stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pirjo Markkola
Teoksia

Koukkuniemi 1886–1986: Sata vuotta laitoshuoltoa Tampereella. Kirjoittaneet Jouko Jaakkola, Mervi Kaarninen ja Pirjo Markkola. Tampereen kaupunki, 1986. ISBN 951-9430-16-4.
Tuntematon työläisnainen. Toimittaneet Leena Laine ja Pirjo Markkola. Vastapaino, 1989. ISBN 951-9066-31-4.
Työläiskodin synty: Tamperelaiset työläisperheet ja yhteiskunnallinen kysymys 1870-luvulta 1910-luvulle. Historiallisia tutkimuksia, 187. Väitöskirja (Tampereen yliopisto). Suomen historiallinen seura, 1994. ISSN 0073-2559 ISBN 951-710-001-9.
Kvinnohistoriens nya utmaningar: Från sexualitet till världshistoria. Konferensrapport från det IV Nordiska kvinnohistorikermötet 27–30 maj 1993, Tammerfors. Toimittaneet Marianne Liljeström, Pirjo Markkola ja Sari Mäenpää. Historiatieteen laitoksen julkaisuja, 17. Tampereen yliopisto, 1994. ISSN 0358-9498 ISBN 951-44-3494-3.
Kuokkavieraiden pidot: Historian marginaalista marginaalihistoriaan. Toimittaneet Jarmo Peltola ja Pirjo Markkola. Vastapaino, 1996. ISBN 951-768-006-6.
Gender and vocation: Women, religion and social change in the Nordic Countries 1830–1940. Toimite. Studia historica, 64. Finnish Literature Society, 2000. ISSN 0081-6493 ISBN 951-746-194-1.
Eepos: Maailmanhistorian käsikirja. Kirjoittaneet Pirjo Markkola ym. Helsinki, WSOY, 2002. ISBN 951-0-23767-1.
Synti ja siveys: Naiset, uskonto ja sosiaalinen työ Suomessa 1860–1920. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 888. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2002. ISSN 0355-1768 ISBN 951-746-388-X.
Suomen maatalouden historia 3: Jälleenrakennuskaudesta EU-Suomeen. Suurten muutosten aika. Toimite. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 914:3. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004. ISSN 0355-1768 ISBN 951-746-483-5.
Ikaalisten entisen emäpitäjän historia 3: Suuresta Pohjan sodasta pitäjänjakoon 1721–1852. Honkajoen kunta, 2006. ISBN 951-97559-4-2.
Education, state and citizenship. Toimittaneet Mette Buchardt, Pirjo Markkola ja Heli Valtonen. NordWel studies in historical welfare state research, 4. Nordic Centre of Excellence NordWel, 2013. ISSN 1799-4691 ISBN 978-952-10-8290-0.
Kotiseutu ja kansakunta: Miten suomalaista historiaa on rakennettu. Toimittaneet Pirjo Markkola, Hanna Snellman ja Ann-Catrin Östman. Historiallinen arkisto, 142. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2014. ISSN 0073-2540 ISBN 978-952-222-605-1.
Näkymätön sukupuoli: Mieheyden pitkä historia. Toimittaneet Pirjo Markkola, Ann-Catrin Östman ja Marko Lamberg. Vastapaino, 2014. ISBN 978-951-768-430-9.
Marsit

Marsit (lat. Marsi) olivat keski-italialainen kansanheimo, joka puhui oskin sukuista murretta, mutta latinalaistui jo varhain ja sai nimensä Mars-jumalan mukaan. Marsit olivat sotaisa ja parannustaitoon perehtynyt heimo.
Marsit pysyivät uskollisina roomalaisille samnilaissodissa ja toisessa puunilaissodassa, mutta olivat aktiivisia liittolaissodassa, jota on joskus kutsuttu myös marsilaissodaksi.
Marko Kraljević

