stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
NP-täydellisyys

Laskennallisen kompleksisuuden teoriassa NP-täydelliset ongelmat ovat laskennallisesti erittäin vaativia ongelmia. Ne ovat luokan NP (epädeterministisellä Turingin koneella polynomisessa ajassa ratkeavien ongelmien joukko) vaikeimmat ongelmat. Polynomiaikaisen ratkaisun löytyminen NP-täydelliseen ongelmaan deterministisellä Turingin koneella (tai millä tahansa nykyisellä tietokoneella) johtaisi polynomiaikaisen ratkaisun olemassaoloon kaikille muillekin luokan NP ongelmille. Tämä tarkoittaisi sitä, että P=NP, eli kaikki epädeterministisellä Turingin koneella polynomisessa ajassa ratkeavat ongelmat ovat myös deterministisellä Turingin koneella polynomisessa ajassa ratkeavia.
NP-täydellisten ongelmien ratkaisemiseen tunnetaan ainoastaan eksponentiaalisen ajan vieviä algoritmeja. Yleisesti asiantuntijat ovat sitä mieltä, että P≠NP. Tätä ei kuitenkaan ole pystytty todistamaan. 11. elokuuta 2010 Vinay Deolalikar väitti todistaneensa, että P≠NP. Jos P≠NP, avoin ongelma on myös, onko luokan NP kaikille ongelmille olemassa jokin ratkaisu, joka vie vähemmän kuin eksponentiaalisen ajan.
Tunnettuja NP-täydellisiä ongelmia ovat mm. kauppamatkustajan ongelma, Hamiltonin polun tai piirin löytäminen verkosta, lauselogiikan toteutuvuusongelma ja verkon väritys.
Takotsubokardiomyopatia

(A) Sydämen ultraäänikuva, joka näyttää vasemman kammion laajentumisen akuutissa vaiheessa. (B) Vasemman kammion ultraäänikuva 6 päivää myöhemmin.
Takotsubokardiomyopatia on nimetty japanilaisten mustekalojen pyyntiruukkujen (tako tsubo) mukaan. Sairauden alkuvaiheessa sydämen vasen kammio muistuttaa näitä pyyntiruukkuja. Oireet esimerkiksi sydänsähkökäyrässä eli EKG:ssä ja verikokeissa muistuttavat sydäninfarktia ja ne vaativat välitöntä hoitoa. Sydämen varjoainetutkimuksessa ei kuitenkaan todeta tukkeutunutta sepelvatimoa. Oireet alkavat usein voimakkaan tunnejärkytyksen yhteydessä tai sen jälkeen. Tästä syystä puhutaan myös  "särkyneen sydämen oireyhtymästä". Runsaalla adrenaliinin ja muiden stressihormonien erittymisen epäillään laukaisevan sairauden. Yleisemmin takotsubokardiomyopatiaa todetaan vaihdevuosi-iän ylittäneillä naisilla. Oireet tulevat usein tunnejärkytyksen tai voimakkaan fyysisen rasituksen yhteydessä. Oireita voivat olla hengenahdistus (hengityksen salpautuminen), pahoinvointi ja tajunnan hetkellinen menettäminen. Oireiden perusteella tilaa on vaikea erotta sydäninfarktista. Tutkimuksissa sydänsähkökäyrässä eli EKG:ssä ja sydänlihasvaurion merkkiainetutkimuksissa on sydäninfarktiin sopivia muutoksia. Sepelvaltimoiden varjoainekuvaksessa ei kuitenkaan todeta sydäninfarktia. Sydämen vasen kammion pyöristyminen ruukkumaiseen muotoon todetaan varjoainekuvauksessa tai ultraäänitutkimuksessa. Sairaalassa annettava sydänlääkitys parantaa tilanteen parin vuorokauden sisällä ja potilas pääsee kotiutumaan. Liikehäiriöt sydämen seinämässä voivat kestää pari viikkoa. Sydän todetaan parantuneeksi ultraäänitutkimuksessa  noin neljän viikon kuluttua.
Takotsubokardiomyopatian aiheuttamaa sydämen vajaatoimintaa hoidetaan sairaalassa olon ajan beetasalpaajalääkityksellä.  Antikoagulaatiohoidolla estetään sydämen sisälle muodostuvia verihyytymiä, kunnes sydän on toipunut. ACE-estäjiä tai ATR-salpaajia käytetään usein sairaalavaiheessa. Näistä on hyötyä myös pidempiaikaisessa käytössä.
Eesti Laul

