stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mil
Tehtaan helikopterit

Mil Mi-1, NATO-koodi "Hare", valmistus alkoi 1948
Mil Mi-2, "Hoplite", 1965
Mil Mi-4, "Hound A", 1955
Mil Mi-6, "Hook", 1957
Mil Mi-8, "Hip C", 1968
Mil Mi-9
Mil Mi-10,
Mil Mi-10K,
Mil Mi-12,
Mil Mi-14,
Mil Mi-17,
Mil Mi-18,
Mil Mi-20,
Mil Mi-22,
Mil Mi-24, "Hind", 1978
Mil Mi-26, "Halo", 1983
Mil Mi-28,  "Havoc", 1984
Mil Mi-30,
Mil Mi-32,
Mil Mi-34, 1986 – kevyt helikopteri
Mil Mi-36,
Mil Mi-38, 2000
Mil Mi-40,
Mil Mi-42,
Mil Mi-44,
Mil Mi-46,
Mil Mi-60,
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Milin oma sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Saksalaisen museon sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Mil Ylen Elävässä arkistossa
Mil Mi-24
Suomen puolustusvoimien käytössä ollut Mil Mi-8. (Helikopteri korvattiin palveluskäytössä NH90 helikopterilla)
Raskas kuljetushelikopteri Mil Mi-26
Mil Mi-1, ensimmäinen sarjatuotettu neuvostoliittolainen helikopteri
Martín Méndez

| Martín Méndez |
| --- | --- |
 Martín Méndez Opethin konsertissa Kööpenhaminassa vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1978 (ikä 46) Montevideo, Uruguay
Muusikko
Aktiivisena:  1995–
Tyylilajit:  progressiivinen metalli   death metal
Soittimet:  basso, kitara
Yhtyeet:  Opeth, Vinterkrig, Proxima
Levy-yhtiöt:  Music for Nations   Roadrunner Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Martín Méndez (s. 6. huhtikuuta 1978 Montevideo, Uruguay) on ruotsalaisen progressiivisen metalliyhtye Opethin basisti. Hän on kuulunut uransa aikana myös muihin, selvästi pienempiin yhtyeisiin, kuten Fifth to Infinity, Proxima, Vinterkrig ja Requiem Aeternam. Hänen ystävänsä sekä entinen Opethin rumpali Martin Lopez oli myös mukana joidenkin näiden yhtyeiden kokoonpanossa.
Méndez käyttää soittaessaan Fenderin bassoja sekä Ampegin vahvistimia ja kaappeja.
Opeth

Méndez siirtyi Opethiin vuonna 1997 korvatakseen siinä edeltäjänsä, yhtyeen laulaja-kitaristi Mikael Åkerfeldtin erottaman Johan DeFarfallan. Opeth oli ennen hänen liittymistään ehtinyt julkaista kaksi albumia, Orchidin (1995) ja Morningrisen (1996). Yhtyeen jäsenet olivat epäileväisiä Méndezin palkkaamisesta, koska he pelkäsivät sen johtavan yhtyeen jakautumista eri leireihin. Méndezin ystävä Martin Lopez oli nimittäin juuri ennen häntä liittynyt Opethiin rumpaliksi, ja Åkerfeldt sekä toinen kitaristi Peter Lindgren pelkäsivät yhtyeen jakautuvan kahtia, koska heillä kahdella oli takanaan pitkä yhteistyö yhtyeensä kanssa, kuten oli myös Mendezillä ja Lopezilla omien vanhojen yhtyeidensä kanssa. Méndez kuitenkin päätettiin palkata Opethiin.
Vaikka Méndez oli jo mukana yhtyeessä nauhoitusten aikaan, hän ei soita yhtyeen kolmannella albumilla My Arms, Your Hearsella (1997), koska hän ei ehtinyt opetella kaikkia albumin bassolinjoja ennen sen nauhoituksia. Tästä syystä Mikael Åkerfeldt on soittanut kaikki levyn bassokuviot. Ensimmäinen albumi, jossa Méndez soittaa, on vuonna 1999 julkaistu Still Life.
Diskografia

Opeth
Still Life (1999,  Peaceville Records)
Blackwater Park (2001,  Music for Nations)
Deliverance (2002,  Music for Nations)
Damnation (2003,  Music for Nations)
Ghost Reveries (2005,  Roadrunner Records)
Watershed (2008,  Roadrunner)
Heritage (2011,  Roadrunner)
Pale Communion (2014,  Roadrunner)
Sorceress (2016,  Nuclear Blast)
In Cauda Venenum (2019,  Nuclear Blast)
Aiheesta muualla

