stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jurassic World: Rebirth

| Jurassic World: Rebirth |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Gareth Edwards
Käsikirjoittaja:   David Koepp 
Tuottaja:   Frank Marshall  Patrick Crowley 
Kuvaaja:  John Mathieson
Pääosat:   Scarlett Johansson  Mahershala Ali  Jonathan Bailey  Rupert Friend 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Universal Pictures  Amblin Entertainment 
Levittäjä:  Universal Studios
Ensi-ilta:   2025-7-22. heinäkuuta 2025 (Yhdysvallat)  
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Jurassic World: Dominion
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jurassic World: Rebirth on vuonna 2025 ensi-iltansa saava yhdysvaltalainen tieteis- ja seikkailuelokuva, jonka on ohjannut Gareth Edwards ja käsikirjoittanut David Koepp. Se on Jurassic Park -elokuvasarjan seitsemäs osa ja Jurassic World -sarjan neljäs osa.
Elokuvassa nähdään uusi näyttelijäkokoonpano, johon kuuluvat Scarlett Johansson, Mahershala Ali, Jonathan Bailey, Rupert Friend, Manuel Garcia-Rulfo, Luna Blaise, David Iacono, Audrina Miranda, Philippine Velge, Bechir Sylvain ja Ed Skrein.
Elokuvan kuvaukset aloitettiin kesäkuussa 2024 Thaimaassa, minkä jälkeen kuvaukset siirtyivät Maltalle ja Iso-Britanniaan. Elokuvan suunniteltu ensi-ilta Yhdysvalloissa on 2. heinäkuuta 2025.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Scarlett Johansson  | … |  Zora Bennett   |
|  Mahershala Ali  | … |  Duncan Kincaid   |
|  Jonathan Bailey  | … |  tohtori Henry Loomis   |
|  Rupert Friend  | … |  Martin Krebs   |
|  Manuel Garcia-Rulfo  | … |  Reuben Delgado   |
|  Luna Blaise  | … |  Reubenin vanhin tytär   |
|  David Iacono  | … |  Reubenin poika   |
|  Audrina Miranda  | … |  Reubenin nuorin tytär   |
|  Philippine Velge  | … |     |
|  Bechir Sylvain  | … |     |
|  Ed Skrein  | … |     |
Aiheesta muualla

Jurassic World: Rebirth Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Taitoluistelun neljän maanosan mestaruuskilpailut

Taitoluistelun neljän maanosan mestaruuskilpailut on Kansainvälisen luisteluliiton (ISU) järjestämä vuosittainen taitoluistelukilpailu. Neljän maanosan kilpailut perustettiin 1999 rinnakkaiseksi kilpailuksi jo vuodesta 1896 järjestetyille Euroopan-mestaruuskilpailuille. Kisoihin voi nimen mukaisesti osallistua kilpailijoita neljältä eri mantereelta: Aasiasta, Afrikasta, Amerikasta ja Oseaniasta. Kilpailtavat sarjat ovat miesten ja naisten yksinluistelu, pariluistelu ja jäätanssi.
Aiheesta muualla

Kansainvälisen luisteluliiton ISUn verkkosivut (englanniksi)
Kansainvälisen luisteluliiton taitoluistelumestaruuskilpailut
MM
– Junioreiden MM
– EM
– Neljän maanosan mestaruus
– Muodostelmaluistelun MM
– Muodostelmaluistelun junioreiden MM
Thibaut Courtois

