stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalle Kalima
Levytyksiä

Momentum Impakto: Haw Haw (2000)
Kalima Trio with Marc Ducret: Hippycone (2000)
Nuijamiehet: Nuijamiehet (2000)
Johnny La Marama: Johnny La Marama (2003)
Soi: Pehmeä (2003)
Momentum Impakto: Hyvä bändi livenä (2003)
Klima Kalima: Helsinki on my mind (2004)
Bica Klammer Kalima: A chama do sol (2005)
Soi: Koiperhonen (2005)
Johnny La Marama: ...Fire! (2005)
Jazz Parasites: Very early (2005)
Klima Kalima: Chasing Yellow (2007)
Johnny La Marama: Bicycle Revolution (2009)
Kalle Kalima Pentasonic: Iris In Trance (2009)
Kalle Kalima & K-18: Some Kubricks of Blood (2009)
Klima Kalima: Loru (2010)
Kalle Kalima & K-18: Out of Lynch (2012)
Kalle Kalima: High Noon (2016)
Aiheesta muualla

Kalle Kaliman kotisivut
Kalkunmäki

| Kalkunmäki |
| --- | --- |
 Kalkunmäki
 Koordinaatit: 62°24.845′N, 022°9.024′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaa
Kunta:  Kauhajoki
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kalkunmäki on lähiö Kauhajoella. Kalkunmäki sijaitsee lounaaseen Kauhajoen Keskustasta. Pohjoisessa alue rajautuu Hooparankorpi-nimiseen metsäalueeseen, jossa sijaitsee Rinnemäen ulkoliikunta-alue. Kalkunmäen naapurialueet ovat koillisessa Neva-Kokko, idässä Koivisto-Kokko, lounaassa Ahtaanmaa ja luoteessa Mäkikylä.
Kalkunmäessä sijaitsee Kauhajoen seurakunnan omistama Äijälän pappila, jossa on järjestetty esiopetusta. Suunnilleen keskellä kylää sijaitsee Kalkunmäen kenttä.
Kuvia

Hakasivuntie ja asuntoja Kalkunmäessä.
Näkymä eräältä kujalta.
Hakasivuntietä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kalkunmäki Wikimedia Commonsissa
Kai Ahvenranta

Kai Ahvenranta on suomalainen kitaristi. Hän soittaa hirvensalmelaisessa Ajastaica-yhtyeessä.
Ahvenranta soitti vuosina 2002–2007 Ruoska-yhtyeessä. Hän sanoitti yhdessä Patrik Mennanderin ja Jouni Kuokkasen kanssa osan Ruoskan kappaleista ja myös sovitti niitä.
Yhtyeet

Ajastaica
Ruoska
Natsipaska
Redused To Ash
Chadli Bendjedid

Virallinen muotokuva (1979).
Chadli Bendjedid  (arab. شاذلي بن جديد‎, Šāḏlī ibn Jadīd) (14. huhtikuuta 1929 Bouteldja – 6. lokakuuta 2012 Alger ) oli algerialainen poliitikko. Hän toimi maansa kolmantena presidenttinä 9. helmikuuta 1979 – 11. tammikuuta 1992.
Ura > Varhaisvaiheet

Chadli Bendjedid osallistui Ranskan armeijassa aliupseerina Indokiinan sodan taisteluihin. Algerian itsenäisyyssodan alettua hän loikkasi Kansallinen vapautusrintama -puolueeseen (FLN) vuonna 1954. Presidentti Houari Boumédiènnen suosima Bendjedid määrättiin Oranin maakunnan sotilaskomentajaksi vuonna 1964. Maan itsenäistyttyä Bendjedid nimitettiin 2. sotilasalueen päälliköksi vuonna 1964; vuonna 1969 hänet ylennettiin everstiksi.
Ura > Nousu presidentiksi

