stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paavo Arni
Työura ja henkilöhistoria

Arni oli radio- ja televisiotoiminnan studiotekniikan uranuurtaja Suomessa, mutta myös akustiikan erikoisasiantuntija ja akustiikan alan edistäjä Suomessa. Hän suunnitteli useita akustisia tiloja, kuten Turun konserttitalon salin akustiikan, joka oli Suomen ensimmäinen konserttitarkoituksiin rakennettu sali, sekä Helsingin kauppakorkeakoulun päärakennuksen, Helsingin Kulttuuritalon ja Lahden konserttitalon akustiikat.
Arnin vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Emil Forsström ja Fanny Kyander. Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta 1924 ja valmistui sähkötekniikan alalta diplomi-insinööriksi 1930. Arni toimi Yleisradiossa radioteknikkona 1931–1934, studiopäällikkönä vuodesta 1934, yli-insinöörinä vuodesta 1952 ja teknillisenä johtajana vuosina 1964–1969. Vuonna 1952 hän oli myös Yleisradion olympiaosaston päällikkö. Arni oli meluntorjuntakomitean sihteeri vuodesta 1945 ja myöhemmin komitean puheenjohtaja. Hän myös opetti akustiikkaa useita vuosia Teknillisessä korkeakoulussa.
Paavo Arni oli naimisissa 1934–1949 radiotoimittaja Vuokko Arnin o.s. Knuutila kanssa. Avioeron jälkeen hän meni naimisiin 1949 Maire Harlinin kanssa.
Julkaisuja

Arni, Paavo: Käytännöllisen akustiikan perusteet.  Helsinki:  Otava, 1949.
Arni, Paavo: Rooms with reverberation time adjustable over a wide frequency band (Journal of the Acoustical Society of America, vol. 22, no. 3, 353–354)  1950. Acoustical Society of America. (englanniksi)
Särövääristymä sekä akustinen amplitudi- ja jaksolukumodulatio ja niiden merkitys ohjelmansiirrossa, 1954.
Aiheesta muualla

P. Arni : Åånikin pannaan varastoon, Suomen Kuvalehti, 04.05.1935, nro 18, s. 32, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Alexander Weckström

Alexander Weckström (s. 27. maaliskuuta 1987 Ahvenanmaa) on suomalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä. Hän on edustanut Suomen Veikkausliigassa IFK Mariehamnia (26 ottelua, 3 maalia). Hän pelasi kymmenisen vuotta Ruotsissa ja edusti siellä kolmannella sarjatasolla Skövde AIK:ta vuonna 2007, viidennellä sarjatasolla Ulvåkers IF:ää vuosina 2008–2009 ja IFK Örebrota vuonna 2009, viidennellä ja neljännellä sarjatasolla Rynninge IK:ta vuosina 2010–2013 ja 2015 sekä kuudennella sarjatasolla Adolfsbergs IK:ta vuosina 2016–2017. Ahvenanmaan jalkapallomaajoukkueessa hän on pelannut vuodesta 2007 alkaen kahdeksan ottelua ja viimeistellyt niissä viisi maalia.
Käännös suomeksi
Arild Andersen

Arild Andersen
Arild Andersen (s. 27. lokakuuta 1945 Strømmen) on norjalainen jazzbasisti.
Andersen soitti Jan Garbarekin kvartetissa 1967–1973 yhdessä Terje Rypdalin ja Jon Christensenin kanssa. Samoihin aikoihin hän työskenteli norjalaislaulaja Karin Krogin kanssa ja soitti vierailevien amerikkalaismuusikoiden rytmisektioissa. Näihin lukeutuivat Phil Woods, Dexter Gordon, Bill Frisell, Hampton Hawes, Johnny Griffin, Sonny Rollins, Sheila Jordan ja Chick Corea. Muita kansainvälisiä soittokumppaneita olivat muun muassa Don Cherry, George Russell, Ferenc Snétberger, Tomasz Stańko, Edward Vesala ja Juhani Aaltonen.
Andersen on levyttänyt toistakymmentä albumia ECM-levymerkille sekä yhtyeen johtajana että Masqualero-yhtyeen jäsenenä, ja soittanut kymmenillä muiden artistien albumeilla.
Vuonna 2009 Ranskan jazzakatemia (Académie du Jazz) nimitti Andersenin vuoden eurooppalaiseksi muusikoksi.
Diskografiaa > Soololevyt

