stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uenon puisto
Rakennukset ja nähtävyydet > Temppeli- ja pyhäkkörakennukset

Uenon puistossa on säilynyt joitakin Kan’ei-jin temppelialueeseen kuuluneita rakennuksia. Kan’ei-jin viisikerroksinen pagodi (gojūnotō), joka rakennettiin alun perin vuonna 1631, sijaitsee Uenon eläintarhan alueella. Pagodi paloi pian valmistumisensa jälkeen vuonna 1639, mutta se rakennettiin heti uudelleen. Myös Kiyomizu Kannondō -halli, jolta on näkymä Shinobazun lammelle, on vuodelta 1631. Se on mukaelma Kioton Kiyomizu-deran temppelin päähallista. Uenon suuresta Buddhan patsaasta (Ueno Daibutsu) on sotien ja maanjäristysten myötä jäljellä enää vain kasvot.
Edo-kaudelta on peräisin myös Ueno Tōshō-gūn šintolainen pyhäkkö, jonka perusti Tōdō Takatora vuonna 1627. 1600-luvulta ovat säilyneet muun muassa pyhäkön päähalli, haiden-halli ja Karamon-portti. Myös Shinobazun lammen keskellä sijaitseva, Benzaitenille omistettu Shinobazu Bentendōn pyhäkkö oli alun perin Kan’ei-jin perustajan Tenkain rakennuttama, mutta se tuhoutui toisessa maailmansodassa. Pyhäkkö rakennettiin uudelleen 1950-luvun lopulla. Kolmas pyhäkkö Gojōten-jinja sijaitsi Uenon alueella Suribachiyaman hautakummun tienoilla jo keskiajalla, mutta nykyiselle paikalleen lähelle Shinobazun lammen rantaa se siirrettiin vuonna 1925.
Kan’eijin viisikerroksinen pagodi
Kiyomizu Kannondō -halli
Ueno Tōshō-gūn pyhäkkö
Gojōten-jinjan rakennuksia
Rakennukset ja nähtävyydet > Museot ja kultturirakennukset

Uenon puiston museoista merkittävimpiin kuuluu Tokion kansallismuseo, joka käsittää laajahkon alueen puiston pohjoisreunalla. Museon päärakennuksen lisäksi alueella on useita muita näyttelyrakennuksia. Kansallismuseo perustettiin nimellä ’Uenon museo’ Kan’ei-jin temppelin päähallin paikalle vuonna 1882. Kansallismuseon eteläpuolella on suuri edusaukio, jonka toisella sivulla Uenon rautatieaseman puolella sijaitsevat Japanin kansallinen tiedemuseo ja Japanin kansallinen länsimaisen taiteen museo, toisella sivulla Tokion prefektuurin taidemuseo, jossa järjestetään vaihtuvia taidenäyttelyitä. Länsimaisen taiteen museon rakennus on Le Corbusierin suunnittelema ja osa Unescon maailmanperintökohdetta ”Le Corbusierin arkkitehtoniset työt”.
Muita puiston alueella sijaitsevia museoita ovat Ueno no mori -taidemuseo (The Ueno Royal Museum) ja Shitamachi-museo, joka esittelee Tokion ”alakaupungin” (shitamachi) historiaa ja kulttuuria. Museoiden lisäksi puisto on ollut jo pitkään erilaisten kulttuuri-instituutioiden keskittymä. Uenon rautatieaseman ja länsimaisen taiteen museon vieressä on Tokion kulttuuritalo (Tōkyō bunkakaikan), Kunio Maekawan suunnittelema vuonna 1961 valmistunut konserttitalo. Puistossa sijaitsevat myös Japanin akatemia (Nihon gakushiin), Japanin taideakatemia (Nihon geijutsuin) ja Tokion musiikkikoulun entinen Sōgakudō-konserttisali, maan ensimmäinen länsimaalaistyylinen konserttitalo. Sen vuonna 1890 valmistunut puurakennus on lisätty Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden luetteloon. Alun perin Japanin keisarilliselle kirjastolle tarkoitetussa rakennuksessa puiston pohjoisreunalla toimii Kansainvälinen lastenkirjallisuuden kirjasto. Vierellä levittäytyy Tokion taideyliopiston kampusalue taidemuseoineen. Taideyliopiston edeltäjät, Tokion taidekoulu ja Tokion musiikkikoulu, perustettiin alueelle jo 1800-luvun lopulla.
Tokion kansallismuseo
Tokion metropolin taidemuseo
Kansallinen tiedemuseo
Kansallinen länsimaisen taiteen museo
Tokion kulttuuritalo Tōkyō bunkakaikan
Sōgakudō-konserttitalo
Kansainvälinen lastenkirjallisuuden kirjasto
Tokion taideyliopiston taidemuseo
Rakennukset ja nähtävyydet > Muut nähtävyydet

