stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valentin Ovetškin

Valentin Vladimirovitš Ovetškin (ven. Валенти́н Влади́мирович Ове́чкин; 22. kesäkuuta (J: 9. kesäkuuta) 1904 Taganrog – 27. tammikuuta 1968 Taškent) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Valentin Ovetškin syntyi pankkivirkailijan perheeseen. Varojen puutteen takia hän joutui keskeyttämään opintonsa Taganrogin teknisessä opistossa ja vuodesta 1919 lähtien työskenteli suutarina ja kulttuurityöntekijänä. Vuosina 1925–1931 hän toimi järjestämänsä maatalouskommuunin puheenjohtajana Rostovin alueen Jefremovkan kylässä. Vuonna 1929 Ovetškin hyväksyttiin NKP(b):n jäseneksi ja vuodesta 1931 lähtien hän toimi puolue- ja ammattiliittovirkailijana Kubanilla. Vuodesta 1934 lähtien hän työskenteli paikallislehtien kirjeenvaihtajana. Vuonna 1937 Ovetškin erotettiin puolueesta hänen puolustettuaan vainon kohteeksi joutunutta ystäväänsä. Toisen maailmansodan aikana hän palveli armeijassa ja työskenteli lehtimiehenä. Vuonna 1941 Ovetškin hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi ja vuonna 1943 hänet otettiin takaisin puolueeseen.
Ovetškinin ensimmäinen kirja Kolhoznyje rasskazy (”Kolhoosikertomuksia”) ilmestyi vuonna 1935 ja sen jatko-osa vuonna 1939. Vuonna 1945 julkaistu, rintamasotilaiden sodanjälkeiseen aikaan kohdistamia odotuksia kuvaava kertomus S frontovym privetom (”Rintamaterveisin”) herätti laajaa huomiota. Vuonna 1954 pidetyssä kirjailijaliiton edustajakokouksessa Ovetškin arvosteli suorasanaisesti liiton byrokraattisuutta ja sodanjälkeisen neuvostokirjallisuuden valheellisuutta (ks. ristiriidattomuuden teoria). Ovetškinin pääteos ”Maaseudun arkea” (Raionnyje budni) koostuu Novyi mir -kirjallisuuslehdessä ja Pravdassa vuosina 1952–1956 ilmestyneistä kuvauksista, joissa hän kaunokirjallisuuden keinoin kritisoi kommunistipuolueen mielivaltaista ja tehotonta maatalouspolitiikkaa. Teoksella oli huomattava merkitys myöhemmän neuvostovenäläisen maaseutuproosan kehitykselle. Asuessaan Kurskissa vuosina 1958–1961 Ovetškin kirjoitti näytelmiä, joiden taiteellista arvoa pidetään vähäisenä.
Ovetškin toimi vuodesta 1954 lähtien Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen ja vuodesta 1958 Novyi mirin toimitusneuvoston jäsenenä. Nikita Hruštšovin uudistuksiin pettyneenä hän yritti vuonna 1961 tehdä itsemurhan, minkä seurauksena hänen toinen silmänsä sokeutui. Vuodesta 1963 lähtien kirjailija vietti hiljaiseloa Taškentissa.
Suomennettuja teoksia

Maaseudun arkea. Suom. Leo Aalto. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1957.
Aiheesta muualla

Entsiklopedija ”Krugosvet”: Valentin Ovetškin (venäjäksi)
Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Valentin Ovetškin (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Konstantin Paustovski

