stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Takahiro Ogihara

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Takahiro Ogihara
Syntymäaika: 5. lokakuuta 1991 (ikä 33)
Syntymäpaikka: Osaka, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 185 cm
Seura
Seura: Yokohama F. Marinos
Pelinumero: 6
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2010–2016 2016 2017– | Cerezo Osaka Nagoya Grampus Yokohama F. Marinos | 139 (10) 2 (0) 56 (2) |
Maajoukkue
| 2013 | Japani | 1 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Takahiro Ogihara (jap. 扇原 貴宏; s. 5. lokakuuta 1991 Osaka) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Ogihara kuului Japanin U-23 joukkueeseen kesäolympialaisissa 2012. Hän debytoi Japanin A-maajoukkueessa heinäkuussa 2013.
Aiheesta muualla

National Football Teams
soccerway.com
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2012
1 Gonda |
2 Tokunaga |
3 Ogihara |
4 H. Sakai |
5 Yoshida |
6 Muramatsu |
7 Ōtsu |
8 Yamamura |
9 Sugimoto |
10 Higashi |
11 Nagai |
12 G. Sakai |
13 Suzuki |
14 Usami |
15 Saitō |
16 Yamaguchi |
17 Kiyotake |
18 Andō |
Valmentaja Sekizuka
Venäjän koripallon superliiga-kausi 2008–2009

Kausi 2008–2009 oli 18. kausi, jolloin pelattiin Venäjän koripallon superliigan mestaruudesta. Teemu Rannikko oli kauden aikana ainoa suomalainen, joka pelasi sarjaa. Hänen joukkueensa oli Himki BK. Kauden voitti TsSKA Moskova.
Sarjataulukko

Runkosarjan voitti PBK TsSKA Moskova.
| --- | --- |
Värien selitykset
    : Pudotuspeleihin
    : Liigakarsinta
| # | Joukkue | Ottelut | Voitot | Tappiot | Korit | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | PBK TsSKA Moskova | 22 | 22 | 0 | 1755 - 1348 | 44 |
| 2 | Himki BK | 22 | 16 | 6 | 1702 - 1520 | 38 |
| 3 | MBK Dynamo Moskova | 22 | 16 | 6 | 1786 - 1600 | 38 |
| 4 | UNIKS Kazan | 22 | 16 | 6 | 1639 - 1494 | 38 |
| 5 | Triumf Ljubertsy | 22 | 12 | 10 | 1743 - 1619 | 34 |
| 6 | BK Spartak Pietari | 22 | 11 | 11 | 1705 - 1689 | 33 |
| 7 | Lokomotiv Rostov | 22 | 10 | 12 | 1619 - 1683 | 32 |
| 8 | Jenisei Krasnojarsk | 22 | 8 | 14 | 1586 - 1759 | 30 |
| 9 | Universitet Jugra Surgut | 22 | 6 | 16 | 1706 - 1811 | 28 |
| 10 | PBC Ural Great | 22 | 6 | 16 | 1607- 1807 | 28 |
| 11 | Spartak Primorje | 22 | 5 | 17 | 1611 - 1859 | 27 |
| 12 | TsSK VVS Samara | 22 | 4 | 18 | 1629 - 1799 | 26 |
Liigakarsinta

