stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rafaela Silva

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Rafaela Silva vuonna 2016. |  Rafaela Silva vuonna 2016. |  Rafaela Silva vuonna 2016. |  |
Maa:   Brasilia
Naisten judo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 | 57 kg |  |
|  Pronssia | Pariisi 2024 | sekajoukkue |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2013 | 57 kg |  |
|  Hopeaa | Pariisi 2011 | 57 kg |  |
|  Hopeaa | Rio de Janeiro 2013 | joukkue |  |
|  Hopeaa | Budapest 2017 | joukkue |  |
|  Pronssia | Tokio 2019 | 57 kg |  |
|  Pronssia | Tokio 2019 | joukkue |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Santiago 2023 | 57 kg |  |
|  Hopeaa | Guadalajara 2011 | 57 kg |  |
|  Pronssia | Toronto 2015 | 57 kg |  |
| Pan-Amerikan-mestaruuskilpailut  | Pan-Amerikan-mestaruuskilpailut  | Pan-Amerikan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Montreal 2012 | 57 kg |  |
|  Kultaa | San Jose 2013 | 57 kg |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2024 | 57 kg |  |
|  Hopeaa | Guayaquil 2014 | 57 kg |  |
|  Hopeaa | Edmonton 2015 | 57 kg |  |
|  Hopeaa | Lima 2019 | 57 kg |  |
|  Pronssia | Guadalajara 2011 | 57 kg |  |
|  Pronssia | Havanna 2016 | 57 kg |  |
|  Pronssia | Lima 2022 | 57 kg |  |
Rafaela Lopes Silva (s. 24. huhtikuuta 1994) on brasilialainen judoka.
Silva on voittanut kultaa judon MM-kilpailuissa 2013 ja 2022 sekä Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 alle 57-kiloisten sarjassa. Lisäksi hänellä on kolme MM-hopeaa, kaksi MM-pronssia, sekajoukkuekilpailun olympiapronssia, Pan-Amerikan kisoista kultaa, hopeaa ja pronssia sekä judon Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuista kolme kultaa, kolme hopeaa ja kolme pronssia. Hän voitti alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 57-kiloisissa 2008. Hän on voittanut yhdeksän IJF World Tourin ja kuusi maailmancupin / Continental Open -tason turnausta sekä neljä Brasilian-mestaruutta.
Christoffer H. Ericsson

Christoffer Henry Ericsson (5. maaliskuuta 1920 Helsinki – 6. elokuuta 2009 Helsinki) oli suomalainen meri- ja taidehistorioitsija, professori ja kapteeniluutnantti.
Ericssonin vanhemmat olivat taiteilijat Henry Ericsson ja Mariquita Björnberg. Hän jäi orvoksi 13-vuotiaana vanhempen kuoltua auto-onnettomuudessa vuonna 1933 ja kasvoi sitten sukulaisten luona Suomessa ja Italiassa. Hän aloitti jo tällöin antiikkiesineiden keräilyn päästyään tutustumaan kreikkalais-roomalaiseen antiikin maailmaan. Ericsson valmistui ylioppilaaksi vuonna 1940. Hän suoritti asepalveluksen vuosina 1939–1944 ja haavoittui kaksi kertaa sotien aikana.
Sotavuosien jälkeen Ericsson toimi veneenveistäjänä, venetelakan johtajana ja muissa merenkulkualan tehtävissä vuosina 1948–1963. Hän oli perustamansa Anchor Shipping Co Ab:n varustamon toimitusjohtajana 1951–1960. Ericsson oli valtion arkeologisen toimikunnan, myöhemmin Museoviraston, merihistorian toimiston päällikkönä 1968–1979 ja oli tällöin perustamassa Suomen merimuseota Helsingin Hylkysaareen. Ericsson valmistui filosofian kandidaatiksi 1967, maisteriksi 1968 ja lisensiaatksi 1977. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1980 ja hänen väitöskirjansa käsitteli Rooman renessanssin arkkitehtuuriluonnoksia.
Ericsson oli Jyväskylän yliopiston taiteentutkimuksen apulaisprofessorina 1979–1984 ja tämän jälkeen hän toimi vielä klassillisen arkeologian dosenttina Helsingin yliopistossa 1985–1987 ja Åbo Akademissa 1982–1988. Hän oli myös Suomen Ateenan instituutin säätiön hallituksen jäsen ja instituutin ystäväyhdistyksen lehden Helikonin päätoimittaja.
Christoffer Ericssonn Helsingin yliopiston taidehistorian laitokselle lahjoittama antiikkesinekokoelma on Helsingin yliopistomuseossa. Hän lahjoitti grafiikkakokoelmansa ja antiikin aikaisten rahojen kokoelmansa Jyväskylän yliopistolle.
Ericsson kirjoitti myös meriaiheisia romaaneja ja esseekokoelmia.
Christoffer H. Ericsson oli naimisissa Harriet Clayhillsin kanssa 1942-1949, Rita Molanderin kanssa 1951-1963 ja Kristin Olsonin kanssa 1968-1972. Hänellä oli avioliitoista kolme lasta.
Toimitustöitä

