stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ed Belfour
Ura > Ammattilaisura > San Jose Sharks & Dallas Stars

Kaudella 1995–1996 Belfourin, joka oli ollut viisi edellistä kautta Chicagon selkeä ykkösvahti, ja seuran toisen maalivahdin Jeff Hackettin välille syntyi kilpailuasetelma. Hackett nousi lopulta Blackhawksin ykkösvahdiksi ja Belfour kaupattiin kesken kauden 1996–1997 San Jose Sharksiin. Sharks-kaupassa Chicagoon siirtyivät maalivahti Chris Terreri, puolustaja Michal Sýkora ja hyökkääjä Ulf Dahlén. Pelattuaan verrattain heikon loppukauden Sharksissa, Belfour siirtyi heinäkuussa 1997 vapaana agenttina Dallas Starsiin. Hän pelasi kaudella 1997–1998 61 ottelua uransa parhaalla päästettyjen keskiarvolla 1,88 ja kaudella 1998–1999 hän oli johdattamassa joukkuettaan sen historian ensimmäiseen Stanley Cupin mestaruuteen. Stars voitti loppuottelusarjan Buffalo Sabresiä vastaan otteluvoitoin 4–2. Belfour sai kauden päätteeksi neljännen kerran urallaan William M. Jennings Trophyn, tuolloin yhdessä kakkosmaalivahti Roman Turekin kanssa. Stars pääsi Stanley Cupin loppuotteluihin myös kaudella 1999–2000, mutta hävisi tuolla kertaa mestaruuden New Jersey Devilsille. Belfour palkittiin vuonna 2000 Roger Crozier Saving Grace Awardilla runkosarjakauden parhaan torjuntaprosentin, 91,9, perusteella.
Kaudella 2000–2001 Belfourin taso laski aiempiin kausiin nähden ja seuran toinen maalivahti Marty Turco pelasi tilastojen valossa häntä paremmin. Sama toistui selvemmin kaudella 2001–2002, jolla hänen torjuntaprosenttinsa laski ensimmäisen kerran Dallasissa pelattujen vuosien aikana alle 90:n, ja jolla Stars jäi ensimmäisen kerran kuuteen vuoteen pudotuspelien ulkopuolelle.
Ura > Ammattilaisura > Toronto Maple Leafs

Heinäkuussa 2002, viiden Dallasissa pelatun kauden jälkeen, Belfour siirtyi vapaana pelaajana Toronto Maple Leafsiin. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan Torontossa 62 ottelua, joista seura voitti 37, torjuntaprosentilla 92,2 ja päästettyjen maalien keskiarvolla 2,26. Maple Leafs putosi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella Philadelphia Flyersia vastaan. Seuraavalla kaudella Belfourin hyvä peli jatkui, huolimatta selkävaivoista. Voitto-otteluja kertyi 34 59:stä ja torjuntaprosentiksi tuli 91,8 ja päästettyjen maalien keskiarvoksi 2,13. Maple Leafs eteni keväällä 2004 pudotuspelien toiselle kierrokselle, mutta putosi jälleen ottelusarjassa Flyersia vastaan. Belfour jatkoi Torontossa myös työsulkuvuoden jälkeisen kauden 2005–2006, joka ei kuitenkaan sujunut kahden edellisen kauden malliin. Hänen torjuntaprosenttinsa laski alle 90:n ollen vain 89,2 ja hänen päästettyjen maalien keskiarvonsa 49:ssä ottelussa oli 3,29. Belfourin kausi päättyi lopulta ennenaikaisesti maaliskuussa 2006 selkävamman vuoksi.
Ura > Ammattilaisura > Uran viimeiset vuodet: Florida Panthers & Leksands IF

Kesällä 2006 Belfour siirtyi Florida Panthersiin yksivuotisella sopimuksella. Hän pelasi kaudella 2006–2007 58 NHL:n runkosarjaottelua torjuntaprosentilla 90,2 ja päästettyjen maalien keskiarvolla 2,77. Kauden jälkeen hän teki elokuussa 2007 pelaajasopimuksen HockeyAllsvenskanissa, Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, pelanneen Leksands IF:n kanssa. Hän lopetti pelaajauransa Leksandissa pelatun kauden jälkeen vuonna 2008.
Uran merkkipaaluja ja tunnustuksia

