stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valamon luostari (Heinävesi)
Valamon luostari Heinävedellä

Laatokan Valamosta Heinävedelle siirtyneitä munkkeja oli marraskuussa 1940 noin 150 henkeä, joista suurin osa vanhoja miehiä. Luostari eli kituuttaen sodan jälkeiset vuodet munkkien määrän vähetessä radikaalisti. Luostari riutui ja rappeutui. Pappismunkkien määrä väheni viimein yhteen – pappismunkki Simforian, myöhemmin luostarin johtaja, igumeeni, toimitti yksin tradition määräämät jumalanpalvelukset. Kirkkokielenä luostarin kirkossa oli kirkkoslaavi.lähde?
Luostarissa oli sotien jälkeen myös muualta luovutetun alueen luostareista tulleita asukkaita. Heitä oli Petsamon luostarista (saapuivat Uuteen Valamoon vuonna 1944) ja Konevitsan luostarista Laatokan saarelta (saapuivat vuonna 1956 Keiteleellä sijainneesta väliaikaisesta luostaristaan). Petsamolaismunkkien joukossa oli isä Akaki, joka kuollessaan 110-vuotiaana 1984 oli Pohjoismaiden vanhin asukas.lähde?
Kalenterikiista

Suomen ortodoksinen kirkkokunta ryhtyi 1920-luvulla noudattamaan länsimaissa yleistä niin sanottua gregoriaanista kalenteria. Ero niin sanottuun vanhaan eli juliaaniseen kalenteriin oli 13 päivää. Kirkollinen esivalta määräsi myös Valamon luostarin siirtymään uuteen ajanlaskun käyttöön. Tästä seurasi se että jo päättynyt ns. ajanlaskukiista, elpyi uudelleen pitkän tauon jälkeen.
Sotien päätyttyä ryhmä munkkeja anoi ilman igumeenin lupaa Leningradin metropoliitalta – patriarkan viran väliaikaiselta hoitajalta – pääsyä Moskovan patriarkaatin yhteyteen vanhan ajanlaskun noudattajaksi. He halusivat palata Laatokan Valamoon kilvoittelemaan.
Vuonna 1945 venäläinen metropoliitta Grigori saapui Suomeen tarkoituksena liittää koko Suomen ortodoksinen kirkkokunta Venäjän kirkkoon hiippakuntana, takaisin Moskovan patriarkaatin jurisdiktion alaisuuteen.
Suomen ortodoksisen kirkon silloisen johtajan, arkkipiispa Hermanin diplomaattinen taito teki hankkeesta lopun, ei tosin kokonaan: Heinäveden Valamon luostari liittyi entisen äitikirkkonsa yhteyteen ja Moskovan patriarkasta tuli luostarin veljestön korkein kirkollinen esimies. Käytännön asioissa luostari jäi Suomen kirkon alaisuuteen. Laatokan Valamoon munkit eivät enää päässeet palaamaan; patriarkka olisi tämän sallinut – mutta Neuvostoliiton johto ei.
Tilanne oli poliittisesti vaikea ja kiusallinen koko Suomessa hävityn sodan jälkeen. Kaikella yhteydenpidolla Neuvostoliittoon, myös kirkollisella, oli poliittinen leima. Tilanne normalisoitui vasta vuonna 1957, kun Venäjän kirkko ja Suomen kirkko solmivat suhteensa uudelleen ja Heinäveden Valamon luostari palautui Suomen ortodoksisen kirkon yhteyteen. Tosin juliaaninen ajanlasku jatkui aina 1980-luvulle asti, kunnes se igumeeni Panteleimonin aikana lopulta poistui käytöstä.
Veljestö uusiutuu

