stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heinrich Böll
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heinrich Böll Wikimedia Commonsissa
Heinrich Böll Literary Encyclopediassa (englanniksi)
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia 2  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Romania  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Irlanti  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Eero Byckling

Eero Arvi Byckling (s. 24. lokakuuta 1936 Helsinki) on suomalainen fysiikan emeritusprofessori. Hän toimi Jyväskylän yliopistossa teoreettisen fysiikan professorina 1970–1973 ja sen jälkeen Teknillisen korkeakoulun teknillisen fysiikan professorina 1973–2000.
Ura

Eero Byckling opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa valmistuen diplomi-insinööriksi 1961, tekniikan lisensiaatiksi 1962 ja tekniikan tohtoriksi 1963. Teknisten opintojen lisäksi hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon pääaineena matematiikka Helsingin yliopistossa 1962.
Akateemisen uransa Byckling aloitti 1959–1962 assistenttina Teknillisessä korkeakoulussa. Valmistuttuaan hän täydensi 1962–1964 opintojaan Tanskassa. Palattuaan kotimaahan hän työskenteli aluksi 1964–1965 atomienergianeuvottelukunnan tutkijana. Sitten hän toimi Teknillisen korkeakoulun teoreettisen fysiikan dosenttina vuosina 1965–1973. Hän oli vuodesta 1965 myös Helsingin yliopiston teoreettisen fysiikan dosentti.
Ensimmäisen kerran Byckling työskenteli professorina, kun hän toimi 1965–1966 Helsingin yliopiston virkaa tekevänä professorina. Sitten hän työskenteli lukuvuoden 1966–1967 vierailevana professorina Minnesotan yliopistossa. Palattuaan jälleen kotimaahan hän oli 1967–1968 virkaa tekevänä teoreettisen fysiikan professorina Oulun yliopistossa. Hän toimi siellä professorin työnsä ohella myös teoreettisen fysiikan laitoksen johtajana kaudella 1967–1968. Sen jälkeen hän työskenteli vuodesta 1969 varttuneena tutkijana Teoreettisen fysiikan tutkimuslaitoksessa.
Byckling aloitti ensimmäisen vakinaisen professuurinsa, kun hänet nimitettiin Jyväskylän yliopiston teoreettisen fysiikan professoriksi vuoden 1970 alusta ja hän toimi siinä toimessa elokuuhun 1973 asti. Hänen toimikautensa Jyväskylässä jäi lyhyeksi, joten Jari Elorannan mukaan hänen vaikutustaan teoreettisen fysiikan tutkimuksen kehittymiselle ja muotoutumiselle Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksella on vaikea arvioida. Jyväskylästä Byckling siirtyi vuonna 1973 Teknillisen korkeakoulun teknillisen fysiikan professoriksi. Hän on lisäksi työskennellyt useissa ulkomaisissa yliopistoissa, kuten Kööpenhamina, Amsterdam, Pariisi, Berkeley, MIT ja Stanford.
Eero Byckling toimi valtakunnallisen Fysiikan tutkimuslaitoksen johtajana sen perustamisesta 1996 lähtien eläkkeelle siirtymiseensä asti vuonna 2000.
Luottamustehtävät ja opetustyö