| --- | --- |
Värien selitykset
    : Säilytti liigapaikkansa
    : Putosi Venäjän koripallon superliiga B:hen
| # | Joukkue | Ottelut | Voitot | Tappiot | Korit | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 | Universitet Jugra Surgut | 26 | 9 | 17 | 2031-2110 | 35 |
| 10 | PBC Ural Great | 26 | 7 | 19 | 1936-2153 | 33 |
| 11 | TsSK VVS Samara | 26 | 6 | 20 | 1824-2103 | 32 |
| 12 | Spartak Primorje | 22 | 5 | 17 | 1611-1859 | 27 |
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Puolivälierät | Puolivälierät |  |  | Välierät | Välierät |  |  | Loppuottelu | Loppuottelu |
:  
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  PBK TsSKA Moskova |  2 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  PBK TsSKA Moskova |  2 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  Jenisei Krasnojarsk |  0 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  Jenisei Krasnojarsk |  0 |   |   |  PBK TsSKA Moskova |  3 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  PBK TsSKA Moskova |  3 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  UNIKS Kazan |  0 |   |   |  |  |
|  |  UNIKS Kazan |  2 |   |   |  UNIKS Kazan |  0 |   |   |  |  |
|  |  UNIKS Kazan |  2 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  Triumf Ljubertsy |  1 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  Triumf Ljubertsy |  1 |   |   |  |  |   |   |  PBK TsSKA Moskova |  3 |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  PBK TsSKA Moskova |  3 |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  Himki BK |  1 |
|  |  Himki BK |  2 |   |   |  |  |   |   |  Himki BK |  1 |
|  |  Himki BK |  2 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  Lokomotiv Rostov |  1 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  Lokomotiv Rostov |  1 |   |   |  Himki BK |  3 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  Himki BK |  3 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  BK Spartak Pietari |  1 |   |   |  |  |
|  |  MBK Dynamo Moskova |  0 |   |   |  BK Spartak Pietari |  1 |   |   |  |  |
|  |  MBK Dynamo Moskova |  0 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  BK Spartak Pietari |  2 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  BK Spartak Pietari |  2 |   |   |  |  |   |   |  |  |
Aiheesta muualla

Basket.ru (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (venäjäksi)
Euroliiga (englanniksi)
Venäjän laivasto

| Venäjän laivasto |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1696–1917  1992–
Valtio:   Venäjä
Puolustushaarat:  merivoimat
Rooli:  puolustushaara
Osa joukkoa:  asevoimat
Koko:  148 000 henkeä
Komentajat
Nykyinen komentaja:  amiraali Vladimir Ivanovich Korolev
Venäjän merivoimat, virallisesti Venäjän federaation merisotalaivasto (ven. Военно-морской флот Российской Федерации, Vojenno-morskoi flot Rossijskoi Federatsii) on Venäjän asevoimien puolustushaara. Laivaston alusten kansainvälinen tunnus on ”RFS” - ”Russian Federation Ship” eli Venäjän federaation alus. Venäjän laivasto muodostettiin 1991 neuvostolaivaston lakkautuksen jälkeen.
Venäjän laivasto omistaa suurimman osan vanhasta neuvostolaivastosta, joka tällä hetkellä koostuu Pohjoisesta laivastosta, Tyynenmeren laivastosta, Mustanmeren laivastosta, Itämeren laivastosta, Kaspian lippueesta, laivaston ilmavoimista, merijalkaväestä ja rannikkotykistöstä.
Historia > Venäjän federaation laivasto (1991-)

Neuvostoliiton valtion hajotessa, rajallisten taloudellisten voimavarojen rajoissa keskityttiin säilyttämään neuvostoajalta säilyneet laivasto-osastot Pohjoinen laivasto, Venäjän Tyynenmeren laivasto, Venäjän Mustanmeren laivasto, Itämeren-laivasto ja Laivaston ilmajoukot. Venäjän laivaston alusten ja henkilöstön määrä romahti täysin 1990-luvulla. Harjoittelu ja valmius kärsivät vakavasti. Vuonna 1995 vain kaksi ohjussukellusvenettä kerrallaan oli toimintavalmiudessa Pohjoisessa ja Tyynenmeren laivastossa..
Vähäiseen laivanrakennustoimintaan kuuluivat sukellusveneet, dieselkäyttöiset Lada-luokan sukellusveneet (St. Petersburg-luokka) ja ydinkäyttöiset Graney-luokan (Severodvinsk-luokka) veneet. Myös uutta Borei-luokan ohjussukellusvenettä alettiin rakentaa 1996, mutta rakennustyö venyi yli vuosikymmenen mittaiseksi.
Venäjän laivastossa tapahtui vakava onnettomuus sukellusvene Kurskin upotessa Murmanskin edustalla vuonna 2000. Myöhemmin vuonna 2001 aloitettiin laivanrakennusohjelma.
Venäjän laivasto järjesti ensimmäisen laajan Atlantin harjoituksensa viiteentoista vuoteen tammikuussa 2008. Siihen osallistuivat lentotukialus Admiral Kuznetsov, Mustanmeren laivaston lippulaiva Slava-luokan ohjusristeilijä Moskva ja Udaloi-luokan hävittäjät Admiral Levtšenko ja Admiral Tšabanenko apualusten lisäksi sekä noin 40 lentokonetta, ml. Tu-95 ja Tu-160-pommittajia.
Venäjän ja Ukrainan kiista Mustanmeren laivastosta ratkesi huhtikuussa 2010, kun Ukrainan uusi presidentti sopi tukikohdan vuokran jatkamisesta 25 vuodella maakaasutoimituksia vastaan.
Venäjän suunnitelmissa on nostaa laivasto alennustilastaan.
Vuonna 2001 aloitettiin ensimmäisen uuden projekti 20380 -sarjan häivekorvetin (Stereguštši) rakennus. Kyseessä on suurehko rannikkovesien partiointiin tarkoitettu alus. Alus otettiin käyttöön 2007, jolloin oli jo aloitettiin neljän lisäaluksen rakennus. Kaikkiaan aluksia on tarkoitettu hankittavaksi ainakin 20.
Helmikuussa 2006 aloitettiin uuden ohjusfregatin rakennus. Myös projekti 22350 -aluksia (Admiral Groškov) on tarkoitus rakentaa 20.
Vuonna 2009 Venäjä ilmoitti harkitsevansa ranskalaisen Mistral-luokan alusten hankintaa. Kyseiset alukset edustavat täysin uudenlaista alustyyppiä Venäjän laivastossa.
Laajennusohjelmaan kuuluu kuuden lentotukialusryhmän vahvuus vuoteen 2020 mennessä. Näistä kolme sijoitetaan Pohjoiselle jäämerelle ja kolme Tyynellemerelle.
Tunnukset