Vuonna 1957 seitsemän munkkia lähti Uudesta Valamosta Neuvostoliiton Pihkovan alueella sijainneeseen Petserin luostariin. Vanhoja munkkeja kuoli, ja jo 1960-luvulla suurin osa Heinävedelle tulleista munkeista makasi Papinniemen hautausmaalla.
Muutaman vuoden hiljaiselon jälkeen luostari alkoi pikkuhiljaa kohentua, luostariin saapui uusia suomenkielisiä kilvoittelijoita, jotka vihkiytyivät munkeiksi ja veljestön määrä kasvoi hieman. Muun muassa Lintulan luostarin rippi-isänä toiminut silloinen veli Olavi, nykyisin arkkimandriitta Herman, saapui luostariin nuorena poikana 1970-luvulla.
Uusi kirkko

Marraskuussa 1973 perustettu yhdistys Valamon Ystävät ryhtyi aktiivisesti keräämään varoja luostarin uuden kirkon rakentamiseen. Myös kirkkokunta tuki näitä toimia merkittävästi. Arkkitehti Ivan Kudrjavzev laati kirkon piirustukset Bysanttiin pohjautuvaan venäläiseen kirkkoarkkitehtuurin tyyliin ja silloinen arkkipiispa Paavali siunasi tulevan kirkon paikan syksyllä 1975. Kirkko oli viimeistelyjä vaille valmis vuonna 1976 ja se pyhitettiin Kristuksen kirkastumiselle. Kirkon ikonit kunnostettiin pääasiassa Laatokan Valamosta mukaan otetuista ikoneista.
Uusi Kristuksen kirkastumisen kirkko vihittiin käyttöönsä juhlallisin menoin 5. kesäkuuta 1977 arkkipiispa Paavalin, lukuisan ulkomaisen vierasjoukon ja kotimaisen papiston avustamana. Kirkkoon on kunniapaikalle laitettu Suomen historiallisesti merkittävin ikoni, Konevitsan Jumalanäiti, joka sodan melskeissä tuotiin vuonna 1940 turvaan nykyisen Suomen alueelle  ja sijoitettiin luostariin vuonna 1956.
Luostarin talous

Vuonna 2008 alkaneen talouskriisin seurauksena myös luostari on joutunut kohtaamaan taloudellisia haasteita. Tämä on johtanut mm. yt-neuvotteluihin. Vuosina 2003–2013 luostarin talous on ollut ylijäämäinen kahtena vuotena. Vuonna 2012 talous oli ylijäämäinen pääosin siksi, että luostari sai vakuutuskorvauksia päärakennuksen tulipalon vuoksi.lähde?
Vuonna 2013 luostarilla oli lainaa noin miljoona euroa, ja vuotuista liikevaihtoa noin 2,5 miljoonaa euroa. Luostarin ainoa yhtiöitetty toiminta, Valamossa toimiva tislaamo Valamon Viiniherman, on säilynyt taloudellisesti kannattavana toimintana, esimerkiksi vuoden 2014 tulos oli 89 000 euroa positiivinen.
Luostarin talous > Igumeeni Sergein virka ja talousjohtajan erottaminen

Luostarin taloustilanteen selvittämisen ajaksi arkkipiispa Leo nimitti väliaikaiseksi johtajaksi piispa Arsenin. Tapahtumien taustalla olivat igumeeni Sergein ja vuonna 2009 luostarin talousjohtajana aloittaneen Veikko Halosen erimielisyydet luostarin talouden hoitamisestalähde?.
Marraskuussa 2012 arkkipiispa Leo palautti arkkimandriitta Sergein takaisin luostarin johtajan tehtävään. Helmikuussa 2013 Valamon luostarin johtokunta irtisanoi yksimielisesti talousjohtaja Veikko Halosen. Luostarin talouden saneeramistyötä jatkaa työryhmä, johon kuuluvat luostarin johtaja, uusi taloudenhoitaja ja Valamon opiston rehtori.
Viskinvalmistus ja tislaamotoiminta

