stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Audrey Hepburn
Yksityiselämä > Romanssit

Audrey Hepburnilla oli elämänsä aikana useita pitkähköjä romansseja. Hän seurusteli vuosina 1949–1950 ranskalaislaulaja Marcel Le Bonin kanssa, kun he työskentelivät yhdessä Sauce Tartare -tuotannossa. Hepburnin ensimmäinen kihlattu oli miljoonaperijä James Hanson, jonka hän oli tavannut cocktailkutsuilla vuonna 1951. Hansonin harrastamat sivusuhteet sekä puuttuminen morsiamensa työaikatauluihin saivat Hepburnin purkamaan kihlauksen.
Hepburnilla oli Kauniin Sabrinan kuvausten aikana rakkaussuhde naimisissa olleen William Holdenin kanssa ja vuosina 1957–1958 Robert Andersonin kanssa, joka oli jäänyt leskeksi. Äitiydestä haaveillut Hepburn lopetti molemmat suhteet saatuaan selville, ettei kumpikaan miehistä voinut saada lapsia. Andersonin vuonna 1973 julkaisema romaani After kertoo hänen ja Hepburnin suhteesta.
1960-luvulla Hepburn seurusteli lyhyen aikaa Peukalokyydillä vihille -vastanäyttelijänsä Albert Finneyn kanssa. Hepburn päätti suhteen, koska Ferrer oli tiettävästi uhannut hakea avioeroa ja kertoa syyksi Hepburnin uskottomuuden. Tämä taas olisi voinut vaarantaa Hepburnin ja hänen poikansa välit, jos hän menettäisi tämän huoltajuuden. Vuonna 1978 Hepburnilla ja Ben Gazzaralla oli lyhyt romanssi Verenperinnön kuvausten aikana.
Yksityiselämä > Avioliitot ja perhe

Hepburn tutustui Loma Roomassa -elokuvan ensi-illan aikaan kesällä 1953 amerikankuubalaiseen näyttelijään Mel Ferreriin, joka oli häntä 12 vuotta vanhempi. He avioituivat 24. syyskuuta 1954 Sveitsin Bürgenstockissa. Alkuvuodesta 1955 pariskunta vuokrasi Villa Bethania -vuoristotalon läheltä Vierwaldstätterjärveä. He matkustelivat paljon Ferrerin töiden perässä, muun muassa Italiassa ja Meksikossa. Avioliitto kohtasi vaikeuksia alusta saakka erilaisten asenteiden ja tavoitteiden vuoksi: Ferrer oli kunnianhimoinen vaimonsa elokuvauran suhteen ja pyrki ohjailemaan sitä kaikin tavoin, kun taas Hepburn halusi ensisijaisesti perustaa perheen. Heidän poikansa Sean Hepburn-Ferrer syntyi 17. heinäkuuta 1960. Hepburn sai liiton aikana myös useita keskenmenoja. Vuonna 1965 perhe muutti Tolochenaz’n kylään Genevenjärven pohjoispuolelle. Hepburnin ja Ferrerin avioliitosta tuli ajan myötä lähinnä muodollisuus, ja Hepburn haki eroa kesällä 1967. Eropäätös tuli voimaan seuraavana vuonna.
Hepburn avioitui toisen kerran 5. tammikuuta 1969 italialaisen psykiatrin Andrea Dottin kanssa, joka oli häntä yhdeksän vuotta nuorempi. He olivat tavanneet yhteisen ystävän kautta. Hepburn synnytti heidän poikansa Lucan 8. helmikuuta 1970 Lausannessa. Hän vietti viimeiset kymmenen raskausviikkoaan pääosin levossa välttääkseen uuden keskenmenon. Hepburn-Dottin perhe muutti Roomaan vuonna 1971, mutta Italian poliittisten levottomuuksien lisääntyessä Hepburn päätti kolme vuotta myöhemmin palata poikiensa kanssa Sveitsiin. Myös Hepburnin toinen avioliitto oli onneton Dottin syrjähyppyjen vuoksi, joista sensaatiolehdet uutisoivat näkyvästi. Kun Hepburn sai tietää miehensä pettäneen häntä heidän yhteisessä kodissaan, hän masentui niin, että harkitsi vakavissaan itsemurhaa. Vuoteen 1978 mennessä Hepburnin ja Dottin yhteiselämä oli käytännössä ohi, vaikka Hepburn antoikin lehdistölle toisenlaisen kuvan. Heidän avioeronsa tuli voimaan vasta 1982.
Yksityiselämä > Muu yksityiselämä

