stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koskue
Kirjallisuutta

Kankaanpää, Niilo ym.: Yli-Koskuen, Mustalammin ja Kalliokylän kyläkirja, Jalasjärven kansalaisopisto, 1998. ISBN 952-91-0559-2.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koskue Wikimedia Commonsissa
Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Turvetuotantoalueella paloi Jalasjärvellä
Koskuen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Koskuen koulu (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Jalasjärvi |
| --- | --- | --- |
 Etelä-Pohjanmaa  Kurikka 
| Kylät |  Alavalli  Hirvijärvi  Ilvesjoki  Kirkonkylä  Jokipii  Keskikylä  Koskue  Luopajärvi  Taivalmaa  Ylivalli  |  |
| Järvet ja lammet |  Ahvenlammi  Hirvijärvi  Iso Madesjärvi  Iso Mujujärvi  Jalasjärvi  Kolhonjärvi  Koskutjärvi  Korpijärvi  Korvajärvi  Lamminjärvi  Liikajärvi  Liikapuron tekojärvi  Mustalampi  Pohjan Korpilammi  Pikku Mujujärvi  Ponsijärvi  Rummukkajärvi  Saarijärvi  Vähä Madesjärvi  |  |
| Joet ja virtavedet |  Hirvijoki  Ilvesjoki  Jalasjoki  Koskutjoki  Leväjoki  Mustajoki  Mustaluoma  Niskaluoma  Saariluoma  |  |
Koskutjärvi ja Yli-Vallintien varrella olevia maalaistaloja.
Koskuen sijainti Jalasjärvellä.
Jäätynyt Koskutjoki virtaa laaksossa Ala-Koskuella.
Mäntymetsää eteläisen Koskuen Mäntykankaalla. Alue kuuluu Jalasjärven–Mustalammin harjun alueeseen.
Yksi Koskutjoen monista koskista kesällä.
Rauhoitettu Ketkon vanha mänty tai Prunnimänty Tampereentien varrella Ala-Koskuella. Puu aiottiin kaataa 1960-luvulla puhelinlinjan tieltä, mutta lähellä asunut isäntä "suojeli" puun traktorista irrotetulla saksankielisellä laatalla ja sanoi kaatajille puun olevan rauhoitettu ja tekstin olevan latinaa. Myöhemmin puu rauhoitettiin virallisesti.
Koskuen hautausmaata.
Maanviljelijä niittämässä rehua karjalleen Koskutjoen rannalla.
Koskuen kirkonkylän tienristeys, jossa on aikaisemmin Jalasjärven Osuuskaupalle rakennetussa talossa yksityinen kyläkauppa T:mi Pentti Varttila ja asiamiesposti. Taustalla näkyy entinen Jalasjärven Säästöpankin Koskuen konttori, joka toimittuaan Koskuen Piristys -nimisenä ravintolana siirtyi yksityisasunnoksi.
Rukoushuone, Koskuen kirkko
De Havilland D.H.100 Vampire FB Mk.50 "VA-7" entisen Koskuen Esson pihassa. Kone on Suomen ainoa tätä tyyppiä. Ruotsin ilmavoimissa 1949–1965 palveli tätä tyyppiä kaikkiaan 310 lentokonetta, jonka ruotsalainen tyyppimerkintä oli J28B. Koskuen lentokone on ostettu lentosotakoululta, missä se ei koskaan lentänyt, vaan oli sotilasopetuksen havaintovälineenä. Lentokone hankittiin Koskuen kansakoulun lähellä olevan Jalasjärven leirintäalueen turistinähtävyydeksi valtatie 3:n silloisen linjauksen itäpuolelle.
Lakkautetun Koskuen Esson rakennukset tammikuussa 2009.
Rintamäenkosken myllyn rauniot tammikuussa 2009.
Mustaluomaa Koskuen lounaisosassa. Mustaluoma tunnetaan myös nimellä Kovaasluoma.
"Murskaksi" kutsuttu, lähteestä vetensä saava uimapaikka Ala-Koskuella vuonna 2007. "Murskaa" on käytetty kivenottoon, ja aikaisemmin se oli virallinen uimapaikka.
Koskuen koulun vanha osa. Etualalla jääkiekkokaukalo.
Tampereentie Ala-Koskuella marraskuisessa räntäsateessa.
Blowpipe (ohjus)