Perinteisesti luostareissa on valmistettu alkoholijuomia. Valamon luostari on pääosakas tislaamotoimintaa operoivasta Viiniherman Oy:stä, ja sillä on tislaamosta osake-enemmistö. Vuosina 2014 ja 2015 Viiniherman Oy teki miljoonan euron lisäinvestoinnit tislaamotoimintoihin, ja tislaamossa alettiin valmistaa myös viskiä.. Raaka-aineina luostarin juomissa käytetään esimerkiksi ohraa sekä vettä Valamon omista porakaivoista. Valamon vuosittainen viskin valmistuksen kapasiteetti oli vuonna 2016 noin 40 000 litraa. Osa viskistä kypsytetään kirkkoviinitynnyreissä.
Vuoden 2012 tulipalo

Luostarin 1840 valmistuneen päärakennuksen ullakko paloi maaliskuussa 2012. Ullakko oli varastona, eikä siellä ollut arvotavaraa. Alempien kerrosten arvoesineet huonekaluja lukuun ottamatta ehdittiin viedä turvaan. Palaneen rakennuksen pönttöuunit olivat olleet käyttökiellossa vuosikausien ajan. Poliisitutkinnan mukaan yhdessä uunissa oli kuitenkin kiellosta huolimatta pidetty tulta, ja palo oli saanut alkunsa hormin halkeamasta. Asiassa sai syytteen kyseisessä talossa asunut ulkomaalaispariskunta, mutta Etelä-Savon käräjäoikeuden mielestä ei ollut olemassa riittävästi näyttöä siitä, että heidän pönttöuunissaan olisi pidetty tulta. Luostari kärsi tulipalossa 1,6 miljoonan euron vahingot. Valtio määrättiin korvaamaan syytettynä olleelle miehelle joitakin hänen kulujaan.
Vuosien 2016–2017 taidekauppa

Luostarissa järjestettiin vuosina 2016–2017 taiteen myyntinäyttely, jonka kuraattorina toimi tuolloinen Joensuun piispa Arseni. Teosten omistajaksi ilmoitettiin “itäsuomalainen suku”, jota edusti Jussi Savolainen. Helsingin Sanomien mukaan Savolainen ja hänen puolisonsa olivat hankkineet näyttelyn keskeiset teokset omistukseensa 2000-luvulla. Kauppakirjoissa omistajana on Savolaisen puolison yritys. Myyntituloista saivat provision luostari ja Filantropia ry, jonka on ilmoitettu kanavoivan tulot Syyrian sodan uhreille. Filantropian kunniapuheenjohtaja on arkkipiispa Leo. Turun Sanomien mukaan näyttelyn taustalla oleva “sukutarina” on sepitetty.
Helsingin Sanomien haastattelemien asiantuntijoiden mukaan myynnissä olleet teokset eivät edustaneet taiteilijoiden tuotannon parhaimmistoa ja olivat ylihinnoiteltuja. Puheet “museotasoisista” töistä olivat ostajien harhaanjohtamista. Savolaisen mukaan huutokaupat eivät osaa hinnoitella taidetta. Helsingin Sanomien selvitysten mukaan teosten hinnat olivat moninkertaisia, jopa monikymmenkertaisia aiempiin myyntihintoihin verrattuna.
“Koevedoksina” näyttelyssä myynnissä olleet Picasson, Henri Matissen ja Marc Chagallin grafiikantyöt olivat Kansallisgallerian tutkimusten mukaan väärennettyjä mustesuihkutulosteita. Savolaisen mukaan teoksia myytiin 10–20 kappaletta noin 80 000 euron arvosta.
Luostarin johtajat, igumeenit

Luostarin johtajina ovat toimineet mm. seuraavat:
igumeeni Jefrem 1758–1781
igumeeni Nazari 1781–1801
igumeeni Innokenti 1801–1823
igumeeni Jonafan I 1823–1830
igumeeni Varlaam 1830–1833
igumeeni Venjamin 1833–1839
igumeeni Damaskin 1839–1881
igumeeni Jonafan II 1881–1891
igumeeni Gabriel 1891–1903
igumeeni Vitali 1903–1905
igumeeni Pafnuti 1905–1907
igumeeni Mavriki 1907–1918
igumeeni Pavlin 1918–1933
igumeeni Hariton 1933–1947
igumeeni Jeronim 1948–1952
igumeeni Nestor 1952–1967
igumeeni Simforian 1969–1979
igumeni Panteleimon 1979–1997
igumeni Sergei 1997–2011, 2012–2022
igumeni Mikael, 2022–
Kirjallisuutta