Opethin kotisivut
Kari Wilenius

Kari Matti Johannes Wilenius (s. 3. tammikuuta 1940) on suomalainen oopperalaulaja ja -ohjaaja, joka on äänialaltaan baritoni. Hän on tehnyt roolisuorituksia myös opereteissa ja musikaaleissa.
Wilenius opiskeli Antti Koskisen, Pekka Salomaan, Gerald Mooren, Erik Werban ja Clemens Kaiser-Bremen johdolla. Hän työskenteli alun perin kansakoulunopettajana ja suoritti ylioppilasmerkonomin tutkinnon. Vuonna 1966 Wilenius sai toisen palkinnon Klemetti-Opiston kilpailussa. Hän työskenteli laulajana ja laulun opettajana Kotkan kaupunginteatterissa vuodesta 1972 sekä toiminnanjohtajana Kotkan Oopperassa vuodesta 1969. Wileniuksen oopperaohjelmistoon kuului baritonirooleja muun muassa Wolfgang Amadeus Mozartin Taikahuilussa (Papageno), Mozartin Figaron häissä (Figaro), Gioacchino Rossinin Sevillan parturissa, Gaetano Donizettin Lemmenjuomassa (myös Turussa 1989), Giuseppe Verdin Naamiohuveissa, Verdin La traviatassa ja Pjotr Tšaikovskin Jevgeni Oneginissa. Suomen kansallisoopperassa Wilenius esiintyi yksitoista kertaa Zsupánin roolissa Johann Strauss II:n operetissa Mustalaisparoni vuosina 1972–1973.
Wilenius on myös ohjannut lukuisten oopperoiden esityksiä Kotkassa. Gian Carlo Menottin radio-oopperan Vanhapiika ja varas (The Old Maid and Thief) Suomen-ensiesityksen hän ohjasi vuonna 1980. Hän vieraili sen ohjaajana myös Gdyniassa. Wilenius teki muitakin ohjaustöitä Puolassa ja vieraili oopperaohjaajana Saksassa sekä Tanskassa. Vuonna 1974 Wilenius aloitti työskentelyn lehtorina Kotkan seudun musiikkiopistossa. Hänen pianisti Pentti Koskimiehen säestyksellä tulkitsemistaan lauluista on julkaistu Tero Halvorsenin pienellä historiallisten äänitysten levymerkki Finlandia Classicsilla kokoelma Lieder Recital (2021).
Karl Peter Mazér