Lippu
Laivastolippu
Viiri
Hihamerkki
Tunnus
Kansallistunnus
Tukikohdat

Pohjoisen laivaston satama on Severomorskissa Murmanskin alueella. Henkilökuntaa oli vuonna 2004 noin 55 000. Laivastoon kuuluu lentotukialus Admiral Kuznetsov, kaksi Kirov-luokan ydinaseristeilijää, yksi Slava-luokan risteilijä, viisi Udaloi-luokan hävittäjää.
Tyynenmeren laivaston tukikohtia on Vladivostokissa ja Petropavlovsk-Kamtšatskissa, laivasto kostuu 15 sukellusveneestä ja kahdeksasta pinta-aluksesta. ISS arvioi olevan siellä neljä ohjussukellusvenettä ja yksitoista risteilyohjusta ja hyökkäyssukellusveneitä (SS6N/SSN)-luokan. Tärkeimmät laivat ovat Slava-luokan risteilijä Varyag, Sovremennyi-luokan hävittäjä Burnyi, neljä Udaloi-luokan hävittäjää ja fregattia. Siellä on myös 30 rannikkoalusta, kahdeksan miinanraivaaja-alusta, neljä maihinnousualusta, ja 57 yhteys- ja huoltoalusta.
Mustanmeren laivaston tukikohdat ovat Sevastopolissa ja Novorossijskassa, jossa on Kilo-luokan sukellusvene, Kera-luokan risteilijä, Kerch-luokan kaksi hävittäjää, yksi Keskin luokan hävittäjä ja kaksi Krimak-luokan fregattia.
Itämeren laivaston tukikohdat ovat Baltijskissa, Kaliningradissa ja Kronstadtissa, jossa on yksi käytössä oleva Sovremenny-luokan hävittäjä, kaksi Neustrashimy -luokan fregattia sekä neljä uutta Steregustsi-luokan monitoimikorvettia. Myös 26 vartio- ja rannikkoalusta, 13 miinanraivaaja alusta, neljä uppoumarunkoista maihinnousualusta sekä kaksi ilmatyynyalusta ja noin 130 yhteys- ja huoltoalusta
Kaspian lippueen tukikohdat ovat Astrahanissa ja Malahanissa.
Lähde:
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Russia’s Marine Doctrine 2015
Venäjän laivaston lentotukialus Amiraali  Kuznetsov
Borei-luokan sukellusvene vuonna 2015
Huhtikuussa 2022 upotettu Slava-luokan ohjusristeilijä Moskva (2009)
Taikayön tiellä – live

| Taikayön tiellä – live Ville Leinonen & Valumo |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 1. toukokuuta 2001, Yo-talo, Tampere
 Julkaistu: 2001
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 52.26
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Ville Leinosen muut julkaisut
| Kimaltavia unelmia 2001 | Taikayön tiellä – live 2001 | Uuden aamun lauluja 2003 |
Taikayön tiellä – live on suomalaisen Ville Leinonen & Valumo -yhtyeen vain promootiokäyttöön tehty live-albumi vuodelta 2001. Albumi äänitettiin Tampereen Yo-talolla 1. toukokuuta 2001.
Kappaleet