Takala, Elsi: Evakkomunkit Heinävedellä — Uuden Valamon arkea 1940–73.  Valamon luostari, 2011.  ISBN 978-952-5495-23-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valamon luostari (Heinävesi) Wikimedia Commonsissa
Heinäveden Valamon luostarin kotisivusto
Heinäveden Valamon luostari Ortodoksi.netissä
Valamon kansanopiston kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Vanha ja Uusi Valamo Ylen Elävässä arkistossa
Heinävesi
| --- | --- |
Taajamat:  Hasumäki (kirkonkylä)  Karvio  Kerma  Palokki  Sarvikumpu  Varistaipale  Vihtari 
Kylät:  Hevonlahti  Kansala  Karhilantaipale  Koivumäki  Kuittua  Kypäräjärvi  Lajunlahti  Lampu  Lepikkomäki  Malkkila  Niinimäki  Näätänmaa  Papinniemi  Pilppa  Petruma  Polvijärvi  Pyylinsaari  Pölläkkä  Raaminmäki  Rummukkala  Sappu  Sompasaari  Syrjä  Särkelä  Säynämö  Tetrivaara  Timonmäki  Vaaluvirta  Vahvalahti  Viitalahti 
Nähtävyydet:  Valamon luostari  Lintulan luostari  Valamon luostarin pääkirkko  Valamon luostarin talvikirkko  Valamon luostarin vanha kirkko  Lintulan luostarin kirkko  Heinäveden kirkko 
Liikenne:  Heinäveden reitti  Varistaipaleen kanava  Taivallahden kanava  Karvion kanava  Kerman kanava  Vihovuonteen kanava  Pilpan kanava  Koukunpolvi  Heinäveden rautatieasema  Syrjän rautatieasema  Vihtarin rautatieasema 
Vesistöt:  Kermajärvi  Juojärvi  Petrumajärvi  Iso-Vihtari 
Muuta Heinäveteen liittyvää:  Heinäveden historia  Vaakuna  Heinäveden Höyryvenhe Osuuskunta  Heinäveden Höyrylaiva Oy  Kermansavi  Heinäveden lehti 
Kaikkien Valamon pyhien kirkko (ns. vanha kirkko, vihittiin kirkoksi vuonna 1940; vihkiminen uudella nimellä kesäkuussa 2010)
Kaikkien Valamon pyhien kirkko sisältä
Pääkirkossa otettiin käyttöön uusi ikonitaiteilija Dimitri Mironenkon suunnittelema, tammesta ja lehmuksesta valmistettu ja ruskeaksi petsattu ikonostaasi keväällä 2010.
Konevitsalainen Jumalanäidin ihmeitätekevä ikoni (1400-luvun loppu tai 1500-luvun alku).
Pohjoisvenäläiseen tapaan ortodoksisissa luostareissa on erillinen talvikirkko. Valamon luostarin talvikirkko on pääkirkon yhteydessä. Päädyn mosaiikissa ovat Laatokan Valamon perustajat Sergei ja Herman Valamolainen.
Pyhän Nikolaoksen tsasouna luostarin laivalaiturin tuntumassa. 400-luvulla elänyt Pyhä Nikolaos oli tunnettu merenkulkijoiden ja kaikkien hädänalaisten auttajana.
Valamon laituriranta Juojärvessä ja laiva Sergei
Näkymä luostarin hautausmaalle
Valamon luostarin sijainti Heinävedellä.
Simonkylä

