stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Globe Hope

| Globe Hope Oy |
| --- | --- |

Perustettu:  2003
Perustaja:  Seija Lukkala
Toimitusjohtaja:  Seija Lukkala
Toimiala:  tekstiiliteollisuus
Kotisivu:  www.globehope.com/fi/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Globe Hope on suomalainen tekstiilialan ecodesign-yritys, joka tuottaa laukkuja ja asusteita kierrätys- ja ylijäämämateriaaleista. Suomalaisen kiertotalousyrityksen on perustanut Seija Lukkala vuonna 2003. Valikoimaan kuuluu myös pohjoismaisista raaka-aineista valmistettua luonnonkosmetiikkaa.
Globe Hope toimii Vihdin Nummelassa, ja se valmistaa tuotteensa alihankintana, Yritys työllistää suoraan 10 henkilöä ja sen liikevaihto on noin 1 miljoona euroa, josta viennin osuus on 10 prosenttia. Globe Hope valmistaa sekä kuluttaja- että yritystuotteita. Yritys ilmoittaa arvoikseen eettisyyden, ekologisuuden ja esteettisyyden, ja se tähtää kertakäyttökulttuurin eliminoimiseen ja kiertotalouden kehittämiseen.
Globe Hope käyttää tuotantonsa materiaaleina kierrätettyjä tekstiilejä, tekstiiliteollisuuden ylijäämäkankaita sekä erilaisia kovia materiaaleja. Suurimman osan materiaaleistaan Globe Hope hankkii Suomesta, poikkeuksena armeijamateriaalit, jotka ovat peräisin Ruotsista tai Keski-Euroopasta. Yritys on tullut tunnetuksi käytetyistä turvavöistä tehdyistä laukuista sekä käytetyistä messumatoista tehdyistä laukuista ja repuista. Globe Hopella on ollut myös vaatetuotantoa kierrätysmateriaaleista.
Globe Hopen ompelimot sijaitsevat Suomessa ja Virossa, jonne yrityksellä on pitkäaikaiset hankintasuhteet. Yrityksen pääkonttori, brand store ja malliompelimo sijaitsevat Nummelassa. Yrityksellä on verkkokauppa sekä noin 40 jälleenmyyjää eri puolilla Suomea.
Globe Hopen tuotteita suunnittelevat Seija Lukkalan ohella muiden muassa Anssi Ruokokoski ja Miisa Asikainen. Globe Hopen klassikkotuotteita ovat muun muassa Kaste-, Halla, Usva- ja Tyyni-laukut sekä Viima-reppu.  Yritys käyttää Suomessa valmistetuissa tuotteissaan Avainlippu-tunnusta, ja sillä on Design From Finland-merkki kaikissa tuotteissaan.
Yrityksille Globe Hope valmistaa lahja- ja imagotuotteita ylijäämämateriaaleista, kuten yritysten omista mainoslipuista ja -kankaista, vinyylibanderolleista ja työvaatteista. Esimerkiksi Eduskuntatalon  2015-2017-peruskorjauksessa käytetystä suojapressusta Globe Hope valmisti kasseja ja tietokonesuojia, joita käytettiin Valtioneuvoston edustuslahjoina Suomen EU-puheenjohtajakaudella 2019.
Globe Hopella on myös yrityksille palvelukonsepti, jossa se ottaa vastaan kaiken yritysten poistotekstiilin ja kierrättää materiaalin maksimaalista materiaalitehokkuutta noudettaen. Globe Hopen yhteistyöyrityksiä ovat olleet myös esimerkiksi Paulig, NRC, HSY ja Greenstep.
Seija Lukkala on palkittu työstään Globe Hopessa Taiteen ja kulttuurin Suomi-palkinnolla 2006. Lukkala on valittu myös Suomen liike- ja virkanaisten liiton Vuoden naiseksi 2010 sekä Helsingin Yrittäjänaiseksi 2017. Globe Hope on mukana kehittämässä tekstiilialan kiertotaloutta Telaketju-hankkeessa.
Aiheesta muualla

