stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sukupuoli

Mies (uros) ja nainen (naaras).
Sukupuoli on suvullisesti lisääntyvillä lajeilla ilmenevä biologinen ominaisuus, jonka perusteella yksilöt jakautuvat joko naaraisiin eli munasoluja tuottaviin yksilöihin (hedelmöittyvä) tai koiraisiin eli siittiösoluja tuottaviin yksilöihin (hedelmöittävä). Ihmisellä hedelmöittyvä sukupuoli ovat naiset ja hedelmöittävä sukupuoli miehet.
Sukusolujen lisäksi yksilön sukupuoli määritellään biologiassa sukupuolikromosomien, niihin kytkeytyvien sukupuolen määräytymisessä tarvittavien geenien, sukupuolihormonien eli endokrinologian, sukurauhasten sekä ulkoisten sukupuolielinten morfologian perusteella.
Yksilön sukupuoli ei ole yksiselitteisesti aina jaoteltavissa koiraaksi tai naaraaksi, jolloin puhutaan intersukupuolisuudesta. Intersukupuolisuuden käsite kattaa useita sukupuolen kehityksen häiriöitä ja sukupuolielinten epämuodostumia, jolloin sukupuolielimet ovat ristiriidassa sukurauhasten tai sukupuolikromosomien määräämän sukupuolen kanssa.
Eri asia kuin biologinen sukupuoli on sosiaalinen sukupuoli, jolla tarkoitetaan miehuuden ja naiseuden sosiaalisesti konstruoituneita merkityksiä sekä yhteiskunnallisia sukupuolirooleja, joihin kasvetaan sosiaalisaation kautta.
Sukupuolten kehityshistoria

Suvullisesta lisääntymisestä on lajeille paljon hyötyä sopeutumiskyvyn kannalta, koska sen kautta populaatioon tulee jokaisessa sukupolvessa uutta geneettistä muuntelua. Evoluutio onkin kehittänyt useita ratkaisuja eri sukupuolien muodostamiseksi. Useimmilla eläinlajeilla sukupuoli määräytyy geneettisesti, joskin hyvin erilaisin tavoin. Toisten lajien kohdalla ympäristötekijöillä on enemmän tai vähemmän vaikutusta yksilön sukupuolen määrittymisessä.
Biologiset sukupuoliominaisuudet > Sukupuolen geneettinen ja kromosomaalinen määräytyminen

