stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Church of the SubGenius

pastori Ivan Stang J. R. "Bob" Dobbsin kuvalla varustetussa saarnastuolissa
Church of the SubGenius on 1970-luvun lopussa Yhdysvalloissa perustettu parodiauskonto tai meemi, jonka keräsi suosiota Internetissä 1990-luvulla.
Uskonnon perustivat Ivan Stang (s. Douglas St. Clair Smith, 1953) ja Philo Drummond. Kirkon pääpiirteet muodostuivat 1978 ja 1979. Varhaisin kirkon toiminta oli pamfletti Sub Genius Pamphlet #1, jota levitettiin Teksasissa vuonna 1980.
Dokumentti ennusti maailmanloppua ja manasi kuolemaa lukijoilleen. Pamfletti haukkui kristinuskon jumalakäsitystä ja New Age -liikkeen käsityksiä.
Stang, Dr. Philo Drummond (s. Steve Wilcox) ja Dr. X (oik. Monte Dhooge) perustivat SubGenius Foundation -säätiön, joka on julkaissut kirkon virallisia opetuksia ja Stangin muita kirjoituksia ja sarjakuvia.
Virallisena oppikappaleena on Stangin kirjoittama kirja The Book of the SubGenius: Being the Divine Wisdom, Guidance, and Prophecy of J.R. "Bob" Dobbs, High Epopt of the Church of the SubGenius, Here Inscribed for the Salvation of Future Generations and in the Hope that Slack May Someday Reign on This Earth vuodelta 1983.
Kirkon verkkosivusto avattiin 1993.
Lisäksi kirkolla on radio-ohjelma The Hour of Slack, jota on tuotettu vuodesta 1985 lähtien yli 2000 jaksoa ja esitetty useilla radioasemilla.
Ivan Stang vuonna 2007
Jumala JHVH-1
Opetukset

Myyntimies J. R. "Bob" Dobbs perusti kirkon 1953 saatuaan vision JHVH-1 -jumalalta, jonka näki rakentamassaan televisiossa.
Hän otti telepaattisesti yhteyttä Drummondin vuonna 1972 ja myöhemmin tapasi tämän, jonka jälkeen Drummond vakuutti Stangin liittymään kirkkoon.
Dobbs salamurhattiin San Franciscossa vuonna 1984, mutta kirkon mukaan hän on palannut useita kertoja sittemmin.
Kirkon mytologiaan kuluu monimutkainen järjestelmä jumalia, avaruusolentoja ja mutantteja. Oppiin kuuluu lukuisia salaliittoteorioita, joiden taustalla kerrotaan olevan yksi suuri salaliitto.
Keskeinen jumala on JHVH-1, joka antoi Dobbsille yliluonnollisen tiedon menneestä ja tulevasta.
Salaliiton palveluksessa olevien kerrotaan estävän kirkon jäseniä "Slackista", joka on kirkon jäsenten tavoite (kääntyy suunnilleen sanaksi vetelehtiminen), mutta jota ei tarkasti määritellä, joskin Dobbsin sanotaan olevan sen ruumiillistuma. Salaliitto yrittää estää pääsemästä tähän tavoitteeseen. Slackin sanotaan takaavan kirkon jäsenille vapaa ja mukava elämä ilman työntekoa tai vastuita. Ihmiset, jotka eivät ole kuulleet "Bob":ista päätyvät helvettiin.
Don-jääkausi

