stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vetelin Urheilijat
Historia

Hiihtäjä Hannu Taipale (s. 22. kesäkuuta 1940 Veteli), joka edusti Suomea kaksissa olympialaisissa ja kaksissa MM-kilpailuissa. Oslon MM-kisoissa 1966 Hannu Taipale hiihti toisen osuuden Suomen hopeaa saavuttaneessa viestijoukkueessa. Lisäksi hän sijoittui 50 kilometrillä viidenneksi ja 15 kilometrillä seitsemänneksi. Grenoblen olympialaisissa vuonna 1968 Taipale saavutti viestissä pronssia hiihdettyään jälleen toisen osuuden. 50 kilometrillä hän sijoittui 14:nneksi. Tatran MM-kisoissa 1970 Taipale sijoittui 50 kilometrillä kahdeksanneksi, 30 kilometrillä 11:nneksi ja 15 kilometrillä 28:nneksi. Viimeisissä olympialaisissaan Sapporossa 1972 hän oli 50 kilometrillä 12:s ja sijoittui viestissä viidenneksi. Taipale voitti Suomen mestaruuden 30 kilometrillä kahdesti ja 50 kilometrillä kerran. Salpausselän Kisojen 50 kilometrin kilpailun hän voitti vuonna 1972. Ruotsin hiihtokisoissa Falunissa hän oli parhaimmillaan toinen 30 kilometrillä vuonna 1969 ja Holmenkollenilla toinen 15 kilometrillä vuonna 1970.
Hannun poika Kuisma Taipale (s. 15. helmikuuta 1970 Veteli) oli Falunin MM-kisoissa vuonna 1993 perinteisen tyylin 30 kilometrillä 16:s. Ramsaun MM-kisoissa vuonna 1999 hän oli 30 kilometrin vapaalla 31. ja osallistui myös 50 kilometrin perinteisen kilpailuun. Val Di Fiemmen MM-kisoissa 2003 hän oli 10 kilometrin perinteisen + 10 kilometrin vapaan yhdistelmäkilpailun 26. ja 30 kilometrin perinteisen yhteislähdön 33. Taipale valittiin myös Suomen 4 x 10 kilometrin viestijoukkueeseen toiselle perinteisen osuudelle Joukkue sijoittui kuudenneksi. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän oli 15 kilometrin perinteisellä 30. ja 50 kilometrin perinteisellä 48. Hän oli myös avausosuuden perinteisen hiihtäjä 4 x 10 kilometrin viestissä, joka päättyi Suomen osalta 11. sijaan.
Maratoonari Paavo Kotila voitti Bostonin maratonin vuonna 1960 ja oli Melbournen olympialaisissa vuonna 1956 maratonilla 13:s.
Yleisurheilija Alpo Nisula saavutti kuulantyönnössä SM-kultaa vuosina 1959 ja 1961. Lisäksi hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1962 sekä SM-pronssia vuosina 1960, 1963 ja 1964. Ennätyksensä 17,96 m hän työnsi vuonna 1964. Nisula paransi Jarmo Kunnaksen nimissä ollutta Suomenennätystä yhdellä sentillä tulokseen 17,07 Göteborgissa vuonna 1959.
Hiihtäjä Kalle Lassila edusti Suomea Sapporon MM-kisoissa vuonna 2007 ja sijoittui sprinttihiihdossa sijalle 11. Vancouverin olympialaisissa vuonna 2010 hän oli perinteisen sprintissä kymmenes. Maailmancupissa hän on ollut parhaimmillaan neljäs Kuusamon sprinttikilpailussa marraskuussa 2008. SM-kisoissa 2007 hän voitti sprintissä pronssia.
Palkinnot ja huomionosoitukset > Palkitut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Etenijäkuningatar: Maija Palosaari (1977)  |  Lyöjäkuningatar: Helena Puusaari (1976)  |  Vuoden lukkari: Riitta Mikkola (1973)  |
Palkinnot ja huomionosoitukset > Naisten Itä-Länsi-valinnat