Ed Belfour pelasi NHL:ssä 963 runkosarjaottelua, joista hänelle kertyi yhteensä 484 voitto-ottelua, viidenneksi eniten NHL-historiassa Martin Brodeurin, Marc-Andre Fleuryn, Patrick Royn ja Roberto Luongon jälkeen, ja 76 nollapeliä. NHL:n pudotuspeleissä hän pelasi 161 ottelua, joista voitto-otteluja 88 ja nollapelejä 14. Hänet palkittiin NHL-urallaan vuoden tulokkaan Calder Memorial Trophylla, kahdesti parhaan maalivahdin Vezina Trophylla, neljästi William M. Jennings Trophylla ja kerran parhaan torjuntaprosentin perusteella jaettavalla Roger Crozier Saving Grace Awardilla sekä vastaavalla Trico Goaltender Awardilla. Lisäksi hänet nimettiin NHL:n tulokkaiden tähdistökentälliseen, kahdesti liigan ensimmäiseen tähdistökentälliseen ja kerran liigan toiseen tähdistökentälliseen. NHL:n tähdistöottelussa Belfour pelasi viisi kertaa, vuosina 1992, 1993, 1996, 1998 ja 1999.
Vuonna 2011, kolme vuotta pelaajauransa päättymisen jälkeen, Belfour valittiin Hockey Hall of Famen jäseneksi.
Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Salt Lake City 2002 | jääkiekko |  |
Belfour kuului Kanadan joukkueeseen kolmessa suuressa kansainvälisessä turnauksessa, Kanada-cupissa vuonna 1991, Salt Laken Cityn olympialaisten jääkiekkoturnauksessa 2002 ja jääkiekon maailmancupissa vuonna 2004, ei kuitenkaan yhdessäkään turnauksessa pelaavana maalivahtina. Vuoden 2002 talviolympialaisissa Belfour oli voittamassa olympiakultaa ja vuoden 2004 maailmancupissa Belfourin edustama Kanada voitti myös kultaa.
Minneapolisin siltaturma

Sillan romahdus turvakamerakuvana
Silta romahduksen jälkeisen päivän aamuna
Silta toukokuussa 2006
Minneapolisin siltaturmassa Mississippijoen ylittävä I-35W-moottoritiesilta (tunnetaan myös siltana 9340) romahti iltapäiväruuhkassa 1. elokuuta 2007 kello 18.01 paikallista aikaa alla olevaan jokeen ja sen törmille. Turmassa kuoli 13 ja loukkaantui 145 ihmistä.
Taustaa

Minnesotan liikennelaitos (Mn/DOT) rakensi sillan vuonna 1967. Se oli 8-kaistainen ja 597 metriä pitkä ristikkosilta. Valtatie 35W kulki sillan kautta. 
Silta sijaitsi Minneapolis–Saint Paul-kaksoiskaupungin alueella Hennepinin piirikunnassa. Se yhdisti Downtown East ja Marcy-Holmesin lähiöt toisiinsa. Se oli Minnesotan osavaltion ruuhkaisin silta, jonka kautta kulki päivittäin yli 141 000 ajoneuvoa.
Silta oli onnettomuushetkellä remontissa. Kyseessä oli kuitenkin lähinnä päällystystyö, eikä se kohdistunut kantaviin rakenteisiin. Sillan kuntoa pidettiin yleisesti tyydyttävänä, vaikka sen rakenteissa olikin selviä ruostevaurioita.
Minnesotan viranomaisia oli varoitettu jo 1990-luvulla, että silta oli "rakenteellisesti vajavainen", viitaten löydettyihin rasitusmurtumiin ja ruostevaurioihin palkkien yhtymäkohdissa. Ongelmat korjattiin, ja osavaltion viranomaisten mukaan vuodesta 1993 lähtien silta tarkistettiin joka toinen vuosi.
Vuonna 2005 liittovaltion tutkimus arvioi sillan jälleen rakenteellisesti vajavaiseksi ja antoi sille pisteytyksen 50/100 rakenteellisesta vakaudesta.
I-35W -moottoritiesilta (vas.) satelliittikuvassa vuodelta 2004
Hinckleyn suuri tulipalo

