stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ozieri

| Ozieri (Otièri) |
| --- | --- |

 Sijainti Sassarin maakunnassa
 Ozieri
 Koordinaatit: 40.584°0′0″N, 9.003°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Sassari
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  252,13 km²
Korkeus:  390 m
Väkiluku:  10 602
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  07014
Suuntanumero(t):    079
Rekisterikilpi:  SS
 
 http://www.comune.ozieri.ss.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ozieri (sardiksi Otièri) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 10 602 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 252,13 neliökilometriä. Se sijaitsee 390 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ozieri Wikimedia Commonsissa
Sassarin maakunta
Aggius | Aglientu | Alà dei Sardi | Alghero | Anela | Ardara | Arzachena | Badesi | Banari | Benetutti | Berchidda | Bessude | Bonnanaro | Bono | Bonorva | Bortigiadas | Borutta | Bottidda | Buddusò | Budoni | Bultei | Bulzi | Burgos | Calangianus | Cargeghe | Castelsardo | Cheremule | Chiaramonti | Codrongianos | Cossoine | Erula | Esporlatu | Florinas | Giave | Golfo Aranci | Illorai | Ittireddu | Ittiri | La Maddalena | Laerru | Loiri Porto San Paolo | Luogosanto | Luras | Mara | Martis | Monteleone Rocca Doria | Monti | Mores | Muros | Nughedu San Nicolò | Nule | Nulvi | Olbia | Olmedo | Oschiri | Osilo | Ossi | Ozieri | Padria | Padru | Palau | Pattada | Perfugas | Ploaghe | Porto Torres | Pozzomaggiore | Putifigari | Romana | San Teodoro | Sant’Antonio di Gallura | Santa Maria Coghinas | Santa Teresa Gallura | Sassari | Sedini | Semestene | Sennori | Siligo | Sorso | Stintino | Telti | Tempio Pausania | Tergu | Thiesi | Tissi | Torralba | Trinità d'Agultu e Vignola | Tula | Uri | Usini | Valledoria | Viddalba | Villanova Monteleone
Passport Records

| Passport Records |
| --- | --- |
Perustettu:  1973
Lakkautettu:  1988
Tyylilajit:  useita
Kotimaa:  Yhdysvallat
Infobox OKNimi-testi OK: 
Passport Records oli vuosina 1973–1988 toiminut yhdysvaltalainen levy-yhtiö. Sen perusti Jem Records yhdessä Sire Recordsin kanssa, ja ensimmäinen yhtiöön hankittu esittäjä oli Larry Fast. Myöhemmässä vaiheessa yhtiö kasvoi, ja siitä muodostui Passport Records Group, johon kuuluivat Passport Jazz, The Audion Recording Company sekä muita erillisiä levy-yhtiöitä. Vuonna 1988 Passport Recordsin perustajayhtiö, Jem Records, lopetti toimintansa, ja samalla päättyi myös Passportin toiminta.
Aiheesta muualla

Luettelo Passport Recordsin julkaisuista
Partarousku

| Partarousku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Rouskut Lactarius
Laji::  citriolens
Kaksiosainen nimi
 Lactarius citriolens  Pouzar 
 Euroopan maat, joissa lajia tavataan
Katso myös
   Partarousku Wikispeciesissä   Partarousku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Partarousku (Lactarius citriolens) on kupera tai suppilomainen kellertävä ja karvasuomuinen rouskulaji. Lakin leveys on 10–20 senttimetriä. Sen heltat ovat kellanvalkoiset tai vaaleanharmaat. Jalka on 2–5 senttimetriä pitkä, kellanvalkoinen tai okranruskea. Malto on kellanvalkoista. Maitiaisneste on valkoista, mutta muuttuu nopeasti rikinkeltaiseksi. Sieni maistuu polttavan kirpeälle. Haju on makea. Sieni on syötävä, mutta se pitää keittää, eikä se silloinkaan ole kovin hyvä ruokasieni. Partarousku kasvaa eteläisessä Suomessa paikoittain kalkkipitoisissa lehtimetsissä.
 Se on koivun juurisieni. Kasvuaika on elokuusta syyskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Partarousku
Neopets: The Darkest Faerie