Don-jääkausi oli laaja jäätiköityminen pleistoseeniajan Pohjois-Euroopassa Cromer-kompleksin aikana. Se oli luultavasti sama kuin happi-isotooppivaihe MIS 16. Laajan jäätiköitymisen oli aiheuttanut kylmä jääkausi Euroopassa noin 660 000-620 000 vuotta sitten. Kausi oli sama kuin Keski-Euroopan lössikerrostuma H ja Venäjän tasangon Borisoglebskin lössijakso.. Kausi  on luultavasti sama kuin Cromer-kauden jäätikkö B. Tätä kautta saattaa vastata Alppien laajin jäätiköityminen Günz.
Don-kaudella mannerjäätikkö ulottui koko Skandinavian yli Koillis-Saksaan, Keski-Puolaan, Valko-Venäjän eteläosiin ja Donin mutkaan ja lähelle Volgogradia. Jää ulottui suunnilleen 50 leveysasteelle asti. Muun muassa Varsova, Minsk, Moskova, Kotlas ja Arkangeli olivat jään peitossa. Lähellä jään reunaa mutta jäättömiä olivat muun muassa Hampuri, Berliini, Łódź ja Volgograd.
Don-jääkauden jälkeen oli monia lämpimiä interglasiaaleja kausista MIS 15 MIS 9:ään ajalla 620 000-300 000 vuotta sitten.
Tällä kaudelle ilmestyi Etelä-Venäjälle aromammutti Mammuthus trogontherii ja muu suureläimistö.
Britit

| Britit |
| --- | --- |

Väkiluku:  noin 140 miljoonaa
Asuinalueet:  Yhdistynyt kuningaskunta ja sen entiset siirtomaat, Yhdysvallat
Kielet:  englanti
Uskonnot:  pääasiassa kristinusko
Britit tai brittiläiset (engl. British, Britons) ovat Yhdistyneen kuningaskunnan (Englanti, Skotlanti, Wales, Pohjois-Irlanti), Mansaaren, Kanaalisaarten tai Britannian merentakaisten alueiden kansalaisia ja heidän jälkeläisiään.
Nimitys britit on johdettu samannimiseltä kelttiläiseltä alkuperäiskansalta, joka eli Britanniassa Forthin vuonon eteläpuolella rautakaudelta varhaiskeskiajalle.
Historia

Brittien juuret ovat hyvin hajanaiset. Niihin kuuluvat iirit, kymrit ja skotit ovat kelttien sukulaisia ja englantilaiset ovat sukua anglien ja saksien jälkeläisille anglosakseille sekä vähissä määrin normanneille.
Britteinsaaret asutettiin 15 000–7 000 vuotta sitten. Ensimmäiset asukkaat saattoivat olla baskien sukulaisia. 4500-luvulla eaa. saapuivat maata viljelevät keltit saarille. He toivat mukanaan oman kielensä, josta tuli saarten valtakieli. Kansainvaellusaikana saarille saapuivat germaanikansat anglit, saksit ja juutit, jotka syrjäyttivät alkuperäisasukkaat ja työnsivät heidät länteen ja pohjoiseen. Germaaneista polveutuivat myöhemmin anglosaksit. 700-luvulla saarille tulivat myös viikingit, ja normannien valloitettua Englannin 1066 alueelle muutti lisää viikinkejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Britit Wikimedia Commonsissa
Liisa Enwald

Liisa Enwald (2. huhtikuuta 1946 Kajaani – 13. maaliskuuta 2021 Lohja) oli suomalainen esseisti, kirjailija, kääntäjä ja filosofian tohtori. Hän väitteli Mirkka Rekolan tuotannosta. Enwald opetti luovaa kirjoittamista 1970-luvulta lähtien, muun muassa Mikkelin kirjoittajaopistossa ja Oriveden Opistossa.
Enwald toimi Elämäntarina-lehden päätoimittajana vuodesta 2011. Hänelle myönnettiin Eino Leinon palkinto vuonna 2016 sekä Kääntäjäkarhu 2017.
Teoksia

