stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johnny Hodges
Soittotyyli ja vaikutus

Hodgesin sopraanosaksofonin soitto muistutti vahvasti Sidney Bechet’n tyyliä. Pääinstrumentissaan alttosaksofonissa hänellä sen sijaan oli oma selkeästi tunnistettava tyylinsä. Hän hallitsi tanssittavat swing-kappaleet ja bluesin soittamisen, mutta oli erityisen tunnettu balladien tulkitsijana. Duke Ellington ja hänen säveltäjäyhteistyökumppaninsa Billy Strayhorn sävelsivät useita kappaleita nimenomaan Hodgesia varten esitelläkseen tämän saksofoninsoittoa tärkeässä roolissa. Tunnettuja Hodgesille sävellettyjä kappaleita ovat muun muassa Ellingtonin ”Prelude to a Kiss”, Strayhornin ”Passion Flower” ja Mercer Ellingtonin ”Things Ain’t What They Used to Be”.
Hodgesia pidetään Benny Carterin ja Willie Smithin ohella swing-aikakauden merkittävimpänä alttosaksofonistina. Hänet nimettiin aikanaan useasti jazzmusiikin parhaaksi alttosaksofonistiksi lukijaäänestyksissä, joita järjestivät musiikkilehdet Down Beat, Metronome ja Esquire. Hänen tyylillään oli selkeä vaikutus myöhempiin saksofonisteihin. Muun muassa Ben Webster oppi Hodgesilta paljon soittaessaan tämän kanssa Ellingtonin yhtyeessä, ja Hodgesin kokoonpanossa vuosina 1953–1954 soittanut John Coltrane on kertonut pitävänsä Hodgesia yhtenä suosikkisaksofonisteistaan. Ellingtonin kerrotaan Hodgesin kuoltua sanoneen, ettei yhtye enää koskaan kuulostaisi samalta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johnny Hodges Wikimedia Commonsissa
Johnny Hodges Nesuhi Ertegun Jazz Hall of Fame. Arkistoitu 15.12.2007. Viitattu 12.5.2011. (englanniksi)
Duke Ellington
| --- | --- |
Albumit:  ...And His Mother Called Him Bill
Kappaleet:   ”Blood Count”  ”Caravan”  ”Chelsea Bridge”  ”In a Sentimental Mood”  ”It Don’t Mean a Thing (If It Ain’t Got That Swing)”  ”Lush Life”  ”Mood Indigo”  ”Prelude to a Kiss”  ”Perdido”  ”Satin Doll”  ”Solitude”  ”Something to Live For”  ”Take the ’A’ Train”  ”Things Ain’t What They Used to Be” 
Soittajat:   Harold Ashby  Louie Bellson  Jimmy Blanton  Mercer Ellington  Otto Hardwick  Al Hibbler  Johnny Hodges  Herb Jeffries  Oscar Pettiford  Billy Strayhorn  Billy Taylor  Clark Terry  Juan Tizol  Ben Webster 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Johnny Hodges konsertissa vuonna 1965.
Maria Caserini

Maria Caserini vuonna 1914.
Maria Caserini (syntyjään Maria Adele Gasperini, myös Maria Gasparini; 24. heinäkuuta 1884 Milano – 15. huhtikuuta 1969 Milano) oli italialainen näyttelijä.
La Scalan balettikoulussa opiskellut Maria Gasperini siirtyi jo varhain elokuva-alalle. Hän työskenteli vuodesta 1906 lähtien Cinesillä ja esitti pääosia lukuisissa miehensä Mario Caserinin ohjaamissa elokuvissa. Hänen tunnetuimpia töitään ovat melodraama La ribalta (1912) ja historiallinen suurelokuva Nerone e Agrippina (1914). Caserini ei ollut ulkonäöltään erityisen kaunis, mutta hänen olemuksensa oli voimakasluonteinen, arvokas ja elegantti. Ikäännyttyään hän siirtyi esittämään sivuosia, usein äidin roolia.
Elokuvia

Agrippina, Neron äiti, 1911
La ribalta, 1912
Mutta rakkauteni ei kuole koskaan, 1913
Il padrone delle ferriere, 1919
Aiheesta muualla

Maria Caserini Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jouni Hokkanen

Jouni Hokkanen (s. 1964) on helsinkiläinen dokumentaristi, freetoimittaja ja kriitikko.
Filmografia

