stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eton

| Eton |
| --- | --- |
 Näkymä Etoniin Thamesjoelta.
 fiEton 
 51°29′17″N, 0°36′32″W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Alue:  Kaakkois-Englanti
Kreivikunta:  Berkshire
Yhtenäishallintopiiri:  Windsor ja Maidenhead
Hallinnon tyyppi:  Kunta
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  4 km²
Väestö
Väkiluku (2021):  5 100
Väestötiheys:  1 275 as./km²
 www.etontowncouncil.gov.uk 
Eton on noin 5 100 asukkaan kaupunki ja kunta (civil parish) Berkshiren kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Se kuuluu Windsorin ja Maidenheadin yhtenäishallintopiiriin ja sijaitsee Thamesjoen varrella, Windsorista katsottuna vastakkaisella rannalla. Kaupunki on kuuluisa vuonna 1440 perustetusta Eton Collegesta, joka on yksi Yhdistyneen kuningaskunnan tunnetuimmista ja arvostetuimmista yksityiskouluista (engl. public school).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eton Wikimedia Commonsissa
Ulriika Eleonoora (vanhempi)

| Ulriika Eleonoora |
| --- | --- |
 
Ruotsin kuningatar
Valtakausi:  6. toukokuuta 1680 – 26. heinäkuuta 1693
Kruunajaiset:  25. marraskuuta 1680
Edeltäjä:  Hedvig Eleonoora
Seuraaja:  Ulrika Eleonoora nuorempi

Syntynyt:  11. syyskuuta 1656 Kööpenhamina, Tanska-Norja
Kuollut:  26. heinäkuuta 1693 (36 vuotta) Solna, Ruotsi
Hautapaikka:  Riddarholmskyrkan
Puoliso:  Kaarle XI (vih. 1680)
Lapset:  Hedvig Sofia Kaarle XII Ulriika Eleonoora
Suku:  Oldenburg
Isä:  Fredrik III
Äiti:  Sofia Amalia
Uskonto:  luterilaisuus
Ulriika Eleonoora (11. marraskuuta 1656 Kööpenhamina – 26. heinäkuuta 1693 Solna) oli Tanskan prinsessa, Fredrik III:n tytär, josta tuli Kaarle XI:n puolisona Ruotsin kuningatar. Heidän naimisiinmenonsa aikoihin Ruotsi ja Tanska olivat vihamielisissä väleissä, ja avioliiton solmimisen yksi tarkoitus oli saada takeet rauhasta.
Kuningattarena Ulriika Eleonoora jäi voimakastahtoisen anoppinsa leskikuningatar Hedvig Eleonooran varjoon. Hän ei juurikaan osallistunut hovielämään tai hallintoasioihin, vaan keskittyi kasvattamaan maalle kruununperillistä. Perheeseen syntyi viisi poikaa ja kaksi tytärtä. Vain yksi pojista, tuleva Kaarle XII, selvisi elossa yli lapsuusvuosiensa. Sen sijaan molemmat tyttäret, Hedvig Sofia ja perheen kuopus Ulriika Eleonoora kasvoivat aikuisiksi.
Ulriika Eleonooraa on kuvattu kärsivälliseksi ja lempeäksi. Hän oli oppineempi kuin miehensä, luki mielellään, suosi taiteita ja harjoitti hyväntekeväisyyttä.
Ulrika Eleonoran kirkko Helsingissä, nykyisen Senaatintorin kohdalla, sai nimensä "Ulrikan kirkko" vanhemman  Ulriika Eleonooran mukaan, samoin kuin Ulrika Eleonoran kirkko Kristiinankaupungissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ulriika Eleonoora (vanhempi) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi 
Taiteenala:  KulturNav  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Biografiasampo 
Muut:  RISM
Hedvig Eleonoora

| Hedvig Eleonoora |
| --- | --- |
 
Ruotsin kuningatar
Valtakausi:  24. lokakuuta 1654 – 13. helmikuuta 1660
Kruunajaiset:  27. lokakuuta 1654
Edeltäjä:  Maria Eleonoora
Seuraaja:  Ulrika Eleonoora vanhempi

