stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kongon kriisi
YK puuttuu tilanteeseen

Kun Belgia oli lähettänyt Tšomben avuksi joukkoja, Lumumban hallitus katkaisi diplomaattisuhteet Belgiaan ja vetosi Neuvostoliittoon kriisin välittäjänä.
Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto onnistui selvittämään Kongon tilannetta ja vaati suurvaltoja olemaan sekaantumatta kriisiin. Belgiaa vaadittiin vetäytymään pois Katangasta; joukot oli määrä korvata YK:n sotilailla.
Neuvostoliitto arvosteli Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteerin Dag Hammarskjöldin johtamaa YK:n Kongon-politiikkaa. Neuvostoliiton pääministerin Nikita Hruštšovin ja Hammarskjöldin välille syttyi sanaharkka ja Neuvostoliitto vaati Hammarskjöldin eroa. Hammarskjöld säilytti kuitenkin kokouksen luottamuksen äänin 70–0.
Heinäkuun lopulla Hammarskjöld neuvotteli New Yorkissa Lumumban kanssa ja 28. heinäkuuta hän lensi Leopoldvilleen vakuuttamaan, että kaikki Kongon strategiset alueet paitsi Katanga olivat YK:n valvonnassa.
Taistelut Katangan ja Kongon keskushallituksen välillä jatkuivat ja YK:n sotilaat joutuivat ristituleen. Lumumba kävi valtiovierailuilla muissa Afrikan maissa ja palatessaan takaisin hän vaati YK:n sotilaita lähtemään Kongosta, sillä hän väitti Hammarskjöldin olevan belgialaisten puolella.
Lumumba julisti Kongoon hätätilan ja määräsi armeijan etsimään belgialaisia laskuvarjojääkäreitä. 18. elokuuta kongolaiset joukot surmasivat kanadalaisia ja marokkolaisia YK:n sotilaita, minkä jälkeen YK:n rauhanturvaajat saivat ampumisoikeuden.
Vaikka Neuvostoliittokin vetosi Dag Hammarskjöldiin puolesta, Lumumba jatkoi hyökkäyksiä YK:n sotilaita vastaan ja armeija miehitti Etelä-Kasain kaivosmaakunnan, joka Katagan tavoin halusi irtautua keskushallituksesta.
Afrikan maiden reaktio

Lumumba kutsui 13. heinäkuuta Afrikan maita huippukokoukseen Leopoldvilleen saadakseen toiminnalleen tukea. 31. heinäkuuta kokous kuitenkin ilmoitti tukevansa YK:ta ja sen pääsihteeriä Dag Hammarskjöldiä. Tämä merkitsi Lumumballe takaiskua.
Edellisessä kuussa Saharan eteläpuoliseen Afrikkaan oli muodostanut uusia valtioita: Somalia ja Madagaskarin saarivaltio. Itsenäistyminen jatkui, kun 1. elokuuta Dahomey julistautui itsenäiseksi. 3. elokuuta Nigeria seurasi esimerkkiä, 5. elokuuta Ylä-Volta, 7. elokuuta Norsunluurannikko, 11. elokuuta Tšad ja 13. elokuuta Keski-Afrikan tasavalta. 15. elokuuta Kongon naapurimaa Kongon tasavalta julistautui itsenäiseksi Ranskasta ja 17. elokuuta Gabon.
Dag Hammarskjöldin kuolema ja Tšomben pako

Vuonna 1961 Kongon armeija pidätti Tšomben. Tšombe kuitenkin vapautettiin kolmen kuukauden kuluttua, koska todisteet siitä, että hän oli Lumumban surman takana, olivat hatarat.
Syyskuussa 1961 YK:n pääsihteeri Dag Hammarskjöld oli yksityiskoneella matkalla Kongoon selvittämään Moise Tšomben ja YK:n joukkojen välisiä taisteluita. Tarkoituksena oli saada aikaan tulitauko Katangan kapinallisten ja YK:n rauhanturvaajien välille. Matkalla Elisabethvillestä syyskuun 17:nnen ja 18:nnen päivän välisenä yönä lentokone joutui onnettomuuteen ja tuhoutui lähellä Ndolaa Pohjois-Rhodesiassa nykyisen Sambian alueella. Hammarskjöld ja muut 15 koneessa ollutta kuolivat.
Lokakuun 23. päivänä 1961 solmivat YK:n edustajat aselevon Katangan kanssa. YK:n sotilaat tulivat Katangaan vuonna 1962 ja Tšombe pakeni Pohjois-Rhodesiaan ja myöhemmin Espanjaan. Taistelut Katangan ja Leopoldvillen välillä lakkasivat.
Moise Tšomben paluu

