stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Philippe Soupault
Suomennetut teokset > Suomennettuja runoja

André Bretonin ja Philippe Soupaultin yhdessä kirjoittamia runoja julkaisussa: Kirjo: kirjallisuus- ja kulttuurilehti 2008 nro 3, teoksesta Les champs magnétique (Magneettikentät), 1920, viimeisestä osasta La pagure dit (Erakkorapu sanoo). Suomentajat Timo Kaitaro ja Janne Salo.
| --- | --- |
 Alkua ei ole koskaan ollutkaan  Ikimuodit  Ikuisuus  Järjestyssäännöt  Kaikki mystinen  Kiertotie taivaan kautta  Käskyt  Myrsky vesilasissa  Naamiot ja värikäs lämpö  Nuoret versot :  Paljon olen tiennyt  Suuri ylellisyys  Taputetaan  Tehtaat  Tiedonantoja  Tornien kynnyksellä  Tunteet ovat ilmaisia  Vapautus  Verhoja  Värimaa 
André Breton, Philippe Soupault, Pimennyksiä, suomentanut Timo Kaitaro, julkaisussa: Nuori voima 2002: 2 Sisältyy teokseen Magneettikentät ("Les champs magnétiques" 1920).
Laulu, suom. L. Onerva, teoksessa: L. Onerva, Yö ja päivä: runoja, Otava 1933
Poukama, suom. Janne Salo, julkaisussa: Kirjo: kirjallisuus- ja kulttuurilehti 2002; nro 4
spektaakkeleita, suom. Kristian Blomberg, julkaisussa: Tuli & Savu: runouslehti 2008; nro 2
Kirjallisuutta

Timo Kaitaro, Janne Salo, André Breton & Philippe Soupault (1919): Magneettikentät", Kirjo: kirjallisuus ja kulttuurilehti 2008: 3
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 2  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Staffan Larsson

| Staffan Larsson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Axel Staffan Larsson
Syntynyt: 2. elokuuta 1927 Gäddede, Ruotsi
Kuollut: 8. lokakuuta 1994 (67 vuotta) Uppsala, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Axel Staffan Larsson (2. elokuuta 1927 Gäddede, Ruotsi – 8. lokakuuta 1994 Uppsala, Ruotsi) oli ruotsalainen runoilija ja kriitikko.
Larssonin isä oli kirkkoherra. Larsson opiskeli Göteborgin korkeakoulussa 1945–1947 ja vuodesta 1948 Uppsalassa, jossa hän myös asui kuolemaansa saakka. Hän oli Ruotsin 1950-luvun lyyrikoista merkittävimpiä. Larssonin ensimmäiset kokoelmat esikoiskokoelmasta Gallerrumista (1948) alkaen olivat tummia, ja niissä oli pahuus läsnä jatkuvasti. Myöhemmät runot ovat tiiviimpiä, ja niissä on muun muassa lapsuuden kuvia ja aiheita antiikista.
Palkinnot ja tunnustukset

Svenska Dagbladetin kirjallisuuspalkinto 1951
Övralid-palkinto 1962
Karl Sovelius

Karl Fredrik Sovelius (14. heinäkuuta 1881 Raahe – 31. joulukuuta 1927) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan komppanianpäällikkönä Valkoisen armeijan ”lentävissä” joukoissa.
Perhe ja opinnot

Soveliuksen vanhemmat olivat konsuli Georg Sovelius ja tämän puoliso Naema Johanna o.s. Forsen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1901 ja liittyi Pohjalaiseen osakuntaan. Hän opiskeli vuosina 1901–1905 Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1903 Irene Lindbladin kanssa, josta hän erosi vuonna 1907.
Jääkärikausi

Sovelius kuului Voimaliittoon ja erotettiin vuonna 1904 kuudeksi kuunkaudeksi yliopistosta laittomasta asevelvollisuuskutsunnasta poisjäämisen takia. Hän työskenteli kirjakauppiaana Oulussa ja osallistui ensimmäisen maailmansodan Ahvenanmaan linnoittamiseen ja vakoili Saksalaisten laskuun toimittaen heille piirustuksia kyseisistä linnoitteista. Lopulta hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 10. toukokuuta 1917, josta hänet siirrettiin 1. komppaniaan 7. elokuuta 1917 alkaen.
Suomen sisällissota

