Irakin historia
Islamin tulo > Arabien valloitukset perimätiedon pohjalta

Arabien valloitukset vyöryivät yli Mesopotamian vuonna 634. Vaikka Mesopotamiaa hallinneen persialaisen sassanididynastian armeija oli sekä tekniikaltaan edistyneempi että lukumääräisesti huomattavasti isompi, sen sotilaat olivat uupuneita Bysanttia vastaan käydyistä sodista. Sassanidien joukot olivat tehottomia ja arabijoukot löivät heidät Qadisiyyan taistelussa vuonna 637. Yleisesti Mesopotamiassa arabit toivotettiin tervetulleeksi persialaisten ikeestä vapauttajina, mutta islamin saapuminen alueelle muutti Mesopotamian historiaa enemmän kuin mikään muu aiempi tapahtuma. Suurin osa nykyisen Irakin alueen asukkaista oli kristittyjä arabivalloitusten aikaan. Asukkaat pakkokäännytettiin islamiin tai heidät pakotettiin maksamaan jizya-veroa, jota ei-muslimit joutuivat maksamaan muslimien hallitsemilla alueilla. Paikalliset asukkaat saivat pitää omaisuutensa ja uskontonsa, lukuun ottamatta persialaista ylimystöä ja zarathustralaisia pappeja, joiden omaisuus takavarikoitiin. Suurten massojen kääntyminen islamiin ei kuitenkaan sujunut nopeasti, pääasiassa hyvin järjestyneiden kristittyjen ja juutalaisten yhteisöjen vuoksi.
Muslimivalloituksia seurasi arabien massamuutto muualta Arabian niemimaalta. Arabit perustivat nykyisen Irakin alueelle kaksi varuskuntakaupunkia, Basran ja Kufan, turvaamaan asemansa valloitetuilla alueilla. Tarkoitus oli, että muslimit elävät erillään omissa yhteisöissään, alkuperäisväestöltä perittyjen verojen turvin. Pohjoisessa tärkeimmäksi kaupungiksi nousi Mosul. Vuoteen 650 mennessä arabijoukot olivat kukistaneet kaikki sassaniden hallitsemat alueet ja edenneet Amudarjajoelle asti, minkä jälkeen arabivalloitukset pian loppuivat ja he keskittyivät vakiinnuttamaan asemansa valloitetuilla alueilla.
Nykyisestä Irakin alueesta tuli osa muslimien Rashidun-kalifaattia. Muslimien hallitsema alue ulottui lännessä Pohjois-Afrikkaan ja myöhemmin Espanjaan asti. Itäisimmät valloitukset ulottuivat nykyiseen Pakistaniin asti. Aluksi kalifaatin pääkaupunki oli Medina, mutta kolmannen kalifin Uthman ibn Affanin murhan jälkeen vuonna 656 profeetta Muhammadin vävy Ali, siirsi pääkaupungin Kufaan. Tämä murhattiin vuonna 661, jolloin valta siirtyi Umaijadien dynastialle. Umaijadit hallitsivat Damaskoksesta käsin, ja nykyisestä Irakin alueesta tuli tälle alisteinen maakunta, vaikka se oli muslimimaailman vaurain alue ja sen muslimiväestö oli suurempi.
Umaijadihallitsija Muawija I kuoli vuonna 680. Hän oli nimennyt seuraajakseen poikansa Jazidin, mutta Alin poika Husain kieltäytyi hyväksymästä tätä. Husain lähti isänsä vanhaan pääkaupunkiin Kufaan tukea saadakseen ja tullakseen siellä huudetuksi uudeksi kalifiksi. Jazidin joukot lähetettiin häntä vastaan, ja syttyneessä Kerbelan taistelussa Husain sai surmansa. Husainin kuolinpäivää on sittemmin pidetty šiialaisten surujuhlapäivänä. Näistä tapahtumista muodostui suurin islamilaista maailmaa jakava tekijä, joka jakaa islamin sunnalaiseen ja šiialaiseen koulukuntaan. Šiiat pitävät sunnalaisten kalifeja väärinä ja katsovat että Umaijadien nousun myötä islam valitsi väärän tien.
Ali oli siirtänyt pääkaupungin Kufaan, mutta vallan siirto Syyriaan aiheutti tyytymättömyyttä nykyisen Irakin alueen asukkaissa. Halu saada valta takaisin Kufaan synnytti useita kapinoita umaijadeja vastaan. Tämän seurauksena vain kyvykkäimpiä miehiä nimitettiin Basran ja Kufan kuvernööreiksi. Tällaisia miehiä olivat Ziyad ibn Abihi ja Al-Hajjaj ibn Yusuf, jotka kykenivät ylläpitämään alueella järjestystä. Ziyad lähetti 50 000 beduiinia Khorasaniin, nykyiseen Iranin koillisosaan, joka oli valtakunnan itäisin alue. Alueelle pakeni lisäksi useita kapinallisia epäonnistuneen kapinan jälkeen. Al-Hajjaj’n toimet valtakunnan itäisten alueiden kuvernöörinä aiheutti tyytymättömyyttä paikallisessa ylimystössä, ja vuonna 701 tapahtui massiivinen kapina, jota johti Muḥammad ibn al-Ashʿath. Kapina kukistettiin vain syyrialaisten sotilaiden avulla. Irak oli kapinan jälkeen suureksi osaksi alistettu Umaijadien valtaan, mutta Al-Hajjaj’n kuollessa vuonna 714 tyytymättömyys oli laajalle levinnyttä.