stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peter DeBoer
Valmentajaura > Plymouth Whalers

Joukkueen uudeksi nimeksi tuli Plymouth Whalers 1997 aikana. Se sijoittui toiseksi läntisessä divisioonassa saldonaan 37 voittoa, 22 tappiota ja 7 tasapeliä. Sen jälkeen he etenivät kolmannelle kierrokselle pudotuspeleissä. Kaudella 1998–99 DeBour johti joukkueensa liigan kärkeen 106 pisteellä, millä he ansaitsivat Hamilton Spectator Trophyn. DeBour voitti OHL:n vuoden valmentajan palkinnon, Matt Leyden Trophyn. Plymouth oli pudotuspeleissä pettymys, koska joukkue koki tappion altavastaaja London Knightsille toisella kierroksella.
Kaudella 1999–2000 Plymouth oli jälleen paras liigassa ja DeBoer sai toisen kerran Matt Leyden Trophyn. Whalers eteni J. Ross Robertson Cupin finaaleihin, joissa se kuitenkin hävisi Barrie Coltsille 4–2.
Whalersilla oli menestyksekäs kausi 2000–2001, jolloin se voitti lännen divisioonan kolmantena peräkkäisenä kautena ja oli liigan toiseksi paras joukkue. Plymouth voitti pudotuspeleissä yhdeksän ensimmäistä peliä ja eteni J. Ross Robertson Cupiin toisen kerran peräkkäin. Plymouth voitti Ottawa 67’sin kuudessa pelissä.
Kauden jälkeen DeBoer ja hänen apulaisensa Steve Spott päättivät jättää Whalersin ja liittyä Kitchener Rangersiin vastaavissa tehtävissä.
Valmentajaura > Kitchener Rangers

DeBoerin ottaessa päävalmentajan tehtävät vastaan Kitchener Rangerisissa, se oli jäänyt edellisellä kaudella pudotuspelien ulkopuolelle 10. sijalle. DeBoerin tultua joukkueeseen Kitchener sijoittui oman divisioonansa kolmanneksi. Joukkue tippui kuitenkin pudotuspeleistä ensimmäisellä kierroksella Guelph Stormia vastaan.
Rangers paransi taas kaudella 2002–2003 voittaen Hamilton Spectator Trophyn oltuaan liigan paras 100 pisteellä. Pudotuspeleissä Rangers voitti ensimmäisellä kierroksella Sault Ste. Marie Greyhoundsin, minkä jälkeen se voitti viiden pelin sarjassa Guelph Stormin. Sen jälkeen vastaan tuli DeBourin entinen joukkue Plymouth Whalers. Whalers voitti viidennen pelin 2–1 jatkoajalla ja johti sarjaa 3–2. Kitchener kuitenkin sisuuntui ja voitti kaksi viimeistä peliä, jonka jälkeen se eteni J. Ross Robertson Cupin finaaleihin, joissa vastaan asettui Ottawa 67’s. Ottawa vei sarjan avausottelun, minkä jälkeen Kitchener voitti kaikki neljä ottelua. Rangers voitti myös vuoden 2003 Memorial Cupin. Joukkue ei ollut voittanut Memorial Cupia 21 vuoteen.
Kaudella 2003–2004 joukkue oli neljäs lännen konferenssissa. Pudotuspeleissä se tippui kolmannella kierroksella viidessä pelissä. Vastassa niissä oli London Knights.
Joukkue sai kaudella 2005–2006 96 pistettä, joka oli kolmanneksi eniten liigassa. Seuraavalla kaudella 2006–2007 pisteitä tuli kaksi enemmän eli 98 ja oli jälleen kolmas.
Kun Rangers oli nimetty isännäksi Memorial Cupiin vuonna 2008, Kitchener ylsi OHL:n historian parhaaseen tulokseen; 53 voittoa, 11 tappiota ja 4 tasapeliä. Lisäksi joukkue sai 110 pistettä voittaen Hamilton Spectator Trophyn. DeBoerin johdolla Kitchener voitti Plymouth Whalersin ja Sarnia Stingin kahdella ensimmäisellä kierroksella. Vuoden J. Ross Robertson Cupin finaalissa vastaan asettui Belleville Bulls. Rangers hävisi Memorial Cupin loppuottelussa Spokane Chiefsille maalein 1–4.
Valmentajaura > Florida Panthers