1975: Clouds In My Head (ECM)
1977: Shimri (ECM)
1978: Green Shading Into Blue (ECM)
1981: Lifelines (ECM)
1981: A Molde Concert (ECM), John Taylorin, Bill Frisellin ja Alphonse Mouzonin  kanssa
1990: Sagn (Kirkelig Kulturverksted), tilausteos Vossajazz-festivaaleille 1990
1993: Arv (Kirkelig Kulturverksted)
1994: If You Look Far Enough (ECM), Ralph Townerin ja Naná Vasconcelosin kanssa
1995: Kristin Lavransdatter (Kirkelig Kulturverksted)
1997: Hyperborean (ECM)
1998: Sommerbrisen (Kirkelig Kulturverksted), Frode Alnæsin ja Stian Carstensenin kanssa
2003: Julegløggen (Kirkelig Kulturverksted),  Frode Alnæs & Stian Carstensenin kanssa
2004: The Triangle (ECM), Vassilis Tsabropoulosin ja John Marshallin kanssa
2005: Electra (ECM)
2006: Høstsløv (Kirkelig Kulturverksted),  Frode Alnæsin ja Stian Carstensenin kanssa
2008: Live at Belleville (ECM), Paolo Vinaccian ja Tommy Smithin kanssa
2012: Celebration (ECM), the Scottish National Jazz Orchestran kanssa
2014: Mira (ECM), Paolo Vinaccian ja Tommy Smithin kanssa
Diskografiaa > Sessiomuusikkona

Chris Dundas
2014: Oslo Odyssey (BLM)
Ketil Bjørnstad
2013: La Notte (ECM)
Don Cherry
1968: Eternal Rhythm (MPS)
Jan Garbarek
1969: Esoteric Circle (Flying Dutchman)
1970: Afric Pepperbird (ECM)
1971: Sart (ECM)
1972: Triptykon (ECM)
George Russell
1971: The Essence of George Russell (Sonet)
1982: Trip to Prillarguri (Soul Note)
1983: Listen to the Silence (Soul Note)
Terje Rypdal
1971: Terje Rypdal (ECM)
Bobo Stenson
1971: Underwear (ECM)
Ketil Bjørnstad
1973: Åpning (Philips)
1976: Finnes Du Noensteds Ikveld (Kirkelig Kulturverksted)
1990: The Shadow (Kirkelig Kulturverksted), feat. Randi Stene, runot John Donne (1562–1626)
1990: Odyssey (Kirkelig Kulturverksted)
2004: Grace (Universal), feat. Anneli Drecker
2007: Devotions (Universal)
Pål Thowsen, Jon Christensen & Terje Rypdal
1977: No Time For Time (Zarepta)
Sheila Jordan
1978: Sheila (SteepleChase)
David Darling
1981: Cycles (ECM)
Bill Frisell
1982: In Line (ECM)
Masqualero
1983: Masqualero (Odin)
1986: Bande a Part (ECM)
1988: Aero (ECM)
1991: Re-Enter (ECM)
Vassilis Tsabropoulos
1999: Achirana (ECM)
Markus Stockhausen
2000: Kartā (ECM)
2002: Joyosa (Enja)
2008: Electric Treasures (Aktivraum)
Carsten Dahl
2002: The Sign (Stunt)
2003: Moon Water (Stunt)
2006: Short Fairytales (EmArcy)
2012: Space Is the Place (Storyville)
2013: Under the Rainbow (Storyville)
Ferenc Snétberger & Paolo Vinaccia
2004: Nomad (Enja)
Andy Sheppard
2008: Movements in Colour (ECM)
Yelena Eckemoff
2013: Glass Song (L & H Production)
Aiheesta muualla

