stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turangalîla-sinfonia

Turangalîla-sinfonia on Olivier Messiaenin vuosina 1946–1948 säveltämä sinfonia, jonka tilasi Messiaenilta Serge Koussevitzky. Sinfonian ensiesitti Bostonin sinfoniaorkesteri vuonna 1949 Leonard Bernsteinin johdolla. Noin 80 minuuttia kestävä sävellys jakautuu kymmeneen osaan.
Turangalîla-sinfoniassa on käytetty ondes Martenot -soitinta. Siinä on myös kohtia, joissa pianolla on erityisen tärkeä osuus. Messiaen kertoi sinfonian nimen tulevan sanskriitin sanoista turanga ja lîla, jotka yhdessä tarkoittavat "rakkauslaulua".
Helsingin Sanomien Seppo Heikinheimon mielestä sinfoniaa voi pitää yhdessä suhteessa tärkeänä merkkipaaluna: ”Se ennakoi ja vei jo etukäteen suureen huipennukseen tyylin, jota erilaiset minimalistit alkoivat kehitellä paljon myöhemmin. Molemmat perustavat musiikkinsa toiston hypnoottisuuteen, mutta siinä, missä minimalistit pystyvät vain onttoon veivaamiseen, Messiaenin musiikissa on tiettyä hypnoottisuutta, hyvässä akustikassa vaikuttavuuttakin.” Messiaenin orkestrointia Heikinheimo ei niinkään arvostanut: ”Hän käyttää orkesteria kuin huono urkuri, joka osaa vain vetää päälle kaikki äänikerrat tai vähentää ne minimiin. Erilaisten soitinten värien sekoittamista hän harrastaa vain harvoin, vaikka se on urkurin taitojen a ja o. Sen vuoksi Messiaenin orkesteri soi melkein aina samanlaiselta, kieltämättä omaleimaiselta, koska kukaan muu ei sävellä näin: lapsekkaan riemukkaita ja yksinkertaisen diatonisia toitotuksia enimmäkseen koko orkesterille ja pianolle, vahvistuksena vielä hurmioituneesti ujeltava ondes Martenot.”
Esa-Pekka Salonen ja Philharmonia-orkesteri sekä Simon Rattlen johtama Birminghamin sinfoniaorkesteri levyttivät Turangalîla-sinfonian 1980-luvun lopulla, ja Helsingin Sanomien Jukka Isopuro piti molempia levytyksiä erinomaisina. Gramophone-lehden Richard Whitehousen mielestä hyviä levytyksiä ovat tehneet myös Seiji Ozawa ja Toronton sinfoniaorkesteri (RCA 1967), Kent Nagano ja Berliinin filharmonikot (Teldec 2001), Juanjo Mena ja Bergenin filharmoninen orkesteri (Hyperion 2012) sekä Hannu Linnun johtama Radion sinfoniaorkesteri (Ondine 2014).
Osat

Introduction (modéré, un peu vif)
Chant d'amour I (modéré, lourd)
Turangalîla I (presque lent, rêveur)
Chant d'amour II (bien modéré)
Joie du sang des étoiles (vif, passionné, avec joie)
Jardin du sommeil d'amour (très modéré, très tendre)
Turangalîla II (un peu vif - bien modéré)
Développement de l'amour (bien modéré)
Turangalîla III (bien modéré)
Final (modéré, presque vif, avec une grande joie)
Venäjä Eurovision tanssikilpailussa

| Eurovision tanssikilpailun osallistujamaa |
| --- | --- |

Venäjä
Paikallinen TV-asema:  RTR
Ensiesiintyminen:  2007
Esiintymiskerrat:  2
Venäjä osallistui historiansa ensimmäiseen Eurovision tanssikilpailuun, joka järjestettiin Lontoossa 1. syyskuuta 2007. Venäjän tanssipari Vladislav Borodinov ja Maria Sittel sijoittuivat 7. sijalle.
Venäjä sai pisteitä seuraavilta mailta: Itävalta (3), Alankomaat (3), Espanja (4), Puola (4), Irlanti (5), Liettua (6), Saksa (7), Portugali (8), Iso-Britannia (10), Suomi (10) ja Ukraina (12).
Sijoitukset