Sovelius astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918, jossa yhteydessä hän allekirjoitti palvelussitoumuksen ja hänet ylennettiin aliupseeriksi. Hän saapui takaisin Suomeen (Vasaan) jääkärien etujoukon mukana 18. helmikuuta 1918. Vaasasta hänet komennettiin komppanianpäälliköksi Kristiinan 1. lentävään komppaniaan, joka kuului Porin rykmentin 2. pataljoonaan. Hän osallistui Ahlaisten–Noormarkun rintaman taisteluihin Pohjansahalla, Sandössä ja Noormarkussa sekä Reposaaren, Porin ja Rauman valtauksiin.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sovelius komennettiin sisällissodan jälkeen 27. kesäkuuta 1918 alkaen sotilasjäseneksi valtiorikosoikeuteen ja siirrettiin 13. heinäkuuta 1918 alkaen Suomen valkoisen kaartin, jossa hänet sijoitettiin 1. komppaniaan. Hän erosi armeijasta 7. lokakuuta 1918, mutta osallistui jo seuraavan vuoden keväällä heimosotiin lukeutuvaan Aunuksen retkikuntaan. Retkikunnalla hän toimi aluksi täydennyspataljoonan komentajana Sortavalassa, josta hän siirtyi majuri Gunnar von Hertzenin adjutantiksi. Sotaretkeltä palattuaan hän astui Etsivän keskuspoliisin palvelukseen Ahvenanmaalle. Myöhemmin hän toimi vielä nuorempana upseerina ja komppanianpäällikkönä Salmin rajavartioston 4. komppaniassa 1. kesäkuuta 1922 – 6. lokakuuta 1926 välisenä aikana, jonka jälkeen hän siirtyi liikealalle. Hänet on haudattu Raaheen, Haaralan hautausmaalle.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Aliupseeri 11. helmikuuta 1918  Varavääpeli 22. maaliskuuta 1918  Vänrikki 2. toukokuuta 1918  Luutnantti 30. toukokuuta 1918 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania.
Luftstridsskolan

Luftstridsskolanin vaakuna
Luftstridsskolan (lyh. LSS) on Ruotsin ilmavoimien koulutuskeskus Uppsalassa. Se muun muassa kouluttaa lentäjiä sekä kehittää Ruotsin ilmapuolustuskykyä ja vastaa Ruotsin ilmatilan valvonnasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Luftstridsskolan Wikimedia Commonsissa
Tietoa Ruotsin puolustusvoimien sivuilla (ruotsiksi)
Maanit

Maanit (lat. manes) olivat antiikin roomalaisessa mytologiassa edesmenneitten sieluja, joita palvottiin jumaluuksina. "Vähäisempinä" henkiolentoina ne olivat verrattavissa laareihin ja penaatteihin. Maaneja juhlittiin helmikuussa Parentalia- ja Feralia-juhlissa.
Maaneja kutsuttiin myös nimellä Di Manes (Di tarkoittaa jumalia). Roomalaisissa hautakivissä olikin usein merkintä D.M., eli Dis Manibus, joka käännettynä tarkoittaa "(omistettu) Manes-jumalille". Samalla ilmaisulla voitiin viitata myös manalaan eli Haadeeseen.
Sanana manes ('kuolleitten henget') juontuu indoeurooppalaisesta kantakielestä, juuresta *men- 'ajatella'. Sukulaissanoja ovat muitten muassa sanskritin manas 'mieli' sekä muinaiskreikan menos 'elämä, voima'.
Latinan kielessä manes on yhtä aikaa sekä yksikkö että monikko.
Käännös suomeksi
Näsviken (Strömsund)

| Näsviken |
| --- | --- |

 Näsviken
 Koordinaatit: 63°50′59″N, 15°32′09″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Jämtlandin lääni
Maakunta:  Jämtland
Kunta:  Strömsund
Väkiluku (31.12.2023):  203
Näsviken on taajama Strömsundin kunnassa Jämtlandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 203 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Näsviken (Strömsund) Wikimedia Commonsissa
STAFO

