stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kultarynnäkön iloiset päivät

| Kultarynnäkön iloiset päivät> Paint Your Wagon |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Joshua Logan
Käsikirjoittaja:   Paddy Chayefsky (elokuvasovitus)  Alan Jay Lerner (musikaali ja elokuvakäsikirjoitus) 
Tuottaja:  Alan Jay Lerner
Säveltäjä:  Frederick Loewe
Kuvaaja:  William A. Fraker
Leikkaaja:  Robert C. Jones
Tuotantosuunnittelija:  John Truscott
Pääosat:   Lee Marvin  Clint Eastwood  Jean Seberg 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  The Malpaso Company
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1969
Kesto:  158 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Budjetti:  arviolta 20 miljoonaa $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultarynnäkön iloiset päivät (Paint Your Wagon) on komediallinen lännenmusikaali, joka sai ensi-iltansa vuonna 1969. Teatterimusikaaliin pohjautuva elokuva sijoittuu Kalifornian kultaryntäyksen aikoihin 1800-luvun puoleenväliin. Pääosien näyttelijät Lee Marvin, Clint Eastwood ja Jean Seberg eivät kukaan olleet ensisijaisesti laulajia ja vaikka Eastwood ja Marvin lauloivatkin omat laulunsa, Sebergin laulut dubattiin. Lee Marvinin karhealla äänellään esittämästä kappaleesta "(I Was Born Under a) Wand’rin’ Star" tuli hitti Euroopassa.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Kultarynnäkön iloiset päivät vuonna 2004 yhdeksi tuhannesta kaikkien aikojen parhaasta elokuvasta. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen piti elokuvaa ”hilpakkana” sovituksena Loewen ja Lernerin musikaalista. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä teoksen mukaan vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Kultarynnäkön iloiset päivät Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Adria Arjona

| Adria Arjona |
| --- | --- |
 Arjona vuonna 2022
Henkilötiedot
Koko nimi:  Adria Arjona Torres
Syntynyt: 25. huhtikuuta 1992 (ikä 32) San Juan, Puerto Rico
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Adria Arjona Torres (s. 25. huhtikuuta 1992, San Juan, Puerto Rico, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Hänen isänsä on guatemalalainen laulaja-lauluntekijä Ricardo Arjona.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Roolihahmo |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016 | The Belko Experiment | The Belko Experiment | Leandra Florez |
| 2018 | Pacific Rim: Kapina | Pacific Rim: Uprising | Jules Reyes |
| 2018 | Life of the Party | Life of the Party | Amanda |
| 2019 | Triple Frontier | Triple Frontier | Yovanna |
| 2019 | 6 Underground | 6 Underground | Five |
| 2021 | Sweet Girl | Sweet Girl | Amanda Cooper |
| 2022 | Morbius | Morbius | Martine Bancroft |
| 2022 | Father of the Bride | Father of the Bride | Sofia Herrera |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuodet | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Roolihahmo |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Muistin vanki | Unforgettable | Suzy Houchen |
| 2014–2015 | Kohde | Person of Interest | Dani Silva |
| 2015 | True Detective | True Detective | Emily |
| 2015 | Narcos | Narcos | Helena |
| 2017 | Emerald City | Emerald City | Dorothy Gale |
| 2019 | Good Omens | Good Omens | Anathema Device |
| 2020 | Monsterland | Monsterland | Merenneito |
| 2022 | Irma Vep | Irma Vep | Laurie |
| 2022–2025 | Andor | Andor | Bix Caleen |
Aiheesta muualla

Adria Arjona Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat
Kultakutri (romaani)

Kultakutri on Mika Waltarin kirjoittama pienoisromaani, joka kertoo Maire-nimisen naisen tarinan. Romaani on tunnelmaltaan synkkä, ja siinä on suorasukaisia kuvauksia lapsen seksuaalisesta hyväksikäytöstä, prostituutiosta ja henkirikoksista. Waltari kirjoitti romaanin vuonna 1946, mutta WSOY kieltäytyi aluksi julkaisemasta sitä.
Juoni