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Sijoitus | Tanssijat | Tanssilajit |
| 2007 | 7. | Marija Sittel & Vladislav Borodinov | rumba ja paso doble |
| 2008 | 2. | Tatiana Navka & Alexander Litvinenko | cha-cha/samba/rumba/paso doble/venäläinen folk-tanssi |
USS Hancock (CV-19)

| USS Hancock |
| --- | --- |
 USS Hancock
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Fore River Shipyard, Quincy, Massachusetts
Kölinlasku:  26. tammikuuta 1943
Laskettu vesille:  24. tammikuuta 1944
Palveluskäyttöön:  15. huhtikuuta 1944 15. helmikuuta 1954 15. marraskuuta 1956
Poistui palveluskäytöstä:  9. toukokuuta 1947 13. huhtikuuta 1956 30. tammikuuta 1976
Tekniset tiedot
Uppouma:  27 100 t (standardi) 36 380 t (kuormattu)
Pituus:  271 m (kokonaispituus)
Leveys:  28 m (vesiraja) 45 m (kokonaisleveys)
Syväys:  8,71 m
Koneteho:  150 000 hv (110 MW)
Nopeus:  33 solmua (61 km/h)
Miehistöä:  3 448
Aseistus
Aseistus:  12 × 5"/L38 DP -tykkiä 32 × 40 mm/L56-ilmatorjuntatykkiä neliputkisina asennuksina 46 × 20 mm/L78-ilmatorjuntatykkiä 91 × lentokonetta
USS Hancock (runkonumero CV-19) oli Yhdysvaltain laivaston Essex-luokan lentotukialus, joka oli palveluksessa vuosina 1944–1947, 1954-1956 ja 1956–1976. Se osallistui toiseen maailmansotaan sekä Vietnamin sotaan.
Valmistus

Alus tilattiin Bethlehem Steel Companyltä Fore Riverin telakalta Quincystä Massachusettsista, missä köli laskettiin 26. tammikuuta 1943 USS Ticonderogana. Alus nimettiin uudelleen 1. toukokuuta USS Hancockiksi. Alus laskettiin vesille 24. tammikuuta 1944 kumminaan laivaston ilmailuosaston johtaja kontra-amiraali DeWitt Clinton Ramseyn puoliso ja liitettiin laivastoon 15. huhtikuuta 1944 ensimmäisenä päällikkönään Fred C. Dickey.
Palvelus > 15. helmikuuta 1954 – 13. huhtikuuta 1956

Alus siirrettiin 15. joulukuuta 1951 Puget Soundissa telakalle, missä se modernisoitiin ja muutettiin rynnäkkölentotukialukseksi. Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1952 uudelleen CVA-19:ksi. Alus palautettiin palvelukseen 15. helmikuuta 1954 päällikkönään W. S. Butts. Alus oli palvelukseen otettaessa ensimmäinen Yhdysvaltain lentotukialus, jonne asennettiin suihkukoneiden lentoonlähettämiseksi höyrykatapultit.
Alus oli 7. toukokuuta San Diegon edustalla operoiden Kalifornian rannikolla. Alukselta lähetettiin 17. kesäkuuta ensimmäinen Yhdysvaltain laivaston lentotukialukselta höyrykatapultilla ilmaan lähetetty lentokone. Oltuaan vuoden Tyynellämerellä mukaan lukien Sparrow I ja Regulus-ohjusten sekä Cutlass-lentokoneen testaukset alus lähti 10. elokuuta 1955 Yhdysvaltain 7. laivastoon, joka operoi Japanin rannikolta Filippiineille ja Okinawalle. San Diegoon alus palasi 15. maaliskuuta 1956 ja se poistettiin palveluksesta 13. huhtikuuta, kun se siirrettiin telakalle viiston lentokannen asentamiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Hancock (CV-19) Wikimedia Commonsissa
Essex-luokan lentotukialukset
Torron kappeli

