stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaarlo Hemmo

Kaarlo Herman Tiihonen, kirjailijanimeltään Kaarlo Hemmo (7. lokakuuta 1858 Rautalampi – 4. helmikuuta 1940 Rautalampi) oli suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies, toimittaja ja kirjailija.  Hän kirjoitti myös nimimerkeillä Hemmo, K. Hemmo, K.H.T, K-o H-o ja Huvineuvos.
Elämä

Tiihosen vanhemmat olivat maanviljelijä Paavo Juhonpoika Tiihonen ja Ulrika Heikintytär Sorri. Hänen veljensä Leander Tiihonen oli mukana 500 miehen lähetystössä, joka lähti viemään suurta adressia Pietariin 13.–20.3.1899.  Karlo Herman Tiihonen oli naimisissa vuosina 1905-1929 Anna Johanna Lindblad-Salmisen kanssa. Jäätyään leskeksi Tiihonen meni 1935 uusiin naimisiin Matilda Josefina Helanderin kanssa.
Päätettyään kouluopintonsa Tiihonen oli aluksi kansakoulunopettajana Kitelässä. Hän siirtyi 1884 sanomalehtialalle ja oli ensin aputoimittajana Laatokka-lehdessä Sortavalassa, vuodesta 1888 toimitussihteerinä Viipurin Uutiset-lehdessä ja vuodesta 1891 Raumalla Rauman Lehden toimittajana. Lehtialalta lähdettyään Tiihonen oli useita vuosia Suomi-henkivakuutusyhtiön matkatarkastajana ja sen jälkeen virkailijana Salama-henkivakuutusyhtiön pääkonttorissa Helsingissä. Viimeksi hän oli tilanomistajana ja maanviljelijänä Rautalammilla. Tiihonen oli Rautalammin kunnanvaltuuston ja holhouslautakunnan jäsenenä ja kuului Rautalammilla sairaalan johtokuntaan ja säästöpankin isännistöön.  Tiihonen oli Rautalammin tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1904-1905.
Tiihonen työskenteli muun muassa Laatokan, Viipurin Uutisten, Viipurin Sanomien ja Rauman Lehden toimittajana sekä Itä-Savon päätoimittajana. Marraskuussa 1917 uutisoitiin, että Tiihonen olisi ammuttu yleislakon aikana Kangaslammella syntyneissä mellakoissa. Muun muassa Helsingin Sanomat julkaisi Tiihosen muistokirjoituksen, mutta lehdelle lähettämässään kirjeessä Tiihonen totesi olevansa hengissä ja surmansa saaneen olleen hänen veljenpoikansa K. R. Tiihonen. Murhasta epäilty Antti Kolari puolestaan vapautettiin Mikkelin lääninvankilasta Anshelm Kanniston ja Alexander Halosen johtaman väkijoukon toimesta.
Teoksia

