stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paul Renner

Futuran laiha, normaali ja puolilihava leikkaus
Paul Renner (9. elokuuta 1878 Wernigerode – 25. huhtikuuta 1956 Hödingen) oli saksalainen graafikko, taidemaalari, kirjainmuotoilija, kirjailija ja opettaja. Hänet tunnetaan ennen kaikkea suositun Futura-kirjasinperheen suunnittelijana sekä useista typografiaa käsittelevistä kirjoistaan.
Renner sai nuorena perinteisen ja ankaran protestanttisen kasvatuksen. Hän suhtautui epäillen abstraktiin taiteeseen ja moniin modernin kulttuurin ilmiöihin kuten jazziin, mutta ihaili toisaalta funktionalismia. 
Renner opiskeli arkkitehtuuria ja kuvataidetta Berliinissä, Münchenissä ja Karlsruhessa. Opintojen jälkeen hän toimi Münchenissä taidemaalarina ja vuosina 1907–17 Georg Müllerin kirjapainon tuotantoassistenttina. Hän oli myös vuonna 1911 perustamassa yksityistä kuvittajien koulua Müncheniin. Vuosina 1925–26 Renner oli Frankfurter Kunstschulen käyttötaiteen ja typografian osaston johtaja sekä 1926 myös Münchenin Grafische Berufsschulen johtaja ja vuodesta 1927 Meisterschule für Deutschlands Buchdruckerin johtaja. Vuonna 1933 Renner vastasi Saksan osaston suunnittelusta Milanon triennaaliissa ja sai triennaalin pääpalkinnon, Grand Prixin.
Renner suhtautui kriittisesti natsien ideologiaan ja julkaisi vuonna 1932 esseen Kulturbolschewismus?, jossa hän syytti natsien kampanjaa modernia taidetta ja arkkitehtuuria vastaan vääristeleväksi, rasistiseksi ja vaaralliseksi.  Hitlerin noustua valtaan vuonna 1933 Renner pidätettiin ja hän joutui eroamaan virastaan. Sen jälkeen hän jatkoi uraansa taidemaalarina ja kirjailijana. Gestapo vainosi Renneriä Hitlerin murhayrityksen jälkeen vuonna 1944, sillä eräitä Rennerin sukulaisia oli epäiltynä salahankkeen suunnittelusta.
Paul Renner kirjoitti useita kirjoja typografiasta, graafisesta suunnittelusta ja väriteoriasta, mm. Die Kunst der Typographie, Typographie als Kunst ja Das moderne Buch.
Paul Rennerin suunnittelemia kirjasintyyppejä

Futura
Plak
Futura Black
Futura Licht
Futura Schlagzeile
Renner Antiqua
Steile Futura
Pentti Lyytinen

Pentti Lyytinen lukee runojaan savolaisessa pirtissä, Robert Wilhelm Ekmanin maalaus vuodelta 1848
Pentti Lyytinen lukee runojaan talonpoikaistuvassa, Ekmanin maalaus vuodelta 1867.
Pentti Lyytinen (18. tammikuuta 1783 Pieksämäki – 26. helmikuuta 1871 Suonenjoki) oli suomalainen kansanrunoilija ja kestikievarin pitäjä.
Elämäkerta