DeBoer päätti ottaa seuraavan askeleen urallaan ja 13. kesäkuuta 2008 hänet nimettiin päävalmentajaksi NHL:ssä pelaavaan Florida Panthersiin. DeBoerin johdolla Florida saavutti historiansa toiseksi parhaan tuloksen, 41–30–11, mikä ei kuitenkaan riittänyt pudotuspeleihin pääsemiseen.
Kaudella 2009–2010 Panthers saavutti 77 pistettä saldolla 32–37–13. Kaudella 2010–2011 Panthers sijoittui viimeiselle sijalle itäisessä konferenssissa 72 pisteellä, minkä jälkeen Panthers antoi DeBoerille potkut.
Valmentajaura > New Jersey Devils

New Jersey Devilsin GM Lou Lamoriello palkkasi DeBoerin 19. heinäkuuta 2011. Ensimmäisellä Devils -kaudellaan DeBoer valmensi joukkueelle valmennusuransa toistaiseksi parhaan voitto- ja pistemäärän. Ensimmäisen kerran urallaan hänen valmentamansa joukkue pääsi Stanley Cup -finaaleihin. Devils päihitti ensimmäisellä kierroksella DeBoerin entisen joukkueen Florida Panthersin seitsemännen ottelun toisella jatkoajalla. Tämän jälkeen Devils päihitti Philadelphia Flyersin toisella kierroksella viidessä pelissä ja kolmannella itäisen konfrenenssin finaaleissa New York Rangersin kuudessa ottelussa. Devils pääsi finaaleihin ensimmäisen kerran vuoden 2003 jälkeen. Finaaleissa joukkue kuitenkin hävisi mestaruuden Los Angeles Kingsille kuudessa ottelussa.
Työsulkukaudella 2012–2013 Devils sijoittui Atlantic -divisioonan viimeiseksi tilastolla 19-19-10. Joukkue ei päässyt pudotuspeleihin.
Kaudella 2013–2014 Devils aloitti kauden tilastolla 1–5–3, eikä se pystynyt toipumaan huonosta alusta. Se sijoittui uuden Metropolitan -divisioonan kuudennelle sijalle saldolla 35–29–18. Devils jäi toisena kautena peräkkäin pudotuspelien ulkopuolelle.
Joulukuun lopulla 2014 New Jersey Devils vapautti DeBoerin tehtävästään.
Valmentajaura > San Jose Sharks

DeBoer toimi San Jose Sharksin päävalmentajana neljän kauden ajan kunnes sai potkut joulukuussa 2019.
Valmentajaura > Vegas Golden Knights

Tammikuussa 2020 Vegas Golden Knights palkkasi DeBoerin päävalmentajakseen.
Valmentajaura > Valmentajatilastot NHL:ssä

| joukkue | kausi | ottelut | voitot | tappiot | jatkoaikatappiot | pisteet | pudotuspelit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Florida Panthers | 2008–09 | 82 | 41 | 30 | 11 | 93 | ulkona |
| Florida Panthers | 2009–10 | 82 | 32 | 37 | 13 | 77 | ulkona |
| Florida Panthers | 2010–11 | 82 | 30 | 40 | 12 | 72 | ulkona |
| New Jersey Devils | 2011–12 | 82 | 48 | 28 | 6 | 102 | Finaaleiden häviäminen 2–4 Los Angeles Kingsille |
| New Jersey Devils | 2012–13 | 48 | 19 | 19 | 10 | 57 | ulkona |
| New Jersey Devils | 2013–14 | 82 | 35 | 29 | 18 | 88 | ulkona |
| New Jersey Devils | 2014–15 | 36 | 12 | 17 | 7 | 31 | erotettiin kesken kauden |
Valmentajaura > Palkinnot

OHL:n paras valmentaja (Matt Leyden Trophy) 1999 ja 2000
Käännös suomeksi
Neil Warnock