Markoa esittävä fresko Skopjen luostarissa.
Marko Kraljević ('Marko kuninkaanpoika'), Marko Mrnjavčević, on serbialaisen ja yleensä eteläslaavilaisen kansanrunouden sankari. Hänen esikuvanaan on ollut Serbian kuninkaan Vukašinin poika Marko (k. 1395), joka oli turkkilainen vasalli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marko Kraljević Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Marijampolėn rautatieasema

| Marijampolėn rautatieasema,   Marijampolės geležinkelio stotis |
| --- | --- |
 Marijampolėn rautatieasema
Perustiedot
Sijainti:  54°33′26.9″N, 023°21′51.9″E
Osoite:  Stoties gatvė 2, LT-68112, Marijampolė, Liettua 
Kunta:  Marijampolė
Valtio:  Liettua
Etäisyydet:  Esimerkkejä, etäisyydet noin:Kaunas 61 km, Šeštokai 33 km, Varsova 409 km,  Vilna 165 km,
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Liettuan rautatiet
Kaukoliikenne:  Kaunasiin, Vilnaan Puolaan (mm. Białystok–Varsova)
Vaihtoyhteydet:  Kaupungin linja-autoasema löytyy viereisestä rakennuksesta (50 m etelään)
Pysäköinti:  P-paikkoja asemarakennuksen edessä (länsipuolella)
Asemarakennus
Suunnittelija:  insinööri Edmundas Frykas
Rakennettu:  1923
Lipunmyynti:  Kyllä
Marijampolėn rautatieasema (liett. Marijampolės geležinkelio stotis) on Liettuan eteläosissa, 47 000 asukkaan Marijampolėssa sijaitseva rautatieasema. Marijampolėn asema sijaitsee runsas 50 kilometriä Kaunasista lounaaseen, Puolan Varsovaan jatkavan radan varrella.
1920-luvulla valmistunut asemarakennus on Liettuan rautateiden (Lietuvos Geležinkeliai) kauneimpia ja sijaitsee Marijampolen kantakaupungissa, noin  kilometri hallinnollisesta keskustasta itään. Kaupungin linja-autoasema (liett. Marijampolės autobusų stotis) löytyy rautatieaseman naapurista (seuraava rakennus etelään).
Tärkeimmät junareitit Marijampolėsta

Etelään vievän rata koukkaa noin 10 kilometriä lounaaseen kuljettuaan historiallisista syistä noin 15 kilometriä itään Šeštokaihin. Mikäli matkaa halutaan jatkaa pidemmälle, siellä vaihdetaan yleensä veturia ja vaunujen telejä (raideleveys muuttuu Keski-Eurooppaan mentäessä). Šeštokain eteläpuolella rata palaa 15 kilometriä lännemmäksi jonka jälkeen jatkuu keskieurooppalaisella raideleveyhdellä kohti Puolan rajaa, Białystokia ja Varsovaa.  Eurooppalaisen, Baltiaa yhdistävän ja raideliikenteen sujuvuutta lisäävän Rail Baltica -hankkeen yhteydessä on keskusteltu tämän radan mutkan oikaisusta.
Pohjoiseen kohti Kaunasia, josta osa junista jatkaa Vilnaan.
Aiheesta muualla

Liettuan rautateiden reittihaku (englanniksi) (litrail.lt)
Baltian  rataverkon kartta (englanniksi)
Liettuan rataverkon kartta (venäjäksi) (railwayz.info) (venäjäksi)
Valokuva asemasta (venäjäksi) (railwayz.info) (venäjäksi)
Sulkanirkko

| Sulkanirkko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Nirkot Notodontidae
Alaheimo::  Aitonirkot Notodontinae
Suku::  Ptilophora
Laji::  plumigera
Kaksiosainen nimi
 Ptilophora plumigera  Esper, 1785 
Katso myös
   Sulkanirkko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sulkanirkko (Ptilophora plumigera) on loppusyksyn harvinainen yöperhonen. Se kuuluu syksyn viimeisenä lentäviin perhoslajeihin. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa vuodelta 2010 se on arvioitu silmälläpidettäväksi (NT).
Koko ja ulkonäkö

