stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Putinin trollit
Sisältö

Alkusanoissa Aro kuvaa sitä, millaisen kohtelun kohteeksi hän joutui julkaistuaan artikkelin Venäjän informaatiosodankäynnistä. Hän tunsi, että häntä painostetaan lopettamaan työnsä aiheen parissa ja vaikenemaan, mutta hän toteaa, että siihen taipumalla hän olisi pettänyt lupauksensa yleisölle välittää tietoa toimittajana. Aro pelkäsi, että henkisesti tasapainottomat ihmiset saisivat somehyökkäyksistä sytykkeen väkivallantekoihin, ja siksi hän joutui lopulta muuttamaan Suomesta pois.
Aro on haastatellut kymmentä henkilöä, jotka ovat työnsä kautta olleet tavalla tai toisella tekemisissä Venäjän kanssa. Esimerkiksi Ruotsin ulkopoliittisessa instituutissa työskentelevä Martin Kragh teki selvityksen Kremlin nykyaikaisista vaikutuskeinoista ja joutui sen julkaistuaan lokakampanjan kohteeksi, mutta jatkoi työtään, kuten Aro.
Aro kertoo myös Yleisradion sisällä olleesta ”myyrästä”, joka välitti hänestä tietoja Johan Bäckmanille. Henkilöä vastaan ei kuitenkaan nostettu syytettä. Ilta-Sanomien Arja Paananen haastatteli Ylen silloista riskienhallinta- ja turvallisuuspäällikköä Simo Alhoa, joka ei ottanut asiaan kantaa muuten kuin yleisellä tasolla: "Viranomaispuolella kuitenkin voi joskus käydä myös niin, että kun riittävää näyttöä ei ole, niin asia saattaa jäädä puolitiehen. Näyttöä voi olla vaikea saada."
Arviot

Paavo Teittisen (Helsingin Sanomat) mukaan kirja kuvaa hyvin Venäjän vaikutusoperaatioita maailmalla, mutta esittää myös hataria väitteitä trolliarmeijasta. Kirjan suurimpana arvona hän pitää suurelle yleisölle tuntemattomien tapausten esittelyä, mutta hänen mukaansa kirjassa on myös liioittelua. Heikoimpana hän pitää sitä, että varsinaisia Venäjän valtion operaatioita ja Venäjä-mielisten toimia ei ole eroteltu, sillä kaikki Venäjän näkemyksiä toistelevat eivät ole Venäjän palkkalistoilla. Paavo Teittinen toteaa: "Aro on tavallaan antanut kasvot Venäjän epäasialliselle vaikuttamiselle – – omalla työllään kiinnittänyt huomiota aitoon ongelmaan. Siihen, miten Venäjä yrittää aggressiivisesti puuttua demokraattisten yhteiskuntien asioihin".
Paavo Teittisen mukaan:
"Venäjä on taitava tunnistamaan länsimaiden heikot kohdat ja käyttämään niitä hyväkseen tukemalla länsimaita hajottavia voimia. Poliittisesti, so­siaalisesti ja etnisesti jakautuneet yhteiskunnat ovat Venäjän vaikutusoperaatioille hedelmällistä maaperää. Tämän yhteiskunnallisen kehyksen käsittelyä olisi Aron kirjassakin kaivannut. 

Kirja on kuitenkin sujuvasti kirjoitettu ja kustannustoimitettu katsaus siihen, mitä Venäjän informaatiovaikuttaminen voi käytännössä olla."
Ulkoministeriön ajankohtaisviestinnän yksikön päällikkö Vesa Häkkisen mukaan Aron oma historia trollaamisen kohteena saa kirjassa ymmärrettävästi suurimman painon ja kaikesta aistii, kuinka nämä kokemukset ovat satuttaneet kirjoittajaa. Hän pitää kirjaa merkittävänä ja toivoo, että se julkaistaan myös englanniksi.
Teppo Tiilikainen (Suomen Kuvalehti) toteaa, että Aro on antanut kasvot nettikiusaamisen uhreille. Verkkoalustat eivät siivoa jälkiä, vaan niissä toistellaan valheita. Tiilikaisen mielestä Aro korostaa itseään liikaa ja puhuu tutkimuksista, kun kyse on journalismista. Tiilikaisen mielestä Aro yliarvioi Putinin valtaa. Kokonaisarviona Tiilikainen sanoo, että kirja on monilta osin ansiokas.
Anna-Lena Laurénin (Journalisti) mukaan informaatiosodassa kannattaa suhtautua kriittisesti kaikkiin tekijöihin, missä Aro joskus horjuu. Se ei kuitenkaan vähennä hänen saavutustaan Putinin propagandakoneiston tutkimisessa ja paljastamisessa, joka on Suomessa ainutlaatuista.
Hei me rokataan!