Ratsastan sun luoksesi taas – 4.13
Tähtityttö – 4.23
Yöaikaan – 4.37
Kultahippuhapsi – 4.28
Miljoona ruusua – 5.23
Dandy – 5.43
Pikkusisko – 4.49
Lemmenlaiva – 5.55
Kun kohdattiin – 4.43
Enkeli – 5.01
Rantakoivun alla – 3.11
Kokoonpano

Ville Leinonen – laulu ja kitara
Tuomas Luukkonen – kitara
Jere Leinonen – basso
Antti Kinnunen – rummut
Jussi Kostilainen – kosketinsoittimet
+
Tuomo Hokka – harmonikka
Aiheesta muualla

Taikayön tiellä – live discogs.com-sivustolla
Viialan Sampola

| Sampola> Viialan Järjestötalo |
| --- | --- |
Osoite:  Vakkistentie 5, 37830 Viiala
Sijainti:  Viiala, Akaa
Valmistumisvuosi:  1964
Rakennuttaja:  Viialan Järjestöyhdistys ry
Omistaja:  Akaan Vasemmistoliitto
Runkorakenne:  ranko
Julkisivumateriaali:  mineriittilevy
Kerrosluku:  1
Kerrosala:  365 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sampola on Akaan kunnan Viialassa sijaitseva työväentalo.
Historiaa

Talon rakensi Viialan Järjestöyhdistys ry, ja se valmistui vuonna 1964. Avajaisten alla järjestettiin nimikilpailu, jonka voitti nimi Sampola. Talo rakennettiin talkoilla ja neljän viialalaisen perheen tukemalla lainarahalla. Nykyään (2023) talon omistaa Akaan Vasemmistoliitto.
Toimintaa työväentalolla

Talolla on järjestetty muun muassa kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, bingoa ja juhlia. 2010-luvulla sitä vuokrasi iltaisin Viialan Pyryn esiintyvä ryhmä, ja päivisin taloa käyttivät muun muassa MLL, eläkeläisryhmät ja Toijalan Seudun sydänyhdistys. Myös perhepäivähoitajat ja vapaaseurakuntalaiset vuokrasivat taloa. Tammikuussa 2023 talolla järjestettiin lasten Talent-kilpailu.
Rakennus

Talo on yksikerroksinen, ja sen pinta-ala on 365 m². Siihen kuuluu juhlasali näyttämöineen, ravintola, keittiö ja eteinen. Talo on rankorakenteinen ja vuorattu mineriittilevyillä. Vuonna 2014 taloa kunnostettiin EU-rahalla. Sen katto kunnostettiin ja maalattiin, päärapun pylväikkö ja portaikon laatoitus uusittiin, ja samalla rakennuksesta tehtiin esteetön.
Ségoun yliopisto

Ségoun yliopisto (ransk. Université de Ségou) on julkinen yliopisto Ségoussa Malissa.
Vuonna 2010 perustettu Ségoun yliopisto on Malin ensimmäinen maaseutuyliopisto. Se koostuu agronomian ja eläinlääketieteen, tekniikan ja luonnontieteiden sekä yhteiskuntatieteiden tiedekunnista ja ammatillisen koulutuksen instituutista. Yliopistossa on 93 vakituista opettajaa, joista 32 on tohtoreita, 295 tuntiopettajaa ja noin 3 800 opiskelijaa.
Aiheesta muualla

Ségoun yliopiston sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Ammattillisen koulutuksen instituutti (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Tapani Rahkola