Uenon eläintarha käsittää Uenon puistosta merkittävän osan. Se sijaitsee puiston länsiosassa Shinobazun lammen pohjoisrannalla. Eläintarha on perustettu vuonna 1882, mikä tekee siitä Japanin vanhimman. Tie jakaa tarhan alueen itäiseen ja läntiseen osaan, ja vuosina 1957–2019 niiden välillä kulki ripustettu monorail-linja. Eläintarhan suosituin nähtävyys ovat isopandat, joita on elänyt tarhassa vuodesta 1972 lähtien. Kiina lahjoitti ensimmäiset pandat Japanille, kun maiden välille solmittiin diplomaattisuhteet.
Lähellä puiston eteläistä sisäänkäyntiä on samurai Saigō Takamorin patsas, eräs Japanin tunnetuimmista julkisista veistoksista ja Uenon puiston symboli. Saigō Takamori oli yksi Meiji-restauraation johtajista, joka toimi kenraalina Uenon taistelussa. Patsaan veisti Takamura Kōun, ja se paljastettiin vuonna 1898. Saigō Takamorin patsaan lisäksi puistossa on monia muitakin veistoksia ja muistomerkkejä. Näköisveistoksia ovat prinssi Komatsu Akihiton ratsastajapatsas, lääkäri ja bakteriologi Hideyo Noguchia esittävä patsas sekä Uenon puiston synnylle tärkeän alankomaalaisen lääkärin Anthonius Franciscus Bauduinin patsas. Alkuperäinen veistos vaihdettiin vuonna 2006, koska se esitti Alankomaiden hallinnon dokumenteissa olleen virheen vuoksi Bauduinin sijaan hänen nuorempaa veljeään.
Puistossa on muistomerkki myös Yhdysvaltain entisen presidentin Ulysses S. Grantin vierailulle Japanissa vuonna 1879. Grant ja hänen vaimonsa istuttivat paikalle kaksi puuta. Vuonna 2004 valmistunut Toki wasureji no tō -muistomerkki on puolestaan omistettu Tokion ilmapommitusten uhreille. Puiston keskiosassa Suribachiyaman hautakummun vieressä on runoilija Masaoka Shikille omistettu baseball-kenttä.
Uenon eläintarhan sisäänkäynti
Uenon eläintarhan monorail
Saigō Takamorin patsas
Hideyo Noguchin patsas
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uenon puisto Wikimedia Commonsissa
Uusi päivä