Bendjedid palveli puolustusministerinä marraskuusta 1978 helmikuuhun 1979 ja nousi presidentiksi Boumédiènnen kuoltua. FLN:n neljäs puoluekongressi kokoontui 27.–31. tammikuuta 1979 puoluejohdon ja presidentin valitsemiseksi. Todennäköisimpinä ehdokkaina Boumediennen seuraajaksi pidettiin Mohammad Salah Yahiaouita ja Abdelaziz Bouteflikaa. Jälkimmäistä luonnehdittiin liberaaliksi vasemmistolaiseksi. Hän oli toiminut kuusitoista vuotta maansa YK-lähettiläänä ja oli korkeassa asemassa Oujda-ryhmittymässä. Yahiaoui oli läheisissä yhteyksissä kommunistiseen Parti de l'Avant-Garde Socialiste -puolueeseen (PAGS). Kompromissiehdokkaana esiin nostettu Bendjedid tuli äänestyksessä valituksi tehtävään.
Ura > Presidenttinä

Presidenttinä toimiessaan Bendjedid supisti valtion osuutta maan taloudesta ja helpotti hallituksen harjoittamaa kansalaisten valvontaa. Talouden kärsittyä öljyn hinnan romahduksesta 1980-luvun lopulla alkoi hallinnon sisällä kehittyä jännitettä Bendjedidin liberaalin talouspolitiikan kannattajien ja valtionjohtoiseen politiikkaan paluuta kannattaneiden välille. Lokakuussa 1988 nuoriso nousi vastustamaan hallituksen tiukkaa politiikkaa huutaen Benjedidin vastaisia iskulauseita. Tämä johti pian laajoihin mellakoihin, jotka levisivät Oraniin, Annabaan ja muihin kaupunkeihin. Satoja ihmisiä kuoli hallituksen ryhdyttyä tukahduttamaan levottomuuksia kovin ottein. Tällöin Bendjedid alkoi valmistella siirtymistä monipuoluejärjestelmään. Vuonna 1991 armeija syrjäytti Bendjedidin ja keskeytti vaalien järjestämisen estääkseen islamistista Front Islamique du Salut -puoluetta (FIS) pääsemästä valtaan. Tästä sai alkunsa pitkä ja verinen Algerian sisällissota.
Presidenttiyden jälkeen

Tammikuusta 1992 Bendjedid on pysytellyt enimmäkseen poissa politiikasta. Hän palasi julkisuuteen vuoden 2008 lopulla pitämällä kotikaupungissaan Al-Tarifissa monen suuntaisia mielipiteitä herättäneen puheen.
Hän joutui sairaalaan lokakuun alussa 2012 ja kuoli 6. lokakuuta 2012.
Aiheesta muualla

Biography from rulers.org (englanniksi)
KaiOS

| KaiOS |
| --- | --- |

Kehittäjä:  KaiOS Technologies Inc.
Julkaistu:  2017
Tuetut kielet:  useita, myös suomi
Lisenssi:  GPLv2
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia 8110 4G
KaiOS on Linux-pohjainen mobiilikäyttöjärjestelmä, jota kehittää KaiOS Technologies.
KaiOS on lähtöisin Firefox OS -käyttöjärjestelmästä, jonka kehityksen Mozilla aloitti 2011. Mozilla lopetti kehitystyön virallisesti 2016, mutta vapaaehtoiset jatkoivat sitä nimellä Boot to Gecko, B2G OS.
KaiOSin sovellukset ovat kuratoituja. KaiStore-sovelluskaupassa levitetään vain hyväksyttyjä sovelluksia.
Sovellukset perustuvat HTML5-tekniikkaan.
Gecko on Mozillan selainmoottori, joka toimii myös sovellusalustana. Alimpana kerroksena on Gonk, joka perustuu Android Open Source Projectin (AOSP) Linux-kerneliin ja matalan tason kirjastoihin joilla laitteisto abstrahoidaan sovellusten näkyville. HTML5, CSS ja JavaScript -tekniikoilla toteutettu käyttöliittymä ja siihen kuuluvat korkean tason sovellukset muodostavat Gaia-sovelluskerroksen.
Huhtikuussa 2019 HMD Global julkaisi päivityksen KaiOS-mobiilikäyttöjärjestelmää käyttävälle Nokia 8110 4G -puhelimelle. Päivityksen myötä WhatsApp ja Facebook tulivat saataville KaiOS:lle.
Aiheesta muualla