Laji on saanut nimensä koiraan huomattavan suurista, sulkamaisista tuntosarvista. Siipien pohjaväri on oranssinruskea ja ulompi poikkiviiru erottuu vaalean kellertävänä ja levenee siiven etureunassa kiilamaiseksi. Ulomman ja hyvin heikosti erottuvan sisemmän poikkiviirun välinen siiven osa on harmahtava. Osalla yksilöistä siipien pohjaväri on tavallista vaaleampi ja siivet ovat jonkin verran läpikuultavat. Etusiiven takareunassa on leveä suomutupsu. Takasiivet ovat läpikuultavat, etusiipiä vaaleammat ja niissä erottuu vaalea poikkivyö. Ruumis on ruskea, tuuheakarvainen, ja koiraalla takaruumiin kärjessä on pitkä tupsu. Naaraan ruumis on rotevampi, tuntosarvet ohuet, siivet sävyltään tummemmat ja niiden kuviointi erottuu huonommin. Siipiväli koiraalla 33–38 mm ja naaraalla 36–40 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Sulkanirkko on eurooppalainen laji, jonka levinneisyysalueen länsipää on Espanjassa ja Englannissa. Levinneisyys kattaa suurimman osan Keski-Eurooppaa ja ulottuu idässä Kaukasukselle. Se kuitenkin puuttuu Välimeren alueelta ja suurimmasta osasta Skandinaviaa. Suomessa laji on hyvin harvinainen ja se tavattiin vaeltajana ensimmäistä kertaa Sipoosta vuonna 1986 ja seuraavan kerran vasta vuonna 1999. 2000-luvun aikana lajille on saattanut syntyä pysyvä kanta, mutta levinneisyys rajoittuu edelleen aivan Uudenmaan rannikolle. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena lokakuun alkupuolelta marraskuuhun, joinakin vuosina joulukuulle saakka. Lennon huippu on lokakuun loppupuolella.
Elinympäristö ja elintavat

Lehtimetsien ja kulttuuriympäristöjen laji, jota tapaa harvoin muualta sillä lajilla ei ole erityistä vaellustaipumusta. Perhoset nousevat lentoon auringon laskettua ja lentävät muutaman tunnin ajan, lämpiminä öinä jopa puoleenyöhön saakka. Perhoset ovat sopeutuneet lentoaikansa kylmään ilmaan ja pysyvät aktiivisina vaikka lämpötila laskisi nollan tuntumaan. Koiraat lentävät kirkkaiden valojen luokse, joskus jopa runsain joukoin, mutta naaraita valolla ei juuri tapaa. Päivisin perhoset lepäävät puiden rungoilla.
Naaras munii 75–125 munaa yksitellen tai muutaman munan ryhmiin. Munat talvehtivat ja toukat kuoriutuvat keväällä samoihin aikoihin kuin puiden silmut avautuvat. Toukat oleskelevat koko ajan lehtien alapinnoilla ja vanhemmilla toukilla on tyypillinen lepoasento, jossa toukan molemmat päät ovat irti alustasta. Toukat ovat täysikasvuisia kesäkuun puolivälissä ja ne koteloituvat maahan, yhteensidottujen lehtien väliin.
Ravintokasvi

Toukka syö vaahteroita (Acer).
Aiheesta muualla

toukka (Arkistoitu – Internet Archive)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Vlindernet (hollanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1566612  Wikispecies: Ptilophora plumigera  BioLib: 53062  BOLD: 183153  CoL: 93C9B  EoL: 505722  EPPO: PTILPL  EUNIS: 309050  Fauna Europaea: 446412  Fauna Europaea (new): e605b7a2-0271-4f41-a2f6-88bb35a1ef3d  GBIF: 5119143  iNaturalist: 483375  IRMNG: 10325234  LepIndex: 60997  LoB: 4649  MaBENA: PtilophPlumi  NBN: NHMSYS0021144358  NCBI: 988179  Observation.org: 9779  Open Tree of Life: 234701  Laji.fi: MX.62118
Karl Marlantes