Enwald, Liisa ym. (toim.): Lehtiharava: Runoa ja proosaa. Nuoren Voiman Liiton vuoden 1978 kulttuurikilpailun satoa. Helsinki: WSOY, 1979. ISBN 951-0-09213-4.
Luova kirjoittaja: Nuoren Voiman liiton kirjoittajakurssi. Jyväskylä: Gummerus, 1980. ISBN 951-20-1972-8.
Kirjailijakuvia. 2. Toimite. Kuopio: Suomen maakuntakirjailijat, 1983. ISBN 951-99503-9-7.
Enwald, Liisa ym. (toim.): Muistellaan asutustoimintaa: Antologia. Maaseudun sivistysliitto, 1985. ISBN 951-9436-35-9
Enwald-Aho, Liisa – Urvanta, Tapani (toim.): Miten lähellä tuuli: Runoantologia. Kainuun kirjailijat, 1986 ISBN 951-99775-8-9
Suomalaisia kirjailijakuvia. Toimite. Helsinki: Kirjayhtymä, 1987. ISBN 951-26-3139-3.
Enwald, Liisa – Toivonen, Olavi (toim.): Sanojen suhteita: Koillis-Pirkan kirjoittajat ry:n II vuosijulkaisu. Orivesi: Koillis-Pirkan kirjoittajat, 1991.
Kaiken liikkeessä lepo: Monihahmotteisuus Mirkka Rekolan runoudessa. Diss. Helsingin yliopisto. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 659. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1997. ISSN 0355-1768. ISBN 951-717-968-5.
Intervalleja: Hiljaisuudesta, äänistä ja sanoista. Tai-teos, 2001. ISBN 951-96727-8-8.
Enwald, Liisa – Vainikkala-Kejonen, Marja-Riitta – Vähäaho, Anja: Elämä tarinaksi. Kansanvalistusseura, 2003. ISBN 951-9140-12-3.
Enwald, Liisa – Vähäaho, Anja – Wallin, Kristiina: Kerron elämästäni: Elämäntarinallisen kirjoittamisen kurssi. Orivesi: Kansanvalistusseuran Etäopisto, 2012. ISBN 978-952-5108-13-2.
Jussila, Raimo – Ojanen, Eero – Tuominen, Taija (toim.): Tieto kirjaksi. Kansanvalistusseura, 2006 ISBN 951-9140-33-6.
Pohjajään ilo: Helvi Juvosen runoudesta. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 1058. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISSN 0355-1768. ISBN 951-746-790-7.
Mämmi, Eija – Enwald, Liisa (toim.): Sururunoja 1: Yö tulee hiljaa. Lieksa: Eija Mämmi, 2008. ISBN 978-952-99077-2-4.
Juvonen, Helvi: Aukea ei koskaan metsään ovi: Kootut. Toimittaneet Mirkka Rekola ja Liisa Enwald. WSOY, 2009. ISBN 978-951-0-35622-7.
Mämmi, Eija – Enwald, Liisa (toim.): Onnenrunoja 1: Aurinkosamettia. Lieksa: Eija Mämmi, 2009. ISBN 978-952-99077-3-1.
Enwald, Liisa – Hökkä, Tuula (toim.): Virren virtaa: Veisattu runo ja ennen ja nyt. Kansanvalistusseura, 2010. ISBN 978-951-9140-53-7.
Mämmi, Eija – Enwald, Liisa (toim.): Sururunoja 2: Ja äkkiä on ilo. Lieksa: Eija Mämmi, 2010. ISBN 978-952-99077-4-8.
Enwald, Liisa – Kostamo, Eila (toim.): Kuva silmissä: Näkökulmia Mirkka Rekolan kirjailijantyöhön. WSOY, 2011. ISBN 978-951-0-38316-2.
Kammioiloa: Kirjoituksia katvekulttuurista. Ntamo, 2013. ISBN 978-952-215-420-0.
Enwald, Liisa – Karppanen, Esko: On ruusu putkahtunna: kirjoituksia joululauluista. Ntamo, 2014. ISBN 978-952-215-530-6.
Kesken: Proosaa taiteesta ja elämästä. Ntamo, 2015. ISBN 978-952-215-606-8.
Enwald, Liisa – Karppanen, Esko: Sana- ja sävelrosollia ja muita esseitä joulun perinteistä ja myyteistä. Ntamo, 2015. ISBN 978-952-215-604-4.
Enwald, Liisa – Karppanen, Esko: Auringon tanssi, pimeän pidot. Robustos, 2017. ISBN 978-952-5758-45-0
Kadonnut talo ja muita paikkoja.  Helsinki:  Ntamo, 2018.  ISBN 9789522157430
Varjonkantaja.  Helsinki:  Ntamo, 2019.  ISBN 9789522157898
Suomennoksia