| Eesti Laul |
| --- | --- |
Tyyli:  laulukilpailu
Alkuperämaa:   Viro
Alkuperäiskieli:  viro
Tuotantokausia:  15
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Eesti Rahvusringhääling
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
Eesti Laul on Viron yleisradion järjestämä laulukilpailu. Kilpailun voittaja edustaa Viroa Eurovision laulukilpailussa. Eesti laul -kilpailu on järjestetty vuodesta 2009 lähtien. Kilpailun edeltäjä oli Eurolaul.
Voittajat

| Vuosi | Kappale | Esittäjä | Sijoitus Euroviisujen finaalissa | Sijoitus Euroviisujen semifinaalissa |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009 | Rändajad | Urban Symphony | 6. | 3. |
| 2010 | Siren | Malcolm Lincoln | X | 14. |
| 2011 | Rockefeller Street | Getter Jaani | 24. | 9. |
| 2012 | Kuula | Ott Lepland | 6. | 4. |
| 2013 | Et uus saaks alguse | Birgit Õigemeel | 20. | 10. |
| 2014 | Amazing | Tanja | X | 12. |
| 2015 | Goodbye to Yesterday | Elina Born & Stig Rästa | 7. | 3. |
| 2016 | Play | Jüri Pootsmann | X | 17. |
| 2017 | Verona | Koit Toome & Laura | X | 14. |
| 2018 | La forza | Elina Netšajeva | 8. | 5. |
| 2019 | Storm | Victor Crone | 20. | 4. |
| 2020 | What Love Is | Uku Suviste | Euroviisut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. | Euroviisut peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. |
| 2021 | The Lucky One | Uku Suviste | X | 13. |
| 2022 | Hope | Stefan | 13. | 5. |
| 2023 | Bridges | Alika | 8. | 10. |
| 2024 | (nendest) narkootikumidest ei tea me (küll) midagi | 5MIINUST & Puuluup | 20. |  |
Aiheesta muualla

Eesti Laul -kilpailun viralliset sivut (viroksi)
Under the Radar Over the Top

| Under the Radar Over the Top Scooter |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2009 Sheffield Underground Studios
 Julkaistu:  2. lokakuuta 2009  23. lokakuuta 2009
 Tuottaja(t): H. P. Baxxter, Rick J. Jordan, Michael Simon, Jens Thele
 Tyylilaji: hardstyle, hard trance, happy hardcore, jumpstyle, new wave
 Kesto: 46.08
 Levy-yhtiö: Sheffield Tunes (Saksa) All Around the World (Britannia)
Muut kannet
 The Dark Side Editionin kansi  Britannian version kansi
Listasijoitukset
  2.  15. 
Scooterin muut julkaisut
| Jumping All Over the World 2007 | Under the Radar Over the Top 2009 | Live in Hamburg 2010 |
Singlet albumilta Under the Radar Over the Top
 ”J’adore Hardcore” Julkaistu: 14. elokuuta 2009  ”Ti Sento” Julkaistu: 2. lokakuuta 2009  ”The Sound Above My Hair” Julkaistu: 27. marraskuuta 2009  ”Stuck on Replay” Julkaistu: 12. maaliskuuta 2010
Under the Radar Over the Top on saksalaisen dance-yhtye Scooterin neljästoista studioalbumi. Albumi julkaistiin Saksassa 2. lokakuuta 2009 ja Britanniassa 23. lokakuuta samana vuonna.
Taustatietoa

Albumilta on tähän asti julkaistu neljä singleä "J'adore Hardcore", "Ti Sento", "The Sound Above My Hair" ja "Stuck on Replay". Jälkimmäisin single valittiin vuoden 2010 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen viralliseksi tunnuskappaleeksi. Albumin kansi (Britannian versiota lukuun ottamatta) on kuvattu yhdysvaltalaisen turvallisuusvirasto NSA:n entisessä päämajassa, Berliinissä, Teufelsbergin huipulla. Scooter aloitti maaliskuussa 2010 maaliskuun kestävän Under the Radar Over the Top -kiertueen.
Painokset