Kynäelmiä 1. osa, runosommitelmia. C. W. Alopaeus, Sortavala 1886
Kynäelmiä II, runosommitelmia ja suorasanaisia kokeita. Hj. Hagelberg, Tampere 1888
Wälipalaksi, suorasanaisia kokeita. Clouberg ja Kumpp, Viipuri 1889
Heti henkivakuutukseen, omintakeisesti ja mukaellen kirjoittanut K. H. T. Suomi, Kuopio 1899
Järkimiehet miettimässä, kertomus, kyhäili K. H. T.:  K.Malmström, Kuopio 1901
Ilman vaan aikojaan, pieniä juttuja, tarinoi K-o H-o. Tekijä, Kuopio 1908
Nämä vasta juttuja, rupatteli Huvineuvos. Gust. Ronelius, Pori 1908
Kynäelmiä III, runosommitelmia. Gust. Ronelius, Pori 1909
Rakkauden hellään helmaan. Yksinäytäksinen pila. U. W. Telen & Co, Kuopio 1909 (nimimerkillä Huvineuvos)
Kurjuksenkulukusta pelastunna..., entisestään vähissä meärin loajennettu murrejuttu... Kansa, Helsinki 1912
Tervehdys unkarilaisille, runoja. Helsinki 1912
Valehtelijan määrä eli seitsemän juttua. Kuopio 1913
Kaksi morsianta. Yksinäytöksinen pila. Kirja, Helsinki 1914
Kynäelmiä IV, runosommitelmia. Kuopio 1917
Rautalammin sankaripatsasta paljastettaessa Helluntaipäivänä, runoja. Kuopio 1922
Muisto Konneveden kirkonkellojen vihkiäisistä 4.XI.1923, runoja. Jyväskylä 1923
Sawolaenen kyläläeslaulu. Ylleisillä Sawon päewillä Iisalamessa 20-21.9.24. Sawon Seura, Kuopio 1924
Isänmaa ja maanmies. Rautalammin maanmiesseuran 25-vuotisessa juhlassa Kerkonkoskella 4.9.1927, runoja. Rautalammin maamiesseura, Kuopio 1927
Savolaene kalakukko ja mueta uusia rupatuksia. WSOY 1927
Savolaesia rupatuksia. WSOY 1927
Tervehdyssanelmia Rautalammin seurojentalon vihkiäisissä 11.XII.1927, runoja. Kuopio 1927
Piimälasku ja kokkelpiimee, kertomuksia. WSOY 1928
Savonmaan kasvot - meidänkin kasvomme, runoja. Savon seura, Kuopio 1928
Tuokkosrieskoo ja palanpaeneita. Selevänä Savona .., kertomuksia. Karisto 1929
Isille a eläköhön. Sanelusikermä Rautalammin maamiesseuran 30-vuotisjuhlassa 27-28.8.32, runoja. Sanan valta, Kuopio 1932
Rautlampilaine laulu, runoja. Kuopio 1932
Rajjaispussi. Savolaismurteisia humoreskipakinoita. Tekijä, Kuopio 1933
Muistiaisiksi - Suur-Rautalampilaispäiviltä 6-7.7.1935, runoja. Kuopio 1935
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Kaarlo Hemmo on Wikiaineistossa
Vapaasti ladattavia Kaarlo Hemmon e-kirjoja Project Gutenbergiltä ja  Projekti Lönnrotilta
http://tarinakartta.rautalamminmuseo.fi/kohteet/kaarlo-hemmo-tiihonen-haapasalmen-murrekirjailija/
"Mitäs teillä olis asijoo -- ?". Kirjailija ja humoristi Kaarlo Hemmo alias K. F. Tiihonen kertoo, Seura, 18.08.1937, nro 33, s. 27, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jänis ja kilpikonna

Jänis ja kilpikonna on yksi Aisopoksen faabeleista eli eläinsaduista.
Tarina kertoo kahdesta hyvin erilaisesta eläimestä. Siinä on mukana jänis ja kilpikonna. Jänis on ylimielinen ja nopea, kun taas kilpikonna on hidas ja nöyrä. Jänis nauraa kilpikonnalle tämän hitauden takia, ja kilpikonna tuntee itsensä nöyryytetyksi. Kilpikonna suuttuu ja ehdottaa kilpailua jänikselle selvittääkseen, kumpi heistä on nopeampi. Jänis hyväksyy haasteen ja kilpailu järjestetään, jolloin koko metsän väki saapuu sitä seuraamaan.
Kilpailun alussa jänis juoksee kovaa vauhtia ja saa nopeasti etumatkaa kilpikonnaan. Jänis luulee voittavansa helposti ja päättää levähtää hetken nauttiakseen auringosta. Hän nukahtaa, kun taas kilpikonna jatkaa hitaasti mutta varmasti etenemistään.
Kun jänis herää, hän huomaa kilpikonnan ohittaneen hänet ja lähestyvän maaliviivaa. Jänis yrittää juosta kilpikonnaa kiinni, mutta on liian myöhäistä. Kilpikonna ylittää maaliviivan voittajana.
Kun jänis lopulta saavuttaa maaliviivan, hän on nöyryytetty ja oppii läksynsä. "Jänis ja kilpikonna" opettaa, että ylimielisyys voi johtaa epäonnistumiseen, kun taas nöyryys ja sitkeys tuovat menestystä. Se myös muistuttaa siitä, että jokaisella on omat vahvuutensa ja että on tärkeää kunnioittaa muita ja tunnustaa heidän kykynsä.
Aiheesta muualla

