stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tšernjahovsk

| Tšernjahovsk (Черняховск) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Kaliningradin alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Tšernjahovsk
 Koordinaatit: 54.6351°N, 21.8098°E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Kaliningrad
Väkiluku (2010):  40 449
Aikavyöhyke:  UTC+2 (MSK-1)
 
 Kotisivu inster39.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tšernjahovsk (ven. Черняхо́вск) on kaupunki Kaliningradin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Pregoljajoen yläjuoksulla 89 kilometriä Kaliningradista itään. Kaupunki on Tšernjahovskin piirin keskus. Siellä haarautuvat Kaliningradiin, Sovetskiin, Kaunasiin ja Puolan Korszeen johtavat rautatiet. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 40 449 henkeä.
Kaupunki on perustettu vuonna 1336. Vuoteen 1945 saakka se kuului Saksan Itä-Preussiin nimellä Insterburg. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1946 Neuvostoliiton sankarin, kenraali Ivan Tšernjahovskin mukaan. Kaupungissa toimii mm. huonekalu- ja elintarviketeollisuutta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšernjahovsk Wikimedia Commonsissa
Tšernjahovskin piirin sivusto (venäjäksi)
Kaliningradin alueen kaupungit
Tšokin tsasouna

Kristuksen kirkastumisen tsasouna oli yksi Korpiselän ortodoksisen seurakunnan tsasounista. Se sijaitsi Korpiselän Tšokin kylän pohjoisosassa Pohjanvaaran rinteellä olevalla vanhalla hautausmaalla noin 800 metrin päässä Korpiselkä–Suojärvi-tiestä. Tšokin tsasouna oli rakennettu todennäköisesti ennen vuotta 1786 ja se oli pyhitetty Kristuksen kirkastumisen muistolle. Tsasouna oli huonokuntoinen jo ennen talvisotaa ja on sittemmin tuhoutunut.
Tšogajärvi

| Tšogajärvi Чогозеро, Tšogozero |
| --- | --- |
Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Prääsän piiri
Kunnat:  Prääsä
Koordinaatit:  61°41′45″N, 33°31′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Suojoki
Laskuoja:  Tšogaoja
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  86 m
Pituus:  3,1 km
Leveys:  0,9 km
Rantaviiva:  6,3 km
Pinta-ala:  1,4 km²
Tilavuus:  0,0057 km³
Keskisyvyys:  4,1 m
Suurin syvyys:  10,5 m
Valuma-alue:  4,4 km²
 fiTšogajärvi 
Tšogajärvi (myös Tsokajärvi, ven. Чо́гозеро, Tšogozero) on Suojoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Prääsän piirin Prääsän kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 1,4 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 4,4 neliökilometriä, keskisyvyys 4,1 metriä ja suurin syvyys 10,5 metriä.
Järvellä ei ole tulojokia. Se laskee Tšogaojan kautta Suojokeen. Kalalajeja ovat hauki, särki, made, ahven ja kiiski.
Tšapajevsk

| Tšapajevsk Чапаевск |
| --- | --- |
 Kirkko Tšapajevskissä
 lippu:  vaakuna
 Samaran alueen sijainti Venäjällä
 Tšapajevsk
 Koordinaatit: 52°59′N, 49°43′E 
Valtio:   Venäjä
Subjekti:  Samaran alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  187,49 km²
Väkiluku (2010):  73 375
 – Väestötiheys:  391 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+4 (MSK+1)
 
 chapaevsk.samregion.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tšapajevsk (ven. Чапа́евск) on kaupunki Samaran alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgaan laskevan Tšapajevka-joen (entinen Motša) 45 kilometriä Samarasta lounaaseen.  Asukkaita on 73 300 henkeä (vuonna 2010).lähde?
Historia

Paikkakunta on saanut alkunsa vuosina 1909–1911 rakennetun räjähdysainetehtaan asutuksesta. Vuonna 1912 sinne valmistui kemian tehdas. Vuonna 1927 taajamasta tuli kaupunki nimellä Trotsk (Lev Trotskin mukaan). Vuonna 1929 se nimettiin uudelleen Tšapajevskiksi Vasili Tšapajevin muistoksi.
Kemiallisten aseiden ja lannoitteiden tuotannon seurauksena Tšapajevsk on yksi Venäjän saastuneimmista kaupungeista.
Liikenne

