stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leonid Kutšma
Presidenttinä > Oranssi vallankumous

Loka- ja marraskuussa 2004 käytiin uudet presidentinvaalit. Kutšma harkitsi alun perin asettumista ehdolle itse, mutta lopulta hän päätyi kannattamaan ehdokkaaksi pääministeriään Viktor Janukovytšia. Janukovytš oli venäläismielinen, kun taas hänen pääkilpailijansa Juštšenko halusi lähentyä Natoa ja EU:ta. Janukovytš sai tukea valtionhallinolta ja Venäjältä. Ilmapiiri oli hyvin jännittynyt. Juštšenko myrkytettiin ja hän sai arvet naamaansa. Hän voitti silti ensimmäisen kierroksen 40 % äänisaalilla. Toinen kierros alkoi 21. marraskuuta. Virallisten lukemien mukaan Janukovytš sai 50 % äänistä ja Juštšenko 47 %. Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö eli ETYJ arvioi vaaleissa olleen huomattavaa vaalivilppiä, ja tulos poikkesi ovensuukyselyistä. Janukovytšia ja Kutšman ryhmittymää vastaan alettiin järjestää mielenosoituksia Itseäisyyden aukiolla Kiovassa. Liikehdintä sai nimen oranssi vallankumous mielenosoittajien tunnusten värin mukaan. Liikehdintään liittyi myös vallanpitäjiä, kuten opposition johto puolueineen. Armeija ja poliisi kieltäytyivät hajottamasta mielenosoituksia. Kutšman kannattajat alkoivat hylätä hänen ryhmittymänsä. Lopulta hän taipui hyväksymään uudet vaalit. Kutšman on laajasti uskottu taipuneen hänen saatuaan takuut syyttämättä jättämisestään. Toisen kierroksen uusintavaalit järjestettiin 26. joulukuuta, ja tällä kertaa Juštšenko voitti 52 % äänisaaliilla.
Presidenttikauden jälkeen

Presidentin valtaoikeuksia alettiin supistaa Juštšenkon vaalivoiton jälkeen. Kun ehdolla ei ollut heidän ehdokkaansa, uudistuksia kannattivat jopa Kutšma ja Janukovytš. Toisaalta Kutšman kauden valtionyritysten yksityistämisiä otettiin tutkittavaksi. Osa niistä eteni oikeuteen, joskin Kutšma ei henkilökohtaisesti joutunut syytetyksi. Myös murhatun toimittaja Gongadzen tapausta tutkittiin. Murhan tilaajaa ei saatu koskaan selville. Kutšmaa vastaan oli avattu rikostutkinta, mutta syytteet hylättiin oikeudessa joulukuussa 2011 todisteiden puutteen takia. Oikeus katsoi nauhoitusten olevan laittomasti hankittuja ja siten todisteiksi kelpaamattomia. Oranssissa vallankumouksessa hävinneet Kutšman kannattajat perustivat Janukovytšin johdolla Alueiden puolueen. He nousivat jälleen valtaan presidentinvaaleissa 2010, jossa Janukovytš voitti Tymošenkon 49 % äänisaaliilla. Janukovytš palautti Ukrainaan nopeasti Kutšman kauden autoritaarisen presidenttijohtoisen järjestelmän.
Janukovytšin kausi päättyi Maidanin vallankumoukseen vuonna 2014, mikä taas johti Venäjän Krimin miehitykseen, sekä Itä-Ukrainan sotaan. Uusi presidentti toukokuussa 2014 pidettyjen vaalien jälkeen oli Petro Porošenko, joka aikanaan oli lukeutunut Kutšman tukijoihin. Kutšmasta tuli Ukrainan edustaja Itä-Ukrainan kapinallisten kanssa Minskissä käydyissä neuvotteluissa. 5. syyskuuta 2014 Kutšma allekirjoitti kapinallisten ja Venäjän edustajien kanssa Minskin pöytäkirjan tulitauosta, jota valvoisi ETYJ. Taistelut eivät loppuneet kokonaan, mutta ainakin aluksi ne vähenivät. Kutšma jatkoi tehtävässään Ukrainan edustajana vuoteen 2018 saakka. Hänet valittiin ryhmään uudelleen kun Volodymyr Zelenskyi astui virkaansa presidenttinä 3. kesäkuuta 2019. Kutšma kuitenkin erosi heinäkuussa 2020 selittämättä tarkemmin syytä erolleen.
Venäjä hyökkäsi Ukrainaan helmikuussa 2022. Kutšma julisti uskovansa Ukrainan voittoon Vladimir Putinista.
Kunnianosoituksia

