stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heinz Fütterer

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Heinz Fütterer vuonna 1956. |  Heinz Fütterer vuonna 1956. |  Heinz Fütterer vuonna 1956. |  |
Maa:   Länsi-Saksa
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Melbourne 1956 | 4×100 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bern 1954 | 100 metriä |  |
|  Kultaa | Bern 1954 | 200 metriä |  |
|  Kultaa | Tukholma 1958 | 4×100 metriä |  |
Heinrich Ludwig ”Heinz” Fütterer (14. lokakuuta 1931 Illingen-am-Rhein – 10. helmikuuta 2019) oli saksalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti. Hän sivusi 1950-luvulla 100 metrin juoksun maailmanennätystä.
Jalkapallon parista yleisurheiluun siirtynyt 164-senttinen Heinz Fütterer voitti Bernin EM-kilpailuissa 1954 kaksi kultamitalia: 100 metrin juoksussa hänen voittoaikansa oli 10,5 s ja 200 metrillä 20,9 s. Jokohamassa 31. lokakuuta 1954 hän sivusi 100 metrin maailmanennätystä 10,2 s. Samalla kilpailukiertueella hän juoksi 200 metrillä (kaarteella) huippuajan 20,8 s. Vuonna 1955 hän juoksi 200 metriä aikaan 20,6 s Kölnin 500 metrin radalla.
Melbournen 1956 olympialaisten aikaan Fütterer ei ollut enää aivan huippukunnossa. Hän saavutti kuitenkin olympiapronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa, jossa Saksan joukkue juoksi ajan 40,3 s. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän voitti viestijuoksussa kultaa Saksan päätyessä loppuaikaan 40,2 s. EM-kisojen jälkeen Saksan viestijoukkue, Fütterer yhtenä juoksijana, sivusi maailmanennätystä 39,5 s Kölnin pitkällä radalla yhden kaarteen juoksuna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heinz Fütterer Wikimedia Commonsissa
Miesten 100 metrin juoksun euroopanmestarit
Miesten 200 metrin juoksun euroopanmestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  World Athletics  Tilastopaja 🔒
Furfuryylialkoholi

| Furfuryylialkoholi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-hydroksimetyylifuraani
CAS-numero:  98-00-0
PubChem CID:  7361
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H6O2
Moolimassa:  98,1 g/mol g/mol
Ulkomuoto:  Neste
Sulamispiste:  –15 °C (258 K)
Kiehumispiste:  170 °C (443 K)
Tiheys:  1,13 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Sekoittuu veteen
Furfuryylialkoholi on orgaaninen yhdiste (alkoholi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan palavaa, väritöntä nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Furfuryylialkoholin väri muuttuu punaiseksi tai ruskeaksi ilman ja valon vaikutuksesta. Sen kemiallinen kaava on C5H6O2. Siitä käytetään myös nimityksiä 2-furaanimetanoli, 2-furankarbinoli, 2-hydroksimetyylifuraani ja furfuraalialkoholi.
Furfuryylialkoholin moolimassa on 98,1 g/mol, sulamispiste -15 °C (joissain yhteyksissä aineella mainitaan myös toinen sulamispiste -31 °C), kiehumispiste 170 °C, tiheys 1,13 g/cm3, leimahduspiste 65 °C (c.c.) ja 75 °C (o.c.), itsesyttymislämpötila 491 °C ja CAS-numero 98-00-0.
Furfuryylialkoholi sekoittuu veteen ja polymeroituu happojen vaikutuksesta.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus furfuryylialkoholille ärsyttää ihoa ja hengitysteitä sekä aiheuttaa silmiin kyynelvuotoa. Pidempiaikaisessa tai toistuvassa altistuksessa neste kuivattaa ihoa ja voi vaikuttaa keskushermostoon.
Valmistus ja käyttö

Furfuryylialkoholia valmistetaan joko neste- tai kaasufaasissa tapahtuvassa furfuraalin pelkistyksellä vedyn avulla. Katalyyttinä käytetään kupariyhdisteitä, jotka katalysoivat selektiivisesti aldehydiryhmän pelkistymistä eivätkä heterosyklisen renkaan kaksoissidokset pelkisty. Toinen tapa valmistaa furfuryylialkoholia on niin kutsuttu Gannizaro-reaktio, jossa furfuraali reagoi natriumhydroksidin kanssa. Furfuryylialkoholia käytetään valmistettaessa furfuryylialkoholi- ja ureaformaldehydihartseja, sementtien valmistuksessa, liuottimena ja muiden yhdisteiden kuten ranitidiinin valmistuksessa.
Aiheesta muualla