Arild Andersenin verkkosivusto
Käännös suomeksi
Salaojayhdistys

Salaojayhdistys ry on suomalainen yhdistys, jonka tarkoituksena on huolehtia salaojituksen laadusta Suomessa sekä toimia alan tiedottajana ja kouluttajana. Yhdistys on perustettu vuonna 1917 nimellä Suomen Salaojitusyhdistys. Vuodesta 1945 lähtien nimenä oli Salaojitusyhdistys ja sitten pitkään Salaojakeskus. Yhdistys vietti satavuotisjuhliaan vuonna 2017.
Vuonna 2016 yhdistyksellä oli jäseniä hieman alle 3 500. Salaojayhdistyksen jäsenet ovat pääosin viljelijöitä ja maatalousalan toimijoita.
Tehtävät

Salaojayhdistyksen keskeisimmät tehtävät:
Salaojituksen edistäminen ja yhteistyö
Ammatillinen osaaminen ja koulutus
Viranomaistehtävät
Salaojatutkimus
Salaojakarttatietokannan ylläpito ja hallinnointi
Salaojayhdistyksen rooli on muuttunut merkittävästi sadan vuoden aikana. Toiminta kasvoi vaatimattomasta alusta 1980-luvun merkittäväksi suunnittelu- ja neuvontajärjestöksi, jonka palveluksessa oli 120 henkilöä. 1990-luvun alun lama johti siihen, että salaojituksen suunnittelutoiminta siirrettiin valtakunnallisen maatalousneuvontajärjestön ja kahden maakunnallisen organisaation vastuulle. Laman jälkeen salaojitustoiminta on virkistynyt. Maatalouden rakennekehitys, heikko kannattavuus ja ympäristökysymykset ovat nostaneet kuivatuksen ja salaojituksen merkittävään rooliin suomalaisessa alkutuotannossa.
Yhdistys julkaisee jäsenilleen kerran vuodessa ilmestyvää jäsenjulkaisu-lehteä sekä Ajokeppi-julkaisua salaojaurakoitsijoille, salaojasuunnittelijoille, valtiohallinnolle sekä alan teollisuudelle.
Yhdistys tuottaa salaojituksen opetusmateriaalia ja järjestää vuosittain salaoja-ammattilaisten koulutustapahtuman, Salaojituksen neuvottelupäivät.
Yksi yhdistyksen tärkeimmistä tehtävistä on ylläpitää koko maan kattavaa salaojakarttatietokantaa, johon on ladattu lähes kaikki Suomen salaojakartat sadan vuoden ajalta.
Kirjallisuutta

Aarrevaara, Heikki: Suomen salaojituksen historia.  (3. uudistettu painos; 1. painos 1993)  Helsinki:  Salaojituksen tukisäätiö, 2014.  ISBN 978-952-5345-30-8
Aiheesta muualla