Riitta Mikkola (1973)
Helena Puusaari (1973, 1975, 1976)
Maija Finnilä (1974)
Sirkka Jyrkkä (1976)
Hanna Lieska (1976)
Mirja Hotakainen (1977)
Maija Palosaari (1977)
Vares – Uhkapelimerkki

| Vares – Uhkapelimerkki |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Lauri Törhönen
Käsikirjoittaja:  Mika Karttunen
Perustuu:  Reijo Mäen romaaniin Uhkapelimerkki
Tuottaja:   Markus Selin  Jukka Helle 
Säveltäjä:   DJ Slow  Samuli Laiho 
Kuvaaja:  Jari Mutikainen
Leikkaaja:  Kimmo Kohtamäki
Lavastaja:  Antti Nikkinen
Pääosat:   Antti Reini  Minna Haapkylä  Risto Kaskilahti  Ilkka Heiskanen  Sari Puumalainen  Kaarina Hazard  Jarkko Tamminen  Jevgeni Haukka  Jasper Pääkkönen  Tommi Eronen  Maarit Peltomaa  Maria Järvenhelmi  Eppu Salminen  Matti Onnismaa  Mikko Leppilampi 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Solar Films
Ensi-ilta:   2012-03-1616. maaliskuuta 2012  
Kesto:  98 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Katsojat:  53 545
Edeltäjä:  Vares – Kaidan tien kulkijat
Seuraaja:  Vares – Pimeyden tango
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vares – Uhkapelimerkki on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut suomalainen rikoselokuva, jonka on ohjannut Lauri Törhönen. Elokuvan pääosassa nähdään Antti Reini. Elokuva sai murska-arvostelut. Esko Rautakorpi Ylestä hämmästelee elokuvan epäloogisuutta ja muutenkin kehnosti toteutettua kokonaisuutta.
Elokuva julkaistiin DVD:lle ja Blu-raylle 15. lokakuuta 2012.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Antti Reini  | … |  Jussi Vares   |
|  Maria Järvenhelmi  | … |  Anna Huttunen   |
|  Ilkka Heiskanen  | … |  komisario Hautavainio   |
|  Jasper Pääkkönen  | … |  Kyypakkaus   |
|  Risto Kaskilahti  | … |  Timo Petterson   |
|  Minna Haapkylä  | … |  Sole Sulavesi   |
|  Eppu Salminen  | … |  Juhani Luusalmi   |
|  Matti Onnismaa  | … |  pastori Alanen   |
|  Mikko Leppilampi  | … |  toimittaja Ruuhio   |
|  Sari Puumalainen  | … |  Suski Petterson   |
|  Jouko Puolanto  | … |  von Knorr   |
|  Kaarina Hazard  | … |  Selma Natunen   |
|  Jarkko Tamminen  | … |  Topi Penkki   |
|  Jevgeni Haukka  | … |  Stahanov   |
|  Tommi Eronen  | … |  Keronimo   |
|  Kristo Salminen  | … |  Erkki Sariola   |
|  Tuula Amberla  | … |  Maria Rodriques   |
|  Maarit Peltomaa  | … |  Irene   |
|  Teijo Eloranta  | … |  Pettinen   |
Varjovalmennus

Varjovalmennus ry on maksutonta pääsykoevalmennusta tarjoava järjestö. Valmennuskursseja järjestää joukko vapaaehtoisia opiskelijoita ja yliopistosta valmistuneita.
Helsingin yliopiston ylioppilaskunta valitsi Varjovalmennuksen "vuoden koulutuspoliittiseksi teoksi" vuonna 2014.
Aiheesta muualla

Varjovalmennuksen kotisivu
Brax, Henri: Valmennuskurssille pääsee ensi keväänä myös ilmaiseksi  6.12.2013. Helsingin Sanomat. Arkistoitu 21.1.2014. Viitattu 31.1.2015.
Sjöholm, Johanna: Myös stipendejä ja ilmaiskursseja on tarjolla; Varjovalmennus värvää vapaaehtoisia opettajia yliopistosta  20.1.2014. Helsingin Sanomat. Arkistoitu 9.3.2016. Viitattu 31.1.2015.
Mitjonen, Johanna: Varjovalmentaja  13.12.2013. Ylioppilaslehti. Viitattu 31.1.2015.
Kukkala, Emilia: Varjovalmennus haastaa kaupalliset valmennuskurssit  7.2.2014. Kansan Uutiset. Viitattu 31.1.2015.
Varjovalmennus haluaa puuttua eriarvoisuuteen  2.12.2013. Aamulehti. Arkistoitu 16.12.2013. Viitattu 31.1.2015.
Salonen, Juha: Ilmaiselle valmennuskurssille yleisöryntäys – liki tuhat halusi mukaan  4.3.2014. Vantaan Sanomat. Arkistoitu 5.3.2016. Viitattu 31.1.2015.
Kuittinen, Teppo: Lääkikseen valmennetaan ilmaiseksi  11.2.2014. Mediuutiset. Arkistoitu 2.3.2014. Viitattu 31.1.2015.
Voikko