Muutos Kongon poliittiseen tilanteeseen tuli, kun 3. tammikuuta 1963 Moise Tšombe palasi maanpaosta Espanjasta Kongoon. Yhdistyneet kansakunnat oli luvannut Katangan entiselle pääministerille kulkuluvan ja vapauden toimia Kongossa. Mutta palattuaan Tšombe huomasi, että hänet oli lähes syösty vallasta. YK:n joukot vangitsivat Tšomben pääministeri Cyrille Adoulan määräyksestä. 24 tuntia myöhemmin Tšombe ilmoitti YK:n pääsihteeri U Thantille ja pääministeri Aboulalle olevansa valmis luopumaan Katangan itsenäisyyspyrkimyksistä ja Katangan santarmit, jotka olivat Lumumban uskollisia joukkoja, riisuttiin aseista.
Uusi hallitus Kongoon

10. heinäkuuta 1964 Moise Tšombe sai presidentti Joseph Kasa-Vubulta tehtäväkseen muodostaa hallitus ja vannoa virkavalansa. Alkoi taistelu kommunistisia kapinallisia vastaan. Siihen liittyi Lumumban entinen kannattaja Antoine Gizenga, joka oli vapautettu kaksi ja puoli vuotta aiemmin. Kuun loppuun mennessä kapinalliset kuitenkin saavuttivat voittoja.
Kongon uusi pääministeri Tšombe ei pystynyt pitämään pintaansa kommunistisia kapinallisia vastaan, joten hän vetosi ulkomaihin saadakseen apua. Yhdysvallat lähetti Kongoon kuorma-autoja, maastoautoja sekä lentokoneita. Etelä-Afrikka, Rhodesia ja Belgia ilmoittivat lähettävänsä sotilaita Tšomben avuksi. Antoine Gizenga ilmoitti eroavansa hallituksesta ja siirtyvän kapinallisen puolella. Afrikan yhtenäisyysjärjestö yritti välittää tilannetta ja kokoontui Addis Abebassa.
Joukkomurha Kongossa

Levottomassa Pohjois-Kongossa, Stanleyvillen kaupungissa, kapinalliset ottivat yhteen Kongon armeijan kanssa. Stanleyvillen kapinallishallitus ilmoitti, että kaikki kaupungissa asuvat tuhatkunta eurooppalaista asukasta olivat nyt kapinallishallituksen panttivankeja, ja heidät surmattaisiin mikäli Belgia ja Yhdysvallat lopettaisivat Leopoldvillen keskushallituksen tukemisen.
Yhdysvallat ja Iso-Britannia ryhtyivät kuitenkin suunnittelemaan evakuointioperaatiota, johon osallistui belgialaisia laskuvarjojääkäreitä, jotka aloittivat suurhyökkäyksen Stanleyvillen kaupunkiin kokematta suurta vastarintaa. Hieman ennen laskuvarjojääkärien saapumista, kaupungissa järjestettiin joukkomurha, jossa surmattiin noin kymmenkunta eurooppalaista. Belgian joukot etenivät nopeasti kohti Stanleyvilleä, jossa oli noin 2 000 eurooppalaisia panttivankina. Belgian joukot aloittivat suuroperaation sen jälkeen, kun Kenian presidentti Jomo Kenyatta sai kirjeen, jossa uhattiin polttaa kaikki panttivangit elävältä.
Belgian joukkojen saavuttua Stanleyvillen portille kapinalliset marssittivat 300 panttivankia kaupungin keskusaukiolle, jossa he ampuivat heitä kohti. Arviolta 30 panttivankia sai surmansa. Heti laskuvarjojoukkojen saavuttua Stanleyvillen keskustaan alkoivat kapinalliset antautua. Panttivangit vapautettiin ja heidät vietiin lentoteitse Leopoldvilleen ja sieltä edelleen Brysseliin.
Mobutu valtaan