Geneettisessä sukupuolen määräytymisessä yksilön sukupuoli määräytyy perityistä sukupuolikromosomeista, ja sukupuolen määrää jonkin tietyn sukupuolikromosomin läsnäolo tai sen puuttuminen tai sukupuolikromosomien lukumäärä. Useimpien eläinlajien sukupuoli määräytyy näin. Yksilön sukupuoli määräytyy jo sen varhaisessa kehitysvaiheessa.
Joillain lajeilla, kuten ihmisellä, naaras on homogameettinen, eli sillä on vain yhdentyyppisiä sukupuolikromosomeja (XX), ja uros on heterogameettinen, eli sillä on kahdentyyppisiä sukupuolikromosomeja (XY). Joillain toisilla lajeilla tämä on päinvastoin.
Nisäkkäillä sukupuolen määrää geneettisesti Y-kromosomi. Useimpien lajien naaraalla on kaksi X-kromosomia (XX) ja uroksella yksi kumpaakin sukupuolikromosomia (XY). Y-kromosomi tai sen puuttuminen määrää sukupuolen myös epätavallisemmissa yhdistelmissä, kuten XXY, XYY, X ja XXX. Nisäkkäiden Y-kromosomi sisältää SRY-geenin (Sex-determining Region Y), joka laukaisee eliön kehittymisen koiraspuoliseksi eli kivesten kehittymisen ja testosteronin tuotannon. Muussa tapauksessa (myös silloin, kun eliöllä esiintyy XY-kromosomit mutta sen SRY-geeni on puuttuva tai toimimaton) eliö kehittyy naaraspuoliseksi.
Ihmisen sukupuoli on aina kehityksen alkuvaiheessa biologisesti naaras. Mahdollinen maskulinisoituminen tapahtuu 12–20. raskausviikon aikana.
Hyönteisten sukupuolikromosomisto on poikkeuksellisen monimuotoinen. Perhosten ja koiden (Lepidoptera) sukupuolikromosomit ovat W ja Z, joista W tavallisesti aiheuttaa kehittymisen naaraaksi. W-kromosomin puuttuessa ZZ-yhdistelmä tuottaa uroksen ja pelkkä Z (eli Z0) naaraan. Joillakin lajeilla sukupuoli määräytyy W-kromosomin puuttuessa lämpötilan mukaan niin, että lämpimällä eli suotuisalla ilmalla syntyy enemmän naaraita kuin kylmällä. Joillakin heinäsirkoilla XX tuottaa naaraan ja pelkkä X uroksen. Joillakin sääskillä sukupuolten kromosomistot ovat samanlaiset, ja sukupuoli määräytyy luultavasti dominantin urostekijän mukaan. Banaanikärpäsellä sukupuoli määräytyy epätavallisesti X-kromosomien ja autosomien suhteen mukaan, niin että XX, XXY ja XXYY tuottavat naaraskärpäsen, ja XY ja X0 uroskärpäsen.
Lintujen sukupuolikromosomit ovat Z ja W, ja heterogameettinen sukupuoli (ZW) on naaras. Linnuilla sukupuolen määrittyminen eroaa paljon nisäkkäistä, ja samankaltainen järjestelmä on myös matelijoilla sekä joillain kaloilla ja sammakkoeläimillä.
Sekä XY- että ZW-määräytymisjärjestelmässä sukupuolen määräytymisen aiheuttava sukupuolikromosomi on näistä kahdesta huomattavasti pienempi ja sisältää lähes pelkästään sukupuolen erilaistumiseen tarvittavat geenit.lähde?
Biologiset sukupuoliominaisuudet > Sukupuolen ei-geneettinen määräytyminen

Myös ympäristötekijöillä on tärkeä osa sukupuolen määrittymisessä joillain lajeilla. Hyönteisten lisäksi myös joillain matelijoilla ympäristön lämpötila sikiövaiheessa voi vaikuttaa siihen, mikä yksilön sukupuoleksi tulee. Krokotiileilla ja useimmilla kilpikonnilla sukupuolten jakauma määräytyy munien hautomalämpötilan mukaan. Lämpötilarajat vaihtelevat lajeittain.
Monen lajin yksilöt voivat vaihtaa sukupuoltaan elämänsä aikana. Joskus vaihto tapahtuu tietyssä iässä, joskus jonkin tarpeen myötä. Yleisintä sukupuolen vaihtaminen on kaloilla. Esimerkiksi huulikalojen parvissa johtajakoiraan kuolema johtaa siihen, että voimakkain naaras muuttuu koiraaksi, jotta parvi voi lisääntyä. Crepidula fornicata -kotilo pystyy paritteluketjussa vaihtamaan oman yläpuolensa sukupuolen vastakkaiseksi kuin ketjuun seuraavaksi liittyvän sukupuoli.
Biologiset sukupuoliominaisuudet > Hermafroditismi

Joillakin lajeilla, kuten lieroilla sekä laakamato-, simpukka- ja kotilolajeilla esiintyy hermafroditismia eli kaksineuvoisuutta. Tietyissä oloissa se auttaa sopivan parittelukumppanin löytämisessä. Tällainen eläin on samanaikaisesti koiras ja naaras, ja sillä on sekä koiraan että naaraan sukuelimet. Hermafrodiitit eivät yleensä pysty hedelmöittämään itseään, vaan parittelevat yksilöt vaihtavat sukusoluja keskenään.
Biologiset sukupuoliominaisuudet > Sukupuolidimorfismi

