stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Timo (Seitsemän veljestä)
Henkilökuva

Fyysisesti Timo on veljiensä kaltainen: harteikas, keskimittainen ja ihonsävyltään ruskea. Hänen hiuksensa ovat kankeat ja hampunkarvaiset. Timo on Juhanin sanojen toistaja. Hän on heikkolahjainen mutta suosittu ihminen ja menestyvä. Alati iloinen Timo myötäilee ryhmän enemmistöä ja on unelias. Perinnönjaossa Timo saa Kekkurin torpan ja hän nai Kuokkalan kaksoistytöistä toisen, hiukan lempeämmäksi kutsutun Ullan.
Timo ei saa vastuullisia tehtäviä, vaan lähinnä saunan lämmittämisen kaltaisia aputehtäviä. Metsästäjänä hän on huono, vaikka yrittääkin tehdä sankaritekoja. Veljekset suhtautuvat Timoon kuin hän olisi lapsi. Timo ei ymmärrä abstraktioita eikä metaforia: hän kokee asiat konkreettisina kuin esineet. Hän oppii kuitenkin lukemaan aiemmin kuin Juhani.
Juhanin kehotuksesta Timo esittää romaanin toisen luvun lopussa olevan Oravan laulun, jonka ensimmäinen säkeistö kuuluu:
Makeasti oravainen

makaa sammalhuoneessansa;

Sinnepä ei Hallin hammas

Eikä metsämiehen ansa

Ehtineet milloinkaan
Kivi itse ei nimennyt Timon laulamaa runoa Oravan lauluksi, vaan nimi on myöhempää perua.
Tulkitsijoita > Teatteri

Timon osan ovat näytelleet kymmenet näyttelijät vuodesta 1898 alkaen, jolloin Suomalaisessa Teatterissa kantaesitettiin Kiven Seitsemän veljestä. Kantaesityksessä Timon näytteli Pietari Alpo. Tunnettuja Timoja 1900-luvun teatterituotannoissa olivat muun muassa Arvo Lehesmaa, Kaarlo Saarnio, Oke Tuuri, Reino Valkama ja Pentti Viljanen. Roolin näyttelivät niin ikään Keijo Lindroos, Viipurin Näyttämön Simo Osa ja Tampereen Työväen Teatterin Jallu Vuolle. Ritva Holmbergin dramatisoimassa ja Kalle Holmbergin ohjaamassa Turun kaupunginteatterin 1970-luvun teatteritapauksessa Seitsemän veljestä Timon roolin tulkitsi Arno Virtanen.
2000-luvulla Timoa ovat näytelleet muun muassa Paavo Honkimäki Lahden kaupunginteatterissa ja Jari Ahola Tampereen Työväen Teatterissa. Helsingin Kaupunginteatterin uustulkinnassa marraskuussa 2012 Timon roolin näytteli Henrik Kalmet.
Turun kaupunginteatterissa veljekset nähtiin jälleen vuonna 2017 Lauri Maijalan dramatisoimina ja ohjaamina. Timon roolissa oli Joel Mäkinen. Myös Ryhmäteatteri näytteli Seitsemän veljestä vuonna 2017. Timona oli Mikko Virtanen.
Tulkitsijoita > Elokuva ja televisio

Wilho Ilmarin ohjaamassa filmatisoinnissa Seitsemän veljestä (1939) Timoa näyttelee Joel Rinne. Jouko Turkan vuonna 1989 ohjaamassa samannimisessä televisiosarjassa Timon roolin näytteli Taisto Reimaluoto. Turkan versiossa Timon rooli on suurempi kuin useissa  Seitsemän veljeksen näyttämöversioissa, joissa Timo on jäänyt kuuden veljensä varjoon. Turkka teki Timosta kuolaavan, räkäänsä syövän hihittäjän, jonka tyhmyyttä muut veljekset pohtivat hänen läsnä ollessaan.
Kirjallisuutta

Uotila, Jussi: Aleksis Kiven Seitsemän veljestä : luonnekuvia.  Turku:  Turun Aleksis Kivi -kerho, 1989.  ISBN 952-90-1615-8  (suomeksi)
Aiheesta muualla

