stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Skeptikot
Filosofit

Varhaiset skeptikot:
Pyrrhon (n. 360—270 eaa.)
Timon Fleiuslainen (n. 320—230 eaa.)
Akateeminen skeptisismi:
Arkesilaos (316–241 eaa.)
Lakydes (k. n. 205 eaa.)
Euandros Fokislainen (200- ja 100-lukujen eaa. vaihde)
Telekles (k. 167/166 eaa.)
Hegesinos Pergamonlainen (n. 160 eaa.)
Karneades (214–129 eaa.)
Kleitomakhos (187–109 eaa.)
Kharmadas (n. 164—95 eaa.)
Metrodoros Stratonikeialainen (100-luvun eaa. loppu)
Filon Larissalainen (n. 159–84 eaa.)
Pyrrhonistinen skeptisismi:
Ainesidemos (ensimmäinen vuosisata eaa.)
Agrippa (ensimmäinen vuosisata)
Sekstos Empeirikos (100-luvun loppu)
Vaikutus

Antiikin skeptisismi tuli muiden helleenisen filosofian koulukuntien ajattelun tapaan uudelleen tunnetuksi uuden ajan alussa Sekstos Empeirikoksen ja Ciceron teosten kautta. Se vaikutti muun muassa René Descartesiin ja tämän niin kutsuttuun kartesiolaiseen skeptisismiin. Antiikin skeptisismiin viittaavat usein myös Michel Montaigne, Pierre Gassendi ja David Hume. Antiikin skeptisismin vaikutus voidaan havaita myös mm. John Locken ja George Berkeleyn ajattelussa.
Kirjallisuutta

Bett, Richard (toim.): The Cambridge Companion to Ancient Scepticism.  Cambridge:  Cambridge University Press, 2010.  ISBN 978-0-521-87476-2
Bett, Richard: Pyrrho: his antecedents and his legacy.  Oxford:  Oxford University Press, 2000.
Burnyeat, Myles & Frede, Michael: The Original Sceptics. A Controversy.  Indianapolis:  Hackett, 1997.
Grahn-Wilder, Malin (toim.): Skeptisismi. Epäilyn ja etsimisen filosofia.  Helsinki:  Gaudeamus, 2016.  ISBN 978-952-495-396-2  Sisältää osan Sekstos Empeirikoksen teoksesta Pyrrhonismin pääpiirteet sekä Ciceron teoksesta Academica priora eli Lucullus.
Hankinson, R. J.: The Sceptics.  London:  Routledge, 1995.
Sihvola, Juha (toim.): Ancient Scepticism and the Sceptical Tradition.  (Acta Philosophica Fennica 66)  Helsinki:  Societas Philosophica Fennica, 2000.
Thorsrud, Harald: Ancient scepticism.  (Nide 5 / Ancient philosophies)  University of California Press, 2009.  ISBN 0520259823
Aiheesta muualla

Selin, Risto: ”Skeptisismi”, Ihmeellinen maailma: Skeptikon tietosanakirja.  (Ursan julkaisuja 81)  Helsinki: Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2001.  ISBN 952-5329-19-4
Thorsrud, Harald: Ancient Greek Skepticism The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Vogt, Katja: Ancient Skepticism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Antiikin filosofiset koulukunnat
| --- | --- |
Esisokraattinen filosofia:  Miletoslaiset  Pythagoralaiset  Efesoslaiset  Elealaiset  Pluralistit  Atomistit  Sofistit 
Sokraattinen filosofia:  Akatemialaiset  Peripateetikot  Kyynikot  Kyreneläiset  Megaralaiset  Dialektikot  Elisläiset 
Hellenistinen filosofia:  Epikurolaiset  Stoalaiset  Skeptikot  Uuspythagoralaiset  Uusplatonistit 
Filosofi Pyrrhon myrskyisellä merellä. Kirjankuvitusta 1500-luvun alusta.
Arkesilaos ja Karneades. Kuvitusta Ciceron teokseen Academica (Johann August Goerenzin toimittama laitos vuodelta 1810).
Spengler Cup

