Marsin kanavat
Kiista kanavista

Mutta E. E. Barnard ja monet muut eivät sen sijaan havainneet kanavia.
Ranskalainen Camille Flammarion ajatteli kanavien olevan marsilaisten tekemiä.  Uskoa kanaviin vahvisti yksistään sekin, että Suezin kanava oli valmistunut jokin aika sitten.
Ajan kuluessa kanavien havaitsijoitten määrä kasvoi. Kanavien kannattajat ja vastustajat linnoittautuivat omiin näkemyksiinsä yhä jyrkemmin. Niinpä tähtitieteilijät haukkuivat toisiaan lehdissä kanavakiistan takia. Kanavien puolustajat uskoivat kanaviin vankasti. 1882 William Hayward Pickering huomasi kanavien risteyskohdissa tummia läiskiä. Tunnetuin kanavien havaitsija oli yhdysvaltalainen miljonääri ja amatööritähtitieteilijä Percival Lowell, joka innostui kanavista, kun oli saanut tädiltään lahjaksi Flammarionin kirjoittaman Mars-kirjan vuonna 1893. Hän rakennutti itselleen Flagstaffin observatorion vuonna 1894. Lowell vaati ammattilaisobservaattoreiltaan työsopimuksen ehtona, että he näkevät Marsissa kanavialähde?. Lowell uskoi Marsin olevan kuivunut planeetta, ja että kanavista näkyivät maahan niitä ympäröivät laajat viljelykset. Lowellian kannatti Euroopassa alalla vähän aikaa "toiminut" tekotohtori Spiridion Goprevic, joka jätti "työnsä" tähtitieteen parissa vuonna 1909.
Jotkut näkivät kaksoiskanavia, ensi kertaa Sciaparelli 1881. Kanavat kahdentuivat jo muutamassa tunnissa- parissa päivässä. Kanavat myös siirtyilivät. Tämä sai monet epäilemään kanavia. Epäilyttävää oli myös se, että kanavat näkyivät paremmin hieman pienemmällä kuin suuremmalla kaukoputkella. Toisaalta ilmakehän rauhattomuus vaikutti suurempiin kaukoputkiin enemmän häiriten pienten yksityiskohtien näkymistä Marsin pinnalla. Kanavia ei myöskään kyetty valokuvaamaan, koska se olisi vaatinut pitkät valotusajat ja Maan ilmakehän rauhattomuus sotki valokuvan toisin kuin paljain silmin tehdyt havainnot. Tällöin valokuvilla ei voitu todistaa mitään suuntaan tai toiseen.
Kanavia väitettiin tietysti myös ei-älyllisistä syistä syntyneiksi. Tällöin ne saattoivat johtua joko ei-elollisista tai elollisista syistä. Marsin pinnan oloista tiedettiin tuolloin hyvin vähän. Kanavia väitettiin mm. Marsia peittävän jään halkeamiksi tai vetisen Marsin tummiksi merivirroiksi vaaleamman levälautan keskellä.
Kanavien suosio alkoi hiipua nopeasti 1900-luvun alkuvuosina. 1903 J. E. Evans ja Edward Walter Maunder järjestivät koulupojilla kokeen, jossa he näkivät "kanavia" pistekuvioissa. Silmän taipumus yhdistellä juuri ja juuri erottuvia kuvioita viivoiksi mainittiin jo heti Sciaparellin ilmoitettua näkemistään kanavista. Huomattiin myös Sciaparellin värisokeus, joka aiheutti vähäisiin tummuuseroihin kanavamaisia viivoja.
Lowellin sitkein vastustaja, englantilainen Simon Newcomb laski, että näkyäkseen Maahan Marsin kanavien tulisi peittää 60% planeetan pinta-alasta. Jos kanavia olisi noin 400, niiden leveys 40 mailia ja heijastuskyky puolet pinnan heijastuskyvystä, sekä pituus 2000 mailia. Italialainen Eugène Antoniadi väitti 1890-luvulla nähneensä 40 kanavaa, mutta ei myöhemmin uskonut niihin vaan piti niitä optisena harhana ja silmien taipumuksena yhdistellä pisteitä ketjuun. Vuonna 1901 hän laati ensimmäisen kartan 25 vuoteen, joissa kanavia ei ollut.