Siviilimeriitin ritarikunta (Espanja, 1996)
Vytautas Suuren ritarikunta (Liettua, 1996)
Gediminaksen ritarikunta (Liettua, 1998)
Henrik Purjehtijan ritarikunta (Portugali, 1998)
Italian tasavallan ansioritarikunta (Italia, 1995)
Romanian tähden ritarikunta (Romania, 2000)
Itävallan tasavallan kunniamitali (Itävalta, 1998)
Kultaisen kotkan ritarikunta (Kazakstan, 1999)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leonid Kutšma Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Leonid Kravtšuk | Ukrainan presidentti 1994–2005 | Seuraaja: Viktor Juštšenko |
Ukrainan pääministerit 1991–
Vitold Fokin 1991–1992 | Leonid Kutšma 1992–1993 | Vitali Masol 1994–1995 | Jevhen Martšuk 1995–1996 | Pavlo Lazarenko  1996–1997 | Valeri Pustovoitenko 1997–1999 | Viktor Juštšenko 1999–2001 | Anatoli Kinah’ 2001–2002 | Viktor Janukovytš 2002–2005 | Julija Tymošenko 2005 | Juri Jeh’anurov 2005–2006 | Viktor Janukovytš 2006–2007 | Julija Tymošenko 2007–2010 | Mykola Azarov 2010–2014 | Arseni Jatsenjuk 2014–2016 | Volodymyr Hroisman 2016–2019 | Oleksi Hontšaruk 2019–2020 | Denys Šmyhal  2020–
Ukrainan presidentit
Leonid Kravtšuk | Leonid Kutšma | Viktor Juštšenko | Viktor Janukovytš | Petro Porošenko | Volodymyr Zelenskyi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia 2  Tšekki  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  IdRef 
Vuoden 1994 presidentinvaalien tulos alueittain. Kutšman voittamat alueet sinisellä.
Kutšma (vas.) ja Venäjän presidentti Vladimir Putin vuonna 2002.
Presidentinvaalien tulos alueittain 1999. Kutšman voittamat alueet sinisellä.
”Ukraina ilman Kutšmaa” -mielenosoitus helmikuussa 2001.
Oranssin vallankumouksen mielenosoittajia Itsenäisyyden aukiolla eli Maidanilla.
Kutšma (oik.) ja presidentti Volodymyr Zelenskyi vuonna 2019.
Televisión Nacional de Chile

| Televisión Nacional de Chile |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Encontrémonos
Perustettu:  31. tammikuuta 1969
Toimitusjohtaja:  Francisco Guijón
Puheenjohtaja:  Ana Holuigue
Kotipaikka:   Santiago, Chile
Toimiala:  media
Omistaja:  Chilen hallitus
Kotisivu:  tvn.cl
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Televisión Nacional de Chile (TVN) (suom. Chilen kansallinen televisio) on Chilen kansallinen yleisradioyhtiö, joka perustettiin 31. tammikuuta 1969. Sen omistaa Chilen hallitus.
Televisión Nacional de Chilen pääkonttori
Televisiokanavat > Nykyinen

TVN
TV Chile
Canal 24 Horas
NTV
Televisiokanavat > Entinen

Canal 9 TVN Señal 2 (1987–1990)
TV Educa Chile (2020–2021)
Logot

1969–1978
1978–1984
1984–1986
1986–1990
1990
1990–1993
1993–1996
1996–2004
2004–2016
2016–2020
2020–.
Ohjelmia

Amores de mercado
Aquí mando yo
¿Dónde está Elisa?
El Baile en TVN
La chúcara
La familia de al lado
La fiera
Los ángeles de Estela
Pobre rico
Primera División
Romané
Sucupira
Wena profe
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (espanjaksi)
Tingsryds AIF

| Tingsryds AIF |
| --- | --- |
Perustettu:  1923
Kaupunki:   Tingsryd
Kotiareena:  Dackehallen
– kapasiteetti:  3 650
Sarjataso:  HockeyAllsvenskan
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Patrik Larsson
Puheenjohtaja:   Jan Pyrell
Päävalmentaja:   Arto Miettinen
Kapteeni:   Jacob Svensson
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tingryds AIF (lyhennettynä joskus TAIF) on ruotsalainen, Tingsrydistä kotoisin oleva jääkiekkoseura. Se pelaa tällä hetkellä Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa. Tingsryds AIF perustettiin vuonna 1923. Joukkue pelaa kotiottelunsa Dackehallenissa, joka valmistui vuonna 1969. Sen katsojakapasiteetti on 3 650.
Historia