| Spengler Cup |
| --- | --- |

Laji:  jääkiekko
Perustettu:  1923
Joukkueita:  6
Hallitseva mestari:  HC Ambri-Piotta
Eniten mestaruuksia:  Kanadan maajoukkue (16)
Sivusto:  www.spenglercup.ch
Spengler Cup on vuosittain Sveitsin Davosissa järjestettävä kansainvälinen jääkiekkoturnaus. Turnauksen isäntäjoukkueena toimii paikallinen HC Davos, joka myös kutsuu turnauksen muut osallistujat. Turnaus pelataan perinteisesti joulun ja uudenvuoden välisenä aikana.
Ensimmäisen kerran vuonna 1923 järjestetty kutsuturnaus on lajissaan maailman vanhin.
Historia

Turnauksen alkuperäinen, vuonna 1923 lausuttu sanoma oli ensimmäisen maailmansodan vihollisuuksien erottaman nuorison palauttaminen yhteen urheilullisen yhteistyön kautta. Turnauksen oli siten tarkoitus antaa nuorisolle mahdollisuus ystävällismielisiin, keskinäistä luottamusta rakentaviin voimankoitoksiin.
Nimensä turnaus sai alkuperäisen rahoittajansa, paikallisen kirurgin ja tiedemiehen Carl Spenglerin mukaan. Carl Spenglerin isällä Alexander Spenglerillä oli suuri vaikutus Davosin kaupungin kehittämisessä kylpylä- ja turistikaupungiksi.
Menestynein joukkue turnauksen historiassa on ollut isäntäjoukkue HC Davos neljällätoista turnausvoitollaan. Ensimmäinen voitto meni englantilaiselle, kanadalaisten opiskelijoiden miehittämälle Oxfordin yliopiston joukkueelle. Turnausta hallitsivatkin ensimmäiset vuodet Davosin ja Oxfordin joukkueet sekä saksalainen Berliner SC.
Toisen maailmansodan aiheuttaman tauon molemmin puolin turnausvoitot päätyivät pääasiassa tšekkoslovakialaisen LTC Prahan haltuun, toisen maailmansodan aikana turnausta pelattiin muutamana vuonna typistetyssä muodossa sveitsiläisseurojen kesken. Viisikymmenluvulla voittajien hajonta oli jossain määrin aikaisempaa suurempaa, mutta kuusikymmenluvun alusta alkaen turnaus muuttui tšekkoslovakialaisten ja neuvostoliittolaisten seurojen keskinäiseksi kilvoitteluksi – vuosina 1965–1983 turnausvoitto päätyi joko Tšekkoslovakiaan tai Neuvostoliittoon. Kahden itäblokin maan hallintaan löi lopulta railon Kanadan maajoukkue osallistumisellaan vuodesta 1984 alkaen, ja itäblokin kadottua myös urheilupoliittiselta kartalta on Kanada useimpina vuosina kilvoitellut turnauksen voitosta isännöivän HC Davosin kanssa.
Nykyään Spengler Cupista on muodostunut Sveitsin toiseksi suurin urheilutapahtuma (tenniksen ATP-turnauksen jälkeen) vuosittaisella 8,5 miljoonan Sveitsin frangin budjetillaan. Turnaus televisioidaan suorana viiteen maahan ja paikalla on turnauksen aikana noin 80 000 katsojan lisäksi 200 median edustajaa.
Vuoden 2020 turnausta ei pelattu koronaviruspandemian vuoksi.
Ottelujärjestelmä