Aisopoksen eläinsatu Jänis ja kilpikonna suomen kielellä
Kolibrikukat

| Kolibrikukat |
| --- | --- |
 Helokolibrikukka (Strelitzia reginae)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Zingiberales
Heimo::  Kolibrikukkakasvit Strelitziaceae
Suku::  Kolibrikukat Strelitzia  Banks (1788)
Katso myös
   Kolibrikukat Wikispeciesissä   Kolibrikukat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kolibrikukat (Strelitzia) on ruohovartisten kukkivien kasvien suku, johon kuuluu ainakin viisi lajia. Niitä kasvaa luonnonvaraisena eteläisessä Afrikassa. Niitä kasvatetaan koriste- ja huonekasveina, ja tuodaan pohjoiseen myös leikkokukkina.
Kolibrikukkien kukka on toispuoleinen ja muistuttaa pientä lintua. Suurikokoisin laji, valkokolibrikukka (Strelitzia nicolai), voi kasvaa lähes kymmenmetriseksi.
Lajit

Suomeksi nimetyt lajit:
valkokolibrikukka (Strelitzia nicolai)
helokolibrikukka (kolibrikukka) (Strelitzia reginae)
Muut lajit:
Strelitzia alba
Strelitzia caudata
Strelitzia juncea
Kuvia

Strelitzia reginae
Kukka lähikuvassa.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Kolibrikukat – Strelitzia
Kultapyrstömureena

| Kultapyrstömureena |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ankeriaskalat Anguilliformes
Heimo::  Mureenat Muraenidae
Suku::  Gymnotohorax
Laji::  miliaris
Kaksiosainen nimi
 Gymnothorax miliaris  (Kaup, 1856) 
Katso myös
   Kultapyrstömureena Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultapyrstömureena (Gymnothorax miliaris) on päiväsaikaan aktiivinen mureenalaji.
Ulkonäkö ja koko

Kultapyrstömureena kasvaa noin 60 cm pitkäksi. Se on käärmeen muotoinen, ruskealla pohjalla on vaaleankeltaisia pilkkuja. Pilkut ovat pienimpiä päässä, pyrstöä kohti ne kasvavat ja sulautuvat yhteen.
Alkuperä

Kultapyrstömureena on kotoisin Atlantin valtamereltä, missä se elää koralliriuttojen läheisyydessä. Läntisellä Atlantilla sitä tavataan Bermudalla sekä Floridan ja Brasilian välisellä alueella. Itä-Atlantilla sitä on tavattu Kap Verden ja Saint Helenan saarilla.
Käyttäytyminen

Kultapyrstömureena asuu koralliriutoilla ja kivikkorannoilla yleensä yli 60 metrin syvyydessä. Akvaariossa se piilottelee varsinkin heti uuteen altaaseen muutettuaan kolossa niin, että vain sen pää näkyy. Sieltä se syöksähtää esille ja sieppaa kaloja ja selkärangattomia.
Ravinto

Kultapyrstömureenaa ruokitaan elävällä kalalla ja mustekalalla. Sitä ei saa ruokkia liian usein, ettei sille tulisi rasvamaksaa.
Konstantin Vorobjov