KaiOS:n verkkosivut
Kai-Uwe von Hassel

| Kai-Uwe von Hassel |
| --- | --- |

Saksan liittopäivien puhemies
 5. helmikuuta 1969 – 13. joulukuuta 1972  
Edeltäjä:  Eugen Gerstenmaier
Seuraaja:  Annemarie Renger
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. huhtikuuta 1913 Gare, Tanganjika
Kuollut: 8. toukokuuta 1997 (84 vuotta) Aachen, Saksa
Tiedot
Puolue:  CDU
Aiheesta muualla
kai-uwe-von-hassel.de/#
Von Hassel CDU:n puoluekokouksessa 1972.
Kai-Uwe von Hassel (21. huhtikuuta 1913 Gare, Tanganjika – 8. toukokuuta 1997 Aachen, Saksa) oli saksalainen kristillisdemokraattinen poliitikko. Hän toimi Länsi-Saksan puolustusministerinä ja liittopäivien puhemiehenä.
Von Hassel syntyi Tanganjikassa saksalaisupseerin perheeseen, kolmantena kaikkiaan viidestä lapsesta. Tanganjikan valloittaneet britit karkottivat perheen Saksaan, jossa poika kävi koulun, mutta ylioppilaaksi tultuaan ja maanviljelyskoulun suoritettuaan hän palasi 1935 isänsä mukana Tanganjikaan. Sodan puhjettua britit karkottivat heidät jälleen, ja von Hassel palveli natsi-Saksan Wehrmachtissa luutnanttina sodan loppuun asti.
Kotiuduttuaan von Hassel toimi paikallishallinnossa Schleswig-Holsteinin osavaltiossa ja sitten sen ministeripresidenttinä eli osavaltion pääministerinä vuodesta 1954 vuoteen 1963, jolloin hänet nimitettiin liittovaltion hallituksen puolustusministeriksi ja vuonna 1966 pakolais- ja sotaveteraaniasioiden ministeriksi. Länsi-Saksan hallitus erotti 25. elokuuta 1966 kenraalit Heinz Trettnerin ja Werner Panitzkin heidän hyökättyä puolustusministeri von Hasselin politiikkaa vastaan. Vuosina 1969–1972 hän toimi liittopäivien puhemiehenä ja vuoteen 1976 asti varapuhemiehenä. Hän luopui liittopäivien jäsenyydestä, mutta hänet valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi kaudelle 1979–1984.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kai-Uwe von Hassel Wikimedia Commonsissa
Kai-Uwe von Hassel Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Cincinnatin mellakka (1884)

Hamiltonin piirikunnan oikeustalo mellakan jälkeen
Cincinnatin vuoden 1884 mellakka, tai Cincinnatin oikeustalomellakka, sai alkunsa, kun työnantajansa surmannut William Berner tuomittiin oikeudessa murhan sijaan taposta. Tuomio nostatti vastalauseita lehdistössä, ja seuraavana päivänä 28. maaliskuuta tuhannet ihmiset kokoontuivat musiikkitalolle, jossa kokoontuminen riistäytyi käsistä.
Mellakoijien murtauduttua vankilaan sheriffi hälytti paikalle Ohion kansalliskaartin, jolla oli kaksi komppaniaa kaupungissa. Yli 40 sai surmansa, ja ainakin 139 henkeä loukkaantui, minkä lisäksi piirikunnan oikeustalo tuhoutui palossa. Kuolleista kaksi oli kaartilaisia.
Tausta

