stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pii (vakio)
Piin laskeminen tulokehitelmien avulla

Wallisin tulo:
Viètan kaava:
Muita äärettömiä tuloja:
\pi =2{\sqrt {3}}\prod \limits _{k=1}^{\infty }{\frac {\left(2k-1\right)^{{\frac {1}{2}}-k}\left(2k+3\right)^{k+{\frac {1}{2}}}}{2k+1}}\left({\frac {k}{k+1}}\right)^{2k}
{\frac {\pi }{e}}=2\prod \limits _{k=1}^{\infty }\left({\frac {2k+1}{2k-1}}\right)^{2k-1}\left({\frac {k}{k+1}}\right)^{2k}
\pi \cdot e=6\prod \limits _{k=1}^{\infty }\left({\frac {2k+3}{2k+1}}\right)^{2k+1}\left({\frac {k}{k+1}}\right)^{2k}
\pi ={\frac {3}{2}}\cdot {\frac {\sqrt {3}}{2}}\prod \limits _{k=1}^{\infty }{\frac {k^{2}}{k^{2}-\left({\frac {2}{3}}\right)^{2}}}
\pi ={\frac {4}{3}}\cdot {\frac {\sqrt {2}}{2}}\prod \limits _{k=1}^{\infty }{\frac {k^{2}}{k^{2}-\left({\frac {3}{4}}\right)^{2}}}
\pi ={\frac {6}{5}}\cdot {\frac {1}{2}}\prod \limits _{k=1}^{\infty }{\frac {k^{2}}{k^{2}-\left({\frac {5}{6}}\right)^{2}}}
\pi ={\frac {9}{2}}\cdot {\frac {\sqrt {3}}{2}}\prod \limits _{k=1}^{\infty }{\frac {k^{2}+k}{k^{2}+k+{\frac {2}{9}}}}
\pi ={\frac {36}{5}}\cdot {\frac {1}{2}}\prod \limits _{k=1}^{\infty }{\frac {k^{2}+k}{k^{2}+k+{\frac {5}{36}}}}.
Piin approksimaatioita

Piin avulla laskiessa voidaan lausekkeissa korvata se erityisellä lausekkeella.
kaksi oikeaa desimaalia:
kolme oikeaa desimaalia:
kolme oikeaa desimaalia:
Ramanujanin kehittämä approksimaatio, kolme oikeaa desimaalia:
neljä oikeaa desimaalia:
kuusi oikeaa desimaalia:
Ramanujanin kehittämä approksimaatio, kahdeksan oikeaa desimaalia:
yhdeksän oikeaa desimaalia:
yhdeksän oikeaa desimaalia:
17 oikeaa desimaalia:
29 oikeaa desimaalia:
51 oikeaa desimaalia:
160 oikeaa desimaalia:
Piin desimaalien laskeminen

Englantilainen amatöörimatemaatikko William Shanks (1812 – 1882) laski 20 vuoden ajan piin desimaaleja käsin ja ratkaisi luvun 707 desimaalin tarkkuudella. Vuonna 1945 kuitenkin huomattiin, että laskun 528. desimaali oli laskettu virheellisesti.
Nykyään piin desimaaleja lasketaan tietokoneilla.
1900-luvulla pii tunnettiin jo yli miljardin desimaalin tarkkuudella, ja elokuussa 2021 siitä tiedettiin ensimmäiset 62,8 biljoonaa desimaalia. Vuoden 2024 keväällä piille laskettiin 105 biljoonaa eli 1 05 000 000 000 000 desimaalia.
1990-luvulla kehitettiin tapoja laskea piin heksadesimaaliesityksen numeroita, mistä tahansa kohdasta ilman, että aiempia numeroita tarvitsee tietää.
Muita esimerkkejä