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
 Thibaut Courtois edustamassa Belgiaa MM-kilpailuissa 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi: Thibaut Nicolas Marc Courtois
Syntymäaika: 11. toukokuuta 1992 (ikä 32)
Syntymäpaikka: Bree, Belgia
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 200 cm
Seura
Seura: Real Madrid
Pelinumero: 1
Junioriseurat
1997–1999: Bilzen VV
1999–2009: Racing Genk
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2011 | Racing Genk | 41 | (0) |
| 2011–2018 | Chelsea | 126 | (0) |
| 2011–2014 | → Atlético Madrid (laina) | 111 | (0) |
| 2018– | Real Madrid | 193 | (0) |
Maajoukkue
| 2009–2010 | Belgia U18 | 4 | (0) |
| 2011– | Belgia | 102 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 3. maaliskuuta 2025.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 15. joulukuuta 2024.
Thibaut Nicolas Marc Courtois (s. 11. toukokuuta 1992) on belgialainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Madridia ja kuuluu Belgian jalkapallomaajoukkueen vakiokalustoon.
Courtois pelasi junioritasolla K.R.C. Genkin joukkueessa ja siirtyi aikuisten edustusjoukkueeseen täytettyään 18 vuotta. Hän pelasi avainroolissa joukkueen voittaessa mestaruuden Jupiler Pro Leaguessa. Heinäkuussa 2011 hän siirtyi Englannin Valioliigassa pelaavaan Chelseaan 8 miljoonalla punnalla. Hän lähti välittömästi joukkueeseen siirryttyään lainalle Atlético Madridiin. Hän pelasi kolme kautta Madridissa ja voitti Eurooppa-liigan vuonna 2012, Copa del Reyn vuonna 2013 ja Primera Divisiónin mestaruuden vuonna 2014. Hän voitti myös La Ligan parhaan maalivahdin Zamora-palkinnon. Courtois palasi Chelseaan heinäkuussa 2014, ja ensimmäisellä kaudellaan hän oli joukkueen mukana voittamassa Englannin liigacupin ja Englannin Valioliigan mestaruuden. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti kultaisen hansikkaan palkinnon Chelsean voittaessa jälleen mestaruuden. Myöhemmin hän siirtyi Real Madridiin 35 miljoonalla punnalla. Hänestä tuli siirtosummaltaan La Ligan kallein maalivahti; edellinen ennätys oli Jan Oblakin nimissä.
Courtois teki ensiesiintymisensä maajoukkueessa lokakuussa 2011, jolloin hänestä tuli nuorin Belgian maajoukkueessa esiintynyt pelaaja. Hän on pelannut maajoukkueessa yli 60 ottelua joissa hän on päästänyt 43 maalia ja pelannut 29 nollapeliä. Hän on pelannut maajoukkueessa vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuissa, vuoden 2016 Euroopan-mestaruuskilpailuissa ja vuoden 2018 maailmanmestaruuskilpailuissa, jossa hän voitti parhaalle maalivahdille annettavan kultaisen hansikkaan palkinnon.
Seurajoukkueura

Courtois aloitti ammattilaisuransa Genkissä, jossa hän pelasi ensimmäisen ottelunsa vuonna 2009. Hän pelasi 30 liigaottelua Genkin voittaessa Belgian-mestaruuden kaudella 2010–2011. Vuonna 2011 hän siirtyi yhdeksän miljoonan euron siirtosummalla Chelseaan. Hän ei ehtinyt pelata lontoolaisseurassa otteluakaan, vaan siirtyi heti lainalle espanjalaiseen Atlético Madridiin. Kaudella 2011–2012 hän pelasi Eurooppa-liigassa 15 ottelua, myös voittoisan finaalin Athletic Bilbaota vastaan. Hän voitti 2012 myös UEFA Super Cupin. Hän voitti Espanjan cupin kaudella 2012–2013 ja Espanjan-mestaruuden 2013–2014. Hän pelasi Atlético Madridissa kaikkiaan kolme kautta pelaten jokaisella kaudella 37 liigaottelua. Hän päästi liigassa yhteensä 94 maalia ja pelasi 56 nollapeliä.
Courtois palasi Chelseaan kaudeksi 2014–2015. Hän pelasi mestaruuteen päättyneellä avauskaudellaan 32 liigaottelua. Liigacupissa hän pelasi kaksi ottelua Chelsean voittaessa mestaruuden. Kaudella 2015–2016 hän oli nivelkierukan repeytymän vuoksi lähes kolme kuukautta sivussa. Kaudella 2016–2017 hän pelasi 36 valioliigaottelua Chelsean voittaessa mestaruuden. Seuraavalla kaudella hän pelasi 35 liigaottelua. FA Cupissa hän pelasi vain loppuottelun, jossa Chelsea voitti Manchester Unitedin 1–0. Kaikkiaan hän on pelannut Chelseassa neljän kauden aikana 126 liigaottelua, joissa hän on päästänyt 121 maalia ja pelannut 49 nollapeliä.
Elokuussa 2018 Real Madrid ilmoitti hankkineensa Courtoisin maalilleen kuuden vuoden sopimuksella.
Maajoukkueura

