stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aku Paasi

Aku Paasi, (aik. August Pyy; 1895 Suurpero, Viipurin maalaiskunta – 1937 t. 1938 Neuvostoliitto) oli suomalainen SKP:n ns. revolverioppositioon kuulunut punaupseerikoulun oppilas. Hän johti vuonna 1920 Pietarissa ns. Kuusisen klubin murhat suorittanutta kuuden punaupseerikoulun oppilaan ryhmää.
Viipurin seudulta kotoisin olleen Paaden isällä oli maatila ja Paasi kävi itsekin Suomessa pehtorikoulun. Hän työskenteli myös viilarina rautateillä ja johti sisällissodan aikana Suurperon punakaartia. Sen jälkeen hän siirtyi Venäjälle aikoen ryhtyä maanviljelijäksi Altain alueella. Oleskeltuaan vuonna 1918 Buin siirtolassa Paasi asettui Pietariin ja meni oppilaaksi Pietarin punaupseerikouluun. Hän valmistui huhtikuussa 1919 koulun tykistölinjalta ja osallistui 1919–1920 taisteluihin Itä-Karjalassa muun muassa tykkipatterin komentajana.
Venäjälle paenneiden suomalaiskommunistien rivijäsenten elämä oli köyhää ja heidän arvostelunsa tukahdutettiin kommunistipuolueen johdon taholta muun muassa erottamalla arvostelijoita puolueesta. Puolueen sisälle muodostuikin oppositioryhmittymä (ns. revolverioppositio), joka päätti iskeä eli "poistaa johdon ja joukkueen välisen kuilun" avoimella hyökkäyksellä. Oppositio oli tyytymätön myös punaupseerikoulun komissaarina toimineen Eino Rahjan johtamistapaan, puolueen keskuskomitan jäsenille yhteisistä varoista maksettuihin palkkioihin sekä siihen että keväällä 1919 Narvan taisteluun lähetetty Suomen komppania oli kärsinyt jo ennen rintamalle tuloa suuret tappiot johdon tekemien virheiden takia.
Paasi erotettiin oppositiotoimintansa vuoksi SKP:stä heinäkuussa 1920. Paaden johtama kuuden punaupseerioppilaan ryhmä ampui 31. elokuuta 1920 kahdeksan SKP:n jäsentä ja haavoitti kymmentä. Teon jälkeen ryhmä antautui vapaaehtoisesti miliisille.
Kaksi vuotta myöhemmin pidetyssä oikeudenkäynnissä heidät tuomittiin lieviin, 3–5 vuoden vankeusrangaistuksiin lukuun ottamatta SKP:n oppositioon kuuluneita Voitto Elorantaa ja Elvira Willman-Elorantaa, jotka teloitettiin. Paasi sai viiden vuoden karkotustuomion, jota hän kärsi aluksi Taka-Baikalin Tšitassa. Sittemmin hän sai työpaikan Burjatian ASNT:n maatalousasiain kansankomissariaatissa ja asettui asumaan Verhneudinskiin. Vuodesta 1924 hän oli Burjato-Mongolian ASNT:n valtion karjanjalostuksen apulaisjohtaja. Eräiden tietojen mukaan hänet vangittiin Stalinin vainojen aikaan 1937 ja teloitettiin, toisten tietojen mukaan hän kuoli luonnollisen kuoleman.
Aira Vuoristo

Aira Tuulikki Vuoristo (30. elokuuta 1937 Rauma – 1. toukokuuta 2015 Rovaniemi) oli suomalainen dekkarikirjailija ja lastenlääkäri. Hän asui Rovaniemellä.
Vuoristo valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Turun yliopistosta 1965. Hän työskenteli Lapin keskussairaalassa ensin apulaislääkärinä ja myöhemmin erikoistuttuaan osastonlääkärinä. Eläkkeelle jäätyään hän alkoi kirjoittaa, ja ensimmäinen dekkari Suvussa surman suu ilmestyi 2001.
Teokset

Suvussa surman suu, Kustannus-Mäkelä, 2001
Kuovi huutaa kuolemaa, Kustannus-Mäkelä, 2002
Haaste haudan takaa, Kustannus-Mäkelä, 2003
Tappaja tietää talosi, Kustannus-Mäkelä, 2004
Vastoin vainajan tahtoa, Kustannus-Mäkelä, 2005
Hiisi vieköön hengen, Kustannus-Mäkelä, 2007
Aiheesta muualla