Hepburnilla oli avioliittojensa aikana useita keskenmenoon päättyneitä raskauksia. Hän kärsi ajoittain myös julkisuuspaineiden ja keskenmenojen aiheuttamasta masennuksesta. Vetäydyttyään julkisuudesta vuonna 1967 Hepburn omistautui kokonaan äitiydelle. Hän asettui Sveitsiin Tolochenaz’n taloon, joka oli avioerossa jäänyt hänelle, ja eli toivomaansa tavallista elämää Sean-poikansa ja palvelusväen kanssa. Muutos oli aiempaan julkiseen elämään nähden radikaali, ja Hepburn alkoi kärsiä yksinäisyydestä. Hän oli elinikäinen tupakoitsija ja masennuskausinaan poltti tavallistakin enemmän. Depressioiden aikana hän myös laihtui hieman yli 36-kiloiseksi. Aloitettuaan sosiaalisemman elämän Italiassa Hepburn joutui perheineen usein paparazzien piirittämäksi.
Hepburnin äiti Ella van Heemstra asui hänen luonaan Sveitsissä 1970-luvulta lähtien. Hän oli aiemmin toiminut vuosien ajan Vietnamin sotaveteraanien hyväksi San Franciscossa. Van Heemstran terveys heikkeni vähitellen, ja hän kuoli 84-vuotiaana. Isänsä Hepburn tapasi pari kertaa löydettyään hänet 1960-luvulla Irlannista. Joseph Ruston pysyi tunnekylmänä loppuun asti, eikä hänen ja Hepburnin välille muodostunut suhdetta. Ruston kuoli 92-vuotiaana 1981.
Hepburnin laajaan ystäväpiiriin kuuluivat muun muassa ohjaaja Fred Zinnemann ja maskeeraaja Alberto De Rossi puolisoineen, Gregory Peck sekä Charles Lang. Hepburnilla oli elinikäinen ystävyyssuhde Cathleen Nesbittiin, jota hän piti esikuvanaan näyttelijänä. Myös Germaine Lefebvre eli Capucine oli hänelle läheinen. Hepburn nautti puutarhanhoidosta, hänen lempiruokansa oli pasta, ja hän salli itselleen palan suklaata sekä viskigrogin päivittäin. Arkivaatteinaan hän käytti yksinkertaisia suoria leninkejä tai housuja neulepuseron kanssa. Hän suosi myös hillittyjä värejä ja matalia jalkineita.
Viimeiset vuodet