Monilla eläimillä on koiras- ja naarassukupuolten välillä eroja lisääntymiseen liittymättömissä ominaisuuksissa kuten koossa, värityksessä ja käyttäytymisessä. Tätä ilmiötä kutsutaan sukupuolidimorfismiksi ja näitä piirteitä sekundäärisiksi sukupuoliominaisuuksiksi. Sukupuoliominaisuudet voivat olla ensisijaisia (primäärisiä) eli lisääntymiseen liittyviä ja toissijaisia (sekundäärisiä) eli suoraan lisääntymiseen liittymättömiä. Sukupuolidimorfismin vastakohta on sukupuolimonomorfismi. Sekundäärisiin sukupuolituntomerkkeihin ihmisellä lukeutuvat suurempi koko ja karvaisuus miehillä sekä naisten rinnat, leveämpi lantio ja suhteellisesti suurempi ruumiin rasvapitoisuus. Monilla muilla lajeilla erot ovat suurempia äärimmäisenä esimerkkinä onkijakala, jolla lajin pienikokoiset koiraat loisivat naaraan kyljessä.
Kehon ulkoiset anatomiset sukupuoliominaisuudet mahdollistavat yhdynnän ja toimivat esimerkiksi eroottisten signaalien lähettäjinä seksuaalisessa viestinnässä.
Ihmisen sukupuolilla on tutkimuksissa havaittu erilaisia kognitiivisia ja käyttäytymisen eroja. Ei ole kuitenkaan aina selvää, missä määrin sukupuolten väliset erot ovat seurausta biologisesta ja missä määrin sosiaalisesta sukupuolesta.
Sienet ja pariutumistyypit

Sukupuoli on tärkeä erikoistapaus käsitteestä pariutumistyyppi, joka on erityisesti mykologiassa välttämätön lähestymistapa käsiteltäessä sienten suvullista lisääntymistä. Pariutumistyyppejä voi olla useita ja mikroanatomisesti eri kohdissa eliötä. Samalla sienilajilla voi olla tuhansiakin eri pariutumistyyppejä. Mikäli niitä on vain kaksi, voidaan puhua sukupuolista kuten esimerkiksi kasveilla ja eläimillä on asianmukaista. Jos pariutumistyypeistä käytettäisiin nimitystä sukupuoli, halkiheltalla (Schizophyllum commune) olisi kymmeniätuhansia sukupuolia.
Kirjallisuutta

Aula, Pertti et al. (toim.): Perinnöllisyyslääketiede. Helsinki: Duodecim, 2007.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sukupuoli Wikimedia Commonsissa
Erilaisia kromosomeista riippuvaisia tapoja organismin sukupuolen erilaistumiseen eri eliölajeilla. Vasemmalla naaras, oikealla uros. Ylhäältä alas ihminen ja useimmat muut nisäkkäät, linnut, banaanikärpänen ja heinäsirkka.
Riikinkukkokoiras (oikealla) ja naaras ovat hyvin erinäköisiä.
Karl Palmroth

Karl (Kaarle) Palmroth (13. toukokuuta 1753 Ruovesi – 12. heinäkuuta 1839 Ruovesi) oli kapteeni Porin jalkaväkirykmenttissä joka osallistui Suomen sotaan vuosina 1808-1809. Suomen sodan ajalta on säilynyt toistakymmentä Kaarle Palmrothin vaimolleen Ruoveden Vasun tilalle lähettämiä kirjeitä. Häntä on pidetty yhtensä esikuvana J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoissa kertojana esiintyvälle vänrikki Stoolille. Vänrikki Stoolin vahvimpana esikuvina on pidetty aliupseeri ja vänrikki Fredrik Adolf Pelander ja myös majoittaja Carl Gustaf Polviander Todennäköisesti kaikki nämä henkilöt ovat olleet inspiraation lähteenä Runbergin runoille. Kaarle oli Suomen sodan jälkeen Ruoveden nimismies.
Elämäkerta