| Hei me rokataan!> This Is Spinal Tap |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Rob Reiner
Käsikirjoittaja:   Christopher Guest  Michael McKean  Harry Shearer  Rob Reiner 
Tuottaja:  Karen Murphy
Säveltäjä:   Christopher Guest  Michael McKean  Harry Shearer  Rob Reiner 
Leikkaaja:  Kent Beyda
Pääosat:   Rob Reiner  Michael McKean  Christopher Guest  Harry Shearer  Fran Drescher  Bruno Kirby 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Embassy Pictures
Levittäjä:  Embassy Pictures Netflix Fandango at Home
Ensi-ilta:  1984
Kesto:  82 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hei me rokataan! (engl. This Is Spinal Tap) on vuonna 1984 ensi-iltansa saanut Rob Reinerin ohjaama pseudodokumenttielokuva. Reiner myös näyttelee elokuvassa dokumentaristia, muissa osissa ovat kuvitteellisen Spinal Tap -rockyhtyeen jäsenet. Elokuvassa parodioidaan etenkin heavy- ja rock-yhtyeiden kiertue-elämäntyyliä, lavaesiintymisiä ja -rakennelmia sekä yhtyeiden ongelmia. Spinal Tap -yhtyeen jäsenet ovat muusikoiden stereotyyppejä sekä henkilöinä että yhtyeen sisäisissä suhteissa.
Motörhead-yhtyeen Lemmy Kilmister on todennut elokuvan olevan silti lähellä todellisuutta huolellisesti kirjoitettujen hahmojen ja tapahtumien ansiosta.
Elokuva valittiin brittiläisen Time Out -lehden äänestyksessä vuonna 2011 kaikkien aikojen hauskimmaksi komediaksi. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi Spinal Tapin kaikkien aikojen yhdeksänneksi parhaaksi komediaksi. Vuonna 2002 Yhdysvaltojen kongressin kirjasto lisäsi elokuvan National Film Registryn kokoelmiin, koska se nähtiin "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittäväksi".
Elokuvan jatko-osa Spinal Tap 2 julkaistaan ohjaajan mukaan vuoden 2025 keväällä tai kesänä.
Pyhien vuorten kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Donetskin alue, Ukraina
Lähin kaupunki:  Svjatohirsk
Pinta-ala:  405,89 km²
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  13.2.1997
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pyhien vuorten kansallispuisto tai Svjati Horyn kansallispuisto (ukr. Національний природний парк «Святі Гори», Natsionalnyi pryrodnyi park "Svjati Hory") on kansallispuisto Ukrainan Donetskin alueella. Vuonna 1997 perustetun laajan, useista osista koostuvan kansallispuiston pinta-ala on 405,89 neliökilometriä. Kansallispuisto on saanut nimensä Donetsjoen rinteellä, Svjatohirskin kaupungin lähistöllä sijaitsevasta Svjatohirskin lavrasta, joka on yksi neljästä Ukrainassa lavran arvon saaneista luostareista. Laaja kansallispuisto on tarjonnut luostarin ohella seudulla kävijälle mahdollisuuden hiljentyä ja virkistyä.
Kansallispuiston alue on ollut Venäjän hyökkäyssodassa (2022–) taistelutantereena, ja sotatoimet ovat paitsi surmanneet ja haavoittaneet ihmisiä, tuhonneet laajalti sekä luontoa että rakennuksia (tammikuuhun 2023 mennessä). Suojelualueiden tuhoamista voidaan tarkastella osaltaan myös Venäjän sotimisensa yhteydessä tekeminä ympäristörikoksina. Taistelujen tuloksena maastoon on sotatoimialueilla jäänyt vaarallisia räjähtämättömiä ammuksia ja miinoja, joiden poistaminen voi Ukrainan luonnosta kestää vuosikausia.
Sumua Donetsin jokilaaksossa.
Kansallispuiston postimerkki (2010).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhien vuorten kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: uk:Святі Гори (національний природний парк)
Käännös suomeksi
Pyhä Scholastica