Konstantin Dmitrijevitš Vorobjov (ven. Константи́н Дми́триевич Воробьёв, 24. syyskuuta 1919 Kurskin alueen Medvenkan piirin Nižni Reutetsin kylä, Venäjä – 2. maaliskuuta 1975 Vilna, Liettua) oli neuvostovenäläinen kirjailija.
Konstantin Vorobjov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän toimi piirilehden kirjeenvaihtajana ja muutti sitten Moskovaan, jossa työskenteli tehdaslehden sihteerinä ja valmistui keskikoulusta. Vuonna 1938 Vorobjov kutsuttiin armeijaan, minkä jälkeen hän työskenteli sota-akatemian lehdessä ja opiskeli sotakoulussa. Toisen maailmansodan aikana Vorobjov joutui vangiksi, pakeni kahdesti ja toimi partisaanijoukkueen komentajana. Päästyään armeijasta hän muutti Liettuaan Vilnaan, jossa hän työskenteli kauppaliikkeissä ja kirjoitti Liettuan sodanjälkeistä maaseutua kuvaavan pienoisromaanin Hyvästi syrjäkylät (Poslednije hutora, julkaistu 1958). Vorobjovin kertomuksia julkaistiin lehdissä, ja vuonna 1956 Vilnassa ilmestyi ensimmäinen kertomuskokoelma Podsnežnik (”Lumikello”). Vuoteen 1961 saakka kirjailija työskenteli Sovetskaja Litva -lehden toimittajana.
1960-luvun alussa Vorobjov alkoi kirjoittaa realistisia sotakuvauksia. Niistä tunnetuimpia on pienoisromaani Ubity pod Moskvoi (”Saaneet surmansa Moskovan luona”), joka julkaistiin Novyi mir -lehdessä vuonna 1963. Vorobjov kirjoitti myös omaan lapsuuteensa ja nuoruuteensa perustuvia maaseutukuvauksia, joista romaani Drug moi Momitš (”Ystäväni Momitš”) ilmestyi kokonaisuudessaan vasta vuonna 1988. Myöhempiä teoksia ovat pienoisromaani Vot prišol velikan (”Kas jättiläinen tuli”, 1971) ja keskeneräiseksi jäänyt romaani I vsemu rodu tvojemu (”Ja koko suvullesi”).
Suomennettu teos

Hyvästi syrjäkylät (Poslednie hutora). Suom. Vuokko Ahveninen. Moskova: Vieraskielisen kirjallisuuden kustannusliike, 1962.
Aiheesta muualla

Konstantin Vorobjovin teoksia Lib.ru -sivustolla (venäjäksi)
Kaakkoistalo

| Kaakkoistalo |
| --- | --- |
Sijainti:  Archaía Olympía, Elis, Länsi-Kreikka  Kreikka
Koordinaatit:  37°38′16″N, 21°37′54″E
Rakennustyyppi:  pyhäkkö?
Valmistumisvuosi:  noin 373–350 eaa. (viimeinen vaihe)
Purkuvuosi:  1. vuosisata eaa.
Tyylisuunta:  doorilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Olympian arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaakkoistalo on nimitys, jota käytetään eräästä antiikin aikaisesta rakennuksesta Olympiassa Kreikassa. Se oli mahdollisesti Hestian pyhäkkö. Rakennuksesta käytetty nimi on nykyaikainen ja perustuu sen sijaintiin.
Kaakkoistalo rakennettiin klassisella kaudella. Rakennuksen itäosassa on suorakulmion muotoinen alue, joka on saattanut olla pyhitetty Hestialle. Rakennuksesta käytetään joskus myös nimeä Hellanodikaion ja se on saattanut olla pyhäkön lisäksi hellanodikai-viranomaisten rakennus. Rakennus oli käytössä ensimmäiselle vuosisadalle eaa., jolloin se purettiin ja paikalle rakennettiin useita erilaisia rakennuksia. Ne puolestaan purettiin ensimmäisellä vuosisadalla jaa., kun paikalle rakennettiin Neron huvila. Myöhemmin paikalle rakennettiin puolestaan niin kutsuttu Itäinen kylpylä.
Kaakkoistalo sijaitsi nimensä mukaisesti Olympian temenos-alueen eli Altiksen kaakkoispuolella etelään niin kutsutusta Kaikuhallista. Rakennuksessa oli useita historiallisia vaiheita. Alun perin se koostui kahdesta neliömäisestä reunahuoneesta ja atriumista, jonka koko oli noin 29 x 23 metriä. Myöhemmin noin 373–350 eaa. tämän rakennuksen ydin eli huoneet atriumia lukuun ottamatta ympäröitiin kolmelta sivulta doorilaista tyyliä edustaneella pylväiköllä, joka toimi rakennuksen julkisivuna länteen päin, sekä lisättiin kaksi keskimmäistä neliömäistä huonetta. Tässä vaiheessa rakennus muistutti arkkitehtuuriltaan stoaa eli pylväshallia ja sen pituus oli noin 36,4 metriä ja leveys noin 14,6 metriä.
Rakennuksen historiasta johtuen siitä ei ole säilynyt nykyaikaan paljoakaan. Säilyneisiin jäänteisiin kuuluu muun muassa joitakin katon koristeosia.
Järvialue