Albumista julkaistiin myös rajoitettu painos nimellä The Dark Side Edition. Se sisältää alkuperäisen CD:n lisäksi bonus CD:n, jolla on kappaleita aikaisemmilta Scooterin levyiltä, ja DVD:n, jolla on matkadokumentteja Australiasta, Afrikasta ja Aasiasta sekä yhtyeen haastatteluja. Toinen, vieläkin rajoitetumpi painos albumista julkaistiin nimellä Under the Radar Over the Top Deluxe VIP Fan Box. Se sisältää The Dark Side Edition CD:n ja DVD:n lisäksi Scooter lipun, Scooter tunnuslevyjä, viisi Scooter postikorttia ja laatikon, joka sisältää valokuvia albumin kannen kuvauksesta.
Vuonna 2010 albumi myi kultaa.
Kappaleet

| --- | --- |
 Standardipainos Stealth – 1.23  J'adore Hardcore – 4.20  Ti Sento – 3.55 (feat. Antonella Ruggiero)  State of Mind – 3.30  Where the Beats... – 3.51  Bit a Bad Boy – 3.47  The Sound Above My Hair – 4.38  See Your Smile – 4.13  Clic Clac – 4.29  Second Skin – 5.54  Stuck on Replay – 3.10  Metropolis – 5.38 :  CD 2: The Dark Side Edition She's the Sun – 3.48  Take Me Baby – 4.15  Frequent Traveller – 3.37  Eyes Without a Face – 3.18  Dancing in the Moonlight – 4.33  Lass Uns Tanzen – 3.42 (Day Version)  Stripped – 4.21 (Live)  Sex Dwarf – 4.19  Am Fenster – 5.52  Marian – 4.55 (Version)
Singlet

J’adore Hardcore (14.08.2009)
1. «J’adore Hardcore (Radio Edit)» (03:47)
2. «J’adore Hardcore ('The Melbourne' Club Mix)» (05:51)
3. «J’adore Hardcore (Extended Mix)» (05:39)
4. «J’adore Hardcore (Megastylez Edit)» (03:19)
5. «Dushbag» (04:38)
J'adore Hardcore (vain Brianissa julkaistu)
1. «Radio edit» (3:47)
2. «Extended mix» (5:39)
3. «Club Mix» (5:51)
4. «Megastylez remix» (6:02)
5. «Eric Chase remix» (5:50)
Ti Sento (02.10.2009)
1. «Ti Sento (Radio Edit)» (03:55)
2. «Ti Sento (VIP Room Club Mix)» (05:18)
3. «Ti Sento (Extended Mix)» (06:06)
4. «Ti Sento (Lissat & Voltaxx Remix)» (04:22)
5. «Scarborough Reloaded» (03:50)
The Sound Above My Hair (CD single 2-track) 27.11.2009
1. «The Sound Above My Hair (Radio Edit)» (03:38)
2. «Lucullus» (04:40)
The Sound Above My Hair (Web release)
1. «The Sound Above My Hair (Radio Edit)» (03:38)
2. «The Sound Above My Hair (Electro Mix)» (07:11)
3. «The Sound Above My Hair (Extended Version)» (06:39)
4. «Lucullus» (04:40)
Stuck on Replay (12.03.2010)
1. «Stuck on Replay (Radio Edit)» (03:09)
2. «Stuck on Replay (Club Mix)» (03:25)
3. «Stuck on Replay (Extended Mix)» (03:49)
4. «P.U.C.K.» (03:56)
5. «Ti Sento» (03:55)
6. «Metropolis» (04:09)
Arvostelut

Allmusic: positiivinen
Listasijoitukset

| Lista (2009) | Sija |
| --- | --- |
Austrian Albums Chart: 15
German Albums Chart: 2
Hungarian Albums Chart : 38
Swiss Albums Chart: 51
Samplet