| Pyhä Scholastica |
| --- | --- |
 Pyhä Scholastica 1453-1454
Henkilötiedot
Syntynyt: n. 480 Nursia, Umbria, Italia
Kuollut: 10. helmikuuta 543 lähellä Montecassinoa
Kansalaisuus:  italialainen
Ammatti:  nunna
Vanhemmat:  Anicius Eupropius ja Claudia Abondantia Reguardati
Pyhä Scholastica (480 Umbria – 543 Montecassinon lähellä) oli varhaiskeskiaikainen roomalainen pyhimys ja pyhän Benedictus Nursialaisen kaksoissisar. Häntä kunnioitetaan katolisessa kirkossa, vanhakatolisessa kirkossa, ortodoksisessa kirkossa ja anglikaanisessa kirkossa. Pyhä Scholastica omisti elämänsä Jumalalle ja nunnaksi tulemiselle. Hän on kouristelevien lasten, nunnien, myrskyjen vastustamisen ja Le Mansin suojeluspyhimys. Hänen tunnuksiaan ovat krusifiksi, kyyhky ja piispansauva. Yleisessä roomalaiskatolisessa kalenterissa pyhän Scholastican muistopäivä on 10. helmikuuta, joka on vuoden 1960 kalenterissa 3. luokan juhla ja noin 5 kuukautta ennen pyhän Benedictuksen juhlaa 11. heinäkuuta.
Gregorius Suuri on kertonut kirjoituksissaan pyhän Scholastican viimeisestä tapaamisesta veljensä Benedictuksen kanssa, jonka jälkeen hän kuoli. Kerrotaan, että Scholastican kuollessa vuonna 547 hänen sielunsa nousi taivaaseen kyyhkysen muodossa. Pyhä Benedictus vuorostaan kuoltuaan haudattiin samaan hautaan siskonsa kanssa. Hänen hautansa ja reliikkinsä ovat Italiassa Montecassinossa, jossa pyhä Benedictus toimi.
Pyhää Scholasticaa kunnioitetaan roomalaiskatolisessa messussa seuraavalla latinankielisellä kollehtarukouksella:
"Orémus. Deus, qui ánimam beátæ Vírginis tuæ Scholásticæ ad ostendéndam innocéntiæ viam in colúmbæ spécie coelum penetráre fecísti: da nobis eius méritis et précibus ita innocénter vívere; ut ad ætérna mereámur gáudia perveníre."
Hänelle on laadittu myös latinankielinen ja englanninkielinen litania Litaniae de Sancta Scholastica.
Aiheesta muualla

http://www.benedictinemonks.com/bnmonk13.htm (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB
Klemens IX

| Klemens IX |
| --- | --- |
 Klemens IX
Henkilötiedot
Koko nimi:  Giulio Rospigliosi
Syntynyt: 28. tammikuuta 1600 Pistoia, Toscanan suurherttuakunta (nykyään Italia)
Kuollut: 9. joulukuuta 1669 (69 vuotta) Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  20. kesäkuuta 1667
Paavius päättyi:  9. joulukuuta 1669
Edeltäjä:  Aleksanteri VII
Seuraaja:  Klemens X
Klemens IX:n hauta.
Klemens IX, syntymänimeltään Giulio Rospigliosi, (28. tammikuuta 1600 – 9. joulukuuta 1669) oli paavina 20. kesäkuuta 1667 – 9. joulukuuta 1669. Hän opiskeli jesuiittojen koulussa ja väitteli filosofiasta Pisan yliopistossa, missä opetti teologiaa. Hän kirjoitti runoja ja näytelmiä sekä libreton teokseen, joka mahdollisesti oli maailman ensimmäinen koominen ooppera.
Paavina hän jatkoi taiteiden suosimista, ja tilasi Roomaan useita upeita töitä Gian Lorenzo Berniniltä sekä perusti Rooman ensimmäisen oopperatalon.
Puuvillat