| Neopets: The Darkest Faerie |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Idol Minds
Julkaisija:  Sony Computer Entertainment
Ohjaaja:  John Hight Allan Becker Jon Steele
Tuottaja:  Jacob R. Buchert III Doug Dohring Lee Borth
Suunnittelija:  R. Scott Campbell George Weising Bo Kinloch
Taiteilija:  Peter Walters Andy Meier Shaddy Safadi
Säveltäjä:  Jack Wall Keith Leary
Ohjelmoija:  Jim Mooney
Julkaistu:  NA 16. marraskuuta 2005
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: E10+  Virheellinen ESRB-arvo
Alusta:  PlayStation 2
Jakelumuoto:  DVD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK       : 
Neopets: The Darkest Faerie on Neopetsin virtuaalilemmikkisivuston maailmaan perustuva ja alun perin vuonna 2005 PlayStation 2:lle vain Pohjois-Amerikassa julkaisema videopeli.
Pelijärjestelmä > Taikuus

Pelissä ainoastaan Roberta osaa taikoa, mutta molemmat pelattavat hahmot voivat käyttää mote-nimisiä taianomaisia otuksia, joiden avulla erilaisia seurauksia kuten vihollisten myrkyttäminen ja valosäteiden luominen ovat mahdollisia. Taikuuden elementtiä on seitsemän eri tyyppiä: tuli, vesi, ilma, maa, valo, pimeys ja "nova".
Pelijärjestelmä > Petpetit

Petpet-nimisiä pieneläimiä saa ruokkia niin, että ne seuraavat pelaajaa ja vaikuttavat taisteluihin eri tavoin kuten tekemällä näkymättömästä näkyvää ja parantamalla vammoja. Pelaajaa seuraamiseen käytetty aika riippuu sekä petpetin lajista että pelaajan ruokkimasta ruoasta.
Peliympäristö

Neopets: The Darkest Faerie:n tapahtumat sijoittuvat Neopian maailmassa, jota asuttavat erilaisia Neopets-lajien antropomorfisia versioita. Seikkailu perustuu Neopetsin sivuston perustajan Adam Powellin kirjoittamaansa tarinaan.
Tarina

Kauan sitten synkkä keiju yritti ottaa valtakunnan haltuunsa ja rangaistukseksi hänet vangittiin Maraquanmeren pohjaan. Hänen nimensä poistettiin historiasta ja hänet muistetaan vain "synkimpänä keijuna". Tuhannen vuoden kuluttua loitsu murtuu ja keiju pääsee pintaan yrittämään taas hallita Neopiaa ja kostamaan keijukuningattarelle Fyoralle, joka vangitsi hänet tuhat vuotta sitten.
Torin kotikaupungin ja leijuvan keijulinnan noitumisen jälkeen Roberta-niminen Acara ja edellä mainittu Tor-niminen Lupe lyöttäytyvät yhteen ja matkustavat yhdessä Brightvalen kuningaskuntaan varoittamaan kuningasta synkimmästä keijusta. Pian selviää, että kauan sitten keiju vangittiin Fyoran syvällä Meridellin kaupungin alla olevan taikasauvan avulla. Torin ja Robertan on nyt vapautettava naapurimaat loitsuista, soluttauduttava Meridellin linnaan päästäkseen maan alle, noudettava Fyoran muinainen taikasauva ja loppujen lopuksi vangittava synkin keiju ikuisesti.
Pakistanin kansanpuolue

Pakistanin kansanpuolueen käyttämä lippu.
Pakistanin kansanpuolue (engl. Pakistan Peoples Party, PPP, urduksi ‏پاکستان پیپلز پارٹی‎) on pakistanilainen keskusta-vasemmistopuolue. Se on sosialistisen internationaalin jäsen. PPP on perustettu vuonna 1967. Sitä on alusta asti johtanut pääasiassa Bhutton suku.
Historia

