Sophia Dorothea (Preussi)
Kuningatar

Vuonna 1713 hänen appensa Fredrik I kuoli, ja puoliso Fredrik Vilhelm I seurasi isäänsä valtaistuimelle, jolloin Sofia Dorotheasta tuli Preussin kuningatar. Hän asui aviomiehensä ja perheensä kanssa Berliinin kaupunkipalatsissa ja joutui myös osallistumaan kesävierailuihin kaupunkipalatsissa Potsdamissa (Potsdamer Stadtschloss) ja toistuviin metsästysmatkoihin miehensä metsästysmajalle Königs Wusterhauseniin, mutta pakeni niin usein kuin pystyi Monbijoun linnaan, pieneen huvilinnaan Spree-joen rannalla Berliinissä, jonka hänen appensa oli antanut hänelle vuonna 1712. Vähitellen hän muutti hovinsa kokonaan sinne ja asui siellä elämänsä loppuun asti.
Fredrik Vilhelmin valtaannousun hetkellä Preussi oli Suuressa Pohjan sodassa Ruotsia vastaan. Sophia Dorothea seurasi Fredrik Vilhelmiä vuoden 1715 sotaretken aikana Stralsundin piiritykseen, mutta palasi alkuvuodesta 1716 Berliiniin synnyttämään tyttärensä Philippine Charlotten, joka oli hänen seitsemäs lapsensa. Sodan aikana kuningas antoi ministereilleen ohjeet neuvotella kuningattaren kanssa eikä ryhtyä mihinkään toimiin hätätapauksissa ilman tämän lupaa. Vuonna 1717 hän emännöi kuninkaan pyynnöstä Pietari I Suurta tämän vierailulla Berliinissä palatsissaan Monbijoussa, jolloin linna joutui ilkivallan kohteeksi.
Kuningatar Sophia Dorothea tunnettiin äärimmäisen kopeana, ylpeänä ja kunnianhimoisena, mutta Fredrik Vilhelmin ei pitänyt hänen sekaantumisestaan ​​politiikkaan, koska hänen käsityksensä oli, että naisten tulisi olla vain synnyttämistä varten ja alistuvia, koska he muutoin hallitsisivat aviomiehiään. Kuningas tunsi vastenmielisyyttä joutilaisuutta kohtaan siinä määrin, että hän hakkasi ihmisiä niin kadulla kuin palatsissakin, jos hän piti heitä laiskoina. Kuningatar valitti "hirvittävästä ahneudesta", jolla kuningas rajoitti kotitalousmenoja, ja sen seurauksena kuningattaren pöytä oli hovissa oleskelleen saksalaisen seikkailijan, vapaaherra Karl Ludwig von Pöllnitzin (1692–1775) vuonna 1791 julkaistujen muistelmien (Mémoires pour servir a l'histoire des quatres derniers souverains de la maison de Branderibourg) mukaan usein niin säästeliäästi varusteltu, että kuningas antoi puolisolleen sen verran rahaa, jotta tämä voisi syödä munakkaan illalliseksi.
Fredrik Vilhelm piti hänen kiinnostustaan teatteriin, tanssiin, koruihin, muotiin ja musiikkiin kevytmielisenä ja oli tyytymätön aina kun Sophia Dorothea eli hänen auktoriteetistaan ​​välittämättä. Kuningas ei pitänyt kuningattaren kiinnostuksesta ​​uhkapeleihin. Kerrotaan, että kuningatar ja hänen seuralaisensa laittoivat pelin aikana kahvinpapuja valmiiksi pöydälle. Jos kuningas ilmestyisi paikalle, he voisivat teeskennellä pelaavansa pavuilla rahan sijasta. Kerran kuningatar käytti kuninkaan ollessa sairaana tilaisuutta hyväkseen ja emännöi tanssia ja musiikkia sisältävää iltaa Monbijoussa, jossa hän itse pelasi uhkapeliä timanttikorut yllään. Kun kuningas yhtäkkiä ilmestyi paikalle, tanssi ja musiikki loppuivat välittömästi. Kuningatar riisui korunsa ja piilotti ne taskuunsa. Äitinsä kuoltua vuonna 1726 Sophia Dorothea peri kolmen miljoonan [taaleria?] rahasumman, jolloin huomiota herätti se, että Fredrik Vilhelm kohteli häntä yhtäkkiä erittäin hyvin. Keisarillinen suurlähettiläs kertoi, että tämä johtui vain siitä, että kuningas halusi kuningattaren rahoja, ja kun tämä ei koskaan saanut niitä (veli Yrjö I kieltäytyi luovuttamasta summaa), Fredrik Vilhelm jatkoi puolisonsa tavanomaista kohtelua. Sophia Dorothealla ei puolestaan ​​ollut korkeaa mielipidettä kuninkaan sotilaallisesta kiinnostuksesta tai taidosta, ja kerran, kun tämä puhui halveksivasti englantilaisista komentajista, kuningatar vastasi: "Epäilemättä heidän täytyy haluta antaa sinulle armeijansa komento."
Kun kuningas sairastui Brandenburgissa vuoden 1719 sotaretken aikana, hän haetti Sophia Dorothean luokseen, antoi tälle testamenttinsa ja varoitti että se on pidettävä salassa. Asiakirjassa kuningatar nimettiin valtionhoitajaksi heidän poikansa Friedrichin alaikäisyyden ajaksi ja Kaarle VI, Pyhän Saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari sekä Ison-Britannian kuningas Yrjö I olivat kruununprinssin huoltajia.
Kuningas sairasti viimeisinä elinvuosinaan vesipöhöä ja kihtiä, jotka pakottivat hänet käyttämään usein pyörätuolia. Sophia Dorothea määrättiin huolehtimaan puolisostaan jatkuvasti. Hän poistui harvoin tämän huoneesta ​​moneen kuukauteen ennen puolisonsa kuolemaa, muuten kuin seuratakseen kuningasta tämän liikkuessa pyörätuolillaan. Marraskuun alussa 1739 kuningas tuli sairautensa viimeiseen vaiheeseen. Kuningatar lähetti hakemaan kruununprinssiä yöllä 26. toukokuuta 1740 kuninkaassa tapahtuneen muutoksen tähden. Kun Friedrich saapui Rheinsbergin linnasta, josta hän oli matkannut täyttä vauhtia, hän hämmästyi nähdessään kuninkaan tuolissaan puutarhassa. Kuningas kävi pitkän loppukeskustelun kruununprinssin kanssa, sekä jätti juhlalliset ja hellät jäähyväiset kuningattarelle, pojilleen ja tyttärilleen sekä muille sukulaisilleen.
Kuolinpäivänään Fredrik Vilhelm käski viedä itsensä kuningattaren asuntoon ja sanoi tälle: "Nouse, minulla on vain muutama tunti elinaikaa, ja minulla olisi ainakin ilo kuolla käsivarsillesi." Kuningatar kuitenkin johdatettiin ulos huoneesta, kun Fredrik Vilhelmiä veti viimeiset hengenvetonsa poikansa ja seuraajansa Fredrikin käsivarsilla.