Kun kolikko heitetään satunnaisesti neliöruudukolle, jossa kunkin neliön sivun pituus on sama kuin kolikon halkaisija (eli kaksi kertaa säde r), niin todennäköisyys, että kolikko peittää neliöiden risteyskohdan kuvassa esitetyllä tavalla, on π/4. Toistamalla koe lukuisia kertoja saadaan piille kokeellinen likiarvo.
Avoimia kysymyksiä

Vaikka piistä tiedetään paljon, on vielä useita avoimia kysymyksiä sen desimaaleihin liittyen:
Onko desimaaleissa toistuvia kuvioita, vai onko ketju hahmoton?
Toistuvatko jotkin numerot tai luvut piissä useammin kuin toiset?
Kirjallisuutta

Beckmann, Petr: π: Erään luvun tarina.  ((A history of π, 1971.) Suomentanut Hannele Salminen)  Helsinki:  Terra Cognita, 2000.  ISBN 952-5202-28-3
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gutenberg-projektin teksti, jossa on ensimmäiset 10 miljoonaa desimaalia
PiFastilla voi itse laskea piin ja muiden vakioiden arvoja erittäin tarkasti
Pi-memory (Arkistoitu – Internet Archive)
Pii-laskin, joka toimii selaimessa
Pii
Kolikkoa kuvaava ympyrä neliöruudukolla.
Náfpaktos

| Náfpaktos Ναύπακτος |
| --- | --- |
 Náfpaktoksen vanha satama.
 Kunnallisyksikön sijainti
 Náfpaktos
 Koordinaatit: 38°23′36″N, 21°50′04″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Länsi-Kreikka
Alueyksikkö:  Aitolia-Akarnania
Kunta:  Nafpaktía
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta
 – Kallikrates-koodi:  380601
Väkiluku (2011):  17 701
 – Yhdyskunta:  13 415
 – Asutus:  13 415
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  303 xx
Suuntanumero(t):  26340
Rekisterikilpi:  ME
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Náfpaktos (kreik. Ναύπακτος), keskiajalla Lepanto, on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Nafpaktían kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ναυπάκτου, Dimotikí Enótita Nafpáktou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Aitolia-Akarnanian alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 17 701 ja varsinaisen Náfpaktoksen kaupungin väkiluku 13 415 (vuonna 2011). Náfpaktos on Nafpaktían kunnan kuntakeskus.
Maantiede

Náfpaktos sijaitsee Korintinlahden pohjoisrannalla aivan lahden suulla sijaitsevan pienemmän lahden pohjukassa, hieman itään Antírrion niemestä. Kaupunki on aina ollut Korintinlahden pohjoisrannikon parhaita satamapaikkoja. Kaupungin vanha linnavuori, jossa sijaitsee keskiaikainen Náfpaktoksen linna ja joka toimi myös antiikin aikaisena akropoliina, sijaitsee kaupungin keskustan luoteispuolella.
Historia > Antiikki

Antiikin aikana kaupunki tunnettiin nimellä Naupaktos. Se oli itsenäinen kaupunkivaltio eli polis. Kreikkalaisessa mytologiassa Naupaktos sai laivoihin (naus) viittaavan nimensä siitä, että herakleidit rakensivat siellä laivaston, jolla he ylittivät Korintinlahden siirtyessään valtaamaan Peloponnesoksen.
Naupaktos oli alun perin osa Ozolian Lokrista. Välillä kaupunki joutui kuitenkin Ateenan vallan alle ja se toimi peloponnesolaissodan aikana ateenalaisten laivastotukikohtana. Roomalaisella kaudella kaupunki vaikuttaa menettäneen merkitystään, mutta säilyi olemassa. Kaupunki tuhoutui maanjäristyksessä Justinianus I:n aikana.
Historia > Keskiaika

