stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mare Orientale

Mare Orientale, valtava törmäyskraatteri Kuussa.
Mare Orientale eli "Itäinen meri" on pyöreä, suuren pikkuplaneetan iskusta syntynyt kraatterimainen muodostuma Kuussa. Itse tumman alueen läpimitta on 327 km. Monet vuorikehät ympäröivät pyöreätä, tummaa laavatasankoa. Ne ovat syntyneet osin sulan kallion aaltoillessa iskun jälkeen. Näitä ovat sisempi ja ulompi Montes Rook ja kaikkein uloin Montes Cordillera, jonka läpimitta on 930 km. Tästä vielä 500 km ulospäin on törmäyksessä singonnutta kiviainesta. Mereen liittyvien samankeskisten vuorikehien läpimitat ovat 320, 480, 620, 930, 1300 ja 1900 km.
Mare Orientalen syntyajaksi on määritelty Kuun geologiassa ns. nektariaaninen aika joka alkaa Mare Nectarisin synnystä n. 3.92 miljardia vuotta sitten ja päättyy juuri Mare Orientalen syntyyn n.3,84 mrd. vuotta sitten.
Mare Orientalen keskustan koordinaatit ovat 19.4° S, 92.8° W. Se näkyy hyvin vaikeasti Maasta käsin näkyvän osan itäreunalla ja sen takia se löydettiin vasta 1900-luvulla. Paremmin sitä on havaittu Kuuta tutkineista avaruusluotaimista ja avaruusaluksista.
Nimi "Itäinen meri" juontuu siitä, että Maasta katsottuna sijainti on itään. Koordinaattien länsi johtuu siitä, että IAUssa sovittiin Kuun suunnat niin, että myös Kuussa Aurinko nousee idästä ja laskee länteen, jolloin se pitää yhtä Kuun pinnalla havaitun kanssa.
Harrastajalle Orientale sekä Mare Crisium osoittavat hyvin Kuun libraation.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
LPOD Photo Gallery FILE 56/84 (Arkistoitu – Internet Archive)
Jodi

Jodia
Jodin tyypillinen violetti väri
Jodi on halogeeneihin kuuluva hiven- ja  alkuaine , jonka kemiallinen merkki on I (lat. iodium), järjestysluku 53 ja CAS-numero 7553-56-2. Jodilla on 38 tunnettua isotooppia massaluvultaan 108–145. Kiinteässä olomuodossa jodi on väriltään violetinmustaa ja kaasuuntuessaan se on violettia. Jodi on saanut nimensä kreikan kielen violettia tarkoittavasta sanasta iodes.
Ominaisuudet > Fysikaaliset

Kiinteä jodi on harmaata, jossa on ruskean ja mustan sävyjä. Sen kiderakenne on rombinen. Kaasumainen jodi on violettia. Jodin haju on ärsyttävä. Kiinteä jodi sublimoituu, eikä selkeästi nestemäistä jodia huomata välivaiheena.
Puhdas jodi on myrkyllistä nieltynä ja aiheuttaa palovammoja iholle. Jodikaasu ärsyttää lisäksi silmiä.
Ominaisuudet > Kemialliset

Jodi kuuluu halogeeneihin. Jodi reagoi usean aineen kanssa, mutta on vähemmän reaktiivinen kuin muut halogeenit. Jodi liukenee hyvin poolittomiin liuottimiin kuten kloroformiin, hiilidisulfidiin ja hiilitetrakloridiin. Jodi liukenee hieman veteen muodostaen keltaisen liuoksen. Se liukoisuus on noin 0,29 grammaa litraan (20 °C), ja liukoisuus kasvaa lämpötilan noustessa. Jodi liukenee hyvin muun muassa etanoliin, jossa se muodostaa ruskean kompleksin, sekä hiilitetrakloridiin ja hiilisulfidiin. Tärkkelyksen vesiliuoksessa se muodostaa tunnusomaisen sinisen kompleksin.
Jodi reagoi joidenkin epämetallien kanssa, kuten typen, hiilen, fosforin ja hapen kanssa.
Jodilla tavataan useita hapetuslukuja. Se voi muodostaa jodidin hapetusluvulla -I, hypojodiitin IO-, jodiitin IO2-, jodaatin IO3- ja perjodaatin IO4- tai IO65-.
Isotoopit