Konstantin Paustovskin muistolaatta Odessassa.
Konstantin Georgijevitš Paustovski (ven. Константи́н Гео́ргиевич Паусто́вский, 31. toukokuuta 1892 Moskova – 14. heinäkuuta 1968 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Konstantin Paustovski syntyi rautatievirkailijan perheeseen. Hän kävi Kiovan klassisen lukion ja opiskeli Kiovan ja Moskovan yliopistoissa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Paustovski toimi lääkintämiehenä rintamalla ja lokakuun vallankumouksen jälkeen hän työskenteli toimittajana Kiovassa, Odessassa, Kaukasiassa ja Moskovassa.
Paustovski tunnetaan lyyrisen proosan mestarina. Hänen ensimmäisiä merkkiteoksiaan olivat luonnon valjastamisesta romanttisessa hengessä kertovat pienoisromaanit Valkoista kultaa (Kara-Bugaz, 1932) ja Kolhida (”Kolkhis”, 1934). Myöhemmin Paustovski kirjoitti lähinnä epäpoliittisia luonto- ja taiteilijakuvauksia sekä historiallisia kertomuksia kuten dekabristiaiheinen Pohjoinen kertomus (Severnaja povest, 1938). Kirjailijan pääteos on kuusiosainen omaelämäkerrallinen romaani Kertomus elämästä (Povest o žizni, 1945–1963).
Kirjailijantyönsä ohella Gorkille nimetyn kirjallisuusinstituutin opettajana toimineella Paustovskilla oli suuri vaikutus toisen maailmansodan jälkeisen kirjailijapolven muodostumiseen. Hän osallistui myös Stalinin kuolemaa seuranneen suojasään aikaiseen kulttuurielämän vapautumiseen muun muassa Literaturnaja Moskva (1956) ja Tarusskije stranitsy (1961) -kokoelmien toimittajana. Paustovskin teoreettisia näkemyksiä esittelee teos Kultainen ruusu (Zolotaja roza, 1956).
Suomennettuja teoksia

Kara-Bugas. Leningrad: Valtion kustannusliike Kirja, 1934.
Ukonilma arolla: kertomuksia. Suom. Helvi Pekurinen. Helsinki: Smia, 1945.
Meren synty: kertoelma. Suom. Tauno Haapalainen. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1956.
Valkoista kultaa. Suom. Juhani Konkka. Helsinki: Kirjayhtymä, 1963 (2. painos, 1977).
Kertomus elämästä. 1, Lapsuus ja kouluvuodet. Suom. Juhani Konkka. Jyväskylä: Gummerus, 1967.
Kertomus elämästä. 2, Rajuilma nousee. Suom. Juhani Konkka. Jyväskylä: Gummerus, 1968.
Kertomus elämästä. 3, Kahleet katkaistaan. Suom. Juhani Konkka. Jyväskylä: Gummerus, 1969.
Kertomus elämästä. 4, Suurten odotusten aika. Suom. Juhani Konkka. Jyväskylä: Gummerus, 1970.
Kertomus elämästä. 5, Kaukasialaisia kuvia. Suom. Ulla-Liisa Heino. Jyväskylä: Gummerus, 1975.
Kertomus elämästä. 6, Vaellusten kirja. Suom. Ulla-Liisa Heino. Jyväskylä: Gummerus, 1976.
Pohjolan tarina: pienoisromaani. Suom. Uljas Vikström. Petroskoi: Karjala, 1979.
Kultainen ruusu: huomioita kirjailijan työstä. Suom. Ulla-Liisa Heino. Helsinki: Kansankulttuuri, 1980.
Kertomus kirjailijoista. Suom. Marja-Leena Raunio. Moskova: Progress, 1981.
Pohjoinen kertomus. Suom. Natalia Baschmakoff. Helsinki: Kirjayhtymä, 1983.
Venäjän sydänmailla. Suom. Marja-Leena Jaakkola. Helsinki: SN-kirjat, 1987 (myös Moskova: Raduga, 1987).
Aiheesta muualla

Konstantin Paustovskin teoksia Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)
Kirjailijalle omistettu sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Moskovan Paustovski-museon sivusto (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea 2  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Vasili Smirnov

Vasili Aleksandrovitš Smirnov (ven. Васи́лий Алекса́ндрович Смирно́в, 13. tammikuuta 1905 Jaroslavlin läänin Sinitsynon kylä – 19. lokakuuta 1979 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Vasili Smirnov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän valmistui Rybinskin neuvostopuoluekoulusta vuonna 1924, liittyi kommunistiseen puolueeseen ja työskenteli nuorisoliitto- ja puoluetehtävissä.
Smirnovin romaani Veljekset (Synovja) ilmestyi vuonna 1940. Se kuvaa venäläisen maalaisnaisen kohtaloa Venäjän kansalaissodasta toisen viisivuotiskauden alkuun. Kirjailijan pääteos oli neliosainen romaani Otkrytije mira (”Maailman löytäminen”), jonka julkaisu kesti vuodesta 1947 vuoteen 1973. Smirnov työskenteli Neuvostoliiton kirjailijaliiton johtotehtävissä vuodesta 1954 ja Družba narodov -kirjallisuuslehden päätoimittajana vuosina 1959–1965.
Suomennettu teos