Courtois pelasi ensimmäisen juniorimaaottelun vuonna 2009, jolloin hän edusti Belgian alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta. Aikuisten maajoukkueessa Courtois debytoi ystävyysottelussa Ranskaa vastaan 15. marraskuuta 2011. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi MM-karsintaottelussa Walesia vastaan syyskuussa 2012.
Courtois edusti Belgiaa vuoden 2014 MM-kilpailuissa. Hän pelasi puolivälieriin edenneen Belgian kaikki viisi ottelua. Vuoden 2016 EM-kilpailuissa hän pelasi niin ikään Belgian kaikki viisi ottelua. Hän oli Belgian ykkösmaalivahti myös MM-kilpailuissa 2018, joissa Belgia saavutti pronssia. Kesän 2021 EM-kilpailuissa Courtois jatkoi ykkösmaalivahtina mutta Belgia ei yltänyt puolivälieriä pidemmälle. Hän on pelannut heinäkuun 2021 puoliväliin mennessä 89 maaottelua, mikä on belgialaismaalivahtien kaikkien aikojen ennätys.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thibaut Courtois Wikimedia Commonsissa
Real Madrid – Primera División
1 Courtois |
2 Carvajal |
3 Militão |
4 Alaba |
5 Bellingham |
6 Camavinga |
7 Vinícius Júnior |
8 Valverde |
9 Mbappé |
10 Modrić |
11 Rodrygo |
13 Lunin |
14 Tchouaméni |
15 Güler |
16 Endrick |
17 Vázquez |
18 Vallejo |
19 Ceballos |
20 García |
21 Brahim |
22 Rüdiger |
23 Mendy |
Valmentaja Ancelotti
Belgian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Courtois |
2 Alderweireld |
3 Vermaelen |
4 Kompany |
5 Vertonghen |
6 Witsel |
7 De Bruyne |
8 Fellaini |
9 Lukaku |
10 Hazard |
11 Mirallas |
12 Mignolet |
13 Bossut |
14 Mertens |
15 Van Buyten |
16 Defour |
17 Origi |
18 Lombaerts |
19 Dembélé |
20 Januzaj |
21 Vanden Borre |
22 Chadli |
23 Ciman |
Valmentaja Wilmots
Belgian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Courtois |
2 Alderweireld |
3 Vermaelen |
4 Nainggolan |
5 Vertonghen |
6 Witsel |
7 De Bruyne |
8 Fellaini |
9 R. Lukaku |
10 Hazard |
11 Carrasco |
12 Mignolet |
13 Gillet |
14 Mertens |
15 Denayer |
16 Meunier |
17 Origi |
18 Kabasele |
19 Dembélé |
20 Benteke |
21 J. Lukaku |
22 Batshuayi |
23 Ciman |
Valmentaja Wilmots
Belgian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Courtois |
2 Alderweireld |
3 Vermaelen |
4 Kompany |
5 Vertonghen |
6 Witsel |
7 De Bruyne |
8 Fellaini |
9 Lukaku |
10 E. Hazard |
11 Carrasco |
12 Mignolet |
13 Casteels |
14 Mertens |
15 Meunier |
16 T. Hazard |
17 Tielemans |
18 Januzaj |
19 Dembélé |
20 Boyata |
21 Batshuayi |
22 Chadli |
23 Dendoncker |
Valmentaja Martínez
Belgian joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Courtois |
2 Alderweireld |
3 Vermaelen |
4 Boyata |
5 Vertonghen |
6 Witsel |
7 De Bruyne |
8 Tielemans |
9 Lukaku |
10 E. Hazard |
11 Carrasco |
12 Mignolet |
13 Sels |
14 Mertens |
15 Meunier |
16 T. Hazard |
17 Vanaken |
18 Denayer |
19 Dendoncker |
20 Benteke |
21 Castagne |
22 Chadli |
23 Batshuayi |
24 Trossard |
25 Doku |
26 Praet |
Valmentaja Martínez
Belgian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Courtois |
2 Alderweireld |
3 Theate |
4 Faes |
5 Vertonghen |
6 Witsel |
7 De Bruyne |
8 Tielemans |
9 Lukaku |
10 E. Hazard |
11 Carrasco |
12 Mignolet |
13 Casteels |
14 Mertens |
15 Meunier |
16 T. Hazard |
17 Trossard |
18 Onana |
19 Dendoncker |
20 Vanaken |
21 Castagne |
22 De Ketelaere |
23 Batshuayi |
24 Openda |
25 Doku |
26 Debast |
Valmentaja Martínez
Englannin Valioliigan Kultainen hanska
2005: Petr Čech • 2006: Pepe Reina • 2007: Pepe Reina • 2008: Pepe Reina • 2009: Edwin van der Sar • 2010: Petr Čech • 2011: Joe Hart • 2012: Joe Hart • 2013: Joe Hart • 2014: Petr Čech, Wojciech Szczęsny • 2015: Joe Hart • 2016: Petr Čech • 2017: Thibaut Courtois • 2018: David de Gea • 2019: Alisson • 2020: Ederson • 2021: Ederson • 2022: Alisson, Ederson • 2023: David de Gea • 2024: David Raya
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Alankomaat  Puola
Olga Tainio

