stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kun valaistun

| Kun valaistun Chisu |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 5. lokakuuta 2011
 Formaatti: CD / digitaalinen
 Tuottaja(t): Chisu
 Tyylilaji: pop
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
Chisun muut julkaisut
| Vapaa ja yksin 2009 | Kun valaistun 2011 | Kun valaistun 2.0 2012 |
Kun valaistun on Chisun kolmas studioalbumi. Albumi julkaistiin 5. lokakuuta 2011, ja se nousi heti ensimmäisellä viikollaan Suomen virallisen listan kärkeen.
Sitä myytiin ilmestymisvuonna 63 429 kappaletta ja se palkittiin multiplatinalevyllä. Sittemmin albumia on myyty yli 94 000 kappaletta.
Vuonna 2012 Kun valaistun palkittiin Vuoden albumin Emma-palkinnolla.
Kappaleet

Sävellys, sanoitus ja sovitus: Chisu.
Minä ja mun pää – 5.40
Sabotage – 4.02
Kohtalon oma – 3.50
Ennustus – 3.21
Tie – 4.50
Veneretki – 3.03
Kriisit – 3.20
Jos on valmis, ei sitä tartte kysyykään – 2.46
Vanha jo nuorena – 4.06
Kun valaistun 2.0

| Kun valaistun 2> 0 Chisu |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 4. kesäkuuta 2012 (digitaalinen) 6. kesäkuuta 2012 (LP ja CD)
 Formaatti: CD-DVD-Bluray Digitaalinen Vinyyli
 Tuottaja(t): Chisu
 Tyylilaji: pop
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 2.
Chisun muut julkaisut
| Kun valaistun 2011 | Kun valaistun 2.0 2012 | Polaris 2015 |
Kun valaistun 2.0 on Kun valaistun -albumin uusintaversio, joka julkaistiin digitaalisesti 4. kesäkuuta ja vinyylinä sekä CD-DVD-Bluray -yhdistelmänä 6. kesäkuuta 2012. Julkaisu sisältää alkuperäisen albumin lisäksi kolme uutta kappaletta: ”Kolmas pyörä”, joka julkaistiin singlenä huhtikuussa 2012, ”Frankenstein”, joka oli MTV3-kanavalla esitetyn Helsingin herra -sarjan tunnuskappale, sekä jo varsinaisen albumin nimikkoraita ”Kun valaistun”. Mukana on myös DVD ja Blu-ray, jotka sisältävät muun muassa albumin 5.1-miksauksella, kaksi musiikkivideota sekä materiaalia kulissien takaa.
Uusintapainos ylsi virallinen albumilistan toiselle sijalle.
Kun valaistun 2.0 > Kappaleet

Minä ja mun pää – 5.40
Sabotage – 4.02
Kohtalon oma – 3.50
Ennustus – 3.21
Tie – 4.50
Veneretki – 3.03
Kriisit – 3.20
Jos on valmis, ei sitä tartte kysyykään – 2.46
Vanha jo nuorena – 4.06
Frankenstein – 4.18
Kolmas pyörä – 4.19
Kun valaistun – 3.41
Muusikot

Chisu – laulu, koskettimet
Seppo Salmi – kitara
Miika Colliander – kitara
Tero Palo – basso
Mikko Pöyhönen – rummut
Emilia Takayama – koskettimet
Palkinnot

Emma-gaala 2011: vuoden popalbumi, vuoden albumi
Arvostelut

| --- | --- |
Ilta-Sanomat  : 
Nuorgam  : 68/100
Rumba  : 
Soundi  :
Listasijoitukset

| Kappale | Lataus- lista | Single- lista |
| --- | --- | --- |
Sabotage: #1
Kohtalon oma: #1
| Tie | #8 | #12 |
| Kolmas pyörä | #6 | - |
| Frankenstein | #17 | - |
Aiheesta muualla

