stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erkka

| Erkka |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  18. toukokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Erkki
Vastineita eri kielissä:  Eric, Erich
Nimen alkuperä:  muunnos Erikistä
Infobox OKNimi-testi OK: 
Erkka on suomalainen miehen etunimi, yksi Erikin suomalaisista muunnelmista. Sitä on käytetty Erikin sekä tämän muun muunnelmien kutsumamuotona, ja virallisena etunimenä se on tunnettu viimeistään 1920-luvulta lähtien, mutta jäänyt melko harvinaiseksi. Etunimeksi sitä annettiin erityisesti 1980–1990-luvuilla, muttei kovin paljon silloinkaan, vaan noin 20 lapselle vuodessa. Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Erkka on annettu Suomessa noin 1 110 miehelle ja muutamalle naiselle.
Vuodesta 2010 lähtien Erkan nimipäivä on 18. toukokuuta, joka vanhastaan on ollut myös Eerikin ja Erkin nimipäivä.
Tunnettuja Erkka-nimisiä

Erkka Filander, runoilija
Erkka Gröhn, pesäpalloilija
Erkka Heinä, jalkapallomaalivahti
Erkka Kare, kirjailija
Erkka Kettunen, Edu Kettunen, laulaja ja lauluntekijä
Erkka Korhonen, kitaristi ja musiikkituottaja
Erkka Koskinen, basisti
Erkka Lehtola, kulttuuritoimittaja
Erkka V. Lehtola, jalkapalloilija, jalkapallovalmentaja ja -kirjailija
Erkka Leppänen, jääkiekkoilija
Erkka Länsimies, jalkapalloilija
Erkka Mattila, soutaja
Erkka Maula, filosofi, tieteenhistorioitsija ja professori
Erkka Mikkonen, toimittaja
Erkka Nissinen, nykytaiteilija
Erkka Petäjä, jalkapalloilija
Erkka Railo, politiikan tutkija
Erkka Seppälä, jääkiekkoilija
Erkka Valkila, yritysjohtaja
Erkka Westerlund, jääkiekkovalmentaja.
Arvid Rydman

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten voimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | joukkuevoimistelu,vapaa järjestelmä |  |
Arvid Rydman (25. kesäkuuta 1884 Alavus, Suomen suuriruhtinaskunta – 14. toukokuuta 1953 Pori) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän voimisteli Suomen joukkueessa sen saavuttaessa joukkuevoimistelun vapaan järjestelmän olympiahopeaa Tukholmasta 1912.
Urheilu-uransa jälkeen Rydman työskenteli Porissa Porin Lyseossa voimistelunopettajana sekä toimi myös Satakunnan Museon johtajana vuodet 1930–1953. Hänen puolisonsa Kerttu Snellman oli senaattori J. V. Snellmanin pojan Wilhelm Snellmanin tytär.
Etelä-Jyllannin amt

| Etelä-Jyllannin amt Sønderjyllands Amtskommune |
| --- | --- |

 Vaakuna
 Sijainti
Valtio:  Tanska
Perustettu:  1970
Lakkautettu:  2007
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Aabenraa
Pinta-ala:  3938 km²
Väkiluku (2006):  252 433
 – väestötiheys:  64 as./km²
Etelä-Jyllannin amt (tansk. Sønderjyllands Amtskommune) on vuosina 1970–2007 eteläisessä Jyllannissa toiminut amt, johon kuului 23 kuntaa. Amt lakkautettiin vuonna 2007 osana Tanskan rakenneuudistusta.
Kunnat

Aabenraa
Augustenborg
Bov
Bredebro
Broager
Christiansfeld
Gram
Gråsten
Haderslev
Højer
Lundtoft
Løgumkloster
Nordborg
Nørre Rangstrup
Rødding
Rødekro
Skærbæk
Sundeved
Sydals
Sønderborg
Tinglev
Tønder
Vojens
Pormestarit

