Hoitotyö
Hoitotyön historia Suomessa

Suomessa sairaanhoitajia on tarvittu siitä lähtien, kun ensimmäiset lääninsairaalat perustettiin 1700-1800-luvun vaihteessa. Hoitajat olivat silloin kouluttamattomia, mutta Elias Lönnrothin mukaan heidän oli osattava muun muassa sitoa haavoja, pumpata verta, pitää sairaat puhtaina ja ravittuina, sekä huolehtia omasta hygieniastaan mm. käsien, kasvojen ja vaatteiden pesun avulla. Tarve sairaanhoitajattarille kasvoi 1850-luvulla, kun Suomeen perustettiin ensimmäiset valtion yleiset sairaalat ja tuberkuloosi alkoi yleistyä. Aluksi diakonissalaitokset kouluttivat sairaanhoitajia.
Vuonna 1877 perustettiin Suomen yhdistys haavoitettujen ja sairasten sotilaiden hoitoa varten (v. 1919 lähtien Suomen Punainen Risti), joka nimensä mukaisesti piti päätehtävänään sotajoukkojen lääkintähuollon parantamista. Yhdistys koulutti ensimmäiset sairaanhoitajansa vuonna 1877 hoitamaan Turkin sotaan lähetettyjä Suomen Kaartin pataljoonan sotilaita, joiden luokse heidät lähetettiin ambulanssin eli siirrettävän sairaalan mukana. Suomalainen yhdistys alkoi vuonna 1880 järjestää Helsingin Kirurgisessa sairaalassa vuosittain kolmen kuukauden mittaisia kursseja, joilla opetettiin ensiavussa ja sairaalatyössä tarvittavia asioita, mm. ihmisruumiin rakenteesta, sairaiden huolenpidosta, lääkkeiden käytöstä, haavojen hoitamisesta ja kuppaamisesta. Kolmannen kuukauden aikana kurssilaiset osallistuivat itsekin hoitotyöhön. Pian kurssit vakiintuivat puolen vuoden mittaisiksi.
Sairaanhoitajakoulutus alkoi siirtyä vuodesta 1892 lähtien vähän kerrassaan valtion viranomaisten vastuulle, ja alan naiset alkoivat uudistaa hoitoalaa. 1898 perustettiin Suomen sairaanhoitajataryhdistys (Sjuksköterskeföreningen i Finland), jonka johtoon vuonna 1905 valittu Sophie Mannerheim oli saanut koulutuksensa Nightingalen sairaanhoitajakoulussa Lontoossa. 1900-luvun alussa sairaanhoitajan koulutuksen uudistamisesta käytiin kiivasta keskustelua. Helsingin kaupungin sairaanhoitajakoulu aloitti toimintansa Marian sairaalassa vuonna 1909, ja vuoteen 1925 mennessä sairaanhoitajan koulutukseen oli lisätty jo sisä- ja lastentautien, silmä-, korva-, nenä- ja kurkkutautien, gynegologian, ihotautien sekä mielisairaanhoidon opetusta. Koulutuksesta oli tullut kolmen vuoden mittainen jakso, jonka aikana opiskelija pystyi valitsemaan oman erikoisalansa. Neljän kuukauden valmistavan koulutuksen jälkeen oppilaan tuli palvella vähintään kaksi vuotta lääketieteen erikoisalojen sairaaloissa. Sairaanhoitajien muodollisen koulutuksen alkaminen mahdollisti sairaanhoitajan uran säätyläisperheiden ja sivistyneistön tyttärille, sillä vasta silloin "sairasten hoitaja" irrotettiin palvelijattarien ryhmästä.  Suomen sairaanhoitajaliitto perustettiin vuonna 1925.
Hoitotyön kehityksen kuluessa ovat ammattinimikkeet vaihtuneet. Esimerkiksi terveydenhuollon nimikkeistä ovat poistuneet alilääkäri, apuhoitaja ja sairaala-apulainen. Tilalle on tullut nimikkeitä muun muassa erikoistumisaloittain. Sairaanhoitajiksi palkattiin pitkään vain naisia (koulutuksella ei ollut niin paljon väliä kuin luonteella ja sukupuolella[lähde? ]). Nimike "sairaanhoitajatar" on jäänyt pois käytöstä niin kuin moni muukin sukupuolittunut ammattinimi.
Hoitotyön opetus ei ole uusi alue. Vuodesta 1944 alkaen toiminut Venny Snellmanille nimetty Sairaanhoitajien koulutussäätiö SHKS julkaisi tasokasta oppikirjamateriaalia. Jo sitä ennen WSOY julkaisi Suomen sairaanhoitajataryhdistyksen toimittamaa toistakymmenosaista Sairaanhoitajattarien oppikirjaa. Professori Harald(?) Fabritiuksen kirjoittama ensimmäinen osa käsitteli ihmisruumiin anatomiaa ja fysiologiaa ja apteekkari Ella Erikssonin laatima toinen osa lääkeaineoppia. Kolmas osa, jonka kirjoittivat Sophie Mannerheim ja Ellen Nylander ja jonka Nylander ja Olga Lackström osittain uudistivat vuonna 1930, käsitteli laajasti itse hoitotyötä ja sairaanhoitajan roolia. Karolina Eskelinin neljäs osa käsitteli gynekologista sairaanhoitoa, professori Birger Runebergin viides osa kirurgiaa ja Gösta Beckerin kuudes osa sisätautioppia sekä seitsemäs Oskar von Hellensin kirjoittama osa terveydenhoito-oppia, kaikkia sairaanhoitajan näkökulmasta.