stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arkansas
Historia

Ennen eurooppalaisten tuloa nykyisen Arkansas’n alueella asuivat caddot, quapawit ja Osage-intiaanit.
Arkansas oli aikoinaan osa Louisianan territoriota, jonka Ranska myi Yhdysvalloille vuonna 1804. Aluksi se ei kuulunut mihinkään osavaltioon, mutta 15. kesäkuuta 1836 siitä muodostettiin Yhdysvaltojen 26. osavaltio.
Arkansas’n intiaanit ajettiin ahtaalle 1800-luvun alkuvuosikymmeninä. Quapawit allekirjoittivat vuonna 1818 sopimuksen jolla luopuivat suuresta osasta metsästysmaistaan. Myöhemmin heidän käyttöönsä jäänyttä alaa pienennettiin, ja quapawit joutuivat muuttamaan useita kertoja. Cherokeet pakotettiin muuttamaan muualta Arkansasiin, ja kun heille luvatulla alueella asuivat jo caddot, kahden heimon välille puhkesi sota. Caddojen päälliköt allekirjoittivat vuonna 1835 paperin jossa lupasivat olla palaamatta Arkansasiin. Nykyisin heimon päämaja on Oklahomassa. Osaget lähtivät vuonna 1835 ensin Kansasiin ja sieltä reservaattiin Oklahomassa. Biisonilaumojen hävitys lisäsi intiaanien taloudellista ahdinkoa.
Muiden etelävaltioiden tavoin Arkansas kuului orjavaltioihin, joissa osavaltion lait hyväksyivät orjuuden. Yhdysvaltain sisällissodan aikana se irtautui liittovaltiosta (6. toukokuuta 1861) ja liittyi Konfederaatioon, 11 osavaltion perustamaan uuteen liittovaltioon. Arkansas’ssa käytiin useita pieniä taisteluja sisällissodan aikana, kunnes Konfederaation joukot hävisivät ja Arkansas muiden etelävaltioiden tavoin liitettiin takaisin Yhdysvaltoihin.
Suuren laman aikana Arkansas’ssa menetettiin monia työpaikkoja. Toisen maailmansodan varustelua varten perustettiin tehtaita, joissa tuotettiin räjähdysaineista ja muita tarvikkeita. Niihin syntyi 25 000 työpaikkaa, useimmat naisille. Teollisuuden palkat olivat pieniä, ja monet muuttivat muihin osavaltioihin parempipalkkaisten töiden perässä.
Sodan aikana Arkansasiin perustettiin leirejä sekä internoiduille amerikanjapanilaisille, aseistakieltäytyjille että myöhemmin myös saksalaisille ja italialaisille sotavangeille.
Rotuerottelu loppui Arkansas’ssa vasta vuonna 1957, jolloin liittovaltion sotajoukot pakottivat osavaltion joukot päästämään mustat ja valkoiset oppilaat samoihin kouluihin Little Rockissa.
Bill Clinton on syntynyt Arkansas’ssa ja toimi Arkansas’n kuvernöörinä kahdesti ennen kuin hänet valittiin Yhdysvaltojen presidentiksi.
Hallinto

Arkansas’n lainsäädäntövaltaa käyttää kaksikamarinen osavaltion parlamentti. Ylähuoneessa eli senaatissa on 35 jäsentä, alahuoneessa eli edustajainkokouksessa on 100 jäsentä. Parlamentti kokoontuu Little Rockissa vähintään joka toinen vuosi tammikuun toisena maanantaina, ja istuntokausi jatkuu ainakin 60 päivää.
Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää kuvernööri. Vuodesta 2023 kuvernööri on republikaanisen puolueen Sarah Sanders.
Osavaltio on jaettu 75 piirikuntaan.
Talous