Lyytisen vanhemmat olivat talollinen Olli Lyytinen ja Katriina Konttinen. Hän tuli vuonna 1812 eli 30-vuotiaana kotivävyksi Toholahden kestikievaritaloon, jonka hän sittemmin sai perintönä omakseen. Lyytinen luopui kestikievarin pidosta vasta pari vuotta ennen kuolemaansa. Nuorempana hän toimi myös lautamiehenä ja kuudennusmiehenä, mutta liiallinen alkoholin käyttö pakotti hänet luopumaan näistä tehtävistä. Vuonna 1842 hän kuitenkin kävi tarkastamassa Suomen Pankin tilejä Helsingissä.
Lyytinen osasi lukea ja kirjoittaa ja hän kirjoittikin monia runojaan itse muistiin. Tunnetuin Lyytisen runoista on Kestikievarin viran painosta. Hänen muita runojaan ovat muun muassa:
Aikain muuttuvaisuudesta
Lapsen virsi
Tuohesta
Toinen kiitossana Suomalaisen Kirjallisuuden Seuralle.
Lyytinen kutsuttiin Suomalaisen kirjallisuuden seuran jäseneksi vuonna 1836, ensimmäisenä rahvaan miehenä. Hän esitti näytteenä runonsa suomen kielestä ja kiitosrunon hallitukselle huolenpidosta nälkävuosina. Hänen runoissaan oli uskonnollis-siveellinen perussävy, hän oli kokenut nuorena uskonnollisen murroksen. Monet runot liittyvät perhejuhliin.
Yhteensä runoja on säilynyt kuutisenkymmentä, useimmat niistä ovat loppusoinnillisia ja muut Kalevalan mittaisia. Lyytisen runoja merkitsi muistiin mm. Elias Lönnrot ja Carl Axel Gottlund. Sakari Topelius mainitsee hänet kirjassaan En Resa i Finland ja R.W. Ekman maalasi vuosien 1846 ja 1848 välillä hänestä kolme öljyväritaulua.
Lyytisen aviopuoliso vuodesta 1812 alkaen oli Anna Katrina Vepsäläinen (k. 1865). Hänen veljensä pojanpoika oli runoilija Optatus Lyytinen (1832–1903).
Kirjallisuutta

Pentti Lyytisen ja Anna Reetta Korhosen runoja, toimittanut Vihtori Laurila. Peuran Museosäätiö, Rautalampi 1961.
Aiheesta muualla

Yrjö Teppo : Runoilijahautoja Rautalammin hautausmaalla, Suomen Kuvalehti, 29.09.1928, nro 40, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
T. Valavirta : Muutamia 1800-luvun kansanrunoilijoita, Helsingin Sanomat, 09.01.1938, nro 7, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lisää luettavaa aiheesta Pentti Lyytinen on Wikiaineistossa
Pelaginen vyöhyke

Veden vyöhykkeitä
Vuorovesivyöhyke
Neriittinen vyöhyke
Rantavyöhyke
Sublitoraalivyöhyke
Foottinen vyöhyke
Pelaginen vyöhyke
Epipelaginen vyöhyke
Mesopelaginen vyöhyke
Batypelaginen vyöhyke
Bentaalinen vyöhyke
Abyssopelaginen vyöhyke
Hadaalivyöhyke
Pohjavyöhyke
Abyssaalivyöhyke
Kerroksellisuus
Harppauskerros
Isopykni
Kemokliini
Halokliini
Termokliini
Termohaliini
Pelaginen vyöhyke, pelaginen alue tai pelagiaali on meren tai muun suuren vesistön vyöhyke, jossa ei tavata enää rantavyöhykkeiden suurkasvillisuutta. Pelagiset alueet ovat maailman laaja-alaisin elinympäristö. Maapallolla on 1 370 miljoonaa kuutiokilometriä pelagista aluetta.
2340 Hathor