Järvinen, Anssi: Kolmas Chisu-albumi ei hämmästytä ja kummastuta, mutta viihdyttää[vanhentunut linkki]. Dome.fi 13.10.2011.
Meriläinen, Mikko: Kun valaistun. Soundi 10/2011.
Onninen, Oskari: Kun valaistun – Taidepoppia kansalle, jota ei taide kiinnosta. Rumba.fi 9.10.2011.
Chisu
| --- | --- |
Studioalbumit:  Alkovi  Vapaa ja yksin  Kun valaistun  Kun valaistun 2.0  Polaris  MOMENTUM 123 
EP:t: Post Momentum
Singlet:  ”Mun koti ei oo täällä”  ”Muut”  ”Tämä rakkaus”  ”Baden-Baden”  ”Kerrasta poikki”  ”Sama nainen”  ”Miehistä viis”  ”Saaliit”  ”Sabotage”  ”Kohtalon oma”  ”Tie”  ”Kolmas pyörä”  ”Frankenstein”  ”Ihana”  ”Tuu mua vastaan”  ”Tähdet”  ”Polte”  ”Älä herätä mua unesta”  ”Asfalttiprinssi”  ”Jos menet pois”  ”Kaktusviinaa”  ”Mestaripiirros”  ”Ei riidellä enää”  ”I Walk the Line”  ”Momentum”  ”Viimeiset tekstarit”  ”Ikävä”  ”Mysteeri”  ”Mun kulta” 
Muuta: Diskografia
| n k Vuoden albumin Emma-palkinto |
| --- | --- |
1990-luku:  Tuulten viemää – Kaija Koo (1993)  Villejä lupiineja – J. Karjalainen (1994)  Mielenrauhaa – Aki Sirkesalo (1995)  Electric Sauna – J. Karjalainen (1996)  Hyvää yötä ja huomenta – Don Huonot (1997)  Pulu – Ismo Alanko Säätiö (1998)  Mestarit Areenalla – Mestarit (1999) 
2000-luku:  Razorblade Romance – HIM (2000)  Into – The Rasmus (2001)  Rajaportti – Timo Rautiainen & Trio Niskalaukaus (2002)  Ei – Maija Vilkkumaa (2003)  Halo – Jonna Tervomaa (2004)  Kovemmat kädet – PMMP (2005)  Leskiäidin tyttäret – PMMP (2006)  Dark Passion Play – Nightwish (2007)  Maailmanloppua odotellessa – Egotrippi (2008)  Veden varaan – PMMP (2009) 
2010-luku:  Seili – Jenni Vartiainen (2010)  Kun valaistun – Chisu (2011)  Yhdestä puusta – Jukka Poika (2012)  Et ole yksin – J. Karjalainen (2013)  Kiitos ei ole kirosana – Haloo Helsinki! (2014)  En kommentoi – Antti Tuisku (2015)  Vesala – Vesala (2016)  Hulluuden highway – Haloo Helsinki! (2017)  Tapa poika – Pyhimys (2018)  Momentum 123 – Chisu (2019) 
2020-luku:  Draaman kaari viehättää – Behm (2020)  Viimeinen romantikko – Ellinoora (2021)  Vastustamaton – Gettomasa (2022)  Hyvikset ja pahikset – Kuumaa (2023)  Soittorasia – Pehmoaino (2024)
Metodismi Norjassa

Norjalainen metodismi on norjalainen vapaakirkollinen liike. Metodistisena kirkkokuntana Norjassa toimii Yhdistyneeseen metodistikirkkoon kuuluva Norjan Metodistikirkko, johon kuuluu 37 seurakuntaa ja yli 11 000 jäsentä.
Historia