Kaupunkilaisten mielestä poliisin ammattitaidottomuus ja syyttäjien korruptio olivat syynä yleiseen rikollisuuteen. Myös poliitikot olivat hyvin korruptoituneita.
Claudette Colbert

| Claudette Colbert |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Émilie Claudette Chauchoin
Syntynyt: 13. syyskuuta 1903 Saint-Mandé, Ranska
Kuollut: 30. heinäkuuta 1996 (92 vuotta) Speightstown, Barbados
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Norman Foster (1928–1935) tohtori Joel Pressman (1935–1968†)
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Lily Chauchoin
Aktiivisena:  1919–1987
Merkittävät roolit:   keisarinna Poppaea  Ristin merkki  Kleopatra  Kleopatra  Ellie Andrews  Tapahtui eräänä yönä 
Palkinnot
  Parhaan naispääosan Oscar  1935 Tapahtui eräänä yönä  Paras naissivuosa sarjassa Golden Globe  1988 Grenvillen kaksi naista  1960 Walk of Fame  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Claudette Colbert (oik. Émilie Claudette Chauchoin; 13. syyskuuta 1903 Saint-Mandé, Ranska – 30. heinäkuuta 1996 Speightstown, Barbados) oli ranskalais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja Hollywoodin filmitähtiä. Hän oli kaksivuotias, kun hänen perheensä muutti siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin New Yorkiin 1906.
Colbert aloitti uransa 1920-luvulla Broadwaylla, josta hän siirtyi filmiin juuri äänielokuvien tullessa. Alussa hän työskenteli sopimusyhtiölleen Paramount Picturesille, myöhemmin hän siirtyi freelanceriksi. ”Omenanpyöreistä” kasvoistaan tunnettu Colbert oli suosituimpia screwball-komedienneja, mutta hän loisti myös draamaelokuvissa ja film noireissa, joissa hänen roolinsa vaihtelivat vampeista kotiäiteihin. Nuoren Colbertin komediaelokuvien hahmot olivat yleensä älykkäitä ja itsetietoisia naisia.
Uransa aikana Colbert esiintyi yli 60 elokuvassa. Hän oli alan suurin kassamagneetti vuosina 1938–1942. Colbertin kuuluisin elokuva lienee romanttinen komedia Tapahtui eräänä yönä (1934), josta hän voitti parhaan naispääosan Oscar-palkinnon. Lisäksi Colbert näytteli teatterissa ja radiossa.
Suureen suosioon Colbertin nostivat niin sanotut ”vilautuskohtaukset”, jotka olivat tähden elokuville ominaisia hänen uransa alkuaikoina. Klassikkoelokuvissa Ristin merkki ja Tapahtui eräänä yönä Colbert paljasti rintaa ja säärtä, mutta kieltäytyi myöhemmin kokonaan seksuaalisista rooleista. Valtaosa Colbertin elokuvaurasta rakentuikin tyttöroolien varaan. Ulkonäkönsä takia hänen oli vielä keski-ikäisenäkin vaikea päästä eroon ”ikinuoresta” imagostaan.
Yhdysvaltain elokuvainstituutti nimesi vuonna 1999 Colbertin suosituimpien naisnäyttelijöiden listalla sijalle 12. Hänellä on elokuvaurastaan tähti Hollywoodin Walk of Famella osoitteessa 6812 Hollywood Blvd.
Lapsuus ja nuoruus