Seitsemanveljesta.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Seittemän veljestä (Arkistoitu – Internet Archive)
Postivaunut

Vanhat postivaunut näytteillä Stockalperin linnassa Sveitsissä.
Postivaunut ovat hevosvetoiset vaunut, joilla kuljetettiin matkustajia ja tavaroita.
Vaunujen rakenne

Postivaunujen rakenne pohjautui jo Rooman valtakunnan aikana käytettyihin nelipyörävaunuihin. Akselien päälle oli sijoitettu kori tai runko, jossa saattoi olla katos. Vaunun katolla pidettiin matkatavaroita, mikä oli kuormaamisen kannalta hankalaa. Kori maalattiin keltaiseksi tai punakeltaiseksi, ja lisänä saattoi olla koristemaalauksia. Kirkkaita lakkapintoja ei käytetty. Vaunujen kokoja oli monia, ja suurimpiin saattoi mahtua 12 matkustajaa. Vetojuhtina oli ainakin kaksi hevosta. Mukavuuden lisäämiseksi keksittiin, että kori kiinnitettiin akseleihin nahkahihnoilla, jotka vaimensivat heilumista ja tärinää.  Hihnojen tilalle tuli noin vuonna 1800 lehtijousitus: oivallettiin, että päällekkäin ladotut taivutetut metallilevyt joustavat keskiosastaan.
Liikenteen yleistyminen

Postivaunut otettiin käyttöön Lontoossa noin vuonna 1640 ja parikymmentä vuotta myöhemmin Pariisissa. Ne olivat Englannissa ja Yhdysvalloissa laajimmin käytössä 1800-luvulla, kun tieverkko oli aikaisempaa parempi. Tuolloin postivaunut olivat pitkillä matkoilla Yhdysvalloissa lähes ainoa mahdollinen kulkuväline. Tosin jo vuoden 1840 tienoilla ennustettiin postivaunujen ajan päättyvän, kun rautatiet yleistyvät.
Alkuaan Euroopan tieverkon parhaita osia olivat Rooman vallan aikaiset väylät, jotka olivat kivilaattapintaiset. Pehmeisiin teihin tuli syvät urat, joissa vaunut kulkivat kuin raiteilla. Jos vaunut nousivat pois urasta, ne saattoivat kaatua. Ohittaminen oli vaikeaa.
Ajuri ja matkustajat

Postivaunun kuljettajan tehtävä oli varsin arvostettu, sillä siihen kuului virkapuvussa liikkumista paikasta toiseen. Postitorven käyttö lisäsi ammatin arvostusta, mutta torven käyttö oli tarkasti ohjeistettua. Työ sisälsi tosin myös hankaluuksia. Esimerkiksi vaunun pyörän rikkoutuminen saattoi merkitä 1–2 päivän pysähdystä. Työ vaati myös kylmän- ja kuumansietokykyä. Talvisin oli kylmä, mutta jos vaunut juuttuivat kiinni lumeen tai liejuun, tuli ajurille kuuma. Ajurin esimies oli postiaseman hoitaja eli postimestari, joka piti majataloa. Majatalojen välistä noin 7,5 kilometrin matkaa sanottiin postimailiksi.
Postireittien avulla saattoi harrastaa turismia, joskin matkailu yleistyi laajemmin vasta rautateiden aikana. Monet turistit julkaisivat matkakertomuksiaan, joiden perusteella muut saattoivat tehdä omia matkasuunnitelmiaan. Postivaunuissa matkustaminen oli kallista. Esimerkiksi matka Wienistä Linziin maksoi vuonna 1824 kolme guldenia ja 20 kreuzeria, ja lisäksi ajurille oli maksettava juomarahaa. Matka Wienistä Prahaan maksoi 14 guldenia. Sellaisella rahamäärällä matkustaisi nykyisin junalla koko Euroopan halki. Lisäksi oli pikapostin ja erikoispostin järjestelmä. Pikapostille luvattiin nopeampi kulku ja siinä käytettiin levänneitä hevosia. Pikapostinkin kyytiin otettiin matkustajia, joilta vaadittiin erikoishinta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Postivaunut Wikimedia Commonsissa
Kansalaissota (yleistermi)