Karl Marlantes vuonna 2010
Karl Marlantes (s. 24. joulukuuta 1944 Astoria, Oregon) on suomalaissukuinen yhdysvaltalainen kirjailija, jonka kolmas romaani Deep River (2019) kertoo Oregonin Astorian suomalaisyhdyskuntaan 1900-luvun alussa asettuvasta siirtolaisperheestä. Maineeseen hän nousi vuosikymmeniä valmistelemallaan Vietnam-romaanilla Matterhorn (2010).
Marlantes varttui Oregonin Seasidessa, jossa hänen isänsä toimi koulun rehtorina. Poika sai stipendin itärannikolle Yalen yliopistoon, jossa opiskeli Yhdysvaltain merijalkaväen upseeriohjelmassa. Hän sai stipendin myös Oxfordin yliopistoon Englantiin, mutta viihtyi siellä vain yhden lukukauden, palasi Yhdysvaltoihin ja aloitti sotilasuran merijalkaväessä 1964. Vuosikymmenen lopulla hän palveli Vietnamissa, josta kotiutui muun muassa Bronze Starilla ja kahdella Purple Heartilla palkittuna, mutta ihanteensa menettäneenä veteraanina. Sotatraumoja purkaakseen hän ryhtyi laatimaan Matterhorn-romaaniaan, jonka työstäminen kesti kuitenkin lopulta kymmeniä vuosia. Valtava käsikirjoitus sai myös kymmeniä hylkäyspäätöksiä kustantajilta, kunnes se lopulta julkaistiin 2010 hyvin arvosteluin, sai monia palkintoja ja teki Marlantesista median suosikin 66-vuotiaana esikoiskirjailijana, joka oli tehnyt varsinaisen työuransa yrityskonsulttina. Pian Marlantes julkaisi myös toisen Vietnam-aiheisen tekstinsä What It Is Like to Go to War (2011), joka kertoo omakohtaisesti sotaveteraanin kotiutumisesta.
1980-luvulla Marlantes vietti aikaa Oxfordissa Vietnam-romaaniensa taustatyötä tekemässä. Siellä hän tutustui suomalaiseen Risto E. J. Penttilään. He ystävystyivät ja pitivät yhteyttä myöhemminkin niin, että 2010-luvun lopulla Penttilä auttoi Marlantesia suomalaissiirtolaisista kertovan 700-sivuisen Deep Riverin yksityiskohdissa. Molempien miesten suku on kotoisin Keski-Pohjanmaan maakunnasta, jonne Marlantes sijoitti myös romaaninsa alkuvaiheet. Deep Riverin yksityiskohdissa kirjailijaa auttoivat myös kokkolalaislähtöinen toimittaja-kirjailija Marcus Prest sekä Vasabladetin toimittaja Anders Eklund.
Teokset

Matterhorn: A Novel Of The Vietnam War. Atlantic Monthly Press, 2010. ISBN 9780802119285.
What It Is Like to Go to War. Atlantic Monthly Press, 2011. ISBN 9780802119926.
Deep River, Atlantic Monthly Press, 2019, ISBN 9780802125385.
Käännös suomeksi
Anatoli Mariengof

| Anatoli Mariengof> Анатолий Борисович Мариенгоф |
| --- | --- |
 Anatoli Mariengof vuonna 1919.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Anatoli Borisovitš Mariengof
Syntynyt: 6. heinäkuuta (J: 24. kesäkuuta) Nižni Novgorod, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 24. kesäkuuta 1962 (64 vuotta) Leningrad, Neuvostoliitto
Ammatti:  Kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Tuotannon kieli: venäjä
Tyylilajit:  avantgarde, imaginismi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Anatoli Borisovitš Mariengof (Анатолий Борисович Мариенгоф); (6. heinäkuuta (J: 24. kesäkuuta) 1897 Nižni Novgorod Venäjän keisarikunta – 24. kesäkuuta 1962 Leningrad, Neuvostoliitto) oli venäläinen avantgardistikirjailija. Hän kuului vallankumouksen jälkeiseen imaginistien koulukuntaan.
Vsevolod Meyerholdin mukaan Mariengof oli ”tasavallan viimeinen dandy”. Kuuluisaksi hän kuitenkin tuli muistelmillaan, sillä hänen kirjallinen uransa ei juuri edennyt 1920-luvulta. Ilmestyessään kohua herättänyt teos Romaani vailla valhetta kertoo Venäjällä suositusta ja pidetystä runoilijasta Sergei Jeseninistä, joka oli tehnyt edellisenä vuonna itsemurhan. Mariengofin syvä ja homoeroottissävytteinen ystävyyssuhde Jeseniin päättyi välirikkoon kun kumpikin löysi naisystävän – Mariengof Anna Nikritinan ja Jesenin Isadora Duncanin.
Vaikka imaginistit olivat suosittuja ja suosiossa, Mariengofin teos Kyynikot (1928) kiellettiin, koska sen katsottiin antavan väärän kuvan neuvostotodellisuudesta.
Suomennetut teokset

Romaani vailla valhetta (Roman bez vranja). Suom. Olli Kuukasjärvi. Tamara Press. 160 s. ISBN 951-8994-06-4
Kyynikot (Ciniki), 1928, suom. ja jälkisanat Tomi Huttunen, Tamara Press, 1998, 142 s. ISBN 951-8994-05-6
"Aurinkojen konditoria" ("Konditerskaja solnts"). Suom. Tomi Huttunen. Idäntutkimus 1 (2004). Runo verkossa: Aurinkojen konditoria, Idäntutkimus
Aiheesta muualla

