stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vala (täsmennyssivu)

Vala tai Wala voi viitata johonkin seuraavista:
vala, juhlallinen lupaus
Vala eli Hippokrateen vala, Hippokrateen nimiin laitettu teos
Vala, suomalainen sotilaslaulu ("Kuullos pyhä vala")
vala pohjoismaiden mytologian ennustajatar
131 Vala, päävyöhykkeen asteroidi
vala, monikossa valar, henkiolentoja Tolkienin fantasiamaailmassa
VaLa, Vastuullinen Lahjoittaminen, yleishyödyllisten yhdistysten ja säätiöiden yhteistyöverkosto
Vala, ohjelmointikieli
Wala Heilmittel, saksalainen luonnonlääkkeitä ja -kosmetiikkaa valmistava yritys
Thétis eli Vála, saari Kreetan etelärannikon edustalla Kreikassa
Henkilöitä

Erkki Vala (1902–1991), suomalainen toimittaja ja kirjailija
Heikki Wala (1948–2021), suomalainen koripalloilija ja valmentaja
Kaisa Vala (s. 1983), suomalainen muusikko
Katri Vala, oik. Karin Alice Heikel (1901–1944), suomalainen runoilija
Klaus Vala (1930–2000), suomalainen matematiikan professori
Sidhu Moose Wala, oik. Shubhdeep Singh Sidhu (1993-2022), intialainen laulaja, rap-artisti, lauluntekijä ja näyttelijä
Vajubhai Vala (s. 1937), intialainen poliitikko ja Karnatakan kuvernööri
Vera Vala (s. 1976), suomalainen kirjailija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Vala”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Autonominen järjestelmä

Autonominen järjestelmä (AS, Autonomous System) tarkoittaa Internetin TCP/IP-reititysprotokollissa käytettävää yksittäisen toimijan (esimerkiksi verkko-operaattorin) verkkokokonaisuutta.
Autonomisen järjestelmän omistaja vastaa tiettyjen IP-osoitteiden liikenteen reitityksestä perille. Autonomisten järjestelmien on tunnettava toisensa ja niiden on käytettävä erityisesti autonomisten järjestelmien väliseen reititykseen suunniteltua reititysprotokollaa (Internetin runkoverkossa yleensä BGP-protokollaa) IP-osoitteistaan kertomiseen.
Jokaisella autonomisella järjestelmällä on numerotunnus (ASN), joiden jakamisesta vastaa Internet Assigned Numbers Authority (IANA) ja alueelliset Regional Internet Registry organisaatiot. Alun perin nämä numerotunnukset olivat 16-bittisiä, mutta laajennettujen 32-bittisten tunnusten käyttö alkoi vuonna 2007 autonomisten järjestelmien lukumäärän kasvun vuoksi.
Maailman IP-osoiteavaruus oli vuonna 2004 jakaantunut jonkin verran alle 200 000:een osaan. Jokaisen autonomisen järjestelmän on varauduttava muistamaan jokainen osoiteavaruuden osa ja siitä vastaava autonominen järjestelmä.
Autonomisten järjestelmien merkitys on tärkein Internetin runkoverkon reititykselle. Koska runkoverkossa ei ole oletusreittiä, kaikkien runkoreitittimien on oltava tietoisia kaikkien verkko-osoitteiden mahdollisista reiteistä. Tyypillisesti kukin AS on yhteydessä useisiin muihin AS:iin ja mainostaa sekä omia verkkojaan että kaikkia verkkoja, joista se on tietoinen (koko reititystaulua). Reititysprotokollat ja -algoritmit luovat tästä tiedosta paikallisen reititystaulun liikenteen edelleenlähettämiseksi.
Useimpien AS:ien sisällä on oma sisäinen reititysjärjestelmä liikenteen ohjaamiseksi eri asiakkaille. AS:en käyttäminen piilottaa nämä yksityiskohdat ja kun IP-osoitteet pyritään jakamaan suurina verkkoavaruuksina suurille operaattoreille, pystytään runkoverkon reititystaulu pitämään kohtuullisen kokoisena.
Kristillinen televisio