Tingsryd pelasi Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla (Elitserien-nimellä vuodesta 1975) vuosina 1967–1968 ja 1969–1975. Joukkue ei edennyt kertaakaan neljän parhaan joukkoon ja putosi I-divisioonaan vuonna 1975. Tingsryd pelasi sarjaa vuoden 1989 II-divisioonaan putoamiseen saakka ja voitti ennen tätä runkosarjan kausina 1975–1976 ja 1977–1978.
Keväällä 1993 Tingsryd nousi neljän II-divisioonassa vietetyn kauden jälkeen takaisin I-divisioonaan. Sarjan ja Elitserienin välille perustettiin kaudeksi 1999–2000 Allsvenskan, jonne joukkue siirtyi pelaamaan. Tingsryd putosi kolmen siellä vietetyn kauden jälkeen I-divisioonaan keväällä 2002 ja nousi sinne taas vuonna 2010. Ennen sarjanousuaan joukkue voitti I-divisioonan runkosarjan neljästi ja eteni yhtä monta kertaa Allsvenskanin karsintoihin. Tingsryd ajautui sinne myös kauden 2010–2011 jälkeen, mutta onnistui säilyttämään sarjapaikkansa. Kauden lopussa joukkuetta valmensi Kari Rauhanen.
Tingsrydin seurahistorian kaikkien aikojen runkosarjan pistepörssiä johtaa yhdysvaltalainen Larry Pilut, joka on tehnyt yhteensä 552 ottelussa tehot 240+426=666. Joukkueen kasvateista NHL:ssä ovat pelanneet Oliver Ekman-Larsson ja Kjell Samuelsson.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit> Numero | Maalivahdit>  | Maalivahdit> Pelaaja | Maalivahdit> Hanskakäsi | Maalivahdit> Sopimus | Maalivahdit> Syntymäpaikka | Maalivahdit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 39 |  | Emil Cederlund | L | 2025 |  |  |
| 72 |  | Pontus Eltonius | L | Laina | Göteborg, Ruotsi |  |
| Puolustajat> Numero | Puolustajat>  | Puolustajat> Pelaaja | Puolustajat> Kätisyys | Puolustajat> Sopimus | Puolustajat> Syntymäpaikka | Puolustajat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 6 |  | Joel Ohlsson | R | 2025 | Göteborg, Ruotsi |  |
| 7 |  | Kevin Ekman Larsson (A) | L | 2025+1 | Karlskrona, Ruotsi |  |
| 8 |  | Christian Bull | L | 2025 | Oslo, Norja |  |
| 13 |  | Hugo Styf | L | Laina | Sundsvall, Ruotsi |  |
| 22 |  | Oliver Bohm | L | 2025 | Karlstad, Ruotsi |  |
| 24 |  | Arttu Tuhkala | R | Laina | Oulu, Suomi |  |
| 28 |  | William Fransson | L | 2026 | Tingsryd, Ruotsi |  |
| 33 |  | Martin Skärberg | L | 2025 |  |  |
| 68 |  | Theo Nordlund | L | 2025 | Kungsbacka, Ruotsi |  |
| Hyökkääjät> Numero | Hyökkääjät>  | Hyökkääjät> Pelaaja | Hyökkääjät> Kätisyys | Hyökkääjät> Pelipaikka | Hyökkääjät> Sopimus | Hyökkääjät> Syntymäpaikka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 9 |  | Jake Stella | L | VLH | 2025 | Karlstad, Ruotsi |
| 16 |  | Gustav Eurenius | L | KH | 2025 | Bålsta, Ruotsi |
| 18 |  | Jacob Svensson (C) | L | KH / P | 2025 |  |
| 21 |  | Arvid Westlin | L | LH | Laina | Katrineholm, Ruotsi |
| 26 |  | Isak Hellerstedt | L | KH | 2025 | Sävsjö, Ruotsi |
| 29 |  | Valdemar Vesterlund | L | H | 2026 | Grimsås, Ruotsi |
| 38 |  | Helmer Styf | L | KH | Laina | Sundsvall, Ruotsi |
| 41 |  | Melker Eriksson (A) | L | KH | 2025 |  |
| 60 |  | Joachim Nermark | L | KH / VLH | 2025 | Sunne, Ruotsi |
| 77 |  | Oscar Birgersson | L | H | 2025 |  |
| 82 |  | Joel Ratkovic Berndtsson | L | LH | Laina | Kungälv, Ruotsi |
| 86 |  | Jesper Sellin | L | LH | 2025 | Norrköping, Ruotsi |
| 88 |  | Linus Hedman | R | OLH | 2025 | Skellefteå, Ruotsi |
| 91 |  | Artturi Toivola | L | KH | 2025 | Jyväskylä, Suomi |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Arto Miettinen
Apu- & Fysiikkavalmentaja: Mattias Bergström
Apuvalmentaja: Larry Pilut
Maalivahtivalmentaja: Timo Leinonen
Huoltopäällikkö: Anna Berglund
Huoltopäällikkö: Jonas Sares
Puheenjohtaja: Jan Pyrell
Toimitusjohtaja: Patrik Larsson
Joukkueenjohtaja: Willy Berglund
Lähde: EliteProspects
Tunnettuja pelaajia

