stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rifampisiini
Aiheesta muualla

Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus (Fimea): Tietoa käyttäjälle, rifampisiini (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Rifampisiinin monet kasvot, Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim 1998;114(24):2538
Human Metabolome Database (HMDB): Rifampin (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Rifampicin (englanniksi)
ChemBlink: Rifampicin (englanniksi)
Rimaibet

Rimaibet ovat fulbeihin kuuluva etninen ryhmä Länsi-Afrikassa. He ovat fulbejen entisiä orjia, joiden tehtävänä oli harjoittaa maanviljelyä vapaiden ja ”jalosukuisten” fulbejen keskittyessä karjanhoitoon. Ryhmien väliset erot ovat sittemmin tasoittuneet, mutta he eivät edelleenkään mene naimisiin keskenään.
Rimaibeja asuu varsinkin entisen Macinan fulbevaltion alueella Malissa sekä Burkina Fasossa. Samankaltaisia ryhmiä ovat wolosot mandelaisten kielten puhujien keskuudessa, haratinit maureilla sekä bellat tuaregien parissa.
Riihiketo

| Riihiketo |
| --- | --- |
 Ilmakuva Riihikedosta.
Kaupunki:  Pori
Suuralue:  Keskikaupunki
Kaupunginosa nro:  9
Väkiluku:  3 576 (2013)
Postinumero(t):  28100, 28130
Riihiketo (ruots. Mellanriorna) on Porin ydinkeskustan eteläpuolella sijaitseva 9. kaupunginosa.
Nimi viittaa laajaan peltoalueeseen kaupungin laitamilla, joka oli luonnontilassa aina 1940-luvun loppuun saakka. Tuolloin alueelle ryhdyttiin sodan jälkeisen asuntopulan helpottamiseksi rakentamaan kerrostaloaluetta. 1960-luvun alkuun mennessä alue oli jo rakennettu täyteen.
Riihiketo on kuuluisa koulukortteleistaan, joissa sijaitsevat Cygnaeuksen, Porin suomalaisen yhteislyseon (PSYL) ja Palveluopiston koulut. Cygnaeuksen alakoulu on arkkitehtuuriltaan jugend-vaikutteinen ja lähes suora kopio Imatran kuuluisasta valtionhotellista, jonka myös on suunnitellut arkkitehti Usko Nyström. PSYL:n koulun vanha osa on kaunis funkkisrakennus, jonka kulmaovi on myös koulun tunnus. Osa etenkin nuoremman polven porilaisista tuntee koulun paremmin Riihiketo-nimellä, sillä peruskoulu-uudistuksen myötä entinen yhteislyseo nimettiin Riihikedon kouluksi. Koulun senioreiden aloitteesta nimi palautettiin alkuperäiseksi 1990-luvun puolivälissä.
Riihikedon alueella sijaitsevat myös Porin rautatieasema ja Porin linja-autoasema.
Kuvia

Porin rautatieasema
Porin suomalaisen yhteiskoulun lukio ja yläaste
Kiertokadun kerrostaloaluetta
Palmgren-konservatorio
Aiheesta muualla

Riihiketo Pori-tiedossa (poritieto.com)
Tella, Katri: ”Riihiketo – vapaapuisto funktionaalisessa hengessä”, Vihreä perintö, Satakunnan historialliset puistot ja puutarhat, s. 69–73.  (Luontotalo Arkin julkaisuja 1, toim. Häyrynen, Maunu; Raike, Eeva; Riionheimo, Anna; Viitala, Hilkka)  Pori:  Satakunnan museo, 2009.  ISBN 978-952-67018-2-0
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
Ringeten maailmanmestaruuskilpailut 2010