Pyongyang Robogirl (2002)
Kauhun kummisedät (2002)
No Need for Traffic Lights(2002)
Children's Palace (2003)
Hong Kong Sars Blues (2003)
Migrant Workers Are Not Terrorists (2005)
The Dictators' Cut – Cinema in North Korea (2005)
Tehran Taxi (2006)
DMZ (2007)
Kinbaku (2010)
Jumalan keho (2013)
Teokset

Roskaelokuvat (Hiljainen Kulttuuriyhdistys / 1991)
Räjähtävä valas (Johnny Kniga / WSOY 2007)
Roskaelokuvat - laajennettu ja uudistettu juhlapainos (Johnny Kniga / WSOY 2011)
Lävistetyt.  Helsinki:  Like, 2012.  ISBN 978-952-01-0754-3
Pohjois-Korea - Siperiasta itään.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2014.  ISBN 978-951-0-39946-0
Muuta toimintaa

Radio Ylen Ykkösen dokumenttiryhmän jäsen; hän on tehnyt kymmeniä pitkiä ja lyhyitä radiodokumentteja, mm. Davai Davai – venäläistä teknoa, Pietarin poikia – sukellus venäläiseen gay-kulttuuriin ja Hongkong – tuoksuva satama.
Hokkanen on Yle Teeman Kino Into -elokuvapaikan tuottaja ja Rakkautta & Anarkiaa -elokuvafestivaalin aasialaisen elokuvaohjelmiston valitsija.
Hän on Korean niemimaan ja erityisesti alueen kulttuurin asiantuntija.lähde?
Aiheesta muualla

Katso elokuva The Dictator's Cut Ylen Areenasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Kinbaku-dokumentin kuvauksissa
Kiminmaan kultaiset kapitalistit
YleQ Kino Kangassalo Podcast Pohjois-Koreasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Salaseurat Like-Uutisissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Filkkareiden haastattelu (Arkistoitu – Internet Archive)
Migrant Workers Are Not Terrorists palkinto Dubaissa'[vanhentunut linkki]
Roskaelokuvat kritiikki (Arkistoitu – Internet Archive)
Kim Jong Il ja elokuva
Lävistetyt kirjan uutisointia
Kinbaku ReelPortissa[vanhentunut linkki]
Kinbaku palkitaan Espanjassa
| n k Jouni Hokkanen |
| --- | --- |
Dokumenttielokuvat (ohjaus):  Pyongyang Robogirl (2002)  No need for traffic lights (2002)  Kauhun kummisedät (2002)  Children’s Palace (2003)  Hongkong Sars Blues (2003)  Migrant Workers Are Not Terrorists (2005)  The Dictator’s Cut (2005)  Tehran Taxi (2006)  Kinbaku – sielun solmuja (2010)  Jumalan keho (2013) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Elonet
Willis Carrier

Willis Carrier vuonna 1915
Willis Haviland Carrier (26. marraskuuta 1876 – 7. lokakuuta 1950)) oli Yhdysvaltalainen insinööri, joka tunnetaan ilmastoinnin kehittäjänä. Carrierin ilmastointikoneiden merkitys oli suuri Yhdysvalloissa, koska se mahdollisti Yhdysvaltojen "aurinkovyöhykkeen" avautumisen pohjoisista osavaltioista muuttaville ihmisille ja taloudelliselle kasvulle.
Varhainen elämä ja koulutus

Carrier syntyi Angolassa, New Yorkin osavaltiossa. Hänen vanhempansa olivat Duane Williams Carrier (1836-1908) ja Elisabet R. Havilland (1845-1888). Äiti kuoli pojan ollessa 11-vuotias. Willis Carrier opiskeli insinööriksi Cornellin yliopistossa valmistuen 1901.
Ilmastoinnin keksiminen