Syntynyt:  23. lokakuuta 1636 Gottorp, lähellä Schleswigiä, Schleswigin herttuakunta
Kuollut:  24. marraskuuta 1715 (79 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Hautapaikka:  Riddarholmskyrkan
Puoliso:  Kaarle X Kustaa
Lapset:  Kaarle XI
Suku:  Holstein-Gottorp
Isä:  Fredrik III
Äiti:  Maria Elisabet
Hedvig Eleonoora sarkofagi Riddarholmin kirkossa Tukholmassa.
Hedvig Eleonoora (23. lokakuuta 1636 – 24. marraskuuta 1715) oli Ruotsin kuningatar, Holstein-Gottorpin prinsessa ja vuodesta 1654 Kaarle X Kustaan puoliso. Hän johti holhoojahallitusta poikansa Kaarle XI:n alaikäisyyden aikana vuosina 1660–1672 ja osallistui myös pojanpoikansa Kaarle XII:n holhoukseen vuodesta 1697.
Elämäkerta

Hedvig Eleonooran vanhemmat olivat Holstein-Gottorpin herttua Fredrik III ja Saksin prinsessa   Maria Elisabet. Hedvig Eleonoora ja Kaarle X Kustaa vihittiin Tukholmassa lokakuussa 1654. Avioliiton poliittinen merkitys oli suuri, sillä se tuki liittoa Ruotsin ja Holstein-Gottorpin ruhtinaskunnan välillä. Holstein-Gottorpilla oli pitkään ollut konflikteja Tanskan kanssa. Hedvig Eleonoora pysyi koko elämänsä uskollisena Holstein-Gottorpille, mikä vaikutti Ruotsin ulkopolitiikkaan ja jossain määrin jopa sisäpolitiikkaan.
Poliittisesta taustasta huolimatta avioliitto oli onnellinen. Parin poika, tuleva Kaarle XI, syntyi vuonna 1655. Avioliitto ei kestänyt kuitenkaan kauan, sillä Kaarle X Kustaa kuoli jo vuonna 1660. Hän jätti valtakunnan puolisolleen ja holhoojahallitukselle, jonka jäseneksi hän määräsi veljensä Aadolf Juhanan. Valtiopäivät hämmentyi testamentista ja perusti valtaneuvoston kuningattaren tueksi. Neuvosto ja valtiopäivät vahvistivat uudeksi hallitsijaksi viisivuotiaan Kaarle XI:n ja asettivat holhoojahallituksen, jonka ulkopuolelle Aadolf Juhana jätettiin. Temppua on pidetty osoituksena siitä, miten 24-vuotias Hedvig Eleonoora joutui Pietari Brahen pelinappulaksi. Leskikuningatar osallistui kaikkiin hallituksen istuntoihin, kunnes hänen poikansa oli täysi-ikäinen.
Kaarle XI avioitui vuonna 1680 Tanskan prinsessa Ulriika Eleonooran kanssa, mutta voimakastahtoinen leskikuningatar oli edelleen valtakunnan ensimmäinen nainen. Miniän kuoltua nuorena Hedvig Eleonoorasta tuli pojanpoikansa Kaarle XII:n holhooja, ja vuonna 1697 hän oli jälleen sijaishallituksessa.
Hedvig Eleonoora eli vanhaksi ja kuoli vuonna 1715 kaksi viikkoa sairastettuaan.
Hedvig Eleonoora oli kiinnostunut taiteista, erityisesti maalauksesta ja arkkitehtuurista. Hän osti Drottingholmin Magnus Gabriel De la Gardielta vuonna 1661 ja rakennutti sinne tulipalon jälkeen nykyisen Drottningholmin linnan, jossa nykyinenkin kuningasperhe asuu.
Hedvig Eleonooran nimikkopyhätöiksi on nimetty Tukholman Hedvig Eleonoran kirkko sekä Tornion Suensaaressa sijaitseva Tornion kirkko.
Ylä-Savon seutukunta