Arkansas’n bruttokansantuote vuonna 2010 oli 103 miljardia dollaria. Se oli Yhdysvaltojen osavaltioista 35. tilalla.
Sosiaalimenot henkeä kohti ja palkkataso ovat Yhdysvaltojen alhaisimpien joukossa.
Vuonna 2012 osavaltion suurimmat työnantajat olivat osavaltio itse, Wal-Martin ja Tyson Foodsin vähittäiskauppaketjut, Yhdysvaltojen liittovaltio ja kaksi terveydenhoitoalan konsernia.
Väestö

Osavaltion väkiluku vuonna 2010 oli 2 915 918. Väestöstä 80 prosenttia on valkoisia ja 15,7 prosenttia mustia. 95 prosenttia puhuu englantia ja 3,3 prosenttia espanjaa.
Arkansas’ssa toimii useita yksityisiä ja julkisia yliopistoja. Vuonna 2014 4icu-arvioinnissa niistä parhaiksi arvioitiin Arkansas’n yliopisto Fayettevillessä ja sen toimipiste Little Rockissa sekä Keski-Arkansas’n yliopisto Conwayssä.
Kulttuuri

Alkujaan Arkansas’ssa kehittyi kaksi erilaista kulttuuripiiriä. Mississippin tulvatasangoilla oli tyypillistä Etelävaltioiden elämää: suuria puuvillaviljelmiä, suurmaanomistajia ja vuokraviljelijöitä. Vuoristoseuduilla taas elettiin omavaraisviljelyllä ja pienimuotoisella metsänhoidolla. Talouden muutokset ja kaupungistuminen ovat muuttaneet kulttuuria 1970-luvulta alkaen.
Ozark-vuorilla on kehittynyt omaperäistä kansantaidetta, musiikkia ja keramiikkaa. Osavaltion muissa osissa on vahvat perinteet gospel-musiikissa. Little Rockissa ja muissa kaupungeissa esitetään oopperaa ja balettia osittain harrastajavoimin.
Arkansas’n sinfoniaorkesteri perustettiin vuonna 1966.
Arkansaslainen Johnny Cash on päässyt sekä kantrin, rockin että gospelin Hall of Fameen.
John Grisham on tunnettu arkansaslainen kirjailija. Jännitysromaanien lisäksi hän on kirjoittanut puolifiktiivisen teoksen lapsuudestaan Arkansas’ssa, A Painted House. Mustan naiskirjailija Maya Angeloun teos  I Know Why the Caged Bird Sings kertoo hänen traumaattisista kasvuvuosistaan Arkansas’ssa.
Urheilu

Baseball on osavaltion ykkösurheilua, Arkansas Travelers on Little Rockin joukkue ja Northwest Arkansas Naturals pelaa Springdalessa. Molemmat osallistuvat Texasin liigaan, jossa Arkansas Travelers sijoittui toiseksi vuonna 2013.
Arkansas’n yliopiston joukkue Razorbacks pelaa amerikkalaista jalkapalloa. Se saa paljon huomiota, koska osavaltiossa ei ole omaa kansallisen pääsarjan joukkuetta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Matkaopas aiheesta Arkansas Wikivoyagessa (englanniksi)
Aiheesta muualla > Tutkimuskeskukset