Buffalossa heinäkuussa 1902 Carrier toimitti New York-laiselle laatuongelmista kärsivälle painotalolle piirustukset ilmastointijärjestelmästä, jonka on tunnustettu olleen maailman ensimmäinen lajissaan. Vuoden 1902 järjestelmä paalutti ilmastointijärjestelmien vaatimuksia toiminnan suhteen. Ilmastoinnin täytyy huolehtia neljästä tehtävästä:
Lämpötilan hallinta
Ilmankosteuden hallinta
Ilmankierrosta ja vaihdosta huolehtiminen
Ilman puhdistaminen
Testattuaan ja paranneltuaan järjeltelmäänsä useita vuosia, Carrier sai vuonna 1906 patentin ilmankäsittelylaitteelleen, joka pystyi niin suihkuttamalla lämmintä vettä kosteuttamaan ilmaa kuin kuivaamaan ilmaa jäähdytämällä sitäselvennä.
Vuonna 1914 Buffalo Forge Company, jossa Carrier oli ollut työssä 12 vuotta, päätti rajoittaa toimintansa vain valmitukseen. Tämän seurauksena 7 nuorta insinööriä kokosivat säästönsä ja perustivat New Yorkiin Carrier engineering Companyn vuonna 1915. Vaikka ilmastoinnin käyttö lisääntyi, vuoden 1929 lama iski myös Carrierin yritykseen ja se yhdistyi kahden muun ilmastointialan yrityksen kanssa Carrierin jatkaessa hallituksen puheenjohtajana. 1930-luvulla perustettiin yhteisyritykset Toyo Carrier Japanissa ja Samsung Application Koreassa. 30-luvun lama ja toinen maailmansota hidastivat ilmastoinnin yleistymistä, mutta 50-luvulla alkoi voimakas kasvu.
Lisäämällä kesäkuukausien tuottavuutta teollisuudessa ilmastointi muutti yhdysvaltalaisten elämää. Aurinkovyöhykkeen siirtolaisuus alkoi kasvaa, kun asuntojen ilmastointi tuli mahdolliseksi 20-luvulla.
Carrier Corporation on ollut vuodesta 1980 alkaen osa United Technologies Corporationia. Carrier on yrityksenä säilyttänyt asemansa maailmassa ilmastointialalla. Se työllistää noin 45000 työntekijää ja sen liikevaihto oli vuonna 2007 yli 15 miljardia dollaria.
Asiasta muualla

Willis H. Carrier Biography, williscarrier.com
Carrierin Suomen tytäryhtiön kotisivu, Carrier Suomessa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef 
Engineers Hand-book, suunnittelijan käsikirja, jonka Carrier toimitti ollessaan töissä Buffalo Forge Companyssa vuonna 1914
Castra

Roomalaisen sotilasleirin pohjakaava: 1. principia (päämaja), 2. via praetoria, 3. via principalis, 4. porta principalis dextra, 5. porta praetoria (pääportti), 6. porta principalis sinistra, 7. porta decumana (takaportti).
Castra (lat., linnoitettu leiri) oli roomalainen sotilasleiri. Castrat olivat yksi Rooman sotilaallisen menestyksen avaintekijöistä, sillä niiden avulla legioonat pysyivät sotaretkillä jatkuvasti hyvin huollettuina ja iskukykyisinä.
Ostkastell Welzheim, Limesin lähellä, Porta praetoria.
Marssilla sotajoukko kuljetti telttoja ja paaluja, joista rakennettiin leiri joka yöksi. Paaluista tehtiin nelikulmainen suoja-aitaus, jonka sisälle teltat pystytettiin tarkasti määrättyyn järjestykseen päällikön teltan (praetorium) ympärille.
Pysyvämmässä talvileirissä (castra hiberna) teltat korvattiin parakeilla ja muilla rakennuksilla. Monista pitkäaikaisista leireistä kehittyi vähitellen kaupunkeja.  Esimerkiksi Torinon ja Xantenin paikalla on aikoinaan sijainnut roomalainen sotilasleiri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta roomalainen sotilasleiri Wikimedia Commonsissa
Cát Tiênin kansallispuisto

Cát Tiênin eläimiä
Cát Tiênin kansallispuisto on luonnonsuojelualue Vietnamin eteläosassa, noin 150 kilometriä pohjoiseen Hồ Chí Minhin kaupungista. Puistolla on suojeltu Vietnamin laajin alankoalueiden sademetsäalue. Siellä on tavattu yli 350 lintulajia, 450 perhoslajia ja sata nisäkäslajia, joiden joukossa on elefantteja, kissaeläimiä, apinoita ja harvinaisia sarvikuonoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cát Tiênin kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Puiston kotisivu (englanniksi)
Castelo Real de Mogador

Castelo Real de Mogador hollantilaisen Adriaen Mathamin piirroksessa vuodelta 1641.
Castelo Real de Mogador ranskalaisen Théodore Cornutin piirroksessa vuodelta 1767.
Castelo Real de Mogador oli portugalilaisten rakentama linnoitus Atlantin valtameren rannalla Mogadorissa, eli nykyisessä Essaouirassa, Marokossa. Portugali hallitsi linnaa vuosina 1506–1510.
Historia