Tarinan päähenkilö on Maire, ”Kultakutri”, jonka elämää seurataan lapsuudesta alkaen. Maire on syntynyt syrjähypystä, eikä hän saa koskaan tietää oikean isänsä henkilöllisyyttä. Perheen isä suhtautuu Maireen väheksyvästi ja vihamielisesti. Lopulta Maire pakenee kotoaan. Ensin hän yrittää elää rehellisesti, mutta hänen elämänsä menee koko ajan huonompaan suuntaan. Vuokraisäntä tuo asuntoon humalaisen miehen, joka raiskaa vielä alaikäisen Mairen. Mairesta tulee lopulta prostituoitu.
Maire onnistuu kiristämään rahaa hänet raiskanneelta mieheltä ja perustaa pienen kukkakaupan. Hän on rakastunut intohimoisesti naimisissa olevaan Torstiin, ja saa hänet murhaamaan vaimonsa. Verityö ei paljastu, mutta syyllisyys käy lopulta Torstille ylivoimaiseksi ja hän tappaa itsensä. Maire hankkiutuu rikkaisiin naimisiin ”neuvoksen”, vanhan irstailijan ja alkoholistin kanssa. Kun Maire tapaa miehen nuoren kukkienmyyjätytön kimpusta, hän muistaa oman lapsuutensa, raivostuu ja tukahduttaa humalaisen miehen tyynyllä. Lääkäri pitää kuolemaa luonnollisena, mutta Maire kuitenkin tunnustaa teon.
Romaani päättyy lauseeseen: ”Pian sen jälkeen vyöryi sota jyristen yli maailman hävittämään kaiken menneen.”
Julkaisu

WSOY kieltäytyi aluksi julkaisemasta Kultakutria, kirjailijan oman käsityksen mukaan sen ”täydellisen siveettömyyden takia”; Panu Rajalan mukaan tarinan ”raakuus” puistatti pääjohtaja Yrjö A. Jänttiä. Waltari julkaisi kirjan ensiksi omalla kustannuksellaan vuonna 1948. WSOY julkaisi sen kokoelmassa Koiranheisipuu ja neljä muuta pienoisromaania vuonna 1961..
Kultakutri on käännetty ainakin yhdeksälle kielelle, kuten espanjaksi (Cabellos de oro), kiinaksi (Jinfa nülang) ja ranskaksi (Boucle d'Or).
Arvioita

Kultakutri käsittelee prostituutiota ja lasten seksuaalista hyväksikäyttöä tavalla, joka oli uutta suomalaisessa kirjallisuudessa. Panu Rajala toteaa, että naisen kertoma tarina on psykologisesti uskottava, ja päähenkilön kova kohtalo saa lukijan myötätunnon pysymään hänen puolellaan. Hänen mielestään tarina on ”saavutus naisen mielen luotaajana”. Toisaalta Tapani Baggen mukaan päähenkilön elämässä on niin paljon vastoinkäymisiä, ettei se ole enää uskottavaa.
Kultakutria on verrattu Waltarin toiseen pienoisromaaniin Jokin ihmisessä. Kummatkin sijoittuvat alamaailmaan, perustuvat Waltarille kerrottuun elämäntarinaan ja käsittelevät seksuaalisuutta ja intohimorikoksia. Bagge vertaa Kultakutria Cornell Woolrichin rikosromaaneihin, joskin Waltarin tyyli on Woolrichiä ”hillitympää, suorastaan lakonista”. Myös Rajala nimittää Waltarin tyyliä lakoniseksi.
Teodor Hjelt

Teodor Hjelt  (10. helmikuuta Turku 1853 – 27. tammikuuta 1918 Helsinki) oli merenkuluntarkastaja , merikapteeni ja Helsingfors Segelsällskapetin kommodori vuosina 1899-1904. 
Sitä ennen hän oli myös Aktiebolaget Kervo Tegelbrukin osakkaana ja lyhyen ajan tomitusjohtajana.
Hjelt tuotti useita aloitteita merenkulun turvallisuuden kehittämiseksi.
Kultarypykkä