Torron kappeli elokuussa 2020.
Torron kappeli on Tammelan seurakunnan kirkkorakennus Tammelan Torron kylässä Kanta-Hämeen maakunnassa. Nykyisen, vuonna 1969 valmistuneen kappelin on suunnitellut Risto Hurme. Vieressä oleva kellotapuli valmistui vuonna 2006.
Laajan Torronsuon takana sijaitsevaan syrjäiseen Torron kylään perustettiin kylän nykyiseen keskustaan kylän oma hautausmaa vuonna 1801 ja pian tämän jälkeen vuonna 1804 rakennettiin Torron ensimmäinen rukoushuone. Kellotapuli valmistui vuonna 1811. Uusi rukoushuone rakennettiin ensimmäisen paikalle 1840-luvulla (toisen tiedon mukaan vuoteen 1874). Kun 1800-luvun lopulla oltiin perustamassa kansakoulua, uusi koulu rakennettiin kyläkirkon tontille ja rukoushuone purettiin vuonna 1894 uuden koulun rakennustarpeiksi. Vanhalle tontille kylän keskustaan jäi vain kellotapuli. Uusi hautausmaa nykyisen Pursiontien varressa perustettiin vuonna 1891. Uuden kappelin saaminen hautausmaan yhteyteen pantin vireille 1951 ja nykyinen kappeli valmistui vuonna 1969.
Vapaavaltio

Vapaavaltio on tarkasti määrittelemätön valtion hallitusmuotoon liittyvä käsite. Se voi kuvastaa itsenäisyyttä tai autonomiaa suuremman valtion sisällä.
Saksassa vapaavaltio (saks. Freistaat) oli osana useimpien osavaltioiden nimeä maailmansotien välisenä aikana. Nykyään Saksan liittotasavallassa on kolme vapaavaltiota: Saksi, Baijeri ja Thüringen.
Entisiä vapaavaltioita

Irlannin vapaavaltio, nykyisin Irlannin tasavalta
Oranjen vapaavaltio, nykyisin Etelä-Afrikan provinssi
Triesten vapaavaltio, nykyisin osa Italiaa ja Sloveniaa
Kongon vapaavaltio, nykyinen Kongon demokraattinen tasavalta
Kongon tapauksessa "vapaus" tarkoitti sitä, että alue oli Belgian kuninkaan yksityisomaisuutta, eikä maan parlamentin hallinnassa.
Ulrich Nitzschke

| Ulli Nitzschke |
| --- | --- |
 Ulrich Nitzschke, 1955.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ulrich Nitzschke
Syntynyt: 25. heinäkuuta 1933 Quedlinburg, Saksi-Anhalt, Saksa
Kuollut: 27. maaliskuuta 2013 (79 vuotta) Chemnitz, Saksa
Kansalaisuus:  Saksa
Nyrkkeilijä
Painoluokka:  raskassarja
Kätisyys:  oikea
Ammattilaistilastot
Ottelut:  30
Voitot:  23
– tyrmäysvoitot:  15
Tappiot:  6
Ratkaisemattomat:  1
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten nyrkkeily.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten nyrkkeily.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten nyrkkeily.EM-kilpailut  | Maa:   Itä-Saksa> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Varsova 1953 | 81 kg |  |
|  Hopeaa | Länsi-Berliini 1955 | 81 kg |  |
Ulrich "Ulli" Nitzschke (25. heinäkuuta 1933 Quedlinburg, Saksi-Anhalt, Saksa – 23. heinäkuuta 2013 Chemnitz, Saksa) oli saksalainen nyrkkeilijä. Hän voitti amatöörien Euroopan-mestaruuden vuonna 1953 sarjassa alle 81 kg.
Amatööriura Itä-Saksassa

