stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Severus Konkola (jääkäri)
Aiheesta muualla

Kaksi Severus Konkolan Hakkapeliitta-lehdessä ilmestynyttä muistelmaa:
Pelko, Hakkapeliitta, 21.04.1931, nro 16, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tahvo : sotamuistoja lapsuuden ja miehuuden ajoilta, Hakkapeliitta, 19.01.1932, nro 3, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Muita Severus Konkolan artikkeleita:
Suomalainen kalamies etelän vesillä, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 01.06.1930, nro 22, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jarmo Korhonen (professori)

Jarmo Antero Korhonen (s. 26. toukokuuta 1946 Oulu) on suomalainen kielentutkija. Korhonen oli Suomen Akatemian tutkijana 1977–1979, ja työskennellyt germaanisen filologian professorina Oulun yliopistossa 1979–1988, Turun yliopistossa 1988–1993 ja Helsingin yliopistossa 1993–2014.
Korhonen on kehittänyt fraseologiatutkimusta Suomessa ja julkaissut uuden saksalais-suomalaisen idiomisanakirjan Alles im Griff sekä johdatus Fraseologia: Kiinteiden sanayhtymien tutkimus. Hän on toimittanut monta kokoomateosta sekä Saksa-suomi suursanakirjan, joka ilmestyi vuonna 2008.
Teoksia

Alles im Griff / Homma hanskassa: saksa-suomi-idiomisanakirja / Idiomwörterbuch Deutsch-Finnisch. Helsinki: WSOY 2001. ISBN 951-0-25396-0.
Fraseologia: Kiinteiden sanayhtymien tutkimus. Helsinki: Finn Lectura 2018. ISBN 978-951-792-894-6.
Saksa-suomi suursanakirja / Großwörterbuch Deutsch-Finnisch. Helsinki : WSOY 2008. ISBN 978-951-0-22424-3.
Juhlakirjat Jarmo Korhoselle

Breuer, Ulrich / Hyvärinen, Irma (toim.): Wörter - Verbindungen. Festschrift für Jarmo Korhonen zum 60. Geburtstag. Frankfurt am Main: Peter Lang 2006.ISBN 3-631-54387-5.
Prinz, Michael / Richter-Vapaatalo, Ulrike  (toim.): Idiome, Konstruktionen, "verblümte rede". Beiträge zur Geschichte der germanistischen Phraseologieforschung. Festschrift für Jarmo Korhonen. Stuttgart: Hirzel  2012. ISBN 978-3-7776-2144-9.
Aiheesta muualla

Kuukauden humanisti 7-8/2008 Helsingin yliopisto
Jarmo Korhonen 375 humanistia -sivustolla 23.1.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Juho Pössi

Juho Pössi
Mannerheim-ristin ritareita: vasemmalta kapteeni Eero Kivelä, kenraalimajuri Aaro Pajari, kapteeni Juho Pössi, sotamies Vilho Rättö.
Juho Pössi (15. tammikuuta 1898, Salmi – 14. joulukuuta 1958 Maaninka) oli suomalainen maanviljelijä, kapteeni ja Mannerheim-ristin ritari numero 7.
Sisällissotaan Pössi osallistui Salmin suojeluskunnassa. Talvisodassa Pössi toimi komppanianpäällikkönä Erillinen pataljoona kymmenessä (ErP 10), joka kuului Ryhmä Talvelaan. Maaliskuun alusta hänelle uskottiin 1. erillisen sissikomppanian päällikkyys. Talvisodan ansioista Pössi sai kolme kiitosmainintaa.
Jatkosodassa Pössi oli komppanianpäällikkönä 18. divisioonaan kuuluvan Jalkaväkirykmentti 27 kolmannessa pataljoonassa. Luutnantti Pössi nimitettiin 29. elokuuta 1941 Mannerheim-ristin ritariksi taistelussa osoitetusta rohkeudesta, neuvokkuudesta ja ripeydestä. Pössi johti komppanianpäällikkönä hyökkäystä vihollisen linnoitettuihin asemiin ja valtasi kaksi ensimmäistä bunkkeria.
Jatkosodan jälkeen Pössi oli yksi Ždanovin Lista 1:n perusteella sotarikoksista syytettyinä pidätettyjä. Hän toimi adjutanttina Tampereen sotilaspiirin esikunnassa 1945–1948. Istuttuaan kaksi vuotta Miehikkälän varavankilassa hän vapautui syyttömänä. Siviilitoimeltaan Pössi oli maanviljelijä.
Päätoimittaja

