stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Glottaalifrikatiivi

Glottaalifrikatiivi eli glottaalinen frikatiivi on hankausäänne, jota puhekielessä nimitetään h-äänteeksi. Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa erotellaan äänteen soinniton [h]  ja soinnillinen [ɦ] variantti. Suomessa molemmat äänteet esiintyvät saman foneemin allofoneina, jota merkitään kirjaimella H.
Suomessa foneemi /h/ esiintyy sekä sanan alussa että sen sisällä, sisällä sekä tavun alussa että lopussa (h-foneemin tavunloppuinen asema on suomelle ominaista ja muissa kielissä hyvin harvinaista), mutta ei enää sanan lopussa paitsi rajakahdennustapauksissa, joissa rajakahdennuksellista sanaa seuraa h-alkuinen sana. Suomen aiemmat sananloppuiset h:t ovat korvautuneet rajakahdennuksella.
Suomessa 'h' on yleensä tavallinen soinniton [h]. Vokaalien 'a', 'i' ja 'u' kanssa vokaalia vastaavassa paikassa aiheutetaan kuitenkin hankaushälyä, jotta konsonantti erottuisi: sanassa paha on glottaalinen, sanassa pihi on palataalinen ja sanassa puhu on pyöreä bilabiaalinen heikko frikatiivi. Lisäksi, jos 'h' esiintyy tavussa viimeisenä, kuten sanassa pihti, on siinä alussa soinnillinen osa. Sanan alkuinen 'h' on usein myös heikko soinniton faryngaalifrikatiivi, etenkin kun seuraava vokaali on 'a'; esimerkiksi haapa.
Termi glottaalifikatiivi on harhaanjohtava, koska hankaushäly ei synny kurkussa. Soinniton [h] on oikeastaan soinniton vokaali, joka ei artikulaatioltaan eroa ympäröivistä vokaaleista, mutta kurkunpää ei värise. Glottaalifrikatiivin määrittely on tuottanut foneetikoille päänvaivaa. Sillä ei ole prototyyppiä, vaan sen artikulaatioprofiilikuva esittää aina jotakin varianttia. Ensimmäisissä kuvauksissa se sijoitettiin alukkeiden joukkoon, sillä joissakin kielissä se esiintyy ainoastaan sanan alussa. Saksan kielessä h esiintyy kirjaimena muuallakin, mutta se ääntyy h:na vain sanan alussa ja muulloin ilmaisee, että sen edellä oleva vokaali on pitkä. Esimerkiksi sana, joka äännetään [haːn] (suomeksi ”kukko”), kirjoitetaan Hahn.
Japanissa on vain soinnillinen [ɦ]; esimerkiksi japanin haha ”äiti” äännetään [ɦɑɦɑ]. Romaanisista kielistä glottaalifrikatiivi puuttuu lähes kokonaan, vaikka se on edelleen mukana oikeinkirjoituksessa.. Poikkeuksena tästä on romanian kieli, minkä lisäksi joissain espanjan murteissa velaarifrikatiivi [x] on muuttunut [h]-äänteeksi.
Helen Glover