| Voikko |
| --- | --- |
 Leimallisen kullansävyinen voikko
Synonyymit ja lyhenteet
Synonyymit::  rautiaanvoikko
Lyhenne::  vkko
Genotyyppi
Perusväri::  ee
Muuntajat::  CCrC
Selitys::  Rautias + yksinkertainen voikkotekijä
Fenotyyppi
Runko::  Kellertävän vaaleanruskea; tummuusaste vaihtelee kermanvaaleasta tumman kultaiseen
Jouhet::  Vaaleat, jopa valkoiset
Jalat::  Yleensä rungon väriset tai sitä vaaleammat; voivat tummua talvella
Iho::  Tumma
Silmät::  Joskus hieman tavallista vaaleammat
Saman hevosen vaaleanpunerva talvikarva ja nokisuttuinen kullankeltainen kesäkarva. Voikon sävy voi vaihdella hyvinkin rajusti talvi- ja kesäkarvassa.
Voikko (engl. palomino, ruots. isabell, saks. Isabell, ransk. palomino) on hevosen väritys, jota vierasperäisesti kutsutaan joskus myös palominoksi tai isabellanväriksi. Voikko on karvaltaan voin- tai kullankeltaisen vaaleanruskea ja sillä on hyvin vaaleat, kermanväriset jouhet. Voikon korvien reunat ovat yleensä tummat ja korvien sisällä on selvästi vaaleampaa karvaa, mikä voi auttaa värin tunnistamisessa[lähde? ]. Voikkoväritystä pidetään yleensä hyvin kauniina, ja tällaiset hevoset ovatkin kautta aikojen olleet suosittuja ja haluttuja.
Voikko on yksi esimerkki voikkoväreistä, joissa voikkogeeni vaalentaa hevosen karvaa. Voikon tapauksessa hevosen pohjaväri on rautias.
Palomino-hevoset

Palominolla tarkoitetaan Yhdysvalloissa kullanvärisiä valkoharjaisia hevosia, joita rekisteröi kaksi eri hevosjärjestöä. Useimmat näistä hevosista ovat voikkoja, ja osa liinaharjaisia rautiaita. Toinen palominojärjestöistä hyväksyy rekisteriinsä minkä tahansa sopivanvärisen hevosen. Toisen rekisteröintivaatimukset ovat hyvin tiukat ja sisältävät paljon sääntäjä sekä värin yksityiskohtien että hevosen rotutaustan suhteen.
Voikkopohjaisia värejä

Voikkopohjainen päistärikkö on voikonpäistärikkö.
Voikkopohjainen kirjava on voikonkirjava.
Voikonkirjava poni
Voikkopohjainen tiikerinkirjava pikkuvarsa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Voikko Wikimedia Commonsissa
Valtioneuvoston kanslia

| Valtioneuvoston kanslia Statsrådets kansli |
| --- | --- |

 Valtioneuvoston linna Senaatintorilla Helsingissä.
Ministeri(t):  
– Pääministeri:  Petteri Orpo
– Eurooppa- ja omistajaohjausministeri:  Joakim Strand
Valtiosihteeri:  Risto Artjoki
Budjetti:  254 milj. € (2024)
Työntekijöitä:  696 (2023)
Osoite:  Snellmaninkatu 1 A Helsinki PL 23 00023 Valtioneuvosto
Aiheesta muualla
Sivusto
Valtioneuvoston kanslia (lyhenne VNK, ruots. Statsrådets kansli) on yksi Suomen 12 ministeriöstä. Se vastaa pääministerin johdolla hallitusohjelman toimeenpanon valvonnasta ja avustaa pääministeriä valtioneuvoston johtamisessa. Valtioneuvoston kanslia vastaa Suomen EU-politiikan yhteensovittamisesta ja käsittelee EU:n kehittämistä.
Valtioneuvoston kanslia turvaa kaikissa olosuhteissa pääministerin ja hallituksen toimintaedellytykset. Valtioneuvoston kansliaan voidaan nimittää pääministerin lisäksi myös muita ministereitä, niin sanottuja kansliaministereitä.
Valtioneuvoston kanslian päällikkönä toimii pääministeri.
Historia