| Puuvillat |
| --- | --- |
 Teksasinpuuvilla (Gossypium hirsutum)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malvales
Heimo::  Malvakasvit Malvaceae
Suku::  Puuvillat Gossypium  L.
Katso myös
   Puuvillat Wikispeciesissä   Puuvillat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puuvillat (Gossypium) on malvakasvien suku, jonka neljää lajia viljellään puuvillan tuottamiseksi. Teksasinpuuvilla (Gossypium hirsutum) on tärkein puuvillalajeista edustaen noin 90 % kaikesta viljellystä puuvillasta. Tekstiilikuidun lisäksi puuvilloista saadaan siemeniä, josta tuotetaan öljyä, jota käytetään ruokaöljynä, rehusekoituksissa ja teollisuudessa esimerkiksi saippuantuotannossa.
Kaiken kaikkiaan sukuun kuuluu nelisenkymmentä lajia varpuja ja pieniä pensaita, joita elää luonnonvaraisina subtrooppisilla ja trooppisilla alueilla maapallon eri puolilla. Australiassa luonnonvaraisia lajeja on 17.
Lajeja

Gossypium arboreum
Länsi-intianpuuvilla (Gossypium barbadense)
Galapagosinpuuvilla (Gossypium darwinii)
Intianpuuvilla (Gossypium herbaceum)
Teksasinpuuvilla (Gossypium hirsutum)
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Puuvillat (Gossypium)
Suomen Lajitietokeskus: Puuvillat – Gossypium
United States Department of Agriculture (USDA): Gossypium (englanniksi)
Flora of China: Gossypium (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q719312  Wikispecies: Gossypium  APDB: 191056  APNI: 104096  BOLD: 252806  CoL: 4QG7  eFloraSA: Gossypium  EoL: 61160  EPPO: 1GOSG  FloraBase: 21754  FNA: 113948  FoC: 113948  GBIF: 3152652  GRIN: 5113  iNaturalist: 72151  IPNI: 25887-1  IRMNG: 1063443  ITIS: 21709  NBN: NHMSYS0000459113  NCBI: 3633  NZOR: 9c3879a1-9e5d-41e6-8426-f06d37017259  Open Tree of Life: 800239  PLANTS: GOSSY  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30013018-2  Tropicos: 40016700  WFO: wfo-4000016081
Osseetit

Osseetit tai Alaanit ovat Kaukasuksella elävä kansa. Osseetit puhuvat iranilaisiin kieliin kuuluvaa osseetin kieltä. Suurin osa osseeteista asuu Venäjään kuuluvan Pohjois-Ossetian alueella, mutta heitä asuu myös muualla Venäjällä, Pohjois-Ossetian eteläpuolella Georgiassa ja siihen virallisesti kuuluvassa, mutta itsenäiseksi julistautuneessa Etelä-Ossetiassa.
Historia

Osseetit polveutuvat todennäköisesti skyyteistä ja sarmaateista. Nämä kansat asuttivat Etelä-Venäjän tasankoja jo antiikin aikana. Heistä muodostuivat alaanit, jotka olivat löyhästi yhteen liittynyt eri heimojen konfederaatio. Ensimmäiset maininnat heistä ovat 100-luvulta jaa. Kansainvaellusajan aikana osa alaaneista muutti kauas länteen samaan tapaan kuin esimerkiksi gootit ja vandaalit. Muuttajat sulatuivat kuitenkin sittemmin muuhun väestöön. Itään jääneet alaanit jättivät jossakin vaiheessa tasangot ja muuttivat nykyisen Ossetian vuoristoalueelle. Tarkkaa ajankohtaa tälle muuttoliikkeelle ei tunneta. Kultainen orda alisti alaanit vuoteen 1233 mennessä ja Timur Lenkin valtakaudella alaanit hävisivät Kaukausuksen vuoriston pohjoispuolelta. Sittemmin heidän alueensa on kutistunut entisestään turkkilaisten ja kaukasialaisten heimojen paineen alla. Osseetit päätyivät Venäjän keisarikunnan alaisuuteen Georgian mukana. Tuolloin ainut Venäjän Georgiaan yhdistänyt tie kulki Ossetian kautta. Venäläisten sen varrelle vuo0nna 1784 perustamasta Vladikavkazin linnoituksesta tuli myöhemmin Pohjois-Ossetian pääkaupunki. Venäjän valtakaudella vuoriston osseetit alkoivat uudelleen asuttaa nykyisen Pohjois-Ossetian pohjoisosien tasankoja ja suurin osa alueen kaupungeista muodostui tänä aikana. Etelä-Ossetian puolella osseetit ovat asuttaneet samoja keskuksia jo keskiajalta lähtien. Heidän suhteensa georgialaisiin olivat pitkään rauhalliset. Yhteenottoja syntyi kuitenkin 1920-luvulla, ja myöhemmin nämä kaksi osapuolta ovat ottaneet yhteen Etelä-Ossetian sodassa ja Georgian sodassa. Konfliktit johtivat itsenäiseksi julistautuneen Etelä-Ossetian syntyyn.
Kulttuuri