Metodismi saapui Norjaan 1850-luvulla. Yhteydet Yhdysvaltoihin syntyivät maastamuuton ja palaavien merimiesten välityksellä. Keskeinen henkilö metodismin synnyssä oli O. G. Hedström, joka kääntyi New Yorkin Bethel-laivalla. Vuonna 1849 yksi kääntyneistä norjalaisista, O. P. Petersen, lähti vierailulle kotimaahansa ja aloitti saarnatoiminnan, jonka kautta monet kääntyivät metodismiin.
Vuoden 1853 lopulla Petersen palasi Norjaan lähetyssaarnaajana. Hänen avukseen tuli toinen mies Yhdysvalloista, tanskalainen C. Willerup. Tällöin Norjaan perustettiin kaksi ensimmäistä seurakuntaa, toinen Sarpsborgiin ja toinen Fredrikshaldiin.
Vähitellen Norjaan lähetettiin useita saarnaajia, mutta pian heitä nousi myös Norjan omien kääntyneitten joukosta. Ensimmäinen merkittävä heistä oli Marten Hansen, josta myöhemmin tuli piirin esimies. Hansen tuli tunnetuksi myös kirjailijana ja kirjallisuuden levittämisen johtajana. Monet ensimmäisen polven saarnaajat olivat kuitenkin siirtolaisia, jotka palasivat evankeliumin asialla Norjaan. Pääkaupungissa Kristianiassa aloitettiin toiminta vuonna 1864, ja vuonna 1869 Petersenistä tuli Norjan metodistien superintendentti.
Hammerfestin metodistikirkko.
Church of the Nazarene

| Church of the Nazarene |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  evankelikalismi
Teologia:  pyhitysliike
Yhteistyötahoja:  NAE
Toiminta-alue:   Yhdysvallat
Päätoimipaikka:  Lenexa, Kansas
Perustettu:  1908
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Church of the Nazarene on yhdysvaltalainen pyhityskristillinen kirkkokunta. Kirkkokunta on perustettu vuonna 1908 Texasin Pilot Pointissa. Kirkkokunnan juuret ulottuvat kuitenkin 1800-luvun puolivälin Charles Finneyn ja Phoebe Palmerin herätyksiin.
Kirkkokunta muodostettiin vuonna 1908 Association of Pentecostal Churches in American ja Church of the Nazarenen yhdistyessä. Vuonna 1908 kirkkokuntaan liittyi myös Holiness Church of Christ. Sana "helluntailainen" poistettiin nimestä vuonna 1919. Kirkkokunta on opiltaan wesleyläinen.
Kannatusalueet

Church of the Nazarenen suhteellisesti vahvimpia kannatusalueita osavaltioittain ovat Pohjois-Dakota, Idaho, Kansas, Indiana ja Oklahoma. Yksittäisistä kaupungeista vahvimpia ovat Maysville, Seymour, Decatur, Fargo ja Lima.
Villa Breidablick

| Villa Breidablick |
| --- | --- |

Osoite:  Kannusillanmäki 6
Sijainti:  Espoon keskus, Espoo
Valmistumisvuosi:  1933
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Villa Breidablick on musiikkiopiston käytössä oleva entinen kauppalantalo Espoon keskuksessa Keski-Espoossa. Se sijaitsee mäellä Espoon rautatieaseman lähellä. Rapattu, aumakattoinen Breidablick on julkisivultaan vähäeleinen, ainoastaan pääsisäänkäyntiä on korostettu kehysrappauksella.
Espoon kunta osti puurakenteisen Villa Breidablickin leskirouva Jenny Weckströmiltä kunnantaloksi vuonna 1932. Huvila paloi seuraavana vuonna ja sen tilalle rakennettiin yksikerroksinen tiilitalo, joka korotettiin kaksikerroksiseksi 1945. Kunnansali sijaitsi alkuaan rakennuksen keskiosassa. Kunnantoimistolla oli oma huoneensa; lisäksi oli kunnankamreerin ja -kirjurin toimistot sekä muita kunnallishallinnollisia tiloja. Breidablickissä toimi myös kunnankirjasto.
Espoosta tehtiin kauppala 1963, ja Breidablick toimi kauppalantalona vuoteen 1972, jolloin Espoo kohotettiin kaupungiksi. Kauppalantaloa seurasi 1971 valmistunut Espoon kaupungintalo, joka purettiin 2020-luvulla.
Vuodesta 2010 alkaen Villa Breidablick on toiminut Musiikkiopisto Avonian pääopetuspaikkana.
Hirvas (Marttila)

