stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ateismin historia
Ateismin historiaa Suomessa

Suomessa naturalistinen evoluutioteoria innoitti Suomessa 1880-luvulta lähtien muun muassa tutkija Edvard Westermarckia. Työväenliike omaksui Suomessa marxilaisen ateismin ohjelman, koska se piti uskontoa aatteena, jolla sorretut saadaan tyytymään huonoon yhteiskunnalliseen asemaansa. Kristillinen työväenliike ja diakonia-aate vaikutti toisaalta työväenliikkeen ja kirkon suhteita lähentävästi. Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen vuoden 1903 Forssan ohjelmassa todettiin: ”Uskonto on julistettava yksityisasiaksi. Kirkko on erotettava valtiosta ja kirkolliset sekä uskonnolliset yhdyskunnat katsottava yksityisiksi yhdistyksiksi, jotka itse järjestävät sisälliset asiansa. Uskonnonopetus on poistettava kouluista.” Tämä kuitenkin korosti uskonnon jättämistä valtiollisen toiminnan ulkopuolelle yksityisasiaksi, eikä mukaillut bolsevistista tai marxilaista ateismia. Ylioppilasyhdistys Prometheuksen toimintaan (1905–14) osallistuivat muun muassa Edvard Westermarck, Rafael Karsten, Rolf Lagerborg, Knut Tallqvist, Wilhelm Bolin, Yrjö Hirn, Georg Schauman, Hjalmar Magnus Eklund, Harry Federley, Alma Söderhjelm, Gunnar Castrén, K. H. Wiik, Viktor Heikel ja Ernst Lampén. Yhdistys vaati kirkon ja valtion eroa sekä tunnustuksellisen uskonnonopetuksen poistamista kouluista.
Uskonnonvapauslain säätämisen jälkeen 1923 kaikkien uskontokuntien ulkopuolelle jääminen oli Suomessa sallittua. Vasta uskonnonvapauslaki antoi ateisteille täydet kansalaisoikeudet. Vaatimus täydellisestä valtion ja kirkon erottamisesta ei kuitenkaan toteutunut.
Vuonna 1945 uskonnottomien järjestöksi perustettiin Vapaa-ajattelijain liitto. Liiton yhteiskunnallisena tavoitteena on valtiokirkkojärjestelmän purkaminen ja uskonnonopetuksen poistaminen kouluista, päivähoidosta sekä valtion yliopistoista. Aatteellisena tavoitteena on edistää tieteeseen perustuvan todellisuuskäsityksen leviämistä, uskontokritiikkiä ja ajatuksenvapautta. Kulttuurisena tavoitteena on muun muassa valistaa ihmisiä uskonnottomaan tapakulttuuriin liittyvissä käytännöissä. Liiton puheenjohtajina ovat toimineet muun muassa V. T. Aaltonen ja Väinö Voipio. 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa liiton pääsihteeri Erkki Hartikaisen tavoitteena oli saada Suomen kouluihin oma oppiaine uskonnottomille. Hartikainen teki vuonna 1978 kantelun Yhdistyneitten Kansakuntien ihmisoikeuskomitealle peruskoulun opetussuunnitelmasta Suomessa. Kantelu ratkesi 1981 ja Suomeen saatiin elämänkatsomustieto kouluihin oppiaineeksi.
Ateismin historiaa Suomessa > Ateismi nykyisin

Islamilaisessa maailmassa ateismilla tai uskonnon arvostelulla ei ole juuri mitään sijaa. Islamin nousu ja syyskuun 11. päivän iskut kiihdyttivät keskustelua uskonnoista uhkana maailmanrauhalle. 2000-luvun tunnettuja ateistisia uskontokriitikoita ovat olleet muun muassa Richard Dawkins, Sam Harris ja Christopher Hitchens.
Ateismi on yleisintä Länsi-Euroopassa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Kanadassa, Venäjällä ja Itä-Euroopassa. Eräiden arvioiden mukaan maailman ”ei-uskonnollisen” väestön määrä olisi noin 750 miljoonaa ja ateistien määrä tästä noin 150 miljoonaa eli 2,5 % maailman väestöstä.
Kirjallisuutta