| Ylä-Savon seutukunta |
| --- | --- |

 sijainti 
Väkiluku:  51 595 23:nneksi suurin 31.12.2021 
Ylä-Savon seutukunta  on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Pohjois-Savon maakunnassa. Siihen kuuluu seitsemän kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitusjärjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 111. Seutukunnan asukasluku on 49 578 (2024). Iisalmi on Ylä-Savon suurin kaupunki ja Ylä-Savon keskus.
Kunnat

| Vaakuna | Kunta | Väkiluku (2024) | Maa- pinta-ala (km²) | Väestön- tiheys (as> /km²) | Kunnallis- vero (2025) | Suomen- kieliset (2023) | Ruotsin- kieliset (2023) | Muun- kieliset (2023) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Iisalmi | 20 462 | 763 | 27 | 7.9 % | 97 % | 0 % | 4 % |
|  | Keitele | 1 990 | 483 | 4 | 8.9 % | 98 % | 0,1 % | 4 % |
|  | Kiuruvesi | 7 356 | 1 328 | 6 | 9.5 % | 100 % | 0 % | 2 % |
|  | Lapinlahti | 8 864 | 1 097 | 8 | 9.4 % | 98 % | 0,1 % | 3 % |
|  | Pielavesi | 3 981 | 1 153 | 3 | 9.1 % | 100 % | 0,3 % | 2 % |
|  | Sonkajärvi | 3 569 | 1 466 | 2 | 8.6 % | 101 % | 0,1 % | 1 % |
|  | Vieremä | 3 356 | 925 | 4 | 8.4 % | 96 % | 0,1 % | 4 % |
|  | yhteensä | 49 578 | 7 215 | 7 |  | 98 % | 0,1 % | 3 % |
Historia

1. tammikuuta 2001 Maaninka siirtyi Kuopion seutukuntaan
1. tammikuuta 2011 Varpaisjärven kunta liitettiin Lapinlahden kuntaan
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Ylä-Savon seutukunnan väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 68 705 | 68 705 |
| 1985 | 1985 |    | 69 137 | 69 137 |
| 1990 | 1990 |    | 67 758 | 67 758 |
| 1995 | 1995 |    | 66 749 | 66 749 |
| 2000 | 2000 |    | 63 074 | 63 074 |
| 2005 | 2005 |    | 60 126 | 60 126 |
| 2010 | 2010 |    | 57 946 | 57 946 |
| 2015 | 2015 |    | 55 681 | 55 681 |
| 2020 | 2020 |    | 52 175 | 52 175 |
Lähde: Tilastokeskus.
Aiheesta muualla

Ylä-Savon Kehitys Oy
Iisalmen kaupungin kotisivut
Keiteleen kunnan kotisivut
Kiuruveden kaupungin kotisivut
Lapinlahden kunnan kotisivut
Pielaveden kunnan kotisivut
Sonkajärven kunnan kotisivut
Vieremän kunnan kotisivut
Pohjois-Savon maakunnan seutukunnat
Koillis-Savon seutukunta
Kuopion seutukunta
Sisä-Savon seutukunta
Varkauden seutukunta
Ylä-Savon seutukunta
Theodor Lewald

Theodor Lewald (1930).
Theodor Lewald (18. elokuuta 1860 Berliini – 15. huhtikuuta 1947) oli saksalainen keisarillisen hallinnon virkamies ja myöhemmin urheilujohtaja, joka toimi Berliinin vuoden 1936 kesäolympialaisten järjestelytoimikunnan puheenjohtajana.
Theodor Lewaldin suku oli isänsä puolesta taustaltaan Königsbergin juutalaisia, jotka olivat kääntyneet kristityiksi protestanteiksi. Tästä tuli sittemmin ongelma Theodor Lewaldille. Hän aloitti yliopisto-opintonsa Berliinissä 1878 ja jatkoi niitä edelleen Leipzigissa ja Heidelbergissä saavuttaen tohtorintutkinnon 1884 Berliinissä. Sen jälkeen hän kävi asepalveluksensa ja oli Preussin armeijan reservin luutnantti.
Keisarillisen Saksan palveluksessa