Nitzschken ura kotiseudullaan Saksi-Anhaltissa eteni nopeasti niin, että hänestä tuli 17-vuotiaana vuonna 1951 Saksi-Anhaltin ja Itä-Saksan nyrkkeilymestari keskiraskaassa eli alle 75 kg:n sarjassa. Samana vuonna hän kilpaili Maailman nuorisofestivaalien nyrkkeilykisoissa Itä-Berliinissä ja voitti sarjansa.
Seuraavana vuonna hän nousi sarjaa ylemmäs kevyeen raskaaseen eli alle 81 kg:n sarjaan. Samalla hän siirtyi edustamaan ensin BSG Motor Ost Halle- ja myöhemmin SC Wissenschaft Halle -seuroja. Valmentajina oli muun muassa entinen raskaansarjan ammattinyrkkeilijä Arno Kölblin. Samana vuonna käytyihin Helsingin olympialaisiin Nitzschkellä ei ollut mahdollisuutta osallistua, koska itäsaksalaisilla ei vielä silloin ollut osallistumisoikeutta olympialaisiin.[lähde? ]
Vuosi 1953 oli Nitzschken todellinen menestysvuosi, sillä Itä-Saksan mestaruuden lisäksi hänestä tuli Euroopan mestari, kun hän Varsovassa käydyissä kisoissa kukisti Unkarin Szabon ja välierissä Länsi-Saksan Helmut Pfirrmannin sekä loppuottelussa kisojen isäntämaan Puolan Tadeusz Grzelakin. Myöhemmin kesällä 1953 Nitzschke voitti Bukarestin Kansainvälisten Nuorisofestivaalien kevyessä raskaassa sarjassa pistein jälleen Puolan Tadeusz Grzelakista. Seuraavana vuonna hän kilpaili pääosin ylemmässä eli raskaassa sarjassa voittaen Itä-Saksan mestaruuden ja muutamia maaotteluita.
Helmikuussa 1955 itäsaksalaisjoukkue, johon myös Nitzschke kuului, otteli Suomessa. Nitzschken vastustaja raskaan sarjan ottelussa oli Ilkka Koski, joka tyrmäsi Nitzschken 1. erässä.
Vuonna 1955 pidetyissä EM-kisoissa Länsi-Berliinissä Nitzschke eteni jälleen loppuotteluun voitoilla Unkarin Ferenc Szilvasista, Neuvostoliiton liettualaisesta Romualdas Murauskasista ja Italian Ottavio Panunzista. Loppuottelussa Länsi-Saksan Erich Schöppner kukisti kuitenkin Nitzschken pistein. Seuraavana vuonna Nitzschke valittiin karsintojen jälkeen yhteissaksalaiseen olympiajoukkueeseen Melbournen olympialaisiin. Olympialaisissa hän otteli kuitenkin raskaassa sarjassa, mutta hävisi heti ensimmäisen ottelunsa pistein italialaiselle Giacomo Bozzanolle.
Vuosi 1957 oli jälleen EM-kisavuosi. Tällä kertaa kisat pidettiin Tšekkoslovakian Prahassa. Raskassarjalaisena Nitzschken ensimmäinen vastustaja oli Ranskan Leon Labaj, jonka hän voitti keskeytyksellä 3. erässä. Seuraava vastustaja oli Neuvostoliiton yli satakiloinen Andrei Abramov, joka voitti Nitzschken niukasti pistein 3–2.
Seuraavana vuonna 1958 Nitzschke tuomittiin liikennerikkomuksesta neljäksi kuukaudeksi vankeuteen. Hän loikkasi 15. elokuuta 1958 Länsi-Berliiniin.[lähde? ]
Ura ammattilaisena Länsi-Saksassa