Alun perin kaikki osallistujat pelasivat ensin toisiaan vastaan yksinkertaisella runkosarjakierroksella, jonka jälkeen kaksi eniten pisteitä kerännyttä joukkuetta pelasi uudenvuodenaattona turnauksen voitosta. Vuodesta 1986 alkaen on järjestetty finaali, jotta mielenkiinto turnauksen voittajan suhteen säilyisi loppuun asti. Vuonna 2010 otettiin käyttöön pudotuspelit ja joukkuemäärää lisättiin viidestä kuuteen. Kuudes joukkue on, järjestäjäjoukkueen lisäksi, sveitsiläinen. Joukkueet jaetaan kahteen kolmen joukkueen alkulohkoon, joissa kummassakin pelataan yksinkertainen sarja. Lohkojen voittajat pääsevät suoraan välieriin, kakkoset ja kolmoset kohtaavat toisensa ristikkäin välierissä.
Pelijärjestelmässä ei tunneta tasapelejä, vaan jo runkosarjakierroksella otteluissa on tarvittaessa viiden minuutin jatkoaika ja sen jälkeen vielä rangaistuslaukauskilpailu. Voittanut joukkue saa ottelusta kaksi pistettä, rangaistuslaukauksilla hävinnyt yhden pisteen.
Suomalaisjoukkueet Spengler Cupissa

Suomalainen joukkue on ollut mukana cupissa ensimmäisen kerran vuonna 1967, kun Suomen B-maajoukkue kutsuttiin mukaan. Ensimmäinen suomalainen seurajoukkue Spengler Cupissa oli Tampereen Ilves, joka pelasi turnauksessa vuonna 1972.
Vuonna 2018 KalPa selvitti tiensä finaaliin ensimmäisenä suomalaisena seurajoukkueena, kun kuopiolaiset kaatoivat välierässä HC Davosin 2–1-lukemin. Finaalissa vastaan tuli Kanadan jääkiekkomaajoukkue. Finaali päättyi KalPalle voittolaukausten jälkeen 2–1. Useimmin suomalaisjoukkueista turnaukseen on osallistunut Helsingin Jokerit.
Liigasta paikan Spengler Cupiin saa se joukkue, joka menestyy runkosarjassa parhaiten, mutta ei mahdu pelaamaan jääkiekon Mestarien liigaa. Esimerkiksi kaudelta 2021–2022 turnaukseen valikoitui HIFK, joka oli sijoittunut runkosarjassa viidenneksi.
| Vuosi | Joukkue | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 1967 | Suomen B-maajoukkue | 3 |
| 1968 | Suomen B-maajoukkue | 3 |
| 1969 | Suomen maajoukkue | 3 |
| 1972 | Ilves | 3 |
| 1973 | Jokerit | 5 |
| 1983 | Jokerit | 5 |
| 1993 | Jokerit | 5 |
| 1994 | HIFK | 5 |
| 1995 | HIFK | 4 |
| 1996 | Jokerit | 4 |
| 1997 | Jokerit | 3 |
| 2000 | Jokerit | 5 |
| 2001 | TPS | 3 |
| 2002 | TPS | 4 |
| 2003 | Jokerit | 4 |
| 2004 | HIFK | 5 |
| 2014 | Jokerit | 5 |
| 2015 | Jokerit | 5 |
| 2017 | HPK | 5 |
| 2018 | KalPa | 1 |
| 2019 | TPS | 3 |
| 2020 | KooKoo | Ei pelattu |
| 2021 | KalPa | Ei pelattu |
| 2022 | HIFK | 5–6 |
| 2023 | KalPa | 5–6 |
| 2024 | Kärpät |  |
Aiheesta muualla