Järvialue on monien seutujen nimissä esiintyvä sana:
Kenian järvialue Isossa hautavajoamassa, Keniassa
Koorasten kylän järvialue, Virossa
Kurtnan järvialue, Virossa
Masurian järvialue, Puolassa
Mecklenburgin järvialue, Saksassa
Muonion järvialue, Suomessa
Rõugen järvialue, Virossa
Willandran järvialue, Australiassa
Kultakynsimö

| Kultakynsimö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Äärimmäisen uhanalainen
 
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Tribus::  Arabideae
Suku::  Kynsimöt Draba
Laji::  alpina
Kaksiosainen nimi
 Draba alpina  L. 
Katso myös
   Kultakynsimö Wikispeciesissä   Kultakynsimö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultakynsimö (Draba alpina) on pohjoisen pallonpuoliskon arktisten alueiden keltakukkainen kynsimölaji. Suomessa laji on hyvin harvinainen Käsivarren tuntureiden kasvi ja se on rauhoitettu luonnonsuojelulailla. Se on luokiteltu Suomessa äärimmäisen uhanalaiseksi.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotinen kultakynsimö kasvaa 5–15 cm korkeaksi. Sen varsi on haaraton, lehdetön ja kukkaperiä myöten karvainen. Tummanvihreät lehdet ovat suikeita tai pitkulaisia, ehytlaitaisia ja niukkakarvaisia. Lehdet ovat ruusukkeena kasvin tyvellä. Kukissa on neljä hohtavankeltaista terälehteä, ja ne kasvavat terttumaisena kukintona lehdettömän kukkavarren päässä. Kultakynsimö kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Lidut ovat alle sentin pituisia, siirottavia, kaljuja ja selväotaisia. Kultakynsimö on ainoa Suomen tuntureilla esiintyvistä kynsimölajeista, jonka kukinto on keltainen.
Levinneisyys

Kultakynsimö on arktis-alpiininen, sirkumpolaarinen kasvi. Sitä tavataan Ruotsin ja Norjan tunturiseuduilla, Kuolan niemimaalla, Pohjois-Venäjän ja Siperian arktisilla alueilla, Alaskassa, Pohjois-Kanadassa, Grönlannissa, Islannissa ja Huippuvuorilla. Suomessa kultakunsimöä on tavattu ainoastaan Käsivarren Lapin luoteisosan suurtuntureilla Mallalla ja Saanalla. Lajin epäillään hävinneen Mallan luonnonpuistosta poronhoidon loputtua, kun kasvuympäristö on kasvanut umpeen.
Elinympäristö