Keskiajalla kaupunki toimi edelleen merkittävänä satamana, ja se oli sekä Bysantin laivaston käytössä että merkittävä pysähdyspaikka matkoilla lännestä Pyhään maahan. Toisen ristiretken aikaan vuonna 1204 kaupunki joutui Venetsian vallan alle. Tuolloin siitä käytettiin sen nimen italialaista muotoa Lepanto. Kaupunkia linnoitettiin sekä bysanttilaisella että venetsialaisvallan aikana. Keskiaikainen linnoitus eli Kástro rakennettiin akropoliille antiikin aikaisen linnoituksen jäänteiden päälle.
Myöhemmin 1200-luvulla kaupunki palautui bysanttilaiseen valtaan. Tämän jälkeen se joutui ensimmäisen kerran osmanien eli turkkilaisten valtaan. Venetsialaiset saivat kaupungin takaisin vuonna 1407. Turkkilaiset valtasivat kaupungin uudelleen vuonna 1499. Vuonna 1571 ratkaiseva Lepanton taistelu venetsialaisten ja turkkilaisten välillä käytiin kaupungin lähellä. Venetsialaiset voittivat sen, mikä pysäytti osmanien etemisen länteen.
Historia > Nykyinen kaupunki

Náfpaktoksen alueesta tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuonna 1829. Kaupunki tunnetaan edelleen erityisesti venetsialaisaikaisesta Náfpaktoksen linnasta ja samanaikaisesta satamasta. Satamassa on Lepanton taisteluun osallistuneen Miguel de Cervantes'n patsas. Bótsariksen tornina (Pýrgos Bótsari) tunnetussa perinteistä tyyliä edustavassa kartanossa toimii Lepanton taistelun museo.
Náfpaktos oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Nafpaktían kunnaksi yhdessä Antírrion, Apodotían, Chálkeian, Plátanoksen ja Pyllínin kanssa.
Kunnallisyksikön osat

Náfpaktoksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Afroxyliá | Áno Afroxyliá | 3 |
| Afroxyliá | Káto Afroxyliá | 410 |
| Dáfni | Dáfni | 251 |
| Dáfni | Káto Dáfni | 621 |
| Lygiás | Lygiás | 1 161 |
| Mamouláda | Káto Mamouláda | 325 |
| Mamouláda | Mamouláda | 16 |
| Náfpaktos | Náfpaktos | 13 415 |
| Neókastro | Neókastro | 40 |
| Neókastro | Paliámpela | 11 |
| Palaiochoráki | Mikró Palaiochoráki | 8 |
| Palaiochoráki | Palaiochoráki | 39 |
| Pitsinaíika | Kastráki | 22 |
| Pitsinaíika | Pitsinaíika | 111 |
| Pitsinaíika | Sykiá | 11 |
| Rigáni | Diásello | 2 |
| Rigáni | Póros | 16 |
| Rigáni | Rigáni | 149 |
| Skála | Skála | 288 |
| Velvína | Velvína | 57 |
| Vlachomándra | Géfyra Baniá | 39 |
| Vlachomándra | Sfikaíika | 28 |
| Vlachomándra | Vlachomándra | 65 |
| Vomvokoú | Ágios Vasíleios | 22 |
| Vomvokoú | Léfka Vomvokoús | 37 |
| Vomvokoú | Mármara | 20 |
| Vomvokoú | Moní Agíou Ioánnou (luostari) | 11 |
| Vomvokoú | Vomvokoú | 50 |
| Xiropígado | Xiropígado | 473 |
Yhteensä: 17 701
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Náfpaktos Wikimedia Commonsissa
Vanha piirros Lepantosta eli Náfpaktoksesta. Vincenzo Coronelli, Venetsia, n. 1708.
Náfpaktoksen kaupunkia.
Näkymä Náfpaktoksen satamasta Náfpaktoksen linnalle.
Náfpaktoksen sataman linnoitteita.
Riitta-Liisa Bovellan