| --- | --- |
  Christer Andersson   Anders Broström   Matt Davidson   Kenneth Ekman   Oliver Ekman-Larsson   Mattias Elm   Fredrik Emvall   Viktor Fasth   Tadeusz Niedomysl :   Niklas Olausson   André Petersson   Larry Pilut   Timo Saari   Kjell Samuelsson   Ronny Svensson   Roger Waldemar   Anders Åkesson
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (ruotsiksi)
HockeyAllsvenskan
AIK IF
Almtuna IS
BIK Karlskoga
Djurgårdens IF Hockey
IK Oskarshamn
IF Björklöven
Kalmar HC
Mora IK
Nybro Vikings IF
Södertälje SK
Tingsryds AIF
Vimmerby HC
Västerås IK
Östersunds IK
33. sotasairaala

33. sotasairaala (33. SotaS) toimi talvisodan aikana Torniossa. Jatkosodan aikana sairaala toimi samoin Torniossa; tosin vain 6. lokakuuta 1942 asti, jolloin sotasairaalan seminaarin tiloissa sijainnut osa siirtyi saksalaisten sotasairaalaksi muiden osien vapautuessa siviilikäyttöön.
Talvisota

33. sotasairaala perustettiin 13. lokakuuta 1939 Kemin sotilaspiirin määräyksestä, kun sodan syttyminen vaikutti todennäköiseltä ja sen toiminta käynnistyi 30. marraskuuta 1939. Määräys sisälsi 300 potilaspaikkaa sisältävän sotilassairaalan perustamuisesta. Aluksi oli epäselvää toiminnan laajuus eli siitä ei ollut selvää määräystä. Joulukun puolivälissä oli toiminta 33. sotasairaalalle kuitenkin saatu toimintakuntoon niin, että 200 potilaan kirurginen osasto perustettiin Tornion seminaarirakennuksen alakansakoulun tiloihin ja 100 sisätautipotilaan osasto Porthanin kansakouluun.
Sotasairaalan päällikkölääkärinä toimi lääk.lis. Henry Snellman ja kirurgisen osaston kirurgiksi lääkintäkapteeni, lääk.lis Kaarlo Rytkönen, joka oli sivilitoimenaan myös Tornion yleisen sairaalan ylilääkäri. Lisäksi sotasairaalassa työskenteli suomalaisten lääkärien rinnalla muutama norjalaislääkäri. Sotasairaalan talouspäällikkönä toimi Tornion seminaarin johtaja, sotilasvirkailija Viljo Törmälä.
33. sotasairaala keskittyi pääosin jälkihoitoon, sillä hoidettavat olivat saaneet lähellä rintamaa jo ensihoidon. Sodan ensimmäisten potilaiden joukossa paleltumien määrä oli poikkeuksellsen suuri.
| Osasto | Sijainti | Kuva | Sairaansijat |
| --- | --- | --- | --- |
| I | Tornion seminaari, Tornion Suensaaren kaupunginosa |  |  200 kirurgista sairaansijaa |
| II | Porthanin koulu, Tornion Suensaaren kaupunginosa |  |  100 sisätautisairaansijaa |
| III | Tornion yleinen sairaala, Tornion Suensaaren kaupunginosa |  |  45 sairaansijaa  saatiin myöhemmin supistamalla sairaalana sukupuolitautiosastoa |

