stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sami Keski-Vähälä

Sami Keski-Vähälä (s. 1972) on suomalainen käsikirjoittaja.
Keski-Vähälä on ollut käsikirjoittamassa muun muassa Mika Kaurismäen ohjaamia elokuvia Haarautuvan rakkauden talo (2009), Veljekset (2011), Tie pohjoiseen (2012) ja Elämältä kaiken sain (2015). Hän on käsikirjoittanut myös näytelmiä, muun muassa Jatkuvaa kasvua Ryhmäteatterille.
Keski-Vähälä on opiskellut kirjallisuutta Jyväskylän yliopistossa ja valmistunut Teatterikorkeakoulusta. Häntä pidetään yhtenä Suomen ahkerimmista käsikirjoittajista. Hän on kotoisin Jyväskylästä ja asuu Järvenpäässä.
Filmografia > Julkaistut käsikirjoitukset ja näytelmät

Hobitti, näytelmäsovitus, Turun Kaupunginteatteri, 2021
Nokia, näytelmä, Turun Kaupunginteatteri, 2020
Taru sormusten herrasta, näytelmäsovitus, Turun Kaupunginteatteri, 2018
Eläviä ja kuolleita: moderni mysteerinäytelmä, Sami Keski-Vähälä, Esa Leskinen. Lasipalatsi, 2000
Näkyykö tähtiä? ja muita nykynäytelmiä, Pirkko Saisio (toim.) ; [kirjoittajat:] Sami Keski-Vähälä ym. Like, [2000]
Keisarikunta: elokuvakäsikirjoitus ja esseitä, toimittaneet Pamela Mandart & Timo Forss ; käsikirjoitus: Sami Keski-Vähälä & Pekka Mandart. Like, 2004
Unna ja Nuuk: elokuvakäsikirjoitus yhdessä Joona Tenan kanssa, 2005
Päällystakki, Esa Leskinen, Sami Keski-Vähälä. Kirja kerrallaan, 2009
Euroopan taivaan alla, Sami Keski-Vähälä, Esa Leskinen. Kirja kerrallaan, 2010
Jatkuvaa kasvua, Sami Keski-Vähälä, Esa Leskinen, Kirja kerrallaan, 2011
Neljäs tie, Sami Keski-Vähälä, Esa Leskinen, Ntamo, Suomen Kansallisteatteri, 2013
Filmografia > Muut käsikirjoitukset

Tyttö ja naakkapuu (2008), lyhytelokuva
Haarautuvan rakkauden talo (2010), elokuvakäsikirjoitus Petri Karran romaanista yhdessä Mika Kaurismäen kanssa
Pompeijin viimeiset päivät (2010), lyhytelokuva
Veljekset (2011) elokuvakäsikirjoitus yhdessä Mika Kaurismäen kanssa
Tie pohjoiseen (2012), elokuvakäsikirjoitus yhdessä Mika Kaurismäen kanssa
Afrikan tähdet (2013), lyhytelokuva, myös tuottaja
Onneli ja Anneli (2014), elokuvakäsikirjoitus Marjatta Kurenniemen romaanista
Elämältä kaiken sain (2015), elokuvakäsikirjoitus yhdessä Mika Kaurismäen kanssa
Aiheesta muualla

Sami Keski-Vähälä Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa 
Henkilöt:  Ritva  Elonet
Aletheia (mytologia)