Kultakynsimö on keskipaljakan kasvi. Suomessa sitä tavataan noin 900 metrin korkeudella varjoisilla, kosteilla kallioilla lumenviipymien reunamailla. Kultakynsimö on kalkinsuosija.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2020: Kultakynsimön levinneisyys Suomessa
Pohjolan kasvien pauloissa: Draba alpina - kultakynsimö
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kultakynsimö (Draba alpina)
ITIS: Draba alpina (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Draba alpina (englanniksi)
Kaakkola

| Kaakkola |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Kaakkola korostettuna.
Kaupunki:  Järvenpää
Suuralue:  Lounaiset kaupunginosat
Kaupunginosa nro:  25 
Väkiluku:  866 (31.12.2014)
Kaakkola on Järvenpään 25. kaupunginosa. Kaakkola sijaitsee Tuusulanjärven luoteisrannalla, noin kilometri Järvenpään keskustasta länteen. Vuoden 2014 lopussa kaupunginosassa asui 866 ihmistä.
Kaakkola koostuu pääosin omakoti- ja paritaloasunnoista. Kaupunginosa jakautuu kahteen osaan: Vanhaan-Kaakkolaan ja Uuteen-Kaakolaan. Alueelta löytyy muun muassa yksi lähikauppa, K-market. Kaakkola on erittäin rauhallinen asuinalue, jossa asuu suurimmaksi osaksi lapsiperheitä.
Kultapyrstökoralliahven

| Kultapyrstökoralliahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Koralliahvenet Pomacentridae
Suku::  Chrysiptera
Laji::  parasema
Kaksiosainen nimi
 Chrysiptera parasema  (Fowler, 1918) 
Synonyymit
 Abudefduf parasema 
Katso myös
   Kultapyrstökoralliahven Wikispeciesissä   Kultapyrstökoralliahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultapyrstökoralliahven (Chrysiptera parasema) on koralliahveniin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö

Kultapyrstökoralliahven kasvaa noin 6 cm pitkäksi. Sen vartalo on sininen, evät ja pyrstön kärki läpikuultavan harmaat, pyrstön tyvi keltainen.
Alkuperä

Kultapyrstökoralliahven elää luonnossa Läntisellä Tyynellämerellä: Papua-Uusi-Guinea, Filippiinit ja Salomonsaaret kuuluvat sen kotivesiin.
Käyttäytyminen

Kultapyrstökoralliahven on suhteellisen rauhallinen kala, joka sopii akvaarioon paremmin kuin aggressiivisemmat sukulaisensa, esimerkiksi safiirikala ja tähtikoralliahven. Se ei koske selkärangattomiin, joten se sopii myös riutta-akvaarioon.
Ravinto

Tähtikoralliahven syö akvaariossa liha- ja leväpitoista ruokaa.
Aiheesta muualla

Chrysiptera parasema (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
ITIS: Chrysiptera parasema (englanniksi)
Kaarlo Hildén (maantieteilijä)

Kaarlo Hildén vuonna 1932.
Kaarlo Thorsten Oskar Hildén (28. syyskuuta 1893 Helsinki – 15. heinäkuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen maantieteilijä ja antropologi. Maantieteilijänä hän oli erikoistunut talousmaantieteeseen ja antropologina fyysiseen antropologiaan. Hildén toimi Helsingin kauppakorkeakoulun talousmaantieteen professorina vuosina 1921–1960 ja rehtorina vuosina 1952–1957.
Kaarlo Hildénin vanhemmat olivat rovasti Karl August Hildén ja Toini Emelie Palmgren. Hän pääsi ylioppilaaksi 1911 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1915 sekä lisensiaatiksi ja tohtroiksi 1920. Hildén teki tutkimusmatkoja Altai-vuoristoon 1914, Ruhnun saarelle 1921 sekä Yhdysvaltoihin ja Kuubaan 1950.
Hildén oli Helsingin suomalaisen yhteiskoulun luonnonhistorian opettajana 1916–1919, Tietosanakirja Oy:n palveluksessa 1918–1924 ja Werner Söderström Oy:n palvluksessa 1924–1928. Hän oli Kauppakorkeakoulussa  talousmaantieteen professorina vuodesta 1921, vararehtorina 1939–1952 ja rehtorina vuodesta 1952. Hildén oli Helsingin yliopiston dosenttina vuodesta 1926 sekä maantieteen vt. professorina 1929–1931 ja 1946–1950. Hän oli Suomen maantieteellisen seuran notaarina 1922–1924, hallituksen jäsenenä 1927–1940 ja sihteerinä 1929–1940. Hän sai kauppatieteen kunniatohtorin arvon 1953.
Julkaisuja