"J'adore Hardcore" sisältää samplen italialaisen Planet Funkin "Chase the Sun" ja Activatorin "Lullaby" -kappaleista.
"J'adore Hardcore" sisältää ranskalaisen fanin, Maddy Julienin, junan vessassa puhelimellaan nauhoittaman samplen.
"Ti Sento" sisältää samplen italialaisen Matia Bazarin saman nimisestä kappaleesta. Scooterin versiolla on myös mukana Matia Bazarin naissolisti Antonella Ruggiero. "Ti Sento" sisältää myös samplet Technoboyn saman nimisestä kappaleesta sekä Crypsiksen "Sonic Sabotage" -kappaleesta.
"Bit a Bad Boy" sisältää samplen hollantilaisen Krezipin "I Would Stay" -kappaleesta.
"Second Skin" -kappale on cover versio brittiläisen The Chameleonsin saman nimisestä kappaleesta.
"State of Mind" on cover versio hollantilaisen Within Temptationin "Pale" -kappaleesta.
"Stuck on Replay" sisältää samplen Lionel Richien kappaleesta "Stuck on You" ja DJ Phil Tyn "A Kay A" -kappaleesta.
"See You Smile" sisältää samplen DJ Paul Elstakin "Rainbow High in the Sky" -kappaleesta.
"The Sound Above My Hair" sisältää samplen Tina Cousinsin "Wonderful Life" -kappaleesta.
Ranskan aateli

Penthièvren herttua perheineen. Maalaus vuodelta 1768.
Ranskan aateli oli ranskalaiseen sääty-yhteiskuntaan kuulunut aristokraattinen luokka ennen vuonna 1789 käynnistynyttä Ranskan suurta vallankumousta. Nykyaikana Ranskassa esiintyy yhä periytyviä aatelisarvoja, vaikkakaan aatelistoa säätynä ei enää ole.
Ranskan aatelijärjestelmä erosi monin osin esimerkiksi brittiläisestä aatelista. Ranskassa aatelius tarkoitti ennen kaikkea tietynlaista yksilön asemaa lain edessä, joka saavutettiin määrätyillä ehdoilla ja joka soi yksilölle tiettyjä oikeuksia. Aateli tässä merkityksessä lakkautettiin aluksi Ranskan suuren vallankumouksen yhteydessä ja uudestaan vuonna 1870 Ranskan kolmannen tasavallan myötä.
Ranskassa esiintyi myös maaomistuksiin liittyviä aatelisarvoja. Aatelisuus ja aatelisarvo ovat ranskalaisessa kontekstissa osin eri asiaa merkitseviä käsitteitä. Aatelinen oli kuka tahansa aatelisluokaan kuuluva ja tietyn laillisen aseman omaava yksilö, kun taas aatelisarvot olivat osan aatelisista omistamia maaomistukseen liittyviä arvonimiä. Perinnöllisiä aatelisarvoja esiintyy Ranskassa tänäkin päivänä, vaikkakaan niillä ei olekaan relevanssia henkilön laillisten oikeuksien kannalta, eikä niihin liity enää maaomistuksia.
Historia > Aatelisarvot sotilasvirkoina

Ranskalaiset aatelisarvot juontavat juurensa merovingihallitsijoiden ajalle, noin 500-700 luvuille. Alkuperäiset aatelisarvot johdettiin kyseisen aikakauden sotilasjohtajien nimityksistä, ja ne viittasivat tiettyyn konkreettiseen asemaan osana sotilasorganisaatiota. Esimerkiksi herttuan (duc) arvo perustui johtajaa tarkoittavaan latinan sanaan dux. Nimityksellä viitattiin tietyn maakunnan korkeimpaan sotilasjohtajaan. Kreivin (comte) arvo taas johdettiin latinan kumppania tarkoittavasta sanasta comes. Nimityksellä tarkoitettiin kuninkaan henkilökohtaiseen seurueeseen kuulunutta korkea-arvoista upseeria tai tietyn kaupungin lähiympäristön suojeluun asetettua sotilaskomentajaa.
Historia > Keskiaikainen feodaaliaateli

