stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Antiikin Ateenan uskonto

Herakles ja Athene. Kuvitusta attikalaisessa punakuviotekniikalla koristellussa kyliksissä, n. 480–470 eaa.
Antiikin Ateenan kaupunkivaltion ja Attikan kultit, jotka olivat osa antiikin kreikkalaista uskontoa, ovat parhaiten tunnettu esimerkki kreikkalaisen poliksen eli kaupunkivaltion kulttijärjestelmästä.
Kuten kreikkalaiseen uskontoon yleisesti, uskonnon keskiössä olivat jumalille suoritetut uhrit sekä näiden temppeleiden ja pyhäkköjen ylläpito. Tärkein jumaluus oli Athene, jota kunnioitettiin useilla eri nimillä. Lisäksi kunnioitettiin lukuisia muita jumalia ja heeroksia. Vuoden aikana järjestettiin useita juhlia, jotka olivat yleensä aina uskonnollisia. Niistä tärkein oli Panathenaia.
Pappeudet

Ateenan kaupungin kulttien ylläpito kuului polikselle eli viime kädessä sen kansalaisille. Ateenan 600 virkamiehestä noin 200 tehtävänä oli ennen kaikkea pyhäkköjen ylläpito, uhritoimitusten suorittaminen tai uskonnollisten juhlien järjestäminen. Ateenan kaupunkivaltion eräänlaisena ylipappina toimi alun perin Ateenan kuningas ja myöhemmin tämän uskonnollisen aseman perinyt kuningasarkontti. Myös muilla arkonteilla oli uskonnolliset tehtävänsä. Monet pappeudet ja kultit kulkivat suvuissa.
Juhlat

Ateenassa käytössä olleen attikalaisen kalenterin 354-päiväisestä kuuvuodesta noin 60 oli erilaisia juhlapäiviä. Kaupungin tärkeimpiin juhliin kuuluivat Panathenaia, jota vietettiin suurena joka neljäs vuosi, Eleusiin mysteerit, Thesmoforia, Dionysia ja Anthesteria. Juhliin kuuluivat keskeisesti uhritoimitukset. Suureen Panathenaia-juhlaan kuuluivat myös urheilukilpailut ja Dionysoksen kunniaksi vietettyihin Dionysia- ja Lenaia-juhliin näytelmäkilpailut.
Ateenalaisia juhlia olivat:
Anthesteria
Apaturia
Arrheforia
Asklepieia
Bendideia
Boedromia
Delfinia
Diasia
Diisoteria
Dionysia (maalais- ja kaupunki-Dionysia)
Dipolieia
Elafebolia
Eleusiin mysteerit
Eleusinia
Gamelia
Genesia
Haloa
Hekatombaia
Kallynteria
Khalkeia
Khloia
Kronia
Lenaia
Maimakteria
Metageitnia
Munikhia
Numenia (kuukausittain)
Olympeia
Oskhoforia
Panathenaia (suuri ja pieni Panathenaia)
Plynteria
Pompaia
Poseidea
Proerosia
Pyanopsia
Skira eli Skiroforia
Stenia
Synoikia
Thargelia
Theseia
Thesmoforia
Kirjallisuutta

Parke, Herbert William: Festivals of the Athenians.  (Aspects of Greek & Roman Life Series)  Cornell University Press, 1977.  ISBN 0801410541
Simon, Erika: Festivals of Attica: An Archaeological Commentary.  (Wisconsin studies in classics, ISSN 2472-7474)  University of Wisconsin Press, 2002.  ISBN 0299091848
Apollon Zosterin temppelin rauniot Halai Aiksonideen demoksessa.
Athene Niken temppeli.
Parthenon eli Athene Parthenoksen temppeli.
Dionysos Eleuthereuksen pyhäkön jäänteitä.
Olympoksen Zeuksen luola (vasemmalla) ja Apollon Hypoakraioksen luola.
Sunionin Poseidonin temppeli.
Klemetsrudin kirkko

| Klemetsrudin kirkko Klemetsrud kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2008.
Sijainti:  Oslo, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Oslon hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1933
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  130
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Klemetsrudin kirkko (norj. Klemetsrud kirke) on Oslon kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1933.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klemetsrudin kirkko Wikimedia Commonsissa
Tintenpalast