Kansalaissota (lat. bellum civile) on yleisesti käytetty rinnakkaisnimitys sisällissodalle eli maan sisäiselle sodalle. Vaikka molempia termejä käytetään neutraaleina synonyymeina esimerkiksi Suomen sisällissodasta puhuttaessa, niillä on silti käsitteellisiä eroavaisuuksia. Terminä kansalaissota rajaa sodankäynnin valtion kansalaisten väliseksi, kun termi sisällissota rajaa valtion maatieteelliseksi tai poliittiseksi kokonaisuudeksi. Tällöin sisällissodan osapuoliin voi kuulua esimerkiksi muiden valtioiden sotavoimia. Professori Heikki Ylikangas onkin ehdottanut, että kansalaissodan tilalla käytettäisiin sisällissotaa silloin kun puhutaan vuoden 1918 tapahtumista Suomessa.
Lisäksi termi kansalaissota liittyy yleensä olemassa oleviin kansallisiin kokonaisuuksiin, kansakuntaan ja kansallisvaltioon. Kansalaissotaan tarvitaan kansallisen identiteetin omaavat osapuolet. Niinpä esimerkiksi viikinkikansojen keskinäisten välienselvittelyjen ja valtataistelujen kohdalla ei voi puhua kansalaissodista, sillä heidän identiteettinsä perustui enemmän aseveljeyteen, perheeseen ja asuinpaikkaan kuin selvästi hahmotettavaan kiinteään kansakuntaan ja sen jäsenyyteen.
Vanhoissa suomenkielisissä lähteissä on käytetty toisinaan sanamuotoa kansallissota, kuten esimerkiksi Päivälehdessä vuonna 1891 ja Kyösti Kallion kirjeessä vuonna 1917.
Etymologia

Suomen kielen sana kansalaissota pohjautuu latinankieliseen alkuperäistermiin bellum civile, jossa yhdistyvät sotaa (bellum) ja kansalaisia koskevaa (civilis) tarkoittavat sanat. Antiikin Roomassa sisällissotaa kutsuttiin myös nimillä bellum domesticum ja bellum intestinum. Domesticum tarkoittaa kotimaista, kun intestinum tarkoittaa suolta ja suolistoa, viitateen näin sotaan, joka tapahtuu valtion sisällä, "sen sydämessä ja suolistossa".
Homeros käytti ensimmäisenä kansalaissotaa tarkoittavaa termiä polemos epidemios (πολέμου ἐπιδημίου) 700-luvulla eaa. Sotaa tarkoittava polemos oli myös kreikkalaisessa mytologiassa sodan henkilöitymä tai ruumiillistuma, joka ei varsinaisesti kuulunut jumaliin, toisin kuin sodan jumala Ares. Myöhemmin epideemistä tarkoittamaan tullut sana epidemios muodostuu prepositiosta epi (päällä) ja substantiivista demos (kansa).
Belgian Grand Prix 1992

|  Belgian Grand Prix 1992  |
| --- | --- |
 12. osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 1992. 

Päivämäärä:  30. elokuuta 1992
Sijainti:  Spa-Francorchamps, Belgia
Ratatyyppi:  maantierata
Radan pituus:  6,974 km
Kilpailun pituus:  44 kierrosta, 306,856 km
Sää:  sadekeli
Paalupaikka
Kuljettaja:   Nigel Mansell   (Williams-Renault)
Paaluaika:  1.50,545
Palkintokoroke
Voittaja:   Michael Schumacher   (Benetton-Ford)
Toinen:   Nigel Mansell   (Williams-Renault)
Kolmas:   Riccardo Patrese   (Williams-Renault)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Michael Schumacher   (Benetton-Ford)
Kierrosaika:  1.53,791 (kierroksella 39)
Belgian Grand Prix 1992 oli Formula 1 -sarjan 528. osakilpailu. Se ajettiin 30. elokuuta 1992 Circuit de Spa-Francorchamps -radalla. Kilpailun voitti Michael Schumacher, jolle voitto oli uran ensimmäinen. Schumacher saavutti samalla uransa ensimmäisen nopeimman kierroksen.Kilpailun aikana johdossa oli neljä kuljettajaa Ayrton Senna, Nigel Mansell, Riccardo Patrese ja Michael Schumacher.
Aika-ajot