Päätoimittaja on julkaisun, kuten lehden, verkkosivuston tai radiokanavan, vastaava toimittaja. Suuremmissa lehdissä saattaa olla useampi kuin yksi päätoimittaja, jolloin käytetään yleensä nimitystä vastaava päätoimittaja, jonka lisäksi saattaa olla esimerkiksi varapäätoimittaja, uutispäätoimittaja tai artikkelipäätoimittaja. Suomen laissa päätoimittajan tehtävää vastaavasta roolista käytetään nimitystä vastaava toimittaja.
Päätoimittajan vastuu jakaantuu kolmeen osaan. Hän vastaa mediayhtiön johdolle siitä, että hänen johtamansa media seuraa yhtiön peruslinjaa ja pyrkii asetettuihin tavoitteisiin. Toiseksi päätoimittaja on moraalisessa vastuussa yleisölleen mediansa sisällöstä ja sen luotettavuudesta. Kolmanneksi päätoimittaja on oikeudellisessa vastuussa, jos hänen johtamaansa mediaa syytetään sen julkaiseman sisällön perusteella.
Suomalaisten päätoimittajien yhdistyksen PTY:n käsityksen mukaan sananvapaus on ainoastaan tiedotusvälineen päätoimittajalla. Yksittäisellä toimittajalla ei ole oikeutta julkaista työnantajansa omistaman median nimissä mitä tahansa. Täten päätoimittajan tekemät päätökset siitä mitä julkaistaan eivät rajoita tiedotusvälineen palveluksessa olevien sananvapautta. Päätoimittajan työnantaja, kustantaja, puolestaan saa vaikuttaa päätoimittajaan vain nimittämällä tämän tehtäväänsä ja tai erottamalla.
Suomen päätoimittaja on perinteisesti merkinnyt samaa kuin englannin editor in chief, joka on korvautumassa ammattinimikkeellä executive editor. Päätoimittaja johtaa koko tiedotusvälinettä eikä juurikaan puutu käytännön editointityöhön saati määritä sisältöä päivittäin edes yleislinjoiltaan vaan asettaa yleiset suuntalinjat ja määrää tiedotusvälineen linjan. Saksan Chefredakteur (aikaisemmin Hauptschriftleiter, Sveitsissä Chefredaktor) vastaa suomen päätoimittajaa.
Kirjallisuutta

Korhonen, Riitta & Ollikainen, Hannu: Päätoimittaja. Työtä sananvapauden arjessa. Siltala, 2022. ISBN 9789523880085.
Konrad (Monferrato)

Konrad de Montferraton ja kuningatar Isabella I:n avioliitto 24. marraskuuta 1190.
Konrad Montferraton markiisi, François-Édouard Picot'n maalaus n. 1843.
Konrad de Monferrato (ital.: Corrado del Monferrato; piemont.: Conrà ëd Monfrà); (n. 1146 olettavasti Montferrato, Piemonte, Italian kuningaskunta, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 28. huhtikuuta 1192 Tyros, Jerusalemin kuningaskunta) oli Monferraton kahdeksas markiisi vuonna 1191-1192 sekä avioliittonsa kautta Jerusalemin kuningas nimellä Konrad I, jure uroxis vuosina 1190–1192.
Suku, ensimmäinen avioliitto

Hänen vanhempansa olivat Monferraton markiisi Guilhelm V "Vanhempi" (n. 1115–1191) ja Itävallan rajakreivitär Judith (Jutta) von Babenberg (n. 1115/1120–1168 jälkeen), hän oli heidän toiseksi vanhin poikansa. Hänen serkkujaan olivat Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Fredrik I Barbarossa, Ranskan kuningas Ludvig VII ja Itävallan herttua Leopold V. Hän kuului pohjoisitalialaiseen Alemarici-aatelissukuun.
Konradin veli Bonifatius oli neljännen ristiretken johtaja ja merkittävä trubaduurien suojelija, kuten myös sisar Azalaïs, Saluzzon markiisitar. Hänen nuorin veljensä Renier oli Bysantin keisarin Manuel I Komnenoksen vävy, ja vanhin veli Guilhelm Spadalonga "Pitkämiekka" de Monferrato (k. 1177) oli prinsessa Sibyllan ensimmäinen puoliso ja Balduin V:n isä. Konrad oli lyhyen aikaa Monferraton markiisi isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1191. Veli Boniface seurasi häntä markiisina vuonna 1192.
Konrad oli aktiivinen diplomaatti 20-vuotiaasta lähtien, ja hänestä tuli tehokas sotilaskomentaja, joka teki sotaretkiä yhdessä muiden sukunsa jäsenten kanssa taistelemalla Lombardian liittoa vastaan. Hän avioitui ensimmäisen kerran nimeltä tuntemattoman naisen kanssa ennen vuotta 1179, joka kuoli vuoden 1186 loppuun mennessä. Liitto oli lapseton.
Bysantin valtakunta, toinen avioliitto