Vuoden 2010 ringeten maailmanmestaruuskilpailut olivat yhdeksännet Kansainvälisen ringetteliiton (IRF) järjestämät ringeten maailmanmestaruuskilpailut. Ne pidettiin Tampereella, Suomessa 1.–6. marraskuuta 2010.
Maailmanmestaruuden voitti Suomi, joka voitti kaksiosaisessa loppuottelussa Kanadan. Suomi voitti ensimmäisen loppuottelun maalein 6–5 Kirsi Pukkilan tehtyä voittomaalin jatkoajalla ja toisen loppuottelun maalein 6–3. Pronssiotteluissa Yhdysvallat voitti Ruotsin maalein 20–1 ja 19–1. Pelipaikkana oli Hakametsän jäähalli, jossa toista loppuottelua seurasi 3 863 katsojaa. Mestarijoukkueen päävalmentaja oli Virpi Karjalainen.
Turnauksen arvokkaimpana pelaajana palkittiin Suomen Salla Kyhälä. Tähdistökentälliseen valittiin Kyhälän lisäksi hyökkääjiksi Suomen Anne Pohjola ja Kanadan Jennifer Hartley, puolustajiksi Suomen Jonna Ruotsalainen ja Kanadan Beth Hurren sekä maalivahdiksi Suomen Heidi Ahlberg.
Ringeten maailmanmestaruuskilpailut 2000

Vuoden 2000 ringeten maailmanmestaruuskilpailut olivat viidennet Kansainvälisen ringetteliiton (IRF) järjestämät ringeten maailmanmestaruuskilpailut. Ne järjestettiin Espoossa ja Lahdessa, Suomessa marraskuussa 2000.
Maailmanmestaruuden voitti Suomi. Mestaruus ratkaistiin kaksiosaisen loppuottelusarjan yhteispisteillä. Suomi voitti ensimmäisessä loppuottelussa Kanadan maalein 5–4, ja toinen loppuottelu päättyi tasapeliin 5–5. Jos Kanada olisi voittanut toisen osaottelun ja tasoittanut pisteet, olisi mestaruus ratkaistu jatkoajalla äkkikuolemamaalilla. Mestarijoukkueen päävalmentaja oli Krister Åberg ja kapteeni Katja Kortesoja. Pronssiottelussa Yhdysvallat voitti Ruotsin maalein 9–0.
Ringeten maailmanmestaruuskilpailut 2004

Vuoden 2004 ringeten maailmanmestaruuskilpailut olivat seitsemännet Kansainvälisen ringetteliiton (IRF) järjestämät ringeten maailmanmestaruuskilpailut. Ne pidettiin Tukholmassa, Ruotsissa 23.–27. marraskuuta 2004.
Maailmanmestaruuden voitti Suomi, joka voitti loppuottelussa Kanadan maalein 9–3. Alkusarjassa Suomi oli voittanut Yhdysvallat maalein 10–1, Kanadan maalein 11–3 ja Ruotsin maalein 9–0. Mestarijoukkueen päävalmentaja oli Pasi Kataja ja kapteeni Kristiina Heinonen. Pronssiottelussa Yhdysvallat voitti Ruotsin maalein 11–6.
Anne-Marie Rindom

| Mitalit> Maa:   Tanska.Naisten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Naisten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Naisten purjehdus. Olympialaiset  | Maa:   Tanska> Naisten purjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 2020 | Laser Radial |  |
|  Pronssia | Rio 2016 | Laser Radial |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Brest 2009 | E-jolla |  |
|  Kultaa | Al Mussanah 2015 | Laser Radial |  |
|  Kultaa | Sakaiminato 2019 | Laser Radial |  |
|  Kultaa | Kemah 2022 | ILCA 6 |  |
|  Kultaa | Mar del Plata 2024 | ILCA 6 |  |
|  Hopeaa | Santo Antonio 2008 | E-jolla |  |
|  Pronssia | Nuevo Vallarta 2016 | Laser Radial |  |
|  Pronssia | Aarhus 2018 | Laser Radial |  |
|  Pronssia | Haag 2022 | ILCA 6 |  |
Anne-Marie Rindom (s. 14. kesäkuuta 1991 Søllerød) on tanskalainen kilpapurjehtija. Hän on voittanut olympialaisissa kultaa ja saavuttanut pronssia Laser Radial -luokassa. Hän on viisinkertainen maailmanmestari.
Rindom on kilpaillut kolmissa olympialaisissa. Lontoossa 2012 hän sijoittui Laser Radialissa 13:nneksi. Rio de Janeirossa 2016 hän saavutti pronssia hävittyään Alankomaiden Marit Bouwmeesterille kymmenen pistettä ja jouduttuaan finaalilähdössä päästämään myös Irlannin Annalise Murphyn neljän pisteen verran edelleen. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Rindom voitti kultaa kolmen pisteen erolla Ruotsin Josefin Olssoniin ja viiden pisteen erolla Bouwmeesteriin. Törmäiltyään finaalia edeltäneen kymmenennen lähdön alla Rindom ei lähtenyt uusintastarttiin lainkaan luultuaan tulleensa hylätyksi, mikä tiesi hänen selvän piste-etumatkansa kaventumista, mutta finaalilähtöön seitsemän pisteen takaa-ajomatkalta lähtenyt Bouwmeester ja finaalilähdön voittanut Olsson eivät tavoittaneet Rindomia vaan hänen seitsemäs sijansa finaalissa riitti kultamitaliin.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Rindom on voittanut kultaa E-jollissa vuonna 2009 sekä Laser Radialissa tai sitä seuranneessa ILCA 6:ssa vuosina 2015, 2019, 2022 ja 2024. Lisäksi hänellä on E-jollista yksi MM-hopea sekä Laser Radialista tai ILCA 6:sta kolme MM-pronssia.
Ringeten maailmanmestaruuskilpailut 2019