Kaupungin läpi kulkee Moskovan ja Samaran välinen rautatie. Rautatieliikennettä palvelee kaupungissa oleva Tšapajevskin asema.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tšapajevskin kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Epävirallinen kaupunkisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Samaran alueen kaupungit
Hallinnollinen keskus: Samara

Kinel | Neftegorsk | Novokuibyševsk | Oktjabrsk | Otradnyi | Pohvistnevo | Syzran | Toljatti | Tšapajevsk | Žiguljovsk
Hali

| Hali Piirpauke |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2019
 Studio : Villa Vikan
 Julkaistu: 15. maaliskuuta 2019 
 Formaatti: CD-levy (ZENCD 2169 / NN117)   Digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): Sakari Kukko
 Tyylilaji: folk, maailmanmusiikki, kansanmusiikki, jazz, progressiivinen rock
 Kesto: 41.32
 Levy-yhtiö: Rockadillo Records   Zen Master Records
 Levymerkki: Rockadillo Records   Nordic Notes
Piirpauken muut julkaisut
| Juju 2017 | Hali 2019 | Türlü 2022 |
Hali on suomalaisen Piirpauke-yhtyeen kahdeskymmenes studioalbumi, joka julkaistiin maaliskuussa 2019. Levy julkaistiin sekä digitaalisena että CD-levynä Rockadillo Recordsin levyttämänä.
Albumi tehtiin yhtyeen 45-vuotisjuhlan kunniaksi ja se tehtiin lähes samalla kokoonpanolla kuin yhtyeen kaksi vuotta aiemmin julkaistu studioalbumi Juju. Albumin tyyli poikkeaa hieman yhtyeen aiemmasta tuotannosta, sillä suurin osa levyn kappaleista on laulettu suomeksi.
Kappaleet

Kaikkien kappaleiden sovitukset tehnyt Piirpauke.
Kanteletara – 5.30 (säv. trad. (Suomi – Senegal), san. trad. / Kanteletar, M. Niang)
Itkevä huilu – 4.59 (säv. Oskar Merikanto, san. Larin-Kyösti)
Tiibetin noidat – 6.31 (säv. ja san. Marjatta & Martti Pokela)
Oi äiti armas – 3.33 (säv. C. M. Bellman, san. S. Kukko)
Kalevala blues – 2.52 (säv. Erik Lindström, san. Saukki)
Taivaanrannanmaalari – 4.45 (säv. trad. (Turkki), san. S. Kukko)
Long Time Ago – 3.19 (säv. A. Copland, san. trad.)
Sinulle yksin – 2.11 (säv. V. Tynnilä, san. Lauri Jauhiainen – V. Tynnilä)
Hippapila – 3.11 (säv. ja san. trad.)
Bonuskappale: Finlandia – 4.41 (eng. ”Song of Freedom”, säv. J. Sibelius, san. tuntematon)
Lähde:
Tekijät > Muusikot > Piirpauke

Sakari Kukko – huilut, saksofonit, piano, kantele, viulu, laulu (1, 3–6, 9)
Nicolas Rehn – kitarat, laulu (9)
Eerik Siikasaari – basso, laulu (9)
Ismaila Sané – lyömäsoittimet, laulu (2, 9)
Rami Eskelinen – rummut, laulu (9)
Lähde:
Tekijät > Muusikot > Vierailijat

Mika Mylläri – trumpetti, laulu (9)
Meissa Niang – laulu (1, 2, 9)
Sheila Surban – laulu (2, 7, 8, 10)
Paolo Kukko – laulu (3)
Lähde:
Tekijät > Muusikot > ”Diipit levelit” -kuoro

Rebekka Ilmivalta, Amanda Mylläri, Mika Mylläri ja Meissa Niang (2)
Amanda Mylläri, Eerikaa Ilmivalta, Rebekka Ilmivalta ja Della McCloud (3)
Elli McCloud, Della McCloud, Rebekka Ilmivalta, Eerikaa Ilmivalta, Amanda Mylläri, Mika Mylläri, Alf Mylläri ja Sakari Kukko (6)
Lähde:
Tekijät > Tuotanto

Sakari Kukko – tuottaja
Mika Mylläri – äänitys (Villa Vikan), miksaus (AMP Studios)
Minerva Pappi – masterointi (Waudio)
Teemu Saukkonen – kannen maalaus (Valon tuoja (The Illuminator), 2017)
Jouko Järvinen – valokuva maalauksesta
Paolo Kukko – sisäkannen maalaus
Japa Mattila – kuvitus
Lähde:
Tšerenkovin säteily