Olga Tainio (o.s. Johansson; 3. maaliskuuta 1881 – 13. marraskuuta 1961) oli Helsingin Kaupunginteatterin edeltäjän Helsingin Kansanteatterin pitkäaikainen luottotyöntekijä. Vuonna 1938 hän näytteli  Niskavuoren Loviisan roolin Valentin Vaalan elokuvassa Niskavuoren naiset.
Elämä

Olga Tainion isäpuoli oli muurari Antti Johansson ja äiti Matilda Hall. Hän oli perustamassa Suomen Työläisnaisliittoa vuonna 1900, jolloin hän oli 19-vuotias. Myöhemmin hän toimi liiton sihteerinä. Olga Tainio avioitui Taavi Tainion (1874–1929) kanssa vuonna 1901. Liitto päättyi puolison kuolemaan. Pariskunnalle syntyi yksi lapsi, Tauno Tainio vuonna 1902. Olga Tainio asui puolisonsa ja lapsensa kanssa Pohjois-Amerikassa 1900-luvun alkuvuosina. Taavi Tainio vangittiin Suomen sisällissodassa 1918, mutta vapautettiin kymmenen kuukauden kuluttua ensimmäisen armahduksen yhteydessä. Pariskunta harrasti kirjallisuutta ja teatteria.
Olga Tainio aloitti työnsä Helsingin Kansanteatterissa 1920-luvulla. Hän hoiti teatterin kirjanpidon, kassan ja kanslian. Tainiosta kehittyi Kansanteatterin äitihahmo, jonka puoleen näyttelijät kääntyivät kiperissä tilanteissa. Hän joutui hoitamaan myös näyttelijöiden henkilökohtaisia talousasioita, kuten maksamaan heidän velkojensa lyhennyksiä suoraan teatterin kassasta. Erityinen murheenkryyni talousasioissa oli teatteridiiva Eine Laine. Teatterinjohtaja Mia Backman uskoutui kirjeissään usein Tainiolle. Arvi Kivimaa luonnehti Tainiota suorapuheiseksi ja hillityn ystävälliseksi; ihmiseksi, joka sai asiat luistamaan. Tainio oli Miina Sillanpään tukena luomassa Ensikotia.
Tainio näytteli lähinnä sivurooleja ja avustajatason rooleja useissa Edvin Laineen, Teuvo Tulion ja Valentin Vaalan ohjaamissa elokuvissa. Hänellä oli myös yksi keskeinen rooli, Niskavuoren Loviisa Vaalan filmatisoinnissa Niskavuoren naiset (1938). Loviisa oli Tainion valkokangasdebyytti, jonka tehdessään hän oli lähes 60-vuotias. Roolistaan hämäläisen suurtilan matriarkkana hän sai varsin myönteiset arviot, joskin eräät kriitikot analysoivat hänen näyttelijäntyönsä huonosti sisäistetyksi.
Tainio on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Suomennoksia