Hirvaksentien rautasilta Hirvasojan yli vuonna 2012.
Joutsenia Maunulansillan yllä vuonna 2005.
Hirvaksen kylää Härkätien varrella
Hirvas on kylä Marttilassa Ollilan postinumeroalueella Varsinais-Suomen maakunnassa Paimionjoen pohjoispuolella. Kylän läpi kulkee valtatie 10 ja Suomen vanhin tie Härkätie. Entisestä vuonna 1827 palaneesta  kyläkeskuksesta   Paimionjoen rannalta on lähtenyt Hirvaksentie pohjoiseen Hirvasojan yli. Vuonna 1939  Hirvaksen kylästä rakennettiin silta etelään joen yli Maunulan kylään ja sillalle menevä tie tehtiin entisen kyläkeskuksen yli yhdistyen vanhaan  Hirvaksentiehen. Vuonna 2000 silta jäi käytöstä ja vuonna 2010 puusilta piti purkaa sen arkun kaaduttua. Jäljellä on vielä sillan betonirauniot kummallakin puolella jokea ja kaksi kaatunutta betoniarkkua joen pohjassa.
Maunulan entisen kyläkeskuksen kohdalla on ollut kesäaikaan käytössä kevytrakenteisempi lautta Maunulasta joen yli Hirvakselle ja Härkätielle 1970-luvulle asti. Paimionjoessa on myös Markulankoski ja siihen kuuluvia saaria Hirvaksen, Simalan ja Ollilan kylien välissä. Paimionjokeen laskevassa Hirvasojassa on myös koskia, joista yhdessä on ollut mylly. Paimionjoen ja Härkätien lähellä on peltoaukeita ja pohjoisempana enimmäkseen metsää, jossa on Marttilan Eräveikkojen kota. Mielenkiintoinen geologinen muodostuma on kylän savipeltojen halki kaakosta luoteeseen kulkeva n. 50 metriä leveä hiekkainen alue, joka ulottuu myös joen toiselle puolelle Maunulan kylään. Se on muodostunut kohtaan, jossa vetäytyvä jää oli paikoillaan pitempään jääkauden lopulla.  Markulankosken saaria, Paimionjoen rantoja ja Hirvasojan rinteitä on laidunnettu 1960-1970-luvuille asti. Kyläläisten vuonna 2015 perustama Hirvasojan luontopolku kulkee Härkätieltä ensin Markulankoskeen ja sen jälkeen Hirvasojaa seuraten Paltanpääntielle. Luontopolun varrelle on rakennettu kaksi kävelysiltaa kahden entisen peltotien siltojen tilalle sekä perustettu vuonna 2023 lammaslaidun vanhojen laidunniittyjen ennallistamiseksi.
Hirvaksen kylä oli olemassa jo keskiajalla ja siellä kuten muualla Marttilassa käytiin Härkätien varrella Kaarle-herttuan ja Klaus Kurjen johtaman Sigismundin armeijoiden välisiä sisällissodan lopputaisteluita vuonna 1599.  Vuoden 1926 maakuntajuhlan laulu-, soitto- ja urheilujuhlan pääjuhlapaikka oli lähellä tulevaa Hirvaksen koulua Hirvasojan rinteellä. Hirvaksen koulu toimi vuodesta 1936 vuoteen 2000 ja kyläkauppa 1930-luvulta vuoteen 1968. Vuonna 1944 kesällä Hirvakselle tuli evakkoja Miehikkälästä ja muualta Karjalasta, mutta saman vuoden syksyllä Miehikkälän evakot pääsivät takaisin Miehikkälään, kun Miehikkälä jäikin rajan sisäpuolelle.  Vuonna 2023 Hirvaksen entisestä kyläkeskuksesta löytyi vanhoja ruotsalaisia, venäläisiä ja suomalaisia kolikoita ja muita metalliesineitä, jotka annettiin Kansallismuseoon omaksi kokoelmakseen. Vanhimmat kolikoista ovat 1500-luvulta .
Hirvaksen kylässä on yksi autokorjaamo, yksi kyläpaja sekä osa Verhonkulman tuulipuistosta. Hirvaksen kaupassa on nykyään kirpputori ja siellä voivat myös matkailijat yöpyä.
Aiheesta muualla