Arkansas Cherokee Indian Research (englanniksi)
Dale Bumpers National Rice Research Center (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (espanjaksi)
National Center for Toxicological Research (englanniksi)
| n k  Yhdysvaltain hallinnolliset alueet |
| --- | --- | --- |
| Osavaltiot |  Alabama  Alaska  Arizona  Arkansas  Colorado  Connecticut  Delaware  Etelä-Carolina  Etelä-Dakota  Florida  Georgia  Havaiji  Idaho  Illinois  Indiana  Iowa  Kalifornia  Kansas  Kentucky  Louisiana  Länsi-Virginia  Maine  Maryland  Massachusetts  Michigan  Minnesota  Mississippi  Missouri  Montana  Nebraska  Nevada  New Hampshire  New Jersey  New Mexico  New York  Ohio  Oklahoma  Oregon  Pennsylvania  Pohjois-Carolina  Pohjois-Dakota  Rhode Island  Texas  Tennessee  Utah  Vermont  Virginia  Washington  Wisconsin  Wyoming  |  |
| Liittopiiri |  Washington (DC)  |  |
| Saarialueet |  Amerikan Samoa  Guam  Pohjois-Mariaanit  Puerto Rico  Yhdysvaltain Neitsytsaaret  |  |
| Erillisalueet |  Bajo Nuevo ja Serranilla kiistanalaisia  Bakerinsaari  Howlandinsaari  Jarvis  Johnstonin atolli  Kingmanin riutta  Midwaysaaret  Navassa  Palmyran atolli  Wakensaari  |  |
 luettelo Yhdysvaltain osavaltioista ja territorioista  intiaanireservaatti 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  NARA  IdRef 
Boston Mountains Arkansasissa
Arkansas State Capitol Little Rockissa.
Bill Clintonin presidentillinen kirjasto.
Aalto-yliopiston kemian tekniikan korkeakoulu

| Aalto-yliopiston kemian tekniikan korkeakoulu |
| --- | --- |
Perustettu:  2011
Tyyppi:  Julkinen
Dekaani:  Kristiina Kruus
Henkilökunta:  454
Opiskelijoita:  1 080
Jatko-opiskelijoita:  180
Sijainti:  Espoo,  Suomi
Kampus:  Otaniemi
Sivusto:  https://www.aalto.fi/fi/kemian-tekniikan-korkeakoulu
Aalto-yliopiston kemian tekniikan korkeakoulu (Aalto CHEM; ruots. Aalto-universitetets högskola för kemiteknik, engl. Aalto University School of Chemical Engineering) on yksi vuoden 2011 alussa toimintansa aloittaneista Aalto-yliopiston korkeakouluista, jotka muodostuivat Aalto-yliopiston teknillisen korkeakoulun jakautuessa neljään osaan.
Kemian tekniikan korkeakoulun tavoite on edistää kestävää bio- ja kiertotaloutta kemian tekniikan keinoin. Tutkimuksen painopistealueita ovat:
Biomassan jalostus ja kehittyneet lignoselluloosamateriaalit
Kemiantekniikka ja kiertotalousprosessit
Uusiutuvan energian ja funktionaalisten materiaalien kemia
Molekyylibiotiede ja teollinen bioteknologia.
Korkeakoulun tutkimustoiminta keskittyy luonnonvarojen ja uusien materiaalien kestävään käyttöön, prosessointiin ja teknisiin sovelluksiin. Kemian tekniikan korkeakoulun tutkimus keskittyy metsäteollisuuden teknologioihin, kemiantekniikkaan, teolliseen bioteknologiaan, materiaalitieteeseen ja nanoteknologiaan, metallien ja mineraalien jalostukseen sekä energiateknologiaan.
Laitokset ja tutkimusinfrastruktuurit

Laitokset
Biotuotteiden ja biotekniikan laitos
Kemian tekniikan ja metallurgian laitos
Kemian ja materiaalitieteen laitos
Tutkimusinfrastruktuurit
Biotalousinfrastruktuuri, jossa uusiutuvasta biomassasta saadaan biotekniikkaa sekä kemiallista ja termistä prosessointia hyödyntäen tuotettua muun muassa kemikaaleja, polttoaineita sekä kuitutuotteita
RAMI-infrastruktuuri, joka tukee metallurgisten ja hydrometallurgisten prosessien ja epäorgaanisten materiaalien tutkimusta
Opiskelu