Puolueen perustava kokous järjestettiin 30. marraskuuta – 1. joulukuuta 1967 Lahoressa. Sen ensimmäiseksi puhemieheksi valittiin Zulfikar Ali Bhutto.
PPP saavutti nopeasti kannatusta ja kansannousun alettua Ayub Khanin diktatuuria vastaan PPP otti liikkeen johtoaseman. Ayubin erottua sotilashallitus järjesti vaalit 1970, johon PPP lähti iskulauseella "ROTI, KAPRA AUR MAKAN" (leipää, vaatteita, suojaa). Puolue sai 81 Länsi-Pakistanille varatusta 138 paikasta parlamentissa. Se ei ehtinyt järjestää kampanjaa Itä-Pakistanissa (nyk. Bangladesh). Vaalit voitti itäpakistanilainen šeikki Mujibur Rahmanin johtama Awamiliitto, jolloin päädyttiin Bangladeshin itsenäisyyssotaan.
Bhuttosta tuli myöhemmin maan presidentti 1971–1973 ja pääministeri 1973–1977. Vuoden 1977 vaaleihin PPP:n haastoi yhdeksän uskonnollisen puolueen muodostama Pakistan National Alliance (PNA). PPP:n voitettua 155 paikkaa ja PNA:n 36, se syytti PPP:tä vaalivilpistä ja syntyi levottomuuksia, mikä johti kenraali Zia-ul-Haqin vallankaappaukseen 5. heinäkuuta 1977. Bhutto hirtettiin sotilasvallankaappauksen jälkeen.
Zulfikar Ali Bhutton jälkeen puolueen puhemieheksi valittiin hänen tyttärensä Benazir Bhutto. PPP muodosti hallituksen 1988–1990, ja 1993–1996 Bhutto toimi pääministerinä. PPP:n hallituksen sallivat ammattiliitot ja opiskelijayhdistykset, maan koulutusjärjestelmää kehitettiin ja sähkönjakelua laajennettiin. Benazir Bhutto tapettiin itsemurhaiskussa 27. joulukuuta 2007. Hänen 19-vuotias poikansa Bilawal Zardari nimitettiin puolueen johtoon yhdessä isänsä Asif Ali Zardarin kanssa 30. joulukuuta. Asif Ali Zardari toimi Pakistanin presidenttinä vuosina 2008–2013.
Politiikka ja tavoitteet

PPP:ta perustettaessa julistettiin sen periaatteet: Islam is our faith; democracy is our politics; socialism is our economy; all power to the people (Islam on uskontomme, demokratia politiikkamme, sosialismi taloutemme; kaikki valta kansalle).
Vuonna 2002 PPP joutui muodostamaan Pakistan Peoples Party Parliamentarians (PPPP) -apupuolueen täyttääkseen Pakistanin vaalisäännöt.
Paccia Marciana

Piirroskuva Paccia Marcianasta
Paccia Marciana oli Septimius Severuksen, josta myöhemmin tuli Rooman keisari, ensimmäinen vaimo.
Paccia Marcianasta on saatavilla tietoa varsin vähän, mutta hänen tiedetään olleen puunilainen nainen, joka syntyi Lepcis Magnassa, nykyisen Libyan alueella. Myös hänen puolisonsa Septimius Severus oli kotoisin samasta kaupungista. He menivät naimisiin vuonna 175 ja Patricia Marciana kuoli noin vuonna 186 luonnollisiin syihin. Avioliitosta ei syntynyt lapsia.
Passo Fundo

| Passo Fundo |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Passo Fundon sijainti
Valtio:  Brasilia
Osavaltio:  Rio Grande do Sul
Suuralue:  Noroeste Rio-Grandense
Ala-alue:  Passo Fundo
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  780,4 km²
Korkeus:  687 m
Väkiluku (2010):  180 120
 – Väestötiheys:  230,8 as./km²
 
 www.pmpf.rs.gov.br 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Passo Fundo on 180 000 asukkaan kaupunki Rio Grande do Sulin osavaltion pohjoisosassa, Brasiliassa. Passo Fundo tunnetaan erityisesti gauchoista eli eteläamerikkalaisista karjapaimenistaan, joita näkee usein kävelevän kaupungin kaduilla. Tunnetuimpia kaupungista kotoisin olevia henkilöitä ovat jalkapallovalmentaja Luiz Felipe Scolari ja kansanmusiikkitaiteilija Teixeirinha.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Passo Fundo (portugaliksi)
Pac Brothers