Martin, Michael (toim.): Ateismi.  ((The Cambridge companion to atheism, 2007.) Suomentaneet Tapani Hietaniemi ja Jussi K. Niemelä)  Tampere:  Vastapaino, 2010.  ISBN 978-951-768-311-1
Berman, David: A history of atheism in Britain: From Hobbes to Russell.  London:  Routledge, 1988.  ISBN 0-415-04727-7  (englanniksi)
Thrower, James: A short history of Western atheism.  London:  Pemberton Books, 1971.  ISBN 0-301-71102-X  (englanniksi)
Wuthnow, Robert (toim.): Encyclopedia of politics and religion.  London:  Routledge, 1998.  ISBN 0-301-71101-1  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Erkki Hartikainen: Esitelmä ateismista Luonnonfilosofian seurassa dlc.fi.  30. lokakuuta 2003. Arkistoitu 27.4.2007. Viitattu 20.4.2007.
Dosentti Tapani Hietaniemen alustus ateismin historiasta.
Epikuros.
Paroni d'Holbach.
Karl Marx.
Kartta ateismin yleisyydestä Euroopassa (2005).
Gato-luokka

| Gato-luokka |
| --- | --- |
 Luokan nimikkoalus USS Gato (SS-212)
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 549 t (pinnalla) 2 463 t (sukelluksissa)
Pituus:  95,0–95,05 m
Leveys:  8,31 m
Syväys:  5,2 m
Koneteho:  dieselmoottorit 5 400 hv (4 MW) sähkömoottorit 2 740 hv (2,04 MW)
Nopeus:  21 solmua (39 km/h) (pinnalla) 9 solmua (17 km/h) (sukelluksissa)
Miehistöä:  6 upseeria ja 54 miehistönjäsentä
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 3″/L50 -kansitykki 10 × 533 mm torpedoputkea, joihin 24 torpedoa
Ilmatorjunta:  1 × Bofors 40 mm -ilmatorjuntatykki 1 × Oerlikon 20 mm -ilmatorjuntatykki
Gato-luokka oli Yhdysvaltain laivaston sukellusveneluokka, johon kuului kaikkiaan 77 vuosina 1940–1944 valmistettua sukellusvenettä (USS Gato SS-212 – USS Tullibee SS-284). Luokan alukset palvelivat toisessa maailmansodassa. Alukset olivat kaksirunkoisia avomerikelpoisia sukellusveneitä, jotka perustuivat Yhdysvaltain T-luokan veneisiin. Alustyypin polttoainesäiliöihin mahtui 378–472 tonnia polttoainetta, ja ne kykenivät sukeltamaan 95 metrin syvyyteen.
Yhdysvaltain vuoden 1940 laivasto-ohjelmaan sisällytettiin ensimmäisten kuuden aluksen valmistus, ja pian tämän jälkeen tehtiin päätös valmistaa 67 aluksen lisäsarja. Kaikki alukset olivat suurin piirtein saman kokoisia ja samoin aseistettuja kuin T-luokan alukset, mutta varustettuna uudella voimanlähteellä sekä lukuisilla rakenteellisella muutoksilla. Suurimpina eroina olivat toimintasäde, miehistön olosuhteet, merikelpoisuus sekä lopulta vahvempi kansiaseistus. Alusten runko oli kokonaan hitsattu, ja se oli yksikerroksinen päistä, mutta keskiosassa oli kaksoisrunko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gato-luokka Wikimedia Commonsissa
Gatineau (kaupunki)

| Gatineau (Ville de Gatineau, City of Gatineau) |
| --- | --- |

 vaakuna
 Gatineau
 Koordinaatit: 45°28′36″N, 75°42′05″W 
Valtio:   Kanada
Provinssi:  Québec
Kaupunkiliitos:  2002
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Gatineaun kaupunginvaltuusto
 – Pormestari:  Marc Bureau
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  342 km²
Korkeus:  37–144 m
Väkiluku (2016):  276 245
 – Väestötiheys:  662 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-5
 – Kesäaika:  UTC-4
Suuntanumero(t):  819
Motto::  Fortunae meae, multorum faber
 