Amtin pormestari on valittu vuodesta 1970 lähtien. Seuraavat henkilöt toimivat Etelä-Jyllannin amtin pormestareina vuosina 1970–2006:
1970–1981: Erik Jessen
1981–2000: Kresten Philipsen
2000–2006: Carl Holst
Anita Välkki

| Anita Välkki |
| --- | --- |
 Välkki uransa alussa vuonna 1955
Henkilötiedot
Koko nimi:  Anita Kaarina Välkki
Syntynyt: 25. lokakuuta 1926 Sääksmäki
Kuollut: 27. huhtikuuta 2011 (84 vuotta) Helsinki
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Tyylilajit:  ooppera
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Anita Kaarina Välkki (25. lokakuuta 1926 Sääksmäki – 27. huhtikuuta 2011 Helsinki) oli kansainvälisesti tunnettu suomalainen laulaja (sopraano) ja tunnustettu laulupedagogi. Hänen äänensä edusti harvinaista hochdramaattisen sopraanon äänityyppiä eli fakkia (jota tarvitaan varsinkin Wagnerin oopperoissa), ja siksi hänestä tuli erityisesti Wagner-laulaja. Wagner-roolien lisäksi hänen tunnetuimpia roolejaan olivat Puccinin Turandot ja Tosca.
Ura > Laulupedagogina

Vuonna 1982 Anita Välkki kutsuttiin Sibelius-Akatemiaan opettamaan. Hänestä tuli pian haluttu lauluopettaja opiskelijoiden keskuudessa. Välkin oppilaita olivat muun muassa Airi Tokola, Margareta Haverinen, Helena Juntunen, Tove Åman, Satu Sippola-Nurminen, Johanna Rusanen-Kartano, Margit Westerlund ja Päivi Nisula, jotka kaikki ovat voittaneet kansallisia kilpailuja, kuten Timo Mustakallio -laulukilpailun tai Lappeenrannan laulukilpailun. Välkillä oli oppilaita myös ulkomailta, esimerkiksi Tallinnan Oopperan suosittu sopraano Heli Veskus.
Välkki toimi laulutaiteen lehtorina ja yksityisopettajana aina 2000-luvulle saakka. Anita Välkin laulupedagogiikkaa on tutkinut Tove Åman opinnäytetyössään Sibelius-Akatemiaan.
Ura > Kollegat ja esikuvat

Välkki konsertoi ympäri maailmaa eri orkesterien kanssa. Hän teki yhteistyötä useiden aikansa merkittävimpien kapellimestareiden, kuten Zubin Mehtan, Sir Georg Soltin, Sir John Barbirollin ja Eugen Ormandyn kanssa.
Välkki piti itse Kirsten Flagstadia merkittävimpinä innoittajana ja esikuvana urallaan. Monissa arvosteluissa Välkkiä verrattiinkin Flagstadiin ja häntä pidettiin tämän luontaisena seuraajana. Välkin laulunopettaja Lea Piltti koetti saada hänet Flagstadin oppilaaksi 1960-luvun alussa, mutta Flagstadin terveys ei sallinut tämän enää opettaa.
Yksityiselämä

Anita Välkki avioitui ensimmäisen kerran vuonna 1949, tytär Raija syntyi vuonna 1950, ja lyhyt avioliitto päättyi vuonna 1951. Välkki avioitui uudelleen viulisti, kapellimestari Usko Aron (1922–1992) kanssa vuonna 1960. Välkki kuoli pitkän sairauden uuvuttamana 27. huhtikuuta 2011. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.
Palkinnot

Wienin valtionoopperan Itävallan kamarilaulajatar -arvonimi (Österreichische Kammersängerin) 1964
Kansainvälinen Harriet Cohen -musiikkipalkinto 1962
Philadelphia-orkesterin eläkesäätiön elinikäinen kunniajäsenyys 1963
Pro Finlandia -mitali 1965
Jenny ja Antti Wihurin säätiön kunniapalkinto 1990
Valtion säveltaidetoimikunnan Suomi-palkinto 1997
Lea Piltti -palkinto 2002
Suomi-palkinto 2004.
Anita Välkki -seura

Vuonna 2010 perustettu Anita Välkki -seura ”kunnioittaa Anita Välkin muistoa sekä hänen elämäntyötään suomalaisen laulutaiteen hyväksi ja edistää hänen kehittämänsä laulupedagogian mukaista opetustyötä”. Seura järjestää muun muassa konsertteja, joissa esiintyvät Välkin oppilaat ja kollegat, sekä julkaisee Välkin esiintymisistä löytyneitä tallenteita.
Seura myös luetteloi ja järjestää Välkin jäämistöä, joka on nimetty Anita Välkki -kokoelmaksi. Kokoelmasta on tarkoitus koota kotimuseo ja järjestää näyttelyitä konserttien ja muiden tapahtumien yhteydessä.
Aiheesta muualla

