stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paavo Korhonen (päätoimittaja)
Julkaisut

Kasvava maa: Pellervolaista osuustoimintaa 1899-1974, toim. Paavo Korhonen; toimituskunta: Sampsa Mantere ... ja muita. Helsinki: Kirjayhtymä, 1974 ISBN 951-26-0948-7.
Kuopion osuusmeijeri 75 vuotta (1901-1976), toim. Paavo Korhonen. Kuopio: Kuopion osuusmeijeri, 1976 ISBN 951-99082-8-5.
Joensuun ymp. osuusmeijeri 75 vuotta: 1902-1977, toimitustyö: Heikki Suutela, Paavo Korhonen; kuvat: Pentti Mutanen. Joensuu: Joensuun ymp. osuusmeijeri, 1977 ISBN 951-99125-3-3.
Osuuskunta Maito-Pirkka 1959-1979, toimitustyö ja ulkoasu Paavo Korhonen; toimituskunta Matti Kujala...ja muita. Tampere: Osuuskunta Maito-Pirkka, 1979 ISBN 951-99212-8-1.
Kymenlaakson osuusmeijeri 1905-1980, teksti: Paavo Korhonen...ja muita; toimitustyö ja ulkoasu: Paavo Korhonen. Kouvola: Kymenlaakson osuusmeijeri, 1980 ISBN 951-99233-9-X.
Wirilander, Hannele,; Väänänen, Jouko,; Kiukas, Urho,; Korhonen, Paavo,
Mikkelin osuusmeijeri 1985: tausta ja kehitys 75 toimintavuoteen, julk.: Mikkelin osuusmeijeri; pääteksti: Hannele Wirilander, Jouko Väänänen;suunnittelu ja toim.: Paavo Korhonen. Mikkeli: Mikkelin osuusmeijeri, 1985 ISBN 951-99622-9-8.
Osuusteurastamo Karjaportti 1914-1989: 75 vuotta, julk.: Karjaportti; teksti: Paavo Korhonen. Mikkeli: Karjaportti, 1989 ISBN 952-90-0705-1.
Kuivamaito 1952-1993: tausta - synty - kehityskaari mukana olleiden kertomana, suunnittelu, kirjoitus ja ulkoasu: Paavo Korhonen. Nastola: Kuivamaito, 1993 ISBN 952-90-4664-2.
Ruohosta ruokaa: suomalaisen maidon tarinaa historian hämärästä agendaan 2000: Meijerijohtajat ry 20 vuotta 1998, Paavo Korhonen. Turku: Meijerijohtajat, 1998 ISBN 952-91-0423-5.
Kotitalomme Pantsar Viipurissa, kokoaja/kirjoittaja: Paavo Korhonen. Helsinki: Paavo Korhonen, 2004 ISBN 952-91-7360-1
Torkkelin kilta 1933-2008, työryhmä: Aija Korhonen, Paavo Korhonen; kirjan toimitus ... Leila Lehtiranta. Helsinki: Torkkelin kilta, 2008. ISBN 978-952-92-4084-5.
Aiheesta muualla

Paavo Korhosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Kontaktikulma

Kolmen faasin välisellä rajapinnalla nestepisaraan vaikuttavat voimat.
Kontaktikulma < 90°.
Kontaktikulma > 90°.
Kontaktikulma on kiinteän faasin rajapinnan ja nestefaasin rajapinnan tangentin välinen kulma θ.
Sopimuksen mukaan kontaktikulma mitataan nestefaasin puolelta. Kun nestepisara asetetaan kaasufaasin rajoittamalle kiinteälle pinnalle, muodostuu kolmen faasin välinen rajapinta. Rajapinta liikkuu, kunnes interfasiaaliset pintajännitykset ovat tasapainossa.
Tasapainotilanteelle saadaan yhtälö
missä  \gamma _{GS} on kaasufaasin (G) ja kiinteän faasin (S) välinen pintajännitys,  \gamma _{LS} on nestefaasin (L) ja kiinteän faasin välinen pintajännitys ja  \gamma _{GL} kaasufaasin ja nestefaasin välinen pintajännitys. [1] Yhtälö tunnetaan Youngin yhtälönä, ja kulmaa θ kutsutaan Youngin kontaktikulmaksi.
Kontaktikulman ollessa < 90 °, cos θ > 0, jolloin nestefaasin ja kiinteän faasin välinen pintajännitys  \gamma _{LS} on pienempi kuin kaasufaasin ja kiinteän faasin välinen pintajännitys  \gamma _{GS}. Tällöin neste kostuttaa kiinteän aineen. Jos kontaktikulma on 0 °, pinta on täydellisesti kostunut.
Kontaktikulman ollessa > 90 °, cos θ < 0, jolloin nestefaasin ja kiinteän faasin välinen pintajännitys  \gamma _{LS} on suurempi kuin kaasufaasin ja kiinteän faasin välinen pintajännitys  \gamma _{GS}. Tällöin neste ei kostuta kiinteää ainetta.
Kontaktikulman hystereesi