Turnauksen viralliset sivut (englanniksi)
| n k Uusivuosi |
| --- | --- |
 Uudenvuodenaatto  Uudenvuodenpäivä 
Perinteet:  Ilotulitus  Illallinen yhdelle  Times Squaren pallo  Tinanvalanta  Uudenvuodenjuoksu  Uudenvuodenkello  Uudenvuodenkortti  Uudenvuodenrevyy  Uudenvuoden vierailut  Wienin filharmonikkojen uudenvuoden konsertti 
Musiikki:  Auld Lang Syne  Happy New Year  New Year’s Day  What’s Another Year? 
Urheilu:  Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut  Yliopistojalkapallon kuusikko: Rose  Orange  Sugar  Fiesta  Cotton  Peach  NHL Winter Classic  Spengler Cup  Tour de Ski  Uudenvuoden mäkikilpailu  Keski-Euroopan mäkiviikko 
Politiikka:  Puolustusministerin uudenvuodenpäivän vastaanotto  Tasavallan presidentin uudenvuodenpuhe 
Liittyvät:  Karkaussekunti  Gregoriaaninen kalenteri  Guy Lombardo
Anne Brunila

| Anne Brunila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. elokuuta 1957 (ikä 67) Kankaanpää
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  hallitusammattilainen
Anne Maritta Brunila (s. 31. elokuuta 1957 Kankaanpää) on suomalainen ekonomisti.
Hän toimi myös vuodet 2014-2016 Svenska handelshögskolanin kolmevuotisessa osa-aikaisessa "Professor of Practice" -tehtävässä.
Ura

Brunila väitteli tohtoriksi vuonna 1997 Helsingin kauppakorkeakoulusta aiheella "Eurooppalaista evidenssiä finanssipolitiikan ja kulutus-säästämispäätösten yhteydestä" ("Fiscal policy and private consumption-saving decisions: European evidence"). Lappeenrannan teknillinen yliopisto myönsi Brunilalle keväällä 2008 kauppatieteiden kunniatohtorin arvonimen.
Vuosina 1990–2002 Brunila työskenteli tutkijana Työväen taloudellisessa tutkimuslaitoksessa ja neuvonantajana Suomen Pankissa ja Euroopan komissiossa. Hän oli valtiovarainministeriön apulaisosastopäällikkö vuosina 2002–2003 ja ministeriön kansantalousosaston ylijohtajana vuosina 2003–2005. Vuosina 2006–2009 hän oli Metsäteollisuus ry:n toimitusjohtaja. Vuonna 2009 Brunila aloitti Fortumin yhteiskuntasuhteiden ja kestävän kehityksen johtajana. Hän jatkoi tehtävässä kevääseen 2013 asti.
Brunila on Sampo-konsernin (2003–), Koneen (2009–), Sanoman (2013–) sekä Stora Enson (2013–) hallituksen jäsen. Talouselämä-lehti nimesi hänet Suomen vaikutusvaltaisimmaksi päättäjänaiseksi vuoden 2014 selvityksessään.
Brunila valitsi vuoden 2014 Finlandia-palkinnon saajan. Brunila oli vuodesta 2019 Suomen elokuvasäätiön hallituksen puheenjohtaja, jossa tehtävässä hänen kautensa päättyi 2024.
Vaalirahoitus

Anne Brunila on tukenut Pekka Haavistoa presidentinvaaleissa 2024. Brunila on kertonut antaneensa kampanjaan muutama tuhat euroa ja lahjoittavansa todennäköisesti lisää, mikäli Haavisto pääsee toiselle kierrokselle.
Yksityiselämä

Vuosina 2003–2008 Brunila oli naimisissa Keravan ja Jyväskylän kaupunginjohtajana toimineen diplomi-insinööri Pekka Kettusen kanssa. Brunilalla on aiemmasta suhteestaan aivovammainen lapsi.
Aiheesta muualla

Arkkipiispalla vieraana tj. Anne Brunila: "Suomalaisen metsäklusterin uudet menestystekijät: puhdas teknologia, uusiutuva energia ja biomateriaalit"[vanhentunut linkki] (1h luentotallenne, .mp3)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)
Esa Latva-Äijö