| Simonkylä> Simonsböle |
| --- | --- |
 Hiekkaharjun vanha vesitorni ja sen läheisyydessä sijaitsevia asuin­taloja Simon­kylässä.
 Kaupungin kartta, jossa Simonkylä korostettuna.
Kaupunki:  Vantaa
Suuralue:  Tikkurilan suuralue
Kaupunginosa nro:  65
Pinta-ala:  2,2 km² 
Väkiluku:  8 191 (31.12.2023)
Väestötiheys:  3 594 (1.1.2015) as./km²
Työpaikkoja:  873 kpl   (31.12.2017)
Postinumero(t):  01350
Lähialueet:  Ruskeasanta, Ilola, Viertola, Koivukylä, Hiekkaharju, Leinelä
Simonkylä (ruots. Simonsböle) on Vantaan kaupungin­osa Tikkurilan pohjois­puolella. Kaupungin­osassa on asukkaita yli 8 000. Simon­kylään kuuluvat 1960–1970-luvuilla rakennetut Simon­metsän, Simon­kallion, Simon­sillan ja Malmi­niityn kerros­talo­alueet sekä niiden väliset pien- ja rivi­talo­alueet.
Aluetta ympäröivät Hiekkaharjun, Viertolan, Ruskeasannan ja Koivukylän kaupunginosat. Alue on osa tehokkaasti rakennettua taajamaa, joka yhdistää eteläisemmän Tikkurilan pohjoisempiin Korson ja Koivukylän alueisiin. Simon­kylässä on kaikista Tikkurilan suur­alueisiin kuuluvista kaupungin­osista suurin väestö, mutta työ­paikkoja hyvin vähän, mikä tekee siitä ensi­sijaisesti asuin­alueen.
Asuinalueet

Vuosina 1965–1966 rakennettu Simon­metsän kerros­talo­alue oli pää­kaupunki­seudun ensimmäisiä alue­rakennus­kohteita, ja se suunniteltiin jonkin­laiseksi malli­lähiöksi suurine viher­alueineen ja maastoon sovitettuine kerros­taloineen. Kulttuuri­historiallisesti arvokasta Simon­metsää on kutsuttu hienoksi esimerkiksi lähiöstä korkea­tasoisena asuin­ympäristönä. Simon­laakson oma­koti­aluetta on rakennettu jo 1950-luvulta alkaen.
Malminiitty edustaa tiheämmin rakennettua ja sosiaalista asunto­tuotantoa. Alueen ensimmäiset talot valmistuivat keskelle peltoa vuonna 1970. Pohjois­puolella Koivu­kylän­tien varressa on uudempaa arkki­tehtuuria edustavia kerros­taloja, jotka valmistuivat vuonna 2014.
Palvelut ja virkistysalueet

Alueen huomattavimpia palveluita ovat Simon­kallion alakoulu ja Simonkylän ylä­koulu, useat päivä­kodit, nuorisotalo ja vanhain­koti Simon­koti. Hiekkaharjun koulu toimii kaupungin­osan kupeessa.
Entinen Simonkylän lukio liitettiin vuonna 2001 Tikkurilan lukioon, ja alueella ollut Hiekkaharjun paloasema siirrettiin Helsinki-Vantaan lentoasemalle. Simon­kylän ja Simon­kallion pieniin ostos­keskuksiin kuuluvat muun muassa lähi­kauppoja, apteekki sekä ravintoloita ja baareja. Vanamon­tiellä sijaitsee 1970-luvulla rakennettu arkki­tehtuurisesti harvinainen Casa Finlandia -huolto­asema, jonka tiloissa on toiminut muun muassa auto­korjaamo. Rakennuksen yhteydessä on kylmä­asema.
Suurin virkistys­alue on Simon­kylän­puisto, jossa on talvisin laduksi aurattava lenkki­polku sekä Hiiri­harjun täyttömäki eli paikallisittain Mös­käri (Hiiri­harjun ruotsin­kielisen nimen Möss­kärr mukaan). Täyttömäki, josta alun perin otettiin soraa tie- ja asuntorakentamistarkoituksiin, on talvisin suosittu pulkka­mäki. Simon­kylän­puistoa rajaavat useat eri lammet: pohjoisessa Hiiri­lammet ja etelässä Risti­sillan­lammet. Simon­kylän­puistoa on kutsuttu hyväksi lähi­luonto­alueeksi, jolla on merkittävää virkistys­käyttöä ja hyvät luonto­arvot. Alue on myös nähty osana Tikkurilan keskuspuistoa, viher­aluetta, joka alkaa Koivu­haasta ja päättyy Korsoon, vaikkei kokonaisuutta olekaan rajattu yhtenäiseksi alueeksi yleis­kaavassa.
Kaupungin­osassa on kolme koirapuistoa: Mös­kärissä, Malmi­niityssä ja Simon­kallion Maitikka­puistossa. Osaksi liikunta­mahdollisuuksia kuuluvat myös Simon­metsän ja Malmi­niityn frisbeegolf-radat. Simon­kallion ja Viertolan välisellä alueella on Tikkurilan urheilupuisto, johon kuuluvat urheilu­talo, uima­halli, jää­halli ja teko­nurmi­kenttiä.
Simon­kylän­puistoon kuuluu muun muassa Hiiri­lampi.
Möskärinmäellä on talvisin pulkkamäki.
Mös­käriin on rakennettu ulko­kunto­sali ja kunto­portaat.
Liikenneyhteydet