Portugali alkoi 1500-luvun alkupuolella laajentaa alueitaan Marokossa. Santa Cruz do Cabo de Gué eli nykyinen Agadir valloitettiin vuonna 1505 ja seuraavana vuonna portugalilaiset valloittivat Mogadorin. Kuningas Emanuel I:n määräyksestä Mogadoriin rakennettiin linnoitus vuonna 1506 suojaamaan Portugalin valloitusretkien kannalta merkittävää välisatamaa. Rakennustyöt tapahtuivat yhden Portugalin kruunun arvostetuimmista virkamiehistä, São Jorge da Minan linnankin vuonna 1482 perustaneen, Diogo de Azambujan alaisuudessa. Linnoitus sai nimen Castelo Real de Mogador. Jo rakennustöiden aikana portugalilaiset olivat kohdanneet paikallisväestön vastarinnan. Paikallisten onnistui saada linnoituksessa ollut varuskunta saarroksiin, joka johti siihen, että loka- tai marraskuussa 1510 paikalliset saivat vallattua Castelo Real de Mogadorin portugalilaisilta. Valtauksen jälkeen Mogador jäi paikallisten asukkaiden hallintaan.
Castelo Real de Mogador purettiin 1700-luvulla, kun Marokon sulttaani Muhammad III rakennutti Mogadorin kaupungin linnoituksineen uudelleen ranskalaisen arkkitehdin Théodore Cornutin suunnitelman mukaisesti. Cornutin suunnitelman mukaisesti linnoituksen tilalle rakennettiin kävelytie tykkirivistöineen. Nykyisin tämä paikka tunnetaan nimellä Sqala tai Skala du Port.
Cát Bàn kansallispuisto

Metsää Cat Ban kansallispuistossa
Cát Bàn kansallispuisto on luonnonsuojelualue Vietnamin pohjoisosassa, noin 50 kilometriä Hải Phòngin kaupungista. Se peittää noin puolet Halonginlahden suurimmasta saaresta Cát Bàsta. Puistossa elää äärimmäisen uhanalainen apinalaji Trachypithecus poliocephalus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cát Bàn kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Hispania Tarraconensis

| Hispania Tarraconensis Provincia Hispania Tarraconensis> Rooman provinssi |
| --- | --- |

 Hispania Tarraconensiksen provinssin alue vuonna 125.
Valtio:  Rooman valtakunta Länsi-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Gallia (300-luku–)
Diokeesi:  Hispania (n. 293–)
Nykyinen valtio/alue:  Galicia, Kaakkois-Espanja, Pohjois-Espanja, Baleaarit, Pohjois-Portugali myöhemmin vain Pohjois-Espanja
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  keisarin provinssi
Hispania Tarraconensis tai vain Tarraconensis (lat. Provincia Hispania Tarraconensis) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Hispaniassa ja käsitti alueen nykyisessä Espanjassa ja Portugalissa.
Maantiede

Hispania Tarraconensiksen provinssi käsitti alun perin Hispanian eli Iberian (Pyreneiden) niemimaan pohjois-, koillis- ja kaakkoisosan. Nykyisin sen alue vastaa pääosin Espanjaa Andalusiaa lukuun ottamatta, jossa sijaitsi Hispania Baetican provinssi. Siihen kuuluivat myös Baleaarien saaret (lat. Baleares) sekä osa nykyisestä Pohjois-Portugalista. Hispania Tarraconensiksen länsipuolella sijaitsi Lusitanian provinssi ja pohjoispuolella Gallia Aquitania ja Gallia Narbonensis. Myöhemmässä vaiheessa vuodesta 293 lähtien Hispania Tarraconensis käsitti vain nykyisen Espanjan pohjoisosan.
Maantiede > Kaupunkeja

