stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Riho Grünthal
Julkaisuja (valikoima) > Toimittajana

(Sirpa Penttisen & Tapani Salmisen kanssa) IFUSCO 1988. Proceedings of the Fifth International Finno-Ugrist Students’ Conference, Helsinki, 22-26 May 1988. Helsinki: Castrenianium & Finno-Ugrian Society 1989 (Castrenianumin Toimitteita 35).
(Johanna Laakson kanssa) Oekeeta asijoo. Commentationes Fenno-Ugricae in honorem Seppo Suhonen sexagenarii. Helsinki: Suomalais-ugrilainen seura 1998 (Mémoires de la Société Finno-Ougrienne 228).
Ennen, muinoin. Miten menneisyyttämme tutkitaan. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura 2002 (Tietolipas 180).
(Petri Kallion kanssa) A Linguistic Map of Prehistoric Northern Europe. Helsinki: Société Finno-Ougrienne 2012. (Mémoires de la Société Finno-Ougrienne 266).
Aiheesta muualla

https://researchportal.helsinki.fi/fi/persons/riho-gr%C3%BCnthal
Riho Grünthal 375 humanistia -sivustolla 4.2.2015, Helsingin yliopiston humanistinen tiedekunta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat  Puola 
Muut:  IdRef
Grönlanninvalas

| Grönlanninvalas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Valaat Cetacea
Alalahko::  Hetulavalaat Mysticeti
Heimo::  Silovalaat Balaenidae
Suku::  Balaena
Laji::  mysticetus
Kaksiosainen nimi
 Balaena mysticetus  Linnaeus, 1758 
 Grönlanninvalaan levinneisyys
Katso myös
   Grönlanninvalas Wikispeciesissä   Grönlanninvalas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Grönlanninvalas (Balaena mysticetus) on pohjoisilla merialueilla elävä suurikokoinen hetulavalaslaji.
Tuntomerkit

Grönlanninvalas on tumma eikä kovin sulavalinjainen eläin, jonka alaleuka on kaareva ja yläleuka kapea. Sen hetulat ovat pidemmät kuin millään muulla hetulavalaalla, jopa yli kolmemetriset. Grönlanninvalaan kallo on kovaa luuta, ja se hakkaa päällään jään alapintaan puhkaistakseen hengitysaukkoja. Pisimmät grönlanninvalaat ovat yli 20-metrisiä naaraita; uros on jonkin verran pienempi. Grönlanninvalas on maailman toiseksi painavin eläin, ja sinivalaan ohella ainoa, jonka suurimmat yksilöt voivat painaa toistasataa tonnia. Tavallisesti grönlanninvalaan paino on noin 50–60 tonnia.
Ikä

Vuonna 1999 löydettiin grönlanninvalas, joka todettiin silmän aminohappojen perusteella 211-vuotiaaksi. Toukokuussa 2007 inuitit löysivät Barrow’ssa, Alaskassa grönlanninvalaan, jonka kyljessä oli 1800-luvun lopulla käytetyn harppuunan kappaleita. Valaan iäksi arvioitiin noin 115–130 vuotta. Aiemminkin arveltiin, että grönlanninvalas voisi elää noin 80–100-vuotiaaksi.
Levinneisyys

Grönlanninvalas on ainoa hetulavalas, joka elää koko elämänsä arktisilla merialueilla. Pohjoisesta jäämerestä levinneisyys ylettyy Atlantin ja Tyynenmeren pohjoisimpiin osiin.
Ravinto

Grönlanninvalas siivilöi hetuloillaan planktonia vedestä. Se syö lähinnä Calanus-suvun äyriäisiä sekä Spiratella- ja Limacina-sukujen nilviäisiä.
Uhanalaisuus

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee grönlanninvalaan nykyään elinvoimaiseksi lajiksi, sillä lajin yksilömäärä on maailmanlaajuisesti kasvussa. Beringinmeren, Tšuktšimeren ja Beaufortinmeren populaation arvioidaan olevan yli 7 000 yksilön suuruinen, ja sen arvioidaan palautuneen jo valaanpyynnin aloittamista edeltäneelle tasolle.
Grönlanninvalaspiirros
Kiltti

Nykyaikainen kiltti ja sporran-pussukka yhdistettynä muodollisen iltapuvun yläosaan.
Kiltti (engl. ja skotin sanasta kilt; gaeliksi fèileadh) on skotlantilaiseen miesten kansallispukuun kuuluva laskostettu, tavallisesti ruudullinen hame.
Piirteet ja vaatekokonaisuus

