stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kyynärälammi

| Kyynärälammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Vesilahti
Koordinaatit:  61°13′26″N, 23°24′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarpianjoen valuma-alue (35.28)
Laskujoki:  oja Ameenjärveen 
Järvinumero:  35.289.1.011
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  110,2  m tai 110  m 
Rantaviiva:  0,557 km 
Pinta-ala:  1,518  ha 
 fiKyynärälammi 
Kyynärälammi  eli myös Kyynärölammi  on Pirkanmaalla Vesilahden Krääkkiössä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Se sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Tarpianjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueesta erotetaan vielä Lumijoen valuma-alue, johon lampi kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 110,2 metriä meren pinnan yläpuolella ja se sijaitsee avosuon keskellä. Suon itäreunaa kiertää kaivettu oja, joka kerää aiemmin suolle johdettujen ojien vettä ja ohjaa ne laskuojaan. Kiertävää ojaa ei ole koko suon ympärillä, vaan neljä ojaa on edelleen ohjattu suon reunaan. Lammen laskuoja on koneellisesti suoraksi kaivettuna ja se laskee Ammeenjärven pohjoiseen työntyvän Rotanlahden pohjukkaan. Rannat ovat voimakkaasti kasvillisuuden ja sammaleen peittämät, mutta lammessa on vielä avovettä jäljellä. Lampi on 200 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,5 hehtaaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä ja lampi on autio. Lammen pohjoispuolella sijaitsee maatila, jonne johtaa tiet Krääkkiön suunnalta.
Turtles-mutanttikilpikonnat (10. tuotantokausi)

Teini-ikäisten mutanttininjakilpikonnien 10.kauden jaksokuvaukset. Viimeisen kauden aikana Turtlesien suosio katsojien keskuudessa oli hiipumassa.
Aiheesta muualla

Sarjan arvostelu Cinemassacre.com:issa (osa 1) (Arkistoitu – Internet Archive)
Sarjan arvostelu Cinemassacre.com:issa (osa 2) (Arkistoitu – Internet Archive)
Sarjan arvostelu Cinemassacre.com:issa (osa 3) (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Teenage Mutant Ninja Turtles (1987 TV series) (season 10)
Käännös suomeksi
Vankkavillaseitikki

| Vankkavillaseitikki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Cortinariaceae
Suku::  Seitikit Cortinarius
Laji::  alborufescens
Kaksiosainen nimi
 Cortinarius alborufescens  Imler (1955) 
Katso myös
   Vankkavillaseitikki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vankkavillaseitikki (Cortinarius alborufescens) on Telamonia-alasukuun kuuluva suurikokoinen seitikki. Se on syömäkelvoton metsäsieni, jota tavataan koko Suomessa ja myös ainakin Skandinaviassa, joskin Tanskassa se on katsottu vaarantuneeksi (VU).
Vankkavillaseitikki kasvaa lehti- ja sekametsissä ja sitä on arveltu muun muassa koivun ja haavan juurisieneksi. Se voi muodostaa näyttäviä noidankehiä. Se on helpohko tunnistaa tummanpunaisten helttojen sekä jalan ja lakin pinnan vaaleiden villamaisten suojusjätteiden perusteella. Jalan yläosassa saattaa olla violetin sävyjä. Hieman samantapaisesta valkovillaseitikistä lajin erottaa esimerkiksi kasvupaikan, suuremman koon, ruskean mallon ja retikanhajun puuttumisen perusteella. Vaikka maku on mieto, ei lajia pidetä ruokasienenä.
Sienen alapinta ja jalka
Vankkurikaravaani

Oregonin reitillä länteen taivaltavan vankkurikaravaanin jäljitelmä Scotts Bluffin kansallisen luonnonmuistomerkin kohdalla Nebraskassa.
Vankkurikaravaani on jonona liikkuva, juhtien vetämä nelipyöräisten raskaiden vaunujen muodostama joukko, joka koostuu vankkureista. Vankkurikaravaaneilla matkusti 1800-luvulla paljon eurooppalaisia uudisraivaajia. Vankkurikaravaanit yhdistetään usein Villiin Länteen ja usein intiaaniheimojen ratsujoukot piirittivät karavaaneja hyökäten niihin.
Kurenuotta