Talvisodan jälkeen toiminta 33. sotasairaalan tiloissa palautui ennalleen eli Välirauhan aikana alakansakouluopettajia kouluttava seminaari jatkoi normaalisti toimintaansa, Porthanin koulu palasi kansakoulukäyttöön ja Tornion yleisen sairaalan toiminta palasi ennalleen.
Jatkosota

Liikekannallepanon alettua 16. kesäkuuta 1941 33. sotasairaala perustettiin uudestaan Talvisodan mallin mukaan. Sen keskuspaikkana eli runkosairaalana oli edelleen Tornion seminaarin tilat ja toisena paikkana Porthanin koulu. Pian tuli määräys 50 lisäpaikalle, jotka saatiin Tornion yleisestä sairaalasta. Näin 33. sotasairaala oli valmis vastaanottamaan ensimmäiset potilaat 5. heinäkuuta 1941, kun Tornioon saapui 352 haavoittunutta. Haavoittuneiden joukossa tulivat myös ensimmäiset saksalaiset potilaat.
Henkilöstössä oli useita samoja henkilöitä kuin Talvisodan aikaisessa sotasairaalassa eli päällikkölääkärinä lääkintäkapteeni Henry Snellman, kuten jo Talvisodan aikaisessa sotasairaala 33:ssa, johtava lääkäri Kaarlo Rytkönen ja talouspäällikkönä seminaarin johtaja, sotilasvirkailija Viljo Törmälä. Lisäksi sotasairaalassa toimi osastolääkäri, joka vaihtui kaksi kertaa sotasairaalan toiminnan aikana.
Potilaat olivat useimmiten toisista sotasairaaloista tulleita eli heitä oli jo hoidettu eli eivät olleet enää juurikaan lääketieteellisesti haastavia.
| Osasto | Sijainti | Kuva | Sairaansijat |
| --- | --- | --- | --- |
| A | Tornion seminaari, Tornion Suensaaren kaupunginosa |  |  200 kirurgista sairaansijaa |
| B | Porthanin koulu, Tornion Suensaaren kaupunginosa |  |  100 sisätautisairaansijaa |
| C | Tornion yleinen sairaala, Tornion Suensaaren kaupunginosa |  |  50 sairaansijaa |
| D | Tornion kerho, Tornion Suensaaren kaupunginosa |  |  Polilinikka (3 huonetta Kerho-rakennuksesta), siirtyi Porthanin koululta   |
| E | Tornion yhteislyseo, Tornion Suensaaren kaupunginosa |  |  300 sairaansijaa  lieviä kirurgisia potilaita  saksalaislääkäri hoiti potilaita  käytössä 18.9. - 13.10.1941, jonka jälkeen kouluopetuksen käyttöön |

Sotasairaala 33:n toiminta päättyi 6. lokakuuta 1942, jolloin viimeiset työntekijät lopettivat sotasairaalatyönsä. Seminaarin tilat ja 200 potilaalle tarkoitetut sairaalavarusteet luovutettiin saksalaisten käyttöön muiden tilojen eli Porthanin koulu, Tornion yleinen sairaala ja Kerhon tilat siirtyivät alkuperäiseen käyttöönsä. Osa suomalaisen sotasairaalan hoitohenkilökuntaa siirtyi saksalaisten palvelukseen.
Saksalaisilla oli Jatkosodan kestäessä käytössään Torniossa sotasairaalatiloina Tornion seminaari kokonaisuudessaan ja osia Tornion yhteislyseosta. Lapin sodan alkuvaiheessa 8. lokakuuta 1944 seminaarirakennuksessa olleen saksalaisen sotasairaalan henkilökunta ja potilaat pakenivat viidellä ambulanssilla ja kävelykykyiset kävellen muutaman sadan metrin päässä olleen Tornion Näränperän eli Tornion pohjoistullin kautta Ruotsin puolelle.
La poupée monte le son

