Karl Marxin elämäkerta
Elämä > Pääoman synty

Kun Marx saapui Lontooseen, kaupunki eli voimakasta kasvukautta. Vuosien 1841–1841 välisenä aikanaselvennä se sai 300 000 uutta asukasta. Niiden joukossa oli tuhansia poliittisia pakolaisia. Erot yhteiskuntaluokkien välillä olivat jyrkät: Piccadillyn ja Mayfairin alueilla oli upeita palatseja, mutta niitä ympäröivät laajat slummialueet.
Marx ei tuhlannut aikaansa uuden kotipaikkansa nähtävyyksien tutkimiseen. Hän perusti uuden Kommunistiliiton Saksalaisten työläisten sivistysliiton tiloihin. Marxia vaivasivat raha- ja perhehuolet. Raskaana ollut Jenny Marx saapui Lontooseen syyskuun 17. päivä 1849. Perheessä oli nyt kolme lasta: Jennychen, Laura ja Edgar. Neljäs lapsi, joka oli poika syntyi 3. marraskuuta ja sai nimekseen Heinrich Guido. Marx esitti ystävilleen reipasta, mutta taloushuolet painoivat häntä. Asunnon vuokra Anderson Streetillä oli kuusi puntaa kuussa, mikä oli enemmän kuin hänellä oli rahaa. Engels saapui Lontooseen marraskuun 12. päivä vuonna 1849.
Marxin perheen taloustilanne kurjistui ja he joutuivat muuttamaan tilapäisasuntoon Sohoon. Jenny oli sairas ja jälleen raskaana. Koko kesän 1850 perhe odotti lopullista taloudellista romahdusta. Elokuussa Jenny matkusti Hollantiin Karlin enon Lion Philipsin luo. Marxin eno oli Philips-yhtiön perustaja. Karl pohti vakavasti perheen muuttoa Yhdysvaltoihin, mutta laivalippuihin ei ollut varaa. Engels pelasti ystävänsä perheen menemällä työhön perheyritykseensä Ernen & Engels Manchesterin konttoriin. Hän pysyi työssään seuraavat kaksikymmentä vuotta. Tekemällä pieniä kavalluksia yhtiön kassasta hän saattoi avustaa ystävänsä perhettä.
Loppuvuodesta 1850, puolen vuoden asuntokurjuuden jälkeen Marxin perhe löysi asunnon Dean Streetiltä. Asunnossa oli kaksi huonetta ja se oli kävelymatkan päässä British Museumista. Marx oli loputtoman väsynyt järjestöelämässä toimimiseen, sillä työväenjärjestöt ja -komiteat eivät saaneet riitelyn ohella mitään järkevää aikaiseksi. Häntä alkoi kiinnostaa kirjoittaminen. Marxin tarkoituksena oli kirjoittaa suurteos taloustieteestä, jonka piti olla ”miekka joka ilmestyessään olisi aikojen loppuun saakka alamaailman seiväs kapitalistien ja porvarien sydämessä”. Perhe-elämässä tapahtui juuri ennen muuttoa tragedia: Lontoossa syntynyt Heinrich-poika kuoli yllättäen.
Preussin viranomaiset olivat yhä kiinnostuneita Marxin elämästä ja muuan preussilainen poliisivakooja pääsi jopa hänen luokseen vierailulle. Hän kirjoitti eloisan kuvauksen työnantajalleen: ”Kaikesta näki, että siinä asunnossa piti majaa boheemi intellektuelli... Marx laiskottelee päiväkaudet... paiskii sen jälkeen töitä päiväkaudet yhteen menoon... nukkumaanmeno- tai heräämisaikoja ei perheessä tunneta.” Perheen taloustilanne pysyi edelleen heikkona ja epäillään, että vuonna 1851 syntyneen Franziska-tyttären vei hautaan seuraavana vuonna suoranainen kurjuus. Vuosien 1850–1857 välisenä aikana Engelsille lähetetyt kirjeet kertovat jatkuvasta ahdingosta: leipurit, lihakauppiaat ja veroviranomaiset ovat jatkuvasti pyytämässä myöhästyneiden maksujen suorittamista ja ulosottomies vierailee perheessä.
Pääoman ensimmäisen versio ilmestyi vuonna 1859 ja sai nimekseen Hahmotelmia poliittisen taloustieteen kritiikiksi. Marx oli lupaillut teosta ilmestyväksi jo vuodesta 1845 alkaen. Ystävät ja työväenliikkeen uranuurtajat latasivat teokseen valtavia odotuksia. Teos oli suunniteltu kuusiosaiseksi. Marx olisi halunnut julkaista teoksensa erillisinä niteinä ja ensimmäisen osan, joka käsittelisi pääomia ja lainoja pitäisi ilmestyä toukokuussa 1858, seuraavan kesäkuussa ja niin edelleen. Kireäksi suunniteltu aikataulu aiheutti terveyden heikkenemisen ja kirjeissään Engelsille Marx valittelee sappi- ja maksakipuja. Engels suhtautui valituksiin tyynesti, todeten ystävänsä keksivän erilaisia syitä vältelläkseen kirjoittamista. Marraskuussa 1858 saksalainen kustantaja tiedusteli mahtoiko käsikirjoitusta olla olemassakaan, joulukuussa Jenny-puoliso osallistui puhtaaksikirjoittamiseen, sillä Karl sairasteli. Tammikuussa 1859 oltiin siinä vaiheessa, että käsikirjoitus olisi voitu postittaa, mutta Marxin perheellä ei ollut siihen varaa. Apuun riensi Engels, joka maksoi postittamiseen vaaditut kaksi puntaa.