Kurenuotan toimintaperiaate.
Kurenuotta on suuri suppilomainen verkko, jota käytetään etenkin sardiinien, sardellien ja tonnikalojen kalastuksessa. Kalastajat saartavat kalaparven nuotalla, kurovat sen alhaalta umpeen vetämällä paulasta ja nostavat sitten saaliin merestä alukseen. Nuotta pysyy vedessä suorana, sillä sen alareunaan on kiinnitetty lyijypainoja ja yläreunaan kohoja. Kurenuottien käyttö tonnikalojen kalastuksessa on osoittautunut ongelmalliseksi, sillä niihin jää sivusaaliina suuria määriä delfiinejä.
Turtles-mutanttikilpikonnat (2. tuotantokausi)

Teini-ikäisten mutanttininjakilpikonnien 2. kauden jaksokuvaukset.
Aiheesta muualla

Sarjan arvostelu Cinemassacre.com:issa (osa 1) (Arkistoitu – Internet Archive)
Sarjan arvostelu Cinemassacre.com:issa (osa 2) (Arkistoitu – Internet Archive)
Sarjan arvostelu Cinemassacre.com:issa (osa 3) (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Teenage Mutant Ninja Turtles (1987 TV series) (season 2)
Käännös suomeksi
Lahden kansanopisto

Lahden kansanopiston torni
Lahden kansanopisto on Lahdessa sijaitseva kansanopisto. Opisto on uskonnollisesti ja poliittisesti sitoutumaton oppilaitos, jonka tarkoituksena on tarjota vapaan sivistystyön yleissivistävää ja muuta aikuiskoulutusta. Toisena tavoitteena on edistää opiskelijan persoonallisuuden kehitystä ja omaehtoista opetusta. Opisto sijaitsee aivan Lahden keskustassa ja on hyvien kulkuyhteyksien varrella.
Lahden kansanopiston perustivat vuonna 1893 Lahden kauppalan ja lähiseudun kansanvalistustyöstä kiinnostuneet asukkaat. He uskoivat Tanskasta tulleen idean olevan hyödyllinen sivistykselle ja taloudelliselle kehitykselle. Opiston alkuperäisenä tarkoituksena oli lähiseutujen nuorison kasvattaminen valistuneiksi isänniksi ja emänniksi ja sivistyksen tarjoaminen myös niille nuorille, jotka halusivat teollistuviin kaupunkeihin töihin.
Opiston teatterilinja on maineikas. Teatterikoulutus käynnistyi vuonna 1983. Vuoteen 2017 asti se toimi  kansanopiston vanhassa päärakennuksessa, jonka yhteydessä oli opiskelijoiden asuntola, mutta päärakennus myytiin vuonna 2017, ja nykyisin opiskelijat asuvat omillaan. Lahden kansanopiston teatterilinjalla ovat opiskelleet muiden muassa Tommi Korpela, Hannu-Pekka Björkman, Mika Myllyaho, Krista Kosonen, Joonas Nordman, Oona Airola, Aku Sipola, Linnea Leino, Outi Mäenpää, Eppu Salminen, Marc Gassot, Eeva Soivio, Minja Koski, Pia Andersson, Wenla Reimaluoto, Amanda Palo ja Annika Poijärvi. Kuulemma myös Kai Tanner, Maria Veitola, Susa Saukko, Harri Nousiainen,  Armi Toivanen sekä Ari-Kyösti Seppo.[lähde? ]
Opisto toimi pitkään Harjukatu 46:ssa sijainneessa päärakennuksessa, jonka vanhimmat osat oli rakennettu 1902. Vuonna 2015 päärakennus olisi vaatinut saneerausta, mutta saneeraukseen ei ollut resursseja, joten opistoa ylläpitävän säätiön hallitus päätti myydä päärakennuksen tontteineen. Rakennus myytiin kiinteistöyhtiölle, joka suunnittelee tiloihin majoitus-, kokous-, juhla- ja ravintolakäyttöä. Vuonna 2008 Lahden kansanopisto osti Lahden kaupungilta Vuorikadun koulun, jossa opisto jatkaa toimintaansa.
Historiaa