Tutkimustyön ja opetuksen ohella Eero Byckling on toiminut monissa tekniikan alan luottamustehtävissä, mm. Suomalaisen tiedeakatemian hallituksessa ja rahavarainhoitajana 1981–85. Hän on ollut mukana perustamassa useita julkisen ja yksityisen sektorin organisaatioita. Vuonna 1979 hän käynnisti Teknillisen korkeakoulun Tietotekniikan osaston perustamisen. Vuonna 1980 hän oli mukana järjestämässä uudelleen Neste Oy:n tutkimustoimintaa ja perusti Jussi Rinnan kanssa yrityksen riskirahoitusyksikön. Yhdessä professori Martti Kailan kanssa hän perusti vuonna 1984 Otaniemen teknologiakylän ja toimi osa-aikaisesti sen ensimmäisenä toimitusjohtajana. CERNin pyynnöstä perustettiin vuonna 1996 valtakunnallinen Fysiikan tutkimuslaitos, jonka uudentyyppisen rakenteen Byckling kehitti ja toimi sen johtajana vuoteen 2000. Hän on myös luonut useita korkean teknologian tuotteita ja kasvuyrityksiä, joiden tuotteista kolme on päätynyt maailmanmarkkinoille.
Opetustoiminnassaan Byckling on toiminut vastuullisena ohjaajana 68 väitöskirjassa ja useassa sadassa diplomityössä. Hänen oppilaistaan kolme on akatemiaprofessoreita ja noin 20 on professoreina useissa eri maissa. Julkaisuista voidaan mainita hänen yhdessä professori Keijo Kajantien kanssa kirjoittamansa kirja Particle Kinematics (1973). Sen ohella hän on laatinut yhteensä noin 120 tieteellistä julkaisua, joita on hänen oman tutkimusalansa eli teoreettisen fysiikan lisäksi muiltakin tieteenaloilta. Hän on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1974 ja samana vuonna 1974 hänedtä tuli myös Teknillisten Tieteiden Akatemian jäsen. Vuosina 1984–87 hän oli International Commission for Opticsin varapuheenjohtaja. Sotilasarvoltaan Byckling on aliluutnantti.
Muu toiminta

Fysiikan ja matematiikan ohella Eero Byckling on ollut kiinnostunut jo opiskeluajoista lähtien kaunokirjallisuudesta ja filosofiasta. Luonnonfilosofian seuran esitelmätilaisuudessa ”Miten semantiikka auttaa erottamaan todellisuuden fiktioista?” Bycklingin kuvaili ajatteluaan: ”Lähtökohtana omalle kiinnostukselleni filosofiaan ei ole ollut niinkään akateeminen filosofia vaan yleisesti pyrkimys ymmärtää todellisuutta perinteisen länsimaisen filosofian pohjalta.”
Vuonna 2017 Byckling julkaisi teoksen Vienti vetämään – Näin luomme uusia menestyviä vientituotteita, jossa hän pohdiskelee, miksi Suomessa ei ole syntynyt uusia menestyksellisiä vientituotteita viimeisen neljännesvuosisadan (1991–2016) aikana ja miksi suomalaisten tuotteiden vienti ulkomaille on supistunut. Bykcling tarjoaa teoksessa omia ratkaisujaan ongelmakysymyksiin. Näiden teemojen lisäksi hän käsittelee kirjassaan yritysten ja niiden tuotekehitystoiminnan rahoitusta. Teoksen tausta-aineistona on suuri määrä kansainvälisiä taloutta ja innovaatioita käsitteleviä tutkimuksia.
Perhe

Byckling on vuodesta 1959 ollut naimisissa Kaarina Koskisen kanssa ja pariskunnalla on kaksi lasta.
Teokset

Byckling, Eero ja Kajantie, Keijo (1973): "Particle Kinematics" (John Wiley 1973), käännetty myös venäjäksi (Mir 1975).
Byckling, Eero (2005): ”Mitä filosofia tutkii?”. Teoksessa Hartikainen, Erkki, Kyösti Kiiskinen & Jussi Rastas (toim.): Suomalaisen filosofian ’enfant terrible’: Kriittinen ajattelija ja tiedepoliittinen keskustelija: Juhlakirja tohtori Pertti Lindforsin 75-vuotispäivänä: Monitieteinen antologia.  (Sisältää tekstiä suomeksi, englanniksi ja saksaksi)  Helsinki: Luonnonfilosofian seura, 2005.  ISBN 951-98191-1-8 , s. 27–35.
Byckling, Eero (2017): Vienti vetämään – Näin luomme uusia menestyviä vientituotteita. Into Kustannus, 2017. ISBN 978-952-264-735-1
Aiheesta muualla