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Glover vuonna 2012  |  Glover vuonna 2012  |  Glover vuonna 2012  |  |
Maa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Naisten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 2012 | kaksikko |  |
|  Kultaa | Rio 2016 | kaksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Chungju 2013 | kaksikko |  |
|  Kultaa | Amsterdam 2014 | kaksikko |  |
|  Kultaa | Aiguebelette 2015 | kaksikko |  |
|  Hopeaa | Karapiro 2010 | kaksikko |  |
|  Hopeaa | Lake Bled 2011 | kaksikko |  |
|  Pronssia | Belgrad 2023 | nelonen |  |
| EM-kilpailut   | EM-kilpailut   | EM-kilpailut   |  |
|  Kultaa | Belgrad 2014 | kaksikko |  |
|  Kultaa | Poznań 2015 | kaksikko |  |
|  Kultaa | Brandenburg 2016 | kaksikko |  |
|  Kultaa | Varese 2021 | kaksikko |  |
|  Kultaa | Szeged 2024 | nelonen |  |
|  Hopeaa | Bled 2023 | nelonen |  |
Helen Rachel Mary Glover, MBE (s. 17. kesäkuuta 1986 Truro) on brittiläinen soudun olympiavoittaja, maailmanmestari ja Euroopan-mestari. 178 senttimetriä pitkä ja 70 kilogrammaa painava Glover edustaa Minerva Bath Rowing Clubia.
Glover saavutti parinsa Heather Stanningin kanssa kultaa kaksikosta vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta ja 2016 Rio de Janeirosta. Glover ja Stanning ovat saavuttaneet olympiakullan lisäksi kolme MM-kultaa, kaksi MM-hopeaa ja kaksi EM-kultaa. Lisäksi Gloverilla on myös kaksi EM-kultaa Polly Swannin kanssa. Nelosessa hän on saavuttanut EM-kultaa ja -hopeaa sekä MM-pronssia. Uutenavuotena 2013 Glover nimettiin brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäseneksi (MBE).
Glover ei ollut soutanut ennen vuotta 2007, jolloin hän ilmoittautui UK Sportin järjestämään kykyjenetsintäohjelmaan.
Cornell Glen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Cornell Glen
Syntymäaika: 21. lokakuuta 1980
Syntymäpaikka: Port of Spain, Trinidad ja Tobago
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 175 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1999–2000 2000–2001 2002–2004 2004 2005 2006 2006– | Futgof (T&T) Adsanjonense (POR) San Juan Jabloteh MetroStars Columbus Crew Colorado Rapids Los Angeles Galaxy | x (x) x (x) x (37) 18 (6) 22 (4) 1 (0) 4 (2) |
Maajoukkue
| 2002– | Trinidad ja Tobago | 36 (11) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 3. toukokuuta 2006.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 13. kesäkuuta 2006.
Cornell Glen (s. 21. lokakuuta 1981 Port of Spain) on trinidadtobagolainen jalkapalloilija, joka on pelannut kotimaansa maajoukkueessa.
Glenin ammattilaisura alkoi vuonna 1999 trinidadilaisessa Futgof-seurassa. Pelattuaan kaksi kautta kotimaassaan hän siirtyi portugalilaiseen Adsanjonenseen, jossa hän vietti vuoden verran. Tämän jälkeen Glen palasi kotimaahansa ja liittyi San Juan Jablotehiin. Peräkkäisinä kausina 11 ja 26 maalia tehnyt Glen oli suurimpia tekijöitä Jablotehin marssiessa kahteen peräkkäiseen mestaruuteen 2002 ja 2003.
Cornell Glenin hattutemppu CONCACAF Champions Cupissa Chicago Fireä vastaan maaliskuussa 2004 herätti MetroStarsin kiinnostuksen ja itärannikon seura osti miehen. Huolimatta MetroStarsin vahvasta hyökkäyslinjasta, Glen murtautui miehistöön ja teki ensimmäisellä kaudellaan kuusi maalia ja antoi kaksi syöttöä.
Vuoden päästä Glen siirtyi FC Dallasiin ensimmäisen kierroksen varausoikeutta vastaan, mutta hänen peliaikansa jäi vähäiseksi seuran hankittua Carlos Ruizin hyökkäykseen. Kauden 2005 alkuvaiheessa Glen siirtyi Columbus Crew'hun pelaamatta Dallasissa peliäkään. Kauden ja neljän Crew'lle tehdyn maalin jälkeen Glen siirtyi Colorado Rapidsiin vaihtokaupassa Ritchie Kotschausta, mutta hän ehti pelata Coloradossa vain kauden avauspelin ennen kuin hänet myytiin Los Angeles Galaxyyn.
Glen on ollut vakionimi Trinidad ja Tobagon maajoukkueessa. Hän on pelannut 36 maaottelua (kesäkuu 2006) ja pelasi myös MM-kisoissa 2006 joukkueen kaikissa kolmessa ottelussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cornell Glen Wikimedia Commonsissa
Socawarriors.net (Arkistoitu – Internet Archive), Glen Socawarriorsin sivuilla
MLSsoccer.com (Arkistoitu – Internet Archive), Major League Soccerin sivu Cornell Glenistä
Trinidad ja Tobagon joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Hislop |
2 Cox |
3 A. John |
4 Andrews |
5 Sancho |
6 Lawrence |
7 Birchall |
8 Gray |
9 Whitley |
10 Latapy |
11 Edwards |
12 Samuel |
13 Glen |
14 S. John |
15 Jones |
16 Wise |
17 Charles |
18 Theobald |
19 Yorke |
20 Scotland |
21 Jack |
22 Ince |
23 Wolfe |
Valmentaja Beenhakker
Keskustuli