Leo Tolstoi : Aikamme orjuus ; suomentanut O. T. M. Wuolukka, Tampere 1906
Ellen Key : Sivistys : muutamia näkökohtia ; suomentanut Olga Tainio. Sosialistin kirjapaino, Turku 1909
Filmografia

Niskavuoren naiset (1938)
Unelma karjamajalla (1940)
Varaventtiili (1942)
Kultainen kynttilänjalka (1946)
Kultamitalivaimo (1947)
Intohimon vallassa (1947)
Onnen-Pekka (1948)
Laulava sydän (1948)
Laitakaupungin laulu (1948)
Hormoonit valloillaan (1948)
Prinsessa Ruusunen (1949)
Isäpappa ja keltanokka (1950)
Vihaan sinua - rakas (1951)
Gabriel, tule takaisin (1951)
Jälkeen syntiinlankeemuksen (1953)
Niskavuoren Aarne (1954)
Niskavuori taistelee (1957)
Aiheesta muualla

Olga Tainio Elonetissä.
Arjenhistoria.fi, Tainion studiokuva
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Näin koulutat lohikäärmeesi (vuoden 2025 elokuva)

| Näin koulutat lohikäärmeesi> How to Train Your Dragon |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Dean DeBlois
Käsikirjoittaja:  Dean DeBlois
Perustuu:  Cressida Cowellin kirjaan Näin koulutat lohikäärmeesi sekä Chris Sandersin  Dean DeBloisin ja William Daviesin elokuvaan Näin koulutat lohikäärmeesi
Tuottaja:   Marc Platt  Dean DeBlois  Adam Siegel 
Säveltäjä:  John Powell
Kuvaaja:  Bill Pope
Pääosat:   Mason Thames  Nico Parker  Gerard Butler  Nick Frost  Julian Dennison  Gabriel Howell  Bronwyn James  Harry Trevaldwyn  Ruth Codd  Peter Serafinowicz  Murray McArthur 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  DreamWorks Animation Marc Platt Productions
Levittäjä:  Universal Studios
Ensi-ilta:   2025-6-1313. kesäkuuta 2025 (Yhdysvallat ja Suomi)  
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Näin koulutat lohikäärmeesi (engl. How to Train Your Dragon) on vuonna 2025 ilmestyvä yhdysvaltalainen toimintafantasiaelokuva, joka tulee olemaan näytelty versio ja uudelleenfilmatisointi DreamWorks Animationin vuoden 2010 samannimisestä animaatioelokuvasta, joka perustuu löyhästi Cressida Cowellin vuoden 2003 samannimiseen kirjaan. Elokuvan ohjaajana, käsikirjoittajana ja tuottajana toimii Dean DeBlois, joka myös ohjasi ja käsikirjoitti animaatioelokuvatrilogian. Elokuvan pääosissa nähdään Mason Thames, Nico Parker, Gerard Butler, Nick Frost ja Julian Dennison. Elokuva saa ensi-iltansa  Yhdysvalloissa 13. kesäkuuta 2025.
Aiheesta muualla