Sanojen aika -artikkeli Aira Vuoristosta Kirjasampo.fi:ssä
Akupunktiopiste

Kartta akupunktiopisteistä Shisi jing fahuissa.
Akupunktiopiste eli akupiste (腧穴 pinyin: shùxué, "kuljetuspainauma"; tai 穴位; pinyin: xuéwèi; japani: つぼ tsubo; "painauman sijainti") on perinteisen kiinalaisen lääkinnän käsite, joka tarkoittaa nivelissä tai lihasten välissä olevaa painaumaa, jossa zang-fu -elinten qi ja meridiaanit kohtaavat ja tulevat lähelle pintaa. Useimmat akupisteet sijaitsevat meridiaaneilla, jotka yhdistävät niitä. Akupisteiden sijainti määritellään cun-mitalla.
Akupisteiden kautta pyritään avaamaan qin eli energian tukoksia kehossa. Tähän käytetään perinteisesti neuloja, moksaa, kuppausta, sormin painelua (akupainanta) ja tuinaa (koputtelu, taputtelu ja hieronta).  Uusia menetelmiä ovat akuvasara, sonopunktio (ääniaallot), laserpunktio ja magneetit. Perinteisten akupunktioneulojen vaikutusta voidaan tehostaa johtamalla niihin sähköä.
Vaivoja voidaan hoitaa stimuloimalla akupisteitä joko elimessä, jossa vaiva esiintyy tai etäällä siitä. Meridiaanit johtavat stimuloivan energiavirran akupisteestä toiseen. Täten munuaisia voi vahvistaa hieromalla jalkapohjassa olevaa yongquan-pistettä tai päänsärkyä helpottaa hieromalla peukalonhangan hegu-pistettä.
Wushussa eli kiinalaisessa sotataidossa akupunktiopisteitä hyödynnetään sekä vihollisen lamaannuttamisessa taistelun kuluessa että elvyttämisessä taistelun jälkeen.
Akupunktiopisteitä on vanhoissa kirjoituksissa mainittu 365. Myöhempinä aikoina niiden luku on noussut n. 2000:een. Nykyään WHO on virallisesti hyväksynyt 361 näistä.  Kiina, Japani ja Korean tasavalta toimivat yhteistyössä WHO:n alaisuudessa projektissa, jolla pyritään yhtenäistämään akupisteiden nimistö, määrittely ja paikantaminen.
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1994

| Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1994 |
| --- | --- |

Joukkueet: 12 (Yhdestä maanosasta)
Isäntämaa: Tunisia
Ajankohta: 26. maaliskuuta 1994 - 10. huhtikuuta 1994
Mitalistit – Kulta – Hopea – Pronssi:    Nigeria    Sambia    Norsunluurannikko
Ottelut: 20
Maalit: 44 (keskiarvo 2,2)
Paras maalintekijä:  Rashidi Yekini, 5 maalia
Paras pelaaja:  Rashidi Yekini
19. jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut pelattiin Tunisiassa 26. maaliskuuta–10. huhtikuuta 1994. Turnauksen voitti toista kertaa Nigeria.
Maalipörssi

5 maalia
Rashidi Yekini
4 maalia
Joël Tiéhi
2 maalia
Michel Bassolé
Bashir Abdel Samad
Charles Akonnor
Emmanuel Amunike
Elijah Litana
Kenneth Malitoli
Tähdistöjoukkue

Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut
Sudan 1957
Egypti 1959
Etiopia 1962
Ghana 1963
Tunisia 1965
Etiopia 1968
Sudan 1970
Kamerun 1972
Egypti 1974
Etiopia 1976
Ghana 1978
Nigeria 1980
Libya 1982
Norsunluurannikko 1984
Egypti 1986
Marokko 1988
Algeria 1990
Senegal 1992
Tunisia 1994
Etelä-Afrikka 1996
Burkina Faso 1998
Ghana ja Nigeria 2000
Mali 2002
Tunisia 2004
Egypti 2006
Ghana 2008
Angola 2010
Gabon ja Päiväntasaajan Guinea 2012
Etelä-Afrikka 2013
Päiväntasaajan Guinea 2015
Gabon 2017
Egypti 2019
Kamerun 2021
Norsunluurannikko 2023
Marokko 2025
Kenia/Tanzania/Uganda 2027
Jalkapallon afrikanmestarit
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1957  Egypti | 1959  Yhdistynyt arabitasavalta | 1962  Etiopia | 1963  Ghana | 1965  Ghana | 1968  Kongo-Kinshasa |
| 1970  Sudan | 1972  Kongo | 1974  Zaire | 1976  Marokko | 1978  Ghana | 1980  Nigeria |
| 1982  Ghana | 1984  Kamerun | 1986  Egypti | 1988  Kamerun | 1990  Algeria | 1992  Norsunluurannikko |
| 1994  Nigeria | 1996  Etelä-Afrikka | 1998  Egypti | 2000  Kamerun | 2002  Kamerun | 2004  Tunisia |
| 2006  Egypti | 2008  Egypti | 2010  Egypti | 2012  Sambia | 2013  Nigeria | 2015  Norsunluurannikko |
| 2017  Kamerun | 2019 | 2021 | 2023 | 2025 |  |
Janet Waldo

| Janet Waldo |
| --- | --- |
 Janet Waldo vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. helmikuuta 1919 Yakima, Washington
Kuollut: 12. kesäkuuta 2016 (97 vuotta) Encino, Los Angeles
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Robert Edwin Lee (vih. ; k. 1948)
Aiheesta muualla
IMDb
Janet Marie Waldo (4. helmikuuta 1919 Yakima, Washington – 12. kesäkuuta 2016 Encino, Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka muistetaan Judy Jetsonin äänenä tunnetussa televisiosarjassa Jetsonit.
Ennen näyttelijänuraansa Waldo opiskeli Washingtonin yliopistossa. Hän oli naimisissa näytelmäkirjailija-käsikirjoittaja Robert Edwin Leen vuodesta 1948 tämän kuolemaan 1994.
Aiheesta muualla

Janet Waldo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
25. huhtikuuta

25. huhtikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 115. päivä (116. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 250 päivää.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Markku, Markus, Marko
suomenruotsalainen kalenteri: Markus, Mark, Marco
ortodoksinen kalenteri: Markus, Markku
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Márkkos
vanhemmissa kalentereissa: Marcus
Tapahtumia

1719 – Daniel Defoen romaani Robinson Crusoe julkaistiin.
1792 – Ranskan kansallishymni Marseljeesi sävellettiin.
1792 – Ranskalainen maantierosvo Nicolas Jacques Pelletier oli ensimmäinen giljotiinilla mestattu henkilö.
1859 – Suezin kanavan rakentaminen alkoi.
1869 – Suomen ensimmäinen ammattiyhdistys Helsingin Kirjatyöntekijäin Yhdistys perustettiin.
1915 – Ensimmäisen maailmansodan ympärysvallat tekivät maihinnousun Gallipolissa.
1918 – kansanvaltuuskunta pakeni Neuvosto-Venäjälle.
1926 – Reza Khan kruunattiin Iranin šaahiksi nimellä Reza Pahlavi.
1930 – Neuvostoliiton vankileirien saaristo gulag perustettiin.
1945 – Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain joukot kohtasivat Torgaussa Elben varrella.
1945 – Lapin sodan viimeinen taistelu, jonka jälkeen natsi-Saksan asevoimien viimeiset joukot vetäytyivät Suomesta.
1945 – San Franciscossa alkoi 50 valtion edustajien konferenssi, jonka tavoitteena oli YK:n perustamisasiakirjan laatiminen.
1952 – Baden, Württemberg-Baden ja Württemberg-Hohenzollern yhdistettiin Baden-Württembergiksi.
1953 – Francis Crick ja James D. Watson selvittivät DNA:n spiraalirakenteen tutkimuksessaan Molecular structure of nucleic acids: a structure for deoxyribose nucleic acid.
1959 – Isotjärvet Atlanttiin yhdistävät Saint Lawrencen vesitie avattiin.
1962 – Saturn I:n toinen koelento.
1974 – Neilikkavallankumous lopetti diktatuurin ajan Portugalissa.
2015 – Yli 8 000 ihmistä sai surmansa Nepalin maanjäristyksessä.
Juhlapäiviä