Keskustuli oli muinaiskreikkalaisen pythagoralaisen filosofi Filolaoksen 400 eaa. kehittämän teorian mukaan maailmankaikkeuden keskipisteenä oleva suuri tulinen taivaankappale, jota Aurinko, Maa, Kuu ja planeetat kiersivät. Teoria tunnetaan parhaiten Johannes Stobaioksen teoksista, mutta hänellä oli taipumus sekoittaa varhaisten joonialaisten filosofien esittämät käsitykset toisiinsa, ja toisinaan hän myös sekoittaa toisiinsa Pythagoraan ja Platonin opit. Brewerin mukaan Pythagoras itse olisi pitänyt Aurinkoa maailmankaikkeuden keskustassa olevana liikkuvana kappaleena, jota planeetat kiersivät.
Mallia on pidetty ensimmäisenä yhtenäisenä järjestelmänä, jossa taivaankappaleet liikkuvat ympyräratoja pitkin, ja sen voi katsoa ennakoineen Kopernikuksen teoriaa siinä, että se siirsi Maan pois kaikkeuden keskustasta ja teki siitä planeetan.  Vaikka nykyisin tiedetään, että sen olettamaa, Auringosta erillistä keskustulta enempää kuin vastamaatakaan ei ole olemassa, malli sisälsi näkemyksen, että taivaankappaleiden havaittu liike on suurelta osin näennäistä ja aiheutuu havaitsijan liikkeestä. Tutkijat eivät ole yksimielisiä siitä, missä määrin järjestelmän tarkoituksena oli selittää havaittuja ilmiöitä ja minkä verran se perustui myytteihin ja uskontoon.
Filolaos

Filolaos (noin 470–385 eaa.) oli esisokraattisen kreikkalaisen filosofi Pythagoraan oppilas, joka Nikomakhoksen ja August Böckhin mukaan olisi myös ollut hänen seuraajansa. Pythagoras perusti filosofisen koulukunnan, jota matematiikka hallitsi mutta joka samalla oli ”syvästi mystinen” ja joka on tullut kuuluisaksi erityisesti Pythagoraan lauseesta. Filolaosta on sanottu ”yhdeksi kolmesta huomattavimmasta hahmosta pythagoralaisessa perinteessä”, ja hänen on myös arveltu ensimmäisenä saattaneen Pythagoraan opit kirjalliseem muotoon. Koska vanhalta ajalta säilyneiden toisen käden lähteiden luotettavuus on kyseenalaistettu, tutkijat eivät ole varmoja, kehittikö juuri Filolaos keskustuleen perustuvan tähtitieteellisen mallin, mutta varmana pidetään, että sen kehitti joko hän tai joku muu 400-luvun loppupuolella eaa.
Järjestelmä