Verite vuonna 1870 Jules Lefebvren näkemyksen mukaan
Filosofia löytää Totuuden (Verite) - 1789-1799 Louis-Simon Boizotin kuvaamana
Aletheia (m.kreik. ἀλήθεια, Alêtheia, "totuus") oli kreikkalaisessa mytologiassa totuuden ja vilpittömyyden jumalatar. Hänet mainitaan Zeuksen tyttäreksi, mutta Aisopos kertoo Prometheuksen veistäneen hänet käyttäen kaikki taitonsa, jotta Aletheia pystyisi säätelemään ihmisten käyttäytymistä. Kesken työn Zeus kutsui mestarin töihinsä, ja tämä jätti pajansa Doloksen, juonikkuuden, huolehdittavaksi. Tämä päätti kunnianhimon puuskassa käyttää aikaansa hyväksi ja loi toisen patsaan, joka oli muuten täysin samannäköinen, mutta jalkojen kohdalla häneltä loppui savi. Prometheus palatessaan oli hämmästynyt patsasten samannäköisyydestä ja päätti polttaa uunissa molemmat patsaat, jonka jälkeen hän puhalsi niihin hengen. Aletheia, totuus, käveli vakain askelin, kun taas hänen kaksosensa Pseudologos, valhe, seisoi paikallaan, mikä viitannee Talmudissakin esiintyvään lauseeseen ”Sheker ein lo raglaim”, ”Valheella ei ole jalkoja”. Suomenkieliset vastineet "totuus ei pala tulessakaan" ja "valheella on lyhyet jäljet" vastaavat suhteellisen hyvin tarinan opetusta.
Aletheian vastine roomalaisessa mytologiassa oli Veritas.
Menševikit

Menševikit (ven. меньшевики́, menševiki) olivat 1900-luvun alussa toinen Venäjän sosiaalidemokraattisessa työväenpuolueessa vaikuttaneesta kahdesta suuntauksesta bolševikkien ohella. Puolue jakautui kahtia ideologisten ja strategisten erimielisyyksien vuoksi vuonna 1903, ja radikaalimpaa linjaa edustaneet bolševikit muodostivat myöhemmin käytännössä oman puolueensa. Menševikit edustivat maltillisempaa sosiaalidemokratiaa ja suhtautuivat väkivaltaisiin toimintakeinoihin kielteisemmin kuin bolševikit. Menševikkien mielestä Venäjä ei vielä 1900-luvun alussa ollut kypsä sosialistiseen vallankumoukseen, joten sosialistisen työväenliikkeen tuli tukea edistyksellistä porvaristoa liberaalin demokratian ja kapitalismin kehittämisessä. Menševikit ja bolševikit perustivat ideologiansa erilaisiin tulkintoihin marxismista.
Tunnettuja menševikkien johtajia

| --- | --- |
 Georgi Plehanov  Juli Martov  Fjodor Dan  Pavel Akselrod  Lev Deitš  Irakli Tsereteli  Nikolai Tšheidze  Vera Zasulitš  Boris Nikolajevski :  Noe Žordania  Mihail Liber  Nikolai Suhanov  Lev Trotski (myöh. bolševikki)  Adolf Joffe (myöh. bolševikki)  Aleksandra Kollontai (myöh. bolševikki)  Vladimir Antonov-Ovsejenko (myöh. bolševikki)  Moisei Uritski (myöh. bolševikki)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Menševikit Wikimedia Commonsissa
| n k Toinen internationaali (1889–1916) |
| --- | --- |
Kansainväliset järjestöt:  International Socialist Bureau  International Federation of Socialist Young People's Organizations  Women's International Council of Socialist and Labour Organizations 
Jäsenet:  Saksan sosiaalidemokraattinen puolue  Työväenpuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)  Työväeninternationaalin ranskalainen osasto  Italian sosialistinen puolue  Italian työväenpuolue  Espanjan sosialistinen työväenpuolue  Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue  Sosialistivallankumouksellinen puolue  Bolševikit  Menševikit  Liettuan, Puolan ja Venäjän juutalaisten Yleinen Työväenliitto  Sionistinen työväenpuolue  Sveitsin sosiaalidemokraattinen puolue  Belgian työväenpuolue  Puolan sosialistipuolue  Bulgarian sosiaalidemokraattinen puolue  Luxemburgin sosialistinen työväenpuolue  Amerikan sosialistinen työväenpuolue  Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue  Norjan työväen puolue  Sosiaalidemokraatit (Tanska)  Suomen sosialidemokraattinen puolue  Itävallan sosiaalidemokraattinen puolue
Santeri Nuorteva