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 1. joulukuuta 1948 (ikä 75)
Syntymäpaikka:  Sheffield, South Yorkshire, Englanti
Pelipaikka: laitahyökkääjä
Pituus: 175 senttimetriä
Seura
Seura: avoin
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1967–1969 |  Chesterfield FC | 24 | (2) |
| 1969–1971 |  Rotherham United FC | 52 | (5) |
| 1971–1973 |  Hartlepool United FC | 60 | (5) |
| 1973–1975 |  Scunthorpe United FC | 72 | (7) |
| 1975–1976 |  Aldershot FC | 37 | (6) |
| 1976–1978 |  Barnsley FC | 57 | (10) |
| 1978 |  York City AFC | 4 | (0) |
| 1978–1979 |  Crewe Alexandra FC | 21 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 327 | (36) |
Valmennusura
1980–1981:  Gainsborough Trinity FC
1981–1986:  Burton Albion FC
1986–1989:  Scarborough FC
1989–1993:  Notts County FC
1995–1997:  Plymouth Argyle FC
1997–1998:  Oldham Athletic AFC
1998–1999:  Bury FC
1999–2007:  Sheffield United FC
2007–2010:  Crystal Palace FC
2010–2012:  Queens Park Rangers FC
2012–2013:  Leeds United AFC
2014:  Crystal Palace FC
2015:  Queens Park Rangers FC (va.)
2016:  Rotherham United FC
2016–2019:  Cardiff City FC
2020–2021:  Middlesbrough FC
2023:  Huddersfield Town
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Neil Warnock (s. 1. joulukuuta 1948) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Warnock on tunnettu kärkevästä tyylistään kommentoida pelaajia, kannattajia ja tuomareita, mikä on usein johtanut ongelmiin niin seurojen johdon kuin jalkapalloliiton kanssa. Hän on onnistunut nostamaan valmentamansa seuran kahdeksan kertaa sarjaporrasta ylemmäs.
Saavutukset

Englannin Mestaruussarja:
Voitto: 2011
Hopeaa (2): 2006, 2018
Englannin 2. divisioona
Pudotuspelivoitto (2): 1991, 1995
Englannin 3. divisioona
Pudotuspelivoitto (2): 1990, 1996
Aiheesta muualla

Warnockin valmentajatilastot Soccerbase.com
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Adrian Heath | Sheffield Unitedin päävalmentaja 12/1999–2007 | Seuraaja: Bryan Robson |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Peter Taylor Tony Pulis | Crystal Palacen päävalmentaja 10/2007–3/2010 8–12/2014 | Seuraaja: Paul Hart Alan Pardew |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Paul Hart | Queens Park Rangersin päävalmentaja 3/2010–1/2012 | Seuraaja: Mark Hughes |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Simon Grayson | Leeds Unitedin päävalmentaja 2/2012–4/2013 | Seuraaja: Brian McDermott |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Paul Trollope | Cardiff Cityn päävalmentaja 10/2016–11/2019 | Seuraaja: Neil Harris |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Jonathan Woodgate | Middlesbrough´n päävalmentaja 6/2020–11/2021 | Seuraaja: Chris Wilder |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Mark Fotheringham | Huddersfield Townin päävalmentaja 2–9/2023 | Seuraaja: ei nimetty |
Mäkihyppy talviolympialaisissa 2018

| Mäkihyppy talviolympialaisissa 2018  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Normaalimäki |  | miehet |  | naiset |  |
| Suurmäki |  | miehet |  |  |  |
| Joukkuemäki |  | miehet |  |  |  |
| n · k ·  | n · k ·  | n · k ·  | n · k ·  | n · k ·  |  |
Mäkihypyssä kilpailtiin Pyeongchangin 2018 talviolympialaisissa 8.–19. helmikuuta Alpensia Ski Jumping Centressä.
Mäkihypyssä oli yhteensä neljä tapahtumaa: miehissä normaali- ja suurmäki sekä joukkuemäki, naisilla normaalimäen kilpailu.
Aikataulu

Seuraavassa listassa on kaikkien neljän lajin aikataulut.
Lihavoidut tapahtumat ovat loppukilpailuja.
| Päivä | Aika | Tapahtuma |
| --- | --- | --- |
| 8. helmikuuta | 21.30–22.40 | Miesten normaalimäki – karsinta |
| 10. helmikuuta | 21.35–23.20 | Miesten normaalimäki |
| 12. helmikuuta | 21.50–23.20 | Naisten normaalimäki |
| 16. helmikuuta | 21.30–22.40 | Miesten suurmäki – karsinta |
| 17. helmikuuta | 21.30–23.15 | Miesten suurmäki |
| 19. helmikuuta | 21.30–23.15 | Miesten joukkuemäki |
Mitalitaulukko