http://www.protsv.fi/lfs/verkko/Byckling.htm
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  zbMATH 
Muut:  IdRef
Kyynelhyasintti

| Kyynelhyasintti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Parsakasvit Asparagaceae
Suku::  Bellevaliat Bellevalia
Laji::  paradoxa
Kaksiosainen nimi
 Bellevalia paradoxa  (Fisch. & C.A.Mey.) Boiss. 
Synonyymit
 Bellevalia pycnantha (K.Koch) Losinsk.  Muscari pycnanthum K.Koch 
Katso myös
   Kyynelhyasintti Wikispeciesissä   Kyynelhyasintti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kyynelhyasintti (Bellevalia paradoxa) on yksisirkkaiskasvilaji, joka kuuluu parsakasvien (Asparagaceae) heimon alaheimoon Scilloideae (entinen hyasinttikasvien heimo). Sitä käytetään huonekasvina.
Kyynelhyasintti kasvaa luonnonvaraisena Iranissa, Irakissa, Etelä-Kaukasiassa ja Turkissa.
Paula Vartiainen

Paula Vartiainen (s. 1950 Pello) on ruotsinsuomalainen kirjailija ja kirjoittajakouluttaja. Vartiainen kasvoi Kolarissa ja muutti Tukholmaan vuonna 1979.
Tuotanto

Vartiainen voitti vuonna 2011 ruotsinsuomalaisen Kaisa Vilhuinen -palkinnon esikoisteoksellaan Taftihame (2010). Omaelämäkerrallisia aineksia sisältävä teos sijoittuu 1950-luvun Tornionjokilaaksoon ja kuvailee ympäristöään nuoren, omapäisen tytön näkökulmasta.
Vartiaisen novellit ovat saaneet kunniamainintoja eri kirjoituskilpailuissa, ja niitä on julkaistu muun muassa Peiliin piirtynyttä -antologiassa (2009) ja Aavan meren täältä puolen -antologiassa (2020). Hänellä on ollut oma PiuPau-kolumnipalsta Luoteis-Lappi-lehdessä, ja hänen kolumnejaan on julkaistu myös ruotsinsuomalaisessa kielenhuoltolehti Kieliviestissä.
Teokset

Taftihame (2010) ISBN 978-91-633-7833-1
Panu Savolainen

Panu Savolainen (s. 12. marraskuuta 1983 Turkulähde?) on suomalainen arkkitehti ja tutkija, joka toimii Aalto-yliopiston arkkitehtuurin historian ja restauroinnin apulaisprofessorina. Hän on tutkinut kaupunkihistoriaa ja arkkitehtuurin historiaa keskiajalta 1900-luvulle. Savolainen valmistui arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 2009, filosofian maisteriksi (historia) Turun yliopistosta vuonna 2013. Hän väitteli Turun yliopistosta vuonna 2017 julkisen ja yksityisen tilan historiaa käsittelevällä väitöskirjalla.  Savolainen on työskennellyt arkkitehtitoimistoissa vuodesta 2006, viimeksi Livady Oy:ssä vuonna 2019. Hän on toiminut tutkijana Aboa Vetus & Ars Nova -museossa 2010–2011 ja 2013, Turun yliopistossa 2014–2019 sekä Åbo Akademissa vuonna 2019.
Savolainen on julkaissut tieteellisten kirjojen ja artikkelien ohella toistakymmentä rakennushistoriaselvitystä sekä laajemmalle yleisölle suunnattuja teoksia. Yhdessä Otso Kortekankaan kanssa hän on julkaissut Turun historiaa käsittelevän lastenkirjan.  Savolainen on vastannut Turun historian museohankkeen Turun paloa (1827) edeltävää kaupunkia käsittelevän virtuaalitodellisuusmallin rakennushistoriallisen tiedon tuottamisesta. Hän toimii Alvar Aalto -säätiön ja Suomen Rooman-instituutin hallitusten jäsenenä.
Teoksia