1980-luvun alkupuolelta lähtien Hepburn seurusteli hollantilaisen näyttelijän Robert Woldersin kanssa. Suhde oli kaikista Hepburnin miessuhteista onnellisin ja kesti hänen kuolemaansa saakka. Vuonna 1986 Hepburn esiintyi ainoassa televisioelokuvassaan Varkaiden kesken, jonka ohjasi Roger Young. Vierailtuaan eräässä musiikkitapahtumassa Macaossa syksyllä 1987 hän sai ajatuksen alkaa työskennellä tärkeänä pitämänsä Unicef-järjestön hyväksi.
Viimeiset vuotensa Hepburn omistautui humanitaariselle työlleen lasten auttamiseksi muistaen omat sotavuosien kokemuksensa miehitetyssä Hollannissa. Hän sanoi: ”Voin kertoa, mitä Unicef tarkoittaa lapsille, koska olin yksi niistä, jotka saivat ruokaa ja lääketieteellistä apua heti toisen maailmansodan jälkeen”. Vuodesta 1988 kuolemaansa saakka Hepburn toimi Unicefin hyvän tahdon lähettiläänä. Hän vieraili muun muassa Väli-Amerikassa, Etiopiassa, Vietnamissa ja Bangladeshissa. Hän haki taustatietoa maiden ongelmista ja kiersi ympäri maailmaa tiedotus- ja varainhankintatilaisuuksissa lasten oikeuksien puolesta. Hepburn keräsi tiedotusvälineissä enemmän huomiota kuin yksikään aikaisempi Unicefin lähettiläs.
Hepburnin matkantekoa helpotti hänen erinomainen kielitaitonsa, sillä hän puhui sujuvasti kuutta kieltä. Hän kuitenkin hermoili edelleen julkisia esiintymisiä ja haastatteluja, joita joutui Unicefin asiaa edistääkseen antamaan päivässä jopa kymmeniä. George H. W. Bush myönsi vuonna 1992 Hepburnille tämän tekemästä humanitaarisesta työstä Presidential Medal of Freedomin. Yhdysvaltain elokuva-akatemia palkitsi hänet postuumisti Jean Hersholtin humanitaarisella palkinnolla.
Hepburn vieraili Unicef-työnsä merkeissä myös Suomessa toukokuussa 1988. Hän osallistui Huuda pois -tv-ohjelmaan, jonka tuotto meni Suomen Unicefin avustuskohteeseen Tšadiin.
Kuolema

Syyskuussa 1992 Hepburn matkusti Woldersin ja Unicefin edustajien kanssa sisällissodan ja nälänhädän riivaamaan Somaliaan. Hän vieraili aliravittujen pakolaislasten luona ja antoi kaunistelemattoman lausunnon maan poliittisesta tilanteesta. Palattuaan Somaliasta Sveitsiin lokakuun puolivälissä Hepburnille tuli outoja vatsaoireita, joille ei lääkärintutkimuksessa löytynyt selvää syytä. Hän päätti käydä uudestaan lääkärissä Los Angelesissa ennen kuin jatkaisi siellä työtehtäviään. Hepburn lähetettiin Cedars-Sinai Medical Centeriin vatsaontelotähystykseen, jossa paljastui umpilisäkkeestä alkanut laajalle levinnyt syöpä. Leikkausten ja solunsalpaajahoitojen jälkeen mitään ei ollut kuitenkaan tehtävissä. Hepburn oli liian heikossa kunnossa voidakseen matkustaa tavallisella reittilennolla, joten Hubert de Givenchy järjesti yksityiskoneen kuljettamaan hänet Sveitsiin jouluksi.
Hepburnin vointi heikkeni viimeisen kuukauden ajan entisestään, ja hän oli suurimman osan ajasta vuodelevossa. Hän kuoli 63-vuotiaana keskiviikkona 20. tammikuuta 1993 kotonaan Tolochenaz’ssa Sveitsissä läheistensä läsnä ollessa. Audrey Hepburn on haudattu Tolochenaz’n hautausmaalle.
Merkitys