Ajan myötä sotilasvirat alkoivat kytkeytyä yhä tiiviimmin määrättyihin maa-alueisiin. Hallitsijat alkoivat palkitsemaan itselleen uskollisia johtajia rahan sijaan maaomistuksilla, joiden tuotoilla upseerin oli tarkoitus kyetä ansaitsemaan palkkansa. Alun perin maaomistus ja siihen liittyvä sotilasvirka annettiin korkeintaan eliniäksi. Pian aatelisarvon ja maaomistuksen välinen yhteys muuttui kuitenkin erottamattomaksi, ja aatelisarvon haltijat alkoivat siirtää maaomistuksiaan ja niihin liittyviä arvoja perillisilleen.
Noin 800- ja 1100- lukujen välisenä aikana edellä kuvattu järjestelmä kehittyi institutionalisoituun ja vakiintuneeseen muotoon, josta käytetään usein nimitystä feodalismi. Feodaalijärjestelmässä ylhäisaateli vannoi muodollisesti uskollisuutta kuninkaalle, ja vastaavasti alemmat aateliset vannoivat uskollisuutta oman alueensa ylemmälle aateliselle. Aateliset myös saattoivat luoda uusia alempia aatelisvirkoja antamalla osan maaomistuksestaan alamaiselleen uskollisuutta ja sotilaspalvelua vastaan.
Osassa Eurooppaa monarkin valta muodostui lopulta verrattain heikoksi, ja maaomistuksia hallinnoivat aateliset saattoivat usein syrjäyttää kuninkaan merkittävimpänä vallankäyttäjänä. Ranskassa näin ei käynyt. Kruunu onnistui huolella suunniteltujen avioliittojen, aatelisarvojen ostamisten ja aatelisarvojen riistämisten kautta haalimaan haltuunsa lopulta lähes kaikki varhaiseen feodaaliaateliin kuuluneet aatelisarvot. 1500-luvun aikana prosessi saatiin lähes päätökseen, ja tämän jälkeen Ranskassa ei enää esiintynyt alkuperäisiin feodaaliomistuksiin liittyviä herttuan tai markiisin arvoja. Myös suurin osa alkuperäisistä kreivin ja varakreivin arvoista yhdistettiin kruunuun 1600-luvun aikana.
Historia > Kuninkaan perustamat aatelisarvot

1300-luvulta alkaen Ranskassa kuninkaat alkoivat perustaa uusia aatelisarvoja kruunun itselleen haalimien tilalle. Arvoja myönnettiin lähinnä kuninkaan uskolliseksi tiedetylle lähipiirille. Aluksi perustettiin lähinnä uusia herttuan ja kreivin arvoja. 1500-luvulta alkaen alettiin perustaa myös markiisin arvoja.
Kuninkaan perustamat aatelisarvot erosivat varhaisemmista feodaaliarvoista muutamalla olennaisella tavalla. Uudet arvot eivät perustuneet varhaiskeskiajan sotilasviroista historiallisesti kehittyneille maaomistuksille, vaan ne olivat luonteeltaan kuninkaan myöntämiä erioikeuksia. Uusiin aatelisarvoihin liittyi kyllä poikkeuksetta maaomistus, mutta omistus oli yleensä pieni verrattuna feodaaliaatelin hallinnoimiin herttua- ja kreivikuntiin. Aatelisen valta omistuksiin oli myös rajatumpi, kuin aiemman feodaaliaatelin. Lisäksi maaomistusta ei voinut enää jakaa osiin. Näin ollen aatelinen ei esimerkiksi kyennyt luomaan itse uusia alempia aatelisarvoja alamaisilleen tai perillisilleen. Aatelisarvon pystyi myös perimään vain yksi perillisistä.
Mikäli aatelisomistus myytiin, ei siihen liittyvä aatelisarvo yleensä siirtynyt ostajalle. Ajan myötä osa aatelisarvoihin liittyvistä maaomistuksista ajautuikin muiden kuin aatelisten haltuun. Yleensä aateliin kuulumattomalla, mutta aatelisomistusta hallinnoivalla henkilöllä oli maahan samat oikeudet kuin aatelisella. Hän siis pystyi keräämään alueelta veroja ja sai muutenkin hyödyntää omistustaan. Hän ei kuitenkaan voinut käyttää itsestään esimerkiksi kreivin tai markiisin nimitystä. Aatelisomistusta hallinnoiva henkilö saattoi käyttää itsestään esimerkiksi nimitystä seigneur. Mikäli sama suku piti hallussaan samaa aatelisarvoon liittyvää maaomistusta neljän sukupolven ajan, saattoi suku saada lopulta varsinaisen aatelisarvon.
Historia > Aatelin institutionalisoituminen