Anthropologische Untersuchungen über die Eingeborenen des russischen Altaï, Helsingin yliopiston väitöskirja. Sällskapet för Finlands geografi, Helsingfors 1920
Yleinen talousmaantiede. Tietosanakirja-Osakeyhtiö, Helsinki 1924, 2. täydennetty painos Otava 1953, 4. tarkistettu painos Otava 1963, 7. painos Otava 1971
Euroopan ihmisrodut. Porvoo 1926
Die Runö-Schweden in anthropologischer Hinsicht. Societas geographica Fenniae, Helsingfors 1926
Zur Frage von der ostbaltischen Rasse. Societas geographica Fenniae, Helsingfors 1927
Studien über das Vorkommen der Darwinschen Ohrspitze in der Bevölkerung Finnlands. Societas geographica Fenniae, Helsingfors 1929
Zwei Indianenschädel aus Feuerland. Results of the Finnish expedition to Tierra del Fuego in 1928-1929  led by Väinö Auer vol. 1. Societas geographica Fenniae, Helsingfors 1930
Weiterer Beitrag zur Kraniologie der Feuerländer. Societas geographica Fenniae, Helsingfors 1931
The racial composition of the Finnish nation. Statsrådet, Helsingfors 1932
Maapallon esihistorialliset ja nykyiset ihmisrodut. WSOY 1933
Notes on the physical anthropology of the Ostyak-Samoyeds : based upon data collected by Kai Donner. Helsinki 1939
A contribution to the physical anthropology of some peoples in Central Asia : based on records collected by C. G. Mannerheim. Helsinki 1940
Pään keinotekoiset deformaatiomuodot. Helsinki 1940
Murmanbanan : ett hot mot Finland och Scandinavien. Söderström, Helsingfors 1941, saksaksi nimellä Die Murmanbahn : eine Bedrohung für Finnland und Skandinavien. Alfred Metzner Verlag, Berlin 1943, englanniksi nimellä The Murmansk Railway : a Threat to Finland and Scandinavia. Suomen kirja, Helsinki 1942, ranskaksi nimellä Le chemin de fer de Mourmansk : menace dirigée contre la Finlande et la Scandinavie. Suomen kirja, Helsinki 1942
Kauppaväestön alueellinen jakautuminen Suomessa. Kauppakorkeakoulun julkaisuja, Maantieteellisiä tutkielmia 2. Helsinki 1949
Kuuba maailmantaloudessa. Kauppakorkeakoulun julkaisuja, Maantieteellisiä tutkielmia 5. Helsinki 1951
Suomen marsalkka Mannerheimin Aasia-teoksen valmistusvaiheita : muutamia muistelmia. Suomalais-ugrilainen seura, Helsinki 1951
Tropiikkien kasvituotanto ja sen merkitys maailmantaloudessa. Kauppakorkeakoulun julkaisuja, Maantieteellisiä tutkielmia 6. Helsinki 1952
Kääpiökansat antropologisena ongelmana : Suomen tiedeseuran vuosikokouksessa huhtikuun 29 p:nä 1953 pidetty puheenjohtajakauden alkajaisesitelmä. Societas scientiarum Fennica, Helsinki 1953
Englannin Kanaalisaaret ja niiden taloudelliset olot. Kauppakorkeakoulun julkaisuja, Maantieteellisiä tutkielmia 10. Helsinki 1955
Kulttuurimme maantieteellisistä perusteista. Kauppakorkeakoulun julkaisuja, Maantieteellisiä tutkielmia 17. Helsinki 1958
Kreikan korintit ja korintinviljely. Kauppakorkeakoulun julkaisuja, Maantieteellisiä tutkielmia 21. Helsinki 1960
Suurlakko Suomessa 1905 : lokakuussa - marraskuussa. 2014 (käsikirjoitus vuodelta 1905)