stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aki Linnanahde

Aki Linnanahde heinäkuussa 2013
Aki Linnanahde (s. 26. joulukuuta 1978 Tampere) on suomalainen juontaja, toimittaja ja tuottaja. Linnanahde juonsi Radio Novan Aamua yhdessä Minna Kuukan kanssa, mutta lopetti ohjelmassa marraskuun 2022 lopussa.
Ura

Linnanahde aloitti työnsä radion parissa Sport FM:llä, jossa hän työskenteli juontajana ja tuottajana vuosina 2001–2003. Vuonna 2003 Sport FM lopetti toimintansa ja Linnanahde siirtyi Radio Cityn iltapäiväjuontajaksi. Elokuussa 2005 hän alkoi juontaa Radio Cityn aamua ja sai työstään Vuoden radiojuontaja 2006 -tittelin yhdessä kollegansa Jussi Heikelän kanssa.
Radio City lopetti toimintansa vuonna 2006. Linnanahde siirtyi juontamaan Heikelä-Linnanahde Korporaatiota Radio Rock -kanavalle. Heikelä-Linnanahde Korporaatio valittiin vuoden 2009 Radio Gaalassa Vuoden parhaaksi radio-ohjelmaksi. Linnanahteen viimeinen lähetys Radio Rockilla kuultiin 6. marraskuuta 2009.
Aki Linnanahde toimi studioisäntänä Urheilukanavan televisioimissa Veikkausliigan jalkapallo-otteluissa sekä URHOtv:n urheiluohjelmissa. Hän on juontanut kaksi tuotantokautta TV2:n Sisu – Tarinoita urheilusta -ohjelmaa. Toukokuussa 2010 Aki Linnanahde nimitettiin MTV Median jääkiekkotuottajaksi, vastuualueenaan uuden kiekkotuotteen suunnittelu ja tuotannon johtaminen. Hän irtisanoutui omasta tahdostaan jo vuoden kuluttua ja siirtyi Yellow Film & TV -tuotantoyhtiöön tekemään televisio-ohjelmia. Linnanahde toimi tuottajana Venla-palkitussa Mestareiden mestari -tositelevisio-ohjelmassa. Ohjelmaa esitettiin MTV3:lla vuoden 2012 tammikuusta alkaen. Samana keväänä Linnanahde tuotti ja käsikirjoitti TV5:llä päivittäistä Tuomas Enbuske Talk Show’ta.
Elokuussa 2012 Linnanahde palasi radion pariin ja aloitti juontotyöt Radio Novalla. Hän juonsi Enbuske & Linnanahde Crew’ta yhdessä Tuomas Enbusken ja Minna Kuukan kanssa. Enbuske ja Linnanahde laajensivat ohjelmaa myös television puolelle. Syksyllä 2012 Enbuske & Linnanahde Crew’ta esitettiin Subin torstai-illoissa. Ohjelma siirtyi MTV3:lle vuoden 2013 alussa ja sitä tehtiin yhteensä kuusi tuotantokautta. Ohjelma palkittiin parhaan keskusteluohjelman Venlalla vuonna 2014.
Vuonna 2014 Linnanahde perusti Aku Hirviniemen kanssa Digimates-yrityksen, joka tuotti internetsivuja ja yrityksille digitaalisia viestintäratkaisuja.
Keväällä 2016 Aki Linnanahde teki paluun Radio Novalle ja aloitti kanavan aamuohjelman juontajana yhdessä Minna Kuukan kanssa. Saman vuoden syksynä Linnanahde toimi tuottajana Arman Alizadin ensimmäisessä suorassa keskusteluohjelmassa Arman LIVE:ssä.
Linnanahteen esikoisteos, jääkiekkoilija Jere Karalahden elämäkerta Jere ilmestyi syksyllä 2017. Kirja oli vuoden 2017 kuunnelluin äänikirja ja myydyin tietokirja.
Helmikuussa 2018 Aki Linnanahde avasi oman YouTube-kanavan.
Elokuussa 2018 ilmestyi Linnanahteen tekemä Cheekistä kertova dokumentti Kuka Muka?, joka kertoi Jare Tiihosen matkasta Cheekiksi.
Linnanahteen podcast Aki Linnanahde Talk Show alkoi keväällä 2020 ja saavutti nopeasti suuren suosion.kenen mukaan?
Yksityiselämä