Valtioneuvoston kanslia sai alkunsa Suomen suuriruhtinaskunnan senaatin talousosaston kansliasta, joka perustettiin senaatin uudella ohjesäännöllä 1. lokakuuta 1892. Kansliaa johti nykyistä pääministeriä edeltänyt senaatin talousosaston varapuheenjohtaja, ja se perustettiin silloisen varapuheenjohtajan Sten Carl Tudeerin aloitteesta. Kanslian ensimmäinen johtava virkamies oli esittelijäsihteeri Eliel Johnsson. Nimi muutettiin valtioneuvoston kansliaksi marraskuussa 1918 samassa yhteydessä kun senaatista tuli valtioneuvosto.
Vuonna 1939 valtioneuvoston kanslian alaisuuteen perustettiin valtioneuvoston tiedotuskeskus, joka siirrettiin vuonna 1945 sisäasiainministeriöön.
Vuonna 1963 perustettiin päätoiminen ja vakituinen kansliapäällikön virka. Vuonna 1990 kansliapäällikön tehtävät siirtyivät pääministerin mukana vaihtuvalle poliittiselle valtiosihteerille sekä alivaltiosihteerille. Valtiosihteeri avustaa pääministeriä ja alivaltiosihteeri johtaa kanslian hallintoa.
Hallinto ja organisaatio

Valtioneuvoston kanslian päällikkönä toimii pääministeri Petteri Orpo, jota avustaa pääministerin nimittämä valtiosihteeri Risto Artjoki. Alivaltiosihteeri Timo Lankinen johtaa kanslian hallintoa. Alivaltiosihteeri johtaa, valvoo ja kehittää kanslian osastojen, yksikköjen ja virkamiesten toimintaa.
Valtioneuvoston kansliassa toimii kuusi osastoa tai yksikköä:
EU-asioiden osasto
Valtioneuvoston hallintoyksikkö
Omistajaohjausosasto
Viestintäosasto
Strategiaosasto
Valtioneuvostoasiainyksikkö
Valmiusyksikkö
Henkilöstöyksikkö
Talousyksikkö
Hallinto ja organisaatio > EU-asioiden osasto

EU-asioiden osasto vastaa yhteensovittamisjärjestelmän toiminnasta ja Suomen EU-politiikan johdonmukaisuudesta. Osasto toimii pääministerin ja eurooppaministerin valmistelukoneistona sekä EU-ministerivaliokunnan sihteeristönä. Osasto valmistelee Eurooppa-neuvoston kokoukset, johtaa EU-asioiden komiteaa sekä osallistuu valmistelujaostojen työhön. Osaston edustaja on läsnä neuvoston kokouksissa osana Suomen valtuuskuntaa.
EU-asioiden osaston johtajana toimii 1.9.2022- 31.8.2027 Jari Luoto. Osasto jakautuu edelleen neljään yksikköön, joita ovat yleisten EU-asioiden yksikkö, EU-politiikkayksikkö, EU-tiedonhallintayksikkö sekä EU-puheenjohtajuussihteeristö.
Hallinto ja organisaatio > Valtioneuvoston hallintoyksikkö

Valtioneuvoston hallintoyksikön tehtävänä on kanslian sisäinen hallinto sekä ministeriöiden yhteiset hallinto- ja palvelutehtävät. Valtioneuvoston hallintoyksikköä johtaa osastopäällikkö Janne Kerkelä. Osasto on jaettu edelleen kolmeen toimialaan, joita johtaa kaksi toimialajohtajaa Max Hamberg ja Kaija Uusisilta. Tietotoimialan alaisuudessa toimivat IT-yksikkö ja tiedonhallintayksikkö. Sisäisen viestinnän ja tietotuen toimialan alaisuudessa toimivat sisäisen viestinnän yksikkö sekä tietotuki- ja julkaisuyksikkö. Käännös- ja kielitoimialan alaisuudessa ruotsin kielen yksikkö, vieraiden kielten yksikkö sekä kielipalvelujen tukiyksikkö. Lisäksi hallintoyksikköön kuuluu erillinen tila- ja virastopalveluyksikkö.
Hallinto ja organisaatio > Omistajaohjausosasto