Riitta-Liisa Bovellan (s. 30. tammikuuta 1972) on suomalainen entinen pikajuoksija. Hän edusti aktiiviurallaan ensin Haukiputaan Veikkoja ja vuodesta 1986 alkaen Oulun Pyrintöä.
Bovellan voitti urallaan kolme SM-mitalia aikuisten sarjassa ja hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1991–1993. Vuonna 1991 hän sai pronssia 400 metrin juoksussa ajalla 54,03. Vuonna 1993 Lahden SM-viesteissä Bovellan voitti Pyrinnön joukkueessa pronssia 4x400m viestissä ja hopeaa 4x800m viestissä. Näiden lisäksi hän voitti vuoden 1992 SM-hallikisoissa hopeaa 400 metrillä. Vuonna 1991 Bovellan edusti Suomea nuorten EM-kisoissa Kreikan Thessalonikissa. Hän sijoittui viidenneksi T19 400m sivuten omaa ennätystään 54,03. Bovellan lopetti uransa vuoteen 1994.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 12,22 | Pudasjärvi | 21. kesäkuuta 1991 |
| 200 m | 24,50 | Kempele | 9. heinäkuuta 1991 |
| 300 m | 40,05 | Kankaanpää | 12. elokuuta 1988 |
| 400 m | 54,03 | Salo | 29. heinäkuuta 1991 |
| pituushyppy | 509 | Ruukki | 14. elokuuta 1993 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 60 m | 7,85 | Oulu | 27. tammikuuta 1991 |
| 200 m | 25,52 | Turku | 18. helmikuuta 1990 |
| 200 m (ylipitkä rata) | 25,47 | Oulu | 1. helmikuuta 1990 |
| 300 m | 40,74 | Rovaniemi | 28. tammikuuta 1990 |
| 300 m (ylipitkä rata) | 39,20 | Tampere, Pirkkahalli | 11. helmikuuta 1990 |
| 400 m (ylipitkä rata) | 55,73 | Oulu | 10. helmikuuta 1991 |
Amfitrite

Poseidon ja Amfitrite tritonien vetämässä häävaljakossa. 2. vuosisata eaa.
Merenjumalatar Amfitrite (m.kreik. Ἀμφιτρίτη) oli kreikkalaisessa mytologiassa merenjumala Poseidonin vaimo ja Tritonin äiti. Roomalaisessa mytologiassa hänet korvasi Salacia, Neptunuksen vaimo. Hän oli yksi nereideistä, viidestäkymmenestä merenneidosta, jotka joidenkin tarujen mukaan olivat Nereuksen ja Doriksen tyttäriä. Toisaalla hänen mainitaan olevan Okeanoksen ja Tethyksen tytär ja siten okeanidi.
Kuvataiteessa Amfitrite kuvataan Poseidonin rinnalla, joko istumassa valtaistuimella tai merihevosten vetämissä vaunuissa. Hän on pukeutuneena ylvääseen viittaan ja koristaa hiuksensa kalaverkoilla. Toisinaan hiuslaitteen kruunaa ohimolle kiinnitetty hummerin saksi.
Populaarikulttuurissa

Stephen Hillenburgin televisiosarjassa Paavo Pesusieni Amfitrite on Neptunuksen vaimo.
Raision vesitorni

Raision vesitorni nähtynä Venkavuorelta Naantalista toukokuussa 2012. Takana näkyy Pansion lentomajakka.
Raision vesitorni nähtynä Luolalan kivenlouhimolta Naantalista toukokuussa 2012.
Raision vesitorni on vuonna 1965 valmistunut 50 metriä korkea vesitorni Raisiossa Paikkarin kaupunginosassa.
Vesitornin porrastorni rakennettiin nykyaikaisena liukuvaluna. Ylävesisäiliö on kartionmuotoinen. Vesitornin omistaa kuntayhtymä Raision-Naantalin vesilaitos.
Vuoden 2013 keväällä tehdyssä kuntotarkistuksessa todettiin betonirunko hyväkuntoiseksi. Allaosassa on ollut vuotoja hyvin vähän, mutta ulkoseinämästä on irronnut kolme mineraattilevyä. Vesitorni on tarkoitus saneerata vuonna 2015 ja samalla aidata alue panssariverkkoaidalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raision vesitorni Wikimedia Commonsissa
Lehtinen, Esko: Kaanaan vesitorni. (Kaanaan asuinalueen paikallislehti) Kaanaanmaa, 2010, nro 1, s. 3.  Raisio:  Kaanaan omakotiyhdistys. ISSN 2342-4443  E-ISSN 2342-4451  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 27.8.2014.
Kultainen kenkä -palkinto