Australia, Uusi-Seelanti ym.: ANZAC-päivä (Gallipolin maihinnousun muistopäivä).
Italia: Festa della Liberazione (Vapautumisjuhla), jolla muistetaan vuonna 1945 tapahtunutta 20-vuotisen fasismihallinnon päättymistä ja natsimiehityksen loppumista.
Portugali: Dia da Liberdade (vapauden päivä).
ylikansallinen: DNA-päivä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta 25. huhtikuuta Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
tammikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
helmikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  (30 )
maaliskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
huhtikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
toukokuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
kesäkuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
heinäkuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
elokuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
syyskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
lokakuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
marraskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
joulukuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31
Janet Schmalfeldt

Janet Schmalfeldt on yhdysvaltalainen pianisti ja musiikintutkija. Hän on tutkinut erityisesti musiikin muotorakenteita ja musiikilliseen muotoon liittyviä filosofisia kysymyksiä. Janet Schmalfeldt työskentelee tällä hetkellä emeritaprofessorina Tuftsin yliopistossa.
Janet Schmalfeldtin kirjalle In the Process of Becoming: Analytic and Philosophical Perspectives on Form in Early Nineteenth-Century Music (2011) myönnettiin vuonna 2012 sekä Society for Music Theory -yhdistyksen Wallace Berry Award -palkinto että The American Society of Composers, Authors & Publishers -yhdistyksen ASCAP Deems Taylor Award -palkinto.
Teoksia

Berg's Wozzeck: Harmonic Language and Dramatic Design, 1983, Yale University Press
In the Process of Becoming: Analytic and Philosophical Perspectives on Form in Early Nineteenth-Century Music, 2009, Oxford University Press
Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1980

| Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut 1980 |
| --- | --- |

Joukkueet: 8 (Yhdestä maanosasta)
Isäntämaa: Nigeria
Ajankohta: 8. maaliskuuta 1980 - 22. maaliskuuta 1980
Mitalistit – Kulta – Hopea – Pronssi:    Nigeria    Algeria    Marokko
Ottelut: 16
Maalit: 35 (keskiarvo 2,19)
Paras maalintekijä:  Khaled Labied, 3 maalia  Segun Odegbami
Paras pelaaja:  Christian Chukwu
12. jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut pelattiin Nigeriassa 8.–22. maaliskuuta 1980. Kisakaupunkeina olivat Lagos ja Ibadan. Turnauksen voitti ensimmäistä kertaa isäntämaa Nigeria.
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät |  |  | Loppuottelu | Loppuottelu |
 
: 19.3
|  |    Nigeria | 1 |   |  |  |  |
|  |    Marokko | 0 |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 22.3 | 22.3 |
|  |   |   |   |   |    Nigeria | 3 |
|  |   |   |   |   |    Algeria | 0 |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |  |  | Pronssiottelu | Pronssiottelu |
|  | 19.3 | 19.3 |   |  | 21.3 | 21.3 |
|  |    Algeria (rp.) | 2 (4) |   |  |    Marokko |   2 |
|  |    Egypti | 2 (2) |   |  |    Egypti |   0 |
Tähdistöjoukkue

Jalkapallon Afrikan-mestaruuskilpailut
Sudan 1957
Egypti 1959
Etiopia 1962
Ghana 1963
Tunisia 1965
Etiopia 1968
Sudan 1970
Kamerun 1972
Egypti 1974
Etiopia 1976
Ghana 1978
Nigeria 1980
Libya 1982
Norsunluurannikko 1984
Egypti 1986
Marokko 1988
Algeria 1990
Senegal 1992
Tunisia 1994
Etelä-Afrikka 1996
Burkina Faso 1998
Ghana ja Nigeria 2000
Mali 2002
Tunisia 2004
Egypti 2006
Ghana 2008
Angola 2010
Gabon ja Päiväntasaajan Guinea 2012
Etelä-Afrikka 2013
Päiväntasaajan Guinea 2015
Gabon 2017
Egypti 2019
Kamerun 2021
Norsunluurannikko 2023
Marokko 2025
Kenia/Tanzania/Uganda 2027
Jalkapallon afrikanmestarit
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1957  Egypti | 1959  Yhdistynyt arabitasavalta | 1962  Etiopia | 1963  Ghana | 1965  Ghana | 1968  Kongo-Kinshasa |
| 1970  Sudan | 1972  Kongo | 1974  Zaire | 1976  Marokko | 1978  Ghana | 1980  Nigeria |
| 1982  Ghana | 1984  Kamerun | 1986  Egypti | 1988  Kamerun | 1990  Algeria | 1992  Norsunluurannikko |
| 1994  Nigeria | 1996  Etelä-Afrikka | 1998  Egypti | 2000  Kamerun | 2002  Kamerun | 2004  Tunisia |
| 2006  Egypti | 2008  Egypti | 2010  Egypti | 2012  Sambia | 2013  Nigeria | 2015  Norsunluurannikko |
| 2017  Kamerun | 2019 | 2021 | 2023 | 2025 |  |
Jacques Fromental Halévy