Hinckley Fire Museum, entinen rautatieasema, joka muutettiin museoksi
Hinckleyn suuri tulipalo (engl. Great Hinckley Fire), joka 1. syyskuuta 1894 tuhosi 420 neliömailia (1 100 km²) maastoa, oli Minnesotan historian toiseksi tuhoisin tulipalo. Ainakin 418 kuolonuhria vaatineen palon keskipiste oli Hinckleyssä. Jotkut tutkijat arvioivat uhreja olleen lähes 800. Hinckleyn lisäksi Mission Creekin ja Brook Parkin kylät paloivat kokonaan.
Kahden kuukauden kuivuuden jälkeen Pinen piirikunnassa syttyi useita pieniä paloja. Tulet levisivät nopeasti, koska tuohon aikaan puutavaraa kerättäessä puista karsittiin oksat, jotka jätettiin maahan helposti syttyviksi keoiksi. Ihmiset pakenivat tulta kaivoihin, soihin ja jokeen. Boston Corbettin uskottiin kuolleen tulipalossa, vaikka asiasta ei täyttä varmuutta voi saada. Hänen viimeinen tunnettu asuinpaikkansa oli lähellä Hinckleytä ja uhriluettelosta löytyy "Thomas Corbett" -niminen mies.
Aiheesta muualla

AmericanHeritage.com:THE HINCKLEY FIRE (Arkistoitu – Internet Archive)
Hinckley Fire of 1894
Olli Pyyhtinen

Olli Pyyhtinen (s. 1976 Maaninka) on suomalainen sosiologi, joka on toiminut sosiologian professorina Tampereen yliopistossa vuodesta 2021 lähde? lähtien. Hän väitteli valtiotieteiden tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 2009 lähde?.
Vuonna 2020 Koneen Säätiö antoi Pyyhtiselle apurahan lahjojen yhteiskuntatiedettä käsittelevään tutkimukseen The Meanings and Workings of the Gift: From Modernity to the Era of New Technologies. Euroopan tutkimusneuvosto myönsi vuonna 2022 hänelle rahoituksen jätteen yhteiskuntatiedettä koskevaan tutkimushankkeeseen WasteMatters.
Julkaisut

Olli Pyyhtinen: Bringing the social alive: essays on Georg Simmel's social theory (väitöskirja). Turun yliopisto, 2008.
Olli Pyyhtinen: The Gift and its Paradoxes: Beyond Mauss. Routledge, 2014.
Soile Veijola, Jennie Germann Molz, Olli Pyyhtinen, Emily Höckert ja Alexander Grit:  Disruptive Tourism and its Untidy Guests: Alternative Ontologies for Future Hospitalities. Palgrave Macmillan, 2014.
Olli Pyyhtinen: More-than-Human Sociology: A New Sociological Imagination. Palgrave Macmillan, 2016.
Thomas Kemple ja Olli Pyyhtinen (toim.): The Anthem Companion to Georg Simmel. Anthem Press, 2016.
Olli Pyyhtinen: The Simmelian Legacy: A Science of Relations. Palgrave Macmillan, 2017.
Jarno Valkonen, Olli Pyyhtinen, Turo-Kimmo Lehtonen, Veera Kinnunen ja Heikki Huilaja: Tervetuloa jäteyhteiskuntaan! Aineellisen ylijäämän kanssa eläminen. Vastapaino, 2019.
Aiheesta muualla

Tampereen yliopiston tutkimusportaali
Google Scholar
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Tšekki 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Mikko Heikkilä (ralliautoilija)

| Mikko Heikkilä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. tammikuuta 1992 (ikä 32)
Kansalaisuus:   Suomi
Mikko Heikkilä (s. 17. tammikuuta 1992) on suomalainen ralliautoilija.
Ura