Luonnossa tavataan lähes yksinomaan vain yhtä isotooppia, joka on pysyvä 127I. Maapallolla on myös hivenmääriä heikosti radioaktiivista 129I isotooppia, jonka puoliintumisaika on 15,7 miljoonaa vuotta. Se on jodin pitkäikäisin radioisotooppi. Sitä syntyy ilmakehässä ksenonin isotoopista 130Xe kosmisen säteilyn vaikutuksesta sekä fissiolla uraania sisältävissä kaivannaisissa. Seuraavaksi pitkäikäisin on 125I 59 päivän puoliintumisajalla. Jodilla on myös 14 ydinisomeeria.
Jodin isotoopeilla on paljon lääketieteellisiä sovellutuksia.
Esiintyminen ja eristäminen

Jodin tärkeimmät esiintymisalueet ovat Chile ja Peru. Rikastuneille alueille tyypillistä on, että ne ovat joskus olleet meren peittämiä. Chile on maailman suurin jodin tuottaja ennen Japania, Venäjää ja Yhdysvaltoja. Tärkeimmät lähteet ovat natriumjodaatti ja natriumperjodaatti. Maan kuoressa sitä on noin 0,3–0,5 ppm.
Metallista jodia voidaan valmistaa jodidista antamalla sen reagoida kloorin kanssa.
Toinen vaihtoehto on antaa sen reagoida happamassa liuoksessa mangaanidioksidin kanssa. Sitä voidaan myös eristää helposti tislaamalla, sillä se sublimoituu helposti.
Käyttö

Jodia voidaan käyttää haavojen puhdistamiseen. Tällöin käytetään jodin etanoliliuosta. Volframijodidia käytetään lampuissa parantamaan langan kestävyyttä. Hopeajodidia voidaan hyödyntää valokuvauksessa. Jodia käytetään myös lääketeollisuudessa ja väriaineissa.
Jodin yhdisteitä voidaan käyttää metamfetamiinin valmistamisessa, minkä takia niiden myyntiä on rajoitettu.
Jodin isotooppia 131I voidaan käyttää kilpirauhassyövän hoitoon. Jodia voidaan käyttää myös röntgentutkimuksissa varjoaineena.
Jodi ravitsemuksessa

Vähäjodisesta maaperästä johtuva jodinpuutos on maailman yleisin ravinnepuutos, josta kärsii 2 miljardia ihmistä. Yli kolmannes suomalaisista kärsi vuonna 2015 kohtalaisesta tai vakavasta jodin puutoksesta. Jodia tarvitaan kilpirauhashormoni tyroksiinin ja trijodityroniinin valmistamiseen. Jos elimistössä ei ole saatavilla riittävästi jodia, on vaarana kilpailevien halogeenien, kuten bromin, kertyminen jodin tilalle.
Ihminen tarvitsee sikiövaiheessa jodia pituuskasvuun sekä aivojen ja muun hermoston kehittymiseen.
Jodi ravitsemuksessa > Ruokasuolan ja rehujen jodiointi

Ruokasuolaan voidaan lisätä jodia, jolloin sitä kutsutaan jodioiduksi suolaksi. Suolan jodiointi ei ole Suomessa pakollista, mutta kauppa- ja teollisuusministeriön asetuksessa suositellaan, että ruokasuolaan lisättäisiin 2,5 milligrammaa jodia/100 g suolaa.
Jodioitua suolaa on käytetty Suomessa lähinnä kotitalouksissa.
Myös lypsylehmien ja munituskanojen rehuun lisätään jodia, jotta ihmiset saisivat sitä myös maidosta ja kananmunista.
Jodi ravitsemuksessa > Suositukset