Yhdistyksen kotisivut
Asetyylikysteiini

| --- | --- |

Asetyylikysteiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(R)-2-asetamido-3-sulfanyylipropaanihappo
Tunnisteet
CAS-numero: 616-91-1
ATC-koodi: R05CB01
PubChem CID: 12035
DrugBank: DB06151
Kemialliset tiedot
Kaava: C5H9NO3S 
Moolimassa: 163,195 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 109,5 °C
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 83 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 5,6 tuntia
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen, intravenoosi
Asetyylikysteiini, myös N-asetyylikysteiini tai tarkemmin N-asetyyli-L-kysteiini, on aminohappo, joka on luonnossa yleisen kysteiinin johdos. Sillä on eräitä farmakologisia ominaisuuksia, joiden vuoksi sillä on lääkinnällistä käyttöä. Sen IUPAC-nimistökoodin mukainen nimi on 2-asetamido-3-sulfanyylipropaanihappo.
Asetyylikysteiiniä käytetään limaa irrottavana yskänlääkkeenä. Sen mekanismia ei täsmällisesti tunneta, mutta se katkoo sitkeän liman disulfidisidoksia ainakin hengitettynä. Se on kuitenkin käytössä veteen sekoitettavina poretabletteina, joiden kauppanimiä ovat Suomessa Mucomyst, Meditus ja Bisolaclar. Aine imeytyy nopeasti suolistossa, ja sen biologinen hyötyosuus on vajaa kymmenen prosenttia. Asetyylikysteiiniä käytetään myös kystisen fibroosin hoidossa limaisuutta vastaan. Myös muilla kysteiinijohdoksilla, kuten karbokysteiinillä, on samantapainen limaa pilkkova ominaisuus.
Asetyylikysteiiniä käytetään lääkkeenä myös akuutissa parasetamolimyrkytyksessä spesifisenä antidoottina eli niin sanottuna vastamyrkkynä suojaamaan maksaa pysyvältä vaurioitumiselta. Tällöin lääke annetaan suonensisäisesti. Samaa tarkoitusta palvelee sen käyttö muun muassa valkokärpässieni- ja nääpikkämyrkytyksissä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Terhi Ahola ja Risto Lapatto: N-asetyylikysteiini: uusia käyttömahdollisuuksia vanhalle aineelle, Lääketieteellinen Aikakauskirja Duodecim, 1999;115(4):375
PubChem: Acetylcysteine (englanniksi)
DrugBank: Acetylcysteine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Acetylcysteine (englanniksi)
ChemBlink: N-Acetyl-cysteine (englanniksi)
Lemmikit 1998–2008

| Lemmikit Jonna Tervomaa |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1998–2008
 Julkaistu: 1. lokakuuta 2008
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 79.06  157:22 (Erikoispainos)
 Levy-yhtiö: Universal
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 28.
Jonna Tervomaan muut julkaisut
| Parempi loppu 2007 | Lemmikit 2008 | Eläköön 2013 |
Lemmikit 1998–2008 on Jonna Tervomaan 1. lokakuuta 2008 julkaistu kokoelma-albumi. Kokoelma julkaistiin kahtena versiona: yhden albumin versiona, joka sisältää kaikki singleinä julkaistut kappaleet, sekä kahden albumin versiona, jolla on singlejen lisäksi mukana toinen albumillinen harvinaisuuksia. Erikoispainosta painettiin rajallinen määrä ja se myytiinkin nopeasti loppuun.lähde?
Albumi oli ensimmäisellä listaviikollaan albumilistan sijalla 28.
Kokoelmaa varten äänitettiin uusi kappale "Päästä yli", joka julkaistiin myös singlenä elokuussa 2008.
Kappaleet

| --- | --- |
 Lemmikit Suljettu sydän – 3.03  Läpikulkumatkalla (Single edit) – 4.07  Se ei kuulu mulle – 3.47  Keskeneräinen – 4.23  Päästä yli – 3.30  Myöhemmin (Radio edit) – 4.23  Yhtä en saa – 3.52  Roi – 4.00  Stop – 2.27  Valmista mut – 3.57  Rakkauden haudalla – 3.58  Toisen kanssa (Radio edit) – 3.33  Tänään lähdetään – 2.55  Suunta muuttuu – 3.25  Et tahdo tietää – 3.01  Kupla – 3.43  En sinulta rauhaa saa (Radio mix) – 4.42  Likainen mies – 4.08  Yksi synti sallitaan – 3.38  Päivänsäde – 4.05  Lempi pehmentää pään (Edit) – 4.29  :  Harvinaiset helmet Onnellinen päivä – 5.39  Missä lie kondiksessa – 3.44  Peilikuva (trio-live) – 4.33  Kaiken se kärsii (akustinen studiolive) – 4.26  Regina Linnanheimo (Jonna Tervomaa & Pekka Kuusiston jousiyhtye) – 3.47  Toiset meistä (Nieminen & Litmanen & Tervomaa) – 3.57  Tyhjää (Asko Raivio) – 4.17  Neljä seinää (trio-live) – 5.51  Kaalimaan kansa – 5.02  Palvomaan sua (Nieminen & Litmanen & Tervomaa) – 6.01  Likainen mies (trio -live) – 3.18  Myöhemmin (live / Kaustinen Folk Music Festival) – 4.51  Yhtenä iltana – 5.38  Kylmä joki (studiolive) – 4.43  Sammuttakaa kaikki valot (akustinen studiolive) – 4.52  Vielä kun kaikki on paikallaan – 3.22  Penni – 4.24
Arvostelut