Kemian tekniikan korkeakoulussa voi suorittaa alemman ja ylemmän korkeakoulututkinnon (tekniikan kandidaatti ja diplomi-insinööri) lisäksi tieteellisen jatkotutkinnon (tekniikan lisensiaatti ja tekniikan tohtori).
Vuoden 2013 tutkintouudistuksesta alkaen kaikki korkeakoulun opiskelijat suorittavat tutkinnon kemian tekniikan kandidaattiohjelmassa. Kandidaattiohjelman kolme pääainetta ovat: 1) biotuotteet, 2) kemia ja materiaalitiede sekä 3) kemian tekniikka ja prosessit. Pääaine valitaan ensimmäisen opiskeluvuoden keväänä. Kandidaatin tutkinnossa opetus on pääosin suomeksi. Lisäksi osa opetuksesta tarjotaan myös ruotsiksi ja osa pääaineopinnoista suoritetaan englanniksi. Kemian tekniikan korkeakoulu tarjoaa myös englanninkielisen kandidaattiohjelman.
Keskimäärin kolme vuotta kestävän kandivaiheen jälkeen siirrytään maisteriopintoihin. Maisteriohjelma valitaan kandiopintojen aikana ja niitä on neljä: Bioproducts Engineering, Biotechnology, Chemistry and Materials Science ja Chemical and Metallurgical Engineering Diplomi-insinöörin maisteriopinnoissa pääasiallinen opetuskieli on englanti. Maisteriopinnot voi suorittaa myös Aallon muiden korkeakoulujen kanssa järjestettävissä yhteisohjelmissa tai kansainvälisissä yhteisohjelmissa, joissa Aallon partnereina ovat eri yliopistot Euroopassa.
Kemian tekniikan diplomi-insinöörit työelämässä

Aalto-yliopiston kemian tekniikan korkeakoulusta valmistuneet työllistyvät erittäin hyvin koulutustaan vastaaviin tehtäviin. Viisi vuotta sitten valmistuneille tehdyn uraseurantakyselyn vastaajista 87 % oli tyytyväisiä tutkintoonsa suhteessa omaan uraansa, 94 % koki työnantajien arvostavan vastaajan koulutusta ja 89 % suosittelisi kemian tekniikan tutkintoa toisille. Kemian tekniikan korkeakoulusta vuonna 2018 valmistuneiden työmarkkinatilanne on uraseurantakyselyn tulosten perusteella erittäin hyvä. Vastaajista 96 % oli joko töissä tai yrittäjänä.
Aiheesta muualla

Aalto-yliopiston Kemian tekniikan korkeakoulun kotisivut
Tintti Neuvostojen maassa

| Tintti Neuvostojen maassa> Tintin au pays des Soviets |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Hergé
Kuvittaja:  Hergé
Kansitaiteilija:  Hergé
Kieli:  ranska
Genre:  sarjakuva
Julkaistu:  10. tammikuuta 1929 – 8. toukokuuta 1930
Sivumäärä:  139
Suomennos
Suomentaja:  Heikki Kaukoranta ja Soile Kaukoranta
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1986
Sivumäärä:  141
ISBN:  951-1-21414-4
Sarja: Tintin seikkailut
Seuraava:  Tintti Afrikassa
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tintti Neuvostojen maassa (ransk. Tintin au pays des Soviets) on belgialaisen Hergén luoman Tintti-sarjakuvasarjan ensimmäinen albumi. Ensi kerran se nähtiin Le Vingtième Siècle -lehden nuorten liitteessä jatkokertomuksena, jonka ilmestyminen alkoi 10. tammikuuta 1929. Albumi on poliittinen satiiri Neuvostoliiton oloista, bolševismista ja neuvostopropagandan väittämästä tehokkaasta maatalous- ja teollisuustuotannosta.
Tintti Neuvostojen maassa julkaistiin vuonna 1930 Belgiassa albumina. Vuonna 1936 Belgiassa julkaistiin siihen mennessä ilmestyneet Tintti-tarinat uudelleen albumeina, mutta tästä kirjasta Hergé ei halunnut uusintapainosta, koska piti piirrostyötä liian kehnona. Hän torjui myös toisen maailmansodan aikaan saksalaisen kustantamon pyynnön julkaista albumi Saksassa osana bolševismin vastaista propagandaa.
Hergé ei myöskään sodan jälkeen tehnyt siitä väritettyä ja uudelleenpiirrettyä laitosta toisin kuin muista varhaisista Tintti-albumeista, mukaan lukien rasistiseksi väitetty Tintti Afrikassa, jonka ylilyöntejä pehmennettiin uudisversioissa. Tarina julkaistiin uudelleen 1973 osana Archives Hergé -kirjasarjaa ja albumina vasta 1981,  alkuperäisen version näköispainoksena – mustavalkoisena ja yli 120 sivua pitkänä.
Suomeksi tämä albumi julkaistiin vasta vuonna 1986.
Albumi tuli Yhdysvalloissa public domainiin vuonna 2025. Euroopan unionissa albumin tekijänoikeudet vapautuvat vuonna 2054, kun Hergén kuolinvuodesta tulee kuluneeksi 70 vuotta.
Aiheesta muualla

