stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Shōichi Sugita

Shōichi Sugita
Shōichi Sugita (jap. 杉田庄一, Sugita Shōichi, 1924 – 15. huhtikuuta 1945 Niigatan prefektuuri) oli japanilainen hävittäjälentäjä ja hävittäjä-ässä toisessa maailmansodassa. Sugitalle on vahvistettu 70 tehtyä ilmavoittoa ja lisäksi 40 jaettua pudotusta.
Ylipursimies Sugita oli suojaamassa Mitsubishi A6M Reisen Zero -hävittäjällä keisarillisen Japanin laivaston amiraalia Isoroku Yamamotoa kuljettanutta Mitsubishi G4M Betty -konetta. Kone ammuttiin alas operaatio Kostossa Bougainvillen rannikon yläpuolella, kun se oli 18. huhtikuuta 1943 lennolla Rabaulista Buiniin. Ilmataistelun aikana Sugita osui ammuksillaan luutnantti Raymond K. Hinen P-38-koneeseen, jonka mahdollisesti pudotti. Sugita lensi Kenji Yanagiyan siipimiehenä. Näistä Zero-saattohävittäjien piloteista Yanagiya oli ainut sodasta selvinnyt.
Myöhemmin Sugita liitettiin kapteeni Minoru Gendan henkilökohtaisesti kutsumana 343. Kokutain lentäjiin. Hän palveli Japanin kotisaarten ilmapuolustuksessa. Kuuluisa japanilainen sotilaslentäjä Saburō Sakai todisti Sugitan kaatumisen ilmataistelussa. Sakai kuvaili Sugitaa yltiöpäisen rohkeaksi lentäjäksi, mikä lopulta koitui hänen tuhokseen 15. huhtikuuta 1945. Sugita kuoli, kun hänen ohjaamansa Kawanishi N1K George -tyypin torjuntahävittäjä ammuttiin alas Kanoyan lentokentälle tehdyssä viholliskoneiden hyökkäyksessä ilmaannousun aikana. Kaatunutta Sugitaa korvaamaan lähetetty Kaneyoshi Mutō kuoli hänkin, ilmataistelussa sodan loppuvaiheissa: Henry Sakaidan teoksen mukaan.
Aiheesta muualla

Sugita Shoichi (ranskaksi)
Luettelo jääkäreistä K

Jääkärimerkki
Tämä on luettelo Suomen jääkäriliikkeeseen kuuluneista jääkäreistä. Kaiken kaikkiaan 1 895 vapaaehtoista aloitti jääkärikoulutuksen 1915–1918 Saksassa. Aluksi 200 suomalaista koulutettiin Lockstedtin leirillä Holsteinissä. Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Seuraavana keväänä joukosta muodostettiin Kuninkaallinen Preussin Jääkäripataljoona 27.
K

Siirry kirjaimeen → A B C D E F G H I J K L M
N O P R S T U
V W Y Z Å Ä Ö
Kaarlo Herman Kaarlonen
K > Akseli Kaiho

(22. marraskuuta 1889 Helsinki – 6. heinäkuuta 1937 Kirkland Lake, Ontario, Kanada) oli suomalainen jääkärikersantti. Hänen vanhempansa olivat seppä Ville Karstunen ja Ida Nieminen. Tämä helsinkiläinen mekaanikko työskenteli vuonna 1916 Muurmannin radalla, missä opasti karanneita saksalaisia sotavankeja Suomen kautta Ruotsiin syksyllä 1916. Myöhemmin hän matkusti Saksaan ja siirtyi Saksan meriesikunnan palvelukseen, joka lähetti hänet Berliiniin räjäytyskursseille. Kursseilta palattuaan hän liittyi Jääkäripataljoona 27:ään 7. helmikuuta 1917 ja hänet sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, mistä hänet laskettiin myöhemmin siviilitöihin. Suomeen hän palasi syksyllä 1918 ja astui Suomen armeijaan kersantin vakanssilla 11. joulukuuta 1918 ja hänet sijoitettiin Suomen valkoisen kaartin 2. komppaniaan, mistä hänet siirrettiin 1. helmikuuta 1919 Helsingin etappipataljoonan 1. komppaniaan. Hän joutui eroamaan armeijasta 22. tammikuuta 1919, koska hänet tuomittiin valtionpetoksesta. Tuomionsa kärsittyään ja vapauduttuaan hän matkusti Neuvostoliittoon, sieltä edelleen Yhdysvaltoihin ja Kanadaan, missä hän toimi maalarina. Hänet haudattiin Kirkland Lakeen, Ontarioon, Kanadaan. Ylennykset: Kersantti 10. joulukuuta 1918.
K > Kaarlo Alfred Kaihola ent. Korva