Siirryttyään länteen Nitzschke kirjoitti heti ammattilaissopimuksen ja otteli jo lokakuussa 1958 ensimmäisen ammattilaisottelun vastustajanaan Bobby Warmbrunn, jonka hän voitti tyrmäyksellä 4. erässä. Sen jälkeen seurasi runsaan vuoden aikana 12 voittoa. Tunnetuimpia vastustajia tällöin olivat saksalainen Hans Friedrich, ranskalainen Francis Magnetto ja Suomen olympiamitalisti Ilkka Koski, jonka hän tyrmäsi ensimmäisessä erässä.
Seuraava vastustaja helmikuussa 1960 oli Eurooppaan nyrkkeilemään tullut olympiavoittaja Pete Rademacher, joka tyrmäsi Nitzschken seitsemännessä erässä. Sen jälkeen tuli muutamia voittoja, mutta vuoden 1960 lopulla ja 1961 alussa tuli kolme peräkkäistä tappiota nimekkäimpänä vastustajana saksalainen Albert Westphal. Seuraavaksi tuli voitto entisestä italialaisesta Euroopan-mestarista Franco Cavicchista. Nitzschke jatkoi uraansa aina tammikuuhun 1963. Takana oli tällöin 30 ammattilaisottelua ja niissä 23 voittoa.
Uran jälkein toiminta

Nitzschke siirtyi uransa jälkeen turkistuotteiden myyntiedustajaksi, mutta vuonna 1967 Berliinissä tapahtuneen vakavan liikenneonnettomuuden jälkeen hän siirtyi sairauseläkkeelle.
Työjärvi (Hollola)

| Työjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Hollola
Koordinaatit:  61°02′10″N, 25°04′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Teuronjoen valuma-alue (35.83)
Laskuoja:  Työrinoja 
Järvinumero:  35.833.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  139,2 m  
Rantaviiva:  0,579 km  
Pinta-ala:  2,059  ha 
 fiTyöjärvi 
Työjärvi  on Päijät-Hämeessä Hollolassa Ojastenmäen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Lampi sijaitsee ojitetun Laavionsuon koillisreunalla valtatien 12 eteläpuolella. Sen pinta-ala on 2,1 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammen rantaviivan pituus on 600 metriä ja sen rannat ovat kokonaan suota. Lampi on autio.
Vesistösuhteet

Järvi kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Teuronjoen valuma-alueeseen. Se jaetaan vielä Pääjärven alueeseen, johon järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 139,2 metriä mpy. Monet suon johto-ojista on johdettu lampeen. Sen laskuoja lähtee kohti koillista ja se alittaa valtatien 12 ennen kuin se putoaa harjun reunaa alas pelloille. Se laskee Pääjärven etelärantaan. Saman laskuojan puoliväliin yhtyy etelästä Kalliolammin oja.
Under the Gun

| Under the Gun Poco |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1980 Village Recorder, West Los Angeles
 Julkaistu: heinäkuu 1980
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Mike Flicker
 Tyylilaji: country rock
 Kesto: 38.31
 Levy-yhtiö: MCA Records
Pocon muut julkaisut
| Legend 1978 | Under the Gun 1980 | Blue and Gray 1981 |
Under the Gun on country rock-yhtye Pocon albumi vuodelta 1980.
Kappaleet > A-puoli

Under The Gun – 3.11 (säv. Paul Cotton)
While We're Still Young – 3.52 (säv. Rusty Young)
The Everlasting Kind – 4.22 (säv. Young)
Down To The Wire – 2.55 (säv. Cotton)
Footsteps Of A Fool (Shaky Ground) – 3.57
Kappaleet > B-puoli

Reputation – 4.51 (säv. Young)
Midnight Rain – 4.25 (säv. Cotton)
A Fool's Paradise – 3.18 (säv. Young)
Friends In The Distance – 3.40 (säv. Cotton)
Made Of Stone – 4.00 (säv. Young)
Kokoonpano

Paul Cotton – kitara, laulu
Rusty Young – steel guitar, kitara, laulu
Charlie Harrison – basso, laulu
Steve Chapman – rummut
Kim Bullard – kosketinsoittimet, laulu
Steve Forman – lyömäsoittimet
Phil Kenzie – saksofoni
Arviot