Kiltti on polvipituinen ja pohjaväriltään usein sininen, punainen tai vihreä. Kankaan eli tartaanin ruutujen koon, värien ja raitatiheyden vaihtelulla saadaan aikaan tuhansia erilaisia yhdistelmiä, joista monet merkitsevät tietyn klaanin tunnusta.
Vyötäröltä roikkuva nahkapussukka, sporran, on tärkeä osa kilttiä. Kokonaisuuteen kuuluu lisäksi yleensä yksilöllinen takki tai pusero, skottipäähine, solkikengät ja polvisukat, sekä käyttökäden puoleisen sukan varteen työnnetty skotlantilainen sgian dubh -tikari.
Perinteisesti kiltin alla ei käytetä alushousuja, mutta hygieniasyistä niitä voi käyttää.
Historia

Kiltti oli alkuperäisessä muodossaan tavallisten skottien arvokkain vaatekappale, nimeltään filleadh mòr. Monikäyttöistä vaatetta pystyi käyttämään myös yöllä lämmittävänä huopana sekä sateella viittana tai huppuna. Perheen naiset kutoivat kiltin kotona tartaanikankaasta, ja siinä oli kaksi yhteen ommeltua viisimetristä villakaistaletta. Kun omistaja pukeutui vaatteeseen, se levitettiin aluksi tuvan lattialle pitkittäin kaksin kerroin, laskostettiin ja vyötettiin. Pukija asettui laskosten päälle selälleen ja taittoi huovan päät vyöllä vyötärönsä ympärille. Hän nousi sitten jaloilleen ja nosti päällimmäisen kangaskerroksen vasemmalle olalleen, johon kangas kiinnitettiin soljella. Vaatteen nimi tuleekin skotin kielen verbistä kilt, joka tarkoittaa suunnilleen ”kietaista vaate ylleen”.
1600-luvun aikana filleadh mòr jakaantui kahdeksi erilliseksi vaatekappaleeksi, kiltti-hameeksi ja hartiahuiviksi. Ne tehtiin erimittaisista kangaskaistaleesta, ja vain hame laskostettiin.
Kilttiä käyttivät Skotlannissa alun perin niin miehet kuin naisetkin. Miesten helma oli lyhyempi kuin naisten helma. Tämä saattoi johtua eräässä valimossa 1720-luvulla tehdystä ratkaisusta, jossa ylämaalaisten työntekijöiden puvusta muokattiin paremmin kuumaan tehtaaseen soveltuva.
Kun Englanti kukisti skottien kapinat vuonna 1745, englantilaiset kielsivät Ylämaiden ruutukankaan ja kiltin käytön vankeuden tai maastakarkotuksen uhalla. Kielto oli voimassa 35 vuoden ajan, vaikka osa Skotlannin aatelistoa ei sitä noudattanutkaan.
Kaikkea skottilaista ihannoinut kuningatar Viktoria toi skottilaisen ruutukuosin muotiin 1800-luvulla, ja kiltin käyttö levisi brittiarmeijan skottirykmenttiin ja lastenmuotiin. Kansatieteilijäveljekset nimeltä Sobieski Stuarts julkaisivat vuonna 1842 teoksen Vestiarium Scotium, jossa kuvataan jokaisen skottiklaanin tartaanin värit ja kuviot. Nämä tunnuskankaat eivät perustuneet todelliseen historiaan, mutta skottisuvut ottivat ne nopeasti käyttöön.
Kilttien värimaailma laajeni kirkaammaksi, kun synteettiset värit keksittiin. Skottilaista ruututartaania jäljittelevät kangaskuosit tulivat naistenmuotiin toisen maailmansodan jälkeen. Naisten skottihameessa on vain neljä kapeahkoa laskosta ja paljon vähemmän kangasta kuin alkuperäisessä kiltissä.
Kilttiä käytetään Skotlannissa niin arkivaatteena kuin juhlatilaisuuksissakin. Se on edelleen brittiarmeijan skottirykmenttien univormun osa. Myöhempinä aikoina kiltin käytön ovat pienemmissä määrin omaksuneet myös walesilaiset ja irlantilaiset osana kelttiläisromantiikkaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiltti Wikimedia Commonsissa
Historianelävöittäjä pukeutuneena skotlantilaiseen filleadh mòr -asuun, nykyaikaisen kiltin edeltäjään.
Kímolos (kunta)