Osseetit jakautuvat kolmeen alaryhmään, joista suurin on pohjoisen ironit. Kaksi muuta ryhmää ovat etelän kudarit ja lounaan digorit. Suurin osa osseeteista on ortodokseja, mutta osa digoreista harjoittaa islamia. Islam omaksuttiin kabardeilta 1600-luvun lopulla. Kristinusko levisi osseettien keskuuteen Georgiasta 800–1200-luvuilla. Osseettien uskonnossa on säilynyt myös kristinuskoa edeltäneen pakanallisen uskonnon piirteitä. Esimerkiksi monet vanhat pakanalliset jumalat on sittemmin yhdistetty kristittyihin pyhimyksiin, mutta niitä kunnioitetaan paljolti samaan tapaan kuin pakana-aikoinakin. Kristityiksi pyhimyksiksi muuttuneita pakanallisia jumaluuksia ovat esimerkiksi Wasilla ja Uastyrji, joiden pyhätöille tehdään pyhiinvaellusmatkoja.
Historiallisesti tärkeä osseettien elinkeino on ollut karjanhoito. Erityisesti on valmistettu maitotuotteita. Osseettien valmistama voi eli kefir ja juusto eli tsykht ovat tunnettuja tuotteita Kaukasuksella. Maanviljelys on ollut osseettien asuttamalla vuoristoalueella vähäistä, koska alue ei sovellu siihen erityisen hyvin. Yksi harvoista alueella selviävistä viljakasveista oli ohra, mutta senkin kasvatuksen jatkuvana vaarana oli kasvien paleltuminen ja sadon tuhoutuminen. Kun osseetteja muutti jälleen tasangoille 1800-luvun aikana, he alkoivat viljellä myös esimerkiksi maissia, ruista ja kasviksia. Nykyisin osseettien talouden kannalta merkitystä on myös metallurgialla ja metsätaloudella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Osseetit Wikimedia Commonsissa
Osseettimies kansallispuvussa 1800-luvulla.
Osseettitorneja Fiagdonilla.
Heimot
Benjamin Thompson

| Benjamin Thompson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. maaliskuuta 1753 Woburn, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 21. elokuuta 1814 (61 vuotta) Auteuil, Ranska
Kansalaisuus:   britti
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  fysiikka
Tunnetut työt:  moderni lämpöteoria
Palkinnot:  Copley-mitali (1792) Rumfordin mitali (1800)
 Nimikirjoitus
Benjamin Thompson, tunnettu myös nimellä kreivi Rumford, (26. maaliskuuta 1753 Woburn, Massachusetts, Yhdysvallat – 21. elokuuta 1814 Auteuil, Ranska) oli yhdysvaltalais-englantilainen hallintoviranomainen, fyysikko ja keksijä. Tiedemiehenä Thompson työskenteli uutterasti kumotakseen vallitsevaa teoreettista käsitystä lämmöstä ja oli osaltaan vaikuttamassa 1800-luvun termodynamiikan vallankumouksessa. Hän toimi myös lojalistien everstiluutnanttina Yhdysvaltain vapaussodassa. Sodan jälkeen Thompson muutti Lontooseen, jossa hänet nimitettiin everstiksi ja lyötiin ritariksi vuonna 1784. Myöhemmin hän muutti Baijeriin, jossa toimi hallinnon palveluksessa puolustus- ja poliisiministerinä. Thompson uudisti Baijerin armeijan organisaatiota ja hänet nimitettiin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kreiviksi vuonna 1791. Tämän jälkeen kreivi Rumford palasi Englantiin, jossa julkaisi tieteellistä työtään. Elämänsä viimeiset vuodet kreivi Rumford vietti Ranskassa.
Tieteelliset saavutukset > Teoria lämmöstä