Allmusic:
Unkarin koripallomaajoukkue

Unkarin koripallomaajoukkue edustaa Unkaria koripallon maajoukkuekilpailuissa.
Historia > EM-kisat

Unkari liittyi FIBA:an vuonna 1935. Maa osallistui vuonna 1935 pidettyihin ensimmäisiin koripallon EM-kilpailuihin, joissa se sijoittui yhdeksänneksi. Ensimmäinen mitali tuli vuoden 1946 kisoista, joissa maa sijoittui pronssille. Hopeaa maa saavutti vuonna 1953 ja maan tähän astisen historian ensimmäinen EM-kulta tuli vuonna 1955. Menestysvuosien jälkeen maa ei esiintynyt enää arvokisoissa ja vuoden 1969 EM-kilpailuiden jälkeen Unkari osallistui seuraavan kerran arvokisoihin vasta vuonna 1999.
Historia > Olympialaiset

Unkari on selviytynyt neljä kertaa olympialaisiin. Ensimmäisen kerran tämä tapahtui Lontoon olympialaisissa 1948. Maa sijoittui lopulta 16:ksi, kun joukkueita oli mukana 23. Unkarin paras sijoitus olympialaisissa on vuoden 1960 olympialaisten seitsemäs sija.
Aiheesta muualla

Unkarin koripalloliitto (unkariksi)
FIBA Europen maajoukkueet
Alankomaat | Albania | Andorra | Armenia | Azerbaidžan | Belgia | Bosnia ja Hertsegovina | Bulgaria | Englanti | Espanja | Georgia | Irlanti | Islanti | Israel | Italia | Itävalta | Kreikka | Kroatia | Kypros | Latvia | Liettua | Luxemburg | Malta | Moldova | Montenegro | Norja | Pohjois-Irlanti | Pohjois-Makedonia  |  Portugali | Puola | Ranska | Romania | Ruotsi | Saksa | San Marino | Skotlanti | Serbia | Slovakia | Slovenia | Suomi | Sveitsi | Tanska | Tšekki | Turkki | Ukraina | Unkari | Wales | Valko-Venäjä | Venäjä | Viro | Yhdistynyt kuningaskunta
Entisiä joukkueita: DDR | Jugoslavia | Neuvostoliitto | Tšekkoslovakia
Uuden-Seelannin ralli 1992

|  Uuden-Seelannin ralli 1992 |
| --- | --- |
 7. osakilpailu 14 osakilpailusta kaudella 1992. 
Ajankohta:  25. –28. kesäkuuta 1992
Pituus:  38 erikoiskoetta, 584,54 km


Palkintokoroke
Voittaja:   Carlos Sainz    Luis Moya  (Toyota Team Europe)
Toinen:   Piero Liatti    Luciano Tedeschini  (A.R.T)
Kolmas:   Ross Dunkerton    Fred Gocentas  (Team Mitsubishi Ralliart)
Uuden-Seelannin ralli 1992 (viralliselta nimeltään 22. Rothmans Rally of New Zealand) oli rallin maailmanmestaruussarjan kilpailu kaudella 1992. Kilpailu järjestettiin 25. –28. kesäkuuta 1992. Kilpailu oli kauden seitsemäs ja erikoiskokeiden yhteispituus oli 584,54 kilometriä.
Tulokset