Näin koulutat lohikäärmeesi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Taisto

| Taisto |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  7. marraskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  31. lokakuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  sana taistelu
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taisto on suomalainen miehen etunimi, joka lisättiin vuoden 1929 nimipäiväalmanakkaan pyrittäessä kehittämään entistä suomalaisempaa nimistöä.
Nimi oli tullut käyttöön jo 1800-luvun lopulla, ja sen syntyyn vaikuttivat toisaalta Suomen kansallinen itsenäisyystaistelu, toisaalta työväenliike. Nimi on tullut suosituksi erityisesti Suomen vasemmistolaisissa piireissä, mihin lienee osaltaan vaikuttanut Internationaalin kertosäkeen sanat: "Tää on viimeinen taisto", sekä Suomen romanien keskuudessa. Nimen suomalaiskansallisesta taustasta huolimatta etunimen suosiota vähensi muun väestön keskuudessa sen leimautuminen maan poliittiseen kielenkäyttöön 1970-luvulta alkaen vakiintuneen kommunistisen taistolaisliikkeen (katso Taisto Sinisalo) nimeen.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä etunimen Taisto on saanut 13 118 suomalaista miestä, joista hieman yli puolet on syntynyt 1940- ja 1950-luvuilla.
Taiston nimipäivää vietetään Suomessa 7. marraskuuta. Päivä on sama kuin Venäjän lokakuun vallankumouksen vuosipäivä.
Tunnettuja Taistoja

Taisto Ahlgren (1943–2008), tangolaulaja
Taisto Aho (1926–2004), näyttelijä
Taisto Ahtola (1917–2000), taidemaalari
Taisto Halonen (s. 1960), painija
Taisto Harra (1924–1996), toimittaja ja kirjailija
Taisto Heikkilä (1930–2010), diplomi-insinööri ja kanslianeuvos
Taisto Heikkinen (1937–2011), säänennustaja
Taisto Huuskonen (1925–1990), sotakirjailija
Taisto Johteinen (1929–1983), Kemin kaupunginjohtaja 1967–1980
Taisto Kaasinen (1918–1980), keramiikkataiteilija ja suunnittelija
Taisto Kangasniemi (1924–1997), painija ja olympiamitalisti
Taisto Kovakanki, oik. Matti Myllymäki (1951–2019), pellehyppääjä
Taisto Laitinen (1933–2022), seiväshyppääjä
Taisto Lalli (s. 1989), kreikkalais-roomalaisen tyylin painija
Taisto Olavi Lehti (1915–2007), eversti ja prikaatinkomentaja
Taisto Lehto (s. 1928), pesäpalloilija
Taisto Lempinen (1914–1970), painija
Taisto Lundberg (1949–2024), muusikko, Hortto Kaalo -yhtyeen perustajajäsen
Taisto Martiskainen (1943–1982), kuvanveistäjä
Taisto Miettinen (s. 1965), urheilija ja perussuomalainen poliitikko
Taisto Mäki (1910–1979), juoksija
Taisto Oksanen (s. 1964), näyttelijä
Taisto-Bertil Orsmaa (s. 1941), teatteriohjaaja, käsikirjoittaja ja dramaturgi
Taisto Raunemaa (1939–2006), fysiikan professori, aerosolifysiikan tutkija
Taisto Ravantti (1932–2004), koripalloilija ja pesäpalloilija
Taisto Reimaluoto (s. 1961), näyttelijä
Taisto Riimukallio (s. 1952), luontaishoitaja, henkinen konsultti ja kirjailija
Taisto Riski (s. 1947), ekonomi, yritysjohtaja ja kauppaneuvos
Taisto Ruippo (1931–2014), jalkapalloilija
Taisto Sinisalo (1926–2002), kommunistipoliitikko ja SKDL:n kansanedustaja
Taisto Kalevi Sorsa (1930–2004), sosiaalidemokraattinen poliitikko, Suomen pitkäaikainen pääministeri
Taisto Summanen (1931–1988), runoilija ja kääntäjä
Taisto Juhani Suutarinen (s. 1943), ampumahiihtäjä
Taisto Tammi, oik. Taisto Lundberg (1945–1979), iskelmälaulaja
Taisto Tikkanen (s. 1940), pesäpalloilija
Taisto Toivonen (1921–2011), taidemaalari ja graafikko
Taisto Tuominen (1930–2011), nyrkkeilijä ja nyrkkeilyvalmentaja
Taisto Turunen (s. 1945), Työ- ja elinkeinoministeriön energiaosaston ent. ylijohtaja
Taisto Tähkämaa (s. 1924), agrologi, maanviljelysneuvos, Keskustapuolueen kansanedustaja ja ministeri
Taisto Vaetoja (1929–2011), poliitikko, Yhteisvastuupuoluen puheenjohtaja
Taisto Wesslin (1941–2010), säveltäjä, sovittaja ja kitaristi
Kuvitteellisia Taistoja