Rainer Maria Rilke: Kirjeitä nuorelle runoilijalle. Suomentanut ja toimittanut Liisa Enwald. Tai-teos, 1993. ISBN 951-96727-0-2. – Tai-teos, 1999. – Ntamo, 2012. ISBN 978-952-215-302-9.
Rainer Maria Rilke: Hiljainen taiteen sisin: Kirjeitä vuosilta 1900–1926. Toimittanut ja saksan kielestä suomentanut Liisa Enwald. Tai-teos, 1997. ISBN 951-96727-6-1. – Tai-teos, 2008. ISBN 978-952-480-129-4. – Ntamo, 2012. ISBN 978-952-215-311-1.
Rainer Maria Rilke: Sonetit Orfeukselle – Die Sonette an Orpheus. Suomentanut ja toimittanut Liisa Enwald. Tai-teos, 2003. ISBN 952-99127-0-6. – Ntamo, 2012 ISBN 978-952-215-220-6.
Rainer Maria Rilke: Marian elämä. Suomentanut Liisa Enwald. Ntamo, 2012. ISBN 978-952-215-221-3.
Aiheesta muualla

Liisa Enwaldin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 2  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB  Yle 
Muut:  IdRef
Eliminaation puoliintumisaika

Eliminaation puoliintumisaika (myös biologinen puoliintumisaika) on lääketieteellinen käsite, joka tarkoittaa aikaa, jonka kuluessa kemikaalin pitoisuus verenkierrossa vähenee puoleen. Se viittaa siihen, miten nopeasti puolet aineesta (esimerkiksi lääkeaineet, alkoholi) on metaboloitunut elimistössä muiksi yhdisteiksi tai poistunut muuttumattomana veriplasmasta munuaisten tai sapen kautta. Käsite on läheisessä yhteydessä fysikaalis-kemialliseen puoliintumisajan käsitteeseen.
Asia ei kuitenkaan ole suoraviivainen, sillä puoliintumisaika edellyttää niin sanottua ensimmäisen asteen kinetiikkaa, jossa eliminaationopeus on suorassa suhteessa pitoisuuteen tai määrään elimistössä.lähde? Esimerkiksi alkoholi metaboloituu entsyymien vaikutuksesta, eikä metabolianopeus riipu alkoholin pitoisuudesta, vaan se on vakio, aikuisella noin 8 grammaa tunnissa. Samoin aineen varastoituminen elimistöön, esimerkiksi rasvakudokseen tai luuhun, aiheuttaa mutkikkaamman tilanteen, jossa eri prosesseilla voi olla samaan aikaan omat puoliintumisaikansa. Eliminaation puoliintumisaika on yksilöllinen riippuen hajoavasta aineesta ja elimistön iästä ja kunnosta, eikä sitä voida tarkasti määritellä eikä täysin verrata radioaktiivisten aineiden puoliintumisaikaan.
Dramaturgia

