stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aku Alho
Ura

Alho on Espoon Jääklubin kasvatti. Hän siirtyi jo varhain juniorina Espoo Bluesiin, jossa Alho voitti kauden 2012–2013 päätteeksi C-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2013–2014 hän oli seuran kakkosjoukkueen tehokkain puolustaja ja toiseksi paras maalintekijä tehoilla 13+7=20, joilla Alho sijoittui koko B-nuorten SM-sarjan puolustajien maalipörssissä toiseksi edellään vain KooKoon Arttu Pelli. Kaudeksi 2014–2015 hän nousi Bluesin ykkösjoukkueeseen, jossa Alho jatkoi B-nuorten SM-sarjan pelejään. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja Eetu Pylkkäsen kanssa tehoilla 6+14=20.
Kaudeksi 2016–2017 Alho siirtyi pelaamaan A-nuorten SM-liigaa Mikkelin Jukureihin, jotka nostettiin sarjaan seuran miesten joukkueen saatua paikan SM-liigasta. Hän nousi Jukurien varakapteeniksi. Kesällä 2017 Alho harjoitteli seuran SM-liigajoukkueen kanssa. Kaudeksi 2017–2018 hänet nimettiin Jukurien A-nuorten kapteeniksi. Alho teki liigadebyyttinsä 25. tammikuuta 2018 Vaasan Sportia vastaan. Hän sai paikan Jukureiden kokoonpanosta, kun Valtteri Hietanen määrättiin pelikieltoon ja Samuli Piipponen oli loukkaantunut. Alho merkittiin joukkueen kolmospuolustajapariin Ville Hyvärisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 13.12 minuuttia ja keräsi teholukeman +1. Alho pelasi kauden aikana SM-liigassa kymmenen runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Maaliskuussa 2018 Alho teki Jukureiden kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Hän ei kuitenkaan saanut joukkueessa peliaikaa alkukaudella 2018–2019. Syyskuussa Jukurit lainasi Alhon toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue Imatran Ketterään, jossa hän voitti Suomen Cupin. Joulukuussa Alhon lainasopimusta jatkettiin kauden loppuun. Hänen tulokaskautensa toi kaikkiaan 22 runkosarjaottelussa tehot 2+1=3 ja 14 playoff-ottelussa tehot 3+1=4. Alho voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden.
Alkukaudella 2019–2020 Alho pelasi Jukureissa yhden SM-liigaottelun. Lokakuussa 2019 seura lainasi hänet marraskuun maaottelutaukoon asti kestävällä sopimuksella Ketterään, jossa Alho voitti Suomen Cupin. Tauon jälkeen hänen lainasopimustaan jatkettiin toistaiseksi voimassa olevaksi. Tammikuussa 2020 sitä jatkettiin kauden loppuun. Alho oli viidellä osumallaan Ketterän eniten maaleja tehnyt puolustaja Joel Olkkosen ja Marlo Koposen kanssa.
Alho siirtyi kaudeksi 2020–2021 vuoden mittaisella sopimuksella Mestiksen nousijajoukkue Kiekko-Espooseen. Hän voitti koko sarjan jäähypörssin 92 minuutillaan.
Kaudeksi 2021–2022 Alho siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyEttan-joukkue Vimmerby HC:hen. Kaudeksi 2022–2023 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ranskan Ligue Magnusin Gothiques d'Amiensiin. Alho voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +9. Kaudeksi 2023–2024 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Puolan Polska Hokej Ligan STS Sanokiin. Alho nousi joukkueen varakapteeniksi. Hänen kautensa päättyi kuitenkin vain seitsemän ottelun jälkeen lokakuussa 2023, kun Alhon reisiluu murtui törmäyksessä Unia Oświęcimin Adrian Prusakin kanssa.
Kaudeksi 2024–2025 Alho palasi Mestikseen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Kiekko-Vantaaseen.
Muuta