Euroopan elintarviketurvallisuusviraston antama jodin saantisuositus perustuu eurooppalaisten koululaisten parissa suoritettuun laajaan tutkimukseen. Siinä havaittiin, että niillä, joiden virtsan jodipitoisuus oli noin 100 µg/l, esiintyi vähiten kilpirauhasen liikakasvua. Tämä arvo päätettiin ottaa myös muihin väestöryhmiin sovellettavan suosituksen lähtökohdaksi, koska niistä ei ole tehty vastaavia tutkimuksia.
Asiantuntijapaneeli päätyi suosittamaan yksilöllisten imeytymis- ja virtsantuottoerojen perusteella, että aikuisten riittäväksi päiväsaanniksi 150 µg. Lasten riittävä päiväsaanti vaihtelee iästä riippuen välillä 70- 130 µg ja raskaana olevien sekä imettävien naisten saannin pitäisi olla 200 µg.
Valtion ravitsemusneuvottelukunnan suositusten mukaan jodia tulisi saada 17 mikrogrammaa vuorokaudessa ravinnosta energiana saatua megajoulea kohti. Tämä vastaa 178 µg jodia vuorokaudessa keskivertoaikuisen 2500 kilokalorin päiväsaannilla.
Jodin vuorokausisaannin tulisi jäädä neuvottelukunnan mukaan aikuisilla alle 600 mikrogrammaan. Yhdysvalloissa  enimmäissaannin raja-arvona pidetään annosta 1100 µg/vrk, mistä voidaan poiketa lääkärin valvonnassa.
Valtion ravitsemusneuvottelukunta suositti vuonna 2015 jodioidun suolan käyttöä kaikessa ruoanvalmistuksessa mukaan lukien elintarviketeollisuus, joukkoruokailu ja leipomot. Monet leipomot sekä einesvalmistajat Saarioinen ja Atria kertoivatkin vuonna 2015 siirtyvänsä asteittain jodioidun suolan käyttöön. Suuressa osassa suomalaista valmisruokaa käytettiin kuitenkin jodioimatonta suolaa vielä vuonna 2019. Lisäksi osa jodioitua suolaa käyttävistä yrityksistä käytti suolaa, jonka jodipitoisuus oli jopa vain 40 prosenttia suositellusta tasosta 25 µg/g. Alle puolet Helsingin ravintoloista käytti jodioitua suolaa vuonna 2018 julkaistun tutkimuksen mukaan.
Jodi ravitsemuksessa > Saanti