 gatineau.ca 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gatineau on kaupunki Etelä-Québecissä Kanadassa. Se sijaitsee Ottawajoen pohjoisrannalla Ottawan kaupunkia vastapäätä ja kuuluu Suur-Ottawaan, jonka alueella asuu noin 1,2 miljoonaa ihmistä. Gatineaussa asuu 276 245 ihmistä (2016). Väestöstä 80 prosenttia puhuu äidinkielenään ranskaa ja 10 % englantia. Väestön valtaosa on roomalaiskatolisia. Koska kaupunki on Kanadan pääkaupunkiseudulla, sinne on perustettu useita liittovaltion ja Québecin virastoja (esimerkiksi Kanadan kansallisarkisto).
Nykyinen Gatineau syntyi vuonna 2002 voimaanastuneessa kaupunkiliitoksessa, jossa yhdistettiin viisi kaupunkia Québecissä (Hull, Gatineau, Aylmer, Buckingham ja Masson-Angers). Gatineau on alueen suurin kunta sekä asukasluvultaan että pinta-alaltaan, joten uusi kaupunki sai nimensä sen mukaan, vaikka Hull on alueen merkittävin keskus.
Gatineaun kaupunkiliitos vuonna 2002
Gatineauta on aina pidetty Ottawaa vapaamielisempänä kaupunkina.kenen mukaan? Jo 1800-luvulla ottawalaiset poliitikot kävivät rentoutumassa silloisessa Hullissa, sillä kaupungin alkoholilainsäädäntö oli vapaampi kuin Ottawassa. Alkoholin myynnin ikäraja on vielä nykyäänkin Gatineaussa alhaisempi. Huoleton ilmapiiri ulottuu jopa kaupungin virastoihin, ja esimerkiksi kaupungintalon yhteyteen on rakennettu meditaatiokeskus kaupungin työntekijöitä varten.lähde?
Gatineaussa on eräs Kanadan merkittävimmistä museoista, Kanadan Kulttuurien museo (engl. Canadian Museum of Civilization), jossa esitellään maan historiaa yli 1000 vuoden ajalta. Museon pääsalissa on mittava kokoelma toteemipaaluja Kanadan länsirannikolta. Museorakennuksen on suunnitellut kanadalainen arkkitehti Douglas Cardinal ja se valmistui vuonna 1989 Ottawajoen rannalle parlamenttitaloa vastapäätä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gatineau Wikimedia Commonsissa
Gaudeamus igitur

De Brevitate vitae eli alkusanojensa mukaan tunnetummin Gaudeamus igitur on vanha latinankielinen juomalaulu, joka on noussut yliopistoyhteisön ja erityisesti akateemisen nuorison tunnussävelmäksi. Osa sen säkeistöistä (2. ja 3.) on peräisin jo keskiajalta, mutta suurin osa säkeistöistä juontaa juurensa Christian Wilhem Kindlebenin vuonna 1781 julkaisemaan nuottikirjaan Studentlieder. Todennäköistä on, että sanat olivat muodostuneet jo hieman aiemmin. Suomenkieliset sanat ovat kieliasustaan päätellen 1800-luvun loppupuolelta.
Suomessa laulu kuuluu erityisesti lukioiden ylioppilasjuhliin sekä yliopistojen juhliin, erityisesti valmistumisjuhliin. Laulun sanat lauletaan yleensä latinaksi. Suomenkielisiä sanoja lauletaan nykyään melko harvoin. Yleensä latinankielisistäkin lauletaan vain ensimmäinen ja neljäs säkeistö. Erikoisuutena mainittakoon, että teekkareilla on joskus tapana laulaa neljännessä säkeistössä: "Vivat polytechnicum! Vivant professores", mikä viittaa Teknillisen korkeakoulun edeltäjän, Polyteknillisen opiston latinankieliseen nimeen.
Gaudeamus igiturin säveltä on lainattu Johannes Brahmsin orkesteriteoksessa Akateeminen juhla-alkusoitto.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lukuisia eri kielisiä versioita laulusta
Puolalainen historia aiheesta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Itävaltalainen historia aiheesta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Gaya (Niger)