(26. tammikuuta 1888 Oulujoki – 23. lokakuuta 1920 Sorokka) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat torppari Karl Korva ja Maria Vasala. Tämä Oulujokinen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 21. joulukuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 30. maaliskuuta 1916 ja laskettiin edelleen siviilitöihin 5. toukokuuta 1916. Takaisin täydennysjoukkoon hän palasi 6. elokuuta 1917 ja sieltä hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 16. elokuuta 1917 ja laskettiin jälleen siviililomalle 18. joulukuuta 1917. Hän palasi syksyllä vuonna 1919 takaisin Suomeen ja siirtyi Venäjälle, josta saatujen tietojen kukaan hän useissa sotilaallisissa ja tiedustelutehtävissä muun muassa Vienan-Karjalassa. Hän kuoli Sorokassa 23. lokakuuta 1920.
K > Risto Kaija

(17. tammikuuta 1892 Kirvu – 20. huhtikuuta 1963) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Lauri Kaija ja Maria Virolainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1934 Aurelia Mankkin kanssa. Kaija kävi kansakoulun ja Uudenkirkon 1-vuotisen maamieskoulun vuosina 1914–1915 ja toimi maanviljelijänä ennen kuin liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, mistä hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 9. heinäkuuta 1917 ja edelleen 2. konekiväärikomppaniaan 30. marraskuuta 1917.
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi kiväärinjohtajaksi 8. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 26. maaliskuuta 1918 alkaen 11. jääkäripataljoonan ja edelleen 18. huhtikuuta 1918 alkaen 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Rajamäellä, Tarpilassa ja Raivolassa. Sisällissodan jälkeen hän palveli koulutusaliupseerina ja komppanian vääpelinä edelleen 2. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2. Hänet siirrettiin 4. syyskuuta 1918 alkaen Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ään, missä hän toimi 2. konekiväärikomppanian vääpelinä. Armeijasta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja siirtyi maanviljelijäksi Kirvuun. Kaija toimi Kirvun suojeluskunnan paikallispäällikkönä vuosina 1922 – 1924.
Talvisotaan hän osallistui ilmavalvontatehtävissä Kirvussa. Välirauhan aikana hän toimi siirtolaisviljelijänä Taipalsaarella. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Sotilasvankileiri 13. vartiopäälliköksi, viljellen samalla kotitilaansa. Sotien jälkeen hän viljeli maatilaansa Espoossa vuosina 1945 – 1963. Hänet haudattiin Heinolaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 4. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk;  Jääkärimerkki.
K > Vilho Kaija