| 2340 Hathor |
| --- | --- |
 Hathorin rata (sinisellä) verrattuna kiviplaneettojen ratoihin (harmaalla ja valkoisella).
Löytäminen
Löytäjä:  Charles T. Kowal
Löytöpäivä:  22. lokakuuta 1976
Muut nimet:  1976 UA
Fyysiset ominaisuudet
Halkaisija:  0,3  km
Pyörähdysaika:  3,35 h
Absoluuttinen magnitudi:  20,2  ja 20,43
Asteroidiluokka:  C-tyypin asteroidi ja S-tyypin asteroidi
Kiertorata
Kiertokohde:  Aurinko
Eksentrisyys:  0,450 , 0,4499515  tai 0,4499421633923806
Inklinaatio:  5,85594 astetta tai 5,860604985994224 astetta
Keskianomalia:  30,25261 astetta tai 264,7780959578407 astetta
Kiertoaika:  0,78 vuosi ja 283,0978171668982 vuorokautta
Periapsis:  0,4641851 au ja 0,4641237069748946 au
Apoapsis:  1,224 au ja 1,223421405871028 au
Radan isoakselin puolikas:  0,8438986 au ja 0,8437725564229615 au
Aiheesta muualla
Minor Planet Center
JPL Small-Body Database
2340 Hathor, ennen tunnettu nimellä 1976 UA, on eksentrinen kivi-asteroidi, luokiteltu NEO:ksi (Near-Earth object) ja PHO:ksi (Potentially hazardous asteroid). Se kuuluu Aten-asteroideihin.
Löytö

Charles Kowal löysi sen 22. lokakuuta 1976 Palomarin observatoriossa Kaliforniassa. 2340 Hathor on nimetty muiden Aten-asteroidien tavoin Egyptiläisten jumalten mukaan. Hathor oli taivaanjumala ja Ran tytär. Hän personoi ilon periaatteet, naisellisen rakkauden ja äitiyden.
Aiheesta muualla

2340 Hathor Asteroid Universe Guide. Viitattu 9.8.2018.
Goldstone Radar Observations Planning: 2340 Hathor, 2014 SM143, 2014 RQ17, 2014 TV, and 2014 SC324 Asteroid Radar Research - echo.jpl.nasa.gov. Viitattu 9.8.2018.
Heeren, Robert von: 3D-orbit for minor planet 2340 Hathor The Centaur Research Project / Das Kentauren-Forschungsprojekt. Viitattu 9.8.2018.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: 2339 Anacreon | Luettelo pikkuplaneetoista | Seuraaja: 2341 Aoluta |
Aurinkokunta
| --- | --- |
Kuut:  Maan ·  Marsin ·  Jupiterin ·  Saturnuksen ·  Uranuksen ·  Neptunuksen ·  Pluton ·  Haumean ·  Makemaken ·  Eriksen ·  Pikkuplaneettojen
Renkaat:  Jupiterin ·  Saturnuksen (Rhean)  ·  Chariklon ·  Uranuksen ·  Neptunuksen
Pienkappaleet:  Meteoroidit ·  Pikkuplaneetat ·  Asteroidit ·  NEA:t ·  Asteroidivyöhyke ·  Troijalaiset ·  Kentaurit ·  Damocloidit ·  Transneptuniset kohteet ·  Kuiperin vyöhyke ·  Hajanainen kiekko ·  Hillsin pilvi ·  Oortin pilvi ·  Komeetat
20 suosikkia – Itkisitkö onnesta

| 20 suosikkia – Itkisitkö onnesta Leevi and the Leavings |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1997
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 65.05
 Levy-yhtiö: Fazer Records
Leevi and the Leavingsin muut julkaisut
| Keskiviikko… 40 ensimmäistä hittiä 1997 | 20 suosikkia – Itkisitkö onnesta 1997 | Kerran elämässä 1998 |
20 suosikkia – Itkisitkö onnesta on Leevi and the Leavingsin kokoelma-albumi vuodelta 1997. Levy on osa Warner Music Finlandin 20 suosikkia -kokoelmalevysarjasarjaa.
Kappaleet

Mitä kuuluu, Marja-Leena? – 3.42
Ei se tyttö tule takaisin – 1.47
Tuhannen markan seteli (Disco instrumentaali) – 3.21
Tyttö jota rakastan – 2.57
Mary Jane – 3.09
Laineen Pia – 2.51
Tiina-Liisa – 2.21
Teuvo, maanteiden kuningas – 4.11
Elina, mitä mä teen? – 3.26
Itkisitkö onnesta? – 4.43
Isojen tyttöjen yö – 3.05
Nainen toiselta planeetalta – 2.44
Köyhän miehen Danny – 4.25
Tikapuut taivaaseen – 2.18
Toteemipaalu – 4.08
Mieletön Melinda – 3.17
Vakosamettihousuinen mies – 4.42
Koko talvi kesämökillä – 3.23
Hubaa habaa – 2.03
Lähtölaskenta pieneen sydämeen – 2.24
Aiheesta muualla