Filolaoksen mukaan Maa, Kuu, Aurinko ja planeetat kiersivät oletetun keskustulen ympäri. Maan oletettiin aina kääntävän saman puolensa keskustulta kohti, ja koska Kreikka ja muut Välimeren maat sijaitsivat sillä puolella maapalloa, joka oli kääntyneenä keskustulesta poispäin, ei keskustulta voitu koskaan nähdä.
Teoria tunnetaan parhaiten Johannes Stobaioksen ansioista, joka kuvaili sitä seuraavasti:
»Filolaos sanoo, että keskimmäisenä on tuli ja että lisää tulta on korkeuksissa, jossa se ympäröi kaikkea. Luontonsa mukaan keskus on ensimmäinen, ja sen ympärillä tanssii kymmenen jumalallista kappaletta, uloimmista sisimpään luettuna planeetat, Aurinko, Kuu, Maa, oletettu Vastamaa ja lopulta keskustuli kaiken keskellä. Ympäröivän maailman korkeinta osaa, jossa alkuaineet esiintyvät puhtaina, hän sanoo Olympokseksi; aluetta Olympoksen radan alapuolella, missä viisi planeettaa, aurinko ja kuu sijaitsevat, hän sanoo maailmaksi; niiden alapuolella olevaa aluetta, jossa kuu ja maa ovat ja jossa esiintyy syntymistä ja muutosta, hän sanoo taivaaksi.» 
(Johannes Stobaios, 1. 22. 1d)
On kuitenkin huomautettu, että Stobaios sekoitti keskenään varhaisten joonialaisten filosofien opit sekä toisinaan myös platonismin ja pythagoralaisuuden.
Filolaoksen mukaan Maa teki täyden kierroksen keskustulen ympäri kerran vuorokaudessa, Kuu kerran kuukaudessa ja aurinko kerran vuodessa. Se, että Kuu ja Aurinko näyttivät päivittäin nousevan ja laskevan, johtui hänen mukaansa siitä, että nämä taivaankappaleet sijaitsivat kauempana keskustulesta kuin Maa ja kiersivät sitä paljon hitaammin: päivä oli silloin kun Maa ja Aurinko olivat samalla puolella keskustulta, yö taas silloin, kun ne olivat vastakkaisilla puolella. Vielä kauempana keskustulesta olivat planeetat, joiden kiertoliike oli vielä hitaampaa, ja uloin ”taivas”, jossa tähdet sijaitsivat, oletettiin ilmeisesti liikkumattomaksi.  Filolaoksen järjestelmään sisältyi myös hypoteettinen taivaankappale, Vastamaa (Antikhthon), joka kiersi keskustulta samalla etäisyydellä kuin Maa, mutta sijaitsi keskustulesta katsottuna aina päinvastaisella puolella kuin Maa.
Keskustuli

Keskustulta (Dios fylakē sanottiin myös ”Zeuksen vartiotorniksi” ja ”maailmankaikkeuden sydänalttariksi”. Aurinko ei hänen mukaansa ollut itsevalaiseva eikä hehkuvan kuuma vaan heijasti peilin tavoin keskustulen lämpöä ja valoa. Johannes Kepler tulkitsi 1500- ja 1600-lukujen vaihteessa Filolaoksen oppia niin, että hänen keskustulensa itse asiassa oli Aurinko, mutta että pythagoralaiset pitivät tarpeellisena kätkeä tämä oppi uskottomilta.
Maa

Filolaoksen mukaan Maa ei pyörinyt. Sen vuoksi sen enempää vastamaa kuin keskustulikaan eivät näkyneet maahan, tai eivät ainakaan sille pallonpuoliskolle, jossa Kreikka sijaitsi. Filolaos ei missään sanonut selvästi, minkä muotoinen hän oletti Maan olevan, joten hän on joko saattanut pitää sitä litteänä tai pallomaisena, mutta joka tapauksessa hän on olettanut, että siitä on aina sama puoli kääntyneenä kohti keskutulta, samaan tapaan kuin Kuusta on aina sama puoli kääntyneenä Maata kohti.  Litteä maa, jonka elinkelpoinen puoli on kääntyneenä poispäin keskustulesta, olisikin ollut sopusoinnussa nykyistä gravitaatioteoriaa edeltäneiden varhaisten käsitysten kanssa, joiden mukaan putoamisliike suuntautuu aina kohti kaikkeuden keskustaa. Tämä olisi mahdollistanut sen, että Maa saattoi kiertää keskustulta ilman, että kaikki sen päällä olevat kappaleet sinkoutuisivat avaruuteen.  Tätä vastaan on kuitenkin väitetty, että jo vuoden 500 eaa. aikoihin useimmat kreikkalaiset filosofit pitivät Maata pallonmuotoisena.
Vastamaa