| Kímolos Kímoloksen kunta Κίμωλος Δήμος Κιμώλου |
| --- | --- |
 Kunnan sijainti
 Kímolos
 Koordinaatit: 36°48′N, 24°33′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Egea
Alue:  Etelä-Egean saaret
Alueyksikkö:  Mílos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta, kylä
 – Kallikrates-koodi:  6502
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  53,3 km²
Väkiluku (2011):  910
 – Kylä:  837
 – Väestötiheys:  17,07 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  840 04
Suuntanumero(t):  22870
Rekisterikilpi:  EM
 
 www.kimolos.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kímolos (kreik. Κίμωλος) on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Κιμώλου, Dímos Kimólou), joka sijaitsee Míloksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Koko kunnan pinta-ala on 53,3 neliökilometriä ja väkiluku 910. Varsinaisen Kímoloksen kylän väkiluku on 837 (vuonna 2011).
Kímoloksen kunta käsittää koko Kímoloksen saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat seuraavat pienemmät saaret: Ágios Andréas, Ágios Efstáthios, Ágios Geórgios, Kalógeroi, Kasséles, Klimatónisa, Manolonísi, Polýaigos ja Prasonísi sekä Revmatonísian ja Thermonísian saaret. Saaret kuuluvat Kykladien saariryhmään.
Kunnan osat

Kímoloksen kunta muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |  |
| --- | --- | --- |
| Ágios Efstáthios (saari) | 0 |  |
| Ágios Geórgios (saari) | 0 |  |
| Ágios Nikólaos | 2 |  |
| Alykí | 17 |  |
| Goúpa - Kará | 14 |  |
| Kalamítsi | 6 |  |
| Kímolos | 837 |  |
| Polýaigos (saari) | 2 |  |
| Prasonísi (saari) | 0 |  |
| Prássa | 13 |  |
| Psáthi | 19 |  |
Yhteensä: 910
Aiheesta muualla

Δήμος Κιμώλου. Kímoloksen kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Etelä-Egean saarten alue
| --- | --- |
Ándroksen alueyksikkö:  Ándros
Kálymnoksen alueyksikkö:   Agathonísi  Astypálaia  Kálymnos  Leipsoí  Léros  Pátmos 
Kárpathos-Kásoksen alueyksikkö:   Kárpathos  Kásos 
Kéa-Kýthnoksen alueyksikkö:   Kéa  Kýthnos 
Kosin alueyksikkö:   Kos  Nísyros 
Míloksen alueyksikkö:   Kímolos  Mílos  Sérifos  Sífnos 
Mýkonoksen alueyksikkö:  Mýkonos
Náxoksen alueyksikkö:   Amorgós  Náxos ja Pienet Kykladit 
Pároksen alueyksikkö:   Antíparos  Páros 
Ródoksen alueyksikkö:   Chálki  Megísti  Ródos  Sými  Tílos 
Sýroksen alueyksikkö:  Sýros-Ermoúpoli
Thíran alueyksikkö:   Anáfi  Folégandros  Íos  Síkinos  Thíra 
Tínoksen alueyksikkö:  Tínos
Kimpisen lukio

| Kimpisen lukio |
| --- | --- |
Sijainti:  Pohjolankatu 2, 53100 Lappeenranta (Taikinamäki)
Koordinaatit:  61.0589°N, 28.1987°E
Tyyppi:  suomenkielinen lukio
Perustettu:  1939
Rehtori:  Olli Mielonen
Oppilaita:  603 (2018)
Verkkosivut
Kimpisen lukio on lukio Lappeenrannassa Taikinamäen kaupunginosassa. Se on Lappeenrannan Lyseon lukion ohella toinen Lappeenrannan kunnallisista lukioista. Koulu perustettiin vuonna 1939. Vuosina 2018 ja 2019 koulussa opiskeli noin 600 lukiolaista.
Kimpisen lukiossa on mahdollista painottaa opintojaan muun muassa liikuntaan, kansainvälisyyteen tai yrittäjyyteen. Se on Etelä-Karjalan urheiluakatemian yhteistyöoppilaitos ja osa Lappeenrannan teknillisen yliopiston ja alueen metsäteollisuusyritysten metsäklusterilinjan opetusta.
Kimpisen lukio vastaa myös Lappeenrannan aikuislukio-opetuksesta. Kimpisen aikuislukion opiskelijoista useat suorittavat kaksoistutkintoa (syksyllä 2019: 86) tai ovat aineopiskelijoita (95). Useat kaksoistutkinnon suorittajista opiskelevat Saimaan ammattiopisto Sampossa, joka päätoimipaikat sijaitsee lukion naapurustossa.
Kimpisen lukion vieressä sijaitsee perusopetuksen 1.–9. luokkien Kimpisen koulu (Pohjolankatu 23), ja sen koulukeskuksen jotkut tilat ovat myös lukion käytössä.
Historia