Kultainen kenkä -palkinto voi tarkoittaa seuraavia palkintoja:
Euroopan Kultainen kenkä - Euroopan jalkapallon pääsarjojen parhaalle maalintekijälle jaettava palkinto
Englannin Valioliigan Kultainen kenkä - Englannin Valioliigan parhaalle maalintekijälle jaettava palkinto
Kultainen kenkä - Jalkapallon MM-kilpailuissa jaettava palkinto
Golden Foot - World Champion Club Ltd myöntämä palkinto
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kultainen kenkä -palkinto”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sellafield

Sellafield panoraamakuvassa
Sellafield (tunnettiin aiemmin nimellä Windscale) on Cumbriassa, Britanniassa sijaitseva suuri ydinvoima- ja ydinaseteollisuuden keskus.  Sellafieldin alue käsittää kuusi neliökilometriä, ja se työllistää yli 11 000 työntekijää. Alueella on yli 200 ydintekniikkaan liittyvää laitosta ja maailman suurin käsittelemättömän ydinjätteen varasto. Sellafieldin vuosibudjetti on kaksi miljardia puntaa. Sellafieldiä hallinnoi Sellafield Ltd -niminen yritys, jonka omistaa Britannian valtion Nuclear Decommissioning Authority.
Sellafieldissä on toiminut seitsemän ydinreaktoria. Ydinaseiden tuottamista varten rakennettiin 1950-luvun alussa kaksi Windscale Pile -reaktoria, joista ensimmäisessä tapahtui INES-luokan 5 onnettomuus lokakuussa 1957. Vuonna 1956 käynnistetty Calder Hall oli maailman ensimmäinen kaupallinen ydinvoimalaitos. Sen neljä reaktoria suljettiin vuonna 2003. AGR-tyyppisen kaasujäähdytteisen ydinreaktorin prototyyppi toimi Sellafieldissä 1963–1981.
Ydinreaktoreiden sulkemisen jälkeen Sellafieldin toiminta on keskittynyt ydinjätteen käsittelyyn ja varastointiin sekä vanhojen laitosten purkamiseen. Sellafieldissä on toiminut kolme käytetyn ydinpolttoaineen jälleenkäsittelylaitosta, joissa erotellaan polttoaineesta plutonium, uraani ja fissiotuotteet. Erotellusta plutoniumista valmistettiin Sellafieldissä MOX-polttoainetta sekoittamalla sitä uraanin kanssa. Korkea-aktiiviset fissiotuotteet valetaan Sellafieldissä lasin sekaan odottamaan loppusijoitusta maan alle.
Windscale Pile -ydinreaktorit