Omistajaohjausosaston tehtävänä on valtion omistajapolitiikka, valtio-omisteisten yhtiöiden omistajaohjaus, yhtiöiden omistuspohjan laajentaminen ja omistusjärjestelyt sekä osakesijoittaminen. Osasto vastaa myös omistajaohjauksen käytäntöjen yhteensovittamisesta ja ministeriöiden välisestä yhteistyöstä omistajaohjausasioissa.
Omistajaohjausosaston päällikkönä toimii Kimmo Viertola.
Hallinto ja organisaatio > Viestintäosasto

Viestintäosasto vastaa pääministerin ja hallituksen viestinnästä, valtioneuvoston kanslian ulkoisesta viestinnästä sekä valtioneuvoston EU-viestinnän koordinoinnista.  Viestintäosasto huolehtii myös valtioneuvoston päätöstiedottamisesta, poikkeusolojen viestinnän johtamisesta ja suunnittelusta sekä valtionhallinnon viestinnän yhteensovittamisesta ja kehittämisestä.
Viestintäosaston päällikkönä toimii Päivi Paasikoski.
Hallinto ja organisaatio > Strategiaosasto

Strategiaosaston tehtävänä on pitkän aikavälin yhteiskuntapolitiikan ennakointi ja suunnittelu, valtioneuvoston selvitys- ja tutkimustoiminta, kestävän kehityksen kansallisen toimeenpanon yhteensovittaminen, hallituksen strategiatyö ja toimintasuunnitelman valmistelu, hallituspolitiikan raportointi sekä toimiminen hallituksen strategiaistunnon ja kansliapäällikkökokouksen sihteeristönä.
Strategiaosastossa on kaksi yksikköä, yhteiskuntapolitiikan suunnitteluyksikkö ja hallituspolitiikkayksikkö.
Hallinto ja organisaatio > Valtioneuvostoasiainyksikkö

Valtioneuvostoasiainyksikkö vastaa valtioneuvoston yleisistuntojen ja tasavallan presidentin esittelyjen järjestämisestä sekä tarjoaa tukea hallituksen neuvottelujen ja hallituksen iltakoulujen järjestämiseen. Lisäksi se mm. yhteensovittaa hallituksen ja eduskunnan työtä, toimittaa hallituksen vuosikertomusta, tukee lainsäädännön arviointineuvostoa ja vastaa valtioneuvoston lainsäädäntösuunnittelusta.
Valtioneuvostoasiainyksikön päällikkönä toimii Arno Liukko.
Hankkeet ja toimielimet

Valtioneuvoston kanslian yhteydessä on toimielimiä sekä eräitä erillishankkeita ja kanslian tehtäväksi otettuja erityisselvityksiä.
Hankkeet ja toimielimet > Toimielimet

VNK:n toimielimille ei ole asetettu määräaikaa. Toimielimistä voidaan säätää laissa tai asetuksessa. Toimielimet tuottavat selvityksiä ja raportteja omalta erityisalaltaan tai ne käsittelevät jotain yksittäistä asiaa. Toimielimiä ovat esimerkiksi talousneuvosto ja ruotsin kielen lautakunta.
Hankkeet ja toimielimet > Hankkeet

Uudistuksia viedään eteenpäin mm. hankkeissa, joille on määrätty selkeä määräaika. Valtioneuvoston kanslian hankkeet ovat yleensä pääministerin tai valtiosihteerin asettamia. Hankkeita voi seurata Hankeikkunassa, joka on valtioneuvoston sisäinen hankehallinnan palvelu. Käynnissä olevia hankkeita ovat esimerkiksi lainsäädännön arviointineuvosto (2022-2025), omistajaohjauksen parlamentaarinen neuvottelukunta (2020-2030) ja saamelaisten totuus- ja sovintokomissio (2020-2023). Päättyneitä hankkeita ovat  esimerkiksi Arktisen alueen neuvottelukunta (2013–2016), sekä säädöspolitiikan yhteistyöryhmä (2011–2015).
Kansliapäälliköt

1965–1966: Esko Rekola
1967–1971: Paul Paavela
1973–1976: Esko Rekola
1983–1988: Paul Gustafsson
Aiheesta muualla