|  Mäkihyppy talviolympialaisissa 2018 – Mitalitaulukko > Sijoitus |  Mäkihyppy talviolympialaisissa 2018 – Mitalitaulukko > Maa |  Mäkihyppy talviolympialaisissa 2018 – Mitalitaulukko > Kulta |  Mäkihyppy talviolympialaisissa 2018 – Mitalitaulukko > Hopea |  Mäkihyppy talviolympialaisissa 2018 – Mitalitaulukko > Pronssi |  Mäkihyppy talviolympialaisissa 2018 – Mitalitaulukko > Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Norja | 2 | 1 | 2 | 5 |
| 2 |  Saksa | 1 | 3 | 0 | 4 |
| 3 |  Puola | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 4 |  Japani | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  | Yhteensä | 4 | 4 | 4 | 12 |
Tulokset > Miehet

| Tapahtuma | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Normaalimäki tiedot |  Andreas Wellinger Saksa (GER) | 259,3 |  Johann André Forfang Norja (NOR) | 250,9 |  Robert Johansson Norja (NOR) | 249,7 |
| Suurmäki tiedot |  Kamil Stoch Puola (POL) | 285,7 |  Andreas Wellinger Saksa (GER) | 282,3 |  Robert Johansson Norja (NOR) | 275,3 |
| Joukkuemäki tiedot |  Norja (NOR) Daniel-André Tande Andreas Stjernen Johann André Forfang Robert Johansson | 1098,5 |  Saksa (GER) Karl Geiger Stephan Leyhe Richard Freitag Andreas Wellinger | 1075,7 |  Puola (POL) Maciej Kot Stefan Hula Dawid Kubacki Kamil Stoch | 1072,4 |
Tulokset > Naiset

| Tapahtuma | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Normaalimäki tiedot |  Maren Lundby Norja (NOR) | 264,6 |  Katharina Althaus Saksa (GER) | 252,6 |  Sara Takanashi Japani (JPN) | 243,8 |
Osallistuminen

Mäkihypyssä avoimia paikkoja oli 100 (miehille 65 ja naisille 35). Yksi olympiakomitea sai lähettää korkeintaan viisi miestä ja neljä naista: yksilökilpailuun sai kuitenkin osallistua korkeintaan neljä saman olympiakomitean urheilijaa. Valinnoissa otettiin huomioon kausien 2016–2017 ja 2017–2018 mäkihypyn maailmancupin ja Continental Cupin pisteet. Joukkuemäen kilpailuun otettiin 12 maata: mikäli tarpeeksi monella olympiakomitealla ei olisi ollut neljää miesten yksilökilpailupaikkaa, olisi niitä täydennetty tarpeeksi monen joukkueen saamiseksi.
Etelä-Korea sai sekä miehiin että naisiin yhden paikan. Minimiehtona oli, että korealainen hyppääjä oli urallaan saanut vähintään yhden maailmancupin tai GP-pisteen, tai oli saanut Continental Cupissa pisteen kausien 2016–2017 ja 2017–2018 aikana.
| --- | --- |
  Itävalta (8)   Bulgaria (1)   Kanada (2)   Kiina (1)   Tšekki (5)   Viro (3)   Suomi (6)   Ranska (4)   Saksa (9)   Italia (8)   Japani (9) :   Kazakstan (1)   Norja (7)   Venäläiset olympiaurheilijat (8)   Puola (5)   Romania (1)   Etelä-Korea (5)   Slovenia (9)   Sveitsi (2)   Turkki (1)   Yhdysvallat (7)
Noora Matikainen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 1. syyskuuta 1980 (ikä 44)
Syntymäpaikka: , Suomi
Pelipaikka: Maalivahti
Pituus: 180 cm
Seura
Seura:  HJK
Pelinumero: 1
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000–2004 2005 2006 2007–2008 2009 2010 2011–2012 2013 |  FC United  FC Espoo  HJK  PuiU  Ilves  Amazon Grimstad  FC Honka  HJK |  |
Maajoukkue
| 2005– |  Suomi | 0 (0) |
Noora Matikainen (s. 1. syyskuuta 1980) on suomalainen jalkapallomaalivahti. Hän edusti kaudella 2013 Naisten Liigassa Helsingin Jalkapalloklubia.
Suomen korkeimmalla sarjatasolla Matikainen on edustanut FC Honkaa, Tampereen Ilvestä, FC Unitedia, FC Espoota, Helsingin Jalkapalloklubia ja Puistolan Urheilijoita. Kaudella 2010 Matikainen pelasi Norjan Toppserienissä Amazon Grimstadin joukkueessa.
Hän on saavuttanut kaksi Suomen-mestaruutta, kaksi SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia sekä kolme Suomen cupin mestaruutta.
Kaksoissisar Ulla Matikainen pelaa myös jalkapalloa.
Kokemus