| Pac Brothers |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Skitso Productions
Julkaisija:  Skitso Productions
Julkaistu:  2003
Lajityyppi:  tasohyppely
Pelimuoto:  yksinpeli ja moninpeli
Alusta:  Microsoft Windows
Lisenssi:  Ilmaisohjelma ja shareware
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Kuvakaappaus pelistä.
Pac Brothers on Skitso Productionsin kehittämä tasohyppelypeli. Peli julkaistiin Microsoft Windowsille vuonna 2003. Peli on omalaatuinen sekoitus Pac-Mania ja Bubble Bobblea, jossa yhdestä kahteen pelaajaa ohjaa pallomaista sankarihahmoaan läpi sata huonetta käsittävän tornirakennelman, keräten erilaisia aarteita ja kamppaillen eriskummallisia hirviöitä vastaan – lopullisen tavoitteen ollessa ilkeän velhon kukistaminen tornin sadannessa kerroksessa.
Pelissä on sata kenttää (kerrosta) ja kaksinpelimahdollisuus. Peli julkaistiin alun perin sharewarena ja siitä on jaossa myös rajoitettu kokeiluversio. Kokeiluversiossa pääsee testaamaan pelin 25 ensimmäistä kenttää, ja muiden rajoitusten ohella se ei sisällä kaksinpelimahdollisuutta. Shareware-version hinta oli Suomessa kymmenen euroa tai vaihtoehtoisesti kymmenen Yhdysvaltain dollaria. Peliä ei voi enää ostaa. Pelin kokoversio julkaistiin freewarena 28. tammikuuta 2012.
Onni W. Arima

Onni Wilhelm Arima (sukunimi aik. Brummer; 8. syyskuuta 1865 Joutsa – 28. lokakuuta 1910 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Ariman vanhemmat olivat Joutsan kirkkoherra Robert Wilhelm Brummer (1817–1880) ja Katarina Sofia Rajalin. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin alkeisopistosta 1884 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa.
Arima oli ylioppilaskirjastossa amanuenssina ja sitten vuodesta 1889 lähtien viitisen vuotta apulaisena Uusi Suometar-lehden toimituksessa. Sen jälkeen Arima oli Suomen sähkösanomatoimiston palveluksessa ja sitten 1898–1901 Wiipuri-lehden aputoimittajana. Arima toimitti Wiborgs Nyheter-lehteä 1901, oli Hämeen Sanomat-lehden päätoimittajana 1904–1906, Talonpojan Lehden toimitussihteerinä 1907 sekä Kaiku-lehden toimittajana 1908. Viimeksi Arima oli lyhyen aikaa Suomalainen Työväenliitto-lehden toimittajana vuoden 1910 alusta lähtien kunnes joutui sairaalaan.
Onni W. Ariman nuorempi veli oli toimittaja ja kirjailija Uno Wilhelm Brummer.
Teoksia

Vanhanpojan huomioita. Kustannus-o.y. Kansa, Helsinki 1907
Suomennoksia

Nimellä Onni W. Brummer :
A. Schwarz : Hevonen, sen rakenne, sen sisälliset elimet : kuvallinen esitys lyhyine tekstineen hevosen suosijoille ja hevosenomistajille omistettu. G. W. Edlund, Helsinki 1894
Lis-Marie Kruse : Ohjeita karjanhoitajille. Maanviljelyskirjasto 16. G. W. Edlund, Helsinki 1896
A. Seyfferth : Raavas, sen rakenne, sen sisälliset elimet : kuvallinen esitys lyhyine tekstineen. Edlund, Helsinki 1896
Pacha Kamaq