Youngin yhtälön kolme parametria  \gamma _{GS},  \gamma _{LS} ja  \gamma _{GL} määrittelevät yhden kontaktikulman θ. Käytännössä kuitenkin kiinteällä pinnalla olevan nestepisaran tila ei ole aina tasapainossa, eikä mitattu kontaktikulma aina vastaa Youngin kontaktikulmaa θ. 
Kun kolmen faasin rajapinta on liikkeessä, muodostuvaa kontaktikulmaa kutsutaan dynaamiseksi kontaktikulmaksi. Mittaamalla kontaktikulma, kun nestepisaraa laajennetaan ja pienennetään, saadaan etenevä kontaktikulma  \theta _{a}  (advancing contact angle) ja vetäytyvä kontaktikulma  \theta _{r} (receding contact angle). Näiden kulmien välistä erotusta kutsutaan hystereesiksi H,
Kontaktikulman hystereesin katsotaan aiheutuvan pinnan epätasaisuudesta ja/tai heterogeenisuudesta. Ideaalisilla kiinteillä pinnoilla hystereesiä ei esiinny, ja mitattu kontaktikulma vastaa Youngin kontaktikulmaa θ.
Kontaktikulma käytännössä

Kontaktikulman suuruus riippuu kontaktissa olevien aineiden ominaisuuksista. Mikäli neste ja kiinteä faasi ovat samankaltaisia (molemmat joko hydrofobisia tai hydrofiilisiä), kontaktikulma on pieni. Mikäli neste- ja kiinteäfaasi ovat keskenään erilaisia (toinen hydrofobinen ja toinen hydrofiilinen), kontaktikulma on suuri. Esimerkiksi veden ja monien hiilivetyjen sekä TefloninTM (polytetrafluorieteeni) väliset kontaktikulmat ovat suuria. Kun veden ja pinnan kontaktikulma θ > 150 °, sanotaan pinnan olevan superhydrofobinen.  Kun veden ja pinnan välinen kontaktikulma θ < 10 °, pintaa kutsutaan superhydrofiiliseksi. Ominaisuuksiltaan erilaisia pintamateriaaleja löytyy esimerkiksi kasvien lehdistä. Joidenkin kasvien lehdet osoittavat superhydrofobisuutta, kuten kaalin (Brassica Oleracea )lehdet , kun taas erään petunialajikkeen (Ruellia Devosiana) lehdet ovat hyvin hydrofiiliset.
Itsepuhdistuvat pinnat perustuvat pinnan superhydrofobisuuteen. Lika tarttuu pinnalta pois kierivään vesipisaraan.  Tulevaisuudessa materiaaleja, joiden välinen kontaktikulma on suuri, voidaan käyttää esimerkiksi jäänestosovelluksissa.
Kontaktikulman mittaaminen