Aatelisarvoja alettiin institutionalisoida 1500-luvulta alkaen. 1575 annetussa asetuksessa määrätään aatelisarvojen jakautuvan viiteen asteeseen, joille oli asetettu ehtoja niihin liittyvän maa-alueen kokoon ja tuloihin liittyen. Arvot olivat korkeimmasta alimpaan:
1. Herttua (duc)
2. Markiisi (marquis)
3. Kreivi (comte)
4. Varakreivi (vicomte)
5. Paroni (baron)
Käytännössä hierarkia oli lähinnä nimellinen. Vain herttuan arvo miellettiin yleensä muita arvoja korkeammaksi ja siihen liittyi tiettyjä herttualle ominaisia erioikeuksia, joita alemmilla aatelisarvoilla ei esiintynyt. Käytännön sosiaalisessa hierarkiassa olennaiset erottelut olivat herttuan ja alempien aatelisarvojen välinen ero, ja aatelisarvoa kantavan aatelin ja maattoman aatelin välinen ero. Arvioitaessa tietyn henkilön sosiaalista arvostusta tärkeintä oli yleensä se, kuinka pitkä aatelinen sukulinja hänellä oli, millaisia suhteita hänellä oli muihin sukuihin esimerkiksi avioliiton kautta ja millaisessa virassa hän mahdollisesti toimi. Aatelisarvon nimellinen korkeus oli usein arvostukselle toissijaista.
Historia > Aatelisarvojen lakkautus ja uudelleen perustaminen

Ranskan suuri vallankumous johti aatelin erioikeuksien lakkauttamiseen. Feodaalijärjestelmään liittyvä laillinen perusta aatelisarvoille lakkautettiin 4. elokuuta 1789. Aatelisarvot olivat tämän jälkeen vielä hetken olemassa ilman varsinaista yhteiskunnallista merkitystä, kunnes kesäkuun 1790 lopussa aatelisarvot lakkautettiin virallisesti.
Napoleon perusti aatelisarvot uudelleen vuodesta 1804 alkaen. Aluksi Napoleonin perustamat aatelisarvot liittyivät vain muutamiin valtion korkeimpiin virkoihin. Vuodesta 1808 alkaen hän perusti jälleen vallankumousta edeltäneen hierarkian, johon kuului herttuan, kreivin ja paronin aatelisarvot. Napoleon ei kuitenkaan palauttanut vallankumousta edeltänyttä feodaalijärjetelmää. Napoleonin perustamat aatelisarvot kytkeytyivät omintakeisella tavalla maaomistuksiin ja ne noudattivat omalaatuista perimysjärjestystä.
Bourbon-restauraatio laajensi edelleen Napoleonin palauttamaa aatelisjärjestelmää ja toisaalta myös hylkäsi muutamia Napoleonin uudistuksia. Lopulta muutosten myötä aatelisarvot erotettiin kokonaan maaomistuksesta. Myös uusia perinnöllisiä, mutta maaomistuksiin liittymättömiä aatelisarvoja luotiin.
Aatelisarvoja luotiin aina 1870-luvulle asti. Tämän jälkeen Ranskan kolmannen tasavallan myötä aatelisarvojen perustamisesta luovuttiin. Aatelisarvoja ei kuitenkaan lakkautettu ja aatelisarvoja esiintyy Ranskassa myös nykyaikana. Ranskalainen oikeuskäytäntö säätelee myös nykyaikana esimerkiksi aatelisarvojen periytymistä. Vaikka aatelisarvoja edelleen esiintyy, ei varsinaista aatelistoa katsota Ranskassa nykyään olevan, eikä aatelisarvoihin liity enää laillisia etuoikeuksia.
Aateliuden saavuttaminen

Aateliuden saattoi Suurta vallankumousta edeltäneessä Ranskassa saada yleensä kolmella eri tavalla: syntymäoikeuden perusteella, viran perusteella tai kuninkaan erikseen myöntämänä. Aateliuden saattoi tietyin ehdoin myös menettää. Aatelius tarkoittaa tässä yhteydessä henkilön asemaa aatelissäädyn jäsenenä, eikä niinkään minkään määrätyn aatelisarvon omistajana. Suurimmalla osalla aatelisista ei ollut varsinaista aatelisarvoa ja siihen liittyvää maaomistusta, eikä aatelisarvoon liittyvä maaomistus toisaalta taannut aatelissäätyyn pääsemistä.
Aateliuden saavuttaminen > Aatelius sukulinjan perusteella

