stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Andrea Dossena
Ura

Dossena aloitti uransa Veronan juniorijoukkueista. Myöhemmin urallaan hän siirtyi seuran edustusjoukkueeseen ja pelasi siellä neljän kauden ajan. Vuonna 2005 Italian pääsarjaseura Udinese hankki Dossenan, mutta saman tien hänet lainattiin tulevaksi kaudeksi Trevisoon. Kauden jälkeen hän palasi Udineseen ja pelasi joukkueessa seuraavat kaksi kautta.
4. heinäkuuta 2008 Liverpool vahvisti hankkineensa Dossenan nelivuotisella sopimuksella joukkueeseen.
Hänet hankittiin korvaamaan Italiaan Rooman riveihin siirtynyttä John Arne Riiseä. 16. elokuuta 2008 Dossena teki ensiesiintymisensä Liverpoolissa Valioliigan ottelussa Sunderlandia vastaan. 10. maaliskuuta 2009 Dossena teki ensimmäisen maalinsa Mestarien liigan puolivälieräottelussa espanjalaista Real Madridia vastaan. Myöhemmin samalla viikolla hän laukoi myös ensimmäisen liigaosumansa hallitsevaa mestarijoukkue Manchester Unitedia vastaan.
5. tammikuuta 2010 Dossena palasi takaisin kotimaahansa Italiaan, tällä kertaa Napoliin. Siirtosumma oli arvoltaan 5 miljoonaa euroa.
Ura > Maajoukkueura

Dossena teki ensiesiintymisensä Italian maajoukkueessa 17. lokakuuta 2007 ystävyysottelussa Etelä-Afrikkaa vastaan.
Aiheesta muualla

Dossenan esittely Napolin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (italiaksi)
Italian joukkue – Maanosaliittojen cup 2009
1 Buffon |
2 Santon |
3 Grosso |
4 Chiellini |
5 Cannavaro |
6 Legrottaglie |
7 Pepe |
8 Gattuso |
9 Toni |
10 De Rossi |
11 Gilardino |
12 De Sanctis |
13 Gamberini |
14 Amelia |
15 Iaquinta |
16 Camoranesi |
17 Rossi |
18 Palombo |
19 Zambrotta |
20 Montolivo |
21 Pirlo |
22 Dossena |
23 Quagliarella |
Valmentaja Lippi
A. K. Loimaranta

Finlandia-talon kongressi­siiven vihkiäiset vuonna 1975. Kuvassa vasemmalta kaupungin­kanslian osasto­päällikkö Harri Sormanen, yli-intendentti Bengt Broms, rouva Broms, kiinteistö­viraston virasto­päällikkö Pentti Lehto ja oikealla A. K. Loimaranta.
Aarre Kalervo Loimaranta (7. kesäkuuta 1913 Ulvila – 15. elokuuta 1981 Helsinki) oli Helsingin apulaiskaupunginjohtaja.
Hän valmistui filosofian maisteriksi 1936 ja toimi sen jälkeen Kankaanpään yhteislyseon opettajama 1939–1945 ja Kallion yhteiskoulun opettajana 1945–1952. Helsingin suomalaisen yhteiskoulun matematiikan ja fysiikan vanhempi lehtori hän oli 1952–1961. Hänet valittiin 1961 Helsingin apulaiskaupunginjohtajaksi (opetus- ja sivistystoimi). Hän oli vt. kouluneuvos 1952, 1954 ja 1955.
Hän kuului Liberaaliseen kansanpuolueeseen ja oli viemässä Helsinkiä peruskouluaikaan.
Agenor Gołuchowski (vanhempi)