Kristillinen televisio tarkoittaa yleisradiotoimintaa ja kaapelitelevisiokanavia, jotka lähettävät pääosin kristillisiä ohjelmia. Kristillisiä televisiokanavia ovat esimerkiksi Trinity Broadcasting Network ja muut vastaavat kristinuskoon perustuvat kanavat. Kristilliset televisio-ohjelmat voidaan luokitella niiden sisällön perusteella laajasti saarnaan ja opetukseen, henkilökuviin tai viihteeseen.
Historia

Televisiota on käytetty kristillisenä viestintävälineenä 1940-luvun loppupuolelta lähtien. Ensimmäinen jumalanpalvelus lähetettiin pääsiäissunntaina 1940 New Yorkissa ja ensimmäinen säännöllisesti lähetettävä televisio-ohjelma aloitti lähetyksensä vuonna 1949. Suomessa Yleisradion ensimmäinen tv-jumalanpalvelus lähetettiin Diakonissalaitoksen kirkosta adventtina 28. marraskuuta 1959.
Televisio yleistyi kristillisen sisällön kannalta keskeisemmäksi kanavaksi 1980-luvulla, kun lähetyspolitiikka muuttui  Yhdysvalloissa suotuisammaksi. Pat Robertsonin tunnetuksi tekemästä 700 Club-ohjelmasta on tullut protestanttisen näkökulman uutisten ja kommenttien ensisijainen kanava. Tunnetuksi on tullut myös Jack Van Impen Today in Bible Prophecy-ohjelma, joka käsittelee apokalyptisia näkökulmia.
Sähköyksiköt

Sähköyksiköt ovat sähköön ja magnetismiin liittyvien suureiden mittayksiköitä. Nykyisin käytetään sähkösuureille SI-järjestelmän yksiköitä, joiden perusyksikkönä on sähkövirran yksikkö ampeeri. Aikaisemmin on varsinkin teoreettisessa fysiikassa käytetty paljon myös cgs-järjestelmää ja siihen pohjautuvaa Gaussin yksikköjärjestelmää.
SI-yksiköt

SI-järjestelmään kuuluu sähkösuureiden perusyksikkönä sähkövirran yksikkö ampeeri. Nykyisin se määritellään alkeisvarauksen avulla, jolle on kiinnitetty lukuarvo 1,602 176 634 · 10-19 kun yksikkönä on C eli ampeerisekunti.
Ampeerin sekä mekaanisten perusyksiköiden (metri, kilogramma ja sekunti) avulla on määritelty muiden sähkösuureiden yksiköt, joista seuraavilla on erityisnimi:
| Suure | Yksikön nimi | Yksikön tunnus | Määritelmä |
| --- | --- | --- | --- |
| sähkövaraus | coulombi | C | 1 A·s |
| jännite | voltti | V | 1 W/A = 1 J/C = 1 kg·m2 / (s3 A) |
| resistanssi | ohmi | Ω | 1 V/A = 1 kg·m2 / (s3·A2) |
| konduktanssi | siemens | S | 1 Ω-1 = 1 A/V = 1 s3·A2 / (kg·m2) |
| kapasitanssi | faradi | F | 1 C/V = 1 s4 A2 / (kg m2) |
| induktanssi | henry | H | 1 Wb/A = 1 V·s/A = 1 kg·m2 / (s2·A2) |
| magneettivuo | weber | Wb | 1 V·s = 1 kg·m2 / (s2·A) |
| magneettivuon tiheys | tesla | T | 1 V·s/m2 = 1 Wb/m2 = 1 kg/(s2·A) |

Näiden ohella käytetään myös etuliitteiden avulla muodostettuja kymmenjärjestelmän mukaisia kerrannaisyksiköitä samoin kuin muistakin SI-yksiköistä.
Sähköyksikköihin liittyvät läheisesti myös työn ja energian yksikkö joule (J) sekä tehon yksikkö watti (W). Sähköenergian kaupallisessa mittaamisessa käytetään yksikkönä yleisesti kilowattituntia, vaikka se oikeastaan ei ole SI-yksikkö. Yksi kilovattitunti on 3,6 megajoulea eli 3 600 000 J.
Historia

