stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut 1910

Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 1910 olivat lajin ensimmäiset arvokisat, ja ne pelattiin Les Avantsissa Sveitsissä 10.–12. tammikuuta. Englanti voitti mestaruuden. Ulkopuolisena turnauksessa pelasi myös Oxford Canadiens -joukkue, joka voitti Sveitsin maalein 8–1, Saksan luvuin 4–0 ja Belgian maalein 6–0. Englannin ja Oxfordin välinen ottelu jäi pelaamatta.
| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts | ENG | GER | BEL | SUI |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Englanti | 3 | 2 | 1 | 0 | 7–2 | 5 |  | 1–0 | 1–1 | 5–1 |
|  Saksa | 3 | 2 | 0 | 1 | 14–6 | 4 |  |  | 5–4 | 9–1 |
|  Belgia | 3 | 1 | 1 | 1 | 6–6 | 3 |  |  |  | 1–0 |
|  Sveitsi | 3 | 0 | 0 | 3 | 2–15 | 0 |  |  |  |  |
Mestarijoukkue

|  | Joukkue | Pelaajat |
| --- | --- | --- |
| 1 | ENG | Prince's Ice Hockey Club Sopwith, Patton, Robert Le Cron, Harold Duden, J. Cox, B. Cox, Hugo Stonor, Albert Macklin.  |
Aiheesta muualla

Top 100 tarinat Story #84 (en)
Jääkiekon Euroopan-mestaruuskilpailut
1910
1911
1912
1913
1914
1921
1922
1923
1924
1925
1926
1927
1929
1932
Epäviralliset 1940
Epäviralliset 1941
Julio Casas Regueiro

Julio Casas Regueiro (18. helmikuuta 1936 – 3. syyskuuta 2011) oli kuubalainen poliitikko. Hän oli valtioneuvoston varapuheenjohtaja ja vuodesta 2008 alkaen Kuuban puolustusministeri. Hän oli presidentti Raúl Castron oikea käsi ja maan vaikutusvaltaisimpia henkilöitä.
Regueiro toimi aiemmin MINFARin apulaisministerinä. Hän osallistui Kuuban vallankumoukseen 1958.
Julio César Turbay Ayala

| Julio César Turbay Ayala |
| --- | --- |

Kolumbian 25. presidentti
 7. elokuuta 1978 – 7. elokuuta 1982  
Edeltäjä:  Alfonso López Michelsen
Seuraaja:  Belisario Betancur
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. kesäkuuta 1916 Bogotá, Kolumbia
Kuollut: 13. syyskuuta 2005 (89 vuotta) Bogotá, Kolumbia
Tiedot
Puolue:  Kolumbian liberaalipuolue
Julio César Turbay Ayala (18. kesäkuuta 1916 – 13. syyskuuta 2005)  oli kolumbialainen keskustaliberaali poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1978–1982. Suomessa hän vieraili ainakin kesällä 1979.
Turbay oli libanonilaisen maahanmuuttajan poika, jonka vaatimaton perhetausta poikkesi paljon hänen edeltäjistään.
Turbayn presidenttikaudella Kolumbiassa voimistui M-19 kaupunkisissien toiminta ja huumekauppaan liittyvät väkivalta ja kidnappaukset.
Kaariteltta

Kaariteltta retkeilykäyttöön
Vaellusteltta maastossa
Japanin itsepuolustusvoimien maavoimien teltta
Kaariteltta eli tunneliteltta on teltta, jossa telttakangasta kannattelevat teltan poikkisuunnassa rinnakkain olevat kaaret, kun kupoliteltassa kaaret ovat ristikkäin kohtisuorassa muodostaen korkean kupolin ja harjatelttaa puolestaan kannattavat päädyissä olevat pystysuorat salot. Monet vaellusteltat ovat muodoltaan kaaritelttoja.
Suuria kaaritelttoja käytetään varastointitarkoituksiin tai sotilaallisiin tarkoituksiin. Joistakin esimerkiksi lääkintään sotatoimissa tai siviilikriisinhallinnassa käytetyistä kaariteltan tyyppisistä teltoista puuttuvat metalliset kaaret. Näiden tukirakenteen muodostavat ilmalla täytettävät kumiset tai muoviset kaarimaiset ontelot.
Vaellustelttana