Vuoden 2019 ringeten maailmanmestaruuskilpailut olivat 13. Kansainvälisen ringetteliiton (IRF) järjestämät ringeten maailmanmestaruuskilpailut. Ne pidettiin Burnabyssä, Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa 25. marraskuuta – 1. joulukuuta 2019.
Maailmanmestaruudesta pelasivat Sam Jacks Poolissa Suomi ja Kanada. Suomi vei mestaruuden voittamalla ensimmäisen ottelun maalein 11–4 ja toisen maalein 5–1. Mestarijoukkueen päävalmentaja oli Timo Himberg. Muut joukkueet pelasivat President's Poolissa ja niistä paras oli Ruotsi ennen Yhdysvaltoja ja Tšekkiä.
Riikinkukkosimppu

| Riikinkukkosimppu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Kurnusimput Triglidae
Suku::  Prionotus
Laji::  ophryas
Kaksiosainen nimi
 Prionotus ophryas  Jordan & Swain, 1885 
Katso myös
   Riikinkukkosimppu Wikispeciesissä   Riikinkukkosimppu Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Riikinkukkosimppu (Prionotus ophryas) on kurnusimppuihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan trooppisista vesistä Atltantin länsiosista.
Koko ja ulkonäkö

Riikinkukkosimppu kasvaa suurimmillaan noin 27 cm pitkäksi. Lajin tunnusomaisia piirteitä ovat kuonossa ja silmien yläpuolella olevat lonkeromaiset ulokkeet ja hyvin pitkät ja leveät viuhkamaiset rintaevät. Selkäeviä on kaksi. Kala on väriltään puna- tai harmahtavanruskean kirjava. Riikinkukkosimpun selkä- ja rintaevissä ja täplistä muodostuvia juovia ja pyrstöevässä on kolme tummaa juovaa.
Levinneisyys ja elintavat

Riikinkukkosimpun levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Carolinasta Venezuelaan. Laji elää muta- tai hiekkapohjaisilla alueilla useimmiten lähellä rannikkoa alle 110 metrin syvyydessä. Sen ravintoa ovat äyriäiset. Lisääntymiskausi on tammikuusta kesäkuulle..
Felix Rinner