Pacha Kamaq (ketšuaksi Maailman luoja) oli jumala, jota palvottiin muinaisessa Perussa, Pachacamacin kaupungissa. Hänet tunnettiin myös nimillä Pachacamac, Pacha-Camak, Pacharurac ja Pachirisu.
Pacha Kamaq oli muinaisen Perun rannikkokansojen luojajumala, joka oli ehkä alun perin kalajumala. Uskomusten mukaan Pacha Kamaq loi ensimmäisen miehen ja naisen, mutta unohti antaa heille ruokaa, ja niin mies kuoli. Nainen syytti jumalaa laiminlyönnistä, ja Pacha Kamaq teki hänet raskaaksi. Kun poika syntyi, Pacha Kamaq surmasi hänet ja kasvatti ruumiin palasista hedelmiä ja kasveja. Nainen synnytti myös toisen pojan, nimeltään Wichama, jonka onnistui päästä karkuun, jolloin raivostunut jumala tappoi naisen. Wichama kosti äitinsä murhan ajamalla Pacha Kamaqin mereen.
Inkat omaksuivat Pacha Kamaqin omien jumaliensa joukkoon liitettyään Pachacamacin valtakuntaansa. Inkojen mytologiassa Pacha Kamaq oli Intin ja Mama Quillan poika, Pachamaman puoliso ja Konin veli.
Pacha Kamaqin uskottiin olevan tulen jumala sekä auringon jumala Intin poika, joka elvytti luojajumala Viracochan alun perin luoman maailman ja opetti ihmisille kaikki taidot. Pacha Kamaq oli uskomuksissa näkymätön jumala, eikä häntä sen vuoksi koskaan kuvattu taiteessa.
Onni Wetterhoff

Kurt Alfred Onni Wetterhoff (28. joulukuuta 1835 Helsinki – 11. helmikuuta 1892 Helsinki) oli ensimmäinen eräaiheista kirjoittanut suomalainen kirjailija.
Wetterhoffin vanhemmat olivat Uudenmaan ja Hämeen laamannikunnan laamanni Georg Adolf Wetterhoff (1802–1886) ja Sofia Juliana Karolina Stjernvall. Hänen nuorempia sisariaan olivat Wetterhoffin kotiteollisuusopettajaopiston perustaja Fredrika Wetterhoff ja voimistelunopetuksen kehittäjänä tunnettu Mathilda Asp sekä vanhempi veljensä toimittaja, kirjailija Karl Gustaf Wetterhoff.
Onni Wetterhoff lopetti lukion kesken ja liittyi 1854 Hämeenlinnan tarkk’ampujapataljoonaan aliupseerina. Hän palveli armeijassa vuoteen 1859 saakka ja erosi sitten sieltä aliluutnanttina. Tämän jälkeen hän opiskeli Evon metsäopistossa valmistuen metsänhoitajaksi 1861.
Wetterhoff oli sitten Suomen metsähallituksen palvelukseen toimien metsänhoitajana ja sihteerinä. Myöhemmin Wetterhoff oli Tukholman läänin talousseuran palveluksessa metsänhoitajana, toimi jonkin aikaa näyttelijänä Helsingissä, johti ruotsalaista Pihkovan kuvernementissa Venäjällä toiminutta puutavaran vientiyritystä sekä toimi 1870-luvun lopulla parin vuoden ajan ravintola Kappelin vuokraajana Helsingissä. Hän aloitti kirjailijan uransa vasta muutettuaan Hämeenlinnaan. Onni Wetterhoff kuoli pitkään sairastettuaan 56-vuotiaana helmikuussa 1892,
Onni Wetterhoff oli naimisissa 1877–1879 ruotsalaisen Anna Nescherin kanssa, ja heidän poikansa oli jääkäriliikkeessä toiminut Fritz Wetterhoff.
Teoksia

Samlade skizzer af Felix. 1869.
Från skog och sjö: Jagt- och fångstfärder.  Z. Hæggströms, Stockholm 1883, 1887.
Saloilta ja vesiltä: Metsästys- ja pyyntiretkiä. Suomentanut Koura.  WSOY 1887. (Teoksen verkkoversio.)
Bergön pyyntimiehet. Auomentanut Aatto S.  WSOY 1889.
På jaktstigen i finska ödemarker: Skildringar. Kirjoittajat Onni Wetterhoff, Berndt Höök ja Arne Broberg.  Schildt, Helsingfors 1936.
Saloilta ja vesiltä. Suomentanut Erkki Timonen. Alkulause Matti Leikola.  Metsälehti 2004
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Onni Wetterhoffin e-kirjoja Projekti Lönnrotissa sekä Project Gutenbergissa.
Nylon Moon