Uusi päivä voi tarkoittaa:
Uusi päivä, vuosina 2010–2018 esitetty televisiosarja
Uusi Päivä, itsenäisyysmielinen iltapäivälehti 1917–1918
Uusi Päivä, turkulainen sanomalehti 1945–1969
Uusi Päivä, ruotsinsuomalainen kommunistinen lehti 1974–1990.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Uusi päivä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Uhkapeli (televisioelokuva)

| Uhkapeli |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Veikko Kerttula
Käsikirjoittaja:  Veijo Meri
Kuvaaja:  Raimo Leskinen
Lavastaja:  Roy
Pääosat:   Ville-Veikko Salminen  Esko Mattila  Saara Pakkasvirta 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Oy Mainos-TV-Reklam Ab
Ensi-ilta:  21. lokakuuta 1968
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uhkapeli on Veikko Kerttulan ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1968, jonka on kirjoittanut Veijo Meri. Elokuva on MTV-teatterin tuottama ja se sai ensi-iltansa Mainos-TV:n Aitiopaikka-ohjelmapaikalla 21. lokakuuta 1968.
Elokuva pohjautuu suomalaisen jääkäriliikkeen syntyyn vaikuttaneen itsenäisyysmies Fritz Wetterhoffin elämään.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ville-Veikko Salminen  | … |  Arnold Silberadler   |
|  Esko Mattila  | … |  Keller   |
|  Saara Pakkasvirta  | … |  Neiti Müller   |
|  Veikko Uusimäki  | … |  Kapteeni   |
|  Olavi Ahonen  | … |  Tohtori Wiese   |
|  Severi Seppänen  | … |  Ulkoministeriön vahtimestari   |
|  Heikki Kinnunen  | … |  Silmälampi   |
|  Pekka Autiovuori  | … |  Mäntynen   |
|  Gustav Wiklund  | … |  Prinssi Emil   |
|  Asta Backman  | … |  Prinsessa   |
|  Helge Herala  | … |  Eversti Steinhuber   |
|  Fritz-Hugo Backman  | … |  Senaattori Koirimo   |
|  Rolf Labbart  | … |  Asessori Lindberg   |
|  Esko Pesonen  | … |  Lehtori Sorsajärvi   |
|  Martti Tschokkinen  | … |  Keisari   |
|  Timo Virkki  | … |  Sotamies Stock   |
|  Ilkka Toiviainen  | … |  Sotamies Köhler   |
|  Ossi Elstelä  | … |  Hotelli Kaiserhofin hovimestari   |
|  Taneli Rinne  | … |  rähinöitsijä   |
|  Martti Kuisma  | … |  rähinöitsijä   |
|  Arja Pessa  | … |  rähinöitsijä   |
|  Katariina Rinne  | … |  rähinöitsijä   |
Uraaniheksafluoridi

| Uraaniheksafluoridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
Muut nimet:  uraanifluoridi
CAS-numero:  7783-81-5
PubChem CID:  24560
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  UF6
Moolimassa:  352,0 g/mol
Ulkomuoto:  väritön, kiinteä aine
Sulamispiste:  56 °C (329 K)
Kiehumispiste:  65 °C (338 K)
Tiheys:  5,09 g/cm3
Liukoisuus veteen:  reaktio
   