| Kultarypykkä |
| --- | --- |
 Itiöemiä suomalaisella lahoavalla hirrellä
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Boletales
Heimo::  Tapinellaceae
Suku::  Kultarypykät Pseudomerulius
Laji::  aureus
Kaksiosainen nimi
 Pseudomerulius aureus  (Fr.) Jülich 1979 
Katso myös
   Kultarypykkä Wikispeciesissä   Kultarypykkä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultarypykkä (Pseudomerulius aureus) on ruskolahoa aiheuttava sienilaji, jota tavataan yleensä lahomännyllä, joskus muillakin havupuilla, lähinnä keloilla ja hirsillä. Laji on lähes alustanmyötäinen. Laji on Suomessa silmälläpidettävä (NT). Tunnetummista sienilajeista kultarypykkä on kaukainen sukulainen samettijalalle.
Itiöemä on keltainen, oranssiin vivahtava. Sen alapinta on syvään säteittäisuurteinen, muttei kääpämäisen pillinen. Se on pehmeä ja reunoiltaan usein irti kasvupinnasta.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Kultarypykkä (Pseudomerulius aureus)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Pseudomerulius aureus:  Wikidata: Q10510655  AusFungi: 60026774  BioLib: 126014  CoL: 6WG7M  EoL: 193342  Fungorum: 321835  GBIF: 2540152  iNaturalist: 351975  IRMNG: 10390995  MycoBank: 321835  NatureServe: 2.1062959  NBN: NHMSYS0001495231  NCBI: 217297  NZOR: c7639ea0-efc9-4f91-b0fd-0408f3dd5d10  Observation.org: 14252  Open Tree of Life: 660084  Laji.fi: MX.205811 
Merulius aureus:  Wikidata: Q105058869  AusFungi: 60026775  CoL: 3ZX2Q  Fungorum: 246382  GBIF: 2540156  IRMNG: 10692937  NZOR: 3143354f-c1bf-4cfb-91a9-1976efe0d5dc  Open Tree of Life: 5685632
HMNB Rosyth

Kartta vuodelta 1913 alueen rautatieyhteyksistä
HMNB Rosyth eli Her Majesty's Naval Base Rosyth oli Britannian Kuninkaallisen laivaston tukikohta. Se sijaitsi Rosythissä, Skotlannissa.
Britanniaa ovat sen historian aikana pääasiassa uhanneet voimat etelän suunnalta Ranskasta, Espanjasta, Alankomaista ja sitten uudelleen Ranskasta, joka onkin nähty todennäköisimpänä vastustajana sodassa. 1900-luvun alussa kuitenkin oli havaittavissa yhdistyneen ja kunnianhimoisen Saksan nouseva uhka, mikä johti uuden tukikohdan (ja telakan paikan) etsimiseen Skotlannin itärannikolta.
Valinta osui Rosythiin Firth of Forthin pohjoisrannalla olevaan kaupunkiin, joka ei ollut liian kaukana Edinburghista. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1909, ja tukikohta valmistui vuonna 1916 sodan jo sytyttyä. Kuningas Yrjö V avasi telakan jo 8. kesäkuuta 1915. Chathamin, Devonportin ja Portsmouthin tukikohdista poiketen Rosyth ei ollut miehitystukikohta, eli siellä ei otettu aluksia palvelukseen. Tämän seurauksena tukikohdan telakalla ei rakennettu uusia aluksia, vaan siellä ainoastaan ainoastaan korjattiin ja huollettiin jo olemassa olevia aluksia. Ensimmäisen maailmansodan loputtua tukikohta suljettiin vuonna 1919.
Tukikohta avattiin uudelleen vuonna 1939 toisen maailmansodan puhjettua.
HMS Repulse Forthin rautatiesillan edustalla
Tukikohta oli monien korkeiden upseerien, kuten ensimmäisenä merilordina vuosina 1904–1910 ja 1914–1915 olleen John Fisherin, epäsuosiossa. Tähän oli syynä tukikohdan sijainti kaukana avoimesta merestä sekä sen ja meren välissä ollut kuuluisa rautatiesilta. Sillan tuhoutuminen olisi sulkenut tukikohdan.
Kulutussota