Anita Välkki seura
Välkki, Anita hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Rytsä, Paavo: Ritva Valkama ja Anita Välkki: Miau-duo Yle Elävä arkisto.  22.4.2008.
Kemppi, Emilia: Dramaattinen sopraano Anita Välkki Yle Elävä arkisto.  25.1.2010.
Lindfors, Jukka: Anita Välkki laulaa Wagneria Yle Elävä arkisto.  28.4.2011.
Näytäntökauden 1965–1966 avajaiset Kansallisoopperassa: Eini Liukko-Vaara, Matti Lehtinen, Anita Välkki ja Cyril Szalkiewicz.
Etelä-Keravan vesitorni

Vesitorni iltavalaistuksessa.
Etelä-Keravan vesitorni sijaitsee Lahdenväylän tuntumassa Keravalla Alikeravan kaupunginosassa. 53 metriä korkea vesitorni valmistui YIT:n rakentamana 2008. Muodoltaan lieriömäisen ja 23 metriä korkean vesisäiliön tilavuus on 4 000 kuutiometriä. Torni on tasapaksun näköinen, sillä sen halkaisija on alhaalta huipulle saakka 16 metriä eikä itse säiliöosa erotu varresta. vesisäiliöosa on verhoiltu teräslevyillä. Tornin suunnittelu on Keravan kaupungin omaa työtä. Vesitornin huipulla on Vaisala Oyj:n tutkimus- ja tuotekehityssäätutka valkoisen pallomaisen antennisuojan sisällä.
Asunnon stailaus

Asunnon stailaus on myytäväksi tulevan asunnon  järjestelemistä paremman näköiseksi ennen näyttöjä ja myyntiä.
Stailaus on yleistynyt viime vuosina asunto- ja kiinteistökaupan välineenä ja etenkin myyntikuviin asuntoja stailataan paljon. Stailauksella pyritään saamaan kuvista mahdollisimman kiinnostavat ja houkuttelevat. Siisti, puhdas ja ylimääräisestä tavarasta karsittu asunto näyttää kuvissa selkeältä. Stailaus tuo myytävän asunnon parhaat puolet esille.
Stailauksella ei ole tarkoitus piilottaa virheitä, vaan korostaa asunnon hyviä ominaisuuksia. Stailauksia tehdään niin tyhjiin asuntoihin kuin asuttuihin koteihinkin. Tyhjiin asuntoihin voidaan tuoda koko myyntiprosessin ajaksi kalusteet tai sisustaa asunto vain kuvausta varten. Kalusteet tuovat tyhjään asuntoon eloa ja auttavat potentiaalista ostajaa hahmottamaan mittasuhteet. Nykyisin kuvissa voidaan käyttää myös virtuaalikalustusta.
Asutuissa kodeissa stailaus on usein henkilökohtaisten esineiden ja muun tavaran karsimista sekä kalusteiden ja muiden tavaroiden sijoittelua asunnon parhaiden puolien esiintuomiseksi. Toisinaan tiloihin voidaan tuoda myös lisärekvisiittaa.
Aiheesta muualla

https://www.remax.fi/?id=16&pid=1697929
Flammenwerfer 35

| Flammenwerfer 35 |
| --- | --- |

Tyyppi:  liekinheitin
Valmistaja:  Useita valmistajia
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistusvuodet:  1935-1941
Tekniset tiedot
Paino (tyhjänä):  35,8 kg
Lipas:  11,8 litran tankki polttoainetta
Tehokas kantama:  Tehokas kantama 25 metriä,  suurin kantama 30 metriä
Flammenwerfer 35 (tunnetaan myös lyhyemmällä nimellä FmW 35) oli Wehrmachtin käyttämä liekinheitin toisessa maailmansodassa. Yksi sotilas riitti käyttämään liekinheitintä ja sitä käytettiin erityisesti rakennusten ja juoksuhautojen tyhjentämiseen vihollisista. Käytännössä ase paljastui erittäin tehokkaaksi lähitaisteluaseeksi.
Flammenwerfer 35 painoi noin 35,8 kiloa ja siinä oli 11,8 litran tankki polttoainetta, joka riitti noin 10 sekunnin yhtämittaiseen tulisuihkuun. Polttoaineena käytettiin bensiinin ja tervan sekoitusta, joka oli pelkkää bensiiniä painavampaa ja näin lensi kauemmaksi. Polttoaine sytytettiin aseessa olevalla vetysoihdulla.
Asetta käyttävällä sotilaalla oli yksiosainen tulenkestävä suojapuku ja suuret asbestikäsineet.
Asetta valmistettiin vuoteen 1941 asti, jolloin parannettu versio Flammenwerfer 41 korvasi sen valmistusohjelmassa. Suurista valmistusmääristä johtuen Flammenwerfer 35 oli kuitenkin uudemman mallin rinnalla saksalaisten joukkojen käytössä vuoteen 1945 ja toisen maailmansodan loppuun asti.
Käännös suomeksi
Etelä-Keuruu