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Aika | Ero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 5 |  Nigel Mansell | Williams-Renault | 1.50,545 |   |
| 2 | 1 |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 1.52,743 | + 2,198 |
| 3 | 19 |  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 1.53,221 | + 2,676 |
| 4 | 6 |  Riccardo Patrese | Williams-Renault | 1.53,557 | + 3,012 |
| 5 | 27 |  Jean Alesi | Ferrari | 1.54,438 | + 3,893 |
| 6 | 2 |  Gerhard Berger | McLaren-Honda | 1.54,642 | + 4,097 |
| 7 | 25 |  Thierry Boutsen | Ligier-Renault | 1.54,654 | + 4,109 |
| 8 | 11 |  Mika Häkkinen | Lotus-Ford | 1.54,812 | + 4,267 |
| 9 | 20 |  Martin Brundle | Benetton-Ford | 1.54,973 | + 4,428 |
| 10 | 12 |  Johnny Herbert | Lotus-Ford | 1.55,027 | + 4,482 |
| 11 | 15 |  Gabriele Tarquini | Fondmetal-Ford | 1.55,965 | + 5,420 |
| 12 | 28 |  Ivan Capelli | Ferrari | 1.56,075 | + 5,530 |
| 13 | 4 |  Andrea de Cesaris | Tyrrell-Ilmor | 1.56,111 | + 5,566 |
| 14 | 9 |  Michele Alboreto | Footwork-Mugen-Honda | 1.56,282 | + 5,737 |
| 15 | 14 |  Eric van de Poele | Fondmetal-Ford | 1.56,674 | + 6,129 |
| 16 | 21 |  Jyrki Järvilehto | Dallara-Ferrari | 1.56,809 | + 6,264 |
| 17 | 32 |  Stefano Modena | Jordan-Yamaha | 1.56,889 | + 6,344 |
| 18 | 16 |  Karl Wendlinger | March-Ilmor | 1.57,039 | + 6,494 |
| 19 | 22 |  Pierluigi Martini | Dallara-Ferrari | 1.57,267 | + 6,722 |
| 20 | 29 |  Bertrand Gachot | Larrousse-Lamborghini | 1.57,330 | + 6,785 |
| 21 | 17 |  Emanuele Naspetti | March-Ilmor | 1.57,794 | + 7,249 |
| 22 | 3 |  Olivier Grouillard | Tyrrell-Ilmor | 1.57,818 | + 7,273 |
| 23 | 24 |  Gianni Morbidelli | Minardi-Lamborghini | 1.58,126 | + 7,581 |
| 24 | 33 |  Mauricio Gugelmin | Jordan-Yamaha | 1.58,499 | + 7,954 |
| 25 | 10 |  Aguri Suzuki | Footwork-Mugen-Honda | 1.58,826 | + 8,281 |
| 26 | 30 |  Ukyo Katayama | Larrousse-Lamborghini | 1.59,383 | + 8,838 |
| DNQ | 23 |  Christian Fittipaldi | Minardi-Lamborghini | 1.59,626 | + 9,081 |
| DNQ | 34 |  Roberto Moreno | Andrea Moda-Judd | 2.05,096 | + 14,551 |
| DNQ | 35 |  Perry McCarthy | Andrea Moda-Judd | 2.15,050 | + 24,505 |