Heikkilä on rallin SM-sarjan mestari kaudelta 2022, jolloin hän vei voiton yhdellä pisteellä ennen Emil Lindholmia. Kaudella 2021 Heikkilä sijoittui toiseksi Lindholmin jälkeen.
Vuonna 2023 Heikkilä kilpailee rallin EM-sarjassa. Kauden 2023 EM-sarjan avauskilpailussa Portugalin Fafessa Heikkilä oli 2,8 sekunnin johdossa ennen viimeistä erikoiskoetta, mutta rengas puhkesi puolivälissä viimeisenä ajettavaa Lameirinhan erikoiskoetta. Heikkilä kertoi aikeesta valmistautua kauteen 2024 ajoissa ennen viimeisiä kilpailuja. Kaudella 2023 ongelmana ovat olleet rengasrikot, tekniset ongelmat ja muut syyt.
Kaudella 2024 Heikkilän kartanlukijana toimii Kristian Temonen ja autona on Toyota GR Yaris Rally2. 
Heikkilä ja Temonen voittivat Tunturirallin ja voitto oli GR Yaris Rally2 -autolla ensimmäinen.
Heikkilä ja Temonen voittivat Italian sorarallisarjan avauskilpailun Rally Città di Folignon. EM-sarjan avauskilpailussa Unkarissa Heikkilä ja Temonen joutuivat keskeyttämään. Televisiokuvassa näkyi renkaan irtoaminen kovassa vauhdissa, jolloin myös etupyörän ripustus rikkoutui. Heikkilä oli kilpailun johdossa. Heikkilä sijoittui viidenneksi Rally Adriaticon kilpailussa. Hän jätti väliin Kanariansaarten rallin. Heikkilä nousi toiseksi Ruotsin EM-rallissa kun toisena ajanut Hayden Paddon kärsi rengasrikon viimeisellä erikoiskokeella. Heikkilä voitti Italian sorarallisarjaan kuuluvan San Marinon rallin kesäkuussa. Viron EM-rallissa Heikkilä kilpaili kolmannesta sijasta kun moottoriin tuli ongelmia rajussa hypyn alastulossa. Heikkilä päätyi keskeyttämään pyrkimyksenä varmistaa osallistumisen Latvian MM-ralliin. Latvian MM-rallissa Heikkilä ajoi WRC2-luokassa toiseksi, joka oli hänen ensimmäinen palkintopallisijoituksensa WRC2-luokassa. Syyskuussa Heikkilä voitti Rally Ciudad de Granadan, jossa myös ERC-sarjaa ajava Mārtiņš Sesks oli myös mukana.
Kaudella 2025 Heikkilä ajaa kuudessa WRC2-sarjan kilpailussa. Autosta vastaa kauden aikana TGS Motorsport.
Muuta

Heikkilä työskentelee nosturiauton kuljettajana ralliautoilun ohessa.
Aiheesta muualla

Profiili eWRC-sivustolla (englanniksi)
https://www.mikkoheikkilaracing.com
Intian jalkapalloliitto

Intian jalkapalloliiton tunnus
Intian jalkapalloliitto (hindiksi अखिल भारतीय फुटबॉल महासंघ, Akhil Bhāratīya phuṭbŏl mahāsaṃgh, engl. All India Football Federation, lyh. AIFF) on intialaisen jalkapalloilun kattojärjestö, joka on perustettu vuonna 1937. Järjestö hallinnoi Intian jalkapallomaajoukkueen toimintaa ja ohjaa maan pääsarjan I-Leaguen sekä muiden maassa pelattavien seurajoukkueturnausten toimintaa. Kansainvälisen jalkapalloliiton FIFA:n jäseneksi liitto hyväksyttiin vuonna 1948, Aasian maanosaliiton AFC:n jäseneksi vuonna 1954 ja SAFF:n (Etelä-Aasian jalkapalloliitto) jäseneksi vuonna 1997. Ennen AIFF:n perustamista intialaisen jalkapalloilun koordinoinnista vastasi IFA, joka oli englantilaisen hallinnon ja brittiläisen jalkapalloliiton (FA) alaisuudessa. Tuolloin toiminta keskittyi lähinnä Bengalin alueelle. Intian jalkapalloliiton presidenttinä toimii Praful Patel.
AIIF jakautuu 33 osavaltioliittoon, jotka vastaavat liiton palveluiden tuottamisesta ja toimintojen järjestämisestä sekä valvonnasta alueellisella tasolla. Osavaltioliitot hallinnoivat myös omia alueellisia kilpailujaan, jotka eivät kuulu kansallisen toiminnan piiriin.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:All India Football Federation
Kymppikerho (televisiosarja)