Tapani Rahkola (vas.) ja Peter Elg Lenita Airiston muotishow’ssa huhtikuussa 1970.
Tapani Rahkola on suomalainen entinen valokuvamalli, josta tuli 1960-luvun lopulla Suomessa ensimmäinen omalla nimellään tunnettu miesmalli ja sitä myötä naistenlehdissä esitelty julkisuuden henkilö. Hän työskenteli lähes kaikkien suomalaisten muotivalokuvaajien kanssa sekä yhteensä vuoden verran Lontoossa John Adamsin mallitoimistossa. Hän oli mukana muun muassa David Baileyn ja Helmut Newtonin kuvaussessioissa.
1940-luvun puolivälissä syntynyt Rahkola opiskeli Helsingin yliopistossa valtiotieteitä ja toimi opintojen ohessa hotelli Marskin vastaanotossa. Sieltä hänet keksi vuonna 1967 parturi Bror Bäckström, joka etsi mallia tulossa olevaan kuvaukseen. Rahkola tunnettiin miehekkäästä olemuksestaan runsaine rintakarvoineen, kun ajan muut suositut miesmallit kuten Erik Uddström edustivat poikamaisempaa hippityyliä. Ura ”könsikkäänä”, kuten miesmalleja tuolloin usein kutsuttiin, kesti seitsemisen vuotta vuoteen 1974, jolloin Rahkola siirtyi kuljetusalan johtotehtäviin.
Rahkola oli mukana perustamassa alan etujärjestöä Mallit ry:tä ja toimi jonkin aikaa sen puheenjohtajana.
Takahashi (Okayama)

| Takahashi (高梁市) |
| --- | --- |
 Näkymä Takahashiin
 lippu:  Symboli
 Takahashin sijainti Okayaman prefektuurissa
 Takahashi
 Koordinaatit: 34°47′28″N, 133°37′01″E 
Valtio:  Japani
Alue:  Chūgoku
Prefektuuri:  Okayaman prefektuuri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  546,99 km²
Väkiluku (12/2019):  30 141
 – Väestötiheys:  55,1 as./km²
Symbolit:  
 – Puu:  Japaninpunamänty
 – Kukka:  Kirsikka
 – Lintu:  Aasiankeisarikalastaja
 
 https://www.city.takahashi.lg.jp/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Takahashi (jap. 高梁市, Takahashi-shi) on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Okayaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin länsiosassa Takahashijoen keskijuoksulla Kibin ylängöllä. Lännessä se rajautuu Hiroshiman prefektuuriin. Kaupungin keskusta on rakentunut kapealle tasankoalueelle Takahashijoen vasemmalle rannalle. Takahashissa on 30 141 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 546,99 neliökilometriä.
Paikkakunta tunnettiin Meiji-kauden alkuvuosiin saakka nimellä Matsuyama (jap. 松山). Siitä tuli Bitchūn provinssin poliittinen keskus 1200-luvulla. Edo-kaudella sieltä käsin hallittiin Bitchū-Matsuyaman daimiokuntaa, jonka vallan kahvassa oli vuodesta 1744 lähtien Itakura-klaani. Matsuyaman linnanaluskaupunki kehittyi vuorelle rakennetun Matsuyaman linnan eteläpuolelle daimion residenssin ympärille. Kaupunkioikeudet Japanin nykyisen kunnallishallinnon puitteissa Takahashille myönnettiin laajan kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 1954. Kaupunki laajeni huomattavasti vuonna 2004, kun siihen liitettiin Bitchūn, Nariwan ja Ukanin maaseutukaupungit. Tärkeitä elinkeinoja ovat riisin, vihannesten, hedelmien ja konjakin viljely sekä karjatalous. Urushi-lakan ja lakkatöiden valmistus ovat tunnettuja perinteisiä käsityöaloja.
Takahashin pohjoisosassa sijaitseva Fukiyan kaupunginosa kukoisti Heian-kaudelta lähtien kuparin kaivun ansiosta. Siellä valmistettiin myös punaokraa, jolla värjättyjä Edo- ja Meiji-kausien rakennuksia on säilynyt lukuisia. Alue on suojeltu merkittävänä rakennettuna kulttuuriympäristönä. Matsuyaman linna on vuorostaan maan ainoa vuorelle rakennettu linna, jonka ympärysmuurit ovat säilyneet. Sen päätorni on nimetty yhdeksi Japanin tärkeän kulttuuriomaisuuden kohteista. Kaupungin kulttuuriperintöön kuuluvat myös Raikyū-jin temppeli puutarhoineen ja kagura-tanssin paikallinen muoto Bitchū-kagura. Takahashissa toimii vuonna 1990 perustettu Kibin kansainvälinen yliopisto. Kaupunkia palvelee JR Nishi-Nihonin Hakubi-linja.
Kuvia