Suomalaisten jodinsaanti on heikompaa kuin muilla kansoilla. Jodinsaannin riittävyys riippuu Suomessa ennen kaikkea siitä, onko ravintoon lisätty suola jodioitua. Jodin saantia voidaan arvioida määrittämällä sitä ihmisten virtsanäytteistä tai laskemalla sen saanti ruoankäyttöhaastatteluiden ja elintarvikkeiden koostumustietokannan avulla. Tämä sisältää kuitenkin virhelähteen, koska kyseisessä tietokannassa oletetaan, että kaikki suola olisi jodioitua. Virtsan analysointi on siksi luotettavampi menetelmä, sillä vain pieni osa elintarviketeollisuuden ja ravintoloiden valmistamissa tuotteissa käytetystä suolasta on ollut jodioitua.
Vain keskimäärin 25 prosenttia suomalaisten vuonna 2013 kuluttamasta suolasta oli jodioitua. Jos kaikki Suomessa kulutettu suola olisi ollut jodioitua, Finravinto 2017 -osanottajanaiset olisivat saaneet syömäkseen ilmoittamista ruokamääristä keskimäärin 184 mikrogrammaa jodia päivässä ja miehet 237 µg. Alle 45-vuotiaille naisille laadittiin lisäksi laskelma, jossa oletettiin, että kaikki suola oli jodioimatonta. Laskelman tuloksena oli, että jodioidun suolan käyttö yli 2,5:nkertaistaa jodin saannin 88 mikrogrammasta tasolle 228 µg/vrk. Osanottajien antamien virtsanäytteiden jodimäärä viittasi kuitenkin siihen, että näytteen antaneiden naisten jodinsaanti oli keskimäärin 156 µg/vrk ja miesten 201 µg/vrk. Ero saattaa liittyä siihen, että ihmisillä on tapana muistaa alakanttiin nauttimansa ruokien määrät.
Jo 8 grammaa jodioitua ruokasuolaa kattaa jodin päivittäisen tarpeen useimmilla ihmisillä. Edellytyksenä on kuitenkin, että suolaan lisätyn jodin määrä yltää suositeltuun tasoon 2,5 mg/100 g. Monet kalat ja äyriäiset, kuten esimerkiki seiti, silakka ja hauki, sisältävät runsaasti luontaista jodia. Eviran vuonna 2015 tekemässä kokeessa havaittiin tutkittujen kalojen jodipitoisuuden vaihtelevan kalalajista ja sen alkuperästä riippuen välillä 6-78 mikrogrammaa/100 g. Kalan kulutus on Suomessa kuitenkin niin pientä, ettei se riitä kattamaan suomalaisten jodintarvetta.
Itse ruokaan lisätty jodioitu suola oli suomalaisten tärkein jodinlähde vuonna 2017. Noin kolmannes jodista tuli maitotuotteista. Seuraavilla sijoilla olivat kala, vilja, kananmuna, liha ja lihavalmisteet. Muualla kuin kotona lisätty jodisuola sisältyi laskelmiin.
Soijapavun ja kaalin kaltaisten ristikukkaisten vihannesten sisältämien jodin imeytymistä heikentävien goitrogeenien runsas saanti lisää jodinpuutoksen riskiä kuten mahdollisesti myös raudan- ja A-vitamiinin puute. Myös persikat ja päärynät sekä raaka pinaatti ja lanttu sisältävät goitrogeenejä.
Jodi ravitsemuksessa > Saanti > Historiaa

Suolan suomalaiset maahantuojat ja pakkaajat aloittivat suolan vapaaehtoisen jodioinnin vuonna 1949. Jodioidun suolan jodipitoisuutta nostettiin tasolle 2-3 mg/100 g vuonna 1962. Suolan vapaaehtoista täydentämistä jodilla alettiin säädellä lainsäädännöllä vuonna 1972, ja vuodesta 1995 on ollut voimassa kauppa- ja teollisuusministeriön päätös, joka suosittaa, että jodioituun suolaan lisättäisiin 2,5 mg jodia/100 g suolaa.
Jodia alettiin lisätä Suomessa 1950-luvulla myös rehuun. Jodin puutteen aiheuttama kilpirauhasen liikakasvu eli struuma katosi Suomessa 1980-luvulle tultaessa.
Jodin päivittäinen saanti oli 1950-luvun Itä-Suomessa vain 50 - 60 µg ja Länsi-Suomessa 70 - 80 mikrogrammaa. Saanti nousi kuitenkin 1970-luvun loppuun mennessä tasolle 280 - 400 µg/vrk.
Suomalaisten jodin saanti ravinnosta on vähentynyt lähes kolmannekseen siitä mitä se oli parhaimmillaan 1960-luvulla.  Struuma ei ole kuitenkaan lisääntynyt. Suomalaisten jodin saannin väheneminen johtuu suolan käytön vähenemisestä sekä valmisruokien käytön ja joukkoruokailun lisääntymisestä.
Jodi ravitsemuksessa > Ruokapitoisuudet