Konradin suvun liittouduttua Bysantin keisari Manuel I Komnenoksen kanssa vuonna 1179, Konrad johti armeijaa serkkunsa Fredrik I Barbarossan joukkoja vastaan, joita johti liittokansleri, Mainzin arkkipiispa Christian. Konrad voitti heidät Camerinossa syyskuussa ja otti liittokanslerin panttivangiksi. Hän oli itse aiemmin ollut liittokanslerin panttivankina. Hän jätti vangin veljensä Bonifacen huostaan, meni Konstantinopoliin keisarin palkittavaksi ja palasi Italiaan pian keisari Manuelin kuoleman jälkeen vuonna 1180.
Talvella 1186–1187 keisari Isaak II Angelos tarjosi Konradin nuoremmalle veljelle Bonifacelle morsiameksi sisartaan prinsessa Theodora Angelosta, jotta Bysantin liitto Monferrato-suvun kanssa vahvistuisi, mutta Boniface oli jo naimisissa. Hiljattain leskeksi jäänyt Konrad oli antanut ristiretkeläislupauksen aikoen liittyä isänsä seuraan Jerusalemin  kuningaskunnassa. Sen sijaan hän hyväksyi keisari Isaakin tarjouksen uudesta puolisosta ja palasi Konstantinopoliin keväällä 1187. Avioiduttaan prinsessa Theodoran kanssa hänelle myönnettiin caesarin arvo. Hänen joutui heti auttamaan keisaria puolustamaan valtaistuintaan kapinallisia vastaan, joita johti kenraali Aleksios Branas. Choniates historiikin mukaan Konrad kannusti heikkoa keisaria tekemään aloitteen. Hän taisteli ilman kilpeä ja kypärää sekä käytti pellavakankaista suojavarustusta rengashaarniskan sijaan taistelussa, jossa Branas kuoli. Konrad haavoittui lievästi olkapäähän, mutta ilman ratsua jääneen jalkaisin taistelleen Aleksios Branaksen surmasivat Konradin henkivartijat, jotka löivät vielä tämän pään irti.
Konrad kuitenkin tunsi, että hänen palveluksiaan ​​ei oltu palkittu kylliksi. Hän oli huolissaan Bysantissa vallitsevasta latinalaisvastaisuudesta, koska hänen nuorin veljensä Renier oli murhattu Bysantissa vuonna 1182. Myös Branas-suvun mahdollinen kostonhalu vaikuti siihen, että Konrad lähti Jerusalemin kuningaskuntaan heinäkuussa 1187 genovalaisen kauppa-aluksen matkustajana.
Konradin toinen puoliso, prinsessa Theodora Angelos eli vielä 1190-luvun puolivälissä, jolloin hän muutti Dalmatioksen munkkiluostarin nunnaluostariksi, mahdollisesti omaksi asuinpaikakseen.
Tyroksen puolustus