globehope.com Kotisivut
Speakers Forum
Parikkalan hyvinvointikeskus

| Parikkalan hyvinvointikeskus |
| --- | --- |
Osoite:  Lehmuskuja 3, 59100 Parikkala
Sijainti:  Parikkala
Koordinaatit:  61.55938°N, 29.49819°E
Omistaja:  Parikkalan kunta
Käyttäjä:  Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiiri (Eksote)
Parikkalan hyvinvointikeskus
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Parikkalan hyvinvointikeskus on eteläkarjalaisessa Parikkalan kunnassa toimiva julkisen palvelun sosiaali- ja terveysasema. Rakennuksen omistaa Parikkalan kunta ja siellä tarjottavat palvelut tuottaa Etelä-Karjalan kuntien yhteinen sote-kuntayhtymä (Eksote).
Aiempi Parikkalan terveysasema nimettiin loppuvuodesta 2016 Parikkalan hyvinvointikeskukseksi. Nimimuutoksella haluttiin viestiä, että aiemman terveysaseman tiloissa tarjotaan jatkossa myös sosiaalipalveluja. Uutena palveluna aloitti esimerkiksi palveluohjaajan vastaanotto. Lisäksi Eksote on esittänyt sittemmin (2019), että Parikkalan sairaalan vuodeosastokin tunnettu Parikkalan vuodeosasto muuttuisi vuonna 2023 toimintakykykeskukseksi.
Parikkalan hyvinvointikeskus palvelee normaalisti maanantaista torstaihin kello 8-16 ja perjantaisin (ja pyhien aattona) kello 8-15. Muulloin ensiapu- ja päivystyspalvelut tarjoaa ympärivuorokautisesti aukioleva Etelä-Karjalan keskussairaalan päivystys sairaalan K-siivessä (sisäänkäynti ovi 10, Kahilanniementie 2, Lappeenranta). Kiireellisestä hoitoa tarvittaessa otetaan iltaisin, öisin ja viikonloppuisin yhteys Päivystysapuun (116 117; hätätilanteessa luonnollisesti Yleiseen hätänumeroon 112).
Aiheesta muualla

Parikkalan hyvinvointikeskuksen sijainti (parikkala.karttatiimi.fi)
Parikkalan hyvinvointikeskuksen palvelujen jatkuminen on vielä kysymysmerkki — Huoli palvelujen säilyttämisestä on laittanut asukkaat liikkeelle: ”Onhan se huolestuttavaa, että jopa lääkärit ovat julkisesti tuoneet esille huolen päivystäjien vajeesta” (25.5.2019, tilaajille) (ita-savo.fi)
Pangodi järv

| Pangodi järv |
| --- | --- |

Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Tartumaa
Kunnat:  Kambjan kunta
Koordinaatit:  58°11′44″N, 26°34′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Porijõen valuma-alue
Laskuoja:  Luhasoo oja
Järvinumero:  VEE2100600
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  105,4  m 
Rantaviiva:  8,078 km
Pinta-ala:  93,3  ha 
Keskisyvyys:  3,9 m
Suurin syvyys:  11,1 m
Valuma-alue:  9,3 km²
Saaria:  2
:  Kivisaar, Väikesaar 
 fiPangodi järv 
Pangodi järv  on Virossa Tartumaalla Kambjan kunnassa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 93 hehtaaria ja se on 2,1 kilometriä pitkä ja 700 metriä leveä. Järven selkä on 1,6 kilometriä pitkä, sillä järven pohjoispää kääntyy Pikksaaren niemen taakse Väikejärven nimiseksi lahdeksi. Myös järven kaakkoisrannasta aukeaa Hurda laht kapean Hurdakael nimisen 15 metriä kapean salmen takana. Saaria on kaksi, joiden yhteinen pinta-ala on 0,43 ha. Väikejärvellä on 90 metriä pitkä Väikesaar ja järven länsirannan tuntumassa on 50 metriä pitkä Kivisaar. Järven eteläpäähän laskee useita ojia, joista huomattavimmat ovat Kivijärven ja Kodijärven yhteinen laskuoja ja Mudalahden laskuoja. Muut järven tulo-ojat ovat pieniä. Järven laskuoja Luhasoo oja lähtee Hurda lahdesta itään Käpän asuinalueen läpi ja virtaa Matsi järven läpi kohti pohjoista. Yli kolmen kilometrin päässä se yhtyy Peedja jõgeen. Järven valuma-alueen laajuus on 9,3 neliökilometriä.
Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 3,9 metriä ja suurin syvyys 11,1 metriä. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0036 kuutiokilometriä eli 3,6 miljoonaa kuutiometriä . Järven rantaviivan pituus on 8,1 kilometriä. Järven eteläpäätä hallistee Palumäed, jotka kohoavat yli 40 metriä järven vedenpintaa korkeammalle. Järven lähiympäristössä on runsaasti peltomaata ja jonkin verran metsää. Suorantoja on vain nimeksi. Järveen viettävillä rinteillä on runsaasti haja-asutusta. Tatran ja Otepään välinen maantie 46 ohittaa järven sen luoteispuolelta.
Järven luokittelu ja ekologia