Simon­kylän läheisyydessä on Kehärataan kuuluva Leinelän rautatieasema, johon on Malmi­niitystä noin kilo­metrin matka. Asemalla pysähtyvät I- ja P-junat, jotka kulkevat eri reittejä Helsinkiin. Juna­matka Helsingin keskustaan kestää noin 25 minuuttia. Lisäksi Simon­kylässä on paljon liityntä­liikennettä Hiekka­harjun ja Tikkurilan asemalle sekä muutama suora linja-auto­yhteys Helsingin keskustaan. Simon­kylässä palvelevat nämä HSL:n linja-auto­yhteydet:
574 (Peijas–Avia­polis–Myyrmäki)
619 (Tikkurila–Hiekkaharju–Simon­silta)
623 (Hakaniemi–Leinelä–Peijas)
624 (Tikkurila–Ilola–Koivukylä–Päiväkumpu)
624N (Tikkurila–Simonkylä-Leinelä–Ilola])
633N (Rautatientori–Simon­kylä–Leinelä–Korso–Ahjo–Kerava)
631 (Tikkurila–Leinelä–Koivu­kylä–Korso–Kulomäki)
641 (Tikkurila–Leinelä–Hyrylä–Kerava)
Vantaalla on käytössä oma kaupunkipyöräjärjestelmänsä, joka on käytössä vuosittain huhti­kuusta loka­kuuhun. Vuokra­pyörien pysäkkejä on sijoitettu Simon­kylään yhteensä neljä. Järjestelmä on käytössä vain kunnan sisällä, eli Vantaan pyörät eivät ole yhteen­sopivia Helsingin ja Espoon pyöräjärjestelmän kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Simonkylä Wikimedia Commonsissa
| n k Vantaa |
| --- | --- | --- |
 Uusimaa  Helsingin seutukunta  Pääkaupunkiseutu 
| Myyrmäen suuralue |  Askisto  Hämeenkylä  Hämevaara  Kaivoksela  Linnainen  Martinlaakso  Myyrmäki  Petikko  Vantaanlaakso  Vapaala  Varisto  |  |
| Kivistön suuralue |  Keimola  Kiila  Kivistö  Lapinkylä  Luhtaanmäki  Myllymäki  Piispankylä  Riipilä  Seutula  Vestra  |  |
| Aviapoliksen suuralue |  Lentokenttä  Pakkala  Tammisto  Veromies  Viinikkala  Ylästö  |  |
| Tikkurilan suuralue |  Hakkila  Helsingin pitäjän kirkonkylä  Hiekkaharju  Jokiniemi  Koivuhaka  Kuninkaala  Ruskeasanta  Simonkylä  Tikkurila  Viertola  |  |
| Koivukylän suuralue |  Asola  Havukoski  Ilola  Koivukylä  Päiväkumpu  Rekola  |  |
| Korson suuralue |  Jokivarsi  Korso  Leppäkorpi  Matari  Metsola  Mikkola  Nikinmäki  Vallinoja  Vierumäki  |  |
| Hakunilan suuralue |  Hakunila  Itä-Hakkila  Kuninkaanmäki  Länsimäki  Länsisalmi  Ojanko  Rajakylä  Sotunki  Vaarala  |  |
Kaupungin­osaan kuuluva Malminiitty on 1970-luvulla rakennettu lähiö, johon on 2010-luvulla valmistunut uudempiakin asuin­taloja.
Vuonna 1953 valmistunut Simonkallion koulu on noin 600 oppilaan ala­koulu, jossa on myös musiikki­luokka.
Simon­kylään on sijoitettu neljä pysäkkiä kesä­kaudella käytössä oleville kaupunki­pyörille.
Pentti Glan