| Tintenpalast |
| --- | --- |

Sijainti:   Windhoek, Namibia
Rakennustyyppi:  parlamenttirakennus
Valmistumisvuosi:  1913
Käyttäjä:  Namibian parlamentti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tintenpalast (saksaa: "Mustepalatsi") on Namibian lainsäädäntörakennus. Se sijaitsee pääkaupunki Windhoekissa. Rakennuksen suunnittelusta on vastannut arkkitehti Gottlieb Redecker. Sen rakennustyöt aloitettiin vuonna 1912, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1913. Alun perin rakennus toimi Saksan siirtomaan Saksan Lounais-Afrikan hallintorakennuksena.
Jaakko Rajala

Jaakko Rajala (s. 27. huhtikuuta 1924 Vilppula) on suomalainen soitinrakentaja, joka tunnetaan rakentamistaan viuluista.
Elämä

Lapsuudessan Ruovedellä ja Helsingissä asunut Rajala soitti nuorena viulua, mutta menetti soittokykynsä jatkosodassa haavoituttuaan merimiinan räjähdyksessä. Sodan päätyttyä Rajala oli Helsingissä viulunrakentaja Jukka Bergmanin oppipoikana, jonka jälkeen hän työskenteli Fazerin musiikkiliikkeen soitinkorjaamossa. Muutettuaan Tampereeelle 1955 Rajala perusti oman verstaan ja soitinkorjaamon. 1970-luvulta lähtien hän opetti soitinrakennusta muun muassa Tampereen työväenopistossa. Rajala työskenteli pitkään myös Tampere Filharmonian jousisoittajien soitinrakentajana ja -korjaajana. Hän on kertonut rakentaneensa noin 400 viulua, alttoviulua ja selloa. Rajalan alttoviulujaan on myyty myös Pohjoismaihin ja Keski-Eurooppaan. Hän rakensi viimeisen viulunsa vuonna 1981, mutta jäi eläkkeelle vasta 85-vuotiaana.
Lilleborgin kirkko

| Lilleborgin kirkko Lilleborg kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2013.
Sijainti:  Oslo, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Oslon hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1966
Suunnittelija:  Harald Hille
Materiaali:  tiili, betoni
Istumapaikkoja:  600
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Lilleborgin kirkko (norj. Lilleborg kirke) on Oslon kunnassa Norjassa sijaitseva tiilinen ja betoninen pitkäkirkko vuodelta 1966.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lilleborgin kirkko Wikimedia Commonsissa
Kansalliskoira

Kansalliskoira on tietyn valtion tai osa-alueen kansalliseksi symboliksi valittu koirarotu.
Valintaperusteet

Kokonaisen valtion kansalliskoiraksi on yleensä poikkeuksetta valittu kyseisen maan alkuperäisrotu, jotta se edustaisi mahdollisimman hyvin kyseistä maata, sen historiaa ja kulttuuria. Esimerkiksi alkuperäinen maatiaisrotu suomenpystykorva on ollut perinteisesti tärkeä osa suomalaista maalaiselämää.
Toisin kuin valtioilla, joidenkin osavaltioiden, prefektuurien tai muiden vastaavien paikallisalueiden kansalliskoirina on toisinaan myös vierasperäisiä rotuja. Tämä saattaa johtua osittain siitä, ettei kyseisillä alueilla ole omaa alkuperäisrotua ja jostain syystä tietty ulkomaalainen rotu koetaan sopivammaksi symboliksi kuin esimerkiksi saman maan muiden alueiden koirarodut. Vierasperäinen kansallisrotu on lisäksi toisinaan vaikuttanut alueen historiassa, kuten hallitsijoiden lemmikkinä tai mainittu alueeseen liittyvissä kulttuuriteoksissa.
Esimerkiksi saksalainen tanskandoggi on valittu Pennsylvanian kansallisroduksi siksi, koska osavaltion perustajalla William Pennillä oli kyseisen rodun edustaja. Kansas taas on ehdottanut mahdolliseksi tulevaksi kansalliskoiraksi skotlantilaista cairnterrieriä, koska Ihmemaa Oz -elokuvassa näytellyt koira oli tämän rotuinen.
Kansallisrotu vai alkuperäisrotu?