Brändö svenska samskola 1912-1962 ; matriklar sammaställda under ledning av Håkan Simberg ; red. Ruben Jansson, Ulla Hausen, Christoffer H. Ericsson ; teckningar av Ronald Westren-Doll. Brändö skolförening : Brändö hembygdsfond, Helsingfors 1962
Skeppsbyggeri : ett urval föredrag från ett sjöhistoriskt symposium i Mariehamn 2-4 juni 1983 ; arr. av Ålands sjöfartsmuseum och Sjöhistoriska museet vid Åbo Akademi ; red. Christoffer H. Ericsson och Kim Montin. Åbo Akademi, Åbo 1987
Maritima medeltidsstudier ; redaktion Christoffer H. Ericsson och Kim Montin. Åbo Akademi, Åbo 1989
Maritima kontakter mellan Sverige och Finland : sjöhistoriskt forskarseminarium i Väddö 1-3 augusti 1993 ; redaktion Christoffer H. Ericsson och Kim Montin. Åbo Akademi, Åbo 1996
Maritima kontakter över Finska viken : sjöhistoriskt forskarseminarium i Åbo 28 november 1997 ; redaktion Christoffer H. Ericsson och Kim Montin. Åbo Akademi, Åbo 1998
Människan i flottans tjänst : sjöhistoriskt jubileumssymposium i Åbo 24 november 2000 ; redaktion Christoffer H. Ericsson och Kim Montin ; översättning Anders Lassenius och Kasper Westerlund. Åbo Akademi, Åbo 2001
Maritima kontakter över Östersjön : sjöhistoriskt forskarseminarium ombord på minfartyget Hämeenmaa 27 september 2002 ; redaktion Christoffer H. Ericsson och Kim Montin ; översättning Kasper Westerlund och Thomas Wilman. Åbo Akademi, Åbo 2003
Barösund ; red.Christoffer H. Ericsson, Christoffer Grönholm ; författarna Mats Kockberg et al. Schildt, Helsingfors 2006
Käännös suomeksi
Dave Berg

Dave Berg (12. kesäkuuta 1920 Brooklyn, New York – 16. toukokuuta 2002 Marina del Rey, Los Angelesin piirikunta, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä. Hän piirsi ja käsikirjoitti vuosina 1961–2002 humoristisessa Mad-lehdessä julkaistua The Lighter Side of... -sarjaa. Suomen MAD -lehdessä Bergin sarja ilmestyi nimillä Miltä maistuu... ja myöhemmin Tätä se nyt sitten on....
Berg suoritti nuorena taideopintoja stipendin turvin Pratt Institutessa ja Cooper Unionin taidekoulussa New Yorkissa. Hän pääsi 20-vuotiaana töihin Will Eisnerin studiolle, jossa hän tussasi taustoja The Spirit -sarjakuvaan. Vuosina 1941–1942 hän teki omia Death Patrol ja Uncle Sam -nimisiä toimintasarjoja. Toisen maailmansodan aikana hän palveli Yhdysvaltain armeijan sotakirjeenvaihtajana Tyynenmeren alueella. Sodan jälkeen Berg piirsi vuoteen 1958 saakka sarjakuvia useille kustantamoille, pääasiassa Stan Leen toimittamiin Timely Comicsin lehtiin. Hän piirsi 1950-luvulla muun muassa Combat Kelly -sarjaa.
Berg alkoi piirtää Mad-lehteen vuonna 1956, aluksi freelancerina. Kevyen satiirisen The Lighter Side of... -sarjan hän loi vuonna 1961 ja siitä tuli sittemmin yksi lehden tunnetuimmista. Sarja ilmestyi kaikkiaan 365:ssä Madin numerossa, minkä lisäksi Berg laati yhteensä 17 Madin nimissä julkaistua sarjakuva-albumia erilaisista teemoista (Mad's Dave Berg Looks at...). Berg piirsi sarjaa vuonna 2002 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. The Lighter Side of... -osio sisälsi yleensä viitisentoista irrallista strippiä neljällä tai viidellä sivulla. Niissä tavallisia amerikkalaisia edustavat hahmot kommentoivat arkipäiväisiä tilanteita. Sarjan useimmin nähty vakiohahmo oli Bergin alter ego, piippua poltteleva keski-ikäinen mies Roger Kaputnik, joka nähtiin aina lääkärinsä vastaanotolla. Mukana oli usein myös tunnistettavia karikatyyrejä Bergin perheenjäsenistä, työtovereista ja Madin julkaisijasta William Gainesista. Berg julkaisi myös kaksi humoristista kirjaa suhteestaan Jumalaan.
The Lighter Side of... -sarjan huumori oli pehmeämpää kuin pääosa muusta Madin sisällöstä. Mad on viime vuosina julkaissut joitain Bergin strippejä alkuperäisistä poikkeavien tekstien kanssa nimellä The Darker Side of the Lighter Side.
Aiheesta muualla