| Gaya |
| --- | --- |
 Gaya
 Koordinaatit: 11°53′9″N, 3°27′11″E 
Valtio:  Niger
Alue:  Dosson alue
Departementti:  Gayan departementti
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  360 km²
Väkiluku (2012):  63 815
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gaya on kaupunki, kunta ja Gayan departementin hallinnollinen keskus Dosson alueella Nigerissä. Se sijaitsee Nigerjoen varrella 155 kilometriä Dossosta etelään. Kunnassa on 63 815 asukasta (vuonna 2012, väestönlaskenta).
Gayan kaupunkikunnan arvioitu pinta-ala on 360 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Tounougan, lännessä Tandan ja pohjoisessa Bengoun, Banan ja Yéloun kuntiin sekä etelässä Beniniin. Seutu kuuluu Sudanin ilmastovyöhykkeeseen.
Kaupungin lisäksi kuntaan kuuluu viisi kylää. Asukkaat ovat etupäässä tchiangoja (djermojen ja hausojen sekakansaa), dendejä, djermoja ja fulbeja.
Gayasta johtaa asfaltoitu maantie Dossoon ja Beninin Malanvilleen. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito ja varsinkin Beniniin suuntautuva kaupankäynti. Kalastuksen ja käsityöammattien merkitys on vähäinen. Palveluihin kuuluvat lyseo ja piirisairaala.
Kaupungin nähtävyyksiä ovat kantonin päällikön palatsi ja palmyrapalmumetsä. Gaya tunnetaan myös kalastajajuhlistaan ja perinteisen dambé-nyrkkeilyn harrastuksesta.
Gedrosia

Gedrosia oli satraappikunta muinaisessa Persiassa. Se käsitti alueen Arabianmerestä pohjoiseen, nykyisen Pakistanin eteläosan ja Iranin kaakkoisosan. Alueen satraappi antautui Aleksanteri Suurelle vuonna 330/329 eaa. Myöhemmin alue liitettiin Parthian valtakuntaan.
Galapagosinmerimetso

| Galapagosinmerimetso |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Suliformes
Heimo::  Merimetsot Phalacrocoracidae
Suku::  Merimetsot Phalacrocorax
Laji::  harrisi
Kaksiosainen nimi
 Phalacrocorax harrisi  (Rothschild, 1898) 

Katso myös
   Galapagosinmerimetso Wikispeciesissä   Galapagosinmerimetso Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Galapagosinmerimetso (Phalacrocorax harrisi) on Etelä-Amerikan Galápagossaarilla elävä lentokyvytön merimetsolaji. Se luokitellaan joskus omaan Nannopterum-sukuunsa.
Koko ja ulkonäkö

Galapagosinmerimetso on kokoonsa nähden raskasrakenteinen. Pituus on 84–100 senttiä, ja paino 2,5–4,0 kiloa. Se onkin kaikkein painavin merimetsolaji. Koiraat ovat paljon naaraita kookkaampia, mutta sukupuolet ovat muutoin samannäköiset. Muiden lentokyvyttömien lintujen tavoin galapagosinmerimetson rintalastasta puuttuu lentokykyisille lajeille ominainen harjanne. Siiven pituus on alle 18 senttiä, kun se muilla heimon lajeilla on 30–32 senttiä. Höyhenys on hyvin tuuhea ja näyttää yhtenäiseltä takilta. Höyhenpuku ei ole vettä hylkivä, mutta tarpeeksi tiivis suojaamaan merimetsoa vedessä. Kun lintu nousee vedestä, sen höyhenys näyttää märältä, mutta alla oleva iho on silti jokseenkin kuiva. Jalkojen neljän varpaan välillä on muiden merimetsojen tavoin räpyläpoimu. Nokka on pitkä ja koukkukärkinen. Silmät ovat turkoosin väriset. Vatsapuolen väritys on ruskea, selkäpuoli on mustahko. Nuoret linnut ovat hyvin samannäköisiä kuin aikuiset, mutta niiden höyhenys on kiiltävän musta. Niiden silmät ovat myös tummat.
Galapagosinmerimetso poikkeaa niin paljon sukulaisistaan, että se luetaan joskus omaan sukuunsa. Lajin nuoruuspuvussa on kuitenkin enemmän yhtäläisyyksiä eteläisen kuin pohjoisen pallonpuoliskon merimetsolajeihin. Sen uskotaankin polveutuvan eteläisen pallonpuoliskon merimetsoista, jotka saapuivat aikoinaan Galápagossaarille Perun tai Chilen rannikolta. Pedottomassa ympäristössä, jossa ilmasto pysyy suotuisana ympäri vuoden ja ravinnonhakumatkat ovat lyhyitä, ei paljon energiaa vievästä lentokyvystä ole hyötyä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Galapagosinmerimetso on endeeminen Ecuadorin Galápagossaarilla. Se elää vain Isabelan ja Fernandinan rannikkovesissä saariston länsiosissa. Fernandinalla lajin levinneisyys kattaa saaren rannikot lähes kokonaan, mutta Isabelalla levinneisyys rajoittuu saaren pohjois- ja länsiosiin. Suurimmat yhdyskunnat ovat näitä saaria erottavan salmen alueella, jossa meri matala ja pohja kivinen ja kalaisa. Parhaat paikat nähdä lajia ovat Elisabeth Bayssa ja Urvina Bayssa Isabelalla sekä Fernandinan Punta Espinosassa.
Maalla galapagosinmerimetso elää kivisillä rannikkoalueilla, mutta ruokailualueet ovat matalissa rannikkovesissä, joihin lukeutuvat myös salmet ja merenlahdet. Laji vaeltaa harvoin yli kilometrin päähän pesintäalueelta.
Elintavat