”Salaperäinen” Vastamaa (Antikhthon) oli Filolaoksen mukaan toinen taivaankappale, joka ei näkynyt maahan. Pythagoralaisia arvostelleen Aristoteleen tiedetään sanoneen sitä ”toiseksi Maaksi”, mistä George Burch on päätellyt, että sen oletettiin olevan kooltaan, muodoltaan ja koostumukseltaan samanlainen kuin Maan. Aristoteles mainitsi kaksi syytä, joiden vuoksi Filolaos olisi lisännyt Vastamaan järjestelmäänsä. Sen avulla yritettiin selittää, miksi kuunpimennys on joskus havaittavissa silloinkin, kun sekä Kuu että Aurinko ovat horisontin yläpuolella, sillä ei tiedetty, että tämä aiheutuu valon taittumisesta ilmakehässä. Toisena aiheena oli, että tällä tavoin taivaankappaleiden lukumääräksi saatiin täysi kymmenen, jota pythagoralaiset pitivät täydellisenä lukuna.
Muun muassa tähtitieteilijä John Louis Emil Dreyer on päätellyt, että Filolaoksen olettama vastamaa olisi aina ollut Maan ja Keskustulen välissä mutta Burch vakuuttaa, että sen epäilemättä oletettiin  sijainneen päinvastaisella puolella keskustulta kuin Maan. Tähän viittaa jo siitä käytetty nimitys Vastamaa, kreikaksi Antichton, missä anti merkitsee ”vastapäätä”, ja ainoa kohde, josta katsottuna sen voitiin olettaa olevan päinvastaisessa suunnassa kuin Maan, oli juuri keskustuli.  Burch väitti myös, että selittäessään, mistä syystä Filolaos oletti Vastamaan, hän olisi pilaillut Pythagoraan lukuteorian kustannuksella ja että todellinen syy Vastamaan olettamiseen oli, että se tasapainotti Maan. Tasapaino oli tarpeen, koska ilman vastakappaletta järjestelmässä olisi ollut vain yksi tiheä, massivinen kappale, Maa. Maailmankaikkeus olisi ollut ”epätasapainoinen ja epäsymmetrinen”, mikä käsitys olisi ollut vastenmielinen kenelle tahansa kreikkalaiselle ja erityisesti pythagoralaisille, sillä antiikin kreikkalaiset uskoivat kaikkien muiden taivaankappaleiden koostuvan tulisesta tai eetterimäisestä aineesta, jonka tiheys oli vähäinen tai olematon.
Platonin ajan jälkeen pythagoralaiset hylkäsivät oletuksen keskustulesta ja samalla vastamaasta.
Filolaos uskoi, että oli olemassa ”Vastamaa” (Antikhton), joka kiersi Keskustulta, ja että kumpikaan ei näkynyt maahan. Ylempi kuva esittää teorian mukaista Maan ja Auringon sijaintia yöllä, alempi kuva niiden asemaa päivällä. Maa teki hänen mukaansa täyden kierroksen keskustulen ympäri yhdessä vuorokaudessa, aurinko vain yhden kierroksen vuodessa. (Sun = aurinko, Earth = maa.)
Käännös suomeksi
Glimepiridi

| --- | --- |

Glimepiridi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
4-etyyli-3-metyyli-N-[2-[4-[(4-metyylisykloheksyyli)karbamoyylisulfamoyyli]fenyyli]etyyli]-5-okso-2H-pyrroli-1-karboksamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 93479-97-1
ATC-koodi: A10BB12
PubChem CID: 3476
DrugBank: DB00222
Kemialliset tiedot
Kaava: C24H34N4O5S 
Moolimassa: 490,622
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 207 °C 
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 99 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 3-8 h
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Glimepiridi (C24H34SN4O5) on sulfonyyliureajohdannaisiin kuuluva  orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä tyypin 2 diabeteksen hoitoon.
Ominaisuudet ja käyttö

Glimepiridi sitoutuu haiman β-solujen K+/ATP-kanaviin. Sitoutumisen seurauksena kanavat salpautuvat, minkä vuoksi insuliinin eritys haiman β-soluista lisääntyy. Tämä laskee verensokeria. Glimepiridi kuuluu niin kutsuttuihin toisen tai kolmannen sukupolven sulfonyyliureoihin. Sitä voidaan käyttää yhdessä muiden diabeteslääkkeiden kuten metformiinin, pioglitatsonin tai rosiglitatsonin kanssa.
Glimepiridi voi varsinkin hoidon alkuvaiheessa aiheuttaa haittavaikutuksena hypoglykemiaa eli verensokeritason laskemista liian alhaiseksi.
Martti Ketelä

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nykyaikainen viisiottelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nykyaikainen viisiottelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten nykyaikainen viisiottelu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten nykyaikainen viisiottelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | München 1972 | joukkuekilpailu |  |
Martti Einar Ketelä (24. lokakuuta 1944 Kotka – 26. kesäkuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen nykyaikainen viisiottelija, miekkailija ja olympiamitalisti.
Varhaisvuodet