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu (vir. keskmise karedusega kihistunud veega järv).
Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (vir. kalgiveeline eutroofne tai kalgiveeline rohketoiteline, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea. Järvi on myös rehevöitynyt.
Järven etelärantaa
Fredrik Stang Lund

| Fredrik Stang Lund |
| --- | --- |

Norjan työministeri
 Hagerupin I hallitus 18. elokuuta 1897 – 17. helmikuuta 1898  
Edeltäjä:  Peder Nilsen
Seuraaja:  Jørgen Løvland
Norjan tilintarkastusministeri
 Hagerupin I hallitus 14. lokakuuta 1895 – 26. marraskuuta 1896  
Edeltäjä:  Johannes Winding Harbitz
Seuraaja:  Harald Smedal
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. marraskuuta 1859 Kristiania, Norja
Kuollut: 13. kesäkuuta 1922 (62 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  juristi, poliitikko
Fredrik Stang Lund (17. marraskuuta 1859 Kristiania – 13. kesäkuuta 1922 Tukholma) oli norjalainen juristi ja poliitikko. Hän toimi Norjan tilintarkastusministerinä vuosina 1895–1896 ja työministerinä 1897–1898.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fredrik Stang Lund Wikimedia Commonsissa
Fysikaalinen meritiede

Fysikaalinen meritiede keskittyy meren fysikaalisesti mielenkiintoisiin ominaisuuksiin. Se pyrkii selvittämään vesimassojen kerrostuneisuutta, liikettä ja muita fysikaalisia ilmiöitä, esimerkiksi merijäätä. Fysikaalisen meritieteen osa-alueita ovat myös valon taittumista vedessä tutkiva optinen meritiede ja ääniaaltojen etenemistä tutkiva akustinen meritiede.
Meridynamiikka

Merten dynamiikkaa voidaan lähestyä klassisen mekaniikan avulla. Virtausmekaniikan keskeiset lait, Navierin-Stokesin yhtälöt ovat eräs Newtonin lakien ilmentymä. Maapallon pyörimisen vuoksi yhtälöihin tulee lisäterminä Coriolisvoima, joka kääntää kappaletta kun sen liikettä kuvataan maan mukana pyörivässä koordinaatistossa. Muut keskeiset yhtälöt fysikaalisessa meritietessä ovat jatkuvuusyhtälö ja meriveden tilanyhtälö. Tilanyhtälö kuvaa meriveden tiheyden riippuvuuden lämpötilasta, suolaisuudesa ja paineesta. Navierin-Stokesin yhtälöitä ja jatkuvuusyhtälöitä ratkotaan myös ilmakehän virtauksia mallinnettassa.
Fysikaalisessa meritieteessä käytetty mallintamistekniikka

Meret ovat monimutkainen fysikaalinen systeemi, jota ei voida ratkaista analyyttisesti. Tämän takia joudutaan usein turvautumaan merimalleihin. Jos numeerinen malli kattaa koko maapallon, on kyseessä globaali malli, muutoin rajoitetun alueen malli. Merimallit voivat olla nk. kytkettyjä malleja, joissa vesifaasin virtausmalliin on kytkettynä merijäämalli, aallokkomalli ja joskus ilmakehä-, jäätikkö- ja maamallitkin. Laajimpien mallikokonaisuuksien kohdalla puhutaan ilmastomalleista tai Earth System-malleista, etenkin jos mallisimulaatioiden aikaskaala on useita vuosia. Mallien kytkentä tapahtuu energiaa, massaa ja liikemäärää vaihtamalla osamalleista toiseen. Esimerkiksi jäätyminen poistaa vettä vesifaasista, mutta lisää pintaveden suolaisuutta, sillä jäätyessään merivesi hylkii suolaa pois. Osamallien väliset takaisinkytkennät tekevät systeemistä kovin vaikeasti ennustettavan. Näiden takaisinkytkentöjen merkitys korostuu etenkin merijään peittämillä napamerillä ja on osasyy sille, että Arktinen alue on lämmennyt nopeammin kuin maapallo keskimäärin.
Analyyttiset ratkaisut