Émilie Claudette Chauchoin (lausutaan ”šoo-šuan”) syntyi Saint-Mandéssa, Pariisin itäisessä kaupunginosassa Ranskassa 13. syyskuuta 1903. Hänen vanhempansa olivat Georges Claude (1867–1925) ja Jeanne Marie Chauchoin (o.s. Loew, 1877–1970). Hänen ristimänimensä oli Émilie, mutta häntä kutsuttiin lapsena ja nuorena Lilyksi, sillä hänen tätinsä käytti jo nimeä Émilie. Täti oli Colbertin äidinäidin adoptiolapsi Emilie Loew, joka ei ollut verisukulainen. Hän työskenteli ompelijana eikä koskaan avioitunut. Émilien lempinimi "Lily" viittasi englantilaiseen näyttelijään Lillie Langtryyn. Hänen äitinsä ja isoäitinsä olivat syntyisin Kanaalisaarilta ja Englannista. Siksi he osasivat englantia erinomaisesti jo ennen muuttoa Yhdysvaltoihin, vaikka perhepiirissä puhuttiin ranskaa. Lilyn isoveli Charles (1898–1971) oli syntynyt Jerseyn saarella. Isä Georges omisti konditorian, vaikka ei puolisokeutensa takia juuri sopinut ammatteihin. Hänen äitinsä tuki häntä taloudellisesti, mutta kannusti myös koettamaan onneaan Amerikassa. Perhe muuttikin paremman työllistymisen perässä siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin.
Chauchoinin perhe muutti Yhdysvaltoihin isoäiti Marien perässä vuonna 1906. Lily Chauchoin asui lapsuutensa New York Cityssä 53rd Streetillä sijaitsevan talon viidennessä kerroksessa. Talossa ei ollut hissiä, ja Colbert kertoi saaneensa kauniit sääret päivittäin portaissa juoksemisesta. Lilyn vanhemmat muuttivat hänen nimensä virallisesti Lily Claudette Chauchoiniksi. Koko perhe sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 1912. Lily oppi englannin kielen nopeasti isoäidiltään ennen kuin aloitti koulun. Myös hänen ranskan kielen taitonsa säilyi sujuvana.
Ura > Uran alku Broadwaylla

Lily Chauchoin haaveili lapsena taidemaalarin ammatista. Hän aloitti peruskoulun jälkeen opinnot taidepainotteisessa Washington Irving High Schoolissa. Siellä hänen puhetaidon opettajansa neuvoi häntä hakemaan näytelmäroolia. Lily debytoi teatterilavalla 15-vuotiaana näytelmässä The Widow’s Veil Provincetown Playhousessa vuonna 1919. Tuolloin hän oli kuitenkin yhä kiinnostunut kuvataiteista ja aikoi opiskella muotisuunnittelijaksi. Ollessaan high schoolissa Lily Chauchoin alkoi käyttää nimeä Claudette Colbert. Hän käytti etunimenä toista nimeään ja Colbert oli hänen isoäitinsä tyttönimi.
Valmistuttuaan high schoolista Colbert opiskeli Art Students League of New York-taidekoulussa. Hän rahoitti opintonsa työskentelemällä pukuliikkeessä. Samalla hän näytteli pienessä roolissa Anne Morrisonin Broadway-näytelmässä The Wild Westcotts vuonna 1923. Colbertin isä Georges kuoli vuonna 1925 ja isoäiti Marie Loew 1930.
Allekirjoitettuaan viisivuotisen sopimuksen tuottaja Al Woodsin kanssa Colbert esiintyi monissa tyttörooleissa Broadwaylla vuosina 1925–1929. Hän oli tyytymätön siihen, että häntä pidettiin teatterissa "Ranskan-neitona" ja hänelle tarjottiin aluksi vain ranskankielisiä rooleja. Colbert sai kriitikkojen suosiota roolisuorituksestaan näytelmässä The Barker (1927), jossa hän esitti karnevaalin käärmeenlumoajaa. Hän näytteli saman roolin näytelmän uusintaesityksessä Lontoon West Endissä. Yhdysvalloissa tuottaja Leland Hayward huomasi Colbertin ja valitsi hänet sankarittaren rooliin mykkäelokuvaan Onnen kultapoika vuonna 1927. Sen kaupallinen menestys oli huono, eikä elokuvan tiedetä säilyneen.
Ura > Vuodet huipulla