Kun metrijärjestelmä laadittiin Ranskassa 1700-luvun lopulla, sähköopin kehitys oli vielä siinä määrin alkuasteellaan, ettei järjestelmään alun perin katsottu tarvittavan sähkösuureiden yksiköitä. Tutkimuksen varhais­vaiheessa eri tutkijat ja teknikot käyttivät niille monia, yleensä itse jokseenkin mieli­valtaisesti määrittelemiään yksiköitä.
Ensimmäisen huomattavan ehdotuksen yhtenäiseksi sähkö­­yksiköiden järjestelmäksi laativat Carl Friedrich Gauss ja Wilhelm Eduard Weber 1830-luvulla. Heidän ehdottamassaan järjestelmässä olivat perusyksikköinä millimetri, gramma ja sekunti; sähköyksiköt määriteltiin näiden johdannaisina niiden voimien avulla, joita sähkövaraukset ja -virrat aiheuttavat toisilleen. Gauss otti tämän järjestelmän käyttöön maan magneettikentän mittausten yhteydessä, mutta sen käyttö laajeni pian muihinkin sähköisiin mittauksiin.
Historia > Käytännöllinen järjestelmä

Gaussin yksikköjärjestelmä soveltui hyvin teoreettisen fysiikan tarpeisiin, ja monet sähköopin perusyhtälöt, erityisesti Maxwellin yhtälöt, saavat sitä käytettäessä yksinkertaisemman muodon kuin SI-järjestelmässä. Kun sähkövirta sai enenevässä määrin teknisiä sovelluksia, useimmat sen yksiköt osoittautuivat kuitenkin käytännön kannalta epäsopivan suuriksi tai pieniksi. Tämän vuoksi vuonna 1881 Pariisissa pidetyssä kansainvälisessä sähkökongressissa päätettiin ottaa käyttöön ns. käytännölliset sähköyksiköt, jotka pian vahvistettiin monissa maissa myös lainsäädännöllä. Ne määriteltiin alun perin sähkömagneettisten cgs-järjestelmän yksiköiden avulla, niiden kymmenjärjestelmän mukaisina monikertoina, koska käytännössä sähkömagneettiset mittaukset ovat paljon yleisempiä ja myös helpommin suoritettavia kuin sähköstaattiset. Perusyksiköt olivat sähkövirran yksikkö ampeeri, suuruudeltaan 1/10 sähkömagneettista virtayksikköä, ja resistanssin yksikkö ohmi, suurudeltaan 109 sähkömagneettista resistanssiyksikköä. Samassa kongressissa saivat nimensä myös varauksen yksikkö coulombi, jännitteen yksikkö voltti ja kapasitanssin yksikkö faradi, jotka myöhemmin tulivat käyttöön myös SI-järjestelmässä, ja tehon yksikölle ehdotettiin nimeä watti.
Mittausvälineiden kalibrointi sähkövirtojen välisten magneettisten voimien avulla oli kuitenkin hankalaa, ja sen vuoksi ampeerille ja ohmille vahvistettiin myös materiaalistandardeihin perustuvat määritelmät. Ampeeri määriteltiin elektrolyysin avulla; se oli virta, joka vapautti hopeanitraattiliuoksesta sekunnissa 1,118 milligrammaa hopeaa.  Ohmi taas määriteltiin sellaisen elohopeajohtimen resistanssiksi veden jäätymispisteessä, jonka pituus on 160,3 senttimetriä ja massa 14,4521 grammaa. Muut yksiköt määriteltiin näiden avulla johdannaisyksikköinä.
Magneettikentälle ei vielä tuolloin katsottu tarpeelliseksi vahvistaa erityisiä käytännöllisiä yksiköitä. Magneettivuon yksikkö weber vahvistettiinkin vasta vuonna 1933, magneettivuon tiheyden yksikkö tesla vuonna 1960.,
Siirtyminen SI-järjestelmään