Opiston rehtorina toimi ensimmäiset kymmenen vuotta K.A. Franssila, joka siirtyi vuonna 1903 silloisen kouluylihallituksen tarkastajaksi. Hänen jälkeensä johtajana oli Rope Kojonen. Hän oli rehtorina aina kuolemaansa, vuoteen 1931, asti. Hänen puolisonsa Edla Kojonen jatkoi johtajattarena aina vuoteen 1950 saakka.
Kojosten johdolla opistosta kehittyi yksi suurimmista ja tunnetuimmista kansanopistoista. Sinne tuli opiskelijoita myös omaa maakuntaa kauempaa. Sitä pidettiin mallikansanopistona tilavan opistokotinsa ja hyvin hoidetun kasvatusmiljöönsä ansiosta.
Opetustyön lisäksi kansanopistossa järjestettiin lukuisia juhlia ja kulttuuritapahtumia, jotka olivat välillä opistolaisten omia ja välillä ulkopuolisten kansalaisjärjestöjen voimin. Näissä tapahtumissa vieraili sen ajan yhteiskunnallisia vaikuttajia ja kulttuuripersoonia esiintymässä ja esitelmöimässä.
Sisällissodan aikaan kansanopiston rakennus joutui osaksi Lahden punakaartilaisten valtaan ja sinne perustettiin heidän sairaalansa.
Toisen maailmansodan jälkeen Lahden väkiluku alkoi kasvaa nopeammin kuin ennen. Samoihin aikoihin koko maan yleissivistävä ja ammatillinen koulutus laajeni. Tämä vaikutti myös kansanopiston asemaan, eikä sitä pidetty enää kaupunkilaisten kokoontumispaikkana. Sen sijaan se suuntasi energiansa uusiin suuntin ja alkoi tarjota muun muassa kodinhoitajakoulutusta.
Kojosten jälkeen johtajaksi nousi heidän poikansa Martti Kojonen, joka kiinnitti huomiota erityisesti teoreettisten ja kirjallisten opintojen asemaan. Hän toimi rehtorina vuoteen 1980 asti. Hänen jälkeensä rehtorina toimi opetusneuvos Ville Marjomäki.
1980-luvulla Lahden kansanopiston opetus eriytyi selkeästi profiloiduiksi opintolinjoiksi ja kurssitoiminnaksi. Suosittuja alueita ovat olleet muun muassa kasvatus- ja terveysala, viestintä, kulttuurihistoria ja muu yhteiskunnallinen koulutus sekä taidekoulutus. Opiston toiminta on kasvanut viime vuosien aikana. Tähän ovat vaikuttaneet muun muassa tarjolla olevat avoimen yliopiston kurssit ja maahanmuuttajakoulutus.
Vuonna 2008 kansanopisto hankki lisätilakseen Lahden kaupungilta vuonna 1902 valmistuneen historiallisen Vuorikadun koulun ja kunnosti sen. Sittemmin opisto on luopunut lähes kaikista kiinteistöomistuksistaan.
Ville Marjomäen jäädessä eläkkeelle vuonna 2014 rehtorina aloitti Petri Pullinen.
Aiheesta muualla