Kleopatra ja Tapahtui eräänä yönä tekivät Colbertista supertähden. Hänen kasvava suosionsa salli hänen neuvotella sopimusten uusimisesta ja palkankorotuksista. Vuosina 1935 ja 1936 hän oli kymmenen parhaan eniten ansaitsevan elokuvatähden joukossa. Colbert oli jälleen Oscar-ehdokkaana roolistaan sairaaladraamassa Kätketty maailma (1935).
Vuonna 1936 Colbert uusi sopimuksensa Paramount Picturesin kanssa, ja sopimuksen ansiosta hän oli Hollywoodin parhaiten ansaitseva näyttelijä. Hänen palkkionsa oli suurimmillaan 426 924 dollaria elokuvalta. Ollessaan suosionsa huipulla 1930-luvulla Colbert ansaitsi 150 000 dollaria jokaisesta tekemästään elokuvasta. 1930-luvun loppupuoliskolla Colbert esiintyi niin draama- kuin komediaelokuvissa. Hän menestyi molemman lajin tuotannoissa, joita olivat muiden muassa Naimisiin johtajan kanssa (1935), Kultainen lilja (1935), Verenpunainen usva (1937), Iloiset kilpakosijat (1937), Eri lippujen alla (1936), Zaza, can-can-tyttö (1938) ja Keskiyö (1939). Hänen vastanäyttelijöitään olivat muun muassa Melvyn Douglas, Fred MacMurray, Herbert Marshall ja James Stewart.
Colbert ei sallinut itsestään otettavan lähikuvia kasvojensa oikealta puolelta, sillä hän pelkäsi ettei sitä osata valaista tai kuvata oikein. Hän oli saanut lapsena sattuneen nenäluun murtuman seurauksena pienen kuhmun nenäänsä ja kieltäytyi lähikuvista. Elokuvateknikot kuvailivat Colbertin kasvojen oikeaa puolta ”kuin Kuun pimeäksi puoleksi”. Tovarich-elokuvassa vuonna 1937 Colbert näytteli venäläistä herttuatarta. Kuvausten aikana hän vaati saada palkata oman kuvaajan, kun hänen suosimansa elokuvaaja erotettiin. Vuonna 1938 Colbert esiintyi Gary Cooperin kanssa komediaelokuvassa Siniparran kahdeksas vaimo ja vuonna 1939 ensimmäisessä värielokuvassaan Liekehtivä erämaa. Siinä hänen vastanäyttelijänään oli Henry Fonda. Colbert oli sangen epäuskoinen uuden Technicolor-väritekniikan suhteen ja pelkäsi epäonnistuvansa värikuvassa. Sen jälkeen hän suosi lähes poikkeuksetta vain mustavalkofilmejä.
Elokuvien ohessa Colbert oli tunnettu radioääni. Hän esiintyi suositussa radio-ohjelmassa Lux Radio Theater sekä The Screen Guild Theater. Ensin mainitussa hänen äänensä kuultiin 22 jaksossa vuosina 1935–1954 ja jälkimmäisessä hän teki 13 jaksoa vuosina 1939–1952.
Vuonna 1940 Colbert kieltäytyi seitsemän vuoden sopimuksesta, joka olisi taannut 200 000 dollarin vuosipalkkion, ja päätti jatkaa freelancerina. Tänä aikana hän tienasi eniten koko urallaan. Managerinsa avulla hän onnistui saamaan rooleja useista arvostetuista tuotannoista. Colbert on maininnut Lentävä reportterimme-elokuvan henkilökohtaiseksi suosikikseen.
Vuonna 1943 Colbert näytteli elokuvassa Me tervehdimme elämää Paulette Goddardin kanssa. Heille tuli kuvausten aikana välirikko. Ohjaaja David O. Selznick vaikuttui Colbertin roolisuorituksesta elokuvassa ja halusi hänet sotaelokuvan Kunnes palaat pääosaan. Colbert kieltäytyi aluksi esittämästä teini-ikäisten lasten äitiä, mutta Selznick sai hänet lopulta suostuteltua. Elokuva oli yleisömenestys, ja myös Colbertin roolisuoritusta kehuttiin. Hän sai tästä osasta myös kolmannen Oscar-ehdokkuutensa.
Ura > Toisen maailmansodan jälkeen