Kaikilla valtioilla ei ole omaa kansalliskoiraa, eikä kaikissa kielissä käsitettä edes tunneta. Esimerkiksi englannin kielessä sana aiheuttaa paljon sekaannusta, koska sillä viitataan toisinaan myös "alkuperäisrotuun" (Native Breed tai harvemmin National Breed). Lisäksi muun muassa Ruotsilla on virallisesti monta kansalliskoiraa (nationalhund), ja Kiinassa esimerkiksi chongqinginkoirasta käytetään nimitystä national dog, vaikkei se ole maan virallinen kansallisrotu. Unkarissa käsitettä national breed käytetään usein kuvaamaan unkarilaisia rotuja pulista, pumista ja komondorista mudiin, unkarinajokoiraan ja kuvasziin huolimatta siitä, että maalla on erikseen virallisena kansallisrotuna unkarinvizsla.
Luettelo Naantalin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Naantalin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Naantalin kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Naantaliin on liitetty Naantalin maalaiskunta, Merimasku, Velkua ja Rymättylä.
Mariskan diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Mariska esiintymässä Ilosaarirockissa vuonna 2010.
Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 7 |  |
| ↙Singlet | 13 |  |
| ↙Musiikkivideot | 2 |  |
Tämä artikkeli on suomalaisen rap– ja poplaulaja Mariskan diskografiasta. Hän on uransa aikana julkaissut kolme sooloalbumia, jotka ovat olleet tyylilajiltaan rapmusiikkia.
Albumit

| Nimi | Julkaisutiedot | Lista> Albumilista | Myynti |
| --- | --- | --- | --- |
| Toisin sanoen |  Julkaistu: 29. marraskuuta 2002  Levy-yhtiö: Warner Music Finland  Formaatti: CD / LP / Digitaalinen | #19  | – |
| Memento mori |  Julkaistu: 16. helmikuuta 2004  Levy-yhtiö: Warner Music Finland  Formaatti: CD / Digitaalinen | #9  | – |
| Suden hetki |  Julkaistu: 10. elokuuta 2005  Levy-yhtiö: Warner Music Finland  Formaatti: CD / Digitaalinen | #11  | – |
| Matador |  Julkaistu: 21. lokakuuta 2016  Levy-yhtiö: Capitol Records  Formaatti: CD / Digitaalinen | #19  | – |
| Mariska |  Julkaistu: 18. lokakuuta 2019  Levy-yhtiö: Johanna Kustannus  Formaatti: CD / LP / Digitaalinen | #15  | – |
| Navidadii |  Julkaistu: 20. marraskuuta 2020  Levy-yhtiö: Johanna Kustannus  Formaatti: CD / Digitaalinen | #43  | – |
| Mäihä |  Julkaistu: 14. lokakuuta 2022  Levy-yhtiö: Kaiku Recordings  Formaatti: CD / Digitaalinen | 12  | – |
Singlet > Muut singlet

| Vuosi | Single | Singlelista | Latauslista | Radiolista | Albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | ”Hellä ori” (Lord Est mukana Mariska) | 15  | – | – | Päivät töissä |
| 2008 | ”Jotkut muijat” (Lord Est mukana Mariska) | – | – | – | Tulin teitä muistuttaan |
| 2010 | ”Minä” (Kymppilinja mukana Mariska) | 5  | 1  | 17  | Valmistaudu olemaan väärässä |
| 2012 | ”Tytöt” (PMMP mukana Mariska) | – | – | – | Rakkaudesta |
| 2016 | ”Lähiöunelmii” (Teflon Brothers mukana Mariska) | 3  | 1  | 12   | Circus |
| 2016 | ”Soittorasia” (Petri Nygård mukana Mariska) | 5  | 1  | – | Alaston Suåmi |
Musiikkivideot