| Santeri Nuorteva   Aleksandr Fjodorovitš Nuorteva |
| --- | --- |
 Nuorteva tammikuussa 1920.
Kansanedustaja
 1907–1908   1909–1911  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Hämeen vaalipiiri   Turun vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1881 Viipuri
Kuollut: 31. maaliskuuta 1929 (47 vuotta) Leningrad
Ammatti:  Opettaja, lehtimies ja poliitikko
Puoliso:  Sofia Gustafsson (1905–1909)   Sanni Tuomisto
Tiedot
Puolue:  SDP
Santeri Nuorteva (vuoteen 1906 Alexander Nyberg, loppuvuosinaan Aleksandr Fjodorovitš Nuorteva, 29. kesäkuuta 1881 Viipuri – 31. maaliskuuta 1929 Leningrad) oli suomalainen opettaja, lehtimies ja poliitikko, joka toimi työväen ja sosialismin hyväksi Suomessa, Yhdysvalloissa ja Neuvosto-Venäjällä.
Nuorteva toimi sosiaalidemokraattien kansanedustajana kahteen otteeseen vuosien 1907–1911 aikana. Hän joutui vankilaan lehtikirjoittelunsa takia ja siirtyi toisen vankilatuomion uhatessa Yhdysvaltoihin, missä hänestä tuli amerikansuomalaisen työväenliikkeen yksi johtohahmo. Hän toimi Yhdysvalloissa myös punaisen Suomen vallankumouksellisten ja Neuvosto-Venäjän puolestapuhujana ja edustajana. Vuonna 1920 hän siirtyi ensin Kanadaan ja sieltä Englantiin, missä hänet pidätettiin ja karkotettiin Neuvosto-Venäjälle. Siellä hän toimi lähes koko loppuelämänsä ajan erilaisissa hallinnollisissa tehtävissä, muun muassa ulkoasiainhallinnon osastopäällikkönä ja Neuvosto-Karjalan toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajana.
Nuoruusvuodet

Alexander Nyberg syntyi vuonna 1881 uusmaalaiseen Nybergin sukuun. Hänen isänsä oli lennätinvirkamies, asemapäällikkö ja hovineuvos Claes Fredrik Nyberg ja äitinsä venäjänjuutalaista sukua oleva Anna Aleksandrovna Saharova.
Perhe muutti Helsinkiin vuonna 1891, ja Alexander Nyberg kävi koulua Svenska Normallyceumin suomenkielisellä puolella. Hän erosi kuitenkin koulusta syksyllä 1898 ja siirtyi ulkomaille.
Eri lähteissä on toisistaan poikkeavia tietoja Nuortevan nuoruusvaiheista. Omaelämäkerrassaan hän kertoo lähteneensä vuonna 1898 Saksaan ja työskennelleensä aluksi Berliinissä ja Hampurissa laivatarvikemyymälässä, mutta lähteneensä sitten merimieheksi ja käyneensä Etelä- ja Pohjois-Amerikassa, Afrikassa ja useissa Euroopan maissa. Vuonna 1902 hän kertoo palanneensa Suomeen ja työskennelleensä Reposaaressa.
Toiminta Suomessa 1902–1911

Alexander Nyberg suoritti ylioppilastutkinnon yksityisesti Porvoon lyseossa vuonna 1903, ja vuonna 1904 hän kirjoittautui Helsingin yliopistoon. Mahdollisista opintosuorituksista ei ole kuitenkaan löytynyt tietoa.
Toiminta Suomessa 1902–1911 > Opettaja ja lehtimies

Syksyllä 1904 Nyberg siirtyi opettajaksi Forssan yhteiskouluun, missä hän opetti englantia, ruotsia, venäjää, kirjanpitoa ja voimistelua. Nyberg toimi Forssan nuorsuomalaisissa piireissä, muun muassa Tammelan nuorisoseuran esimiehenä.
Vuonna 1906 suuressa nimensuomennosliikkeessä Alexander Nyberg omaksui nimen Santeri Nuorteva. Samalla hänen tuolloinen vaimonsa Irene Nyberg vaihtoi nimekseen Irkki Nuorteva.
Vuodenvaihteessa 1904–1905 Nuorteva perusti yhdessä Forssan yhteiskoulun rehtorin J. Sajaniemen kanssa Forssan Sanomat -nimisen lehden. Nuorteva alkoi ajaa lehden avulla työväen etuja.
Vuoden 1905 suurlakon jälkeen lehti julistautui kannattamaan sosiaalidemokraattisia periaatteita. Tämä karsi kuitenkin lehden avustajia, lukijoita ja ilmoittajia, ja lehti ajautui vaikeuksiin. Forssan Sanomien tilalle perustettiin uusi lehti, nimeltään Yhdenvertaisuus, ja tässä vaiheessa Nuorteva tunnustautui avoimesti sosialistiksi.
Yhdenvertaisuuskin lakkautettiin heinäkuussa 1907 taloudellisten vaikeuksien vuoksi.
Toiminta Suomessa 1902–1911 > Kansanedustaja