Pentti ”Whitey” Glan (8. heinäkuuta 1946 – 7. marraskuuta 2017 Toronto, Kanada) oli suomalainen muusikko, jonka instrumentti oli rummut. Hän asui useiden vuosien ajan Kanadassa ja soitti ja teki tuona aikana yhteistyötä useiden nimekkäiden artistien, kuten Alice Cooperin, Lou Reedin, Bette Midlerin ja John Kayn, kanssa.
Käännös suomeksi
Jessica Rosencrantz

| Jessica Rosencrantz |
| --- | --- |
 Rosencrantz vuonna 2024.
Ruotsin EU-ministeri
 Kristerssonin hallitus 10. syyskuuta 2024–  
Edeltäjä:  Jessika Roswall
Valtiopäiväedustaja
 2010–  
Henkilötiedot
Syntynyt: 1987 (ikä 37–38)
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Tiedot
Puolue:  Maltillinen kokoomus
Koulutus:  ekonomisti
Tutkinnot:  Tukholman kauppakorkeakoulu
Jessica Rosencrantz (s. 1987) on ruotsalainen maltillisen kokoomuksen poliitikko ja Ruotsin nykyinen EU-ministeri syyskuusta 2024. Hän valmistui ekonomistiksi Tukholman kauppakorkeakoulusta vuonna 2011 ja on istunut valtiopäivillä vuodesta 2010.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jessica Rosencrantz Wikimedia Commonsissa
Jessica Rosencrantz Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla (ruotsiksi)
Uddevalla

| Uddevalla |
| --- | --- |
 Uddevallan keskustaa.
 Uddevalla
 Koordinaatit: 58°21′N, 11°55′E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Bohuslän
Kunta:  Uddevallan kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  16,92 km²
Väkiluku:  31 212
 – Väestötiheys:  1 844,7 as./km²
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Uddevallan taajama vuoden 1990 rajauksen mukaan.
Uddevalla on Ruotsin entinen kaupunki ja nykyinen Uddevallan kunnan keskustaajama. Uddevalla sijaitsee Skagerrakin itärannalla Länsi-Götanmaan läänissä ja Bohuslänin historiallisessa maakunnassa. Ennen vuoden 1998 lääniuudistusta alue kuului Göteborgin ja Bohusin lääniin. Uddevallan taajamassa oli 31 212 asukasta vuoden 2010 lopussa.
Uddevalla sai kaupunkioikeudet vuonna 1498. Kaupunki on palanut kolmesti, vuosina 1564, 1690 ja 1806. Kaupungin nimi oli aikaisemmin muodossa Oddevold, minkä arvellaan tulevan sanoista "odden på vallen" (eli ”slåttermarken på udden”, suom. ”niittymaita niemenkärjessä”). Toisen teorian mukaan nimi kuitenkin tulisi muinaisjumalasta Oden.
Teollisuus