Vaikka täydellisille Navierin-Stokesin yhtälöille ei analyyttistä ratkaisua olekaan, on tilanteita, joissa sen eri termien suuruusluokkaerot johtavat analyytiseen ratkaisuun. Näillä ratkaisuilla on meritieteessä saatu käsitys valtamerten virtausten dynamiikasta.
Analyyttiset ratkaisut > Ekmanin spiraali

Yksi analyyttisistä ratkaisuista tuottaa nk. Ekmanin spiraalin, joka kuvaa tuulen synnyttämää virtausprofiilia veden pintakerroksessa (normaalisti alle 100 metrin syvyydessä. Ekmanin spiraali esiintyy myös merenpohjan rajakerroksen virtauksena. Ekmanin yhtälössä Coriolis-termin tasapainottaa kitkatermi. Virtausprofiilista voidaan edelleen integroida veden kulkeutuminen eli nk. Ekman-transportti. Ekman-transportti on tärkeä koko meren kiertoliikkeen kannalta, sillä jatkuvuusyhtälön mukaisesti tuulen pintakerroksesta kuljettaman veden korvaa syvältä kumpuava vesi. Edelleen pohjalla Ekmanin kulkeutumisesta johtuu laajan mittakaavan merivesimassojen liike. Merten kiertoliike ja vesimassojen sekoittuminen johtuu pääosin tuulen ja vuorovesien mekaanisesta energian syötöstä ja esimerkiksi tiheyserojen aiheuttaman sekoittumisen merkitys on niille toista kertaluokkaa. Tämä sekoittuminen eli termohaliininen kierto on kuitenkin paikallisesti merkittävää ja muodostaa valtamerten syvimmät vesimassat.
Analyyttiset ratkaisut > Geostrofinen tasapaino

Toinen tunnettu analyyttinen ratkaisu saadaan tilanteesta, jossa Coriolisvoima tasapainottaa painegradienttivoiman. Tämä on geostrofinen tasapaino ja kuvaa geostrofisia virtauksia keskellä, syvällä meressä. Ilmakehässä vastaavaa tasapainoa kutsutaan geostrofiseksi tuuleksi.
Analyyttiset ratkaisut > Inertiavirtaus

Kolmas analyyttinen ratkaisu Navierin-Stokesin yhtälölle saadaan, kun ulkoiset pakotteet (yleensä tuuli) eivät vaikuta virtaukseen, jolloin hidastuvuuden tasapainottavat Coriolisvoima, painegradienttivoima ja/tai kitkavoima. Tässä tilanteessa syntyvää virtausta kutsutaan inertiavirtaukseksi. Molemmat analyyttiset erikoistapaukset, Ekmanin spiraali ja inertiavirtaus on kyetty luonnossa havaitsemaan.
Meritiede verrattuna ilmatieteeseen

Vaikka meritieteessä ja ilmatieteessä ratkotaan samoja yhtälöitä, ovat tapahtumien suuruusluokat ja aikaskaalat hyvin erilaisia. Toistaiseksi vastaavaa synoptisten havaintojen verkostoa kuin ilmatieteelle ei meritieteelle ole. Tämä vähentää paljon tietämystämme merten virtauksista ja kerrostuneisuudesta. Täten myös tulevien muutosten ennustaminen vaikeutuu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.marinecareers.net/field_physical.html (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
http://www.ocean.washington.edu/story/Physical+Oceanography (englanniksi)
Egyptin historia
Varhaishistoria