Lahden kansanopiston kotisivut
Lahden historiallinen museo

| Lahden Historiallinen museo |
| --- | --- |

Tyyppi:  Museo, kulttuurihistoriallinen museo, maakuntamuseo 
Osoite:  Kartanonkatu 1 15110 Lahti  
Sijainti:  Fellmanin kartano 
Perustettu:  1924  
Kotisivut:  lahdenhistoriallinen.fi 
Koordinaatit:  60°59′10″N, 25°39′04″E
 fiLahden Historiallinen museo 
Lahden Historiallinen museo on Lahden museoiden alaisuudessa toimiva kulttuurihistoriallinen museo, joka toimii myös Päijät-Hämeen alueellisena vastuumuseona. Vuonna 1924 perustetun museon näyttelytilat ovat vuodesta 1968 lähtien sijainneet Fellmanin kartanon päärakennuksessa Lahden keskustan tuntumassa. Historiallisen museon tehtävänä on kerätä, tallentaa, tutkia, pitää näytteillä ja julkaista toimialueensa historiallista, kulttuurihistoriallista ja kansatieteellistä esineellistä ja henkistä perinnettä.
Museon ensimmäisessä kerroksessa on museon pysyvä päänäyttely Hyvä paikka. Se pureutuu päijäthämäläiseen arjen historiaan jääkauden jälkeiseltä ajalta nykypäivään. Toisessa kerroksessa on vaihtuvien näyttelyiden tila, jossa ensimmäisenä vaihtuvana näyttelynä nähdään Kotiin - Karjalan kaikuja ja kuvia, joka kertoo kodin jättämisestä ja evakkomatkasta. Näyttely on esillä 10.8.2025 asti. Kolmannessa kerroksessa on Asehuone ja tilaa työpajoille. Lahden Historiallinen museo on avautunut uusittuine näyttelyineen uudelleen yleisölle kesällä 2024.
Myös Lahden Historiallisen museon ympärillä sijaitseva Kartanonpuisto uudistuu.
Museon historia

Museo perustettiin kaupunginvaltuuston päätöksellä vuonna 1924. Vuonna 1925 kokoelma saatiin esille yhteen huoneeseen Lahden kaupungintalolle. Vuonna 1928 museo muutti kaupungintalolta Fellmanin kartanon päärakennukseen. Museo sai käyttöönsä rakennuksen alakerrasta yhden huoneen, suurehkon eteisen sekä yhden ikkunattoman huoneen. Museon näyttely uudistettiin vuonna 1932 Suomen museoliiton asiantuntijan avustuksella. Museossa esiteltiin talonpoikaiskulttuuria, herraskartanokulttuuria, ajokaluja, maanviljelystä, kalastusta ja metsästystä sekä kotiteollisuutta.
1950-luvulle tultaessa Lahden Historiallisessa museossa oli noin 2300 esinettä. Kokoelmaan kuului maakunnan kansanomaisia huonekaluja ja käsitöitä, maanviljelyyn liittyvää esineistöä sekä työvälineitä. Sen sijaan Lahden kylään, kauppalaan tai Lahden kaupunkiin liittyvää esineistöä oli vähän. Vuonna 1950 museon kokoelmat kaksinkertaistuivat, kun museo sai hallintaansa noin 3000 entisestä Viipurin museosta pelastettua esinettä. Ministeri Harri Holma ja rouva Alli Holma lahjoittivat poikansa Klaus Holman nimeä kantavan 250 esineen muistokokoelmakokonaisuuden, joka muutti kokoelmien luonnetta tyyli- ja kulttuurihistorialliseen suuntaan.
Historiallinen museo ja Lahden taidemuseo saivat ensimmäisen museoammatillisen johtajan vuonna 1956. Uuden johtajan ensimmäinen haaste oli Möysän koulurakennuksen muuttaminen museokäyttöön. Takaisin Fellmanin kartanoon museo siirtyi vuonna 1968, jolloin koko rakennus tuli museon käyttöön. Vuonna 1964 perustettiin Historiallisen museon amanuenssin virka. 1970-luvun puolivälin jälkeen kokoelmiin alettiin hankkia myös teollisesti valmistettuja, lähivuosikymmenten esineistöä. Vuonna 1970 Historiallisen museon peruskokoelmassa oli noin 7600 esinettä. Vuonna 2013 museon kokoelmassa oli noin 40 400 esinettä.
Museossa on ollut näytteillä Päijät-Hämeestä peräisin olevaa esineistöä sekä entisen Viipurin historiallisen museon kokoelmia. Lisäksi esillä on ollut muun muassa taidehistorioitsija Klaus Holman keräämää 1400–1800-lukujen italialaista ja ranskalaista taidetta sekä Hämeessä toimineen sotaväen aseistusta.
Aiheesta muualla