Galapagosinmerimetso viettää runsaasti aikaa sukelluksissa. Laji ei muista merimetsoista poiketen käytä sukelluksissa apuna siipiään, vaan etenee yksinomaan räpylöidensä avulla. Se puikkelehtii pohjakivien välissä ravinnonhaussa, ja matkaakin mieluummin sukelluksissa kuin veden pinnalla. Jokaisen sukelluksen jälkeen galapagosinmerimetso nousee pinnalle kuivattamaan siipensä auringossa. Aikuisen linnun ääntely koostuu vain matalasta murinasta.
Ravinto koostuu tursaista, ankeriaista ja pohjassa liikkuvista kaloista. Muiden merimetsojen tavoin se nappaa saaliinsa uimalla ne kiinni.
Elintavat > Lisääntyminen

Galapagosinmerimetso voi lisääntyä mihin aikaan vuodesta tahansa. Yleensä se pesii kuitenkin vuoden kylmimpinä kuukausina heinä–lokakuussa. Tällöin ravintoa on runsaiten ja poikasten riski kärsiä kuumuudesta on pienin. Lajin yhdyskunnat käsittävät tähän aikaan vuodesta noin 12 paria. Muninta on erityisen niukkaa tammi-helmikuussa. Merimetsoparin kosiorituaali alkaa meressä. Ensin ne alkavat kierrellä toisiaan ympäri, nostavat ruumistaan vedestä ja aloittavat eräänlaisen "käärmemäisen kaulailun". Tämän jälkeen pari siirtyy pesälleen jossa koiras antaa naaraalle lahjaksi pesänrakennustarvikkeen kuten merilevän, pullonkorkin tai köydenpätkän. Suurin osa kumpumaisessa pesässä olevasta aineksesta (lähinnä merilevästä) onkin juuri koiraan lahjaksi tuomia esineitä. Myös parittelu tapahtuu maalla.
Naaras munii pesään 2–3 valkeaa munaa, joita molemmat emolinnut hautovat noin 35 vuorokautta. Poikasten kuoriuduttua vanhemmat jakavat keskenään poikasten haudonnan ja ruokkimisen. Jos ruokaa on kuitenkin runsaasti, naaras voi jättää koiraan huolehtimaan yksin poikasista ja tehdä toisen poikueen toisen koiraan kanssa. Poikaset lähtevät pesästä kahden kuukauden ikäisinä ja ovat vanhemmistaan riippumattomia puolen vuoden iässä.
Uhat ja suojelu