(27. toukokuuta 1889 Kaukola – 30. elokuuta 1956) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Esko Kaija ja Katri Heiskanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Anna Pärssisen kanssa ja hänen kuoltua vuonna 1925 toisen kerran vuonna 1932 Hilma Lydia Sahlmanin kanssa. Tämä kaukolalainen merimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 23. tammikuuta 1915, josta hänet laskettiin siviilitöihin 21. joulukuuta 1915 hänen sairauden johdosta. Suomeen hän palasi takaisin 24. maaliskuuta 1918 ja astui Suomen valkoisen armeijan palvelukseen 6. Jääkärirykmentin 17. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, jonka mukana otti osaa sisällissodan taisteluihin Viipurissa ja Nuoraalla. Sisällissodan jälkeen hän palveli edellä mainitusta joukko-osastosta muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, josta myöhemmin muodostettiin Jääkäripataljoona n:o 3 ja Kajaanin sissipataljoona. Hänet siirrettiin 27. marraskuuta 1918 Sortavalan rajavartioryhmän 3. pataljoonan 7. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 28. toukokuuta 1919 ja liittyi Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä toimi joukkueenjohtajana 2. rykmentin 3. pataljoonan 3. komppaniassa ja otti osaa taisteluihin Polovinassa, Vilgajoella, Suollusmäellä ja Säämäjärvellä. Retkikunnalta palattuaan hän astui uudelleen palvelukseen 1. elokuuta 1920 ja hänet sijoitettiin aluksi Rannikkotykistörykmentti 2:n varikkokomppaniaan ja myöhemmin 3. patteriin. Rykmentissä hän palveli 27. huhtikuuta 1921 saakka, jonka jälkeen hän toimi hierojana.
Talvisotaan hän osallistui sotapoliisina Kaukolassa ja jatkosodan puhjettua hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi ilmasuojelukomppaniaan Huittisiin, mistä hänet siirrettiin samoihin tehtäviin Kaukolaan vuonna 1942. Hänet lomautettiin vuonna 1943, mutta kutsuttiin uudelleen palvelukseen Neuvostoliiton suurhyökkäyksen aikana ja hänet sijoitettiin vanhaan toimeensa ilmasuojelussa. Sotien jälkeen hän jatkoi hierojan tointaan. Hänet haudattiin Somerolle. Ylennykset: Aliupseeri 24. maaliskuuta 1918, Vääpeli 6. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 2. lk:  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
K > Kaarlo Jaakko Kaikkonen

(4. maaliskuuta 1893 Kemin maalaiskunta – 5. huhtikuuta 1951) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Jaakko Kaikkonen ja Ida Maria Pajari. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Hilma Adolfiina Mäen kanssa, joka kuoli jo vuonna 1925. Tämä kansakoulun käynyt maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 24. helmikuuta 1917, josta hänet siirrettiin 10. elokuuta 1917 alkaen pataljoonan 1. komppaniaan.
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi 9. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 20. maaliskuuta 1918 alkaen 6. Jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Kaikkonen otti osaa sisällissodan taisteluihin Hotakassa, Ilveksessä ja Muolaalla sekä etenemiseen Perkjärven asemalle. Sisällissodan jälkeen hän palveli 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, josta myöhemmin muodostettiin Jääkäripataljoona n:o 3 ja Kajaanin sissipataljoona. Hänet siirrettiin 21. tammikuuta 1919 Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ään, mikä tunnettiin myöhemmin nimellä Tampereen rykmentti. Armeijasta hän erosi 5. heinäkuuta 1919 ja liittyi joukkueenjohtajaksi Pohjois-Inkerin rykmentin II pataljoonan 1. komppaniaan 4. marraskuuta 1919. Rykmentissä hän palveli 1. helmikuuta 1920 saakka, jonka jälkeen astui uudelleen armeijan palvelukseen ja hänet sijoitettiin koulutusaliupseeriksi Käkisalmen läänin rykmentin 5. komppaniaan, missä hän palveli 20. lokakuuta 1921 saakka ja erosi vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi sahatyömieheksi Kemiin. Vuonna 1936 hän siirtyi Riihimäelle ja astui armeijan pukimon palvelukseen. Pukimoa hän palveli kuolemaansa saakka. Hänet haudattiin Riihimäelle. Ylennykset: Jefreitteri 11. helmikuuta 1918, Aliupseeri 25. maaliskuuta 1918, Vääpeli 6. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaidenmitali 1. lk;   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Väinö Antero Kaikkonen
Arno Ilmari Kaila
Auno Antero Kaila
Kaarlo Johannes Kaila
K > Viljo Martti Kainulainen