Reaktorisydän. Sininen kajo on Tšerenkovin säteilyä.
Tšerenkovin säteily on sähkömagneettista säteilyä, joka syntyy, kun eristeessä etenevän sähköisesti varatun hiukkasen nopeus ylittää valon nopeuden kyseisessä eristeessä. Hiukkanen ei siis ylitä valonnopeutta (valon nopeus tyhjiössä) vaan valon nopeuden itse eristeessä tai aineessa, jossa valon nopeus on valonnopeutta hitaampi. Säteily on nimetty neuvostoliittolaisen Pavel Tšerenkovin mukaan, joka vuonna 1958 sai Nobelin fysiikanpalkinnon ilmiön selittämisestä yhdessä Ilja Frankin ja Igor Tammin kanssa.
Synty ja ominaisuudet

Väliaineessa liikkuva hiukkanen voi ylittää valon nopeuden kyseisessä väliaineessa, sillä esimerkiksi vedessä valon nopeus on vain 0,75 c, kun tyhjiössä se on 1 c. Tšerenkovin mekanismissa varattu hiukkanen menettää kuitenkin ylimääräisen liike-energiansa nopeasti vuorovaikutuksessa väliaineen elektronien kanssa.lähde? Elektronien viritystila purkautuu Tšerenkovin säteilynä nähtävien fotonien muodossa. Esimerkiksi käynnissä olevan ydinreaktorin sydämessä näkyvä sininen kajo on Tšerenkovin säteilyä.
Spektriltään Tšerenkovin säteily on kontinuumisäteilyä. Suurin osa siitä keskittyy spektrin ultraviolettialueelle.
Sovellukset

Tšerenkovin säteilyllä on sovelluksia suurenergiafysiikan ja tähtitieteen tutkimuksessa, esimerkiksi neutriinojen etsimisessä. Kun neutriino osuu vesimolekyyliin, vapautuu myoni, joka säteilee Tšerenkovin säteilyä, ja tämä on havaittavissa valonilmaisimilla. Ilmiötä hyödyntävät neutriinoteleskoopit.lähde?
Kun kosmisen säteilyn suurenerginen hiukkanen iskeytyy yläilmakehään, se tuottaa hyvin suurella nopeudella eteneviä elektroni-positronipareja. Nämä parit tuottavat Tšerenkovin säteilyä, jota maanpäälliset Tšerenkov-teleskoopit, kuten VERITAS, MAGIC ja H.E.S.S., havaitsevat.lähde?
Salome (ooppera)

Teatterilippu Richard Straussin Salomen oopperan ensi-iltaan Dresdenissä, 9. joulukuuta 1905.
Salome on Oscar Wilden näytelmään pohjautuva Richard Straussin yksinäytöksinen ooppera vuodelta 1905. Se aiheutti aikanaan kulttuuriskandaalin rohkealla aihevalinnallaan ja rohkealla sävelkielellään, jossa käytettiin runsaasti esimerkiksi dissonanssia.
Salomen tausta

Salome aiheena pohjautuu Raamattuun. Itse kehystarina ja Johannes Kastajan teloittaminen kerrotaan Matteuksen (14:3–14:11) ja Markuksen (6:17–6:28) evankeliumeissa. Myös Luukkaan evankeliumissa (3:19–3:20) käsitellään aihetta hieman. Evankeliumeissa ei kerrota Salomen nimeä, mutta juutalaisen historioitsijan Josephuksen kirjassa Juutalaisten muinaisajat (Iudaike Arkhaiologia) mainitaan, että Herodiaalla on tytär nimeltä Salomé.
Oscar Wilden Salomé