Matsuyaman linna
Bitchū-Takahashin rautatieasema
Katu Fukiyassa
Kibin kansainvälinen yliopisto
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Takahashi Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (japaniksi)
Séguret

Séguret’n kylää.
Séguret [seɡyʁɛ] on Ranskan kunta Provence-Alpit-Riviera‎n alueella Vauclusen departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 843. Séguret kuuluu Vaison-la-Romainen kantoniin Carpentras’n arrondissementissa.
Séguret’n kunnan länsirajan muodostaa Rhônen sivujoki Ouvèze. Lähimpiä isompia kaupunkeja ovat Orange parikymmentä kilometriä länsilounaaseen ja Avignon noin 40 kilometriä lounaaseen.
Séguret kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France. Siihen kuuluu kuusi muutakin Vauclusen kylää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Séguret Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Séguret
Käännös suomeksi
T-top

Camaro T-top ja Corvette T-top
T-top on joissain kaksipaikkaisissa henkilöautoissa käytetty kattoratkaisu, joka on muuten samanlainen kuin coupen kova katto, mutta sivuikkunat ovissa ovat raamittomat ja sivuikkunan yläreuna tiivistyy käsin irroitettavaan katon osaan. Näitä osia on kaksi ja niiden väliin jää kattoa tukevoittava pitkittäinen palkki. Irroitettavissa osissa on usein myös himmennetty ikkuna. T-top eroaakin targasta pääasiassa irroitettavien osien väliin jäävän pitkittäisen kattopalkin osalta. T-top on amerikkalaisen autosuunnittelijan Gordon Buehrig keksimä ja patentoima. Myöhemmin T-top tuli tuotantoon vuodesta 1968 alkaen joissain Chevrolet Corvetten malleissa. T-top on innostanut myöhemminkin keksijöitä ja autosuunnittelijoita.
1977 Triumph Stag Mark 2
Esimerkkejä autoista joissa on ollut T-Top

Buick Regal (1978-1987)
Chevrolet Corvette (1968–1982)
Chevrolet Camaro (1978–2002)
Chevrolet Monte Carlo
Chrysler Cordoba
Datsun 280ZX
Dodge Daytona
Dodge Magnum
Dodge Mirada
Ford Mustang (2. ja 3. sukupolvi)
Ford Thunderbird (7. sukupolvi)
Mercury Capri
Nissan NX
Nissan 300ZX
Nissan EXA
Nissan URGE (konseptiauto)
Pontiac Fiero
Pontiac Firebird, ml. Trans Am (1976–2002)
Pontiac Grand Prix
Rover 200 Coupe (1992-1999)
Oldsmobile Cutlass Supreme
Suzuki X-90
Subaru BRAT
Toyota MR2 (AW11/SW20/SW21/SW22)
Tapani Pöyry

Tapani Pöyry oli Lapin elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen ylijohtaja vuosina 2010–2012.
Ségur-le-Château

Pato Auvézère-joessa Ségur le Châteaun kohdalla.
Ségur-le-Château on Ranskan kunta Uuden-Akvitanian alueella Corrèzen departementissa. Kunta kuuluu kauneimpien ranskalaiskylien järjestöön Les Plus Beaux Villages de France.
Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 205. Ségur-le-Château kuuluu departementissaan Uzerchen kantoniin Brive-la-Gaillarden arrondissementissa.
Ségur-le-Châteaun läpi kulkee idästä länteen Auvézère-joki, ja kylä sijaitsee sen mutkan muodostamalla niemellä. 1100-luvulla rakennetusta linnasta on jäljellä torni.
Kylän suuruuden aika ulottui 1400-luvulta 1700-luvulle, jolloin siellä toimi alueen valitustuomioistuin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ségur-le-Château Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Ségur-le-Château
Käännös suomeksi
Vihvilät