Konrad aikoi ilmeisesti liittyä isänsä seuraan, joka hallitsi Pyhän Eliaksen linnaa. Häntä kuljettanut kauppa-alus saapui ensin Akkon edustalle, joka oli äskettäin kukistunut sulttaani Saladinin (Ṣalāḥ ad-Dīn Yūsuf ibn Ayyūb) joukkojen edessä, ja purjehti sen jälkeen pohjoiseen Tyrokseen, josta hän löysi ristiretkeläisarmeijan jäännökset. Ḥaṭṭinin taistelussa Jerusalemin armeijasta saamansa voiton jälkeen Saladin oli matkalla pohjoiseen ja oli jo vallannut Akkon, Sidonin ja Beirutin. Tripolin kreivi Raymond III ja hänen poikapuolensa, Sidonin herra Renaud Granier sekä useat muut taistelusta paenneet johtavat aateliset olivat paenneet Tyrokseen, mutta useimmat heistä halusivat palata omille alueilleen puolustamaan niitä. Tripolin kreivi Raymond oli huonossa kunnossa ja kuoli pian kotiin palattuaan.
Tuskin kaksi viikkoa Ḥaṭṭinin taistelun jälkeen vuonna 1187 Konrad de Montferrat nousi maihin Tyroksessa pienen italialaisen laivaston ja useiden seuraajiensa  kanssa. Hän vakautti nopeasti joukkojensa aseman torjuakseen sulttaani Saladinin hyökkäyksen. Konrad kieltäytyi myös alistumasta Jerusalemin kuningas Guy de Lusignanille, Saladinin vapautettua tämän vuonna 1188 vankeudesta, jossa hän oli ollut Ḥaṭṭinin taistelun jälkeen.
Kolmas avioliitto, Jerusalemin kuningas

Hän oli menestynyt sotilasjohtaja, joten aateliset halusivat hänestä, kuningatar Sibyllan ja tämän jälkeläisten kuoltua vuonna 1190, kuningatar Isabellan uuden puolison. Tämän ensimmäinen avioliitto mitätöitiin. Hänestä tuli Jerusalemin kuningas avioliittonsa kautta, jure uxoris avioituessaan kuningatar Isabellan kanssa 24. marraskuuta 1190 ja hänet valittiin kuninkaaksi vuonna 1192.
Konradille ja Isabellalle syntyi yksi lapsi:
Maria de Monferrato, syntyi vuonna 1192 joko ennen isänsä kuolemaa tai sen jälkeen. Jerusalemin kuningatar äitinsä Isabellan kuoleman jälkeen vuonna 1205, mutta kuoli n. 20-vuotiaana synnytykseen vuonna 1212.
Perintö

Konradia ei ehditty kruunata, sillä hänet salamurhattiin noin 50-vuotiaana Tyroksessa kadulla 28. huhtikuuta 1192 kahden assassiini-miehen puukottamana. Molemmat saatiin kiinni ja henkiin jäänyttä kidutettiin, jolloin tämä sanoi Englannin kuningas Rikhardin olleen murhan takana. Eräitten tietojen mukaan Konrad kuoli heti kadulle, toisten tietojen mukaan kuoleva Konrad vannotti Isabellaa luovuttamasta Tyrosta kenellekään muulle kuin Rikhard Leijonamielelle tai Jerusalemin seuraavalle kuninkaalle. Huhuttiin jopa, että Rikhard oli osallisena salamurhaan. Konrad haudattiin Tyrokseen Johanniittain ritarikunnan kirkkoon.
Kaksi päivää Konradin kuoleman jälkeen toista kertaa raskaana oleva Isabella kihlattiin kolmannelle puolisolleen, Champagnen kreivi Henrik II:lle, joka oli sekä Englannin kuningas Rikhard Leijonamielen että Ranskan kuningas Filip II:n veljenpoika. Heidät vihittiin runsas viikko myöhemmin 10. toukokuuta 1192 Akkossa.
Aiheesta lisää

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Konrad (Monferrato) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Guy I | Jerusalemin kuningas  1190–1192 | Seuraaja: Henrik I |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Ristiretkeläisvaltiot Lähi-idässä noin vuonna 1190
Käännös suomeksi
Päntäne