Matikainen on vuosina 2000–2012 pelannut noin 290 sarjaottelua Suomessa, 15 sarjaottelua Norjassa ja yhdeksän UEFA-cupin ottelua. Virallisten kansainvälisten otteluiden lisäksi Matikainen on myös pelannut useita harjoitusotteluita ruotsalaisten seurojen edustusjoukkueita vastaan.
Matikainen on kuulunut Suomen maajoukkueryhmään, mutta ei ole pelannut yhtään maaottelua. Hän oli joukkueen kolmosmaalivahti vuoden 2005 EM-kilpailuissa.
Saavutukset

Naisten SM-sarjan mestaruus 2002, 2004
Naisten Suomen Cupin voitto 2001, 2004, 2006
Lisäksi Naisten Liigan 2. sija vuosina 2005 ja 2006 ja 3. sija vuosina 2001, 2007 ja 2011
Norsk institutt for luftforskning

| Norsk institutt for luftforskning (NILU) |
| --- | --- |

 Pääkonttori
Tutkimuslaitoksen tiedot
Perustettu:  1969
Sijainti:  Kjeller, Norja
Tutkimusala:  ilmansaasteet
Kotisivu
Norsk institutt for luftforskning (lyh. NILU) on norjalainen ilmansaasteita ja niiden puhdistamista tutkiva laitos. Se saa perusrahoituksensa Norjan ympäristöministeriöltä.
Aiheesta muualla

Laitoksen verkkosivut (norjaksi)
Norske Skog

| Norske Skog ASA |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  Allmennaksjeselskap (julkinen osakeyhtiö)
Osake:  OSE: NSG
ISIN:  NO0004135633
Perustettu:  1. maaliskuuta 1962
Toimitusjohtaja:  Christian Rynning-Tønnesen
Puheenjohtaja:  Kim Wahl
Kotipaikka:  Lysaker, Bærum, Norja
Toimiala:  metsäteollisuus
Tuotteet:  Paperi
Liikevaihto:   26,468 mrd. NOK (2008)
Liikevoitto:   -2,779 mrd. NOK (2008)
Tilikauden tulos:   -2,765 mrd. NOK (2008)
Henkilöstö:  7 573 (31.12.2006)
Omistaja:  Unionen AS (5,94 %), Viken Skog BA (5,74 %) (23.3.2009)
Kotisivu:  http://www.norskeskog.com/
Huomioitavaa:  konkurssiin 2017
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Norske Skog on yksi maailman suurimmista sanoma- ja aikakauslehtipaperintuottajista. Se on maailman toiseksi suurin sanomalehtipaperin ja neljänneksi suurin aikakauslehtipaperin tuottaja. Vuonna 2006 yli puolet yhtiön toiminnoista sijaitsi Euroopan ulkopuolella – yhtiöllä on 18 sen kokonaan tai osittain omistamaa paperitehdasta ja 44 myyntikonttoria eri puolilla maailmaa.
Norske Skog hakeutui konkurssiin joulukuussa 2017 painittuaan taloudellisissa vaikeuksissa vuosia. Yhtiö oli yrittänyt katkaista velkakierteen myymällä suuren osan parhaista osistaan, mutta se ei auttanut.
Historia