Savolainen, Panu. Arkkitehtuurimme vuosituhannet. Suomen arkkitehtuurin historia alusta loppuun. Kustannusosakeyhtiö Sammakko, Turku, 2024. ISBN 978-952-483-443-8
Artukka, Topi; Liisa Lalu, Otto Latva ja Panu Savolainen. Tyylikkäät vuodet. Turun yliopiston ylioppilaskunnan sata vuotta. Turun yliopiston ylioppilaskunta, Turku, 2022. ISBN 9789525542110
Savolainen, Panu: Matkaopas 1700-luvun Turkuun. Kustannusosakeyhtiö Sammakko, Turku, 2021. ISBN 978-952-483-379-0
Vahtikari, T. (toim.), Ainiala, T. (toim.), Kivilaakso, A. (toim.), Olsson, P. (toim.) & Savolainen, P. (toim.). Humanistinen kaupunkitutkimus. Vastapaino, Jyväskylä, 2021. ISBN 978-951-768-850-5
Kortekangas, Otso & Savolainen, Panu: En stad mitt i världen. Åbobarnens världshistoria. ISBN 978-952-7220-085
Kortekangas, Otso & Savolainen, Panu: Kaupunki maailman keskellä. Turun lasten maailmanhistoria. Sigillum, Turku, 2017. ISBN 978-952-72200-7-8
Savolainen, Panu: Teksteistä rakennettu kaupunki. Julkinen ja yksityinen tila turkulaisessa kielenkäytössä ja arkielämässä 1740–1810. Sigillum, Turku, 2017. ISBN 978-952-7220-03-0
Savolainen, Panu: Tirkistelyä förmaakeihin ja ylishuoneisiin. Turkulaista asumista kahden vuosisadan takaa. Turun museokeskuksen julkaisuja 67, Turku, 2014. ISBN 978-951-595-177-9
Savolainen, Panu: St. Erik. Liiketalon vuosisata. Kiinteistö Oy St Erik, Turku, 2014. ISBN 978-952-93-4777-3
Aiheesta muualla

Aalto.fi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  ORCID
Kyttyräkivisammal

| Kyttyräkivisammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Lahko::  Kivisammalten lahko Grimmiales
Heimo::  Kivisammalten heimo Grimmiaceae
Suku::  Kivisammalet Grimmia
Laji::  anodon
Kaksiosainen nimi
 Grimmia anodon  Bruch & Schimp. 
Katso myös
   Kyttyräkivisammal Wikispeciesissä   Kyttyräkivisammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kyttyräkivisammal (Grimmia anodon) on lehtisammallaji kivisammalten heimossa (Grimmiaceae). Sitä esiintyy Maan pohjoispuoliskon lauhkeilla ja viileillä alueilla, erityisesti vuoristoissa.
Suomen alueella kyttyräkivisammalta esiintyy harvinaisena kalkkialueilla pohjoisessa Lapissa: Muoniossa ja Enontekiöllä. Laji kasvaa kalkkikallioilla ja tunturien kallioilla. Uhanalaisuusluokituksessa kyttyräkivisammal on erittäin uhanalainen (EN). Sen uhkana ovat satunnaistekijät ja ilmaston lämpeneminen.
Aiheesta muualla

ITIS: Grimmia anodon (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Grimmia anodon (englanniksi)
Flora of North America: Grimmia anodon (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q11874035  Wikispecies: Grimmia anodon  BioLib: 90909  CoL: 3HDZJ  EoL: 923368  EUNIS: 197193  FNA: 200001262  GBIF: 5281711  iNaturalist: 163375  IRMNG: 10666341  ITIS: 16973  NatureServe: 2.954818  NBN: NHMSYS0000309650  NCBI: 296906  NZOR: 898b7db3-2d3a-4426-be29-9ddffeb2e644  Observation.org: 17409  Open Tree of Life: 738296  Plant List: tro-35146370  PLANTS: GRAN70  Tropicos: 35146370  WFO: wfo-0001173292  Laji.fi: MX.43619
Cacteae

| Cacteae |
| --- | --- |
 Nystyräsyyläkaktus (Mammillaria longimamma).
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Cactoideae
Tribus::  Cacteae  Rchb.
Infobox OKNimi-testi OK: 
Cacteae on tribus, joka kuuluu kaktuskasvien alaheimoon Cactoideae.
Tuntomerkit

