Tollensen taistelukenttä
Tulkinta

Tähänastiset tutkimukset viittaavat siihen, että pronssikauden mittapuun mukaan kaksi suurta armeijaa otti yhteen alavalla Tollensenjoen rantakosteikolla. Nyt kaivetut muutamat pienialaiset kohteet (yhteensä 450 neliömetriä) osoittavat, että koko taistelualueella kuoli mahdollisesti satoja taisteluihin osallistuvia ihmistä. Silloin taisteluista selvisi elossa, niin kuin yleensäkin, vieläkin suurempi joukko ihmisiä. Voidaanko puhua jo tuhansista osallistujista, jää vielä jatkoarvioiden varaan.
Tutkijat ovat tähän asti pitäneet pronssikauden maatalousyhteisöjä melko rauhaa rakastavina ja suurten keskusten puuttumisen olevan merkki suojautumisen tai jopa linnoittautumisen tarpeettomuudesta. Itäisen Välimeren sankaritarinat suurista sodista ovat jääneet useimmiten ilman arkeologisia todisteita ja arviot pronssikauden taisteluiden osallistujamääristä ovat siksi kutistuneet tarinoitaan pienemmiksi. Nyt voidaankin sanoa, että tämän taistelupaikan tutkimukset romuttavat todisteillaan aiemmat varovaiset arviot.
Vaikka tutkittua aluetta pidetäänkin vähäisenä, voidaan sen antamaa tilastollista tietoa hyödyntää monessa asiassa. Vainajien hampaiden isotooppitutkimukset kertovat, minkälaisessa geologisessa ympäristössä tutkittava henkilö vietti lapsuutensa. Taistelijat eivät olleet koottu paikallisista maanviljelijöistä, jotka olisivat kokoontuneet taisteluun hetkellisen innoituksen voimasta. Tässä tutkimuksessa havaittiin suuren osan vainajista tulevan muualta kuin Pohjois-Euroopasta. Moni heistä tuli Etelä-Euroopasta tai Keski-Euroopasta satojen kilometrien päästä. Samaa kertoivat typpianalyysi ja geneettiset vertailut.
Tutkijoiden työ hyvin säilyneiden luiden traumojen vertailussa paljasti, etteivät kaikkein tuoreimpien traumojen jäljet olleet ehtineet parantua ollenkaan. Tämä kertoo siitä, että tässä taistelussa oli ollut kyse vain yhden tai muutaman päivän yhteenotosta. Taistelupaikalle ei kokoonnuttu usean viikon ajaksi, joiden aikana vainajien haavat olisivat ehtineet parantua hieman. Osa haavoista on ylettynyt luihin asti, mikä viittaa teräviin aseisiin ja suureen voimankäyttöön. Teräaseiden lisäksi oli käytössä ollut myös nuijia ja mailoja. Niillä on aiheutettu monelle vainajalle kallonmurtumia. Kuten arkeologit yleisesti tietävät, olivat sellaiset taisteluvarusteet ilmaantuneet hautojen löytöaineistoihin, joilla suojattiin kehon osia ja päätä iskuilta. Kypärien, sääri- ja käsisuojien sekä vartalon panssareiden käyttäminen on vaatinut käyttäjältään runsaasti harjoittelua. On tietenkin oletettava, että tällaisia varusteita kantavat ammattisotilaat ovat ottaneet osaa tähänkin suureen taisteluun. Yleensäkin, tämän kokoluokan taistelun muodostuminen kertoo Euroopassa toimivasta sotilasluokasta, joka tarjosi ammattimaisesti verkostoituneena suojelua ja taisteluvoimaa. Tämä ammattikunta ohjasti tai johti suuria taisteluja, mikä vaati vuosien kokemusta onnistuakseen.
Erityisesti kaupankäynti vaati suojelujoukon sekä arvokkaiden tavaroiden kuljetuksen ajaksi että niiden säilyttämisen ajaksi. Myös alueiden väestön lisääntyessä, saattoivat sotilaalliset palvelukset tulla kysymykseen, erityisesti, kun 1200-luvulla ilmasto muuttui koleammaksi ja sateisemmaksi. Noin 1200 eaa. jälkeen alkavat levottomuudet Etelä- ja Keski-Euroopassa lisääntyä ja ennen 1100 eaa. tilanne olikin jo muuttunut erilaiseksi. Nämä liikehdinnät olivat tapahtuneen valossa ajankohtaisia myös Pohjois-Euroopassa. Tällainen tilanne on tutkijoille uusi ja sen vaikutus pronssikauden historiankirjoitukseen on ilmeinen.
Koska Skandinavian pronssikauden piirissä ei ole löytynyt mäkilinnoja tai suojavarustuksia ennen kuin pronssikauden loppupuolelta, on ajateltu tämän eurooppalaisittain syrjäseudun säästyneen erossa levottomuuksilta. Jos tulevaisuudessa ei mäkilinnoja edelleenkään löydetä, ei ilmeisesti tämä havaittu yksittäinen taistelu ole aiheuttanut tarvetta rakentaa sellaisia.