| Nylon Moon Nylon Beat |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1998
 Julkaistu: 1. maaliskuuta 1998 (Suomi) Tammikuu 1998 (Japani) Lokakuu 1999 (Korea)
 Tuottaja(t): Risto Asikainen
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 58.50
 Levy-yhtiö: MTV-Musiikki
Nylon Beatin muut julkaisut
| Satasen laina 1997 | Nylon Moon 1998 | Valehtelija 1999 |
Nylon Moon on Nylon Beatin ensimmäinen englanninkielinen albumi, jolla yritettiin päästä ulkomaille. Japanin ja Korean painokset ovat muuten samat, paitsi että Korean painoksessa viimeinen kappale on Diving Deepin sijasta Lä-lä-lä. Albumi on myynyt Suomessa kultaa, vaikka se ei ole ollut viikkoakaan Suomen albumilistalla.
Kappaleet olivat edellisten albumien, Nylon Beatin ja Satasen lainan kappaleita käännettyinä versioina. Levyltä julkaistiin vain Like A Fool -single, joka on käännös kappaleesta Rakastuin mä looseriin. Kaikki albumin kappaleet ovat Risto Asikaisen käsialaa.
Kappaleet

Like A Fool – 3.58
Don't Disappoint Me – 3.49
Princess – 3.38
Eternal Love – 3.33
If I Had Your Number – 3.18
Nylon Moon – 3.15
Fighter – 3.58
Yo-yo – 3.35
Africa At Night – 3.46
If – 4.00
Why Me, Why You? – 3.42
Tell It To Your Mother – 3.29
All Right – 3.58
L.O.V.E. blue – 4.07
Eternal Love (136 BPM) – 3.39
Diving Deep – 3.58
Vierailevat muusikot

Stiina Jean – taustalaulu
Juha Lanu – akustinen kitara
Risto Asikainen – koskettimet, kitarat
Aiheesta muualla

Nylon Moon Discogsissa (englanniksi)
Nylon Beat
| --- | --- |
Studioalbumit:   Nylon Beat  Satasen laina  Nylon Moon  Valehtelija  Demo  Extreme  Last in Line  12 apinaa 
Kokoelmat:   Comeback – Neljäkymmentä hittiä  Maailman pisin luokkaretki 
Livealbumit:  Hyvää uutta vuotta Live
Singlet:   ”Oot kuin karkkia mulle”  ”Teflon love”  ”Rakastuin mä looseriin”  ”Lä-lä-lä”  ”Satasen laina”  ”Kuumalle hiekalle”  ”Jos”  ”Like a Fool”  ”Umm ma ma”  ”Viimeinen”  ”Seksi vie ja taksi tuo”  ”Ainut jonka sain”  ”Musta joulu”  ”Viha ja rakkaus”  ”Syytön”  ”Syntinen”  ”Anna mulle”  ”Sanoja”  ”Moka”  ”Guilty”  ”Last in Line”  ”12 apinaa”  ”Petollinen päiväkirja” (Promosingle)  ”Nukutaan”  ”Psykedeliaa”  ”Comeback”  ”Kuumalle hiekalle (Remix)”  ”Teflon love (Live)”  ”Seksi vie 12 apinaa kuumalle hiekalle”  ”Syytön '07” (Promosingle) 
Musiikkivideot:   "Teflon Love"  "Lä-Lä-Lä"  "Satasen Laina"  "Like A Fool I versio"  "Like A Fool II versio"  "Viimeinen"  "Seksi Vie Ja Taksi Tuo"/"Sex While A Taxi Ride"  "Musta Joulu"  "Syytön"  "Guilty"  "Anna Mulle"  "Comeback"
Partasimput