Uraaniheksafluoridi (UF6) on uraaniyhdiste, joksi uraani muutetaan, kun sitä halutaan rikastaa halkeamiskelpoisen uraani-235:n (U-235) suhteen. Uraanin isotoopit 235 ja 238 eroavat toisistaan ainoastaan pienen atomipainoeron perusteella, ja koska ne ovat kemiallisesti samanlaisia, niitä ei voi erottaa kemiallisella reaktiolla. Ainoastaan fysikaaliset ominaisuudet (diffuusionopeus, ominaispaino) eroavat. Diffuusion nopeuttamiseksi uraani muutetaan haihtuvaksi yhdisteeksi, uraaniheksafluoridiksi. Halkeamiskelpoinen isotooppi U-235 on käyttökelpoinen matalarikasteisena ydinreaktoreihin ja korkearikasteisena (HEU) ydinaseisiin. Uraania rikastetaan muun muassa kaasudiffuusio- ja kaasusentrifugimenetelmillä. Uraaniheksafluoridi tuotetaan monessa vaiheessa kemiallisella käsittelyllä keltaisesta kakusta eli uraanimalmista.
Huoneenlämmössä uraaniheksafluoridi on väritön ja kiinteä, mutta se nesteytyy ja kaasuuntuu 64 asteen tienoilla hieman ilmakehää korkeammassa paineessa, jossa on yhdisteen kolmoispiste. Uraaniheksafluoridin moolimassa on 352,0 g/mol, kiehumispiste 65 °C, sulamispiste 56 °C, suhteellinen tiheys 5,09 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 7783-81-5. Uraaniheksafluoridista käytetään myös nimitystä uraanifluoridi. Uraaniheksafluoridi on myrkyllistä, syövyttävää ja haihtuvaa.
Vuotava uraaniheksafluoridi-säiliö
Rikastamisesta jää jätteeksi köyhdytetty uraani, joka on edelleen uraaniheksafluoridina. Suurinta osaa maailman köyhdytetystä uraanista säilytetään metallisäiliöissä uraaniheksafluoridina. Uraaniheksafluoridi voidaan muuttaa takaisin uraanioksideiksi, mikä kuitenkin maksaa. Joutuessaan veden (kosteuden) kanssa tekemisiin uraaniheksafluoridi muuttuu uranyylifluoridiksi (UO2F2) ja fluorivedyksi (HF), molemmat liukoisia ja erittäin myrkyllisiä yhdisteitä, joista HF on haihtuvaa.
Uraaniheksafluoridia lasisessa ampullissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Uraaniheksafluoridin kansainvälinen kemikaalikortti
Ukraine NOW

Ukraine NOW:n logo
Ukraine NOW on Ukrainan valtion virallinen brändi. Se on luotu edustamaan Ukrainaa ulkomailla ja toimimaan maabrändin kehittäjänä.
Historia

Suunnittelusta vastaava 27-jäseninen komitea aloitti toimintansa 10. toukokuuta 2018 saatuaan siihen luvan maan hallitukselta. Taustalla oli selvitys, jonka mukaan kolme Ukrainaan ulkomailla eniten liitettävää sanaa olivat "korruptio", "vallankumous" ja "sota". Uuden brändin tarkoituksena olisi kohentaa kuvaa Ukrainasta maailmalla.. Brändin toteutti Banda Agency -niminen yritys, joka vastasi myös Kiovan euroviisujen brändistä vuonna 2017. Ukrainan maabrändin arvioitiin vuonna 2018 olevan arvoltaan 68 miljardia dollaria.
Maan kulttuuriministeriö hyväksyi logon lopullisesti syyskuussa 2018 ja julkaisi samassa yhteydessä ohjeet siitä, miten Ukraine NOW:n logoa tulisi käyttää.
Vuonna 2020 Ukrainan presidentti Volodymyr Zelenskyi alkoi kampanjoida Ukraine NOW -brändin puolesta uudelleen. YouTubessa julkaistussa videossa Zelenskyi tuo esille Ukrainaa etenkin IT-alalle potentiaalisena maana alhaisten verojen vuoksi..
Vastaanotto

X-Ray nimesi Ukraine NOW:n vuoden 2018 uudelleenbrändäykseksi. Myös Red Dot palkitsi brändin samana vuonna.
Ukraine NOW:n logo sai osakseen myös kritiikkiä, koska sen katsottiin muistuttavan liiaksi Pornhubin logoa.
Unterer Grindelwaldgletscher