Erkki Vettenniemi & Jukka Petäjä: Maailman tunnetuin lehtimies lähti Neuvostojen maahan 75 vuotta sitten. Helsingin Sanomat 10.1.2004.
Reijo Valta: Tintti Neuvostojen maassa. Pois työpöydältä 28.8.2007.
| --- | --- |
Sarjakuva-albumit: Tintti Neuvostojen maassa (1930) • Tintti Afrikassa (1931) • Tintti Amerikassa (1932) • Faaraon sikarit (1934) • Sininen lootus (1936) • Särkynyt korva (1937) • Mustan saaren salaisuus (1938) • Kuningas Ottokarin valtikka (1939) • Kultasaksinen rapu (1941) • Salaperäinen tähti (1942) • Yksisarvisen salaisuus (1943) •  Rakham Punaisen aarre (1944) • Seitsemän kristallipalloa (1948) • Auringon temppeli (1949) • Mustan kullan maa (1950) • Päämääränä kuu (1953) • Tintti kuun kamaralla (1954) • Tuhatkaunon tapaus (1956) • Seikkailu Punaisella merellä (1958) • Tintti Tiibetissä (1960) • Castafioren korut (1963) • Lento 714 (1968) • Tintti ja Picarot (1976) • Tintti ja aakkostaide (1986)
Hahmot: Tintti • Kapteeni Haddock • Milou • Professori Tuhatkauno • Dupont ja Dupond • Bianca Castafiore • Muut hahmot
Tapahtumapaikat: Borduria • Khemed • Moulinsartin linna • San Theodoros • Syldavia
Elokuvat: Kultasaksinen rapu (1947) • Tintti ja merirosvon aarre (1961) • Tintti ja siniset appelsiinit (1964) • Auringon temppeli (1969) • Tintti Haijärvellä (1972) • Tintin seikkailut: Yksisarvisen salaisuus (2011)
Animaatiosarjat: Les aventures de Tintin d'après Hergé (1958–62) • Tintin seikkailut (1991–92)
Videopelit: Tintin on the Moon (1989) • Tintin in Tibet (1996) • Prisoners of the Sun (1997) • Tintin: Destination Adventure (2001)
Yhteistyökumppanit: Norbert Wallez • Bob de Moor • Edgar Pierre Jacobs • Jacques Martin • Greg • Roger Leloup • Josette Baujot • Jacques Van Melkebeke • Fanny Rodwell • Philippe Goddin • Michael Farr • Benoît Peeters • Numa Sadoul • Jean-Pierre Talbot • Yves Rodier
Muuta: Borduuri • Casterman • Hergé-museo • Le journal de Tintin • Le Petit Vingtième • Ligne claire • Studios Hergé • Syldaavi • Tintin et le Thermozéro • Quick & Flupke • Veikko, Tette ja Jykke
Charles Williams (laulaja)