Dramaturgia eli draaman estetiikka, näytelmäteoria, näytelmätiede tai näytelmäoppi tarkoittaa aineiston, yleensä tekstin muuttamista tai järjestämistä draamaksi tai esitykseksi. Useimmiten dramaturgiasta puhutaan teatterin yhteydessä, mutta voidaan puhua myös esimerkiksi elokuvan, konsertin tai muun tapahtuman dramaturgiasta. Kaikissa näissä tapauksissa dramaturgialla tarkoitetaan laajasti määriteltynä sitä, miten esityksen tai tapahtuman eri elementit järjestyvät ja rytmittyvät. Dramaturgian tekeminen vaatii materiaalin ymmärtämistä ja oman näkökulman löytämistä sekä esityksellisten ja draamallisten keinojen hallintaa ja tuntemusta.
Kun alkujaan muuta genreä, esimerkiksi runoutta tai proosaa oleva materiaali järjestetään draamaksi tai esitykseksi, puhutaan materiaalin ”dramatisoinnista”. Usein esimerkiksi romaaneja dramatisoidaan elokuvakäsikirjoituksiksi tai näytelmiksi. Silti myös draamaksi kirjoitetun tekstin yhteydessä puhutaan usein dramatisoinnista, kun draamateksti tulkitaan esitykseksi. Kun valmista draamatekstiä (esimerkiksi ajallisesti vanhaa tekstiä) toimitetaan uutta esittämistä varten, puhutaan usein ”sovittamisesta”.
Dramaturgi on perinteisesti ammattinimikkeenä tarkoittanut sitä, joka järjestää olemassa olevan materiaalin esitykseksi, vaikka usein dramaturgit myös itse kirjoittavat näytelmiä. Usein esityksen dramaturgina voi toimia myös esityksen ohjaaja. Dramaturgin ja ohjaajan toimialat ovatkin osin päällekkäisiä, ja monet alalle koulutetut toimivat molemmissa tehtävissä. Dramaturgit ovat teatterin taiteellisen johtajan apuna ohjelmistovalinnoissa, tekstien muokkaus- & sovitusoikeuksien selvittelyssä ja näytäntökausien suunnitteluissa.
Dramaturgian koulutusohjelma

Suomessa dramaturgeja koulutetaan Taideyliopiston Teatterikorkeakoulussa dramaturgian koulutusohjelmassa. Tällä hetkellä vain Teatterikorkeakoulun alumnit tai muissa yliopistoissa teatteridramaturgian maisterin paperin suorittaneet saavat käyttää dramaturgi-nimikettä. Koulutusohjelma antaa dramaturgin ammattikuvan lisäksi valmiuksia kirjoittaa myös omia näytelmiä ja käsikirjoituksia työllistyen näin näytelmäkirjailijana tai käsikirjoittajana. Dramaturgi voi toimia myös esimerkiksi draamatekstin suomentajan tehtävissä. Lisäksi dramaturgi- ja ohjaajaopiskelijoiden opinto-ohjelmiin kuuluu kummankin alan koulutusta johtuen toimialojen osittaisesta päällekkäisyydestä.
Dramaturgian koulutusohjelma jakaantuu teatteritaiteen kandidaatin ja maisterin tutkintoihin, joiden yhteenlaskettu tavoiteopiskeluaika on viisi vuotta. Vuosittain koulutusohjelmaan hyväksytään 2–4 uutta opiskelijaa yli 100 hakijasta; sisäänpääsyprosentti on näin erittäin pieni. Maisterikoulutuksen haku on yleensä järjestetty kahden vuoden välein ja sisään hyväksytään 1 uusi opiskelija, vuonna 2024 maisterlinjalle oli 25 hakijaa.
Dramaturgian koulutusohjelman kehittymisen merkittävimpiä uranuurtajia oli dramaturgian lehtori ja Teatterikorkeakoulussa rehtorina 1.8.1985–31.3.1987 toiminut Outi Nyytäjä.
Dramaturgian koulutusohjelma > Professorit

Dramaturgian koulutusohjelman professorina toimii Otso Huopaniemi, joka aloitti viisivuotisen kautensa 1.8.2019.
Katariina Numminen professorina 1.1.2007-31.12.2007 ja 1.8.2013-30.7.2019
Laura Ruohonen professorina 1.6.2008-31.5.2013
Juha-Pekka Hotinen professorina 1.8.2007-31.5.2008
Harri Virtanen professorina 1.1.2003-31.12.2006
Pirkko Saisio professorina 1.1.1997-30.6.2002
Lauri Sipari professorina 1.8.1991-31.12.1996
Kirjallisuutta