Alho valmistui ylioppilaaksi Haukilahden lukiosta syksyllä 2016.
Aleksi Uginelainen

| Pyhä Aleksi Uginelainen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. heinäkuuta 1867 Fomitschevon kylä, Vjazman kihlakunta, Smolenskin kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 22. elokuuta 1934 (67 vuotta) Ugine, Savoie, Ranska
Isä Aleksis Medvedkov eli pyhä Aleksi Uginelainen (1. heinäkuuta 1867 Vjazma, Venäjä – 22. elokuuta 1934 Ugine, Savoie, Ranska) oli ranskalainen emigranttipappi, joka kanonisoitiin yhdessä äiti Maria Skobtsovan kanssa Pyhien joukkoon kuuluvaksi Ekumeenisen patriarkaatin Pyhän Synodin päätöksellä vuonna 2004.
Tämä kanonisointi, jossa äiti Marian lisäksi kanonisoitiin hänen poikansa Georgi Skobtsov (1921–1944), isä Dimitri Klepinine (1904–1944) ja Elia Fondaminski (1880–1942), oli ensimmäinen kerta, kun ortodoksinen kirkko kanonisoi Länsi-Euroopassa asuneita henkilöitä. Ranskan uusmarttyyrien yhteiseksi muistopäiväksi Konstantinopolin Pyhä Synodi määräsi heinäkuun 20. päivän.
Isä Aleksis eli raskaan ja työntäyteisen elämän palvellen aluksi Venäjällä Pietarin alueella, sitten vallankumouksen jälkeen itäisessä Virossa ja viimeiseksi vuodesta 1929 Ranskan Savoijissa metalliteollisuusalueella emigranttien parissa.
Elämä > Lapsuus, nuoruus ja pappina Venäjällä

Medvedkov syntyi 1. heinäkuuta 1867 Fomitschevon kylässä Vjazman lähellä. Hänen isänsä Ivan Medvedkov toimi pappina maaseudulla. Medvedkovin ollessa pieni lapsi hänen isänsä kuoli ja hänen perheensä eli köyhyydessä ja kurjuudessa. Vaikea elämäntilanne opetti Medvedkoville kärsivällisyyttä ja nöyryyttä.
Monien muiden pappisperheiden lasten tapaan Medvedkov meni opiskelemaan kirkolliseen kouluun ja jatkoi opintojaan Pietarin seminaarissa. Hän valmistui keskinkertaisin arvosanoin vuonna 1889. Tämän jälkeen hän toimi viisi vuotta lukijana Pietarin Pyhän Katariinan kirkossa Vasilinsaaressa.
Tuhon aikaan vaikuttaneella Johannes Kronstadtilaisella oli Medvedkoviin suuri vaikutus, myös siihen, että hän päätyi papiksi. 24. joulukuuta 1895 Medvedkov vihittiin diakoniksi ja kaksi päivää myöhemmin Jumalansynnyttäjän juhlassa papiksi. Hän oli tuolloin 28-vuotias. Hänet nimitettiin papiksi Vrudan kylään 95 km päähän Pietarista köyhään Jumalansynnyttäjän kuolonuneen nukkumisen mukaan nimettyyn seurakuntaan, jossa hän palveli 23 vuotta. Vrudassa oli neljä koulua ja orpokoti, joitten uskonnonopetuksesta Medvedkov huolehti. Hän avasi myös kaksi uutta koulua ja hänen sanotaan ohjanneen orpokodin lapsia papillisella lämmöllä käytännön huolehtivaisuuteen ja hellyyteen. Pyhä synodi myönsi hänelle vuonna 1914 Pyhän Annan kolmannen luokan ristin ja vuonna 1916 hänelle myönnettiin rovastin arvo.
Elämä > Vallankumous ja pako Viroon