Ooppera pohjautuu Oscar Wilden vuonna 1893 Sarah Bernhardtille tehtyyn ranskankieliseen näytelmään. Näytelmän ensi-ilta oli Pariisissa 11. helmikuuta 1896. Wilden luoman henkilökuvan mukaan Herodias on kylmästi laskelmoiva ja läpeensä vallanhimoinen ihminen, Salome kuvataan hemmotelluksi ja lapsellisen itsepäiseksi tyttäreksi, Herodes elää omassa mielikuvitusmaailmassaan ja pelkää korkeampia voimia. Jokanaan on jumalallinen hahmo, joka on henkisesti maallisten hallitsijoiden yläpuolella. Wilden tapa näyttää kaikkien neljän päähenkilön keskinäisiä jännitteitä tekee näytelmästä hyvin intensiivisen.
Salomessa kuvataan kaiken korruptoivaa valtaa, keinotekoisia ihmissuhteita, hengellisyyttä ja uskonnon vaikutusta sekä erilaisia tukahdutettuja seksuaalisia haluja. Näytelmässä on muutama henkilö enemmän kuin oopperassa. Kuulla on merkittävä osa näytelmässä: se symboloi neitsyttä ja hulluutta. Suurimmat juoneen liittyvät asiapoistot ovat kertomus Herodiaan ensimmäisen miehen vankilassaolo ja teloitus sekä Herodiaan palvelijan rakkaudentunnustus Narrabothiin.
Richard Straussin Salome

Ranskankielisen näytelmän käänsi saksaksi Hedwig Lachmann. Richard Strauss lyhensi näytelmästä noin kolmasosan omaan librettoonsa. Kesäkuussa 1904 teos oli sävellettynä ja vuonna 1905 Salomen soitinnus oli valmis.
Teoksessa oli massiivinen orkesteri, 106 soittajaa. Strauss orkestroi tämän avantgardistisen teoksen värikkäästi, eksoottisesti sekä hyödynsi siinä johtoaihetekniikkaa.kenen mukaan? Strauss kuvasi musikaalisesti kuningas Herodeksen kahden äärimmäisen vastavoiman välissä: seksuaalisen himon ja henkisyyden. Jokanaanin musiikki on 'espressivo', ja se on koko ajan omassa profetiamotiivissaan ja hallitsee äänenä näyttämöä. Jokanaanin messiaanisen roolin tulisi laulaa wagnerilainen "sankaribaritoni", ns. heldenbaritoni. Salomen rooli on yksi oopperakirjallisuuden vaikeimmista.kenen mukaan? Nimiroolissa on vaativa tessitura eli suuren äänialan vaatimus. Salomen tulisi olla todellinen dramaattinen sopraano. Lisäksi oopperassa on kaksi välisoittoa ja tanssinumeroksi viime hetkellä lisätty kuuluisa Seitsemän hunnun tanssi.
Wienissä ei haluttu esittää tätä kohuttua teosta, joten sen kantaesitys oli Dresdenissä. Itävallan ensi-ilta oli Grazissa vuonna 1906. Wienissä Salome nähtiin vasta vuonna 1918. Metropolitan Opera House peruutti lisäesitykset heti ensi-illan jälkeen 22. tammikuuta 1907.
Hahmot > Pääroolit

Herodes Antipas, Juudean tetrarkki – tenori
Herodias, Herodesin toinen vaimo – mezzosopraano
Salome, Herodiaan tytär ensimmäisestä avioliitosta – sopraano
Jokanaan, profeetta (Johannes Kastaja) – baritoni
Hahmot > Sivuroolit

Narraboth, Syyrialainen, Vartion kapteeni – tenori
Herodiaan palvelija – altto
Viisi juutalaista – neljä tenoria ja yksi basso
Kaksi nasaretilaista – tenori ja basso
Kaksi sotilasta – kaksi bassoa
Kappadokialainen – basso
Orja – tenori tai sopraano
Pyöveli – äänetön
Ensi-iltamiehitys

Kapellimestari Ernst von Schuch
Salome – Marie Wittich
Herodes – Karl Burian
Herodias – Irene von Chavanne
Jokanaan – Karl Perron
Tapahtumapaikka ja -aika ja oopperan kesto

Tapahtuma-aika: noin 30 jaa.
Paikka: Galilea, Herodesin palatsi
Kesto n. 1 h 40 min
Libretto

The Operas of  Richard Strauss – Salome libretto. Classical Music Karadar. Arkistoitu 30.12.2008. Viitattu 5.2.2021. (saksaksi)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Salome Wikimedia Commonsissa
John Forsell Jokanaanin roolissa‎ 1909.
Mihail Tšigorin

Mihail Tšigorin
Mihail Ivanovitš Tšigorin (ven. Михаил Иванович Чигорин; 12. marraskuuta (J: 31. lokakuuta) 1850 Hatsina – 25. tammikuuta (J: 12. tammikuuta) 1908 Lublin) oli ensimmäinen venäläinen shakin suurmestari. Hän vaikutti vahvasti venäläiseen shakinpeluuseen, mikä dominoi maailman kilpashakkia 1900-luvun loppupuolella.
Tšigorin pelasi kaksi maailmanmestaruusottelua Wilhelm Steinitzia vastaan vuosina 1889 ja 1892 häviten molemmat ottelut.
Tšigorinin mukaan on nimetty useita avauksia ja muunnelmia:
Espanjalainen peli, Tšigorinin muunnelma: 1.e4 e5 2.Rf3 Rc6 3.Lb5 a6 4.La4 Rf6 5.0-0 Le7 6.Te1 b5 7. Lb3 d6 8.c3 0-0 9.h3 Ra5
Tšigorinin puolustus: 1.d4 d5 2.c4 Rc6
Aiheesta muualla

Mihail Tšigorin ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska 2  BnF data 2  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie
Tsinandali

Tsinandalin palatsi.
Tsinandali (georg. წინანდალი) on kylä Kakhetin alueella Georgiassa. Se tunnetaan kartanostaan ja historiallisesta viinitilastaan, jotka kuuluivat 1800-luvun aatelisrunoilija Aleksandre Tšavtšavadzelle (1786–1846). Se sijaitsee Telavin piirikunnassa 179 kilometriä Tbilisistä itään.
Aleksandre Tšavtšavadze peri Alazanin jokilaakson kylän isältään prinssi Garsevanilta. Hän kunnosti kartanoa, rakensi sinne uuden italialaistyylisen palatsin ja perusti koristepuutarhan vuonna 1835. Siitä tuli paikka, jossa Tšavtšavadze viihdytti ulkomaisia vieraitaan musiikilla, huumorilla ja erityisesti hienoilla vuosikertaviineillä, joita valmistettiin kartanon viinitilalla (marani). Eurooppalaiset tavat tuntenut Tšavtšavadze rakensi Georgian vanhimman ja suurimman viinitilan, jossa hän yhdisti eurooppalaisia ja vuosisatoja vanhoja georgialaisia viininvalmistusperinteitä toisiinsa. Korkeassa arvossa pidettyä kuivaa Tsinandali-valkoviiniä tuotetaan edelleen.
Kylä ja Tšavtšavadzen kartano saivat lisää kuuluisuutta imaami Šamilin joukkojen yllätyshyökkäyksestä 2. heinäkuuta 1854. Šamil oli karismaattinen muslimijohtaja, joka vastusti Venäjän laajentumista Pohjois-Kaukasuksen alueelle. Hyökkäystä komensi Šamilin poika Ghazi-Muhammad. Vuoristolaiset kostivat Tšavtšavadzen suvulle sen jäsenten osallistumisen Venäjän toimiin Kaukasian sodassa, ryöstivät kartanon ja sieppasivat Aleksandren pojan prinssi Davit Tšavtšavadzen vaimon, lapset ja sukulaiset. Tapahtuma järkytti paitsi Venäjää myös länsimaita. 22. maaliskuuta 1855, mutkikkaiden neuvottelujen jälkeen, panttivangit palautettiin vastineeksi Šamilin vangitusta pojasta Jamal al-Dinista ja 40 000 hopearuplasta osana laajempaa vanginvaihtosopimusta.
Davit Tšavtšavadzen kuoleman jälkeen tila siirtyi Venäjän hallitsijasuvun haltuun, koska suku ei kyennyt maksamaan velkaansa Venäjän kansallispankille. Tsinandalin puutarha kunnostettiin vuonna 1887 ja siirrettiin valtion omistukseen vuonna 1917. Vuonna 1947 siitä tehtiin museo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tsinandali Wikimedia Commonsissa
Mihail Tšudov