Luettelo Bergin töistä Mad-lehdessä (englanniksi) Madcoversite.com
Craig Fischer: My Friend Dave (englanniksi) The Comics Journal 25.10.2013.
Pölläntie

Pölläntie eli yhdystie 8162 on Hailuodossa sijaitseva yhdystie, joka yhdistää Pöllän alueen ja Hailuodon lentokentän saaren pääväylän, Luovontiehen eli seututiehen 816. Tien pituus on noin 4,8 kilometriä.
Tie haarautuu Luovontieltä Hailuodon kirkon länsipuolella, ja johtaa etelälounaaseen halki Kujalannurkan maanviljelysalueen. Kujalannurkalla tien linjaus kääntyy ensin kaakkoon ja sitten etelään, ja johtaa pohjois–eteläsuuntaisena halki Patelanmännikön ja Kutukarin, päättyen Pöllänlahden länsirannalle Hailuodon lentopaikan pohjoisreunalle.
Tiellä liikennöi vuorokaudessa keskimäärin 324 ajoneuvoa, kesäkaudella liikennemäärä kohoaa keskimäärin 441 ajoneuvoon vuorokaudessa. Tiellä on 60 km/h nopeusrajoitus, ja tien pohjoisosa on valaistu Patelanmännikköön saakka.
Circuit of the Americasin 6 tunnin ajo 2013

|  Circuit of the Americasin 6 tunnin ajo 2013 |
| --- | --- |
 5 osakilpailu 8 osakilpailusta kaudella FIA World Endurance Championship -kausi 2013. 

Päivämäärä:  22. syyskuuta 2013
Sijainti:  Circuit of the Americas
Kilpailun kesto:  6 tuntia
Circuit of the Americasin 6 tunnin ajo 2013 oli FIA World Endurance Championship -kauden 2013 viides osakilpailu, joka ajettiin 22. syyskuuta Circuit of the Americasin radalla Austinissa.
Kilpailun voitti Audilla ajaneet Allan McNish, Tom Kristensen ja Loïc Duval.
Darbuka

Darbuka on tiimalasin muotoinen käsirumpu, jota käytetään perinteisesti etenkin arabialaisessa musiikissa, Balkanilla, Persiassa, Armeniassa, Azerbaidžanissa, Kreikassa ja Turkissa. Historialtaan soitin on ikivanha, ja sen sanotaan olevan keksintönä jopa tuoliakin vanhempi. Alkujaan sen runko valettiin savesta ja nahka oli vuohennahkaa, tai peräti hainnahkaa rummun joissakin pohjoisafrikkalaisissa versioissa. Nykyaikainen darbuka on kuitenkin yleisesti alumiini- tai kuparirunkoinen tehdasvalmisteinen käsirumpu, jossa on muovinen rumpukalvo.
Soittimen tyypillinen terävä ja kirkas sointi johtuu rummun kohtalaisen pienestä koosta (korkeus yleensä noin 30–35 cm) ja rumpukalvon pienuudesta (läpimitta usein noin 17–20 cm).
Darbuka assosioituu usein mustalaismusiikkiin eri maissa, mutta sen merkitys on suuri myös erilaisissa etnisissä populaarimusiikeissa ja klassisissa perinteissä.
Erikoisen koristeltu rummun egyptiläinen versio ”Goblet”.
Darbukan nimityksiä