|  La poupée monte le son |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Laura Thorn
Levy-yhtiö:  Ily8
Kesto:  2:58
Tyylilaji:  pop, synthpop, chanson
Julkaistu:  20. joulukuuta 2024
Säveltäjä(t):  Julien Salvia
Sanoittaja(t):  Ludovic-Alexandre Vidal
Tuottaja(t):  Christophe Houssin Julien Salvia Ludovic-Alexandre Vidal
Euroviisutiedot
Vuosi:  2025
Maa:  Luxemburg
Kieli:  ranska
Video:  videolinkki
Aikajärjestys
 ◄ ”Fighter” (2024) 
La poupée monte le son (suom. Nukke korottaa ääntään) on luxemburgilaisen laulajan Laura Thornin esittämä kappale, joka julkaistiin 20. joulukuuta 2024. Thorn voitti kappaleella Luxemburgin vuoden 2025 euroviisukarsinnan Luxembourg Song Contest 2025 -kilpailun ja edustaa täten Luxemburgia vuoden 2025 Eurovision laulukilpailussa Baselissa.
NBA:n varaustilaisuus 1996

Vuoden 1996 NBA:n varaustilaisuus pidettiin 26. kesäkuuta 1996 East Rutherfordissa.
Varaukset > Ensimmäinen kierros

| --- | --- |
: = All-Star
| Nro | Pelaaja | Kansalaisuus | Joukkue | Koulu/Seurajoukkue |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Allen Iverson (G) |  Yhdysvallat | Philadelphia 76ers | Georgetown |
| 2 | Marcus Camby (C) |  Yhdysvallat | Toronto Raptors | Massachusetts |
| 3 | Shareef Abdur-Rahim (PF) |  Yhdysvallat | Vancouver Grizzlies | California |
| 4 | Stephon Marbury (PG) |  Yhdysvallat | Milwaukee Bucks (myytiin Minnesotaan) | Georgia Tech |
| 5 | Ray Allen (SG) |  Yhdysvallat | Minnesota Timberwolves (myytiin Milwaukeen) | Connecticut |
| 6 | Antoine Walker (SF) |  Yhdysvallat | Boston Celtics (Dallasilta) | Kentucky |
| 7 | Lorenzen Wright (C) |  Yhdysvallat | Los Angeles Clippers | Memphis |
| 8 | Kerry Kittles (SG) |  Yhdysvallat | New Jersey Nets | Villanova |
| 9 | Samaki Walker (PF) |  Yhdysvallat | Dallas Mavericks (Bostonilta) | Louisville |
| 10 | Erick Dampier (C) |  Yhdysvallat | Indiana Pacers (Denveriltä) | Mississippi State |
| 11 | Todd Fuller (C) |  Yhdysvallat | Golden State Warriors (Golden Statelta Orlandon ja  Washingtonin kautta) | North Carolina State |
| 12 | Vitali Potapenko (C) |  Ukraina | Cleveland Cavaliers (Washingtonilta) | Wright State |
| 13 | Kobe Bryant (SG) |  Yhdysvallat | Charlotte Hornets (myytiin L.A. Lakersille) | Lower Merion H.S. (Lower Merion Township, Pennsylvania) |
| 14 | Predrag Stojaković (SF) |  Jugoslavia | Sacramento Kings | PAOK BC (Kreikka) |
| 15 | Steve Nash (PG) |  Kanada | Phoenix Suns | Santa Clara |
| 16 | Tony Delk (SG) |  Yhdysvallat | Charlotte Hornets (Miamilta) | Kentucky |
| 17 | Jermaine O'Neal (F/C) |  Yhdysvallat | Portland Trail Blazers | Eau Claire H.S. (Columbia, South Carolina) |
| 18 | John Wallace (PF) |  Yhdysvallat | New York Knicks (Detroitilta San Antonion kautta) | Syracuse |
| 19 | Walter McCarty (PF) |  Yhdysvallat | New York Knicks (Atlantalta Miamin kautta) | Kentucky |
| 20 | Žydrunas Ilgauskas (C) |  Liettua | Cleveland Cavaliers | Atletas (Liettua) |
| 21 | Dontae' Jones (F) |  Yhdysvallat | New York Knicks | Mississippi State |
| 22 | Roy Rogers (PF) |  Yhdysvallat | Vancouver Grizzlies (Houstonilta) | Alabama |
| 23 | Efthimios Rentzias (C) |  Kreikka | Denver Nuggets (Indianalta) | PAOK Salonicco (Grecia) |
| 24 | Derek Fisher (PG) |  Yhdysvallat | Los Angeles Lakers | Arkansas-Little Rock |
| 25 | Martin Müürsepp (PF) |  Viro | Utah Jazz (myytiin Miamiin) | Kalev Tallinn (Viro) |
| 26 | Jerome Williams (F) |  Yhdysvallat | Detroit Pistons (San Antoniolta) | Georgetown |
| 27 | Brian Evans (F) |  Yhdysvallat | Orlando Magic | Indiana |
| 28 | Priest Lauderdale (C) |  Yhdysvallat | Atlanta Hawks (Seattlelta) | Peristeri BC (Kreikka) |
| 29 | Travis Knight (C) |  Yhdysvallat | Chicago Bulls | Connecticut |
Varaukset > Toinen kierros