Agenor Gołuchowski vanhempi.
Agenor Romuald Gołuchowski (8. helmikuuta 1812 Skała, Galitsia – 3. elokuuta 1875 Lemberg) oli puolalaissyntyinen itävaltalainen valtiomies, joka toimi Itävallan sisäministerinä vuosina 1859–1860. Hän pääasiassa laati niin sanotun lokakuun diplomin, joka merkitsi keskitetyn hallitusvallan ja absolutismin ajan päättymistä Itävallassa.
Gołuchowski palveli aluksi Galitsian paikallishallinnossa ja toimi Galitsian kuvernöörinä vuosina 1849–1859. Hänestä tuli sisäministeri elokuussa 1859. Ministerinä Gołuchowski pyrki edistämään federalismia muun muassa vahvistamalla Galitsian autonomian ja tekemällä puolasta yhden valtakunnan virallisista kielistä. Hänen merkittävin saavutuksensa oli vuonna 1860 annettu lokakuun diplomi, jonka nojalla valtakunnan eri osat saivat kukin omat maapäivänsä. Tämä muutti Itävallan federalistiseksi valtioksi. Gołuchowski joutui kuitenkin jättämään ministerin tehtävät jo saman vuoden joulukuussa ja vetäytyi hieman myöhemmin kokonaan politiikasta. Lokakuun diplomin sisältöön oltiin tyytymättömiä useilla tahoilla ja keisari Frans Joosef päätti korvata sen jo seuraavan vuoden helmikuussa helmikuun patenttina tunnetulla uudella perustuslailla, joka palautti maan keskusjohtoisemmaksi ja jolla valtakunnalle luotiin yhteinen kaksikamarinen parlamentti. Gołuchowski oli vuodesta 1861 parlamentin ylähuoneen jäsenenä. Hän toimi uudelleen Galitsian kuvernöörinä 1866–1868 ja 1871–1875 ja sai alueen puolalaiset yhteistyöhön Habsburgien monarkian kanssa tekemällä myönnytyksiä puolalaiselle nationalismille.
Agenor Gołuchowskin samanniminen poika toimi myöhemmin Itävalta-Unkarin ulkoministerinä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Agenor Gołuchowski (vanhempi) Wikimedia Commonsissa
Agenor Gołuchowski

Agenor Gołuchowski.
Agenor Maria Adam Gołuchowski (25. maaliskuuta 1849 Skała, Galitsia – 28. maaliskuuta 1921 Lwów, Puola) oli puolalaissyntyinen itävaltalainen kreivi ja valtiomies, joka toimi Itävalta-Unkarin ulkoministerinä vuosina 1895–1906. Hänen kaudellaan Itävalta-Unkarin suhteet Venäjään lämpenivät.
Agenor Gołuchowskin isä Agenor Gołuchowski vanhempi oli Itävallan Galitsian kuvernööri. Gołuchowski nuorempi toimi vuodesta 1872 diplomaattina kunnes hänet nimitettiin toukokuussa 1895 ulkoministeri Gusztáv Kálnokyn seuraajaksi. Hän halusi palauttaa kaksoismonarkian hyvät suhteet Venäjään ja matkusti huhtikuussa 1897 keisari Frans Joosefin kanssa Pietariin, minkä seurauksena maiden välillä allekirjoitettiin yhteistyösopimus. Sopimuksen päätarkoituksena oli pitää muut suurvallat ulkona Balkanin asioista. Makedoniassa puhjenneen kapinan seurauksena Venäjä ja Itävalta-Unkari laativat lokakuussa 1903 myös yhteisen uudistusohjelman Osmanien valtakuntaa varten eli niin sanotun Mürzstegin ohjelman. Vuonna 1904 maat sopivat lisäksi puolueettomuudesta toisen joutuessa sotaa kolmatta osapuolta vastaan. Samalla Gołuchowski kuitenkin piti Itävalta-Unkarin myös uskollisena sen pääliittolaiselle Saksalle. Ensimmäisen Marokon kriisin aikana vuonna 1905 hän toimi Saksan ja Ranskan välisenä sovittelijana tavalla, joka miellytti Saksan johtoa.
Puolalainen Gołuchowski ei ollut suosittu Unkarissa. Hän joutui eroamaan ulkoministerin tehtävistä vuonna 1906, koska hänen väitettiin jarruttaneen unkarin hyväksymistä komentokieleksi kaksoismonarkian armeijassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Agenor Gołuchowski Wikimedia Commonsissa
952