| DNQ | 26 |  Érik Comas | Ligier-Renault | - | - |
Érik Comas loukkaantui perjantain aika-ajoissa
Kilpailun tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierroksia | Aika/keskeytyssyy | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 19 |  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 44 | 1.36.10,721 | 3 | 10 |
| 2 | 5 |  Nigel Mansell | Williams-Renault | 44 | + 36,595 | 1 | 6 |
| 3 | 6 |  Riccardo Patrese | Williams-Renault | 44 | + 43,897 | 4 | 4 |
| 4 | 20 |  Martin Brundle | Benetton-Ford | 44 | + 46,059 | 9 | 3 |
| 5 | 1 |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 44 | + 1.08,369 | 2 | 2 |
| 6 | 11 |  Mika Häkkinen | Lotus-Ford | 44 | + 1.10,030 | 8 | 1 |
| 7 | 21 |  Jyrki Järvilehto | Dallara-Ferrari | 44 | + 1.38,237 | 16 |   |
| 8 | 4 |  Andrea de Cesaris | Tyrrell-Ilmor | 43 | + 1 krs. | 13 |   |
| 9 | 10 |  Aguri Suzuki | Footwork-Mugen-Honda | 43 | + 1 krs. | 25 |   |
| 10 | 14 |  Eric van de Poele | Fondmetal-Ford | 43 | + 1 krs. | 15 |   |
| 11 | 16 |  Karl Wendlinger | March-Ilmor | 43 | + 1 krs. | 18 |   |
| 12 | 17 |  Emanuele Naspetti | March-Ilmor | 43 | + 1 krs. | 21 |   |
| 13 | 12 |  Johnny Herbert | Lotus-Ford | 43 | Moottori | 10 |   |
| 14 | 33 |  Mauricio Gugelmin | Jordan-Yamaha | 42 | + 2 krs. | 24 |   |
| 15 | 32 |  Stefano Modena | Jordan-Yamaha | 42 | + 2 krs. | 17 |   |
| 16 | 24 |  Gianni Morbidelli | Minardi-Lamborghini | 42 | + 2 krs. | 23 |   |
| 17 | 30 |  Ukyo Katayama | Larrousse-Lamborghini | 42 | + 2 krs. | 26 |   |
| 18 | 29 |  Bertrand Gachot | Larrousse-Lamborghini | 40 | Ulosajo | 20 |   |
| Kesk. | 25 |  Thierry Boutsen | Ligier-Renault | 27 | Ulosajo | 7 |   |
| Kesk. | 28 |  Ivan Capelli | Ferrari | 25 | Moottori | 12 |   |
| Kesk. | 15 |  Gabriele Tarquini | Fondmetal-Ford | 25 | Moottori | 11 |   |
| Kesk. | 9 |  Michele Alboreto | Footwork-Mugen-Honda | 20 | Vaihdelaatikko | 14 |   |
| Kesk. | 27 |  Jean Alesi | Ferrari | 7 | Rengasrikko | 5 |   |
| Kesk. | 3 |  Olivier Grouillard | Tyrrell-Ilmor | 1 | Ulosajo | 22 |   |
| Kesk. | 2 |  Gerhard Berger | McLaren-Honda | 0 | Voimansiirto | 6 |   |
| Kesk. | 22 |  Pierluigi Martini | Dallara-Ferrari | 0 | Ulosajo | 19 |   |
| DNQ | 23 |  Christian Fittipaldi | Minardi-Lamborghini |   |  |  |   |
| DNQ | 34 |  Roberto Moreno | Andrea Moda-Judd |   |  |  |   |
| DNQ | 35 |  Perry McCarthy | Andrea Moda-Judd |   |  |  |   |
| DNQ | 26 |  Érik Comas | Ligier-Renault |   |  |  |   |
Muuta