Tunneliteltta on suosittu vaellusteltta, jonka pystyttäminen on kohtuullisen helppoa ja joka tarjoaa hyvät tilat suhteessa painoon. Jotta teltta pysyisi pystyssä, riittää, että teltan tunnelin molemmat päät on kiinnitetty maahan. Usein on kuitenkin syytä vahvistaa telttaa naruilla ja kiiloilla, ja etenkin tuulisissa olosuhteissa tämä on välttämätöntä. Jos tunneliteltta pystytetään tuulen suuntaisesti, sen tuulenkestävyys on yleensä hyvä. Sivutuulessa kaaret joustavat ja teltan tuulenkesto on sivunarujen varassa.
Useimmat tunneliteltat on suunniteltu siten, että ainakin teltan toiseen päähän tulee eteinen, jota voidaan käyttää varusteiden säilyttämiseen, ruoanlaittoon ja pukeutumistilana huonolla säällä. Lisäämällä yksi kaari perustelttaan voidaan eteistä jatkaa pidemmäksi, jolloin sen käytettävyys monipuolistuu kohtuullisen pienellä painonlisäyksellä.
Useimmissa tunneliteltoissa on molemmissa päädyissä aukot ylhäällä ilmanvaihtoa varten, minkä lisäksi teltan helma saattaa olla suunniteltu nostettavaksi.
Talvella kannattaa tunneliteltassa kaivaa kuoppa sisäteltan eteen, sillä tämä lisää oleskelumukavuutta huomattavasti.
K. V. Syrjänen

Kaarle Viktor Syrjänen (23. huhtikuuta 1896 Pihlajavesi – 21. joulukuuta 1955 Tampere) oli tamperelainen kunnallispoliitikko. K. V. Syrjänen oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen 1938–1955 ja valtuuston puheenjohtaja 1941–1942 ja 1946–1953.
Syrjänen aloitti työelämän maataloustöissä ja rautatieläisenä, mutta siirtyi pian pois Pihlajavedeltä ja ryhtyi toimittajaksi. Hän oli kuusi kuukautta toimitusharjoittelijana Suomen Sosialidemokraatissa Helsingissä. Hän oli Työn Voiman vakituisena avustajana noin kolme vuotta kirjoittaen enimmäkseen pakinoita ja muita artikkeleita. Sen jälkeen Syrjänen toimi Hämeen Kansan Forssan-toimiston hoitajana vuosina 1924–1930. Tehtäviin kuului uutisten hankinta mutta myös pakinoiden ja artikkelien kirjoittaminen. Tampereelle Syrjänen siirtyi vuonna 1930 Kutomateollisuustyöväen Liiton sihteeriksi. Sitä tehtävää hän hoiti vuoteen 1938, jolloin hän siirtyi vastaperustetun Kansaneläkelaitoksen Tampereen piirin piiritarkastajaksi. Tässä tehtävässä Syrjänen toimi kuolemaansa saakka.
Syrjänen oli jo vuonna 1936 sosiaalilautakunnan puheenjohtaja ja 1940–1945 lastensuojelulautakunnan jäsen. Hän toimi Tampereen aseveliyhdistyksen varapuheenjohtajana yhdistyksen lakkauttamiseen saakka 1944. Hän toimi keskeisesti useissa avustusjärjestöissä, Tampereen Vapaan Huollon keskuksen puheenjohtajana 1942–1952 ja Kansanavun paikallistoimikunnassa varapuheenjohtajana. Hän oli myös Tampereen Norrköping-toimikunnan jäsen. Viimeksi mainittu toimikunta jakoi ystävyyskaupunki Norrköpingin vastaavan toimikunnan keräämiä lahjoituksia. Hän toimi Tampere-säätiön hallituksessa 1944–1955.
Suomen sosialidemokraattisen puolueen jäsen Syrjänestä tuli kotikunnassaan 1913. Hän kuului Tampereen sos.dem. kunnallistoimikuntaan ja edustajistoon sekä oli puolueneuvoston jäsen 1949–1955. Hyvänä puheitten pitäjänä ja puheenjohtajana hän oli SDP:n puoluekokousedustaja ja puoluekokouksen puheenjohtaja puoluekokouksissa 1946 ja 1949.Hän oli Kansan Lehteä kustantaneen Työväen Sanomalehti Oy:n johtokunnan jäsen 1933-38 ja uudelleen 1944 alkaen. Hän on kirjoittanut Forssan työväenyhdistyksen 40-vuotishistoriikin ja Suomen Kutomateollisuustyöväen Liiton 25-vuotishistoriikin.
Juovavaraani