Charles Williams (s. 1952 Columbus, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen soul- ja funk-laulaja. Hän asui Suomessa 1970-luvulla ja julkaisi siellä yhden albumin ja kaksi singleä.
Williams esiintyi ensimmäistä kertaa jo 6-vuotiaana paikallisessa kirkossa. Muutettuaan Kalifornian San Bernardinoon hän opiskeli jonkin aikaa klassista musiikkia. 1960-luvun lopulla Williams vaihtoi musiikkityylinsä rockiin ja souliin. Hän vaikutti muun muassa jazz-yhtyeessä nimeltä Sensations. Muutamaa vuotta myöhemmin Williams perusti oman Manna-nimisen soul-yhtyeen, jossa rumpalina toimi Billy Carson. Se levytti yhden julkaisemattomaksi jääneen albumin.
Suomeen Williams muutti 1970-luvun alkuvuosina tavattuaan Kaliforniassa suomalaisen naisen. Hän julkaisi siellä yhden albumin vuonna 1975. Williams oli nauhoittanut Love Is a Very Special Thing -levyn materiaalin pääosin Yhdysvalloissa jo ennen Suomeen saapumistaan. EMI Finlandin julkaisema levy sisältää lisäksi yhden suomalaisten muusikoiden kanssa tehdyn kappaleen.
Raumalla asunut Williams muutti pois Suomesta 1970-luvun lopulla. Sen jälkeen hän ei tiettävästi ole ollut esillä julkisuudessa.
Diskografia

Albumit
Love Is a Very Special Thing (EMI 1975), cd-uusintajulkaisu Rocket Records 2013
Singlet
Change It / Standing in the Way (EMI 1975)
Just As Long / Funky Music (Finnlevy 1976)
Standing In The Way / Standing (Lifesaver 2002), uusintajulkaisu
Musta joulu (vuoden 1974 elokuva)

| Musta joulu> Black Christmas |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Bob Clark
Käsikirjoittaja:  Roy Moore
Tuottaja:  Findlay Quinn
Säveltäjä:  Carl Zittrer
Kuvaaja:  Reginald H. Morris
Leikkaaja:  Stan Cole
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada
Tuotantoyhtiö:  Canadian Film Development Corportation Film Funding Ltd.
Levittäjä:  Warner Bros.
Ensi-ilta:  11. lokakuuta 1974
Kesto:  98 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  620.000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Musta joulu (engl. Black Christmas) on ohjaaja Bob Clarkin vuonna 1974 Kanadassa ohjaama kauhuelokuva. Elokuva sai ensi-iltansa Kanadassa 11. lokakuuta 1974.  Nykyisin elokuva mielletään ns. slasher-elokuvan alalajityyppiin, vaikka usein ko. lajityypin katsotaan varsinaisesti käynnistyneen vasta myöhemmin. Elokuva ei ole saanut Suomessa teatteriensi-iltaa.
Juoni