Emanuele Naspettin ensimmäinen kilpailu
Williams -talli ylitti 1200 MM-pisteen rajan
Benetton -tallin 10. nopein kierros
Renault -moottoreille 200. kilpailu
Ford -moottoreille 160. voitto ja 4200 MM-pisteen rajan ylitys
Muuta > Johtokierrokset

| Kuljettaja | Talli | Kierrokset |
| --- | --- | --- |
|  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 1-1 |
|  Nigel Mansell | Williams-Renault | 2-3 |
|  Riccardo Patrese | Williams-Renault | 4-6 |
|  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 7-10 |
|  Nigel Mansell | Williams-Renault | 11-33 |
|  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 34-44 |
Kilpailun Jälkeen > MM-tilanne -kuljettajat

| Sija | Kuljettaja | Talli | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Nigel Mansell | Williams-Renault | 98 |
| 2. |  Riccardo Patrese | Williams-Renault | 44 |
| 3. |  Michael Schumacher | Benetton-Ford | 43 |
| 4. |  Ayrton Senna | McLaren-Honda | 36 |
| 5. |  Gerhard Berger | McLaren-Honda | 24 |
| 6. |  Martin Brundle | Benetton-Ford | 21 |
| 7. |  Jean Alesi | Ferrari | 13 |
| 8. |  Mika Häkkinen | Lotus-Ford | 9 |
| 9. |  Michele Alboreto | Footwork-Mugen-Honda | 5 |
| 10. |  Andrea de Cesaris | Tyrrell-Ilmor | 4 |
Kilpailun Jälkeen > Valmistajien MM-tilanne

| Sija | Talli | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Williams-Renault | 142 |
| 2. |  Benetton-Ford | 64 |
| 3. |  McLaren-Honda | 60 |
| 4. |  Ferrari | 16 |
| 5. |  Lotus-Ford | 11 |
Aiheesta muualla

Kuvia kilpailusta (Arkistoitu – Internet Archive)
Formula 1 -luokan Belgian Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 |  |  |  |  |  |
Radat: Circuit de Spa-Francorchamps (1950–1956, 1958, 1960–1968, 1970, 1983, 1985–2002, 2004–2005, 2007–) Nivelles-Baulers (1972, 1974) Circuit Zolder (1973, 1975–1982, 1984)
Formula 1 -kausi 1992
Etelä-Afrikka |  Meksiko |  Brasilia |  Espanja |  San Marino |  Monaco |  Kanada 
  Ranska |  Britannia |  Saksa |  Unkari |  Belgia |  Italia |  Portugali |  Japani 
  Australia
Duillier

| Duillier |
| --- | --- |
 vaakuna
 Duillier
 Koordinaatit: 46°24′34″N, 6°14′14″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Nyon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,19 km²
Väkiluku (5.6.2024):  1 114
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Duillier on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Nyonin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 1 114 asukasta.
Nintendo DS

| Nintendo DS |
| --- | --- |


Kehittäjä:  Nintendo
Julkaisu:   21. marraskuuta 2004   2. joulukuuta 2004  24. helmikuuta 2005
Valmistusmaa:  Japani
Laitteisto:  Yksi 67 MHz:n ARM946E-S (ARM) ja yksi 33 MHz:n ARM7TDMI
Muisti:  4 Mt RAM
Tallennusväline:  pelimoduuli
Ohjain:  stylus-osoitinkynä, D-pad
Lisälaitteet:  Ks. oheislaitteet
Pelit:  Luettelo Nintendo DS -peleistä
Seuraaja:  Nintendo DS Lite
Kotisivut:  www.nintendo.fi www.nintendo.com (englanniksi)
Lisää videopeliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Nintendo DS (jap. ニンテンドーDS, Nintendō DS, lyhennettynä NDS tai DS, Kiinassa iQue DS) on Nintendon kehittämä ja vuonna 2004 julkaisema käsikonsoli. DS on simpukkamallinen konsoli, jossa on kaksi nestekidenäyttöä, joista toinen on kosketusnäyttö. Nintendo DS:ssä on myös sisäänrakennettu mikrofoni, ja se tukee langatonta IEEE 802.11 -standardia (Wi-Fi) , mikä mahdollistaa käyttäjien kommunikoinnin lyhyellä kantamalla tai verkossa Nintendo Wi-Fi Connection -palvelun välityksellä. Laitteen kehitysnimi oli "Project Nitro", joka selittää NTR-merkinnän pelimoduuleissa ja laitteessa.
Konsolin nimi viittaa Dual Screen -sanayhdistelmään (suom. Kaksoisnäyttö) eli laitteen näkyvimpään ominaisuuteen, ja Developers System -sanayhdistelmään (suom. Kehittäjien järjestelmä) viitaten uuteen pelikehitystapaan, johon laite inspiroi .
Nintendo julkaisi laitteesta uudelleen suunnitellun version, Nintendo DS Liten, 2. maaliskuuta 2006 Japanissa. Se julkaistiin Pohjois-Amerikassa, Euroopassa ja Australiassa kesäkuussa 2006. DS Lite on alkuperäistä versiota kevyempi ja siinä on kirkkaammat näytöt.
Laitteen ominaisuudet