Unterer Grindelwaldgletscher vuonna 2009.
Unterer Grindelwaldgletscher on vuoristojäätikkö Sveitsissä, Bernin kantonissa, Grindelwaldin kunnassa. Jäätikkö kuuluu Jungfraun–Aletschin alppialueeseen, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Unterer Grindelwaldgletscher -jäätikkö oli vuonna 1973 pinta-alaltaan 20,8 neliökilometriä ja pituudeltaan 8,3 kilometriä. Muiden Alppijäätiköiden tapaan jäätikkö pienenee jatkuvasti; vuosisadan kuluessa se on lyhentynyt noin kolme kilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Unterer Grindelwaldgletscher Wikimedia Commonsissa
Valbonnais

| Valbonnais |
| --- | --- |

 Valbonnais
 Koordinaatit: 44°54′03″N, 5°54′18″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Isère
Arrondissementti:  Grenoble
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  24,0 km²
Väkiluku (2014):  503 
 – Väestötiheys:  21 as./km²
Kunnan numero:  38518
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valbonnais on kunta itäisessä Ranskassa Isèren departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Écrinsin kansallispuiston laidalla.
"Taikaneliö"
Valbonnais oli keskijalla Alleman-suvun vahvaa hallinta-aluetta, joka oli entisen Dauphinén provinssin mahtavimpia sukuja. Kunnan nähtävyyksiä on kivinen "taikaneliö", johon on kirjoitettu latinaksi sanat Rotas Opera Tenet Arepo Sator. Kirjoitus on palindromi, jonka merkitys on jäänyt mysteeriksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valbonnais Wikimedia Commonsissa
Torpan Pojat

Torpan Pojat – lyhyemmin ToPo – on vuonna 1932 perustettu koripalloseura, jonka päätoiminta-alue on Helsingin Munkkiniemessä sekä sitä ympäröivissä kaupunginosissa. Kaudesta 2013–2014 seuran miesten edustusjoukkueen lisenssillä Korisliigassa on pelannut Helsinki Seagulls. I-divisioona A:ssa ToPon lisenssillä pelasi akatemiajoukkue HBA-Märsky kevääseen 2016 asti, jolloin ToPo tiedotti palauttavansa edustusjoukkuetoimintansa seuraavaksi kaudeksi.
Torpan Pojilla on hallussaan kotimaisen koripallon sarjaottelun yleisöennätys (7 420 katsojaa), kun entinen NBA-tähti Dennis Rodman pelasi ottelussa Espoon Honkaa vastaan. Myös entinen NBA-tähti Scottie Pippen pelasi joukkueessa tammikuussa 2008 Espoon Honkaa ja Porvoon Tarmoa vastaan.
Historia > Toiminnan ensimmäiset vuosikymmenet

ToPo aloitti yleisesti urheiluseurana, jonka lajeihin kuului muun muassa jalkapallo, maahockey ja nyrkkeily. Koripallo tuli mukaan 1950-luvun alussa aluksi pihalla pelattuna harrastuskoripallona ja myöhemmin kilpaurheiluna. ToPo nousi mestaruussarjaan vuonna 1956. ToPo voitti ensimmäisen mestaruutensa 1960 ja edustusjoukkue pääsi pelaamaan seuran ensimmäisiä kansainvälisiä pelejä Eurooppa Cupiin. Myöhemmin 1960-luvulla seura otti useita juniorimestaruuksia, mille pohjautui myöhempi pitkäaikainen menestys. Vuonna 1966 Torpan Pojat voitti toisen mestaruutensa. 1970-luvun alukupuolella ToPon menestys oli laihaa, ja edustusjoukkue putosikin SM-sarjasta 1973, mutta onnistui nousemaan heti seuraavana vuotena takaisin sarjaan. Vuonna 1974 joukkueeseen palkattiin seuran historian ensimmäinen ulkomaalaisvahvistus, Brian Ashbaugh. Vuonna 1978 ToPo saavutti seuran kolmannen mestaruuden. 1980-luvulla ToPo voitti kolme mestaruutta (1981, 1983 ja 1986), jolloin joukkueessa pelasivat muun muassa Anssi Rauramo, Kari-Pekka Klinga, Kalevi Sarkalahti, Heikki Kasko sekä Veli-Pekka Sirola.
Historia > 1990-luvun menestysvuodet