| Sija> Yleiskilpailu | Kuljettaja> Yleiskilpailu | Kartanlukija> Yleiskilpailu | Auto> Yleiskilpailu | Aika> Yleiskilpailu | Ero> Yleiskilpailu | Yleiskilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Carlos Sainz |  Luis Moya | Toyota Celica Turbo 4WD (ST185) | 6:36.10 | 0.0 |  |
| 2. |  Piero Liatti |  Luciano Tedeschini | Lancia Delta HF Integrale | 6:40.40 | +4.30 |  |
| 3. |  Ross Dunkerton |  Fred Gocentas | Mitsubishi Galant VR-4 | 6:46.22 | +10.12 |  |
| 4. |  Mikael Sundström |  Jakke Honkanen | Lancia Delta HF Integrale | 7:03.12 | +27.02 |  |
| 5. |  Ed Ordynski |  Harry Mansson | Mitsubishi Galant VR-4 | 7:06.04 | +29.54 |  |
| 6. |  Yoshio Fujimoto |  Hakaru Ichino | Nissan Sunny GTI-R | 7:08.36 | +32.26 |  |
| 7. |  Will Orr |  Heather Orr | Subaru Legacy RS | 7:12.39 | +36.29 |  |
| 8. |  Seiichiro Taguchi |  Chris Clarke | Mitsubishi Galant VR-4 | 7:13.31 | +37.21 |  |
| 9. |  Barry Sexton |  Neil Cathcart | Mazda 323 | 7:14.12 | +38.02 |  |
| 10. |  Craig Stallard |  Graeme Jesse | Mitsubishi Galant VR-4 | 7:15.16 | +39.06 |  |
Lähde:
Treinta y Tres

| Treinta y Tres |
| --- | --- |

 Treinta y Tres
 Koordinaatit: 33°14′S, 54°23′W 
Valtio:  Uruguay
Departementti:  Treinta y Tres
Perustettu:  1853
Väkiluku (2011):  25 476
 
 treintaytres.gub.uy 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Treinta y Tres on samannimisen departementin pääkaupunki Itä-Uruguayssa. Kaupungin asukasluku on 25 476 (2011).
Kaupungin nimi tarkoittaa 'kolmekymmentäkolme' ja se viittaa Juan Antonio Lavallejan johtamiin vapaustaistelijoihin, jotka vapauttivat Uruguayn brasilialaisten vallasta 1800-luvulla.
Treinta y Tres on keskellä maatalousaluetta sijaitseva kaupan ja teollisuuden keskus jolla on hyvät kulkuyhteydet: Kaupunki sijiatsee Panamericana-valtatien ja Montevideosta Rio Brancoon kulkevan pääradan varrella. Sillä on myös oma lentoasema.
Vapaavirkkaus

Vapaavirkkaus (engl. freeform crochet) on virkkauksen alalaji, eräänlainen virkkausfilosofia, jonka mukaan ei tarvitse takertua sääntöihin tai kaavoihin, vaan 'vain virkata'.
Vapaassa virkkauksessa käytetään perussilmukoita, mutta ei seurata valmista ohjetta silmukoiden lukumäärän tms. suhteen. Virkataan myös kolmiulotteisia muotoja, jolloin silmukoiden lukumäärä muuttuu tarpeen mukaan kerroksesta toiseen.
Aiheesta muualla

Prudence Mapstone
International Free Form Crochet Guild (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Paludan, Lis: Villit virkkausmallit. 1981. Otava.
Under the Ground

| Under the Ground  |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Kehäradan tunnelistossa maan alla joulukuussa 2014
 Julkaistu: 22. toukokuuta 2015
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: ambient
 Levy-yhtiö: Aani Records
muut julkaisut
| Inside The Temple 2011 | Under the Ground  |   |
Under the Ground on Tapani Rinteen ja Teho Majamäen ambient musiikkialbumi jolla olevan musiikkin on tarkoitus luoda Kehäradan juna-asemille tunnelmaa ja rauhoittaa, samaan tapaan kuten esimerkiksi Brian Enon Music for Airports.
Nauhoittaminen

Musiikki on äänitetty Kehäradan tunnelistossa rakennustöiden aikana joulukuussa 2014. Äänityspaikkoina ovat olleet muun muassa maan alla sijainneet huoltotunnelit, pumppaamot ja voimansiirtohallit jotka ovat noin 35 metrin syvyydessä. Ne ovat paikkoja joihin ei yleisöä yleensä lasketa. Levyllä Rinne soittaa bassoklarinettia ja altto saksofonia ja Majamäki soittaa muun muassa marimbaa, muoviputkea, udua, kosketinsoitinta, loopperia ja vibrafonia. Levy on jatkoa heidän aiemmin intialaisessa luolassa äänittämälleen levylle Inside the Temple.
Äänimaisema