| Kymppikerho> Mile High |
| --- | --- |
Tyyli:  Draama
Kestoaika:  60 minuuttia
Luoja(t):  Hewland International
Pääosissa:  Stacey Cadman Matthew Chambers Christopher Villiers Tom Wisdom Adam Sinclair Katy Edwards Sarah Farooqui Emma Ferguson Jo Anne Knowles Sarah Manners John Pickard (II) Emma-Jane Portch James Redmond Luke Roberts Naomi Ryan
Alkuperämaa:   Yhdistynyt kuningaskunta
Verkko:  Sky One
Esitetty:  16. helmikuuta 2003 – 20. heinäkuuta 2005
Jaksoja:  39
Aiheesta muualla
IMDb 
Kymppikerho (engl. Mile High) on brittiläinen draamasarja, joka kertoo brittiläisen Fresh!-halpalentoyhtiön työntekijöiden työstä ja vapaa-ajasta. Ohjelmaa esitettiin Suomessa MTV3-kanavalla vuosina 2004 ja 2005. Sarjan 2. tuotantokausi nähtiin uusintana SubTV:llä kesällä 2006.
Näyttelijät

Stacey Cadman – Poppy Fields
Matthew Chambers – John Bryson
Katy Edwards – Lorna Newbold
Sarah Farooqui – Charlotte Taylor
Emma Ferguson – Emma Coyle
Jo Anne Knowles – Janis Steele
Sarah Manners – K.C. Gregory
John Pickard – Jack Fields
Emma-Jane Portch – Rachel Potter
James Redmond – Jason Murdoch
Luke Roberts – Captain Dan
Naomi Ryan – Lehann Evans
Adam Sinclair – Will O’Brien
Christopher Villiers – Nigel Croker
Tom Wisdom – Marco Bailey
Aiheesta muualla

Sky One - Mile High (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Mile-High.co.uk (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
TV.com - Mile High (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Pörssipeluri

| Pörssipeluri> Rogue Trader |
| --- | --- |

Ohjaaja:  James Dearden
Käsikirjoittaja:   James Dearden  Nick Leeson 
Perustuu:  Nick Leesonin omaelämäkerralliseen kirjaan Rogue Trader.
Tuottaja:   Janette Day  James Dearden  Paul Raphael 
Säveltäjä:  Richard Hartley
Kuvaaja:  Jean-François Robin
Leikkaaja:  Catherine Creed
Pääosat:   Ewan McGregor  Anna Friel 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Iso-Britannia
Tuotantoyhtiö:   Granada Films  Newmarket Capital Group 
Levittäjä:  Pathé
Ensi-ilta:  1999 (Iso-Britannia)
Kesto:  101 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  12 800 000 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pörssipeluri (engl. Rogue Trader) on vuonna 1999 valmistunut tositarinaan perustuva elokuva. Se kertoo pörssimeklari Nick Leesonista, jonka toimet Barings Bank -liikepankissa johtivat noin 1,3 miljardin dollarin tappioihin ja koko pankin luhistumiseen. Elokuva perustuu Leesonin omaelämäkerralliseen kirjaan Rogue Trader.
Juoni

Tapahtumat saavat alkunsa kun Leeson lähetetään Singaporeen johtamaan pankin osastoa SIMEX-pörssissä. Onnistuneilta vaikuttaneiden kauppojen myötä Leeson kohoaa yhdeksi pankin johtavista meklareista. Epäonnistuneet kaupat hän kuitenkin piilottaa salaiselle pankkitilille. Yrittäessään paikata tappioita, häviää pankilta vain enemmän rahaa.
Tappioiden ylittäessä 800 miljoonaa puntaa, Nick päättää karata vaimonsa kanssa Malesiaan. Yrittäessään päästä takaisin Englantiin hänet otetaan kiinni Frankfurtissa ja karkotetaan takaisin Singaporeen. Siellä hänet tuomitaan kuudeksi ja puoleksi vuodeksi ehdottomaan vankeusrangaistukseen, mutta hän vapautuu jo neljän vuoden jälkeen sairastuttuaan paksusuolen syöpään.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ewan McGregor  | … |  Nick Leeson   |
|  Anna Friel  | … |  Lisa Leeson   |
|  Tim McInnerny  | … |  Tony Hawes   |
|  Nigel Lindsay  | … |  Ron Baker   |
|  John Standing  | … |  Peter Baring   |
|  Ramon Tikaram  | … |  Darren Pearson   |
|  Lee Ross  | … |  Danny Argyropoulos   |
|  Yves Beneyton  | … |  Pierre Beaumarchais   |
|  Betsy Brantley  | … |  Brenda Granger   |
|  Caroline Langrishe  | … |  Ash Lewis   |
Psykiatri