Postittaessaan käsikirjoitusta Engels kuuli Marxilta tunnustuksen: teos ei käsittele pääomaa lainkaan. Lausahdus oli pettymys paitsi Engelsille, mutta myös monille hänen ihailijoistaan. Wilhelm Liebknecht totesi, että kirja oli ollut hänen elämänsä suurin pettymys. Kirjaa ei mainostettu missään eikä juuri kukaan ottanut sitä edes arvosteltavaksi. Marx lupasi ryhtyä työskentelemään teoksen jatkon kanssa ja valmista piti olla jouluksi 1859.
Omasta mielestään Marx löysi tärkeämpää tekemistä. Hän sai itselleen suurta huvia polemiikillaan Bernin yliopiston luonnontieteen professori Karl Vogtia vastaan. Muuan kirjailija oli kertonut Marxille, että Vogt otti salaa raha-avustuksia Ranskan keisari Napoleon III:lta. Marx syötti juorun ensin emigranttilehtimies Elard Biskampille joka julkaisi sen heti Lontoon saksalaisessa sanomalehdessä. Vogt vastasi nostamalla oikeusjutun sanomalehteä vastaan ja voitti. Jutun aikana oli tullut Marxin nimi esiin. Nyt Vogt kosti myös Marxille herjaten tätä ”vallankumoushuijariksi”. Wogt oli kirjoittanut Marxia herjaavan kirjan ja lehtiartikkelin joka ilmestyi berliiniläisessä National–Zeitungissa. Marx nosti heti syytteen lehteä vastaan ja palkkasi asianajajan joka maksoi hänelle kaksi puntaa. Se romutti Marxin talouden ja taas oli käännyttävä Engelsin puoleen. Oikeudenkäynnin lopputuloksena oli, että lehtikirjoittelu oli ollut lain sallimissa rajoissa. Nyt tuli löytää uusi keino kostoon. Marx kirjoitti yli 400 liuskaa herjoja Vogtista joka oli Marxin mukaan ”Kirpputorilta hankittu Cicero, pullea sammakko, haisunäätä, hotellin hikikourainen potantyhjentäjä...”. Marx kustansi teoksensa ystäviltään keräämillään rahoilla ja teos Herr Vogt ilmestyi joulukuussa 1860. Teosta ei käsitelty julkisuudessa ja koko jupakka oli pelkkää ajan ja vaivan hukkaa.
Verukkeita kirjoitustyön lykkäämiselle tuntui löytyvän aina vain lisää. Preussin kuningas Vilhelm I oli vuonna 1861 tapahtuneen valtaantulonsa yhteydessä armahtaa kaikki poliittisista syistä maastakarkotetut.Ferdinand Lassalle lähetti Marxille kutsun tulla Preussiin tekemään uutta Neue Rheinische Zeitungin kaltaista lehteä. Marx epäili suunnitelman mielekkyyttä, mutta lähti Berliiniin koska lehti rahoitettaisiin 300 000 taalerin summalla, jonka muuan kreivitär oli testamentannut. Marx saapui Berliiniin ja Lassalle kestitsi häntä kuukauden. Marx tympääntyi vierailuunsa eikä tilannetta parantanut hänelle seuraneidiksi valittu kirjallisuuskriitikko Ludmila Assing, joka oli Marxin mukaan ”kenties rumin nainen, minkä olen eläissäni nähnyt.” Preussin kansalaisuuden palautuskin epäonnistui: Marx oli viranomaisten mukaan luopunut kansalaisuudestaan vapaaehtoisesti, joten häntä ei voinut armahtaa. Lopullinen syy kotiinpaluuseen oli se, että Marx huomasi düsseldorfilaisten kommunistien olleen oikeassa Lassallen suhteen: Lassalle oli toivottoman narsistinen ja suuruudenhullu. Kotimatkallaan hän poikkesi Trierissä äitinsä luona joka mitätöi poikansa velkoja ja sai enoltaan 160 puntaa avustusta.