Kuvan Blowpipe kanadalais-miehityksin, jotka suojautuneet ns. ABC-varustuksella.
Blowpipe (suom. puhallusputki) oli brittiläisvalmisteinen olkapäältä ammuttava ilmatorjuntaohjus eli MANPADS tai MPADS.
Blowpipen erikoisuus oli sen niin kutsuttu ”joystick”-tyyppinen ohjaus. Siinä ampujan tuli säilyttää näköyhteys maaliin koko ohjuksen lentoajan. Menettelytapa teki ohjustyypin tuhoamisen mahdollisuuden pienemmäksi kuin muilla vastaavilla järjestelyillä mm. Falklandin sodan aikana.
Blowpipeä käytti Yhdistynyt kuningaskunta vuosina 1975–85.
Jens Bjørneboe

| Jens Ingvald Bjørneboe |
| --- | --- |
 Jens Bjørneboe opettaa Rudolf Steiner -koulussa Oslossa 1952.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. lokakuuta 1920 Kristiansand, Vest-Agder,Norja
Kuollut: 9. toukokuuta 1976 Veierland, Vestfold, Norja
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  opettaja, kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jens Bjørneboe (9. lokakuuta 1920 Kristiansand, Vest-Agder, Norja – 9. toukokuuta 1976 Veierland, Vestfold, Norja) oli norjalainen kirjailija.
Bjørneboen esikoisteos vuodelta 1951 on sarja Dikt. Sitä seurasivat runokokoelmat Ariadne (1953) ja Aske, vind og jord (1968). TeoksessaI Før hanen galer (1952) Bjørneboe käsittelee ihmisille tehtyjä lääketieteellisiä kokeita. Romaanissa Jonas (1955) hän vastustaa autoritaarista koulujärjestelmää, teoksessa Den onde hyrde (1960) hän käsittelee kriminaalihuoltoa. Teos Uten en tråd, vuodelta 1966 herätti kohua, ja se kiellettiin pian sen vapaan sukupuolimoraalin vuoksi. Hänen merkittävimpinä teoksinaan pidetään trilogiaa "Bestialitetens historie". Siihen sisältyvät teokset: Vapauden hetki, Kruttårnet ja Stillheten. Trilogia on mainuttu Karl Ove Knausgårdin romaanisarjassa "Min Kamp" hänen suosikkinaan. Trilogiasta on suomennettu vain ensimmäinen osa.
Teoksesta Paha paimen on tehty vuonna 1962 elokuva Tonny jonka on ohjannut Nils R. Müller.
Suomennetut teokset

Ankaran taivaan alla (Under en hårdere himmel). Suomentanut Laila Järvinen. Karisto, 1957.
Hait: kertomus eräästä miehistöstä ja haaksirikosta (Haiene). Suomentanut A.-M. Helminen]. Karisto, 1977. ISBN 951-23-1114-3.
Jonas (Jonas). Suomentanut Laila Järvinen. Karisto, 1956.
Paha paimen (Den onde hyrde). Suomentanut Laila Järvinen. Karisto, 1963.
Talvi Bellapalmassa: kirjailija Hans Berlowin jälkeenjääneistä papereista (Vinter i Bellapalma). Suomentanut Laila Järvinen. Karisto, 1959
Vapauden hetki: Heiligenberg-käsikirjoitus (Frihetens øyeblikk). Suomentanut Elvi Nieminen. Karisto, 1968
Amputointi (Amputation), suom. Kyllikki Heikkinen. Helsinki: Työväen näyttämöiden liitto r.y 1973 (näytelmämoniste)
Karhunkoppi (Til lykke med dagen], säveltänyt Finn Ludt, suomentanut Aira Sinervo. Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto [i.a.] (näytelmämoniste)
Tohtori Semmelweis (Semmelweis), suom. Tuovi Laukkanen. Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto 1969 (näytelmämoniste)
Lintujen ystävät (Fugleelskerne), suom. Elvi Sinervo. Helsinki: Suomen Teatteriliitto [i.a.] (näytelmämoniste)
Palkinnot ja tunnustukset