Sellafieldin kaksi ensimmäistä ydinreaktoria, Windscale Pile 1 ja 2, rakennettiin tuottamaan plutoniumia Britannian ydinaseisiin. Ennen reaktoreiden rakentamista alueella sijaitsi räjähdysainetehdas. Rakennustyöt aloitettiin syyskuussa 1947. Ensimmäinen reaktori käynnistettiin lokakuussa 1950 ja toinen kesäkuussa 1951.
Reaktoreiden polttoaineena oli 180 tonnia metallista uraania alumiinisten suojaputkien sisällä. Neutronien hidastimena käytettiin grafiittia. Reaktoreita jäähdytettiin puhaltamalla niiden läpi ilmaa. Lämpöä ei hyödynnetty mitenkään, vaan kuuma ilma päästettiin savupiipun kautta ulos. Reaktoreiden rakennustyöt olivat jo käynnissä, kun piippuihin lisättiin fyysikko John Cockcroftin vaatimuksesta suodattimet siltä varalta, että reaktoreista vapautuisi radioaktiivisia aineita.
Windscalen reaktoreissa syntynyt plutonium erotettiin kemiallisesti uraanista ja käytettiin ydinaseiden rakentamiseen. Britannian ensimmäinen ydinpommi räjäytettiin lokakuussa 1952, vain viisi vuotta sen jälkeen, kun reaktoreiden rakentaminen oli aloitettu.
Windscale Pile 1 -reaktorissa tapahtui onnettomuus 10. lokakuuta 1957, kun reaktorin sydän syttyi palamaan. Tutkimuskomitean mukaan palo johtui niin sanotun Wigner-energian hallitsemattomasta vapautumisesta reaktorin grafiitissa. Wigner-energia tarkoittaa potentiaalienergiaa, jota muodostuu grafiittiin, kun neutronit törmäävät hiiliatomeihin ja siirtävät niitä pois kiderakenteen mukaisilta paikoiltaan. Ykkösreaktori tuhoutui tulipalossa käyttökelvottomaksi. Myös toinen reaktori suljettiin onnettomuuden jälkeen.
John Cockroftin vaatimuksesta reaktorin piippuun lisättyjä suodattimia kutsuttiin ennen onnettomuutta ”Cockroftin hullutuksiksi”, mutta ne pidättivät suurimman osan radioaktiivisista aineista, joita tulipalossa vapautui. Windscalen onnettomuudessa pääsi ympäristöön radioaktiivista jodia noin tuhannesosa siitä, mitä Tšernobylin onnettomuudessa vuonna 1986. Koska jodi kertyy helposti maitoon, onnettomuuden jälkeen kiellettiin Sellafieldin lähellä tuotetun maidon käyttö. Kielto ulottui 20 kilometriä laitoksesta etelään ja 10 kilometriä pohjoiseen. Windscalen onnettomuus luokiteltiin tasolle 5 seitsenportaisella INES-asteikolla.
Ydinvoimalat

Sellafieldissä on toiminut neljä kaasujäähdytteistä Magnox-tyyppistä ydinreaktoria, Calder Hall 1–4. Niistä ensimmäinen käynnistettiin vuonna 1956 ja neljäs 1959. Kaikki neljä reaktoria suljettiin vuonna 2003. Calder Hall 1 oli maailman ensimmäinen kaupallinen ydinvoimalaitos. Reaktoreiden sähköteho oli 50 megawattia. Sähkön lisäksi ne tuottivat plutoniumia Britannian ydinaseisiin. Calder Hallin reaktorit käyttivät polttoaineena metallista uraania, joka oli magnesiumista tehdyn suojakuoren sisällä. Neutronien hidastimena käytettiin grafiittia, ja jäähdytysaineena oli hiilidioksidi.
Vuonna 1963 Sellafieldissä käynnistettiin uudentyyppisen kaasujäähdytteisen ydinreaktorin prototyyppi, Windscale Advanced Gas-cooled Reactor (WAGR). Sekin oli grafiittihidasteinen ja hiilidioksidijäähdytteinen. Erona vanhempiin Magnox-reaktoreihin AGR käytti polttoaineena rikastettua uraania oksidimuodossa, kun Magnox-reaktorien polttoaine oli rikastamatonta ja metallisessa muodossa. Windscalen AGR-prototyyppi tuotti vain 30 megawattia sähköä. Se suljettiin vuonna 1981. Reaktorin purkutyöt saatiin valmiiksi vuonna 2011.
Ongelmat