Valtioneuvoston kanslian kotisivu
Viktor Hrjapa

| Viktor Hrjapa |
| --- | --- |
 Hrjapa vuonna 2017.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Viktor Vladimirovitš Hrjapa
Syntynyt: 3. elokuuta 1982 (ikä 42) Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pieni laitahyökkääjä / Iso laitahyökkääjä
Pituus:  206 cm
Paino:  107 kg
NBA-varaus:  22. varaus 2004 (New Jersey Nets)
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1999–2000 2000–2002 2002–2004 2004–2006 2006–2008 2008–2015:   H’imik Južnyi  BK Avtodor Saratov  TsSKA Moskova  Portland Trail Blazers  Chicago Bulls  TsSKA Moskova
Maajoukkueet
2001–:   Venäjä
Aiheesta muualla
FIBA
| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Venäjä> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 2012 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Espanja 2007 |  |  |
|  Pronssia | Liettua 2011 |  |  |
Viktor Vladimirovitš Hrjapа (ven. Виктор Владимирович Хряпа, s. 3. elokuuta 1982 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen koripalloilija.
Ura

Hrjapa aloitti koripallon ukrainalaisen H’imik Južnyin juniorijoukkueissa, joista hän nousi edustusjoukkueeseen kaudeksi 1999–2000. Hän pelasi samalla pelejä venäläisessä BK Avtodor Saratovissa ja kaudesta 2000–2001 lähtien hän edusti ainoastaan Saratovia. Hrjapa edusti seuraa vuoteen 2002 asti, jolloin hän siirtyi TsSKA Moskovaan. Hän voitti seuran paidassa vuosien 2003 ja 2004 Venäjän-mestaruuden. Lisäksi hän pelasi ensimmäistä kertaa Euroliigassa. Vuonna 2004 Hrjapa siirtyi Portland Trail Blazersiin, jota hän edusti kaksi kautta. Kausi 2005–2006 oli tilastollisesti hänen parhaansa NBA:ssa, sillä hän teki 5,8 pistettä ottelua kohden. Kahden Portland-kauden jälkeen Hrjapa siirtyi Chicago Bullsiin. Hän pelasi joukkueessa myös kaudella 2007–2008, mutta siirtyi helmikuussa takaisin TsSKA Moskovaan vähäisen peliajan takia. Moskovan kanssa hän voitti Euroliiga-mestaruuden kaudella 2007–2008.
Aiheesta muualla

Euroliigan pelaajaprofiili (englanniksi)
NBA:n pelaajaprofiili (englanniksi)
Venäjän joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2007
4 Šаbаlkin |
5 Holden |
6 Bykov |
7 Kirilenko |
8 Morgunov |
9 Samoilenko |
10 Hrjapa |
11 Pаšutin |
12 Monja |
13 Ponkrašov |
14 Savrasenko |
15 Padius |
Valmentaja Blatt
Venäjän joukkue – Koripallon EM-kilpailut 2011
4 Vorontsevitš |
5 Mozgov |
6 Bykov |
7 Fridzon |
8 Šved |
9 Šаbаlkin |
10 Hrjapa |
11 Antonov |
12 Monja |
13 Hvostov |
14 Ponkrašov |
15 Kirilenko |
Valmentaja Blatt
Venäjän joukkue – Kesäolympialaiset 2012
4 Šved |
5 Mozgov |
6 Karasjov |
7 Fridzon |
8 Kaun |
9 Voronov |
10 Hrjapa |
11 Antonov |
12 Monja |
13 Hvostov |
14 Ponkrašov |
15 Kirilenko |
Valmentaja Blatt
Vilho Penttilä