Kotkassa syntynyt Ketelä muutti jo nuorena Turkuun, jossa poliisi-isä tutustutti hänet viisiottelulajeihin. Muun muassa ratsastustunneilla hän alkoi käydä 10-vuotiaana. Lopullisesti lajivalinta sinetöityi Paavo Louekarin, Turun 5-ottelijat -seuran perustajan ansiosta. Louekarin muutettua 1960-luvulla Helsinkiin Ketelä seurasi mukana ja liittyi Helsingin Nykyaikaisiin 5-ottelijoihin.
Vuonna 1964 Ketelä saavutti ensimmäisen SM-mitalinsa, hopeaa neliottelussa (johon viisiottelun lajeista ei kuulu ratsastus). Seuraavana vuonna nuorten MM-kisoissa Leipzigissa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kymmenenneksi ja sai joukkuekilpailussa Seppo Ahon ja Ville Haikalan kanssa pronssia. Vuonna 1966 hän voitti ensimmäisen aikuisten Suomen mestaruutensa, lajina kolmiottelu (josta ratsastuksen lisäksi puuttuu miekkailu). Jönköpingin MM-kisoissa 1967 hän oli 29:s. Méxicon 1968 olympialaisissa Ketelä sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 20:nneksi ja joukkuekilpailussa Seppo Ahon ja Jorma Hotasen kanssa viidenneksi. Budapestin MM-kilpailuissa 1969 hän oli 19:s ja Warendorfin MM-kisoissa 1970 sijalla 25.
Olympiapronssille 1972

Minskin kansainväliset kilpailut vuoden 1972 alkupuolella olivat suomalaisittain Münchenin olympialaisten suhteen lupaavat: Ketelä sijoittui kuudenneksi, Risto Hurme vieläkin paremmin neljänneksi ja Veikko Salminen kymmenenneksi. Tämä kolmikko valittiin olympialaisiin, joiden alkaessa heillä kaikilla oli kurkkukipua ja Hurmeella hieman kuumettakin. Ensimmäisestä lajista, ratsastuksesta, Ketelä selviytyi poikkeuksellisen hyvin ja sai parhaana suomalaisena 1045 pistettä. Suomi oli joukkuekilpailussa tuossa vaiheessa kuudes.
Miekkailuosuuden alkajaisiksi jokainen kolmesta suomalaisesta voitti vuorotellen maailmanmestarin, Neuvostoliiton Boris Oništšenkon, mutta jatko ei sujunut heiltä kaikilta yhtä hyvin. Hurme oli osuudella viides 981 pisteellä ja Ketelä sai koottua 810 pistettä. Kolmannen päivän ampumaosuudella Suomi pysyi yhä mitalitaistelussa mukana varsinkin Hurmeen huippusuorituksen ansiosta, mutta päivän päätteeksi joukkuetta uhkasi hylkääminen dopingkäryn vuoksi. Hurme ja Salminen olivat saaneet vaivoihinsa lääkettä, ja kisajärjestäjillä oli kaksi kiellettyjen aineiden luetteloa, joista toisessa miesten saamat lääkkeet oli mainittu. Lääkintakomissiossa tehtiin lopulta päätös, että kyseessä oli vain väärinkäsitys ja suomalaiset saisivat jatkaa kilpailua.
Neljännen päivän uintiosuudella mitaleista taistellut Yhdysvallat oli vahva, mutta Suomi pysyi sen edellä ja oli ennen viimeistä lajia joukkuekilpailussa kolmantena. Ketelä ilmestyi uinnin lähtöpaikalle vasta eränsä esittelyn jo ollessa menossa mutta keräsi kohtuulliset 1016 pistettä vaikka olikin suomalaiskolmikon hitain.
Viisiottelun päättäneellä juoksuosuudella suomalaisilla oli varaa hävitä Yhdysvaltain ottelijoille yhteensä 50 sekuntia saavuttaakseen pronssin. Hurme voitti omassa erässään Charles Richardsin kahdella sekunnilla ja Salminen John Fitzgeraldin 25 sekunnilla, joten Ketelällä oli varaa hävitä viimeisessä erässä Scott Taylorille 77 sekuntia. Kesällä akillesjänteensä loukannut Ketelä ei ollut yhtä hyvässä juoksukunnossa kuin aikaisempina vuosina. Puolimatkan väliaikapisteellä suomalainen oli vain 27 sekuntia yhdysvaltalaista hitaampi mutta loppumatkalla kesän juoksuharjoittelutauko näkyi väsymyksenä. Taylor saapui maaliin 74 sekuntia Ketelää nopeampana, joten kolmen sekunnin, kymmenen pisteen erolla Suomi voitti pronssia. Palkintojenjakotilaisuudessa suomalaiset saivat vain yhden yhteisen mitalin, joka päätettiin antaa henkilökohtaisessa kilpailussa parhaiten menestyneelle, kahdeksanneksi sijoittuneelle Hurmeelle. Tämä on edelleen, yli 45 vuotta myöhemmin, Suomen viimeisin olympiamitali nykyaikaisesta viisiottelusta.
Ketelän sijoitus Münchenin olympialaisten henkilökohtaisessa kilpailussa oli 19:s. Lontoon MM-kisoissa 1973 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 14:nneksi ja joukkuekilpailussa kuudenneksi. SM-kilpailuihin hän osallistui 30 vuoden ajan vuosina 1966–1995 yhtä vuotta (1987) lukuun ottamatta.
Ketelän serkku Enzio Forsblom oli Sibelius-Akatemian urkujensoiton professori vuosina 1969–1986.
Saavutuksia > Nykyaikainen viisiottelu