Maidon jodipitoisuus on talvella 212 mikrogrammaa/litra, mutta tippuu kesällä laiduntamisen vuoksi 83 mikrogrammaan. Viljan jodipitoisuus vaihtelee huomattavan riippuen siitä, kuinka paljon lannoitteisiin on lisätty jodia.
| --- | --- |
Suomessa myytävien ruoka-aineiden jodipitoisuuksia mikrogrammoina/100g: 

jodioitu ruokasuola: 2500
seiti: 85
silakka: 52
hauki: 47
kananmuna, tehotuotettu: 43
tonnikala ja vehnähiutale: 30
kananmuna, luomutuotettu, keskimäärin: 26
juusto keskimäärin: 22
kaurahiutale, ruishiutale, kaurajauho: 20
rasvaton luomumaito: 18
kirjolohi: 16
rasvaton maito: 14
vehnäjauho: 10
broileri: 6
ruisjaho: 5
sian- ja naudanliha, voi: 3
Jodi ravitsemuksessa > Terveysvaikutukset > Kilpirauhasen vajaatoiminta

Jodin puute voi aiheuttaa kilpirauhasen vajaatoimintaa, ja saattaa johtaa myös kilpirauhasen liikakasvuun eli struumakasvaimen kehittymiseen.
Jodi ravitsemuksessa > Terveysvaikutukset > Aivoterveys

Jodin puute sikiöaikana ja varhaislapsuudessa voi aiheuttaa peruuttamattomian aivovaurion. Jodin puute onkin maailman yleisin syy elintavoista johtuvaan kehitysvammaisuuteen. Lievempi jodinpuutos raskausaikana voi johtaa esimerkiksi lapsen tarkkaavuushäiriöön. Lievä tai keskivaikea jodinpuutos voi aiheuttaa myös aikuisilla kognitiivisia häiriöitä ja työn tuottavuuden alenemista. Jodinpuutoksen aiheuttamat oireet johtuvat siitä, ettei kilpirauhanen toimi kunnolla. Krooninen jodinpuutos voi lisätä myös kilpirauhassyövän riskiä.
Jodi ravitsemuksessa > Terveysvaikutukset > Jodimyrkytys

Jodin hyväksyttävän saantimäärän pitkäaikainen ylitys saattaa aiheuttaa myrkytysoireita. Tällaisena rajana pidetään Suomessa 600 µg/vrk. Yhdysvaltojen kansallisen tiedeakatemian ruoka- ja ravitsemusneuvosto pitää raja-arvona aikuisilla 1100  µg/vrk. Se ei koske kuitenkaan jodin lääketieteellistä käyttöä, jos potilas on lääkärin seurannassa.
Historia

Jodin löysi ranskalainen Barnard Courtois vuonna 1811 valmistaessaan merilevästä salpietaria (kaliumnitraattia) ruutia varten. Jotta merilevästä saadaan kaliumnitraattia, se tuhkataan ja tuhka pestään vedellä. Ylimääräinen jäte tuhotaan rikkihapolla, jolloin Courtois huomasi, että tuhkasta nousi violettia höyryä. Courtois pystyi kiteyttämään höyryn kylmälle alustalle. Hänellä ei kuitenkaan ollut varaa tutkia löytöä enempää. Courtois antoi näytteen Charles Bernard Desormesille, Nicolas Clémentille, Louis-Joseph Gay-Lussacille ja André-Marie Ampèrelle. Marraskuussa 1813 Desormes ja Clément julkaisivat Courtoisin löydön. Gay-Lussac väitti aineen olevan hapen yhdiste. Ampère antoi näytteen Humphry Davylle, joka totesi sen olevan samankaltaista kuin kloori. Sana jodi tarkoittaa kreikankielellä violettia (kreik. ioeides). Jodin alkoholiliuosta joditinktuuraa eli jodispriitä käytettiin 1960-luvulle asti desinfiointiaineena.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jodi Wikimedia Commonsissa
Jodin kansainvälinen kemikaalikortti
Fineli: Jodidin lähteet ruoka-aineissa
Periodictable: Technical data for Iodine (englanniksi)
Webmineral: Mineral Species containing Iodine (I) (englanniksi)
Mindat: The Mineralogy of Iodine (englanniksi)
Mindat: Iodine (englanniksi)
Luettelo jodin isotoopeista The Isotopes Project Home Page (englanniksi)
The Royal Society of Chemistry (RSC): Iodine (englanniksi)
PeriodicTable: Iodine (I) (englanniksi)
PubChem: Iodine (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Iodine (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Iodine (englanniksi)
DrugBank: Iodine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Iodine (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Iodine (englanniksi)
László Zarándi

| Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Unkari.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Unkari> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | 4×100 metrin viesti |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bern 1954 | 4×100 metrin viesti |  |
László Zarándi (10. kesäkuuta 1929 – 14. elokuuta 2023) oli unkarilainen pikajuoksija.
Zarándin uran suurin saavutus on Helsingin 1952 olympialaisista, joissa hän voitti pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa ajalla 40,5 yhdessä Géza Varasdin, György Csányin ja Béla Goldoványin kanssa. Kaksi vuotta myöhemmin sama joukkue voitti kyseisen matkan Euroopan mestaruuden Bernin EM-kilpailuissa.
Luigi Zampa

Luigi Zampa vuonna 1952.
Luigi Zampa (2. tammikuuta 1905 Rooma – 10. tai 16. elokuuta 1991 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Köyhään perheeseen syntynyt Zampa opiskeli arkkitehtuuria ja tekniikkaa, mutta ryhtyi sitten kirjoittamaan näytelmiä ja aloitti opinnot Kokeellisessa elokuvakeskuksessa vuonna 1935. Hän käsikirjoitti telefoni bianchi -elokuvia ja ohjasi ensimmäisen elokuvansa L’attore scomparso vuonna 1941.
Toisen maailmansodan jälkeen Zampa sai mainetta neorealistisilla elokuvillaan, joista suosituin oli Rakas vihollinen (Vivere in pace) vuonna 1946. Se sai Nastro d’argenton parhaasta tarinasta ja muun muassa New Yorkin elokuvakriitikkojen palkinnon parhaana ulkomaisena elokuvana. Toinen menestyselokuva oli Anna Magnanin tähdittämä L’onorevole Angelina (1947). Yhteistyössä sisilialaisen kirjailijan Vitaliano Brancatin kanssa Zampa teki satiiriset komediat Erään saappaan varjossa (Anni difficili, 1948), Anni facili (1953) ja L’arte di arrangiarsi (1954). Ohjaajan taiteellisesti onnistuneimpana elokuvana pidetään Napolin camorrasta kertovaa Processo alla cittàa (1952). Vuonna 1954 Zampa ohjasi myös Alberto Moravian romaaniin perustuvan elokuvan Roomatar (La romana).
Zampan seuraava menestyselokuva oli Italian terveydenhuoltojärjestelmää kuvaava satiiri Il medico della mutua (1968), jonka jälkeen hän teki joukon muita yhteiskuntakriittisiä elokuvia. Ohjaajan viimeinen elokuva oli eroottinen hurjastelu Letti selvaggi (1979). Myöhemmin Zampa julkaisi vielä useita romaaneja.
Aiheesta muualla