(s. 24. tammikuuta 1894 Iisalmi) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Juho Reittu Kainulainen ja Ida Niskanen. Kainulainen kirjoitti ylioppilaaksi Iisalmen keskikoulun jatkoluokilta vuonna 1915 ja liittyi Savolaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa vuosina 1915 – 1917. Kainulainen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 3. marraskuuta 1917, josta hänet laskettiin siviilitöihin. Suomeen hän palasi kesäkuussa 1918 ja siirtyi sanomalehtialalle muun muassa Työläisen ja Työväen Urheilulehden toimituksissa. Myöhemmin hän siirtyi Venäjälle, missä hän toimi urheiluohjaajana ja sanomalehtialalla.
Väinö Nikodemus Kaisla
K > Anshelm Kaitala

(18. syyskuuta 1880 Ruovesi – 4. helmikuuta 1943) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Herman Kaitala (ent. Mäkitalo) ja Emilia Kaitala. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Ellida Karvisen kanssa. Hän toimi metsätyönjohtajana ja muun muassa jäi vuonna 1902 pois laittomista asevelvollisuuskutsunnoista ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 17. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Takaisin Suomeen hän saapui (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan ensin ryhmänjohtajaksi ja myöhemmin komppanianvääpeliksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, missä joukossa otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kauksamossa, Kivennavalla ja Raivolassa. Sisällissodan jälkeen hän palveli 8. komppanian vääpelinä edelleen 2. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Jääkärirykmentti n:o 2. Hänet siirrettiin 22. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonaan ja myöhemmin pataljoonan jakautuessa Pioneeripataljoona 1:een, missä hän toimi koulutusaliupseerina 3. komppaniassa. Armeijasta hän erosi 1. lokakuuta 1920 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Simon suojeluskuntaa, missä hän toimi 27. joulukuuta 1921 saakka, jolloin hän siirtyi vanginvartijaksi Tammisaaren pakkotyölaitokselle, mistä hän sai siirron 15. maaliskuuta 1924 Sukevan varavankilaan. Hänet haudattiin Sukevalle. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 24. Vääpeli 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 2. lk:    Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
K > Johan Kaitfors

(17. syyskuuta 1889 Oravainen – 12. marraskuuta 1955) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Jaakko Kaitfors ja Maria Vuorenmaa. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Hilja Sofia Sirénin kanssa. Tämä oravaislainen työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 3. maaliskuuta 1916, mutta hänet laskettiin takaisin siviilitöihin 12. maaliskuuta 1916 ja hän siirtyi Saksan sotatarviketeollisuuden palvelukseen. Takaisin Suomeen hän palasi 29. marraskuuta 1918  ja asettui Ylihärmään, missä toimi erilaatuisissa töissä.
Rafael Johannes Kajander
Ville Kakko
Eino Valdemar Kalervo ent. Hyttinen
Juho Eemil Kallio
K > Kustaa Feliks Kallio

(13. tammikuuta 1896 Kustavi - 13. marraskuuta 1942) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat torppari Kustaa Adrian Kallio ja Karolina Vilhelmina Juhontytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Irja Irene Ruotsin kanssa. Kallio työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 2. lokakuuta 1915, josta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 17. maaliskuuta 1916 ja laskettiin siviilitöihin. Takaisin Suomeen Kallio palasi kesällä 1919, mutta muutti vuonna 1923 Yhdysvaltoihin, mistä hän palasi vuonna 1932 ja toimi sen jälkeen liikemiehenä muun muassa Helsingissä. Hänen kohtalokseen tuli saada surmansa jatkosodan aikana, kun Venäläiset lentokoneet pommittivat sairaalaa, missä hän oli potilaana. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
K > Salomo Kallio