Vuodesta 1945 lähtien Colbert jatkoi työtään elokuvissa freelance-näyttelijänä. Vuonna 1946 hän näyttelit muun muassa suuren suosion saavuttaneissa Häväistysjuttu yöpikajunassa, jossa hän näytteli John Waynen kanssa, sekä Rakasta huomenna ja ikuisesti, jota varten hänelle suunniteltiin 18 eri rooliasua. Muita 1940-luvun jälkipuoliskon Colbert-menestyksiä olivat komedia Muna ja minä (1947), jännityselokuva Pisara myrkkyä (1948) ja romanttinen komedia Morsian myytävänä (1949). Jälkimmäinen oli sekä kriitikoiden että yleisön suosikki. Colbertin suoritus sotaelokuvassa Kolme palasi kotiin (1950) sai kriitikoilta kiitosta. Negatiivisemmat arviot sai jännitysmelodraama Salaista väkivaltaa. Kuvatessaan välillä jopa kahta elokuvaa samanaikaisesti Colbert uupui kiireisten kuvausaikataulujen ja nopean työtahdin seurauksena. Lopulta Colbert ei lääkärin määräyksestä saanut enää työskennellä kello 17:n jälkeen. Kun Colbert vielä keski-iässä näytti paljon ikäistään nuoremmalta, hänellä oli vaikeuksia karistaa tätä leimaa harteiltaan. Elokuvastudiot luokittelivat hänet edelleen nuoreksi tytöksi. Siksi Colbertin oli vielä nelikymppisenäkin hankala siirtyä ingenue-rooleista kypsempiin naisrooleihin. Hän sanoi: ”Olen erittäin hyvä komedienne, mutta taistelin aina imagoani vastaan.”
Colbert vähensi elokuvatöitään 1950-luvun puolivälissä ja siirsi uransa painopisteen teatteriin ja televisioon. Hän muutti verosyistä vähäksi aikaa Eurooppaan, jossa esiintyi Orson Wellesin kanssa elokuvassa Kevytmielinen Versailles. Vuonna 1954 Colbertille tarjottiin miljoonan dollarin sopimusta televisioyhtiö NBC:n kanssa, mutta hän kieltäytyi. Colbert näytteli kuitenkin muutamissa televisiotuotannoissa, kuten Vaimoni kummittelee ja Pyhän Maarian kellot. Hän vieraili myös muutamissa tositelevisiosarjoissa.
Vuonna 1958 Colbert teki paluun Broadwaylle Charles Boyerin kanssaselvennä ja oli ehdolla Tony-palkinnon saajaksi. Hän teki viimeisen elokuvansa vuonna 1961 ja esiintyi sen jälkeen vielä pari kertaa menestyksekkäästi Broadway-näytelmissä Rakkauden epäsäännöllinen verbi (1963) ja Kuningaskalastaja (1978). Vuonna 1987 hän näytteli minisarjassa Grenvillen kaksi naista, josta hän sai Emmy-ehdokkuuden ja voitti Golden Globen.
Nykyajan kriitikot ovat korostaneet Colbertin ainutlaatuisia fyysisiä ominaisuuksia, joiden ansiosta hän oli kuin luotu elokuvaan (omenanpyöreät kasvot, suuret silmät, vaaleat hiukset, siro ruumiinrakenne) sekä hänen eleganttia ääntään, aristokraattisuuttaan, hienostunutta esiintymistään ja nokkelaa huumorintajuaan. Hän erottui 1930-luvun muista screwball-komedienneista olemalla ”aitonaisellinen” eikä juuri käyttänyt ”fyysistä komediaa”.
Yksityiselämä