Vuonna 1917 vallankumous lopetti Vrudan seurakunnan olemassaolon. Tšekan toimesta seurakuntalaiset kohtasivat lyöntejä ja kidutusta, niin myös Medvedkov. Sisarensa toimien ansiosta hän pääsi vapaaksi, tosin vammautuneena, ja suojaan vanhimman sisarensa luokse. Medvedkov pakeni perheineen vastaitsenäistyneeseen Viroon, jossa he asettuivat Kohtlan alueelle. Siellä hän työskenteli päivisin liuskekaivoksessa ja myöhemmin yöt yövahtina. Aiempien pahoinpitelyjen heikentämänä Medvedkovin terveys heikkeni nopeasti. Vuonna 1923 Medvedkov sai määräyksen ylimääräiseksi papiksi erääseen Kohtlan alueen seurakuntaan. Suuri rovastien papillinen kokous kuitenkin siirsi hänet suoraan kyseisen alueen emigranttien papiksi, missä tehtävässä hän kohtasi suurta käyhyyttä ja huonokuntoisia rakennuksia. Hän otti kuitenkin tavoitteekseen palvella ihmisiä säännöllisesti toimistossaan, minkä lisäksi hän halusi perustaa seurakuntaan toimivan kuoron. Emigranttien lapsille järjestettiin myös koulu, jonka uskonnonopetuksesta Medvedkov vastasi vuodet 1922-1927.
Medvedkov työskenteli siis ahkerasti ja innokkaasti seurakuntansa ja sen jäsenten puolesta. Kuitenkin Virossa vietetyt vuodet olivat raskaita niin hänelle kuin hänen perheelleenkin. Hänen vaimonsa sairastui vakavasti ja menehtyi Tartossa 1929. Kyseisenä vuonna kuoli samaten Moskovan patriarkaatin alaisen Viron kirkon arkkipiispa Eusebios, joka oli Medvedkovin tukija. Tämän jälkeen Medvedkov ei saanut enää tukea, jolloin ristiriidat ja vaikeudet kasvoivat.
Elämä > Muutto Ranskaan

Konstantinopolin patriarkaatin alaisen Venäjän ortodoksisen kirkon Pariisin metropoliitta Eulogios pyysi 1929 Medvedkovia Ranskaan. Tämä siirtyi tyttärineen ja lapsenlapsineen Pariisiin odottamaan nimitystään johonkin seurakuntaan. Aluksi hän oli palkatta Pyhän Aleksanteri Nevskin katedraalissa ylimääräisenä pappina. Joulukuussa 1930 hänestä tuli vuonna 1927 perustetun Pyhän Nikolaoksen seurakunnan pappi Uginessa, Savoiessa.
Seurakuntalaiset elivät laajalla alueella ja heihin kuului paljon entisiä sotilaita ja muita Venäjän, Viron ja Balkanin emigrantteja, jotka työskentelivät Uginen alueen metallitehtaissa. Osa suhtautui vihamielisesti uuteen pappiinsa. Lisäksi uusi asuinpaikka tuotti 60-vuotiaalle Medvedkoville terveydellisiä ongelmia, sillä tehdas saastutti ilman siinä laaksossa, jossa seurakunta toimi. Vuoden 1934 kesäkuussa Medvedkov sairastui vakavasti ja hänellä todettiin vatsasyöpä, joka levisi nopeasti koko ruumiiseen. Hänen viimeisinä päivinään pappi Ivan Grigor-Klotchko auttoi häntä antamalla hänelle muun muassa ehtoollisen ja toimittaen sairaanvoitelun. Medvedkov kuoli elokuun 22. päivä vuonna 1934 ja hänet haudattiin Uginen vanhalle hautausmaalle.
Vaikutus kuoleman jälkeen