Itkisitkö onnesta discogs.com -sivustolla
Leevi and the Leavings
| --- | --- |
Studioalbumit:   Suuteleminen kielletty  Mies joka toi rock ’n’ rollin Suomeen  Kadonnut laakso  Raha ja rakkaus  Perjantai 14. päivä  Häntä koipien välissä  Musiikkiluokka  Varasteleva joulupukki  Raparperitaivas  Turkmenialainen tyttöystävä  Rakkauden planeetta  Käärmenäyttely  Kerran elämässä  Bulebule  Onnen avaimet  Hopeahääpäivä 
EP:t:   Jos taivaalta sataisi rahaa 12″  Joulutarinoita 12″  Pikku prinsessa 12″ 
Valikoidut singlet:   Mitä kuuluu, Marja-Leena? / Rakas Annika…  Sadan vuoden yksinäisyys  Nuoret miljonäärit  Muotitietoinen / Ei tytöt sitä tietää saa  Pojat tanssimaan / Onnelliset  Kyllikki / Jos taivaalta sataisi rahaa  Poika nimeltä Päivi / Hannu ja Kerttu  Kerro terveiset lapsille / Pohjois-Karjala (Skandinavia Mix)  Rin Tin Tin / Mäyrä  Teuvo, maanteiden kuningas / Pimeä tie, mukavaa matkaa  Sopivasti lihava / Pimeä tie, mukavaa matkaa  Amalia / Elina, mitä mä teen?  Isojen tyttöjen yö / Jos Helsinki on kaunis  Unelmia ja toimistohommia / Pihlajankukka  Raparperitaivas / Miranda  Jossain on kai vielä joulu / Elämä ikkunan takana  Tikapuut taivaaseen / Paskaa lapsille  Pohjoisen taivaan alla / Kuudentoista vuoden yhtäjaksoinen sade / Muurahaisen munat  Turkmenialainen tyttöystävä / Kyyhkynen ja kyykäärme  Vasara ja nauloja / Sunnuntaiksi San Fransiscoon  Itkisitkö onnesta? / Vakosamettihousuinen mies  Lähtölaskenta pieneen sydämeen / Tuhlaajapoika  Laura Jenna Elli Noora Aleksandra Camilla Jurvanen / Matkalla Motowniin  Ihan tavalliset tennissukat / Ihanasti sanottu 
Kokoelmat:   Leevi and the Leavings  Salaiset numerot  Unelmia ja toiveita  Menestyksen salaisuus  Leevi and the Leavings – Suomen parhaat  Lauluja rakastamisen vaikeudesta  20 suosikkia – Itkisitkö onnesta  Keskiviikko… 40 ensimmäistä hittiä  Torstai… 40 seuraavaa hittiä  Stereogramofoni – Sinkkuelämää vuosien varrelta  Keskeneräinen sinfonia  Matkamuistoja – kaikki singlet 1978–2003 
Videotallenteet:   Mediakomppania: Dokumentti Gösta Sundqvistista (1990) 
Kirjat:   Raparperitaivas  Cyrano ja hullu koira 
Muuta:   Diskografia  Luettelo kappaleista  Melkein vieraissa – Tribuutti Leevi and the Leavingsille
Pelageja Danilova

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten telinevoimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | yhteisvoimistelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1954 | joukkuekilpailu |  |
Pelageja Aleksandrovna Danilova (o.s. Demirdžijan, ven. Пелагея Александровна Данилова (Демирджиян)), 4. toukokuuta 1918 Boroviki, Neuvosto-Venäjä – 30. heinäkuuta 2001 Pietari, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Danilova voitti Helsingin kesäolympialaisissa 1952 kultaa joukkuekilpailusta ja hopeaa yhteisvoimistelusta. Yksittäisillä telineillä hän sijoittui parhaimmillaan eritasonojapuilla neljänneksi.
Pelagiolaisuus