Olympiapronssia Münchenissä 1972 joukkuekilpailussa (henkilökohtaisen kilpailun 19:s)
Viides Méxicon 1968 olympialaisten joukkuekilpailussa (henkilökohtaisen kilpailun 20:s)
MM-kisoissa 29:s vuonna 1967 (joukkuekilpailun 19:s), 19:s 1969 (kuudes), 25:s 1970 (yhdeksäs) ja 14:s 1973 (kuudes)
PM-pronssia 1978
SM-hopeaa 1967 ja 1968
SM-pronssia 1972
SM-kultaa kolmiottelussa 1966
SM-kultaa neliottelussa 1969
Junioreiden MM-pronssia joukkuekilpailussa 1965 (henkilökohtaisen kilpailun kymmenes)
Saavutuksia > Miekkailu

SM-kultaa kalpamiekkailun joukkuekilpailussa 1968, 1972, 1976, 1979, 1981 ja 1982 (Helsingin Nykyaikaiset 5-ottelijat)
Kalpamiekkailun B-mestaruus 1967
Yoram Globus

| Yoram Globus |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: n. 1943 Palestiinan brittiläinen mandaatti (nyk. Israel)
Kansalaisuus:   Israel
Ammatti:  elokuvatuottaja
Yoram Globus (s. noin 1943 Palestiinan brittiläinen mandaatti) on israelilainen elokuvatuottaja. Vuonna 1979 Globus hankki yhdessä serkkunsa Menahem Golanin kanssa omistukseensa talousvaikeuksissa olleen Cannon Groupin, josta tuli eräs Hollywoodin merkittävimpiä itsenäisiä elokuvatuotantoyhtiöitä. Globusin ja Golanin yhteistyö päättyi 1989, jonka jälkeen Globus siirtyi johtamaan Pathe Internationalia. Globusilla on myös oma tuotantoyhtiö Melrose Entertainment.
Aiheesta muualla

Yoram Globus Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Yoram Globus Elonetissä.
Yoram Globus Allmoviessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Glommen-luokka (miinalaiva)

| Glommen-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  Glommen: 351 t Laugen: 357 t
Pituus:  42,0 m
Leveys:  8,5 m
Syväys:  2,1 m
Koneteho:  340 ihp
Nopeus:  Glommen: 9,9 solmua Laugen: 9,8 solmua
Miehistöä:  35
Aseistus
Meritorjunta:  2 × 76 mm tykkiä 120 × miinaa
Glommen-luokka oli Norjan laivaston kahden miinalaivan muodostama alus luokka, jonka alukset valmistettiin 1917–1918.
Alukset olivat palveluksessa toiseen maailmansotaan saakka. Saksan hyökätessä maahan huhtikuussa 1940 ne olivat Melsomvikin ympäristössä ja ne antautuivat 14. huhtikuuta 1940 saksalaisille. Ne muutettiin ilmatorjunta-aluksiksi, jolloin ne nimettiin Nki-01 ja Nki-05:ksi.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| KNM Glommen | Akers mekaniske verksted, Oslo | - | 1917 | - | myyty 1944 |
| KNM Laugen | Akers | - | 1918 | - | myyty 1950 |