American Film Institute nimesi Audrey Hepburnin vuonna 1999 vuosisadan kolmanneksi merkittävimmäksi naisnäyttelijäksi Katharine Hepburnin (jolle hän ei ollut sukua) ja Bette Davisin jälkeen. Häntä pidetään myös yhtenä 1900-luvun merkittävimmistä tyyli-ikoneista. Hepburn sai urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle 8. helmikuuta 1960.
Hepburn on ollut useiden kirjojen ja dokumenttielokuvien aiheena. Hänestä on tehty myös minitelevisiosarja The Audrey Hepburn Story (2000), jonka pääosassa näytteli Jennifer Love Hewitt. Vuonna 2020 ilmestyi elämäkerrallinen dokumentti Audrey. Tekeillä on myös fiktiivinen elämäkertaelokuva, jossa Rooney Maran on määrä esittää Hepburnia.
Audrey Hepburn oli myös monien suomalaisten teinityttöjen idoli 1950-luvulla. Hänen Suomessa osakseen saamaa ihailua kuvasti se, että elokuvalehti Uutisaitta järjesti alkuvuodesta 1955 kilpailun sellaisen tytön löytämiseksi, joka eniten muistutti Hepburnia. Kilpailun raatiin kuuluivat muiden muassa pääkonsuli Arvo Himberg ja Suomi-Filmin johtaja Risto Orko. Kilpailuun ilmoittautui 321 tyttöä, joista viisi valittiin loppukilpailuun. ”Suomen Audrey Hepburniksi” valittiin 17-vuotias helsinkiläinen opiskelija Riitta Ylätalo, joka sai palkinnoksi urheiluturkin, edestakaisen lentomatkan Tukholmaan ja rahaa. Samoina vuosina etsittiin innokkaasti muiden muassa myös Bob Hopen, Doris Dayn ja Rita Hayworthin suomalaisia vastineita.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli | Elokuvat> Huomioita |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1948 |  | Nederlands in zeven lessen | lentoemäntä | kreditoimaton |
| 1951 |  | One Wild Oat | hotellin vastaanottovirkailija | kreditoimaton |
| 1951 | Veijarin viimeinen tahto | Laughter in Paradise | savuketyttö |  |
| 1951 | Varastin miljoonan | The Lavender Hill Mob | Chiquita |  |
| 1951 | Sellaisia ovat naiset | Young Wives’ Tale | Eve Lester |  |
| 1951 | Monte Carlon lemmikki | Nous irons à Monte Carlo | Linda Farrell Melissa Farrell (ransk. versiossa) | engl. Monte Carlo Baby |
| 1952 | Salainen asiamies | Secret People | Nora Brentano |  |
| 1953 | Loma Roomassa | Roman Holiday | prinsessa Ann |  |
| 1954 | Kaunis Sabrina | Sabrina | Sabrina Fairchild | Britanniassa Sabrina Fair |
| 1956 | Sota ja rauha | War and Peace | Natasha Rostova |  |
| 1957 | Rakastunut Pariisissa | Funny Face | Jo Stockton |  |
| 1957 | Arianen lemmentarina | Love in the Afternoon | Ariane Chavasse |  |
| 1959 | Viidakon kukka | Green Mansions | Rima |  |
| 1959 | Nunnan tarina | The Nun’s Story | sisar Luke |  |
| 1960 | Leppymättömät | The Unforgiven | Rachel Zachary |  |
| 1961 | Aamiainen Tiffanylla | Breakfast at Tiffany’s | Holly Golightly |  |
| 1961 | Huhu | The Children’s Hour | Karen Wright |  |
| 1963 | Charade – vaarallinen peli | Charade | Regina Lampert |  |
| 1964 | Poreilua Pariisissa | Paris When It Sizzles | Gabrielle Simpson |  |
| 1964 | My Fair Lady | My Fair Lady | Eliza Doolittle |  |
| 1966 | Kuinka miljoona varastetaan | How to Steal a Million | Nicole Bonnet |  |
| 1967 | Peukalokyydillä vihille | Two for the Road | Joanna Wallace |  |
| 1967 | Yksin pimeässä | Wait Until Dark | Susy Hendrix |  |
| 1976 | Robin ja Marian | Robin and Marian | Marian-neito |  |
| 1979 | Verenperintö | Bloodline | Elizabeth Roffe |  |
| 1981 | Etsivät vauhdissa | They All Laughed | Angela Niotes |  |
| 1989 | Always – ikuisesti | Always | Hap (cameo) |  |
Televisioelokuvat
| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli | Huomioita |
| 1987 | Varkaiden kesken | Love Among Thieves | paronitar Caroline DuLac |  |
| Televisio> Vuosi | Televisio> Suomenkielinen nimi | Televisio> Alkuperäinen nimi | Televisio> Rooli | Televisio> Jakson nimi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1951 |  | Sunday Night Theatre | Celia | ”The Silent Village” |
| 1952 |  | Toast of the Town | Lady Jane Grey | ”Nine Days a Queen” |
| 1952 |  | CBS Television Workshop | Virginia Forsythe | ”Rainy Day in Paradise Junction” |
| 1957 |  | Producers’ Showcase | paronitar Mary Vetsera | ”Mayerling” |
Teatteri