Soundi:
Kiestingin motti

Kiestingin motti oli saarrostus, joka tapahtui jatkosodan hyökkäysvaiheen aikana elokuussa 1941. Neuvostojoukot motittivat suomalais-saksalaiset joukot Kiestingin ja Louhen välillä Itä-Karjalassa.
Jatkosodassa suomalainen III armeijakunta valtasi Kiestingin elokuussa 1941. Saksalaiset joukot pyrkivät maantietä pitkin Kiestingistä kohti Louhea ja Muurmannin rataa. He kokivat kovaa vastarintaa. Everstiluutnantti Jussi Turtolan johtama suomalainen ryhmä J eteni rautatielinjaa pitkin Kiestingistä kohti Louhea aluksi kohtaamatta vastusta. Suomalaiset etenivät melko lähelle Louhea, kunnes neuvostoliittolaisten vastarinta alkoi tiivistyä lisäjoukkojen myötä. Eteentyöntynyt suomalais-saksalainen tuhatlukuinen osasto kärsi huomattavia tappioita seuranneessa Kiestingin motissa. Elokuussa 1941 motista lopulta päästiin vetäytymään ja ryhmitystä muutettiin: Kiestinki–Louhi-rautatien pohjoispuolelle tuli rintamavastuuseen SS-divisioona Nord ja eteläpuolelle Suomen III armeijakunta.
Talvella 1941–1942 taistelutoiminta oli vähäisempää Kiestingin suunnalla. Rintamavastuun ottaneet saksalaiset joukot vetäytyivät sieltä vasta syyskuussa 1944.
Kirjailija Kalle Päätalo kuvaa oloja Kiestingissä, haavoittumisensa Kapustnajajoella, paluun etulinjasta Kiestinkiin Louhen rataa pitkin, sekä paluun Kuusamoon, juuri ennen JR 53 mottiin joutumista romaanissaan Liekkejä laulumailla.
Axel Niklas Herlin

| Axel Niklas Herlin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. toukokuuta 1838 Naantali
Kuollut: 30. heinäkuuta 1906 (68 vuotta) Pori
Ammatti:  juristi
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Das Rechtssystem der Sozialdemokratie (1894)
Axel Niklas Herlin (11. toukokuuta 1838 Naantali – 30. heinäkuuta 1906 Pori) oli suomalainen juristi, jota on kutsuttu ”Suomen ensimmäiseksi sosialistiksi”. Hän tutustui sosialismiin opiskellessaan Saksassa 1860-luvun alussa, mutta ei milloinkaan ollut aktiivisesti mukana suomalaisessa työväenliikkeessä tai juurikaan tekemisissä suomalaisten työväenjohtajien kanssa.
Elämä > Opiskeluvuodet ja työura