Felix Rinner (6. tammikuuta 1911 Wien – 2. huhtikuuta 1976) oli itävaltalainen pikajuoksija.
Rinner edusti Itävaltaa kaksissa olympialaisissa. Los Angelesissa 1932 hän karsiutui 400 metrin juoksun välierissä. Berliinissä 1936 hän karsiutui 200 metrin juoksun puolivälierissä. Hän teki 15. heinäkuuta 1930 Budapestissa 300 metrin juoksussa Euroopan ennätyksen 34,0 s. Itävallan ennätyksiä hän juoksi useita: 200 metrillä 22,0 s (sivuaminen) vuonna 1931 ja 21,8 s vuonna 1935, 300 metrillä 35,2 s, 34,6 s sekä edellä mainittu 34,0 s vuonna 1930, 400 metrillä 49,0 s vuonna 1930, 48,8 s vuonna 1931, 48,6 s vuonna 1933 ja 48,5 s vuonna 1935 sekä 500 metrillä 1.05,0 vuosina 1930 ja 1933. Hän voitti Itävallan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuonna 1935, 200 metrin juoksussa vuosina 1930, 1931, 1935 ja 1936 sekä 400 metrin juoksussa vuosina 1930, 1931 ja 1932.
Rintakehä

Ihmisen rintakehän luut ja rustot edestä. Keskellä rintalasta, siitä haarautuvat kylkiluut, takana rintaranka.
Rintakehä (thorax) on ylävartalossa sijaitseva luiden ja rustojen muodostama kehys. Sen muodostavat selkärangan 12 rintanikamaa, 12 paria niihin kiinnittyviä kylkiluita sekä näihin liittyvät kylkirustot ja rintalasta. Rintakehän yläaukeamaa rajoittavat ensimmäinen kylkiluupari ja rintalasta. Rintakehän ala-aukeama on laajempi, ja sitä rajaavat alimmat kylkiluut. Hengitettäessä rintakehän tilavuus suurenee ja pienenee.
Rintakehän sisälle jäävässä suojaisassa rintaontelossa sijaitsevat hengityselimet, kuten keuhkot ja hengityslihakset, sydämen ja suurten verisuonten tyviosat sekä vatsaontelon yläosa.
Riffelalptram

| Riffelalptram |
| --- | --- |

Perustiedot
Lyhenne:  RiT
Valtio:  Sveitsi
Kotipaikka:  Zermatt, Valais
Osoite:  Riffelalp-Resort
Aloittanut:  1899, uudelleen 2001
Lopettanut:  1960
Rataverkko
Verkoston pituus:  0,7 km
Raideleveys:  900 mm
Sähköjärjestelmä:  80 Vdc (akku)
Kalusto
Henkilövaunut, kpl:  2
Riffelalptram kuljettaa hotelliasiakkaita hotellilta juna-asemalle.
Riffelalptram (RiT) on Sveitsissä sijaitseva raitiotie, joka kulkee Gornergratbahnin asemalta Riffelalp Resort -hotellille. Rata sijaitsee noin 2,2 kilometrin korkeudessa Zermattin kunnassa, Gornergratvuoren länsirinteellä.
Historiaa

Raitotie otettiin käyttöön Gornergratin radan valmistumisen jälkeen vuonna 1899. Yhteys lopetettiin vuonna 1960, mutta se rakennettiin uudelleen vuonna 2001.
Rata

Rata kulkee Gornergratbahnin Riffelalp-asemalta hotellille. Radan pituus on 675 metriä. Rata on kapearaiteinen (900 mm). Radan korkeusero on noin 13 metriä: Riffelalpin aseman korkeus on 2 209,5 m mpy., josta rata nousee hotellille 2 222,2 metrin korkeuteen. Rata on ollut alusta alkaen sähköistetty. Käyttöjännite oli alun perin 550 V (3-vaiheinen, 40 Hz). Vuoden 2001 uudistuksessa raitiovaunuista tehtiin akkukäyttöisiä (80 V, 320 Ah).
Liikenne

Raitiovaunu kulkee vain tarvittaessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Riffelalptram Wikimedia Commonsissa
Riippusilta