Anteexi (2002)
Murha (2004 – ohj. Vesa Manninen)
Vierailijana

| Vuosi | Artisti | Kappale | Albumilta | Muut vierailijat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | Steen1 | ”Ikkunaprinsessa” | Varasta pomolta |  |
| 2006 | Nopsajalka | ”Parhaat bileet” | Tontilla taas |  |
| 2007 | Ville Kalliosta | ”Komennat ja opetat” | 100 x 200 mg | Katri Puro |
| 2007 | SP | ”Hyvää” | Kalevan poika |  |
| 2008 | Lord Est | ”Jotkut muijat” | Tulin teitä muistuttaan |  |
| 2009 | Ezkimo | ”Jos” | Muteniaatikot |  |
Konvergenssiliike

Konvergenssiliike eli lähentymisliike tarkoittaa erilaisten jumalanpalvelusperinteiden lähentymistä ja sulautumista toistensa kanssa. Kirkkokuntien erilaisten taustojen ja jumalanpalvelusperinteiden vuoksi liikkeellä on useita määritteleviä piirteitä. Konvergenssiliike pyrkii lähentämään erityisesti evankelista, karismaattista ja liturgista perinnettä.
Keskeinen ominaispiirre on keskittyminen seurakuntien ja kirkkojen yhtenäisyyteen, joka perustuu seurakuntien tarkoitukseen. Konvergenssiliikettä on määritellyt myös sen keskittyminen alkuseurakuntaan ja apostoliseen auktoriteettiin. Konvergenssiliikkeelle ominaista on myös erilaisten jumalanpalvelusperinteiden arvon tunnustaminen. Liike on käyttänyt spontaanin ja karismaattisen jumalanpalvelustyylin ohella myös liturgista muotoa käyttämällä yhteistä rukouskirjaa ja korostanut sakramentteja. Konvergenssiliike on vedonnut eri kirkkoihin ja yli kirkkokuntien rajojen.
Konvergenssiliikettä ei tule sekoittaa ekumeeniseen liikkeeseen. Molemmissa liikkeissä on yhtäläisyyksiä kuitenkin siinä, että ne näkevät arvoa kirkkokuntien eri palvelu- ja jumalanpalvelustavoissa.
Historia

Konvergenssiliike alkoi ja sai suurimman vaikutuksensa 1900-luvun loppupuolella, erityisesti 1980- ja 1990-luvuilla. Liike ei syntynyt niinkään erityisten tapahtumien tuloksensa vaan tunnustuskuntien välisen suuntauksen kautta. Liike sai alkunsa kun erilaiset evankelista, karismaattista ja liturgista taustaa edustavat kirkot pyrkivät yhdistämään erilaisia jumalnpalvelusmuotoja. Kun eri seurakunnat ja kirkot ryhtyivät vuorovaikutukseen muiden samanmielisten seurakuntien ja kirkkojen kanssa, liikkeen voimakkuus ja vaikutus kasvoi.
Vaikutukset

Konvergenssiliikkeellä on ollut merkittävä vaikutus kristinusko kannalta, sillä se on synnyttänyt vuorovaikutusta perinteisesti erillään toimivien kirkkokuntien välillä. Liike on vaikuttanut moniin seurakuntiin ja kirkkoihin erityisesti niiden jumalanpalvelustapojen osalta.
Konvergenssiliikkeen julkaisuilla on ollut suuri vaikutus liikkeen sisäiseen elämään ja kasvuun. Eräs tärkeimmistä liikkeeseen vaikuttaneista kirjoista on Robert Webberin vuonna 1985 kirjoittama Evangelicals on the Canterbury Trail: Why Evangelicals Are Attracted to the Liturgical Church. Webber kirjoitti myös useita muita kirjoja. Myös Richard Lovelacen artikkeli The Three Streams, One River?", on ollut vaikutusvaltainen liikkeen kannalta.
Ice Age: Buck Wildin seikkailut