Vuonna 1901 italialainen sähköinsinööri Giovanni Giorgi laati ehdotuksen yhtenäiseksi yksikkö­järjestelmäksi, joka käsitti sekä mekaniikan että sähkö­suureiden yksiköt. Hänen ehdottamansa järjestelmä oli yhdistelmä metrijärjestelmästä ja sähkö­yksiköiden käytännöllisestä järjestelmästä. Perus­yksikköinä olivat metri, kilogramma ja sekunti sekä neljäntenä, sähköopillisena perusyksikkönä ampeeri tai vaihto­ehtoisesti resistanssin yksikkö ohmi.
Yhä tarkemmaksi käyneet mittaukset osoittivat, että hopean elektrolyysin avulla näiden määritelty ns. kansainvälinen ampeeri ja elohopean avulla määritelty kansainvälinen ohmi poikkesivat jonkin verran siitä, mikä niiden olisi pitänyt olla cgs-yksiköiden perusteella. Niinpä kansainvälinen ampeeri oli 0,0999850 sähkömagneettista virtayksikköä ja kansainvälinen ohmi 1 000 490 000 sähkömagneettista vastusyksikköä.  Niinpä ei näiden yksiköiden avulla määritelty joulekaan ollut tarkalleen 107 ergiä, hyvin lähellä tätä arvoa kylläkin.
Mahdollisen sekaannuksen välttämiseksi 10. kansainvälinen mitta- ja painokonferenssi päätti vuonna 1948 luopua materiaalistandardeihin perustuvista määritelmistä. Tällöin ampeeri sai sähkömangentismiin perustuvan määritelmän, jonka mukaan ampeeri oli sellainen ajallisesti muuttumaton sähkövirta, joka kulkiessaan kahdessa suorassa yhdensuuntaisessa, äärettömän pitkässä ja ohuessa johtimessa, joiden poikkileikkaus on ympyrä ja jotka ovat yhden metrin etäisyydellä toisistaan tyhjiössä, aikaansaa johtimien välille 2 · 10-7 newtonin voiman metriä kohti. Tämä määritelmä tosin muotoiltiin viittaamatta cgs-järjestelmään, mutta itse asiassa se merkitsi, että ampeeri oli nyt tarkalleen 0,1 sähkömagneettista virtayksikköä.
Ohmi tuli tällöin johdannaisyksiköksi: 1 Ω = 1 V/A = 1 kgm2/s3A. Mittajärjestelmä, jonka perusyksiköt olivat metri, kilogramma, sekunti ja ampeeri, sai nimen MKSA-järjestelmä, ja se oli periaatteessa sama kuin Giorgin ehdottama. Myöhemmin vahvistettiin perusyksiköiksi myös lämpötilan yksikkö kelvin ja valovoiman yksikkö kandela, ja näillä täydennetty mittajärjestelmä sai vuonna 1960 nimen SI-järjestelmä.
Vuonna 2018 pidetty 26. yleinen paino- ja mittakonferenssi päätti määritellä SI-järjestelmän yksiköt uudestaan luonnonvakioihin perustuen. Tällöin myös ampeeri sai nykyisen, alkeisvaraukseen perustuvan määritelmänsä. Uudet määritelmät tulivat voimaan 20. toukokuuta 2019.
Kuningas (täsmennyssivu)

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Kuningas voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
kuningas, kuningaskunnan hallitsija
kuningas, shakkipelin nappula
kuningas, korttipakassa kunkin maan toiseksi arvokkain kortti, joka on merkitty K-kirjaimella
Kuningas, Clifters-yhtyeen albumi vuodelta 1987
Kuningas, jalkapalloilija Jari Litmasen lempinimi
sukunimenä seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Henrik Kuningas (1951–2019), pörssimeklari ja sijoittaja
Kristiina Kuningas (1958–2019), näyttelijä, Martti Kuninkaan tytär
Kyllikki Kuningas (1944–2023), näyttelijä
Martti Kuningas (1933–1980), näyttelijä
Mikko Kuningas (s. 1997), jalkapalloilija
Tapani Kuningas (1945–2009), toimittaja, kirjailija ja ufotutkija
Turo Kuningas (s. 1974), kirjailija
Kuningas (2014), vampyyreista kertova kirja, kirjailijana J. R. Ward.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kuningas”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Dallas Keuchel

Dallas Keuchel tammikuussa 2015.
Dallas Keuchel (s. 1. tammikuuta 1988 Tulsa, Oklahoma, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän pelaa syöttäjänä.
Keuchel aloitti Major League -uransa kesäkuussa 2012. Hän edusti kauteen 2018 saakka Houston Astrosia, jonka riveissä hän voitti World Seriesin vuonna 2017. Kaudesta 2019 lähtien hän on edustanut useita eri seuroja. Hänet on palkittu liigan parhaana syöttäjänä Cy Young -palkinnolla American Leaguessa vuonna 2015.
Säästöpossu