(3. toukokuuta 1895 Virrat - 1. toukokuuta 1919) oli suomalainen jääkärialiupseeri. Hänen vanhempansa olivat. torppari Salu Kallio ja Maria Manuntytär. Kallio työskenteli sepänoppilaana ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 5. huhtikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan haupitsipatteriin 6. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella. Kallio saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan Jääkäritykistön 1. jääkäripatteriin ja otti osaa taisteluihin Messukylässä ja Tampereella. Tampereen valtauksen jälkeen Kallio sijoitettiin tykistön uudelleen järjestelyn yhteydessä muodostettuun Jääkäritykistöprikaatin 1. jääkäripatteriston 1. patterissa ja otti osaa taisteluihin Säiniöllä ja Viipurissa. Sisällissodan jälkeen Kallio toimi Suomen tykistökoulussa, josta tykistön uudelleenjärjestelyssä hänet määrättiin 1. Vuoristotykistöpatteriin. Armeijasta Kallio erosi 16. helmikuuta 1919 vain liittyäkseen Viron vapaussotaan lähteviin joukkoihin 25. helmikuuta 1919 ja hänet sijoitettiin Pohjan Poikain patteriston 2. patteriin. Kallio otti osaa Viron vapaussodan taisteluihin Luhde-Grosshofissa, Valkissa, Marienburgissa ja Petserissä. Virosta palattuaan hän ei malttanut asettua aloilleen vaan haki uusia taisteluita ja liittyi Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hän otti osaa taisteluihin Rajakonnussa, Vitelessä, Alavoistessa, Aunuksen kaupungissa ja Mäkriällä, missä hän kaatui taistelussa 1. toukokuuta 1919 ja hänet haudattiin Virtain sankarihautaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk:   Vapaussodan muistomitali soljen kera, Aunuksen Vapaussodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Viron Vapaudenristi III/3 lk; Viron Vapaussodan muistomitali.
Väinö Armas Kallio
K > Urho Mikael Kalske

(käytti Saksassa peitenimeä Halste), (15. kesäkuuta 1887 Helsinki - 13. elokuuta 1916) oli suomalainen gruppenführer (saksalainen sotilasarvo). Hänen vanhempansa olivat levyseppä Mikael Kalske (ent. Boström) ja Maria Kristina Ristiluoma. Kalske kirjoitti ylioppilaaksi Rauman yhteiskoulusta vuonna 1906 ja kirjoittautui Satakuntalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun konerakennusosastolla vuosina 1906 – 1912. Hän työskenteli Kone- ja siltarakennus oy:n palveluksessa ennen liittymistään yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 8. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 15. huhtikuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon. Kalske kuoli keuhkotulehdukseen Wandsbeckin sotilassairaalassa Hampurissa 13. elokuuta 1916 ja hänet haudattiin Ohlsdorfin hautausmaahan. Ylennykset: Gruppenführer 2. syyskuuta 1915. Kunniamerkit:  Jääkärimerkki.
Wiktor Johansson Kamis
K > Jaakko Herman Kanerva ent. Matero