| Etelä-Keuruu |
| --- | --- |
Kaupunki:  Keuruu
Väkiluku:  yli 500
Etelä-Keuruu on kylä Keuruun kaupungissa. Se alkaa keskustaajaman tuntumasta jatkuen Mäntän rajalle asti kantatie 58:n molemmin puolin. Kylä jakautuu useisiin pienempiin kyläyhteisöihin ja kylässä asuu yhteensä yli 500 ihmistä. Vakituiseen asuinkäyttöön suunniteltuja taloja kylässä on noin 300. Etelä-Keuruulla toimii Pohjoislahden ala-aste, Pohjoislahden lainausasema, Iso-Kirja opisto, Hoskarin hevostalli, Ratsastuskoulu Ponilaakso sekä Nikolaintalo Liukko.
Etelä-Keuruulla on myös paljon vapaa-ajan asuntoja, minkä seurauksena kylän asukasluku moninkertaistuu joka kesä.
Aiheesta muualla

Etelä-Keuruun kylän kotisivut
Nikolaintalo Liukko (Arkistoitu – Internet Archive)
Etelä-Kivu

Etelä-Kivu on Kongon demokraattisen tasavallan itäosassa Tanganjikajärven rannalla sijaitseva maakunta, jonka pääkaupunki on Bukavu. Sen naapurimaakunnat ovat Maniema ja Pohjois-Kivu. Maakunnalla on yhteistä rajaa Ruandan, Burundin ja Tansanian kanssa.
Etelä-Kivu on yksi viidestä maakunnasta, joiden alue ja pääkaupunki säilyivät ennellaan vuoden 2005 perustuslakiin liittyneessä hallinnonuudistuksessa.
Maakunnan pinta-ala on 65 070 neliökilometriä. Vuonna 2012 arvioitu väkiluku oli 6,9 miljoonaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etelä-Kivu Wikimedia Commonsissa
Province du Sud-Kivu - Le Portail Officiel (ranskaksi)
Etelä-Jemenin konflikti

Etelä-Jemenin konflikti on Jemenin hallinnon ja useista ryhmistä koostuvan Etelä-Jemenin liikkeen välinen matalatempoinen konflikti. Etelä-Jemenin liike haluaa enemmän autonomiaa tai jopa itsenäistymisen Etelä-Jemenin alueelle.
Tausta

Etelä- ja Pohjois-Jemen yhdistyivät vuonna 1990. Valtioilla on kuitenkin erilaiset taustat. Pohjois-Jemen itsenäistyi Osmanien valtakunnasta vuonna 1918, kun taas Etelä-Jemen oli Ison-Britannian siirtomaa vuoteen 1967 saakka. Etelä-Jemenistä tuli itsenäistyttyään sosialistinen valtio.
Etelä-Jemen yritti vielä irroittautua Jemenistä vuoden 1994 sisällissodassa, mutta hallinnon asevoimat tukahduttivat itsenäistymisliikkeen nopeasti. Sittemmin alueiden varallisuus- ja tuloerot ovat kasvaneet huomattavasti pohjoisen hyväksi, vaikka etelässä on suuremmat luonnonvarat.
Historia

Vuonna 2007 armeijan entiset upseerit vaativat parempia eläkkeitä ja töitä, mistä alkoivat laajamittaiset protestit ympäri Etelä-Jemeniä. Protestoijat vastustivat öljytulojen karkaamista pohjoiseen, hallinnon korruptiota sekä alueen suurtyöttömyyttä. Protestit eskaloituivat konfliktiksi vuonna 2009, kun hallituksen joukot avasivat tulen mielenosoitusta vastaan.
Konfliktin molemmat osapuolet ovat syyllistyneet väkivaltaan, ja Jemenin vallankumous syvensi konfliktia. Etelä-Jemenin liike boikotoi Jemenin presidentin vaaleja 2012 eikä suostunut rauhanneuvotteluihin seuraavana vuonna.
Etelä-Hämeen Pelimannit