Darbuka / Darbouka / Darbakeh / Darabuka / Doumbek / Tarabuka (yleisniminä eri yhteyksissä)
Zairbaghali, Zerbaghali (Dari) (Afganistan)
Tarbouka (Uzbekistan, Tadžikistan, Afganistan)
Qypi (Albania)
Doumbek / Doumbeg / Doumbag (Armenia)
Dombuk / Derbakeh (Assyria)
Dumbul / Dunbul / Dümbək (Azerbaidžan)
Tarambuka (Bosnia)
Tarambuka (Bulgaria)
Darbuka / Tarbuka (Israel)
Tablah / Tabla (Egypti)
Dumbelek (Krimin tataarit)
Toumberleki,τουμπερλέκι / Toumpeleki (Kreikka)
Dobouk (Unkari)
Darabuka / Tarabuka (Romania)
Darbuk (Jugoslavia)
Tarambuke (Balkan)
Darbuka / Dumbelek (Turkki)
Tabla / Tablah / Tableh (yleisnimi, Arabimaat)
Derbakeh (Syyria, Libanon)
Tepill (Kurdistan)
Tombak / Tonbak / Zarb (Iran)
Zairbaghali (Afganistan, Dari)
Klong (tai Glong)Yao (Laos, Thaimaa)
Soittotekniikka

Darbukaa soitetaan pääasiassa kepeästi sormenpäillä, toisin kuin esimerkiksi afrikkalaisia rumpuja, joita soitetaan useimmiten vahvalla otteella koko kämmentä käyttäen. Usein rytmit sisältävät nopeita tremoloita ja koristeellisuutta, jota suositaan perinteisesti muun muassa Lähi-idän klassisissa musiikkiperinteissä.
Soitinta pidetään perinteisesti sylissä yleensä vasemmalla puolella tuolissa istuen. Vasen käsi soittaa rumpukalvon lähettyvillä nojaten rumpuun oikean liikkuessa aktiivisemmin sylin etupuolelta kohti rumpukalvoa. Eri käsillä on hiukan erilainen soittotekniikka muun muassa soittoasennon epäsymmetrisyydestä johtuen.
Soittimen kaksi pääasiallista ääntä ovat keskeltä rumpua löytyvä bassolyönti (”dum” tai ”doum”) ja kalvon reunamilta löytyvä diskanttiääni (”tek” tai ”ka”). Joskus rumpua myös soitetaan toisessa kädessä rumpukeppiä (turkissa: çubuk) käyttäen.
Darbukaa löytyy kahta päätyyppiä. Egyptiläisessä tablassa on pyöristetyt reunat, kun taas turkkilaisessa darbukassa on rumpukalvon ympärillä olevat ruuvit selvästi näkyvillä. Egyptiläisellä soittimella on helpompi soittaa nopeita tremoloita johtuen kalvon ympärystän pyöreistä muodoista.
Darbukansoittajia