Ensimmäiset eduskuntavaalit pidettiin keväällä 1907, ja Nuorteva oli ehdokkaana Hämeen eteläisessä vaalipiirissä sosiaalidemokraattien listalla. SDP menestyi vaaleissa hyvin, ja Nuortevakin oli valittujen joukossa. Eduskunta hajotettiin huhtikuussa 1908, ja tätä seuranneissa vaaleissa Nuorteva ei ollut ehdokkaana. Seuraava eduskunta hajotettiin vuoden 1909 alussa, ja tämän jälkeisissä kolmansissa eduskuntavaaleissa Nuorteva oli taas ehdokkaana, nyt Turun läänin eteläisessä vaalipiirissä, ja tuli valituksi. Loppuvuonna 1909 oli jälleen vaalit, joissa Nuorteva myös valittiin eduskuntaan.
Toiminta Suomessa 1902–1911 > Vankilatuomio

Nuortevan toimiessa Forssan Sanomissa lehdessä julkaistiin syyskuussa 1906 Giuseppe Sergin kirjoittama artikkeli, jossa hyökättiin voimakkaasti tsaarinvaltaa vastaan. Asia meni oikeuden käsiteltäväksi, ja ensin Turun hovioikeus vapautti Forssan Sanomien toimituksen syytteestä, mutta asiasta valitettiin senaattiin, ja senaatin päätöksellä 1. huhtikuuta 1909 Nuorteva tuomittiin kuudeksi kuukaudeksi vankeuteen majesteettirikoksesta. Nuorteva arvosteli voimakkaasti myös poliisivoimien toimintaa ja sai aikaisempaan tuomioonsa pidennystä voimakkaasta Turun poliisimestariin kohdistuneesta kirjoituksesta. Vankilatuomio osui Nuortevan kansanedustajakaudelle, ja hän ehti tuolloin osallistua valtiopäiville vain osan ajasta.
Turusta Nuorteva siirtyi Tampereelle, missä hän toimi Kansan lehden toimittajana vuoden 1910 alusta lähtien. Saman vuoden syyskuussa julkaistiin kirjoitus, jonka katsottiin halventavan tsaaria, ja josta nostettiin syyte. Oikeusjuttuun saatiin ratkaisu vasta vuonna 1912, ja Nuorteva sai seitsemän kuukauden vankeusrangaistuksen. Nuorteva oli kuitenkin lähtenyt Yhdysvaltoihin eikä kärsinyt rangaistustaan.
Yhdysvalloissa 1911–1920

Joulukuussa 1911 Nuorteva lähti Yhdysvaltoihin. Syynä lähtöön pidetään kahnauksia oikeuslaitoksen kanssa.
Yhdysvalloissa Nuorteva meni Astoriaan, Oregoniin, missä oli paljon suomalaisia. Nuorteva osallistui amerikansuomalaisen työväenliikkeen toimintaan, muun muassa Suomalaisessa Sosialistijärjestössä.
Helmikuussa 1918 Nuortevaa pyydettiin Suomen punaisen vallankumoushallituksen edustajaksi Yhdysvalloissa, ja Nuorteva suostui tehtävään. Asioiden hoitamista varten Nuorteva perusti Suomalaisen Tiedonantotoimiston.
Pian Nuortevan toiminnan painopiste siirtyi Suomen asioista Venäjän vallankumouksen puolustamiseen ja edustamiseen Yhdysvalloissa. Vuoden 1919 alussa neuvostohallitus nimitti Ludwig Martensin Neuvosto-Venäjän tiedotustoimiston johtajaksi. Nuorteva oli toimistossa sihteerinä, tehtävinään tiedotusta ja diplomaattista toimintaa. Venäjä pyrki luomaan kaupallisia suhteita Yhdysvaltojen kanssa, ja Nuortevalla oli merkittävä rooli näiden suhteiden solmimisessa.
Kanadan ja Englannin kautta Neuvosto-Venäjälle