Jacques Halévy
Jacques-François-Fromental-Élie Halévy (27. toukokuuta 1799 Pariisi – 17. maaliskuuta 1862 Nizza) oli ranskalainen säveltäjä ja Giacomo Meyerbeerin aikalainen.
Hän syntyi saksalaisperäiseen juutalaisperheeseen ja opiskeli konservatoriossa muun muassa Cherubinin johdolla. Hän toimi myöhemmin vuosina 1830–1845 Pariisin oopperan kuoromestarina.
Halévy toimi vuodesta 1833 Pariisin konservatorion professorina ja opetti siellä sävellystä 1840 alkaen. Hänen oppilaitaan olivat muun muassa Charles Gounod, Georges Bizet ja Camille Saint-Saëns.
Halévy sävelsi lukuisia grand opéroita, joista tunnetuimpia on La Juive (Juutalaisnainen, 1835).
Iğdır

| Iğdır |
| --- | --- |
 Iğdırin keskustaa
 Iğdır
 Koordinaatit: 39°55′15″N, 44°02′40″E 
Valtio:  Turkki
Alue:  Koillis-Anatolia
Maakunta:  Iğdır
Väkiluku (2014):  86 567
Aikavyöhyke:  UTC+3
 
 www.igdir.gov.tr www.igdir.bel.tr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Iğdır on kaupunki ja piirikunta Turkin itäosassa Armenian rajalla. Se on Iğdırin maakunnan pääkaupunki. Vuonna 2014 kaupungissa oli arviolta 86 567 asukasta.
Kuvia

Katu Iğdırissä
Ruohotasanko Igdırissä
Iğdırin kaupunki
Hautakivi Iğdırissä
Urartu nuolenpää
Näkymä Ararat-vuorelle Iğdıristä
Iğdırin kansanmurhan muistomerkki ja museo
Iğdırlaisia urheiluseuroja

Jalkapallo: Iğdırspor, Iğdır FK
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iğdır Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivut (turkiksi)
Al-Bakri

Abū ʿUbayd al-Bakrī  (k. 1094) oli Al-Andalusista kotoisin ollut maantieteilijä. Hän kirjoitti laajasti Vanhan maailman maantieteestä, mutta ei ilmeisesti itse koskaan poistunut Iberian niemimaalta. Teos Kitāb al-masālik wa’l-mamālik (”Kirja teistä ja valtakunnista”) valmistui vuonna 1068. Siitä on säilynyt vain osia, mutta se vaikutti arabialaiseen kirjallisuuteen vuosisatojen ajan.
Albert Reynolds