Thompsonin räjähteisiin liittyvät kokeet johdattelivat hänet lämpöön liittyvien ilmiöiden maailmaan, hänen ensimmäinen tieteellinen artikkeli niihin liittyen julkaistiin vuonna 1781. Baijerissa ollessaan Thompson tutki armeijan tarpeita varten muun muassa erilaisten vaatteiden lämpöominaisuuksia. Ruutikokeidensa aikana Thompson tuli itse vakuuttuneeksi, että kalorikkiteoria ei kyennyt selittämään kaikkea. Thompson jatkoi kokeitaan vuosikausien ajan saadakseen lisätodisteita teorian kumoamiseksi.
Yksi kuuluisimmista Thompsonin kokeista oli hänen havaintonsa tykkien avarrukseen liittyen Münchenissä vuonna 1798. Thompson havaitsi, että sekä irtoava lastu että itse tykki kuumenivat työstettäessä. Kalorikkiteorian perusteella tykin olisi kuulunut menettää lämpöään lastun kuumetessa, koska kalorikki siirtyisi tykistä lastuun. Kreivi Rumford selitti ilmiön partikkelien värähtelyn avulla. Thompson otaksui, että lämpöä voidaan kitkan avulla synnyttää rajoittamattoman paljon, jota kalorikkiteorian kannattajat pitivät mahdottomana ajatuksena, koska toisiinsa hangattavat kappaleet hioutuisivat ennen pitkää olemattomiin ja siten syntyvä lämpö olisi äärellinen. Samana vuonna Thompson julkaisi kuuluisimman teoksensa ”An Experimental Enquiry Concerning the Source of Heat Excited by Friction”. Samanaikaisesti, tietämättä Thompsonin kokeista, Humphry Davy päätyi samankaltaisiin tuloksiin omissa kokeissaan. Osa Thompsonin kokeista liittyi lämmön johtumiseen ja toiset konvektioon. Hän muun muassa päätteli useiden kokeiden pohjalta, että kalorikkien olisi oltava massattomia, joten lämmön selittäminen värähtelyjen avulla olisi paljon luonnollisempaa. Nykyisen historiantutkimuksen mukaan Thompsonilla ja Davylla oli vaikutusta kalorikkiteorian kaatumiseen 1850-luvulla, mutta vaikutuksen suuruuden arviointi on vaikeaa.
Tieteelliset saavutukset > Thompsonin keksintöjä

Rumfordin takka on korkea ja syvyyssuuntaan melko matala. Lisäksi hormin alaosa on muotoiltu virtaviivaisemmaksi estämään turbulenssin syntyä ja imeäkseen savun pois huoneilmasta vähemmällä lämmönhukalla. Takalla kyettiin sekä parantamaan huoneilman laatua että lämmitystehoa. Rumfordin takka oli hyvin suosittu vuodesta 1796 aina vuoteen 1850.
Baijerin aikanaan Thompson tutki aktiivisesti erilaisten vaatemateriaalien lämpöominaisuuksia. Hän teki kokeita muun muassa erilaisten turkkien, villan, silkin, puuvillan ja pellavan ominaisuuksista ja havaitsi ettei lämpö siirry niissä johtumalla vaan konvektion avulla. Koska kukaan valmistaja ei ollut kiinnostunut hänen vaatteittensa valmistuksesta, Thompson perusti oman tehtaan. Työntekijöiksi hän palkkasi, työvoimapulasta johtuen, Münchenin kodittomia ja kerjäläisiä. Uudenlaiset vaatteet tulivat ensin armeijan ja myöhemmin myös siviilien käyttöön. Thompson piti vaatteisiin liittyvää tutkimustyötään merkityksellisimpänä, koska niillä oli selkeä yhteys ihmisten terveyteen ja mukavuuteen.
Tuohon aikaan tehdastyöläiset tekivät pitkiä työpäiviä kehnossa valaistuksessa. Siksi Thompson kiinnostui myös valaisimista. Hän muun muassa paranteli öljylamppujen tehokkuutta sekä tutki valon intensiteettiä ja kehitti fotometriä. Thompson määritteli valovoiman yksikön candlen, nykyisen kandelan, edeltäjän hyvin tarkasti ja käytti sitä kokeissaan.
Thompson paranteli ranskalaista De Belloyn kahvinkeitintä ja keksi Pariisissa asuessaan perkolaattorin. Keksintö julkistettiin Lontoossa vuonna 1812.
Kunnianosoitukset

Eversti (lojaslistit)
Ritari (1784)
Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kreivi (1791)
Copley-mitali (1792)
Thompsonin mukaan nimetty Rumfordin mitali
Rumfordin mitali (1800)
Rumfordin mukaan nimetty kraatteri Kuussa.
Rumfordin mukaan nimetty leivinjauhe (patentoitu 1859)
Rumfordin keittiö Chicagon maailmannäyttelyssä vuonna 1893.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Biografia Scienceworldissä
Arno Forsiuksen kirjoitus (Arkistoitu – Internet Archive)
Thompson Benjamin: Experiments Upon Heat. http://www.jstor.org/stable/106776?seq=1
Thompson, Benjamin: An Experimental Enquiry Concerning the Source of Heat Excited by Friction. http://www.jstor.org/stable/106970?seq=1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Thompsonin synnyinkoti ja museo.
Thompsonin kuuluisa tykkikoe.
Rumfordin takka.
Imre Thököly

| Imre Thököly |
| --- | --- |
 
Transsilvanian ruhtinas
Valtakausi:  22. syyskuuta 1690 – 25. lokakuuta 1690
Kruunajaiset:  Mihály II Apafi
Edeltäjä:  Ferenc II Rákóczi

Syntynyt:  25. syyskuuta 1657 Kežmarok, Unkarin kuningaskunta
Kuollut:  13. syyskuuta 1705 (47 vuotta) İzmit, Osmanien valtakunta
Puoliso:  Ilona Zrínyi
Lapset:  Erzsébet
Suku:  Thököly
Isä:  István Thököly
Äiti:  Mária Gyulaffy
Uskonto:  luterilainen
Nimikirjoitus:  
Imre Thököly (25. syyskuuta 1657 – 13. syyskuuta 1705) oli unkarilainen kapinajohtaja, joka soti maata hallinneita Habsburgeja vastaan. Thököly ja niin sanotut kurutsit olivat aluksi menestyksekkäitä ja he saivat tukea Osmanien valtakunnalta. Turkkilaisten kärsittyä tappion Wienin taistelussa vuonna 1683 myös Thököly menetti kuitenkin pian valtansa ja hän eli myöhemmin maanpaossa Turkissa.
Elämäkerta > Varhainen elämä

Imre Thököly syntyi Kežmarokissa nykyisessä Slovakiassa 25. syyskuuta 1657. Thökölyn yläunkarilainen suurmaanomistajasuku oli uskonnolliselta taustaltaan kalvinilainen. Tyytymättömyys Unkaria hallinneisiin Habsburgeihin oli kasvanut 1600-luvun jälkipuoliskolla ja vuonna 1670 joukko unkarilaisia salaliittolaisia oli nostattanut kapinan Ylä-Unkarissa Ferenc I Rákóczin johdolla. Kapina kukistettiin kuitenkin nopeasti ja joukko sen johtajia teloitettiin. Teloitettujen joukossa oli myös Imre Thökölyn isä, ja Imre pakeni Transilvaniaan.
Habsburgien vastaisen salaliiton paljastumista seurasi laajemmat vainot Unkarissa, jotka kohdistuivat erityisen ankarasti protestantteihin. Osa aatelista menetti tilansa ja heitä muutti Transsilvanian puolelle rajaa. Samalla heihin liittyi lainsuojattomia haiduja. Nämä joukot tulivat sittemmin tunnetuksi kurutseina ja he alkoivat järjestää vuodesta 1672 hyökkäyksiä Unkariin.