Etelä-Hämeen Pelimannit on suomalainen pelimanniyhtye, joka on levyttänyt 1950-luvulta alkaen. Vuonna 1974 se teki albumin Satsanga-levymerkille.
Diskografia

Suomalaisia kansantansseja, Finlandia (1956)
Etelä-Hämeen Pelimannit, Satsanga (1974)
Kokoonpano 1974

Kauko Mantere, harmonikka (johtaja)
Pertti Heinonen, viulu
Aulis Luukkonen, kitara
Seppo Laaksonen, klarinetti
Kaino Lehtonen, basso
Juhani Saarikangas, rummut
Aiheesta muualla

Etelä-Hämeen Pelimannitin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Arvid Rosenqvist

Arvid Severin Rosenqvist (17. lokakuuta 1889 Turku – 7. huhtikuuta 1957 Turku) oli suomalainen kielentutkija ja Turun yliopiston saksankielen professori.
Arvid Rosenqvistin vanhemmat olivat maalarimestari Gustaf Wilhelm Rosenqvist ja Amanda Matilda Reilin. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1916, filosofian maisteriksi 1919 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1932. Rosenqvist teki lukuisia opintomatkoja Saksaan, Ranskaan ja Sveitsiin.
Rosenqvist oli saksan- ja ranskankielen opettajana Lapuan yhteiskoulussa ja maanviljelyslyseossa 1917–1920 sekä Kokkolan yhteislyseossa 1920–1921. Hän oli Saksassa Greifswaldin yliopiston suomenkielen lehtorina 1921–1925 ja Berliinin yliopistossa suomenkielen lehtorina 1925–1933. Suomeen palattuaan Rosenqvist oli Yhteiskunnallisen korkeakoulun saksankielen opettajana 1933–1936, Helsingin yliopiston
germaanisen filologian dosenttina 1934–1948 ja Turun yliopiston saksankielen professorina vuodesta 1944 alkaen. Saksassa asuessaan Rosenqvist oli Berliinin Deutsch-finnische Vereinigungin johtokunnan jäsenenä 1925–1933. Suomalaisen tiedeakatemian apujäsenenä hän oli 1945.
Rosenqvist julkaisi 1925 Saksassa suomenkielen oppi- ja lukukirjan Lehr- und Lesebuch der finnischen Sprache, josta otettiin myöhemmin kaksi uutta painosta. Greifswaldin yliopistossa Rosenqvist oli käynnistämässä suomalaisen kirjaston perustamista yliopiston yhteyteen yhdessä yliopiston Suomen instituutin johtajan, Sillanpää-tutkijana tunnetun Hans Grellmanin kanssa.
Arvid Rosenqvist oli naimisissa vuodesta 1932 Gertrud Johanna Christine Buschin kanssa.
Julkaisuja

Limites administratives et division dialectale de la France. 1919
Lehr- und Lesebuch der finnischen Sprache mit Volksliedern und Notenbeilagen und 31 Abbildungen zur Landeskunde nebst einem Anhang mit Flexionstabellen und Wörterverzeichnis. Otto Holtze's Nachfolger, Leipzig 1925, 2. uusittu ja laaj. painos 1935, 3. painos 1943
Der französische Einfluss auf die mittelhochdeutsche Sprache in der 1. Hälfte des 14. Jahrhunderts, Helsingin yliopiston väitöskirja. Mémoires de la Société néophilologique de Helsinki 9.  Société néo-philologique, Helsinki 1932
Das Verbalsuffix-(i)eren. Annales Academiae scientiarum Fennicae, Series B 30, 23. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1934
Über Wanderungen romanischer Fremdwörter im Deutschen. Annales Academiae scientiarum Fennicae, Series B 50, 2. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1942
Der französische Einfluss auf die mittelhochdeutsche Sprache in der 2. Hälfte des 14. Jahrhunderts. Mémoires de la Société néophilologique de Helsinki 14. Société néophilologique de Helsinki, Helsinki 1943
Arvid Stenvall