Kontaktikulman mittaamiseen on lukuisia menetelmiä. Yleisin näistä on pisaramenetelmä. Muita menetelmiä ovat muun muassa Wilhelmyn levy –menetelmä ja kapillaarinousumenetelmä.
Taulukossa on esimerkkejä veden ja glyseriinin kontaktikulmista erilaisilla pinnoilla.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| Pinta | Vesi | Glyseriini |
| FEP | 114,3° |  |
| PP | 100,8° |  |
| PDMS | 96,6° |  |
| PTFE | 93,1° |  |
| PS | 92,9° | 104° |
| PES | 81,2° |  |
| PET | 67° |  |
| Teräs | 51,2° |  |
| Kulta | 17,1° |  |
| Lasi | 15,6° | 28,5° |
| Mica | 3,9° |  |
| PMMA | 70,9° | 70,64° |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kontaktikulma Wikimedia Commonsissa
Väinö Kopponen

Väinö Rudolf Kopponen (4. joulukuuta 1905 Viipuri – 10. marraskuuta 1986) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja suomentaja.
Kopposen vanhemmat olivat vahtimestari Iisakki Kopponen ja Ida Maria Kärkkäinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1923 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1929.
Kopponen toimi Viipurin hovioikeudessa kanslistina 1935–1937 ja kirjaajana 1937–1944 sekä Itä-Suomen hovioikeudessa notaarina 1944–1947, viskaalina 1947–1948 ja asessorina 1948–1951. Hän oli Jämsän tuomiokunnan tuomarina vuodesta 1951 alkaen.
Kopponen kuului armenialais-kreikkalaisen mystikon ja filosofin G. I. Gurdjieffin opetuksiin perustuneen Neljäs tie-järjestelmän kannattajiin ja opetuksen seuraajiin. Hän suomensi useita Gurdjieffin oppilaan englantilaisen matemaatikon ja kirjailijan John Godolphin Bennettin (1897–1974) teoksia ja osallistui myös Bennettin Englannissa pitämään seminaariin. Kopponen johti Bennettin ja Gurdjieffin opetuksia tutkineita ryhmiä Helsingissä, Turussa ja Jämsässä. Väinö Kopponen oli Karatas-Seuran primus motor ja yksi sen perustajajäsenistä..
Teoksia

Aleksandra Ionowa; Ionowan taiteen symboliikasta teoksessa Ionowa-kokoelma: Lahden kaupunginmuseo; luettelon toim. Ulla Korhonen; julk. Ionowa-seura; valokuvat Pirjo Kaarkoski. Lahden kaupunki, Lahti 1979
Aleksandra Ionowa: Toisenlaisen todellisuuden kuvaaja. Esitelmä Aleksandra Ionowan näyttelyssä Jyväskylän Kesässä 30.6.1980. Karatas-Seura, Turku 1980
Suomennoksia

Gurdjieff, hyvin suuri arvoitus: kolme J. G. Bennettin luentoa, pidetty Denison Housessa kesällä 1963. (Alkuteos Gurdjieff, a very great enigma) Karatas-kirjat, Lahti 1972. Uusi tarkistettu painos Karatas-Seura, Turku 2009. ISBN 9789526723907
J. G. Bennett: Ihminen kriisitilassa; 3. painoksesta suom. Väinö Kopponen. Karatas-Seura, Lahti 1972 (alkuteos The crisis in human affairs) Uusi, tarkistettu painos, Karatas-Seura, Turku 2016 ISBN 9789526723945
J. G. Bennett, Marian Kaminski: Uudistuva maailmankuva: Dramaattisen Universumin johtoajatukset; suomennos alkuosa Väinö Kopponen, sanasto Timo Kyllönen. Karatas-Seura, Turku 2015 (alkuteos A short guide and glossary to the dramatic universe) ISBN 9789526723938
Aiheesta muualla

Neljäs Tie Suomessa Viitattu 4.3.2021
Karatas-Seura
Päivän Sanomat

| Päivän Sanomat |
| --- | --- |
Lyhenne:  PS
Lehtityyppi:  sanomalehti
Julkaisija:  Kustannus Oy Päivän Sanomat
Perustettu:  1957
Lakkautettu:  1972
Sitoutuneisuus:  TPSL
Kotikunta:  Helsinki
Ilmestymistiheys:  4 kertaa viikossa (1957) 7 kertaa viikossa (1958) 6 kertaa viikossa (1959)
Kieli:  suomi
Päivän Sanomat oli vuosina 1957–1972 ilmestynyt SDP:n opposition ja myöhemmin TPSL:n pää-äänenkannattaja. Vasemmistolaisen lehden ensimmäinen päätoimittaja oli kirjailija Matti Kurjensaari ja viimenen Eero Santala.
Historia

