joka selvittää uutta tapausta liittyen miljardööri Miles Broniin (Edward Norton) ja tämän läheisiin ystäviin. Muissa päärooleissa ovat Janelle Monáe, Kathryn Hahn, Leslie Odom Jr., Jessica Henwick, Madelyn Cline, Kate Hudson ja Dave Bautista.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Daniel Craig  | … |  Benoit Blanc   |
|  Edward Norton  | … |  Miles Bron   |
|  Janelle Monáe  | … |  Andi Brand   |
|  Kathryn Hahn  | … |  Claire Debella   |
|  Leslie Odom Jr.  | … |  Lionel Toussaint   |
|  Jessica Henwick  | … |  Peg   |
|  Madelyn Cline  | … |  Whiskey   |
|  Kate Hudson  | … |  Birdie Jay   |
|  Dave Bautista  | … |  Duke Cody   |
|  Noah Segan  | … |  Derol   |
|  Jackie Hoffman  | … |  Duken äiti   |
|  Dallas Roberts  | … |  Devon Debella   |
|  Hugh Grant  | … |  Phillip   |
Aiheesta muualla

Glass Onion: Veitset esiin -mysteeri Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Haiti olympialaisissa

Haiti osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Pariisin 1900 kesäolympialaisissa yhden miekkailijan voimin. Maan seuraava olympiaesiintyminen tapahtui samassa kaupungissa vuonna 1924. Se osallistui myös kaksiin seuraaviin kesäolympialaisiin, mutta vuoden 1932 jälkeen se oli mukana seuraavan kerran vasta Roomassa 1960 ja Münchenissä 1972. Vuodesta 1984 lähtien Haiti on ollut aina mukana kesäolympialaisissa, mutta talviolympialaisiin se ei ole osallistunut.
Haiti on saavuttanut kaksi olympiamitalia. Ensimmäisen mitalin saavutti Pariisin 1924 olympialaisten vapaakiväärin joukkuekilpailussa pronssia ampunut joukkue ja toisen Amsterdamin 1928 kisojen pituushypyn hopeamitalisti Silvio Cator.
Mitalit lajeittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
|  Ammunta | 0 | 0 | 1 | 1 | 67 |
|  Yleisurheilu | 0 | 1 | 0 | 1 | 86 |
| Yhteensä | 0 | 1 | 1 | 2 | 126 |
Lähteet:
Mitalit olympialaisittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Olympialaiset | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
1900  1900 Pariisi: 0
| 1924  1924 Pariisi | 0 | 0 | 1 | 1 | 23 |
| 1928  1928 Amsterdam | 0 | 1 | 0 | 1 | 30 |
1932  1932 Los Angeles: 0
1960  1960 Rooma: 0
1972  1972 München: 0
1976  1976 Montreal: 0
1984  1984 Los Angeles: 0
1988  1988 Soul: 0
1992  1992 Barcelona: 0
1996  1996 Atlanta: 0
2000  2000 Sydney: 0
2004  2004 Ateena: 0
2008  2008 Peking: 0
2012  2012 Lontoo: 0
2016  2016 Rio de Janeiro: 0
2020  2020 Tokio: 0
| Yhteensä | 0 | 1 | 1 | 2 | 126 |
Lähteet:
Olympiamitalistit

| Mitali | Nimi | Vuosi | Laji | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 Pronssia | Ludovic Augustin Destin Destine Eloi Metullus Astrel Rolland Ludovic Valborge | 1924  1924 Pariisi |  Ammunta | Vapaakiväärin joukkuekilpailu |
| 2 Hopeaa | Silvio Cator | 1928  1928 Amsterdam |  Yleisurheilu | Miesten pituushyppy |
Lähteet:
Harjannelihas

Harjannelihas näkyy kuvan oikeassa laidassa
Harjannelihas (lat. musculus pectineus) kuuluu alaraajan lihaksiin, ja sen tehtävinä on lonkan adduktio, ulkorotaatio sekä fleksio. Harjannelihaksen origo on häpyluun harjanteessa (lat. pecten ossis pubis) ja insertio reisiluun takapinnalla (linea pectinea). Sitä hermottavat femoralis- ja obturatorius-hermot.
Muita kuvia

Oikea lonkkaluu.
Oikean lonkkanivelen rakenne.
Jalan lihaksia.
Jalan lihaksia tarkemmin.
Vasen reisikolmio.
Lanneranka.
Harjamäki

| Harjamäki |
| --- | --- |
Suuralue:  Kirkonkylä
Väkiluku:  299
Harjamäki on asuin- ja teollisuusalue Siilinjärvellä, noin 2-3 kilometriä keskustan länsipuolella.
Vuosina 1926–1997 Harjamäessä toimi Siilinjärven piirimielisairaala (myöhemmin Harjamäen sairaala). Nykyään entisellä sairaala-alueella on Harjamäen sairaalamuseo, yksi Suomen suurimmista päiväkodeista sekä pienteollisuutta. Harjamäellä sijaitsee myös Innocumin teollisuusalue.
Harjamäkeen valmistui syksyksi 2014 uusi Hamulan koulu vuosiluokille 1–6, joka korvasi homehtuneen koulurakennuksen Hamulassa.
Aiheesta muualla

Harjamäki Siilinjärven karttapalvelussa (siilinjarvi.fi)