Mihail Semjonovitš Tšudov (ven. Михаил Семёнович Чудов, 17. syyskuuta 1893 Honejevo, Bežetskin kihlakunta, Tverin kuvernementti – 30. lokakuuta 1937 Moskova) oli neuvostoliittolainen kommunistisen puolueen virkailija ja poliitikko.
Mihail Tšudov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän oli kansallisuudeltaan venäläinen. Tšudov kävi Honejevon seurakuntakoulun ja työskenteli Pietarin kirjapainoissa. Hän liittyi bolševikkipuolueeseen vuonna 1913.
Tšudov työskenteli puolue- ja neuvostojohtajana Bežetskissä ja Tverissä vuodesta 1919. Vuosina 1922 hän oli NKP(b):n Tverin kuvernementtikomitean sihteeri. Vuosina 1925–1928 hän työskenteli Donin Rostovissa NKP(b):n aluekomitean ja aluepiirikomitean sihteerinä.
Tšudov siirtyi vuonna 1928 Leningradin aluekomiteaan ja toimi sen toisena sihteerinä vuosina 1932–1936. Vuonna 1934 hänet valittiin NKP(b):n keskuskomitean jäseneksi. Leningradin aluekomitean sihteerinä Tšudov vastasi myös NKP(b):n Karjalan aluekomitean ohjauksesta ja osallistui tasavallan suomalaisjohdon syrjäyttämiseen vuonna 1935.
Vuosina 1936–1937 Tšudov työskenteli Moskovassa teollisuusosuuskuntien keskusneuvoston (Vsekompromsovet) puheenjohtajana. Hänet erotettiin NKP(b):n keskuskomiteasta kesäkuussa 1937 ja pidätettiin pian sen jälkeen. Tšudov tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin ”neuvostovastaisen terroristijärjestön” jäsenenä. Neuvosto-Karjalassa hänen syrjäyttämisensä johti paikallisen puoluejohtajan Pjotr Irklisin pidätykseen.
Tšudov rehabilitoitiin vuonna 1956. Neuvostoaikana hänen väitettiin kuolleen vankileirillä vuonna 1943. Vuonna 1967 hänen mukaansa nimettiin katu Bežetskissä ja vuonna 1977 Tverissä.
Tsoukáki

| --- | --- |
Muut nimet:  Zoukína (Ζουκίνα)
Sijainti:  37°21′35″N, 26°44′49″E, Pátmos Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Arkoín saaret, Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,007 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tsoukáki (kreik. Τσουκάκι, myös Zoukína, Ζουκίνα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Arkoín saariin, ja sijaitsee Arkoín pääsaaren kaakkoispuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,007 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Tsoukáki kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Tsoukákin länsipuolella sijaitsee suurempi Tsoúkan saari.
Dalia Stasevska

Dalia Stasevska (s. 30. joulukuuta 1984 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on suomalainen kapellimestari, joka on johtanut useita orkestereita ja toiminut Kamarikesä-festivaalin taiteellisena johtajana. Syksyllä 2021 Stasevska aloitti Sinfonia Lahden ylikapellimestarina ja orkesterin vuosittain Sibeliustalossa järjestämän Sibelius-festivaalin taiteellisena johtajana.
Elämä ja ura