Maria Röhl, Carl Peter Mazer, 1835.
Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa 
 opiskelleita suomalaisia
Johan Jacob Ahrenberg, Anton Wilhelm Arppe, Charles Bassi, Johan Zacharias Blackstadius, Edla Blommér, Erik Cainberg*, Theodor Decker, Robert Wilhelm Ekman*, Erik Enroth, Gustaf Wilhelm Finnberg, Johan Erik Hedberg, Johan Gustav Hedman, Gustaf Erik Hedman, Theodor Höijer, Karl Emanuel Jansson, Johan Knutson, Unto Koistinen, Helmi Kuusi, Aleksander Lauréus*, Johan Erik Lindh, Frans Wilhelm Lüchow, Erik Johan Löfgren, Karl Peter Mazér, Hjalmar Munsterhjelm, Martti Mäki, Victorine Nordenswan, Johan Oldenburg, Antero Olin, Erik Palmstedt, Jacob Rijf, Mathilda Rotkirch, Carl Axel Setterberg, Carl Eneas Sjöstrand, Frans Sjöström, Anita Snellman, Erland Stenberg, Johan Henrik Strömer, Emanuel Thelning, Isak Wacklin, Ferdinand von Wright, Magnus von Wright, Wilhelm von Wright 
 * agré
Karl Peter Mazér (1807 Tukholma, Ruotsi – 18. tammikuuta 1884 Napoli, Italia) oli ruotsalainen taidemaalari, erityisesti muotokuvamaalari.
Mazérin isä oli ranskalainen, äitinsä ruotsalainen. Hän opiskeli Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa (Kungliga Akademien för de Fria Konsterna) Tukholmassa ja Grosin johdolla Pariisissa Ranskassa 1825–1833.
Mazérin teoksia oli ensi kerran näyttelyssä Tukholman taideakatemiassa 1836, jolloin hän asetti näytteille 24 öljymaalausta, mutta näyttely ei juuri herättänyt huomiota. Hän muutti Suomeen, jossa asui 1837–1838 ja maalasi sinä aikana lukuisia muotokuvia, muun muassa J. L. Runebergista. Ateneumin taidemuseossa on hänen teoksensa Madonna de Cardellino.
P. I. Mordvinovin muotokuva, 1842.
Mazér oli piirustuksenopettajana Venäjällä Jaroslavissa 1841, minkä jälkeen hän matkusti Siperiaan, jopa Kiinaan. Kiina-kokemuksista kertoo maalaus Kiinalaisia kauppiaita, joka sijaitsee Nationalmuseumissa Tukholmassa. Palattuaan Tukholmaan 1856 hän ryhtyi valokuvaajaksi. Vuonna 1876 hän muutti etelään. Häntä kuvataan erikoiseksi persoonaksi, oudoksi linnuksi Ruotsin taiteessa. Hänen harvoissa säilyneissä muotokuvissaan näkyy hyvin voimakkaasti taiteilijan oma temperamentti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Peter Mazér Wikimedia Commonsissa
Immanuel Alm
Johan Alm
Helena Arnell
Johan Backman
Jonas Bergman
Johan Zacharias Blackstadius
Edla Blommér
Elias Brenner
Erik Cainberg
Margareta Capsia
Wilhelm Maximilian Carpelan
Auguste Joseph Desarnod
Robert Wilhelm Ekman
Samuel Elmgren
Gustaf Wilhelm Finnberg
Lennart Forstén
Lars Gallenius
Johan Georg Geitel
Berndt Godenhjelm
Emanuel Granberg
Johan Hedberg
Johan Gustav Hedman
Pietari Henrikinpoika
Adolf Hårdh
Johan Knutson
Pehr Adolf Kruskopf
Claes Lang (vanhempi)
Petter Lang
Aleksander Lauréus
Johan Lefrén
Thomas Joachim Legler
Liedon mestari
Johan Erik Lindh
Gustaf Lucander
Charlotta Malm-Reuterholm
Karl Peter Mazér
Erik Wilhelm le Moine
Abraham Myra
Didrik Möllerum
Mathilda Rotkirch
Nils Schillmark
Johan Strömer
Johan Stålbom
Gabriel Gotthard Sweidel
Carl Gustaf Söderstrand
Emanuel Thelning
Ulrik Thersner
Mikael Toppelius
Isak Wacklin
Erik Westzynthius (nuorempi)
Erik Westzynthius (vanhempi)
Magnus von Wright
Wilhelm von Wright
Kari Vainio

Kari Vainio (s. 6. kesäkuuta 1958 Turku[lähde? ]) on suomalainen toimittaja, joka toimi Turun Sanomien vastaavana päätoimittajana vuosina 2009–2021. Hän työskenteli Turun Sanomissa vuodesta 1990 alkaen muun muassa toimituspäällikkönä, aluepäällikkönä ja urheilutoimituksen päällikkönä ennen nimitystään päätoimittajaksi.
Vainio on koulutukseltaan filosofian maisteri. Hän on toiminut myös Reserviläinen-lehden luottamustoimisena päätoimittajana vuosina 2003–2009.
Kari Vartola

| Kari Vartola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Kari Pekka Vartola
Syntynyt: 15. syyskuuta 1944 (ikä 80) Tampere
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1963–1968:   Tampereen Pyrintö
Kari Pekka Vartola (s. 15. syyskuuta 1944 Tampere) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Tampereen NMKY:n kasvatti Vartola pelasi Tampereen Pyrinnössä miesten SM-sarjaa vuosina 1963–1968 ja Suomensarjaa. Kauden 1965–1966 Vartola pelasi uransa parhaalla, 5,4 pisteen keskiarvolla. Kauden 1970–1971 Vartola pelasi Karhun Pojissa.
Vartola saavutti jääkiekossa Ilveksen joukkueessa nuorten SM-hopeaa. Hän asui Tampereella ja oli koulutukseltaan insinööri.
Kari Vaalto