Serbialainen säästöporsas.
Saksalainen 1970-luvun säästöpossu.
Säästöpossu tai säästöporsas on pääasiassa lapsille tarkoitettu säiliö kolikoiden säilyttämiseen. Säästöpossut muistuttavat muodoltaan porsasta, ja ne valmistetaan yleensä muovista, mutta myös keraamisia possuja on myynnissä. Nimitystä säästöpossu käytetään usein myös muiden eläinten muotoisista rahankeräyslippaista.lähde?
Etymologia

Säästöpossun nimi ja muoto ovat syntyneet Keski-Englannissa. Sikäläisessä murteessa sana pygg tarkoittaa savilajia, josta valmistetaan kodin käyttöastioita. Lausuttuna sana pygg kuulostaa samalta kuin porsasta tarkoittava sana pig. Ihmiset usein keräsivät rahaa saviruukkuihin. lähde?
Säästöpossulle syötetyn rahan voidaan myös katsoa kuvaavan rehua, jota viljelijä syöttää sioilleen: rehu maksaa viljelijälle rahaa, mutta hän saa rahat moninkertaisena takaisin, kun porsas teurastetaan ja lihat myydään.lähde?
Useimmat säästöpossut ovat riittävän pieniä käsin kuljetettavaksi. Markkinoilla on myös suuria säästöpossuja, jopa lähes metrin korkuisia, joiden ulkomuoto muistuttaa tunnettuja sarjakuvahahmoja kuten Putte Possua.
Säästölipas Suomessa

Suomessa eri pankeilla on ollut erilaisia säästölippaita. Aluksi ne olivat pienen lippaan muotoisia, mutta sitten muuttuivat muovisiksi ja eläinhahmoisiksi. Osuuskassoilla oli teräksinen lieriömuotoinen säästölipas. 1960-luvulla säästölippaista tuli muovisia ja ne valmisti usein sama yritys, Heikki Tavelan omistama MK-Tuote, mistä seurasi että kaikkien pankkien säästölippaat saattoi avata pankeissa samalla peltisellä avaimella.
Säästöporsas oli säästöpankkien ja Postipankin muovisen säästölippaan hahmo. Ne, jotka olivat säästäneet 25 markkaa ja saaneet Ahkeran Säästäjän Kunniakirja:n pääsivät jäseniksi Kultapossukerhoon ja saivat kullanvärisen muovisen säästöporsaan.
Osuuskassojen muuttuttua osuuspankeiksi niiden säästölipas sai virtahevon muodon, ja säästölipasta kutsuttiin Hippo-lippaaksi.
Suomen Yhdyspankissa ja Pohjoismaiden Yhdyspankissa säästölipas oli maapallon muotoinen. Myöhemmin Suomen Yhdyspankki kehitti lapsia ja nuoria vasten Postipankin Kultapossukerhoa vastaavan Maapallokerhon, joka julkaisi omaa lehteäkin.
Kansallis-Osake-Pankissa säästölippaan muoto oli raha-arkun päällä istuva Roope Ankka.
Sähköiset säästölippaat

Sähköisten palveluiden yleistyessä myös säästölippaat ovat kokemassa uuden tulemisen virtuaalisessa muodossa. Maailman ensimmäisen sähköisen säästölippaan tarjosi vuonna 2003 suomalainen Ålandsbanken. Sähköisen palvelun etuna on mahdollisuus uudenlaisiin toiminnallisuuksiin kuten esimerkiksi säästötavoitteen asettamiseen ja seuraamiseen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Piggy Banks made in the USA
What's the origin of the piggy bank?
Piggy banks 'offend UK Muslims'
Paperimassasta tehtyjä kotitekoisia säästöpossuja
Piggy bank page (Arkistoitu – Internet Archive), säästöpossun historiaa
Merikarvian seurakunta