Cacteae-tribuksen kaktukset ovat yksivartisia tai muodostavat monivartisia mättäitä. Niiden varret ovat nivelettömiä, enimmäkseen pallomaisia, eräät lyhyen pylväsmäisiä ja pinnaltaan uurteisia tai nystermäisiä; uurteiden väliset harjanteet voivat olla nystermäisiä. Areolit ovat tavallisesti soikeita, nauhamaisia, uurrettuja tai kaksimuotoisia, jolloin yhdessä areolissa on kaksi toisistaan poikkeavaa osaa. Varren alue, johon kukat kehittyvät, on erilaistumaton eli ei erotu silminnähden muusta varresta. Kukat sijaitsevat varren kärjen tuntumassa (subapikaalisesti) ja ovat pieniä tai keskikokoisia, päivällä kukkivia sekä säteittäisiä tai harvoin vastakohtaisia. Pohjus on suomuinen tai paljas. Mehevä hedelmä on marjamainen, avautumaton tai avautuva tai vain hajoava. Siemenet ovat pieniä tai isokokoisia, muodoltaan ja kuoren kuvioinnilta vaihtelevia. Siemenkannattimen arpi eli hilum ja siitereikä eli mikropyle eivät tavallisesti ole yhteydessä toisiinsa. Siemenessä ei harvoja tapauksia lukuun ottamatta ole uloketta (strofiolia).
Levinneisyys

Tribuksen lajeja kasvaa laajalla alueella Kanadasta Karibialle, Venezuelaan ja Kolumbiaan etelässä.
Suvut

Cacteae on kaktusryhmistä suurin ja koostuu 26 suvusta.
| Suvun tieteellinen nimi | Synonyymit | Suomenkielinen nimi |
| --- | --- | --- |
| Acharagma | Escobaria sect. Acharagma |  |
| Ariocarpus | Anhalonium, Neogomesia, Roseocactus | kivikaktukset |
| Astrophytum |  | piispanhatut |
| Aztekium |  | tyynykaktukset |
| Cochemiea | Mammillaria subg. Cochemiea |  |
| Coryphantha | Cumarinia, Lepidocoryphantha, Mammillaria subg. Coryphantha | piikaktukset |
| Echinocactus | Echinofossulocactus osittain, Emyrocactus, Homalocephala, Meyerocactus | siilikaktukset |
Echinomastus: 
Epithelantha: 
| Escobaria | Cochiseia, Escobesseya, Escocoryphantha, Neobesseya | keräkaktukset |
| Ferocactus | Bisnaga | rautakaktukset |
Geohintonia: 
| Leuchtenbergia |  | sormikaktukset |
| Lophophora |  | meskaliini- eli myrkkykaktukset |
| Mammillaria | Bartschella, Cactus, Chilita, Dolichothele, Ebnerella, Krainzia, Leptocladodia, Mammillopsis, Neomammillaria, Oehmea, Phellosperma, Porfiria, Pseudomammillaria, Solisia | syyläkaktukset |
Mammilloydia: 
Neolloydia: 
| Obregonia |  | artisokkakaktukset |
| Ortegocactus | Neobesseya subg. Ortegocactus |  |
| Pediocactus | Navajoa, Pilocanthus, Puebloa, Utahia | neulakaktukset |
| Pelecyphora | Encephalocarpus | hilakaktukset |
| Sclerocactus | Ancistrocactus, Coloradoa, Glandulicactus, Toumeya | kynsikaktukset |
| Stenocactus | Brittonrosea, Echinocactus subg. Stenocactus, Echinofossulocactus, Eofossus, Piptanthocereus osittain, |  |
| Strombocactus |  | käpykaktukset |
| Thelocactus | Echinocactus subg. Thelocactus, Hamatocactus, Torreyocactus |  |
| Turbinicarpus | Bravocactus, Gymnocactus, Kadenicarpus, Normanbokea, Rapicactus, | keijukaktukset |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cacteae Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q136359  Wikispecies: Cacteae  GRIN: 1906  iNaturalist: 514201  NCBI: 186270  Open Tree of Life: 801070  Tropicos: 100352848  VASCAN: 521
Kyyhkyt (suku)