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 24. joulukuuta 1956 (ikä 67)
Syntymäpaikka: Tornio, Suomi
Lempinimi: Väikkä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1972–1976 | ToPV | – | (–) |
| 1977–1983 | TP-47 | – | (–) |
| 1984–1986 | ToPS | – | (–) |
| 1987–1988 | VisanP | – | (–) |
| Yhteensä | Yhteensä | – | (–) |
Valmennusura
1989–1991: ToTa
1992–1994: TP-47
1995: VisanP
1996–1997: TP-47:n juniorit
1998–2009: TP-47
2011–2012: OPS (urh.toimenjoht.)
2013–2014: TP-47
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 25. lokakuuta 2015.
Kari "Väikkä" Vaalto (s. 24. joulukuuta 1956 Tornio)  on jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija, joka on vaikuttanut pitkään Suomessa Kemi–Tornion alueella. Erityisesti hän on valmentanut pitkään Tornion Pallo-47:ää - sen ykkösjoukkuetta yhteensä 16 kauden ajan.
Vaallon jalkapalloura sijoittui 1970- ja 80-luvuille Kemi-Tornio-alueelle. Juniorivuosien seura Tornion Palloveikot vaihtui vuonna 1977 Tornion Pallo -47:ksi, jossa hän pelasi vuoteen 1983 ja sen jälkeen ToPV:n ja TP-47:n yhdistäessä torniolaisen jalkapallon Tornion Palloseurassa vuoteen 1986 asti. Sen jälkeen hän siirtyi kemiläiseen Visan Palloon kahdeksi kaudeksi.
Vaallon valmentajaura alkoi vuonna 1989 Tornion Tarmossa, mutta vaihtui kahden vuoden jälkeen TP-47:ksi, jota hän valmensi lähes yhtäjaksoisesti vuoteen 2009. Syksyllä 1998 alkoi Oleg Jeprintsevin ja Kari Vaallon pitkä ja menestyksekäs yhteinen jakso Tornion TP-47:n nostamisessa aina Veikkausliigaan. Valmentajakaksikko nosti TP-47:n Kolmosesta aina Veikkausliigaan kausiksi 2004 ja 2005. Veikkausliigasta putoamisen jälkeen TP-47:n menestys hiipui niin, että kaudella 2009 seurasi putoaminen Ykkösestä. Kauden 2009 huono alkukauden menestys johti valmentajakaksikon vapauttamiseen tehtävistään toukokuussa 2009.
Kaudella 2012 Vaalto siirtyi Miika Juntusen vetämään Oulun Palloseuraan myynti- ja urheilutoimenjohtajaksi, mutta ura tässä tehtävässä jäi kauden mittaiseksi. Kaudeksi 2013 Vaalto palasi TP-47:n valmentajaksi. Hän valmensi TP-47:ää kevääseen 2014 saakka.
Kateřina Konečná

Kateřina Konečná vuonna 2018.
Kateřina Konečná (s. 20. tammikuuta 1981) on tšekkiläinen poliitikko. Hän edustaa Böömin ja Määrin kommunistista puoluetta (KSČM). Hän oli vuosina 2002–2014 Tšekin edustajainhuoneen jäsen ja vuodesta 2013 Euroopan parlamentin jäsen.
Vuoden 2024 vaaleissa hänet valittiin toiselle kaudelle Euroopan parlamenttiin maansa neljänneksi suurimmalla äänimäärällä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kateřina Konečná Wikimedia Commonsissa
Kateřina Konečná Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Kateřina Baďurová

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Baďurová Osakan MM-kisoissa 2007. |  Baďurová Osakan MM-kisoissa 2007. |  Baďurová Osakan MM-kisoissa 2007. |  |
Maa:   Tšekki
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Osaka 2007 | seiväshyppy |  |
Kateřina Baďurová (s. 18. joulukuuta 1982 Ostrava) on entinen tšekkiläinen seiväshyppääjä.
Baďurová hyppäsi Bydgoszczin alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 1999 viidenneksi tuloksella 375. Kolme vuotta myöhemmin hän karsiutui Wienin sisäratojen EM-kisoissa tuloksella 400. Myöhemmin samana vuonna hän karsiutui Münchenin EM-kisoissa. Vuonna 2004 hän karsiutui Budapestin sisäratojen MM-kisoissa hypättyään 410. Ateenan olympialaisissa hän oli kahdestoista tuloksella 420. Baďurová karsiutui Göteborgin EM-kisoissa 2006 tuloksella 430. Seuraavana vuonna hän karsiutui Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa hypättyään 440, mutta voitti MM-hopeaa Osakan MM-kisoissa tuloksella 475.
Baďurová lopetti uransa polvivaivojen vuoksi vuonna 2010.
Henkilökohtaiset ennätykset