Toukokuussa 2009 1,8 miljardia puntaa maksanut ydinmateriaalin käsittelylaitos myönsi, ettei se kykene teknistä syistä täyttämään määräyksiä. Kaksi laitoksista on toistuvasti rikkoutunut. Kolmas laitos on pysyvästi suljettu kohonneen säteilytason vuoksi.
Sellafieldissä havaittiin ennen pääministeri Gordon Brownin vierailua toukokuussa 2009 14 kuukautta jatkunut radioaktiivinen vuoto. Vuoto oli jäänyt huomaamatta, koska johdonvalvontaselvennä oli riittämätöntä ja tarkastukset puutteellisia.
Vuonna 2006 Sellafield sai 500 000 punnan sakon 83 000 litran uraania ja plutoniumia sisältäneestä matala-aktiivisesta ilmastoinnin lauhdeveden johtamisesta rakennuksen ulkopuolelle.
Laajan tutkimuksen mukaan edes Hiroshiman ja Nagasakin ydinpommien uhrien lapset eivät saaneet syöpiä, kromosomivirheitä tai synnynnäisiä vaivoja enempää kuin muutkaan. Tutkijan mukaan väitteet Sellafieldin seudun lasten leukemioista johtuisivat muista tekijöistä.
Arvostelu

Norja ja Irlanti ovat vedonneet, jotta Irlanninmeren rannalla sijaitseva Sellafield suljettaisiin.
Helmikuussa 2008 energiaministeri Malcolm Wicks myönsi, että Sellafieldin kiistelty, 473 miljoonaa puntaa maksanut jälleenkäsittelylaitos ei toiminut. Laitoksen oli ollut tarkoitus tuottaa 120 tonnia kierrätettyä "mixed oxide" (MOX) polttoainetta vuodessa, mutta todellisuudessa se olikin tuottanut vain 5,3 tonnia viidessä vuodessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sellafield Wikimedia Commonsissa
Windscale Pile -ydinreaktorit vuonna 1956. Piippujen yläosassa näkyvät suuret suodatinrakennelmat.
Calder Hall -ydinvoimalan neljä reaktoria ja jäähdytystornia vuonna 1973.
Magnox-polttoaineen jälleenkäsittelylaitos rakennusvaiheessa
Ydinjätteen lasituslaitos Sellafieldissä
Partnera

| Partnera Oyj |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: PARTNE1
Toimitusjohtaja:  Jussi Lappalainen
Puheenjohtaja:  Jari Pirinen
Kotipaikka:  Oulu
Liikevaihto:   22,8 milj. € (2019)
Tilikauden tulos:   7,2 milj. € (2019)
Henkilöstö:   67 (2019)
Kotisivu:  www.partnera.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Partnera Oyj on suomalainen pörssiyhtiö. Partneran omistuksessa ovat Foamit Group Oy ja Nordic Option Oy. Partnera pyrkii olemaan omistamiensa yhtiöiden enemmistöomistaja.
Yhtiön juuret ulottuvat vuonna 1918 aloittaneeseen Oulun Puhelimeen. Se myi liiketoimintansa DNA:lle vuonna 2007. Yhtiön uudistunut liiketoiminta alkoi vuonna 2013, ja Partnera-nimi otettiin käyttöön vuonna 2015.
Partnera listautui Helsingin pörssin First North -listalle syyskuussa 2020. Oulun kaupunki oli suurin yksittäinen omistaja noin 47 prosentin omistuksella osakekannasta.
Partnera osti KPA Unicon Group Oy:n huhtikuussa 2021. Unicon Group asetettiin konkurssiin 25.5.2023.
Aiheesta muualla

