stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomettumisen uusin aalto

| Suomettumisen uusin aalto Suomen haastavat naapurisuhteet 1990–2010 |
| --- | --- |

Kirjailija:  Esko Salminen
Kieli:  suomi
Genre:  Suomen ulkopolitiikka
Kustantaja:  Minerva Kustannus
Julkaistu:  2011
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  352
ISBN:  978-952-492-469-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Suomettumisen uusin aalto. Suomen haastavat naapurisuhteet 1990–2010 on historioitsija Esko Salmisen vuonna 2011 ilmestynyt kirja Suomen ulkopolitiikasta ja Venäjä-suhteesta. Teoksen on julkaissut Minerva Kustannus.
Aiheesta muualla

Pentti Stranius: Suomettumisen uusin aalto[vanhentunut linkki]. Savon sanomat 13.6.2011.
Sylvan Learning

Sylvan Learning (aiemmin Sylvan Learning Center) on useita oppimiskeskuksia käsittävä yritys. Sylvan tarjoaa henkilökohtaista avustusta lukemisessa, kirjoittamisessa, matematiikassa sekä opiskelutaidoissa. Se tarjoaa avustusta 4½-vuotiaista aina high school -ikäisiin asti.
Sylvanilla on noin 1 100 oppimiskeskusta ympäri Pohjois-Amerikkaa. Keskuksia on 49 Yhdysvaltojen osavaltiossa sekä kuudessa Kanadan provinssissa. Sen päämaja sijaitsee Baltimoressa, Marylandin osavaltiossa Yhdysvalloissa.
Unabomberina tunnettu yhdysvaltalainen kirjepommittaja Theodore Kaczynski kritisoi New York Timesissa vuonna 1995 ilmestyneessä manifestissaan Teollinen yhteiskunta ja sen tulevaisuus sitä, kuinka Sylvanin tapaiset oppimiskeskukset aivopesevät lapsia yhteiskuntaan sopiviksi.
Hai-vene

| Hai |
| --- | --- |


Tyyppi:  yksityyppinen kölivene
Suurin pituus (LOA):  9,60 m
Vesilinjan pituus (LWL):  6,60 m
Leveys:  1,90 m
Paino:  1 700 kg
Isopurje:  15,3 m2
Fokka / Genua:  6,2 m2
Spinaakkeri:  30 m2
LYS:  1,03
Suunnittelija:  Gunnar L. Stenbäck
Suunnitteluvuosi:  1930
Hai-vene on suomalainen retki- ja kilpakäyttöön suunniteltu klassinen purjevene. Veneen suunnitteli Gunnar L. Stenbäck vuonna 1931.
Historiaa

Aikaisemmin suurin osa köliveneistä oli erilaisten mittasääntöjen mukaan yksin kappalein suunniteltuja ja rakennettuja, mikä teki niistä verraten kalliita. Stenbäckin mielestä oli luotava edullinen yksityyppiluokka jota voitiin valmistaa sarjatyönä, vain tällä keinoin purjehdus tulisi myös laajempien kansankerrosten ulottuville. Niinpä Stenbäck suunnitteli veneestä yksinkertaisen rakentaa, materiaaleina käytettiin pääasiassa suomalaista mäntyä ja tammea, köli valettiin raudasta ja se piirrettiin matalaksi jotta se olisi turvallinen karikkoisillakin vesillä. Purjepinta-ala oli pieni joten vene oli merikelpoinen ja purjeet helposti hallittavissa ilman vinssejä. Hai-veneen piirustukset esiteltiin Frisk Bris-lehden numerossa 9/1930 ja omaksi luokakseen se hyväksytiin 1932. Hai-veneen synnyn keskeisenä taustavaikuttajana oli 30-luvulla HSS ja seuran tuolloinen kommodori Eric Nummelin
Veneestä tuli Suomessa erittäin suosittu ja sitä rakennettiin 1930- ja 40-luvuilla suuria määriä, jopa sota-aikana. Veneitä vietiin myös ulkomaille, lähinnä Ranskaan, Saksaan, Baltian maihin ja jopa Yhdysvaltoihin. Hai-veneiden rakentaminen alkoi hiipua 50-luvun loppupuolella Pohjoismaisen Kansanveneen saavuttaessa suosiota. Hai pysyi kuitenkin Suomen suurimpana köliveneluokkana 60-luvun lopulle asti jolloin H-vene alkoi syrjäyttää vanhoja puuveneluokkia. Uusien Hai-veneiden rakentaminen on silti hiljaksiin jatkunut näihin päiviin asti. Käytetyt veneet ovat nykyään suhteellisen edullisia ja Hai on edelleen aktiivinen kilpaveneluokka jossa vuosittain purjehditaan Suomenmestaruudesta. Hain luokkaliitto perustettiin 1963. Kaiken kaikkiaan Hai-veneitä on Suomessa rekisteröity melkein 300. Kansainvälistä luokkaliittoa ei ole, mutta joka toinen vuosi kilpaillaan maailmancupista suomalaisten, ranskalaisten ja saksalaisten veneiden kesken.
Requin