Furfuryylialkoholin kansainvälinen kemikaalikortti
Fysiognomia (Aristoteles)

Fysiognomia (m.kreik. Φυσιογνωμονικά, Fysiognōmonika; tai Φυσιογνωμικά, Fysiognōmika; lat. Physiognomonica tai Physiognomia) on Aristoteleen koottujen teosten laitokseen eli Corpus Aristotelicumiin kuuluva epäperäinen teos. Se on yhdistelmä kahdesta tutkielmasta, joista kumpikaan ei kuitenkaan ole todellisuudessa Aristoteleen kirjoittama.
Sisältö

Teos käsittelee fysiognomiaa (fysiognomoniaa) eli oppia, jonka mukaan ihmisen tai muun eläimen ulkomuoto on yhteydessä sen luonteenpiirteisiin. Kirjoittajan mukaan henkinen luonne ei ole riippumaton ruumiin toiminnoista, vaan se riippuu ruumiin tilasta. Vastaavasti ruumiiseen vaikuttaa sielu. Ensin mainitusta esimerkkinä humala ja sairaus, jossa ruumiin tila vaikuttaa henkiseen tilaan, jälkimmäisestä esimerkkinä rakkauden ja pelon tunteet, jotka vaikuttavat ruumiiseen.
Näin samanlainen sielu ja ruumis käyvät luonnossa aina yhteen: ei ole olemassa eläintä, jossa olisi yhdenlainen sielu ja aivan toisenlainen ruumis. Luonne voidaan aina päätellä ruumiista. Tämän perusteella hevosmies valitsee hevosensa ja metsästäjä koiransa.
Kirjoittajan mukaan fysiognomiassa voidaan katsoa olevan kolme koulukuntaa:
Ensimmäinen tutkii eläinten fysiognomiaa ja päättelee siitä niiden luonteen.
Toinen soveltaa samaa ihmiseen ja tutkii eri rotuja.
Kolmas tutkii ilmeitä ja päättelee niistä mielentilan.
On kuitenkin olemassa joitakin poikkeuksia. Muuttuvat, lyhytaikaiset ruumiintilat eivät aina vaikuta sieluun. Vastaavasti kaikki mielentilat eivät myöskään muuta ruumista: lääkäriä ja muusikkoa ei ole mahdollista erottaa ulkoapäin vain siksi, että toisella on tietoa jota toisella ei ole.
Tämän jälkeen kirjoittaja tarkastelee yksittäisiä ulkonäöllisiä seikkoja ja sitä, mitä niistä voidaan päätellä, kuten: karvoitusta (pehmeä = raukkamaisuus, karhea/kova = urheus), lihan kovuutta, liikkeitä, ääntä sekä eri ruumiinosien ulkonäön merkitystä. Välillä kirjoittaja poikkeaa luettelemaan erilaisia luonteenpiirteitä, kuten rohkeus, häikäilemättömyys, jurous, leppoisuus, kavaluus, pelaamisen ja tanssimisen halu ja hyvämuistisuus, ja mistä ulkoisista seikoista ne voi päätellä: esimerkiksi pelaamisen ja tanssimisen haluiset ihmiset erottaa siitä, että heillä on lyhyet kädet, kuten esimerkiksi kärpillä, hyvämuistisilla ihmisillä taas ruumiin yläosat ovat suhteettoman pienet.
Kirjallisuutta

Aristotle: Physiognomics. Teoksessa Aristotle’s Works.  (Volume XIV: Minor Works. Loeb Classical Library 307)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99338-1  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Gadaban kieli