Yrityksen kotisivut
Vågspel

| Vågspel |
| --- | --- |

 Vågspel 2008 Helsinki regatassa, kuva: Esko Kilpi
Tyyppi:  konstruktioluokka kölivene
Suurin pituus (LOA):  14,97 m
Vesilinjan pituus (LWL):  9,45 m
Leveys:  2,44 m
Syväys:  2.00 m
Paino:  8 750 kg
Kölipaino:  6 000 kg
Purjepinta-ala (iso ja fokka):  75,99 m2
Isopurje:  50,72 m2
Fokka / Genua:  25,19 m2
Spinaakkeri:  120 m2
LYS:  1,18
Moottori:  ei ole
Miehistö:  7
Makuupaikkoja:  5
Suunnittelija:  Birger Slotte
Suunnitteluvuosi:  1943
Lähteet:  Vågspel mittakirja
Vågspel (FIN-6) on viimeisiä Suomessa rakennettuja 8mR-purjeveneitä. Birger Slotten suunnittelema klassikko rakennettiin keskellä sotaa Wilenius Båtvarvilla. Vågspel on K-rekisteriin merkitty kulttuurihistoriallisesti merkittävä vene. Veneen tilasi Helsingfors Segelsällskapetin (HSS) kommodori Arthur E. Nikander alun perin ensin vuoden 1940 Helsingin kesäolympialaisia silmällä pitäen. Sotien vuoksi rakentaminen viivästyi ja vene valmistui täpärästi HSS:n 50-vuotisjuhlavuodeksi, keskellä jatkosotaa kesäkuussa 1943. Vene on purjehtinut Suomen regatoissa ja saaristossa pientä 1950-luvun lopun poikkeusta lukuun ottamatta, jolloin vene oli hetken ruotsalaisomistuksessa. Vene on klassinen metrivene joka on säilynyt miltei täysin alkuperäisessä muodossaan tähän päivään saakka. Veneen kansisuunnitelma, puutakila ja heloitus ovat pitkälti samat kuin telakalta tullessaan. Veneen kotisatama on edelleen HSS.
Historia

Omistajat:
1943 – Arthur E. Nikander (HSS Helsingfors)
1949 – Björn Strandell (NJK Helsingfors)
1953 – Alec Shaw (NJK Helsingfors)
1958 – Johan Gullichsen, Kristian Gullichsen, Georg Ehrnrooth & Gustav Donner (NJK Helsingfors)
1961 – Harry Unonius (NJK Helsingfors)
1965 – Gustaf Donner (NJK Helsingfors)
1994 – Marinette, Carina & Robert Donner (NJK Helsingfors)
1996 – Carina (nyk. Rajala) & Robert Donner (NJK Helsingfors)
2002 – Kim Weckström (HSS Helsingfors)
Restauroinnit ja muutostyöt:
| --- | --- |
1943-1986: Ei merkittäviä restaurointeja
1987 Granströms båtvarv: Uusi kansi
1998 Granströms båtvarv, Hanko: Uusi masto
1999–2001 Granströms båtvarv, Hanko: Pohjan entisöinti, uusi ruffi, istumalaatikko, keula- ja peräpuu
2010-2011 Red Sky, Kotka: Uusi puutakila
2017 Stockholms båtsnickeri: Perusteellinen rungon korjaus
Vågspel – alkuperäisasuinen kasi

Veneen rakennuttaja A.E. Nikander tilasi veneen jo vuonna suunnittelijalta 1941. Sota hidasti hanketta mutta Nikander onnistui kontakteja omaavana teollisuusmiehenä ja Suomen armeijan hankintaupseerina hankkimaan 15-metriseen runkoon tarvittavan Honduras mahongin ja köliin 6,5 tonnia lyijyä. 6mR Vision oli yksi veneistä joka joutui luovuttamaan lyyjykölinsä Vågspelille. Birger Slotten suunnittelema Vågspel laskettiin vesille 1943 ja kilpaili Helsingin edustalla uhmaten yleistä vesilläliikkumiskieltoa HSS:n 50-vuotis-juhlaregatassa heinäkuussa. Samanaikaisesti Vågspelin kanssa Nikander rakennutti Slotten piirtämän 6mR-veneen Irman.
Sekä Vågspel että Irma rakennettiin Wilenius båtvarvilla, joka vielä vuonna 1948 rakensi toisen, Suomessa viimeksi rakennetun kasin – Andromedan - SWE-23. Vågspel on esimerkki suomalaisesta klassisen veneenrakentamisen taidosta ja kilpapurjehdushistoriasta. Vågspelin tärkeimmät regattamenestykset ovat olleet Sinebrychoffin pokaali vuonna 1946 ja Coppa d'Italia vuonna 1950.