Saadoun Al-Bayati – USA:ssa asuva bagdadilaismuusikko.
Sohail Rahmany – Lontoossa asuva afgaanimuusikko.
Guy Schalom – Englannissa asuva arabiperkussionisti.
Ruben van Rompaey – hollantilainen darbukan soittaja
Burhan Öçal – turkkilainen jazz- ja fuusiomuusikko.
Mısırlı Ahmet – turkkilainen darbukansoittaja, joka on yhdistellyt egyptiläistä ja turkkilaista soittotekniikkaa.
Ovidiu Lipan – romanialainen Transsylvania Phoenix -yhtyeen rumpali.
Levant Yıldırım – Misirli Ahmetin nuorempi veli.
Gorkem Somer – turkkilainen muusikko.
Haviv Shmuel – israelilainen darbukansoittaja.
Halim El-Dabh – egyptiläissyntyinen etnomusikologi.
Issam Houshan – syyrialainen muusikko ja säveltäjä.
Souhail Kaspar – USA:ssa asuva libanonilaisen musiikin opettaja.
Hani Naser
Hossam Ramzy – egyptiläissyntyinen perinnemusiikki- ja jazzrumpali.
Setrak Sarkissian – libanonilainen muusikko. Esiintyi muun muassa alan klassikkoäänitteillä 1970-luvulla.
Hossein Tehrani – iranilainen tonbakinsoittaja
Suat Borozan/Berkay – istanbulilainen ammattilaismuusikko.
Pejman Haddadi – USA:ssa asuva iranilaissyntyinen tombakinsoittaja.
Daveed Korup – darbukansoittaja ja muotoilija.
Buddy Sarkissian – USA:ssa asuva armenialainen dumbeginsoittaja. Kef Time Band -orkesterin perustaja.
Said El Artist – egyptiläinen tablan- ja darbukansoittaja.
Seido Salifoski – USA:ssa asuva Makedonian mustalainen. Romski Boji -yhtye.
Raquy – amerikkalainen dumbek-, darbukah- ja tablavirtuoosi, joka käyttää sävellyksissään turkkilaisia, iranilaisia ja egyptiläisiä vaikutteita.
Tobias Roberson – amerikkalainen perkussionisti. Keskittynyt Lähi-idän ja Balkanin musiikkiin.
Elitsa Todorova – bulgarialainen muusikko.
Stoyan Yankoulov – bulgarialainen perkussionisti.
Bill Koutsouros – USA:ssa asuva kreikkalainen muusikko. Soittaa seuraavia malleja: tsoumbeliki, doumbek, darbukah, egyptiläinen tabla
Joseph Tayoun – USA:ssa asuva libanonilaismuusikko.
Okay Temiz – Suomessa asunut turkkilainen jazzmuusikko.
Christer Hackman – suomalainen perkussionisti. erikoistunut muun muassa darbukaan ja egyptiläiseen tablaan.
Carl-Johan Häggman – suomalainen muusikko, perkussionisti ja säveltäjä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Fingers of Fury online Darbuka tuition
Jas's Middle Eastern Rhythms FAQ
The Quick and Dirty Guide to the Doumbek
Goblet drums and tombak through history (Arkistoitu – Internet Archive)
Organology of tubular and goblet drums
Rafael Öhberg

| Rafael Öhberg> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1904 Rauma
Kuollut: 1954 (49–50 vuotta)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  evankelista muusikko
Muut tiedot
Järjestö:  Helluntaiherätys
Rafael Öhberg (1904 Rauma – 1954) oli suomalainen helluntailainen evankelista ja muusikko. Evankelioimistoimintansa johdolla Öhberg toimi kuoronjohtajana, säveltäjänä, sanoittajana ja sovittajana. Öhbergiä on kuvattu helluntailiikkeen ensimmäisenä muusikkona. Hän tuli uskoon 15-vuotiaana Helsingin Siloam-seurakunnassa. Öhberg meni samana vuonna kasteelle ja osallistui seuraavana vuonna Turussa pidetyille raamattukursseille. Muutamaa vuotta myöhemmin hän siirtyi palvelemaan tulkin tehtävässä kaksikieliseen Filadelfia-seurakuntaan. Vuonna 1927 Öhberg kutsuttiin Siloamin evankelistaksi. Hän johti muun muassa Helsingin Saalem-seurakunnan kitarakuoroa.
Myöhemmin Öhberg palveli Kokkolan, Kotkan, Turun ja Tampereen helluntaiseurakuntien saarnaajana. Hän kuoli äkillisesti vain 50-vuotiaana.
Teokset

Vuonna 1936 Ristin Voitto julkaisi Öhbergin toimittan sävelvihkosen Ristin Sointu. Tämän jälkeen häneltä ilmestyi useita vihkosia, jotka koottiin myöhemmin Kitarakuorolauluja-kirjaksi.
Pávlos Kontídis

| Mitalit> Maa:   Kypros.Purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kypros.Purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kypros.Purjehdus. Olympialaiset  | Maa:   Kypros> Purjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lontoo 2012 | Laser-luokka |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Al Musannah 2013 | Laser |  |
Pávlos Kontídis (kreik. Παύλος Κοντίδης, s. 11. helmikuuta 1990) on kyproslainen purjehtija. Hän saavutti purjehduksen Laser-luokassa hopeaa Lontoon olympialaisissa 2012 ja on toistaiseksi ainoa kyproslainen olympiamitalisti.
Kontídis kilpaili myös vuoden 2008 kesäolympialaisissa ja sijoittui tuolloin sijalle 13. Samana vuonna hän voitti kultaa nuorten maailmanmestaruuskisoissa.
Raahen vesitorni