25. marraskuuta vuonna 1965, kuukausia kestäneiden levottomuuksien jälkeen, presidentti Joseph Kasa-Vubu erotti Tšomben pääministerin tehtävästä. Parlamentti ei kuitenkin nimittänyt pääministerin tilalle uutta henkilöä, joten armeijan ylipäällikkö Joseph Mobutu nousi valtaan verettömällä vallankaappauksella. Erotettuja poliitikkoja Kasa-Vubua ja Tšombea ei uhattu vastatoimenpiteillä. 
Vuonna 1965 pääministeriksi noussut Mobutu alkoi vaatia Tšomben tilille teoistaan ja määräsi tämän pidätettäväksi, mutta Tšomben onnistui paeta Espanjaan.
Tšomben kaappaus ja kuolema

Poissaoleva Moise Tšombe tuomittiin kuolemaan. Hän asui Espanjassa, mutta eräällä lentomatkalla 1. heinäkuuta vuonna 1968 hänen yksityinen lentokoneensa kaapattiin Ibizassa, Espanjassa ja pakotettiin laskeutumaan Algeriin, Algeriaan. Kaappauksen takana väitettiin olleen ranskalaisen Francis Bodenanin, joka oli luultavasti keinotellut itsensä maapaossa Madridissa asuneen Tšomben ystäväksi ja houkutellut hänet suuren palkkion toivossa ansaan. Kongon presidentti Joseph Mobutu esitti pääministeri Houari Boumédiènnelle luovutuspyynnön. Tšombea syytettiin Kongossa Katangan siviiliväestön ja kongolaisten pakolaisten surmaamisesta. Lisäksi Tšombe oli kutsunut maahan lukuisia eurooppalaisia, lähinnä Ranskan muukalaislegioonan ja belgialaisia, rhodesialaisia ja eteläafrikkalaisia palkkasotureita kaatamaan Mobutun hallinnon.
Algerin korkein oikeus käsitteli Tšomben kohtaloa ja antoi päätöksen, jonka mukaan ex-pääministeri luovutettaisiin Kongoon. Luovutusta ei kuitenkaan tapahtunut, sillä vallankumousneuvoston puheenjohtaja Houari Boumédiènne ei kirjoittanut luovutusasiakirjaa.
Kone, jolla Tšombe oli matkalla kidnappauksen aikana, oli vuokrattu englantilainen kaksimoottorinen Hawker Siddeley -suihkukone, jota ohjasivat englantilaiset lentokapteenit Trevor Coppleston ja David Taylor. Lentäjät vapautettiin Algerissa ja he palasivat kotimaahansa. Kongon hallituksen mukaan Tšombe oli matkalla Afrikkaan. Hänen väitettiin tehneen belgialaisten upseerien kanssa salaliittosopimuksen Katangan ja Keski-Kongon taloudellisten kohteiden sabotoimiseksi ja presidentti Mobutun kaatamiseksi.
Kapina Mobutua vastaan

Kun tieto Tšombe kaappauksesta tuli kongolaisten tietoon, alkoivat taistelut Tšomben  palkkasoturien ja Kongon armeijan välillä Kisanganissa ja Bukavussa. Palkkasotureiden johtaja, ranskalaissyntyinen eversti Robert Denard, oli jo haavoittunut ja lentänyt sairaalahoitoon Rhodesiaan. Kapinalliset ottivat panttivankeja. Myös belgialaisten plantaasit olivat tulitusten kohteina ja Mobutulle uskollisia belgialaissotilaita oli vastassa. Palkkasoturit joutuivat alakynteen, osa kuoli taisteluissa ja osa pakeni Portugalin Länsi-Afrikkaan. Kongosta evakuoitiin suurin osa länsimaalaisista kansalaisista, myös suomalaisia opettajia, sekä eurooppalaisia teknikkoja ja insinöörejä perheineen, jotka olivat paenneet Biafraan ja sieltä Lagosiin, josta heidät evakuoitiin Brysseliin.
29. kesäkuuta vuonna 1969 Moise Tšombe kuoli vankina 49-vuotiaana Algerissa. Sairaalalähteiden mukaan hän menehtyi sydänhalvaukseen. Hänet haudattiin Etterbeekin hautausmaalle Brysselin lähistölle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kongon kriisi Wikimedia Commonsissa
Ruotsalaisia YK:n rauhanturvaajia Kongossa
Belgialaisia laskuvarjojääkäreitä Kongossa
Belgian armeijan sotilaita Kongossa
Ruotsalainen  YK:n rauhanturvaaja Kongossa
Stanleyvillessä marraskuussa 1965 surmattuja eurooppalaisia panttivankeja. Maassa makaava mies on belgialainen kommando
Pakolaisia matkalla lentokoneeseen, joka evakuoi heidät Kongosta
Hysteeristä belgialaista naista siirretään C-130 lentokoneeseen panttivankien Dragon Rouge -pelastusoperaation yhteydessä marraskuun lopussa 1965.
Hennijoki