Taisto Ruukki, tv-sarjassa Salatut elämät
Sysimetsä (elokuva)

| Sysimetsä> Wildwood |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Travis Knight
Käsikirjoittaja:  Chris Butler
Perustuu:  Colin Meloyn ja Carson Ellisin kirjaan Sysimetsä
Tuottaja:  Arianne Sutner Travis Knight
Säveltäjä:  Dario Marianelli Matías León
Kuvaaja:  Caleb Deschanel
Pääosat:   Peyton Elizabeth Lee  Jacob Tremblay  Carey Mulligan  Mahershala Ali  Awkwafina  Angela Bassett  Jake Johnson  Charlie Day  Amandla Stenberg  Jemaine Clement  Maya Erskine  Tantoo Cardinal  Tom Waits  Richard E. Grant 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Laika
Levittäjä:  Amazon MGM Studios Warner Bros. Pictures
Ensi-ilta:  2025
Alkuperäiskieli:  englannin kieli
Aiheesta muualla
IMDb
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sysimetsä (engl. Wildwood) on vuonna 2025 yhdysvaltalainen stop motion -animaatioelokuva, joka sen on ohjannut Travis Knight. Sysimetsä on Laikan tuottama elokuva niin kuin elokuvat  Coraline ja toinen todellisuus, ParaNorman, Boksitrollit, Kubo ja samuraiseikkailu ja Huippujengi Himalajalla.
Aiheesta muualla

Sysimetsä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tapio Markkanen

Kauko Tapio Juhani Markkanen (28. tammikuuta 1942 Oulu – 28. elokuuta 2017 Espoo) oli suomalainen tähtitieteilijä, tieteenhistorioitsija ja tieteen yleistajuistaja.
Tutkimus ja opetustyö