Opintojensa ja asepalveluksen jälkeen hän aloitti virkamiesuransa työskennellen Kasselissa, Hombergissa, Kirchhainissa ja Hanaussa. Virkamiesura kesti vuoteen 1888. Sen jälkeen hän siirtyi Berliinin alueelle toimien 1890-luvulla Preussin sisäministeriön palveluksessa.
Tri Lewald toimi 1900-luvun alussa maailmannäyttelyjen Saksan paviljongin komissaarina niin 1900 Pariisissa kuin 1904 Yhdysvaltojen Saint Louisissa. Tällöin hän ensimmäisen kerran joutui tekemisiin olympialiikkeen kanssa, koska maailmannäyttelyjen yhteydessä järjestettiin olympiakisat. Hän joutui tällöin vastaamaan St. Louisissa saksalaisjoukkueen olympiaosanottajien rahoituksesta. Sittemmin hän oli mukana vuoden 1916 maailmansodan vuoksi pitämättä jääneiden kisojen järjestelyissä. Hänen roolinaan oli lähinnä virkamiesroolissaan osallistua kisojen rakentamisrahoitusta koskeviin kysymyksiin.
1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä Lewaldin virkaura kohosi ministeriössä, ja hän joutui entistä enemmän tekemisiin keskeisten poliittisten toimijoiden kanssa, kuten esim. Walther Rathenau ja Philipp Scheidemann. Ensimmäisen maailmansodan aikana hänen tehtäviinsä kuuluivat muun muassa valloitetut alueet Belgiassa ja Puolassa. Sodan loppuvaiheessa vuonna 1917 Lewald sai ylennyksen ministeriönsä alivaltiosihteeriksi. Heinäkuussa 1918 hän saavutti keisarillisen Saksan virkauransa huipun, kun hänet nimitettiin tittelillä "Wirklich Geheimen Rat mit Prädikat Exzellenz". Syksyllä 1918 Lewald osallistui keisarivallan viimeisen valtakunnankanslerin Badenin prinssi Maxin luopumispuheen kirjoittamiseen.
Berliinin 1936 kesäkisojen jälkeinen aika

Koska Lewaldilla oli sukutaustassaan juutalaista verta, natsihallinnon syksyllä käyttöönottamien ns. Nürnbergin lakien pohjalla hänen oli väistyttävä. Näihin aikoihin hän oli ollut ehdolla KOK:n varapuheenjohtajaksi, mutta valtakunnankansleri Hitlerin painostuksesta Lewaldin oli erottava KOK:sta vuonna 1937. Hänen seuraajakseen KOK:n toimeenpanevan komitean jäsenenä Saksasta valittiin toinen saksalainen, hyvin natsimyönteinen Karl Ritter von Halt. Theodor Lewaldilla oli vaikutusta kuitenkin seuraajanimityksessään. Hitlerin hallinto olisi halunnut, että KOK-jäseneksi olisi valittu urheilusta vastannut valtakunnankomissaari Hans von Tschammer und Osten. Lewald kuitenkin suositteli KOK:ta, jolla nimitysoikeus oli, valitsemaan kenraali, sittemmin sotamarsalkka Walter von Reichenaun.
Theodor Lewald oli luopuessaan KOK:n jäsenyydestä 77-vuotias. Pian sen jälkeen syksyllä 1939 alkaneessa sodassa ja sen Berliinin pommituksissa Lewald säilytti henkensä. Hän kuoli kaksi vuotta sodan päättymisen jälkeen keväällä 1947.
Kirjallisuus