Riippusillan rakenne
Ilmakuva Akashi-Kaikyōn sillasta.
Riippusilta on siltatyyppi, jossa sillan kansirakenteet on ripustettu riippuköydestä, joka kulkee pylonilta toiselle. Köyden ja sillankannen väliset ripustusköydet ovat pystysuorat. Maailman pisimmät sillat ovat riippusiltoja. Riippusillan etuna on siltatyypeistä pisin jänneväli, joka voi nykyään olla lähes 2 000 metriä. Jänneväliltään pisin riippusilta on Turkissa sijaitseva 1915 Çanakkalen silta. Pituudeltaan pisin on Akashi-Kaikyōn silta Koben lähellä Japanissa. Italiaan Sisilian ja manner-Italian välille on suunnitteilla Messinan salmen silta, jonka jänneväli tulisi olemaan jopa 3 000 metriä.
Riippusilta on yksi maailman vanhimmista siltatyypeistä. Vanhimmissa riippusilloissa köydet olivat liaani- tai hamppuköyttä. Ne korvatiin rautaisilla lattaraudasta tehdyillä ketjuilla ja myöhemmin vaijerilla.
Maailman pisimmät riippusillat

| Silta | Kokonaispituus | Jänneväli | Sijainti | Valmistumisvuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1915 Çanakkalen silta | 4608  m | 2023 m | Turkki | 2022 |
| Akashi-Kaikyōn silta | 6529 m | 1991 m | Japani | 1998 |
| Xihoumenin silta | 5414 m | 1650 m | Kiina | 2008 |
| Ison-Beltin silta | 5328 m | 1624 m | Tanska | 1998 |
| Runyangin silta | 4888 m | 1490 m | Kiina | 2005 |
| Humber bridge | 4626 m | 1410 m | Iso-Britannia | 1981 |
| Jiangyinin silta | 4543 m | 1385 m | Kiina | 1991 |
| Tsing Man silta | 4518 m | 1377 m | Hongkong | 1997 |
| Verrazano-Narrows Bridge | 4260 m | 1298 m | Yhdysvallat | 1964 |
| Golden Gate Bridge | 4200 m | 1280 m | Yhdysvallat | 1937 |
| Yangluon silta | 4200 m | 1280 m | Kiina | 2007 |
Muita tunnettuja riippusiltoja ovat muun muassa Brooklyn Bridge, Tacoma Narrows Bridge ja Höga kusten -silta. Tunnettuja suomalaisia riippusiltoja ovat Keikyän riippusilta, Kirkonvarkauden silta, Louhunsalmen silta ja Sääksmäen silta. Suomen pisin riippusilta on vuonna 1963 valmistunut Kirjalansalmen silta. Tiettävästi vanhin käytössä oleva suomalainen riippusilta on Perttilän silta vuodelta 1910.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Riippusilta Wikimedia Commonsissa
Erkki Rintala (jääkiekkoilija)

| Erkki Rintala |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1918 Tampere
Kuollut: 25. joulukuuta 1941 (23 vuotta) Poventsa
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Seura
Seura:  Ilves
Sarja:  SM-sarja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1935–1939
Heikki Erkki Rintala (10. huhtikuuta 1918 Tampere – 25. joulukuuta 1941 Poventsa oli suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi Tampereen Ilveksessä sekä Suomen jääkiekkomaajoukkueessa kunnes kaatui jatkosodassa.
Erkki Rintala pelasi jääkiekkouransa vuodesta 1935 alkaen Tampereen Ilveksessä. Hänet valittiin Suomen jääkiekkomaajoukkueeseen Sveitsin vuoden 1939 MM-kisoihin. Siellä hän pelasi neljä viidestä MM-kisojen Suomen ottelusta. Kaikkiaan hän pelasi urallaan kuusi A-maaottelua; ensimmäisen vuonna 1938. Jääkiekon pääsarjaa Rintala pelasi neljä kautta eli kaudet 1936, 1937, 1938 ja 1939, ja niissä Ilves sai Suomen mestaruuden kolmella ensimäisellä kaudella eli 1936-1938 sekä pronssin kaudella 1939.
Erkki Rintala aloitti talvisodan jälkeen opinnot kadettikoulussa. Siellä ollessa hän pelasi kadettikoulun joukkueessa koripalloa ja oli mukana kaudella 1941 Suomen mestaruuden voittaneessa joukkueessa.
Jatkosodassa Rintala taisteli luutnanttina kenraali Ruben Laguksen joukoissa. Hän osallistui tällöin Itä-Karjalan valtaukseen. Rintala kaatui joulupäivänä 1941 Poventsassa, jonka suomalaiset olivat juuri vallanneet. Näin hänestä tuli ensimmäinen sodan uhri vuoden 1939 MM-joukkueesta. Hänen lisäksi kaatuivat Olof Nyholm,  Holger Granström ja Lasse Blom.
Rifamysiinit

