Kvenland
Kvenland historiallisena ongelmana

Kvenlandin väitetään ulottuneen Pohjanlahden ympäristöstä Pohjoiseen Jäämereen sekä Kuolan niemimaalle saakka. 1150-luvun loppupuolella islantilainen Þverá-nimisellä (Munkaþverá) paikkakunnalla Islannissa sijainneen luostarin apotti Níkulás Bergsson mainitsee Kvenlandin teoksessaan Leiðarvísir og borgarskipan.  Teos on pyhiinvaeltajille kohdennettu ohjekirja reiteistä Pohjois-Euroopasta Roomaan ja Jerusalemiin.  Bergsson luettelee Norjan lähellä sijaitsevat maat ja/tai alueet seuraavaan tapaan:
Kansainvaellusajan (n. 400–550) jälkeen arkeologisia hautalöytöjä tunnetaan Vaasan seudun (Etelä-Pohjanmaa) pohjoispuolelta vain vähän, mutta sitä edeltävältä ajalta niitä on enemmän. Vaasankin seudulla 800-luvun jälkeiselle ajalle ajoittuvat arkeologiset löydöt ovat hyvin vähäisiä. Tutkijoiden keskuudessa ei tällä hetkellä ole yksimielisyyttä siitä, tarkoittaako tämä alueen autioitumista vai ei. On myös tuotu esille arkeologisiin etsintöihin varattujen määrärahojen niukkuus.
Elokuun alussa, 2015, Kainuun Suomussalmella alustavasti tutkitun, noin vuodelle 1000 eaa. ajoittuvan polttohautauspaikan löysi Suomessa vieraillut metallinpaljastinharrastelija. Kohteesta toistaiseksi löydetyt esineet kertovat "laajamittaisista yhteyksistä, sillä polttohaudan esineistöön kuuluu muun muassa Lähi-idästä ja nykyisen Saksan alueelta peräisin olevia rahoja."
Perämeren alueen asutukseen liittyvät tutkimukset jatkuvat, samoin kuin sen tutkiminen mikä on asutuksen yhteys tarunomaiseen Kvenlandiin. Oulun Kaakkurin kaupunginosassa sijaitsevan Välikankaan röykkiökalmisto on "Oulun alueella tutkittu varmuudella rautakautinen hautalöytö. Kohteen neljä röykkiötä sisälsivät 13 hautausta, joista kolme polttohautausta. Hauta-antimina oli muun muassa useita rautakautisia aseita – keihäitä, nuolenkärkiä, kirveitä –, vyön osia, erilaisia heloja sekä joitakin koruja ja keramiikkaa. Välikankaan kalmisto on ajoitettu vuosiin 150–500 jaa. Sen voi katsoa jatkaneen vanhaa röykkiöhautausperinnettä."
Vanhimpiin toistaiseksi tutkimusten alla olleisiin muinaisiin asuinalueisiin Perämeren pohjoisosaan laskevien jokien varsilla lukeutuu Oulun Kierikki, missä esimerkiksi kesällä 2015 suoritetuissa etsinnöissä löydettiin mm. meripihkakoru ja koivuntuohitervasta valmistettu purukumi.  Löydekset ajoittuvat noin vuodelle 3500 eaa.  Alueella on sijainnut suuri kivikautinen kylä.
Erityistä mielenkiintoa Oulun löydöksiin tuo mm. se, että Orkneylaisten saagassa muinaisen Kvenlandin kerrotaan sijainneen Perämeren itäpuolella:  "... sen meren itäpuolella, joka sijaitsee vastapäätä Valkoista merta (Gandvík); kutsumme tätä merta Perämereksi (Helsingjabotn)."  Kyösti Julku ei ole esittänyt, että Kvenland olisi sijainnut ainoastaan Perämeren ja/tai Pohjanlahden itäpuolella, mutta hän on todennut, että Orkneylaisten saagasta ei ole löydetty yhtään maantieteellistä virhettä.
Eräät tutkijat uskovat Kvenlandin väen, kveenien, olleen mahdollisesti osittain lounaissuomalaisia eräjoukkoja, jotka tekivät metsästys-, kauppa- ja ryöstöretkiä nautinta-alueilleen. 1000- ja 1100-luvuilla Lounais-Suomesta alkoi nähtävästi levitä uutta asutusta Perämereen laskevien jokien varsille. Alueelle saapui myös karjalaista ja myöhemmässä vaiheessa ruotsalaistakin asutusta.