Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko (strangiitit)
Historia > Strang nousee kirkon johtoon

Strangiittien historia juontaa juurensa profeetta Joseph Smithin kuolemaa 27. kesäkuuta 1844 seuranneeseen hajaannukseen. Useat Smithin läheisistä työtovereista katsoivat olevansa hänen laillisia seuraajiaan, ja he pyrkivät saamaan Smithin perustaman kirkkokunnan hallintaansa. Brigham Young, joka johti myöhemmin Smithin seuraajien pääosan nykyisen Utahin alueelle, Ison Suolajärven laaksoon ja josta tuli MAP-kirkon presidentti, oli aluksi sitä mieltä, ettei profeetta Smithille tulisi nimetä seuraajaa lainkaan, vaan kirkon 12 apostolin koorumin tulisi johtaa kirkkoa kollektiivisesti.
Strangiittien myöhempi johtaja James J. Strang oli Smithin kuollessa vasta melko tuore käännynnäinen. Siitä huolimatta hän pystyi esittämään vakavan haasteen Youngin ja muiden vaatimuksille päästä kohoamaan kirkon johtoon. Smith oli hieman ennen kuolemaansa lähettänyt Strangin järjestämään kirkon vaarnaa Wisconsinin osavaltioon. Samalla Strangin tuli valmistella salassa mahdollista pakopaikkaa myöhempien aikojen pyhille, mikäli heidät karkotettaisiin Nauvoosta, Illinoisista. Smithin kuoleman jälkeen Strang esitti julkisuuteen nk. nimityskirjan (Letter of Appointment), jossa Smith nimitti Strangin, paitsi uuden Voreen vaarnan johtajaksi, myös koko kirkon johtajaksi, mikäli hän joutuisi kohtaamaan marttyyrikuoleman. Useat Smithin seuraajista epäilivät kuitenkin nimityskirjan aitoutta. Nykyinen tutkimus pitää yleensä aitona nimityskirjan ensimmäistä osaa, jossa Strang nimitetään Voreen vaarnan johtajaksi. Sen sijaan kirjan toista sivua, jossa Strang nimitetään koko kirkon johtajaksi Smithin jälkeen, epäillään yleisesti väärennökseksi.
Strang kertoi myös, että profeetta Smithin kuolinhetkellä hänen luokseen saapui enkeleitä, jotka kertoivat hänelle Smithin kärsineen marttyyrikuoleman ja vahvistivat hänen nimityksensä kirkon johtajaksi. Myöhemmin Strangin vaatimuksen saivat lisäpontta, kun hän kertoi löytäneensä Voreen alueelta jumalallisen inspiraation johtamana vanhoja, esikolumbiaaniselta ajalta peräisin olevia metallilevyjä, joihin kaiverretut salaperäiset kirjoitusmerkit hän pystyi Jumalan avulla kääntämään englanniksi. Tarina muistuttaa paljon Smithin kertomusta Mormonin kirjan perustana olleiden kultalevyjen löytymisestä. Strang nimesi yksitoista todistajaa, jotka todistivat, että metallilevyt olivat olleet olemassa ja että ne oli kaivettu maahan jo muinaisina aikoina. Näistä nk. Voreen levyistä tehty käännös kuuluu nykyään strangiittien pyhiin kirjoituksiin. Se tunnetaan nimellä "Voriton Rajah Manchoun historia".
Strang nimesi kukkulan, jolta levyt olivat löytyneet, Lupauksen kukkulaksi (Hill of Promise). Myöhemmin yhteisö alkoi rakentaa levyjen löytymispaikalle temppeliä, jonka rakennustyöt kuitenkin keskeytyivät.
Useat Smithin seuraajat vakuuttuivat nimityskirjan aitoudesta sekä siitä, että Strang pystyi johtamaan kirkkoa samojen kykyjen avulla, joilla Smith oli sitä johtanut. He olivat valmiita tunnustamaan Strangin kirkon "profeetaksi, näkijäksi, ilmestyksensaajaksi ja kääntäjäksi", ainakin, kunnes seuraajakysymys oli lopullisesti ratkaistu. Strangin varhaisiin tukijoihin kuului esimerkiksi profeetta Joseph Smithin ainut hengissä ollut veli William Smith, Martin Harris, eräs Mormonin kirjan kolmesta todistajasta, apostoli John E. Page ja entinen apostoli William E. M'Lellin. Myös Nauvoon kaupungin ensimmäinen pormestari ja Smithin aikaisempi tukija John C. Bennett liittyi lyhyeksi aikaa Strangin tukijoihin.
Strang teki voimakkaasti työtä kootakseen ympärilleen alueella hajallaan asuvat myöhempien aikojen pyhät. Hänellä on arvioitu olleen jopa 12 000 tukijaa aikana, jolloin Brigham Youngia tuki ehkä 20 000 pyhää. Strang lähetti lähetyssaarnaajia myös Isoon-Britanniaan, joka oli ollut intensiivisen lähetystyön kohteena jo Smithin aikana. Tulokset Britteinsaarilla osoittautuivat kuitenkin vaatimattomiksi. Strangin seuraajat haastoivat Youngin vastaamaan seurakunnan edessä siitä, että hän oli ottanut kirkon johdon käsiinsä epäoikeudenmukaisesti. Young, joka ei ilmestynyt kuulusteluun, erotettiin virallisesti 6. huhtikuuta 1846.