Herlinin vanhemmat olivat Naantalin kappalainen Axel Herlin (1807–1839) ja Charlotta Katarina Aejmelaeus (1809–1882). Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta vuonna 1859. Tämän jälkeen Herlin opiskeli teologiaa Helsingin yliopistossa, kunnes 1861 aloitti insinööriopinnot Saksassa Karlsruhen teknillisessä yliopistossa. Palattuaan kahden vuoden kuluttua kuluttua Suomeen, Herlin toimi kirjanpitäjänä ja isännöitsijänä veljensä Gustaf Albert Herlinin perustamassa Hill Helsingfors -terästavaratehtaassa. Yrityksen mentyä konkurssiin vuonna 1870, Herlin muutti Venäjälle, jossa hän työskenteli tavallisena työmiehenä Tulan metallitehtaassa. Vuonna 1872 Herlin palasi Suomeen ja muutti asumaan isäpuolensa kirkkoherra Matias Laurilliuksen luokse Marttilaan. Hän kirjoitti parin vuoden ajan eri sanomalehtiin, kunnes 1874 suoritti 36-vuotiaana uudelleen ylioppilastutkinnon ja kirjautui Helsingin yliopistoon. Seuraavana vuonna Herlin valmistui filosofian kandidaatiksi ja vuonna 1878 molempien oikeuksien kandidaatiksi, jonka jälkeen hän auskultoi Turun hovioikeudessa ja sai varatuomarin arvon 1879. Vuosina 1880–1882 Herlin työskenteli senaatin ylimääräisenä kopistina, 1882–1890 vankeinhoitohallituksen apukamreerina ja 1890–1903 Ulvilan kihlakunnan kruununvoutina Porissa.
Eläkkeelle jäätyään hän vietti Porissa myös viimeiset elinvuotensa kuolemaansa 1906 saakka. Herlin oli saanut vain muutamia tunteja ennen kuolemaansa ensimmäiset tiedot Helsingissä käynnistyneestä Viaporin kapinasta, johon hänen kerrotaan suhtautuneen suurella innokkuudella. Herlin on haudattu Poriin Käppärän hautausmaalle.
Perhe

Axel Niklas Herlin oli Kone Oy:n vuonna 1924 ostaneen Harald Herlinin setä. Tämä loi yrityskaupallaan pohjan Herlinin suvun nykyiselle vauraudelle.
Teokset

Das Rechtssystem der Sozialdemokratie. Ein erster Entwurf von A. N. Herlin.  Nürnberg:  Verlag Wörlein & Comp., 1894.
Kirjallisuutta

Kangas, Urpo: Axel Niklas Herlinin (1838–1906) yleinen yhteiskuntateoria. Oikeus, 1984, nro 3, s. 166–176.  Helsinki:  Oikeuspoliittinen yhdistys Demla & Oikeus- ja yhteiskuntatieteellinen yhdistys. ISSN 0356-4037
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Fredrik Klingstedt

Fredrik Woldemar Klingstedt (19. lokakuuta 1881 Hämeenlinnan maalaiskunta – 23. helmikuuta 1964 Loviisa) oli suomalainen kemisti ja kasvitieteilijä, joka toimi Åbo Akademin professorina. Klingstedt oli mukana myös sortokausien aikaisessa aktivistiliikkeessä.
Elämä

Hämeenlinnassa syntyneen Klingstedtin vanhemmat olivat ratsumestari Carl Fredrik Klingstedt ja Olga Appelberg. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Nya svenska läroverketista, opiskellen sen jälkeen Helsingin yliopistossa vuodesta 1900 lähtien ja myöhemmin Åbo Akademissa. Vuodesta 1925 Klingstedt toimi Åbo Akademin kemian dosenttina ja väitteli tohtoriksi 1927. Hän oli Åbo Akademin kemian professori 1928–1931 sekä puukemian ja kemiallisen teknologian professori 1931–1947. Tämän jälkeen Klingstedt toimi vielä Kymin Oy:n neuvottelevana kemistinä 1949–1952. Kasvitieteilijänä Klingstedt teki kesällä 1909 tutkimusmatkan Vesisaareen ja Kuolan niemimaalle yhdessä Alvar Fredrik von Fieandtin kanssa.
Klingstedt avioitui vuonna 1907 Gustava Fredrika Bengtsin kanssa.
Aktivismi