| Ice Age: Buck Wildin seikkailut> The Ice Age Adventures of Buck Wild |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John C. Donkin
Käsikirjoittaja:   Ray DeLaurentis  William Schifri  Jim Hecht 
Tuottaja:  Denise L. Rottina
Säveltäjä:  Batu Sener
Leikkaaja:  Braden Oberson
Pääosat:   Simon Pegg  Vincent Tong  Aaron Harris  Utkarsh Ambudkar  Justina Machado  Sean Kenin Elias-Reyes  Jake Green  Skyler Stone  Dominique Jennings 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Pictures
Levittäjä:  Disney+
Ensi-ilta:   2022-1-2828. tammikuuta 2022 (Yhdysvallat)  2022-3-2525. maaliskuuta 2022 (Suomi)  
Kesto:  82 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Ice Age 5: Törmäyskurssilla
Seuraaja:  Ice Age 6
Aiheesta muualla
IMDb 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ice Age: Buck Wildin seikkailut (engl. The Ice Age Adventures of Buck Wild) on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tietokoneanimaatioelokuva, jonka on ohjannut John C. Donkin. Elokuvan on käsikirjoittanut Ray DeLaurentis, William Schifri ja Jim Hecht. Se on Ice Age-elokuvasarjan kuudennes osa ja jatko-osa vuoden 2016 elokuvalle Ice Age 5: Törmäyskurssilla. Elokuva julkaistiin Disney+-tilausvideopalvelussa Suomessa 25. maaliskuuta. Elokuva julkaistiin Yhdysvalloissa Disney+:aan 28. tammikuuta 2022 ja Suomessa 25. maaliskuuta 2022. Elokuvassa seurataan kahden opossumiveljen Crashin ja Eddien seikkailua Buck Wildin kanssa.
Elokuva sai negatiivisen vastaanoton.
Ääninäyttelijät

| Alkuperäinen ääninäyttelijä | Suomenkielinen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Simon Pegg | Kimmo Blom | Buck |
| Vincent Tong | Jukka Hildén | Crash |
| Aaron Harris | Jarno Leppälä | Eddie |
| Sean Kenin Elias-Reyes | Antti Pääkkönen | Manu |
| Dominique Jennings | Sanna Saarijärvi | Ellie |
| Jake Green | Antti L. J. Pääkkönen | Sid |
| Skyler Stone | Santeri Kinnunen | Diego |
| Justina Machado | Meri Nenonen | Zeta |
| Utkarsh Ambudkar | Antti Lang | Orson |
Aiheesta muualla

Ice Age: Buck Wildin seikkailut Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ranskan uskonsodat

Ranskan uskonsodat (myös hugenottisodat) oli sarja yhteenottoja katolilaisten ja protestanttisten hugenottien välillä Ranskassa vuosina 1562–1598. Ne alkoivat Wassyn verilöylystä.  Sodat lopetti kuningas Henrik IV:n antama Nantesin edikti.
Tausta

Ranskassa kalvinistit saivat 1500-luvulla  jalansijaa, parhaimmillaan heitä arvellaan olleen noin kymmenennes Ranskan väestöstä. Kalvinismi oli vahvaa erityisesti aateliston keskuudessa. Kun Henrik II kuoli heinäkuussa 1559, valta siirtyi hänen leskelleen Katariina de’ Medicille ja heidän pojilleen. Valtaan pääsivät 15-vuotiaan Frans II:n vaimon, Skotlannin kuningattaren Maria Stuartin sukulaiset, äärikatolilainen Guise-suku. Suvun vastustajia olivat Bourbonit ja Châtillonit, jotka olivat kalvinisteja.
Hugenottien kyky pienenä vähemmistönä käydä sisällissotaa perustui kiinteän kalvinistisen kirkko-organisaation hyväksikäyttöön. Kun katolilainen Guise-suku hallitsi palkkajoukoista koostunutta Ranskan kuninkaallista armeijaa, hugenottien joukot olivat ennen kaikkea paikallisten seurakuntien jäsenistä koostuva armeija.
Tapahtumat