Kimpisen lukion varhaisin edeltäjä  Lappeenrannan yhteiskoulu perustettiin vuonna 1930 yksityisenä oppikoulun viisiluokkaisena keskikouluna. Perustamisen taustalla oli vanhempien huoli, kun julkinen Lappeenrannan yhteislyseo (sekin vuosina 1919–1928 nimeltään Lappeenrannan yhteiskoulu, nykyinen Lyseon lukio) ei ilmeisesti talousvaikeuksien vuoksi perustanut uusia luokkia ja jo hyväksyttyjä oppilaita jäi ilman koulupaikkaa. Yhteiskoulun johtokunnan puheenjohtajana toimi kansakoulutarkastaja T. G. Murto, joka neuvotteli koululle tilat Taikinamäen kansakoululta ja 5 000 markan avustuksen Lappeenrannan kaupungilta. Myös ympäryskunnat tukivat koulua pienesti, ja vuonna 1932 koulu pääsi valtionavun piiriin.
Yhteiskoulu sai pian perustamisensa jälkeen lisätilaa Peltolan kansakoululta, mutta vuonna 1937 tehdyssä tarkastuksessa opetustilat katsottiin puutteelliseksi, mikä asetti valtionavun uhanalaiseksi. Koululla oli tuolloin noin 150 oppilasta, yhteislyseolla puolestaan yli 400. Myös yhteislyseolla oli tilanpuutetta, ja ongelma päätettiin ratkaista muuttamalla yhteiskoulu julkiseksi Lappeenrannan tyttölyseoksi ja supistamalla yhteislyseo poikakouluksi, jonka nimeksi tuli Lappeenrannan lyseo. Eduskunta hyväksyi tämän kansanedustaja Elias Tukian tekemän aloitteen huhtikuussa 1938 ja muutokset astuivat voimaan syksyllä 1939. Taikinamäen kansakoulu remontoitiin tyttölyseon tarpeisiin, minkä lisäksi se käytti Peltolan kansakoulun ja rukoushuone Betanian tiloja.
Tyttölyseo sai oman rakennuksen Peltolan kansakoulun viereen vuonna 1951. Koulu muuttui Kimpisen yhteislyseoksi vuonna 1968, kun oppikoulujen sukupuolijaosta luovuttiin. Lappeenrannan siirtyessä peruskoulujärjestelmään vuonna 1975 koulu jakaantui Kimpisen lukioksi ja Kimpisen yläasteeksi. Koulun pitkäaikaisena rehtorina 1960–1970-lukujen muutosten aikaan toimi Hilkka Nykänen.
Aiheesta muualla

Kimpisen lukio (Arkistoitu – Internet Archive)
Huttunen, Tiina: ”Tipulan” tyttöjä koulunpenkillä – Lappeenrannan tyttölyseolaisten koulu-ura vuosina 1939–1955 Suomen historian pro gradu -tutkielma. Joensuun yliopisto, 2006.
Kinosaurus

| Kinosaurus: Elokuvafriikin vuosisata |
| --- | --- |

Kirjailija:  Harto Hänninen
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1997
ISBN:  951-1-13577-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kinosaurus: Elokuvafriikin vuosisata on populaarikulttuuriin erikoistuneen toimittajan Harto Hännisen vuonna 1997 julkaisema yleiskatsauksellinen tietokirja elokuvan historiasta.
Kirjassa käydään rennosti läpi koko elokuvan kehitysvaiheet varhaisista mykkäelokuvista 1900-luvun loppuun. Teos on runsaasti kuvitettu ja siinä on useita tietolaatikoita elokuvan eri lajityypeistä, muoti-ilmiöistä ja aikakausien tyyleistä.
Aiheesta muualla