| Broadway-näytelmät> Vuosi | Broadway-näytelmät> Suomenkielinen nimi | Broadway-näytelmät> Alkuperäinen nimi | Broadway-näytelmät> Rooli | Broadway-näytelmät> Esitykset | Broadway-näytelmät> Paikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1951–1952 | Gigi | Gigi | Gigi | 219 | Fulton Theatre |
| 1954 | Ondine | Ondine | Ondine | 157 | 46th Street Theatre |
Muut tuotannot
| 1948–1949 |  | High Button Shoes | kuorotyttö | 291 | Hippodrome, Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta |
| 1949 |  | Sauce Tartare | kuorotyttö | 433 | Cambridge Theatre, Lontoo |
| 1950 |  | Sauce Piquante | useita |  | Cambridge Theatre, Lontoo |
| 1952–1953 | Gigi | Gigi | Gigi |  | useita |
Kirjallisuutta

Wasson, Sam: Auringonnousu Manhattanilla – Audrey Hepburn ja elokuvien moderni nainen.  Suomentanut Taina Helkamo. Ajatus Kirjat, 2011.  ISBN 978-951-20-8482-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut (englanniksi)
Audrey Hepburn NNDB. (englanniksi)
Audrey Hepburn Reel Classics. (englanniksi)
Audrey Hepburn Timeline 1929–1949 (englanniksi)
Audrey Hepburn’s Father Lived in Dublin (englanniksi)
The Tribute to the Humanitarian Work of Audrey Hepburn (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Audrey Hepburn Dutch Interview for Premiere Magazine 1959 (Filmattu haastattelu vuodelta 1959) youtube.com. YouTube.
Makkonen, Nita: Audrey Hepburn painoi nuorena alle 40 – pojan kirjoittama muistelmateos kertoo syyn Ilta-Sanomat.  24.6.2015.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  Grammy Awards  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet  Yle 
Muut:  SNAC 2  IdRef 
Audrey Hepburn elo­kuvassa Kaunis Sabrina (1954).
Audrey Hepburn Loma Roomassa -elo­kuvan koe­kuvauksessa 1951.
Audrey Hepburn ja Mel Ferrer elo­kuvan Sota ja rauha kuvauksissa 1955.
Audrey Hepburn elo­kuvassa Aamiainen Tiffanylla.
Hepburn elo­kuvassa Loma Roomassa (1953).
Andrea Dotti ja Audrey Hepburn häissään tammi­kuussa 1969.
Audrey Hepburn vastaanottamassa Unicefin Danny Kaye -palkinnon vuonna 1989.
Audrey Hepburn ja Gregory Peck elo­kuvassa Loma Roomassa.
Audrey Hepburn elo­kuvassa Sota ja rauha (1956).
Hepburn vuonna 1963 elo­kuvassa Charade – vaarallinen peli.
Anaun kulttuuri
Edeltäjät