| Nro | Pelaaja | Kansalaisuus | Joukkue | Koulu/Seurajoukkue |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 | Othella Harrington |  Yhdysvallat | Houston Rockets | Georgetown |
| 31 | Mark Hendrickson |  Yhdysvallat | Philadelphia 76ers | Washington State |
| 32 | Ryan Minor |  Yhdysvallat | Philadelphia 76ers | Oklahoma |
| 33 | Moochie Norris |  Yhdysvallat | Milwaukee Bucks | West Florida |
| 34 | Shawn Harvey |  Yhdysvallat | Dallas Mavericks | West Virginia State |
| 35 | Joseph Blair |  Yhdysvallat | Seattle SuperSonics | Arizona |
| 36 | Doron Sheffer |  Israel | Los Angeles Clippers | Connecticut |
| 37 | Jeff McInnis |  Yhdysvallat | Denver Nuggets | North Carolina |
| 38 | Steve Hamer |  Yhdysvallat | Boston Celtics | Tennessee |
| 39 | Russ Millard |  Yhdysvallat | Phoenix Suns | Iowa |
| 40 | Marcus Mann |  Yhdysvallat | Golden State Warriors | Mississippi Valley State |
| 41 | Jason Sasser |  Yhdysvallat | Sacramento Kings | Texas Tech |
| 42 | Randy Livingston |  Yhdysvallat | Houston Rockets | Louisiana State |
| 43 | Ben Davis |  Yhdysvallat | Phoenix Suns | Arizona |
| 44 | Malik Rose |  Yhdysvallat | Charlotte Hornets | Drexel |
| 45 | Joe Vogel |  Yhdysvallat | Seattle SuperSonics | Colorado State |
| 46 | Marcus Brown |  Yhdysvallat | Portland Trail Blazers | Murray State |
| 47 | Ron Riley |  Yhdysvallat | Seattle SuperSonics | Arizona State |
| 48 | Jamie Feick |  Yhdysvallat | Philadelphia 76ers | Michigan State |
| 49 | Amal McCaskill |  Yhdysvallat | Orlando Magic | Marquette |
| 50 | Terrell Bell |  Yhdysvallat | Houston Rockets | Georgia |
| 51 | Chris Robinson |  Yhdysvallat | Vancouver Grizzlies | Western Kentucky |
| 52 | Mark Pope |  Yhdysvallat | Indiana Pacers | Kentucky |
| 53 | Jeff Nordgaard |  Yhdysvallat | Milwaukee Bucks | Wisconsin-Green Bay |
| 54 | Shandon Anderson |  Yhdysvallat | Utah Jazz | Georgia |
| 55 | Ronnie Henderson |  Yhdysvallat | Washington Bullets | Louisiana State |
| 56 | Reggie Geary |  Yhdysvallat | Cleveland Cavaliers | Arizona |
| 57 | Drew Barry |  Yhdysvallat | Seattle SuperSonics | Georgia Tech |
| 58 | Darnell Robinson |  Yhdysvallat | Dallas Mavericks | Arkansas |
Aiheesta muualla

Basketball-Reference (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
NBA:n varaustilaisuudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940-luku |  |  |  |  |  |  |  | 1947 | 1948 | 1949 |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 |  |  |  |  |  |  |  |
Allen Iverson, 1. varaus
Kobe Bryant, 13. varaus
Steve Nash, 15. varaus
NBA:n varaustilaisuus 2003

Vuoden 2003 NBA:n varaustilaisuus pidettiin 26. kesäkuuta 2003 Madison Square Gardenissa New Yorkissa.