| --- | --- |
Vuosisadat: 700-luku · 800-luku · 900-luku · 1000-luku · 1100-luku
Vuosikymmenet: 890-luku · 900-luku · 910-luku · 920-luku · 930-luku · 940-luku 950-luku · 960-luku · 970-luku · 980-luku · 990-luku · 1000-luku
Vuodet: 890 · 891 · 892 · 893 · 894 · 895 · 896 · 897 · 898 · 899 900 · 901 · 902 · 903 · 904 · 905 · 906 · 907 · 908 · 909 910 · 911 · 912 · 913 · 914 · 915 · 916 · 917 · 918 · 919 920 · 921 · 922 · 923 · 924 · 925 · 926 · 927 · 928 · 929 930 · 931 · 932 · 933 · 934 · 935 · 936 · 937 · 938 · 939 940 · 941 · 942 · 943 · 944 · 945 · 946 · 947 · 948 · 949 950 · 951 · 952 · 953 · 954 · 955 · 956 · 957 · 958 · 959 960 · 961 · 962 · 963 · 964 · 965 · 966 · 967 · 968 · 969 970 · 971 · 972 · 973 · 974 · 975 · 976 · 977 · 978 · 979 980 · 981 · 982 · 983 · 984 · 985 · 986 · 987 · 988 · 989 990 · 991 · 992 · 993 · 994 · 995 · 996 · 997 · 998 · 999 1000 · 1001 · 1002 · 1003 · 1004 · 1005 · 1006 · 1007 · 1008 · 1009
Tapahtumia

Otto I Suuri tunnusti Berengar II:n Italian vasallikuninkaaksi Augsburgin valtiopäivillä.
Kuolleita

Konstantin II, Skotlannin kuningas
Aronaamiokärpänen

| Aronaamiokärpänen> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Kärpäset Brachycera
Osalahko::  Muscomorpha
Yläheimo::  Muscoidea
Heimo::  Naamiokärpäset Conofidae
Suku::  Myopotta
Laji::  pallipes
Kaksiosainen nimi
 Myopotta pallipes  Wiedemann, 1824 
Katso myös
   Aronaamiokärpänen Wikispeciesissä   Aronaamiokärpänen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aronaamiokärpänen (Myopotta pallipes) on Suomessa ja muuallakin Euroopan alueella, oletettavasti Venäjällä ja Ranskassa tavattu äärimmäisen uhanalainen (CR) päiväsaikaan lentävä naamiokärpäslaji. Laji on asetuksella rauhoitettu.
Abbotsford Heat

| Abbotsford Heat |
| --- | --- |

Historia:  Utica Devils (1987–1993) Saint John Flames (1993–2003) Omaha Ak-Sar-Ben Knights (2005–2007) Quad City Flames (2007–2009)
Perustettu:  2009
Lakkautettu:  2014
Kaupunki:  Abbotsford, Brittiläinen Kolumbia, Kanada
Kotiareena:  Abbotsford Entertainment & Sports Centre
Konferenssi:  Läntinen
Divisioona:  Pohjoinen
Värit:                     
Yhteistyöseurat:  Calgary Flames (NHL) Utah Grizzlies (ECHL)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Abbotsford Heat oli kanadalainen jääkiekkoliiga AHL:n joukkue, joka toimi NHL:ssä pelaavan Calgary Flamesin farmiseurana 2009–2014. Kaudeksi 2014–2015 se siirtyi Brittiläisen Kolumbian Abbotsfordin kaupungista  New Yorkin osavaltion Glens Fallsiin ja sen nimeksi tuli Adirondack Flames.
Heat syntyi Calgary Flamesin päättäessä siirtää farmiseuransa Illinoisin Molinesta, jossa seura pelasi nimellä Quad City Flames. Siirto hyväksyttiin 24. huhtikuuta 2009. Abbotsfordista tuli läntisin kaupunki AHL:ssä. Uusi seura järjesti nimeämiskilpailun 14. toukokuuta. Kilpailun voittaja ”Heat” valittiin seuran uudeksi nimeksi.
AMD Radeon Software Crimson