| Juovavaraani |
| --- | --- |
 Juovavaraani
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Anguimorpha
Heimo::  Varaanit Varanidae
Suku::  Varanus
Laji::  salvator
Kaksiosainen nimi
 Varanus salvator  (Laurenti, 1768) 
Katso myös
   Juovavaraani Wikispeciesissä   Juovavaraani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Juovavaraani (Varanus salvator) on suuri varaanilaji, joka elää eteläisessä Aasiassa. Juovavaraani on Aasian yleisin varaani. Juovavaraanit elävät vesistöjen lähellä.
Kuvaus

Useimmat aikuiset yksilöt eivät yleensä ylitä 1,5–2 metrin pituutta, mutta jotkin yksilöt voivat saavuttaa maksimissaan jopa kolmen metrin pituuden. Juovavaraanin pituusennätys mitattiin olevan 321 senttimetriä. Yleensä aikuinen juovavaraani painaa noin 19,5 kiloa. Joidenkin lajin yksilöiden on raportoitu saavuttavan 75–90 kilon painon, vaikka useimmat tällaiset kertomukset ovat vahvistamattomia ja voivat olla epäluotettavia.[lähde? ] Juovavaraani on maailman toiseksi painavin lisko. Painavin lisko maailmassa on komodonvaraani.
Alalajit

Varanus salvator salvator
Varanus salvator andamanensis
Varanus salvator bivittatus
Varanus salvator komaini
Varanus salvator macromaculatus
Varanus salvator ziegleri
Ravinto

Juovavaraanit ovat lihansyöjiä. Niiden tiedetään syövän kalaa, sammakoita, jyrsijöitä, lintuja, rapuja ja käärmeitä. Niiden tiedetään syöneen myös kilpikonnia, nuoria krokotiileja ja krokotiilien munia. Komodonvaraanin tavoin juovavaraanit syövät usein myös raatoja.
Kaarle Martel -ryhmä

Kaarle Martel -ryhmä (ransk. Groupe Charles-Martel) oli vuosina 1973–1983 Ranskassa toiminut äärioikeistolainen ja arabiavastainen terroristijärjestö. Sen iskut kohdistuivat lähinnä vuonna 1962 Ranskan alaisuudesta itsenäistyneen Algerian valtion omistamiin yrityksiin, moskeijoihin sekä maassa asuviin algerialaisiin. Ryhmä oli nimetty Frankkien valtakunnan kuninkaan Kaarle Martelin mukaan, jonka sotajoukot kukistivat islaminuskoiset maurit vuonna 732 käydyssä Poitiers’n taistelussa.
Kaarle Martel -ryhmä teki kymmenen vuoden aikana ainakin 19 terrori-iskua, joista tuhoisin oli joulukuussa 1973 neljä ihmistä Algerian Marseillen konsulaatissa surmannut pommi. Vuonna 1991 ryhmä nimeltä Kaarle Martel -kommando (Commando Charles Martel) teki Pariisissa kaksi iskua algerialaisiin kohteisiin, mutta sen yhteyttä 1970–1980-luvuilla toimineeseen järjestöön ei selvitetty.
Kaarle Nordlund