| Raahen vesitorni |
| --- | --- |
Sijainti:  Honganpalo, Raahe
Koordinaatit:  64.65364°N, 24.49730°E
Rakennustyyppi:  vesitorni
Valmistumisvuosi:  2019
Urakoitsija:  YIT
Omistaja:  Raahen kaupunki
Käyttäjä:  Raahen Vesi Oy
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Raahen vesitorni on Raahen Vesi Oy:n omistama vesitorni, joka sijaitsee kantatien 88 varrella Raahen Honganpalossa entisen Saloisten kunnan alueella. Vesitorni valmistui 2019.
Vesitorni korvasi 1970-luvulla valmistuneet vesitornit ja samalla Raahen tornitalon vesisäiliö poistui käytöstä.
Raimo Tikka

Raimo Tapani Tikka (9. joulukuuta 1937 Ristiina – (haudattu 16. helmikuuta) 2002) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edusti aktiiviurallaan Helsingin Kisa-Veikkoja, Kenttäurheilijat-58-seuraa ja Viipurin Urheilijoita. Aikaisemmat seurat olivat Mikkelin Kilpa-Veikot ja Ristiinan Urheilijat. Hän oli pituudeltaan 174 cm.
Tikka voitti 10 000 metrin juoksun Suomen-mestaruuden Jyväskylässä 1965 ajalla 30.18,2. Hän sai samalla matkalla SM-hopeaa 1964. Maratonilla hän saavutti SM-hopeaa 1966 ja 1968. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai 3 000 metrin juoksussa pronssia 1967. Maastojuoksun SM-kilpailuissa hän oli pitkällä matkalla toinen 1966. Joukkuekilpailussa hän saavutti pitkällä matkalla kultaa 1967, hopeaa 1966 ja pronssia 1969 sekä lyhyellä matkalla pronssia 1959 ja 1960.
Tikka sijoittui 10 000 metrillä neljänneksi Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa 1965. Maratonin Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa hän saavutti hopeaa Reykjavikissa 1968 ennätysajallaan 2.18.49,2 ja sijoittui neljänneksi Kongsvingerissä 1969. Hän kilpaili lisäksi kolmessa 10 000 metrin maaottelujuoksussa vuosina 1964–1965 sijoittuen parhaimmillaan kahdesti kolmanneksi.
Tikka juoksi 5 000 metrin ennätyksensä 14.32,0 Helsingissä 28. toukokuuta 1968 ja 10 000 metrin ennätyksensä 29.53,8 Kouvolassa 2. elokuuta 1964.
Raimo Tikka oli ensimmäinen suomalainen, joka kilpaili Uruguayssa, kun hän vuonna 1964 osallistui siellä 10 000 metrin katujuoksuun, jossa sijoittui neljänneksi. Tikka oli ammatiltaan liikkeenharjoittaja. Hän muutti Ristiinasta Helsinkiin vuonna 1957. Tikan kotikunta oli Helsinki.
Costa Atlantica

| Costa Atlantica |
| --- | --- |
 Costa Atlantica Tukholmassa 26. heinäkuuta 2007.
Tyyppi:  risteilyalus
Lippuvaltio:   Italia
Kotipaikka:  Genova
IMO-numero:  9187796
MMSI-numero:  247645000
Tunnuskirjaimet:  IBLQ
Omistaja:  Costa Crociere S.p.A.
Rakennustelakka:  Kvaerner Masa-Yards, Helsingin Uusi Telakka,  Suomi
Rakennusnumero:  498
Vesillelasku:  11. marraskuuta 1999
Neitsytmatka:  1. heinäkuuta 2000
Tekniset tiedot
Kansien määrä:  15 (12 matkustajien käyttöön)
Pituus:  292,56 m
Leveys:  32,20 m
Syväys:  7,80 m
Bruttovetoisuus (GT):  85 619
Koneisto:  6 × Wärtsilä 9R46 2 × ABB Azipod-ruoripotkuri
Koneteho:  63 370 kW
Nopeus:  22,0 kn
Hyttejä:  2 680
Miehistö:  897
Sisaralukset:  Carnival Spirit Carnival Pride Carnival Legend Costa Mediterranea Carnival Miracle
Lähteet:  
Costa Atlantica on Costa Crocieren omistama risteilyalus. Sisaralus on Costa Mediterranea. Laiva on rakennettu Suomessa Kværner Masa-Yardsin Helsingin Uudella Telakalla. Alus risteilee Pohjois-Euroopassa, Välimerellä, Karibialla, Yhdysvalloissa ja Kanadassa.
Rakentaminen