| AMD Radeon Software Crimson |
| --- | --- |

Kehittäjä:  AMD
Kehityshistoria
Vakaa versio:  12.8 / 15.8.2012
Tiedot
Alusta:  Windows, Linux
Lisenssi:  Ilmaisohjelma
Aiheesta muualla
amd.com/drivers
AMD Radeon Software Crimson (aiemmin Catalyst, AMD Catalyst ja ATI Catalyst) on yhdysvaltalaisen AMD näytönohjainten ajurien brändi. Ajureita käytetään Windowsissa ja Linuxissa. Sen paketti koostuu varsinaisten ajurien lisäksi erillisestä ohjausohjelmistosta, jossa voi mm. säätää grafiikka- ja videoasetuksia.
Ensimmäisen kerran Catalyst -ajurit julkaistiin kesäkuussa 2002 ATI Radeon 8500 -näytönohjaimelle. Ensimmäinen versio oli 02.01 ja vuonna 2003 siirtyi 03-versioon. Vuodesta 2003 ajuri julkaistiin kuukausittain ja sen julkaisuversio oli vuosi.kuukausi -versionumeroinnilla. Vuonna 2012 AMD ilmoitti, ettei enää julkaista kuukausittain, vaan uusi versio julkaistaan silloin kun kehitystä ja ominaisuuksia on sen verran, että julkaiseminen on järkevää.
Aiheesta muualla

Catalyst-ajurien esittely (englanniksi)
Näytönohjainajurien asentaminen Linuxiin (suomeksi)
Abby Johnson

Abby Johnson -nimisiä henkilöitä ovat:
Abigail Johnson, "Abby Johnson" (s. 1961), yhdysvaltalainen yritysjohtaja, perijätär ja miljardööri
Abby Johnson (s. 1980), yhdysvaltalainen abortinvastainen aktivisti
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Abby Johnson”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Étienne François de Choiseul

Étienne-François de Choiseul, Louis-Michel van Loon maalaama muotokuva vuodelta 1763.
Étienne-François de Choiseul (vuoteen 1758 kreivi de Stainville; 28. kesäkuuta 1719 Nancy, Lothringenin herttuakunta – 8. toukokuuta 1785 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen herttua, kenraali ja valtiomies, joka oli Ranskan hallituksen tosiasiallinen johtaja vuosina 1758–1770. Hän toimi Ranskan ulkoministerinä vuosina 1758–1761 ja 1766–1770, sotaministerinä 1761–1770 ja laivastoministerinä 1761–1766.
Varhaisempi ura