Under the Ground levyn musiikin on tarkoitettu soimaan Kehäradan kolmella juna-asemalla: Aviapoliksen-, Lentoaseman- ja Kivistön rautatieasemalla. Asemille on haluttu ambientmusiikilla saada äänimaisema joka luo niille tunnelmaa ja rauhoittaa. Vantaan kaupunki halusi kokeilla asemilla uudenlaista tapaa parantaa ihmisten elämisen laatua musiikilla. Tutkimusten mukaan taide ja musiikki tuovat ihmisille turvallisuuden tunnetta julkisissa tiloissa.
Kappalelista

Air – 8.49
Aviapolis – 7.40
Marigold – 5.24
Kivistö – 8.47
Interlude – 9.34
Lähde:
Aiheesta muualla

Mikkola, Jukka: Musiikkia lentokentille ja kylpyhuoneisiin Yle Musiikki.  25.11.2015. Viitattu 6.1.2021.
Mikkola, Jukka: Näin keksitään uutta musiikkia! Yle Musiikki.  1.8.2015. Viitattu 6.1.2021.
Saarela, Tommi: Haastattelu: Teho Majamäki – äänimaisemien maalari (Julkaistu numerossa 1/2015) Riffi -lehti.  26.02.2017. Viitattu 6.1.2021.
Uhrit 1918

| Uhrit 1918 |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Seppo Rustanius
Käsikirjoittaja:  Seppo Rustanius
Tuottaja:  Jouko Aaltonen
Kuvaaja:  Pekka Aine
Leikkaaja:  Timo Linnasalo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Illume Oy
Ensi-ilta:  25. tammikuuta 2008
Kesto:  52 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uhrit 1918 (engl. Victims 1918) on vuonna 2008 valmistunut suomalainen dokumenttielokuva. Elokuva kertoo Suomen sisällissodasta ja sitä seuranneesta ajasta. Elokuvan on ohjannut Seppo Rustanius, joka
on myös aikaisemmissa elokuvissaan käsitellyt Suomen sisällissotaan liittyviä aiheita.
Synopsis

Vuoden 1918 sisällissodan aikana ja varsinkin sodan jälkimainingeissa teloitettiin tuhansia suomalaisia. Elokuva kertoo tästä ajasta kahden ihmisen, teloittajan ja teloitetun tarinoiden kautta. Elokuvassa seurataan punaisia teloittaneen suomenruotsalaisen lehtimiehen Erik Grotenfeltin sekä Kemijärvellä ammutun maalarin Matti Ollankedon vaiheita sisällissodan aikana.
Tuotantoryhmä

Käsikirjoitus: Seppo Rustanius
Ohjaus: Seppo Rustanius
Kuvaus: Pekka Aine
Leikkaus: Timo Linnasalo
Äänisuunnittelu: Martti Turunen
Musiikki: Perttu Kivilaakso
Tuottaja: Jouko Aaltonen
Tuotantoyhtiö: Illume Oy
Palkinnot

Ensimmäinen kunniamaininta, Arktisen Upeeta-elokuvafestivaali, 2008
Aiheesta muualla

illume.fi
Torry Castellano

| Torry Castellano |
| --- | --- |
 The Donnas. Vasemmalta: Brett Anderson, Torry Castellano, Allison Robertson ja Maya Ford.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. tammikuuta 1979 (ikä 45) San Francisco, Kalifornia, USA
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Donna C.
Aktiivisena:  1993–2010
Tyylilajit:  rock
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  The Donnas
Levy-yhtiöt:  Lookout! Records  Atlantic Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Torrance Heather ”Torry” Castellano (s. 8. tammikuuta 1979 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaisen The Donnas-yhtyeen entinen rumpali. Hän on näyttelijä Laura San Giacomon serkku.
Aiheesta muualla

Torry Castellano Internet Movie Databasessa. (englanniksi)