Lahden kaupunginmuseo, Historiallinen museo (Arkistoitu – Internet Archive) Museot.fi
Vaskijärvi (kylä)

Vaskijärvi on Karkkilan kaupungissa sijaitseva kylä. Vaskijärvi on Karkkilan kaupungin vanhin kylä, joka sijaitsee muinaisen Meritien varrella Lopen rajan tuntumassa. Kylän vanhoja kantatiloja ovat: Penttilä ja Heikkilä (R:no 1), Manni (R:no 2), Ali- ja Yli-Klemola (R:no 3) ja Paanu (R:no 4). Uudistiloja ovat: Hongisto (R:no 5), Lähteenoja (R:no 6) ja Lempistönmaa (R:no 7).
Kylä on ollut yksi kaperaiteisen Hyvinkään–Karkkilan rautatien liikennepaikoista.
Yhdistystoiminta

Vaskijärvelle perustettiin tammikuussa 2005 kyläyhdistys, jonka nimeksi Pohjanpirtillä, Karkkilassa, pidetty kyläkokous valitsi Vaskijärveläiset ry. Ehdolla oli lukuisia nimiä. Valittua nimeä ehdotti Marja Ohra-aho. Vaskijärveläiset ry:n ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Risto Mansikkamäki. Kyläyhdistyksen jäseneksi voivat hakeutua kaikki kylän kehittämisestä ja yhteistoiminnan edistämisestä kiinnostuneet henkilöt. Kannatusjäseneksi voi liittyä myös yritys tai yhdistys. Vaskijärveläiset ry toteuttaa kyläsuunnitelmaa, joka on luettavissa heidän internetsivulta.
Muita Vaskijärvellä toimivia yhdistyksiä: Vaskijärven Hirvimiehet ry, Vaskijärven Martat ry ja Vaskijärven Vastus ry. Lisäksi toimii Vaskijärven osakaskunta.
Aiheesta muualla

Länsi-Uudenmaan kehitys LUKE ry
Kuotolanjärvi

| Kuotolanjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Janakkala
Koordinaatit:  60°53′38″N, 24°34′31″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Räikälänjoen valuma-alue (35.89)
Tulouomat:  Kesiäisjoki, Santasillanoja
Laskujoki:  Räikälänjoki 
Järvinumero:  35.891.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  79,4 m  
Pituus:  850 m  
Leveys:  380 m  
Rantaviiva:  4,983 km  
Pinta-ala:  28,163 ha  
 fiKuotolanjärvi 
Kuotolanjärvi  on Kanta-Hämeessä Janakkalan kirkonkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 28 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvi on Räikälänjoen läpivirtausjärvi, jota voidaan myös pitää joen järvimäisenä laajentumanakin. Se sijaitsee alavan maan alueella ja sen ympäristössä on vain yksi mäki Lystinmäki. Sen rantaviivan pituus on 5,0 kilometriä ja sen rannat ovat soistunutta rantametsää tai joissakin kohdin peltomaata. Järven itärannalla on tiheä vapaa-ajan asuntojen rakennuskanta. Samassa yhteydessä sijaitsee myös Pappilanranta, jossa on yleinen uimaranta. Yläpuolisen noin 400 metriä pitkän Kesiäisjoen ylittävät sekä seututie 130 että valtatie 3.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Räikälänjoen valuma-alueeseen, johon Räikälänjoen alaosan alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 79,4 metriä mpy., mikä on sama kuin yläpuolisella Viralanjärvellä ja alapuolisella Kernaalanjärvellä. Järven pohjoisrantaan laskee lyhyt pelto-oja Santasillanoja.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvellä ei ollut karttanimeä ja sen rannat oli raivattu niityiksi muualla paitsi lounaassa, missä sijaitsi Kuotalan talon pellot. Järven itäpuolella sijaitsi pappila ja tien toisella puolella kirkko. Vuoden 1962 peruskartassa Viralanjärvestä Kuotolanjärveen johtavaa jokea kutsuttiin Kesiäisjoeksi. Vuoden 1979 kartassa oli merkitty leirikeskus.
Täpläverkkoperhonen