Esa Antero Latva-Äijö (s. 2. joulukuuta 1965 Ähtäri) on suomalainen näyttelijä. Parhaiten hänet muistetaan Erkki Sepän roolista televisiosarjassa Hovimäki ja Anssi Korpelan roolista televisiosarjassa Korpelan kujanjuoksu. Poliisisarjassa Roba Latva-Äijö on näytellyt Jukka Puustista. Lisäksi hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Akvaariorakkaus, Lakeuden kutsu, Vieraalla maalla, 95 sekä useissa televisiosarjoissa.
Latva-Äijö valmistui teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta vuonna 1993. Hän on ollut kiinnitettynä Helsingin kaupunginteatterissa ja Tampereen teatterissa sekä vierailijana Suomen Kansallisteatterissa, Hämeenlinnan Teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja Pyynikin kesäteatterissa.
Esa Latva-Äijö on avoliitossa radiojuontaja Pauliina Puurilan kanssalähde?.
Sakari Rimminen

Sakari Rimminen vuonna 1970.
Sakari Rimminen (13. marraskuuta 1945 – 3. tammikuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen elokuvaaja ja elokuvaohjaaja.
Vuonna 1970 Taideteollisen oppilaitoksen kamerataiteen osastolta valmistunut Rimminen ohjasi kaksi pitkää elokuvaa, Pilvilinna (1970) ja Sadeaika (1981), sekä lukuisia dokumentteja. 1970-luvun dokumenttituotanto koostui pääosin teollisuus- ja tilauselokuvista, joista yhdessä Tuure A. Korhosen kanssa ohjattu I-lasi kanssamme (1979) palkittiin parhaan lyhytelokuvan Jussilla. 1980- ja 1990-luvuilla Rimmisen tuotanto käsitteli yhä enemmän niin yhteiskunnallisia kuin suomalaista arkitodellisuuttakin kuvaavia aiheita.
Rimmisen sisar on animaatioelokuvien tekijä Marjut Rimminen. Rimmisen poika Mikko Rimminen on Finlandia-palkittu kirjailija.
Yhdysvaltain dollari

| Yhdysvaltain dollari |
| --- | --- |

ISO 4217 -koodi:  USD (nro 840)
Keskuspankki:  Federal Reserve System (Fed)
Symboli:  $
Käyttäjät:  9 virallista käyttäjää:    Yhdysvallat    Itä-Timor    Ecuador    El Salvador    Marshallinsaaret    Mikronesian liittovaltio    Palau    Panama    Zimbabwe
Inflaatio:  -0,20 %, 2015
Jaettava yksikkö:  sentti (¢)
1 dollarin setelissä on George Washington Gilbert Stuartin maalauksen mukaan.
Yhdysvaltain dollari (symboli $, kansainvälinen valuuttatunnus USD) on Yhdysvaltain virallinen rahayksikkö. Yhdysvaltain dollari jaetaan sataan senttiin (engl. cent, tunnus ¢). Yhdysvaltain dollari on yksi maailman vaihdetuimmista ja arvostetuimmista valuutoista ja myös rahanväärentäjien suosima valuutta.
Useimmissa Yhdysvaltain dollarin kolikoissa ja seteleissä käytetään maan presidenttien muotokuvia. Poikkeuksia ovat kymmenen dollarin seteli, jossa on kuvattuna maan ensimmäinen valtiovarainministeri Alexander Hamilton, ja 100 dollarin seteli, jossa on Benjamin Franklin.
Sana dollari tulee monessa Euroopan maassa aiemmin käytössä olleesta rahayksiköstä taaleri, ja Yhdysvaltain dollarista voidaan käyttää myös vanhahtavaa tai puhekielistä nimitystä taala.
Dollarin merkki