Todennäköisen karkotusuhan alaisena Nuorteva siirtyi kesäkuussa 1920 Yhdysvalloista Kanadaan Hyvin pian, saman kesäkuun aikana Nuorteva jatkoi matkaa Englantiin, ilmeisesti kaupallisiin tehtäviin.
Nuortevan läsnäolo Englannissa herätti sekä lehdistön että viranomaisten huomion. Heinäkuussa Nuorteva pidätettiin, ja hänet karkotettiin Neuvosto-Venäjälle.
Neuvosto-Venäjällä 1920–1929

Venäjällä Nuortevasta tehtiin pian ulkoasiain kansankomissariaatin anglo-amerikkalaisen osaston päällikkö. Bolševikkihallinnolla oli hankaluuksia ulkoasiainhallinnon järjestämisessä, ja myös vierasmaalaisille avautui mahdollisuuksia merkittäviin tehtäviin. Nuortevan pätevyys perustui kielitaitoon ja kokemukseen kansainvälisten suhteiden hoitamisesta.
Neuvosto-Venäjällä 1920–1929 > Pidätettynä

Maaliskuussa 1921 Nuorteva pidätettiin, ja hän oli vangittuna vuoden 1922 puolelle saakka. Pidätyksen ja vangitsemisen syistä ei ole varmaa tietoa, mutta syiksi on ehdotettu muun muassa kommunistien keskinäisiä riitoja tai Nuortevan sihteerin paljastumista vakoilijaksi. Lopullisessa asiaa koskeneessa päätöksessä Nuortevan poliittinen kunnia palautettiin, mutta hänen katsottiin tehneen taktisia ja huolimattomuusvirheitä, ja hänet päätettiin siirtää toisiin tehtäviin. Nuorteva siirrettiin Petroskoihin Neuvosto-Karjalaan hoitamaan kansanvalistusasioita. Hän saapui sinne maaliskuussa 1922, mutta jo kesäkuussa 1923 hän palasi Moskovaan uusiin tehtäviin.
Neuvosto-Venäjällä 1920–1929 > Ulkoasiainkomissariaatti

Kesäkuussa 1923 Nuorteva palasi osastopäälliköksi ulkoasiainkomissariaattiin. Häntä yritettiin lähettää kauppavaltuuskunnan mukana Kanadaan, mutta maahanpääsy evättiin. Samoin evättiin viisumi Norjaan. Elokuussa 1924 Nuorteva siirtyi Ruotsiin. Ruotsissa hän joutui kuitenkin poliisikuulusteluihin, ja Ruotsin ulkoministeriö halusi hänet pois Ruotsista, mutta kuitenkin ilman karkotusta, josta olisi noussut ylimääräistä hälyä. Tilanne aiheutti ongelmia maiden välisille kauppasuhteille, ja Nuorteva kutsuttiin takaisin Moskovaan.
Neuvosto-Venäjällä 1920–1929 > Neuvosto-Karjalan johdossa

Nuorteva sijoitettiin jälleen Neuvosto-Karjalaan. Hän sai siellä merkittävän aseman ja toimi vuosina 1924–1927 toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajana. 1920-luvun lopulla Nuortevan terveydentila alkoi heikentyä, ja hän joutui sairaalaan Leningradiin. Maaliskuun viimeisenä päivänä 1929 Nuorteva kuoli Leningradissa.
Perhe