Kaarle Nordlund.
Kaarle Nordlund (24. tammikuuta 1889 Nakkila – 8. tammikuuta 1943) toimi Tampereen kaupunginjohtajana vuodesta 1929 kuolemaansa asti.
Nordlundin vanhemmat olivat Adam Nordlund ja Aliina Kässi. Hän toimi harjoittelijana Valtion rautateillä 1907–1914 ja suoritti samalla Vaasan kauppakoulun 1911. Vuosina 1914–1919 Nordlund oli Jyväskylän kirjapaino -nimisen sanomalehtiyhtiön isännöitsijänä Jyväskylässä. Vuonna 1919 hän muutti Tampereelle ja hänestä tuli pian yksi kaupungin sosiaalidemokraattien johtohahmoista. Nordlund valittiin Tampereen kaupunginvaltuustoon vuonna 1922 ja seuraavana vuonna hänestä tuli kaupunginvaltuuston varapuheenjohtaja.
Kun Tampereen kunnallishallinto uudistettiin vuonna 1929, Nordlund valittiin samassa yhteydessä Tampereen ensimmäiseksi kaupunginjohtajaksi. Nordlund oli mukana myös Suomen kaupunkiliiton toiminnassa vuodesta 1926 alkaen sen hallituksessa ja raha-asiainvaliokunnassa.
Nordlund kuoli 54-vuotiaana pitkän sairauden jälkeen tammikuussa 1943.
Jukka Rautakorpi

| Jukka Rautakorpi |
| --- | --- |
 Rautakorpi vuonna 2016
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. joulukuuta 1963 (ikä 60) Kauhajoki
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Tehtävä:  Päävalmentaja
Valmennusura
Vuodet:  1995–
Seurat:  Tappara (1995–1997) Tappara (1999–2003) Lukko (2003–2005) Tappara (2005–2006) Leksands IF (2007–2008) HPK (2008–2010) Tappara (2012–2014) Amur Habarovsk (2014) Tappara (2017–2020) JYP (2022–2023)
Jukka Tapio Rautakorpi (s. 17. joulukuuta 1963 Kauhajoki) on suomalainen jääkiekkovalmentaja. Hän on valmentanut muun muassa JYPiä, Tapparaa, Lukkoa, HPK:ta, Leksandia ja Amur Habarovskia. Rautakorpi on valmentanut myös sekä alle 18- että alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta. Hän on valmentanut joukkueensa seitsemän kertaa SM-liigan finaaleihin, mutta voittanut näistä sarjoista vain yhden.
Ura valmentajana