Galapagosinmerimetsojen määrä on pysynyt melko varmasti jokseenkin vakaana lajin löytymisestä lähtien. Sen kantoja ovat heilutelleet El Niño -sääilmiöt, mutta ne ovat aina toipuneet niistä ennalleen. Esimerkiksi vuoden 1983 El Niño romahdutti kannan 400 yksilöön, mutta määrä nousi nopeasti, joten jo vuonna 1986 galapagosinmerimetsoja arvioitiin olevan noin tuhat yksilöä. Vuonna 2006 laskettiin 1396 lintua. Laji luokitellaan vaarantuneeksi, sillä vaikka sen kanta on 2000-luvulla vakiintunut, sen levinneisyysalue on edelleen pieni ja laji on altis vaihteluille.
Laji on hyvin peloton ja herkkä ihmisten aiheuttamalle häiriölle. Aiemmin Isabelan merimetsoja uhkasivat villiintyneet koirat, mutta ne nyt saatu hävitettyä. Kissojen ja rottien pääsy Fernandinalle on myös potentiaalinen uhka saaren kannalle. Nykyään kalastus on suurin huolenaihe, sillä galapagosinmerimetsot alttiina hukkumaan kalaverkkoihin. Kalastus myös vähentää ravinnon määrää. Galapagosinmerimetsoa uhkaavat myös ympäristökatastrofit.
Lajin elinympäristö sisältyy Galapagosin kansallispuistoon ja mertensuojelualueeseen, joka puolestaan kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Lisäksi Charles Darwin Research Station seuraa lajin kantaa säännöllisesti. Tulokaslajeja yritetään myös kontrolloida.
Galapagosinmerimetso Isabelan saarella
Sukeltava galapagosinmerimetso matalikolla
Galapagosinmerimetsoemo pesällään poikasensa kanssa
Gazli

| Gazli |
| --- | --- |
 Gazli
 Koordinaatit: 40°7′57″N, 63°27′23″E 
Valtio:  Uzbekistan
Alue:  Buharan alue
Piiri:  Romitanin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Väkiluku (2016):  8 100
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gazli on kaupunki Buharan alueen Romitanin piirissä Uzbekistanissa. Se sijaitsee Kyzylkumin aavikolla 106 kilometriä Buharasta luoteeseen. Kaupungissa oli 8 100 asukasta vuonna 2016.
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1956 suuren maakaasuesiintymän käyttöön oton yhteydessä. Alueen kaasuvarat on arvioitu 500 miljardin kuutiometrin suuruisiksi. Maakaasun yhteydessä esiintyy myös öljyä. Buhoronefgaz-yhtiön hyödyntämältä kentältä on rakennettu kaasuputket Uralille, Euroopan-puoleiselle Venäjälle, Kazakstaniin ja Taškentiin. Gazlista tuli kaupunki vuonna 1977.
Gazlin kautta kulkee Buharan ja Urganchin välinen maantie. Kaupungissa on lukio, elokuvateatteri ja muita kulttuuripalveluja.
Fysiikan tutkimus

Fyysikot Arthur Compton ja Luis Alvarez vuonna 1933.
Fysiikan tutkimus on enimmäkseen yliopistoissa ja instituuteissa tehtävää fysikaalisten ilmiöiden tutkimusta. Sen tavoitteena on ymmärtää maailmankaikkeuden rakennetta ja löytää havaituille ilmiöille matemaattinen esitystapa. Fysiikan tutkimus on merkittävä osa nykyaikaista yhteiskuntaa ja sen tulokset ovat monien ihmiskuntaa hyödyttävien keksintöjen taustalla.
Fysiikan tutkimukselle ominaista on löytää uusia ilmiöitä ja kehittää löydetyistä ilmiöistä uusia mittausmenetelmiä. Esimerkiksi fyysikoiden löytämät ilmiöt ja kehittämät menetelmät kuten NMR-spektroskopia, röntgensäteily, tunnelointimikroskooppi ja positroniemissiotomografia ovat laajassa käytössä myös fysiikan tutkimuksen ulkopuolella. Menetelmiä käytetään lääketieteessä, sekä farmasian, kemian ja biologian aloilla erilaisten aineiden ja eliöiden tutkimiseen. Moni teknisesti vaativa fysiikan ala, kuten hiukkasfysiikka ja avaruustutkimus, puolestaan edistää vaatimuksillaan teknistä ja tietoteknistä osaamista.
Tutkimuksen osa-alueet