Choiseul kuului vanhan Choiseulin aatelissuvun de Beaupré-Stainvillen sukuhaaraan. Hänen isoisänsä oli ottanut käyttöön nimen Stainville itävaltalaisen appensa, kreivi Stainvillen mukaan perittyään tämän maat. Choiseulin isä oli Stainvillen markiisi ja Beauprén paroni François-Joseph de Choiseul, ja Choiseul itse tunnettiin alun perin Stainvillen kreivinä. Hän sai kasvatuksensa jesuiittojen kollegiossa ja aloitti sen jälkeen sotilasuran. Itävallan perimyssodan aikana Stainville osallistui sotatoimiin englantilaisia ja itävaltalaisia vastaan ja haavoittui Prahan piirityksessä. Hän sai vuonna 1748 kenraalimajurin (maréchal de camp) sotilasarvon.
Stainville ryhtyi Itävallan perimyssodan jälkeen hovimieheksi ja kiinnitti hovin huomion nokkelalla suorapuheisuudellaan. Naituaan varakkaan pankkiirin tyttären Louise Crozat de Châtelin hän saattoi viettää loistokkaampaa elämää kuin mihin hänen oma huvennut varallisuutensa olisi riittänyt. Stainville pääsi kuningas Ludvig XV:n rakastajattaren Madame de Pompadourin pysyvään suosioon tuettuaan tätä hovijuonitteluja vastaan vuonna 1752. Pompadourin tuella Stainville sai vuonna 1753 nimityksen Ranskan lähettilääksi Roomaan, missä hän suostutteli paavi Benedictus XIV:n sovittelemaan Ranskan katolisen kirkon sisäisiä kiistoja gallikanistien ja jesuiittojen välillä. Jesuiitat katsoivat Stainvillen suosineen liiaksi jansenisteja ja kääntyivät häntä vastaan. Vuosina 1757–1758 Stainville oli Ranskan lähettiläänä Wienissä, missä hän pyrki tiivistämään Ranskan ja Itävallan suhteita, sillä maat olivat liittolaisia seitsenvuotisessa sodassa. Hän neuvotteli arkkiherttuatar Maria Antoinetten avioliiton Ranskan kruununperijän, tulevan kuninkaan Ludvig XVI:n kanssa.
Ranskan hallituksen johdossa

Marraskuussa 1758 Stainville sai Choiseulin herttuan arvon ja joulukuussa Ludvig XV nimitti hänet Ranskan ulkoministeriksi François-Joachim de Pierre de Bernisin tilalle. Choiseul saavutti pian johtavan aseman Ranskan politiikassa. Hän yritti turhaan kääntää sodan Preussia ja Englantia vastaan voitokkaaksi keskittämällä kaikki voimat Englantia vastaan ja muun muassa kaavailemalla vuodeksi 1759 maihinnousua Skotlantiin ja Englantiin yhdessä Ruotsin kanssa. Vuonna 1761 Choiseul neuvotteli niin sanotun Bourbonien perhesopimuksen (pacte de Famille), joka teki Espanjasta, Napolista ja Parmasta Ranskan liittolaisia. Voidakseen keskittyä sodanjohtoon hän siirtyi samana vuonna sota- ja laivastoministeriksi ja luovutti ulkoministeriyden serkulleen, kenraali César Gabriel de Choiseul-Praslinille. Espanja julisti perhesopimuksen mukaisesti sodan Englannille vuonna 1762. Tämä ei muuttanut suursodan lopputulosta mutta vahvisti kuitenkin Ranskan asemaa rauhanneuvotteluissa. Vuoden 1763 Pariisin rauhassa Ranska joutui luovuttamaan Englannille lähes kaikki siirtokuntansa Pohjois-Amerikassa ja Intiassa, mutta Choiseulin diplomatian ansiosta Ranska vältti vielä nöyryyttävämmän tappion.
Seitsenvuotisen sodan päätyttyä Choiseul ryhtyi heti elvyttämään Ranskan sotavoimaa, jotta maa voisi käydä uudelleen vihollisensa Englannin kimppuun. Laivastoministerikautenaan Choiseul oli kasvattanut huomattavasti Ranskan sotalaivojen lukumäärää ja sotaministerinä hän käynnisti uudistuksia armeijassa. Hän myös lisäsi Ranskan vakoojien määrää Englannissa ja lähetti salaisia tarkkailijoita Englannin Amerikan-siirtokuntiin. Vuonna 1766 hän palasi ulkoministeriksi pitäen edelleen itsellään myös sotaministerin salkun. Hänen serkkunsa Choiseul-Praslin siirtyi samalla ulkoministeristä laivastoministeriksi. Choiseulin toisena ulkoministerikautena Ranskan alueet laajenivat, kun siihen liitettiin Lothringenin herttuakunta vuonna 1766 ja Korsika vuonna 1768. Choiseul pyrki myös patoamaan Venäjän mahdin kasvua tukemalla Puolan Barin konfederaatiota, juonittelemalla kuninkaan aseman vahvistamiseksi Ruotsissa sekä kannustamalla Turkkia sotaan Venäjää vastaan.
Sisäpolitiikassa Choiseul pyrki välttämään konfliktia aatelin hallitsemien parlamenttien kanssa. Hän salli Pariisin parlamentin lakkauttaa jesuiittajärjestön vuonna 1762 ja taivutteli vastahakoisen Ludvig XV:n varmentamaan päätöksen. Kaksi vuotta myöhemmin Choiseul karkotti jesuiitat kokonaan Ranskasta. Hän tuki myös ensyklopedistejä Encyclopédien julkaisussa. Tämä kaikki toi hänelle vaikutusvaltaisia vihollisia armeijan, kirkon ja hovin piirissä. Choiseulin tärkeimmän tukijan Madame de Pompadourin kuoltua vuonna 1764 hänen vaikutusvaltansa heikkeni vähitellen. Kuninkaan uusi rakastajatar Madame du Barry kuului Choiseulin vastustajiin, samoin Aiguillonin herttua ja kansleri Maupeou. Vuosina 1768–1769 Ludvig XV nimitti hallitukseen Choiseulin ja parlamenttien vastustajia.
Syrjäyttäminen ja viimeiset vuodet