Nuorteva meni naimisiin Irene Sofia Gustafssonin kanssa vuonna 1905, ja seuraavana vuonna heille syntyi tytär. Vaimo kuoli tammikuussa 1909, ja vain muutamaa päivää myöhemmin kuoli tytärkin. Kuolinsyinä olivat kirkonkirjojen mukaan keuhkotauti ja kurkkumätä.
Nuortevan toinen puoliso oli Sanni Tuomisto, joka oli painija, poliisimestari ja näyttelijä Iivari Tuomiston sisko. Hän käytti nimeä Sanni Nuorteva, mutta kyseessä oli ilmeisesti avoliitto, sillä parin vihkimisestä ei ole löytynyt tietoa. Heille syntyi kolme lasta, vuosina 1910, 1912 ja 1914. Tytär Kerttu Nuorteva tuli myöhemmin tunnetuksi desanttina.
Aiheesta muualla

.aspx Santeri Nuorteva Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Sosialidemokraattien kansanedustajat
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1907–1908 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (80):  Aalle-Teljo  Aalto  E. Aromaa  V. Aromaa  Eloranta  Eronen  Heikkilä  Heimonen  Helle  Hoikka  Hokkanen  Huotari  Huttunen  Häkkinen  A. P. Hämäläinen  K. Hämäläinen  Häyrynen  Höijer  Ingman  Jalava  Johansson  Järvinen  Kalliokorpi  Kanervo  Kannisto  Kirves  Komu  Koponen  Koskinen  Laakso  Lahtinen  O. F. Laine  W. Laine  Lehtinen  Leivo  Lindroos   Mantere  Martikainen  Merinen  Mäkelin  Mäkelä  Mänty  Mömmö  Naaralainen  Nuorteva  Orasmaa  Paasivuori  Paaso  Partanen  Paunu  E. Perttilä  V. Perttilä  Pohjaväre  Pärssinen  F. Rantanen  S. Rantanen  Raunio  Rissanen  Salminen  Salo  Sillanpää  Sirén  Sirola  Sivenius  A. Suomalainen  J. Suomalainen  Suosaari  Tainio  Tanner  Tikkanen  Tokoi  Turkia  Upari  af Ursin  Valavaara  Valjakka  Valpas  Viitanen  S. Wuolijoki  W. Wuolijoki 
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1909–1910 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (84):  Aakula (1909–1910)  Aalle-Teljo  Airola  Annala  Aro  Aromaa  Aronen  Boman  E. Eloranta  V. Eloranta  Eronen  Etelämäki  Gylling  Helle  Herrala  Hoikka  Hokkanen  A. Huotari  An. Huotari  Huttunen  K. Hämäläinen  M. Hämäläinen  Häyrynen  Hörhammer  Jalava  A. Jokinen  V. Jokinen  Järvinen  Kaipio  Kanervo  Kannisto  Kellosalmi  Kiiskinen  Kirjarinta  Kirves  Komu  Koponen  Koskinen  Kotonen  Kronqvist  Kuusinen  Lautasalo  Lehtinen  Lehtonen  Leivo  Lonkainen  Lumio  Lundström  Lylykorpi   Mäkelin  Mäki  Mömmö  Mäkelin (1909)  Nuorteva  Orasmaa  Paasivuori  Partanen  Pipatti  Pohjola  Pärssinen  Rantanen  Raunio  Saaristo  Sainio  Salin  Salo  Savolainen-Tapaninen  Sillanpää  Sirén  Sirola  Suosaari  Tanner  Telkkä  Tikkanen  Tokoi  Tuomi  Turunen  Typpö  Törmä  Vainio  Valavaara  Valjakka  Valpas  S. Wuolijoki  W. Wuolijoki 
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1910–1911 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (86):  Aakula  Aalle-Teljo  Airola  Annala  Aro  Aromaa  Aronen  Boman  E. Eloranta  V. Eloranta  Eronen  Etelämäki  Halonen  Heikkilä  Helle  Herrala  Hoikka  Huttunen  K. Hämäläinen  M. Hämäläinen  Häyrynen  Hörhammer  A. Jokinen  V. Jokinen  Järvinen  Kanervo  Kannisto  Kautto  Kellosalmi  Kiiskinen  Kirves  Kivikoski  Komu  Kopila  Koponen  Koskinen  Kotonen  Kronqvist  Kurkinen  Kääriäinen  Laine  Lautasalo  Lehtonen  Lonkainen  Lumio  Lundström  Manner  Miettinen  Murros  Mäkelin  Mäkelä  Mäki  Mänty  Nuorteva  Orasmaa  Paasivuori  Perttilä  Pohjola  Pärssinen  F. Rantanen  S. Rantanen  Saari  Saarikivi  E. Saarinen  K. Saarinen  Sainio  Salmi  Salo  Savolainen-Tapaninen  Sillanpää  Sirén  Sivenius  Tanner  Telkkä  Tikkanen  Tokoi  Tuomi  Turunen  Typpö  Törmä  Vainio  Valavaara  Valjakka  Valpas  Virkki  S. Wuolijoki 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Eduskunta  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  SNAC
Helena Takalo