Lehden perustamisessa olivat mukana SAK, eräät sen jäsenliitot ja TUL, jotka rahoittivat Aarre Simosen perustamaa lehteä.
Päivän Sanomia julkaisi SDP:n opposition elokuussa 1957 perustama Kustannusosakeyhtiö Päivän Sanomat. Lehti ilmestyi vuoden 1957 aikana neljä kertaa viikossa ja vuoden 1958 alusta lähtien viikon jokaisena päivänä. Vuoden 1958 lopulla lehden levikki oli noussut 23 000:een, mikä lähenteli silloisia Suomen Sosialidemokraatin levikkilukuja. Helmikuussa 1959 Kustannusosakeyhtiö Päivän Sanomien suurimmaksi osakkaaksi tuli rekisteröimätön yhdistys Kansanvaltaisen Yhteiskunnan Tuki. Lehti painettiin Yhteistyön kirjapainossa helmikuusta 1959 alkaen. Päivän Sanomat ilmestyi tuolloin kuudesti viikossa kahdeksansivuisena.
SDP:n eheytysneuvotteluissa 1960-luvun alkupuolella Päivän Sanomat oli jatkuvasti keskeinen kiistelyn kohde. SDP:n neuvottelijat asettivat aina yhdeksi sovinnon ensimmäisistä ehdoista Päivän Sanomien lakkauttamisen, kun taas TPSL:n taholta lehteä pidettiin vain yhtenä osana kokonaiseheytyksestä. Vuodesta 1963 lehti painettiin Kirjapaino Kursiivissa.
Neuvostoliitto ja sen liittolaismaat tukivat kannattamattoman lehden taloutta esimerkiksi siten, että kirjapaino Kursiivi sai ostaa Itä-Saksasta painokoneen pilkkahinnalla ja neuvostoliittolainen uutistoimisto APN tilasi Kursiivilta painotöitä ylihintaan. Lehden on epäilty saaneen Neuvostoliitosta myös salaista rahoitusta ja julkaisseen vastapalveluksena Neuvostoliiton toiveiden mukaisia uutisia, jotka sosiaalidemokraattisessa lehdessä saivat enemmän uskottavuutta kuin ne olisivat kommunistien lehdissä saaneet.
Päivän Sanomat julkaisi 25. maaliskuuta 1972 artikkelin ”Suomen äärioikeisto hakee ohjeensa Washingtonista”, jossa mustamaalattiin oikeistopoliitikko Georg C. Ehrnroothia. Artikkelissa viitattiin kahteen kirjeeseen, jotka Ehrnrooth oli vuosina 1970 ja 1971 lähettänyt yhdysvaltalaiselle kongressiedustajalle Edward J. Derwinskille, ja artikkelin yhteydessä julkaistiin osittainen valokopio toisesta kirjeestä. Ehrnroothin tehtyä rikosilmoituksen päätoimittaja Santala ja jutun kirjoittanut toimittaja Taisto Pohjola tuomittiin sakkoihin painovapauslain rikkomisesta, sillä kirje oli julkaistu ilman kirjoittajan lupaa. Suojelupoliisi arveli salaiseksi luokitellussa muistiossa, että kirjeiden anastaminen ja julkaisu lehdessä oli KGB:n tarkkaan harkittu hyökkäys Ehrnroothia vastaan, sillä Ehrnroothin perustama Express-lehti oli aiemmin paljastanut KGB:n Albert Akulovin harjoittavan Suomessa vakoilua. Santala tapasi säännöllisesti Akulovia.
Päivän Sanomat lakkasi ilmestymästä vuoden 1972 lopulla, ja sen seuraajaksi perustettiin vuoden 1973 alussa Päivän Uutiset, joka ilmestyi vuoteen 1975 saakka. Kustannusosakeyhtiö Päivän Sanomien omaisuus siirtyi Kirjapaino Kursiivin omistukseen helmikuussa 1973.
Päätoimittajat