Kaarle (Karl) Palmrothin isä Carl Palmroth oli syntynyt Tukholmassa vuonna 1702, kirjanpitäjä ja oikeuskollegion notaari Peter Palmrothin nuorimpana poikana. Isä Peter kuoli kun Carl oli 3 vuotias.  Hän meni 14 vuotiaana Porin kuninkaalliseen jalkaväkirykmenttiin suuren Pohjan sodan aikana ja oli 1718 16-vuotiaana Euran komppanian majoittaja. Kaarle XII:n mukana hän lähti Norjan sotaretkelle. Kun Kaarle XII kuoli retkellä, joukot joutuivat perääntymään. Puolet 5 000 miehen armeijasta menehtyi. Carl pääsi takaisin Suomeen, mutta hänen jalkansa jouduttiin amputoimaan. Vänrikki Palmroth sai puujalan ja erosi armeijasta 20-vuotiaana. Hänestä tuli 23-vuotiaana Ruoveden nimismies. Karl Palmrothin äiti oli Anna Bergström. Äidin isä oli luutnantti Nils Bergström joka oli Carlin lisäksi saman komppanian yksi harvoista Norjan sotaretken selviytyjistä ja tunnetun sissisotilaan Jacob Johan Rothin (Roth ja Spoof tarinoista) isoisä.
Kaarle Palmroth syntyi 1753 Ruovedellä Tyrnin talossa. 20 vuotiaana hän liittyi Porin jalkaväkirykmentin Ruoveden komppaniaan jossa myös isänsä oli palvellut. 1782-1804 hän oli Ruoveden komppanian majoittaja Kurun Hainarin virkatalossa. 1791 hän meni naimisiin Kangasalalaisen Elisabeth Florinin kanssa.
Hän osallistui Kustaa III:n sotaan Venäjää vastaan vuosina 1788-1790. Osallistui Haminan, Porrassalmen, Parkkumäen ja Laitasillan taisteluihin pataljoonan adjudanttina ja ylenettiin sodan  aikana 1789 vänrikin arvoon.
54-vuotiaana Ruoveden komppanian vänrikki Palmroth osallistui Suomen sotaan 1808 Venäjää vastaan. Koko sodan ajan hän oli tiiviissä kirjeenvaihdossa vaimonsa kanssa. Jollakin kummallisella tavalla hän pystyi saamaan kirjeensä läpi rintamalinjojen myös silloin kun omat joukot olivat perääntynet pohjanmaalle ja venäläiset miehittivät hänen kotiseutuaan. Hän lähettää kirjeitä vaimollensa jossa hän kertoo Ruoveden asukkaille kuulumisiä sodan rintamalta ja mm. terveisit majuri Eekiltä, vääpeli Possenilta, lippumies Rothilta, Kersantti Hillebrandtilta ja majoittaja Polvianderilta, jonka perheet olivat Ruovedellä ja Kurussa.
Karl Palmrothia on pidetty ehdokkaana esikuvaksi Runebergin sankarihahmolle kirjassa ”Vänrikki Stool” Tällaisia viittauksia on löydettävissä Porin Rykmentin juhlajulkaisuista.  Carl oli vänrikki Kustaa III:n Sodan ja Suomen Sodan aikana ja samanikäinen kun Stool. Hän sai sodasta kultamitalin palkkiona osoittamastaan urhoollisuudesta ja vieraili Runebergin Ruoveden vuosina säänöllisesti Ritoniemen kartanolla, jossa Runeberg oli kotiopettajana.
Karl kuoli Ruovedellä 1839 vuonna 86 vuotiaana Vasun talossa. Hänelle jäi 1 poika ja 4 tytärtä. Poika Karl Fredrikistä oli kolmannessa sukupolvessa Ruoveden nimismies ja Ilmajoen kruununvouti. Karl Fredrik osti Ritoniemen kartanon 1830 luvulla, mutta muutti isänsä Vasun taloon hänen kuoleman jälkeen.
Karl Palmrothin jälkipolveen kuuluvat mm. suurlähettiläs Gunnar Palmroth (1903-1965), kenkätehtailija Pentti Palmroth (1901-1968) ja hänen poika Pertti Palmroth (1931-2020), kenraalimajuri Georg Palmroth (1881-1951), kirjailija/sanoittaja majuri Reino Palmroth (1906-1992) ja hänen veli säveltäjä/näyttelija Toivo Palmroth (1903-1947).
Viinilasi (soitin)