Aki Linnanahde syntyi vuonna 1978 Tampereella. Hänen isänsä oli Matti Linnanahde. Linnanahde myi asuntonsa Helsingistä ja osti syksyllä 2022 Espanjasta asunnon, jossa perhe tulee asumaan osan vuodesta etätöitä tehden.
Televisio-ohjelmia

Aatami & Eeva (käsikirjoittaja) 2011
MTV jääkiekkotuottaja 2010–2011
Mestareiden mestari (tuottaja) 2012
Tuomas Enbuske Talk Show (tuottaja, käsikirjoittaja) 2012
Enbuske & Linnanahde Crew, talk show kuusi tuotantokautta (juontaja) 2012–2015
Kultainen Venla -gaala (juontaja) 2012
Sel8nne-elokuva (osatuottaja) 2013
Tuulitunneli (juontaja) 2015
Elämä lapselle -konsertti (juontaja) 2016, 2017
Arman LIVE (tuottaja, käsikirjoittaja) 2016
Cheek – Kuka muka? (ohjaaja, käsikirjoittaja, toimittaja) 2018
Palkinnot

Vuoden radiojuontaja (yhdessä Jussi Heikelän kanssa) 2006
Vuoden radio-ohjelma Heikelä-Linnanahde Crew 2009
Kultainen Venla, Mestareiden mestari (tuottaja) 2012
Kultainen Venla, Enbuske & Linnanahde Crew (Host) 2014
Vuoden nurmijärveläinen 2014
Vuoden some (RadioGaala), ”Kun Aki polkee niin Radio Novan some kulkee” 2018
Julkaisut

Jere.  Helsinki:  WSOY, 2017.  ISBN 978-951-0-42354-7
Vilhunen.  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-40984-7
Niko Ranta-aho.  Helsinki:  WSOY, 2023.  ISBN 978-951-0-49091-4
Aiheesta muualla

Aki Linnanahde Twitterissä
Aki Linnanahde Facebookissa https://www.facebook.com/akilinnanahde/?fref=ts
Aki Linnanahde Instagramissa https://www.instagram.com/linnanahde/
Radio Cityn Legendat: Aki Linnanahde - osa 1(15.02.2012) (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Ritva  Elonet
Wiima K202

Wiima K202/B10M linjalla 13 Lahden kauppatorilla.
Wiima K202 on Oy Wiima Ab:n vuosina 1984–1993 valmistama kaupunkibussikori. Suurin osa busseista toimitettiin korkealattiaisella alustalla, joka oli yleensä Volvo B10M. Joissakin autoissa alustana oli Volvo B10M-alustan riisuttu, mutta samalla moottorilla varustettu versio B9M. Bussista on myös nivelversio N202.
Taustaa

Volvo toi ensimmäisen makaavalla, matkustamon alle sijoitetulla moottorilla varustetun linja-autonalustansa (B655) markkinoille jo vuonna 1951, ja vuonna 1963 sen seuraajaksi tuli uudistettu malli B755. Näitä malleja olivat vaivanneet tekniset ongelmat, mutta vuonna 1965 esitelty, täysin uusittu malli B58 oli kypsä tuote. Vuodenvaihteessa 1979–1980 esiteltiin B58:sta edelleen kehitetty malli B10M, jonka rinnalle tuli vuonna 1982 "säästömalli" B9M.
Wiima valmisti ensimmäiset varsinaiset kaupunkilinja-autot Helsingin kaupungin liikennelaitokselle vuosina 1958–1960. Wiiman kaupunkikoria uudistettiin vuosina 1961 ja 1966, ja näistä uudempi versio oli ensimmäinen, jota tehtiin myös muille kuin HKL:lle. Wiima K202:n edeltäjät, Wiima K100 ja K200, esiteltiin 1970-luvun puolivälissä. Wiima K202:n ensiesiintyminen tapahtui Linja-autoliiton vuosikokouksen yhteydessä pidetyssä linja-autonäyttelyssä Jyväskylässä kesäkuussa 1984.
Bussien käyttö