Aksel Arvid Stenvall (26. heinäkuuta 1866 Nurmijärvi – 6. marraskuuta 1938 Nurmijärvi) oli suomalainen räätäli ja postinhoitaja. Hän oli viimeinen elossa ollut kirjailija Aleksis Kiven lähisukulainen (veljenpoika) sen jälkeen kun hänen serkkunsa Hanna Stenvall kuoli elokuussa 1938.
Arvid Stenvall syntyi Raalan kartanossa, jossa hänen isänsä, Aleksis Kiven vanhempi veli Emanuel Stenvall (1828–1885) toimi räätälinä. Arvid Stenvall ryhtyi itsekin räätäliksi ja teki niitä töitä nelisenkymmentä vuotta. Vuonna 1916 hänestä tuli Raalan kylän postinhoitaja ja tätä tehtävää hän hoiti kuolemaansa saakka. Stenvall piti nuoruudessaan pyhäkoulua Raalan kylässä ja oli myös kotikoulussa opettajana. Myöhemmin hän oli Raalan ja Nukarin kylien kansakoulun johtokunnan esimiehenä kymmenisen vuotta ja useiden vuosien ajan Raalan ja Hynnänkorven kansakoulujen johtokuntien jäsenenä. Stenvall oli parikymmentä vuotta Nurmijärven kirkkovaltuuston jäsenenä ja oli jäsenenä Nurmijärven verotus- ja tutkintalautakunnassa. Stenvall toimi viitisenkymmentä vuotta asioitsijana ja toimitti muun muassa huutokauppoja, perunkirjoituksia ja kuolinpesien jakoja
Arvid Stenvall kuoli 72-vuotiaana marraskuussa 1938 syntymäkodissaan, joka sijaitsi Raalan kartanon vanhan päärakennuksen toisessa kerroksessa. Hänet on haudattu Nurmijärven hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Postinhoitaja Arvid Stenvall (oik.) perheineen istuu pöydän ääressä, valokuva vuodelta 1930. Nurmijärven museon arkisto (Finna)
Eino Kauppinen : Aleksis Kiven muiston vaalijoita. Kaksi runoilijan lähintä sukulaista, Ilta-Sanomat, 10.10.1933, nro 233, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Fanikääntäminen

Fanikääntämisellä tarkoitetaan laajaa käännöstoiminnan kenttää, jossa fanit tekevät erilaisten teosten käännöksiä vapaaehtoisesti. Ammattimaisesta kääntämisestä fanikääntäminen eroaa siinä, että käännöksiä tuottavat useimmiten maallikot ilman minkäänlaista korvausta.
Fanikääntämistä on hyvin monenlaista. Fanikääntämiseen kuuluu mm. elokuvien ja tv-ohjelmien tekstitykset eli fanitekstitykset, sarjakuvien käännökset eli skanlaatiot ja esimerkiksi videopelien käännökset.
Fanikäännökset syntyivät mangan ja animen suosion kasvun myötä Yhdysvalloissa ja Euroopassa 1980-luvulla. Aluksi anime ja manga olivat kuitenkin alakulttuurin ilmiö, eikä sarjoja tai sarjakuvia käännätetty virallisesti. Ainoa tapa kuluttaa näitä kulttuurin tuotteita olikin käyttää fanien tekemiä käännöksiä. Fanikäännösten määrän kasvamiseen viime vuosina ovat vaikuttaneet entistä nopeammat internetyhteydet ja materiaalin digitalisoituminen.
Fanikääntäminen ei ole synonyymi piratismille. Siinä missä piraattikäännöksiä tehdään myytäväksi, fanikäännöksiä levitetään ilmaiseksi, eivätkä niiden tekijät saa niistä mitään tuottoa, toisin kuin piraattikäännöksistä.
Fanitekstitykset