Gyldendals legat 1972
Kriitikkopalkinto 1973 teoksesta Stillheten
Dobloug-palkinto 1974
Riksmålsförbundets litteraturpris 1974
Kirjallisuutta

Nygren, Lars: "Nattsvart optimism", Sommarhusets figur: En essäbok, s. 103–116. Bonniers 1992.
Rem, Tore: Sin egen herre: En biografi om Jens Bjørneboe. Cappelen Damm, 2009. ISBN 978-82-02-25655-5
Rem, Tore: Født til frihet: En biografi om Jens Bjørneboe. Cappelen Damm, 2010. ISBN 978-82-02-31005-9
Wandrup, Fredrik: Jens Bjørneboe: Mannen, myten og kunsten. Gyldendal, 1984.
Aiheesta muualla

Jens Bjørneboe. Norsk biografisk leksikon.
Næss, Henning: Jens Bjørneboe og det politiske: En kommentar. Retrogarde.org.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  KulturNav 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Blåljus!

Blåljus (norj. Blålys!, suom. "Sinivalo") on norjalais-ruotsalaisen Margit Sandemon kirjoittama romaanisarja. Sarja käsittää kuusi kirjaa, jotka ovat (nimisuomennokset ruotsinkielisten nimien mukaan):
1. Alarm (Hälytys), ISBN 91-7713-032-4
2. Anrop (Pyyntö), ISBN 91-7713-031-6
3. Vänskap? (Ystävyyttä?), ISBN 91-7713-032-4
4. Nödsignaler (Hätämerkkejä), ISBN 91-7713-033-2
5. Stjärnstoft (Tähtipöly), ISBN 91-7713-034-0
6. Glimt av evigheten (Häivähdys ikuisuutta), ISBN 91-7713-035-9
Blåljus-sarja on julkaistu kahdella kielellä, ruotsiksi ja norjaksi. Sarja julkaistiin vuonna 2004, ja sitä on olemassa vain pehmeäkantisena.
Carl af Björksten

Carl August af Björnstén
Carl August af Björksten (Saksassa käytti nimeä Berken; 24. lokakuuta 1894 Perniö – 7. syyskuuta 1976) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti ja liikemies.
Opinnot

Af Björkstenin vanhemmat olivat agronomi Robert Severin af Björksten ja Ceres Ellen Ramsay. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1923 Vera Elna Wibergin kanssa. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Palmgrenin yhteiskoulusta Tukholmassa vuonna 1912 ja jatkoi opintojaan Tukholman teknillisessä korkeakoulussa opiskelemalla kaivosoppia.
Jääkäriaika

Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 8. heinäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin 4. komppaniaan 5. joulukuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota

Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 5. jääkäripataljoonan 6. komppaniaan, mistä hänet siirrettiin 30. maaliskuuta 1918 komppanian mukana 3. täydennyspataljoonaan joukkueenjohtajaksi, josta myöhemmin muodostettiin 6. jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoona ja kuulun sen 1. komppaniaan joukkueenjohtajana. Hän osallistui Karjalankannaksella Viipurin valloitukseen tähtääviin taisteluihin.
Sisällissodan jälkeinen aika