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Helena Takalo |  Helena Takalo |  Helena Takalo |  |
Maa:   Suomi
Naisten maastohiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Innsbruck 1976 | 5 km |  |
|  Hopeaa | Sapporo 1972 | 3 × 5 km |  |
|  Hopeaa | Innsbruck 1976 | 10 km |  |
|  Hopeaa | Innsbruck 1976 | 4 × 5 km |  |
|  Pronssia | Lake Placid 1980 | 10 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lahti 1978 | 5 km |  |
|  Kultaa | Lahti 1978 | 4 × 5 km |  |
|  Pronssia | Tatra 1970 | 3 × 5 km |  |
|  Pronssia | Falun 1974 | 10 km |  |
|  Pronssia | Lahti 1978 | 20 km |  |
Anni Helena Takalo (o.s. Kivioja, s. 28. lokakuuta 1947 Nivala) on suomalainen hiihtäjä, maailmanmestari ja olympiavoittaja. Hänen hiihtouransa menestyksekkäimmät vuodet ajoittuvat 1970-luvun loppupuolelle.
Takalo osallistui ensimmäisiin aikuisten arvokilpailuihinsa Grenoblen olympialaisissa 1968. Hän sijoittui 5 kilometrillä 22:nneksi ja keskeytti 10 kilometrin kilpailun. Tatran MM-kilpailuissa 1970 hän kuului Suomen pronssijoukkueeseen 3 × 5 kilometrin viestissä. Sapporon olympialaisissa 1972 hän sijoittui 10 kilometrillä viidenneksi, 5 kilometrillä yhdeksänneksi ja hiihti avausosuuden Suomen hopeajoukkueessa 3 × 5 kilometrin viestissä. Falunin MM-kilpailuissa 1974 hän saavutti Galina Kulakovan ja Barbara Petzoldin jälkeen pronssia 10 kilometrillä ja oli neljäs viestissä.
Takalo voitti Innsbruckin olympialaisissa 1976 kultaa 5 kilometrin hiihdossa. Hän kukisti toiseksi sijoittuneen Raisa Smetaninan runsaalla sekunnilla. Olympiavoittonsa jälkeen Takalolle kerrottiin hänen kärynneen dopingista, mutta asiaa selviteltäessä huomattiin, että kielletyn näytteen olikin antanut Neuvostoliiton Galina Kulakova. Kulakova ei saanut kuitenkaan kärystään rangaistusta. Innsbruckin 10 kilometrillä Takalo saavutti hopeaa vajaan sekunnin Smetaninalle hävinneenä. Lisäksi hän hiihti ankkuriosuuden Suomen saadessa hopeaa 4 × 5 kilometrin viestissä.
Takalo voitti Lahden MM-kilpailuissa 1978 kultaa 5 kilometrillä vajaan viiden sekunnin erolla Hilkka Riihivuoreen. 20 kilometrillä hän sai pronssia runsaat kaksi sekuntia Riihivuorta nopeampana. 4 × 5 kilometrin viestissä hän hiihti ankkuriosuuden Suomen voittaessa kultaa vajaan viiden sekunnin erolla Saksan demokraattiseen tasavaltaan.
Lake Placidin olympialaisissa 1980 Takalo voitti 18. helmikuuta olympiapronssia 10 km:n hiihdossa. Lisäksi hän oli kahdeksas 5 kilometrillä ja viides 4 × 5 kilometrin viestissä. Viimeisissä arvokilpailuissaan, Oslon MM-kilpailuissa 1982, hän oli viestissä neljäs.
Takalo on edustanut Nivalan Urheilijoita ja Pyhäjärven Pohtia. Hän toimi Pyhäjärven kunnan/kaupungin liikuntasihteerinä, kunnes jäi eläkkeelle 2012.
Heinäkuussa 2006 Pyhäjärven Pyhäsalmella paljastettiin Helena Takalon 2,5 metriä korkea pronssinen näköispatsas, jonka on tehnyt kuvanveistäjä Antonio da Cudan.
Lasse Könönen sävelsi vuonna 1978 Helena Takalon kunniaksi kappaleet ”Valssi Helenalle” ja ”Pyhäjärvi” jotka levytti singlenä Teuvo Valo.
Saavutuksia