| Päntäne |
| --- | --- |
 Keturinkyläntietä Päntäneellä. Vasemmalla neuvola ja keskellä olevien puiden takana Päntäneen koulu ja kirjasto.
 Päntäne
 Koordinaatit: 62°21.562′N, 022°03.882′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaa
Kunta:  Kauhajoki
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Korkeus:  128 m
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  61980
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Päntäne (puhekielessä usein Päntälä) on yksi Kauhajoen kuudesta maarekisterikylästä. Kylä sijaitsee Kauhajoen länsiosassa, Kauhajoen keskustasta seututietä 663 lounaaseen eli Karijoen suuntaan. Kylän läpi virtaa etelästä kohti Kokonkylää erittäin eroosioherkkä ja mutkainen Päntäneenjoki. Kylä sijaitsee 128 metrin korkeudessa merenpinnasta.
Kylässä toimivia yhdistyksiä ovat Päntäneen kyläyhdistys, Päntäneen maa- ja kotitalousnaiset, Päntäneen metsästysseura ja Päntäneen Nuorisoseura. Kylässä toimii myös Lions Club Päntäne ja koulu, jossa on luokat 1.–6. Kylässä on yksi ruokakauppa. Vuonna 1918 Päntäneelle perustettiin Maalaisliiton eli nykyisen Suomen Keskustan osasto.
Päntäneeltä on matkaa Puskankylään 4,2 kilometriä, Keturinkylään 2,5 kilometriä, Käyränkylään 3,3 kilometriä, Kyynyyn kolme kilometriä, Nirvankylään 3,2 kilometriä, Kauhajoen keskustaan 10,8 kilometriä ja Karijoen keskustaan 21 kilometriä.
Tunnettuihin päntäneläisiin kuuluu sieltä kotoisin oleva, Suomen kylätoiminnan isäksi mainittu aluetieteilijä Lauri Hautamäki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Päntäne Wikimedia Commonsissa
Päntäneen koulu (Arkistoitu – Internet Archive)
Päntäneen Nuorisoseura Ry[vanhentunut linkki]
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Karhu, Satu (toim.): Päntäneen kyläkirja. Päntäneen kylätoimikunta, 1993. ISBN 952-90-5058-5.
Päivänliljat

| Päivänliljat |
| --- | --- |
 Keltapäivänlilja (Hemerocallis lilioasphodelus)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophytina
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Soihtukasvit Asphodelaceae
Alaheimo::  Hemerocallidoideae
Suku::  Päivänliljat Hemerocallis  L.
Katso myös
   Päivänliljat Wikispeciesissä   Päivänliljat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Päivänliljakasvustoa.
Päivänliljat (Hemerocallis) on kasvisuku soihtukasvien (Asphodelaceae) heimossa. Aiemmin suku on sijoitettu heinäpuukasveihin (Xanthorrhoeaceae) ja sitä ennen omaan nimiheimoonsa päivänliljakasvit (Hemerocallidaceae).
Päivänliljoja on 16 lajia, joista useita viljellään koristekasvina. Ne myös risteytyvät usein.
Päivänliljalajeja

syyspäivänlilja (Hemerocallis citrina), alkuperäisalue Kiina
rusopäivänlilja (Hemerocallis fulva), alkuperäisalue Kiina
keltapäivänlilja (Hemerocallis lilioasphodelus), alkuperäisalue Itä-Aasia.
mätäspäivänlilja (Hemerocallis dumortieri (dumortierii))
komeapäivänlilja (Hemerocallis esculenta)
siropäivänlilja (Hemerocallis graminea)
kultapäivänlilja (Hemerocallis middendorffii)
pikkupäivänlilja (Hemerocallis minor)
tuoksupäivänlilja (Hemerocallis thunbergii)
Tuntomerkkejä

Pohjoismaissa viljellään useita päivänliljalajeja ja -risteymiä koristekasveina. Ne ovat monivuotisia kaljuja ruohokasveja, joiden juuret ovat mukulamaiset ja tasasoukat lehdet kasvavat kaksirivisesti tiheinä ruusukkeina. Päivänliljojen kukinto on viuhkomainen ja koostuu 6–20 suppilomaisesta hieman vastakohtaisesta kukasta. Pohjoismaissa tunnetut lajit ovat kelta- tai oranssinpunakukkaisia. Hedelmänä on kota. Kaikki päivänliljat eivät tee siemeniä.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Päivänliljat (Hemerocallis)
ITIS: Hemerocallis (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Hemerocallis (englanniksi)
Flora of China: Hemerocallis (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q156275  Wikispecies: Hemerocallis  APNI: 191037  BOLD: 121451  CoL: 8VY5Z  EoL: 32451  EPPO: 1HEGG  FNA: 114981  FoC: 114981  GBIF: 2752065  GRIN: 5515  iNaturalist: 82826  IPNI: 24324-1  IRMNG: 1061626  ITIS: 42942  NBN: NHMSYS0000459290  NCBI: 16107  NZOR: 8f993b28-f64b-4407-9ea2-bd8144dd4663  Open Tree of Life: 883105  PLANTS: HEMER  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:24324-1  Tropicos: 40023307  VASCAN: 1238  WFO: wfo-4000017336
Antti Koponen