Fysiikan tutkimus voidaan jaotella erilaisiin osa-alueisiin riippuen tutkimustavasta ja tutkimuksen tavoitteista sekä luonnollisesti erilaisiin erikoisaloihin tutkimuskohteiden mukaan.
Tutkimuksen osa-alueet > Kokeellinen ja teoreettinen tutkimus

Yleisellä tasolla fysiikan tutkimus voidaan jakaa teoreettiseen ja kokeelliseen tutkimukseen. Havaitsemalla luonnonilmiöitä pyritään löytämään ilmiöön liittyviä malleja ja periaatteita. Kokeellinen havainnointi siis mahdollistaa ilmiöt selittävien teorioiden muodostamisen.
Kokeellisessa tutkimuksessa fysikaalista ilmiötä testataan mittalaittein. Fysiikan kokeellisen tutkimuksen kolme pääteemaa ovat (1) uusien ilmiöiden löytäminen, (2) nykyisten teorioiden testaaminen ja soveltaminen, sekä (3) pyrkimys mitata erilaisten fysikaalisten vakioiden arvoja aina vain tarkemmin. Tärkeä osa kvantitatiivista kokeellista tutkimusta on virhearvioiden määrittäminen mitatuille suureille.
Teoreettisessa tutkimuksessa pyritään ennustamaan uusia fysikaalisia ilmiöitä tai selittämään jo havaittuja. Teoreettista tutkimusta voidaan tehdä johtamalla jo tunnetuista lainalaisuuksista uusia tai soveltamalla niitä esimerkiksi simulaatiossa. Jos teoreettinen malli rakennetaan jo tunnetuista yhtälöistä ilman sovitettuja parametreja, sanotaan, että malli on johdettu ab initio (engl. from first principles) eli ”alusta asti”. Ideaalitapauksessa kaikki tutkimus voisi olla teoreettista, jos tunnetut yhtälöt kuvaisivat todellisuutta tarpeeksi hyvin. Silloin kaikki tilanteet voitaisiin testata simulaatiossa eikä kokeita enää tarvittaisi. Nykyisillä molekyylien liikettä ja sitoutumista koskevilla simulaatioilla kyetään saamaan jo melko hyvin todellisuutta vastaavia tuloksia esimerkiksi pienten molekyylien tapauksessa ja lyhyillä aikaskaaloilla. Monimutkaisempia, isoja molekyylijoukkoja koskevia ilmiöitä ei pystytä ennustamaan kovin pitkälle johtuen paitsi niihin liittyvistä suurista parametrimääristä, myös systeemien luontaisesta kaoottisuudesta. Tällöin on tyydyttävä tilastollisiin malleihin eli tutkimaan erilaisten numeeristen ratkaisujen todennäköisyyksiä. Kaoottisuuden vuoksi esimerkiksi sään ja ilmastonmuutoksen tarkka ennustaminen on hankalaa jopa supertietokoneilla.
Tutkimuksen osa-alueet > Perustutkimus ja sovellettu tutkimus

Toisaalta tutkimus voidaan myös jakaa perustutkimukseen ja sovellettuun tutkimukseen. Perustutkimuksessa tutkittavalla aiheella ei ole heti nähtävissä suoranaista sovellutusta vaan tutkimusta tehdään silkasta uteliaisuudesta tarkoituksena tuottaa uutta tietoa. Osa perustutkimuksesta saattaa kuitenkin ennemmin tai myöhemmin johtaa merkittäviin sovelluksiin, joita kukaan ei arvannut odottaa. Perustutkimuksen tulosten soveltaminen uusiin käytännön ongelmiin on soveltavan tutkimuksen tavoite ja vaikka joistakin tuloksista sovellutukset ovat seuranneet hyvinkin pian löydön jälkeen, käytännössä uuden tutkimuksen hyödyntämismahdollisuudet nähdään usein vasta vuosien päästä. Esimerkkejä sovelluksia löytäneistä fysiikan käsitteistä ja keksinnöistä ovat muiden muassa energia, sähkömagnetismi, röntgensäteily, suppea suhteellisuusteoria, laser, NMR-ilmiö, ja suuri magnetoresistanssi.