| Kyyhkyt |
| --- | --- |
 Sepelkyyhky (Columba palumbus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kyyhkylinnut Columbiformes
Heimo::  Kyyhkyt Columbidae
Suku::  Kyyhkyt Columba  Linnaeus, 1758
Katso myös
   Kyyhkyt (suku) Wikispeciesissä   Kyyhkyt (suku) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kyyhkyt (Columba) on kyyhkyjen heimoon kuuluva runsaslajinen lintusuku.
Kyyhkyt ovat enimmäkseen keskikokoisia lintuja, joiden höyhenpuku on tavallisesti harmaan tai ruskean sävyinen. Sukupuolet ovat tavallisesti samannäköisiä. Ne syövät yleensä siemeniä, hedelmiä ja marjoja, ja syöttävät poikasilleen kuvussaan tuottamaansa kyyhkynmaitoa, jonka koostumus on samantapainen kuin nisäkkäiden maito. Kyyhkyjen pesä on tavallisesti risuista rakennettu hatara tekele puussa, maassa, kallion- tai puunkolossa, pöntössä tai rakennuksessa. Naaras munii yhden tai kaksi munaa ja parilla on monesti useita pesyeitä vuoden aikana.
Kyyhkyistä on 2000-luvulla erotettu omaksi suvukseen amerikankyyhkyt (Patagioenas), jotka eroavat kyyhkyistä geneettisesti, morfologisesti, serologisesti ja käyttäytymiseltään.
Uuttukyyhky (Columba oenas)
Afrikantäpläkyyhky (Columba guinea)
Kallio- eli kesykyyhky (Columba livia)
Kyyhkyjä on BirdLife Internationalin mukaan 44 lajia.
Kalliokyyhky eli kesykyyhky (Columba livia)
Aasiankalliokyyhky (Columba rupestris)
Lumikyyhky (Columba leuconota)
Afrikantäpläkyyhky (Columba guinea)
Etiopiankyyhky (Columba albitorques)
Uuttukyyhky (Columba oenas)
Aasianuuttukyyhky (Columba eversmanni)
Somaliankyyhky (Columba oliviae)
Sepelkyyhky (Columba palumbus)
Madeirankyyhky (Columba trocaz)
Kanariankyyhky (Columba bollii)
Palmankyyhky (Columba junoniae)
Kongonkyyhky (Columba unicincta)
Oliivikyyhky (Columba arquatrix)
Kameruninkyyhky (Columba sjostedti)
Sãotoménkyyhky (Columba thomensis)
Komorienkyyhky (Columba pollenii)
Himalajankyyhky (Columba hodgsonii)
Valkoniskakyyhky (Columba albinucha)
Tuhkakyyhky (Columba pulchricollis)
Nilgirinkyyhky (Columba elphinstonii)
Srilankankyyhky (Columba torringtoni)
Hopealakkikyyhky (Columba punicea)
Hopeakyyhky (Columba argentina)
Andamaanienkyyhky (Columba palumboides)
Japaninkyyhky (Columba janthina)
Bonininkyyhky (Columba versicolor)
Hopeahartiakyyhky (Columba jouyi)
Valkokurkkukyyhky (Columba vitiensis
Pulmuskyyhky (Columba leucomela)
Keltajalkakyyhky (Columba pallidiceps)
Afrikansepelkyyhky (Columba delegorguei)
Pronssiniskakyyhky (Columba iriditorques)
Jankuttajakyyhky (Columba malherbii)
Esihistoriallinen tappeluklubi