| STAFO |
| --- | --- |

Perustettu:  1923
Tyyppi:  ammattiliitto
Päämaja:  Oslo
Toiminta-alue:  Norja
Jäsenet:  n. 1 750 (2024)
Puheenjohtaja:  Erlend Aasbø
Kattojärjestö:  Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
STAFO (aiemmin Statstjenestemannsforbundet) on norjalainen ammattiliitto. Se on perustettu 1923 ja sillä oli noin 1 750 jäsentä vuonna 2024. He ovat pääasiassa kuntien, alueiden ja valtion virkailijoita.
Aiheesta muualla

Liiton verkkosivut (norjaksi)
| n k Norjan ammattiliitot |
| --- | --- |
LO:  Arbeiderbevegelsens Presseforbund  Creo – forbundet for kunst og kultur  Dramatikerforbundet  EL og IT Forbundet  Fagforbundet  Fellesforbundet  Fellesorganisasjonen  Forbundet for Ledelse og Teknikk  Forfatterforbundet  Handel og Kontor  Industri Energi  Kabinansattes Forbund  Norges offisers- og spesialistforbund  Norsk Arbeidsmandsforbund  Norsk Fengsels- og Friomsorgsforbund  Norsk Flygerforbund  Norsk Jernbaneforbund  Norsk Lokomotivførerforbund  Norsk Manuellterapeutforening  Norsk Nærings- og Nytelsesmiddelarbeiderforbund  Norsk Sjømannsforbund  Norsk Sjøoffisersforbund  Norsk Tjenestemannslag  Norske Idrettsutøveres Sentralorganisasjon  Skolenes landsforbund 
Unio:  Akademikerforbundet  Bibliotekarforbundet  Det Norske Diakonforbund  Det norske maskinistforbund  Forskerforbundet  Norsk Ergoterapeutforbund  Norsk Fysioterapeutforbund  Norsk Radiografforbund  Norsk Sykepleierforbund  Politiets Fellesforbund  Presteforeningen  Skatterevisorenes forening  Utdanningsforbundet 
Akademikerne:  Arkitektenes Fagforbund  Den norske legeforening  Den norske tannlegeforening  Den norske veterinærforening  Econa  Krigsskoleutdannede offiserers landsforening  Norges Juristforbund  Norsk Lektorlag  Naturviterne  Norsk Psykologforening  Samfunnsviterne  Samfunnsøkonomene  Tekna 
YS:  AVYO  Befalets Fellesorganisasjon  Delta  Farmasiforbundet  Finansforbundet  Kriminalomsorgens Yrkesforbund  Lærernes Yrkesforbund  Negotia  Norges Politilederlag  Norske Meierifolks Landsforening  Norsk Tollerforbund  Parat  Personellforbundet  SAFE  Skatteetatens landsforbund  Skolelederforbundet  STAFO  Yrkestrafikkforbundet
Nauhamikrofoni

RCA 44-BX nauhamikrofoni
Nauhamikrofoni on mikrofonityyppi, joka on nimetty sen sisällä magneettikentässä värähtelevän nauhan mukaan. Esimerkiksi alumiininen ohut nauha korvaa dynaamisessa mikrofonissa käytetyn kalvon ja kelan yhdistelmän, minkä seurauksena nauhamikrofoni pehmentää vastaanottamiaan ääniä.selvennä
Ensimmäinen markkinoille tullut nauhamikrofoni oli RCA Photophone PB-31 vuodelta 1931.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nauhamikrofoni Wikimedia Commonsissa
Sortavalan seminaari

Sortavalan seminaari oli vuosina 1880–1944 Sortavalassa toiminut opettajainvalmistuslaitos, joka koulutti opettajia erityisesti Karjalaan. Se jatkoi Itä-Suomen seminaarina, josta opettajakoulutus siirtyi Joensuun korkeakouluun, sittemmin Joensuun yliopistoon. Nykyisin sen koulutusperinteitä jatkaa Itä-Suomen yliopisto. Sortavalan seminaari oli vaikutusalueensa sivistystyön keskus.
Seminaarin perustaminen ja vuodet 1880–1917