Dramaturgiakirja : kaikki järjestyy aina.. Toim. Katariina Numminen ym., 2. painos, Helsinki : Taideyliopiston Teatterikorkeakoulu, 2019. ISBN 978-952-353-005-8.
Dramaturgioita. Näkökulmia draamateorian, dramaturgian ja draama-analyysin ongelmiin. Toim. Heta Reitala & Timo Heinonen, 2. painos, Helsinki : Palmenia, 2003. ISBN 951-45-8760-X.
Hiltunen, Ari: Aristoteles Hollywoodissa. Menestystarinan anatomia. Helsinki : Gaudeamus, 1999. ISBN 951-662-752-8.
Jumalainen näytelmä : dramaturgisia työkaluja. Toim. Paula Salminen & Elina Snicker. Helsinki : Like, 2012. ISBN 978-952-01-0809-0.
Nikkinen, Are:  Television runousoppia : toisenlainen katse tv-ohjelmiin. Helsinki : Like, 2012. ISBN 978-952-01-0588-4.
Szatkowski, Janek: A Theory of Dramaturgy. Routledge, 2019. ISBN 978-0-8153-5470-3.
Trencsényi, Kathalin & Cochrane, Bernadette (toim.): New Dramaturgy : International Perspectives on Theory and Practice. ISBN 978-1-4081-7709-9.
Vacklin, Anders ym.: Elokuvan runousoppia : käsikirjoittamisen syventävät tiedot. Helsinki : Like, 2007. ISBN 978-952-471-957-5.
Niko Koskinen

| Niko Koskinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 14. heinäkuuta 1996 (ikä 28)
Yleisurheilija
Pituus:  190cm
Paino:  80kg
Laji:  seiväshyppy
Seura:  Riihimäen Kisko
Ennätykset:  Ulkona: 537 cm   Sisällä: 541 cm
 Tietolaatikko päivitetty 5. tammikuuta 2017 
Niko Samuli Koskinen (s. 14. heinäkuuta 1996) on suomalainen seiväshyppääjä. Vuoteen 2016 asti häntä valmensi hänen isänsä Jouko Koskinen.
Ura

Donetskin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2013 Koskinen jäi karsintaan tuloksella 470. Eskilstunan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015 Koskinen saavutti hopeaa silloisella ennätystuloksellaan 535.
Kalevan kisoissa Koskinen on voittanut hopeaa Oulussa 2016 tuloksella 537 cm. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut hopeaa Jyväskylässä 2017 tuloksella 540 cm.
Halliennätyksensä 541 Koskinen hyppäsi Helsingissä maaliskuussa 2016.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradoilla

seiväshyppy: 537 cm (Oulu 2016)
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradoilla

seiväshyppy: 541 cm (Helsinki 6.3.2016)
Loistohippiäinen

| Loistohippiäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pyrstötiaiset Aegithalidae
Suku::  Loistohippiäiset Leptopoecile
Laji::  sophiae
Kaksiosainen nimi
 Leptopoecile sophiae  (Severtsov, 1873) 
Katso myös
   Loistohippiäinen Wikispeciesissä   Loistohippiäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Loistohippiäinen (Leptopoecile sophiae) on pyrstötiaisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Loistohippiäinen on noin 11 cm pitkä ja sen höyhenpuku on pääosin sinertävän harmaa, alapuolelta sinisempi. Päälaki on punaruskea ja leveä silmäkulmajuova on valkoinen. Pyrstö on melko pitkä. Sukupuolet ovat erivärisiä.
Esiintyminen

Loistohippiäinen elää Keski-Aasiassa Pakistanista Kiinan Sichuanin maakuntaan. Sen elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä.
Elinympäristö

Lajin elinympäristöä ovat vuoristojen kataja- ja alppiruusupensaikot 2,5–5 kilometrin korkeudella puurajan yläpuolella. Talveksi loistohippiäiset laskeutuvat vuorten alarinteille.
Lisääntyminen