Veljekset. Suom. Elias Siippainen. Helsinki: Smia, 1945.
Wilhelm Bolin

Wilhelm Bolin, Bernhard Reinholdin maalaama muotokuva.
Andreas Wilhelm Bolin (2. elokuuta 1835 Kivisaari, Inkerinmaa/Pietari – 16. kesäkuuta 1924 Helsinki) oli suomalainen yliopiston kirjastonhoitaja ja filosofi.
Bolinin vanhemmat olivat pietarilainen kauppias Karl Edvard Bolin ja Ernestine Katarina Römpler. Hän kävi Pietarin saksalaista St. Petrin koulua ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1852. Bolin valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1857, filosofian lisensiaatiksi 1860 ja filosofian tohtoriksi 1864. Hänestä tuli riemumaisteri 1907.
Bolin toimi Helsingin yliopiston kirjaston ylimääräisenä amanuenssina vuodesta 1862 ja filosofian dosenttina vuodesta  1865. Hän oli vt. professorina 1865–1868, ylimääräisenä filosofian professorina 1870 ja yliopiston kirjastonhoitajana vuodesta 1873 aina vuoteen 1912 saakka. Hän oli Ludwig Feuerbachin, Ludwig Anzengruberin sekä Paul Heysen ystävä ja edusti filosofisesti materialismia ja positivismia.
Bolinin yli puoli vuosisataa jatkunut laaja kirjallinen tuotanto liikkui etupäässä saksalaisen filosofian ja uudemman ajan kirjallisuuden, muun muassa Shakespeare-tutkimuksen alalla. Tekemillään ulkomaanmatkoilla Bolin solmi läheiset suhteet useaan 1800-luvun keskivaiheen huomattaviin filosofisten ja kirjallisten virtausten edustajiin muun muassa Ludvig Feuerbachiin ja Ludvig Anzengruberiin, joiden molempien elämäkerrat Bolin kirjoitti. Bolinin merkittävin tuotanto oli kirjoitettu saksankielellä, joka lienee ollut hänen varsinainen äidinkielensä samoin kuin Saksa hänen henkinen kotimaansa. Bolin otti jonkin verran osaa Helsingin ruotsinkielisiin kulttuuririentoihin ja oli 1880-luvulla Finsk Tidskriftin toimittajana.
Bolin toimi myös teatterialalla ja johti Svenska Teaternia 1883–1887. Bolin kuului Suomessa tuhkauslaitostoiminnan alkuunpanijoihin.
Bolin kirjoitti ruotsiksi ja saksaksi.
Teoksia

Familjen; studier af Wilhelm Bolin. Helsingfors 1864
Europas statslif och filosofins politiska läror: den nyare historiens hufvudepoker betraktade ur filosofisk synpunkt: Första bandet; af Wilhelm Bolin, extraordn. professor vid universitetet i Helsingfors. Sederholm, Helsingfors 1870
Europas statslif och filosofins politiska läror: den nyare historiens hufvudepoker betraktade ur filosofisk synpunkt: Andra bandet; af Wilhelm Bolin, extraordn. professor vid universitetet i Helsingfors. Sederholm, Helsingfors 1871
Ueber Ludwig Feuerbach's Briefwechsel und Nachlass: Ursprünglich für die "Deutsche Rundschau" verfasst von Wilhelm Bolin. Helsingfors 1877
Hamlet in Schweden. Metzger & Wittig, Leipzig 1879
Antonius und Cleopatra in deutscher Bühnenbearbeitung. Metzger & Wittig, Leipzig 1882
Studier och föredrag: Första delen. G. W. Edlund, Helsingfors 1889
Ludwig Feuerbach: sein Wirken und seine Zeitgenossen: mit Benutzung ungedruckten Materials dargestellt. Cotta'sche Buchhandlung, Stuttgart 1891
Spinoza: ein Kultur und Lebensbild. Ernst Hofman, Berlin 1894
Studier och föredrag: Andra delen. G. W. Edlund, Helsingfors 1895
Pierre Bayle: sein Leben und seine Schriften. F. Frommann, Stuttgart 1905
Ewiges Leben: Hauptinhalt der Gedanken über Tod und Unsterblichkeit von Ludwig Feuerbach: In freier Wiedergabe mit Einleitung. W. Engelmann, Leipzig 1912
Käännöksiä ja toimituksia