Vuonna 1770 Choiseul halusi Ranskan julistavan sodan Englannille tukeakseen Espanjaa kiistassa Falklandinsaarten omistuksesta. Kaksi Choiseulia vastustanutta ministeriä kuitenkin vakuutti Ludvig XV:n siitä, että velkaantuneella valtiolla ei olisi varaa uuteen sotaan, joten kuningas erotti Choiseulin 24. joulukuuta 1770. Eron yhteydessä Choiseulille annettiin vuorokausi aikaa poistua tiluksilleen Chanteloupiin, jossa hän sen jälkeen asui karkotuksessa. Ludvig XV:n kuoltua kuningatar Maria Antoinette taivutteli vuonna 1774 puolisonsa Ludvig XVI:n kutsumaan Choiseulin takaisin hoviin, mutta Choiseul ei enää saavuttanut uuden hallitsijan suosiota eikä minkäänlaista vaikutusvaltaa. Hän vetäytyi tämän jälkeen vapaaehtoisesti syrjään omille mailleen. Choiseul menetti viimeisinä vuosinaan pääosan varallisuudestaan. Hän kuoli lapsettomana vuonna 1785. Hänen muistelmiaan julkaistiin postuumisti vuosina 1790 ja 1904.
Muuta

Salomonsaariin kuuluva Choiseulin saari on nimetty Choiseulin herttuan mukaan. Saaren löysi ranskalainen tutkimusmatkailija Louis Antoine de Bougainville vuonna 1768.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Étienne François de Choiseul Wikimedia Commonsissa
CHOISEUL ÉTIENNE FRANÇOIS duc de (1719-1785) (ranskaksi) Encyclopædia Universalis
AMD Sempron

Sempron 3000+
AMD Sempron on AMD:n valmistama suoritin. Se sijoittuu halpaan hintaluokkaan kilpaillen Intel Celeron D:n kanssa. Sempronin edeltäjä oli AMD Duron.
Ensimmäiset Sempron-mallit perustuivat Athlon XP:n Thorton-ytimeen. Niissä oli 256 kilotavua L2-välimuistia ja 333 megahertsin kellotaajuudella toimiva väylä. Myöhemmin esiteltiin Sempron 3000+, joka perustui Barton-ytimeen. Siinä on 512 kilotavua L2-välimuistia. Myöhemmät Sempron-versiot, kuten Sempron 3100+, perustuvat Athlon 64:ään ja siitä johdettuun Paris-ytimeen. Ne eivät tue AMD64-käskykantaa, niissä on vain 128 tai 256 kilotavua L2-välimuistia ja lisäksi Semproneiden Hyper Transportin nopeus on laskettu 800 MHz:iin. Niissä on kuitenkin joitain Athlon 64:n ominaisuuksia, kuten integroitu muistiohjain ja tuki Socket 754 -suoritinkannalle. Uuden Palermo-ytimen myötä AMD on tuonut markkinoille Semproneita joiden 64-bittisiä laajennuksia ei ole poistettu käytöstä. Vuonna 2009 AMD julkaisi AM3-kannalle uuden Sempronin. Sempron 140 toimii myös AM2+ kannallisilla emolevyillä. Prosessorin valttikortteina on matala 45W TDP ja edullinen hinta. Sempron 140 perustuu Athlon II X2-siruun, josta on suljettu toinen ydin. Toinen ydin voidaan avata sopivalla laitteistolla sirun palauttamiseksi Athlon II X2-tilaan. Prosessori ei voi vahingoittua ytimen avauksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta AMD Sempron Wikimedia Commonsissa
AMD Radeon Rx 300 -sarja