| Täpläverkkoperhonen |
| --- | --- |
 Täpläpverkkoperhosen siipien alapinta
Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Erittäin uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Aitotäpläperhoset Nymphalinae
Tribus::  Melitaeini
Suku::  Verkkoperhoset Melitaea
Laji::  cinxia
Kaksiosainen nimi
 Melitaea cinxia  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Täpläverkkoperhonen Wikispeciesissä   Täpläverkkoperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Täpläverkkoperhonen (Melitaea cinxia) on täpläperhosiin kuuluva päiväperhonen. Se viettää suuren osan elämästään toukkana, toukkaryhmän kutoman seittipesän sisällä. Aikuinen perhonen lentää vain muutamia viikkoja kesä-heinäkuussa. Suomessa lajia tavataan vain Ahvenanmaalla.
Koko ja ulkonäkö

Täpläverkkoperhonen on nimensä mukaisesti lähinnä mustan ja oranssin väristen täplien kirjailema päiväperhonen, jonka siipien kärkiväli on noin 30–40 millimetriä. Siipien alapinnan värityksessä on runsaammin myös valkoisia alueita. Toukat ovat heinä-elokuussa ruskeansävyisiä, tiheään karvaisia ja noin yhden senttimetrin mittaisia. Neljännestä nahanluonnista lähtien yleisväritys on musta, kevyesti vaaleajuovainen. Pää on selvästi punainen, pituutta koteloitumaan valmiilla toukalla voi olla pari senttiä.
Täpläverkkoperhonen
△  Täpläverkkoperhonen
Toukka
Levinneisyys ja lentoaika

Täpläverkkoperhosen levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta Etelä- ja Keski-Euroopan kautta Fennoskandian eteläosiin ja sieltä leveähkönä vyöhykkeenä aina Kiinaan asti. Monilla alueilla esiintyminen on kuitenkin paikoittaista ja laji on vähentynyt lähes koko esiintymisalueellaan.
Suomessa täpläverkkoperhosen levinneisyys rajoittuu nykyisin pelkästään Ahvenanmaalle. Vielä 1960-luvulla sitä tavattiin paikoitellen myös Lounais-Suomesta, mutta nämä kannat ovat hävinneet mahdollisesti muuttuneiden maanviljelystapojen seurauksena. Lajia on Suomessa suojeltu myös siirtoistutuksin, joista osa on onnistunut hyvin ja luonut pysyviä, lisääntyviä osapopulaatioita. Suomen lähialueilta perhosta on tavattu myös Suomenlahden saarilta (Suursaari, Pieni Tytärsaari) ja Karjalankannakselta.
Ahvenanmaalla aikuisia täpläverkkoperhosia voi tavata kesäkuun alusta heinäkuun puoleenväliin ulottuvalla jaksolla.
Elinympäristö

Täpläverkkoperhonen viihtyy kuivilla kedoilla, joilla kasvaa toukan ravintokasveja. Usein tällaisia alueita löytyy niin kutsutuista kulttuuriympäristöistä ihmisasutuksen lähistöltä, kuten pihoista, vanhoilta laitumilta ja peltojen sekä teiden reunoilta.
Lisääntyminen