Gadaban kieli on Intiassa Andhra Pradeshin osavaltion Srikakulamin piirikunnassa ja Orissan Koraputin piirikunnassa puhuttu dravidakieli. Sillä on noin 40 000 puhujaa.
Gadaba kuuluu dravidakielten keskiryhmään. Sitä ei pidä sekoittaa samannimiseen mundakieleen, josta käytetään myös nimitystä gutob. Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä.
FSO Syrena

| FSO Syrena |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Puola
Valmistaja:  FSO FSM
Muotoilija:  Stanislaw Panczakiewicz ja Karol Pioneer
Polttoaine:  bensiini
Syrena oli puolalaisten FSO:n ja FSM:n valmistama kaksitahtimoottorilla kulkeva auto. Syrena tarkoittaa merenneitoa, mutta puolalaiset antoivat autolle lempinimen ”Syrenka”, joka tarkoittaa pientä merenneitoa. Puolalaiseen mytologiaan liittyy käsitys merenneidosta, joka elää Veiksel-joessa ja suojelee Varsovaa.
Suunnittelu

Auton suunnittelu sai alkunsa jo 1940-luvulla, kun FSO:n johdossa kaavailtiin pikkuauton valmistusta. Toisen maailmansodan päätyttyä Polski-Fiat sekä Fiat allekirjoittivat kymmenen vuoden sopimuksen Fiat 1100B:n ja 1400:n lisenssivalmistuksesta Puolassa heinäkuusta 1948 lähtien. Neuvostoliiton painostuksen vuoksi sopimus kuitenkin peruttiin, ja tarkoitusta varten varatussa Zeranin tehtaassa alettiin valmistaa Warszawaa.
FSO joutui pulmallisen tilanteen eteen, sillä Warszawa oli isomman kokoluokan auto, joka oli suunnattu keskijohdon käyttöön, ja oli tavallisen työläisen ulottumattomissa. Suunnitelmatalouden keskuskomissio määräsi vuonna 1953 FSO:n kehittämään iskutilavuudeltaan 750-kuutiosenttimetrisellä moottorilla varustetun henkilöauton, jonka osista 50 prosenttia tulisi Warszawasta. Määräys oli absurdi, sillä autojen kokoero oli huomattava.
Suunnittelu > Prototyypit

Ensimmäinen prototyyppi valmistui jo samana vuonna. Korissa oli käytetty puista kehikkoa, jonka ympärille oli pingotettu keinonahkaa. Korin suunnittelusta vastasi Stanislaw Panczakiewicz ja alustan oli laatinut Karol Pioneer. Voimanlähteenä oli itäsaksalaisen IFA F8:n 690-kuutiosenttimetrinen, 22-hevosvoimainen moottori. Toisessa prototyypissä käytettiin Warszawasta muuteltuja osia; lopputulos ei loistanut ulkonäöllään.
Vuonna 1954 valmistui uusi versio, malli 100. Autoon oli valittu voimanlähteeksi 746-senttikuutiosenttimetrinen, kaksitahtinen palopumpun moottori, jonka teho oli 27 hevosvoimaa. Autoa testattiin Panhard Dynan, DKW:n ja Goliathin kanssa, ja se suoriutui hyvin vertailussa. Seuraavana vuonna Poznańin messuilla esiteltiin malli 107, jossa oli nelitahtinen, 744-kuutiosenttimetrinen ja 35-hevosvoimainen Junak-moottoripyörän moottori.
Valmistus

Tuotanto pääsi täyteen vauhtiin 101-mallin myötä vuonna 1957. Autossa oli puukehikko ja DKW:n mallin mukainen, kävelykepin kahvaa muistuttanut vaihteenvalitsin. Jousituksena oli edessä ja takana poikittaiset lehtijouset. Vuonna 1962 esiteltiin 102-malli, jossa oli jo kokoteräskori. Moottorin puristussuhdetta nostamalla teho oli saatu nostettua 30 hevosvoimaan ja vaihteenvalitsin oli siirretty ohjauspylvääseen. Ulkonäkö pysyi samana lukuun ottamatta etusäleikköä. 102-mallista tehtiin tehokkaampi muunnelma 102S, jossa oli 991-kuutiosenttimetrinen, 40-hevosvoimainen Wartburgin moottori. Pian esiteltiin 103-malli, johon oli tehty vähäisiä muutoksia. Myös tätä mallia sai Wartburgin moottorilla varustettuna. Seuraavaan 104-malliin tuli 842-kuutiosenttimetrinen, kolmisylinterinen moottori, jonka teho oli 40 hevosvoimaa. Puristussuhde oli edelleen alhainen 7,2:1, jotta se kulkisi matalaoktaanisella bensiinillä. Tämä voimanlähde säilyi valmistuksessa mallin elinkaaren loppuun asti.
Syrenan valmistus siirrettiin vuonna 1971 FSM:lle Bielsko-Białaan. Syy oli mahdollisesti se, että FSO:n tehtaalle haluttiin saada uudempaa tuotantoa. Bielsko-Białassa valmistettiin myös tavarankuljetukseen tarkoitettuja avolava- ja pakettiautomallia. Pakettiauton sai myös farmarimuunnelmana, johon oli lisätty ikkunat sivuihin.
Vuonna 1972 esiteltiin uudistettu Syrena 105, jonka ovet oli muutettu edestä saranoiduiksi, ikkunoita oli kasvatettu ja vaihteisto synkronoitu.
Yhteensä Syrenoita tehtiin FSO-tehtaalla 117 234 kappaletta. Lisää autoja (344 077 kappaletta) tehtiin FSM-tehtaalla, jonne auton valmistus siirtyi Polski Fiatin tieltä. Syrenia tehtiin siis 521 311 kpl, joka on suhteellisen paljon. Syrena onnistui olemaan koko kansan auto.
Muunnelmia