Ollilan seudun kylätoimikunta https://www.facebook.com/profile.php?id=100041371451867&sk=photos
Villa Tallholmen

| Villa Tallholmen |
| --- | --- |
Osoite:  Tallholm
Sijainti:  Suvisaaristo, Espoo
Valmistumisvuosi:  1866
Suunnittelija:  Jean Wik
Rakennuttaja:  Gabriel Geitlin
Runkorakenne:  hirsi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Villa Tallholmen on Espoon vanhin varsinainen kesähuvila. Se sijaitsee Tallholmin saarella Suvisaaristossa lounaisessa Espoossa. Villa Tallholmen on arkkitehti Jean Wikin käsialaa.
Espoon kirkkoherra Gabriel Geitlin osti Tallholmin saaren 1865 ja Villa Tallholmenin rakennustyö aloitettiin saman tien. Huvilasta tuli kartanomainen: sen hirsirunko on leveä ja keskiosassa on korkea ristikeskus. Parvekkeihin tehtyjä muutoksia lukuun ottamatta huvila on säilyttänyt varsin hyvin alkuperäisen ilmeensä. Geitlinin nuorin poika Alexander asui Villa Tallholmenissa ja muut pojat rakennuttivat saarelle omat huvilansa. Professori Martti Kaila osti Villa Tallholmenin 1937 ja inventoi saaren kasvit, joita löytyi merkittävän paljon. Aikoinaan saaren ohi kulki purjelaivojen väylä, ja laivat tyhjensivät painolastikseen ottamansa hiekan purjehtiessaan sisäväylille.
Villa Vestanvik

| Villa Vestanvik |
| --- | --- |
 Villa Vestanvik vuonna 1982 finna.fi
Osoite:  Iso Niittysaari
Sijainti:  Westend, Espoo
Valmistumisvuosi:  1909
Suunnittelija:  Valter Thomé
Rakennuttaja:  Hugo Lilius
Runkorakenne:  hirsi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Villa Vestanvik on rakennushistoriallisesti arvokas ja arkkitehtonisesti erikoinen huvila Niittysaarten länsiosassa kaakkoisessa Espoossa. Se on arkkitehti Valter Thomén käsialaa. Työnjohtajana toimi rakennusmestari Obel, joka oli opiskellut Pohjois-Amerikassa. Villa Vestanvik rakennettiin niin kutsutulle Suomenlinnan Linnoitusesplanaadille.
Insinööri Hugo Lilius rakennutti Villa Vestanvikin itselleen. Siihen tehtiin arkkitehtonisesti erikoislaatuisia ratkaisuja. Runkorakenteet laudoitettiin tiiviisti sisältä ja ulkoa, lisäksi ulkoseinä vuorattiin. Seinät ja lattiat jätettiin täytteittä, sillä rakennustapa perustui oletukseen rakenteiden välisen ilmakerroksen eristyskyvyn riittävyydestä.
Villa Vestanvikin toinen erikoisuus on rakennuksen rungon sisään tehty kookas veranta. Huvilan mansardikerroksen ikkunat ovat Thomélle tunnusomaiseen tapaan koristeelliset ja soikeat.
Ruotsin historia