Tomi Huttunen, Имажинист Мариенгоф : Денди. Монтаж. Циники, Väitöskirja. Helsingin yliopisto 2007 (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Anni Sumari

Anni Sumari (s. 16. elokuuta 1965 Helsinki) on suomalainen kirjailija, runoilija ja kääntäjä. Hänen runojaan on käännetty yli 20 kielelle.
Elämä ja ura

Sumarin esikoisteos, novellikokoelma Matkakertomuksia pimeästä, julkaistiin 1986. Sen jälkeen häneltä ilmestyi lyhytproosaa ja runoutta. Vuonna 1998 Sumari sai Tanssiva karhu -palkinnon runokokoelmasta Mitta ja määrä. Hänen runoteoksensa Sineriaani (2000) oli Runeberg-palkintoehdokas. Vuonna 2001 ilmestyi Sumarin esikoisromaani Junanäytelmä.
Sumari valmistui filosofian maisteriksi yleisestä kielitieteestä ja tiedotusopista Helsingin yliopistosta vuonna 1991. Hän on toiminut muun muassa Kriittisen korkeakoulun kirjallisen ilmaisun opettajana, tiedotussihteerinä, viestintäsuunnittelijana ja freelance -kielentarkastajana. Sumari on ollut Suomen Kirjailijaliiton jäsen vuodesta 1988 ja MUU ry:n jäsen vuodesta 1994.
Sumari on suomentanut muuan muassa Samuel Beckettin teoksia ja Ódinnin ratsun, johon on vapaasti suomennettu islantilaisiin Runo-Eddaan ja Proosa-Eddaan sisältyvät jumalmyytit. Hän on suomentanut myös Nobel-palkitun yhdysvaltalaisrunoilija Louise Glückin runoja.
Teokset

Matkakertomuksia pimeydestä, 1986 (novelleja)
Beautiful dreamer, 1987 (lyhytproosaa ja proosarunoja)
Lyhenevä laulu kärsimyksen onnellisista puolista, 1992 (lyhytproosaa ja proosarunoja)
Sarkofagi, 1994 (runoja)
Sinun elämäsi jättiläinen, 1996 (runoja)
Mitta ja määrä, 1998 (runoja)
Sineriaani, 2000 (runoja)
Junanäytelmä, 2001 (romaani)
Vuodet vetten päällä, 2003 (runoja)
Läpinäkyvä punainen, 2005 (runoja)
Valkoinen – Arroganssi, 2010 (runoja)
Kermojen kerma: Valitut runot ja proosarunot 1986–2011. (runoja, 2011)
Olen kiivas kuin jumala, 2013 (runoja)
Hämärän sirpaleet otsalla, 2016 (runoja)
Merci – Mercy.  Enostone, 2021.  ISBN 978-952-7389-39-3
Seuraa yötä, joka kuin vihollinen rientää jo pois: runoja.  Enostone, 2023.  ISBN 978-952-399-053-1
Teokset > Suomennoksia

Samuel Beckett: Piiritetyn huoneen novelleja.  Like, 2000.  ISBN 951-578-720-3
Samuel Beckett: Huonosti nähty huonosti sanottu.  (Mal vu mal dit, 1981)  Like, 2002.  ISBN 952-471-001-3
Óðinnin ratsu: Skandinaaviset jumaltarut.  (Edda (mukaelma))  Suomentanut ja toimittanut Anni Sumari. Like, 2007.  ISBN 978-952-471-935-3
Anne Sexton: Elä tai kuole. Valitut runot.  Turku:  Savukeidas, 2016.  ISBN 978-952-268-178-2
Merenvaahdon palatsi: Yhdysvaltalaista nykyrunoutta (suomennosvalikoima) Rajamäki: Aviador 2019 ISBN 978-952-7063-84-2
Samuel Beckett: Seura.  (Company, 1980)  Rajamäki:  Aviador, 2020.  ISBN 978-952-7347-60-7
Louise Glück: Talvisia reseptejä kollektiivista.  (Winter Recipes from the Collective)  Enostone, 2021.  ISBN 978-952-7389-57-7
Louise Glück: Villi iiris.  (The Wild Iris, 1992)  Enostone, 2022.  ISBN 978-952-399-017-3
Tunnustuksia