Jouluaattona opiskelija-asuntolassa jouluksi sinne jääneet muutamat nuoret naiset valmistautuvat viettämään pitkää, kylmää joulukautta asuntolan johtajattaren kanssa. Heidän munatotin kyllästämät juhlallisuudet ja rento vapaa-ajan vietto pysähtyvät kuin seinään, kun asuntolan puhelimeen soittaa pelottavalla, muunnellulla äänellä puhuva mies ja saa naiset pelkäämään. Myöhemmin samana iltana eräs opiskelijoista, Clare (Lynne Griffin) joutuu murhan uhriksi murhaajan piilottaessa ruumiin asuntolan ullakolle. Asuntolan muut asukkaat havaitsevat vain seuralaisensa kadonneeksi.
Claren isä yrittää seuraavana päivänä saada apua kadonneen tyttäreensä tilanteen selvittämiseen ja kutsuvat apuun tapausta selvittämään poliisin (John Saxon), sillä isä, naiset ja näiden poikaystävät pelkäävät katoamisen ja pelottavien puheluiden liittyvän aluetta aiemmin piinanneeseen naisiin kohdistuvaan häirintään ja toiseen nuoren naisen katoamiseen juuri samana päivänä. Poliisit laittavat puhelimen kuunteluun. Kuorolasten saapuessa laulamaan joululauluja asuntolan edustalle, murhaaja käyttää tilannetta hyväkseen ja murhaa Barbin (Margot Kidder) lasten lauluäänien peittäessä avunhuudot. Samassa yhteydessä murhaaja murhaa myös Phylin. Soitot jatkuvat ja poliisi saa kuin saakin selville, mistä puhelut tulevat ... ne tulevat talon sisältä! Asuntolan naisia kehotetaan pakenemaan talosta, mutta Jess (Olivia Hussey) haluaa saada selville ystäviensä Barbin ja Phylin kohtalosta enemmän, löytää näiden ruumiit ja joutuu kohtaamaan murhaajan. Murhaaja ajaa Jessin rakennuksen kellariin, jonne hän linnoittautuu murhaajalta suojaan. Jessin poikaystävä Peter (Keir Dullea) murtautuu kellariin ja Jess, vakuuttuneena siitä, että Peter on murhaaja, tappaa Peterin. Poliisin myöhemmin saapuessa paikalle myös näiden käsitykseksi muodostuu sama: Peter oli murhaaja. ... Kunnes puhelin soi uudelleen...
Näyttelijöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Olivia Hussey  | … |  Jess  |
|  Keir Dullea  | … |  Peter  |
|  Margot Kidder  | … |  Barb  |
|  John Saxon  | … |  Ken  |
|  Marian Waldman  | … |  rouva Mac  |
|  Andrea Martin  | … |  Phyl  |
|  James Edmond  | … |  Harrison  |
|  Doug McGrath  | … |  Nash  |
|  Art Hindle  | … |  Chris  |
|  Lynne Griffin  | … |  Clare  |
|  Michael Rapport  | … |  Patrick  |
|  Leslie Carlson  | … |  Graham  |
|  Martha Gibson  | … |  Quaife  |
Veli-Pekka Harjola

Veli-Pekka Harjola (s. 10. tammikuuta 1963 Helsinki) on suomalainen lääkäri ja entinen meloja.
Harjola edusti Suomea Los Angelesin 1984 olympialaisissa. Hän karsiutui välierissä sekä kajakkiyksiköiden että -nelosten 1 000 metrillä; jälkimmäisessä meloivat hänen lisäkseen Mikko Kolehmainen, Ilpo Nieminen ja Mika Savilahti. MM-kilpailuissa Harjola sijoittui vuonna 1983 kajakkinelosten 10 000 metrillä yhdeksänneksi. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti kajakkikaksikoiden 500 metrillä pronssia vuonna 1984.
Seuratasolla 185-senttinen Harjola edusti Merimelojia. Hän voitti Suomen-mestaruuden kajakkiyksiköiden 1 000 ja 10 000 metrillä vuosina 1983 ja 1984, kajakkinelosten 1 000 metrillä vuonna 1983, kajakkikaksikoiden 30 kilometrin ratamaratonmelonnassa vuosina 1985 ja 1986 sekä kajakkikaksikoiden 42 kilometrin jokimaratonilla vuonna 1986.
Veli-Pekka Harjola väitteli lääketieteen tohtoriksi vuonna 2000. Hänen isänsä Pekka Harjola oli lääketieteen ja kirurgian tohtori ja toimi muun muassa sairaala Mehiläisen johtajana vuosina 1986–1990. Veli-Pekka Harjolan setäpuoli Renny Harlin on tunnettu elokuvaohjaaja.
Effodeildin