Jukka Rautakorpi on yksi jyväskyläläisen valmennusopin saaneista valmentajista. Hän toimi aluksi JyP HT:n juniorijoukkueiden päävalmentajana. Kaudelle 1994–1995 hän siirtyi JyP HT:n liigajoukkueen 4. valmentajaksi Kari Savolaisen avuksi.
Kaudesta 1995–1996 lähtien Rautakorpi on toiminut päävalmentajana eri joukkueissa. Hän aloitti uransa päävalmentajana Tapparassa, jossa hän on toiminut urallaan viiteen otteeseen: 1995–1997, 1999–2003, 2005–2006, 2012–2014 ja 2017–2020. Rautakorven tullessa toisen kerran urallaan Tapparan peräsimeen hän valmensi joukkueensa kolmena keväänä peräkkäin SM-liigan finaaleihin. Kahdella ensimmäisellä kerralla (2000–2001 ja 2001–2002) Tapparan oli tyytyminen SM-hopeaan, mutta Rautakorven viimeisellä kaudella (2002–2003) keväällä 2003 Tappara voitti Suomen mestaruuden.
Tampereelta Rautakorpi siirtyi valmentamaan Rauman Lukkoa, jonka peräsimessä hän oli kaudella 2003–2004 marraskuulta lähtien ja kauden 2004–2005.
Seuraavan kauden Rautakorpi valmensi jälleen Tapparaa, mutta erosi yllättäen keväällä 2006 kesken kaksivuotisen sopimuskautensa.
Kauden 2007–2008 Rautakorpi toimi päävalmentajana Ruotsissa, Allsvenskanissa Leksandin joukkueessa.
Kaudet 2008–2009 ja 2009–2010 Rautakorpi toimi HPK:n liigajoukkueen päävalmentajana Matti Alatalon jälkeen kunnes ilmoitti keväällä 2010 HPK:n voitettua SM-hopeaa liigauran olevan toistaiseksi ohi.
Marraskuussa 2011 julkistettiin Rautakorven tekemä 3+1-mallinen sopimus Tapparan kanssa. Rautakorven kaikkiaan neljäs valmennuspesti Tapparassa alkoi toukokuun alussa 2012. Kaudella 2012–2013 Rautakorpi valmensi Tapparan finaaleihin saakka, mutta siellä joukkue hävisi Porin Ässille, ja Rautakorpi sai taas hopeaa. Seuraavalla kaudella 2013–2014 Rautakorpi valmensi Tapparan jälleen hopealle, kun se hävisi Oulun Kärpille historian ensimmäisessä seitsemänteen otteluun venyneessä finaalisarjassa.
Toukokuussa 2014 Tappara ilmoitti Rautakorven jättävän paikkansa liigajoukkueen päävalmentajana siirtyäkseen valmentamaan Lev Prahaa, joka kuitenkin luopui KHL-paikastaan. Lokakuussa 2014 Amur Habarovsk palkkasi Rautakorven korvaamaan kesken kauden erotettua päävalmentajaansa. Kaudet 2017–2020 hän valmensi jälleen Tapparaa.
Rautakorpi teki huhtikuussa 2022 JYPin kanssa kolmivuotisen sopimuksen. Puolitoista vuotta myöhemmin joulukuussa 2023 hän sai potkut.
Muut tehtävät

Rautakorpi on toiminut valmennusuransa ohella Jääkiekkoliiton valmennuspäällikkönä vuosina 1997–1999 ja eri maajoukkuetehtävissä, muun muassa kausilla 2008–2009 ja 2016–2017 alle 20-vuotiaiden päävalmentajana. Jälkimmäinen rupeama päättyi kesken MM-turnauksen, kun Rautakorpi valmennusryhmineen erotettiin Suomen hävittyä kolme ensimmäistä otteluaan ja jouduttua karsintasarjaan. Ennen HPK:n valmentajaksi siirtymistä Rautakorpi työskenteli Kuortaneen urheiluopistolla valmennuskeskuksen kehitysjohtajana. Kauden 2010–2011 Rautakorpi toimi alle 18-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana ennen siirtymistään Jääkiekkoliiton valmennusjohtajaksi Vierumäen urheiluopistolle.
Vuonna 2024 Rautakorpi vetää Suomen Olympiakomitean huippu-urheiluyksikössä opetus- ja kulttuuriministeriön rahoittamaa hanketta uusien olympialajien huippu-urheilutoiminnan tukemiseksi kohti Los Angelesin kesäolympiakisoja 2028.
Saavutukset valmentajana

Suomen mestaruus 2003 (Tappara)
6 SM-hopeaa (5 Tapparassa, 1 HPK:ssa)
1 SM-pronssi Tapparassa
Vuoden valmentaja (Kalevi Numminen -palkinto) 2003
Yli 800 ottelua päävalmentajana SM-liigassa
Ura