Colbert oli lapseton ja naimisissa kaksi kertaa. Avioliitto Norman Fosterin kanssa (1928–1935) päättyi eroon, mutta liitto lääkäri Joel Pressmanin kanssa (1935–1968) kesti aina miehen kuolemaan asti.
Colbertin ja Fosterin avioliitto oli pitkään salaisuus, sillä he asuivat monta vuotta eri asunnoissa. Colbert asui alkuun Los Angelesissa samassa asunnossa äitinsä Jeannen kanssa. Määräilevä äiti ei pitänyt tyttärensä aviomiehestä eikä huolinut tätä heidän kotiinsa. Colbert ja Foster ottivat avioeron Meksikossa vuonna 1935. Colbertilla väitettiin olleen tuohon aikaan suhde Marlene Dietrichin kanssa, joka oli niin ikään suuri elokuvatähti. Naiset oli kuvattu yhdessä huvipuistossa Venice Beachilla. Neljä kuukautta avioeronsa jälkeen Colbert meni naimisiin kurkkulääkäri ja kirurgi Joel Pressmanin kanssa. Liitto kesti 33 vuotta, ja Colbert jäi leskeksi Pressmanin kuoltua syöpään vuonna 1968.
Colbertin Jeanne-äiti oli kateellinen tyttärensä lahjakkuudesta eikä koskaan antanut hänelle tunnustusta. Vielä uransa urettuakin Colbert haki pitkään äitinsä hyväksyntää. Äiti kuitenkin antoi Colbertin veljen toimia silloin tällöin sisarensa agenttina.
Colbert oli muotitietoinen, ja hänen tyylitajunsa sai paljon kehuja Hollywood-piireissä. Hän oli tarkka ulkonäöstään eikä koskaan lähtenyt ulos huolehtimatta, että oli viimeisen päälle meikannut ja pukeutunut. Colbertin on arveltu olleen biseksuaali, sillä hän oli läheinen ystävä taiteilija Verna Hullin kanssa, jonka tiedettiin olevan lesbo. Colbert kuitenkin kiisti jyrkästi kyseisen väitteen. Eläköidyttyään elokuvista Colbert asui miehensä kanssa Beverly Hillsissä tämän kuolemaan asti ja vietti viikonloppuja maalaistalossaan Palm Springsissä. Hän myös vuokrasi huvilan Ranskan Rivieralta Cap Ferratista. Myöhemmin elämässään Colbert tunnettiin konservatiivisena republikaanina.
Taiteilijan uransa päätyttyä Colbert asui talvet asunnossaan Manhattanilla ja kesät lomahuvilassaan Barbadosilla, jossa häntä palvelivat taloudenhoitaja ja kaksi kokkia. Hänen äitinsä Jeanne kuoli vuonna 1970 ja veli Charles 1971. Tällöin Colbertin ainut elossa oleva sukulainen oli veljentytär Coco Lewis, jolle Colbert testamenttasi perinnöstään huomattavan summan. Claudette Colbert kuoli 92-vuotiaana kotonaan Barbadoksella 30. heinäkuuta 1996 useiden aivohalvausten jälkeen. Hänet tuhkattiin, ja uurna haudattiin hautausmaalle Speightstowniin Barbadokselle hänen äitinsä ja toisen aviomiehensä viereen. Colbert jätti suurimman osan omaisuudestaan pitkäaikaiselle parhaalle ystävälleen.
Valikoitu filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1930 | Young Man of Manhattan | Young Man of Manhattan | Ann Vaughn |
| 1932 | Ristin merkki | The Sign of the Cross | keisarinna Poppaea |
| 1934 | Tapahtui eräänä yönä | It Happened One Night | Ellie Andrews |
| 1934 | Kleopatra | Cleopatra | Kleopatra |
| 1935 | Kätketty maailma | Private Worlds | tohtori Jane Everest |
| 1944 | Kunnes palaat | Since You Went Away | rouva Anne Hilton |
| 1946 | Salainen sydän | The Secret Heart | Leola ”Lee” Addams |
| 1951 | Haluan vaimoni takaisin | Let’s Make It Legal | Miriam Halsworth |
| 1954 | Kevytmielinen Versailles | Si Versailles m’était conté | madame de Montespan |
| 1955 | Revolverihurjimus | Texas Lady | Prudence Webb |
| 1961 | Unohtumaton kesä | Parrish | Ellen McLean |