Kalvinismin leviäminen Ranskassa sai Katariina de' Medicin osoittamaan hugenotteja kohtaan aiempaa enemmän suvaitsevaisuutta, mikä suututti katolilaiset. Seurauksena oli Wassyn verilöyly 1. maaliskuuta 1562 ja sen vastareaktiona hugenottien kansannousut provinsseissa. Kaikkiaan 1560-luvun aikana käytiin kolme erillistä sisällissotaa, ja vuonna 1570 tehdyssä Saint Germainin rauhassa hugenotit onnistuivat saamaan suhteellisen hyvät ehdot. He saivat oikeuden harjoittaa uskontoaan nimetyissä paikoissa jokaisessa maakunnassa ja saivat linnoittaa neljä kaupunkia. Yksi niistä oli La Rochelle Ranskan länsirannikolla. Samalla hugenottijohtaja Gaspard de Coligny sai johtavan aseman kuningas Kaarle IX:n neuvostossa. Kun vuoden 1570 rauha solmittiin, oli taisteluihin osallistuneista johtavista henkilöistä hengissä enää kaksi, Katariina de' Medici ja Gaspard de Coligny. Anton Bourbonilainen oli kaatunut taistelussa vuonna 1562, François Guise murhattu vuonna 1563, Anne de Montmorency kaatunut taistelussa vuonna 1567 ja Louis I Condé ammuttu taistelun jälkeen vuonna 1569.
Vuoden 1570 rauha ei kestänyt. Katolilaiset hyökkäsivät hugenottien kimppuun 23. ja 24. elokuuta välisenä yönä 1572, joka on jäänyt historiaan pärttylinyön verilöylynä. Verilöylyssä rahvas kävi hugenottien kimppuun, mutta taustalla oli leskikuningatar Katariina de' Medicin tavoite päästä eroon liikaa valtaa saaneesta Gaspard de Colignysta. Pärttylinyön murhat muuttivat hugenottiliikettä ratkaisevasti. Sen kannatus aateliston keskuudessa romahti, ja liike palasi uskonnolliseen perustaansa. Hugenottien taistelutahto voimistui, sillä he taistelivat nyt olemassaolonsa puolesta.
Pärttylinyön verilöyly ei johtanut leskikuningatar Katariinan tavoitteisiin. Verilöylyä seurasi uusi sisällissotien kierre ja kuninkaan valta heikkeni entisestään, sillä kuningas oli nyt kiihkokatolilaisista riippuvainen. Uskonnollisen kompromissin kannattajat – politiques-ryhmä – läheni hugenotteja. Vuonna 1576 solimittiin rauha, joka takasi hugenoteille täyden uskonnonvapauden kaikkialla muualla paitsi Pariisissa, kahdeksan linnoitettua paikkaa ja pääsyn kaikkiin virkoihin. Toiveet uskonrauhasta haihtuivat pian, kun katolilaiset muodostivat katolisen liigan ja aseellinen välienselvittely jatkui.
Vuonna 1594 kuninkaaksi kruunattu Henrik III pyrki irtautumaan katolisen liigan otteesta. Uskonsotien viimeinen sisällissota oli ns. kolmen Henrikin sota, jossa osapuolina olivat Henrik III, protestanttinen Henrik II Navarralainen ja katolilainen Guisen herttua Henrik. Kun Henrik III kuoli Jacques Clémentin murhaamana elokuussa 1589, Henrik Navarralainen otti tittelikseen kuningas Henrik IV. Guise-suvun johtama katolinen liiga ei tätä hyväksynyt, vaan sisällissota jatkui. Kun katolinen liiga pyysi apua Espanjalta, sisällissota muuttui Ranskan ja Espanjan väliseksi sodaksi. Reaalipoliitikko Henrik Navarralainen kääntyi katolilaiseksi vuonna 1593 ja hänet kruunattiin Ranskan kuninkaaksi tammikuussa 1594. Vuonna 1598 Henrik IV antoi Nantesin ediktin, joka takasi hugenoteille rajallisen uskonvapauden. Tämän katsottiin päättäneen hugenottisodat.
Antiikin Ateenan armeija

Marathonin taistelun (490 eaa.) uusintaesitys, 2011.
Antiikin Ateena ylläpiti suuruutensa aikana eli klassisella kaudella 400–300-luvuilla eaa. hopliittiarmeijaa ja suurta laivastoa. Ateenan armeija oli tuolloin pitkään koko kreikkalaisen maailman suurin. Armeijan kehitys ja kasvu liittyivät läheisesti Ateenan demokratian kehitykseen. Suuren osan 400-lukua eaa. kaupunki tunnettiin ennen kaikkea laivastomahtina, joka hallitsi Egeanmerta Deloksen meriliiton kautta. Ateenan sotapäälliköt valittiin demokraattisesti äänestämällä. Sekä hopliittisotilaat että laivaston soutajat olivat tavallisia kansalaisia.
Historia