Vilho Penttilä.
Vilho Penttilä (6. lokakuuta 1868 Suursaari – 12. helmikuuta 1918 Kauniainen) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli useita jugendtyylisiä kivirakennuksia Helsinkiin vuosina 1895–1907 työskennellessään Nyström–Petrelius–Penttilän arkkitehtitoimistossa. Niistä tunnetuin on Koiton talo. Muita hänen töitään ovat esimerkiksi Hollolan kunnantupa ja Kotkassa sijaitseva Tukkukaupantalo. Tampereen Kauppakadulla on Penttilän suunnittelema Kansallis-Osake-Pankin talo (1910), jota on 1950-luvulla korotettu. Kansallis-Osake-Pankille hän suunnitteli toimitalon myös Turkuun, Lahteen, Jyväskylään ja Hämeenlinnaan.
Suursaaressa syntyneen Penttilän isä toimi kauppiaana ja kalastajana ja omisti purjealuksen, joka liikennöi Suomen ja Englannin välillä. Penttilä kävi reaalikoulun Viipurissa ja opiskeli arkkitehdiksi Polyteknillisessä opistossa Helsingissä. Hän suoritti myös 1893 piirustuksenopettajan tutkinnon Helsingin yliopistossa. Penttilä perusti vuonna 1895 arkkitehtitoimiston yhdessä opiskelutovereiensa Usko Nyströmin ja Albert Petreliuksen kanssa. Arkkitehtitoimisto Nyström & Petrelius & Penttilä suunnitteli rakennuksia eniten Helsinkiin mutta myös muualle Suomeen. Toimisto oli olemassa vuoteen 1908 saakka ja sen jälkeen Penttilä piti yksin omaa toimistoaan Vladimirinkadulla (nykyisin Kalevankatu). Penttilä oli myös Suomen Teollisuuslehden päätoimittajana vuosina 1895–1906 ja hän oli mukana vapaaehtoistoiminnassa nuorten parissa.
Penttilä sai surmansa 49-vuotiaana sisällissodan aikana. Hänet ammuttiin kahdeksalla luodilla sydämeen Kauniaisissa helmikuussa 1918 epäiltynä aseiden salaamisesta.
Suunnittelutöitä

Koiton talo Simonkadulla Helsingissä.
Pyhän Sydämen kappeli Helsingin Kalliossa.
Penttilän suunnittelema Hollolan kunnantupa vuodelta 1902.
Kansallis-Osake-Pankin talo Tampereen Kauppakadulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vilho Penttilä Wikimedia Commonsissa
Vilho Penttilän suunnittelemia rakennuksia (Arkistoitu – Internet Archive)
Arkkitehtitoimisto Usko Nyström-Petrelius-Penttilän asuinkerrostalot Helsingissä 1895–1908.
Penttilä, Vilho hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Vilho Pekonen

Antti Vilho Pekonen (5. tammikuuta 1862 Mikkeli – 27. huhtikuuta 1916 Viipuri) oli suomalainen poliisikomisario ja myöhemmin Viipurin poliisimestari. Pekonen oli huonossa maineessa sillä häntä pidettiin ”bobrikoffarina” eli tsaarinvallan yhteistoimintamiehenä.
Elämä

Pekosen vanhemmat olivat ajuri Adolf Pekonen ja Anna Haatanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Mikkelin lyseosta 1884 ja opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa vuoteen 1894 saakka.
Pekonen toimi aluksi vakuutusasiamiehenä ja vuonna 1895 hän meni Helsingin poliisilaitoksen palvelukseen ylimääräiseksi poliisikomisarioksi. Hän toimi sitten 1903–1906 rikoskomisariona Helsingin poliisilaitoksella. Vuonna 1906 hänet erotettiin virasta koska hän oli tehnyt väärennöksiä ja kavaltanut rahaa valtiolta ja Helsingin kaupungilta. Pekonen tuomittiin sitten laskun väärentämisestä vankeuteen ja hän menetti kansalaisluottamuksensa. Pekonen pakeni Suomesta ja siirtyi asumaan Pietariin esiintyen siellä nimellä Andrei Ivanowitsh Golko. Vuonna 1910 Pekonen pääsi kenraalikuvernööri Frans Seynin kaudella uudelleen suosioon, keisari Nikolai II armahti hänet Turun hovioikeuden vuonna 1906 tuomitsemista rangaistuksista ja hän sai Suomen senaatilta 16 000 markkaa korvauksena ansioiden menettämisestä. Tämä herätti kitkeriä kommentteja suomalaisessa lehdistössä ja Pekonen esiintyi muun muassa Tuulispää-pilalehden kansikuvassa. Pekonen nimitettiin vuonna 1912 Viipurin poliisimestariksi ja tätä virkaa hän hoiti kuolemaansa saakka. Hän hoiti muun muassa Viipurin hovioikeuden jäsenten pidätykset vuonna 1912. Poliisimestariksi nimityksestä Tuulispää sai aiheen pilakuvaan Pekosesta : Ennen vankilan asukkaana Katajannokalla - Nyt poliisimestarina Viipurissa.
Pekonen kuoli pitkäaikaisen sairauden jälkeen Viipurin sotilassairaalassa 54-vuotiaana huhtikuussa 1916.
Yksityiselämä

Vilho Pekonen oli naimisissa vuodesta 1898 Edla Aurora Nymanin kanssa.