Antti ja Heleena Koponen (s. Mondolin) vihittiin Kuopiossa 25.11.1913. (kuva: Heikki Kokon perhealbumi)
Rakennusmestari Antti Koponen (vas.) työmiehineen. Kuvauspaikka ja -aika tuntematon. (kuva: Heikki Kokon perhealbumi)
Antti Koposen piirtämistä arvokiinteistöistä on Kuopiossa säilynyt mm. v. 1914 valmistunut Snellmaninkatu 28:n asuinrakennus. (kuva: Heikki Kokko)
Rautalammin suojeluskunnantalon julkisivupiirustus vuodelta 1925. (kuva: Heikki Kokon perhealbumi)
Antti Koponen (istumassa 2. oik.) rakennusmiestensä kanssa v. 1927 valmistuneen Säynätsalon kirkon alttarin edessä.  (kuva: Heikki Kokon perhealbumi)
Männistön vanha kirkko, nyk. Suomen katolisen srk:n Pyhän Joosefin kirkko valmistui v. 1911. (kuva: Heikki Kokko)
Antti (Anders) Koponen (24. elokuuta 1882 Kuopion mlk –14. helmikuuta 1940) oli aikakautensa tuotteliaimpia kuopiolaisia rakennus­mestareita ja piirtäjiä. Hänen työpöydältään valmistui 1900-luvun alkukymmeninä piirustukset useisiin kymmeniin asuin-, liike- ja maatalousrakennuksiin pääasiassa Kuopioon ja Pohjois-Savoon. Suunnittelutyön ohessa hän toimi työnjohtajana muun muassa arkkitehti Wivi Lönnin alaisuudessa (Savonlinnan kansakoulu 1926), sekä muidenkin nimekkäiden arkkitehtien kuten Armas Lindgrenin ja Bertel Liljeqvistin alaisuudessa rakennettaessa vuonna 1927 valmistunutta Säynätsalon kirkkoa. Koponen oli myös vuonna 1908 perustetun Suomen Rakennus­mestari­liiton Kuopion osaston perustaja- ja kunniajäsen.
Karjanmyyntiosuuskunnan talo (Puijonkatu 14) valmistui v. 1914. (kuva: Heikki Kokko)
Perhe ja nuoruus

Anders Koponen syntyi 24. elokuuta 1882 silloisen Kuopion maalaiskunnan Haminalahdessa torppari Petter Koposen ja vaimonsa Fredriika Lintusen perheen neljäntenä poikana. Andersin jälkeen poikien määrä lisääntyi vielä kahdella. Vaikka pienviljelijäperheen leipä oli tiukassa, niin Petterillä ja Fredriikalla ei poikien vartuttua ollut puutetta tekevistä käsistä, vaikkakin esikoispoika August oli kuollut jo kolmevuotiaana vuonna 1878.
Päästyään ripille vuonna 1899 Anders vaihtoi etunimensä Antiksi. Vaikuttimena tähän oli suomalaisen kansallishengen vahvistuminen; tuohon aikaan Suomessa varsin yleisistä ruotsinkielisistä nimistä haluttiin eroon.
Rakennusmestarina

Kuopion evankelisluterilaisen seurakunnan keskusrekisterin ylläpitämistä kirkonkirjoista löytyy merkintä, jonka mukaan Antti Koponen valmistui rakennusmestariksi 17. tammikuuta 1904 ja todistus annettiin Pietariin. Tämän jälkeen Koposen rakennusalan opinnot jatkuivat Kuopion teollisuuskoulun huonerakennusosastolla, josta hän sai päästötodistuksen vuonna 1906. Suomen Rakennusmestariliiton vuonna 1930 julkaistun matrikkelin mukaan nuori rakennusmestari olisi tehnyt Rakennusmestariliiton Kuopion osaston avustuksella matkan Tukholman taideteollisuusnäyttelyyn vuonna 1907, joskin Kuopion osasto perustettiin vasta vuoden 1908 huhtikuussa ja näyttelykin pidettiin vuonna 1909. Koposen  matkakustannuksista onkin vastannut jo vuonna 1904 perustettu Kuopion Rakennusmestariklubi. Klubi toimi jonkin aikaa rinnan 1908 perustetun Rakennusmestariliiton Kuopion Haaraosaston kanssa, mutta se lakkautettiin myöhemmin varsin värikkäiden vaiheiden jälkeen. Myöhemmin Koponen teki useita rakennusalan näyttely- ja opintomatkoja eri puolille Eurooppaa.
Antti Koponen oli 13 muun rakennusmestarin kanssa perustamassa Rakennusmestariliiton Kuopion Haaraosastoa. Kokous pidettiin Teatterihuoneella 3. huhtikuuta 1908. Kokouksen pöytäkirjaan merkittiin perustajiksi P. J. Pitkänen, K. H. Penttinen, Kalle Penttinen, Pete Oravainen, H. Hukka, T. Roivanen, S. Kokkonen, Antti Rantanen, Toivo Smolander, Juho Kekäläinen, Auk. Koponen, Antti Koponen, A. Lillqvist ja Julius Peltonen. Haaraosaston ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin P. J. Pitkänen. Vuotuiseksi jäsenmaksuksi sovittiin 5 markkaa.
Koposen piirtämiä rakennuksia