Hennijoki on kylä Alastarolla Loimaalla.
Sijainti

Kylä sijaitsee Alastaron pohjoisosassa seututien 231 varrella.
Luonnonympäristö

Kylän halki virtaa Loimijokeen laskevan Kourajoen eli Palojoen sivuhaara Murronjoki eli Alainenjoki, josta kylän kohdalla käytetään myös nimeä Hennijoki.
Historiaa

Historiallisesti kylä on ollut samaa jakokuntaa läheisten Ilolan ja Vännilän kylien kanssa.
Kylän vanhoja kantataloja ovat olleet Isotalo ja Vähätalo. Kylän tontti, jolla molemmat talot sijaitsivat vielä isonjaon ajankohtana 1792 on sijainnut myöhemmän Hennijoen koulun paikalla Hennijoen pohjoisrannalla. Kylän kantataloista Vähätalo sijaitsee nykyään entistä koulua vastapäätä joen etelärannalla. Vielä 1900-luvun alussa Isotalo sijaitsi myöhemmän koulun tontilla. Vuonna 1925 Isostatalosta erotettiin sen talouskeskus Hennijoen kansakoulu -nimiseksi tilaksi.
Hennijoen kansakoulu oli toiminnassa vielä vuonna 1963. Vuonna 1982 sen toiminta oli jo loppunut.
Tunnettuja kyläläisiä

Tunnettuihin hennijokelaisiin kuuluu sieltä kotoisin oleva poliitikko ja aiempi Suomen keskustan varapuheenjohtaja Timo Kaunisto.
Henrik Dam Kristensen

| Henrik Dam Kristensen |
| --- | --- |
 Kristensen vuonna 2010.
Kansankäräjien puhemies
 21. kesäkuuta 2019–  
Edeltäjä:  Pia Kjærsgaard
Pohjoismaiden neuvoston presidentti
 1. tammikuuta 2016 – 1. tammikuuta 2017 1. tammikuuta 2011 – 1. tammikuuta 2012  
Edeltäjä:  Höskuldur Þórhallsson (2016) Helgi Hjörvar (2011)
Seuraaja:  Britt Lundberg (2017) Kimmo Sasi (2012)
Tanskan työmarkkinaministeri
 Helle Thorning-Schmidtin II hallitus 10. lokakuuta 2014 – 28. kesäkuuta 2015  
Edeltäjä:  Mette Frederiksen
Seuraaja:  Jørn Neergaard Larsen
Tanskan liikenneministeri
 Helle Thorning-Schmidtin I hallitus 3. lokakuuta 2011 – 9. elokuuta 2013  
Edeltäjä:  Hans Christian Schmidt
Seuraaja:  Pia Olsen Dyhr
Euroopan parlamentin jäsen
 Tanska 20. kesäkuuta 2004 – 15. lokakuuta 2006  
Tanskan sosiaaliministeri
 Poul Nyrup Rasmussenin IV hallitus 23. helmikuuta 2000 – 27. marraskuuta 2001  
Edeltäjä:  Karen Jespersen
Seuraaja:  Henriette Kjær
Tanskan elintarvikeministeri
 Poul Nyrup Rasmussenin III ja IV hallitus 30. joulukuuta 1996 – 23. helmikuuta 2000  
Edeltäjä:  virka perustettu
Seuraaja:  Ritt Bjerregaard
Tanskan maatalous- ja kalastusministeri
 Poul Nyrup Rasmussenin II hallitus 27. syyskuuta 1994 – 30. joulukuuta 1996  
Edeltäjä:  Bjørn Westh
Seuraaja:  virka lakkautettu
Kansankäräjäedustaja
 2007– 1990–2004  
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. tammikuuta 1957 (ikä 67) Vorbasse, tanska
Tiedot
Puolue:  sosiaalidemokraatit
Henrik Dam Kristensen (s. 31. tammikuuta 1957 Vorbasse) on tanskalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko ja kansankäräjien puhemies vuodesta 2019. Hän on istunut kansankäräjillä vuosina 1990–2004 ja uudelleen vuodesta 2007, toiminut useaan kertaan ministerinä, ollut Pohjoismaiden neuvoston presidenttinä kaksi kertaa sekä istunut Euroopan parlamentissa vuosina 2004–2006.
Kristensen on ollut Tanskan maatalous- ja kalastusministeri vuosina 1994–1996, elintarvikeministeri vuosina 1996–2000, sosiaaliministeri vuosina 2000–2001, liikenneministeri vuosina 2011–2013 ja työmarkkinaministeri vuosina 2014–2015.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henrik Dam Kristensen Wikimedia Commonsissa
Henrik Dam Kristensen Tanskan kansankäräjien verkkosivuilla (tanskaksi)
Henrik Dam Kristensen Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Hevoskuiskaaja