| Merikarvian seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Merikarvian kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Turun arkkihiippakunta
Rovastikunta:  Porin rovastikunta
Pääkirkko:  Merikarvian kirkko
Perustettu:  1639
Jäsenmäärä:  2 312 (2022)
– Osuus asukkaista:  77,8 %
Kirkollisvero:  1,90 %
Kirkkoherra:  Tom Broberg (virastapidätettynä)
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Merikarvian seurakunta on Merikarvian kunnassa Satakunnassa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Turun arkkihiippakuntaan ja Porin rovastikuntaan.
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Merikarvian seurakunnan kirkkoherroina:
1654–1670: kirkkoherra Olaus Martini
1670–1688: kirkkoherra Birger Nessla
1689–1716: kirkkoherra Thomas Kellander
1725–1737: kirkkoherra Jacob Gadolin
1738–1760: kirkkoherra Erik Fortelius
1761–1788: kirkkoherra Anders Eneberg
1789–1798: kirkkoherra Thomas Kriander
1801–1816: kirkkoherra Gabriel Bergelin
1819–1842: kirkkoherra Gustavf Johan Ingelius
1846–1861: kirkkoherra Johan Henrik Forss
1863–1868: kirkkoherra Johan Jacob Korsman
1871–1879: kirkkoherra Gustaf Nyholm
1881–1891: kirkkoherra Johan Anton Immanuel Forss
1892–1905: kirkkoherra Gustaf Adolf Heman
1906–1933: kirkkoherra Henrik Eliel Wegelius
1964–1966: vt. kirkkoherra Heikki Vanha-Rauvola
1980–2004: kirkkoherra Asko Aronen
2004–17.6.2024 kirkkoherra Tom Broberg
Turun piispa pidätti Tom Brobergin kesäkuussa 2024 toistaiseksi virastaan, koska kirkkoherran epäillään todennäköisin syin syyllistyneen virkavelvollisuuksien vastaiseen toimintaan rippileirillä kesällä 2024. Lisäksi on epäilyjä alkoholin käytöstä.
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut
| n k Porin rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Kankaanpää  Keski-Pori  Länsi-Pori  Merikarvia  Meri-Pori  Noormarkku  Porin Teljä  Ulvila  |  |
| Entiset seurakunnat |  Ahlainen  Honkajoki  Jämijärvi  Karvia  Kullaa  Lavia  Pihlava  Pomarkku  Pori  Reposaari  Siikainen  |  |
Turun arkkihiippakunta
Arabian Gauntlet

Arabian Gauntlet (arabialainen kujanjuoksu) on Yhdysvaltain 5. laivaston vuodesta 1998 Hormuzinsalmella vuosittain järjestämä suuri sotaharjoitus, jonka tarkoituksena on harjoitella salmen auki pitämistä merkittävien öljykuljetusten vuoksi.
Harjoitus on osa meriturvallisuusoperaatioita (Maritime Security Operations, MSO) ja siihen osallistuu useita maita yhteisoperaationa ja se käsittää ilma- tai pintahyökkäyksen sekä Hormuzinsalmen mahdollisen miinoittamisen vastaisia toimia sekä liittolaisten ja liittoutuman maiden yhteisoperaatioiden harjoittelun. Vuoden 2005 merisotaharjoituksen osallistui 19 alusta Yhdysvalloista, Pakistanista ja liittoutumamaista sekä 3 000 henkilöä. Irak osallistui harjoitukseen ensimmäistä kertaa.
Aiheesta muualla

Arabian Gauntlet 2006 (englanniksi)
Kiuruveden terveyskeskus

| Kiuruveden terveyskeskus |
| --- | --- |
 Kiuruveden terveyskeskus.
Osoite:  Nivankatu 31, 74700 Kiuruvesi
Sijainti:  Kiuruvesi
Koordinaatit:  63.65842°N, 26.61136°E
Valmistumisvuosi:  1952, laajennusosa 1967
Suunnittelija:  arkkitehti Reino Koivula, laajennus Marja ja Erkki Wirta
Käyttäjä:  Pohjois-Savon hyvinvointialue
Kiuruveden terveyskeskus, Vastaanotot
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kiuruveden terveyskeskus on Kiuruveden kaupungissa Pohjois-Savossa toimiva Pohjois-Savon hyvinvointialueen ylläpitämä julkisen palvelun terveyskeskus.
Perusterveydenhoidon päivystys ja kiireellinen hoito tarjotaan Iisalmen sairaalassa (Riistakatu 23, Iisalmi).
Vuonna 1952 arkkitehti Reino Koivulan suunnitelmien pohjalta alkujaan kunnansairaalaksi rakennetussa terveyskeskusrakennuksessa on toiminut aiemmin myös aluesairaala synnytysosastoineen (synnytyksiä 1966 saakka). Alueairaala muuttui terveyskeskukseksi vuoden 1972 kansanterveyslain johdosta.
Aiheesta muualla