Seiväshyppy: 475 (2007)
Karl Landsteiner

| Karl Landsteiner |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. kesäkuuta 1868 Wien, Itävalta-Unkari
Kuollut: 26. kesäkuuta 1943 (75 vuotta) New York, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Kemia
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (1930)
 Nimikirjoitus
Karl Landsteiner (14. kesäkuuta 1868 Wien, Itävalta-Unkari – 26. kesäkuuta 1943 New York, Yhdysvallat) oli itävaltalainen biologi ja lääkäri.
Landsteiner löysi veriryhmät vuonna 1900 ja nimesi ne seuraavana vuonna. Hän nimesi ryhmät kirjaimilla A, B ja C. Nykyään ne tunnetaan kirjaimilla A, B ja O. Löytönsä johdosta Landsteiner palkittiin 10. joulukuuta 1930 Nobelin lääketieteen palkinnolla.
Karl Lansdsteiner syntyi Wienissä. Hänen isänsä Leopold Landsteiner oli lehtimies. Isä kuoli, kun poika oli vasta kuusivuotias. Landsteiner valmistui lääkäriksi Wienin yliopistosta vuonna 1891. Hänen toinen aineensa oli kemia, jossa hänen opettajanaan toimi kemiannobelisti Hermann Emil Fischer.
Vuonna 1908 Lansdsteineristä tuli patologian professori Wienin yliopistoon. Vuonna 1916 hän meni naimisiin Helen Wlaston kanssa. 8. huhtikuuta 1917 heille syntyi heidän ainoa lapsensa.
Kun ensimmäinen maailmansota alkoi, Lansdsteinerit muuttivat puolueettomaan Alankomaihin. Vuonna 1923 Lansdsteiner sai töitä Rockefeller-säätiön instituutista New Yorkista. Hän asui Yhdysvalloissa koko loppuelämänsä ja sai myös Yhdysvaltain kansalaisuuden.
24. kesäkuuta 1943 Karl Landsteiner sai sydänkohtauksen laboratoriossaan. Hän kuoli sairaalassa kaksi päivää myöhemmin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Landsteiner Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Behring  1902: Ross  1903: Finsen  1904: Pavlov  1905: Koch  1906: Golgi, Ramón y Cajal  1907: Laveran  1908: Metšnikov, Ehrlich  1909: Kocher  1910: Kossel  1911: Gullstrand  1912: Carrel  1913: Richet 1914: Bárány  1919: Bordet  1920: Krogh  1922: Hill, Meyerhof  1923: Banting, Macleod 1924: Einthoven
1926–1950:  1926: Fibiger  1927: Wagner-Jauregg  1928: Nicolle  1929: Eijkman, Hopkins  1930: Landsteiner  1931: Warburg  1932: Sherrington, Adrian  1933: Morgan  1934: Whipple, Minot, Murphy  1935: Spemann  1936: Dale, Loewi  1937: Szent-Györgyi  1938: Heymans  1939: Domagk  1943: Dam, Doisy  1944: Erlanger, Gasser  1945: Fleming, Chain, Florey  1946: Muller  1947: C. Cori, G. Cori, Houssay  1948: Müller  1949: Hess, Moniz 1950: Kendall, Reichstein, Hench
1951–1975:  1951: Theiler  1952: Waksman  1953: Krebs, Lipmann  1954: Enders, Weller, Robbins  1955: Theorell  1956: Cournand, Forssmann, Richards  1957: Bovet  1958: Beadle, Tatum, Lederberg  1959: Ochoa, Kornberg  1960: Burnet, Medawar  1961: Békésy  1962: Crick, Watson, Wilkins  1963: Eccles, Hodgkin, Huxley  1964: Bloch, Lynen  1965: Jacob, Lwoff, Monod  1966: Rous, Huggins  1967: Granit, Hartline, Wald  1968: Holley, Khorana, Nirenberg  1969: Delbrück, Hershey, Luria  1970: Katz, Euler, Axelrod  1971: Sutherland  1972: Edelman, Porter  1973: Frisch, Lorenz, Tinbergen  1974: Claude, Duve, Palade  1975: Baltimore, Dulbecco, Temin
1976–2000:  1976: Blumberg, Gajdusek 1977: Guillemin, Schally, Yalow  1978: Arber, Nathans, Smith  1979: Cormack, Hounsfield  1980: Benacerraf, Dausset, Snell  1981: Sperry, Hubel, Wiesel  1982: Bergström, Samuelsson, Vane  1983: McClintock  1984: Jerne, Köhler, Milstein  1985: Brown, Goldstein  1986: Cohen, Levi-Montalcini  1987: Tonegawa  1988: Black, Elion, Hitchings  1989: Bishop, Varmus  1990: Murray, Thomas  1991: Neher, Sakmann  1992: Fischer, Krebs  1993: Roberts, Sharp  1994: Gilman, Rodbell  1995: Lewis, Nüsslein-Volhard, Wieschaus  1996: Doherty, Zinkernagel  1997: Prusiner  1998: Furchgott, Ignarro, Murad  1999: Blobel  2000: Carlsson, Greengard, Kandel
2001–:  2001: Hartwell, Hunt, Nurse  2002: Brenner, Horvitz, Sulston  2003: Lauterbur, Mansfield  2004: Axel, Buck  2005: Marshall, Warren 2006: Fire, Mello 2007: Capecchi, Evans, Smithies 2008: zur Hausen, Barré-Sinoussi, Montagnier 2009: Blackburn, Greider, Szostak 2010: Edwards 2011: Beutler, Hoffmann, Steinman 2012: Gurdon, Yamanaka 2013: Rothman, Schekman, Südhof 2014: O’Keefe, M.-B. Moser, E. Moser 2015: Campbell, Ōmura, Tu 2016: Ōsumi 2017: Hall, Rosbash, Young 2018: Allison, Honjo 2019: Kaelin, Ratcliffe, Semenza 2020: Alter, Houghton, Rice 2021: Julius, Patapoutian 2022: Pääbo 2023: Karikó, Weissman 2024: Ambros, Ruvkun
Kaskisten keskustaajama