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Hevoskuiskaaja voi tarkoittaa seuraavia:
hevoskuiskaaja, luonnollisen hevostaidon harjoittaja
Hevoskuiskaaja, Nicholas Evansin romaani vuodelta 1995
Hevoskuiskaaja, Robert Redfordin ohjaama elokuva vuodelta 1998.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hevoskuiskaaja”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hunnin kirkko

| Hunnin kirkko Hunn kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2009.
Sijainti:  Gjøvik, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Hamarin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1968
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  500
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hunnin kirkko (norj. Hunn kirke) on Gjøvikin kunnassa Norjassa sijaitseva tiilinen pitkäkirkko vuodelta 1968.
Kuvia

Alttari
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hunnin kirkko Wikimedia Commonsissa
Henrik Waldemar Kyander

Henrik Waldemar Kyander (1. elokuuta 1850 Kajaani – 4. tammikuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja senaattori.
Kyanderin vanhemmat olivat komissiomaanmittari Samuel Henrik Kyander (1813–1896) ja Sofia Helena Kristina Cronström. Hän pääsi ylioppilaaksi 1870 Kuopion lukiosta ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon 1874 ja yleisen oikeustutkinnon 1875. Kyander sai varatuomarin arvon 1877.
Kyander oli vt. tuomarina eri tuomiokunnissa 1879–1892 ja sen jälkeen Tammelan tuomiokunnan tuomarina 1892–1905. Hän oli Suomen senaatin oikeusosastolla senaattorina 1905–1909.
Kyander oli naimisissa vuodesta 1881 Tora Lovisa Gripenbergin kanssa. Heidän poikansa oli jääkärieverstiluutnantti Leo Kyander.
Holmin kirkko

| Holmin kirkko Holm kyrkje |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Rauma, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Møren hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1907
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  220
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Holmin kirkko (norj. Holm kyrkje) on Rauman kunnassa Møren ja Romsdalin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1907.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Holmin kirkko Wikimedia Commonsissa
Henrik Dam

| Henrik Dam |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1895 Kööpenhamina
Kuollut: 1976 Kööpenhamina
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Kööpenhaminan  yliopisto
Instituutti:  Tanskan teknillinen korkeakoulu
Tutkimusalue:  lääketiede
Palkinnot:   Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto (1943)
Carl Peter Henrik Dam (21. helmikuuta 1895 − 17. huhtikuuta 1976) oli tanskalainen biokemisti ja fysiologi. 
Hänelle myönnettiin yhdessä yhdysvaltalaisen Edward Adelbert Doisyn kanssa Nobelin lääketieteen palkinto 1943 K-vitamiinin löytämisestä.
Aiheesta muualla

Elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Nobelprisen til Henrik Dam! (Arkistoitu – Internet Archive) DTU
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Behring  1902: Ross  1903: Finsen  1904: Pavlov  1905: Koch  1906: Golgi, Ramón y Cajal  1907: Laveran  1908: Metšnikov, Ehrlich  1909: Kocher  1910: Kossel  1911: Gullstrand  1912: Carrel  1913: Richet 1914: Bárány  1919: Bordet  1920: Krogh  1922: Hill, Meyerhof  1923: Banting, Macleod 1924: Einthoven
1926–1950:  1926: Fibiger  1927: Wagner-Jauregg  1928: Nicolle  1929: Eijkman, Hopkins  1930: Landsteiner  1931: Warburg  1932: Sherrington, Adrian  1933: Morgan  1934: Whipple, Minot, Murphy  1935: Spemann  1936: Dale, Loewi  1937: Szent-Györgyi  1938: Heymans  1939: Domagk  1943: Dam, Doisy  1944: Erlanger, Gasser  1945: Fleming, Chain, Florey  1946: Muller  1947: C. Cori, G. Cori, Houssay  1948: Müller  1949: Hess, Moniz 1950: Kendall, Reichstein, Hench
1951–1975:  1951: Theiler  1952: Waksman  1953: Krebs, Lipmann  1954: Enders, Weller, Robbins  1955: Theorell  1956: Cournand, Forssmann, Richards  1957: Bovet  1958: Beadle, Tatum, Lederberg  1959: Ochoa, Kornberg  1960: Burnet, Medawar  1961: Békésy  1962: Crick, Watson, Wilkins  1963: Eccles, Hodgkin, Huxley  1964: Bloch, Lynen  1965: Jacob, Lwoff, Monod  1966: Rous, Huggins  1967: Granit, Hartline, Wald  1968: Holley, Khorana, Nirenberg  1969: Delbrück, Hershey, Luria  1970: Katz, Euler, Axelrod  1971: Sutherland  1972: Edelman, Porter  1973: Frisch, Lorenz, Tinbergen  1974: Claude, Duve, Palade  1975: Baltimore, Dulbecco, Temin
1976–2000:  1976: Blumberg, Gajdusek 1977: Guillemin, Schally, Yalow  1978: Arber, Nathans, Smith  1979: Cormack, Hounsfield  1980: Benacerraf, Dausset, Snell  1981: Sperry, Hubel, Wiesel  1982: Bergström, Samuelsson, Vane  1983: McClintock  1984: Jerne, Köhler, Milstein  1985: Brown, Goldstein  1986: Cohen, Levi-Montalcini  1987: Tonegawa  1988: Black, Elion, Hitchings  1989: Bishop, Varmus  1990: Murray, Thomas  1991: Neher, Sakmann  1992: Fischer, Krebs  1993: Roberts, Sharp  1994: Gilman, Rodbell  1995: Lewis, Nüsslein-Volhard, Wieschaus  1996: Doherty, Zinkernagel  1997: Prusiner  1998: Furchgott, Ignarro, Murad  1999: Blobel  2000: Carlsson, Greengard, Kandel
2001–:  2001: Hartwell, Hunt, Nurse  2002: Brenner, Horvitz, Sulston  2003: Lauterbur, Mansfield  2004: Axel, Buck  2005: Marshall, Warren 2006: Fire, Mello 2007: Capecchi, Evans, Smithies 2008: zur Hausen, Barré-Sinoussi, Montagnier 2009: Blackburn, Greider, Szostak 2010: Edwards 2011: Beutler, Hoffmann, Steinman 2012: Gurdon, Yamanaka 2013: Rothman, Schekman, Südhof 2014: O’Keefe, M.-B. Moser, E. Moser 2015: Campbell, Ōmura, Tu 2016: Ōsumi 2017: Hall, Rosbash, Young 2018: Allison, Honjo 2019: Kaelin, Ratcliffe, Semenza 2020: Alter, Houghton, Rice 2021: Julius, Patapoutian 2022: Pääbo 2023: Karikó, Weissman 2024: Ambros, Ruvkun
Hunterdonin piirikunta

Hunterdonin piirikunta (engl. Hunterdon County) on Yhdysvaltojen New Jerseyn osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 128 947 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Flemingtonin kunta ja suurin kunta on Raritan Township. Piirikunta on perustettu 1714.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hunterdonin piirikunta Wikimedia Commonsissa
New Jerseyn osavaltio
| --- | --- |
Alueet:   Central Jersey  Delaware Valley  Jersey Shore  Meadowlands  North Jersey  Pine Barrens  Shore Region  Skylands Region  South Jersey  New Yorkin metropolialue  Tri‑State Region 
Huomattavat kaupungit ja kunnat:   Atlantic City  Bayonne  Camden  Clifton  Edison  Elizabeth  Hackensack  Hoboken  Jersey City  Lakewood  Newark  New Brunswick  Ocean City  Paterson  Perth Amboy  Trenton (pääkaupunki)  Vineland  Woodbridge 
Piirikunnat:   Atlantic  Bergen  Burlington  Camden  Cape May  Cumberland  Essex  Gloucester  Hudson  Hunterdon  Mercer  Middlesex  Monmouth  Morris  Ocean  Passaic  Salem  Somerset  Sussex  Union  Warren
Harjasvehnät