Wiima K202:sta ja sen nivelbussiversiosta N202 tuli eräänlainen pääkaupunkiseudun yleislinja-auto, jota tehtiin Helsingin kaupungin liikennelaitokselle sekä Helsingin, Espoon ja Vantaan alueen yksityisille liikenteenharjoittajille yhteensä 710 kappaletta. HKL:lle tuli tätä mallia kaikkiaan 280 autoa ja ne kattoivat laitoksen kalustosta enimmillään 84 prosenttia. Muita huomattavia näiden mallien käyttäjiä olivat Suomen Turistiauto Oy (119 autoa), Vantaan Liikenne Oy (119 autoa), Espoon Auto Oy (102 autoa) ja Oy Liikenne Ab (36 autoa).
Tampereen kaupungin liikennelaitos osti K202- ja N202-busseja 20 kappaletta vuosina 1987–1992. Näistä kymmenen tehtiin Volvo B10M:n telialustalle ja ne jäivät lajinsa ainoiksi Suomessa. TKL hankki myös ainoat pääkaupunkiseudun ulkopuolelle uusina toimitetut N202-nivelbussit. Turussa ostajana ei ollut liikennelaitos, vaan siellä autoja hankittiin TLO:n jäsenyrityksille. Uusia Wiima K202-busseja ostettiin lisäksi Hämeenlinnaan, Lahteen, Poriin, Raumalle, Heinolaan ja Ouluun. K202-busseja tehtiin myös vientiin; niitä toimitettiin muiden muassa Ruotsiin Boråsiin, Skövdeen ja Kiirunaan.
Suurimmasta osasta tuotesarjan busseista luovuttiin 2000-luvulla. Pääkaupunkiseudulla K202- ja N202-autojen poistot alkoivat 1990-luvun aikana, ja niiden tilalle alettiin hankkia matalalattiabusseja. Myös vaatimukset kaluston iästä kasvoivat liikenteen kilpailutuksen astuttua kuvaan. HKL:n autot myytiin pääosin Baltiaan ja Venäjälle, muilta pääkaupunkiseudun liikennöitsijöiltä niitä päätyi kymmenille liikenteenharjoittajille eri puolille Suomea. Käytettyjä K202- ja N202-busseja vietiin myös Ruotsiin ja Norjaan. Pääkaupunkiseudulla Wiima K202  mallia on vielä yksi, Vantaan Varian auto 425. Satunnaisia Wiimoja löytyy ympäri Suomea, muun muassa Savonlinjalta Turussa.lähde?
Oona Winter

| Oona Winter> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. syyskuuta 2005 (ikä 19) Alajärvi
Kansalaisuus:   Suomi
Pesäpalloilija
Sisäpelirooli:  vaihtaja
Heittokäsi:  oikea
Lyöntipuoli:  oikea
Seura:  Mailattaret
Pelinumero:  12
Pelaajaura
Junioriseurat
:  Alajärven Ankkurit Vimpelin Veto
Ammattilaisjoukkueet
2021 2022-2023 2024- 2024:  Alajärven Ankkurit Seinäjoen Maila-Jussit Mailattaret → Jalasjärven Jalas (kaksoisedustus)
Oona Winter (s. 21. syyskuuta 2005 Alajärvi) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Mailattaria.
Seurajoukkueet > Alajärven Ankkurit