Shakespeare's Dramatiska arbeten; efter Carl Aug. Hagbergs öfversättning med hänsyn till den sceniska framställningen och för läsning i hemmet bearbetade af Wilh. Bolin; illustrerad praktupplaga med öfver 600 illustrationer af sir John Gilbert. Edlund, Helsingfors 1887
Ludvig Anzengruber: biografisk och litterär minnesbild jämte Valda berättelser af Anzengruber i svensk öfversättning af Wilh. Bolin. P. A. Norstedt & söner, Stockholm 1897
Alexander Jænisch: Humoresker och pennteckningar; samlade och utgifna af Wilh. Bolin. G. W. Edlund, Helsingfors 1898
K. Waliszewski: Peter der Grosse: nach neuen Urkunden: Bd. 1-2; deutsche Ausgabe von Wilhelm Bolin. Ernst Hofmann, Leipzig 1898-1899
Ludwig Feuerbach: Erläuterungen und Ergänzungen zum Wesen des Christenthums; Durchgesehen und neu herausgegeben von Wilhelm Bolin. F. Frommann, Stuttgart 1903
Ludwig Feuerbach: Das Wesen des Christenthums; Durchgesehen und neu herausgegeben von Wilhelm Bolin. F. Frommann, Stuttgart 1903
Ausgewählte Briefe von und an Ludwig Feuerbach 1: Biografische Einleitung: Briefe 1820-1837; zum Säkulargedächtniss seiner Geburt herausgegeben und biographisch eingeleitet von Wilhelm Bolin. Otto Wigand, Leipzig 1904
Ausgewählte Briefe von und an Ludwig Feuerbach 2: Briefe 1838-1871; zum Säkulargedächtniss seiner Geburt herausgegeben und biographisch eingeleitet von Wilhelm Bolin. Otto Wigand, Leipzig 1904
Ludwig Feuerbach: Pierre Bayle: ein Beitrag zur Geschichte der Philosophie und Menschheit; neu herausgegeben und biographisch eingeleitet von Wilhelm Bolin. F. Frommann, Stuttgart 1905
Ludwig Feuerbach: Theogonie nach den Quellen des classischen, hebräischen und christlichen Alterthums; Durchgesehen und neu herausgegeben von Wilh. Bolin. F. Frommann, Stuttgart 1907
Ludwig Feuerbach: Vorlesungen über das Wesen der Religion nebst Zusätzen und Anmerkungen; durchgesehen und neu hrsg. von Wilhelm Bolin. F. Frommann, Stuttgart 1908
Fjodor Panfjorov