olympiakultaa Innsbruck 1976 (hiihto, 5 km)
kolme olympiahopeaa: Sapporo 1972 (viesti) ja Innsbruck 1976 (10 km ja viesti)
olympiapronssi Lake Placid 1980 (10 km)
lisäksi olympialaisissa viides (1972 10 km ja 1980 viesti), kahdeksas (1980 5 km) ja yhdeksäs (1972 5 km)
kaksi MM-kultaa Lahdessa 1978 (5 km ja viesti)
kolme MM-pronssia: Tatra 1970 (viesti), Falun 1974 (10 km, puusuksilla muiden kärkihiihtäjien käyttäessä lasikuitusuksia) ja Lahti 1978 (20 km)
SM-kultaa 5 km 1971, 1975, 1976 ja 1978, 10 km 1975 ja 1976, viesti 1977 ja 1980, maastojuoksun joukkuekilpailusta 1971
SM-hopeaa 1 500 metrin juoksussa Kalevan kisoissa 1971 ja maastojuoksussa 1969
Vuoden urheilija 1978
Vuoden naisurheilija 1975, 1976 ja 1978
Salpausselän kisojen voitto 10 km (1970), 3 × 5 km viesti (1968, 1973)
Salpausselkä-mitali nro 49 (1978)
Holmenkollenin kisojen voitto 5 km (1976)
Holmenkollen-mitali (1977)
Pro Urheilu -tunnustus 2005
Kirjallisuutta

Kari A. Nurmela: Helena Takalo ja Helena voittaa
Discover Airlines

| Discover Airlines |
| --- | --- |

 IATA: 4Y  –  ICAO: OCN 
Kutsukoodi:  OCEAN
Toiminimi:  EW Discover GmbH
Perustettu:  24. heinäkuuta 2021
Laivaston koko:  27
Solmukohdat:  Frankfurt am Mainin lentoasema Münchenin lentoasema
Emoyhtiö:  Lufthansa
Kotipaikka:   Frankfurt am Main, Saksa
Kanta-asiakasohjelma:  Miles & More
Yhtiön sivut:  www.discover-airlines.com
EW Discover GmbH eli Discover Airlines (aiemmin Eurowings Discover) (IATA: 4Y, ICAO: OCN, kutsukoodi: OCEAN) on Lufthansan omistama saksalainen lomalentoyhtiö.
Historia

Eurowings Discover aloitti toimintansa 24. heinäkuuta 2021. Yhtiö on Lufthansa-konsernin lomalentoyhtiö ja sen pääkilpailijana on Condor (jonka Lufthansa itse on aiemmin omistanut).
Discover lentää pääosin suosittuihin vapaa-ajan kohteisiin Frankfurtista ja Münchenistä. Yhtiö lentää Euroopassa Airbus A320 -kalustolla sekä kaukolentoja Afrikkaan ja Pohjois-Amerikkaan Airbus A330 -kalustolla. Ensimmäiset lentokoneet ovat siirretty muilta konsernin lentoyhtiöiltä.
Eurowings Discover muutti brändinsä Discover Airlinesiksi syyskuussa 2023.
Laivasto

| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Matkustajapaikkoja | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Airbus A320-200 | 14 |  | 180 |  |
| Airbus A330-200 | 3 |  | 270 |  |
| Airbus A330-300 | 10 |  | 283/302 |  |
| Yhteensä: | 27 | - |  |  |
Käännös suomeksi