| Albert Reynolds |
| --- | --- |

Posti- ja lennätinministeri
 12. joulukuuta 1979 – 30. kesäkuuta 1981  
Edeltäjä:  Pádraig Faulkner
Seuraaja:  Patrick Cooney
Liikenneministeri
 25. tammikuuta 1980 – 30. kesäkuuta 1981  
Edeltäjä:  Georg Colley
Seuraaja:  Patrick Cooney
Teollisuus- ja energiaministeri
 9. maaliskuuta 1982 – 14. joulukuuta 1982  
Edeltäjä:  Michael O’Leary
Seuraaja:  John Bruton
Teollisuus- ja kauppaministeri
 10. maaliskuuta 1987 – 24. marraskuuta 1988  
Edeltäjä:  Michael Noonan
Seuraaja:  Ray Burke
Valtiovarainministeri
 24. marraskuuta 1988 – 8. marraskuuta 1991  
Edeltäjä:  Ray MacSharry
Seuraaja:  Bertie Ahern
Pääministeri
 11. helmikuuta 1992 – 15. joulukuuta 1994  
Edeltäjä:  Charles Haughey
Seuraaja:  John Bruton
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. marraskuuta 1932 Roosky, Irlannin vapaavaltio
Kuollut: 21. elokuuta 2014 (81 vuotta) Dublin, Irlanti
Puoliso:  Kathleen Coen
Tiedot
Puolue:  Fianna Fáil
Albert Reynolds (3. marraskuuta 1932 Roosky, Irlannin vapaavaltio – 21. elokuuta 2014 Dublin, Irlanti) oli irlantilainen poliitikko, joka toimi useassa eri ministerin tehtävässä. Hän oli Irlannin pääministeri taoiseach 1992–1994 ja edustamansa Fianna Fáil -puolueen puheenjohtaja. Parlamentin alahuoneessa, Dáil Éireannissa Reynolds istui 1977–2002.
Reynolds toimi ennen poliittista uraansa liikemiehenä. Politiikkaan hän siirtyi 1977, jolloin hänet valittiin parlamentin alahuoneeseen. Hän kannatti Charles Haugheya, joka nimitti Reynoldsin posti- ja lennätinministeriksi 1979. Tämän jälkeen hän toimi useissa eri ministerin tehtävissä, kunnes hänet valittiin vuonna 1992 Fianna Fáilin johtoon ja Irlannin pääministeriksi. Pääministerinä Reynolds onnistui edistämään Pohjois-Irlannin rauhanneuvotteluita ja oli allekirjoittamassa Downing Streetin julistusta. Reynolds joutui kuitenkin jättämään pääministerin tehtävät työväenpuolueen lähdettyä hallituksesta, kun Reynolds oli tukenut pedofiliasta syytettyä pappia suojelleen Harry Whelehanin valintaa ylioikeuden puheenjohtajaksi.
Nuoruus

Albert Reynoldsin isä oli hautausurakoitsijan, ja hän oli nuorin perheen neljästä lapsesta. Hän syntyi 3. marraskuuta 1932 Rooskyssa Roscommonin kreivikunnassa. Hän opiskeli Sligossa Summerhill Collegessa, mutta hänen vanhemmillaan ei ollut varaa laittaa häntä yliopistoon. Collegen jälkeen Reynolds työskenteli konttoristina valtion omistamassa CIÉ-yrityksessä.
Ura > Liikemiehestä ministeriksi