Maanviljely lienee levinnyt Anaun kulttuurin alueelle Lähi-idästä jo 7000 eaa. ellei aiemminkin. Noin 6500 eaa. Pohjois-Iranin Kopet-Dagin vuoristossa oli pieniä maataloskyliä, joista väestö saattoi siirtyä aavikon keitaisiin.
Ennen varsinaista kaupunkiasutusta, muun muassa margianakulttuuriia alueelle syntyi suuria kasteluun perustuvia kyliä, joita koetteli myöhemmin ankara kuivuus. Varhaisia keskuksia olivat Anau, Namazga, Altyn Tepe ja Dheitun Atrak-joenlaaksossa Margianan keskuksesta länteen. Melko lähellä tätä aluetta on mm. Shah Tepe ja Tepe Hissar. Myöhemmän Anaun kulttuurin eteläpuolisilla, Iranin pohjoisrajan tuntumassa sijaitsevilla Koped Dag (Kopet Dag)-vuorilla oli maanviljelyasutusta 6000 eaa. Alueella on ollut noin vuodesta 6000/5000 eaa. asutusta, Jaitunissa 30 km pohjoiseen Ashabadista ja Namagazassa.
Anaun kerrostumia

Anaun eli Namazgan kulttuuri oli Kaspianmeren kaakkoispuolen jokilaaksossa.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Anau | Namazga | Ajoitus | Kausi | Muuta |
| Jeitun/Jaitun/Dzeitun |  | n. 5600–5000 eaa. |  | Anaun lähialueella |
| Anau Ia | Namazga I-II | n. 5000–4500 eaa. | neoliittinen |  |
| Anau Ib | n. 4500–3700? eaa. | Namazga II | (kuparikausi) |  |
| Anau II | Namazga IV:ta | n. 3700?–2700 eaa. |  | hylättiin luultavasti kuivuuden takia |
| Anau III |  | n. 2400 eaa. | pronssikausi |  |
| Anau IV | Vastaa Yaz Depeä (Yaz Tepe) | n. 500 eaa. | rautakausi |  |
Anaun/Namazgan kulttuurin keskuksia

Anau
Namazga (Namasga) Tedzenin suistosta itään
Altyn Tepe (Altin Tepe)
Geok Depe (Geok Tepe)
Bami
Anaun/Namazgan kulttuurin keskuksia > Lähialueen keskuksia

Tepe Yam etelän Iranin vuorilla
Yarim Depe/Yarim Tepe lännessä Iranin vuorilla lähellä Kaspianmerta
Nishapur etelässä Iranin vuorilla
Aiheesta muualla

Anau Namazga (Arkistoitu – Internet Archive)
Z2
Anau
prehist
Western portion of the Oxus-Indus Heartland (Arkistoitu – Internet Archive)
(Arkistoitu – Internet Archive)
El Niño

Meriveden pintalämpötilan poikkeama keskimääräisestä [ °C] joulukuussa 1997 vahvan El Niñon aikana. Punaisilla alueilla normaalia lämpimämpää, sinisillä kylmempää
El Niño on merivirran ajoittainen muuttuminen Tyynellämerellä. Ilmanpaine nousee Tyynenmeren länsiosassa, pasaatituulet laantuvat, ja siitä seuraa meren pintaveden lämpeneminen Tyynenmeren itäosassa päiväntasaajan tienoilla. Lämpeneminen ilmenee 2–7 vuoden jaksoissa (tavallisimpia ovat 3–4 vuoden jaksot), ja kukin lämmin kausi kestää vuoden tai puolitoista vuotta. Ilmiö aiheuttaa monenlaisia vaikutuksia Etelä-Amerikan, Kaakkois-Aasian ja muiden tropiikin lähialueiden säähän. Se vaikuttaa merkittävästi myös Tyynenmeren rannikoiden elinkeinoihin, erityisesti kalastukseen.
Päinvastainen poikkeama normaalitilasta on La Niña, jolloin Tyynenmeren päiväntasaajanläheisillä osilla on keskimääräistä kylmempää vettä. Ilmakehän osuus ilmiöstä on nimeltään eteläinen heilahtelu, ja koko ilmiötä kutsutaan lyhenteellä ENSO (El Niño – Southern Oscillation).
Nimitys