| Vihvilät |
| --- | --- |
 Röyhyvihvilä (Juncus effusus)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Vihviläkasvit Juncaceae
Suku::  Vihvilät Juncus  L.
Katso myös
   Vihvilät Wikispeciesissä   Vihvilät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Solmuvihvilä (Juncus articulatus).
Vihvilät eli aitovihvilät (Juncus) on vihviläkasvien heimoon kuuluva suku. Sukuun kuuluu yli 200 lajia. Lajit ovat yleensä monivuotisia, mätästäviä tai pitkäjuurakkoisia. Niiden lehtitupet ovat avoimia ja kalvolaitaisia, kun taas piippojen (Luzula) lehtitupet ovat umpinaisia ja niiden tupen suu on karvainen.
Vihvilälajeja > Suomessa esiintyvät vihvilät

harjasvihvilä (Juncus squarrosus)
jouhivihvilä (Juncus filiformis)
kaksikkovihvilä (Juncus biglumis)
keräpäävihvilä (Juncus conglomeratus)
kolmikkovihvilä (Juncus triglumis)
konnanvihvilä (Juncus bufonius )
konnanvihvilä (Juncus bufonius subsp. bufonius)
nölliäisenvihvilä (Juncus bufonius subsp. minutulus, syn. Juncus minutulus)
sammakonvihvilä (Juncus bufonius subsp. ranarius, syn. Juncus ranarius)
merivihvilä (Juncus balticus)
miekkavihvilä (Juncus ensifolius)
nurmivihvilä (Juncus tenuis)
rantavihvilä (Juncus alpinoarticulatus )
lapinrantavihvilä (Juncus alpinoarticulatus subsp. alpestris)
tummarantavihvilä (Juncus alpinoarticulatus subsp. alpinoarticulatus)
idänrantavihvilä (Juncus alpinoarticulatus subsp. fischerianus)
hoikkarantavihvilä (Juncus alpinoarticulatus subsp. rariflorus, aikaisemmin subsp. nodulosus)
rentovihvilä (Juncus bulbosus, aik. Juncus supinus)
rimpivihvilä (Juncus stygius)
ruijanvihvilä (Juncus arcticus)
röyhyvihvilä (Juncus effusus)
sinivihvilä (Juncus inflexus)
solmuvihvilä (Juncus articulatus )
ojasolmuvihvilä (Juncus articulatus var. articulatus)
isosolmuvihvilä (Juncus articulatus var. hylandri)
lamosolmuvihvilä (Juncus articulatus var. lindhardii)
suolavihvilä (Juncus gerardi tai J. gerardii)
säilävihvilä (Juncus × inundatus eli Juncus balticus × filiformis, merivihvilän ja jouhivihvilän risteymä)
tannervihvilä (Juncus compressus)
tunturivihvilä (Juncus trifidus → nykyisin Oreojuncus trifidus, suku vuorivihvilät Oreojuncus)
väylävihvilä (Juncus × montellii eli Juncus arcticus × filiformis, ruijanvihvilän ja jouhivihvilän risteymä)
Vihvilälajeja > Muualla esiintyviä vihvilälajeja

amerikanvihvilä (Juncus canadensis) (Suomessa vanha satunnaishavainto)
kerivihvilä (Juncus pygmaeus)
kerrosvihvilä (Juncus acutiflorus)
marskivihvilä (Juncus maritimus)
mustavihvilä (Juncus anceps)
mykerövihvilä (Juncus capitatus)
piirtovihvilä (Juncus foliosus)
pistinvihvilä (Juncus acutus)
ruskovihvilä (Juncus castaneus)
tylppövihvilä (Juncus subnodulosus)
Aiheesta muualla

ITIS: Juncus (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Juncus (englanniksi)
Flora of China: Juncus (englanniksi)
Tarmo Leinatamm

Tarmo Leinatamm (2. syyskuuta 1957 Keila – 13. lokakuuta 2014) oli virolainen kapellimestari. Hän oli esimerkiksi Kansallisooppera Estonian kapellimestari ja Tallinnan Filharmoonian johtaja. Leinatamm oli myös monien musikaalien musiikin johtaja sekä huumoriryhmä Kreisiraadion jäsen sen perustamisesta 1993 alkaen. Hän edusti Viroa osana Kreisiraadiota vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa sekä toimi Viron kapellimestarina kilpailussa vuosina 1996 ja 1997.