Täpläverkkoperhosnaaras munii kesäkuussa usean sadan munan ryhmiä ravintokasvien lehtien alapinnoille. Yhteensä yksi naaras voi munia jopa tuhat munaa. Munat kuoriutuvat 2–4 viikon kuluttua munimisesta. Toukat elävät koko toukka-aikansa ryhmissä kutomansa seittirakennelman suojissa, ryhmästä erilleen joutuneen toukan tai jopa liian pienen toukkaryhmän selviäminen talvesta on epätodennäköistä. Neljännen nahanluonnin jälkeen elokuun loppupuolella toukat kehräävät itselleen aiempaa tiheämmän talvipesän. Tähän asti ruskeat toukat muuttuvat tässä vaiheessa mustiksi. Tällä on merkitystä keväällä, jolloin aurinko lämmittää tehokkaasti ryhmässä paistattelevia mustia toukkia ja mahdollistaa niiden nopean kasvun. Toisinaan, mahdollisesti huonossa ravintotilanteessa, toukat voivat muuttua mustiksi ja valmistautua talvenviettoon jo kolmannen nahanluonnin jälkeen. Keväällä heti sään lämmettyä (maaliskuun lopussa tai huhtikuussa) toukat aloittavat taas maasta nousevien ravintokasvien syömisen. Luotuaan nahkansa vielä kahdesti ne hajaantuvat kasvillisuuden joukkoon ja koteloituvat, yleensä tämä tapahtuu toukokuun alkupuolella. Levinneisyysalueen eteläosissa täpläverkkoperhosella on vuosittain kaksi sukupolvea.
Ravinto

Täpläverkkoperhosen toukat käyttävät ravintonaan Plantaginaceae-heimoon kuuluvia kasveja, Suomessa pääravintokasveina ovat heinäratamo (Plantago lanceolata) ja tähkätädyke (Veronica spicata). Satunnaisesti myös muut ratamot ja tädykkeet kelpaavat ravinnoksi. Heinäratamo on yleisin pääravintokasvi myös muualla täpläverkkoperhosen levinneisyysalueella, mutta joidenkin populaatioiden tiedetään käyttävän pääasiallisesti esimerkiksi meriratamoa (Plantago maritima) ja loistotädykettä (Veronica teucrium). Aikuiset perhoset syövät kukkien mettä.
Aiheesta muualla

Pertti Pakkanen: Täpläverkkoperhonen. Suomen Perhostutkijain Seura.
Täpläverkkoperhosen biologia
LuontoPortti: Täpläverkkoperhonen (Melitaea cinxia)
Suomen Perhoset: Täpläverkkoperhonen
Perhosopas: Täpläverkkoperhonen (Melitaea cinxia)[vanhentunut linkki]
Iltalehti: Täpläverkkoperhonen (Melitaea cinxia) (Arkistoitu – Internet Archive)
UniProt, Taxonomy: Melitaea cinxia (englanniksi)
”Meillä on parittelu C3:lla” – Täpläverkkoperhoset auttavat torjumaan lajien sukupuuttoa Suomen Kuvalehti
Veikko Korkala

Korkala (seisoo oven edessä) ja Rauni Mollberg (istuu) seuraavat leikkaaja Hannu Peltomaan työskentelyä vuonna 1977.
Veikko Korkala (s. 28. joulukuuta 1942) on suomalainen elokuva-alan ja ravimaailman vaikuttaja. Korkala toimi Suomen elokuvasäätiön ensimmäisenä toimitusjohtajana vuosina 1981–1986. Sitä ennen hän toimi tuotantopäällikkönä ja yhtenä käsikirjoittajana Rauni Mollbergin vuoden 1977 elokuvassa Aika hyvä ihmiseksi. Hän oli yhtenä tuottajana myös suomalais-unkarilaisessa yhteistuotannossa Tullivapaa avioliitto (1980).
Veikko Korkala on kirjoittanut yhdessä Seppo Aaltosen kanssa tietoteoksen Raviurheilu (Kirjayhtymä 1976). Hän on myös omistanut ravihevosia.
Laura Glauser

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Laura Glauser vuonna 2014. |  Laura Glauser vuonna 2014. |  Laura Glauser vuonna 2014. |  |
Maa:   Ranska
Naisten käsipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rio 2016 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ranska 2018 |  |  |
|  Pronssia | Ruotsi 2016 |  |  |
Laura Glauser (s. 20. elokuuta 1993 Besançon) on ranskalainen käsipalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän pelasi Ranskan maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa lokakuussa 2012. Hän saavutti olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016 ja voitti Euroopan-mestaruuden Ranskan kotikisoissa 2018. Seuratasolla hän on edustanut Metz Handballia vuodesta 2010.