Pelagiolaisuus tarkoittaa Pelagiuksen ja hänen kannattajiensa näkemystä, jonka mukaan ihmisellä on vapaa tahto ja luonnollinen kyky elää synnittömästi ja ansaita siten iankaikkinen autuus pelkästään omalla kilvoituksella ja rakkauden kaksoiskäskyn toteuttamisella (Luuk 10:25–28). Pelagiolaisuus pohjaa ensisijaisesti evankeliumeihin ja Jeesuksen opetukseen tekojen merkityksestä pelastuksessa (Matt 16:27, Luuk 10:25–28, Mark 12:28–34, Matt 25:31–45).
Pelagiolaisuuden taustalla oli huoli kristittyjen moraalista: jos ihmisen teoilla ei ole mitään merkitystä, niin miksi lainkaan elää hyveellisesti? Kyseessä oli myös vastausyritys ihmisen kyvyttömyyttä korostavaan kristillisyyden pääsuuntaukseen: jos ihminen on täysin kyvytön tekemään mitään hyvää, niin miten hän voi olla vastuussa teoistaan?[lähde? ]
Antiikin aikana erityisesti kirkkoisä Augustinus vastusti pelagiolaisuutta muun muassa teoksessaan Henki ja kirjain. Augustinus painotti Paavalin kirjeitä, varsinkin Roomalaiskirjettä, ja uskon merkitystä tekojen sijaan. Pelagiolaisuus julistettiinkin vuonna 419 Karthagon kirkolliskokouksessa harhaopiksi. Siitä myöhemmin kehittynyt semipelagiolaisuus puolestaan julistettiin harhaopiksi Orangen kirkolliskokouksessa vuonna 529.
Pelagiolaisuus aiheutti ongelman kirkolle ja sen auktoriteetille: jos ihminen kykenee löytämään Jumalan omin voimin, tällöin Kristuksen sovitustyöllä ei enää ole merkitystä, eikä Kristuksella ole enää vapahtajan asemaa, vaan hänellä on arvo enää profeettana ja opettajana. Lisäksi tällöin doktriini ei pelastusta kirkon ulkopuolella menettää mielekkyytensä. Tämän vuoksi se julistettiin kerettiläisyydeksi. Augustinus oli esittänyt predestinaatio-opin, mutta se ei koskaan noussut kirkon viralliseksi linjaksi. Katolinen kirkko omaksui perisyntikäsityksen, jonka mukaan perisynti ei ole synti sellaisenaan, vaan syntiä aiheuttava tila, Efesoksen kirkolliskokouksessa vuonna 439.
Pelagiolaisuus nousi esille uudelleen reformaation aikana erityisesti Erasmus Rotterdamilaisen opettamana, ja kristillinen humanismi, vastakohtana fundamentalismille, nojaa pelagiolaisuuteen. Pelagiolaisuus tuotiin luterilaisuuteen filippistien taholta, vaikka Martti Luther itse pitikin sitä kirottuna harhaoppina ja tuomitsi sen ankarasti. Oppi ihmisen teoista näkyy erityisesti lain kolmannessa käytössä.
1336 Zeelandia