Radeon Rx 300 -sarja on AMD:n mallisto grafiikkasuorittimia. Sarja on seuraaja AMD Radeon Rx 200 -sarjalle. Malliston seuraaja on AMD Radeon Rx 400 -sarja.
Mallit

Mallistoon kuuluvat kolme sarjaa:
R5 (330-340 mallit)
R7 (340-370 mallit)
R9 (380-390X2 mallit)
R9 Nano, R9 Fury, R9 Fury X, Radeon Pro Duo
Malliston grafiikkasuorittimet käyttävät Graphics Core Next -mikroarkkitehtuuria.
Fiji-malli R9 Fury -sarjassa käyttää HBM-muistia.
Käännös suomeksi
Ateenan olympiastadion

| Ateenan olympiastadion Ολυμπιακό Στάδιο Αθήνας |
| --- | --- |
 Ateenan olympiastadion sisältä kuvattuna vuonna 2008.
Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Maroúsi,  Kreikka
Koordinaatit:  38°2′9.93″N, 23°47′15.48″E
Rakennustyöt aloitettu:  1979
Avattu:  1982, 2004
Remontoitu:  2002–2004
Omistaja:  Kreikan valtio
Hoitaja:  OAKA
Kenttä:  Nurmi
Kustannukset:  €265 miljoonaa (2004)
Arkkitehti:  Santiago Calatrava
Käyttäjät
 Panathinaikos F.C. AEK Athens F.C. Kesäolympialaiset 2004 
Katsojakapasiteetti
 71 030 
Kentän mitat
 105 × 68 m 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Ateenan olympiastadion (kreik. Ολυμπιακό Στάδιο Αθήνας, Olympiakó Stádio Athínas) on urheilustadion Maroúsissa Suur-Ateenan alueella Kreikassa. Se isännöi vuoden 2004 kesäolympialaisten avajaisia, päättäjäisiä, yleisurheilua sekä jalkapallon loppuotteluita. Stadionin katsojaennätys on 74 473 katsojaa, mutta olympialaisten aikaan stadionille mahtui parhaimmillaan 72 000 katsojaa. Tosin tämäkään luku ei kerro koko totuutta, sillä esimerkiksi yleisurheilua saattoi seurata kerrallaan ainoastaan 56 700 katsojaa, koska media ja VIP-vieraat veivät osan tilasta.
Stadion on ollut pitkään tyhjillään olympiakisojen jälkeen, ja Kreikassa asiasta nousi kohu, kun stadion vain ruostui paikalleen. Olympiakisojen jälkeen stadionilla on järjestetty muun muassa Akropolis-rallin yleisöerikoiskokeita ja muita tapahtumia. Vakituisen käyttäjän stadion sai vihdoin syksyllä 2005, kun ateenalainen jalkapalloseura Panathinaikos siirtyi pelaamaan kotiottelunsa olympiastadionille. Vaikka katsomot ovat olleet täynnä vain pariin otteeseen, tunnelma "Paon" otteluissa on ollut silti hieno.
Ateenan olympiastadion rakennettiin alun perin vuoden 1982 yleisurheilun EM-kilpailuja varten, ja se isännöi myös vuoden 1997 yleisurheilun MM-kilpailuja. Vuoden 2004 olympiakisoja varten stadionille asennettiin Santiago Calatravan suunnittelema katos, joka valmistui juuri parahiksi olympialaisia varten. Stadion vihittiin uudelleen käyttöön 30. heinäkuuta 2004.
Ateenan olympiastadion isännöi jalkapallon Mestarien liigan loppuottelua toukokuussa 2007. Stadion isännöi samaisen kilpailun loppuottelua myös vuonna 1993, vuoden 1983 Euroopan Cup-loppuottelua sekä vuoden 1987 Cup-voittajien cupin loppuottelua.
Aiheesta muualla