Lasiharpunsoittaja.
Viinilasia voi käyttää idiofonisena soittimena siten, että kostutettua sormenpäätä liu'utetaan pitkin lasin reunaa jolloin se alkaa resonoimaan. Viinilasien reunaa pitkin liu-utetun sormen aiheuttaman liikkeen nopeus eli resonanssitaajuus on ihmisen kuulon alueella minkä vuoksi sen kuulee äänenä.
Syntyvän äänen korkeutta voidaan virittää lasin nestemäärää säätämällä. Suurempi nestemäärä tekee lasista raskaamman jolloin sen on vaikeampi värähdellä ja ääni madaltuu. Kun lasi alkaa värähtelemään se jatkaa sitä vaikka sormen ottaisi pois, mitä käytetään hyväksi laseilla soitettaessa.
Nykyisin esiintyviä viinilasinsoittajia ovat muun muassa Anna ja Arkadiusz Szafraniec jotka esiintyvät nimellä GlassDuo ja Robert Tiso.
Historia

Viinilasella soittamisen keksi irlantilainen Richard Pockrich vuonna 1741. Hänellä oli 25 vedellä viritettyä viinilasia jotka oli kiinnitetty laatikkon. Pian hänen jälkeensä tuli muitakin artisteja jotka soittivat viinilaseilla. 1800-luvun loppuun mennessä Euroopassa soitettiin paljon musiikkia viinilaseilla. Vaikka viinilasin soittajat esiintyivät usein sirkuksissa, varietee-esityksissä ja muissa vastaavissa tilaisuuksissa, tuolloin myös useat tunnetut säveltäjät esimerkiksi Mozart, Beethoven ja Tšaikovski sävelsivät musiikkikappaleita varta vasten viinilaseille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lasiharppu Wikimedia Commonsissa
Kozlovski, David: Street artist playing Hallelujah with crystal glasses Youtube. 11.2.2013. Viitattu 19.7.2020. (englanniksi)
Tiso, Robert: Glass harp-Toccata and fugue in D minor-Bach-BWV 565 Youtube. Viitattu 19.7.2020. (englanniksi)
Wine Glass Music Acoustical Society of America – Exploresound.org. Viitattu 19.7.2020. (englanniksi)
Yhdysvaltain Riukiusaarten siviilihallinto

Yhdysvaltain Riukiusaarten siviilihallinto (englanniksi United States Civil Administration of the Ryukyu Islands, japaniksi 琉球列島米国民政府, Ryūkyū-rettō Beikoku Minseifu, okinawaksi Rūcū ʔAmirika Minhyōjōju) oli Tyynellämerellä, Riukiusaarilla Yhdysvaltain sotilashallinnon korvannut siviilihallinto vuosina 1950–1972, minkä jälkeen saaret palautettiin Japanille.
Historia