Erään teorian mukaan symboli $ on alun perin ollut Yhdysvaltojen (United States) monogrammi, eli kirjaimet U ja S kirjoitettuna päällekkäin. Ennen US-dollarin perustamista yleisesti käytetty maailmanvaluutta oli Espanjan peso, josta käytettiin lyhennettä P ja monikkomuodon lyhennettä PS. Kilpailevan teorian mukaan $-merkki on kehittynyt nopeasti käsin kirjoitetusta PS-symbolista. Ayn Rand esitti romaanissaan Kun maailma järkkyi, että siinä on päällekkäin kirjaimet U ja S ja että se tarkoittaa United States. Todellisuudessa merkki oli käytössä jo ennen kuin Yhdysvallat syntyi, eikä se siten voi olla lyhenne maan nimestä, mutta sen syntyhistoria on yhä arvoitus, vaikka erilaisia teorioita on esitetty. Nykyisin pystyviivoja on yhä yleisemmin vain yksi.
Dollarin merkissä on nykyisin tavallisesti ja virallisesti vain yksi pystyviiva. Erityisesti erilaisissa piirroksissa, kuten sarjakuvissa, esiintyy toisinaan kaksi pystyviivaa sisältävä vanhempi mutta epävirallinen versio.
Yhdysvalloissa ja muissa anglosaksisissa maissa $-merkki kirjoitetaan tavallisesti luvun eteen, esimerkiksi $ 76. Suomenkielisessä tekstissä rahayksiköt suositetaan kirjoitettavaksi ensisijaisesti kirjaimin. Jos merkkiä $ käytetään suomenkielisessä tekstissä, se kirjoitetaan rahasumman jälkeen sanavälillä erotettuna:
Historia

Yhdysvaltain kongressi antoi luonteeltaan symbolisen päätöslauselman dollarista Yhdysvaltain rahayksikkönä 6. elokuuta 1786, mutta vasta Alexander Hamiltonin aloitteesta kongressi sääti virallisen asetuksen dollarista laillisena maksuvälineenä (Coinage Act) 2. huhtikuuta 1792.
Ensimmäiset dollarit olivat samanpainoisia ja samaa koostumusta kuin Espanjan kahdeksan realin kolikko, eli Espanjan dollari tai peso, ja ne kiersivät rinnan. Ne painoivat 550,209 graania ja sisälsivät 93,055 % hopeaa eli 25,560 grammaa. Vuoden 1792 lailla määrättiin Yhdysvaltain dollariin 371,25 graania hopeaa ja 24,75 graania kultaa (15:1). Vuonna 1834 kullan määrää vähennettiin 23,2 graaniin (1,5 grammaa) ja hiukan myöhemmin hopean ja kullan suhteeksi määrättiin 16:1 (23,22 graania kultaa).
Sisällissodan aikaan laskettiin liikkeelle ensimmäiset dollarimääräiset paperirahat (nk. vihreäselkäiset dollarit), joita ei voinut vaihtaa kullaksi.selvennä Kulta- ja hopeakolikoita laskettiin silti edelleen liikkeelle ja vuonna 1878 metallikanta palautettiin. Vuonna 1900 bimetallismista (hopea ja kulta) luovuttiin ja dollari sidottiin kultakantaan. Dollariin tuli 23,22 graania kultaa, mikä vastasi yhtä troy-unssia 20 $ hintaan. Puolen dollarin hopeakolikoita laskettiin liikkeelle aina vuoteen 1969.
New Deal -talousohjelmassa 1933 kultakolikot ja muukin kulta vedettiin liikkeeltä ja lunastettiin liittovaltion haltuun 20,67 dollarin hinnalla unssilta.selvennä Dollarin hintaa alennettiin 13,71 graaniksi, eli yksi troy-unssi 35 dollarin hintaan. Toisen maailmansodan jälkeisessä Bretton Woodsin järjestelmässä kaikki muut valuutat olivat sidoksissa kiinteällä vaihtosuhteella dollariin ja siten epäsuorasti kullan hintaan. Vuoteen 1963 asti dollarin setelissä oli Yhdysvaltojen keskuspankin lupaus vaihtaa dollarit kultaan pyynnöstä.
Kultakanta oli voimassa Yhdysvalloissa vuoteen 1971. Vuosien 1971 ja 1975 välillä käytettiin erinäisiä vaihtosuhteita, kunnes dollari päästettiin 1975 kellumaan vapaasti. Samalla myös Bretton Woods -järjestelmä romuttui.
Vuoden 2009 lopulla YK:n ja Persianlahden öljynviejämaiden (OPEC) keskuudessa alettiin käydä keskusteluja Yhdysvaltojen dollarin korvaamisesta johtavana kaupantekovaluuttana jollakin muulla. Syynä tähän oli Yhdysvaltain suuri velka ja työttömyys. Uuden valuutan käyttöönoton tarkoituksena oli rikkoa riippuvaisuussuhde Yhdysvaltojen keskuspankin Federal Reserve Systemin kanssa.
Yhdysvaltain dollari ja maailmantalous > Valtiot, jotka ovat sitoneet valuuttansa Yhdysvaltain dollariin

| Valtio | valuutta | Tunnus | Sidottu kurssi |
| --- | --- | --- | --- |
|  Aruba | Aruban floriini | AWG | 1 $ = 1,79 floriini |
|  Bahama | Bahaman dollari | BSD | at par (sama kurssi) |
|  Bahrain | Bahrainin dinaari | BHD | 1 $ = 0,376 dinaaria |
|  Barbados | Barbadoksen dollari | BBD | 1 $ = Bds $ 2 |
|  Belize | Belizen dollari | BZD | 1 $ = BZ$ 2 |
|  Bermuda | Bermudan dollari | BMD | at par (sama kurssi) |
|  Caymansaaret | Caymansaarten dollari | KYD | KYD = US$1,2 |
|  Kuuba | Kuuban vaihdettava peso | CUX | vaihdettava peso= 1,08 $ |
|  Djibouti | Djiboutin frangi | DJF | 1 $=177,721 frangia |
|  Antigua ja Barbuda  Dominica  Grenada  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit. | Itä-Karibian dollari | XCD | 1 $ = 2,70 dollaria |
|  Eritrea | Eritrean nakfa | ERN | 1 $=16,5 nakfaa |
|  Hongkong | Hongkongin dollari | HKD | 1 $= 7,75–7,85 HK$ |
|  Jordania | Jordanian dinaari | JOD | 1 $= 0,709 dinaaria |
|  Libanon | Libanonin punta | LBP | 1 $=1507,5 puntaa |
|  Malediivit | Malediivien rufiyaa | MVR | 1 $ =12,8 rufiyaa |
|  Curaçao  Sint Maarten | Alankomaiden Antillien guldeni | ANG | 1$= ƒ1,79 |
|  Oman | Omanin rial | OMR | 1 rial = 2,6008 $ |
|  Panama | Panaman balboa | PAB | at par (sama kurssi) |
|  Qatar | Qatarin rial | QAR | 1 $=3,64 rialia |
|  Saudi-Arabia | Saudi-Arabian rial | SAR | 1 $=3,75 rialia |
|  Trinidad ja Tobago | Trinidad ja Tobagon dollari | TTD | 1 $=6,25050 dollaria |
|  Yhdistyneet arabiemiraatit | Yhdistyneiden arabiemiirikuntien dirhami | AED | 1 $=3,6725 dirhamia |
|  Venezuela | Venezuelan bolívar | VEF | 1 $= 4,30 |
Setelit

Nykyisin käytössä olevat setelit ovat arvoiltaan 1, 2, 5, 10, 20, 50 ja 100 dollaria. Kaikki vanhatkin Yhdysvaltain setelit ovat kuitenkin edelleen käypää rahaa, vaikka vanhempia malleja ei rahaliikenteessä enää käytännössä kierräkään ja osasta on tullut nimellisarvoaan arvokkaampia keräilykohteina.
| Arvo | Etupuoli | Kääntöpuoli | Muotokuva | Kääntöpuolen aihe | Ensimmäinen sarja | Viimeinen sarja | Kierrossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 Dollari |  |  | George Washington | Yhdysvaltain vaakuna | 1963 | 2013 | Laaja |
| 2 Dollaria |  |  | Thomas Jefferson | Trumbull's Declaration of Independence | 1976 | 2013 | Rajoitettu |
| 5 Dollaria |  |  | Abraham Lincoln | Lincolnin muistomerkki | 2006 | 2013 | Laaja |
| 10 Dollaria |  |  | Alexander Hamilton | Yhdysvaltain valtiovarainministeriö | 2004A | 2013 | Laaja |
| 20 Dollaria |  |  | Andrew Jackson | Valkoinen talo | 2004 | 2013 | Laaja |
| 50 Dollaria |  |  | Ulysses S. Grant | United States Capitol | 2004 | 2013 | Laaja |
| 100 Dollaria |  |  | Benjamin Franklin | Independence Hall | 2009 | 2013 | Laaja |
Vuonna 2010 uudistetussa 100 $ setelissä on edelleen Benjamin Franklinin kuva. Setelin lempinimiin kuuluvat Franklin, Benjamin, Ben, Benjy, Benny, Hunsky, Hundy, Hundo, Hunj, Hundi ja C-Note. Seteliä ei voitu laskea liikkeeseen valmistusprosessissa olleen vian tehtyä osasta seteleitä painovirheellisiä. Seteli tuli kiertoon 8. lokakuuta 2013.
100 Yhdysvaltain dollarin seteli takaapäin kuvattuna (sarjasta 1995-2003).
Vuoden 1891 50 dollarin seteli. 50 dollarin setelissä on kuvattuna Edward Everett.
50 dollarin seteli vuodelta 1929. Henkilökuvassa Ulysses S. Grant.
20 dollarin setelissä on kuvattuna Andrew Jackson.
10 dollarin setelissä on kuvattuna Alexander Hamilton.
5 dollarin setelissä kuvattuna on Abraham Lincoln.
2 dollarin setelissä kuvattuna on Thomas Jefferson.
Väärentäminen

Yhdysvaltain dollari on maailman toiseksi eniten väärennetty valuutta. Vuonna 2015 arviolta yksi kymmenestätuhannesta dollarisetelistä oli väärennös. Yhdysvalloissa yleisimmin väärennetty on 20 dollarin seteli, ja ulkomailla väärennetään eniten 100 dollarin seteleitä. Laadukkaita dollariväärennöksiä tuotetaan paljon etenkin Perussa.
Lars G. Thelestam

Lars G. Thelestam (4. heinäkuuta 1939 Helsinki) on suomenruotsalainen teatteri- ja elokuvaohjaaja. Thelestam on ohjannut kolme pitkää elokuvaa sekä televisiosarjoja ja televisioelokuvia sekä Suomessa että Ruotsissa.
Yleisradion televisio- ja radio-ohjaajakoulutuksen saanut Thelestam opiskeli elokuva-alaa Tukholman elokuvakoulussa vuosina 1966–1968. Ruotsissa valmistui myös esikoisohjaus Gangsterfilmen (1974), joka oli mukana Berliinin elokuvajuhlien parhaan elokuvan kilpailusarjassa (Kultainen karhu) ja joka palkittiin parhaan ulkomaalaisen elokuvan Jussilla. Thelestamin ainoa Suomessa ohjattu elokuva on Mauri Sariolan Susikoski-poliisiromaaniin perustuva Tuntematon ystävä (1978).
Myös teatteria Thelestam on tehnyt niin Suomessa kuin Ruotsissakin – Suomessa muun muassa Svenska Teaternissa, Suomen Kansallisteatterissa ja viimeisimpänä Tornionlaakson Teatterissa.