Fanitekstitykset (myös fansubbing tai subbing) ovat fanien tekemiä tekstityksiä. Fanitekstittämällä käännetään esimerkiksi animea, draamasarjoja, elokuvia ja tv-ohjelmia. Fanitekstityksiä tehdään jonkin verran esimerkiksi tunnettuihin Hollywood-elokuviin, mutta useimmiten fanitekstityksiin törmää sellaisten sarjojen ja elokuvien kohdalla, joita ei ulkomailla ole saatavilla. Esimerkiksi juuri anime-sarjoja tai korealaisia draamoja löytää paljon fanitekstitettynä. Fanitekstittäjät toimivat usein ryhmissä, joissa eri ihminen tekee esimerkiksi käännöksen ja tekstityksen ajastuksen. Ryhmissä on usein myös erikseen käännöksen laadun varmistajat. Fanitekstityksiä tehdään monille eri kielille, mutta yleisin kieli on englanti, sillä suuri osa käännettävistä teoksista on alkukieleltään esimerkiksi japanin tai korean kieltä. Englanninkielistä tekstitystä käytetään joskus myös pivot-käännöksenä muille kielille. Alkuaikoina fanitekstitettyjä teoksista jaettiin esimerkiksi VHS-kopiona, nykyään fanitekstitettyjä ohjelmia voi ladata tai katsoa internetissä. Fanitekstityksiä on saatavilla kahdessa eri formaatissa: erillisinä tekstitystiedostoina (soft sub) tai valmiiksi videokuvaan poltettuna (hard sub).
Fanitekstitykset poikkeavat usein normaaleista tekstitysnormeista. Fanitekstityksissä tavallisia ovat esimerkiksi erilaisten fonttien ja värien käyttö (esim. erottamaan eri hahmojen puheenvuorot toisistaan), tekstityksen jako useammalle kuin kahdelle riville, sanojen selittäminen, erilaisten huomautusten käyttö ruudun ylälaidassa, tekstityksen sijainti eri paikoissa ruutua (ei vain alalaidassa), alku- ja lopputekstien kääntäminen sekä alku- ja lopputekstien aikana soivien laulujen karaoke-tekstittäminen. Fanitekstityksissä pyritään yleensä myös tekstin värin, fontin ja sijainnin synkronointiin alkuperäisen materiaalin kanssa. Siinä missä viralliset tekstitykset usein suosivat jonkinasteista kotouttamista, fanitekstityksissä on usein käytetty elementtejä alkukielestä.
Vieraannuttava käännösstrategia selittyy fanitekstitysten tarkkaan rajatulla yleisöllä. Fanitekstitykset ovat tietylle fanikunnalle suunnattuja, ja nämä fanikunnat arvostavat yleensä syvää tietoa lähtökielestä ja kulttuurista. Siksi tekstitykseen saatetaankin jättää vieraskielisiä tai kulttuurisidonnaisia elementtejä, joita vielä erikseen selitetään kääntäjän huomautuksella. Fanitekstitysten ihanne ei välttämättä siis ole esimerkiksi tekstin hyvä luettavuus, vaan usein tärkeintä on lähtötekstin hyvin tarkka käännös, jossa näkyy vieras kulttuuri.
Fanitekstien syntyyn ja yleistymiseen vaikutti suuresti fanien kokemus siitä, että viralliset käännökset olivat jotenkin puutteellisia. Puutteita olivat esimerkiksi tekstitysten puuttuminen kokonaan, niiden hidas ilmestymisaikataulu (varsinkin levityksen alkuaikoina Yhdysvalloissa) ja Yhdysvaltain televisiokanavien käännösten liian voimakas kotouttaminen. Voikin siis sanoa fanitekstitysten normien taistelevan länsimaisen populäärikulttuurin ylivaltaa vastaan.
Skanlaatiot

Skanlaatiot (engl. scanlation, scanslation) ovat sarjakuvien fanikäännöksiä. Termiin törmää useimmiten japanilaisen sarjakuvan (mangan) yhteydessä, mutta käytännössä sillä voidaan tarkoittaa mitä tahansa sarjakuvaa. Termi skanlaatio tulee sanoista "skannaus" (jäljennös) ja "translaatio" (käännös).
Skanlaatioita levitetään verkon välityksellä yleensä ilmaiseksi suorina latauslähteinä tai IRC:n, BitTorrentin tai muiden vertaisverkko- tai tiedostonsiirto-ohjelmien välityksellä. Lisäksi on olemassa tiettyjä verkkosivuja (kuten Onemanga), jotka ovat erikoistuneet skanlaatioiden levittämiseen.
Skanlaatiot tehdään usein ryhmissä, jolloin ryhmän jäsenillä on eri tehtäviä. Yksi ryhmän jäsen voi esimerkiksi kääntää teoksen ja toinen oikolukea sen. Ryhmissä on usein myös henkilöitä, jotka ovat vastuussa nimenomaan skannausjäljen siistimisestä ja käännöksen asettelusta sarjakuvaan.
Suosituin kieli skanlaatioissa lienee englanti. Esimerkiksi suomeksi mangan käännöksiä on tehty skanlaatioina vain jonkin verran.