Hän palveli sisällissodan jälkeen 2. komppanian joukkueenjohtajana ja komppanianpäällikkönä 6. Jääkarirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, jonka nimi muutettiin ensin Jääkäripataljoona n:o 3:ksi ja myöhemmin Kajaanin sissipataljoonaksi ja viimein Pohjanmaan jääkäripataljoonaksi. Hänet siirrettiin Kajaanin sissipataljoonaan 1. heinäkuuta 1919. Hän erosi armeijasta 26. marraskuuta 1919 ja astui uudelleen armeijan palvelukseen 13. lokakuuta 1920, jolloin hänet määrättiin Porin rykmenttiin. Toistamiseen hän otti eron armeijasta 15. joulukuuta 1927 ja antautui mainosalalle, työskennellen vuodet 1927–1931 Suomen Ilmoituskeskus Oy:n palveluksessa. Vuonna 1931 hän muutti Ruotsiin Göteborgiin ja toimi johtajana Ab Rostfrissä.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan hän osallistui pataljoonan komentajana JR 61:ssä, osallistuen sen mukana taisteluihin Karjalankannaksella. Välirauhan aikana hän toimi Suomen Göteborgin konsulina sekä mm. perusti Göteborgiin ruotsalais–suomalaisen yhdistyksen. Jatkosotaan hän otti osaa pataljoonan komentajana JR 13:ssa 3. pataljoonassa (III/JR 13) ja vuodesta 1942 hän toimi rykmentin komentajan viransijaisena. Hän osallistui jatkosodassa taisteluihin Aunuksen kannaksella.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Vääpeli 5. toukokuuta 1918  Vänrikki 29. toukokuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1919  Kapteeni 6. joulukuuta 1923  Majuri 15. joulukuuta 1927  Everstiluutnantti 1941 |     |  Suomen Leijonan Ritarikunnan komentajamerkki  Vapaudenristi 2. lk.  Vapaudenristi 3. lk. (1940 ja 1941)  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. ritari  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Howard Bloom

Howard Bloom (2012)
Howard Bloom (s. 25. kesäkuuta 1943 Buffalo, New York) on yhdysvaltalainen kirjailija ja tieteellinen ajattelija. Hän toimi 1970- ja 1980-luvuilla laulajien ja yhtyeiden kuten Princen, Billy Joelin ja Styxin PR-henkilönä. Vuonna 1988 hän invalidisoitui sairastuttuaan krooniseen väsymysoireyhtymään. Sen jälkeen hän on julkaissut kolme kirjaa ihmisen evoluutiosta ja ryhmäkäyttäytymisestä: The Genius of the Beast, The Global Brain ja The Lucifer Principle.
Teoksia

Bloom, Howard K (2012). The God Problem: How a Godless Cosmos Creates. Amherst, NY: Prometheus Books. ISBN 9781616145514. OCLC 764387290 .
Bloom, Howard K (2010). The Genius of the Beast : A Radical Re-vision of Capitalism. Amherst, NY: Prometheus Books. ISBN 978-1-59102-754-6. OCLC 318873448.
Bloom, Howard K (2000). The Global Brain : The Evolution of Mass Mind from the Big Bang to the 21st Century. New York, NY: Wiley. ISBN 978-0-471-29584-6. OCLC 43207426.
Bloom, Howard K (1995). The Lucifer Principle : A Scientific Expedition into the Forces of History. New York, NY: Atlantic Monthly Press. ISBN 978-0-87113-532-2. OCLC 30436518.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat 
Muut:  Europeana  IdRef
Torsten Björkman

Torsten Torolf Björkman
Torsten Torolf Björkman (21. maaliskuuta Helsinki 1897 – 28. tammikuuta 1951) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat opettaja Johannes Botolf Björkman ja Aina Elisabeth Silfverblad. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Alma Elisabeth Tolvasen kanssa.
Opinnot

Hän oli käynyt viisi luokkaa Helsingin ruotsalaista lyseota ja kolme lukukautta Uudenkaarlepyyn seminaaria sekä suoritti yksityisesti 8. luokan Helsingin ruotsalaisessa lyseossa vuonna 1924. Upseerikokelaskurssin hän suoritti Viipurissa vuosina 1918–1919, Kadettikoulussa hän oli kuunteluoppilaana vuosina 1922–1923, Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin hän suoritti vuonna 1928, Suojeluskuntain komentajakurssin hän suoritti vuosina 1934–1935.
Jääkärikausi

Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 2. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 2. komppaniaan 12. kesäkuuta 1917.
Suomen sisällissota

Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 3. jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan, josta hänet komennettiin joukkueenjohtajaksi 3. komppaniaan. 2. huhtikuuta 1918. Hän otti osaa sisällissodassa taisteluihin Tampereella, Aittolahdella, Lyykylässä ja Talissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen palveli hän edelleen koulutusupseerina ja nuorempana upseerina 3. jääkärirykmentissä, josta hänet siirrettiin 15. maaliskuuta 1922 nuoremmaksi upseeriksi Suomenlinnan paikalliskomppaniaan, jonka päällikkyyden hän otti vastaa 14. maaliskuuta 1924. Uudenmaan rykmentin 8. komppanian päälliköksi hänet komennettiin 16. toukokuuta 1924, josta hänet siirrettiin 2. helmikuuta Polkupyöräpataljoona 3:n 3. komppanian päälliköksi, mutta komennettiin takaisin Uudenmaan rykmenttiin ja sen 6. komppaniaan päälliköksi 15. kesäkuuta 1918. Rykmentissä hän toimi päällikkönä myös 5. ja 1. komppaniassa kunnes 1. heinäkuuta 1934 hänet nimitettiin Helsingin suojeluskuntapiirin 1. sotilasohjaajaksi. Seinäjoelle sotilaspiirin apulaispäälliköksi hänet komennettiin 1. maaliskuuta 1932 ja tässä tehtävässä hän oli 1. joulukuuta 1933 asti. Hän toimi Taistelukoulun kanta-aliupseerikurssin johtajana 3. helmikuuta – 31. elokuuta 1930. Luottamustehtävissä hän oli Uudenmaan rykmentin kunnianeuvoston varajäsenenä vuonna 1930.
Talvi- ja Jatkosota

Talvisotaan hän osallistui Jalkaväkirykmentti 11:n (Ässärykmentin) I pataljoonan komentajana (I/JR11), jonka mukana osallistui Hatjalahden taisteluun, jossa haavoittui ja siirrettiin Helsingin suojeluskuntapiiriin. Helsingin suojeluskuntapiirissä hän toimi välirauhan aikana toimistopäällikkönä, kunnes Jatkosodan sytyttyä hänet komennettiin Hangon rintamalle ja hänet määrättiin Jalkaväkirykmentti 55:n II pataljoonan (II/JR55) komentajaksi. Vuodesta 1942 hän toimi Helsingin suojeluskuntapiirin toimistopäällikkönä aina suojeluskuntajärjestön lakkauttamiseen saakka, jolloin hänet siirrettiin lakkautuspalkalle.
Sotien jälkeinen aika

Sotien jälkeen hän työskenteli Helsingin kaupungin verovirastossa vuosina 1945–1946 ja Oy Kolster Ab:n kamreerina vuodet 1946–1951. Hänet on haudattu Helsingin vanhalle hautausmaalle.
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Saab JAS 39 Gripen

| Saab JAS 39 Gripen |
| --- | --- |
 JAS 39 Gripen RIAT 2009 -lentonäytöksessä.
Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Ruotsi
Valmistaja:  Saab AB
Ensilento:  1988
Esitelty:  1996
Saab JAS 39 Gripen on Saab AB:n valmistama neljännen sukupolven hävittäjälentokone. Lyhenne JAS tulee sanoista jakt-, attack- och spaningsplan (hävittäjä-, rynnäkkö- ja tiedustelukone).
Gripen on deltasiipinen, varustettu canardeilla eli etusiivillä, pituussuunnassa staattisesti epävakaa ja fly-by-wire-ohjattu. Konetyypistä on kolme versioita: A, C ja E.
Gripen A- ja C-version moottorina on GE F404G, joka tunnetaan myös merkinnällä Volvo RM12, ja E-version moottorina on GR F414G, jolla kone saavuttaa kaksinkertaisen äänennopeuden. Uusimmat koneet on muokattu yhteensopiviksi Naton standardien kanssa ja ne soveltuvat ilmatankkauksiin.
Vuonna 1979 Ruotsin hallitus aloitti kehitystutkimukset konetyypistä, joka pystyisi hävittäjä-, rynnäköinti- ja kohdetiedustelutehtäviin, korvatakseen Ruotsin ilmavoimien Saab J 35 Draken- ja Saab J37 Viggen -hävittäjät. Saabin uusi malli valittiin ja siitä kehitettiin JAS 39, jonka ensilento oli vuonna 1988. Ensimmäinen sarjatuotantokone luovutettiin Ruotsin ilmavoimille vuonna 1993, ja se otettiin palveluskäyttöön vuonna 1996. Koneen päivitettyjä versioita, joissa oli aiempaa edistyneempi avioniikka ja jotka soveltuivat pitempiin tehtäviin, alkoi tulla käyttöön vuonna 2003.
Konetyypin kansainvälistä markkinointia varten Saab muodosti kumppanuuksia ja yhteistoimintaa ulkomaisten ilmailualan yritysten kanssa, mukaan lukien British Aerospace Saab-BAe Gripen AB:n kautta vuodesta 1995 lähtien. Gripenin varhaismalleilla oli kohtuullista menestystä vientimarkkinoilla Keski-Euroopassa, Etelä-Afrikassa ja Kaakkois-Aasiassa.
Uudelleen suunniteltu ja päivitetty versio Gripen NG, Super JAS, JAS 39E/F Gripen tai nykyään Gripen E/F on tulossa sekä Ruotsin että Brasilian ilmavoimien käyttöön. Muutoksiin C-versiosta E:hen sisältyvät General Electric F414G -moottori, AESA-tutka ja merkittävästi lisätty sisäinen polttoainetilavuus. Vuoteen 2020 mennessä on rakennettu yhteensä 271 Gripeniä, joista 204 on toimitettu vuoteen 2007 mennessä Ruotsin ilmavoimille.
JAS 39 Gripen (2004)
Kehitys