Winter on Ankkureiden kasvatti ja pelasi suurimman osan junioruraansa joukkueessa, poislukien kaudet 2020 ja 2021, jolloin Winter pelasi Vimpelin Vedossa Tyttöjen Superpesistä. Winter pelasi ensimmäisen ammattilaiskautensa Ankkureiden riveissä kaudella 2021 Suomensarjassa, jonne Ankkurit olivat tuoksi kaudeksi nousseet.
Seurajoukkueet > Seinäjoen Maila-Jussit

Winter allekirjoitti Seinäjoen Maila-Jussien kanssa kaksivuotisen sopimuksen, johon sisältyi vuoden optio. Winter pelasi ensimmäisen Superpesis ottelunsa Maila-Jussien paidassa Joensuun Mailaa vastaan. Winter sai pelissä kotijoukkueen kakkospalkinnon. Winter pelasi yhteensä neljässä Superpesis ottelussa Maila-Jussien riveissä Maila-Jussien tiputtua Ykköspesikseen kaudeksi 2023.
Seurajoukkueet > Mailattaret

Winter siirtyi takaisin Superiin, tällä kertaa Vaasalaiseen Mailattariin kaksivuotisella sopimuksen, johon sisältyi vuoden optio. Kaudella 2024 Winter pelasi kaksoisedustuksella Jalasjärven Jalaksessa.
Maajoukkue > Softballin EM-kisat 2022

Winter edusti Suomea softballin EM-kisoissa vuonna 2022.
Saavutukset > Pelaajana

C-tyttöjen Itä-Länsi: 2021
Tyttöjen Superpesiksen Itä-Länsi: 2022
Kaapo Kähkönen

| Kaapo Kähkönen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. elokuuta 1996 (ikä 28) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Kuningas-Kaapo,  Elävä muuri
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  187 cm
Paino:  97 kg
Seura
Seura:  Florida Panthers / Charlotte Checkers
Sarja:  NHL / AHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2015–
Aik. seurat:  TUTO Hockey (Mestis) Blues (SML) Lukko (SML)   Minnesota Wild (NHL)  San Jose Sharks (NHL)   New Jersey Devils (NHL)   Colorado Avalanche (NHL)   Colorado Eagles (AHL)   Manitoba Moose (AHL)
NHL-varaus:  109. varaus, 2014 Minnesota Wild
Kaapo Kähkönen (s. 16. elokuuta 1996 Helsinki) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa NHL-seura Florida Panthersia.
Ura > Seuraura > Juniorivuodet ja kausi Mestiksessä