Yleisradion Tanssiva karhu -palkinto vuoden runokirjasta teoksella Mitta ja määrä
Runeberg-palkintoehdokkuus teoksella Sineriaani
Aiheesta muualla

Anni Sumarin runoja Electric Verses -verkkoantologiassa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Marraskuun ryhmä

Alvar Cawén, Marraskuun ryhmäläisiä, 1921.
Alvar Cawén, Sokea soittoniekka, 1922.
Marraskuun ryhmä oli ekspressionismin innoittamien suomalaisten taiteilijoiden muodostama ryhmä, joka syntyi ensimmäisen maailmansodan aikana marraskuussa 1917. Ensimmäisen näyttelyn näytteilleasettajia olivat Tyko Sallinen, Juho Rissanen, Alvar Cawén, Marcus Collin, Juho Mäkelä ja Gabriel Engberg. Maalaukset jäivät myymättä.
Sen muita jäseniä olivat Eero Nelimarkka, Wäinö Aaltonen, Ilmari Aalto, Hannes Autere, Kalle Carlstedt, Mikko Carlstedt, Ragnar Ekelund, Uuno Eskola, Einar Ilmoni, Karl Ingelius, Jussi Jylänki, Albin Kaasinen, Viljo Kojo, Paavo Leinonen, Anton Lindforss, Arvo Makkonen, Alex Matson, Kosti Meriläinen, Jalmari Ruokokoski ja Antti Wanninen.lähde? Inni Siegberg oli mukana yhdessä näyttelyssä, mutta hänen nimeään ei mainita näyttelyluettelossa. Muuten jäsenet olivat miehiä ja taiteilijakuva miehinen.
Ryhmä piti viisi näyttelyä ja hajosi vuonna 1924.
Marraskuun ryhmä seurasi kansainvälistä kubismisuuntausta ja suhtautui väreihin kielteisesti, vaikka ryhmän johtaja Sallinen tekikin uransa alkuaikoina kokeiluja puhtaan paletin ja sateenkaaren väreillälähde?. Yleensä ottaen ryhmän värimaailma oli hyvin tumma ja maanläheinen. Kansalliset aiheet olivat pääosassa. Suomalaisissa taidepiireissä ei kuitenkaan arvostettu uusia taidesuuntauksia, ja etenkin Sallisen vapaata, voimakasta tyyliä arvosteltiin varsin voimakkaasti.
Vaikka ryhmä syntyi Sallisen ympärille, suunnan ensimmäisenä edustajana on usein pidetty Juho Mäkelää, jonka voimakkaat maalaukset herättivät huomiota 1910-luvulla.
Marraskuun ryhmä piti ensimmäisen näyttelynsä vuonna 1917. Ryhmittymä piti eri kokoonpanoissa viisi näyttelyä vuosien 1917–1924 välillä.
Ryhmä otti nimensä ensimmäisen näyttelyn ajankohdasta.
Aiheesta muualla

Marraskuun ryhmän suomalainen ekspressionismi. Valtion taidemuseo (Web Archive 4.9.2007).
Sándor Márai

Sándor Márai
Sándor Márai [ˈʃaːndor ˈmaːrɒi]  (11. huhtikuuta 1900 Košice, Itävalta-Unkari – 22. helmikuuta 1989 San Diego, Yhdysvallat), oli unkarilainen kirjailija.
Suomennetut teokset

(1940) Vendégjáték Bolzanóban; suom. Casanovan ainoa rakkaus (1946, Suomen Kirja; suom. Helga Nuorpuu)
(1941) Az igazi; suom. Sinipunainen nauha (1944, Suomen Kirja; suom. Helga Nuorpuu)
(1942) A gyertyák csonkig égnek; suom. Kynttilät palavat loppuun (2001, Atena; suom. Tuomo Lahdelma; ISBN 951-796-231-2)
Lisäksi on suomeksi ilmestynyt:
Mietteiden kirja: neuvoja, arvioita, mietelmiä ja meditaatioita vuosilta 1938–43 (valikoima lyhytproosaa) (2003, Atena; suom. Tuomo Lahdelma; ISBN 951-796-285-1)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sándor Márai Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Friderich Martens