Rifamysiineille yhteinen perusrakenne
Rifamysiinit ovat ansamakrolideihin kuuluvia antibioottisia ominaisuuksia omaavia orgaanisia yhdisteitä. Rifamysiineihin kuuluvat niin Amycolatopsis rifamycinica-aktinobakteerin (aikaisemmin Streptomyces mediterranei tai Nocardia meriterranei) luontaisesti syntetisoimat yhdisteet kuin niistä valmistetut puolisynteettiset yhdisteet. Ryhmän aineita käytetään runsaasti erityisesti mykobakteerien aiheuttamien infektioiden kuten tuberkuloosin ja lepran hoidossa.
Rakenne ja kemialliset ominaisuudet

Ensimmäisen kerran rifamysiinejä eristettiin Amycolatopsis rifamycinica-bakteerin fermentointiliemestä vuonna 1957. Tyypillistä yhdisteille on 3-amino-5-hydroksibentsoehaposta johdettu naftokinoniyksikkö, jota ympäröi etikkahaposta ja propaanihaposta johdettu alifaattinen polyketidiketju. Naftokinonirungon vuoksi rifamysiinit ovat väreiltään keltaisia tai oransseja. Yhdisteet liukenevat huonosti veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin kuten metanoliin, etanoliin, etyyliasetaattiin ja bentseeniin. Bakteerin ja sen mutaatioiden tuottamina tunnetaan 12 eri rifamysiiniä, jotka ovat rifamysiinit B, G, L, O, P, Q, R, S, SV, W, X, Y ja verde. Tutkituimmat ovat rifamysiinit B, O, S, SV ja X. Rifamysiini B hapettuu helposti hapen tai vetyperoksidin vaikutuksesta rifamysiini O:ksi. Rifamysiini O voidaan hydrolysoida rifamysiini S:ksi ja glykolihapoksi ja rifamysiini S voidaan pelkistää askorbiinihapolla rifamysiini SV:ksi. Rifamysiini SV on ensimmäinen antibioottina myyty tämän ryhmän yhdisteistä.
Amycolatopsis rifamycinica-bakteerin tuottamat rifamysiinit reagoivat helposti konjugaattiadditiolla ammoniakin, amiinien, alkoholien ja hydratsiinien kanssa muodostaen amideja, estereitä ja hydratsideja. Monet näistä puolisynteettisistä johdannaisista ovat niiden luonnollisia esiasteita tehokkaampia, vaikutuksiltaan laajakirjoisempia tai farmakologisilta ominaisuuksiltaan parempia. Näitä puolisynteettisiä johdannaisia ovat muun muassa rifampisiini, rifabutiini, rifapentiini, rifalatsiili ja rifaksimiini.
Biologinen aktiivisuus

Rifamysiinien antibioottiset ominaisuudet johtuvat siitä, että ne inhiboivat bakteerien RNA-polymeraasientsyymiä. Ne ovat tehokkaita sekä grampositiivisia bakteereja, esimerkiksi mykobakteereja, ja eräitä gramnegatiivisia bakteereita vastaan. Rifamysiinit muodostavat kompleksin RNA-polymeraasin β-alayksikön kanssa ja RNA:n rakenneyksiköiden yhdistyminen pitkiksi ketjuiksi estyy. Ryhmän yhdisteiden on todettu myös estävän eräiden virusten käänteiskopioijaentsyymien toimintaa.
Rifamysiinejä

Rifamysiini SV C37H47NO12, CAS 6998-60-3
Rifamysiini W C35H45NO11, CAS 53904-81-7
Rifamysiini B C39H49NO14, CAS 13929-35-6
Rifamysiini S C37H45NO12, CAS 13553-79-2
Rifamysiini O C39H47NO14, CAS 14487-05-9
Rifamysiini L C39H49NO14, CAS 26117-02-2
Rifamysiini P C38H46N2O11S, CAS 59232-87-0
Rifamysiini Q C39H48N2O12S, CAS 59232-88-1
Rifamysiini verde C39H46N2O12S, CAS 72428-95-6
Aiheesta muualla