Hispania Tarraconensiksen roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat provinssin ollessa laajimmillaan muun muassa:
Acci
Acontia
Acra Leuce
Albucella
Aquae Bilbitanorum
Aquae Flaviae
Araducta
Ascua
Asturica Augusta
Augustobriga
Baetulo
Barcino
Bilbilis
Bracara Augusta
Brigantium
Caesaraugusta
Cale
Carthago Nova
Castulo
Celsa
Cinium
Cissa
Clunia
Complega
Compleutica
Complutum
Dertosa
Emporiae
Flaviobriga
Forum Gallorum
Geminae
Gerunda
Grandimirum
Ilerda
Ilici
Iluro
Jamno
Julia Libyca
Juliobriga
Laminium
Lancia
Legio
Libisosa
Limia
Lucentum
Lucus Augusti
Mago
Marciae
Merva
Mirobriga
Munda
Noega
Numantia
Ocelum
Olina
Palma
Petavonium
Pintia
Pollentia
Pompelo
Pons Nartiae
Portus Victoriae Juliobrigensium
Praesidium
Praetorium
Roboretum
Saetabis
Saguntum
Salacia
Salaniana
Salaria
Sanisera
Segisama
Segisamo
Segovia
Sentice
Sucron
Talamina
Tarraco
Toletum
Trigundum
Tude
Tuntobriga
Turoqua
Turuptiana
Udura
Urbiaca
Uttaris
Valentia
Valeponga
Valeria
Velia
Vellica
Veniatia
Victoriae Portus
Volobriga
Historia

Hispania Tarraconensiksen edeltäjä oli Hispania citeriorin provinssi. Hispania Tarraconensis perustettiin vuonna 27 eaa. Augustuksen ajan provinssien jaossa se luettiin keisarin provinsseihin. Provinssi oli olemassa muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan.
Vuonna 293 Hispania Tarraconensiksen provinssista erotettiin provinssit Carthaginensis ja Gallaecia. Tämän jälkeen jäljelle jäänyt pienempi Tarraconensiksen provinssi kuului Hispanian diokeesiin. 300-luvulta lähtien se oli osa Gallian prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Länsi-Roomaa ja kuului edelleen samoihin prefektuuriin ja diokeesiin. Samoihin aikoihin, viimeistään vuonna 398, Insulae Baleares erotettiin omaksi provinssikseen Tarraconensiksen provinssista.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Länsi-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hispania ulterior 197–27 eaa. | Hispania ulterior 197–27 eaa. | Hispania Baetica | Baetica | Baetica | (Andalusia) |
| Hispania ulterior 197–27 eaa. | Hispania ulterior 197–27 eaa. | Hispania Lusitania | Lusitania | Lusitania | (Portugali) |
| Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania Tarraconensis | Tarraconensis | Tarraconensis | (Espanja pohjoinen) |
| Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania Tarraconensis | Tarraconensis | Insulae Baleares | (Baleaarit) |
| Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania Tarraconensis | Carthaginensis | Carthaginensis | (Espanja kaakkoinen) |
| Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania Tarraconensis | Gallaecia | Gallaecia | (Galicia) |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.
FS Cassard (1866)

| Cassard |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Augustin Normand, Le Havre
Kölinlasku:  1. tammikuuta 1862
Laskettu vesille:  20. helmikuuta 1866
Palveluskäyttöön:  1. syyskuuta 1866
Poistui palveluskäytöstä:  18. elokuuta 1894
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 600 t
Pituus:  79 m
Leveys:  10,6 m
Syväys:  5,5 m
Koneteho:  1 440 ihp
Nopeus:  14 solmua
Miehistöä:  155
Aseistus
Aseistus:  5 × 120 mm tykkiä
Cassard oli Ranskan laivaston vuonna 1866 vesillelaskettu 1. luokan aviso, joka myöhemmin luokiteltiin korvetiksi nimellä Desaix.
Valmistus

Alus tilattiin Le Havresta Augustin Normandilta. Tilatun aluksen nimeksi vahvistettiin 3. joulukuuta 1861 Cassard ja sen köli laskettiin 1. tammikuuta 1862. Alus laskettiin vesille 20. helmikuuta 1866. Se muutettiin jahdiksi uudelleen nimettynä Jérôme Napoléoniksi 16. elokuuta. Samalla nimi Cassard siirrettiin aiemmin valmistetulle Jérôme Napoléonille. Alus otettiin palvelukseen 1. syyskuuta.
Palvelus

Alus teki tutkimusmatkan Jäämerelle vuosina 1867-1868 ja se oli Cherbourgissa 19. syyskuuta 1870.
Alus luokiteltiin korvetiksi 19. syyskuuta, jolloin se sai uuden nimen Desaix. Alus liitettiin samalla Välimeren laivueeseen. Se oli Lähi-idän asemalla 8. lokakuuta 1872-15. elokuuta 1873. Alus poistettiin alusluettelosta 18. elokuuta 1894.
Mario Caserini