Heinäkuussa 1905 Klingstedt osallistui aktiivisen vastustuspuolueen ja Helsingin työläisaktivistien taisteluosaston suunnittelemaan Suomen kenraalikuvernöörin apulaisen Vladimir Deutrichin murhayritykseen. Hän valmisti Helsingin yliopiston kemian laitoksella pommin, jonka toimittaja Artturi Salovaara heitti Senaatintorilla kohti Deutrichia. Räjähteeseen tarvittavia materiaaleja ja rakennusohjeita Klingstedt oli saanut Sveitsissä asuneilta venäläisiltä vallankumouksellisilta.
Klingstedt rakensi myös Viipurin läänin poliisikomentajalle Leo von Grossille toukokuun alussa 1905 lähetetyn pakettipommin, joka ei kuitenkaan pakettia avattaessa räjähtänyt. Kesällä häntä avusti pommien valmistuksessa Sveitsistä Suomeen saapunut venäläisten sosialistivallankumouksellisten räjähdysaine- ja pommiasiantuntija Pinhas Rutenberg, joka oleskeli Suomessa tohtori Braunin nimellä. Hämeen läänin kuvernööriä Aleksandr Papkoffia vastaan 10. syyskuuta 1905 Hämeenlinnassa tehty pommi-isku epäonnistui kun kuvernöörin vaunujen viereen heitetty maitokannuun piilotettu pommi ei räjähtänyt vaan syttyi vain palamaan. Syyskuun lopulla 1905 aktivisteihin kuulunut Uno Serenius ja eräs työläisaktivisti aikoivat tehdä pommiattentaatin Suomen kenraalikuvernööri, ruhtinas Ivan Obolenskia vastaan Kaipiaisten rautatieasemalla Klingstedtin ja Rutenbergin rakentamalla seitsemän kilon painoisella pommilla. Pommissa käytetty dynamiitti oli tuotu maahan aselaiva John Graftonin lastin mukana. Obolenski muutti kuitenkin matkasuunnitelmiaan ja matkasi Pietariin junan sijasta laivalla. Serenius aikoi sitten käyttää samaa pommia Viipurin läänin kuvernöörin viransijaista vapaaherra Michael von Medemia vastaan tehdyssä iskussa, mutta tämä hanke ei toteutunut.
Teoksia

Statistiska undersökningar av språkförhållandena i Nylands län åren 1895 och 1905, Helsinki, 1909.
Ungdomsrörelsen i svenska Nyland 1889-1914, Nylands Svenska Ungdomsförbund, Helsinki, 1915.
Ett tvivelaktigt konsortium och andra uppsatser, WSOY, Helsinki, 1916.
Über die ultravioletten Absorptionsspektren einiger Mono- und Biderivate des Benzols, Åbo Akademi, Turku, 1924.
Über die Einwirkung von unterchloriger Säure auf Benzolkohlenwasserstoffe, Åbo Akademi, Turku, 1927.
Om basiska kalksalter och bildningen av klorkalk, Åbo Akademi, Turku, 1932.
Über basische Calsiumsalze, Åbo Akademi, Turku, 1936.
Über Farbenreaktionen von Flechten der Gattung Usnea, Societas pro Fauna et Flora Fennica, Helsinki, 1965.
Bidrag till kännedomen om floran i Pernå socken, Bertel Lembergin kanssa, Societas pro Fauna et Flora Fennica, Helsinki, 1967.
Kopila