Yhtiö sai alkunsa, kun Nordenfjelske Treforedling AS perustettiin Norjassa maaliskuussa 1962. Ensimmäinen paperikone aloitti toimintansa Skognissa 1966 ja vuonna 1972 yritys muutti nimensä Norske Skogindustrier AS:ksi. Vuonna 1989 norjalainen metsäteollisuus fuusioitui voimakkaasti ja Norske Skog yhdistyi Follum Fabrikkeriin sekä hankki 50 prosenttia Unionin osakkeista sekä Saugbrugsforeningenin.
Vuonna 1990 yritys laajeni Eurooppaan rakentamalla Norske Skog Golbeyn Ranskaan. Vuonna 1996 yritys hankki paperitehtaan Bruckista, Itävallasta. Seuraavana vuonna perustettiin Norske Skog Steti Tšekkiin. Vuonna 2001 puolestaan rakennettiin Walsumin tehdas Saksaan ja Parenco Alankomaihin.
Laajentuminen Euroopan ulkopuolelle alkoi 1998, jolloin yritys hankki tehtaita Kiinasta, Koreasta, Malesiasta ja Thaimaasta. Vuonna 2000 hankittiin Fletcher Challenge Paper tehtaineen Australiasta, Uudesta-Seelannista, Chilestä ja Brasiliasta. Yrityksellä oli vuonna 2009 tehtaita 14 maassa, kaikilla muilla mantereilla paitsi Afrikassa.
Norstedts Förlag

Norstedtsin valomainos Norstedtshusetin seinällä.
Norstedts Förlag on ruotsalainen kirjankustantamo. Kustantamon perusti 1823 Per Adolf Norstedt, ja se rekisteröitiin nimelle P. A. Norstedt & Söner. Norstedts on Ruotsin vanhin toiminnassa oleva kustantamo. Se on nykyisin Ruotsin suurimpia kustannustaloja. Yritys kuuluu rypääseen Norstedts Förlagsgrupp. Vuonna 1997 ruotsalainen osuuskuntaliitto KF (Kooperative Förbundet) osti Norstedtsin. Kaupan myötä KF:n aiemmin ostama toinen ruotsalainen kustantamo Rabén & Sjögren on sulautettu Norstedts Förlagsgruppiin. Rabén & Sjögren on nykyisin Norstedts Förlagsgruppin lastenkirjoihin keskittyvä osio. Norstedts Förlagsgrupp on vuodesta 2016 lähtien ollut äänikirjapalveluja tuottavan Storytelin omistuksessa.
Norstedtsin pääkonttori sijaitsee Tukholman Riddarholmenilla, vuonna 1882 rakennetussa Norstedtsin talona (Norstedtshuset) tunnetussa rakennuksessa.
Aiheesta muualla

Norstedtin sivusto
Rabén & Sjögrenin sivusto
Nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut 1991

Vuoden 1991 nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 14. marraskuuta – 24. marraskuuta 1991 Sydneyssä, Australiassa. Kisoissa oteltiin 12 painoluokassa.
Suomen edustajat

| Painoluokka | Nyrkkeilijä | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 51 kg | Jyri Paakkunainen | karsiutui 1. kierroksella |
| 57 kg | Reijo Vuorinen | karsiutui 2. kierroksella |
| 60 kg | Marko Nieminen | karsiutui 1. kierroksella |
| 63,5 kg | Jyri Kjäll | karsiutui puolivälierissä |
Nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut 1995

Vuoden 1995 nyrkkeilyn maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 7. toukokuuta – 14. toukokuuta 1995 Berliinissä, Saksassa. Kisoissa oteltiin 12 painoluokassa.
Suomen edustajat

| Painoluokka | Nyrkkeilijä | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 51 kg | Joni Turunen | pronssia |
| 57 kg | Kai-Erik Kandelin | karsiutui 2.kierroksella |
| 60 kg | Reijo Vuorinen | karsiutui 2. kierroksella |
| 67 kg | Kai Kauramäki | karsiutui 2. kierroksella |
| 75 kg | Anssi Peräjoki | karsiutui 1. kierroksella |
Nollabudjetti

| Nollabudjetti Rekami |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 7. joulukuuta 2011
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Keemoh, LX-Beats, Nemel, Kriso
 Tyylilaji: rap
 Kesto: 34.38
 Levy-yhtiö: Skill Street Entertainment
Rekamin muut julkaisut
| Iskuja vyön alle 2010 | Nollabudjetti 2011 | Suomen jyväskyläläinen 2012 |
Nollabudjetti on rap-artisti Rekamin toinen studioalbumi. Sen julkaisi Skill Street Entertainment 7. joulukuuta 2011.
Kappaleet

Intro – 1.59 (mukana Are)
Konttorirotta – 3.12
Sebring – 3.13
Nollabudjetti – 2.51
Raha maa – 3.04
Neuroottinen – 4.18 (mukana Jussi Kuoma)
Helvetin keittiö – 2.51
En vaiha tätä – 3.23
2001 – 3.37 (mukana Kesken)
Kutsumaton vieras – 3.57
Kiitos Barb – 2.08 (mukana Kriso)
Biitit