| Effodeildin |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Effodeildin 2022 
Laji:  Jalkapallo
Maa(t):   Färsaaret
Perustettu:  1942
Joukkueita:  10
Hallitseva mestari:  KÍ Klaksvík
Eniten mestaruuksia:  HB Tórshavn (24)
Alempi taso:  1. deild
Aiheesta muualla
Palloliiton sivusto
Effodeildin on Tanskalle kuuluvan itsehallintoalueen Färsaarten jalkapallon pääsarja/ammattilais-sarja. Färsaarten sarjamestaruudesta on pelattu vuodesta 1942 lähtien. Eurocup-kilpailuihin färsaarelaisjoukkueet ovat osallistuneet vuodesta 1993 lähtien.
Vuoteen 1975 saakka korkein sarjataso oli nimeltään Meistara-deild (mestaruusdivisioona) ja vuosina 1976–2004 1. deild (1. divisioona). Vuosina 2006-2008 sarja tunnettiin nimellä Formuladeildin ja 2009-2011 nimellä Vodafonedeildin.
Joukkueet kaudella 2025

07 Vestur
B36 Tórshavn
B68 Toftir
EB/Streymur
FC Suðuroy
Havnar Bóltfelag
KÍ Klaksvík
NSÍ Runavík
TB Tvøroyri
Víkingur Gøta
Friedrich Nietzschen uskontokritiikki

Friedrich Nietzsche vuonna 1882.
Friedrich Nietzschen uskontokritiikki 1800-luvun lopulta on hyvin tunnettua. Nietzsche vastusti kirjoituksissaan ankarasti kristinuskoa. Hänen kirjansa heijastivat runsaasti esillä ollutta, luonnontieteiden edistämää uskontokritiikkiä, jossa jumalalle ei enää ollut tilaa. Deistit olivat ehdottaneet, että jumalan käsite säilytettäisiin kaiken arvostelun jälkeen vielä ”ensimmäisenä liikuttajana”, joka laittaa kaiken alulle. Nietzsche hyökkäsi tätäkin vastaan. Raamattua tai kristinuskoa ei tarvitse hänen mielestään edes enää perustella järkiperustein. ”Nyt ratkaisee makumme kannanoton kristinuskoa vastaan, eivät enää meidän perusteemme.”)
Kristinuskon kritiikki

Nietzsche asetti vastakkain kristillisen käsityksen moraalista ja siitä vapautuneen ihmisen oman moraalin. Hän väitti, että kristinusko on yksilöä alistava ja riistävä uskonto. Länsimaisen ihmisen tulee kasvaa ulos perusteettomista määräyksistä. Nietzschen mukaan ”kristinusko on ollut tuhoisinta ylimielisyyttä, mitä tähän mennessä on esiintynyt”. Hän asetti tavoitteekseen kristinuskon perkaamiseen pois eurooppalaisesta kulttuurista. ”Milloin saamme luonnosta poistetuksi kaiken jumalallisen! Milloin saamme käydä luonnollistamaan itseämme, ihmisiä, puhtaalla, jälleen löydetyllä, jälleen lunastetulla luonnolla!”
Yli-ihminen

Nietzschen ”yli-ihminen”on Iloisen tieteen ja Antikristuksen sisältämän uskontokritiikin julistaja. Zarathustran jumala on kuollut. Hänen tehtävänään on julistaa ihmisille jumalan kuolemaa ja uuden ajan koittamista. Koska kristinuskon julistamaa taivasta ei ole, Zarathustra ylistää Maata. Maa edustaa Nietzschelle aitoa ihmisyyttä. Se on vertauskuva ihmisen kapinalle ja paluulle väkevään elämään. Yli-ihminen on ylevyyttä etsivä sankari.
Kirjallisuutta

Etelävuori, Timo: Hyvän ja pahan Jumalan tällä puolen: Friedrich Nietzschen metafysiikan ja kristinuskon kritiikki.  (Tutkielma: Helsingin yliopisto. Teologinen tiedekunta, Teologinen etiikka ynnä uskonnonfilosofia)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 1996.
Juha-Matti Ahola

Juha-Matti Ahola  (s. 13. maaliskuuta 1984 Kouvola)lähde? on suomalainen muusikko sekä kamppailulajien harjoittaja ja opettaja. Ahola on tunnettu erityisesti Sinitaivas-yhtyeen laulajana ja rumpalina.