Nimitys El Niño tulee espanjankielisestä Jeesus-lasta tai poikalasta tarkoittavasta sanasta. Sääilmiö sai tämän nimen, koska meriveden lämpenemiset usein havaittiin joulun aikoihin. La Niña puolestaan tarkoittaa "pikku tyttö", joka tuo kylmää ravinnepitoista vettä vesieliöille ja lisää kalakantaa.
Historia

El Niñon havaitsivat ensimmäisinä Perun ja Ecuadorin kalastajat, kun Tyynenmeren rannikolle tuli poikkeuksellisen lämmintä vettä.
El Niño on ilmennyt muun muassa vuosina 1986–1987, 1991–1992, 1993, 1994, 1997–1998, alkuvuodesta 2007 ja 2015-2016. Loppuvuonna 1997 lämpeneminen oli erityisen voimakasta. Kylmä jakso La Niña havaittiin suhteellisen heikkona vuosina 1995–1996 ja erityisen vahvana joulukuussa 1998.
El Niñon vaikutukset

Kun El Niño ei ole käynnissä, Tyynenmeren pasaatituulet puhaltavat trooppisen meren poikki idästä länteen. Tuulet painavat lämmintä pintavettä meren länsiosaan, ja meren pinta on Indonesiassa noin puoli metriä korkeammalla kuin Etelä-Amerikan rannikolla. Itäisellä Tyynellämerellä nousee syvältä pintaan viileätä ja ravinteikasta vettä. Tämä kasvattaa alueen kalapopulaatioita, jotka puolestaan ovat tärkeä ravinnonlähde sekä ihmisille että merilinnuille. Meren pintalämpötila Etelä-Amerikan rannikolla on noin kahdeksan astetta alempi kuin Tyynenmeren länsiosassa. Sadetta on runsaasti läntisellä lämpimällä alueella, ja itäisellä Tyynellämerellä on suhteellisen kuivaa.
El Niñon aikana pasaatituulet laantuvat. Tämä johtaa meren pintalämpötilojen laskuun Tyynenmeren länsiosassa ja vastaavasti lämpötilojen nousuun Tyynenmeren itäosassa. Samalla ravinteikkaan veden ylösvirtaus Etelä-Amerikan rannikolla heikkenee, millä puolestaan on laaja vaikutus alueen ravintoketjuihin. Tyynenmeren päällä olevan suuren lämpimän ilmamassan jääminen tavallista idemmäksi aiheuttaa muutoksia säähän myös muualla maapallolla. Yksi esimerkki tästä on muutokset trooppisten hirmumyrskyjen runsaudessa ja reiteissä Atlantilla.
El Niñon muita tunnettuja vaikutuksia ovat muun muassa sateiden lisääntyminen Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, mikä on toisinaan aiheuttanut tuhoisia tulvia. El Niño on myös aiheuttanut kuivuutta läntisen Tyynenmeren maissa, mikä puolestaan on ollut osatekijänä laajoissa maastopaloissa Australiassa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
NOAA:n El Niñoa esittelevä sivusto
NOAA El Nino Page (Arkistoitu – Internet Archive)
ENSO events 1951 - present
NOAA announces 2004 El Niño
Southern Oscillation Index (SOI)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Espanja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Japanilainen meriveden pinnan lämpötilan NSO-indeksikaavio: lämpimät vaiheet (punaiset) indikoivat El Niñoa, kylmät (siniset) La Niñaa.
Poikani pääkonsuli

| Poikani pääkonsuli |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ilmari Unho
Käsikirjoittaja:  Ilmari Unho (alkuteksteissä Elsa Soini)
Perustuu:  Elsa Soinin näytelmään Minun poikani pääkonsuli (1935)
Tuottaja:  Matti Schreck
Säveltäjä:  George de Godzinsky
Kuvaaja:  Uno Pihlström
Leikkaaja:  Elle Viljanen
Lavastaja:  Ville Salminen
Pääosat:  Helena Kara Uuno Laakso Tauno Majuri Eine Laine
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi Oy
Ensi-ilta:  22. joulukuuta 1940
Kesto:  109 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  1 263 283 markkaa
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Poikani pääkonsuli (ruots. Min son, generalkonsuln) on Ilmari Unhon ohjaama suomalainen mustavalkoinen komediaelokuva vuodelta 1940. Se pohjautuu Elsa Soinin näytelmään Minun poikani pääkonsuli, jonka kantaesitys oli Porin Teatterissa 19. joulukuuta 1934. Alkuteksteissä elokuvan käsikirjoittajaksi on mainittu myös Elsa Soini, mutta todellisuudessa Unho oli sommitellut käsikirjoituksen Soinin näytelmästä.
Tuotanto