Fjodor Ivanovitš Panfjorov (ven. Фёдор Ива́нович Панфёров; 2. lokakuuta (J: 20. syyskuuta) 1896 Saratovin läänin Pavlovkan kylä – 10. syyskuuta 1960 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Fjodor Panfjorov syntyi köyhään talonpoikaisperheeseen. Varojen puutteen takia hän joutui jättämään kesken opiskelun Volskin opettajaseminaarissa. Lokakuun vallankumouksen jälkeen hän työskenteli paikallislehden toimituksessa, NKP(b):n kihlakuntakomiteassa ja perustamassaan maatalouskommuunissa. Ensimmäiset kaunokirjalliset teokset ilmestyivät vuonna 1920. Vuonna 1926 Panfjorov liittyi NKP:hen, vuosina 1924–1931 hän työskenteli Krestjanski žurnal -lehden toimittajana ja vuosina 1931–1960 pienin väliajoin Oktjabr-kirjallisuuslehden päätoimittajana. 1920-luvulla hän toimi Venäjän proletaarikirjailijoiden yhdistyksen johdossa ja vuodesta 1934 lähtien Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen jäsenenä. Kirjailija oli 1930–1950-luvuilla myös Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana.
Panfjorovin pääteos on maatalouden kollektivisointia kuvaava laaja romaani ”Sieramäki” (Bruski, 1928–1933). Aikanaan romaani sai viranomaisten tuen, mutta muun muassa Maksim Gorki arvosteli sitä voimakkaasti naturalismista ja vulgaarista kielenkäytöstä. Toisen maailmansodan jälkeen Panfjorov kirjoitti tendenssimäisen romaanitrilogian Borba za mir (”Taistelu rauhan puolesta”, 1945–1947), V strane poveržennyh (”Voitettujen maassa”, 1948), Bolšoje iskusstvo (”Suuri taide”, 1939), jonka kahdesta ensimmäisestä osasta hän sai Stalin-palkinnon. Vuosina 1953–1960 kirjoitettu trilogia Volga matuška-reka (”Volga, Volga, äiti armas”) häilyy Stalinin ajan arvostelun ja puolustelun välillä. Näiden myöhempien teosten taiteellista arvoa pidetään mitättömänä.
Suomennettuja teoksia

Sieramäki. Romaani. 1. kirja. Suom. Lea Helo. Leningrad: Kirja, 1931.
Sieramäki. Toinen kirja. Suom. Lea Helo. Leningrad: Kirja, 1932.
Sieramäki. Kolmas kirja, Varmoin askelin. Suom. Lea Helo. Leningrad: Kirja, 1934.
Aiheesta muualla

Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Fjodor Panfjorov (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  IdRef
Nazi Boni

Nazi Bonin patsas Dédougoussa.
Nazi Boni (1912 Bouan, Dédougoun piiri – 16. toukokuuta 1969 Ouagadougou) oli burkinalainen poliitikko ja kirjailija.
Boni kävi alakoulun Ouagadougoussa ja opiskeli William Pontyn normaalikoulussa Senegalissa. Hän työskenteli opettajana Ouagadougoussa ja Norsunluurannikolla.
Toisen maailmansodan jälkeen Boni siirtyi politiikkaan. Hänet valittiin Ranskan Ylä-Voltan yleisneuvostoon ja Bobo-Dioulasson kaupunginvaltuustoon vuonna 1947 sekä Ylä-Voltan edustajaksi Ranskan kansalliskokoukseen vuosina 1948, 1951 ja 1956. Vuonna 1957 hänestä tuli Ylä-Voltan aluekokouksen puheenjohtaja.
Boni oli kansallisuudeltaan bwamu ja edusti politiikassa Ylä-Voltan länsiosan väestöä. Hän kuului siirtomaavallan tukemaan Union voltaïque -puolueeseen sekä perusti vuonna 1955 Mouvement populaire de l’évolution africaine ja vuonna 1959 Mouvement du regroupement voltaïque -puolueet. Boni vastusti Ylä-Voltan politiikkaa hallinnutta Rassemblement démocratique africain -puoluetta ja kannatti Malin liittovaltiota Ranskan Länsi-Afrikan hajottua.
Boni kärsi tappion vuoden 1959 vaaleissa ja joutui pakenemaan ulkomaille Maurice Yaméogon noustua valtaan. Hän asui Bamakossa, Pariisissa ja Dakarissa ja palasi Ylä-Voltaan vuoden 1966 vallankaappauksen jälkeen. Boni sai surmansa liikenneonnettomuudessa.
Boni on yksi burkinalaisen kirjallisuuden perustanlaskijoista. Hänen romaaninsa Le Crépuscule des temps anciens (1962) kuvaa bwamujen perinteistä elämää ja henkistä kulttuuria. Boni on kirjoittanut myös pitkän esseen Histoire synthétique de l’Afrique résistante (1971).
BonBon