Tuomas Savonen: Faktoja filmihulluille. Yliopisto 3/1998.
Kirakkajoen valuma-alue

Kirakkajoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 71.6) on Paatsjoen vesistössä sijaitseva ensimmäisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 470,92 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 10,45 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Kirakkakönkään voimalaitos.
Toisen jakovaiheen alueita ovat seuraavat neljä aluetta tai valuma-aluetta :
Rahajärven alue (71.61)
Kirakkajoen alue (71.62)
Hammasjärven valuma-alue (71.63)
Kutujärven valuma-alue (71.64)
Kipuaisti

Kipuaistin toimintamekanismi. Kudosvauriosta aiheutuva ärsytys aktivoi hermopäätteitä. Niistä kipurata kulkee hermorunkoja pitkin kohti selkäydintä ja jatkuu selkäytimen kipujuosteena kohti aivokeskuksia. Kipurata päättyy aivokuorelle.
Kipuaisti eli nosiseptio on ihmisen tai eläimen kipuja aistiva tuntoaisti. Se on osa somatosensorista kokonaisjärjestelmää, johon kuuluvat myös asentoaisti, kosketusaisti ja lämpöaisti.
Nosiseptiossa kudosvaurioon erikoistuneet vapaat hermopäätteet aktivoituvat ja kuljettavat ärsytyksen voimakkuutta vastaavan aktiopotentiaalisarjan keskushermostoon.
Kipuviestejä aivoihin välittäviä hermopäätteitä on joka puolella ihoa sekä sisäelimissä.
Kivun kokemus edellyttää kipuhermopäätteissä sijaitsevien kipureseptoreiden eli nosiseptoreiden (lat. nocere = ”vahingoittaa”) läsnäoloa. Kipureseptoreita on runsaasti ihossa, luukalvossa, sidekudoksissa sekä sisäelimiä ympäröivissä kalvoissa. Kipuhermopäätteitä ei ole läheskään kaikissa elimissä, vaan ne puuttuvat esimerkiksi nivelrustoista, aivokudoksesta ja keuhkoputkista. Suurin osa nosiseptoreista jakautuu kahteen perustyyppiin, jotka ovat:
Mekanotermaaliset nosiseptorit, joilla on korkea stimuloitumiskynnys. Ne reagoivat voimakkaaseen haitalliseen ärsytykseen. Niitä on paksuissa myeliinitupellisissa A-delta-hermosäikeissä, jotka johtavat impulssit nopeasti. A-delta-hermosäikeiden johtumisnopeudet ovat 6-100 m/s. Mekanotermaalisten nosiseptoreiden stimuloiminen tuottaa nopean, terävän ja paikallistettavan kivun, joka aktivoi poisvetorefleksit.
Polymodaaliset nosiseptorit. Ne reagoivat useisiin ärsykkeisiin kuten mekaaniseen, termaaliseen (kylmä ja kuuma) ja kemialliseen ärsytykseen. Kudosvaurioiden yhteydessä vapautuvat aineet aktivoivat näitä reseptoreja. Polymodaalisia nosiseptoreita on hitaasti impulsseja johtavissa ohuissa myeliinitupettomissa C-tyypin hermosäikeissä. C-säikeiden johtumisnopeudet ovat alle 2,5 m/s. Niiden kautta välittyvät kivut aistitaan tylppänä, särkevänä ja huonosti paikallistettavana.
Jotkut ihmiset ovat syntymästään saakka kyvyttömiä tuntemaan kipua. Tilan nimi on kongenitaalinen analgesia eli synnynnäinen kiputunnottomuus.  Tällaiset henkilöt voivat lapsuudessaan sairastaa huomaamattaan vakavaa tautia kuten umpilisäkkeen tulehdusta, joka korkeintaan tulkitaan vaarattomaksi vatsahäiriöksi. Seuraukset ovat luonnollisesti usein vaaralliset. Normaalisti jossakin ruumiinosassa oleva kipu on merkkinä siitä, että juuri siellä on jotakin vialla, joskin eräät sisäelinten häiriöt voivat aiheuttaa kipua aivan muualla. Esimerkiksi eräät sydäntaudit aikaansaavat kiputuntemuksia vasemmassa olkapäässä ja käsivarressa. Tällainen ns. heijastunut kipu voi olla potilaalle varsin hämmentävää.
Jopa jotkut tutkijat ovat viime aikoihin asti uskoneet, että kalat eivät tunne lainkaan kipua. Tutkimukset ovat kuitenkin todistettavasti osoittaneet että kalatkin tuntevat kipua.
Karch Kiraly