Loistohippiäisen soikea, lehdistä rakennetussa pesässä kulkuaukko on pesän katossa. Pesä on kiinnitetty alppiruusuihin keskimäärin 0,9 metrin korkeudelle. Laji on varhaisin pesijä Tiibetin ylängöillä yli neljän kilometrin korkeudella, sillä sen muninta alkaa jo huhtikuun alussa ja pesintää kestää heinäkuun lopulle. Naaras munii 4–6 munaa, keskimäärin 4,7. Haudonta kestää keskimäärin 20 päivää ja poikaset lähtevät pesästä 14–21 päivän ikäisinä (keskiarvo 17,5 päivää). Laji on enimmäkseen yksiavioinen ja molemmat emot huolehtivat jälkeläisten hyvinvoinnista.
Ravinto

Loistohippiäinen syö hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia.
Epilänharju (kaupunginosa)

| Epilänharju |
| --- | --- |
 Nahkatehtaankatua Epilänharjulla
Kaupunki:  Tampere
Suuralue:  Lounainen suuralue
Suurpiiri:  Tesoma
Lähialueet:  Lamminpää, Lielahti, Epilä, Tohloppi, Ristimäki
Epilänharju on Tampereen kaupunginosa. Kaupunginosa rajoittuu pohjoisessa Lamminpäähän, idässä Lielahteen, etelässä Epilään ja lännessä Tohloppiin sekä Ristimäkeen. Epilänharjun kaupunginosassa sijaitsee muun muassa Epilän kylpylä, joka on nykyään hylätty ja jätetty rapistumaan, sekä Abloy Oy:n entinen tehdas.
Teollisuusajalla Epilänharjun kaupunginosassa toimivat muun muassa Epilän Konepaja Oy, Oy Epilän nahkatehdas Ab , Epilän sementtivalimo Oy, Oy Excelsior Ab, Ab Lukko Oy ja Sahanterä Oy. Nahkatehtaan entinen tehdasrakennus on 2000-luvun alussa uudistettu kerrostaloksi.
Epilän kylpylän portti.
Epilänharjun nimen pohjana on Epilän talo ja alue. Tohlopin kylään kuulunut Epilän talo mainittiin jo vuoden 1540 maakirjassa, ja se sijaitsi myöhemmän Winterin maalitehtaan paikalla. Epilä-nimi perustuu mahdollisesti ruotsalaiseen miehennimeen Ebbe. Epilänharjun paikallisena rinnakkaisnimenä on esiintynyt Pirunharju. Alueelle alkoi syntyä teollisuutta 1900-luvun vaihteessa Porin radan valmistuttua. Muiden läntisten liitosalueiden mukana Epilänharju siirrettiin Pohjois-Pirkkalan kunnasta Tampereen kaupunkiin vuoden 1937 alussa. Epilänharjun ensimmäinen asemakaava vahvistettiin vuonna 1956.
Apua!

| Apua!> Help! |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Richard Lester
Käsikirjoittaja:  Charles Wood, Marc Behm
Tuottaja:  Walter Shenson
Säveltäjä:  The Beatles, Ken Thorne, George Martin
Kuvaaja:  David Watkin
Leikkaaja:  John Victor Smith
Pääosat:  The Beatles Leo McKern Eleanor Bron John Bluthal Patrick Cargill Victor Spinetti Roy Kinnear Mal Evans
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  United Artists Netflix
Ensi-ilta:   29. heinäkuuta 1965  10. joulukuuta 1965
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  1 500 000 puntaa (arvio)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Apua! (engl. Help!) on Richard Lesterin ohjaama brittiläinen elokuva vuodelta 1965, jonka pääosassa on The Beatles -yhtye. Elokuvan ensi-ilta oli Britanniassa 29. heinäkuuta 1965 ja Suomessa myöhemmin samana vuonna, 10. joulukuuta.
Rooleissa

John Lennon
Paul McCartney
George Harrison
Ringo Starr
Leo McKern
Eleanor Bron
John Bluthal
Patrick Cargill
Victor Spinetti
Roy Kinnear
Alfie Bass
Warren Mitchell
Mal Evans
Soundtrack