Markkanen kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1961, valmistui filosofian kandidaatiksi (maisteri) pääaine tähtitiede 1968, filosofian tohtoriksi 1977 Helsingin yliopistosta. Tähtitieteen dosentiksi hän tuli 1977. Markkanen on julkaissut tutkimuksia muun muassa Linnunradan magneettikentistä, tähtien synnystä ja tähtienvälisen kaasun ja pölyn pilvistä. Hän suunnitteli 1970-luvun alussa Helsingin yliopiston Metsähovin observatorion. Markkanen on opettanut tähtitiedettä useimmissa Suomen yliopistoissa ja ohjannut opinnäytetöitä monissa niistä. Hän on myös luennoinut tieteellisestä tutkimuksesta ja korkeimmasta opetuksesta Suomessa ulkomaisille opiskelijoille. Hän on esiintynyt monilla tieteen päivillä ja yliopistojen studia generalia -sarjoissa.
Markkanen on myös tutkinut ja opettanut tähtitieteen historiaa sekä luonnontutkimuksen ja taiteiden kulttuurihistoriallista vuorovaikutusta. Hän on julkaissut tutkimuksia tähtitieteen historiasta ja kirjoittanut aiheesta myös yleistajuisesti. Hän on pitänyt luentoja yleisölle, järjestänyt näyttelyitä sekä tehnyt radio- ja televisio-ohjelmia. Yhdessä Hannu I. Miettisen ja Tytti Sutelan (nyk. Varmavuo-Häikiö) kanssa Markkanen käynnisti 1982 tiedekeskushankkeen, jonka tuloksena tiedekeskus Heureka avattiin Vantaan Tikkurilassa 1989. Markkanen toimi 1988–1989 matemaattis-luonnontieteellisen perussivistyksen komitean pääsihteerinä.
Markkanen työskenteli 1992–2006 Suomen yliopistojen rehtorien neuvoston (nyk. Unifi) pääsihteerinä. Hänen kaudellaan yliopistojen autonomia ja itsenäinen strateginen päätöksenteko vahvistuivat, ja opetus ja tutkimus kansainvälistyivät erityisesti EU:n piirissä. Markkanen osallistui monien yhteistyötä ja liikkuvuutta rakentaneiden elinten toimintaan.
Kansainvälistymistä Markkanen edisti myös Suomen Unesco-toimikunnassa vuodesta 1987, puheenjohtajana 2007–2014. Hän osallistui kymmeneen Unescon yleiskokoukseen 1993–2013 ja johti 2003 puhetta 23. yleiskokouksen tieteiden komissiossa. Markkanen on ollut Kansainvälisen liikkuvuuden ja yhteistyön keskuksen Cimon johtokunnan jäsen 1998–2006 ja Cimon neuvottelukunnan jäsen 2010-2014. Hän on toiminut Suomen Lontoon instituutin säätiön puheenjohtajana 2004–2014 ja Kesälukioseuran puheenjohtajana 1990–1997.
Markkanen on ollut muun muassa Tähtitieteellisen yhdistyksen Ursan puheenjohtajana neljästi vuosina 1970–2011 sekä Tieteellisten seurain valtuuskunnan hallituksen jäsen 2012–2014. Lukio- ja opiskeluaikana hän osallistui Tapiolan nuorisoteatterin toimintaan ja kirjoitti näytelmiä.
Tapio Markkanen on julkaissut tutkimusartikkeleita tähtitieteestä ja tieteenhistoriasta ja osallistunut oppikirjoihin. Hän on kirjoittanut myös suurelle yleisölle, valmistanut televisio- ja monimediaohjelmia ja tehnyt näyttelysuunnitelmia. Hän on osallistunut 15 kirjan toimittamiseen.
Markkanen kuoli 28. elokuuta 2017 sairauden uuvuttamana.
Tunnustuksia ja palkintoja

Tieteellisten seurain vuoden tiedekirjapalkinto Raimo Lehden ja Jan Rydmanin kanssa 1988.
Tieto-Finlandialla palkitun Matka-arkku -kirjan toimituskunnan jäsenenä 1989
Matka aurinkokuntaan, Tiede 2000 -lehden lukijoiden valinta vuoden parhaaksi artikkeliksi 1990
Tieto-Finlandia-ehdokkuus Terra cognita. Maailma tulee tunnetuksi -kirjan toimitus- ja kirjoittajakunnan jäsenenä 2000
Eliel Aspelin–vuoden taidekirja -palkinnon kunniamaininta Muistiin painettua. Kansalliskirjaston kulttuuriaarteita -kirjan toimitus- ja kirjoittajakunnan jäsenenä 2005
Professorin arvonimi Suomen yliopistojen yhteisestä esityksestä 2005
Suomen tiedetoimittajain liiton tiedeviestintäpalkinto 2014
Suomen tietokirjailijoiden Warelius-palkinto 2014
Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto osallisuudesta Heurekan syntyyn 2014
Markkasen mukaan on nimetty kaksi galaksia, jotka hän löysi 1978 Linnunradan tason suunnasta sekä hänen Linnunradan pohjoisnavan suunnasta löytämänsä pölypilvi.