Okinawan taistelun jälkeen vuonna 1945 Yhdysvaltain laivasto otti alueen saaret hallintaansa, jotka se myöhemmin luovutti muille armeijan joukoille. Samana vuonna laivasto sai alueet takaisin ja perusti Yhdysvaltain Riukiusaarten sotilashallinnon, jotka luovutettiin taas seuraavana vuonna armeijalle. Vuonna 1950 alueelle annettiin siviilihallinto.
Riukiusaarten valuutta oli vuoteen 1958 B-jeni, jolloin se vaihdettiin dollariin. Saarten alueella ajettiin tien oikealla puolella, joka oli päinvastoin Japanin tapoja. Vuonna 1978, kuusi vuotta saarten luovutuksen jälkeen ajopuoli siirrettiin vasemmalle.
Saarten palauttamisesta tehtiin sopimus 17. kesäkuuta 1971, ja ne luovutettiin Japanille toukokuussa 1972.
Pleistoseeninen villiinnytys

Pleistoseeninen villiinnytys on troofisen villiinnytyksen muoto, jossa ekosysteemeihin pyritään palauttamaan eläimiä, jotka jäljittelevät pleistoseenisen kauden megafaunan ympäristöön jättämiä jälkiä.
Projekteja tai projektisuunnitelmia > Brasilia

Brasilialainen ekologi Mauro Galetti ehdotti pleistoseenin uudelleenrakentamista vuonna 2004. Pleistoseenikauden lopussa ihmisen levitessä Euraasian ulkopuolella kuoli sukupuuttoon suuri määrä isokokoisia eläinlajeja. Galetti ehdotti norsujen tuomista sirkuksista ja eläintarhoista yksityisille maille Brasilian cerradoon.
Projekteja tai projektisuunnitelmia > Pohjois-Amerikka

Paul S. Martin totesi vuonna 2005, että suuri osa Pohjois-Amerikan alkuperäisestä megafaunasta eli esimerkiksi mammutit, maalaiskiaiset ja sapelihammaskissat kuolivat sukupuuttoon ihmisten saavuttua mantereelle. Hän ehdotti ekologisen tasapainon palauttamista korvaamalla ne lajeilla, joilla on samanlaisia ekologisia rooleja, kuten aasialaisilla tai afrikkalaisilla norsuilla. Naturen kiistanalainen pääkirjoitus vuonna 2005 vaati norsujen, leijonien ja gepardien palauttamista keskilännen suojelluille preeria-alueille. Kirjoituksen oli allekirjoittanut suuri joukko biologeja.
Projekteja tai projektisuunnitelmia > Siperian pleistoseeninen puisto

Tutkija Sergei A. Zimov perusti vuonna 1988 Koillis-Siperiaan Pleistoseenin puiston testatakseen mahdollisuutta palauttaa alueelle suuria laiduntajia ja petoeläimiä. Zimovin tavoitteena on luoda uudelleen pleistoseenin lopussa pääosin kadonneen arotundran kaltainen ekosysteemi. Hankkeen avulla on tarkoitus tutkia laiduntavien eläinten vaikutusta ikiroutaan ja sen sulamiseen. Zimovin tutkimusten mukaan talvilaidunnus edistää maaperän jäähtymistä talvella. Hankkeessa on tuotu alueelle jakutian poneja, poroja, lumilampaita, vapiteja, jakkeja, biisoneita ja hirviä. Zimovin hanke on kiistanalainen. Conservation Biology -lehdessä julkaistussa kirjeessä pleistoseenia palauttamaan pyrkiviä syytettiin "Frankensteinin ekosysteemien" luomisesta. Kirjeen mukaan "suurin ongelma ei ole mahdollisuus palauttaa menetettyjä vuorovaikutuksia, vaan pikemminkin riski saada uusia, ei-toivottuja vuorovaikutuksia. Kirjoittajat ehdottivat, että kadonneen megafaunan palauttamisen sijasta luonnonsuojelijoiden tulisi pyrkiä palauttamaan olemassa olevat lajit alkuperäisiin elinympäristöihinsä.
Alavieskan Viri

Alavieskan Viri  on alavieskalainen urheiluseura. Seura perustettiin vuonna 1946 nimellä Vieskan Viri. Naisten joukkue pelasi kaudella 1995–1996 SM-Liigassa.
Aiheesta muualla