Alus tilattiin Kvaerner Masa Yardin Hietalahden telakalta Helsingistä. Sen köli laskettiin telakkanumerolla 498 ja alus laskettiin vesille 11. marraskuuta 1999 nimettynä Costa Atlanticaksi. Alus läpäisi koeajot 15.–20. toukokuuta 2000 ja se luovutettiin Genovaan Italiaan Costa Crociere SpA:lle 30. kesäkuuta.
Käyttöhistoria

Alus saapui 4. heinäkuuta 2000 Venetsiaan, mistä se aloitti 16. heinäkuuta ensimmäisen risteilynsä itäisellä Välimerellä. Alus on risteillyt tämän jälkeen pääsääntöisesti kesät Välimerellä ja talvet Karibialla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Costa Cruisesin viralliset kotisivut
Costa Atlantica vuonna 2007.
Costa Atlantica Norjassa.
Costa Atlantica.
Pöllyvaara

Pöllyvaara on Kajaaninjoen pohjoispuolella sijaitseva mäki, joka on havumetsävaltainen. Se sijaitsee vain kilometrin päässä Kajaanin kaupungin keskustasta Teppanan kaupungnosan vieressä. Se on ollut kaupunkilaisten suosima lähivirkistysalue jo ainakin 1800-luvulta silloisen Kajaanin maalaiskunnan aikana, jolloin sinne on rakennettiin Herman Renforsin ja Hannes Gebhardin aloitteesta jopa näkötorni ilmeisesti Puijon mallin mukaan, suunnittelijana arkkitehti Jac Ahrenberg. Ensimmäinen kevyempi näkötorni oli pystyssä vuodesta 1887 vuoteen 1913. Uudemman, arkkitehti Lars Sonckin suunnitteleman näkötornin avajaiset pidettiin 1914, ja siitä tuli ilmavalvontatorni sotien talvi- ja jatkosodan ajaksi. Rapistunut torni määrättiin purettavaksi sotien jälkeen vuonna 1949, mutta tornin perustukset ovat tallella. Nykyään Pöllyvaaralla on mahdollista monenlainen kuntoulkoilu murtomaahiihdosta maastopyöräilyyn.
Aiheesta muualla

Omituinen näkötorni, Suomen Kuvalehti, 15.10.1921, nro 42, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Circuit of the Americasin 6 tunnin ajo 2016

|  Circuit of the Americasin 6 tunnin ajo 2016 |
| --- | --- |
 6 osakilpailu 9 osakilpailusta kaudella FIA World Endurance Championship -kausi 2016. 

Päivämäärä:  17. syyskuuta 2016
Sijainti:  Circuit of the Americas
Kilpailun kesto:  6 tuntia
Circuit of the Americasin 6 tunnin ajo 2016 oli FIA World Endurance Championship -kauden 2016 kuudes osakilpailu, joka ajettiin 17. syyskuuta Circuit of the Americasin radalla Austinissa.
Kilpailun voitti Porschella ajaneet Timo Bernhard, Brendon Hartley ja Mark Webber.
Curt Geda

Curt Geda on yhdysvaltalainen kaksi kertaa Daytime Emmy -palkittu televisioanimaatiosarjojen ohjaaja ja tuottaja. Hän on muun muassa ohjannut suurimman osan Teräsmies-sarjan jaksoista.
Filmografia > Elokuvat

Batman of the Future: Return of the Joker (2000)
Batman: Salaperäinen Batwoman (2003)
Ultimate Avengers (2006)
Superman: Brainiac Attacks (2006)
Turok: Son of Stone (2008)
Wonder Woman (2009)
Batman: Under the Red Hood (2010) – storyboard
Filmografia > Televisiosarjat

Yogi's Treasure Hunt (1988)
Teräsmies (1996–2000)
The New Batman Adventures (1997–1998)
Batman of the Future (1999–2000)
The Zeta Project (2001–2002)
X-Men: Evolution (2002–2003)
Kim Possible (2003)
Wolverine and the X-Men (2009)
Scooby-Doo! Mystery Incorporated (2010)