1956 Uginen kaupunginhallitus päätti lakkauttaa vanhan hautausmaan. Medvedkovin arkku kaivettiin ylös uudelle hautausmaalle siirtoa varten. Yllättäen hänen ruumiinsa huomattiin maatumattomaksi, eikä se seuraavien kolmen päivän aikanakaan kärsinyt mistään muutoksista. Sama todettiin myöhemmin, kun arkku avattiin uudelleen todistajien läsnä ollessa. 2.-4. lokakuuta 1957 Medvedkovin arkku siirrettiin Sainte-Geneviève-des-Bois’n venäläiselle hautausmaalle kirkon kryptaan. Tässä yhteydessä piispa Methodios toimitti muistoliturgian ja panihidan.
2004 alkuvuodesta Konstantinopolin ekumeeninen patriarkaatti julkaisi listan kanonisoiduista henkilöistä, joista viisi oli elänyt Ranskassa, yksi näistä isä Aleksi Medvedkov. Muita olivat  Maria Skobtsova, Georgi Skobtsov, isä Dimitri Klepinine ja Elia Fondaminski. Medvedkovin reliikit siirrettiin Bussyn Jumalanäidin suojeluksen luostariin.
Lähteitä

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Hannu Pyykkönen: Aleksi Uginelainen Ortodoksi.net. Viitattu 7.9.2018.
Aatto Suppanen

| Adolf (Aatto) Suppanen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. huhtikuuta 1855 Ruskeala
Kuollut: 3. helmikuuta 1898 (42 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kirjailija, toimittaja ja kääntäjä
Vanhemmat:  Adam Suppanen ja Lovisa Kettunen
Puoliso:  Alma Bonsdorff
Kirjailija
Salanimi: Aatto S.
Äidinkieli: Suomi
Tuotannon kieli: Suomi
Aikakausi:  1869 – 1891
Tyylilajit:  Käännöskirjallisuus ja omat teokset
Esikoisteos:  Kotivarkaus: kuvaus Itä-Suomesta 1888, Kariviittoja 1888,  Z. Topelius: Kuninkaan hansikka. Suomennos Aatto S. 1869
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Adolf (Aatto) Suppanen (15. huhtikuuta 1855 Ruskeala – 3. helmikuuta 1898 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, toimittaja ja kääntäjä. Hän käytti nimimerkkiä Aatto S.
Elämäkerta

Aatto Suppasen vanhemmat olivat kiertokoulun opettaja Adam Suppanen ja Lovisa Kettunen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1876 Jyväskylän lyseosta. Suppanen toimi suomentajana, kirjailijana ja lehtimiehenä. Vuonna 1883 Suppanen muutti Porvooseen ja aloitti neliosaisen Weberin Yleisen ihmiskunnan historian suomennostyön Werner Söderströmin kustantamolle. Hän palasi Porvoosta Helsinkiin 1889 ja muutti sitten perheineen 1891 Kuopioon jossa hän oli Savo-Karjala-lehden toimittajana. Vuodesta 1893 alkaen hän oli Kansallis-Osake-Pankin pääkonttorin kotimaisena kirjeenvaihtajana Helsingissä.
Suppanen suomensi 1800-luvun lopulla hyvin paljon varsinkin tietokirjallisuutta ja hän oli ensimmäisiä suomalaisia ammattikääntäjiä. Aatto Suppanen suomensi vuosina 1880–1896 kaikkiaan noin 70 teosta. Hän kirjoitti 1880-luvun alussa lisäksi kolme kaunokirjallista teosta Kariviittoja, Kotivarkaus ja Jutelmia. Myös hänen puolisonsa Alma Suppanen toimi suomentajana käyttäen nimimerkkiä A--a.
Aatto Suppanen oli naimisissa vuodesta 1882 Alma Erika Henriette Bonsdorffin kanssa.
Teoksia (nimimerkillä Aatto S.)