| Esihistoriallinen tappeluklubi> Jurassic Fight Club |
| --- | --- |
Tyyli:  dokumentti
Luoja(t):  George Blasing Kreg Lauterbach
Pääosissa:  Erik Thompson (kertojaääni)
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   History  Jim
Esitetty:  29. heinäkuuta 2008 – 22. lokakuuta 2008
Jaksoja:  12
Tuotanto
Vastaava(t) tuottaja(t):  Ken Ashe Kreg Lauterbach
Ohjaaja(t):  Kreg Lauterbach
Käsikirjoittaja(t):  Sarah Mollister Bill Neal Laura Verklan Amy Huggins Julie Marman
Tuotantoyhtiö(t):  1080 Entertainment
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Esihistoriallinen tappeluklubi (engl. Jurassic Fight Club) on yhdysvaltalainen 1080 Entertainmentin tuottama 12-osainen dokumenttisarja, jossa käsitellään esihistoriallisia taisteluja eri dinosauruslajien välillä. Jokaisessa jaksossa paleontologien löytämistä fossiileista ja analyyseistä kerrotaan tarina kahden dinosauruslajin taistelusta tietokoneanimaatiolla. Taistelut perustuvat todistusaineisiin, joita on saatu tutkimalla fossiileja ja eri dinosaurusten käytöstapojen perusteella, sekä sarjan yhteisluoneen George Blasingin mielikuvituksen sekoituksena.
Sarjaa esitettiin Yhdysvalloissa syksyllä 2008 History-kanavalla. Suomessa sarjaa on esittänyt Jim 3. maaliskuuta 2009 lähtien.
Soluväliaine

Soluväliaine (engl. extracellulal matrix, lyh. ECM) ympäröi monisoluisten eliöiden soluja. Soluväliaineen tehtävinä on muun muassa suojata soluja, välittää solujen välisiä viestejä ja liittää solut toisiinsa.lähde? Soluväliaine voi muodostaa myös erikoisrakenteita kuten tyvikalvon, joka liittää esimerkiksi ihossa epiteelisolut alla olevaan sidekudokseen. Soluväliaine myös rajoittaa solujen fyysistä liikettä. Sidekudoksen fibroblastit voivat kuitenkin tarvittaessa erittää soluväliainetta pilkkovaa entsyymiä, jonka jälkeen solu voi liikkua vapaammin.
Koostumus ja tuotanto

Soluväliaine koostuu perusaineesta ja rakenneproteiineista. Perusaineessa on glykosaminoglykaaneja ja proteoglykaaneja. Soluväliaineen rakenneproteiinit muodostavat erilaisia syy- tai verkkorakenteita. Rakenneproteiineja ovat kollageenin lisäksi ainakin laminiini, elastiini, tenaskiini ja fibronektiini. Rakenneproteiinikoostumus kuitenkin vaihtelee kudostyypin mukaan. Lisäksi soluväliaineessa on nestettä, jota kutsutaan interstitiaalinesteeksi eli kudosnesteeksi. Kudosneste käsittää noin 16 % kehon painosta.lähde?
Soluväliaine on koostumukseltaan geelimäistä ja kimmoisaa. Koostumus johtuu väliaineessa olevista proteoglykaaneista, joissa on yhteen ydinproteiiniin kiinnittyneinä jopa yli 100 sokeriketjua ja jotka pystyvät sen takia pitämään sisällään paljon vettä.
Soluväliaineen eri aineita tuottavat sidekudoksessa, luissa ja rustossa sijaitsevat fibro-, osteo- ja kondroblastit. Väliainetta ei tarvitse aina tuottaa yhtä paljon, vaan tuotantotarvetta säätelevät ainakin sytokiinit ja kasvutekijät.