Vuosien 1877–1878 valtiopäivillä säädyt päättivät perustaa suomenkielisen opettajaseminaarin Sortavalaan. Taustalla oli halu torjua Laatokan Karjalan venäläistäminen. Raja-Karjalan kansakoululaitos oli vasta kehittymässä, ja seminaarin yhtenä tavoitteena olikin kouluttaa suomenkielisiä opettajia ortodoksiväestön tarpeisiin. Nähtiin myös tärkeäksi parantaa Pietarin suomalaisten koulutusmahdollisuuksia.   Edellytykset seminaarin perustamiselle tarjosivat valtioneuvos Herman Hallonblad ja hänen puolisonsa  Elisabeth o.s. Siitoinen. He lahjoittivat seminaarin sijoituspaikaksi Kymölän tilan, johon kuului Siitoisen kansakoulu peltoineen ja metsineen, ja alkupääomaksi 200 000 kultamarkkaa. Kaksoisseminaaria (erilliset osastot mies- ja naisopiskelijoille), jossa oli myös sisäoppilaitos kutsuttiin tuolloin Kymölän seminaariksi. Avajaisissa 20. lokakuuta 1880 oli läsnä mm. vihkiäispuheen pitänyt ylitarkastaja Uno Cygnaeus, joka oli voimakkaasti puolustanut kansankielisen oppilaitoksen perustamista, tosin Savonlinnaan
Sortavalan seminaari vakiintui oppilaitoksen nimeksi vuodesta 1881 Karl Oskar Hynénin johtajakaudella. Ensimmäiseksi johtajaksi nimitettiin kokenut koulumies pastori FM Claes Molander ja johtajattareksi  Augusta Emilia Bergman, joka oli valmistunut Jyväskylän seminaarista ja toiminut useita vuosia Viipurin kansakouluissa. Miesluokalla aloitti 27 ja naisluokalla 30 oppilasta. Ensimmäisenä suomen kielen opettajana aloitti Jenny Ingman vuonna 1882, josta myöhemmin tuli Sortavalan diakonissalaitoksen johtaja. Harjoituskoulut opetusharjoittelua varten erikseen pojille ja tytöille aloittivat toimintansa syksyllä 1882. Seminaarin yhteyteen perustettiin vuonna 1883 lastenseimi ja lastentarha naisoppilaiden pätevöittämiseksi lastenhoidon opetukseen. Seimi toimi vuoteen 1893 ja tarha vuoteen 1900, jonka jälkeen niistä muodostettiin harjoituskoulujen kaksi alinta luokkaa. Seminaarin kirjasto alkoi kartuttaa kirjakokoelmaansa Jyväskylän seminaarilta saamansa arvokkaan lahjoituskokoelman pohjalta.
Seminaarin laaja puutarha, puisto ja suuri maatila metsineen tarjosivat mahdollisuuden käytännönläheiseen puutarhaopetukseen. Sortavalan seminaarin puutarha toimi esikuvana ja opinto- ja tutustumiskohteena koko Laatokan Karjalalle. Puutarhaopetus laajeni myöhemmin maatalousopetukseksi. Toisella sortokaudella seminaaria yritettiin lakkauttaa, ja vuonna 1907 johtajaksi valittu Aadolf Oskar Relander karkotettiin Siperiaan syksyllä 1916, mistä hän pääsi palaamaan vasta keväällä Venäjän vallankumouksen jälkeen.Erotetuksi  joutui poliittisesti vaarallisena pidetyn ainekirjoitusaiheen vuoksi myös suomen kielen opettaja Natalia Piispanen, joka palasi työhönsä vuonna 1905 suurlakon jälkeen.
Vuodet 1917–1945