| Partasimput |
| --- | --- |
 Partasimppu (Agonus cataphractus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Simppukalat Scorpaeniformes
Heimo::  Partasimput Agonidae  Swainson, 1839
Katso myös
   Partasimput Wikispeciesissä   Partasimput Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Partasimput (Agonidae) on simppukaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kylmistä ja lauhkeista vesistä Atlantista ja Tyynestämerestä.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat partasimppujen heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Nykyään heimoon luetaan kuuluvaksi lähteestä riippuen 20–22 sukua ja 44–47 lajia. Heimo jaetaan 6 alaheimoon, jotka ovat Agoninae, Anoplagoninae, Bathyagoninae, Bothragoninae, Brachyopsinae ja Hypsagoninae. Kooltaan partasimppulajit ovat 6–42 cm pitkiä ja ruumiin rakenteeltaan ne ovat pitkänomaisia ja niiden ruumis suippenee pyrstöä kohden. Tyypillisiä piirteitä ovat luulevyjen peittämä ruumis, suun alla sijaitsevat viiksisäikeet ja kookkaat rintaevät. Selkäeviä voi olla 1 tai 2. Partasimpuilla ei ole uimarakkoa.
Levinneisyys ja elintavat

Suurinta osaa partasimppulajeista tavataan Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisosista ja Jäämerestä ja 2 lajia elää Etelä-Amerikan eteläosan lauhkeissa vesissä. Useat heimon lajeista elävät matalahkossa vedessä, mutta Bathyagonus nigripinnis on syvänveden kala, jota on tavattu aina 1 300 metrin syvyydestä. Partasimppujen ravintoa ovat äyriäiset ja monisukasmadot.
Pablo Puente Buces

Pablo Puente Buces (16. kesäkuuta 1931 Colindres – 4. joulukuuta 2022 Madrid) oli espanjalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka työskenteli kirkon diplomaattisissa tehtävissä. Hän sai pappisvihkimyksensä 2. huhtikuuta 1956, ja hänet nimitettiin Macrin titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi pro-nuntiukseksi Indonesiaan 18. maaliskuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Agnelo Rossi, jota avustivat Gabino Díaz Merchán ja Juan Antonio del Val Gallo.
15. maaliskuuta 1986 Puente Buces sai nimitykset apostoliseksi pro-nuntiukseksi Kap Verdelle ja Senegaliin sekä apostoliseksi delegaatiksi Guinea-Bissauhun ja Mauritaniaan. 12. toukokuuta 1986 hänet nimitettiin lisäksi apostoliseksi pro-nuntiukseksi Maliin ja 29. toukokuuta 1987 Guinea-Bissauhun.
31. heinäkuuta 1989 Puente Buces sai siirron apostoliseksi nuntiukseksi Libanoniin ja 25. toukokuuta 1993 sen lisäksi Kuwaitiin. 31. heinäkuuta 1997 hänet nimitettiin apostoliseksi nuntiukseksi Isoon-Britanniaan, ja hän toimi tässä virassa, kunnes erosi tehtävistään 23. lokakuuta 2004.
Onni etsii asuntoa

| Onni etsii asuntoa |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Thure Bahne
Käsikirjoittaja:  Olavi Karu Jouko Soranto
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Harry Bergström
Kuvaaja:  Kauno Laine Mikko Sergejeff
Leikkaaja:  Elmer Lahti
Lavastaja:  Aarre Koivisto
Pääosat:  Sylva Rossi Sirkka-Liisa Wilén Mai-Brit Heljo Aku Korhonen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomen Filmiteollisuus SF
Ensi-ilta:  1955
Kesto:  75 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Onni etsii asuntoa on Thure Bahnen ohjaama elokuva vuodelta 1955. Elokuva kuului tuotantoyhtiö Suomen Filmiteollisuuden 20-vuotisjuhlavuoden 1954 ohjelmaan, mutta esitys lykkääntyi seuraavaan vuoteen. Elokuvan käsittelytyyli ja sivujuonteet liittyvät rillumareiperinteeseen. Se oli Bahnen kolmas ja viimeinen ohjaustyö — hän kuoli tammikuussa 1956.
Vastaanotto

Aikalaisarvioissa tarinaa pidettiin mahdottomana, siinä on liikaa seikkailuja, eikä antoisasta aiheesta ole otettu irti riittävästi. Kiitosta saavat näyttelijöistä Mai-Brit Heljo, joka luo tyhjästä tyylikkään naistyypin, ja Aku Korhonen, jonka suoritus arvioidaan elokuvan hauskimmaksi.
Eräissä myöhemmissä arvioissa todetaan, että elokuva on raskasta katsottavaa ja SF:n "komedialinjalla silkkaa b-luokan metritavaraa".