1994–1995 JyP HT 2. valmentaja
1995–1997 Tappara, päävalmentaja
1997–1999 Jääkiekkoliitto, valmennuspäällikkö
1999–2003 Tappara, päävalmentaja
2003 Kuortaneen Urheiluopiston valmennusjohtaja
2003–2005 Rauman Lukko, päävalmentaja
2005–2006 Tappara, päävalmentaja
2006–2007 Kuortaneen urheiluopiston valmennusjohtaja
2007–2008 Leksands IF, päävalmentaja
2008–2009 Jääkiekkoliitto, alle 20-vuotiaiden maajoukkue, päävalmentaja
2008–2010 HPK, päävalmentaja
2010–2011 Jääkiekkoliitto, alle 18-vuotiaiden maajoukkue, päävalmentaja
2011–2012 Jääkiekkoliitto, valmennusjohtaja
2012–2014 Tappara, päävalmentaja
2014–2015 Amur Khabarovsk, päävalmentaja (vapautettu tehtävästään lokakuussa)
2015–2016 Jääkiekkoliitto, A-maajoukkue, 2. valmentaja
2016–2017 Jääkiekkoliitto, alle 20-vuotiaiden maajoukkue, päävalmentaja (vapautettu tehtävästä kesken U20-MM-kisojen 2017)
2017–2020  Tappara, päävalmentaja
2020–2021 Tappara, urheilujohtaja
2022–2023 JYP, päävalmentaja
Peliura

Jukka Rautakorvella ei ole kokemusta pääsarjapeleistä, mutta hän on pelannut jääkiekkoa ennen valmennusuraansa S-Kiekossa Seinäjoella alemmissa sarjoissa ja Keuruun KeuPa HT:n riveissä II-divisioonassa. Aktiiviuran tilastoista löytyy kausi 1988–1989, jolloin hän teki 35 ottelussa 16 maalia ja antoi 31 maaliin johtanutta syöttöä, eli yhteensä 47 pistettä ja sai 66 jäähyminuuttia.
Muuta

Rautakorven veli Kari toimii KeuPa HT:n valmennuksessa ja Karin poika Toni Rautakorpi pelaa Suomi-sarjassa Nokian Pyryn joukkueessa.
Kadgaron

| Kadgaron Кадгарон, Хъæдгæрон |
| --- | --- |

Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Pohjois-Ossetia-Alania
Piiri:  Ardonin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kylä
Aikavyöhyke:  UTC+3
 – Kesäaika:  UTC+4
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kadgaron (ven. Кадгарон) tai Qædgæron (oss. Хъæдгæрон) on kylä Ardonin piirissä Pohjois-Ossetia-Alanian keskiosassa Venäjällä. Kadgaron sijaitsee piirin hallintokeskuksen, Ardonin, kaakkoispuolella.
Józef Kossakowski