| Kaskisten keskustaajama Kaskö centraltätort (ruots> ) |
| --- | --- |

 Kaskisten keskustaajama
 Koordinaatit: 62°22′56″N, 21°13′41″E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Pohjanmaa
Kunta:  Kaskinen, Närpiö
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
Pinta-ala:  
 – Maa:  3,05 km²
Väkiluku (2019):  1 247
Postinumero:  64260
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kaskisten keskustaajama (ruots. Kaskö centraltätort) on taajama ja Kaskisten kaupungin hallinnollinen keskus sekä Kaskisten ainoa taajama. Taajama sijaitsee pääosin Kaskisissa, mutta pieni osa siitä on myös Närpiön puolella. Vuoden 2019 taajamarajauksessa keskustaajamassa asui yhteensä 1 247 ihmistä, joista 1 230 asui Kaskisissa ja loput 17 Närpiössä. Taajaman maapinta-ala oli 3,05 km² ja väestöntiheys 408,9 as./km².
Taajaman alueella asuu lähes koko Kaskisten väestö, kaupungin taajama-aste oli 99,5 % vuonna 2019. Kuusi ihmistä asui keskustaajaman ulkopuolella ja 10 asukkaan koordinaatit eivät olleet tiedossa. Taajama-alue käsittää alle kolmasosan koko kaupungin maapinta-alasta.
Kuvia Kaskisten keskustaajaman alueelta

Katunäkymää Kaskisilla.
Kuningas Kustaan aukio tammikuussa 2020.
Kaskisten kaupunginkirjasto.
Kaskisten vanha kaupungintalo.
Kaskisten kaupungintalo.
Kaskisten adventtiseurakunta

| Kaskisten adventtiseurakunta> Kaskö adventkyrka |
| --- | --- |
 Kaskisten adventtiseurakunta syyskuussa 2023.
Suuntautuminen:  Seitsemännen päivän adventismi
Kirkkokunta:  Finlands svenska adventkyrka
Perustettu:  1933
Pääkirkko:  Adventtikirkko Pyhän Eskilinkatu 18 64260 Kaskinen
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaskisten adventtiseurakunta (ruots. Kaskö adventkyrka) on Kaskisissa toimiva adventtiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1933. Seurakunnan kirkko sijaitsee Kaskisten keskustassa Pyhän Eskilinkadulla. Seurakunta kuuluu Finlands svenska adventkyrka -kirkkokuntaan.
Historia