| Harjasvehnät |
| --- | --- |
 Ketoharjasvehnä (Agropyron cristatum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Harjasvehnät Agropyron  Gaertn.
Katso myös
   Harjasvehnät Wikispeciesissä   Harjasvehnät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harjasvehnät (Agropyron) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu 17 lajia sekä useita lajiristeymiä. Joitakin suvun lajeja on sijoitettu aiemmin myös muun muassa vehnien (Triticum), vaivaisvehnien (Eremopyrum), villivehnien (Elymus) tai natojen (Festuca) sukuihin.
Suvun lajeista Suomessa on tavattu ketoharjasvehnää (Agropyron cristatum), josta on muutamia havaintoja eri puolilta maata, ja aroharjasvehnää (Agropyron desertorum), josta on vain yksi uusi havainto Pohjanmaan rannikolta.
Lajeja ja lajiristeymiä > Lajeja:

Agropyron badamense
Agropyron brownei
Agropyron bulbosum
Agropyron cimmericum
Agropyron cristatum – ketoharjasvehnä
Agropyron cristatum ssp. pectinatum – kampaharjasvehnä
Agropyron dasyanthum
Agropyron desertorum – aroharjasvehnä
Agropyron deweyi
Agropyron fragile
Agropyron krylovianum
Agropyron michnoi
Agropyron mongolicum
Agropyron retrofractum
Agropyron striatum
Agropyron tanaiticum
Agropyron thomsonii
Agropyron velutinum
Lajeja ja lajiristeymiä > Risteymiä:

Agropyron × acutiforme
Agropyron × acutum
Agropyron × apiculatum
Agropyron × blaviense
Agropyron × duvalii
Agropyron × interjacens
Agropyron × nakashimae
Agropyron × pilosiglume
Agropyron × tallonii
Aiheesta muualla

Laji.fi: Harjasvehnät (Agropyron)
ITIS: Agropyron (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Agropyron (englanniksi)
Flora of China: Agropyron (englanniksi)
Harjavallan Pallo

| FC HaPo |
| --- | --- |
Koko nimi:  Harjavallan Pallo
Perustettu:  1950
Kaupunki:  Harjavalta
Kenttä:  Honkalan liikuntakeskus
– kapasiteetti:  600
Sarja:  Satakunnan Vitonen
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Harjavallan Pallo (lyh. FC HaPo) on Harjavallassa toimiva jalkapalloilun erikoisseura. Seuran tarkoituksena on mahdollistaa Harjavallassa jalkapallotoimintaa nuorista junioreista aina miesten ja naisten edustusjoukkueihin asti. Kaudella 2023 miesten edustusjoukkue pelaa Vitosessa ja naisten edustusjoukkue Naisten Nelosessa. Jäsenmäärä on vuonna 2023 noin 200.
Historia

Harjavallan Pallo perustettiin 1950. Seuran toiminta hiipui 1960-luvulle tultaessa ja pitkän hiljaiselon jälkeen se aktivoitui uudelleen vuonna 1974. Parhaimmillaan HaPo on esiintynyt neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Kolmosessa, jossa seura pelasi edellisen kerran 2000-luvun alkuvuosina.
Entisiä pelaajia

Risto Puustinen
Seppo Sulonen
Aiheesta muualla

Harjavallan Pallon kotisivut
Henri Pescarolo

| Henri Pescarolo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Henri Jacques William Pescarolo
Syntynyt: 25. syyskuuta 1942 
Kansalaisuus:   Ranska
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1968, 1970–1974, 1976
Talli(t):  Matra, March, Iso Marlboro, BRM, Surtees
Kilpailuja:  56 (63)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  1
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  12
Ensimmäinen kilpailu:  Kanadan 1968
Viimeinen kilpailu:  Yhdysvaltain GP 1976
Henri Jacques William Pescarolo (s. 25. syyskuuta 1942 Pariisi, Ranska) on entinen ranskalainen kilpa-autoilija ja tallipäällikkö.