Albert Reynolds perusti vanhemman veljensä Jimin kanssa 1950-luvun lopulla tanssisaliketjun, johon kuului 1960-luvun puolivälissä noin kymmenen salia, joista suurimpiin mahtui jopa 3 000 ihmistä. Albert Reynolds laajensi liiketoimintaansa ketjusta saamiensa rahojen avulla ja osti muun muassa hotellin, dublinilaisen pekonitehtaan sekä lohta ja hummeria vieneen yrityksen. Hänen menestynein yrityksensä oli kuitenkin Longfordissa sijainnut eläinten rehua valmistanut tehdas.
Reynolds liittyi Fianna Fáiliin vuoden 1977 vaaleja varten. Hänet valittiinkin Irlannin parlamentin alahuoneeseen Dáil Éireanniin. Hän liittyi pian vaikutusvaltaiseen ”viiden ryhmään”, joka kannatti Charles Haugheya korvaamaan Jack Lynch Fianna Fáilin johdossa. Haugheystä tuli 1979 Irlannin pääministeri, ja Reynolds nimitettiin samana vuonna posti- ja lennätinministeriksi. Hänen merkittävin saavutuksensa ministerinä oli Irlannin vanhentuneen puhelinjärjestelmän korvaaminen uudella automaattiverkostolla.
Fianna Fáil menetti valta-asemansa vuonna 1981 mutta sai sen takaisin seuraavana vuonna. Reynolds palasi samalla hallitukseen saatuaan paikan teollisuus- ja energiaministerinä. Valtapuolue vaihtui uudestaan vuoden 1982 lopulla, ja Fianna Fáil nousi pääpuolueeksi uudelleen 1987, jolloin Reynolds nimitettiin teollisuus- ja kauppaministeriksi. Seuraavana vuonna hän sai valtiovarainministerin tehtävät Euroopan komissioon lähteneeltä Ray MacSharryltä. Valtiovarainministerinä Reynolds alensi tuloveroa ensimmäisen kerran 20 vuoteen ja onnistui markkinoimaan International Financial Services Centrea, jonne noin 200 finanssiyritystä perusti toimipisteen.
Puolueen sisäinen tyytymättömyys Charles Haugheyyn kasvoi 1990-luvun alussa, jolloin Reynolds tarjosi itseään Haugheyn vaihtoehdoksi. Hän sai heti kannatusta puolueen maaseudulta ja länsirannikolta kotoisin olleilta jäseniltä, koska hän edusti enemmän maaseutua kuin vauraampaa itärannikkoa. Haugheyn johtoasemaa ei kuitenkaan onnistuttu uhkaamaan, ja Reynolds menetti Haugheyn tuen ja ministerin paikkansa. Reynolds nousi kuitenkin puolueen johtoon jo helmikuussa 1992, kun Haughey pakotettiin eroamaan entisen oikeusministerin paljastettua, että Haughey oli määrännyt poliisin salakuuntelemaan kahta toimittajaa, jotka vaikuttivat olevan tietoisia Haugheyn sisäpiirin asioista.
Ura > Kausi pääministerinä

Reynolds aloitti Fianna Fáilin johtajana ja pääministerinä helmikuussa 1992. Reynolds joutui pääministerinä lähes ensi töikseen kiistaan, kun hänen kovan linjan katolinen oikeuskanslerinsa Harry Whelehan pyrki niin sanotussa X-tapauksessa estämään 14-vuotiaan raiskatun tytön matkustamisen Britanniaan aborttia varten. Reynolds epäonnistui riidan sovittelemisessa, mikä jätti kaunaa konservatiivien ja liberaalien välille. Samaan aikaan oikeus alkoi tutkia liikemies Larry Goodmanin ja entisen pääministerin Charles Haugheyn suhdetta. Tutkimuksissa paljastui, että Reynolds oli teollisuus- ja kauppaministerinä myöntänyt Goodmanin yritykselle valtion tarjoaman konsignaation Irakiin myytävälle naudanlihalle. Luottamuspula aiheutti Fianna Fáilin ja edistyksellisten demokraattien hallituksen kaatumisen. Seuranneissa vaaleissa mikään puolue ei saanut selvää voittoa, mutta Reynolds sai jatkaa pääministerinä ja Fianna Fáilin hallituskumppaniksi tuli tällä kertaa työväenpuolue.
Reynoldsin merkittävin saavutus pääministerinä oli Pohjois-Irlannin rauhanneuvotteluissa. Hän onnistui sekä kepin että porkkanan avulla taivuttelemaan republikaanitahot lopettamaan väkivallan ja osallistumaan neuvotteluihin muiden pohjoisirlantilaisten ryhmien kanssa. Reynolds vakuutti myös Britannian pääministerin John Majorin Sinn Féinin muutoksen vipittömyydestä ja oli tuomassa Yhdysvaltoja mukaan neuvotteluihin. Reynolds oli joulukuussa 1993 allekirjoittamassa Downing Streetin julistusta, joka sisälsi suunnitelman Pohjois-Irlannin rauhanneuvotteluille.
Reynoldsin hallitus kaatui vuoden 1994 lopulla, kun Reynolds nimitti edelleen oikeuskanslerina toimineen Harry Whelehanin ylioikeuden puheenjohtajaksi. Samoihin aikoihin paljastui, että Whelehan oli pitkään estänyt pedofiilipappi Brendan Smythin luovuttamisen Pohjois-Irlantiin tuomittavaksi, koska Whelehan pelkäsi kohun vaikutusta kirkkoon. Työväenpuolue veti tämän jälkeen tukensa pois hallitukselta. Reynolds joutui eroamaan, kun Irlannin presidentti Mary Robinsonkaan ei tukenut Reynoldsia.