Pääartikkeli: Help! (albumi)
Kirjallisuutta

Lari, Emilio & Gordon, Alastair: The Beatles : Photographs from the Set of Help!  New York : Rizzoli, 2017.  ISBN 978-0-7893-3405-3.
Enneagrammi

Enneagrammi-symboli
Enneagrammi (kreik. ennea 'yhdeksän' + gramma 'piirto') on esoteerinen symboli, jonka tarkka määritelmä kuuluu:
»Ympyrä on jaettu yhdeksään yhtä suureen osaan. Kuusi pistettä liittyy kuvioon, joka on symmetrinen suhteessa halkaisijaan, joka jakaa ympyrän kehän lohkojen ylimmästä pisteestä. Lohkojen ylin piste on tasasivuisen kolmion kärki. Tasasivuinen kolmio yhdistää keskenään jakopisteet, jotka eivät sisälly alkuperäiseen, monimutkaiseen kuvioon."» 
(G. I. Gurdjieff)
Enneagrammi on siis yhdeksänkulmainen geometrinen symbolikuvio, joskaan se ei ole geometrian kannalta monikulmio, koska se ei ole itseään leikkaamaton.
Historia

Enneagrammi on mahdollisesti ollut käytössä varhaisessa islamin mystiikkaa korostavassa sufilaisessa yhteisössä. Yhtään historiallista viitettä ei kuitenkaan ole löytynyt nykyisen muotoiseen enneagrammiin.
Enneagrammin matka länsimaiseen tietoisuuteen alkoi 1900-luvun alkupuolella, kun kreikkalais-armenialainen mystikko G. I. Gurdjieff opetti sen perusteita Moskovassa ja Pietarissa pitämillään luennoilla vuosina 1915–1917. Venäjän vallankumouksen jälkeen opetus siirtyi Venäjältä muualle Eurooppaan, viimeksi Pariisiin. Gurdjieffin oppilas, venäläinen matemaatikko, sanomalehtimies ja kirjailija  P. D. Ouspensky esitteli enneagrammin ensimmäistä kertaa julkisuudessa Gurdjieffin elämästä ja opetuksesta kertovassa kirjassa Sirpaleita tuntemattomasta opetuksesta (In Search of the Miraculous: Fragments of an Unknown Teaching), jossa hän kertoo enneagrammin olleen osa Gurdjieffin opetusta.
Ouspenskyn mukaan Gurdjieff opetti enneagrammin olevan muinainen salaisuus ja kaiken elollisen symbolikuvio. Gurdjieff käytti opetuksessaan erityisesti pyhiä tansseja ja rytmisiä liikesarjoja niin, että oppilaat kokisivat enneagrammin dynaamisuuden. Gurdjieff opetti, että symboli yhdistää kolmea universaalia lakia, joiden avulla mitä tahansa itsenäistä kokonaisuutta tai prosessia voidaan ymmärtää täydellisesti.
Suomessa on enneagram-symbolia tutkittu Gurdjieffin oppien mukaan ainakin 1970-luvulta lähtien. Ensimmäinen suomenkielinen kirja aiheesta on turkulaisen Karatas-seuran julkaisu nimeltään Enneagramma - Kosminen symboli, vuodelta 1984.
Amerikkaan enneagrammi rantautui laajemmin 1960-luvulla nykyaikaista psykologiaa soveltavan persoonallisuustyyppiluokituksen muodossa niin kutsuttuna persoonallisuusenneagrammina. Sovellus ei kuitenkaan sisälly kirjallisesti julkaistuun tietoon Gurdjieffin opetuksesta eikä hänen selitykseensä enneagrammista. Gurdjieff -perinteen vakamieliselle opiskelijalle ennegrammi säilyykin Kōan'ina, aina haastavana ja ei-koskaan-lopullisesti-selitettynä.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Enneagrammi on opetuksen ensisijainen symboli. ja sitä ei voida ymmärtää tai asiaankuuluvasti käyttää irrallaan opetuksesta tai sen ulkopuolella. | ” |
– G. I. Gurdjiefflähde?