Adventismi saapui Suomeen vuonna 1892. Kaskisissa toimi kiertävä pastori vuodesta 1924 lähtien. Pastori Ragnar Svenssonin toimiessa 1930-luvun alussa Etelä-Pohjanmaalla perustettiin Kaskisiin oma seurakunta vuonna 1933.
Seurakunta toimi pitkään eri puolilla kaupunkia vuokratuissa tiloissa. Vuonna 1953 rakennettiin nykyinen adventtikirkko Kirkkokadun ja Pyhän Eskilinkadun kulmaukseen. Kaskisten adventtikirkko on kaupungin ainoa varsinainen vapaakirkkorakennus. Uuden kirkkorakennuksen myötä seurakuntatyö sai uutta puhtia ja seurakunnalla oli monen vuoden ajan omia pastoreita Kaskisissa. Muun muassa Ernst Lillbäck on toiminut seurakunnan pastorina.
Kansallispuisto

Luonnonsuojelu
Lainsäädäntö
Ramsarin kosteikkosopimus 1971
Euroopan talousyhteisö 1979–1992
Euroopan yhteisö 1992–
lintudirektiivin I liite
luontodirektiivin II, III, IV ja IV (a) liite
Suomen luonnonsuojelulainsäädäntö
erämaalaki
koskiensuojelulaki
luonnonsuojelulaki
lehtojensuojeluasetus
Suomen luonnonsuojeluohjelmat
Ympäristöhallinto
Ympäristöministeriö
Suomen ympäristökeskus
Ympäristöjärjestöjä
BirdLife International
Euroopan eläintarha- ja akvaariojärjestö
Greenpeace
Luonto-Liitto
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto
Suomen luonnonsuojeluliitto
WWF
Luonnonsuojelualueet
luonnonpuistot
kansallispuistot
Natura 2000 -alueet (ml. Ramsar-alueet)
Teemasivu
Los Cardones kansallispuisto, Argentiina.
Kolin kansallispuisto.
Kansallispuisto on luonnonsuojelualue, jonka ensisijainen tarkoitus on turvata luonnon monimuotoisuutta, mutta niihin sisältyy usein kansallismaisemia, luonnonnähtävyyksiä ja virkistyspalveluja. Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton ja monien maiden tekemät määritelmät eroavat hieman toisistaan.
Määritelmä

Kansallispuistot kuuluvat Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton luokan II luonnonsuojelualueisiin. Siihen kuuluvat alueet ovat luonnontilaisia tai lähes luonnontilaisia, ja niiden tarkoituksena on ekologisten prosessien, lajien ja ekosysteemien suojelu. Kansallispuistot mahdollistavat kuitenkin myös tutkimuksen, opetuksen, henkisen hyvinvoinnin, virkistyskäytön, retkeilyn ja matkailun.
Kansallispuistojen määritelmä kuitenkin vaihtelee hieman maittain. Suomen luonnonsuojelulaissa kansallispuisto määritellään hyvin samalla tavalla kuin IUCN:n kansallispuistokuvauksessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
luontoon.fi
Katastrofielokuva

Katastrofielokuva on elokuvan lajityyppi, jossa kuvataan ihmisten selviytymistä jostain heitä kohtaavasta katastrofista kuten onnettomuuksista, rajuilmoista, luonnonmullistuksista tai vastaavista.
Lajityyppi oli varsin suosittu 1970-luvulla, jolloin niitä valmistui runsaasti. Katastrofielokuvat useimmiten noudattivat etenkin aiemmin samaa kaavaa. Alun roolihahmojen esittelyn jälkeen siirryttiin laivaan, lentokoneeseen, tornitaloon, junaan, avaruusalukseen tai muuhun ihmisen keksimään tekniseen ympäristöön, jossa sitten jokin menee vikaan tai luonnonvoimat alkavat uhata. Tässä kohtaa nousevat elokuvan sankarit esille, ja katsoja saa nauttia näyttävistä erikoistehosteista ja pohtia, kuka hahmoista selviytyy ja kuka ei.
Lajityypin kehittäjä oli elokuvatuottaja Irwin Allen, jonka tuottamaa S/S Poseidonin seikkailua pidetään genren ensimmäisenä edustajana. Myöhempiä Allenin tuottamia katastrofielokuvia olivat Liekehtivä torni (1974) ja Poseidonin seikkailun jatko-osa Merten saalistajat (1979).
Eniten tuottanut katastrofielokuva on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut 2012, joka spekuloi maailmanlopun tapahtuvan vuonna 2012, kun mayakalenterin 13, bakun päättyy.