Martensin teoksen kansilehti
Friderich Martens (1635–1699) oli saksalainen lääkäri ja luonnontutkija.
Martens työskenteli lääkärinä ja puoskarina Hampurissa. Vuonna 1671 hän osallistui Huippuvuorille suuntautuneelle tutkimusretkelle. Kapteeni Pieter Pieterszoon van Frieslandin komennoessa seilannut valaanpyyntialus Jonas im Walfisch lähti Hampurista 22. heinäkuuta ja palasi Elbelle 21. elokuuta. Martens teki tarkkoja muistiinpanoja ja julkaisi havaintonsa 1675 teoksessa Spitzbergische oder Grönländische Reise-Beschreibung, gethan im Jahre 1671. Teoksessa Martens raportoi niin säästä, merestä, kasveista ja eläimistä, täydennettynä monilla piirroksilla. Linnuista hän mainitsee jäälokin (Pagophila eburnea) ja pohjankiislan (Uria lomvia), jotka kuvattiin tieteelle vasta seuraavan vuosisadan jälkipuoliskolla.
Martensin teos käännettiin monille kielille ja se toimi arktisen eläimistön hakuteoksena lähes parin sadan vuoden ajan. Kansalliskirjastossa on teoksen hollanninkielinen alkuperäispainos vuodelta 1710.
Vuonna 1861 nimesi Adolf Erik Nordenskiöld Huippuvuorten Seitsensaarten (norj. Sjuøyane) saaristossa sijaitsevan saaren Martensøyaksi, Friderich Martensin kunniaksi.
Käännös suomeksi
Blue lacy

| Blue Lacy |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Teksas,  Yhdysvallat
Määrä:  Suomessa muutama kappale
Rodun syntyaika:  1800-luku
Alkuperäinen käyttö:  karjan paimennus, villisian metsästys ja jäljestys
Nykyinen käyttö:  paimen- ja metsästyskoira
Muita nimityksiä:  Texas Blue Lacy, Lacy, Lacy Dog, Blue Lacy Game Dog, Lacy Game Dog, Lacy Hog Dog
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Paino:  11–23 kg
Säkäkorkeus:  46–63 cm
Väritys:  sininen, punainen tai tricolor
Blue Lacy, myös lacy dog, on yhdysvaltalainen työkoirarotu. Se jalostettiin Teksasissa 1800-luvun puolivälissä, ja on ainoa teksasilainen koirarotu. Teksasin senaatti rekisteröi lacyn ensi kerran vuonna 2001. Senaatin päätöksessä nro. 436 77. lainsäädäntöelin kunnioitti lacyä "todellisena teksasilaisrotuna". Kesäkuussa 2005 blue lacystä tuli Teksasin virallinen osavaltiorotu.
Ulkonäkö

Lacy on vahva, nopea ja kevytrakenteinen. Paino on suhteessa säkäkorkeuteen. Säkäkorkeus on 46–53 cm. National Lacy Dog Associationin mukaan koiran painon tulisi olla säkäkorkeudesta ja työkunnosta riippuen  nartuilla 11–20 kg ja uroksilla 16–23 kg. Teksasin senaatin vuonna 2005 asettama rotumääritelmä poikkeaa muista: säkäkorkeus 46–63 cm ja paino 14–23 kg.
Ulkonäkö > Karvapeite

Karvapeitteen tulee olla lyhyt, sileä ja tiheä. Äärimmäisen pitkä tai karkea karva on hylkäävä virhe. Lacy tarvitsee vain vähäistä harjausta.lähde?
Ulkonäkö > Väri

Vaikka rotua yleensä kutsutaan blue lacyksi, rodussa hyväksytään kolme väritystä. Sininen voi olla mikä tahansa harmaan sävy vaaleanhopeasta tummaan hiileen. Punainen vaihtelee kermanvaaleasta ruosteenpunaiseen. Tricolorilla on sininen pohjaväri ja punaiset merkit. Sinisiä merkkejä ei hyväksytä punaisilla koirilla. Valkoista pitäisi esiintyä rinnassa ja voi ulottua leuasta nivusiin. Valkoista pitäisi myös olla yhdessä tai useammassa käpälässä. Äärimmäinen valkoisuus on epätoivottavaa ja merkit kasvoissa tai keskilinjan yläpuolella ovat hylkääviä virheitä. Silmät ovat terävät ja valppaat, ja niiden väri vaihtelee kirkkaankeltaisesta syvänruskeaan.
sininen
punainen
tricolor