(1. toukokuuta 1892 Hyrynsalmi- 12. helmikuuta 1940) oli suomalainen vääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Aapeli Matero ja Stiina Väisänen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Hilma Adolfina Fräntin kanssa. Kanerva kävi kolme luokkaa kansakoulua ja työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 23. tammikuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan 12. kesäkuuta 1917. Kanerva saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärän kylässä ja asemalla sekä Viipurissa. Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin 19. kesäkuuta 1918 varusmestariksi Suomen valkoisen kaartin 1. pataljoonaan ja 20. syyskuuta 1918 alkaen Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ään, josta muodostettiin myöhemmin Tampereen rykmentti. Armeijasta Kanerva erosi 17. huhtikuuta 1919 ja siirtyi 5. elokuuta 1919 Kainuun rajavartioston palvelukseen. Rajavartiostossa hän toimi aluksi joukkueenjohtajana Suomussalmen komppaniassa ja 10. elokuuta 1920 alkaen Kajaanin komppaniassa. Rajavartiostosta hän erosi 31. joulukuuta 1922 ja siirtyi siviilipuolen työnjohtajaksi. Kanerva astui Poliisivoimiin 15. joulukuuta 1927 ja hänet sijoitettiin poliisikonstaapeliksi Raahen poliisilaitokselle, missä hän palveli 1. syyskuuta 1928 saakka. Seuraavana keväänä hän sai toimen Suojeluskuntajärjestöstä vahtimestarina Raahen suojeluskuntatalolta, josta hänet komennettiin talvisotaan Jalkaväkirykmentti 65:n 3. pataljoonaan, minkä riveissä hän kaatui Kuhmon taistelussa ja haudattiin Kortesjärven sankarihautausmaalle.. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 1. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,  Vapaudenmitali 2. lk:   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
Johan Teodor Kangas
K > Lauri Johannes Kangasniemi

(8. heinäkuuta 1893 Viljakkala - 25. syyskuuta 1971 oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Heikki Ville Kangasniemi ja Eliina Kyntöjärvi. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Olga Matilda Alalammen kanssa. Kangasniemi kävi kansakoulun ja työskenteli työmiehenä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 22. kesäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 4. lokakuuta 1916 pataljoonan pioneerikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella.
Kangasniemi saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 12. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Kauksamossa, Kivennavalla ja Raivolassa sekä Inon saartoon. Sisällissodan jälkeen Kangasniemi siirrettiin 12. heinäkuuta 1918 Pioneerikoulutuspataljoonaan, josta hän erosi 11. helmikuuta 1919 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön 10. kesäkuuta 1919 ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Viljakkalan suojeluskuntaan, mistä hänet siirrettiin paikallispäälliköksi 15. lokakuuta 1920 Kurun suojeluskuntaan, missä hän palveli 30. lokakuuta 1921 saakka, jolloin erosi suojeluskunnasta ja siirtyi maanviljelijäksi ensin Lempäälään ja vuoden 1928 jälkeen Orivedelle. Vuonna 1937 hän toimi virkatalon vuokraajana Tammelassa.
Talvisotaan Kangasniemi osallistui väestönsuojelutehtävissä Tammelan alueella. Taistelujen laannuttua hän jatkoi maanviljelyä Tammelassa, kunnes jatkosodan puhjettua hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi Tammelan ilmasuojelukeskukseen (38. ilmasuojelukomppania). Sotien jälkeen hän jäi edelleen Tammelaan ja hoiti Tammelan Teurossa Rekolan virkataloa. Hänet haudattiin Tammelaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 6. huhtikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali,  Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
K > Johan Sanfrid Kankkonen

(käytti Saksassa peitenimeä Fredriksson), (17. lokakuuta 1893 Oregon USA - 28. maaliskuuta 1918) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Johan Sanfrid Sund (ent. Kankkonen) ja Kajsa Lovisa Fridlund. Hän kävi kansakoulun. Kankkonen viljeli kotitilaansa Kaarlelassa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 19. huhtikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 30. heinäkuuta 1916 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Kankkonen astui Suomen Valkoisen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 ja ylennettiin aliupseeriksi. Hän saapui Suomeen 18. helmikuuta 1918 jääkäreistä muodostetun etujoukon mukana Vaasaan. Hänet määrättiin aluksi koulutusaliupseeriksi Vöyrin kouluun, josta hänet siirrettiin myöhemmin rintamalle 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonaan sijoitettuna. Hän toimi pataljoonassa pataljoonankomentajan lähettinä. Hänen kohtalokseen tuli kaatua taistelussa Kalevankankaalla 28. maaliskuuta 1918. Hänet haudattiin Kaarlelan sankarihautaan. Ylennykset: Aliupseeri 7. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera,   Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Jääkärimerkki.