Orvo Saarikiven oli alun perin tarkoitus ohjata elokuva, mutta hän vaihtoi työnantajaa. Tilalle tullut Ilmari Unho muokkasi Elsa Soinin näytelmää lisäämällä siihen puolen tunnin johdannon, jonka tapahtumat sijoittuvat laivamatkalle Tukholmaan ja siellä sijaitsevaan hotelli Grandiin. Unho lisäsi elokuvasovitukseen uusia hahmoja ja poisti joitakin näytelmässä olleita. Elokuvan loppu poikkeaa myös näytelmästä, jossa Iiri Paappasesta tulee pääkonsuli Albert Takkulaisen vaimo.
Elokuvan lyhyt ulkokuvajakso kuvattiin Tukholmassa, ja hotelli Grandin sisäkohtaukset Helsingin Munkkisaaren studion lavasteissa. Hotellikohtauksen avustajina toimi useiden eri maiden kansalaisia.
Yleisömenestys hieman vuoden 1940 keskitasoa parempi. Elokuva oli tuotantokustannuksiltaan jonkin verran tavallista kalliimpi, ja kustannukset peittyivät vasta tammikuussa 1944.
Poikani pääkonsuli julkaistiin VHS:nä vuonna 1993 ja DVD:nä vuonna 2019.
Arviot

Aikalaisarvioissa mannermaiseksi kulttuurikomediaksi luonnehdittu Poikani pääkonsuli sai kiitosta aluevaltauksestaan. Sen katsottiin olevan hauskuudessaan ja lennokkuudessaan kelpo ajanviete-elokuva, mutta äänitystä pidettiin paikoin heikkona. Elokuvassa nähtiin myös ”mannermaista eleganssia”. Näyttelijöistä erityishuomion sai Hannes Häyrinen.
Televisioesityksen aikaan vuonna 1979 elokuvaa pidettiin rutiininomaisena komediana, joka ei kuulu ohjaajan teosten helmiin. Vuoden 2012 kritiikissä elokuva sai luonnehdinnan ”sekava ja jähmeä”.
Aiheesta muualla

Poikani pääkonsuli Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Poikani pääkonsuli Elonet.
Loki (jumala)

Loki ja Sigyn.
Loki (tai Loke, Lodur, Lodu, Lopt, Loptr) on skandinaavisessa mytologiassa aasoihin kuuluva jättiläissukuinen jumala. Hän on huurretursas Farbautin ja jättiläisnainen Laufeyn poika, joka kutsuttiin asumaan Asgårdiin hänen ystävystyttyään pääjumala Odinin kanssa.
Kuvaus

Loki on aasojen keskuudessa suosittu, vaikkakin ristiriitainen hahmo: hän on oikukas, häikäilemätön ja epäluotettava, mutta myös komea, hurmaava, nopeaälyinen ja sanavalmis.
Loki pystyy muuttamaan muotonsa melkein miksi tahansa. Hänellä on siivekkäät kengät, joilla hän voi juosta vedessä ja ilmassa.
Loki mainitaan skandinaavisessa mytologiassa useita kertoja, sillä hän on usein tapahtumien keskipisteessä ja seikkailee Thorin, Odinin tai jonkin muun jumalan kanssa. Lokin villit seikkailut saattavat aasat usein pulaan, mutta Loki selviytyy pulasta aina oveluutensa ansiosta.