OAKA Olympiastadion
Mestarien liigan loppuottelun järjestäneet stadionit
1993  Olympiastadion (München) | 1994  Olympiako Stadio (Ateena) | 1995  Ernst Happel (Wien) | 1996  Stadio Olimpico (Rooma) | 1997  Olympiastadion (München) | 1998  ArenA (Amsterdam) | 1999  Camp Nou (Barcelona) | 2000  Stade de France (Pariisi) | 2001  San Siro (Milano) | 2002  Hampden Park (Glasgow) | 2003  Old Trafford (Manchester) | 2004  Arena AufSchalke (Gelsenkirchen) | 2005  Atatürk Olimpiyat (Istanbul) | 2006  Stade de France (Pariisi) | 2007  Olympiako Stadio (Ateena) | 2008  Lužniki (Moskova) | 2009  Stadio Olimpico (Rooma) | 2010  Santiago Bernabéu (Madrid) | 2011  Wembley (Lontoo) | 2012  Allianz Arena (München) | 2013  Wembley (Lontoo) | 2014  Estádio da Luz (Lissabon) | 2015  Olympiastadion (Berliini)  |  2016 
San Siro (Milano) | 2017  Millennium Stadium (Cardiff) | 2018  Kiovan olympiastadion (Kiova) | 2019  Wanda Metropolitano (Madrid) | 2020  Estádio da Luz (Lissabon)
Anna Maria Rückerschöld

Anna Maria Rückerschöld (5. helmikuuta 1725 – 25. toukokuuta 1805) oli ruotsalainen keittokirjojen ja kotitalousoppaiden kirjoittaja.
Rückerschöldin kirjat ilmestyivät ensimmäisen kerran 1700-luvun lopulla. Tuohon aikaan oli myynnissä lähinnä keittokirjoja varakkaalle väestölle, kun taas Rückerschöld suuntasi kirjansa nuorille keskiluokan naisille, jotka olivat juuri perustaneet perheen ja tarvitsivat perusasiat hyvästä taloudenpidosta. Kirjoissa on ohjeita arjen ruoanvalmistukseen, ruoan parhaaseen säilytykseen sekä hyvän hygienian, säästäväisyyden ja siisteyden välttämättömyydestä.
Ateenan taidekorkeakoulu

| Ateenan taidekorkeakoulu> Ανωτάτη Σχολή Καλών Τεχνών |
| --- | --- |
  
Perustettu:  1837/1930
Tyyppi:  Julkinen
Sijainti:  Ateena, Attika  Kreikka
Sivusto:  www.asfa.gr
Ateenan taidekorkeakoulu (kreik. Ανωτάτη Σχολή Καλών Τεχνών, Anotáti Scholí Kalón Technón) on yliopisto, joka toimii Ateenassa Kreikassa. Se on perustettu vuonna 1837 ja nykyisessä muodossaan itsenäisenä korkeakouluna se on toiminut vuodesta 1930.
Taidekorkeakoulussa on kaksi laitosta, jotka ovat kuvataiteiden laitos sekä taiteenteorian ja taidehistorian laitos. Korkeakoulu toimii kahdessa osoitteessa Ateenassa.