Vuonna 1960 Brysselin autonäyttelyssä esiteltiin Syrena Sport -malli, jossa oli linjakas, lasikuidusta valmistettu kori ja ilmajäähdytetty bokserimoottori. Samana vuonna rakennettiin myös pienen, 7-paikkaisen pikkubussin prototyyppi.
Mallin vanhennuttua esiteltiin useita tutkielmia, joissa sen ulkonäköä pyrittiin parantamaan. Näistä eräs oli Syrena 110, joka muistutti ulkoisesti Renault 5:ä. Autosta valmistettiin kaksi- ja nelitahtiset prototyypit. Viistoperäinen, isolla takaluukulla varustettu malli 607 vastasi ulkonäöltään tuotantomallia, mutta akseliväliä oli pidennetty ja korin osia oli korvattu muovisilla.
Tuotantoon asti pääsi vain Bosto – pieni pakettiauto ja sen avolavaversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Syrena Wikimedia Commonsissa
FSO Syrena 104.
Gaddo Gaddi

Kuvituskuva Gaddo Gaddista Le Vite teoksesta Giorgio Vasarin tekemänä vuonna 1568.
Gaddo Gaddi (n. 1260 – n. 1333) oli italialainen taidemaalari ja mosaikisti. Hän vaikutti ensin Firenzessä, mistä hänet kutsuttiin Roomaan viimeistelemään kesken jääneitä mosaiikkeja. Myöhemmin hän palasi Toscanaan.
Gaddilta itseltään on säilynyt vain vähän teoksia.  Santa Maria Maggioren kirkon julkisivussa on edelleen jäljellä suuri mosaikkityö.
Gaddo Gaddi  oli Taddeo Gaddin isä ja Agnolo Gaddin isoisä.
Föglön kirkko

| Föglön kirkko |
| --- | --- |
 Föglön kirkon länsisivu
Sijainti:  Föglö, Ahvenanmaa
Koordinaatit:  60°00′47″N, 20°25′39″E
Seurakunta:  Föglön seurakunta
Rakentamisvuosi:  1400-luvulla
Materiaali:  harmaakivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Föglön kirkko on Ahvenanmaalla Föglössä sijaitseva keskiaikainen kivikirkko, jonka rakentaminen aloitettiin todennäköisesti jo 1320-luvulla. Kirkkoa laajennettiin 1400-luvulla. Keskiajalla kirkko on luultavimmin ollut länsitornillinen pitkäkirkko, jonka pohjoispäädyssä oli erillinen sakaristo ja sitä vastapäätä asehuone. Kirkko vihittiin luultavasti pyhän Maria Magdalenan kunniaksi. Vuosina 1859–1861 se muutettiin ristikirkoksi arkkitehti Georg Theodor von Chiewitzin johdolla. Tällöin sakaristo ja asehuone poistettiin ja tilalle rakennettiin runkohuoneen korkuiset ristisakarat ja runkohuonetta pidennettiin itään. Uusi sakaristo liitettiin kuoripäätyyn. Keskiaikaisen tornin päättää nykyisin korkeaan lyhtyyn päättyvä, barokkityyliin pullistuva katto. Kirkon sisäkatteena on tiilinen ristiholvaus. 
Vuonna 1968 kirkko peruskorjattiin Erik Kråkströmin suunnitelman mukaan, jolloin muun muassa urkulehteri purettiin ja urut siirrettiin kuoripäätyyn, kirkon keskiosassa olevan, vapaasti seisovan alttarin taakse.
Föglön kirkko etelästä nähtynä
Kirkossa on Kangasalan Urkutehtaan valmistamat 14-äänikertaiset, 2-sormioiset mekaaniset urut vuodelta 1970. Niiden julkisivu on peräisin edellisistä, vuonna 1864 valmistuneista uruista.
Alttarilla on peruskorjausten yhteydessä löydetty keskiaikainen kultainen krusifiksi. Entinen, R. W. Ekmanin 1861 maalaama alttaritaulu Ehtoollinen, on sijoitettu läntisen sisäänkäynnin seinälle. Lisäksi kirkossa on vielä vanhempi, Jonas Bergmanin maalaama alttaritaulu vuodelta 1754. Kellotornissa on kaksi kelloa, joista vanhempi on 1500-luvulta ja nuorempi vuodelta 1706.
Aiheesta muualla