Suomalainen lastenpsykiatri Terttu Arajärvi.
Psykiatri eli psykiatrian erikoislääkäri on lääkäri, joka on kouluttautunut tutkimaan, arvioimaan ja hoitamaan mielenterveyden häiriöitä. Psykiatrian erikoislääkäriksi valmistuminen kestää yhteensä 12–13 vuotta. Aluksi on suoritettava hyväksytysti lääketieteen lisensiaatin kuusi vuotta kestävä lääkärin perustutkinto. Erikoistumisaikana lääkäri työskentelee psykiatrisissa sairaaloissa ja psykiatrisessa avohoidossa sekä osallistuu psykiatrian alan koulutustilaisuuksiin ja hallinnon koulutukseen. Ennen kuin lääkäri saa psykiatrian erikoislääkärin oikeudet hänen on läpäistävä erikoislääkäritentti. Erikoislääkärioikeudet voi saada psykiatrian, nuorisopsykiatrian, lastenpsykiatrian tai oikeuspsykiatrian erikoisaloilla. Erityisten lisäkoulutuksien perusteella Suomen lääkäriliitto voi myöntää hänelle erityispätevyyden esimerkiksi psykoterapiaan, psykoterapian kouluttajaksi, vakuutuslääketieteeseen tai päihdelääketieteeseen. Koska psykiatreista on Suomessa pulaa, myös yleislääkärit saavat toimia julkisessa terveydenhuollossa psykiatrin määräaikaisena sijaisena.
Ammatteina psykiatri, psykologi ja psykoterapeutti sekoitetaan usein keskenään. Psykiatri toimii lääketieteellisestä viitekehyksestä, eli voi muun muassa asettaa lääketieteellisiä diagnooseja (Suomessa ICD-10) sekä määrätä lääkkeitä, mutta ei voi tehdä psykologisia tutkimuksia. Nämä kaksi ammattia eroavat psykoterapeuteista siinä, että he eivät voi tarjota Kelan korvaamaa psykoterapiaa, jolleivät käy lisäksi erillistä psykoterapiakoulutusta (erikoistumiskoulutus, 3–6 vuotta). Psykiatrin koulutus sinänsä mahdollistaa kuitenkin terapeuttisen asiakastyön sekä ohjauksen ja neuvonnan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Psykiatri Wikimedia Commonsissa
Kruunupyynjoki

| Kruunupyynjoki Kronoby å |
| --- | --- |
 Silta Kruunupyyn keskustassa
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Pohjanmaa
Kunnat:  Kruunupyy
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kruunupyynjoen vesistö (48)
Pinta-ala:  788 km²  
Järvisyys:  2,8 % 
Pääuoman pituus:  140 km 
Pääuoman osuudet:  Kruunupyynjoki ←Krokuån ←Porasenjoki
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Djupsjön, Kruunupyy 
 :  63.5069°N, 23.5993°E
Laskupaikka:  Luodonjärvi, Kruunupyy 
 :  63.7682°N, 22.9396°E
Läpivirtausjärvet:  Herbarsforsflagan, Rekjärv, Kortjärvsjön
Taajamat:  Teerijärvi
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  60,4 m
Laskukorkeus:  0,2 m
Korkeusero:  60,2 m
Pituus:  68 km  
Kaltevuus:  0,89 m/km
Keskiylivirtaama:  34,3 m³/s  
Keskivirtaama:  6,4 m³/s  
Keskialivirtaama:  0,76 m³/s  
Muuta
Kruunupyynjoki (ruots. Kronoby å) on Pohjanmaalla Kruunupyyssä virtaava 68 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa alajuoksun osuuden Kruunupyynjoen vesistön noin 140 kilometriä  pitkästä pääuomasta.
Joen pituus