Arnd Krüger: Theodor Lewald - Sportführer ins Dritte Reich.  Berlin:  Bartels & Wernitz, 1975.  ISBN 3-87039-954-6
Arnd Krüger & Rolf Pfeiffer: Theodor Lewald und die Instrumentalisierung von Leibesübungen und Sport. in: Uwe Wick & Andreas Höfer (Hrsg.): Willibald Gebhardt und seine Nachfolger (= Schriftenreihe des Willibald Gebhardt Instituts Bd.14).  Aachen:  Meyer & Meyer, 2012.  ISBN 978-3-89899-723-2
Rolf Pfeiffer & Arnd Krüger: Eine Karriere im Dienste des Vaterlands oder die vergebliche Suche nach der jüdischen Identität eines “Halb-juden” in: Menora. Jahrbuch für deutsch-jüdische Geschichte.  München:  Piper, 1995.
Valtakunnankansleri Adolf Hitler saapumassa seurueineen Berliinin kesäolympialaisten avajaisiin rinnallaan järjestelytoimikunnan puheenjohtaja tri Theodor Lewald oikealla ja KOK:n puheenjohtaja kreivi Henri de Baillet-Latour vasemmalla.
Belle (vuoden 2021 elokuva)

Belle (jap. 竜とそばかすの姫, Ryū to sobakasu no hime) on japanilainen anime-elokuva, joka on julkaistu vuonna 2021. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Mamoru Hosoda. Elokuvan pohjalta on tehty myös light novel -sovitus. Elokuva esitettiin Cannesissa vuonna 2021.
Elokuva oli Japanissa kolmanneksi tuottoisin elokuva vuonna 2021.
Tarina

Suzu Naitō on ujo oppilas, jolla on trauma äitinsä kuolemasta. Hänen ystävänsä auttavat häntä laulamaan "U"-nimisessä sosiaalisessa mediassa mediapersoonalla nimeltä Belle.
Suomen EEC-vapaakauppasopimus

Euroopan talousjärjestöt vuonna 1988. EEC-maat (Euroopan talousyhteisö) sinisellä, EFTA-maat (Euroopan vapaakauppajärjestö)  vihreällä ja SEV-maat (Keskinäisen taloudellisen avun neuvosto) punaisella.
Suomen EEC-vapaakauppasopimus oli vuonna 1973 solmittu Suomen ja Euroopan talousyhteisön (ETY, engl. EEC) välinen vapaakauppasopimus. Se tuli voimaan vuoden 1974 alussa. Sopimuksen mukaan useimpien teollisuustuotteiden tullit poistuivat 1. heinäkuuta 1977 kokonaan Suomen ja EEC-maiden välisestä kaupasta, mutta pisimmän siirtymäajan saaneiden tuotteiden osalta vasta vuoden 1985 alussa.
Suomen tasavallan presidentti Urho Kekkonen totesi huhtikuussa 1970 valtiopäivien avajaispuheessa, että Suomi pyrkii kauppasuhteiden tasapuoliseen kehittämiseen sekä lännen että idän kanssa. Hän katsoi, että Euroopan talousyhteisön laajeneminen (Britannian ja Tanskan liittyminen EEC:hen) tuo Suomen eteen markkina-asetelmien muutoksen, joka vaatii toimenpiteitä. Virkamiestasolla Suomi aloitti neuvottelut EEC:n kanssa joulukuussa 1971. Neuvottelijat parafoivat sopimuksen 22. heinäkuuta 1972.
Tasapainottaakseen asiaa Suomi solmi Kevsos-sopimuksen Itä-Euroopan Keskinäisen taloudellisen avun neuvoston kanssa 16. toukokuuta 1973 ja vapaakauppasopimuksia niiden kanssa.
EEC-sopimus aiheutti laajan keskustelun Suomessa, ja sitä vastaan esitettiin vetoomuksia, muun muassa EEC-vetoomus, jonka allekirjoitti usea tunnettu Suomen kansalainen. Vetoomus julkaistiin Helsingin Sanomissa 19. syyskuuta 1973 maksettuna kokosivun ilmoituksena otsikolla ”EEC-vapaakauppasopimus torjuttava”. Asiaan osallistui vastustavana tahona myös Neuvostoliiton Helsingin-suurlähettiläs Viktor Maltsev.
EEC-sopimus oli klassinen vapaakauppasopimus eikä tähdännyt syvempään talousyhteistyöhön. Se ei koskenut maataloustuotteita. Sopimus allekirjoitettiin 5. lokakuuta 1973, ja eduskunta hyväksyi sen 16. marraskuuta 1973 äänin 141–36.
EEC-sopimus oli jatkoa Suomen länsisuuntaiselle kauppapolitiikalle. Suomen EFTA-sopimus, jolla Suomi pyrki parantamaan kaupankäynnin edellytyksiä Länsi- ja Keski-Euroopan kanssa, oli solmittu maaliskuussa 1961. Suomi liittyi EFTA:n täysjäseneksi vuonna 1986.
Aiheesta muualla

Suomen tasavallan ja Euroopan talousyhteisön välinen sopimus Finlexissä
EEC-avtalet hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Sakari Kiuru (valokuvaaja)

Antti Sakari Kiuru (s. 18. syyskuuta 1961 Jämsänkoski) on suomalainen valokuvataiteilija ja kirjailija. Vuonna 1989 Kiuru voitti ensimmäisen, vuoden 1988 Fotofinlandia-kilpailun pääpalkinnon ja hän oli Fotofinlandiakilpailun finalistien joukossa myös 1994. Hän on erikoistunut museovalokuvaukseen ja ollut mukana useissa valokuvanäyttelyissä sekä Suomessa että ulkomailla.
Kiurun dokumenttivalokuvia on mm. Helsingin kaupunginmuseon kuvakokoelmassa, Museoviraston kuvakokoelmassa ja Raahen museon kuvakokoelmissa. Hänen valokuvataidettaan on Raahen kaupungin, Suomen valokuvataiteen museon, Suomen valtion ja Suomen taideyhdistyksen kokoelmissa sekä Kuntsin modernin taiteen museossa, Lars Swanljungin kokoelmassa. Lisäksi teoksia on yksityiskokoelmissa.
Teokset

2014 Kuoleman sukua, Myllylahti
2020 Murheiden maa, Myllylahti
2023 Putoamisen pelko, Myllylahti
2025 Toinen tekijä, Myllylahti
Aiheesta muualla

Kiuru Sakari, kirjailijahaastattelu. Myllylahti.
Isänmaallinen pelastusliike

| Isänmaallinen pelastusliike> Mouvement patriotique de salut |
| --- | --- |
Perustettu:  1990
Johto:   Haroun Kabadi 
Ideologia:  nationalismi
Kansanedustajia:  117 / 188
Infobox OKNimi-testi OK: 
Isänmaallinen pelastusliike, MPS (ransk. Mouvement patriotique de salut) on Tšadin johtava puolue.
Idriss Déby perusti isänmaallisen pelastusliikkeen vuonna 1990 kapinallisryhmänä. Se toimi Sudanista käsin, ja sitä rahoitti Libya.
Déby teki liikkeestänsä puolueen, kun hän oli ottanut vallan joulukuussa 1990 tehdyllä vallankaappauksella. MPS on ollut valtapuolue siitä lähtien.
Sen presidenttiehdokas Idriss Déby valittiin vuoden 2001 presidentinvaaleissa presidentiksi 63,2 prosentti ääniosuudella. Vuoden 2002 parlamenttivaaleissa puolue sai 113 parlamenttipaikka 155:stä paikasta ja siten ehdottoman enemmistön.
Vuoden 2002 jälkeen parlamenttivaaleja lykättiin viisi vuotta, ja uudet vaalit pidettiin lopulta helmikuussa 2011. Niissä isänmaallisen pelastusliike sai 117 paikka.
Vuoden 2024 vaalien jälkeen MPS:llä on 124 paikkaa parlamentin 188 paikasta.
Polskie Radio

| Puolan radio Polskie Radio SA |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  valtionyhtiö
Perustettu:  1925
Kotipaikka:  Varsova, Puola
Toimiala:  kansallinen yleisradiotoiminta
Omistaja:  Puolan valtio
Kotisivu:  www.polskieradio.pl
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Puolan radion rakennus Varsovassa.
Puolan radio eli puolaksi Polskie Radio (lyh. PR) on Puolan kansallinen yleisradioyhtiö. Polskie Radion kotipaikka on Varsova.
Luvan radiotoimintaan se sai 18. elokuuta 1925; lähetykset aloitettiin marraskuussa 1925. Ensimmäinen Puolan radion radioasema käynnistettiin Varsovassa 18. huhtikuuta 1926. Vuosina 1939–1944 radiolähetykset oli miehittäjän lainsäädännön vuoksi kielletty. PR:n radioasema aloitti toimintansa Varsovassa jälleen helmikuussa 1945. Neuvostoliiton aikana Puolan yleisradio lähetti myös suomenkielistä ohjelmaa lyhyillä ja keskipitkillä radioaalloilla vuosina 1953–1992 (1981–1983 katkos sotatilan johdosta).
Radion johto on valittu poliittisesti. Esimerkiksi joulukuussa 2023 Polskie Radion johto vaihdettiin yhtäkkiä maan uuden poliittisen johdon toimesta.
Kansallisen mediakyselyn (Krajowy Instytut Mediów, 2024) mukaan yleisradioyhtiö Polskie Radion radiokanavat häviävät kuulijoiden suosiossa Puolan suurimmille kaupallisille kanaville. Tunnetuimpiin ja suosituimpiin kaupallisiin, valtakunnallisiin radiokanaviin lukeutuvat RMF FM (Radio Muzyka Fakty FM; 17,6 % kuuntelijoista vuonna 2024), Radio Zet (10,6 %) ja Eska (5,4 %). Valtakunnallisista kanavista Polskie Radion ykköskanava (Jedynka) oli neljänneksi suosituin 4,0 prosentin kuuntelijaosuudella, ja kolmoskanava (Trójka) ylsi kahdeksanneksi (1,9 %). Kysely oli osoitettu yli 15 vuotiailla puolalaisille.
Kanavat > Valtakunnalliset

Jedynka (Yksi) – ajankohtainen informaatio ja ”aikuiseen makuun” sopivaa pop- ja rockmusiikkia; Jedynka
Dwójka (Kaksi) – klassinen musiikki ja kulttuuriohjelma; Dwójka
Trójka (Kolme) – rock, vaihtoehtoinen, jazz, ja muut; Trójka
Polskie Radio 24 (PR24) – uutisia ja puheohjelmia; Polskie Radio 24
Czwórka (Neljä) – nuorisokanava; Czwórka
Radio Chopin – puolalainen klassinen musiikki; Radio Chopin
Radio Dzieciom – lastenohjelmaa päivällä, vanhempien makasiiniohjelmia illalla ja jazzia yöllä; Radio Dzieciom
Radio Kierowców – musiikkia ja autoilijoille tarkoitettua tietoa; Radio Kierowców
Radio Rytm – puolalaista musiikkia (vain nettiradio); Radio Rytm
Kanavat > Kansainvälinen

Radio Poland (tammikuuhun 2007 saakka Radio Polonia) – lähetyksiä englanniksi, puolaksi, saksaksi, ukrainaksi, valkovenäjäksi ja venäjäksi;  Radio Poland
Kanavat > Alueelliset radioasemat

Puolan radiolla on 17 alueellista radioasemaa seuraavilla paikkakunnilla:
Białystok (Radio Białystok)
Bydgoszcz (Radio Pomorza i Kujaw)
Gdańsk (Radio Gdańsk)
Katowice (Radio Katowice)
Kielce (Radio Kielce)
Koszalin (Radio Koszalin)
Krakova (Radio Kraków)
Lublin (Radio Lublin)
Łódź (Radio Łódź)
Olsztyn (Radio Olsztyn)
Opole (Radio Opole)
Poznań (Radio Poznań)
Rzeszów (Polskie Radio Rzeszów)
Szczecin (Radio Szczecin)
Varsova (Polskie Radio RDC)
Wrocław (Radio Wrocław)
Zielona Góra (Radio Zachód)
Kanavat > Kaupunkiradiot