Keemoh: 1
LX-Beats: 2, 4, 5, 7, 8, 9
Nemel: 3, 10
Kriso: 6, 11
Arvostelut

Tuoreet Platat:
Noora Komulainen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Komulainen vuonna 2013. |  Komulainen vuonna 2013. |  Komulainen vuonna 2013. |  |
Maa:   Suomi
Naisten golf
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Turkki 2012 | joukkuepeli |  |
Noora Komulainen (o.s. Tamminen, s. 30. lokakuuta 1990 Tampere) on suomalainen golfaaja. Tammer-Golfia edustava Komulainen saavutti amatöörinä joukkuepelin MM-pronssia, maan ensimmäisen golfin arvokisamitalin, vuonna 2012. Vuodesta 2013 lähtien Komulainen on pelannut ammattilaisena. Euroopan kiertueella hän on sijoittunut parhaimmillaan neljänneksi toukokuussa 2016. Hän osallistui Rio de Janeiron kesäolympialaisiin 2016.
Urheilu-ura

Komulainen saavutti amatöörinä yhdessä Sanna Nuutisen ja Krista Bakkerin kanssa joukkuepelin MM-pronssia vuonna 2012. MM-mitali oli Suomen kaikkien aikojen ensimmäinen.
Komulainen saavutti pelioikeuden naisten Euroopan kiertueelle joulukuussa 2012 ja on pelannut ammattilaisena vuoden 2013 alusta alkaen. Kesäkuussa 2013 hän saavutti siihenastisen parhaan sijoituksensa Euroopan kiertueella oltuaan Slovakian osakilpailussa kuudes. Euroopan kiertueella 2013 Komulainen voitti yhteensä 23 349,50 euroa ja sijoittui rahalistalla 82:nneksi, mikä takasi hänelle pelioikeuden myös seuraavalle kaudelle. Kauden 2014 Euroopan kiertueella Komulainen ylsi kahdesti kymmenen parhaan joukkoon. Komulainen oli 45. sijallaan rahalistan parhaiten sijoittunut suomalainen. Hänen palkintorahamääränsä kasvoi edelliskaudesta 38 374,59 euroon, ja hän uusi pelioikeutensa seuraavaksi vuodeksi.
Elokuussa 2015 Komulainen sijoittui Euroopan kiertueen Tšekin osakilpailussa jaetulle viidennelle sijalle, joka oli hänen kauden paras sijoituksensa. Komulainen sijoittui LET:n rankingissa kauden päätteeksi 33. sijalle toiseksi parhaana suomalaisena Ursula Wikströmin jälkeen 52 580,86 euron ansioillaan.
Komulaisen kehittynyt peli antoi hänelle mahdollisuuden tavoitella paikkaa Rio de Janeiron vuoden 2016 kesäolympialaisiin, kun laji palasi yli vuosisadan tauon jälkeen olympiaohjelmaan. Hän aloitti kauden 2016 Euroopan kiertueella 8 000 euron palkintorahan arvoisella 19. sijalla. Toukokuun alussa hän ylsi siihen mennessä parhaaseen sijoitukseensa Euroopan-kiertueella saavutettuaan Marokossa 20 000 euron arvoisen neljännen sijan. Kesäkuussa Komulaisen olympiapaikka alkoi Wikströmin tapaan varmistua, ja yhteensä Suomi saavutti neljä olympiapaikkaan Rioon. Heinäkuussa Komulainen osallistui ensimmäiseen major-turnaukseensa, Britannian avoimiin: hän pelasi kaksi kierrosta tulokseen +6 ja karsiutui jatkokierroksilta sijoittuen 124:nneksi. Rion olympialaisissa 2016 Komulaisen sijoitus oli jaettu 48. tuloksella +11.
Kaksi vuotta kestäneiden selkävaivojen jälkeen Komulainen selviytyi heinäkuussa 2019 karsinnasta Britannian avoimeen mestaruuskilpailuun.
Yksityiselämä

Komulainen avioitui joulukuussa 2017 caddienaan toimineen ja itsekin golfia pelaavan, pitkäaikaisen poikaystävänsä Roope Komulaisen kanssa ja otti miehensä sukunimen.