Stasevska syntyi Kiovassa, silloisessa Neuvostoliitossa. Hänen isänsä on ukrainalainen kuvataiteilija Andrij Stasevskij ja äiti suomalainen kuvataiteilija Maarit Blomqvist. Äidinkielensä suomen lisäksi Stasevska puhuu ja kirjoittaa myös ukrainaa. Hän eli kuitenkin ensimmäiset vuotensa Tallinnassa ja muutti viisivuotiaana Suomeen. Suomessa Stasevskan perhe asui ensimmäisen vuoden Helsingissä ja muutti sitten Tampereelle. Stasevska opiskeli Tampereen konservatoriossa ja innostui orkesterimusiikista 13-vuotiaana.
Stasevska pääsi opiskelemaan Sibelius-Akatemiaan päätähtäimenään orkesterimuusikon ura. Hän soitti ensin viulua ja sitten alttoviulua. Nähtyään Eva Ollikaisen kapellimestariluokalla Stasevska innostui kapellimestarin tehtävästä. Hän suuntasi Jorma Panulan oppilaaksi Tukholman kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun. Panulan eläköidyttyä Stasevska palasi Sibelius-Akatemiaan Leif Segerstamin oppilaaksi. Hän suoritti kapellimestaridiplomin syksyllä 2012 parhain arvosanoin.lähde?
Stasevska on johtanut muun muassa BBC:n sinfoniaorkesteria, Oslon filharmoninen orkesteria, Royal Stockholm Philharmonic Orchestraa, Ruotsin radion sinfoniaorkesteria, Orchestre National de Lyonia, Helsingin kaupunginorkesteria, Trondheimin sinfoniaorkesteria, Strasbourgin filharmonista orkesteria, Radion sinfoniaorkesteria, Tapiola Sinfoniettaa ja Sinfonia Lahtea. Suomen Kansallisoopperan ja Kokkolan Oopperan lisäksi hän on johtanut Savonlinnan Oopperajuhlilla Mozartin Requiemin ja Kuhmon kamarimusiikkijuhlilla lukuisia oopperaproduktioita sekä vieraillut Den Norske Opera & Balletissa. Stasevska on toiminut Esa-Pekka Salosen, Los Angelesin filharmonikoiden ja Lontoon Philharmonia-orkesterin assistenttina. Vuosina 2014–2016 hän toimi Orchestre de Paris'n ja Paavo Järven assistenttina. Vuosina 2010–2015 Stasevska toimi Kamarikesä-festivaalin taiteellisena johtajana.
Stasevska on BBC:n sinfoniaorkesterin päävierailija. Hän aloitti tehtävässä kesällä 2019 ja johti orkesteria BBC:n Proms-konserttisarjassa. Vuonna 2020 Stasevska valittiin Sinfonia Lahden ylikapellimestariksi ja orkesterin Sibelius-festivaalin taiteelliseksi johtajaksi kolmivuotiselle kaudelle, joka kestää syksystä 2021 kevääseen 2024. Vuonna 2022 Stasevska sai Alfred Kordelinin säätiön jakaman 50 000 euron arvoisen tunnustuspalkinnon.
Stasevskan puoliso on basisti ja säveltäjä Lauri Porra. Hänen veljensä pianisti Justas Stasevskij toimii parhaillaan Ylen Itä-Euroopan toimittajana Varsovassa. Hän on raportoinut Venäjän hyökkäyssodan aikana myös Ukrainasta.
Näkemyksiä orkesterin johtamisesta

Stasevskan mielestä musiikista ei haeta täydellisyyttä, vaan erilaisia näkökulmia ja lähestymistapoja asioiden ilmaisemiseen. Opettajiltaan hän sai hyvät valmiudet ammattielämään, jossa hyvä paineensietokyky on merkittävässä osassa. Työssä pitää etsiä jatkuvasti uusia asioita, pitää itsensä innostuneena ja tarjota tarinoita. Johtamisessa on tärkeintä pitää yllä lapsenomainen innostus tekemiseensä, halu tietää asioista enemmän ja valmius nähdä vaivaa. Täytyy pystyä pitämään itsensä motivoituneena ja välttää leipääntyminen, eikä saa olettaa mitään asiaa itsestäänselväksi.
Stasevska on kiinnostunut pidempiaikaisesta yhteistyöstä johtamiensa orkesterien kanssa ja samojenkin teosten esitysten hiomisesta yhä paremmiksi, kun niitä toistetaan seuraavilla konserttikausilla. Hänestä on tärkeää joidenkin kaavamaisten konserttirutiinien uudistaminen ja tietenkin se, mitä haluaa tekemisillään kertoa. Ylipäätään ohjelmiston suunnittelu on Stasevskasta hyvin kiehtovaa. Voisiko ottaa riskin ja valita solistiksi nuoren ja vielä tuntemattoman soittajan, tai esittää kokonaisen sinfonian sijasta vain yhden osan. Klassisen musiikin ja viihteen vastakkainasettelua Stasevska vierastaa, sillä molemmissa lajeissa on kiinnostavia ja karismaattisia muusikoita. Vaikka vanhan ja hienon perinteen vaaliminen on tärkeää, pitää musiikin uudistua ja olla tämän hetken ilmiö.
Johtamista voi harjoitella vain orkesterin edessä, joten on tärkeää antaa uraansa aloitteleville kapellimestareille mahdollisuuksia näyttää kyvykkyytensä. Suomessa tämä asia on sisäistetty hyvin, kun opettajat ja kollegat antavat tukea, vinkkejä ja kannustusta, toteaa Stasevska. Hänestä kapellimestari on vain delegoija, joka jakaa tehtäviä samanarvoisille soittajille. Johtajuus on sitä, että kokoaa ryhmäänsä parhaat tyypit, ja saa heidät uskomaan, että he ovat hyviä työssään ja pystyvät jopa ylittämään itsensä. Stasevska pyrkii erityisesti vaalimaan keskustelevaa ilmapiiriä ja hyvää energiaa muusikoiden kesken.
Aiheesta muualla

Dalia Stasevskan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva