Guns N’ Roses
Yhtyeen musiikki ja sen vaikutus

Axl Rosen mukaan Guns N’ Rosesin musikillisia esikuvia olivat Queen, Led Zeppelin, AC/DC, The Rolling Stones, Kiss ja Rose Tattoo. Appetite for Destructionin musiikkiin vaikuttivat Rosen mukaan suuresti myös Aerosmith, New York Dolls, Cheap Trick ja Van Halen. Lähimpiä musiikillisia sukulaisia ovat Hanoi Rocks ja Mötley Crüe. Suomalainen Hanoi Rocks vaikutti merkittävästi Guns N’ Rosesiin, eikä Rosen ja Slashin mukaan yhtyettä olisi ilman Hanoi Rocksia.[lähde? ] Rose on kertonut halunneensa jatkaa Guns N’ Rosesissa juuri menestyksensä huipulla hajonneen Hanoi Rocksin tyyliä.[lähde? ] Hanoi Rocksin laulaja Michael Monroe on vieraillut myös Guns N’ Rosesin studioalbumilla Use Your Illusion I ja esiintynyt muun muassa Slashin ja Duffin kanssa heidän omien yhtyeidensä konserteissa. Joidenkin tulkintojen mukaan yhtyeen vanha materiaali on yhdistelmä metallimusiikkia, punkia ja bluesia.
Guns N’ Roses on itse ollut esikuvana monelle nykypäivän yhtyeelle, kuten Negativelle, Avenged Sevenfoldille, Mother Love Bonelle (josta muotoutui myöhemmin Pearl Jam), Buckcherrylle, X Japanille, The Darknessille ja Limp Bizkitille.
Yhtyeen ensimmäinen albumi Appetite for Destruction sanoituksellinen puoli on 1980-luvun rock-yhtyeelle hyvin ominainen: albumin sanoituksissa käsiteltiin huumeiden ja alkoholin käyttöä, elämää suurkaupungissa kuten myös seksiä ja ihmissuhteita. Musiikillisesti albumi koostui pääosin melodisesta hard rockista.[lähde? ]
Yhtyeen toinen studioalbumi G N' R Lies oli Appetite for Destructioniin nähden hillitympi akustisen kitaramaailmansa johdosta. Yhtyeen kevyempi linja kuului jokseenkin myös Use Your Illusion -albumeiden äänimaailmassa; esimerkiksi kappaleet ”November Rain” ja ”Don’t Cry” olivat rock-balladeja ja sopeutuivat hyvin valtavirran radiotaajuksille pelkkien rockradioiden sijaan, kun taas esimerkiksi kappale ”Get in the Ring” oli sanoituksiltaan epäsoveliaampi radioon ja edusti yhtyeen räväkämpää puolta. Hieman progressiivisen rockin elementtejäkin omanneet albumit sisälsivät myös country-sävytteisiä kappaleita kuten ”Dead Horse” ja ”You Ain’t the First”, kun taas kappaleessa ”My World” käytettiin paljon syntetisaattoreita ja rumpukoneita sekä erilaisia ääniefektejä.[lähde? ]
Yhtyeen maineikkaimman kokoonpanon hajoamisen jälkeen Guns N’ Roses siirtyi Rosen johdolla melodisesta rockmusiikista uudentyyppisen musiikin pariin, mikä vieraannutti monia yhtyeen faneja. Esimerkiksi vuonna 1999 ilmestynyt kappale ”Oh My God” edusti industrial metalia ja sekä kriitikot että yleisö lyttäsivät uuden kappaleen. Yhtyeen toistaiseksi tuorein studioalbumi Chinese Democracy sai ristiriitaisen vastaanoton. Arvosteluiden saralla esimerkiksi musiikkilehti Rolling Stone kuvaili albumia ”suureksi, uskaliaaksi ja tinkimättömäksi hard rock-levyksi”,[lähde? ] kun taas suomalaisen musiikkilehti Soundin arviossa albumista mainittiin seuraavaa;
»Kohtuuden nimissä on myönnettävä, että naurettavasti nimetyllä Gunnari-uutuudella on hetkensä. AOR- ja balladilevynä Chinese Democracy on täysin oukkidoukki. Axl laulaa vahvasti ja albumin hitaat numerot, kuten "Sorry" ja "This I Love", ovat mauttomuudessaankin mainioita. [...] Axl Rose on jo tovin tiedetty Elton John -henkisen puoliviihteellisen sytkärislovariperinteen täysiveriseksi jatkajaksi ja sillä saralla yhtyeen nimeä ei vedetäkään lokaan. Se puoli hoidetaan rankempaa rockia markkeeraavilla numeroilla, jotka ovat Rosen pontevasta kirkumisesta huolimatta lähinnä säälittäviä. Oikean Guns N’ Rosesin ainutlaatuisuus perustui tyyliin, biiseihin ja punk-asenteen sekä hardrockin parhaat niksit toisiinsa naittaneeseen yhtyesoittoon. Nykymutaation puleerattu mukajyräys ja kitaraliruttelu on tämän hienon perinnön vastakohta.» 
(Pekka Laine, Soundi 11/2008)
Vuonna 2012 Radio Aallon ”365 maailman parasta biisiä”-listalla Guns N’ Rosesin tuotannosta ylsi kuusi kappaletta: ”You Could Be Mine” sijalle 339, ”Welcome to the Jungle” sijalle 262, ”Knockin’ on Heaven’s Door” sijalle 210, ja ”Don’t Cry” sijalle 155. Listan sadan parhaan kappaleen joukkoon yhtyeen materiaalista ylsivät ”Paradise City” sijalle 81 ja ”November Rain” sijalle 13.