Naomi Klein
Julkaisut

Vuonna 2000 Klein julkaisi kirjan No Logo, josta tuli pian globalisaatiokriittisen liikkeen tunnus. Liike oli sulkenut WTO:n ministerikokouksen 1999 kuukautta ennen No Logon ilmestymistä. Kirjassa Klein arvostelee brändipainotteista kulutuskulttuuria kuvaamalla suuryritysten toimintaa. Hänen mukaansa yritykset ovat yleensä syyllistyneet maailman köyhimmissä maissa työntekijöiden riistoon tavoitellessaan yhä suurempia tuottoja. Hän arvosteli Nike-yhtiötä kirjassaan niin voimakkaasti, että se oli ensimmäisiä julkaisuja, jonka kritiikkiin yhtiö vastasi suoraan.
Vuonna 2002 Klein julkaisi teoksen Vastarintaa ja vaihtoehtoja, kokoelman artikkeleita ja puheita, joita hän oli kirjoittanut globalisaatiokriittisen liikkeen puolesta. Kirjan tuotto meni avustuksena aktivistijärjestöille The Fences and Windows Fundin kautta. Klein on kirjoittanut muun muassa myös The Nationiin ja The Guardianiin aiheenaan esimerkiksi Irakin sota. Syyskuussa 2004 Harper’s Magazinessa julkaistussa artikkelissa Klein kirjoitti, että vastoin yleisiä luuloja Bushin hallinnolla oli selkeä suunnitelma miehityksen jälkeiselle Irakille. Suunnitelman tarkoituksena oli luoda esteetön vapaa markkinatalous. Hän kuvailee myös suunnitelmia sallia ulkomaalaisten poimia vauraudet Irakista ja menettelytapoja näiden päämäärien saavuttamiseksi.
Vuonna 2004 Klein teki puolisonsa kanssa dokumenttielokuvan The Take, joka kertoi argentiinalaisista tehdastyöläisistä, jotka ottivat haltuunsa lakkautetut tehtaat ja aloittivat tuotannon uudelleen. Lokakuussa 2005 Klein oli 11:s Maailman intellektuellit -äänestyksessä, jossa listattiin maailman sata julkista älykköä. Sen kokosi Prospect-lehti yhdessä Foreign Policyn kanssa. Klein oli korkeimmalle sijoittunut nainen listalla.
Kleinin kolmas kirja, Tuhokapitalismin nousu, ilmestyi 2007. Siinä Klein esittää rahamarkkinoiden toimivan vastoinkäymisiä kokeneiden ihmisten kustannuksella. Katastrofialueet eivät tästä näkökulmasta ole humanitaarisen avun kohteita, vaan ”puhtaita pöytiä”, joissa raivaustyö on tehty turva-alan (Irak), hotelliketjujen (Sri Lanka) tai yksityisiä koulupalveluja myyvien yritysten (New Orleans) hyväksi. Vuonna 2009 kanadanjuutalainen Klein esitti, että Israel asetettaisiin kulttuuriboikottiin, jotta palestiinalaiskysymys saataisiin ratkaistua. Klein totesi Israelille olevan tärkeää kuulua länsimaiseen kulttuuriin. Jos siihen iskettäisiin, siinä osuttaisiin Kleinin mukaan valtion olennaiseen ytimeen. Maailmanlaajuisen talouskriisin laajentuessa Klein kritisoi Friedmanin oppien mukaista talouspolitiikkaa, jota hän arvosteli jo kirjassaan Tuhokapitalismin nousu. Kleinin mukaan maailmanlaajuisen talouskriisin aiheutti pitkälti Milton Friedmanin oppien noudattaminen säännöstelyn poistamisessa.
Klein julkaisi 2014 teoksen Tämä muuttaa kaiken: kapitalismi vs ilmasto, jossa hän esittää ilmastonmuutoksen liittyvän keskeisesti kapitalistiseen tuotantojärjestelmään. Helsingin Sanomien kirja-arviossa talouskulttuurin tutkija Paavo Järvensivu tiivistää Kleinin viestin siihen, että kansalaisliikkeiden on vaadittava vallanpitäjiltä ripeitä ja vaikuttavia päätöksiä ilmastonmuutoksen ehkäisemiseksi. Sen toteuttamiseksi valtioiden ja valtioliittojen on ohjattava markkinoita voimakkaasti ja valtioiden on sekä investoitava vähäpäästöisiin ratkaisuihin että rajoitettava kulutusta säännöksin. Yhteiskunnan on työskenneltävä monimuotoistavan kulttuurisen murroksen hyväksi vähintään yhtä tarmokkaasti kuin teknologisten ja poliittisten ratkaisujen saavuttamiseksi. Järvensivu kuitenkin arvioi, ettei Kleinin näkökulmaa voi aivan sellaisenaan siirtää Suomeen: ”Siinä missä hän irtisanoutuu pohjoisamerikkalaisesta oikeistosta täysin ja näkee, että vasemmiston on vain voitettava taistelu sitä vastaan, Suomen oikeisto ei ole niin toivoton.” Arvostettu Hilary Weston Writers´ Trust palkitsi teoksen tietokirjapalkinnolla sen ilmestymisvuonna.lähde?
Kleinin aiemmista teoksista No Logo ja Tuhokapitalismin nousu on otettu yli miljoonan kappaleen painos. Kleinin teoksia on käännetty 34 kielelle.lähde?