Karch Kiraly vuonna 2014.
Charles Frederik "Karch" Kiraly (s. 3. marraskuuta 1960, Jackson) on yhdysvaltalainen lentopalloilija ja olympiavoittaja. Kiralya pidetään yleisesti yhtenä kautta aikojen parhaista lentopalloilijoista: hän on ainoa urheilija, joka on voittanut olympiakultaa sekä sisälentopallossa että rantalentopallossa.
Kiralyn sukujuuret ovat unkarilaiset. Hänen tohtori-isänsä László muutti Yhdysvaltoihin Unkarin kansannousun 1956 jälkeen. Karch Kiraly opiskeli Kalifornian yliopistossa ja valmistui biokemiasta vuonna 1983.
1980-luvulla Kiraly oli Yhdysvaltain lentopallomaajoukkueen vakiojäsen. Hän oli mukana voittamassa olympiakultaa Los Angelesissa 1984 ja Soulissa 1988. Kansainvälinen lentopalloliitto FIVB valitsi Kiralyn vuoden pelaajaksi 1986 ja 1988.
Vuoden 1988 olympialaisten jälkeen Kiraly lopetti maajoukkueessa ja pelasi jonkin aikaa Italian Ravennassa Il Messaggeron joukkueessa. Sen jälkeen hän palasi Yhdysvaltoihin ja alkoi pelata rantalentopalloa täyspäiväisesti. Kiraly on voittanut ennätykselliset 148 ammattirantalentopallon turnausvoittoa ja hän voitti olympiakultaa Atlantassa 1996 yhdessä Kent Steffesin kanssa. Vuonna 1996 rantalentopallo oli ensimmäistä kertaa olympialaisten ohjelmassa.
Kiraly lopetti uransa kauden 2007, mutta jatkoi töitään televisiokanava ESPN:n parissa. Kiraly on ansainnut yli kolme miljoonaa dollaria palkintorahoja urallaan.
Syksyllä 2012 Kiraly nimitettiin Yhdysvaltain naisten lentopallomaajoukkueen päävalmentajaksi. Hän toimi maajoukkueen apuvalmentajana jo Lontoon olympialaisissa 2012, kun joukkue saavutti olympiahopeaa. Kiralyn päävalmentajakaudella joukkue voitti maailmanmestaruuden 2014 ja saavutti olympiapronssia 2016.
Sigrid Kirchmann

| Mitalit> Maa:   Itävalta.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:   Itävalta> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Stuttgart 1993 | korkeushyppy |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Pariisi 1994 | korkeushyppy |  |
Sigrid Kirchmann (s. 29. maaliskuuta 1966 Bad Ischl, Ylä-Itävalta, Itävalta) on entinen itävaltalainen korkeushyppääjä.
Kirchmann sijoittui Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 korkeushypyssä 11:nneksi tuloksella 179 cm. Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän oli neljäs tuloksella 189 cm ja Barcelonan 1992 olympialaisissa viides tuloksella 194 cm. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1993 hän saavutti pronssia tuloksella 197 cm. Pariisin EM-hallikilpailuissa 1994 hän saavutti pronssia tuloksella 196 cm.
William Forsell Kirby

William Forsell Kirby
William Forsell Kirby (14. tammikuuta 1844 Leicester – 20. marraskuuta 1912 Lontoo) oli brittiläinen hyönteistutkija. Hän käänsi Kalevalan englanniksi vuonna 1907.
Kirby valittiin Royal Dublin Societyn museon kuraattoriksi vuonna 1867. Vuonna 1879 Kirby siirtyi Natural History Museumiin assistentiksi edesmenneen Frederick Smithin tilalle. Hän vetäytyi toimestaan vuonna 1909.
Kirby kirjoitti osan teoksesta Fauna Boreali-Americana (1829–1837). Hän kirjoitti perhoskirjan Synonymic Catalogue of Diurnal Lepidoptera (1871), Rhopalocera Exotica (1887–1897), Elementary Text-book of Entomology ja useita luetteloita.
HMS King Edward VII