Kariviittoja. WSOY 1888
Kotivarkaus: kuvaus Itä-Suomesta, romaani.  WSOY 1888
Jutelmia: kynän pärskehiä. WSOY 1890
Käännöksiä

Sakari Topelius: Talvi-iltain tarinoita. Jakso 1:1–3.   Söderström 1881
Sakari Topelius: Talvi-iltain tarinoita. Jakso 1:4–6.   Söderström 1882
Georg Weber: Yleinen ihmiskunnan historia, sisältävä myöskin tärkeimmät sivistys-, kirjallisuus- ja kirkkohistorialliset tapahtumat, 1 osa Vanha aika.  WSOY 1883
Sakari Topelius: Talvi-iltain tarinoita. Jakso 2:1.   Söderström 1885
Sakari Topelius: Talvi-iltain tarinoita. Jakso 2:3–4.   Söderström 1885
Sakari Topelius: Talvi-iltain tarinoita. Jakso 2:5.   öderström 1886
Sakari Topelius: Lukemisia lapsille 1–8. Suomentaja Aatto Suppanen, runot Eino Tamminen ja Olof Berg.  WSOY 1886–1897
Lewis Wallace: Ben-Hur : kertomus Kristuksen ajoilta.  WSOY 1889
Henry Drummond: Rakkaus, suurin kaikista. Suomenaja Aatto S. WSOY 1890
Henry Drummond: Rauha olkoon teille!: esitelmä. Suomentaja Aatto S. WSOY 1891
Henry Drummond: Kristillisyyden ohjelma: esitelmä. Suomentaja Aatto S. WSOY 1892
Aiheesta muualla

Aatto Suppasen elämäkerta Kansallisbiografiassa
Project Gutenberg: Aatto Suppasen kääntämät teokset Ben-Hur: Kertomus Kristuksen ajoilta, Bergön pyyntimiehet, Buchholzin perhe: Kuvailuja Berliinin elämästä, Haapakoskelaiset: Romaani Itä-Suomesta, Häät, Hihhuleita: Kuvauksia Itä-Suomesta, Historiallinen lukukirja: Vanha ja Keski-aika, Hovin Roosa, Idästä: Kertomuksia, Kesämatkoilla kanootissa, Kurittaja, Lapsi, Martti mestari ja hänen kisällinsä, Paashi Leubelfing, Pasinkow, Pohjoisnavalta päiväntasaajalle: Helppotajuisia esitelmiä, Setä Tuomon tupa, Skandinaviasta: Novelli-kirja, Suorasanaisia runoelmia ja Talvi-iltain tarinoita 2: Vinsentti Aallonhalkoja. Aulangon pastorinvaali. Mirabeau täti.
Vartija-lehdessä vuonna 1888 ilmestynyt arvostelu Suppasen romaanista Kotivarkaus.
Alessandria

| Alessandria |
| --- | --- |
 Alessandrian tuomiokirkko
 lippu:  vaakuna
 Alessandria
 Koordinaatit: 44°55′N, 08°37′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Piemonte
Maakunta:  Alessandria
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  203,57 km²
Korkeus:  72–268 m
Väkiluku:  93 943
 – Väestötiheys:  461 as./km²
 
 www.comune.alessandria.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kaupunkikuvaa Festa di Borgo Rovereto -juhlan aikana
Alessandria  on kaupunki Luoteis-Italiassa Piemontessa 55 kilometriä Torinosta. Se on Alessandrian maakunnan pääkaupunki. Asukkaita siellä on runsaat 90 000.
Alessandria sijaitsee Tanarojoen (lat. Tanarus) varressa, ja se on tärkeä rautateiden risteysasema. Se on saanut nimensä vuonna 1168 paavi Aleksanteri III:n mukaan.
Kuuluisia alessandrialaisia