Suuriman osan Ranskan historiasta aatelisuus oli perinnöllisiä, ja asema saatiin usein jo syntymässä isän aateliuden perusteella. Yleensä pelkän isän aatelius riitti aateloimiseen. Tiettyinä aikoina saatettiin tämän lisäksi vaatia määrätty määrä aatelisia sukuhaaroja tai riittävä määrä isää edeltäviä aatelisia sukupolvia.
Äidin ei yleensä tarvinnut kuulua aateliin, jotta lapsi pystyttiin aateloimaan, eikä aateliutta yleensä ollut mahdollista myöskään saavuttaa pelkän äidin aatelisuuden perusteella. Poikkeuksena muutamissa itäisen Ranskan maakunnissa aateliseksi saattoi päästä myös äidin aateliuden perusteella. Tapa aateloida äidin aateliuden perusteella jatkui esimerkiksi Champagnessa ainakin 1500-luvulle asti.
Aatelisen isän aviottomat lapset saattoivat yleensä saavuttaa aateliuden, mikäli lapsen isä näin halusi. Tätä varten isän tuli tunnustaa lapsi virallisesti. Hallitsijan tuli myös erikseen myöntää aatelisoikeus aviottomalle lapselle. 1600-luvulta alkaen vaadittiin vielä erillinen aateloimisakti, jossa avioton lapsi tuli aateliseksi.
Aateliuden saavuttaminen > Aatelius viran perusteella

Määrätyissä viroissa toimineet virkemiehet saatettiin aateloida virkansa perusteella. Aatelius saatettiin myöntää heti viran alettua, tai vasta kun virassa oli palveltu määrätty aikajakso. Usein aateliuteen oikeuttavia virkoja myytiin, ja monet viran kautta aateloidut myivät virkansa eteenpäin saatuaan oman aatelisarvonsa. Viran perusteella aateloiduista käytettiin useimmiten nimitystä noblesse de robe. Kunnallisissa viroissa toimivista käytettiin nimitystä noblesse de cloche.
1700-luvulla Ranskassa oli noin 4000 virkaa, joissa palvelemisesta myönnettiin aatelisen status. Aateliuteen oikeutettuja virkamiehiä olivat esimerkiksi kuntien tai kaupunkien korkeimmat virat, tuomioistuinten jäsenet, korkeimmat verovirkailijat, suoraan Ranskan kruunun alla työskentelevät hallintovirkamiehet sekä korkeimmat sotilasupseerit.
Viran perusteella myönnetyn aateliuden periytyminen aateloidun lapsille vaihteli. Viran kautta saatu aatelisuus saattoi olla ei-periytyvää, ehdollisesti periytyvää tai heti periytyvää. Osassa viroista asema muuttui periytyväksi, jos 2 tai 3 perättäistä sukupolvea saavutti aateliuden. Muun muassa kenraalin arvo taas oikeutti välittömästi myönnettävään ja perinnölliseen aateliuteen.
Aateliuden saavuttaminen > Aatelius kuninkaan myöntämänä

Ranskan kuningas pystyi aateloimaan kenen tahansa haluamansa henkilön. Varhaisimmat tunnetut aatelissuvut, jotka saivat aateliutensa tällä tavoin, juontivat juurensa 1200-luvulle.
Etenkin talouskriisien aikaan kuningashallinto myi aatelisoikeuksia lähes kenelle tahansa, joka sellaisen pystyi kustantamaan. Kuningas saattoi aika ajoin jopa allekirjoittaa valmiita aateloimisasiakirjoja ilman aateloitavan nimeä, joita paikallishallinnot pystyivät puolestaan täyttämään ja myymään halukkaille ja maksukykyisille henkilöille.
Aateliuden saavuttaminen > Aateliuden menettäminen

Aateliuden saattoi menettää pääsääntöisesti kahdella tavalla. Ensinnä aatelisvelvoitteiden laiminlyönti saattoi aiheuttaa arvon raukeamisen. Tästä käytettiin nimitystä déchéance. Toisaalta toimiminen aateliselle sopimattomiksi katsotuissa ammateissa tai toimissa saattoi johtaa aateliuden menettämiseen, mitä kutsuttiin nimellä dérogeance. Etenkin erilaisten käsityöläisammattien harjoittaminen johti yleensä aatelisoikeuksien menettämiseen. Myöskin muut porvarisluokalle soveliaiksi katsotut elinkeinot, kuten kaupankäynti meritse tai kaivostoimintaan sekaantuminen saattoivat johtaa aatelisoikeuksien menettämiseen. Yhtä lailla toisen henkilön maaomistuksilla harjoitettu maatalous oli aatelille sopimatonta ja peruste aseman menettämiselle. Oman maaomistuksen viljely oli sen sijaan sallittua.