Mario Caserini vuonna 1914.
Mario Caserini (26. helmikuuta 1874 Rooma – 17. marraskuuta 1920 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja.
Taidemaalarina ja lavastajana työskennelleen Caserinin elokuvaura alkoi näyttelijänä vuonna 1905. Seuraavana vuonna hänestä tuli yksi Cinesin tärkeimmistä ohjaajista. Hän teki yhtiölle etupäässä historiallisia draamoja ja kirjallisuussovituksia, joiden pääosissa esiintyi usein hänen vaimonsa Maria Caserini-Gasperini. Vuonna 1911 Caserini siirtyi Ambrosio Filmille, jolle hän ohjasi ensimmäisen pitkän elokuvasovituksen Edward Bulwer-Lyttonin romaanista Pompeijin viimeiset päivät (1913). Vuonna 1913 Caserini oli mukana perustamassa Gloria Films -yhtiötä, jolle hän teki tunnetuimmat elokuvansa Mutta rakkauteni ei kuole koskaan (1913) ja Nerone e Agrippina (”Nero ja Agrippina”, 1914). Niistä ensimmäinen muistetaan Lyda Borellin läpimurtoelokuvana ja jälkimmäinen yhtenä italialaisen spektaakkelielokuvan suurmenestyksistä.
Vuonna 1915 Caserini perusti Torinoon oman tuotantoyhtiön Caserini Filmin, jonka tähtinäyttelijöitä olivat Mario Bonnard ja Leda Gys. Ennen kuolemaansa hän palasi vielä Cinesin palvelukseen.
Elokuvia

L’amorino, 1910
La ribalta, 1912
Mutta rakkauteni ei kuole koskaan, 1913
Il dramma di una notte, 1918
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Internet Movie Database: Mario Caserini (englanniksi)
Elonet: Mario Caserini
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Catinat-luokka

| Catinat-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  4 048 t (suunniteltu)
Pituus:  98,09m (pp)
Leveys:  13,59 m
Syväys:  6,43 m
Koneteho:  2-akselinen VTE, 16 Belleville-kattilaa, 9 500 ihp
Nopeus:  19,5-20 solmua
Miehistöä:  370-392
Aseistus
Meritorjunta:  6 × 6,4"/45 Mle 1893 -tykkiä 10 × 3,9" tykkiä 10 × 47 mm tykki 4 × 37 mm tykkiä 2 × 14" torpedoputkea 50 miinaa
Catinat-luokka oli Ranskan laivaston kahden 1890-luvulla valmistetun aluksen muodostama panssarikansiristeilijäluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Catinat | Forges et Chantiers de la Méditerranée | helmikuu 1894 | 8. lokakuuta 1896 | 1898 | poistettu 1911 |
| Protet | Ateliers et Chantiers de Gironde | maaliskuu 1896 | 6. heinäkuuta 1898 | helmikuu 1899 | poistettu 1910 |
Laetitia Casta

Laetitia Casta vuonna 2005.
Laetitia Marie Laure Casta (s. 11. toukokuuta 1978 Pont-Audemer, Ranska) on ranskalainen huippumalli ja näyttelijä. Hänen mallinuransa alkoi 15-vuotiaana, kun valokuvaaja löysi hänet hänen viettäessään lomaa Korsikalla. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten kosmetiikkajätti L'Oréalin kasvona, mutta hän on toiminut myös lähes kaikkien tärkeimpien muotitalojen mallina, muun muassa Giorgio Armanin, Chanelin ja Yves Saint Laurentin. Hän on myös muotisuunnittelija Saint Laurentin läheinen ystävä.
Castalla on kaksi lasta: vuonna 2001 syntynyt tytär, jonka isä on Castan entinen poikaystävä, valokuvaaja Stéphane Sednaoui, ja vuonna 2006 syntynyt poika, jonka isä on Castan nykyinen kihlattu, italialainen näyttelijä Stefano Accorsi.
Casta on näytellyt vuonna 2010 ilmestyneessä ranskalaisessa elokuvassa Gainsbourg – tarina legendasta. Hänen roolihahmonsa oli Brigitte Bardot.
Mariannena

Casta valittiin vuonna 1999 Marianneksi, joka on Ranskan symboli ja koristaa kuvallaan muun muassa ranskalaisia postimerkkejä ja kolikoita. Vain vähän valintansa jälkeen vuonna 2000 hän päätti kuitenkin muuttaa Lontooseen, mikä aiheutti suuren kohun. Castan Marianne-kausi päättyi vuonna 2003.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laetitia Casta Wikimedia Commonsissa
Laetitia Casta Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  IdRef