1990-luku oli ToPolle sekä menestys että kompastuskivi: 1990-luvun puolessavälissä seuraan palkattiin manageriksi Jukka Suomela, joka hankki taloudelliset resurssit uusien ulkomaalaisvahvistusten hankkimiseen. ToPo voitti 1996-1998 kolme mestaruutta peräkkäin muun muassa Kari-Pekka Klingan, Riku Marttisen, Greg Joynerin pelatessa ja Aaron McCarthyn valmentaessa. ToPo menestyi myös Euroopan kansainvälisillä kentillä ennätyksellisesti ja sai nimiinsä kotimaisen katsojaennätyksen, 10600 katsojaa, kun joukkue pelasi BC Samaraa vastaan Eurocupissa kaudella 1997–1998. Lopettamispäätösten ja loukkaantumisten myötä ToPon menestys hiipui ja samalla katosi myös sponsorien kannatus. Konkurssia seuranneiden kirjanpitoepäselvyyksien takia manageri Jukka Suomela tuomittiin kirjanpitorikoksista ehdolliseen vankeuteen. Seuran edustusjoukkue lopetti toimintansa konkurssin takia. Torpan Poikien juniorijoukkue oli noussut samana vuonna 1. divisioonaan, josta viiden vuoden hiljaiselon jälkeen 2005 se nousi jälleen SM-sarjaan Ville Tuomisen, Maurizio Pratesin, Markus Hemdahlin sekä Jukka Hemdahlin johdolla.
Historia > Paluu SM-sarjaan 2000-luvulla

Kaudella 2005–2006 ToPo sijoittui runkosarjan kuudenneksi ja putosi pudotuspeleissä otteluin 3-1 mestaruuden voittaneelle Lappeenrannan NMKY:lle. Kaudella 2006–2007 ToPo sijoittui runkosarjassa neljänneksi, mutta putosi heti puolivälierässä Namika Lahdelle otteluin 1–3.
Kaudella 2008–2009 ToPo pääsi pudotuspeleihin ja sai vastaansa ensimmäisellä kierroksella Joensuun Katajan, jolle hävisi suoraan kolmessa ottelussa. ToPon sijoitukseksi jäi liigassa 8. sija. Suomen cupissa ToPo voitti hopeaa vuonna 2008. Kaudella 2009–2010 ToPossa pelasivat muun muassa Hanno Möttölä sekä Corey Smith. Kauden päätteeksi joukkue saavutti SM-hopeaa.
Historia > Putoaminen pääsarjasta 2010-luvulla

ToPo ei saanut lisenssiä Korisliigaan kaudeksi 2012–2013. Joukkueen sarjapaikka luovutettiin Lapuan Korikobrille. Kauden 2012–2013 jälkeen miesten edustusjoukkueen sarjapaikka toisella sarjatasolla siirrettiin Helsinki Seagullsille ja edustusjoukkue siirtyi osaksi Seagullsia.
Huhtikuussa 2016 ToPon miesten edustusjoukkueen uutisoitiin ottavan takaisin I-divisioona A:n paikkansa, jolla akatemiajoukkue HBA-Märsky oli pelannut. Eräs syy edustusjoukkueen paluulle oli junioritoiminnan vahvistaminen.
Mestaruudet

Suomen mestaruus: (9) 1960, 1966, 1978, 1981, 1983, 1986, 1996, 1997, 1998
Suomen cup: (4) 1980, 1992, 1996, 1997
Maineikkaita pelaajia

| --- | --- |
 Shawn Huff  Heikki Kasko  Kari-Pekka Klinga  Pekka Markkanen  Riku Marttinen  Jukka Matinen  Sakari Pehkonen :  Jorma Pilkevaara  Scottie Pippen  Maurizio Pratesi  Anssi Rauramo  Dennis Rodman  Hanno Möttölä
Henkilökohtaiset palkinnot