| 1336 Zeelandia |
| --- | --- |
 1934 RW 
 Valokäyrämittausten avulla luotu kolmiulotteinen malli Zeelandiasta.
Löytäminen
Löytäjät:  H. van Gent
Löytöaika:  9. syyskuuta 1934
Kiertoradan ominaisuudet
Keskietäisyys Auringosta:  2,85 AU
Pienin etäisyys Auringosta:  2,66 AU
Suurin etäisyys Auringosta:  3,04 AU
Eksentrisyys:  0,0654
Kiertoaika Auringon ympäri:  1759 päivää  4,82 vuotta
Inklinaatio:  3,197°
Kuiden lukumäärä:  0
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  21,4 km
Pyörähdysaika:  15,60 tuntia
Absoluuttinen kirkkaus:  10,6
Albedo:  0,232
Asteroidiluokka:  S
1336 Zeelandia on päävyöhykkeen asteroidi, eli pikkuplaneetta Marsin ja Jupiterin välillä. Sen löysi H. van Gent 9. syyskuuta 1934 Johannesburgissa. Asteroidin nimi tulee Alankomaiden Zeelandin provinssin mukaan. Tämän pikkuplaneetan väliaikainen nimi oli 1934 RW.
Fyysiset ominaisuudet

Zeelandia on noin 21,44 kilometriä leveä S-tyypin asteroidi, ja sen geometrinen heijastavuus on 0,232. Tämän pikkuplaneetan pyörähdysaika eli vuorokauden pituus sen pinnalla on noin 15,602 tuntia.
Kiertoradan ominaisuudet

Zeelandian radan kaltevuus on hieman alle 3,2 astetta ja se on osa Koronis-ryhmää.
Zeelandian kiertorata
Pikarisolu

Pikarisolu on epiteelisolu, joka erittää limaa ruuansulatuskanavan, hengitysteiden ja lisääntymiselinten limakalvoille. Solu on saanut nimensä siitä, että kärkiosaan kertynyt erite näkyy mikroskoopissa pikarinmuotoisena sopivalla värjäyksellä.
Porsche 993

| Porsche 993 |
| --- | --- |
 Porsche 993 Targa
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksa
Valmistaja:  Porsche
Valmistusvuodet:  1993 - 1998
Korimalli:  2-ovinen coupé, targa, cabriolet
Luokka:  S-segmentti
Edeltäjä:  Porsche 964
Seuraaja:  Porsche 996
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto neliveto
Porsche 993 on Porschen 911-sarjan neljänneksi uusin osa. Se esiteltiin vuonna 1993. 993-sarja jäi viimeiseksi 911:ksi, jossa käytettiin ilmajäähdytteistä moottoria. Ulkomuodoiltaan auto oli edelleen pitkälti alkuperäisen 911:n kaltainen. Puskurit ja ajovalot olivat kuitenkin aikaisempaa selkeämmin integroitu itse koriin. Sisätiloiltaan 993-mallia oli muutettu hyvin maltillisesti. Carrera 2 ja 4-malleissa oli edelleen 3,6-litrainen bokserimoottori, jonka maksimiteho oli 200 kW. Mallivuodesta 1996 lähtien teho nousi 10 kW:lla. Huippumallina olleen nelivetoisen 911 Turbon tuplaturbolla varustettu moottori oli teholtaan 300 kW ja kiihdytti auton 0–100 km/h 4,5 sekunnissa huippunopeuden ollessa 290 km/h. Vuodesta 1995 lähtien valmistettiin lisäksi Carrera 4S -mallia, joka sijoittui mallistossa Turbon ja perus-Carreran väliin. Moottori oli sama kuin Carrerassa, mutta kori, alusta ja jarrut olivat samat kuin Turbossa. Vuonna 1994 esiteltiin GT2-sarjan ensimmäinen sukupolvi. Se perustuu Turboon, mutta mm. kori on selvästi uudelleen muotoiltu. Moottoriteho oli alkupään malleissa 430 hv ja vuodesta 1998 eteenpäin 450 hv. Autosta kehitettiin myös GT2 Evo -versio, joka suunniteltiin GT1-kilpaluokkaa varten.
1,2-butaanidioli