Ateena ei vielä arkaaisella kaudella ollut tunnettu sotilasmahtina; tämä rooli kuului ennemmin Spartalle. Ateena kehittyi sotilaallisesti merkittäväksi voimaksi demokratian kaudella, joka alkoi noin vuonna 508 eaa. Tämän jälkeen Ateenan armeijan koko kasvoi nopeasti, ja se saavutti kauden alussa merkittäviä sotavoittoja. Näihin kuuluivat voitto vastasyntynyttä demokratiaa uhanneista boiotialaisista ja khalkislaisista (507/506 eaa.) sekä voitto persialaisista Marathonin taistelussa (490 eaa.). Ateenalaiset yhdistivät armeijansa menestyksen demokratiaansa ja sen tuomaan kansalaisten tasavertaisuuteen. Herodotoksen sanoin, ”niin kauan kuin ateenalaisia hallitsivat itsevaltiaat, eivät he sota-alalla olleet ketään naapuriansa etevämpiä [...] mutta vapauduttuaan kukin osoittautui alttiiksi, koska toimi omaksi hyväkseen”.
Vielä noin vuonna 508 eaa. Ateenan jalkaväkeen kuulu noin 3 600 miestä, ratsuväkeen 100 ratsumiestä ja laivastoon 60 sotalaivaa. Persialaissodissa Ateena kykeni varustamaan Marathonin taisteluun 9 000 hopliittia ja Plataiain taisteluun (479 eaa.) 8 000 hopliittia. Artemisionin meritaisteluun (480 eaa.) kaupunki kykeni varustamaan 127 laivaa ja Salamiin meritaisteluun (myös 480 eaa.) 180 laivaa.
Myöhemmin klassisella kaudella Ateenan armeija oli koko kreikkalaisen maailman suurin, suorassa suhteessa kaupunkivaltion poikkeuksellisen suureen väkilukuun. Peloponnesolaissodan alussa vuonna 431 eaa. Ateenan varsinaiseen armeijaan kuului noin 15 800 miestä, joista 13 000 oli hopliitteja. Lisäksi kaupungilla oli puolustusjoukot, jotka koostuivat 16 000 miehestä, joista 3 000 oli metoikkihopliitteja. Laivastossa oli 300 kolmisoutua. Ratsuväen koko kasvoi parhaimmillaan noin 2 200:aan. Tämä oli poikkeuksellisen suuri luku jopa suhteessa Thessalian ja Makedonian hevosrikkaisiin alueisiin verrattuna.
Peloponnesolaissodan aikaan Ateenan perivihollisen Spartan oma hopliittiarmeija (Spartan armeija) oli puolet Ateenan hopliittiarmeijaa pienempi, eikä Spartalla ollut omaa laivastoa lainkaan. Sodat ja taistelut käytiin kuitenkin yleensä yhdessä liittolaisten kanssa, mikä muutti tilannetta. Spartalaiset johtivat ainakin periaatteessa peloponnesolaisliittoon kuuluneiden liittolaistensa joukkoja ja laivastoja, mutta liitto ei ollut aina kovin yhtenäinen. Ateenalla sen sijaan oli suorempi määräysvalta omasta armeijastaan ja ainakin Deloksen meriliiton aikana sen kumppanit olivat ennemmin alamaisia kuin liittolaisia. Peloponnesolaissodan aikana Ateena oli vahvempi merellä ja Sparta liittolaisineen maalla. Ateena sai taisteluissa useampia voittoja, ja hävisi spartalaisille vasta, kun nämä alkoivat omaksua ateenalaisia taktiikoita.
Ateena menetti sotilasmahtinsa lyhyeksi aikaa peloponnesolaissodan tappion myötä vuonna 404 eaa. Sen jälkeen esimerkiksi Ateenan laivaston kooksi rajattiin 12 laivaa. Ateena toipui tappiosta kuitenkin pian. 300-luvulla eaa. kaupunki johti niin kutsuttua toista Ateenan liittoa. Lopullisesti Ateena menetti sotilaallisen samoin kuin poliittisen merkityksensä jouduttuaan Makedonian valtaan Lamian sodan myötä vuonna 322 eaa.