stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karin Tuolja

| Karin Tuolja Kárin Duoljá |
| --- | --- |
 Karin Tuolja Gollegiella-palkinnon jakotilaisuudessa 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1946
Ammatti:  opettaja, kääntäjä, oppimateriaalin kehittäjä ja kirjailija
Karin Ingegärd Tuolja (luulajansaameksi Kárin Duoljá, s. 1946) on Ruotsissa asuva saamelainen opettaja, kääntäjä, oppimateriaalien kehittäjä ja kielentarkastaja. Hän on keskeinen henkilö luulajansaamen kielen piirissä myös Ruotsin ja Norjan välisessä kieliyhteistyössä. Hän on kehittänyt osaltaan luulajansaamen sanavarastoa ja termistöä esimerkiksi Raamatun käännöstyön yhteydessä.
Tuolja sai saamelaisen Gollegiella-kielipalkinnon vuonna 2018 yhdessä kiltinänsaamen opettajan Jekaterina Metškinan kanssa.
Tuolja on laatinut Susanna Angéus Kuoljokin kanssa ruotsinkielisen luulajansaamen alkeisoppikirjan Giellaj hilá (1. painos 1999; 2013 painos 240 s, Jokkmokk : Samernas utbildningscentrum, ISBN 978-91-973815-8-1). Tämän oppikirjan pohjalta on laadittu nettikäyttöinen luulajansaamen oppikurssi.
Aiheesta muualla

Luulajansaamen alkeiskurssi Giellaj hilá. Startsidan - Kapitel 1. Vuostasj lågos (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi) (giellajhila.se)
Mikael Winninge (5.4.2017) Old Testament in Lule Sami language (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (unitedbiblesocieties.org)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Ruotsi
Katariinan meripuisto

Näkymä puistosta etelään. Suursaari erottuu horisontissa.
Katariinan meripuisto on Kotkassa Kotkansaaren eteläosissa Katariinanniemellä sijaitseva puisto. Puiston alueella on Ruotsinsalmen merilinnoituksen päälinnoituksen Fort Katarinan raunioita. Fort Katarinaa ympäröi kuiva hiekka- ja kallioalue. Linnoitusalueen takana sijaitsee Katariinan tervaleppälehto, joka edustaa Kotkansaarella harvinaiseksi käynyttä alkuperäistä lehtoluontoa. Tervaleppälehto on rauhoitettu vuonna 1964. Meripuisto valittiin Vuoden 2012 ympäristörakenteeksi. Se on palkittu myös Euroopan viherrakentajien järjestön Trend Award –palkinnolla.
Puiston pääsuunnittelija on Kotkan kaupungin entinen kaupunginpuutarhuri, puutarhaneuvos Heikki Laaksonen.
Historia

Kotkansaaren eteläosassa sijaitseva Katariinanniemi oli vuonna 1917 vahvistetussa kaavassa puistoaluetta. Alueelle alettiin kuitenkin rakentaa öljysatamaa 1930-luvulla. Öljysatamatoiminta saavutti huippunsa 1950- ja 1960-luvuilla. Alueelle rakennettiin kaiken kaikkiaan 56 säiliötä, joissa pystyttiin varastoimaan yhteensä 400 000 m³ öljyä ja bensiiniä. 1950-luvun alussa Shell sai luvan laajentaa säiliöitä Fort Katarinan linnoituksen alueelle.
Kotkan öljysatama menetti merkitystään 1970-luvulla, jolloin se muutti toimintaansa nestesatamaksi. 1990-luvun alussa turvamääräysten tiukentuessa nesteliikenne siirrettiin Mussalon satamaan ja öljy- ja nestesataman varastotoiminta päättyi vuonna 2000. Yhtiöiden vuokrasopimuksessa oli velvoite poistaa öljysatamarakenteet ja puhdistaa maamassat. Öljysataman toiminnan loppumisen jälkeen rannat vapautuivat virkistyskäyttöön ja alueelle on perustettu Katariinan Meripuisto.
Katariinanniemelle on jäänyt öljysataman muistona laitureita, vanha tiilimakasiini, betonisia suojavalleja ja kallion sisällä oleva entinen öljyvarastoluola. Tervaleppälehdossa on Ruotsinsalmen merilinnoitukseen kuuluneita rakennelmia, kuten ruutikellareiden perustuksia ja tiilikasarmin kivijalka.
Aiheesta muualla

Katariinan Meripuisto
Tomi-Pekka Tuomainen

| Tomi-Pekka Tuomainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. huhtikuuta 1966 (ikä 58) Kajaani
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kansanterveystieteen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Kuopion yliopisto (LL 1996, LT 2006)
Instituutti:  Itä-Suomen yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Tomi-Pekka Tuomainen (s. 30. huhtikuuta 1966 Kajaani) on suomalainen lääkäri (LT), joka toimii kansanterveystieteen, erityisesti epidemiologian professorina Itä-Suomen yliopistossa. Hän on tutkinut esimerkiksi diabeteksen ja sydäninfarktin riskitekijöitä, sekä tuonut esille riittävän D-vitamiinin saannin merkitystä.
Tuomainen tuli ylioppiaaksi kajaanilaisesta Vuohengin lukiosta (1985). Hän valmistui Kuopion yliopistosta lääkäriksi 1996 ja edelleen lääketieteen tohtoriksi (2006).  Hänen väitöstutkimuksensa käsitteli kehon raudan, valtimonkovettumataudin ja sepelvaltimotaudin välistä yhteyttä. Työ oli otsikoitu Body iron, atherosclerosis and coronary heart disease.
Kansanterveystieteen professorina Tuomainen on toiminut vuodesta 2007 lähtien.
Aiheesta muualla

Tomi-Pekka Tuomainen (englanniksi) (uef.fi)
Itä-Suomen yliopiston asiantuntijoita koronavirustilanteessa (uef.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  ORCID
Antti Tulenheimo

| Antti Tulenheimo |
| --- | --- |
 Antti Tulenheimo 60-vuotiaana.
Suomen pääministeri
 Tulenheimon hallitus 30.3.1925–31.12.1925  
Edeltäjä:  Lauri Ingman (II)
Seuraaja:  Kyösti Kallio (II)
Helsingin kaupunginjohtaja
 1931–1944  
Edeltäjä:  Arthur Castren
Seuraaja:  Eero Rydman
Suomen sisäasiainministeri
 Ingmanin I hallitus 27.11.1918–17.4.1919  
Edeltäjä:  Arthur Castrén
Seuraaja:  Carl Voss-Schrader
Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtaja
 1921–1925  
Edeltäjä:  E. N. Setälä
Seuraaja:  Hugo Suolahti
Kansanedustaja
 2.2.1914–3.4.1917 5.9.1922–30.4.1924 21.10.1930–31.8.1933  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Hämeen läänin pohjoinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. joulukuuta 1879 Kangasala
Kuollut: 3. syyskuuta 1952 (72 vuotta) Helsinki
Arvonimi: ylipormestari (1934)
Puoliso:  Lilli Horsma (1908–)
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Muut puolueet:  Suomalainen puolue (vuoteen 1918)
Antti Agathon Tulenheimo (vuoteen 1906 Thulé, 4. joulukuuta 1879 Kangasala – 3. syyskuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja oikeustieteilijä.
Tulenheimo toimi Suomen pääministerinä 1925, senaattorina Tokoin senaatissa 1917 ja sisäasiainministerinä Ingmanin I hallituksessa 1918–1919, Hämeen läänin maaherrana 1918–1919, Helsingin kaupunginjohtajana 1931–1941 sekä useita kertoja kansanedustajana. Hän kuului Suomalaiseen Puolueeseen, jonka puheenjohtaja hän oli 1914–1916, ja sittemmin Kansalliseen Kokoomukseen, jonka puheenjohtaja hän oli 1921–1925. Hän toimi myös Helsingin yliopiston rikosoikeuden professorina 1919–1931, rehtorina 1926–1930 ja kanslerina 1944–1952.
Tausta ja koulutus

Tulenheimon vanhemmat olivat Kangasalan urkutehtaan omistaja, urkujenrakentaja ja valtiopäivämies Bror Axel Thulé ja Minna Fredrika Meurman. Hänen isänisänsä oli urkujenrakentaja Anders Thulé, äidinisä fennomaanipoliitikko Agathon Meurman. Antti Tulenheimon veljiä olivat urkutehtailija Martti Tulenheimo, kansanedustaja Eino Tulenheimo ja lakimiesvaikuttaja Olli Tulenheimo. Poliitikko Paavo Virkkunen oli hänen lankonsa sekä arkkitehti ja asemakaavaopin professori Otto-Iivari Meurman hänen serkkunsa.
Tulenheimo valmistui ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta vuonna 1898. Hän valmistui Keisarillisesta Aleksanteri-Yliopistosta molempain oikeuksien kandidaatiksi vuonna 1907 ja tohtoriksi vuonna 1911. Opiskeliaikanaan Tulenheimo toimi aktiivisesti Hämäläis-Osakunnassa ja Suomalaisessa Nuijassa sekä teki opintomatkoja Saksaan. Lisäksi Tulenheimo sai varatuomarin arvon vuonna 1910 auskultoituaan Turun hovioikeudessa.
Vuonna 1909 Tulenheimo avioitui näyttelijätär Lilli Horsman (Högdahl) kanssa. Heillä oli kaksi lasta, tytär Päivikki Tulenheimo (myöhemmin Tulenheimo-Sohlberg) ja ottopoika Tatu Talunheimo.
Poliittinen ura > Autonomian aika

Autonomian ajalla Tulenheimo kuului vanhasuomalaisiin. Puolueen nuoremman sukupolven edustajana hän suhtautui myönteisemmin itsenäisyysaktivismiin kuin vanhempi sukupolvi. Hän toimi puolueen varapuheenjohtajana 1913–1914 ja puheenjohtajana 1914–1916, mutta ei kuulunut puolueen varsinaisiin voimahahmoihin. Hänet valittiin kansanedustajaksi vuoden 1913 eduskuntavaaleissa ja uudestaan vuosina 1916 ja 1917. Vuonna 1917 Tulenheimo nimitettiin Tokoin senaatin oikeustoimikunnan päälliköksi. Tulenheimon mukaan nimitettiin Tokoin senaatin laatimaa lakiesitystä Lex Tulenheimoa, jonka tarkoituksena oli siirtää huomattava osa Suomen suuriruhtinaan vallasta Suomen senaatille ja josta muokattiin eduskunnassa vielä radikaalimpi valtalaki.
Poliittinen ura > Itsenäisyyden aika

Suomen sisällissodan vaikutuksesta Tulenheimosta tuli konservatiivisempi monien muiden oikeistolaisten tapaan. Hän kannatti kuningaskuntahanketta, matkustaen Saksaan perehdyttämään Suomen kuninkaaksi valittua Friedrich Karlia Suomen asioihin, ja sunnitteli senaattori Hugo Rantapään kanssa uutta kansanedustusmallia, jossa korporaatiot olisivat valinneet kolmasosan eduskunnan jäsenistä. Hän kuitenkin säilyi sosiaalireformistisen talous- ja sosiaalipolitiikan kannattajana eikä kannattanut aitosuomalaisuutta. Tulenheimo siirtyi kokoomukseen ja toimi puolueen puheenjohtajana 1921–1925.
Tulenheimo toimi Ingmanin I hallituksen sisäasiainministerinä vuosina 1918–1919. Hänet valittiin jälleen kansanedustajaksi vuoden 1922 eduskuntavaaleissa. Maaliskussa 1925 hänet nimitettiin kokoomuksen ja maalaisliiton muodostaman hallituksen pääministeriksi. Tulenheimo hallitus muun muassa toteutti paluun kultakantaan, teki julkisia investointeja ja tehosti kommunistien valvontaa. Hallitus kaatui joulukuussa 1925, kun eduskunta ei hyväksynyt hallituksen laivastolle esittämiä määrärahoja. Pääministerikautensa jälkeen Tulenheimo vetäytyi politiikan eturivistä. Hänet valittiin eduskuntaan vielä vuoden 1930 vaaleissa, mutta hän ei osallistunut oikeiston sisäisiin valtataisteluihin paasikiviläisten ja Isänmaallisen Kansanliikkeen kannattajien välillä.
Tulenheimo toimi Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1915–1917, 1923–1925 ja 1926–1930, joista vuodet 1926–1929 hän toimi myös puheenjohtajana, sekä kaupunginjohtajana 1931–1944. Hän toimi myös Suomen Kaupunkiliiton hallituksen puheenjohtajana vuosina 1920–1946, ja vuonna 1934 hänelle myönnettiin ylipormestarin arvonimi. Hän toimi Hämeen läänin maaherrana vuosina 1918–1919. Tulenheimo pidettiin kokoomuksen yhtenä mahdollisena presidenttiehdokkaana vuoden 1925 presidentinvaaleihin, ja vielä 1940-luvun lopulla J. K. Paasikivi esitti Tulenheimoa yhtenä mahdollisena nimenä presidenttiehdokkaaksi hänen tilalleen.
Akateeminen ura

Tulenheimo toimi Helsingin yliopiston rikosoikeuden dosenttina vuosina 1911–1918 ja rikosoikeuden professorina 1919–1931. Hänen väitöskirjansa Luotto rikosoikeudellisena suojeluobjektina sijoittui myös rikosoikeuden alalle. Tulenheimon rikosoikeudellinen ajattelu sai paljon vaikutteita saksalaisen rikosoikeustieteilijän Franz von Lisztin sosiologisesta koulukunnasta, jonka näkemyksiä hän pyrki yhdistämään aiempaan rikosoikeuden klassiseen koulukuntaan. Yhteiskunnallisten tehtäviensä johdosta hänellä ei kuitenkaan riittänyt paljon aikaa tutkimuksen tekemiseen.
Tulenheimo toimi Helsingin yliopiston rehtorina vuosina 1926–1930 ja kanslerina vuodesta 1944 alkaen kuolemaansa vuonna 1952 asti. Lisäksi hän toimi myös Helsingin kauppakorkeakoulun hallituksen jäsenenä 1941–1950 ja kansleri 1950–1952 sekä akatemialautakunnan puheenjohtajana 1947–1952.
Muu toiminta ja huomionosoitukset

Tulenheimo toimi useissa talouselämän luottamustehtävissä, kuten Suomen Lakimiesliiton puheenjohtajana 1944–1952, Yleisen Autoliiton esimiehenä 1931–1943 sekä Vakuutusosakeyhtiö Pohjolan ja Kansallis-Osake-Pankin hallintoneuvostojen jäsenenä ja puheenjohtajana. Hän toimi luottamustehtävissä useissa yhdistyksissä, kuten Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen puheenjohtajana 1921–1922, Kriminalistiyhdistyksen johtokunnan puheenjohtajana 1936–1952, Helsingin Historiayhdistyksen puheenjohtajana 1935–1952, Suomen Taideakatemian isännistön puheenjohtajana 1943–1952 ja Kansallis-Kuoron puheenjohtaja 1921–1928. Vuonna 1921 hänet valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi.
Tulenheimolle myönnettiin Tarton yliopiston lainopin kunniatohtorin arvo vuonna 1929, useiden järjestöjen kunniajäsenyys ja useita kunniamerkkejä. Hän toimi myös Suomen Valkoisen Ruusun ja Suomen Leijonan ritarikuntien kanslerina 1943–1952. Helsingin Annankadun pohjoispää Salomonkadun ja Eteläisen Rautatiekadun välillä nimetiin Tulenheimon mukaan Antinkaduksi (ruots. Anttigatan) Kampin liikekeskuksen katkaistua Annankadun kahteen osaan.
Muu toiminta ja huomionosoitukset > Kunniamerkit

Suomen Valkoisen Ruusun 1. luokan komentajamerkki (1919) ja suurristi (1925)
Vasa-ritarikunnan 1. luokan komentajamerkki (1924) ja suurristi (1925)
Vapaudenristi (1925)
Kaarle III:n suurristin (1926)
Kolmen Tähden suurristi (1926)
Dannebrogin suurristi (1928)
Pyhän Olavin suurristi (1928)
Polonia Restituta suurristi (1929)
Unkarin ansioritarikunnan arvomerkki (1929)
Kotkan suurristi (1938)
Valkoisen Tähden ansiomerkki (1938)
Suomen Leijonan suurristi (1943)
Lähde:
Kirjallisuutta

Antti Tulenheimo 1879.4/12.1939: Juhlajulkaisu.  Helsinki:  Suomen kriminalistiyhdistys, 1939.
Seppälä, Raimo: Tulenheimot: urkujentekijöitä ja yhteiskunnan rakentajia. Helsinki: Otava, 2011. ISBN 978-951-1-25473-7.
Tulenheimo, Matti: Antti Tulenheimo 1879–1952 kirjeitten, puheitten ja dokumenttien valossa.  (Toinen, uudistettu ja täydennetty painos)  Jyväskylä:  Matti Tulenheimo, 2014.  ISBN 978-952-93-3546-6
Tulen ja jään laulu

| Tulen ja jään laulu> A Song of Ice and Fire |
| --- | --- |
 Kirjasarjan viiden suomeksi julkaistun kirjan kannet.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  George R. R. Martin
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Kustantaja:  Bantam Books
Julkaistu:  1996–
Suomennos
Suomentaja:  Satu Loitsu
Kansitaiteilija:  Petri Hiltunen
Kustantaja:  Kirjava
Julkaistu:  2003–
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tulen ja jään laulu (engl. A Song of Ice and Fire) on yhdysvaltalaisen George R. R. Martinin kirjoittama fantasiakirjasarja. Sarjan kirjoja on julkaistu viisi, ja kaksi on vielä tekeillä. Sarja on ollut myyntimenestys – sen neljäs osa Korppien kestit saavutti ensimmäisen sijan sekä The New York Timesin että The Wall Street Journalin bestseller-listoilla marraskuussa 2005.
Kirjasarja pyrkii koettelemaan tyylilajin rajoja kuvatessaan patriarkaalisia ja feodaalisia järjestelmiä, ja siinä on yhtäkkisiä ja usein väkivaltaisia juonenkäänteitä sekä monimutkaisia poliittisia juonitteluja. Sisältöä on kutsuttu aikuisille suunnatuksi, sillä kirjasarja sisältää muun muassa insestiä, kidutuskohtauksia ja raiskauksia. Kerronta muistuttaa historiallisten romaanien tyyliä, ja sarjan yhtenä innoittajana on ollut ruusujen sota. Henkilöhahmojen määrä on poikkeuksellisen suuri, sillä kirjasarjassa mainitaan nimeltä yli 2 000 hahmoa. Suomeksi sarjaa julkaisee kustannusosakeyhtiö Kirjava, ja sen on suomentanut Satu Loitsu.
Yhdysvaltalainen kaapelitelevisioyhtiö HBO tuotti vuosina 2011–2019 kirjasarjaan perustuvan kahdeksan tuotantokauden pituisen televisiosarjan, joka on nimetty ensimmäisen kirjan Valtaistuinpelin mukaan Game of Thronesiksi. Ensimmäiseen kirjaan perustuva ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Yhdysvalloissa keväällä 2011 ja Kuninkaiden koitokseen perustuva toinen kausi keväällä 2012. Kolmas ja neljäs kausi (2013 ja 2014) perustuvat kolmanteen kirjaan Miekkamyrskyyn. Televisiosarjan neljä viimeistä tuotantokautta noudattavat kirjasarjan juonta huomattavasti aikaisempia kausia vähemmän. George R. R. Martin on kertonut, että hän on tulevaa The Winds of Winter -kirjaa kirjoittaessaan vienyt juonen ”kauemmaksi ja kauemmaksi”  televisiosarjasta, ja että kirjasarja tulee päättymään eri tavalla.
Kirjasarjan maailmaan sijoittuu muitakin Martinin kirjoittamia teoksia, kuten Seitsemän kuningaskunnan ritari (2015) sekä Tuli ja veri (2018). Näiden pohjalta tuotetaan lisää televisiosarjoja, joista House of the Dragonia alettiin esittää vuonna 2022. A Knight of the Seven Kingdoms: The Hedge Knight -sarjan on tarkoitus alkaa vuonna 2025.
Julkaisuhistoria > Sarjan osat

Valtaistuinpeli (engl. A Game of Thrones , 1996)
pehmeäkantinen 2003, Kirjava, ISBN 952-99268-0-4
kovakantinen kuvitettu laitos 2009, Kirjava, ISBN 978-952-5802-02-3
Kuninkaiden koitos (engl. A Clash of Kings , 1999)
pehmeäkantinen 2004, Kirjava, ISBN 952-99268-1-2
kovakantinen kuvitettu laitos 2011, Kirjava, ISBN 978-952-5802-05-4
Miekkamyrsky (engl. A Storm of Swords , 2000)
nide 1, pehmeäkantinen 2005, Kirjava, ISBN 952-99268-4-7
nide 2, pehmeäkantinen 2006, Kirjava, ISBN 952-99268-6-3
kovakantinen kuvitettu laitos, 2014, Kirjava,
Korppien kestit (engl. A Feast for Crows , 2005)
pehmeäkantinen 2007, Kirjava, ISBN 978-952-99268-8-6
kovakantinen kuvitettu laitos, 2017, Kirjava, ISBN 9789525802139
Lohikäärmetanssi (engl. A Dance with Dragons , 2011)
nide 1, pehmeäkantinen 2014, Kirjava, ISBN 978-952-5802-09-2
nide 2, pehmeäkantinen 2014, Kirjava, ISBN 978-952-5802-10-8
The Winds of Winter, julkaisematon
A Dream of Spring, julkaisematon
Julkaisuhistoria > Suomennokset

Vuonna 2002 perustettiin kustannusosakeyhtiö Kirjava, koska perustajat halusivat nähdä omia suosikkikirjojaan käännettyinä suomeksi. Kääntäjä Satu Loitsu ihastui Valtaistuinpeliin lukiessaan sitä ja halusi ottaa sen käännettäväksi. Romaanista tuli Kirjavan ensimmäinen julkaisu, ja se julkaistiin 12. joulukuuta 2003. Toinen osa Kuninkaiden koitos julkaistiin 15. joulukuuta 2004. Sarjan kolmas osa Miekkamyrsky päätettiin julkaista kahdessa osassa sen pituuden takia, ja ensimmäinen nide julkaistiin 31. lokakuuta 2005 toisen niteen seuratessa 21. heinäkuuta 2006. Neljäs osa Korppien kestit julkaistiin 25. lokakuuta 2007. Kirjojen kansikuvat on laatinut Petri Hiltunen.
Vuonna 2009 julkaistiin Valtaistuinpelin kovakantinen laitos, jossa on Petri Hiltusen laatima mustavalkoinen kuvitus. Samanlainen versio Kuninkaiden koitoksesta julkaistiin vuonna 2011.
Vuonna 2014 julkaistiin Lohikäärmetanssi 1 ja Lohikäärmetanssi 2 sekä Miekkamyrskyn kovakantinen laitos.
Otava julkaisee Tulen ja jään laulu -kirjasarjan tarkistettuina suomennoksina vuonna 2025.
Inspiraatio ja kirjoittaminen > Lajityyppi

George R. R. Martin uskoo tärkeimpien vaikutteiden syntyneen hänen lapsuudessaan, jolloin hän luki kirjailijoiden kuten H. P. Lovecraft, Robert E. Howard, J. R. R. Tolkien, Robert A. Heinlein, Eric Frank Russell, Andre Norton, Isaac Asimov, Fritz Leiber ja Mervyn Peake teoksia. Martin ei koskaan luokitellut heidän mielikuvituksellista kirjallisuuttaan tieteisfiktioksi ja fantasiaksi tai kauhuksi, ja onkin sittemmin kirjoittanut kaikkia näitä lajityyppejä helposti. Martin luokitteli Tulen ja jään laulun korkeaksi fantasiaksi ja nimitti Tolkienin ja Tad Williamsin vaikuttajikseen sarjan kirjoittamisessa. Hän on usein kertonut ihailevansa nykykirjailijoista eniten Jack Vancea, mutta Martin ei koe hänen vaikuttaneen työhönsä.
Keskiaikainen asetelma on ollut perinteinen pohja korkealla fantasialle ennen Tolkieniakin, jonka teokset hallitsevat vieläkin lajityyppiä. Ennen Tulen ja jään laulun aloittamista Martinin mielestä moni Tolkienin jäljittelijöistä kirjoitti ”Disneyland-keskiajasta” ymmärtämättä aikakauden todellista raakuutta. Historiallinen fiktio oli hänestä paljon karumpaa ja realistisempaa, ja häntä kiehtoivat keskiaikaisten vastakohtien, kuten ritarilaitoksen ja sodan raakuuden tai hökkelikylien ja mahtavien linnojen, mahdollisuudet. Kun historiallisessa fiktiossa lukijat voivat olla jo perillä tapahtumien historiallisesta kulusta, eivät he fantasiassa tiedä miten alkuperäisille hahmoille käy: tämä luo lisäjännitystä ja lukijat pystyvät samaistumaan hahmoihin paremmin. Niinpä Martin halusi yhdistää historiallisen fiktion realismin ja parhaiden fantasiateosten viehätyksen, mutta rajoitti taikuutta tuodakseen taisteluita ja poliittista juonittelua paremmin esille. Taikavoimien rajoittamisen lisäksi hän rikkoi fantasian perinteitä esimerkiksi tappamalla sankareita mitä kauheimmilla tavoilla ja tekemällä roistoista tarinan edetessä yhä miellyttävämpiä.
Sovitukset > Televisiosarja

Tulen ja jään laulu -sarjan televisioversiointi alkoi tammikuussa 2007, kun HBO hankki sarjan oikeudet aikeenaan sovittaa se kansainväliseksi televisiosarjaksi. David Benioff ja D. B. Weiss palkattiin kirjoittamaan ja tuottamaan sarjaa, ja tarkoituksena oli tehdä jokaisesta kirjasta yksi tuotantokausi. Pilottijakso ”Talvi on tulossa” tuotettiin vuoden 2009 lopussa, ja päätös yhdeksästä lisäjaksosta tehtiin maaliskuussa 2010. Sarjan nimeksi tuli ensimmäisen kirjan mukaan Game of Thrones. Sarjaa tuotettiin yhteensä kahdeksan tuotantokautta.
Suomessa Yle alkoi esittää sarjaa TV2:lla tammikuussa 2012.
Sovitukset > Videopelit

Heinäkuussa 2010 pelitalo Cyanide ilmoitti työstävänsä Microsoft Windowsille kirjasarjaan perustuvaa strategiapeliä nimeltä A Game of Thrones: Genesis. Peli kattaa ajallisesti tuhannen vuoden jakson sarjasta ja esittelee muun muassa Aegon Valloittajan maihinnousun sekä Nymerian Dornen valloituksen. Sotilaallisten toimenpiteiden lisäksi peli tarjoaa myös mahdollisuuden diplomatiaan. George R. R. Martin auttoi pelin tarinan laatimisessa. Peli menestyi arvosteluissa kehnosti, ja sen arvostelujen keskiarvo Metacriticissä on 53/100.
Syksyllä 2011 julkistettiin kaksi uutta sarjaan perustuvaa videopeliä: Cyaniden kehittämä roolipeli Game of Thrones sekä Bigpointin kehittämä ilmainen selaimessa pelattava MMORPG-peli. Cyanide kehitti peliä yhdessä HBO:n kanssa taatakseen sen yhteneväisyyden televisiosarjan kanssa. Game of Thrones julkaistiin toukokuussa 2012 PlayStation 3:lle, Windowsille ja Xbox 360:lle. Bigpointin MMORPG-peliä ei ole vielä julkaistu.
Vuoden 2013 Spike Video Game Awards -palkintogaalassa Telltale Games ilmoitti työstävänsä sarjaan perustuvaa graafista seikkailupeliä. George R. R. Martin ilmoitti, että hänen avustajansa Ty Corey Franck työskentelee pelin tarinan konsulttina. Game of Thrones -peli julkaistiin kuudessa osassa vuosina 2014–2015.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vesa Sisättö: Valtapelissä voi voittaa tai kuolla. Helsingin Sanomat 5.6.2004.
Talvivaara: George R. R. Martin. Tulen ja jään laulu -aiheinen wiki.
Tulen ja jään laulu. Tulen ja jään laulu -sarjan suomenkielinen fanisivusto.
Laura Miller: Just write it! The New Yorker 11.4.2011. (englanniksi)
Alison Flood: George RR Martin: Barbarians at the gate. The Guardian 13.4.2011. (englanniksi)
| n k Tulen ja jään laulu |
| --- | --- |
Romaanit:  Valtaistuinpeli (1996)  Kuninkaiden koitos (1998)  Miekkamyrsky (2000)  Korppien kestit (2005)  Lohikäärmetanssi (2011)  The Winds of Winter (?) 
Televisiosarja:  Tuotantokaudet (1  2  3  4  5  6  7  8)  Näyttelijät  Palkinnot Jaksot: Talvi on tulossa Kaksi miekkaa Ruusu ja leijona Pitkä yö
Videopelit:  A Game of Thrones: Genesis  Game of Thrones (2012)  Game of Thrones (2014) 
Musiikki:  For the Throne  Game of Thrones: Season 6  Game of Thrones: Season 7  ”Jenny of Oldstones”  ”Light of the Seven” 
Hahmot:  Joffrey Baratheon  Robert Baratheon  Cersei Lannister  Tyrion Lannister  Jon Nietos  Arya Stark  Daenerys Targaryen  Yön kuningas 
Lohikäärmeet:  Balerion 
Suvut ja järjestöt:  Stark  Targaryen  Yövartio 
Kielet:  Dothraki  Valyria 
Paikat:  Kuninkaansatama  Lohikäärmekivi  Maailma  Muuri  Talvivaara  Westeros 
Tapahtumat:  Aikajana  Robertin kapina  Viiden kuninkaan sota 
Sarjaan liittyvät teokset
Romaanit:  Seitsemän kuningaskunnan ritari (2015)  Tuli ja veri (2018) 
Televisiosarjat:  House of the Dragon (2022–)  Tuotantokaudet (1  2)  Näyttelijät  Soundtrack  A Knight of the Seven Kingdoms: The Hedge Knight (2025) 
Hahmot:  Daemon Targaryen  Rhaenyra Targaryen 
George R. R. Martin vuonna 1998.
George R. R. Martin jakamassa nimikirjoituksia vuonna 2011.
Eddard Stark Sean Beanin näyttelemänä.