Föglön kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Föglön kirkko Wikimedia Commonsissa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Föglön kirkko (Q5489013)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Föglö
koordinaatit: 60°00′47″N 20°25′39″E﻿ / ﻿60.01305°N 20.42754°E﻿ / 60.01305; 20.42754
Gaf

Gaf (pers. ‏‏گاف‎‎, gâf, pašt. ‏ګاف‎, gāf) on joissakin arabialaista kirjaimistoa käyttävissä kielissä esiintyvä kirjain, joka ilmaisee soinnillista velaarista klusiilia [g]. Arabian standardiaakkostoon gaf-kirjain ei kuulu.
Persian gaf (گ) on muodostettu lisäämällä vinoviiva kāf-kirjaimen persialaiseen varianttiin (ک). Kirjainta käytetään tässä muodossa myös muun muassa urdussa, pandžabissa ja sindhissä. Paštussa käytetty gaf (ګ) kirjoitetaan kāf-kirjaimena, johon on lisätty pieni ympyrä. Tarkka kirjoitusasu riippuu siitä, esiintyykö kirjain sanan alussa, lopussa, keskellä vai itsenäisenä kirjaimena.
| Kieli | Itsenäinen | Alussa | Keskellä | Lopussa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| persia | گ | گـ | ـگـ | ـگ |
| paštu | ګ | ګـ | ـګـ | ـګ |
Kasvihuone

Kasvihuone, jossa kasvatetaan mansikkaa.
Kasvihuone on kasvien kasvatukseen tarkoitettu, lasilla tai muovilla päällystetty tila tai rakennelma, joka sijaitsee ulkotiloissa. Kasvihuoneessa on mahdollista kasvattaa lämpöä vaativia kasveja, sillä auringon säteily läpäisee lasi- tai muovikaton ja -seinät, ja lämmittää maaperää ja kasveja.
Historia

Kasvihuoneita alettiin entisaikoina pystyttää seuduille, joissa talvet ovat liian kylmiä lämpöä vaativille kasveille, kuten sitrushedelmille ja oliivipuulle. Pohjois-Italiasta kasvihuoneiden rakentaminen levisi muihinkin maihin. Aluksi näiden kasvihuoneiden tai talvipuutarhojen kolme seinää muodostuivat muurista ja neljäs seinä lasista, ja niitä lämmitettiin tavallisimmin hiilellä. Nykyajan talvipuutarhat tai kasvihuoneet nojaavat taloon tavallisesti korkeintaan yhdellä seinällään.
Käyttö

Talvisin kasvit talvehtivat kasvihuoneissa suojassa pakkaselta. Keväisin kasvihuoneessa voidaan aloittaa kasvatus kylvämällä kesäkukkia ruukkuihin kesää varten ja esikasvattamalla vihanneksia. Kasvit voidaan istuttaa suoraan maahan, tai ruukkuihin, joita voidaan sijoittaa hyllyille. Taimet istutetaan melko tiheään.
Kasvihuonetta voidaan käyttää myös tilapäisenä oleskelutilana talvisin.
Sijainti

Kasvihuone sijoitetaan usein aurinkoiseen mutta tuulelta suojaiseen paikkaan. Kesällä lehtipuiden luoma varjo estää kasvihuoneen kuumenemisen liiaksi, ja talvella samat puut pudottavat lehtensä eivätkä pimennä auringonvaloa. Jos kasvihuone pystytetään talon seinää vasten, länsiseinusta on usein parempi kuin liian kuuma eteläseinusta.
Rakenne ja sisätilat

Kasvihuoneelle rakennettu perusta suojaa routimiselta. Perustuksen voi tehdä esimerkiksi betonista ja sorasta.
Kasvihuoneessa on kehikko, joka voi olla alumiinia tai puuta. Puinen kehikko vaatii enemmän huoltoa kuin alumiininen. Kehikkoon kiinnitetään seinät, jotka voivat olla lasia tai polykarbonaattia. Lasi läpäisee valoa paremmin kuin polykarbonaatti. Seinässä on yksi tai useampi ovi. Lasikatossa tai oven yläpuolella voi olla tuuletusluukut. Katolle satava vesi pyritään johtamaan räystääseen ja ränniä pitkin maahan. Tämän vuoksi vapaasti seisovan kasvihuoneen katon kattokulma on usein 25–27 astetta ja seinälle pystytetyn 10–30 astetta. Kasvihuoneen muoto on makuasia. Pyöreä kasvihuone antaa huvimajamaisen vaikutelman.
Kasvihuoneen sisällä voi olla muun muassa tiililattia, työpöytiä, verhot, lämpöpuhallin, kasvivalaisimia, kastelujärjestelmä, viljelykouruja ja viljelyhyllyjä sekä erilaisia välineitä ja tarvikkeita. Kasvihuoneeseen voidaan vetää sähköt ja vedet.
Kauppapuutarhoissa kasvihuoneiden koko on ajan saatossa kasvanut ja automatiikka sekä lämmityksessä, kastelussa että tuuletuksessa lisääntynyt tuotantokustannusten alentamiseksi.
Valo ja lämpö

Kasvihuoneita valaistaan usein syksy- ja talvi-iltaisin, jotta kasvit pystyisivät kasvamaan. Lisävalon tarve riippuu leveysasteista, ja Pohjolassa luonnonvaloa alkaa olla kasveille riittävästi vasta noin maaliskuusta alkaen. Esimerkiksi tomaatintaimet tarvitsevat lisävaloa keväisin, jotta niistä kasvaisi tukevia. Kasvun tehostamisen ohella kasvihuoneita valaistaan myös kasvien kukinnan vauhdittamiseksi. Kasvivalojen lisäksi kasvihuoneissa käytetään työvaloja.
Kasvivalo ripustetaan kasvin valontarpeesta riippuen oikealle korkeudelle. Pienet taimet ja kukkivat kasvit tarvitsevat valoa noin 40 wattia neliömetriä kohti, ja vihannekset 120 wattia neliölle. Kylvöksiä valaistaan noin 14–16 tuntia päivässä, kunnes päivänvaloa on keväällä jo riittävästi. Lasinen kasvihuone päästää päivänvalosta noin 90 prosenttia sisään.
Kasvihuone sijoitetaan usein niin, että puut varjostavat sitä kuumimpina kesäpäivinä, sillä kasvihuone kuumenee helposti liikaa auringon paahteessa. Liikaa lämpöä voi poistaa tuuletusikkunan kautta, ja kasvihuoneeseen voi ripustaa verhot. Lämpöpuhaltimen avulla kasvihuoneen lämmennyt ilma voidaan jakaa tasaisesti koko huoneeseen.
Kesäkaudella kasvihuoneen lämpötilan on oltava vähintään 12 celsiusastetta. Syksystä kevääseen kasvinhuonetta lämmitetään niin, että sisälämpötila pysyy 5 asteessa. Lämmityksen voi toteuttaa esimerkiksi lämpöpuhaltimilla tai maanlämmityskaapeleilla, jotka pitävät myös kasvualustan lämpimänä.
Vuosittainen huolto

Kun sato on korjattu, viljelytarvikkeet joko poltetaan tai pestään ja desinfioidaan. Myös seinät pestään. Kasvualusta tulisi vaihtaa joka toinen vuosi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kasvihuone Wikimedia Commonsissa
Yksityinen kasvihuone sisältä.
Pieni lasinen kasvihuone, jossa tuuletusluukut katolla.
Muovisia kasvihuoneita.
G-happo

| G-happo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  7-hydroksinaftaleeni-1,3-disulfonihappo
CAS-numero:  118-32-1
PubChem CID:  67041
SMILES:  C1=CC(=CC2=C(C=C(C=C21)S(=O)(=O)O)S(=O)(=O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H8S2O7
Moolimassa:  304,304 g/mol
Tiheys:  1,816 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
G-happo (C10H8S2O7) eli 2-naftoli-6,8-disulfonihappo tai 7-hydroksinaftaleeni-1,3-disulfonihappo on sulfonihappoihin ja fenolijohdannaisiin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muiden yhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa G-happo on valkoista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja liukenee myös etanoliin. G-happo reagoi elektrofiilisella aromaattisella substituutiolla 1-asemassa olevaan hiileen.
G-happoa valmistetaan sulfonoimalla 2-naftolia rikkihapolla. Reaktiossa muodostuu myös G-hapon isomeeria R-happoa. Tätä voidaan vähentää pitämällä reaktiolämpötila alle 100 °C:ssa. Isomeerien suolojen liukoisuusominaisuudet ovat erilaiset, mihin perustuvat niiden erottaminen ja puhdistaminen.
G-happoa käytetään useiden atsovärien valmistamiseen. Siitä saadaan myös muita väriaineiden valmistamiseen käytettäviä kemikaaleja, kuten 2-aminonaftaleeni-6,8-disulfonihappoa (amino-G-happo) tai 2,8-dihydroksinaftaleeni-6-sulfonihappoa.
Furaani

| Furaani |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  110-00-9
PubChem CID:  8029
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H4O
Moolimassa:  68,07 g/mol
Ulkomuoto:  Väritön neste
Sulamispiste:  –85,6 °C (188 K)
Kiehumispiste:  31,3 °C (304 K)
Tiheys:  0,936 g/cm3
Liukoisuus veteen:  10 g/l (25 °C)
    
Furaani on aromaattinen heterosyklinen yhdiste, jonka kemiallinen kaava on C4H4O. Siitä käytetään myös nimiä furfuraani, divinyleenioksidi ja oksasyklopentadieeni.
Furaani on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan erittäin herkästi syttyvää kirkasta, väritöntä nestettä, jonka haju muistuttaa eetterin tuoksua. Furaanin moolimassa on 68,07 g/mol, sulamispiste –85,6 °C, kiehumispiste 31,3 °C, tiheys 0,936 g/cm3, leimahduspiste –35 °C (c.c.) ja CAS-numero 110-00-9. Furaani liukenee huonosti veteen.
Furaanin ollessa kosketuksessa ilman kanssa aine muodostaa räjähtäviä peroksideja. Aine reagoi kiivaasti myös hapettimien ja happojen kanssa aiheuttaen palo- ja räjähdysvaaran. Aine aiheuttaa myös palovaaran ollessaan kuumassa tai liekkien läheisyydessä matalan leimahduslämpötilansa vuoksi.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Höyry ärsyttää hengitysteitä ja voi aiheuttaa keuhkopöhön. IARC (International Agency for Research on Cancer) on luokitellut furaanin 1995 koe-eläimille syöpävaaralliseksi. Euroopan elintarviketurvallisuusviranomainen (EFSA) epäilee furaania genotoksiseksi eli perimän kautta vaikuttavaksi syöpävaaralliseksi yhdisteeksi.
Valmistus ja käyttö

Furaania valmistetaan teollisesti joko dekarbonyloimalla furfuraalia tai dekarboksyloimalla furaanihappoa. Sitä käytetään pyrrolin, tiofeenin ja eräiden muiden yhdisteiden, kuten asetyylifuraanin valmistamiseen.
Johdokset

Luonnonmarjojen, kuten ahomansikan ja mesimarjan sisältämät furaanijohdokset  (2,5-dimetyyli-4-metoksi-3(2H)-furanoni = 'mesifuraani' ja 2,5-dimetyyli-4-hydroksi-3(2H)-furanoni ='fydroksimesifuraani') aiheuttavat marjoihin karvautta niitä kuumennettaessa, siksi ne eivät käy hillomarjoiksi. Lähisukuisissa vadelmassa ja puutarhamansikassa näitä furaanijohdoksia ei ole. Luultavasti yhdisteiden pilkkoutumistuotteet ovat karvaita.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Furaanin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Furan (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Furan (englanniksi)
ChemBlink: Furan (englanniksi)