Ensimmäiset asukkaat saapuivat nykyisen Egyptin alueelle paleoliittisella kivikaudella noin 475 000 vuotta sitten. Heidän elämänsä lienee ollut jokseenkin samanlaista kuin muuallakin maailmassa samalla aikakaudella, vaikka varsinaisia "luolamiehiä" ei Egyptissä ole tiettävästi koskaan ollut. Ensimmäiset viitteet uskonnon olemassaolosta ovat 13 000–14 000 vuoden takaa: tuolta ajalta on peräisin Egyptin ja Sudanin rajalla sijaitsevan Sahabavuoren juurella oleva kalmisto, josta on löydetty 40 kivettynyttä luurankoa kyyryasennossa pää idässä ja kasvot käännettyinä kohti etelää, Niilin lähteitä. Jo ennen neoliittisen kivikauden alkua tehtyjä keksintöjä Egyptissä ovat nuoli, harppuuna, okran käyttö väriaineena, ompelutaito, jauhinkivet ja ruukunvalmistus. Varhaisimmat merkit maanviljelystä ovat peräisin Faijumin keitaalta, josta on löydetty 6 000 vuotta vanhoja viljakasvien jäänteitä. Neoliittisella kivikaudella maanviljely yleistyi ja ravinnontuotanto ylitti nopeasti kulutuksen, minkä seurauksena yhteiskunnallinen eriytyminen alkoi.
Pohjois-Afrikan nykyistä kosteampi ilmasto alkoi kuivua noin 5000 eaa. Sen seurauksena alueen paimentolaiset hakeutuivat Niilin laaksoon, missä karja saattoi laiduntaa ja maata voitiin viljellä. Niilin laakson rantojen ja suiston sekä joen länsipuolen keitaiden muodostama vihreä vyöhyke mahdollisti ravinnon tuottamisen yli väestön tarpeiden, mikä teki Egyptin korkeakulttuurin synnyn mahdolliseksi. Egyptin neoliittinen kausi alkoi noin 5000 eaa. ja kesti noin vuoteen 3500 eaa. saakka. Sen tärkeimpiä kulttuureja olivat Badari- ja Naqada-kulttuurit, joiden aikana siirryttiin kuparin käyttöön. Tulevaa järjestäytynyttä yhteiskuntaa ja kulttuuria ennakoivat jo nekropolit ja uskonnollinen esineistö. Egyptin historian eteneminen esihistoriallisella ajalla määritellään muun muassa saviastioiden muotojen perusteella. Ruukut kehittyivät Naqada-kaudella asteittain pyöreästä lieriömäiseksi. Korvat saviastioihin saapuivat Syyriasta.[lähde? ]
Esidynastinen Egypti 5200–3000 eaa. ja Egyptin yhdistyminen

Kirjoitustaidon myötä Egyptissä alkoi historiallinen aika vuosien 3100−3000 eaa. tienoilla. Egyptin ja samalla maailman vanhin kirjallinen muistomerkki on 5000 vuotta vanha faarao Narmerin (Menes) liuskekivinen ihomaalipaletti, joka sisältää seuraavan tekstin: ”Haukanmuotoinen faarao on kukistanut rämeikköseudun ja ottanut sieltä 6000 vankia.” Noihin aikoihin mennessä egyptiläinen kulttuuri oli jo olennaisilta piirteiltään täysin kehittynyt: taiteen säännöt ja kirjoitusjärjestelmä olivat samat kuin myöhemminkin, ja egyptiläinen dualismin käsite oli syntynyt. Aavikkotiet ja kauppayhteydet muuhun maailmaan olivat myös luultavasti jo muodostuneet. Niili oli käytännöllisesti katsoen ainoa kulkuväylä; etelässä yhteyksiä tosin rajoittivat Niilin vuolaat kosket eli kataraktit. Egyptin ilmasto vuoden 3000 eaa. aikoihin oli ilmeisesti nykyistä viileämpi ja kosteampi ja eläimistö nykyistä rikkaampi.
Ennen Egyptin yhdistymistä vuosien 3100–3000 eaa. tienoilla maa koostui kahdesta kulttuuripiiristä, eteläisestä Ylä-Egyptistä ja pohjoisesta Ala-Egyptistä. Nämä koostuivat lisäksi useista ruhtinaiden hallitsemista pikkuvaltioista. Ylä-Egyptin pääkaupunki oli Hierakonpolis eli Nekhen ja Ala-Egyptin Buto. Noin 300 vuotta kestäneen esidynastisen kauden aikana Ylä-Egyptissä vallitsi jo yhtenäinen kulttuuri, kun Ala-Egypti jakautui useisiin toisistaan huomattavastikin poikkeaviin kulttuuripiireihin: esim. El Omarin asuinpaikalla vainajille oli varattu erillinen kalmisto, kun heidät El Maadissa oli haudattu minne sattui, kuten katujen alle. Ylä-Egyptin kulttuuria kutsutaan myös amralaiseksi kaudeksi El Amra -nimisen löytöpaikan mukaan. Toinen aikakaudesta käytetty nimitys on Nagade I.
Jo ennen vuotta 3200 eaa. oli yläegyptiläinen kulttuuri levinnyt Ala-Egyptiin, mahdollisesti väestönkasvun, kauppapolitiikan tai ilmastonmuutoksen seurauksena; ajanjaksosta käytetään nimitystä Nagade II tai gerzeläinen kausi El Gerza -nimisen löytöpaikan mukaan. Viimeisellä esihistoriallisella kaudella, semainilaisella eli Nagade III-kaudella hieroglyfien käyttö alkoi yleistyä. Kauden tyypillisiin ilmiöihin kuuluivat ns. votiivipaletit, joihin on kuvattu metsästys- ja taistelukohtauksia. Tuon ajan kulttuurissa ilmenee myös sumerilaisia vaikutteita. Noin vuosien 3100 ja 3000 eaa. välillä Egypti yhdistyi ja yhteiskunnassa tapahtui lyhyessä ajassa syvällisiä muutoksia: kirjoitustaito syntyi, teknisesti pitkälle kehittyneitä metalliesineitä alettiin käyttää yleisesti ja taide edistyi. Todennäköisesti naapuriaan kehittyneempi Ylä-Egypti valtasi Ala-Egyptin, mutta tästä ei ole varmaa tietoa. Egyptin yhdistäjinä mainitaan faaraot Menes, Narmer ja Hor-Aha ("taisteleva Horus"). Historiantutkimus ei kuitenkaan ole pystynyt kertomaan, oliko kyseessä kolme eri faaraota vai viittasiko nimi Menes joko Narmeriin tai Hor-Ahaan.. Egyptin yhdistymisajalta säilyneissä paleteissa on kuvia muun muassa yhdistymistä edeltäneiden yläegyptiläisten kuninkaiden hävitysretkistä Ala-Egyptiin. Juuri ennen yhdistymistä kehittyi myös Egyptin noomi- eli nomosjako, joka pysyi vallalla myöhäisiin aikoihin asti.
Varhaisdynastinen kausi 3000–2686 eaa., dynastiat 1–2