Jos oletetaan, että Kruunupyynjoki alkaa Djupsjönistä, tulee joelle kartasta mitattuna pituudeksi noin 68 kilometriä. Niissä yhteyksissä, joissa joen pituudeksi ilmoitetaan yli 100 kilometriä, tarkoitetaan vesistön pääuomaa. Pääuomassa on silloin eri osuuksilla karttanimet Porasenjoki, Krokuån ja Kruunupyynjoki. Tässä yhteydessä on ilmoitettu vain sen osuuden pituus, joka alkaa Djupsjönista ja kantaa karttanimeä Kruunupyynjoki.
Joen kulku

Joki alkaa Djupsjöbackassa Djupsjönin järvestä, josta putoaa heti Grundforsin koski. Koskessa on lisäksi säännöstelypato, joka nostaa yläpuolisten järvien vedenpintaa ylemmäksi. Joki virtaa ensin kolme kilometriä pohjoiseen, jossa se laskee Kortjärvsjöniin. Yli kilometrin mittaisen järven vedenpinta on seitsemän metriä alempana kuin Djupsjönillä. Järven itäpuolella sijaitsee Kortjärven kylä, joka sijaitsee aivan Kaustisen kirkonkylän vieressä. Seuraava jokiosuus on 3,5 kilometriä pitkä, jolloin joki kaartaa järven pohjoispäästä kohti länttä ja laskee siellä samalla korkeudella olevaan ja hieman edellistä suurempaan Rekjärveen. Järven luoteispäästä jatkaa joki kohti luodetta, jossa se virtaa aluksi Teerijärven halki ja sen vieressä sijaitsevan Hemsjönin ohi. Joki kaartaa tämän jälkeen lyhyestä etelään, josta alkaen joen luoteinen pääsuunta säilyy Luodonjärvelle asti. Yläjuoksun järvialueen seutu on maatalousvaltainen ja joki virtaa siellä laajojen peltoalueiden halki. Ensin se virtaa Hästbackan ja Sunabackan välistä ja ohittaa sitten Kolamin kulmakunnan. Kulmakuntien välissä jokeen yhtyy etelästä virtaava Storbäcken, joka on Kruunupyynjoen suurin sivujoki. Pian Storbäckenin jälkeen avautuu joki pieneksi lammeksi, jota kutsutaan Herbarsforsflaganiksi. Joki siirtyy seuraavat 10 kilometriä pitkän metsätaipaleen halki Snåreen. Täällä joki alittaa seututien 747 ja kiertää Borrbackenin laajassa kaaressa. Mäen takana siihen yhtyy Jöussbäcken, sen toiseksi suurin sivujoki. Jokilaakso sijaitsee laajassa Kokkolan–Alajärven drumliinikenttään kuuluvassa Rånön drumliiniparvialueessa. Alueen drumliinit kohoavat 10- tai 20-metrisinä moreenimäkinä aiheuttaen joelle useita laajakaarisia mutkia . Joen taipaleella on vaihtelevaa maastoa, jossa metsämaat ja peltomaat vuorottelevat joen rannoilla. Kymmenen kilometrin jälkeen joki ohittaa varsin läheltä Kruunupyyn lentoaseman kiitotien eteläpään. Tästä alkaa joen alajuoksun vaihe, jossa joki virtaa Kruunupyyn kirkonkylän ja sitä ympäröivän laajan peltoalueen halki. Jokea alkaa pohjoisrannoilla seurata seututie 748. Myrskogin kohdalla joen ylittää kylätie, keskustan alueella joen ylittää rautatie ja keskuskatu, ja keskustan ulkopuolella heti valtatie 8. Kirkonkylässä on joessa kaksi patoa, joilla on joenpintaa säännöstelevä merkitys. Padot nostavat vedet Biskops- ja Åminne-myllylammiksi. Valtatien jälkeen on Luodonjärvelle matkaa enää 6 kilometriä. Joen suisto on kolmihaarainen. Pohjoinen haara on kanava, joka johtaa Bysundetin Jåksholmesfjärdeniin, mistä on kanavayhteys Öjanjärveen. Luoteinen haara laskee Luodonjärveen suistosaaren eri puolilta. Myös Luodonjärvi on kanavayhteydessä Bysundetiin, jonne suurin osa Kruunupyynjoen vedestä lopulta kulkeutuu.