Luigi Zampa Elonetissä.
Luigi Zampa Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Puola 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Z5 Paul Jacobi

| Z5 Paul Jacobi |
| --- | --- |
 Paul Jacobi

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Deutsche Schiff- und Maschinenbau, Bremen
Kölinlasku:  15. heinäkuuta 1935
Laskettu vesille:  24. maaliskuuta 1936
Palveluskäyttöön:  29. kesäkuuta 1937
Poistui palveluskäytöstä:  Ranskalle 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 171 t
Pituus:  119 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,3 m
Syväys:  4,23 m
Koneteho:  2 x Wagner-turbiinia 70 000 shp
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  325
Aseistus
Aseistus:  5 x 12,7 cm tykkiä 4 x 3,7 cm ilmatorjuntatykkiä 6 x 2 cm ilmatorjuntatykkiä 8 x 533 mm torpedoputkea 60 x miinaa 32-64 x syvyyspommia
Z5 Paul Jacobi oli Saksan laivaston tyypin 1934A hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 9. tammikuuta 1935 telakkanumerolla 899 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 15. heinäkuuta. Alus laskettiin vesille 24. maaliskuuta 1936 ja valmistui 29. kesäkuuta 1937. Alus nimettiin XVII torpedovenelaivueen komentajan Paul Jacobin mukaan. Jacobi sai surmansa 2. joulukuuta 1915 laivueen lippulaivas SMS V 25:n tuhoutuessa osuttuaan miinaan Amrumin matalikolla.
Palvelus

Alus luovutettiin toukokuussa 1945 sotakorvauksena Ranskalle, joka liitti sen laivastoonsa 4. helmikuuta 1946 nimellä Desaix. Alus poistettiin palveluksesta tammikuussa 1949 ja myytiin romutettavaksi kesäkuussa 1954.
Z7 Hermann Schoemann

| Z7 Hermann Schoemann |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Deutsche Schiff- und Maschinenbau, Bremen
Kölinlasku:  7. syyskuuta 1935
Laskettu vesille:  16. heinäkuuta 1936
Palveluskäyttöön:  15. syyskuuta 1937
Poistui palveluskäytöstä:  miehistönsä upottama 2. toukokuuta 1942
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 171 t
Pituus:  119 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,3 m
Syväys:  4,23 m
Koneteho:  2 x Wagner-turbiinia 70 000 shp
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  325
Aseistus
Aseistus:  5 x 12,7 cm tykkiä 4 x 3,7 cm ilmatorjuntatykkiä 6 x 2 cm ilmatorjuntatykkiä 8 x 533 mm torpedoputkea 60 x miinaa 32-64 x syvyyspommia
Z7 Hermann Schoemann oli Saksan laivaston tyypin 1934A hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 9. tammikuuta 1935 telakkanumerolla 901 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 7. syyskuuta. Alus laskettiin vesille 16. heinäkuuta 1936 ja valmistui 15. syyskuuta 1937. Alus nimettiin Flanderin torpedovenelaivueen varakomentajan Hermann Schoemannin mukaan. Schoemann sai surmansa lippulaivansa SMS A 2:n tuhoutuessa Kanaalissa 1. toukokuuta 1915.
Palvelus

Hermann Schoemannin miehistö upotti aluksensa 2. toukokuuta 1942 saatuaan torpedovaurioita taistelussa Britannian kuninkaallisen laivaston QF-11-saattueen risteilijöiden HMS Foresightin ja HMS Edinburghin kanssa.
Z6 Theodor Riedel

| Z6 Theodor Riedel |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Deutsche Schiff- und Maschinenbau, Bremen
Kölinlasku:  18. heinäkuuta 1935
Laskettu vesille:  22. huhtikuuta 1936
Palveluskäyttöön:  2. heinäkuuta 1937
Poistui palveluskäytöstä:  Ranskalle 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 171 t
Pituus:  119 m (kokonaispituus)
Leveys:  11,3 m
Syväys:  4,23 m
Koneteho:  2 x Wagner-turbiinia 70 000 shp
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  325
Aseistus
Aseistus:  5 × 12,7 cm SK L/45 C34 -tykkiä 4 × 3,7 cm FlaK L/83 C30 -ilmatorjuntatykkiä 6 × 2 cm FlaK L/65 C30 -ilmatorjuntatykkiä 8 × 53,3 cm torpedoputkea 60 × miinaa 32-64 × syvyyspommia
Z6 Theodor Riedel oli Saksan laivaston tyypin 1934A hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 9. tammikuuta 1935 telakkanumerolla 900 Deutsche Schiff- und Maschinenbaulta Bremenistä, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 18. heinäkuuta. Alus laskettiin vesille 22. huhtikuuta 1936 ja valmistui 2. heinäkuuta 1937. Alus nimettiin 6. torpedovenepuolilaivueen komentajan Theodor Riedelin mukaan. Riedelin lippulaivan SMS V 48 tuhoutuessa Skagerrakin taistelussa 31. toukokuuta 1916 aluksen miehistöstä selvisi vain kolme.
Palvelus