Kähkönen on Espoon Jääklubin kasvatti. Hän pelasi juniorina sittemmin myös Grankulla IFK:ssa, josta siirtyi Espoo Bluesin C-nuoriin kaudeksi 2011–2012. Hänellä oli C-nuorten SM-sarjan kevään 2012 pudotuspeleissä paras torjuntaprosentti (93,6%) ja päästettyjen maalien keskiarvo (2.17). Kähkönen voitti kauden päätteeksi Suomen-mestaruuden ja hänet palkittiin C-nuorten SM-sarjan parhaana maalivahtina Jukka Tammi -palkinnolla sekä valittiin tähdistökentälliseen. Kähkönen kuului kauden aikana myös Bluesin B-nuorten maalivahtiosastoon ja voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Kaudella 2012–2013 Kähkönen nousi 16-vuotiaana Bluesin A-nuorten ykkösmaalivahdiksi. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-hopeaa. Kähkönen valittiin A-nuorten SM-liigan syyskuun 2012 kuukauden nuoreksi pelaajaksi. Huhtikuussa 2013 hän teki kolmivuotisen sopimuksen Bluesin SM-liigajoukkueen kanssa. Barys Astana varasi Kähkösen 53. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2013. Kähkönen esiintyi kaudella 2013–2014 Bluesin luukkuvahtina neljässä runkosarjaottelussa, eikä saanut peliaikaa. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomen-mestaruuden. Kähkönen valittiin myös helmikuun 2014 kuukauden nuoreksi pelaajaksi. Minnesota Wild varasi hänet neljännellä kierroksella 109. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014.
Kaudeksi 2014–2015 Blues lainasi Kähkösen koko kauden kattavalla lainasopimuksella Mestis-joukkue TUTO Hockeyn paitaan. Hän aloitti kautensa joukkueen pääasiallisena ykkösmaalivahtina. Kähkönen palkittiin Mestiksen syyskuun 2014 kuukauden tulokaspelaajana. Hän onnistui tekemään myös 28. maaliskuuta 2015 neljännessä välieräottelussa KooKoota vastaan maalin viimeisteltyään loppulukemat 3–0 tyhjään maaliin. Kähkösestä tuli Mestis-historian kuudes maalinteossa onnistunut maalivahti. Vain runsas viikko myöhemmin hän onnistui toistamaan tempun alle 20-vuotiaiden maajoukkueen harjoitusottelussa alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta vastaan viimeisteltyään joukkueelleen 4–2-loppulukemat tyhjään maaliin. Kähkönen palkittiin kauden päätteeksi koko Mestiksen parhaana maalivahtina Pasi Nurminen -palkinnolla, parhaana tulokkaana Petri Varis -palkinnolla, ja hänet valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Ura > Seuraura > Nousu SM-liigaan