Umberto Eco, kirjailija
Gianni Rivera, jalkapalloilija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alessandria Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Alessandria Wikivoyagessa (englanniksi)
Alessandrian maakunta
Acqui Terme | Albera Ligure | Alessandria | Alfiano Natta | Alice Bel Colle | Alluvioni Cambiò | Altavilla Monferrato | Alzano Scrivia | Arquata Scrivia | Avolasca | Balzola | Basaluzzo | Bassignana | Belforte Monferrato | Bergamasco | Berzano di Tortona | Bistagno | Borghetto di Borbera | Borgo San Martino | Borgoratto Alessandrino | Bosco Marengo | Bosio | Bozzole | Brignano-Frascata | Cabella Ligure | Camagna Monferrato | Camino | Cantalupo Ligure | Capriata d’Orba | Carbonara Scrivia | Carentino | Carezzano | Carpeneto | Carrega Ligure | Carrosio | Cartosio | Casal Cermelli | Casale Monferrato | Casaleggio Boiro | Casalnoceto | Casasco | Cassano Spinola | Cassine | Cassinelle | Castellania | Castellar Guidobono | Castellazzo Bormida | Castelletto Merli | Castelletto Monferrato | Castelletto d’Erro | Castelletto d’Orba | Castelnuovo Bormida | Castelnuovo Scrivia | Castelspina | Cavatore | Cella Monte | Cereseto | Cerreto Grue | Cerrina Monferrato | Coniolo | Conzano | Costa Vescovato | Cremolino | Cuccaro Monferrato | Denice | Dernice | Fabbrica Curone | Felizzano | Fraconalto | Francavilla Bisio | Frascaro | Frassinello Monferrato | Frassineto Po | Fresonara | Frugarolo | Fubine | Gabiano | Gamalero | Garbagna | Gavazzana | Gavi | Giarole | Gremiasco | Grognardo | Grondona | Guazzora | Isola Sant’Antonio | Lerma | Lu | Malvicino | Masio | Melazzo | Merana | Mirabello Monferrato | Molare | Molino dei Torti | Mombello Monferrato | Momperone | Moncestino | Mongiardino Ligure | Monleale | Montacuto | Montaldeo | Montaldo Bormida | Montecastello | Montechiaro d’Acqui | Montegioco | Montemarzino | Morano sul Po | Morbello | Mornese | Morsasco | Murisengo | Novi Ligure | Occimiano | Odalengo Grande | Odalengo Piccolo | Olivola | Orsara Bormida | Ottiglio | Ovada | Oviglio | Ozzano Monferrato | Paderna | Pareto | Parodi Ligure | Pasturana | Pecetto di Valenza | Pietra Marazzi | Piovera | Pomaro Monferrato | Pontecurone | Pontestura | Ponti | Ponzano Monferrato | Ponzone | Pozzol Groppo | Pozzolo Formigaro | Prasco | Predosa | Quargnento | Quattordio | Ricaldone | Rivalta Bormida | Rivarone | Rocca Grimalda | Roccaforte Ligure | Rocchetta Ligure | Rosignano Monferrato | Sala Monferrato | Sale | San Cristoforo | San Giorgio Monferrato | San Salvatore Monferrato | San Sebastiano Curone | Sant’Agata Fossili | Sardigliano | Sarezzano | Serralunga di Crea | Serravalle Scrivia | Sezzadio | Silvano d’Orba | Solero | Solonghello | Spigno Monferrato | Spineto Scrivia | Stazzano | Strevi | Tagliolo Monferrato | Tassarolo | Terruggia | Terzo | Ticineto | Tortona | Treville | Trisobbio | Valenza | Valmacca | Vignale Monferrato | Vignole Borbera | Viguzzolo | Villadeati | Villalvernia | Villamiroglio | Villanova Monferrato | Villaromagnano | Visone | Volpedo | Volpeglino | Voltaggio
Alexander Mackendrick

Skotlannin elokuvaneuvoston muistokilpi Mackendrickille Castlebayssä, elokuvan Viskiä, viskiä kuvauspaikoilla.
Alexander ”Sandy” Mackendrick (8. syyskuuta 1912 Boston, Massachusetts – 22. joulukuuta 1993 Los Angeles, Kalifornia) oli Yhdysvalloissa syntynyt skotlantilainen elokuvaohjaaja, joka tunnetaan parhaiten lontoolaiselle Ealing Studios -elokuvayhtiölle tekemistään komedioista sekä Hollywood-elokuvasta Menestyksen huuma (1957).
Mackendrick syntyi Skotlannista juuri Yhdysvaltain Bostoniin muuttaneen siirtolaispariskunnan esikoisena. Pojan ollessa kuusivuotias hänen laivanrakentajaisänsä kuoli ja köyhä äiti lähetti pojan Skotlantiin isoisän kasvatettavaksi. 1930-luvun alussa nuori Mackendrick sai paikan art directorina lontoolaisessa J. Walter Thompson -mainostoimistossa, jossa hän muun muassa käsikirjoitti elokuvateattereissa esitettyjä mainosfilmejä. Sodan puhjettua Mackendrick komennettiin tekemään propagandaelokuvia Britannian tiedotusministeriölle. Hänet lähetettiin Algeriaan ja Italiaan puolustusvoimien psykologisen sodankäynnin yksikön tehtävissä, joihin kuului muun muassa uutisfilmien, dokumenttielokuvien ja radiouutisten tekoa.
Sodan jälkeen Mackendrick perusti serkkunsa Roger MacDougallin kanssa Merlin Productions -tuotantoyhtiön, mutta se ei menestynyt. Mackendrick liittyi 1946 Ealing Studios -elokuvayhtiön palvelukseen, jossa ohjasi muun muassa elokuvat Viskiä, viskiä (1949), Mies valkoisessa puvussa (1951), Elämä alkaa huomenna (1952), Merikarhut valloillaan (1953) ja Naisentappajat (1955).
Yhdeksän Ealing-vuoden jälkeen Mackendrick muutti synnyinmaahansa Yhdysvaltoihin ja työskenteli vuoroin Englannissa ja Hollywoodissa, jossa hänen tärkeimmäksi työkseen jäi Menestyksen huuma (1957), pääosissa Tony Curtis ja Burt Lancaster. 1960-luvulla Mackendrick palasi mainosten ja televisiotyön pariin, mutta ohjasi kuitenkin vielä muutaman pitkän näytelmäelokuvan. Englannissa syntyivät elokuvat Yksin halki Afrikan (1963) ja Rajumyrsky Jamaikassa (1965) sekä Yhdysvalloissa seksifarssi Älä nostata laineita (1967).
1970-luvun alusta Mackendrick keskittyi opetustehtäviin aluksi California Institute of the Arts -oppilaitoksen dekaanina ja vuodesta 1978 professorina kuolemaansa 1993 saakka.
Filmografia

Sydämen yksinäisyys (käsikirjoitus, 1948)
Viskiä, viskiä! (1949)
Mies valkoisessa puvussa (1951)
Elämä alkaa huomenna (1952)
Merikarhut valloillaan (1953)
Naisentappajat (1955)
Menestyksen huuma (1957)
Yksin halki Afrikan (1963)
Rajumyrsky Jamaikassa (1965)
Älä nostata laineita (1967)
Käännös suomeksi
Aly Cissokho

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Aly Cissokho
Syntymäaika: 15. syyskuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka: Blois, Ranska
Pelipaikka: laitapuolustaja
Pituus: 181 senttimetriä
Junioriseurat
1995–1999: AMJ Blois
1999–2003: Blois Foot
2003–2004: Saint-Jean-de-la-Ruelle
2004–2007: Gueugnon
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2007–2008 | Gueugnon | 22 | (0) |
| 2008–2009 | Vitória Setúbal | 13 | (0) |
| 2009 | Porto | 15 | (0) |
| 2009–2012 | Lyon | 93 | (1) |
| 2012–2014 | Valencia | 25 | (2) |
| 2013–2014 | → Liverpool (laina) | 15 | (0) |
| 2014– | Aston Villa | 27 | (0) |
| 2015 | → Porto (laina) | 2 | (0) |
Maajoukkue
| 2010 | Ranska | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 16. tammikuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 25. elokuuta 2012.
Aly Cissokho (s. 15. syyskuuta 1987 Blois, Ranska) on ranskalaissenegalilainen jalkapalloilija. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi Portugalissa, Espanjassa, Englannissa, Kreikassa ja Turkissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja.
Seurajoukkueura