Haaraosaston perustamisen aikaan keväällä 1908 Antti Koponen oli vasta 25 –vuotias, mutta oli ennättänyt jo piirtää Kuopioon useita rakennuksia, mm. Minna Canthin katu 29 (1906), Niemenkatu 3 (1908), Savonkatu 10 (1908), Tulliportinkatu 30 (1908) ja Hämeenkatu 28 (1908). Piirustajana ja työnvalvojana Koponen oli toiminut mm. Kirkkokatu 5 (1906), Hämeenkatu 12 (1907) ja Koljonniemenkatu 46 (1907) työmailla. Merkittävimpiä Koposen suunnittelemia vielä säilyneitä rakennuksia Kuopiossa ovat nykyisin Suomen katolisen seurakunnan Pyhän Joosefin kirkkona tunnettu, diakonaattiyhdistyksen vuonna 1913 rakennuttama Männistön vanha kirkko (alun perin Hannukselan rukoushuone) ja ravintola Sampon jugendtyylinen  kiinteistö (Kauppakatu 13). Liiketalon rakennutti kauppias Samuli Niskanen vuonna 1911; ennen ravintola Sampoa rakennuksessa toimivat elokuvateatteri Pohjantähti ja Osuusliike Kalla. Vuosina 1912–1916 elokuvateatteri Pohjantähteä mainostettiin Kuopion ”ehdottomasti uusimmanaikaisimpana, kodikkaimpana ja hienoimpana elävien kuvien teatterina”. Viereinen Snellmaninkatu 28:n asuinkiinteistö (As. Oy Miljoonapalatsi) sekä Puijonkatu 14-16 (Kuopion Karjanmyyntiosuuskunnan asuin- ja liikerakennus 1914) ovat myös Koposen piirtämiä. Useimmat Koposen Kuopioon piirtämistä rakennuksista on purettu 1960- tai 1970-luvuilla.
1910-luku oli rakennusalalla kasvun vuosikymmen Kuopiossa. Rakennusmestariliiton Kuopion osaston vuosikertomuksessa v. 1912 todettiin tyytyväisenä, että kaupunkiin on valmistunut ”suuri joukko kaksin- ja kolminkertaisia kivirakennuksia, kun sitä vastoin edellisinä vuosina on yksinomaan rakennutettu yksinkertaisia puurakennuksia”. Vilkastuneen rakennustoiminnan seurauksena tonttien hinnat nousivat ja kaupungilla oli puutetta myös kelvollisista soranottopaikoista. Murhetta toi lisäksi katujen huono kunto.
Vuosi 1912 oli Koposen osalta kuitenkin vaatimaton, hänen työpöydältään valmistui ainoastaan Puijonkatu 31:een nousseen talon piirustukset. Samoihin aikoihin Koponen tapasi Miehikkälässä 1888 syntyneen neiti Heleena Mondolinin (1888-1969), jonka Koponen vei vihille marraskuussa 1913. Ennen avioitumistaan Heleenan kanssa Antti Koponen oli saanut tyttären, jonka pojasta kasvoi Pro Finlandia -palkittu kuvanveistäjä, professori Raimo Utriainen.
Antti Koponen kuoli 14.2.1940 ja hänet haudattiin Kuopion Isolle hautausmaalle 21.2.1940. Hauta on merkitsemätön.