| 1,2-butaanidioli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,2-dihydroksibutaani
CAS-numero:  584-03-2
PubChem CID:  11429
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H10O2
Moolimassa:  90,12 g/mol
Ulkomuoto:  Väritön, jähmeä neste
Sulamispiste:  −114 °C (159 K)
Kiehumispiste:  194 °C (467 K)
Tiheys:  1,01 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
1,2-butaanidioli on dialkoholeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sen runko muodostuu butaanista, jonka 1. ja 2. hiiliatomiin liittyvät hydroksyyliryhmät (OH). 1,2-butaanidioli on huoneenlämmössä (20 °C) väritöntä, jähmeää nestettä. Sen kemiallinen kaava on C4H10O2 ja rakennekaava on CH3CH2CH(OH)CH2OH. 1,2-butaanidiolista käytetään myös nimityksiä 1,2-butyleeniglykoli ja 1,2-dihydroksibutaani. 1,2-butaanidioli on eräs butaanidiolien isomeerisistä muodoista, joita ovat muun muassa 1,3-butaanidioli, 1,4-butaanidioli ja 2,3-butaanidioli.
1,2-butaanidiolin moolimassa on 90,12 g/mol, sulamispiste −114 °C, kiehumispiste 194 °C, tiheys 1,01 g/cm3, leimahduspiste 90 °C sekä CAS-numero 584-03-2. 1,2-butaanidioli liukenee veteen erittäin hyvin.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä. Altistuminen suurille pitoisuuksille voi aiheuttaa tajunnantason laskua. Pitkäaikainen tai toistuva altistuminen 1,2-butaanidiolille (nieltynä) voi aiheuttaa vaikutuksia munuaisissa, johtaen kudosvaurioihin ja munuaisten toimintavajeeseen.
Valmistus, reaktiot ja käyttö

1,2-butaanidiolia valmistetaan 1,2-epoksibutaanin hydrolyysillä. Polyeetteröitymisen estämiseksi vettä käytetään huomattava tyypillisesti kymmen- tai kaksikymmenkertainen ylimäärä. Katalyyttinä reaktiossa käytetään rikkihappoa tai vahvasti happamia ioninvaihtohartseja. 1,2-butaanidioli reagoi diolien tapaan muodostaen muun muassa asetaaleja ja ketaaleja aldehydien tai ketonien kanssa ja polyestereitä. Yhdistettä käytetään pääasiassa liuottimena.
Aiheesta muualla

PubChem: 1,2-Butanedio (englanniksi)
1147

| --- | --- |
Vuosisadat: 900-luku · 1000-luku · 1100-luku · 1200-luku · 1300-luku
Vuosikymmenet: 1090-luku · 1100-luku · 1110-luku · 1120-luku · 1130-luku · 1140-luku 1150-luku · 1160-luku · 1170-luku · 1180-luku · 1190-luku · 1200-luku
Vuodet: 1090 · 1091 · 1092 · 1093 · 1094 · 1095 · 1096 · 1097 · 1098 · 1099 1100 · 1101 · 1102 · 1103 · 1104 · 1105 · 1106 · 1107 · 1108 · 1109 1110 · 1111 · 1112 · 1113 · 1114 · 1115 · 1116 · 1117 · 1118 · 1119 1120 · 1121 · 1122 · 1123 · 1124 · 1125 · 1126 · 1127 · 1128 · 1129 1130 · 1131 · 1132 · 1133 · 1134 · 1135 · 1136 · 1137 · 1138 · 1139 1140 · 1141 · 1142 · 1143 · 1144 · 1145 · 1146 · 1147 · 1148 · 1149 1150 · 1151 · 1152 · 1153 · 1154 · 1155 · 1156 · 1157 · 1158 · 1159 1160 · 1161 · 1162 · 1163 · 1164 · 1165 · 1166 · 1167 · 1168 · 1169 1170 · 1171 · 1172 · 1173 · 1174 · 1175 · 1176 · 1177 · 1178 · 1179 1180 · 1181 · 1182 · 1183 · 1184 · 1185 · 1186 · 1187 · 1188 · 1189 1190 · 1191 · 1192 · 1193 · 1194 · 1195 · 1196 · 1197 · 1198 · 1199 1200 · 1201 · 1202 · 1203 · 1204 · 1205 · 1206 · 1207 · 1208 · 1209
Tapahtumia