Yhdistyneen Egyptin kuningaskunnan perusti noin 3200 vuotta ennen ajanlaskun alkua Ylä-Egyptin kuningas Narmer, joka todennäköisesti on sama kuin myöhempien historioitsijoiden mainitsema Menes. Yhdistymisen jälkeenkin maa koostui kahdesta selkeästi erottuvasta osasta, mikä näkyi muun muassa faaraon kaksoiskruunussa ja faaraon arvonimissä ”Ylä- ja Ala-Egyptin kuningas” ja ”Molempien maiden herra”; heprealaiset tunsivat Egyptin nimen monikossa Misrajim, ”kaksi maata”. Kahden ensimmäisen dynastian aikakautta kutsutaan myös thinisläiseksi kaudeksi, koska ensimmäiset kuninkaat olivat kotoisin sijainniltaan tuntemattomasta yläegyptiläisestä Thinisin kaupungista, jonka seudulle heidät haudattiinkin mastaba-hautoihinsa. Yhdistyneen Egyptin ensimmäinen pääkaupunki oli kuitenkin Memfis, joka sijaitsi maiden välisellä rajalla. Aikakauden kuninkaanhaudat olivat vielä savitiilestä tehtyjä ja koristelemattomia. Yksittäisiä hajatietoja lukuun ottamatta thinisläisen eli varhaisdynastisen kauden faaraoista ei tiedetä juuri mitään muuta kuin nimi.
Thinisläisellä kaudella faaraon tehtäviin kuului joka toinen vuosi tapahtunut matka pitkin Niiliä, peltojen ja niiden tuoton laskenta, veronkeräys sekä erilaiset tärkeät rituaalit, kuten "kanavien avaaminen" ja "ensimmäisen lyhteen leikkaaminen". Vasta kolmannen dynastian aikana tavoista joko luovuttiin tai ne siirrettiin nomosten päälliköiden vastuulle. Aikakautta leimasivat sekä voimakkaat hallitsijat että sisällissodat, sillä Egyptin yhdistyminen ei ollut vielä vakiintunut. Valtataistelut loppuivat viimeistään kauden viimeisen faaraon, voimakkaan Khasekhemuin hallitessa maata. Hänen jälkeensä Egypti yhdistyi lopullisesti ja Vanha valtakunta syntyi.[lähde? ]
Ensimmäinen välikausi 2160–2055 eaa., dynastiat 7–10