Vuonna 1918 puolustuslaitos otti seminaarin tilat käyttöönsä, ja opiskelijat sijoitettiin Kajaanin, Rauman, Jyväskylän, Heinolan ja Raahen seminaareihin syksyyn 1920 saakka, jolloin toiminta pääsi jälleen käyntiin.
Suomen itsenäistyminen tarjosi henkiset ja taloudelliset edellytykset seminaarin kehittymiselle pulavuosistakin huolimatta. Vuoden 1921 oppivelvollisuuslaki velvoitti seminaarit valmistamaan enemmän opettajia kuin aikaisemmin. Sortavalassakin lisättiin laajemman pohjakoulutuksensa tai työkokemuksensa takia lyhyemmässä ajassa valmistuvien niin sanottujen hospitanttien kouluttamista useiden vuosien ajaksi. Oppivelvollisuuslain tultua voimaan vuonna 1921 seminaarissa oli 11 luokkaa. Vuoden 1922 seminaarikomitean mietintö antoi eväitä vakaan hallinnollisen ja pedagogisen järjestelmän luomiseen. Rehtori Kaarlo Saarialho, joka tämän tehtävän pääosin suoritti, johti myöhemmin seminaareja kouluhallituksesta käsin.
Uusi suuri kivirakennus oli juuri valmistumaisillaan, kun syksyllä 1939 seminaarin työ keskeytyi rakennusten joutuessa jälleen puolustusvoimien haltuun. Talvisodan pommituksissa osa seminaarin rakennuksista tuhoutui ja opiskelijat jouduttiin sijoittamaan sisämaan seminaareihin. Toiminta aloitettiin uudelleen syksyllä 1942, mutta kesällä 1944 seminaari evakuoitiin lopullisesti Sortavalasta Raumalle.  Nimi muutettiin vuonna 1945 Itä-Suomen seminaariksi.
Sortavalan seminaari ehti yli 60 toimintavuotensa aikana vuodesta 1880 alkaen kouluttaa lähes 3 000 opettajaa.
Opettajakunta

Sortavalan seminaarissa oli vakinainen opettajakunta joka loi oppilaitokselle sen omaleimaisen ilmeen. Etenkin alkuaikoina seiminaarin vaikutus ulottui laajalti ympäristön henkiseen elämään. Voidaan sanoa, että juuri seminaarin opettajat tekivät Sortavalasta Raja-Karjalan kulttuuri- ja sivistyselämän keskuksen. He vaikuttivat vahvasti myös paikallishallinnossa. Monet opettajat tulivat valtakunnallisesti tunnetuiksi. oppikirjojen kirjoittajina, kirjailijoina, tutkijoina ja yhteiskunnallisina ja kulttuurivaikuttajina. Matematiikan lehtori Kaarlo Kustaa Samuli Suomalainen kirjoitti myös kaunokirjallisuutta ja asiaproosaa sekä käänsi mm. Jules Vernen teoksia. Pitkäaikainen uskonnon lehtori Konrad Vaaranen laati kirkkohistorian oppikirjan Ortodoksista uskontoa ja kirkkohistoriaa opettanut kirkkoherra Sergei Okulov siirtyi myöhemmin Aamun koitto -lehden päätoimittajaksi ja ortodoksisen pappisseminaarin johtajaksi. Hänen seuraajansa Sergei Solntsev puolestaan julkaisi useita teoksia ortodoksisen kirkkohistorian alalta.  Suomen ja ruotsin kielen lehtori Kosti Raitio toimi laajan oppikirjatuotantonsa ohella Laatokka-lehden päätoimittajana. Myöhemmin kouluhallituksessa kouluneuvoksena toiminut rehtori Kaarlo Saarilaho laati lukuisia matematiikan ja fysiikan oppikirjoja. Seminaarin johtajana pitkän uran tehnyt Oskar Relander julkaisi oppikirjojen lisäksi tutkimuksia kansanrunouden alalta. Kaarlo Merikosken mittava tuotanto puolestaan käsitti yleisesti kansakouluissa käytettyjen matematiikan (laskennon) oppikirjojen lisäksi Raja-Karjalaa kuvaavia historiallisia ja kaunokirjallisia teoksia sekä Grimmin satujen käännöksiä. Kasvatusaineiden opettaja Bruno Boxström kirjoitti arvostetun psykologian oppikirjan. Hän toimi myös Sortavalan evankelisen seuran puheenjohtajana ja julkaisi kahta aikakauslehteä. Voimistelunopettajaksi tulleen, mutta maantieteeseen ja historiaan suuntautuneen Oskar Hainarin monipuolinen elämäntyö oppikirjojen kirjoittajana, Karjalan ja Suomen keskiajan historian tutkijana, kansanvalistajana ja kansanedustajana sai laajalti arvostusta. Myöhemmin mm. Taideteollisuuskeskuskoulussa ja kouluhallituksessa vaikuttanut kuvaamataidon ja käsityönopettaja Lilli Törnudd, joka kirjoitti useita alan oppikirjoja, luetaan Suomalaisen taidekasvatuksen merkkihenkilöihin.
Poikien kuvaamataidon opettaja Lauri Hämäläinen tuli tunnetuksi myös ammattitaiteilijana öljyvärimaalausten, alttaritaulujen ja grafiikan tekijänä. Aksel Rainio uudisti uskonnonopetusta soveltaen uskontopedagogiikan ja -psykologian uusia löytöjä ja kirjoitti teoksen Kristinuskon opetus (Otava 2. p. 1921).
Ensimmäinen musiikinopettaja Nils Kiljander paitsi loi pohjan seminaarin korkeatasoiselle musiikinopetukselle, myös johti Sortavalan musiikkielämää. Hänen seuraajansa Mikael Nyberg sävelsi ja suomensi erityisesti hengellistä musiikkia. Kansakoulun laulunopetuksen kehittäjänä tunnettu Vilho Siukonen julkaisi musiikin oppikirjoja ja laulukirjoja ja sävelsi erityisesti kuoroteoksia ja yksinlauluja.
Oppilaat

