Kantalahti (lahti)
Maantieto > Kantalahden piirteitä

Lahdella on kaksi osaa. Lahden pohjukka, joka kutsutaan Kandaluhaksi, on noin 20 kilometriä pitkä ja matala, muu osa lahdesta on syvä. Kandaluha on korkeintaan 40 metriä syvä. Muu osa lahdesta sisältää Vienanmeren syvimmän kohdan, jossa on 330 metriä syvää (myös 350 metriä). Rannikot ovat kallioisia ja rikkonaisia, minkä takia rannikoilla on runsaasti saaria.
Kandaluhan lisäksi sijaitsee lahden pohjukassa Kuolaan työntyvä 10 kilometriä pitkä vuonomainen lahti Kolvitskaja guba (Колвицкая губа).  Noin 50 kilometrin päässä sijaitsee leveä lahti Porja (Порья). Rannikon rantaviiva on täällä muutenkin rikkonainen. Umban seudulla voi kartasta nähdä seitsemän syvälle sisämaahan ulottuvaa kapeaa lahtea. Karjalan puolella sijaitsee samannimiseen taajamaan ulottuva viisi kilometriä pitkä lahti Knjažaja (Княжая). Tästä kaksikymmentä kilometriä kaakkoon sijaitsee sokkeloinen lahti Startseva (Старцева). Seuraava lahti Rugozerskaja guba (Ругозерская губа) sijaitsee tästä myös parinkymmen kilometrin päässä. Lahden edessä sijaitsee saari Veliki (Великий, Suursaari) ja saarta kiertää salmet Babje More (Бабье Море) ja Velikaja Salma (Великая Салма, Suursalmi). Noin 20 kilometrin päässä tästä on vuonomainen lahti Tšupa (Чупа). Lahti on yli 30 kilometriä pitkä mutta se on samalla hyvin kapea. Sen pohjukassa sijaitsee saman niminen taajama.
Vallitsevat tuulet ja coriolis-ilmiö aiheuttavat pyöreisen merivirran, joka kiertää Vienanmeren vastapäivään. Merivirta tulee Kantalahdelle idästä seuraten Kuolan rannikoita. Osa merivirrasta käy kääntymässä Kantalahdessa aiheuttaen samalla lahdensuulle pienen pyöreän merivirran. Päävirtaus jatkaa Kantalahdelta seuraten Karjalan rannikkoa kaakkoon päin. Merivirran keskimääräinen nopeus on 30–35 senttimetriä sekunnissa. Barentsinmereltä peräin oleva vuorovesi vaikuttaa myös Kantalahdella kahdesti vuorokaudessa. Vuoroveden vaihtelu on noin 2,7 metriä ja joskus yli 3 metriä. Vuoroveden aiheuttamat virtaukset ovat suurimpia lahden pohjukassa ja rannikolla.
Lahtiin laskevat joet tuovat suolaiseen meriveteen makeaa vettä, jolloin lahtien päällysveden suolapitoisuus alenee. Talvella, kun jokien vesi on vähissä, kohoaa Kantalahdenkin suolapitoisuus, mutta kevättulvien aikana pitoisuudet laskevat. Lahden keskimääräinen suolapitoisuus on sama 27,5–28 promillea (‰), mutta keväällä se laskee 26–27 ‰. Päällysveden kerros on Kantalahdella noin 10–20 metriä paksu, jonka alla on halokliini. Siinä suolaisuus kasvaa jyrkästi ja sen alla suolaisuus lisääntyy mutta verkkaisemmin. Lahden syvännejakson pohjalla on vesi suolaisinta, mikä aiheuttaa Vienanmerelle tiheyseroihin perustuvan lähes pysyvän kerrostumisen. Pohjalla vesi vaihtuu vain Barentsinmereltä tulevista vuoroveden vaihtelusta johtuvista suolapulsseista.
Kesäisin korkeimmat päällysveden lämpötilat ovat 14–15°C. Syksyisin vedet jäähtyvät nopeasti ja lämpötilakerrostumat laukeavat täyskiertoon, joka ulottuu vain päällimmäiseen 40 metriä paksuun vesikerrokseen. Sen alapuolella sijaitsee negatiivisen lämpötilan vesikerrostumat. Syvännejakson pohjalla on alle -1,5°C pysyvä lämpötila. Kantalahden jäätymislämpötilat ovat suolaisuudesta riippuen -0,5– -0,7°C. Jäätyvä vesi vapauttaa suolaa, joka painuu lahden pohjalle. Pysyvä jääpeitto syntyy marraskuun puolivälissä. Yleensä koko lahti jäätyy ja vain lahdensuulle muodostuu ajojäätä. Koska Vienanmerestä ajautuu jäätä Barentisnmerelle, pysyy jään paksuus ulapalla ohuempana kuin lahdissa. Paksuus vaihtelee talven ankaruuden mukaan puolesta metristä yli metrin paksuuteen. Jääkenttä voi rannikoiden läheisyydessä rakoilla ja jääkenttään jää avovesipaikkoja eli polinjoja. Myös Kantalahden suulla esiintyy säännöllisesti polinjoja. Jäät lähtevät yleensä ensimmäisenä jokien suistoissa. Täysin jäätön aika voi alkaa toukokuun loppuun mennessä, mutta joskus se viipyy kesäkuun puoliväliin asti.