Alus luovutettiin toukokuussa 1945 sotakorvauksena Ranskalle, joka liitti sen laivastoonsa 4. helmikuuta 1946 nimellä Kléber. Alus poistettiin palveluksesta 1953 ja myytiin romutettavaksi 1957.
Kléber
Hr. Ms. Z 8

| Hr> Ms. Z 8 |
| --- | --- |
 Hr. Ms. Z 8 Alankomaiden laivaston harjoituksissa

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Wilton-Fijenoord, Schiedam
Kölinlasku:  12. toukokuuta 1914
Laskettu vesille:  23. kesäkuuta 1915
Palveluskäyttöön:  22. syyskuuta 1916
Poistui palveluskäytöstä:  alusluettelosta 1944
Loppuvaihe:  romutettu elokuussa 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  263 t
Pituus:  58,5 m
Leveys:  6,06 m
Syväys:  1,71 m
Koneteho:  5 500 bhp
Nopeus:  27 solmua
Miehistöä:  48
Aseistus
Aseistus:  2 × Bofors 75 mm No.4 -tykkiä 2 × .50" konekivääriä 4 × 450 mm torpedoputkea syvyyspomminheittimet
Hr. Ms. Z 8 (viirinumerot Z8 ja H71) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Z 5 -luokan torpedovene.
Valmistus

Alus tilattiin Wilton-Fijenoordilta Schiedamista ja sen köli laskettiin 12. toukokuuta 1914. Alus laskettiin vesille 23. kesäkuuta 1915 ja se otettiin palvelukseen 22. syyskuuta 1916.
Palvelus

Alus 14. toukokuuta 1940 Britteinsaarille, jonne saavuttuaan se liitettiin Dundeen ja Rothesayn sukellusveneosastoihin Hr. Ms. Z 5:n kanssa. Alus oli tehtävässä maaliskuuhun 1941 ja se poistettiin palveluksesta 16. tammikuuta 1942. Alus siirrettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle 1. lokakuuta 1942. Alus poistettiin alusluettelosta vuonna 1943, mutta se palautettiin tammikuussa 1944. Alus poistettiin myöhemmin uudelleen alusluettelosta ja se romutettiin elokuussa 1944 Newportissa.
Yrjö Vilhelm

Brandenburgin vaaliruhtinas Georg Wilhelm ja vaaliruhtinatar Elisabet Charlotte von der Pfalz, Mathias Czwiczek 1635. Ruhtinaan takana on mastiffi-rotuinen koira.
Yrjö Vilhelm (saks. Georg Wilhelm); (3. marraskuuta 1595 Cölln an der Spree (Berliini), Brandenburg – 1. joulukuuta 1640 Königsberg, Preussin herttuakunta) oli Hohenzollern-sukuinen Brandenburgin vaaliruhtinas ja Preussin herttua vuosina 1619–1640.
Suku ja koulutus

Hänen vanhempansa olivat Juhana Sigismund, Brandenburgin vaaliruhtinas ja Preussin herttuatar Anna von Hohenzollern. Hänen äidinpuoleinen isoisänsä oli Preussin herttua Albrekt Friedrich. Hänellä oli seitsemän sisarusta, joista sisar Maria Elenoora avioitui Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolfin kanssa.