Matti Kurjensaari 1957–1959
Henry Lindbergh vt. 1959–1960
Ola Wikström 1960–1962
Eero Santala 1962–1972
Lähde:
Klaaniyhteiskunta

Beduiinien leiri
Jemeniläinen klaanijohtaja
Klaaniyhteiskunta tai heimoyhteiskunta on keräily- ja paimentolaistalouksissa esiintyvä yhteiskuntamalli, josta puuttuu väkivallan monopolia harjoittava keskusvalta. Sen hierarkkisesti ryhmittyneitä tasoja ovat yksilö, perhe, suku, sukuryhmä, klaani ja heimo.
Klaanit ja heimot ovat symbolisia sukuyhteisöjä, jotka puhtaasti ideologisessa mielessä katsovat polveutuvansa yhteisestä kantavanhemmasta joko isälinjaa (patrilineaarisuus) tai äitilinjaa (matrilineaarisuus) noudattaen. Koettu sukulaisuus on tällöin ihmisiä yhdistävä side. Kantavanhempi saattaa olla myös jumala tai eläin, ja sitä edustaa klaanin palvoma toteemi. Esivanhempien mytologisuus merkitsee sitä, että verisukulaisuus on enemmän myyttinen kuin todellinen selitys yhteisön jäsenyydelle. Näin on silloin, kun mennään lähisukulaisia laajempiin muodostumiin.
Klaaniyhteiskuntia on kaikkialla, minne valtiovaltaa ei ole syntynyt tai minne keskushallinnon ote ei ole ylettynyt. Aina kun väestö siirtyy viljelemään maata, se asettuu aloilleen. Tällaiset yhteisöt joutuvat ennen pitkää jonkin valtakeskuksen herruuteen, joka ryöstää niiden tuottaman ylijäämän tarjoamatta tilalle vähän tai ei mitään. Paimentolaiselinkeinojen tai keräilytalouden harjoittajat pystyvät kuitenkin pakenemaan alistussuhteita liikkumalla paikasta toiseen. Näin saavutetut edut ovat huomattavia, sillä tällä tavoin ne säilyttävät itsenäisyytensä ja välttävät joutumasta riiston kohteeksi.
Väkivallan monopolin puuttuminen on klaaniyhteiskunnan keskeinen tuntomerkki. Keskusvallan puuttuminen merkitsee toisaalta vakavaa ongelmaa yksilön turvallisuudelle. Klaaniyhteiskuntien monet piirteet ovatkin kehittyneet ratkaisemaan juuri tätä ongelmaa.
Ensimmäinen keino on soturi-ihanne, joka edellyttää, että jokainen mies pystyy puolustamaan itseään ja perhettään.
Toinen keino on  liittoutuminen ulkopuolista uhkaa vastaan. Näin syntyy "tasasuhtaisen vastarinnan" porrasteinen verkko.
Kolmas tekijä on kunniakulttuuri, joka velvoittaa yhteisön jäsenet auttamaan toisiaan tasasuhtaisen vastarinnan mukaisesti. Auttamisvelvollisuus määräytyy teoreettisen verisukulaisuuden mukaisesti ottaen huomioon sen hierarkkisen tason, jolla uhka esiintyy: perhe perhettä vastaan, suku sukua ja niin edelleen.
Väkivaltaan perustuvan ehdottoman auktoriteetin puuttuminen tekee klaaniyhteiskunnista periaatteessa demokraattisia ja tasa-arvoisia. Valtioissa ihmiset jakautuvat hallitsijoihin ja alamaisiin, mutta klaaniyhteiskunnat ovat vapaiden ja ylpeiden miesten ja naisten yhteenliittymiä. Vapaudella on kuitenkin hintansa, sillä yksilö joutuu alistumaan yhteisön moniin tiukkoihin normeihin. Mark S. Weinerin mukaan klaanielämän säännöt jättävät todellisuudessa vain vähän tilaa yksilölliselle vapaudelle.  Todellisia vallankäyttäjiä ovat perheen tai suvun patriarkat ja kunnioitetut jäsenet, vaikka tärkeät päätökset tehdään yhdessä neuvotellen.
Esimerkkejä klaaniyhteiskunnista