Sairaanhoitajan/terveyskeskuslääkärin vastaanotto (Arkistoitu – Internet Archive) (ylasavonsote.fi)
Kiuruveden terveyskeskus (Arkistoitu – Internet Archive) (suomi.fi)
Lotus Elise

| Lotus Elise |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistaja:  Lotus Cars
Valmistusvuodet:  1996–2001 (series 1), 2001– (series 2, kuvassa)
Korimalli:  2-ovinen roadster
Luokka:  S-segmentti
Muotoilija:  Julian Thomson (Series 1) Russell Carr (Series 2)
Teknisesti samankaltaisia:  Lotus Exige Lotus 340R Vauxhall VX220 Circuit Car Lotus Europa S
Tekniset tiedot
Henkilöluku:  2
Iskutilavuus:  1794 cm³
Teho:  134 hp, 100kW (S) 189 hp (R) 220 hp (SC)
Vääntö:  172 Nm
Polttoaine:  bensiini
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali
Kulutus:  8.3 l/100 km
Mitat
Massa:  860 kg (series 2)
Pituus:  3785 mm
Leveys:  1850 mm
Korkeus:  1117 mm
Lotus Elise on Lotus Carsin suunnittelema ja valmistama roadster-mallinen urheiluauto. Autoa alettiin suunnitella vuonna 1994 ja se julkaistiin syyskuussa 1996. Auton runko on liimattu kokoon alumiiniprofiilista ja -levystä, minkä ansiosta runko on kevyt ja kuitenkin mahdollisimman jäykkä. Runko on päällystetty lasikuitu/muovisekoitteesta tehdyillä koripaneeleilla.
Lotus Elise Series 1 on katukäyttöön rekisteröity auto joka soveltuu myös ratakäyttöön. 65 kg alumiinimonokokin ympärille rakennettu auto painaa vain 723 kg, joten 118 hevosvoimainen 1.8l Rover K -moottori antaa sille hyvän suorituskyvyn. K-sarjaa on myös helppo virittää, ja myös Lotus tarjosi moottoria eri viritysasteilla suorituskykyisempinä erikoismalleina.
Muotoilija Julian Thomsonin innoittajia olivat muun muassa Lotus 23 -kilpa-auto, Lotus Elan, Caterham Seven, ja Ducatin 1990-luvun katumoottoripyörät. Rungon suunnitellutta Richard Rackhamia voidaan pitää auton toisena suunnittelijana, sillä auton muotoilu ja tekniikka suunniteltiin yhdeksi kokonaisuudeksi; esimerkiksi ohjaamossa ei ole panelointia tai verhoilua, vaan sisusta on itse auton alumiinirunko.
Lotus Elise series 1 oli tarkoitettu pienen valmistuserän erikoismalliksi, jonka tarkoituksena oli ennen kaikkea toimia Lotus Engineeringin teknisen osaamisen näyteikkunana. Tarkoituksena oli myydä 500 autoa vuodessa kolmen vuoden ajan.
Autoa kuitenkin valmistettiin yli 10 000 kappaletta, ja vuonna 2001 se vaihtui modernimmin muotoiltuun series 2:een.
Series 2:n myötä laaduntarkkailun laatu nousi kun Lotus teki uuden kokoonpanolinjan Elise 2:ta ja GM:n Opel Speedsteriä/Vauxhall VX220:tä varten, ja muun muassa lasikuitukatteita ei enää tehty käsin Lotuksen tehtailla vaan ne saatiin Ranskasta alihankkijalta.
Series 2:n moottorina käytettiin ensin K-sarjaa, mutta myöhemmin Toyotan 1.8l VVT-i -moottorin erilaisia muunnelmia.
Ensimmäisen sukupolven Lotus Elise.
Toisen sukupolven Lotus Elise.