Kulutussota on sodankäynnin muoto, jossa pyritään aiheuttamaan viholliselle niin suuria materiaali- ja henkilötappioita, että se ei lopulta pysty enää jatkamaan taistelua tehokkaasti. Käytännössä kulutussodassa myös omat tappiot ovat nousseet erittäin suuriksi.
Kultamamo

| Kultamamo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Hävinnyt  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Mamot Drepanis
Laji::  pacifica
Kaksiosainen nimi
 Drepanis pacifica  (Gmelin, 1788) 
Katso myös
   Kultamamo Wikispeciesissä   Kultamamo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultamamo (Drepanis pacifica) on sukupuuttoon kuollut peippoihin kuuluva varpuslintu. Laji eli Havaijin pääsaarella ja viimeinen varma havainto elävästä linnusta on vuodelta 1899.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kultamamo oli noin 23 cm. Lajin sukupuolet muistuttivat ulkonäöltään toisiaan. Linnun selkä, siivet, pää, rinta, vatsa ja pyrstö olivat väriltään kiiltävän mustat. Kultamamon alaselkä, siipien kupeet ja siipien alaosat sekä perä olivat väriltään kirkkaan keltaiset. Siivissä oli myös valkoinen laikku. Lajin nokka oli hyvin pitkä ja alaspäin kaartuva.
Elinympäristö ja ravinto

Kultamamoa tavattiin Havaijin pääsaarelta. Lajin elinympäristöä olivat kosteat metsät, jotka sijaitsivat pääasiassa alankomailla, alle 1 200 metrin korkeudella. Kultamamon ravinto koostui pääasiassa kukkien medestä, jota se imi pitkällä kaarevalla nokallaan. Tämän lisäksi linnun on raportoitu syöneen myös hyönteisiä.
Keltamamoja pyydystettiin suuria määriä höyhenten vuoksi, mikä vaikutti lajin harvinaistumiseen. Lajin häviämisen katsotaan kuitenkin johtuneen pääasiassa sopivien elinympäristöjen tuhoutumisen ja sairauksien vuoksi.
Merkitys havaijilaisessa kulttuurissa

Havaijilla keltahöyheniset linnut olivat suhteellisen harvinaisia ja niiden höyheniä pidettiin hyvin arvokkaina. Tämän vuoksi kultamamoja pyydystettiin ja niiden keltaisia ja mustia höyheniä käytettiin perinteisten viittojen tekemiseen. Viittoja käyttivät hallitsijat ja merkittävät havaijilaiset, joita kutsutaan nimellä ali‘i. Yksi kookkaimmista kultamamon höyhenistä tehdyistä viitoista on noin metrin pitkä ja kuului Kamehameha I:lle. Nykyään viittaa säilytetään Bernice P. Bishop Museumissa Havaijilla. Höyhenistä tehtiin myös seppeleitä, joita käyttivät merkittävät naishenkilöt.
Aiheesta muualla

Naturalis (sisältää kolmiulotteisen valokuvan täytetystä yksilöstä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q990174  Wikispecies: Drepanis pacifica  ADW: Drepanis_pacifica  BirdLife: 22720848  BOW: hawmam1  CoL: 37MFS  eBird: hawmam1  GBIF: 5231611  iNaturalist: 10581  IRMNG: 10198723  ITIS: 179566  IUCN: 22720848  NatureServe: 2.100624  Open Tree of Life: 3597464  Xeno-canto: Drepanis-pacifica
Kulttuurisota

Kulttuurisota (engl. culture war, saksalaisesta 1800-luvun käsitteestä Kulturkampf) viittaa ideologisiin ja usein kiihkeisiin vastakkainasetteluihin, jotka ovat tyypillisiä yhdysvaltalaisessa politiikassa 1960-luvulta eteenpäin konservatiivien ja liberaalien välillä. Voimakkaasti yhdysvaltalaisia jakavia aiheita ovat muun muassa abortti, homoseksuaalisuus, uskonto ja asepolitiikka.
Kulttuurisota nousi Yhdysvalloissa puheenaiheeksi vuonna 1992, kun konservatiivipoliitikko Pat Buchanan piti republikaanisen puolueen puoluekokouksessa puheen aiheesta ja kutsui sitä kamppailuksi "Amerikan sielusta". Buchanan määritteli kulttuurisodan näyttämöksi ennen kaikkea abortin, homojen oikeudet, uskonnollisen syrjinnän ja naiset armeijassa.
Homojen avioliiton suhteen konservatiivinen näkökulma oli voitolla 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä, kun se oli kielletty useimmissa osavaltioissa. Sen jälkeen kieltoja on purettu. Polarisoitunut kulttuurinen yhteenotto kuitenkin jatkuu Yhdysvalloissa edelleen.
2010-luvulla Yhdysvaltain kulttuurisodat ovat laajentuneet Internetiin. Ironiaa, parodiaa, meemejä ja trollaamista hyödyntävä sekalainen konservatiivinen online-liike on ottanut aiheikseen muun muassa liberalismin, feminismin, poliittisen korrektiuden, seksuaalisuuden, sukupuoli-identiteetin, rasismin ja sananvapauden. Se pilkkaa vapaamielisiä ja konformistisia käsityksiään puolustavien establishmentin liberaalien vakavuutta ja moraalista itseimartelua. Nykyajan online-kulttuurisodan oikeistolainen osapuoli yhdistetään etenkin alt-right-liikkeeseen. Siihen kuuluu niin poliittisesti motivoituneita kirjoittajia, maltillisista aina naisvihamielisiin ja rasistisiin, kuin huvikseen trollaaviakin. Kulttuurisotien vasemmistolainen osapuoli toimii 2010-luvulla esimerkiksi Tumblr-blogipalvelussa ja yliopistojen kampuksilla, missä se käy jyrkän identiteettipoliittisia ja vapaan ilmaisun vastaisia kampanjoitaan, joissa "ongelmallisina" nähdyt epäkorrektit puheet tai teot johtavat herkästi vastatoimiin.
Kulttuurisotia käydään myös journalismin sisällä, liberaalien ja radikaalien välillä, toimittaja Saska Saarikoski kirjoitti. The New York Timesin pääkirjoistusosaston päällikkö joutui lähtemään julkaistuaan republikaanisenaattorin mielipidekirjoituksen sotilaiden lähettämisestä hillitsemään rotumellakoita. Philadelphia Inquirerin päätoimittajan piti erota, koska lehti julkaisi arkkitehtuurikolumnin otsikolla "Buildings Matter, Too", koskien mielenosoittajien tuhoamia rakennuksia. Kummassakin tapauksessa lehtien omat radikaalit toimittajat painostivat kollegoitaan julkisesti, ja vastaavia tapauksia on paljon.
Katolinen kirkko Yhdysvalloissa

Katolinen kirkko Yhdysvalloissa  toimii osana maailmanlaajuista katolista kirkkoa paavin ja hänen kuuriansa hengellisessä ohjauksessa. Katolinen kirkko on Yhdysvaltain suurin yksittäinen tunnustuskunta. Katolisen kirkon rooli oli 1800-luvulle asti vähäisempi, mutta sen rooli kasvoi merkittävästi eurooppalaisten maahanmuuttajien saapuessa Yhdysvaltoihin.
Katolinen kirkko on Yhdysvaltain suurin, ja maan kaikista kristityistä 44 prosenttia kuuluu katolisiin seurakuntiin. Entinen presidentti John F. Kennedy oli uskonnoltaan katolinen.
Katolisen kirkon piirissä on yli 17 000 paikallisseurakuntaa. Katolisen kirkon johtoon kuuluu lähes 300 piispaa ja neljä kardinaalia. Yhdysvalloissa on yli 200 roomalaiskatolista yliopistoa sekä useita katolisia kouluja. Vuonna 1889 Washingtonissa avattiin paavi määräyksestä Amerikan katolinen yliopisto.
Historia > Tutkimusmatkojen aika

Roomalaiskatolisuus saapui Pohjois-Amerikan alueelle 1400-luvulla espanjalaisten ja ranskalaisten tutkimusmatkojen myötä. Katolisten sääntökuntien jäsenet kulkivat eri puolilla aluetta palvellen ja evankelioiden alkuperäisasukkaita. Espanjalaiset sääntökunnat perustivat lähetysasemia alueille, joista tuli myöhemmin eteläisiä osavaltioita, sekä joihin läntisiin alueisiin.
Ranskalaiset ritarikunnat osallistuivat pohjoisessa Suurten järvien alueella ja etelässä Meksikonlahden alueilta lähteneisiin retkikuntiin ja perustivat lähetysasemia keskilännen alueelle. Monet siirtokuntien nimet, kuten St. Louis ja San Fransisco ovat peräisin lähetysasemilta.
Historia > Siirtokuntien aika

Varhaisella englantilaisella siirtokunta-ajalla katolisuus keskittyi Marylandin aluelle, joka oli nimenomaisesti vuonna 1634 nimetty katolisten turvapaikaksi. Katoliset jakautuivat suhtautumisessa Amerikan vallankumoukseen. Kirkon ja valtion erottamisen kysymyksessä katoliset kamppailivat uskollisuudessa maan ja Rooman emäkirkon välillä.
Historia > 1800-luku

1800-luvulla katolinen kirkko kohtasi muun kansakunnan tavoin orjuuden dilemman. Kaksi katolista osavaltiota, Maryland ja Louisiana olivat orjavaltioita. Vuonna 1839 paavi Gregorius XVI antoi asetuksen, jossa kristittyjä kehotettiin välttämään orjuuttamista. Monet tulkitsivat tämän kuitenkin jatkuvan orjakaupan tuomitsemisena kuin vapautuksen vaatimisena. Katolinen teologia jakautui kysymyksessä.
1840-luvun irlantilaissiirtolaisuuden myötä maan uskonnollinen maisema muuttui. Seuraavien 80 vuoden aikana katoliset maahanmuuttajat etsivät uskonnonvapautta ja taloudellisia mahdollisuuksia, joita Yhdysvallat tarjosi. Erityisesti New Yorkin ja Bostonin katolinen väestö kasvoi räjähdysmäisesti muutaman vuosikymmenen aikana. Rooman kirkko arvioi, että sen oli tarpeen lisätä kirkollista läsnäoloa seurakuntalaisten keskuudessa. Vuonna 1875 John McCloskeysta tuli ensimmäinen amerikkalainen kardinaali, mikä on johtanut vähitellen yli 30 arkkihiippakunnan perustamiseen.
Historia > 1900-luvulta nykypäivään

Maailmansotien aikana Yhdysvaltain katolinen kirkko osallistui humanitaariseen työhön sota-alueiden ja uhrien hyväksi. Katoliset kansalaiset työskentelivät liittoutuneiden aloitteiden edistämiseksi. Sotien jälkeen he auttoivat jälleenrakentamisessa ja osallistuivat kotimaansa kehittämiseen. Vuonna 1960 Yhdysvallat valitsi ensimmäisen katolisen presidentin.
Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen julistuksen mukaisesti katolinen kirkko pyrki lisäämään yhteiskunnallista vaikutusvaltaansa. Yhdysvalloissa painotukset näkyivät maallikoiden kasvavana osallistumisena jumalanpalvelukseen ja kirkon tehtäviin. Tähän sisältyi myös orjuuden, epäinhimillisen kohtelun sekä heikkojen työolojen vastainen toiminta. Katolinen kirkko tuki 1960-luvun kansalaisoikeusliikettä ja jatkoi katolisten hyväntekeväisyysjärjestöjen toimintaa.
2000-luvulla yhdysvaltain katoliset ovat kokeneet haasteita erityisesti sääntökuntiin osallistumisen vähentymisessä. Katolista kirkkoa on kohdannut myös lasten hyväksikäyttöä koskevat syytteet ja tuomiot.
Yhteiskunnallinen vaikutus

Katolinen kirkko koki erityisesti Yhdysvaltain varhaishistoriassa avointa vihamielisyyttä ja vainoa. 1800-luvun puoliväliin mennessä katolisuudesta muodostui vakiintunut osa Yhdysvaltain uskonnollista maisemaa, jota korostaa katolisen presidentin, John F. Kennedyn, valinta  vuonna 1960. Katolinen kirkko kehitti useita rinnakkaisia rakenteita, kuten koulutusta lastentarhasta yliopistoon sekä sairaaloita ja muita hyväntekeväisyyslaitoksia, jotka palvelivat laajasti jäsenkuntaa.
Poliittisesti katolilaiset kykenivät nousemaan valtaan joillakin alueilla 1900-luvun alkuun mennessä erityisesti laajan maahanmuuton ansiosta. Katolisen kirkon piirissä on edustettuna poliittinen kirjo laajasti äärivasemmistosta äärioikeistoon. Useimmat jäsneet sijoittuvat poliittisesti kuitenkin välille.
Katolinen kirkko on Yhdysvalloissa uskonnollisesti monimuotoinen. Joissakin asioissa katoliset ovat hyvin yhteistyökykyisiä evankelisten kansssa, kun taas toisissa asioissa yhteistyötä tehdään todennäköisemmin muiden protestanttien tai sekularistien kanssa.
Kannatusalueet

Jäsenmäärällisesti katolisen kirkon merkittävimpiä kannatusalueita osavaltioittain ovat Kalifornia, New York, Texas ja Florida. New Yorkissa katolisella kirkolla on myös suhteellisesti vahvaa kannatusta. Muita suhteellisesti vahvoja osavaltioita ovat Rhode Island, Massachusetts, New Jersey ja New Mexico. Yksittäisistä kaupungeista vahvimpia ovat Nogales, Rio Grande City, El Centro, Las Vegas ja Taos.
Sixtus Hjelmman

| Sixtus Hjelmman |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. toukokuuta 1869 Iisalmi
Kuollut: 6. toukokuuta 1949 (79 vuotta) Helsinki
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Komentajuudet:  Suomen ilmavoimat 1919-1920 Kadettikoulun johtaja 1920-1925
Sotilasarvo:  Kenraalimajuri
Sixtus Hjelmman (8. toukokuuta 1869 Iisalmi–6. toukokuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri (1928). Hän toimi Suomen ilmailuvoimien komentajana 10. tammikuuta 1919 – 25. lokakuuta 1920, Kadettikoulun johtaja 1920–1925.
Sixtus Hjelmman valmistui ratsuväen upseeriksi vanhasta Haminan Kadettikoulusta 1891. Hän toimi Venäjän suuriruhtinaskunnan sotaväessä ratsuväenupseerina ja erosi ratsumestarin arvoisena 1902. Keväällä 1918 hän toimi jonkin aikaa vt. sotilasasiamiehenä Tukholmassa.
Ilmavoimien komentaja

Hjelmman tuli Aminoffin seuraajaksi maavoimista, koska ilmailuvoimissa ei ollut lainkaan ylempää upseeristoa omasta takaa eikä Suomessa ollut ketään muutakaan sotilasilmailua tuntevaan upseeria. Maavoimien upseerit pelkäsivät komennuksen ilmavoimiin johtavan uran sivuraiteellelähde?. Hjelmman ei ollut nähnyt lentokonetta ennen komentajuuttaan.
Hjelmmanin komentajakautena ilmavoimat haki neuvoja ja osti koneita Ranskasta. Tämä vaikutus oli merkittävä pitkän aikaa: mm. maalentokoneet ja hävittäjälentokoneet olivat Ranskan oppia. Sekä Saksa että Englanti olivat opastaneet Ilmavoimia vain meriyhteistoimintaan ja lentotiedusteluun arvioiden lentokenttien perustamisen liian kalliiksi ja pyrkien myymään vesilentokoneitaan.lähde?
Hjelmmanin päätökset muun muassa lentokoneostoista perustuivat lentoupseerien ehdotuksiin.
Ilmavoimat tukivat kenraali Judenitšin hyökkäystä Neuvosto-Venäjän pääkaupunkia Pietaria vastaan pommittamalla Karjalaa.
Hjelmman pyrki laajentamaan ilmavoimien tehtäviä säännöllisen siviililentoliikenteen aloittamiseen. Aeron ja Ilmavoimien välinen yhteistoiminta olikin laajaa ainakin toisen maailmansodan päättymiseen asti. Sen jälkeenkin esimerkiksi helikopterilennon yhteistoiminta muun muassa Imatran Voiman ja Ilmavoimien välillä oli laajaalähde?.
Hjelmmanin laati ilmavoimien ensimmäisen menoarvioesityksen, joka loi pohjan, jolta Somersalon pystyi 1920-luvun puolivälissä perustamaan Valtion lentokonetehtaan ja hankkimaan suuren määrän käyttökelpoisia lentokoneitalähde?.
Sotaministeri Bruno Jalander ja puolustusvoimien komentaja kenraali Karl Wilkama siirsivät epäpäteväksi syyttämänsä Hjelmmanin ilmavoimista Kadettikoulun johtajaksi. Tässä virassa hän yleni kenraalimajuriksi.
19. helmikuuta 1938 Hjelmman kutsuttiin Kadettikunnan kunniajäseneksi