Nintendo DS:n alempi näyttö on painoherkkä kosketusnäyttö. Kosketusnäyttöä voidaan käyttää esimerkiksi Stylus-kynällä, pelaajan sormilla tai muotoillulla muovipalalla, joka sidotaan pelaajan peukaloon kiinni. Joissain peleissä ei tarvitse käyttää nappeja ollenkaan. Hyvä esimerkki DS:n kosketusnäytön kykyjä hyödyntävästä pelistä on WarioWare: Touched!, jossa kosketusnäyttöä käytetään hyödyksi erilaisilla minipeleissä, tai 42 All-Time Classics, jota ohjataan pelkällä kosketusnäytöllä.
Perinteiset kontrollivaihtoehdot sijaitsevat konsolin alaosan oikealla ja vasemmalla puolella. Konsolin vasemmalla sivulla sijaitsee D-pad, eli ristiohjain, sekä Power-nappi, joka käynnistää ja sammuttaa konsolin. Konsolin oikealla sivulla ovat A-, B-, X- ja Y-painikkeet, joiden yllä on vielä Start- ja Select- painikkeet. Konsolin olkanäppäimet L ja R sijaitsevat aivan konsolin alaruudun päässä. L (Left) sijaitsee vasemmalla puolella ja R (Right) oikealla. Painikkeiden järjestys ja muoto ovat Super Nintendo Entertainment Systemin ohjaimen tapaiset.
Nintendo DS sisältää stereokaiuttimet, jotka sijaitsevat konsolin yläruudun kummallakin alasivulla. Nintendo DS on ensimmäinen käsikonsoli, joka mahdollistaa stereoäänen. Game Boy -konsolissa stereoääni saatiin vain korvakuulokkeiden avulla.
Sisäänrakennettu mikrofoni on konsolin alaruudun vasemmalla puolella. Mikrofonia on hyödynnetty eri peleissä useasti erilaisilla tavoilla, kuten esimerkiksi äänentunnistukseen.
Nintendo DS voi myös ottaa langattoman yhteyden Wiihin.
Laitteen ominaisuudet > Yhteensopivuus

Nintendo DS:llä voi pelata sen omien pelien lisäksi Game Boy Advance -pelejä. Pienet DS-moduulit sopivat laitteen yläosassa olevaan asemaan, GBA-pelimoduulit asetetaan laitteen alaosassa olevaan asemaan. Yhdelle näytölle kehitetyt pelit käyttävät vain toista Nintendo DS:n näyttöä, jonka käyttäjä voi itse valita. Koska Nintendo DS:n näyttötarkkuus on 256 × 192 pikseliä ja GBA:n 240 × 160, käytetään näytöstä vain osa ja kuvan ympärillä on kapeat mustat kehykset. Toisin kuin Game Boy Advancessa, Nintendo DS:ssä ei ole Zilog Z80 -suoritinta eikä GBA-kaapeliliitintä. Tämän takia Nintendo DS:llä ei voi pelata Game Boyn ja Game Boy Colorin pelejä, Game Boy Advance -pelejä moninpelinä, tai käyttää Game Boy Advancen ja Nintendo GameCuben linkitysmahdollisuutta.
Osa Nintendo DS:n peleistä pystyy hyödyntämään DS:n GBA-asemaan syötettyjä pelejä tai lisälaitteita, kuten Rumble Pakia tai lisämuistilaajennusta. Oikeat DS-pelin ja samaan aikaan koneeseen asetetun GBA-pelin yhdistelmät voivat myös avata DS-pelin salattuja ominaisuuksia.
Laitteen ominaisuudet > Nintendo Wi-Fi Connection