Toinen ristiretki aloitettiin.
Ensimmäinen maininta Moskovasta kirjallisissa lähteissä.
Syntyneitä

Minamoto no Yoritomo, Kamakura-shogunaatin ensimmäinen shogun
Kuolleita

13. tammikuuta, Robert de Craon, temppeliherrain ritarikunnan toinen suurmestari.
Petri Posio

Petri Posio (s. 17. toukokuuta 1983) on suomalainen maalipalloilija ja paralympiavoittaja. Posio edustaa seuratasolla Pro Näpäjää. Posio oli mukana jo Ateenan paralympialaisissa 2004. Hän oli myös neljä vuotta myöhemmin mukana Pekingin paralympialaisissa. Vuoden 2012 Lontoon paralympialaisissa hän saavutti paralympiakultaa. Hänellä on myös MM-hopeaa vuodelta 2014. EM-kilpailuissa hän on saavuttanut kultaa vuonna 2011 ja hopeaa vuonna 2015. Hän edusti Suomea Rio de Janeiron paralympialaisissa 2016. Rio de Janeirossa hän toimi Suomen joukkueen kapteenina.
Petri Piispanen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 8. joulukuuta 1980
Syntymäpaikka: Kokkola, Suomi
Pelipaikka: Keskikenttä
Lempinimi: Peetu
Seura
Seura: KPV
Pelinumero: 6
Junioriseurat
: KPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1999-2008 | KPV | 136 (16) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24.11.2010.
Petri Piispanen (s. 8. joulukuuta 1980 Kokkolassa) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikkanaan keskikenttäpelaaja. Kaudet 1999-2008 Piispanen pelasi KPV:n joukkueessa Ykkösessä ja Kakkosessa. Kausilla 2009-2010 hän edusti Kakkosessa pelaavaa GBK:ta.
Piispasen suurin saavutus on Suomen Cupin finaalipaikka kaudella 2006 KPV:n joukkueessa.
Pikarimadot

| Pikarimadot |
| --- | --- |
 Barentsa discreta
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Pikarimadot Entoprocta  Nitsche, 1870
Lahkot
 Loxosomatida  Pedicellinida  Urnatellida 
Katso myös
   Pikarimadot Wikispeciesissä   Pikarimadot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikarimadot (Entoprocta joskus myös Kamptozoa) on eläinkunnan pääjakso. Pikarimadot muodostavat runkokuntia, yksinään ne ovat vain muutaman millimetrin pituisia. Lajeja tunnetaan yli 130, jotka elävät meressä. Yksittäinen eläin muodostuu varresta ja maljasta, jonka reunoilla on värekarvallisia lonkeroita. Lonkerokiehkuran keskelle avautuvat suu, peräaukko ja sukupuoliaukko. Pikarimadot ovat yleensä yksineuvoisia.
Polyyppikala

| Polyyppikala |
| --- | --- |
 Nomeus gronovii
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Voikalamaiset Stromateoidei
Heimo::  Polyyppikalat Nomeidae
Suku::  Nomeus  Cuvier, 1816
Laji::  gronovii
Kaksiosainen nimi
 Nomeus gronovii  (Gmelin,1789) 
Katso myös
   Polyyppikala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Polyyppikala (Nomeus gronovii) on lähes 40 cm pitkä kala, joka elää Intian valtameren, Tyynenmeren ja läntisen Atlantin trooppisissa osissa sekä Karibianmerellä. Polyyppikala elää aina yhdessä portugalinsotalaiva-nimisen polyyppieläimen kanssa. Se käyttää ravinnokseen portugalinsotalaivan lonkeroita ja sukupuolirauhasia sekä luultavasti muitakin pehmeävartaloisia polyyppieläimiä ja eläinplanktonia.
Aiheesta muualla

Species in the genus Nomeus. (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)