Taloustilanne perheessä säilyi lohduttomana. Tyttöjen koulumaksuihin ja Jenny-puolison lääkärimaksuihin meni heti 40 puntaa. Vuokraisäntä peri myöhästyneitä vuokria ja kodin tarvikkeita vietiin panttilainaamoon aina lasten vaatteita myöten. Jennychen oireili psykosomaattisesti. Marxin perheen lapset eivät päässeet katsomaan ystäviensä kanssa maailmannäyttelyä kesällä 1862, sillä lippuihin ei ollut varaa. Kaikeksi onnettomuudeksi Ferdinand Lassalle tuli vierailulle. Lassalle vaati ja sai vieraanvaraisuutta syöden ja juoden hyvin sekä luennoimalla omasta hyvyydestään. Lassallen oli pakko nähdä isäntäperheensä kurja tilanne, mutta ei auttanut heitä mitenkään. Sen sijaan hän vaati Marxeja luovuttamaan jommankumman tyttäristään seuraneidikseen. Engelsille Marx kirjoitti että ”Lassalle vie kaiken aikani”. Vasta lähtiessään Lassalle tarjoutui auttamaan Marxin perhettä lainaamalla heille 15 puntaa. Engelsin hän vaati takaajaksi ja pommitti tätä myöhemmin jatkuvilla maksuvaateillaan.
Kiusallisen vieraan poistuttua kirjoitustyö lähti viimeinkin käyntiin. Taloudellinen tilanne pysyi huonona ja Marx haki työtä rautateiltä kirjurina. Hänet hylättiin epäselvän käsialan takia. Vuosien 1861–1863 välisenä aikana Marx sai kirjoitettua tuhatviisisataa liuskaa muistiinpanoja. Monta päivää kului British Museumin lukusaleissa lähdeteosten parissa. Moni aiemmin ylitsepääsemätön ongelma tuntui nyt ratkenneen, myös kysymys maanvuokrasta ja maatyön arvosta. Kirjoitustyö eteni siitäkin huolimatta, että Marx sairasteli tavanomaisia sairauksiaan, hammassärkyä, paiseita ja reumatismia. Lääkäri määräsi hänet kylpylään lepäämään ja siellä vaivasi kivulias maksa. Vuonna 1867 oli viimein valmista. Työnimi ”Hahmotelmia poliittisen taloustieteen kritiikiksi, osa II” hylättiin. Marxin kirjeenvaihtokaveri, hannoverilainen professori Ludwig Kugelmann ehdotti iskevää lyhyttä nimeä Das Kapital, Pääoma, joka kuulosti kirjoittajankin mielestä hyvältä.
Engels sai huhtikuussa 1867 Marxilta kirjeen, että nyt kauan odotettu teos on valmis. Rahattomuus oli ongelmana tälläkin kertaa. Engels lähetti ystävälleen 40 puntaa ja Marx lähti Hampuriin viemään käsikirjoitusta kustantamoon. Elokuun 16. päivänä teoksen korjausvedokset tulivat painosta. Ensipainos oli tuhat kappaletta, ja palkkio pieni. Teosta moitittiin sen ilmestyessä vaikeaselkoiseksi. Arvostelussaan Saturday Review totesi että kirjoittajan käsitykset asioista ovat vahingollisia, mutta ”hänen logiikkaansa ei ole syytä epäillä”. Contemporary Review kiinnitti arvosteluissaan huomionsa lähes pelkästään kirjoittajan saksalaisuuteen, mutta kiitteli inhimillistä lähtökohtaa.
Marraskuussa 1863 tuli Trieristä sähke, että Marxin äiti, Henriette Marx oli kuollut. Velkojen maksun jälkeen äidin perintöä jäi jäljelle sata puntaa. Rahat päätettiin käyttää paremman asunnon hankkimiseen ja Marxit vuokrasivat kartanotyyppisen talon Maitland Park Roadilta, osoitteesta Moderna Villas 1. Talo oli juuri sellainen, joita ajan menestyneet lääkärit ja lakimiehet hankkivat. Sen vuosivuokra oli 60 puntaa, eli aivan liian paljon Marxin perheen talouteen nähden. Vuoden 1864 toukokuussa Marxin vanha ystävä Wilhelm ”Lupus” Wolf kuoli ja testamenttasi koko omaisuutensa Karl Marxille. Kuolinpesän velkojen ja hautajaiskulujen jälkeen Marx sai 820 puntaa, mikä oli enemmän rahaa kuin hän oli elämässään ansainnut. Tämän johdosta Pääoman ensimmäinen osa on omistettu Wilhelm Wolfille. Rahoilla hankittiin elämään laatua: uusia huonekaluja, tyttärille lemmikkieläimiä ja perhe lähti rantalomalle. Tyttäret Jennychen ja Laura saivat pitää ystävilleen tanssiaiset. Marxista oli hyvää vauhtia tulossa herrasmies.
Jatko-osien kirjoittamiseen Marx ryhtyi heti vuoden 1868 alussa. Terveys kuitenkin petti ja Marx oli työkyvytön. Hän kirjoitti Engelsille kärsivänsä kivuliaista vyöruusuhaavoista, jotka valuivat verta. Vointi parani tilapäisesti maaliskuussa, mutta valtava päänsärky teki hänet vuoteenomaksi. Marx pohti perheen muuttoa Sveitsiin, sillä siellä olisivat elinkustannukset halvemmat. Lontoon etuina olivat kuitenkin British Museumin kirjasto ja toiminta Internationaalin liittoneuvostossa. Genevessä oli lisäksi vaarana törmätä venäläiseen anarkistiin Mihail Bakuniniin.