Alavieskan Viri
Jääkiekon alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut

| Jääkiekon alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut |
| --- | --- |
Laji:  Jääkiekko
Perustettu:  1967 (epävirallisesti)   1968 (virallisesti)
Lopetettu:  1976
Seuraaja:  U20 MM-Kisat U18 EM-Kisat
Hallitseva mestari:   Neuvostoliitto (1976)
Jääkiekon alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut oli vuosittain järjestetty jääkiekkoiluturnaus, jota pelattiin vuosina 1968–1976. Vuodesta 1977 alkaen kisat muuttuivat alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuiksi. Samalla alettiin pelata virallisia alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskisoja.
Mitalistit ja kisapaikkakunnat

| Turnaus | Kulta | Hopea | Pronssi | Järjestäjämaa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| (1967)lähde? |  Neuvostoliittolähde? |  Suomilähde? |  Ruotsilähde? |  Neuvostoliittolähde? |
| 1968 |  Tšekkoslovakia |  Neuvostoliitto |  Ruotsi |  Suomi |
| 1969 |  Neuvostoliitto |  Ruotsi |  Tšekkoslovakia |  Länsi-Saksa |
| 1970 |  Neuvostoliitto |  Tšekkoslovakia |  Ruotsi |  Sveitsi |
| 1971 |  Neuvostoliitto |  Ruotsi |  Tšekkoslovakia |  Tšekkoslovakia |
| 1972 |  Ruotsi |  Neuvostoliitto |  Tšekkoslovakia |  Ruotsi |
| 1973 |  Neuvostoliitto |  Ruotsi |  Tšekkoslovakia |  Neuvostoliitto |
| 1974 |  Ruotsi |  Neuvostoliitto |  Suomi |  Sveitsi |
| 1975 |  Neuvostoliitto |  Tšekkoslovakia |  Ruotsi |  Ranska |
| 1976 |  Neuvostoliitto |  Ruotsi |  Suomi |  Tšekkoslovakia |
Mitalitaulukko

| Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Neuvostoliitto | 6 | 3 | 0 | 9 |
|  Ruotsi | 2 | 4 | 3 | 9 |
|  Tšekkoslovakia | 0 | 2 | 4 | 6 |
|  Suomi | 0 | 0 | 2 | 2 |
Taulukkoon on laskettu mukaan vain vuosien 1968–1976 turnaukset.
Käännös suomeksi
Limingan Niittomiehet

Limingan Niittomiehet ry (lyhenne LNM, epävirallisesti myös LimNM) on liminkalainen urheilun yleisseura.
Seura on perustettu vuonna 1915. Seuraan kuuluu yli 1 000 jäsentä, ja vuonna 2025 sen lajeina ovat hiihto, kiipeily, lentopallo, paini, salibandy ja yleisurheilu. Seuran puheenjohtajana toimii Marko Kärsämä.
Limingan Niittomiesten salibandyjaoston miesten joukkue pelaa kaudella 2024–2025 Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Miesten Divarissa.
Janne Nissinaho

| Janne Nissinaho> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. elokuuta 1976 (ikä 48) lähde? Oulu
Salibandyn pelaaja
Pelipaikka:  puolustaja
Seura:  OLS
Pelinumero:  9
Pituus:  186 cm
Paino:  90 kg
Janne Nissinaho (s. 1976) on suomalainen salibandyn pelaaja. Hän pelaa Oulun Luistinseurassa puolustajana. Ennen OLS:aan siirtymistä Nissinaho pelasi muun muassa  Pöllöissä, FBC Turussa, TPS:ssä ja Limingan Niittomiehissä.
Nissinaho on pelannut uransa aikana 25 runkosarjaottelua Salibandyliigassa.
Nissinaho on tunnettu voimakkaasta kiertojuoksusta lähtevästä voimakkaasta rannelaukauksesta. Usein maaliin johtanutta laukausta on kutsuttu nimellä "Kuningaskierto". Nissinaho tunnetaan myös hyvästä pelisilmästään ja kovasta voittamisen tahdostaan.
Nissinaho on tehnyt Tps:ssä pelaamissaan 87 ottelussa 47 maalia ja antanut 36 maaliin johtavaa syöttöä. Jäähyminuutteja on kertynyt 140 minuuttia.
Aiheesta muualla

Nissinaho OLS:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Stavropolin aluepiiri

| Stavropolin aluepiiri Ставропольский край |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Stavropolin aluepiirin sijainti Venäjän federaation kartalla
 Koordinaatit: 45.05°N, 41.98°E (Stavropol) 
Valtio:   Venäjä
Perustettu:  13. helmikuuta 1924
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Stavropol
 – suurin kaupunki:  Stavropol (398 539 as.)
 – kuvernööri:  Aleksander Tšernogorov
Pinta-ala:  66 128 km²
Väkiluku (2010):  2 786 281
 – väestötiheys:  42,1 as./km²
Kielet:  venäjä
BKT (2010):  316 888,9 milj. RUB (eli 0,85 % Venäjän BKT:stä)
 – asukasta kohti:  113 732 RUB,  noin 2 786 EUR (eli 43 % Venäjän keskiarvotasosta)
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Symbolit:  
 – lippu:  Stavropolin aluepiirin lippu
 – vaakuna:  Stavropolin aluepiirin vaakuna
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  26, 126
 – ISO 3166:  RU-STA
 
stavkray.ru (venäjäksi)
Stavropolin aluepiiri (ven. Ставропо́льский край, Stavropolski krai) on Venäjän federaation osa Pohjois-Kaukasiassa Itä-Euroopassa. Se rajoittuu pohjoisessa Rostovin alueeseen ja Kalmukiaan, idässä Dagestaniin, kaakossa Tšetšeniaan, etelässä Pohjois-Ossetiaan, Kabardi-Balkariaan ja Karatšai-Tšerkessiaan sekä lännessä Krasnodarin aluepiiriin. Aluepiirin pääkaupunki on Stavropol (1935–1943 nimenä Vorošilovsk). Stavropolin aluepiiri kuuluu vuonna 2010 perustettuun Pohjois-Kaukasian federaatiopiirin, jonka pääkaupunki puolestaan on aluepiirissä sijaitseva Pjatigorskin kaupunki.
Maantiede

Stavropolin aluepiirin kartta
Alueen itä- ja pohjoisosat ovat alankoa ja kuuluvat Kalmukkiaroon ja Nogaiaroon. Lounaaseen päin mentäessä maa kohoaa hiljalleen. Suurimmat joet ovat Kuban, Kuma ja Jegorlyk.
Väestö

Stavropolin aluepiirin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan aikaan 2 786 281. Väestöstä 42,8 prosenttia oli maaseutuasukkaita ja 57,2 prosenttia kaupunkilaisia. Aluepiirissä on keskimäärin 42,1 asukasta neliökilometrillä. Suurimmat kaupungit ovat Stavropol (398 539 as.), Pjatigorsk (142 511 as.), Kislovodsk (128 553 as.), Nevinnomyssk (118 360 as.) ja Jessentuki (100 996 as.). Yli 30 000 asukkaan kaupunkeja tai kaupunkityyppisiä taajamia ovat lisäksi Mineralnyje Vody (76 728 as.), Georgijevsk (72 153 as.), Mihailovsk (Михайловск, 70 981 as.), Budjonnovsk (64 624 as.), Izobilnyi (Изобильный, 40 555 as.), Svetlograd (Светлоград, 38 520 as.), Gorjatševodski (пгт Горячеводский, 36 967 as.), Zelenokumsk (Зеленокумск, 35 839 as.) ja Blagodavnyi (Благодарный, 32 725 as.).