Vanhan valtakunnan hajoamisen jälkeen keskushallinto luhistui ja valtakunta vajosi kaaokseen. Aikakauden tyypillisiä piirteitä olivat laajalle levinnyt väkivalta, hautojen ja temppelien ryöstely, työvoimapula ja nälänhätä. Joissain osissa käytiin sisällissotaa ja toisaalta muut valtakunnat käyttivät hyväkseen Egyptin heikkoutta ja hyökkäsivät maahan. Jotkin osat maata säilyivät tosin rauhallisina, sillä niitä hallitsivat paikalliset lääninruhtinaat. Nämä alkoivat käyttää itsestään kuninkaan arvonimiä ja perustivat rinnakkaisia dynastioita. Seitsemännen dynastian aikana faaraot vaihtuivat tiuhaan, ja Manethon mukaan tuolloin vallassa oli "seitsemänkymmentä kuningasta seitsemässäkymmenessä päivässä". Aasiasta tulleet beduiinipaimentolaiset valloittivat Deltan. Seitsemännen ja kahdeksannen dynastian hallintokaupunkina oli vielä Memfis, mutta yhdeksännen dynastian aikakaudella vallan keskus siirtyi Herakleopoliihin. Kahdeksannesta ja yhdeksännestä dynastiasta ei tiedetä paljoa, mutta jälkimmäinen hallitsi mahdollisesti jonkin aikaa koko maata. Herakleopoliin kymmenes ja Theban yhdestoista dynastia kävivät taisteluita toisiaan vastaan.
Ensimmäisen välikauden ongelmia kärjisti ilmaston kuivuminen, joka oli alkanut 2200-luvulla eaa. Muinaiset savannit aavikoituivat ja maanviljelyn turvaamiseksi egyptiläiset joutuivat luomaan monipuolisen kanavajärjestelmän. Kanavajärjestelmän hallinta antoi lääniruhtinaille entistä enemmän valtaa. Samalla he ryhtyivät myös verottamaan satoa. Välikaudella egyptiläiselle kulttuurille tyypillinen elämänilo katosi, Osiris-usko levisi laajoihin piireihin ja hartaimmat ihmiset puhuivat oikeuden lopullisesta voitosta, lähimmäisenrakkaudesta ja hyveistä. Lopulta yhdestoista dynastia onnistui yhdistämään maan uudelleen ja Keskivaltakunta syntyi.
Keskivaltakunta 2055–noin 1650 eaa., dynastiat 11–12

Keskivaltakunta eli keskimmäinen valtakunta merkitsi Egyptin uutta kukoistuskautta, jolloin maa maallistui ja kirjakieli vakiintui. Valtakunta käsitti 11. ja 12. dynastiat, ja sen alussa etelän Theban (Luxor) Intef I ja Mentuhotep II yhdistivät hajanaisen Egyptin uudelleen. Mentuhotep III:n kuoltua levottomuudet kuitenkin puhkesivat jälleen ja maahan tuli nälänhätä. Valta siirtyi hänen visiirilleen Amenemhat I:lle, joka perusti valtakunnan uudeksi pääkaupungiksi Amenemhat-Itjtawin kaupungin Lishtin läheisyyteen. Uusi järjestys vakiintui lopullisesti vuonna 1991 eKr. valtaan nousseen 12. dynastian aikana, jolloin taistelut taukosivat ja valtakunta voimistui. Faarao Sesostris III kukisti porvariston avulla feodaaliherrat, järjesti valtakunnan hallinnon uudelleen sekä valloitti Pohjois-Nubian toiseen kataraktiin asti ja liitti sen Egyptiin.
Keskivaltakunnan aikana taide, kirjallisuus, kauppa ja kieli kukoistivat; yksi maailman ensimmäisistä kaunokirjallisista teoksista, Sinuhen tarina, on peräisin tuolta ajalta. Kuninkaat haudattiin yleensä kalliohautoihin. Myös pyramideja rakennettiin, mutta ne olivat aiempaa pienempiä ja niissä käytettiin huonosti aikaa kestävää savitiiltä. Theban teologit korottivat oman paikallisjumalansa Amenin valtakunnan pääjumalaksi. Soinen Faijumin alue otettiin maanviljelyskäyttöön patojen ja laskukanavien avulla ja Moerisjärven tekoallas rakennettiin.
12. dynastia luhistui äkillisesti kuningatar Sobekneferun hallittua neljä vuotta, ja toinen välikausi alkoi.