70-luvun lopulla Ruotsi alkoi etsiä korvaajaa ikääntyville Saab 35 Drakenille ja Saab 37 Viggenille.  Ruotsin ilmavoimat tarvitsi edullista 2 Machin nopeuteen pystyvää hävittäjää, jolla olisi lyhyt kiitotievaatimus hajautettua tukikohtasuunnitelmaa varten miehitystilanteessa. Bas 90 -järjestelmä käsitti 800 metriä pitkiä ja 17 metriä leveitä alkeellisia kiitoteitä. Yhtenä tavoitteena koneen piti olla pienempi kuin Viggen, mutta kuormauskyvyltään ja taistelusäteeltään samanlainen tai parempi. Ensiehdotuksiin kuuluivat Saab 38, joka oli suunniteltu rynnäkkö- ja suihkuharjoituskone, sekä A 20, Viggenin kehitelmä, jolla olisi ollut hävittäjän, rynnäkkökoneen ja meritiedustelukoneen kykyjä. Niiden ohessa tutkittiin myös ulkomaisia vaihtoehtoja, joihin kuuluivat General Dynamics F-16 Fighting Falcon, McDonnell Douglas F/A-18 Hornet, Northrop F-20 Tigershark ja Dassault Mirage 2000. Lopulta Ruotsin hallitus valitsi vaihtoehdon, jossa Saab kehittää uuden hävittäjän.
Vuonna 1979 hallitus alkoi tutkia samalla lennolla moneen eri tehtävään pystyvää hävittäjäkonetta. Siinä yhteydessä käytiin läpi monta Saabin suunnitelmaa, joista lupaavin oli ”Projekti 2105”, joka nimettiin myöhemmin ”Projekti 2108:ksi” ja vielä uudelleen ”Projekti 2110:ksi”. Puolustusvoimien materiaalilaitos (Försvarets Materielverk FMV) suositteli sitä hallitukselle. Vuonna 1980 perustettiin yhteisyritys IG JAS, joka oli Saab-Scanian (myöhemmin Saab AB), LM Ericssonin, Volvo Flygmotorin, Svenska Radioaktiebolaget Communicationsin ja Förenade Fabriksverkenin (FFV) yhteishanke.
Suosikkikone oli yksimoottorinen, kevyt, yksipaikkainen, fly-by-wire-ohjattu, etusiipirakenteinen ja aerodynaamisesti epävakaa.  Moottoriksi valittiin General Electric F404−400:n lisenssivalmistettu versio Volvo-Flygmotor RM12. Alkuperäisen moottorin painoa ja komponenttien määrää piti vähentää. Ruotsin valtiopäivien hyväksynnällä FMV teki 30.6.1982 yhteensä 25,7 miljardin Ruotsin kruunun arvoiset sopimukset Saabin kanssa viidestä prototyypistä ja 30 koneen alkusarjasta. Tammikuuhun 1983 mennessä yksi Viggen oli muutettu JAS 39:ään suunnitellun avioniikan testikoneeksi. JAS 39 sai julkisen nimikilpailun perusteella nimen Gripen (aarnikotka), joka on Saabin pääkonttorin kotimaakunnan Itä-Götanmaan vaakunaeläin.
Koelennot, tuotanto ja parannukset