Korisliigan vuoden pelaaja
Kari-Pekka Klinga – 1993, 1995
Korisliigan vuoden puolustuspelaaja
Aleksi Wuorenjuuri – 1994
Greg Joyner – 1995, 1996, 1997, 2000
Kari Hautala – 1998
Timo Heinonen – 2010
Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistus
Kurk Lee – 1997
James Gatewood – 1998
Korisliigan vuoden tulokas
Samuel Haanpää – 2010
Korisliigan vuoden kehittynein pelaaja
Timo Heinonen – 2008
Korisliigan paras kuudes pelaaja
Kari Hautala – 1994, 1998
Mika Luukkanen – 1997
Korisliigan vuoden valmentaja
Aaron McCarthy – 1997
Vuoden I-divisioonapelaaja
Ville Tuominen – 2002, 2005
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Torpan Poikien aiemmin käytössä ollut logo
Töölön kisahalli
ToPossa pelanneiden Matti Airaksen, Jorma Pilkevaaran, Anssi Rauramon ja Kari-Pekka Klingan pelaajanumerot Töölön kisahallin seinustalla
Unteraargletscher

Unteraargletscher (edessä), johon Lauteraargletscher (takana oikealla) ja Finsteraargletscher (takana vasemmalla) yhdistyvät.
Unteraargletscher on vuoristojäätikkö Sveitsissä, Bernin kantonissa, Guttannenin kunnassa. Jäätikkö kuuluu Jungfraun–Aletschin alppialueeseen, joka on Unescon maailmanperintökohde. Korkeammalla vuoristossa jäätikköön yhdistyvät Lauteraargletscher sekä Finsteraargletscher. Vuoristojäätikkö päättyy Grimselsee-järveen, josta alkaa Aarejoki.
Unteraargletscher oli vuonna 1973 pinta-alaltaan 29,5 neliökilometriä ja pituudeltaan 13,0 kilometriä. Muiden Alppijäätiköiden tapaan jäätikkö pienenee jatkuvasti; vuosisadan kuluessa se on lyhentynyt noin 2,5 kilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Unteraargletscher Wikimedia Commonsissa
Tuoksuvalmuska

| Tuoksuvalmuska |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Tricholomataceae
Suku::  Valmuskat Tricholoma
Laji::  matsutake
Kaksiosainen nimi
 Tricholoma matsutake  (S. Ito & S. Imai) Singer 
Katso myös
   Tuoksuvalmuska Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tuoksuvalmuska (Tricholoma matsutake, jap. matsutake) on Japanissa suosittu kulinaristien arvostama herkku, joka liitetään aina syksyyn. Sitä pidetään yleisesti tryffelin veroisena sienenä.
Fennoskandiassa kasvava tuoksuvalmuska on Ruotsissa tehdyissä DNA-tutkimuksissa todettu samaksi lajiksi, jonka tieteelliseksi nimeksi on sovittu Tricholoma matsutake. Japaninkielinen nimi tulee sanoista mänty (matsu) ja sieni (take). Tällä nimellä kutsutaan usein myös kaikkia muitakin syötäviä valmuskalajeja. Nimi on kiinaksi song yi, koreaksi songrong, tiibetiksi peisha.
Tuoksuvalmuska kuuluu hyväksyttyihin kauppasieniin 16. huhtikuuta 2007 alkaen.
Suomessa ei ole totuttu syömään tuoksuvalmuskaa, koska se kuuluu ns. "ruskeisiin" sieniin, joita yleensä on kehotettu olemaan poimimatta erittäin vaarallisten myrkkyseitikkien takia, ja onpa osa valmuskoistakin myrkyllisiä.
Matsutaken malto on kiinteä ja säilyy hyvin. Lisäksi sen hinta Japanissa on korkea, jopa satoja euroja kilolta, ja yksittäisiä itiöemiäkin voidaan myydä kalliiseen hintaan. Sienen kaupallinen hyödyntäminen ja vienti Suomesta on mahdollista samaan tapaan kuin nyt viedään herkkutatteja Italiaan.
Sienen tuoksu on mausteisen makea. Heltat ja malto valkoiset. Lakki ruskea, suomuinen, jalassa vanhemmiten rengas. Kasvaa kuivilla mäntyvaltaisilla kankailla, jossa poronjäkäliä, kanervaa ja puolukkaa. Ilmeisesti männyn mykoritsasieni, jonka satokausi on heinäkuun lopulta lokakuun alkuun.
Japanissa sientä pidetään sukupuolista halukkuutta lisäävänä.
Matsutake ruokana