| HMS King Edward VII |
| --- | --- |
 HMS King Edward VII alkuvuodesta 1907

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Devonportin telakka
Kölinlasku:  8. maaliskuuta 1902
Laskettu vesille:  23. heinäkuuta 1903
Palveluskäyttöön:  7. helmikuuta 1905
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut osuttuaan miinaan 6. tammikuuta 1916 Cape Wrathin edustalla
Tekniset tiedot
Uppouma:  16 610 t (standardi) 17 800 t (kuormattu)
Pituus:  138,23 m
Leveys:  24 m
Syväys:  8,15 m
Koneteho:  18 000 ihp
Nopeus:  18,5 solmua
Miehistöä:  777
Aseistus
Aseistus:  4 x BL 12" Mk IX -tykkiä kaksoistorneissa 4 x BL 9,2" Mk X -tykkiä 10 x BL 6" Mk VII -tykkiä 14 x QF 12 naulan 18 cwt laivatykkiä 14 x QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 4 x 18" Whitehead -torpedoputkea 2 x  Maxim-konekivääriä
HMS King Edward VII oli Britannian kuninkaallisen laivaston King Edward VII -luokan taistelulaiva. Alus tilattiin osana vuosien 1903–1904 laivasto-ohjelmaa.
Valmistus

Alus tilattiin osana vuosien 1901–1902 laivasto-ohjelmaa Devonportin telakalta, missä köli laskettiin 8. maaliskuuta 1902. Alus laskettiin vesille 23. heinäkuuta 1903 ja valmistui helmikuussa 1905.
Palvelus

Alus upposi 6. tammikuuta 1916 osuttuaan miinaan Cape Wrathin edustalla.
Kimmerikon

| Kimmerikon> Κιμμερικόν.Sijainti |
| --- | --- |
 Kimmerikon
Koordinaatit:  45°2′32″N, 36°13′34″E
Valtio:  Ukraina (mieh.)
Paikkakunta:  Borysivka, Krim
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  500-luku eaa. – 200-luku jaa.
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Bosporoksen valtakunta Rooman valtakunta
Alue:  Taurike, Skyytia
Aiheesta muualla
  Kimmerikon Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kimmerikon (m.kreik. Κιμμερικόν, myös Kimmeris, Κιμμερίς; lat. Cimmericum) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Taurikessa Skyytiassa, nykyisellä Krimin niemimaalla Ukrainassa. Se sijaitsi lähellä nykyistä Borysivkan kylää.
Maantiede

Kimmerikonin kaupunki sijaitsi Tauriken eli Taurien Khersonesoksen itäosassa länteen Kimmeroksen Bosporoksesta (nyk. Kertšinsalmi), nykyisen maantieteen termeillä Krimin niemimaan itäpään käsittävän Kertšin niemimaan etelärannikolla Mustanmeren rannalla. Paikka oli noin 50 kilometriä etelään nykyisestä Kertšin kaupungista. Kaupunki oli rakennettu Kimmerion-vuoren (Κιμμέριον, nyk. Aghirmisch Daghi tai Opuk) lounaisrinteeseen. Kimmerikonin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä.
Historia

Kimmerikon oli kreikkalainen siirtokunta, jonka perustivat Joonian Miletoksesta tulleet asuttajat arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. Paikalla oli kuitenkin ennen tätä varhaisempi kimmerialainen asutus. Kaupungin historiasta tiedetään vain vähän. Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan kuitenkin huonosti. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Kimmerikon saattoi kuulua Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon. Samalla vuosisadalla Kimmerikon tuli osaksi Bosporoksen valtakuntaa, ja kuului tämän jälkeen Pantikapaionin alaisuuteen. Kaupunki toimi linnoituksena skyyttejä vastaan. Kimmerikon kukoisti roomalaisella kaudella ensimmäisellä vuosisadalla ja 100-luvulla jaa. Kaupunki tuhoutui tulipalossa 200-luvulla jaa.
Rakennukset ja löydökset

Kimmerikonin kaupunki on ollut ympäröity tornein varustetuin muurein, joista on löydetty osia sekä kaupungin akropoliilta että alakaupungista. Ne ajoitetaan 400- tai 300-luvulle eaa. Muurit sulkivat sisäänsä noin kahden neliökilometrin kokoisen alueen. Löytöihin lukeutuu myös rakennusten jäänteitä 500-luvulta eaa. aina hellenistiselle ja roomalaiselle kaudelle saakka. Varhaisimmat keramiikkalöydöt ovat 500-luvulta eaa. Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on Kertšin museossa.