Cissokho teki ensiesiitymisensä Gueugnonin edustusjoukkueessa kauden 2006–2007 viimeisessä ottelussa, jonka jälkeen hän teki joukkueen kanssa kolmivuotisen sopimuksen.
2. kesäkuuta 2008 Cissokho siirtyi portugalilaiseen Vitória de Setúbaliin ja solmi kolmivuotisen sopimuksen joukkueen kanssa.
Hyvien esitysten jälkeen kauden ensimmäisellä puoliskolla, Cissokho herätti kiinnostusta muun muassa Portugalin suurseura Portossa ja niin hän lopulta tammikuussa 2009 siirtyi seuraan 300 000 euron siirtosummalla. Hän teki joukkueen kanssa nelivuotisen sopimuksen.
14. kesäkuuta 2009 Cissokho matkusti italialaisen Milanin lääkärintarkastukseen, tarkoituksenaan siirtyä seuraan 15 miljoonan euron siirtosummalla. Hän ei kuitenkaan läpäissyt lääkärintarkastusta, sillä lääkärit havaitsivat ongelmia hänen hampaissaan, jotka ovat aiheuttaneet hänellä lihasvaivoja. Toisen lääkärintarkastuksen Cissokho kuitenkin läpäisi, mutta joukkueet eivät päässet yhteissopimukseen hänen siirtosummastaan.
Myöhemmin samana kesänä 18. heinäkuuta 2009 Cissokho siirtyi ranskalaisseura Lyoniin, kun hän läpäisi joukkueen lääkärintarkastuksen. Siirtosumma oli noin 15 miljoonaa euroa ja sopimus on pituudeltaan viisivuotinen. Hänet hankittiin korvaamaan Italiaan palannutta Fabio Grossoa. Ensimmäisen ottelunsa joukkueessa Cissokho pelasi kauden avauskierroksella Le Mansia vastaan.
9. joulukuuta 2009 hän teki ensimmäisen maalinsa ammattilaisurallaan Mestarien liigan lohkovaiheen ottelussa unkarilaista Debrecenia vastaan. Lyon voitti ottelun lopulta selvin numeroin 4–0.
20. elokuuta 2013 siirtyi vuoden lainasopimuksella Liverpoolin riveihin. Liverpoolilla on 5 miljoonan euron osto-oikeus Cissokhoon kauden päätteeksi. Cissokhon pelinumero Liverpoolissa on 20.
Maajoukkueura

Cissokho valittiin Ranskan maajoukkueen kokoonpanoon ensimmäistä kertaa 5. marraskuuta 2009 pelattavaan vuoden 2010 MM-kilpailujen karsintojen pudotuspeliotteluun Irlantia vastaan. Toisen maajoukkuekutsunsa hän sai 3. maaliskuuta 2010 pelattavaan ystävyysotteluun Espanjaa vastaan.
Ensiesiintymisensä maajoukkueessa hän teki lopulta 11. elokuuta 2010 uuden päävalmentaja Laurent Blancin alaisuudessa ystävyysottelussa Norjaa vastaan. Hän pelasi koko ottelun vasempana laitapuolustajana.
Aiheesta muualla

Aly Cissokhon tilastot Ranskan jalkapalloliiton sivustolla (ranskaksi)
Aly Cissokhon esittely ja tilastot Zerozero-sivustolla (englanniksi)