Ruotsin historia aloitetaan joskus viikinkiajasta, joskus 1000-luvusta. Tätä edeltänyttä aikaa kutsutaan Ruotsin esihistoriaksi. Ruotsin kuningaskunnan voidaan sanoa syntyneen noin vuonna 1350. Vuosina 1397–1523 Ruotsi oli ajoittain valtioliitossa Tanskan ja Norjan kanssa (Kalmarin unioni). Ruotsi nousi 1600-luvulla tilapäisesti eurooppalaisen suurvallan asemaan.
Katolisen kirkon yhdessä ruotsalaisten kanssa 1200-luvun lopulla tekemien niin sanottujen toisen ja kolmannen ristiretken seurauksena hämäläiset ja karjalaiset kokivat tappion ja heidän alueensa ajautuivat hiljalleen Ruotsin vallan alle. Ruotsi menetti Suomen Suomen sodassa vuonna 1809. Vuosina 1814–1905 Ruotsi oli unionissa Norjan kanssa.
Kivi- ja pronssikausi > Kivikausi

Ensimmäiset ihmiset tulivat Ruotsiin edellisen jääkauden loppuessa kahta reittiä, toinen ryhmä saapui etelästä ja toinen pohjoisesta jäätöntä Norjan rannikkoa pitkin. Näiden ryhmien esinekulttuurit olivat erilaisia kuten myös heidän ulkonäkönsä. Geenitutkimusten mukaan etelästä saapuneilla oli tumma iho ja siniset silmät, kun taas Norjan rannikkoa pitkin saapuneilla oli vaalea iho ja silmien väri vaihteli. Ajan saatossa nämä ryhmät sekoittuivat.
Jäätikkö poistui nykyisen Ruotsin alueelta kokonaan noin 7000 vuotta eaa.selvennä Asutus oli liikkuvaista, kesäisin kalastettiin ja pyydystettiin hylkeitä rannikolla, talveksi ainakin osa väestöstä siirtyi sisämaahan hirvijahtiin. Varhaisella kivikaudella asukkaita oli vain muutamia tuhansia. Ajanlaskun alussa saviastiat tulivat käyttöön. Maanviljely alkoi levitä Etelä-Ruotsiin noin 4000 eaa. Tämä johti väestönkasvuun ja entistä kerrostuneemman yhteiskunnan syntyyn. Indoeurooppalaisen kielen ajatellaan levinneen Ruotsiin nuorakeraamisen kulttuurin mukana noin 2800 eaa. On esitetty myös näkemyksiä uralilaisten varhaisesta läsnäolosta Ruotsista, mutta tällaiselle ei ole varsinaisia tieteellisiä perusteluja. Pikemminkin viime vuosien kielitieteelliset tulokset viittaavat siihen, että uralilaiset kielet ehtivät Fennoskandiaan myöhemmin kuin on viime vuosikymmeninä totuttu ajattelemaan (ks. Uralilaiset kielet). Pohjoisessa Fennoskandiassa on vielä 2000 vuotta sitten puhuttu tuntematonta paleoeurooppalaista kieltä, jonka saame syrjäytti ajanlaskun alun jälkeen.
Mahdolliset kulttuurirajat Skandinaviassa (esim. limes norrlandicus) eivät siis automaattisesti merkitse rajaa juuri indoeurooppalaisten ja uralilaisten kielten välillä.
Kivi- ja pronssikausi > Pronssikausi

Noin vuoden 1700 eaa. tienoilla alkoi pronssikausi. Pronssikauden kuluessa Etelä-Ruotsin alueella kukoisti vauras kulttuuri, jonka yhteydet ulottuvat Keski-Eurooppaan ja jopa Välimeren maailmaan saakka. Skånen Kivikissä sijaitsee pronssikautisen päällikön suuri kiviröykkiöhauta. Pronssikauden uskomusmaailmaa kuvittavat kalliopiirrokset ovat toinen kuuluisa muinaisjäännösryhmä. Tämän pronssikulttuurin edustajien uskotaan puhuneen indoeurooppalaista kieltä.
Eteläinen pronssikulttuuri ulottui Mälaren-järven tienoille saakka. Tämän kulttuuripiirin pohjoispuolella asui pronssikaudella metsästäjä-kalastajaväestöä, jota voinee pitää Ruotsin saamelaisten esivanhempina. Noin 800-luvulla ennen ajanlaskun alkua Keski-Ruotsin itäosaa asuttivat puolestaan Itämerensuomalaista kantakieltä puhunut väestö, jolla oli vahvat yhteydet Lounais-Suomeen sekä Viroon.
Suomen rannikoille levisi pronssikauden kuluessa voimakasta kulttuurivaikutusta Ruotsista, mahdollisesti pienimuotoisen maahanmuuton yhteydessä.
Rautakausi ja viikinkiaika