Matsutaket valmistetaan ruoaksi useilla eri tavoilla: esimerkiksi höyryttämällä, grillaamalla, paistamalla. Matsutake sukiyakissa ja tempurassa ovat myös suosittuja. Lisäksi matsutakeriisiä ja -keittoa pidetään myös herkullisina. Keitto, jossa on useita viipaleita sientä, tarjoillaan kannellisesta kulhosta tai ruukusta niin, että tuoksu pysyy astiassa, kunnes se tarjoillaan. Matsutakeja annetaan myös lahjaksi. Alla olevista linkeistä löytyy reseptejä eri kielillä.
Kaupallinen hyödyntäminen

Lajin esiintyminen vaihtelee vuosittain. Vielä 1940-luvulla Japanin vuosituotto oli 12 000 tonnia, mutta 2000-luvulla hyvänäkin vuonna enää noin 1 000 tonnia, jonka lisäksi noin 2 000 tonnia tuodaan Kiinasta, Koreasta, Marokosta ja Yhdysvalloista. Matsutaken satojen romahtaminen Japanissa on mahdollisesti kytköksissä tietyn mäntyä vahingoittavan sukkulamadon leviämiseen.
Pohjois-Amerikan länsirannikolla alueella, joka ulottuu Oregonista Brittiläiseen Kolumbiaan ja Idahoon, poimitaan white matsutake -nimellä sikäläistä valmuskalajia T. magnivelare, joka kasvaa kontortamännyn kanssa. Yhdysvalloissa kaupalliset matsutaket sijoitetaan kuuteen eri luokkaan. Arvokkaimpaan luokkaan nro 1 kuuluvat pienet sienet, joiden heltat ovat vielä piilossa. Poimittaessa tällaiset pienet sienet ovat usein karikkeen alla piilossa, joten niiden löytäminen vaatii taitoa. Lisäksi päivän mittaan sieni voi vielä kypsyä korissa luokkaan 2 ennen kuin sieni on saatu ostajalle. Luokassa 2 on helttoja suojaava kalvo osittain avautunut. Luokassa 3 osa kalvosta on vielä kiinni lakissa, mutta suurin osa heltoista on näkyvissä. Luokassa 4 lakki on täysin auki, ja siinä voi olla epätäydellisyyksiä pinnassa. Luokassa 5 lakki on täysin auki, ja siinä voi olla murtumia tai palanen voi puuttua. Luokassa 6 sienet ovat huonompilaatuisia, esimerkiksi madon syömiä osia on poistettu, ym. Hinta on ehkä kahdeskymmenesosa luokan 1 hinnasta. Missään luokassa sientä ei saisi leikata. Se romahduttaa arvon. Sienen ulkoasu siis vaikuttaa hintaan.
Yhdysvalloissa esimerkiksi kansallispuistossa tai vastaavassa poimiminen vaatii luvan. Japanissa yksityiset maanomistajat järjestävät maksua vastaan pienen alueen, jolla saa poimia sieniä, ja vielä myyvät poimitut sienet poimijalle markkinahintaan. Usein samaa maksua vastaan tarjotaan lounas poiminnan yhteydessä. Valtion metsissä poimiminen on ilmaista. Kiinan Yunnanissa matsutaken kerääminen on 1990-luvulla muodostanut jopa 80 % paikallisten perheiden tuloista, mutta toisaalta kestämättömät keräysmenetelmät ovat ehkä laskemassa satoa.