Kaupunkiin perustettiin Uddevallavarvetin telakka 1800-luvun voimakkaan taloudellisen kasvun aikana. Vielä 1960-luvulle asti se oli Bohuslänin suurin työnantaja. 1970-luvulle tultaessa lama koetteli kaikkia ruotsalaisia telakoita, mikä johti lopulta telakan lopettamiseen myös Uddevallassa vuonna 1985. Sen jälkeen Volvo on rakentanut paikkakunnalle uuden autotehtaan, jossa valmistettiin muun muassa Volvon C70-mallia. Volvo omistaa tehtaan yhdessä italialaisen Pininfarinan kanssa.
Urheilu

Paikkakunnan jalkapallojoukkue on nimeltään IK Oddevold. Käsipalloa pelataan joukkueessa GF Kroppskultur. Atlettklubben puolestaan tarjoaa painiharrastusta.
Kaupunginosat

Bleket
Bohusgården
Boxhult
Bräcke-Kuröd
Centrum
Dalaberg
Egersberg
Elseberg
Fasseröd
Fossum
Gustafsberg
Hedegärde
Helenedal
Herrestad
Jakobsberg
Kissleberg
Kapelle
Kurveröd
Misteröd
Hovhult
Ramneröd
Skansberget
Skeppsviken
Skogslyckan
Sockertoppen
Söder
Sörvik
Tureborg
Underås
Unneröd
Vännerberg
Walkesborg
Äsperöd
Väestönkehitys

| Uddevallan taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 32 894 | 32 894 |
| 1965 | 1965 |    | 35 218 | 35 218 |
| 1970 | 1970 |    | 35 459 | 35 459 |
| 1975 | 1975 |    | 32 700 | 32 700 |
| 1980 | 1980 |    | 30 319 | 30 319 |
| 1990 | 1990 |    | 29 788 | 29 788 |
| 1995 | 1995 |    | 30 127 | 30 127 |
| 2000 | 2000 |    | 29 800 | 29 800 |
| 2005 | 2005 |    | 30 513 | 30 513 |
| 2010 | 2010 |    | 31 212 | 31 212 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Kuvia kaupungista

Uddevallan kirkko.
Kaarle X Kustaan ja Eric Dahlbergin patsas Kungstorgetilla.
Uddevallabron, jota kansa kutsuu Sunningenroniksi.
Uddevallan sisäsatama.
Uddevallan vanha kylpylätalo, nykyinen turistitoimisto.
Bäveån virtaa Uddevallan halki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Uddevalla Wikimedia Commonsissa
Uddevallan kunnan kotisivut (ruotsiksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Uddevalla – Kaupunginosat käännöstä.
Länsi-Götanmaan läänin kuntien keskustaajamat
Käännös suomeksi
1878

| --- | --- |
Vuosisadat: 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku
Vuosikymmenet: 1790-luku · 1800-luku · 1810-luku · 1820-luku · 1830-luku · 1840-luku 1850-luku · 1860-luku · 1870-luku · 1880-luku · 1890-luku · 1900-luku
Vuodet: 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809 1810 · 1811 · 1812 · 1813 · 1814 · 1815 · 1816 · 1817 · 1818 · 1819 1820 · 1821 · 1822 · 1823 · 1824 · 1825 · 1826 · 1827 · 1828 · 1829 1830 · 1831 · 1832 · 1833 · 1834 · 1835 · 1836 · 1837 · 1838 · 1839 1840 · 1841 · 1842 · 1843 · 1844 · 1845 · 1846 · 1847 · 1848 · 1849 1850 · 1851 · 1852 · 1853 · 1854 · 1855 · 1856 · 1857 · 1858 · 1859 1860 · 1861 · 1862 · 1863 · 1864 · 1865 · 1866 · 1867 · 1868 · 1869 1870 · 1871 · 1872 · 1873 · 1874 · 1875 · 1876 · 1877 · 1878 · 1879 1880 · 1881 · 1882 · 1883 · 1884 · 1885 · 1886 · 1887 · 1888 · 1889 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909
Vuosi 1878 oli normaalivuosi, joka alkoi tiistaista.