Ruotsin oloista rautakaudelta (noin 500 eaa. – 1050 jaa.) on vain vähän kirjallisia tietoja. Roomalainen Tacitus on ensimmäinen, joka mainitsee Ruotsin alueen asukkaita (suiones eli svealaiset). Arkeologinen löytömateriaali sitä vastoin on runsas.
Rautakausi ja viikinkiaika > Varhaisrautakausi

Esiroomalaisella ajalla (noin 500–1 eaa.) rauta tuli yleiseen käyttöön. Arkeologisten löytöjen määrä ajalta on pienehkö, mutta maa pysyi jatkuvasti asuttuna. Viimeistään tässä vaiheessa Etelä-Ruotsin väestö lienee ollut kieleltään pääasiassa germaanista. Etelä-Ruotsissa viljeltiin maata ja hoidettiin karjaa. Pohjoisempana kalastuksen ja metsästyksen merkitys elinkeinoina oli suurempi. Pohjanlahden rannikoilla pyydettiin hylkeitä.
Pohjois-Ruotsin väestöt puhuivat suomensukuista kieltä, jonka voinee yhdistää lähinnä saameen. Saamelaisalueen uskotaan ulottuneen Keski-Ruotsiin saakka. Eräät löydöt Uplannissa viittaavat myös yhteyksiin Baltian ja Etelä-Suomen itämerensuomalaiselle alueelle.
Vanhemmalla roomalaisajalla (noin 1–200 jaa.) arkeologinen aineisto Etelä-Ruotsissa rikastui ja monipuolistui hautoihin laitettujen esineiden johdosta. Ruotsin alueelle kulkeutui melko paljon roomalaisia esineitä. Itä-Götanmaan ja Uplannin alueilta kohdistui ilmeisesti pienimuotoista muuttoa Lounais-Suomeen.
Nuoremmalta roomalaisajalta (noin 200–400 jaa.) on Etelä-Ruotsissa rikkaiden hautalöytöjen muodossa merkkejä entistä hierarkkisemmasta yhteiskunnasta ja vilkkaammista yhteyksistä roomalaiseen maailmaan. Luultavasti Ruotsin alueen asukkaita palveli Rooman armeijassa. Aikakausi oli sotaisa myös Skandinaviassa.
Rautakausi ja viikinkiaika > Keskinen rautakausi

Kansainvaellusajalla (noin 400–550 jaa.) Ruotsiin kulkeutui kultaa, joka on peräisin mannermaalla käydyistä sodista. Luultavasti kansainvaellusajan melskeisiin ja ryöstöretkiin osallistui myös Ruotsin alueen asukkaita. Skandinaviassakin oli ilmeisesti levotonta. Etelä- ja Keski-Ruotsin ohella arkeologisia löytöjä on runsaasti myös pohjoisempaa, esim. Medelpadista. Poliittinen organisaatio kehittyi: Vanhan Uppsalan suuriin hautakumpuihin haudattiin mahtimiehiä tai kuninkaita. Helgön saarella Mälaren-järvessä sijaitsi kuuluisa käsityökeskus.
Vendel-aika (550–800 jaa.) tunnetaan runsaista hautalöydöistään. Keski-Ruotsissa (Uplanti) paikallisten mahtimiessukujen jäseniä haudattiin veneissä aseineen ja sotavarusteineen muun muassa Vendelin kalmistoon. Löytöjä on runsaasti myös Gotlannissa. Mahdollisesti ruotsalaisylimyksillä oli liittolaisia tai kannattajia Suomessa.
Rautakausi ja viikinkiaika > Kristitty kuningaskunta