| Bon Bon> Tiedot |
| --- | --- |
Kotipaikka:   Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Nina Keres, laulu   Outi Lindgren, laulu  
Levy-yhtiö:  EMI, 1978  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bon Bon oli suomalainen 1970-luvun lopulla toiminut iskelmäduo, jonka muodostivat Nina Keres (s. 1959) ja Outi Lindgren (s. 1959). Tytöt ystävystyivät Steiner-koulun musiikkiluokalla. He osallistuivat vuonna 1976 Apu-lehden Iskelmähaavi-kiertueelle nimellä Nina ja Outi levyttäen kiertueen Uudet tähdet tulevat -kokoelmalle. Levylle pääsivät duetto ”Kylähäät” ja Outin sooloesitykset ”Näinkö aina meille täällä käy” ja ”Uneen aika vaipuu”.
Baccaran menestyksen innoittamana levy-yhtiö EMI kiinnitti duon ja he pääsivät levyttämään nimellä Bon Bon albumillisen käännöskappaleita vuonna 1978. He edustivat myös Suomea Intervision laulukilpailussa Sopotissa. Kesällä 1979 Bon Bon oli mukana Markku Aron kesäkiertueella. Tämän jälkeen sekä Keres että Lindgren siirtyivät opiskelemaan ja valmistuivat ammatteihin musiikin ulkopuolella.
Diskografia

Bon Bon (EMI, 1978, cd-painos Rocket Records 2011)
Boniface de Montferrat

Montferrat’n markiisi Bonifatiuksesta tehdään neljännen ristiretken johtaja vuonna 1201. Henri Decaisnen maalaus 1800-luvulta.
Montferrat’n vaakuna.
Boniface de Montferrat (myös Montferratin Bonifacius) (ital. Bonifacio del Monferrato; kreik. Βονιφάτιος Μομφερρατικός, Vonifatios Momferratikos) (noin 1150 – 4. syyskuuta 1207) oli italialainen ylimys, Montferrat’n markiisi ja neljännen ristiretken johtaja. Valloitettuaan Konstantinopolin vuonna 1204 hän perusti Thessalonikan kuningaskunnan ja toimi sen kuninkaana. Tosin hän oli vuonna 1204 pyrkinyt korkeampaan tehtävään, Latinalaisen keisarikunnan keisariksi, mutta hänen sijastaan tehtävään valittiin Flanderin kreivi Balduin I.
Boniface de Montferrat’n isä oli William V, joka osallistui toiseen ristiretkeen.
Thessalonikan kuningaskunta oli lyhytikäinen ristiretkivaltio. Se sijaitsi nykyisten Kreikan ja Turkin alueella, vaikkakaan kuningaskunnan rajoja ei koskaan tarkkaan määritelty jatkuvien sotien vuoksi. Kuningaskunta sai nimensä kreikkalaisesta Thessalonikin kaupungista. Kuningaskunnan olemassaolo päättyi vuonna 1224, jolloin Epeiroksen despotaatti valloitti sen ja liitti itseensä.
Boniface de Montferrat sai surmansa vuonna 1207 Bulgarian ja ristiretkeläisten välisessä kahakassa Makedoniassa. Bulgarian hyökkäystä johti tsaari Kaloyan, joka pian tämän jälkeen alkoi piirittää Thessalonikaa.
Bogra

| Bogra |
| --- | --- |

 Bogra
 Koordinaatit: 24°51′N, 89°22′E 
Valtio:  Bangladesh
Alue:  Rajshahin alue
Väkiluku (2011):  400 983
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bogra (bengaliksi বগুড়া, Bôguṛa) on kaupunki Bangladeshin luoteisosassa. Sen asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 400 983.
Maantiede

Bogra sijaitsee Bangladeshin luoteisosassa Karatoyajoen varrella. Karatoya on suuremman Brahmaputran eli bangladeshilaisittain Jamunajoen sivujoki. Laajemmin Bogra on osa eteläistä Barindin aluetta.
Historia