Kähkönen aloitti kauden 2015–2016 lähtökohtaisesti Bluesin kakkosmaalivahtina Christian Engstrandille. Hän teki pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigassa 6. syyskuuta 2015 vieraissa tšekkiläistä HC Litvínovia vastaan. Kähkönen torjui Bluesin 3–2-jatkoaikatappioon päättyneessä ottelussa 28 kertaa. SM-liigadebyyttinsä hän teki runkosarjan neljännellä kierroksella 19. syyskuuta 2015 Tapparaa vastaan. Kähkönen torjui Bluesille voittomaalikilpailun päätteeksi 2–1-voiton. Hänelle kertyi ottelussa 13 torjuntaa. Petteri Kanerva valitsi Kähkösen ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Liigauransa ensimmäisen nollapelin hän torjui neljännessä ottelussaan 30. syyskuuta 2016 vieraissa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Kähkönen torjui Bluesin 0–3-voittoon päättyneessä ottelussa 27 kertaa ja Raimo Ranta valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Kaikkiaan Kähkönen pelasi tulokaskautensa aikana sarjan viimeiseksi jääneessä Bluesissa 27 runkosarja- ja neljä CHL-ottelua ja jakoi varsin tasaisesti torjuntavastuun Engstrandin kanssa. Seura nimesi hänet ns. nuorten pelaajien listalle, joten Blues lainasi Kähkösen joukkueen kauden päätyttyä loppukaudeksi TUTOon. Hän otti itselleen joukkueen pääasiallisen ykkösmaalivahdin viitan Kristian Järviseltä.
Kaudeksi 2016–2017 Kähkönen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Rauman Lukkoon. Hän aloitti kautensa joukkueen kaavailtuna ykkösmaalivahtina, mutta heikosti kauden aloittanut Lukko täydensi lokakuussa maalivahtiosastoaan kokeneella Jakub Štěpánekilla. Kähkönen jakoi hänen kanssaan varsin tasaisesti torjuntavastuuta ja pelasi lopulta suurimman osan loppukauden peleistä. Kähkönen pelasi 34 runkosarjaottelua torjuen kaksi nollapeliä. 28. helmikuuta 2017 vieraissa Vaasan Sportia vastaan hän teki SM-liigaennätyksen, sillä hänestä tuli Lukon 0–4-voitossa 54 torjunnallaan eniten laukauksia nollapelissä torjunut maalivahti. Hän torjui yhden laukauksen enemmän kuin ennätyksen edellinen haltija Kari Takko, joka torjui Porin Ässissä 11. helmikuuta 1993 vieraissa Turun Palloseuraa vastaan 53 kertaa.
Kähkönen lähti kauteen 2017–2018 Lukon selkeänä ykkösmaalivahtina ja piti asemansa läpi kauden. Hän pelasi runkosarjassa 56 ottelua torjuen kuusi nollapeliä, mikä oli eniten koko SM-liigassa. Myös Kähkösen yhteenlaskettu peliaika (3275.27 minuuttia) oli koko liigan korkein.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kaapo Kähkönen nuorten talviolympialaisissa 2012. |  Kaapo Kähkönen nuorten talviolympialaisissa 2012. |  Kaapo Kähkönen nuorten talviolympialaisissa 2012. |  |
Maa:   Suomi
Miesten jääkiekko
|  Nuorten olympialaiset  |  Nuorten olympialaiset  |  Nuorten olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Innsbruck 2012 | jääkiekko |  |
| Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  | Alle 20-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Suomi 2016 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Venäjä 2013 | jääkiekko |  |
| Euroopan nuorten olympiafestivaalit  | Euroopan nuorten olympiafestivaalit  | Euroopan nuorten olympiafestivaalit  |  |
|  Kultaa | Brașov 2013 | jääkiekko |  |
Kähkönen edusti Suomea alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2015 ja 2016, joista jälkimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen. Vuoden 2015 turnauksessa hän toimi joukkueensa kolmosmaalivahtina, eikä mahtunut kertaakaan Suomen kokoonpanoon. 7. huhtikuuta 2015 Kähkönen onnistui tekemään alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa maalin harjoitusottelussa alle 18-vuotiaiden maajoukkueetta vastaan. Hän viimeisteli joukkueelleen 4–2-loppulukemat tyhjään maaliin. Kähkösen maali oli lyhyen ajan sisään jo toinen, sillä hän onnistui vain runsas viikko aiemmin maalinteossa Mestiksen välierissä.
Kähkönen edusti Suomea myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2013 ja 2014. Vuoden 2013 turnaus päättyi pronssiin. Kähkönen nimettiin turnauksen aikana kertaalleen Suomen pelaavaan kokoonpanoon. Vuoden 2014 turnauksessa Kähkönen valittiin Tšekkiä vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi myös Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2013.
Kähkönen edusti myös Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta World U-17 Hockey Challengessa ja Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2013, joista jälkimmäisenä mainittu turnaus päättyi kultaan. Loppuottelussa Venäjää vastaan Kähkönen palkittiin ottelun parhaana pelaajana. Kähkönen pelasi myös Innsbruckin nuorten olympiakisoissa 2012 voittaen kultaa.
Muuta

Kähkönen on saanut huomiota tekemällä pelipaikastaan huolimatta useita maaleja, joista viimeisin syntyi Rauman Lukossa pelatussa harjoitusottelussa 5. elokuuta 2017 Pitsiturnauksen ottelussa paikallisvastustaja Porin Ässiä vastaan. Maali oli hänelle jo neljäs. Tätä aiemmin hän oli onnistunut maalinteossa myös Mestis-ottelussa, alle 20-vuotiaiden maajoukkueen harjoitusottelussa sekä pelatessaan Espoon Jääklubissa vuonna 2008.
Kähkösen pikkusisko Peppi pelaa hyökkääjänä kanadalaisen Stanstead Collegen high school -joukkueessa.
Tilastot > Maajoukkuetilastot

| Vuosi | Turnaus | O | V | H | MIN | PM | NP | PMK | TP% |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | U18 | 5 | 2 | 3 | 267 | 15 | 0 | 3.37 | 88,6 |
| 2016 | JMM | 4 | 4 | 0 | 214 | 9 | 0 | 2.52 | 90,9 |
Tekniikan tohtori

Tekniikan tohtori (TkT, toisella kotimaisella kielellä ruots. Teknologie doktor, TkD; engl. Doctor of Science (Technology), D.Sc. (Tech.)) on teknis-tieteellisen alan tieteellinen jatkotutkinto. Tekniikan tohtorin tutkinto on teknis-tieteellisen alan korkein tutkinto ja sijoittuu Bolognan prosessin kolmanteen sykliin.
Historia

Muiden tieteenalojen tohtorintutkintoihin verrattuna tekniikan tohtorin tutkinto on verrattain nuori. Esimerkiksi Saksassa teknillisille korkeakouluille annettiin lupa kouluttaa tohtoreita vasta vuonna 1899 ja Itävalta-Unkarissa vuonna 1901. Suomessa tekniikan tohtoriksi opiskelu mahdollistui vasta kun Polyteknillinen opisto muuttui Suomen Teknilliseksi Korkeakouluksi (sittemmin osa nykyistä Aalto-yliopistoa) asetuksella vuonna 1908. Suomen ensimmäinen tekniikan tohtori oli Sulo Hintikka. Hänen väitöskirjansa Kamfenilonitutkimuksia tarkastettiin Teknillisessä korkeakoulussa 24. toukokuuta 1911 ja tohtorin tutkinto hänelle myönnettiin seuraavana vuonna.
Tutkintorakenne

Esitiedoiksi vaaditaan diplomi-insinöörin, arkkitehdin tai maisema-arkkitehdin tutkinto tai muu soveltuva ylempi korkeakoulututkinto. Tekniikan tohtorin tutkinto koostuu 180 opintopisteen laajuisesta väitöskirjasta ja yliopistosta riippuen 40–60 opintopisteen laajuisista jatko-opinnoista. Väitöskirjan ja tutkintoon tähtäävien opintojen tavoitteena on, että tohtorikoulutettava perehtyy syvällisesti oman alansa kehitykseen ja tutkimusmenetelmiin sekä tuottaa uutta tieteellistä tutkimustietoa.
Opintojen toteutus

Toteutukseltaan jatkokoulutus on tutkijankoulutusta, jossa oppiminen yhdistyy itsenäiseen tutkimustyöhön. Tavoitesuoritusaika on 4 vuotta, mutta todelliset suoritusajat ovat tätä pidempiä; keskimäärin noin 7 vuotta. Tutkinto suoritetaan tavanomaisesti palkallisessa työsuhteessa yliopistoon tai tutkimuslaitokseen. Yliopistolla työskenneltäessä nimike on tyypillisesti tohtorikoulutettava tai tutkijakoulutettava.Tohtorikoulutettavan työtehtävät koostuvat pääosin itsenäisestä tai osana tutkimusryhmää suoritettavasta tutkimustyöstä sekä osaston tai laitoksen opetustoimintaa tukevasta työstä. Tohtorikoulutettavan palkkaus määräytyy yleensä yliopistojen palkkausjärjestelmän vaativuustasojen 2–4 ja henkilökohtaisen työn suoritustasojen 1–9 mukaisesti.
Tekniikan tohtoriksi voi opiskella seuraavissa yliopistoissa:
Aalto-yliopistossa
Jyväskylän yliopistossa
Lappeenrannan teknillisessä yliopistossa
Oulun yliopistossa
Tampereen yliopistossa
Turun yliopistossa
Vaasan yliopistossa
Åbo Akademissa
Työtehtävät

Tekniikan tohtorin tutkinnon suorittaneet toimivat tyypillisesti vaativissa tai erittäin vaativissa asiantuntija- tai esimiestehtävissä. Tekniikan tohtorit ovat tilastollisesti yksi korkeimmin palkatuista tutkintoryhmistä. Työnantajina toimivat sekä tutkimus- ja opetuslaitokset että teollisuusyritykset.
Yliopistossa vastavalmistuneen tekniikan tohtorin ensimmäinen työnimike on tyypillisesti tutkijatohtori. Tieteellisesti meritoituneelle tohtorille voidaan myöntää dosentin arvonimi, johon vaaditaan perinteisesti kahta hyvää väitöskirjaa vastaava määrä julkaisuja. Tutkijanuransa myöhemmissä vaiheissa ansioitunut tohtori voikin työskennellä esimerkiksi yliopistotutkijana, yliopistonlehtorina, apulaisprofessorina tai professorina.
Teollisuudessa tekniikan tohtorit työskentelevät tyypillisesti tutkimuksen ja tuotekehityksen parissa. Tyypillisiä nimikkeitä ovat kehitysinsinööri, tutkimusinsinööri, tutkimuspäällikkö, tutkimusjohtaja ja teknologiajohtaja.
Tunnusmerkit

Tekniikan tohtorin akateeminen tunnusmerkki on yliopiston kokardilla varustettu musta tohtorinhattu sekä joissakin yliopistoissa myös tohtorinmiekka.
Kansainväliset vastineet

Tekniikan tohtorin, Teknologie doktor, tutkinnon virallinen englanninkielinen käännös on Doctor of Science (Technology), lyhennettynä D.Sc.(Tech.). Tutkinnolla ei ole virallisia käännöksiä muihin kieliin.
Tutkinnon ulkomaisia vastineita ovat esimerkiksi
ruotsalainen teknologie doktor (tekn. dr.)
anglo-saksinen Doctor of Philosophy (Ph.D.)
saksalainen Doktor-Ingenieur (Dr.-Ing.)
itävaltalainen Doctor technicae (Dr. techn.)
Tekniikan tohtorin hattu säilytysrasioineen (Oulun yliopisto).
Elie Wiesel

| Elie Wiesel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. syyskuuta 1928
Kuollut: 2. heinäkuuta 2016 (87 vuotta)
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija, professori, poliittinen aktivisti
Kirjailija
Äidinkieli: jiddiš 
Tuotannon kieli: jiddiš 
Pääteokset:  Yö (1958)
Palkinnot
  Nobelin rauhanpalkinto 1986 Presidential Medal of Freedom Congressional Gold Medal Brittiläisen imperiumin ritarikunnan komentaja 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eliezer ”Elie” Wiesel (30. syyskuuta 1928 Sighetu Marmației, Maramureș, Romania – 2. heinäkuuta 2016 New York, Yhdysvallat) oli Romaniassa syntynyt unkarinjuutalainen kirjailija, journalisti, filosofi ja poliittinen aktivisti, joka asui Yhdysvalloissa.
Wiesel kirjoitti yli 30 romaania ja lisäksi muita teoksia. Romaaneista tunnetuin on Yö, omaelämäkerrallinen teos holokaustista selviämisestä. Se on lyhennelmä jiddišiksi kirjoitetusta esikoisteoksesta Un Di Velt Hot Geshvign (1956, 'Ja maailma vaikenee'). Muut teoksensa hän kirjoitti alkuaan pääosin ranskaksi.
Wieselin koko perhe vietiin vuonna 1944 natsien keskitysleireille. Elie Wiesel ja hänen kaksi sisartaan jäivät eloon Auschwitzista ja Buchenwaldista, mutta isä kuoli Buchenwaldissa.
Wieselille myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1986 väkivallan ja rasismin vastaisesta toiminnasta. Palkinnon perusteluissa Norjan Nobel-komitea luonnehti Wieseliä rauhan, ihmisarvon ja liennytyksen lipunkantajaksi.
Wiesel oli yksi Bernard Madoffin mittavan sijoitushuijauksen uhreista. Hänen johtamansa säätiö menetti sen vuoksi yli 15 miljoonaa dollaria eli noin 12,5 miljoonaa euroa.