IUPAC: V. Prelog: Constitution of Rifamycins (pdf) (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Rifamycin SV (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Rifamycin W (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Rifamycin B (englanniksi)
PubChem: Rifamycin S (englanniksi)
PubChem: Rifamycin O (englanniksi)
ChemBlink: Rifamycin L (englanniksi)
ChemBlink: Rifamycin P (englanniksi)
ChemBlink: Rifamycin Q (englanniksi)
ChemBlink: Rifamycin Verde (englanniksi)
Rifamysiini B ja Rifamysiini SV
Riksväg 99

Riksväg 99 on Ruotsin Tornionjokilaaksossa sijaitseva maantie, joka yhdistää Haaparannan ja Kaaresuvannon. Tien pituus on noin 360 kilometriä, ja se on pääosin kaksikaistainen. Tien leveys on 6–9 metriä, ja suurimmat sallitut nopeudet ovat 90 ja 110 km/h.
Tien linjaus seurailee rajajokea koko matkan, ja tie johtaa Haaparannalta Vojakkalan, Kukkolan, Karungin, Hedenäsetin, Ylitornion (Matarengin), Korvan, Niskanpään, Svansteinin, Pellon, Pajalan ja Muodoslompolo kautta Kaaresuvantoon. Tie ylittää napapiirin noin 22 kilometriä Ylitornion pohjoispuolella.
Tien linjaus seurailee suurelta osin samaa linjaa kuin 1960-luvulla. Tielinjaus ohittaa Ylitornion keskustaajaman sekä Karungin, Juoksengin, Svansteinin taajamat ja Pajalan taajamat. Karungin ohitustie on rakennettu osin vanhalle Ylitornion radan linjaukselle.
Historia

Tornionjokilaakson reitti on eräitä Norrlannin vanhimpia kulkureittejä. Jo 1700-luvun puolessa välissä reitti oli ajokuntoinen kärrytie. 1880-luvulla tien pohjoinen päätepiste oli Svansteinissa, Svansteinin ja Kaaresuvannon välisen osuuden ollessa tietöntä erämaata lukuun ottamatta Ylitornion–Pajalan–Vittangin tietä.
Tie Haaparannalta Kaaresuvantoon sai tunnuksekseen länshuvudväg 400 vuonna 1951. Vuoden 1962 tienumerointiuudistuksen myötä osuudesta Haaparanta–Ylitornio tuli riksväg 99. Osuus Ylitornio–Kaaresuvanto säilytti vanhan numeronsa, ja sitä jatkettiin eri linjauksella Hedenäsetistä Sangin kylään eurooppatielle 4. Vuonna 1986 Sangin ja Hedenäsetin välinen osuus sai tunnuksen länsväg 398. Vuonna 2000 myös Övertorneån ja Kaaresuvannon välinen länshuvudsväg 400 otettiin osaksi riksväg 99:ä.
Riksväg 99 Almarksvägenin liikenneympyrässä Haaparannalla.
Käännös suomeksi
Rimoila

Rimoila (ven. Римское, Rimskoje) Pälmän maalaiskuntaan kuuluva kylä Äänisjärven itäpuolella Puudožin piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Rimoilan kylän lähistöllä on suuri kromi-nikkelikaivos.
Historiallinen Rimoilan kunta

Venäjän keisarikunnan aikaan Rimoila oli Aunuksen kuvernementin
Poventsan kihlakuntaan kuulunut kunta. Kuntaan kuului 12 kylää, muun muassa Tsolmuinen, Pälmä, Kotajärvi, Rimoila ja Kunasjärvi.
Rimoilan kunta lakkautettiin Neuvostoliitossa 1920-luvulla ja siitä muodostettiin Karhumäen piiriin kuulunut kyläneuvosto. Sittemmin Rimoilan alueen itäosa on liitetty Puudožin piiriin. Nykyisin entisen kunnan alue kuuluu Tsolmuisen, Pälmän ja Avdejevon maalaiskuntiin.