Vielä 500-luvulla maailman väestöstä 80 prosenttia eli paimentolaisuuteen ja keräilyyn perustuvissa klaaniyhteiskunnissa. Valtiorakenteiden kasvusta huolimatta paimentolaisuus ja siihen perustuva heimoelämä ovat edelleen yleisiä eri puolilla maapalloa. Klaaniyhteisöjä on yhä esimerkiksi Välimeren pohjoisrannikolla Marokosta Lähi-itään ja Iranin ylängöiltä Keski-Aasiaan. Jotkut heimot vastustavat valtiovaltaa joko sotilaallisesti tai pakenemalla sitä.
Lähi-idän ja islamin tutkimuksen professori Ira M. Lapidus toteaa, että Lähi-idässä alkoi jo neoliittisella kaudella 4000 eaa. vastakkainasettelu kiinteän asutuksen ja heimorakenteisiin nojautuvan väestön välillä. Yhteiskunnalliset muodostumat  jakautuivat tuolloin valtakeskuksiin, heimoihin ja uskonnollisiin rakenteisiin.
Vaikka valtioita on ollut Lähi-idässä ainakin 4 000 vuotta, ne eivät ole syrjäyttäneet klaanikulttuuria. Voimakkaat heimot ovat usein kyenneet kaappaamaan valtion haltuunsa Ibn Khaldunin valtioteorian kuvaamalla tavalla. Tällaiset valtiot eivät palvele ihmisiä vaan ovat "rosvovaltioita", joissa valtaan päässyt  klaani alistaa muut. Puuttuvan laillisuuden takia klaanivaltiot ovat aina olleet kapinaherkkiä ja tilapäisiä.
Klaaniyhteiskunnille ominaisia piirteitä säilyy myös valtioiden sisällä. Siitä esimerkkinä ovat entisen Neuvostoliiton Keski-Aasian islamilaiset alueet. Historioitsija Kathleen Collinsin mukaan myöhäinen valtion muodostuminen ja markkinatalouden puuttuminen ovat näissä maissa auttaneet vanhojen heimorakenteiden säilymistä.
Seuraavat kuvaukset tarjoavat satunnaisia esimerkkejä paimentolaiskulttuureista ja klaanien valtaamista valtioista, jotka tyypillisesti ovat despoottisia diktatuureja.
Esimerkkejä klaaniyhteiskunnista > Irakin klaanit

Useimmat irakilaiset identifioituvat vahvasti omaan heimoonsa (العشيرة 'ashira). Kaikkiaan 150 heimosta noin 30 on erityisen vaikutusvaltaista. Heimot ryhmittyvät yhteen federaatioiksi (qabila). Heimon alapuolella on klaani (الفخذ fukhdh), talo (البيت beit) ja laajennettu perhe (الخمس khams). Kun Ba'ath -puolue nousi valtaan vuonna 1968, se julisti sodan tribalismia vastaan. Valtaan noussut Ahmed Hassan al-Bakr ja hänen seuraajansa Saddam Hussein kuitenkin nojautuivat eri tavoin oman Al-Bu-Nasir -heimonsa tukeen. Valtion avainpaikat täytettiin oman klaanin edustajilla, ja vastustajat tapettiin.  USA:n ja sen liittolaisten hyökkäyksen jälkeen maa on vajonnut heimoriitojen hallitsemaan sisäiseen väkivaltaan.
Esimerkkejä klaaniyhteiskunnista > Afganistan

Heimorakenteen tärkein tekijä on sukulaisuus, ja kutakin heimoa määrittävät periytymislinjat, joiden kautta ryhmä polveutuu yhteisestä esi-isästä. Heimoja pienempiä ryhmiä ovat klaanit, alaklaanit ja perheet. Heimot voivat muodostaa suurempia heimokonfederaatioita. Tärkeä tekijä esimerkiksi paštujen identiteetissä on paštunwali -niminen kunniakäsitys. Viime vuosikymmenten aikana voimakkaat paikalliset heimot, kuten paštut ovat  taistelleet vallasta  despoottista mutta heikkoa Kabulin keskushallintoa vastaan. Suuri osa maasta on pysynyt klaanien kontrollissa, ja toiveet rauhasta ovat nojanneet länsimaiden väliintuloon.
Esimerkkejä klaaniyhteiskunnista > Somalit

Somalit katsovat polveutuvansa myyttisestä hahmosta Hiil, jonka lapset ovat Sab ja Samaale. Kun somalit kääntyivät islamiin, alettiin myös väittää, että somalit polveutuvat Muhammedin Quraiš -klaanista ja ovat profeetan sukulaisia. Tällaisia katsovat olevansa etenkin suvut nimeltä Daarood, Isaaq, Ajuraan, Shiikhaal ja Geledi. Klaanit ovat somalipaimentolaisten poliittinen järjestelmä. Klaanijärjestelmän mukaisesti eri ryhmät tekevät keskenään liittoja. Jos yhteenliittymä (jilib) ei palvele tarkoitustaan, se hylätään ja muodostetaan uusi. Riitoja ratkaistaan Xeer -käräjillä kylän vanhimpien johdolla.
Esimerkkejä klaaniyhteiskunnista > Australian aboriginaalit

Sosiaaliantropologian klassikko A. R. Radcliffe-Brown tutki Australian aboriginaaleja, ja totesi näiden sosiaalisen rakenteen perustuvan yhtäältä perheeseen  ja toisaalta sukuryhmään (engl. horde). Jälkimmäinen on pieni joukko, joka pitää hallussaan tiettyä talousaluetta.  Siihen kuuluvat kaikki miehet isälinjaa pitkin, naimattomat naiset, jotka ovat miesten sisaruksia sekä naimisissa olevat naiset, jotka yleensä tulivat muista sukuryhmistä.  Sukuryhmä on autonominen ja itsenäinen yksikkö, joka hoitaa omat asiansa.  Tarvittaessa sukuryhmät liittyvät yhteen heimoiksi (tribe), joita yhdistää kieli tai murre.  Heimoilla ei  ole poliittista ylärakennetta, kuten päällikköä, ja ne ovat rajoiltaan epämääräisiä.
Kaikki samanikäiset miehet ovat sukuryhmässä toisilleen "veljiä" ja vanhemmat miehet "isiä". Vaimon ottaminen toisesta sukuryhmästä ei ole ilmaista, sillä synnytysikäiset naiset ovat perheille tärkeä voimavara. Asia hoidetaan vaihtokauppana, jossa avioituvan miehen sisar annetaan vastavuoroisesti vaimoksi morsiamen veljelle.
Klaaniyhteiskunnan erityispiirteitä

Klaaniyhteiskuntien pienin järjestäytymisen yksikkö on perhe tai laajennettu perhe. Useat läheistä sukua olevat perheet muodostavat suvun, suvut muodostavat sukuryhmän ja  sukuryhmät klaanin (clan). Klaania laajempi yksikkö on heimo (tribe), vaikka tämä järjestys esiintyy joskus myös toisin päin. Laajin yksikkö on päällikkökunta (chieftain), jossa klaaniyhteiskunnan tuntomerkit alkavat jo murtua. Kun mennään sukua suurempiin yksiköihin, todelliset sukulaisuussuhteet muuttuvat myyttisiksi. Verisiteet ovat silloin vain symbolinen tapa tulkita eri ryhmien keskinäistä etäisyyttä ja siihen kuuluvaa auttamisvelvoitetta.
Klaaniyhteiskunnan erityispiirteitä > Ibn Khaldunin yhteiskuntateoria