Józef Kossakowski
Józef Kazimierz Korwin Kossakowski (16. maaliskuuta 1738 – 9. toukokuuta 1794 Varsova) oli puolalainen aatelinen, Liivinmaan arkkipiispa, poliitikko ja kirjoittaja, joka tuli tunnetuksi venäläismielisyydestään Puola-Liettuan loppuvaiheissa.
Józef Kossakowski oli hetmani Szymon Kossakowskin, voivodi Michał Kossakowskin ja linnanherra Antoni Kossakowskin veli. Hänet vihittiin papiksi 1761 ja opiskeli Vilnassa ja Varsovassa.
17. syyskuuta 1775 hänet nimitettiin Liivinmaan piispaksi. Samaan aikaan hän toimi myös Kuurinmaan hiippakunnan hallitsijana. Hän kulutti suuria määriä julkisia ja kirkon varoja. Hän nautti pysyvää tukea Venäjän lähetystöltä Puolassa ja edusti venäläismielistä suuntausta Sejmissä, lahjoen ja uhkaillen usein alueellisia virkamiehiä. Hänet nimitettiin 19. joulukuuta 1791 Vilnan apulaispiispaksi, palkkiona palveluksista Venäjän keisarikunnalle. Piispanvirat olivat Katariina Suuren hallinnassa, eivätkä ne juurikaan seuranneet Rooman ohjeita. Hän lisäsi Venäjän hallintavaltaa kirkon omaisuuden suhteen.
Kossakowski julkaisi kolme romaania sekä käänsi joitakin näytelmiä ranskankielestä.
Katariina Suuren ohjeiden pohjalta hän vastusti Puola-Liettuan perustuslakia 3. toukokuuta 1791. Hän komensi veljensä Szymonin kanssa Targowican konfederaation joukkoja ja hänestä tuli joksikin aikaa Liettuan suuriruhtinaskunnan de facto hallitsija  Venäjän armeijan tuella. Puolan toisen jaon yhteydessä hän sanoi: "Jollei venäjä, jollei Preussi, mitä sitten? Haluatteko kadota tyhjiöön?".
Kossakowski vangittiin Kościuszkon kapinassa huhtikuussa 1794. Muutamaa päivää ennen kansannousua hän oli ehdottanut, että venäläisjoukkojen olisi saarrettava kaikki kirkot ja pidätettävä kaikki tunnetut venäläisvastaiset. Vähän ajan kuluttua eräs kansannousun johtajista, Jan Kiliński, esitti dokumentteja, jotka osoittivat Kossakowskin olleen venäläisten palkkalistoilla. Varsovan asukkaat vaativat Venäjän hyväksi toimineiden henkilöiden teloittamista. Vaatimuksen johdosta vallankumoukselliset perustivat rikosoikeuden, joka tuomitsi Kossakowskin hirtettäväksi yhdessä Józef Ankwiczin, hetmani Piotr Ożarowskin ja hetmani Józef Zabiełłon kanssa 9. toukokuuta.
Aiheesta muualla

Muistelmat (puolaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Kadettilupaus

Kadettilupaus on lupaus, jonka Kadettikoulussa opiskelevat kadetit antavat liittyessään virallisesti kadettikuntaan. Lupauksessa he sitoutuvat upseerikunnan arvomaailmaan. Tämän lisäksi he ovat vannoneet aiemmin varusmiespalveluksessa sotilasvalan ja tulevat myöhemmin vannomaan yleisen virkavalan. Kadettilupauksen antamisen jälkeen kadetti hyväksytään jäseniksi Kadettitoverikuntaan (ent. Kadettioppilaskunta).
Lupauksen teksti on:
Kadeš

Kadeš oli muinainen kaupunki lähellä Orontes-joen alkulähteitä, nykyisessä Homsin maakunnassa Syyriassa. Se oli paikkana egyptiläisten ja muinaisten heettiläisten taistelulle Ramses II:n aikana.
KSS Klaipėda

| KSS |
| --- | --- |
Koko nimi:  Krašto sporto sąjunga
Perustettu:  1926 KSS
Kenttä:  ? stadionas, Klaipėda
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
KSS (Krašto sporto sąjunga) on liettualainen urheiluseura Klaipėdasta.
Historia

Seura perustettiin vuonna 1926 nimellä KSS.
Vuonna 1940 klubi joutui konkurssiin.
Saavutukset

Seura on voittanut Liettuan mestaruuden kuudesti: 1928, 1929, 1930, 1931, 1937, 1938.
Aiheesta muualla

futbolinis.lt (liettuaksi)
Joseph Joffre

| Joseph Joffre |
| --- | --- |
 Joffre vuonna 1922
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. tammikuuta 1852 Rivesaltes, Ranska
Kuollut: 3. maaliskuuta 1931 (79 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  ranskalainen
Ammatti:  sotilas
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Ranska
Palvelusvuodet:  1869–1916
Taistelut ja sodat:  Saksan–Ranskan sota Ensimmäinen maailmansota
Sotilasarvo:  divisioonakenraali
 Nimikirjoitus
Joseph Jacques Césaire Joffre (12. tammikuuta 1852 Rivesaltes, Pyrénées-Orientales – 3. tammikuuta 1931 Pariisi) oli ranskalainen kenraali, myöhemmin Ranskan marsalkka, joka toimi ensimmäisessä maailmansodassa länsirintaman ranskalaisjoukkojen ylipäällikkönä vuosina 1914–1916. Hän sai mainetta Marnen torjuntavoitosta syksyllä 1914, mutta joutui jättämään ylipäällikkyyden kaksi vuotta myöhemmin epäonnistuttuaan läpimurron aikaansaamisessa.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa

Joffren isä oli varakas viininviljelijä. Joffre kävi aluksi lyseota kotiseudullaan Perpignanissa, mistä hänet lähetettiin Pariisin lycée Charlemagneen. Hän suoritti hyvät arvosanat matematiikasta, ja aloitti vuonna 1869 opinnot sotilasinsinöörikoulu École Polytechniquessa. Hänet otettiin Ranskan–Saksan sodan aikana vuonna 1870 aliluutnanttina armeijan insinöörijoukkoihin, ja hän osallistui piiritetyn Pariisin puolustukseen vuosina 1870–1871. Tämän jälkeen hän palasi suorittamaan sotilaskoulutuksensa loppuun ja valmistui insinööriupseeriksi vuonna 1872. Joffre palveli aluksi linnoitustöissä Juravuorilla ja sitten Pariisissa ja sai 24-vuotiaana kapteenin arvon. Ensimmäisen vaimonsa kuoltua hän pyysi siirtoa kaukaiseen Indokiinaan. Ranskan–Kiinan sodan aikana hän osallistui vuonna 1885 maihinnousuun Formosalle ja puolustustaisteluihin siellä. Vuosina 1886–1889 hän oli insinöörijoukkojen päällikkönä Hanoissa.
Indokiinan jälkeen Joffre lähetettiin vuonna 1892 johtamaan rautatienrakennusta Senegaliin, ja hän palveli seuraavat kaksi vuotta Afrikassa. Hän valtasi Timbuktun Ranskalle 12. helmikuuta 1894 ja sai samana vuonna ylennyksen everstiluutnantiksi. Vuonna 1897 hänet lähetettiin Madagaskarille, jossa hän johti Diégo-Suarezin sotasataman rakennustöitä ja puolustusta, mistä hyvästä hänet ylennettiin everstiksi. Palattuaan Ranskaan Joffre sai 1901 prikaatikenraalin arvon ja 1903 nimityksen sotaministeriön insinööriosaston päälliköksi. Vuonna 1905 hänet ylennettiin divisioonakenraaliksi ja nimitettiin Lillen komendantiksi, mistä hän siirtyi vuonna 1908 II armeijakunnan komentajaksi Amiensiin. Vuonna 1910 hänet kutsuttiin ylimmän sotaneuvoston (Conseil supérieur de la guerre) jäseneksi ja nimitettiin samalla sotakoulujen ja rannikkopuolustuksen tarkastajaksi.
Vuoden 1911 toisen Marokon kriisin seurauksena Ranskassa vaadittiin sotilasjohdon voimakkaampaa keskittämistä, joten kenraali Joffre nimitettiin tuona vuonna samanaikaisesti ylimmän sotaneuvoston varapuheenjohtajaksi ja pääesikunnan päälliköksi. Siihen saakka Ranskan kolmannessa tasavallassa oli haluttu pitää armeijan ylin komento ja operaatioiden suunnittelu erillään toisistaan. Joffre sai nimityksen mahdollisesti vapaamuuraritaustansa vuoksi; toisena ehdokkaana esikuntapäälliköksi oli kenraali Paul Pau. Joffre oli myös poliittisesti maltillisempi vaihtoehto. Ylimmässä sotaneuvostossa laadittiin Joffren johdolla vuosina 1913–1914 Ranskan uusi sotasuunnitelma, suunnitelma XVII, joka otettiin käyttöön maailmansodan puhjetessa. Se perustui joukkojen keskittämiseen ja jätti sodanjohdolle paljon liikkumavaraa. Joffren esikuntapäällikkökautena myös kehitettiin tykistöä ja Ranskan ilmavoimat erotettiin omaksi puolustushaarakseen.