Saab esitteli ensimmäisen Gripenin 26.4.1987, jolloin yhtiö täytti 50 vuotta. Koneen piti lentää samana vuonna, mutta ensilento siirtyi puolitoista vuotta lennonhallintajärjestelmän ongelmien vuoksi. Ensimmäinen prototyyppi ”39-1” teki 51 minuutin ensilennon 9.12.1988 tehdaspilotti Stig Holmströmin ohjaamana. Koelento-ohjelman aikana syntyi huolia koneen avioniikasta, erityisesti fly-by-wire-ohjausjärjestelmästä ja staattisen epävakauden hallinnasta. Ongelma johti prototyypin onnettomuuteen 2.2.1989 laskeutumisessa Linköpingiin. Koelentäjä Lars Rådeström selviytyi olkapään murtumalla. Onnettomuuden syyksi todettiin lentäjän aiheuttama heilahtelu, jonka aiheutti lennonhallintajärjestelmän pituusvakauden hallinnan toiminta.
Onnettomuuden takia Saab ja amerikkalainen Calspan muokkasivat koneen ohjelmistoa. Muokattua Lockheed NT-33A -konetta käytettiin parannusten testaamiseen, mikä mahdollisti koelento-ohjelman jatkumisen 15 kuukauden kuluttua onnettomuudesta. Tuotantolinjalta tullut kone 39102 tuhoutui 8.8.1993 onnettomuudessa näytöslennolla Tukholman yllä. Koelentäjä Rådeström menetti koneen hallinnan matalalla tehdyssä liikkeessä, kun kone sakkasi, mikä pakotti hänet käyttämään heittoistuinta. Saab löysi myöhemmin ongelman ohjaajan nopeista ja suurista liikkeistä ohjaussauvalla. Tutkinta ja virheen korjaaminen viivyttivät koelentoja, jotka alkoivat uudelleen joulukuussa 1993.
Ruotsin ensimmäinen tilaus sisälsi option toisesta 110 koneen erästä, joka päätettiin käyttää kesäkuussa 1992. Toinen tuotantoerä koostui 96 yksipaikkaisesta JAS 39 A:sta ja 14 kaksipaikkaisesta JAS 39 B:stä. B-versio on 66 cm pitempi kuin A, ja takaohjaamon lisäämiseksi piti myös poistaa tykki ja pienentää rungon polttoainesäiliötä. Huhtikuuhun 1994 mennessä oli rakennettu viisi prototyyppiä ja kaksi sarjatuotantokonetta, mutta näkökentän ulkopuolelle ulottuvaa ilmataisteluohjusta ei ollut vielä valittu.
Kolmas tuotantoerä tilattiin kesäkuussa 1997 sisältäen 50 A-versiosta päivitettyä yksipaikkaista JAS 39C:tä ja 14 JAS 39D:tä. Niitä kutsuttiin ”Turbo Gripeneiksi”, ja niillä on Nato-yhteensopivuus vientitarkoituksia varten. Vuosina 2002-2008 toimitetun kolmannen tuotantoerän koneissa oli tehokkaampi moottori ja päivitetty avioniikka, sisään vedettävä ilmatankkauspuomi nokan ohjaamosta katsoen oikealla puolella ja OBOGS-hapentuottojärjestelmä ohjaajalle. Ilmatankkausta testattiin sitä varten varustetulla prototyypillä ”39-4”, jota tankattiin onnistuneesti koelennoilla Royal Air Forcen VC10-ilmatankkauskoneesta vuonna 1998.