Tunisialainen oikeusoppinut ja tuomari Ibn Khaldun (1332–1406) esitti kirjassa Muqaddimah  teoriansa yhteiskuntien syklisestä kehityksestä. Hän sai teoriaan aineistonsa arabikalifaattien kehitysvaiheista. Ibn Khaldunin mukaan kaikki sivilisaatiot käyvät läpi useita vaiheita. Ne alkavat nuoruudesta ja päätyvät seniliteettiin. Hän  arvioi, että paimentolaisvalloituksista syntyneet suuret, sivilisoituneet ja maanviljelyyn perustuvat valtakunnat pysyvät koossa korkeintaan kolmen sukupolven eli 120 vuoden ajan. Sen jälkeen elinvoimansa säilyttäneet barbaarisemmat paimentolaiskulttuurit kukistavat ne. Suunnilleen tämän verran kesti esimerkiksi niin sanotun umaijadidynastian valta Lähi-idässä.
Yhteisö syntyy ibn Khaldunin mukaan vain silloin, kun siinä vallitsee asabiyya (ryhmätunne, heimoajattelu, yhteishenki, solidaarisuus) eli tietoisuus yhteisö- tai verisiteistä. Sellainen tunne vallitsee paimentolaisten klaaniyhteisöissä. Kun ne asettuvat aloilleen viljelemään maata, ne menettävät kykynsä solidaarisuuteen ja aiheuttavat sivilisaationsa rappion ja kuoleman. Maanviljelykseen ja kauppaan perustuva ja paikoilleen asettunut yhteiskunta tuottaa tosin vaurautta ja sivistystä, mutta myös turmelusta. Siitä esimerkkinä ovat lisääntyvät avio­rikokset ja homoseksuaalisuuden hyväksyminen. Steriiliksi tullut sivilisaatio hylkää uskontonsa, mikä lopulta sinetöi sen kohtalon.
Klaaniyhteiskunnan erityispiirteitä > Philip Carl Salzmanin kuvaus

Sosiaaliantropologi Philip Carl Salzman kuvailee klaaniyhteiskuntia kirjassaan "Culture and Conflict in the Middle East".  Klaaniyhteiskunta on vastakohta valtiolle. Max Weberin vuonna 1919 esittämän määritelmän mukaan valtiota määrittelee väkivallan monopoli, missä keskusvalta hallitsee tiettyä maantieteellistä aluetta. Keskusvalta alistaa muun yhteiskunnan alaisuuteensa ja verottaa sitä. Verotuloilla keskusvalta rakentaa koneistoaan. Se laatii myös kaikkia koskevia lakeja pitääkseen yllä järjestystä. Kaikki tämä puuttuu klaaniyhteiskunnista.
Klaaniyhteiskunnan erityispiirteitä > Philip Carl Salzmanin kuvaus > Oma ja yhteisön apu

Keskusvallan käsi ei valtioissakaan ylety yhtä vahvana kaikkialle. Paikalleen asettunutta maanviljelijäväestöä on helppo hallita ja verottaa, mutta paimentolaisuudella toimeentulonsa hankkivat väestöt pystyvät pakenemaan keskushallinnon otetta ja säilyttämään itsenäisyytensä. Lampaiden, vuohien tai kamelien kasvatukseen perustuvassa taloudessa paikasta toiseen vaeltaminen on laidunmaita etsiessä jopa välttämätöntä. Paimentolaiset korvaavat keskusvallan puutteen omilla ratkaisuillaan. Ensinnäkin jokaisen on kyettävä puolustamaan itseään. Sen lisäksi suuremmissa ristiriidoissa voi aina luottaa oman ryhmän antamaan apuun. Tästä solidaarisuuden tunteesta ibn Khaldun käytti termiä asabiyya. Sen johdosta kukaan ei klaaniyhteisössä jää yksin.
Klaaniyhteiskunnan erityispiirteitä > Philip Carl Salzmanin kuvaus > Koston uhka

Avainkeino omien oikeuksien suojelemiseen ja järjestyksen säilyttämiseen on kosto. Jos vieraaseen sukuun kuuluva tappaa omaan sukuun kuuluvan ihmisen, suvun jokaisen jäsenen velvollisuus on kostaa teko tappamalla kuka tahansa vieraan suvun jäsen. Näin pitkälle ei kuitenkaan tarvitse mennä, jos asia voidaan sopia jollain muulla tavoin. Tietoisuus koston uhasta on tehokas keino ennaltaehkäistä loukkauksia. Kostaminen ja koston uhkan ylläpito onkin klaaniyhteisössä välttämättömyys, sillä jos vastatoimia ei tarvitse pelätä, yksilö tai ryhmä poljetaan muitten jalkoihin.