Kahdeksalla paikkakunnalla.
Kanavat > Digi- ja nettiradiot

Ainoastaan digi- ja nettilähetyksiä: seitsemän kanavaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Polskie Radio Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Polskie Radio – Radiokanavat
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Muut:  MusicBrainz label 
Käännös suomeksi
Tapanilan kirjasto

| Tapanilan kirjasto |
| --- | --- |
 Tapanilan kirjaston tilat sijaitsevat Tapanilan urheilutalon päärakennuksessa.
Sijainti:  Hiidenkiventie 21, 00730 Helsinki
Koordinaatit:  60.26556°N, 25.01884°E
Tyyppi:  Helsingin kaupunginkirjaston toimipiste
Perustettu:  1946
Kotisivut
Tapanilan kirjasto on Helsingin Tapaninkylän kaupunginosassa Tapanilan osa-alueella sijaitseva yleinen kirjasto. Se on yksi Helsingin kaupunginkirjaston toimipisteistä ja toimii osana pääkaupunkiseudun Helmet-kirjastoverkkoa.
Tapanilan kirjaston sisätiloja.
Tapanilan kirjasto on perustettu vuonna 1946. Nykyään se toimii Tapanilan urheilukeskuksen vuonna 1981 valmistuneessa päärakennuksessa. Kirjaston tiloja on kunnostettu esimerkiksi vuonna 2012.
Historia

Tapanilassa toimi vuodesta 1931 alkaen Helsingin maalaiskunnan keskuskirjaston lainausasema. Vuonna 1946 toteutettiin kuntaliitos Helsingin kaupunkiin. Samana vuonna perustettiin Tapanilan kirjasto. Kirjasto toimi pitkään Puukoulun yläkerrassa. Vuonna 1981 kirjasto siirtyi Tapanilan urheilukeskuksen tiloihin. Siitä lähtien kirjasto on toiminut samoissa tiloissa.
Tapanilan kirjasto oli 2000-luvun alkupuolella lakkautusuhan alla. Helsingin kirjastotoimi ehdotti vuonna 2002 Tapanilan kirjaston lakkauttamista kolmen muun sivukirjaston ohella. Kirjaston sulkemishanke suututti paikalliset, jonka myötä alettiin keräämään lakkauttamista vastustavaa nimilistaa. Helsingin Sanomat on kirjoittanut, kuinka kirjastojen puolustaminen yhdisti lopulta useassa kaupunginosassa paikallisia.
Lakkautusehdotus herätti kiistaa kirjasto- ja kulttuurilautakunnassa. Tapaus kirvoitti myös useita kannanottoja lehtien palstoilla.
Lopulta kaupunki päätyi säilyttämään Tapanilan kirjaston. Myöhemmin selvisi, että kirjastojen lakkauttaminen oli konsulttiyrityksen tekemä ehdotus.
Aiheesta muualla

Timo Uotila lahjoitti isänsä veistoksen Tapanilan kirjastolle (Koillis-Helsingin Lähitieto, 16.10.2019) (lahitieto.fi)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Tapanilan kirjasto (Q77562958)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: yleinen kirjasto
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Helsinki
sijainti: Tapanila
katuosoite: Hiidenkiventie 21, 00730 Helsinki
koordinaatit: 60°15′56″N 25°01′08″E﻿ / ﻿60.26556°N 25.01884°E﻿ / 60.26556; 25.01884
Jenna Lepomäen surma
Reaktioita

Kansanedustaja Kari Tolvasen mukaan rikoslakia pitäisi muuttaa ensikertalaisuuden osalta, ja hän jätti asiasta lakialoitteen marraskuussa 2013. Sisäministeri Päivi Räsänen totesi, että ensikertalaisuuden määritelmä voitaisiin poistaa kokonaan vakavissa rikoksissa. Tuolloinen oikeusministeri Anna-Maja Henriksson ei ottanut yksittäistapaukseen kantaa ja entisen oikeusministerin Tuija Braxin mukaan asia vaati lisäselvittelyä.