Nintendo Wi-Fi Connection on Nintendon ylläpitämä verkkopalvelu, joka mahdollistaa ilmaisen verkkopelaamisen Wi-Fi:n avulla Nintendo DS:n ja Wiin peleissä, joissa tähän on mahdollisuus. Palvelu julkaistiin Pohjois-Amerikassa 14. marraskuuta 2005, ja marraskuun aikana se tuli toimintaan muillakin alueilla. Palvelun lanseeraamisen yhteydessä julkaistiin verkkopelillä varustetut Mario Kart DS, Tony Hawk's American Sk8land, ja 5. joulukuuta 2005 Animal Crossing: Wild World. Nintendo DS:lle on myös julkaistu tavallisen pelimoduulin kokoinen Nintendo DS Browser, jolla voi Wi-Fi:n välityksellä selata internetiä.
Tekniset tiedot

Koko (suljettuna): leveys 148,7 mm, pituus 84,7 mm, paksuus 28,9 mm
Ylempi normaali näyttö: Taustavalaistu 3-tuumainen nestekidenäyttö (RGB), jossa 256×192 pikselin resoluutio (kuvapisteen koko 0,24 mm)
Alempi kosketusnäyttö: Sama kuin ylempi, mutta näytön päällä lisäksi kosketuspaneeli, joka mahdollistaa kaksipistetunnistuksen
Nestekidenäytön väriskaala: Enintään 262 144 väriä näytöllä
Langaton tietoliikenne: Wi-Fi (eli WLAN) IEEE 802.11 ja Nintendon oma protokolla; langaton kantomatka on 10–30 metriä olosuhteista riippuen; useampi pelaaja voi pelata moninpelejä samanaikaisesti vain yhdellä pelimuistikortilla. Verkkokäytössä laite tukee 802.11b-standardia (tai taaksepäin yhteensopivia 802.11g-tukiasemia) joko avoimella yhteydellä tai WEP-salauksen avulla.
Ohjaus: Kosketusnäyttö (Stylus-kynällä), sisäänrakennettu mikrofoni äänentunnistukseen, A/B/X/Y-painikkeet, ristiohjain, L- ja R-olkapainikkeet, Start- ja Select-painikkeet
Liitännät: Nintendo DS -peli, Game Boy Advance -peli, stereokuulokkeet, mikrofoni
Muut ominaisuudet: Sisäänrakennettu PictoChat-jutteluohjelma, jolla 16 käyttäjää voi jutella samanaikaisesti; sisäänrakennettu kello; päiväys, aika ja herätyskello; kosketusnäytön kalibrointi
Suorittimet: ARM9 (ARM946E-S) 67 MHz – Välimuisti: 8 kt data 4 kt – TCM 32 kt data 16 kt ja ARM7 (ARM7TDMI) 33 MHz
Muistit: Keskusmuisti 4 Mt, ARM7/ARM9 32 kt, ARM7 työmuisti 64 kt, VRAM 656 kt
2D moottori: BG – enintään 4 kerrosta, OBJ – enintään 128 objektia
3D moottori: Maks. 30 miljoonaa pikseliä sekunnissa, maks. 120 000 polygonia, "koordinaattien laskenta" maks. 4 miljoonaa sekunnissa
Ääni: 16-kanavainen stereoääni, jolla on mahdollista tuottaa virtuaalista tilaääntä
Virransäästö: Unitila (mahdollista herättää Wi-Fi-radiosignaalilla), 2D-virransäästötila, renderöintimoottori, nestekidenäyttöjen sammutus
Akkuparisto: Litium-ioniakku antaa käytöstä riippuen 6–10 tuntia käyttöaikaa; verkkovirtalaturi akulle
Valikon käyttökielet: englanti, japani, espanja, ranska, saksa, italia
Paino: 274 g