Ranskassa Haista (siellä nimellä Requin) tuli suosittu purjeveneluokka ja veneitä on rekisteröity melkein 500. Requinin luokkasäännöt poikkeavat jonkun verran suomalaisesta, purjepinta-alaa on enemmän, masto on alumiinia ja lasikuitu on sallittu runkomateriaalina.
Hai 2000

Hai 2000 on suomalainen Hai-veneen jatkokehitelmä. Runko on lasikuitua ja perustuu Requiniin. Purjepinta-ala on nostettu 26 neliömetriin. Hai 2000:lla on oma luokkaliitto. On myös mahdollista rikata puinen Hai-vene Hai 2000-luokkasääntöihin.
Aiheesta muualla

Haipurjehtijat, Hai-veneiden luokkaliitto.
Hai 2000 luokkaliitto (Arkistoitu – Internet Archive).
Ranskan luokkaliitto (Arkistoitu – Internet Archive). (ranskaksi)
Hai-purjehdussivusto (Arkistoitu – Internet Archive).
Hai-veneitä kilpailussa. Etualalla näkyvä vene voitti luokan Suomen mestaruuden 2007.
Ranskalainen Requin, jossa on Haita suurempi purjeala ja alumiinimasto.
Helena (Yhdistyneen kuningaskunnan prinsessa)

Prinsessa Helena n. 1882
Prinsessa Helena, Franz Xaver Winterhalter 1865
Prinsessa Helena ja puoliso Schleswig-Holstein prinssi Kristian kihlautumisensa aikoihin n. 1865
Prinsessa Helena (Helena Augusta Victoria Saxe-Coburg and Gotha) ; (25. toukokuuta 1846 – 9. kesäkuuta 1923) oli Yhdistyneen kuningaskunnan prinsessa ja Englannin kuningasperheen jäsen, joka kuului Saksi-Coburg-Gotha sukuun.
Prinsessa Helena veljensä prinssi Alfredin kanssa, Franz Xaver Winterhalter 1843
Suku ja koulutus

Helena oli kuningatar Viktorian ja prinssi Albertin tytär. Hänellä oli seitsemän sisarusta, joista vanhimmasta veljestä tuli kuningas Edvard VII, vanhimmasta sisaresta Victoriasta tuli Saksan keisarinna, Alicesta tuli Hessenin suurherttuatar, Louise oli kuvanveistäjä ja Argyllin herttuatar ja suosikkiveli Alfred avioitui suuriruhtinatar Maria Aleksandrovna Romanovan kanssa.
Hän oli lapsena vilkas, puhelias ja poikamainen. Vuonna 1866 Helena avioitui Schleswig Holsteinin prinssi Kristianin (1831–1917) kanssa, joka oli häntä 15 vuotta vanhempi. Isänsä kuoleman ja Alice-siskonsa naimisiinmenon jälkeen Helena toimi äitinsä epävirallisena sihteerinä.
Helenan kouluttajina olivat hänen isänsä prinssi Albert ja tämän läheisen ystävän ja neuvonantajan Baron Stockmarin valitsemat yksityisopettajat. Hän vietti lapsuutensa vanhempiensa kanssa matkustaen eri kuninkaallisten asuntojen välillä Britanniassa. Kuninkaallisen hovin intiimi ilmapiiri päättyi 14. joulukuuta 1861, kun isä kuoli ja äiti aloitti suruajan. 1860-luvun alussa Helena aloitti flirttailun prinssi Albertin saksalaisen kirjastonhoitajan Carl Rulandin kanssa. Vaikka suhteen luonne on suurelta osin tuntematon, Helenan romanttiset kirjeet Rulandille säilyvät. Kun hänen äitinsä huomasi flirttailun vuonna 1863, hän erotti Rulandin, joka palasi kotimaahansa Saksaan.
Avioliitto

Helena avioitui 5. heinäkuuta 1866 Schleswig-Holsteinin köyhän prinssi Kristianin (1831–1917) kanssa, joka oli Schleswig-Holstein-Sonderburg-Augustenburgin herttua Christian August II:n ja kreivitär Louise Sophie af Danneskiold-Samsøen nuorempi poika. He olivat tavanneet vuonna 1865 kun Helena vieraili Coburgissa.
Pariskunta pysyi Britanniassa, ja asui Frogmore Housessa ja Cumberland Lodgessa Windsorin linnan puistossa, kutsuetäisyydellä kuningattaresta, joka halusi että tytär oli hänen läheisyydessään. Helenasta tuli yhdessä nuorimman sisarensa prinsessa Beatricen kanssa kuningattaren epävirallinen sihteeri, sisar "päivysti" Isle of Wightilla Osborne Housen lähistöllä.
Kuningatar Viktorian kuoleman jälkeen 22. tammikuuta 1901 Helena näki suhteellisen vähän elossa olevia sisaruksiaan.
Toiminta

Helena oli kuninkaallisen perheen aktiivisin jäsen, joka toteutti laajaa kuninkaallisen osallistumisen ja vaikuttamisen ohjelmaa. Hän oli myös aktiivinen hyväntekeväisyysjärjestöjen suojelija ja yksi Britannian Punaisen Ristin perustajajäsenistä. Hän oli Royal School of Needleworkin perustava johtaja ja Workhouse Infirmary Nursing Associationin ja British Royal Nurses' Associationin puheenjohtaja. Viimeksi mainitun puheenjohtajana hän tuki vahvasti sairaanhoitajien rekisteröintiä Florence Nightingalen neuvoja vastaan. Vuonna 1916 hänestä tuli ensimmäinen perheensä jäsen, joka juhli 50-vuotispäiväänsä. Hänen miehensä kuoli vuotta myöhemmin. Helena kuoli 77-vuotiaana vuonna 1923.
Lapset

Helenalle ja Kristianille syntyi kuusi lasta:
Prinssi Christian Victor (14. huhtikuuta 1867 –  29. lokakuuta 1900), äitinsä suosikkipoika; kuoli naimattomana ja sairastui palvellessaan buurisodassa
Prinssi Albert (26. helmikuuta 1869 – 27. huhtikuuta 1931) Oldenburg-suvun päämies vuonna 1921; yksi avioton tytär, Valerie Marie zu Schleswig-Holstein
Prinsessa Helena Victoria (3. toukokuuta 1870 – 13. maaliskuuta 1948) pysyi naimattomana. Yksi hänen viimeisistä julkisista esiintymisistään oli tulevan kuningatar Elisabet II:n ja Edinburghin herttuan prinssi Philipin häissä.
Prinsessa Marie Louise (12. elokuuta 1872 – 8. joulukuuta 1956) avioitui 1891 Anhaltin prinssi Aribertin kanssa; ei jälkeläisiä; avioliitto purkautui vuonna 1900
Prinssi Harald (12. toukokuuta 1876 – 20. toukokuuta 1876), kuoli kahdeksan päivän ikäisenä
Nimetön kuolleena syntynyt poika (7. toukokuuta 1877)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helena (Yhdistyneen kuningaskunnan prinsessa) Wikimedia Commonsissa
Prinsessa Helena n. 1910
Susanne Lothar

| Susanne Lothar |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Susanne Lothar
Syntynyt: 15. marraskuuta 1960 Hampuri, Länsi-Saksa
Kuollut: 21. heinäkuuta 2012 (51 vuotta) Berliini, Saksa
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Ulrich Mühe (1997–2007)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1983–2012
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Susanne Lothar (15. marraskuuta 1960 Hampuri, Länsi-Saksa – 21. heinäkuuta 2012) oli saksalainen elokuva-, televisio- ja teatterinäyttelijä.
Ura

Susanne Lothar oli vuosia Deutsches Schauspielhaus -teatterin riveissä, ja teki valkokangasdebyyttinsä vuoden 1983 elokuvassa Oudot hedelmät (Eisenhans). Hän näytteli aviomiehensä Ulrich Mühen kanssa avioparia Michael Haneken elokuvassa Funny Games vuonna 1997. Yhteistyö Haneken kanssa jatkui vielä elokuvissa Pianonopettaja (2001) sekä Valkoinen nauha (2009). Lotharin kaikki Haneken kanssa tehdyt elokuvat esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla.
Osittainen filmografia

Oudot hedelmät (1983)
Der Berg (1991)
Funny Games (1997)
Das Schloß (1997)
Pianonopettaja (2001)
Schneeland (2005)
Lukija (2008)
Valkoinen nauha (2009)
Nemesis (2010)
Die kommenden Tage (2010)
Wer wenn nicht wir (2011)
Die verlorene Zeit (2011)
Anna Karenina (2012)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Susanne Lothar Wikimedia Commonsissa
Hai Hortto Kaalot

| Hai Hortto Kaalot Hortto Kaalo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Scandia-Studio
 Julkaistu: 1973
 Formaatti: LP
 Tyylilaji: folk
 Levy-yhtiö: Scandia (HSLP 141)
Hortto Kaalon muut julkaisut
| Hortto Kaalo 1971 | Hai Hortto Kaalot 1973 | Kättä päälle ja käsirahaa 1973 |
Hai Hortto Kaalot on Hortto Kaalon albumi vuodelta 1973.
Kappaleet > A-puoli

Hai hortto kaalot – 2.10 (säv. Reino Markkula) (Hortto Kaalo)
Miksi ovet ei aukene meille – 1.46 (säv. Taisto Lundberg) (Hortto Kaalo)
Kaikki käyvät tummain riemuun – 2.33 (säv. Marko Putkonen) (Hortto Kaalo)
Ei kenenkään lähimmäinen (Pregonera) – 2.35 (säv. Digno Garcia) (Hortto Kaalo)
On jo yö (Le Rossignol Anglais) – 2.12 (säv. Aufray, Delanoe, Brandin) (Hortto Kaalo)
Jälleen kun olet vapaa (Komm wieder, wenn du frei bist) – 4.00 (säv. Jack White) (Marko Putkonen)
Kappaleet > B-puoli

Rakkaus aito on vain kerran (Es gibt nur eine wahre Liebe) – 3.12 (säv. Christian Bruhn) (Anneli Sari)
Muistojeni ruusut – 3.21 (säv. Arvo-Walte Palmrooth) (Anneli Sari)
Neito ja kuolema – 2.20  (Feija Åkerlund)
Vienan virran pyörteissä – 2.03  (Feija Åkerlund)
Huiskihan ne puiden latvat – 2.07  (Taisto Lundberg)
Täyttäessäni viisitoista vuotta – 2.10  (Taisto Lundberg)
Tuotanto

Jouko Ahera – äänitys
Kari Huttunen – valokuva
Aiheesta muualla

Hai Hortto Kaalot discogs.com -sivustolla
Albumi Fono.fi:in tietokannassa
System Crasher

| System Crasher> Systemsprenger |
| --- | --- |
 Nora Fingscheidt, Helena Zengel ja Albrecht Schuch Berliinin elokuvajuhlilla 2019.
Ohjaaja:  Nora Fingscheidt
Käsikirjoittaja:  Nora Fingscheidt
Tuottaja:  Peter Hartwig Jonas Weydemann Jakob Weydemann Frauke Kolbmüller
Säveltäjä:  John Gürtler
Kuvaaja:  Yunus Roy Imer
Leikkaaja:  Stephan Bechinger Julia Kovalenko
Pääosat:  Helena Zengel
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksa
Levittäjä:  Mozinet
Ensi-ilta:  2019
Kesto:  125 min
Alkuperäiskieli:  saksa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
System Crasher (tv-esityksessä Systeeminmurskaaja, alk. Systemsprenger) on Nora Fingscheidtin käsikirjoittama ja ohjaama saksalainen draamaelokuva vuodelta 2019. Äitinsä hylkäämästä, laitoksesta toiseen joutuvasta aggressiivisesta tytöstä kertova elokuva palkittiin Berliinin elokuvajuhlilla Hopeisella karhulla. Fingscheidtin ensimmäinen pitkä elokuvaohjaus keräsi kaikkiaan yli 30 elokuva-alan palkintoa. Rankan pääroolin näyttelijä, 11-vuotias Helena Zengel palkittiin Deutscher Filmpreis -gaalassa ja useilla elokuvafestivaaleilla parhaana naisnäyttelijänä.
Suomessa System Crasher nähtiin kesällä 2019 Sodankylän elokuvajuhlilla, joilla myös ohjaaja Nora Fingscheidt vieraili. Ennen Suomen teatteriensi-iltaa marraskuussa 2019 elokuva esitettiin myös Helsingin Rakkautta ja anarkiaa -festivaaleilla. Toukokuussa 2021 elokuvan esitti Yle Teema, ja se tuli katsottavaksi elokuun 2021 lopulle asti myös Yle Areenassa nimellä Systeeminmurskaaja.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Helena Zengel  | … |  Bernadette ”Benni” Klaaß   |
|  Albrecht Schuch  | … |  Micha, vihanhallintaan erikoistunut kouluavustaja   |
|  Gabriela Maria Schmeide  | … |  rouva Bafané, sosiaalityöntekijä   |
|  Lisa Hagmeister  | … |  Bianca Klaaß, Bennin äiti   |
|  Melanie Straub  | … |  tohtori Schönemann   |
|  Victoria Trauttmansdorff  | … |  sijaisäiti Silvia   |
System 7

| System 7 |
| --- | --- |
 System 7.5
Kehittäjä:  Apple, Inc.
Tuoteperhe:  Mac OS
Toiminnallinen tila:  Ei tuettu
Julkaistu:  13. toukokuuta 1991
Viimeisin vakaa versio:  7.6.1 (7. huhtikuuta 1997)
Ytimen tyyppi:  Monoliittinen kernel (68k), nanokernel (PowerPC)
Suoritintuki:  Motorola 68000 -sarja ja PowerPC
Lähdekoodimalli:  Suljettu
Lisenssi:  Kaupallinen
Infobox OKNimi-testi OK: 
System 7 on Apple Computerin 13. toukokuuta 1991 julkaisema käyttöjärjestelmä Macintosh-tietokoneille. System 7 pohjautui Macintoshin aiempaan System Software 6 -käyttöjärjestelmään ja sen viimeinen päivitys System 7.6 julkaistiin 7. huhtikuuta 1997. System 7:n seuraaja sai viralliseksi nimekseen Mac OS, jolla tarkoitetaan myös koko Macintoshin käyttöjärjestelmien sarjaa ennen Mac OS X -käyttöjärjestelmää.
System 7, projektinimeltään Big Bang, sisälsi vakio-ominaisuutena System Software 6:ssa MultiFinderiksi kutsutun moniajomahdollisuuden, uuden virtuaalimuistitekniikan, tiedostojen jakamisen lähiverkossa ja QuickTime ja QuickDraw 3D -ohjelmat. Aliakset mahdollistivat tiedostoihin viittaamisen Unixin linkkien tapaan. Käyttäjää opastavat puhekuplat ilmestyivät esiin hiiren osoittimen alta. TrueType-kirjasimet yksinkertaistivat tulostusta, sillä kalliiden PostScript-tulostimien sijaan ammattimaista painotyötä pystyi tuottamaan myös TrueType-mustesuihkutulostimella. Uusi AppleEvents-luokan sisältävä AppleScript-skriptikieli oli käytännöllinen toimintojen automatisoimiseen ja käyttöjärjestelmän virittämiseen.  System 7 toimi täysin 32-bittisessä muistiavaruudessa, tosin suurin osa sen sovelluksessa toimi edelleen vanhoilla, suppeammilla muistialueilla.
Kiintolevy oli pakollinen System 7 asennuksessa, sillä käyttöjärjestelmä ei enää mahtunut 1,44 MB:n levykkeelle. Käyttöjärjestelmän keskusmuistivaatimukset olivat myös suuret, ongelman ratkaisi osaksi laitteistotekniikan kehitys, mutta kömpelösti toteutettu virtuaalimuisti aiheutti silti epävakautta. Käyttöjärjestelmä ei myöskään tukenut suojattua muistia, joten sovellukset pystyivät kirjoittamaan toistensa ja käyttöjärjestelmän muistialueille.
Applen siirtyessä PowerPC-suorittimiin tuki uusille laitteille tuli System 7.1.2 -päivityksessä. Vuonna 1995 seuraava suuri päivitys, System 7.5 sisälsi laitteistotason yhteyksiä hoitavan nanokernelin ja monia käyttöliittymäparannuksia. System 7.5:n projektinimi oli Capone, joka rinnastettiin Chicagossa toimineeseen mafiapomoon (Microsoft Windows 95:n projektinimi oli Chicago). Vuoden 1997 päivitys System 7.6, Harmony, vei käyttöjärjestelmän lähelle tulevaa Mac OS 8 -käyttöjärjestelmää. Päivityksen myötä System-nimi hylättiin ja käyttöjärjestelmät tultiin tuntemaan nimellä Mac OS.
Aiheesta muualla

System 7 Today
Helen Wills Moody

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Helen Wills Moody |  Helen Wills Moody |  Helen Wills Moody |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten tennis
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | kaksinpeli |  |
|  Kultaa | Pariisi 1924 | nelinpeli |  |
Helen Wills Moody tai Helen Newington Wills Roark (6. lokakuuta 1905  Centerville, Kalifornia – 1. tammikuuta 1998 Carmel, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja, jota pidetään yleisesti yhtenä kaikkien aikojen parhaista naispelaajista. Wills avioitui Frederick Moodyn kanssa joulukuussa 1929. Hän voitti noin puolet tärkeimmistä mestaruuksistaan nimellä Helen Wills ja puolet nimellä Helen Wills Moody. Hän erosi Moodysta 1937 ja meni naimisiin Aidan Roarkin kanssa 1939.
Grand Slam -finaalit kaksinpelissä > Voitot (19)

| Vuosi | Turnaus | Vastustaja loppuottelussa | Loppuottelun tulos  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1923 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut |  Molla Bjurstedt Mallory | 6–2, 6–1 |
| 1924 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut (2) |  Molla Bjurstedt Mallory | 6–1, 6–3 |
| 1925 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut (3) |  Kathleen McKane Godfree | 3–6, 6–0, 6–2 |
| 1927 | Wimbledon |  Lilí Álvarez | 6–2, 6–4 |
| 1927 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut (4) |  Betty Nuthall Shoemaker | 6–1, 6–4 |
| 1928 | Ranskan mestaruuskilpailut |  Eileen Bennett Whittingstall | 6–1, 6–2 |
| 1928 | Wimbledon (2) |  Lilí Álvarez | 6–2, 6–3 |
| 1928 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut (5) |  Helen Hull Jacobs | 6–2, 6–1 |
| 1929 | Ranskan mestaruuskilpailut (2) |  Simone Mathieu | 6–3, 6–4 |
| 1929 | Wimbledon (3) |  Helen Hull Jacobs | 6–1, 6–2 |
| 1929 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut (6) |  Phoebe Holcroft Watson | 6–4, 6–2 |
| 1930 | Ranskan mestaruuskilpailut (3) |  Helen Hull Jacobs | 6–2, 6–1 |
| 1930 | Wimbledon (4) |  Elizabeth Ryan | 6–2, 6–2 |
| 1931 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut (7) |  Eileen Bennett Whittingstall | 6–4, 6–1 |
| 1932 | Ranskan mestaruuskilpailut (4) |  Simone Mathieu | 7–5, 6–1 |
| 1932 | Wimbledon (5) |  Helen Hull Jacobs | 6–3, 6–1 |
| 1933 | Wimbledon (6) |  Dorothy Round Little | 6–4, 6–8, 6–3 |
| 1935 | Wimbledon (7) |  Helen Hull Jacobs | 6–3, 3–6, 7–5 |
| 1938 | Wimbledon (8) |  Helen Hull Jacobs | 6–4, 6–0 |
Grand Slam -finaalit kaksinpelissä > Loppuotteluhäviöt (3)

| Vuosi | Turnaus | Vastustaja loppuottelussa | Loppuottelun tulos  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1922 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut |  Molla Bjurstedt Mallory | 6–3, 6–1 |
| 1924 | Wimbledon |  Kathleen McKane Godfree | 4–6, 6–4, 6–4 |
| 1933 | Yhdysvaltain mestaruuskilpailut (2) |  Helen Hull Jacobs | 8–6, 3–6, 3–0 keskeytys |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Time-lehden kansi 26. heinäkuuta 1926 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Time-lehden kansi 1. heinäkuuta 1929 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Sundanhemppo

| Sundanhemppo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Chrysocorythus
Laji::  estherae
Kaksiosainen nimi
 Chrysocorythus estherae  (Finsch, 1902) 
Synonyymit
 Serinus estherae 
Katso myös
   Sundanhemppo Wikispeciesissä   Sundanhemppo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sundanhemppo (Chrysocorythus estherae) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Sundanhemppoa tavataan Indonesiassa ja Filippiineillä. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Star Ocean

| Star Ocean |
| --- | --- |
Kehittäjä:  tri-Ace
Julkaisija:  Enix, Square Enix
Lajityyppi:  roolipeli
Ensijulkaisu:  Star Ocean (1996)
Viimeisin julkaisu:  Star Ocean: The Divine Force (2022)
Aiheesta muualla
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Star Ocean on tri-Acen kehittämä roolipelisarja. Sarjan ensimmäiset osat on julkaissut Enix ja myöhemmin Square Enix.
Pelit

Star Ocean (1996), SNES
Star Ocean: The Second Story (1998), PlayStation
uusintaversio Star Ocean: The Second Story R julkaistu vuonna 2023
Star Ocean: Blue Sphere (2001), Game Boy Color
Star Ocean: Till the End of Time (2003), PlayStation 2
Star Ocean: Second Evolution (2008), PlayStation Portable
Star Ocean: First Departure (2008), PlayStation Portable
Star Ocean: The Last Hope (2009), Xbox 360
uusintaversio (2017), PlayStation 4, Windows
Star Ocean: Integrity and Faithlessness (2016), PlayStation 4
Star Ocean: The Divine Force (2022), PlayStation 4, PlayStation 5, Windows, Xbox One, Xbox Series X/S
Muu media

Pelisarjasta on tehty myös Mayumi Azuman manga, joka on sovitettu animeksi ja myöhemmin jatkettu draama CD:llä.
Aiheesta muualla

Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
Taina Kopra

Taina Kopra (s. 27. helmikuuta 1967 Tampere) on suomalainen sirkustirehtööri. Hän on Sorin Sirkuksen taiteellinen johtaja ja vastuuopettaja. Kopra on perustanut vuodesta 1985 alkaen toimineen Sorin Sirkuksen, joka on yksi sirkustaiteen perusopetuksen laajan oppimäärän mukaista opetusta antavista nuorisosirkuksista. Kopra toimii myös Sorin Sirkuksen Joulushow-esitysten ohjaajana.
Kopra päätyi sirkuksen pariin telinevoimistelutaustansa kautta, kun hän alkoi vetää sirkuskerhoa yhdessä kumppaninsa Jouni Kivimäen kanssa. Kopra on opiskellut sirkusalaa tanskalaisessa The Commedia Schoolissa. Hän oli Tampereen yliopiston näyttelijätyön laitoksella vierailevat opettajana 2016–2017 alanaan fyysisen teatterin perusteet ja neutraali maski.
1990 alussa Kopra oli mukana tekemässä ensimmäisiä opetussuunnitelmia sirkustaiteen perusopetuksen avuksi. Hän oli myös perustamassa Turun sirkuskoulutusta ja vaikutti yhdessä Markku Aulangon kanssa siihen, että Turun sirkuskoulutuksen painotus on sirkuksen opettamisessa. Kopra on palkittu työstään vuonna 2002 Kalle Kaiharin kulttuurisäätiön palkinnolla Hän sai vuonna 2019 lastenkulttuurikeskus Pirkanmaan Taikalampun Vuoden lastenkultturitoimijan palkinnon. Vuonna 2015 Tampereen kaupunki palkitsi hänet kultaisella ansiomitalilla.