Kristinusko saapui Ruotsiin viikinkiajalla. Uskontoa levittivät sekä länsieurooppalaiset lähetyssaarnaajat että Bysantin ortodoksisesta kulttuurista omaksutut vaikutteet. 900-luvun lopulla syntyi Sigtunan kaupunki kristinuskon ja uuden kuninkaanvallan tukikohdaksi. Ensimmäinen Ruotsin kuningas, josta on konkreettisia tietoja, on noin vuosina 995–1022 hallinnut Olavi Sylikuningas, joka lyötätti rahaa Sigtunassa. Tämän hallitsijan tiedetään hallinneen kyliä niin Vättern kuin Mälaren järvien ympäristössä, mutta otettuaan kristityn kasteen, hän ilmeisesti menetti otettaan vielä pakanallisilla pohjoisilla alueilla. Mistään kovin yhtenäisestä Ruotsin valtakunnasta ei voi puhua vielä tässä vaiheessa. Paikalliset päälliköt tunnustivat kuninkaan herrakseen, jos tunnustivat, ja välillä kuninkaita saattoi olla useampia.
Keskiaika > Kirkko luo organisaatiotaan

Ruotsiin syntyi vähitellen kirkkopitäjien ja hiippakuntien verkosto, joka edusti uudenlaista kirjoitustaitoon perustuvaa hallintokulttuuria. Sveanmaan ja Götanmaan yhdistymisen kannalta oli merkittävää, että ne liitettiin kirkollisesti vuonna 1164 perustetun Uppsalan arkkipiispanistuimen alaisuuteen. Myös luostarilaitos saapui Ruotsiin 1100-luvulla. Varsinkin dominikaaniveljestö sai suurta vaikutusvaltaa 1200-luvulta lähtien.
Keskiaika > Ruotsin valtakunta syntyy

1100-luvulla ja seuraavan vuosisadan alussa Ruotsin kuninkuudesta taistelivat Sverkerin ja Eerikin suvut. Lopulta 1200-luvun puolivälissä jaarli Birger sai vallan käsiinsä ja hänen pojastaan Valdemarista tuli Bjälbo-suvun ensimmäinen kuningas.
Birgerin ja hänen poikiensa vallan aikaa 1200-luvun keskivaiheilla ja jälkipuoliskolla voi pitää yhtenäisen Ruotsin kuningaskunnan varsinaisena syntykautena. Kuninkaanvallan ja verotuksen tukikohdiksi rakennettiin linnoja. Kaupunkilaitos alkoi kehittyä (mm. Tukholma perustettiin) ja Taalainmaan malmivaroja alettiin hyödyntää tehokkaammin. Saksalaisia kauppiaita, käsityöläisiä ja vuorimiehiä alkoi saapua Ruotsiin suurin joukoin. Kuningas Maunu Ladonlukko antoi vuonna 1280 Alsnön säädöksen, joka vapautti veroista raskaina ratsumiehinä palvelevat ritarit ja asemiehet (rälssi). Kieltäessään omavaltaisen kestityksen vaatimisen talonpojilta Maunun sanottiin ”panneen talonpoikien latojen ovet lukkoon”.
Valtakunta myös laajeni alueellisesti: Suomen ja Norlannin alueita alettiin vähitellen liittää kiinteästi valtakuntaan. Suomenlahden itäpohjukassa Ruotsin valta törmäsi yhteen venäläisen Novgorodin valtion kanssa. Monenlaisten kahakoiden päätteeksi valtakunnat solmivat vuonna 1323 Pähkinäsaaren rauhan, jossa Karjala jaettiin. Viipuri jäi Ruotsille ja Käkisalmi Novgorodille.