Karatoya oli aikanaan assamilaisen Kamarupan kuningaskunnan ja Pundran raja. Myöhemmin aluetta hallitsivat Palan ja Senan valtakunnat. Lähellä sijaitsee Mahasthangarhin arkeologinen kohde.
Nykyisen Bogran alue päätyi lopulta osaksi Delhin sulttaanikuntaa. Paikalliset asukkaat kääntyivät ilmeisesti joukolla islamiin 1200-luvun aikana. Vuonna 1596 alueen valtasi suurmogulien alainen radža Man Singh. Man Singh perusti tukikohdakseen Shirpurin Bogran eteläpuolella. Itse Bograssa historiallisia kohteita ei ole kovin montaa. Bogran palatsi oli Čawdhari-suvun keskus.
Bogran kunta perustettiin vuonna 1876. Sitä ovat hävittäneet useampaan otteeseen eri luonnonkatastrofit. Vuonna 1864 iski tuhoisa sykloni ja vuonna 1886 tuhoja aiheuttivat valtavat rankkasateet. Maanjäristyksiä oli vuosina 1885, 1888 ja 1897. Intian jaon yhteydessä vuonna 1947 Bograsta tuli osa Pakistaniin kuulunutta Itä-Bengalia. Nykyisin se on osa itsenäistä Bangladeshia. Syyskuussa 1977 paikalliset armeijan joukot yrittivät vallankaappausta tuolloista presidentti Ziaur Rahmania vastaan.
Talous

Bogra on oman alueensa taloudellinen keskus, jonne kulkevat alueen maantie- ja rautatieyhteydet.
Väestö

Bogran asukasluku oli Bangladeshin vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 400 983. Vuonna 2001 vastaava lukema oli 210 038, vuonna 1981 68 749, vuonna 1974 47 154 ja vuonna 1951 25 303. Suurin osa kaupungin asukkaista on muslimeja..
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bogra Wikimedia Commonsissa
Katukuvaa.
Mahasthangarh.
Bernard Bolzano

| Bernard Bolzano |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. lokakuuta 1781 Praha, Böömin kuningaskunta
Kuollut: 18. joulukuuta 1848 (67 vuotta) Praha, Böömin kuningaskunta
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Kaarlen yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  František Josef Gerstner
Tutkimusalue:  Matemaattinen analyysi, logiikka, tieteenfilosofia, epistemologia, matematiikka, filosofia, estetiikka ja kirkko
Bernard Placidus Johann Nepomuk Bolzano (5. lokakuuta 1781 – 18. joulukuuta 1848) oli tšekkiläinen saksankielinen matemaatikko, teologi, filosofi ja loogikko. Hän syntyi Prahassa. Bolzano tunnetaan nykyisin ennen kaikkea Bolzanon lauseesta, joka on jatkuvien funktioiden väliarvolauseen erikoistapaus, sekä Bolzanon–Weierstrassin lauseesta.
Bolzano aloitti opintonsa Prahan Kaarlen yliopistossa vuonna 1796, pääaineinaan filosofia, fysiikka ja matematiikka. Syksyllä 1800 hän alkoi opiskella myös teologiaa. Vuonna 1804 hän väitteli geometriasta, ja kaksi päivää väitöstilaisuuden jälkeen hänet vihittiin papiksi.
Bolzanon työ logiikan parissa on vaikuttanut myöhempien matemaatikkojen saavutukseen, kuten esimerkiksi Georg Cantor ja Richard Dedekind.
Teoksia

Betrachtungen über einige Gegenstände der Elementargeometrie
Versuch einer objectiven Begründung der Lehre von den drei Dimensionen des Raumes
Die drey Probleme der Rectification, der Complanation und der Cubirung
Über Haltung, Richtung, Krümmung und Schnörkelung bei Linien
Paradoxien des Unendlichen ("Äärettömän paradoksit")
Aiheesta muualla

Corazzon, Raul: Bernard Bolzano and the Theory of Science Theory and History of Ontology (englanniksi)
Morscher, Edgar: Bernard Bolzano The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Sebestik, Jan: Bolzano's Logic The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Boyer, Carl B. & Merzbach, Uta C.: Tieteiden kuningatar – Matematiikan historia, osa II, s. 721–722.  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Art House, 1994.  ISBN 951-884-158-6
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef