stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rakkasiilikäs
Levinneisyys ja lentoaika

Rakkasiilikäs on arktinen laji, jonka levinneisyys ulottuu Ruotsin ja Norjan tuntureilta Kuolan niemimaan kautta Uralille, Altaivuoristoon ja Beringinsalmen yli Alaskaan. Lentoaika on kesä-heinäkuussa.
Ruotsista rakkasiilikäs löytyi ensi kerran vuonna 1967 ja Norjasta vuonna 2000. Suomesta laji löytyi, kun sellainen saatiin kasvatettua Enontekiön kunnan alueelta löytyneestä kotelosta vuonna 2010 Pohjoismaissa ja Kuolan niemimaalla tavattavat yksilöt ovat omaa alalajiaan H. p. fridolini.
Elinympäristö ja elintavat

Rakkasiilikkään elintavat tunnetaan melko huonosti. Lajin esiintyminen on erittäin paikoittaista. Se elää aurinkoisilla, matalakasvustoisilla tunturipaljakoilla 600–1400 metrin korkeudessa. Yhteinen piirre kaikille esiintymille on vähintään kämmenen kokoiset, laakeat kivet. Ilmeisesti tällaisen kivikon mikroilmaston vuoksi toukat ja aikuiset perhoset viettävät suuren osan aikaansa kivien joukossa. Naaras munii 300–400 munaa, jotka nekin se asettaa kivien alapinnoille. Toukka talvehtii yleensä kaksi, joskus jopa kolme kertaa. Täysikasvuinen toukka koteloituu kivien alle.
Koirasyksilöiden on nähty lentävän aurinkoisina päivinä hyvin nopeasti kivikon seassa lähellä maan pintaa. Aikuiset perhoset eivät ilmeisesti nauti ravintoa.
Ruotsin kansallisessa uhanalaisarvioinnissa laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Ravintokasvi

Luonnossa on hyvin harvoin tavattu ruokailevia toukkia. Ilmeisesti toukat elävät ainakin vaivaispajulla (Salix herbacea) ja verkkolehtipajulla (Salix reticulata).
Aiheesta muualla

Perhoswiki[vanhentunut linkki]
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (Holoarctia cervini) (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums[vanhentunut linkki] (saksaksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Holoarctia puengeleri:  Wikidata: Q5399986  Wikispecies: Holoarctia puengeleri  BioLib: 54886  BOLD: 110591  EUNIS: 309208  Fauna Europaea: 447002  Fauna Europaea (new): 9898d2cf-c978-47d4-b048-7cc7710d396e  GBIF: 4532553  ITIS: 939027  LepIndex: 42436  NCBI: 1197234  Open Tree of Life: 383395  Laji.fi: MX.62266 
Orodemnias puengeleri:  Wikidata: Q109592687  GBIF: 4532555
Inkeri Rantasalo

Inkeri Rantasalo (4. lokakuuta 1917 Yläne – 13. syyskuuta 2010 Helsinki) on suomalainen konserttilaulaja (sopraano) ja pianisti.
Rantasalo kävi koulunsa Turussa, kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1937 ja opiskeli Sibelius-Akatemiassa. Hänen opettajiinsa kuului Greta Aaltonen. Rantasalo valmistui musiikinopettajaksi vuonna 1946 ja teki vielä laulajana opintomatkoja useisiin Euroopan kaupungeissa. Hän osallistui Ernst Reichertin, Karl Hudezin, Gerald Mooren ja Oren Brownin laulukursseille. Rantasalo teki ensimmäisen esiintymisensä jo 13-vuotiaana säestäessään isäänsä Paimion parantolan avajaisissa. Laulajana hän piti ensikonserttinsa Helsingin konservatoriossa vuonna 1947. Hän konsertoi Suomen ohella Wienissä, Zürichissä ja Tukholmassa. Joulukuussa 1961 Rantasalo kantaesitti pianisti Pentti Koskimiehen säestyksellä Paavo Heinisen sävellyksen Canto di Natale (op. 8), jonka oli häneltä tilannut Yleisradio.
Rantasalo työskenteli pianonsoiton opettajana ja säestäjänä Sibelius-Akatemiassa vuosina 1949–1952. Vuosina 1953–1956 hän opetti laulua yksityisesti. Vuosina 1956–1966 Rantasalo oli laulunopettajana Suomen Teatterikoulussa ja vuodesta 1966 Sibelius-Akatemiassa; lehtorina hän oli vuosina 1972–1984.
Rantasalo sai valtion ylimääräisen taiteilijaeläkkeen toukokuusta 1987 alkaen, mutta jatkoi pianonsoittoa ja laulamista yli 90-vuotiaaksi saakka. Hän kuoli 92-vuotiaana Suursuon sairaalassa.
Aiheesta muualla

Inkeri Rantasalo Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ranuan kirkonkylä

Ranuan kirkko.
Ranuan kirkonkylä on Ranuan kunnan keskustaajama. Se sijaitsee kantatien 78 sekä seututeiden  941 ja  924 risteyksessä. Kirkonkylä on muodostunut Ranuanjärven etelä- ja länsirannoille. Vuoden 2021 lopussa taajaman väkiluku oli 1 765 ja sen pinta-ala oli 4,95 neliökilometriä.
Varsinainen keskustaajama liikekeskuksineen sijaitsee Ranuanjärven länsirannalla, Multilahden asuinalueen eteläpuolella. Liikekeskuksen eteläpuolella sijaitsevat Kolomaan ja Teeritien teollisuusalueet sekä Jukolan, Kolomaan, Oravin ja Riistamaan asuinalueet. Liikekeskuksessa sijaitsevat myös Ranuan urheilutalo Peuransarvi sekä linja-autoasema.
Ranuanjärven etelärannalla sijaitsevassa niemessä sijaitsevat Ranuan kirkko, ala-aste, yläaste, lukio, kirjasto, monitoimitalo ja päiväkoti. Idempänä järven rannalla sijaitsee Mustikkamaan asuinalue sekä Ranuan leirintäalue. Ranuan kristillinen kansanopisto sijaitsee järven pohjoisrannalla.
Kirkonkylällä pidetään vuosittain perinteiset Hillamarkkinat, jotka on järjestetty vuodesta 1974 lähtien.
Kirjallisuutta

Petäjä, Marjatta (toim.): Meidän kylämme : Ranuan kirkonkylä. Ranuan kk:n maatalousnaisosasto, 1984. ISBN 951-99545-4-6.
Ranua
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Asmunti  Hosio  Impiö  Kelankylä (Kela)  Kirkonkylä  Kortteenperä  Kuha  Kuukasjärvi  Mauru  Nuupas  Näverrys  Petäjäjärvi  Peurajärvi  Pohjaslahti–Piittisjärvi  Portimo  Putkivaara  Raiskio  Rovastinaho  Saariharju  Saukkojärvi  Sääskilahti  Teerivaara  Telkkälä  Tolja 
Muuta Ranuaan liittyvää:  Eläinpuisto  Hillamarkkinat  Kirkko  Kristillinen kansanopisto  Litokaira  Porosaari  Ranuanjärven leirintäalue  Saukkojärven kotiseutu- ja koulumuseo 
Järvet ja joet:  Kivijärvi  Kuhajärvi  Kuhan Takajärvi  Nuupasjärvi  Pikku Kuukasjärvi  Portimojärvi  Ranuanjärvi  Saukkojärvi  Simojärvi  Takajärvi  Kivijoki  Nuupasjoki  Ranuanjoki  Ruonajoki  Simojoki 
Lapin maakunnan kuntien hallinnolliset keskukset
Rankokaktukset

| Rankokaktukset |
| --- | --- |
 Pereskiopsis rotundifolia -rankokaktus.
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Opuntioideae
Suku::  Rankokaktukset Pereskiopsis  Britt. & Rose, 1907
Katso myös
   Rankokaktukset Wikispeciesissä   Rankokaktukset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rankokaktukset (Pereskiopsis) on pieni, kahdeksan lajia käsittävä kaktuskasvisuku. Lajit ovat peräisin Meksikon ja Guatemalan alueelta.
Puukaktusten tapaan rankokaktusten arvellaan muistuttavan nykyisten kaktusten lehteviä esi-isiä. Ne ovat meheviä paksulehtisiä mehikasveja, joilla on kaktuksille tyypilliset kuppimaiset kukat sekä lehden tyvessä olevasta areolista kasvavia piikkejä. Rankokaktukset ovat hyvin nopeakasvuisia ja niitä käytetäänkin joskus hidaskasvuisempien kaktusten varttamiseen, jolloin myös hidaskasvuinen kaktus kasvaa nopeasti.  Menetelmää käytetään mm. peyoten kasvatuksessa
Tuntomerkit

Rankokaktukset ovat pensas- tai puumaisia, epäsäännöllisesti haarovia ja usein lamoavia tai kiipeileviä. Joskus ne ovat selvästi rungollisia. Varret ovat liereät ja nivelettömät. Lehdet ovat soikeita, lusikkamaisia tai lähes pyöreitä, möyheitä ja tavallisesti pysyviä. Areoleissa on neulamaisten piikkien lisäksi karvoja ja tavallisesti myös väkässukasia (glokikdioita). Kukat muistuttavat opuntioiden kukkia ja sijaitsevat tavallisesti varren sivulla. Muodoltaan kehä on ratasmainen, väriltään keltainen, vaaleanpunainen tai punainen. Pohjuksessa on lehtiä, suomuja ja glokidioita. Hedelmä on nuijamainen, mehevä, avautumaton, punainen tai oranssinvärinen ja usein glokidioiden peittämä. Vaipallisia ja vaaleankeltaisia siemeniä on hedelmässä vain muutama.
Levinneisyys

Rankokaktusten levinneisyys ulottuu Meksikosta etelään Guatemalaan asti.
Lajit

Rankokaktuksiin kuuluu kahdeksan lajia:
Pereskiopsis aquosa
Pereskiopsis blakeana
Pereskiopsis diguetii
Pereskiopsis gatesii
Pereskiopsis kellermanii
Pereskiopsis porteri
Pereskiopsis rotundifolia
Pereskiopsis spathulata
Aiheesta muualla

CactiGuide.com Lajiluettelo, linkkejä
desert tropicals (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q135617  Wikispecies: Pereskiopsis  BioLib: 105622  CoL: 6L4V  EoL: 5194690  EPPO: 1PKJG  GBIF: 7280352  GRIN: 9091  iNaturalist: 272656  IPNI: 295200-2  IRMNG: 1070584  ITIS: 907024  NCBI: 146106  Open Tree of Life: 670875  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:295200-2  Tropicos: 40004382  WFO: wfo-4000028720
Panu Raipia

| Panu Raipia> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. tammikuuta 1969 (ikä 56) Tampere
Ammatti:  ohjaaja, näytelmäkirjailija, näyttelijä, johtaja, yrittäjä, rehtori
Vanhemmat:  Esko Raipia (1946-2022)  Maija-Leena Raipia (1931-2022)
Lapset:  1
Panu Juhani Raipia (s. 9. tammikuuta 1969) on suomalainen teatteriohjaaja, näytelmäkirjailija ja näyttelijä. Raipia toimii Tampereen Komediateatterin taiteellisena johtajana. Hän on myös yrittäjä ja Suomen Teatteriopiston rehtori.
Ura

Vuonna 1969 teatteriympäristöön syntynyt Raipia aloitti näyttelijänuransa 22-vuotiaana. Tätä ennen hän oli tehnyt monia lapsirooleja Yleisradion tuotannoissa. Kun isä Esko Raipia perusti Komediateatterin vuonna 1991, oli Panu Raipia sen ensimmäinen työntekijä, mutta samaan aikaan hän työskenteli vielä opettajana. Raipian oma polku yrittäjänä oli alkanut vuonna 1989 kun hän perusti Kalevan puistotiellä sijainneen Kalevan helmi -nimisen baarin. Vuodesta 2019 Raipia ylläpitää yhdessä siskonsa ja lankonsa kanssa Komediateatteria vastapäätä sijaitsevaa pubia Sisko ja sen Veli. Hämeenpuiston ja Hallituskadun risteykseen avautui vuonna 2023 heidän perustama Pub Wanhat Roomeot.
Tampereen Komediateatterin johtajan työt siirtyivät isältä pojalle vuonna 1998. Panu Raipia jättäytyi toimitusjohtajan tehtävistä pois vuonna 2016 Teemu Ojalan aloittaessa. Raipia toimii edelleen teatterin taiteellisena johtajana.
Raipia työskentelee ohjaajana Tampereen Komediateatterissa, välillä vieraillen myös muualla. Hänen näytelmänsä ovat tyyliltään yleensä komedioita. Raipian ensimmäinen teos kirjailijana oli musiikkinäytelmä Tänä iltana Georg Ots (1997). Raipia ohjasi syksyllä 2021 Mika Waltarin aiemmin julkaisemattomaan tekstiin perustuvan Komediateatterin 30-vuotisjuhlanäytelmän Levätkää rauhassa, komisario Palmu. Hän on ohjannut myös muita Palmu -näytelmiä. Vuonna 2017 ensi-iltansa sai Raipian ohjaama ja dramatisoima Väinö Linnasta kertova näytelmä Päämäärä tuntematon. Se myi hetkessä loppuun ja keräsi paljon positiivista palautetta myös kriitikoilta.
Raipia on Suomen Teatteriopiston rehtori ja koulutukseltaan kasvatustieteen maisteri ja ilmaisutaidon opettaja. Hän toimi 2014–2018 Tampere tunnetuksi ry:n puheenjohtajana.
Panu Raipia on maaliskuussa 2024 ensi-iltansa saaneen Kyllä isä osaa -elokuvan ohjaaja. Vuonna 2015 hän ohjasi sarjasta myös näytelmäversion.
Yksityiselämä

Panu Raipia oli 20 vuotta naimisissa näyttelijä Anu Niemen kanssa. Heillä on liitosta yksi tytär. Panu Raipian isä oli näyttelijä-yrittäjä Esko Raipia, ja äiti koreografi Maija-Leena Raipia (1931–2022).  Hänen sisarpuolensa on ravintoloitsija Loretta Pietilä.
Huomionosoituksia

Suomen Näyttämötaiteen kultainen ansiomerkki, 2021 (Suomen teatterijärjestöjen keskusliitto)
Tampereen I luokan kultainen ansiomitali, 2018 (Tampereen kaupunki)
Suomen Leijonan ritarimerkki, 2015 (Suomen tasavallan presidentti)
Hopeinen ansiomerkki, 2011 (Suomen teatterijärjestöjen keskusliitto)
Kultainen yrittäjäristi, 2009 (Suomen Yrittäjät)
Vuoden yrittäjä, 2006 (Tammerkosken Yrittäjät)
Rooleja lavalla

| Nimi | Rooli | Vuosi |
| --- | --- | --- |
| Ei nyt rakkaani | Bill Lawson | 2003 |
| Se parhaiten nauraa...! | Pierre Brochant | 2003 |
| Ilmasta rahaa | Yli-Kirkkaala | 2004 |
| Faijat | Leffe | 2004 |
| Forever Plaid | Smudge | 2005 |
| Juoruja | Leevi Backman | 2006 |
| Mustapukuinen nainen | - | 2006 |
| Vaimoni on toista maata | Risto | 2010 |
| Kultalampi | Bill Ray | 2011 |
| Risto Räppääjä ja Nuudelipää | Pontus Perhonen | 2013 |
| Tirkistelyä! | - | 2013 |
| Joulu 39 | - | 2013 |
| Pukija | - | 2015 |
| Peter Pan | Isä kultainen (ääni) | 2015 |
| Ei ketään kotona | Jimmy | 2016 |
| Ransun joulutarina | Ääninäyttelijä | 2017 |
| Hirmu jätkä | - | 2019 |
Lähde:
Filmografia

| Nimi | Rooli | Vuosi |
| --- | --- | --- |
| Hullu kesä | - | 1981 |
| Uppotukki | Poika | 1984 |
| Entäs nyt, Niskavuori? | Paavo | 1987 |
| Taisto tehtaasta (lyhytelokuva) | - | 2004 |
| Muutos meitä johtaa (lyhytelokuva) | Lääkäri #4 | 2011 |
| Leijonasydän | Komisario | 2013 |
| Mielensäpahoittaja | Viereisen pöydän asiakas | 2014 |
| Kyllä isä osaa -elokuva | *ohjaaja* | 2024 |
| Nimi | Hahmo | Jakso(t) | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- |
| Kotirappu | Postipoika | Kuka siellä oikein kolistelee?,  Pois kolhoosista, omaan kotiin | 1987 |
| Luonnonmukainen rakastaja | - | Täydellinen painottomuuden tila | 1992 |
| Fakta homma | Koiran omistaja | Humanoideja Härmälässä! | 1997 |
| Trasselirakastaja | Aimo Koura | Kihlajaispitsiä | 2000 |
| Hovimäki | Cygnaeus | Sä kasvoit neito kaunoinen,  Niin kuin virta vierevä | 2002 |
| Tie Eedeniin | Kivinen | Pohjalla | 2004 |
| Antiikkieno | Asiakas | Tyttö maalta | 2007 |
| Pirunpelto | Kirkkoherra | Tummanpuhuvia tunteita | 2012 |
| Pintaa syvemmältä | Arto Kaistelvuo | Käräjillä, Tutkinnat laajenevat, Katselmus suolla, Tunteet pinnassa, Vesiensuojeluyhdistys | 2015 |
| Hotel Swan Helsinki | Antero Miettinen | Silmukka kiristyy | 2020 |
| Kansan vihollinen | Ville Mäenpää | Elävä legenda | 2022 |
| Koskinen | Eero Vesiluoma | Viha on paha vieras (1&2) | 2022 |
| Lahti 2001 | Pekka Vähäsöyrinki | Maailman huipulla | 2023 |
Lähde:
Rajamäki

Toinen Rajamäen tykkitorneista. Tykkitornit rakennettiin puolustamaan vieressä sijaitsevaa silloisen Alkon (nyk. Anora) viinatehdasta.
Rajamäen kirkon torni.
Rajamäki on Nurmijärven kunnan kolmanneksi suurin kylä ja sen kolmesta päätaajamasta pohjoisin. Rajamäen väkiluku on noin 7 500 asukasta. Se on kasvava pohjoisnurmijärveläinen kylä, joka hyötyy erityisesti tehdasteollisuudesta sekä Hyvinkään ja Helsingin läheisyydestä.
Teollisuus

Rajamäen historiaan liittyy oleellisesti Alkon (nykyisin Altia) tehtaat. Tehtaiden edeltäjä oli vuonna 1888 perustettu Hyvinkään Tehtaan Osakeyhtiö, josta kehittyi maan suurin hiivatehdas ja viinanpolttimo. Tehdas perustettiin Rajamäelle sen puhtaiden pohjavesien takia. Vuoden 1919 kieltolain seurauksena tehdas siirtyi Suomen valtiolle. Alkoholi- ja hiivateollisuus on ollut keskeinen osa Rajamäen ja koko kunnan historiaa. Hiivateollisuus loppui 1990-luvulla, mutta alkoholitehdas on yhä edelleen Rajamäellä. Nykyisin Altian Rajamäen tehtailla jatkojalostetaan viina, joka on poltettu eli tislattu Koskenkorvan tehtailla Etelä-Pohjanmaan Ilmajoella. Rajamäeltä alkoholi kuljetetaan ympäri maailmaa.
Alkoholitehdas joutui toisen maailmansodan aikana pommituksien kohteeksi. Tavoitteena oli tuhota Suomen viinavarantoja, ja osasyy oli sekin, että tehtailla valmistettiin sodan aikana noin 500 000 molotovin cocktailia. Pommituksia auttoivat pulloissa olleet korkit, joissa luki "Rajamäki". Talvisodan pommituksissa todettiin metsäisen maaston haittaavan ilmatorjuntaa, joten läheiselle mäelle rakennettiin välirauhan aikana kaksi tykkitornia puolustamaan viinatehdasta. Tornit tarjosivat ilmatorjuntatykeille erinomaisen ampuma-alan, ja jatkosodassa tehdas välttyi pommituksilta.
Liikenne

Hangon ja Hyvinkään välinen rautatie kulkee Pohjois-Nurmijärven kautta, mikä on lisännyt yritystoimintaa Rajamäellä. Viinatehtaalta on juomia kulkenut rautateitse ja nykyisin myös rekkalasteissa. Rajamäen pohjoispuolitse kulkee valtatie 25.
Palvelut ja asutus

Rajamäellä sijaitsee peruskoulu, jota käyvät lapset lähialueiltakin. Rajamäen ala-asteella on noin 720 oppilasta, ja yläasteella noin 450. Yhtenä jatko-opintopaikkana heillä on Nurmijärven lukion Rajamäen toimipiste, jossa opiskelee noin 70 opiskelijaa. Rajamäen kyläpäivä järjestetään elokuun viimeisenä lauantaina joka vuosi. Lokakuussa 2018 Rajamäelle valmistui kauppakeskus Lähde.
Rajamäen taajamassa on Nurmijärven kunnan sivukirjasto sekä uimahalli. Hieman taajamasta sivussa on vuonna 1960 käyttöön otettu hautausmaa, jolla on vuonna 1969 valmistunut siunauskappeli.
Rajamäen kirkko on Erkki Huttusen suunnittelema, vuonna 1938 valmistunut kirkkorakennus, jossa on säännöllistä seurakuntatoimintaa. Kirkko tarjoaa messuja sekä päiväkerhotoimintaa.
Suomalaisen jännityselokuvan Yöjuna vuodelta 1996 rautatiekohtauksia on kuvattu Rajamäen rautatieasemalla.
Rajamäellä, entisessä Alkon omistamassa Matkun kartanossa, on vuodesta 1942 lähtien toiminut Työtehoseuran opetuskeskus, jonka yhteydessä toimi Rajamäen metsätyönjohtajakoulu (sittemmin metsäopisto). Hyvinkään kaupunki osti metsäopiston vuonna 1993 ja liitti sen tuolloin perustettuun Uudenmaan maaseutuopistoon. Oppilaitos siirrettiin Hyvinkäälle vuonna 1997. Työtehoseuran päätoimipaikka siirtyi Helsingin Lauttasaaresta Rajamäelle 2000-luvun alussa.
Vuoden 2000 taajamarajauksessa Rajamäki oli kasvanut yhteen Hyvinkään keskustaajaman kanssa, mutta nykyisin se muodostaa jälleen oman taajamansa.
Sääksjärvi ja sen rannalla sijaitseva Sääksin uimaranta sijaitsevat Rajamäen läheisyydessä Kiljavalla, joka kuuluu Rajamäen taajamaan.
Etäisyyksiä Rajamäeltä

Nurmijärven keskusta 7 km
Klaukkala 15 km
Röykkä 8 km
Hyvinkää 10 km
Helsinki 45 km
Kuvia

Rajamäen uimahalli
Rajamäen lukio
Rajamäen kerrostaloja
Rajamäen rautatieasema
Rajamäen keskustaa
Rajamäen tykkitorni
Rajamäen hautausmaa
Kirjallisuutta

Ranta, Tapio: Rajamäell' korkealla: Rajamäen kyläkirja. Tapio Ranta, 2015. ISBN 978-952-93-5965-3.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rajamäki Wikimedia Commonsissa
Rajamäen kyläyhdistys
Rajamäen tykkitornien videoesittely: Alkon tykkitornit, Rajamäki
Rajamäen oma keskusteluryhmä
Rajamäki fanisivut
Rajamäen kyläpäivät
Rakkohauru

| Rakkohauru |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Chromalveolata
Kaari::  Ruskeat levät Heterokontophyta
Luokka::  Ruskolevät Phaeophyceae
Lahko::  Fucales
Heimo::  Haurut Fucaceae
Suku::  Haurut Fucus
Laji::  vesiculosus
Kaksiosainen nimi
 Fucus vesiculosus  Linnaeus 
Katso myös
   Rakkohauru Wikispeciesissä   Rakkohauru Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rakkohauru eli rakkolevä (Fucus vesiculosus) on 20–50 cm pitkä ruskoleviin kuuluva levälaji. Rakkohauru ei kasvia muistuttavasta ulkomuodostaan huolimatta kuulu kasvikuntaan. Sillä on nahkamainen, litteä, haaroittunut ja väriltään ruskeanvihreä sekovarsi, jossa on pareittain pulleita ilmarakkoja, joista levä on saanut suomenkielisen nimensä. Niiden tarkoitus on kannatella suhteellisen painavaa leväkasvustoa kohti valoa. Ilmarakkoja ei ole voimakkaasti aallokolle alttiilla paikoilla kasvavilla yksilöillä.
Selkämerellä ja Saarenmaan edustalla tavattavaa itämerenhaurua (Fucus radicans) pidettiin aiemmin rakkohaurun kääpiömuotona, mutta nyttemmin on huomattu, että se on oma lajinsa.
Rakkohauru on Itämeren avainlajeja

Rakkohauru on rehevöitymisen ja saastumisen vuoksi taantunut Itämerellä. 1900-luvun alussa rakkohauru kasvoi jopa 12 metrin syvyydessä Saaristomerellä ulkosaaristossa. Rakkohauru on eräs Itämeren avainlajeista. Kasvustot tarjoavat elinympäristön ja ravintoa runsaalle määrälle erilaisia selkärangattomia sekä pienille kaloille. Rakkohauru on muun muassa aikuisten leväsiirojen tärkeää ravintoa.
Rakkohauru on Itämeren avainlajeja > Rakkohaurun taantuminen 1970-luvulla

Rakkohauru hävisi monin paikoin Suomen rannikolta 1978–1979. Syynä pidetään silloista erikoisen voimakasta Atlantilta saapunutta suolapulssia, joka nosti ravinnepitoista vettä Suomen rannikolle sillä seurauksella, että eräät yksivuotiset rihmamaiset ruskolevät runsastuivat nopeasti. Nopeakasvuiset pilviruskolevä (Ectocarpus siliculosus) ja lettiruskolevä (Pilayella littoralis) valtasivat rakkohaurun kasvualueita ja tukahduttivat kasvustoja. Lisäksi veden yleinen sameneminen ravinnepiikin (eli nopean rehevöitymisilmiön) seurauksena pienensi rakkohaurun kasvusyvyyttä. Myös esimerkiksi se, että leväsiiran poikaset runsastuivat erittäin voimakkaasti Pilayellan ja Ectocarpuksen tarjotessa niille määrättömästi ravintoa, vaikutti rakkohaurun elinmahdollisuuksiin. Aikuinen leväsiira nimittäin laiduntaa erityisen tehokkaasti rakkohaurua, ja räjähdysmäisesti kasvanut siirapopulaatio vaikutti varmasti leväkasvustojen vähenemiseen. Itämeri on 1900-luvun ajan rehevöitynyt myös hitaammalla nopeudella, ja samat ilmiöt kuin 1978–1979 vaikuttavat jatkuvasti rakkohaurun menestymiseen, kuin myös sen lukemattomiin seuralaislajeihin Itämerellä.
Rakkohauru muodostaa hartua

Myrskyjen pohjasta irrottamat rakkohaurut ajautuvat ruskeiksi valleiksi rannalle. Ennen näitä rantaan ajautuneita rakkohaurumassoja käytettiin kasvilannoitteena, sillä muiden ruskolevien tapaan rakkohaurussa on runsaasti mm. kaliumia.
Rakkohaurukasvustojen häviäminen heijastuu myös jopa aivan muiden eliöiden elinmahdollisuuksiin. Esimerkiksi rantakäärme on harvinaistunut, koska rakkohaurun vähentymisen myötä myös rantaan ajautuvat rakkohauruvallit, joihin rantakäärme munii, ovat vähentyneet.
Fucus-suvun rakkoleviä kasvaa yleisesti valtamerien vuorovesirannikoilla merenrannikon kallioihin ja kiviin kiinnittyneenä. Itämeressä elävää murtoveteen sopeutunutta F. vesiculosus -lajia tavataan yleisesti pitkin rannikkoamme esiintymisen kuitenkin vähentyessä Suomenlahden ja Pohjanlahden perukoita kohti.
Rakkohaurun sekovarsi on diploidinen, ja vain sekovarren sukurakkuloissa eli konseptaakkeleissa kehittyvät sukusolut ovat haploideja. Leväyksilö tuottaa vain naaras- tai koiraspuolisia sukusoluja, mikä vastaa kasvien kaksikotisuutta. Koiraspuoliset sukusolut ovat uintisiimallisia, ja niiden hedelmöittäessä munasolun kasvaa tsygootista aikanaan uusi leväyksilö.
Hyötykäyttö

Rakkohaurua on kerätty lannoitteeksi ja maanparannusaineeksi viljelyksille. Sitä on myös käytetty katteena.  Kasvivärjäyksessä rakkohaurusta saadaan punertavia, kellertäviä ja ruskeita värisävyjä. Rakkohauru kelpaa värjäykseen sekä tuoreena että kuivattuna.
Rakkohauru sisältää runsaasti vitamiineja ja kivennäisaineita, ja sitä on syöty etenkin pula-aikoina. Rakkohauru on myrkytön, mutta se sisältää aineenvaihduntaa kiihdyttäviä ainesosia, jonka vuoksi sitä on käytetty rohtona. Aineenvaihduntaa kiihdyttävät ainesosat ovat vesiliukoisia, ja yleensä ravinnoksi tarkoitettu levä valmistetaan keittämällä tai höyryttämällä. Levä voidaan myös kuivata ja käyttää jauhettuna leivonnassa. Ravinnoksi yleensä kerätään kuluvan vuoden kasvustoa. Vanhemmat rakkohaurut sisältävät enemmän parkkiaineita, eivätkä ne sula elimistössä kovin hyvin.
Kirjallisuus

Riikka Aittomäki, Hans Colliander, Heikki Kotiranta: Luonnosta väriä lankoihin.  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-315419-6
Turkka Aaltonen, Nalle Corander.: Luonnonvaraiset hyöty- ja myrkkykasvit.  Vantaa:  Eräperinne, 1997.  ISBN 951-97267-1-3
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Rakkohauru (rakkolevä) – Fucus vesiculosus
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Rakkohauru (Fucus vesiculosus)
Luontoportti: Rakkolevä (Fucus vesiculosus)
Wikikko: Rakkolevä
ITIS: Fucus vesiculosus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q754755  Wikispecies: Fucus vesiculosus  AlgaeBase: 87  EoL: 893114  EPPO: FUCUVE  EUNIS: 65548  GBIF: 8222574  iNaturalist: 48216  IRMNG: 10009307  ITIS: 11335  NBN: NHMSYS0021058648  NCBI: 49266  Observation.org: 18877  OBIS: 145548  Open Tree of Life: 601255  SeaLifeBase: 117527  Tropicos: 50107416  WoRMS: 145548  Laji.fi: MX.206710 
Rakkohaurua vedessä