Kopila on kylä Somerniemellä Somerolla. Kylä sijaitsee seututien 280 varrella ja sen lähimpiä naapurikyliä Somerniemellä ovat Oinasjärvi lännessä ja Viuvala idässä. Etelässä kylä rajoittuu Nummen Leppäkorven kylään ja kaakkoiskulmastaan myös Pusulan Marttilan kylään. Vuoden 2010 lopussa kylässä oli 78 asukasta, mikä teki siitä asukasluvultaan Someron 47 varsinaisesta kylästä  28:nneksi suurimman.
Yhdessä Somerniemen Oinasjärven, Jakkulan ja Viuvalan kanssa Kopila on yksi Karjaanjoen vesistöön kuuluvan Oinasjärven rantakylistä. Kylän itärajana Somerniemen Viuvalan kylää vastaan on Oinasjärvestä alkava ja Nummen Pitkäjärveen Lohjalla laskeva Pitkiönjoki. Pitkiönjoen varressa sijaitseva 12 metriä korkea siirtolohkare Pitkäpaasi on rajakivenä Someroon nykyisin kuuluvien Somerniemen Viuvalan ja Kopilan sekä Lohjaan nykyisin kuuluvien Nummen Leppäkorven ja Pusulan Marttilan välillä.
Historiallisesti Kopilan kylä on ollut samaa jakokuntaa viereisen Oinasjärven kylän kanssa ja kylän vanha tontti on sijainnut lähellä Oinasjärven rantaa. Vuoteen 1543 Kopila oli yksinäistalo, mutta jaettiin sitten kahtia. 1650-luvulla kylän taloista muodostettiin Kopilan kartano. Kopilan kylän vanhalla kylätontilla sijaitseva, 1840-1860-lukujen välillä rakennettu Kopilan kartanon päärakennus on rakennus- ja kulttuurihistoriallisesti merkittävä.
Lars von Hellens

| Lars Hjalmar von Hellens |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 13. kesäkuuta 1869 Piikkiö
Kuollut: 24. toukokuuta 1953 (83 vuotta) Helsinki
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  Venäjä 1884–1917  Ukrainan valtakunta 1917–1918  Suomi 1918–1942
Komentajuudet:  Keisarillisen perheen tarkk’ampujapataljoona
Taistelut ja sodat:  ensimmäinen maailmansota, lokakuun vallankumous, Venäjän sisällissota, Ukrainan itsenäisyyssota
Sotilasarvo:  kenraalimajuri
Lars Hjalmar von Hellens (13. kesäkuuta 1869 Piikkiö – 24. toukokuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen kenraalimajuri. Valmistuttuaan kadettikoulusta 1887 hän siirtyi Keisarin paašikouluun Pietariin. Von Hellens palveli valmistuttuaan keisarillisessa tarkk’ampujapataljoonassa, jossa hänestä tuli komppanian päällikkö 1899. Hänet ylennettiin kapteeniksi 1901. Vuonna 1909 hänet ylennettiin everstiksi ja määrättiin Tsarskoje Selon keisarillisen perheen tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä kesällä 1914 von Hellens lähti tarkk'ampujapataljoonan komentajana rintamalle. Sodan alkuvaiheessa syyskuun 1914 taisteluissa von Hellens ansaisi taisteluista Yrjön miekan. Loppuvaiheessa vuonna 1917 hän oli kenraalimajuriksi ylennettynä Ukrainassa armeijakunnan komentaja. Hänen poikansa Max von Hellens toimi tällöin isänsä adjutanttina. Kyseinen yksikkö siirtyi vuoden 1917 lopulla itsenäistyneen Ukrainan kansantasavallan armeijan yksiköksi.
Kenraalimajuri von Hellens toimi vuoden 1918 Kiovassa saksalaisten miehityshallinnossa, joka käytännössä piti valtaa saksalaisten tukemassa Ukrainan valtakunnassa. Kun keisarillinen Saksa antautui ympärysvalloille marraskuussa 1918, von Hellens palasi Suomeen ja oli Suomen armeijan palveluksessa vuoteen 1929. Sen jälkeen hän oli vuodet 1930–1940 Helsingin Säästöpankin Hakaniemen konttorin johtaja.
Yksityiselämä

Hänen isänsä oli Turun hovioikeuden presidentti Lars Theodor von Hellens, joka sukunsa päämiehenä ylennettiin 1896 Suomen ritarihuoneeseen vapaaherrallisena sukuna 61.
Hän oli naimisissa Maria Viktorovna Gubinan kanssa. Heidän poikansa majuri Max von Hellens tuomittiin sotapetoksesta kuolemaan 1942, mutta Yhdysvaltain painostuksen takia tuomiota ei kuitenkaan pantu täytäntöön. Välirauhan jälkeen syyskuussa 1944 Max vapautettiin liittoutuneiden hyväksi toimineena.