Valtaosa seminaarin oppilaista oli Kuopion ja Viipurin lääneistä ja maaseudulta kotoisin. Ikähaitari ulottui 17:stä 30 vuoteen, ja pohjakoulutus oli yleisimmin kansakoulu, joillakin sen lisäksi kansanopisto, ammattikoulu tai kiertokoulunopettajaseminaari. Naisosastolle pyrki myös tyttökoulun käyneitä. Myöhemmin seminaariin otettiin myös korkeamman pohjakoulutuksen suorittaneita kuten ylioppilaita tai työkokemusta saaneita pyrkijöitä ns. hospitanteiksi, jotka valmistuivat lyhyemmässä ajassa. Koska seminaarin tarkoituksena oli kouluttaa opettajia myös ortodoksiväestöä varten, ortodoksiopiskelijoita otettiin joka vuosi. Rajaseudun nuorten seminaariin pääsyä helpotettiin jakamalla ortodoksiopiskelijoille apurahoja. Jo Vuoteen 1930 mennessä heitä olikin valmistunut tai saanut opettajapätevyyden lähes kaksisataa. Seminaarin yhteydessä toiminut yksivuotinen kiertokoulunopettajain valmistuslaitos puolestaan koulutti saman määrän ortodoksiopettajia. Seminaarin sisäoppilaitokseen, joka tarjosi täysihoidon, pääsi asumaan vuosittain 90 oppilasta.
Suurin osa opettajiksi valmistuneista asettui Karjalaan, noin viidesosa muualle maahan. Opettajantyön lisäksi he vaikuttivat monilla kulttuuri- yhteiskunta- ja talouselämän aloilla.
Seminaarin opiskelijoita kokoava yhdistystoiminta oli aktiivista. 1930-luvun puoliväliin mennessä siellä toimi toverikunnan piirissä kristillinen yhdistys, raittiusyhdistys, iltakuoro, voimistelu- ja urheiluseura Kunto, naisvoimisteluseura, suojeluskunta, Lotta Svärd, torvisoittokunta ja kirjallinen kerho, jonka sittemmin korvasi lausuntakerho.
Toverikunnan perinteitä vaalimaan perustettiin heti sotien jälkeen seminaarin siirryttyä pois Sortavalasta Kymölän kilta, joka jatkoi toimintaansa vuoteen 1994. Kilta julkaisi useita Sortavalan seminaarin historiaa käsitteleviä teoksia mm. Iivar Kemppisen kirjoittaman Sortavalan seminaarin historian vuonna 1964. Killan toimesta Joensuuhun pystytettiin Tiedon lähteellä –muistomerkki Sortavalan seminaarille. Kilta perusti Karjalan luovutuksessa kotinsa menettäneille opettajille vanhainkodiksi Kymölä-kodin, joka toimi vuoteen 1967 saakka.
Sortavalan seminaarin johtajat ja johtajattaret

Rehtorien osuus seminaarin hengen luomisessa on katsottu ratkaisevaksi, joskin heillä oli apunaan opettajakollegio. Johtajattarien tehtävänä oli opetustyön ohella valvoa ja opastaa naisosaston ja internaatin naisopiskelijoita.
Vaikka pääosa seminaarin tiloista rakennettiin Molanderin aikana, kaikkien rehtoreiden työnkuvaan kuului runsaasti lisärakentamiseen ja korjaus- ja kunnostushankkeisiin liittyviä tehtäviä.
Poliittiset olot löivät voimakkaasti leimansa Sortavalan seminaarin rehtorien hallintokausiin. Molanderin taustatukena seminaarin alkuvaiheissa oli vielä Cygnaeus, Hynénin johtama tasainen kehityskausi rakennus- ja korjaushankkeineen päättyi ensimmäistä sortokautta edeltävissä tunnelmissa.  Borgin kautta rasitti viranomaisten voimakas painostus, joka jatkui suurlakon jälkeisen rauhallisemman jakson jälkeen Relanderin kaudella aina itsenäistymiseen saakka. Relander luotsasi seminaarin vuoden 1918 sodan ja oman Siperiaan karkotuksensa läpi uuteen kehitysvaiheeseen, jota Saarialho vuorostaan alkoi tarmokkaasti ohjata. Luonnontutkijataustaisen Pankakosken viimeisinä johtajavuosina seminaari joutui toisen maailmansodan jalkoihin.
Seminaarissa vallitsi karjalainen henki kaikkien johtajien aikana. Rehtoreista merkittävimmin seminaarin karelianistisen aatemaailman muodostumiseen vaikutti kansallisia tieteitä (suomen kieli ja historia) opiskellut Oskar Relander. Seminaarista valmistuneesta Iivo Härkösestä tuli tunnettu kirjailija ja karelianismin puolestapuhuja. Seminaarin lehtorit perustivat Laatokka-lehden karjalaisuuden äänenkannattajaksi.  ja suomen kielen lehtorit Konstantin Raitio, E. A. Hagfors ja Taavi Lehtinen kuuluivat toimituskuntaan.
Sortavalan seminaarirakennuksia. Karjalan Kirjakauppa- ja Kustannusliike, tuottaja 1900–1929. Museovirasto-Musketti
Luonnontieteilijä K. H. Hällström (myöh. Pankakoski), joka toimi Sortavalan seminaarin luonnonhistorian ja maantiedon lehtorina ja viimeisenä rehtorina saniaisten (struthiopteris) keskellä. Museovirasto-Musketti
Sortavalan seminaarin soittajat ja Iltakuoro. Museovirasto-Musketti
Solmuteoria

Kolmiulotteinen kuva apilasolmusta, yksinkertaisin epätriviaalisolmu.
Apilasolmun kaaviokuva.
Solmuteoria on matematiikan ala, joka keskittyy solmujen tutkimukseen. Klassinen solmuteoria pyrkii vastaamaan kysymykseen: jos on annettu kaksi solmua, mistä voimme päätellä, ovatko ne sama solmu vai eri solmuja. Tästä erikoistapauksena kysymys "onko annettu solmu avautuva?" Jos kaksi solmua sattuvat olemaan sama, niin sen osoittamiseen riittää saattaa ne samaan muotoon ja todeta, että ne tosiaan ovat samat. Jos taas solmut ovat eri solmuja, sen osoittamiseksi, että ne ovat eri solmuja tarvitaan invariantteja. Matemaattinen solmuteoria etsii näitä invariantteja.
On vaikea sanoa mihin matematiikan alaan solmuteoria kuuluu. Luonnollisin lähestymistapa on ajatella solmuteorian kuuluvan algebralliseen topologiaan. Solmuteoriaa voi kuitenkin tehdä myös kombinatorisesti tutkimalla solmukaavioita esimerkiksi tasoverkkoina.