stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sodankäynnin historia
Sodankäynti toisen maailmansodan jälkeen

Toisen maailmansodan lopulla saksalaiset kehittivät risteily- (V1) ja ballistisen (V2) ohjuksen. Ballistista ohjusta kehitettiin edelleen sodan jälkeen ja siitä kehittyi strateginen ase: ydinkärjellä varustettu mannertenvälinen ohjus. Risteilyohjusten kehitys pääsi uudelleen vauhtiin 1970-luvulla. Erilaiset ohjukset ovat nykyään kaikkien aselajien käytössä. Kemialliset aseet palasivat käyttöön 1960-luvulla.
Panssarivaunun ja panssarintorjunnan kilpajuoksu jatkui toisen maailmansodan jälkeen. Taistelupanssarivaunujen lisäksi syntyi moniin erikoistehtäviin suunnitellut panssarit. Tärkeän roolin saivat miehistönkuljetusvaunut. Helikopterista tuli tärkeä ja sitä käytetään erilaisiin tuki- ja taistelutehtäviin. Yksittäisen sotilaan aseeksi vakiintui rynnäkkökivääri. Maamiinoja ryhdyttiin levittämään koneellisesti. Helikopterien ja lentokoneiden käyttö joukkojen siirtämiseen teki maihinnousuista tarpeettomia. Armeijoiden koostuminen lähes täysin panssaroiduista joukoista nosti polttoainehuollon vaatimuksia ja tarvetta suojata huoltoyhteyksiä.
Yhdysvallat ja Neuvostoliitto kehittivät ja varustivat armeijoitaan kylmän sodan aikana eri tavoin. Neuvostoliitto tuotti kymmeniätuhansia kappaleita kaikkia tarvitsemiaan asejärjestelmiä: tykkejä, panssarivaunuja ja jopa suihkuhävittäjiä. Yhdysvallat taas luotti asejärjestelmiensä laadun parantamiseen tekniikan avulla. Tämä tekninen kehitys teki suuresta osasta vanhoja aseita auttamattomasti vanhentuneita. 1980-luvulla sensorit ja tietokoneet paransivat ohjausjärjestelmiä ja häivetekniikkaa alettiin käyttää lentokoneissa ja laivoissa.
Tehokkaasta epätavanomaisesta sodankäynnistä tuli helppoa, kun rynnäkkökivääri levisi kaikkialle maailmaan. Enää ei riittänyt vihollisen lyöminen, vaan piti varmistaa myös sitä tukevan väestön rauhanomaisuus ja ystävällisyys, jos aluetta haluttiin hallita. Avointen yhteiskuntien hallitukset joutuivat vaikeuksiin oman väestönsä kanssa käydessään sotaa, jonka vuoksi miehistötappioita on pyritty minimoinaan.
Kauppasaartoa käytettiin tehokkaasti erottamaan alueita kansainvälisestä kaupankäynnistä ja maailmantaloudesta. Kauppasaarto saattaa haitata myös maailmantaloutta, kuten tapahtui 1973, kun OPEC nosti raakaöljyn hintaa 250 prosenttia.
Persianlahden sodassa Yhdysvallat saattoi käyttää kylmän sodan lopun voimakasta varusteluaan. Yhdysvallat tuhosi Irakin armeijan. Irakin kehittynyt ilmapuolustusjärjestelmä tuhottiin häivepommikoneilla, risteilyohjuksilla, elektronisella sodankäynnillä ja täsmäpommituksilla kymmenessä tunnissa. Tämän jälkeen Yhdysvallat mursi irakilaisten taistelukyvyn seuraavien viikkojen laajoilla ilmapommituksilla. Teknologiapohjainen sodankäynti voitti suuriin määriin perustuneen Irakin puolustuskyvyn. Persianlahden sodassa vihollinen lyötiin ensi kerta pelkällä ilmasodankäynnillä, sillä maajoukot olivat puhtaasti tukeva aselaji.
Nykyaikainen sodankäynti

Toisen maailmansodan jälkeen on käyty useita valtioiden välisiä tavanomaisen sodankäynnin sotia, mutta 90 prosenttia sodista on ollut sisällissotia. Ne on käyty halvoilla massatuotetuilla aseilla ja suurin osa kaatuneista on ollut siviilejä ja kuollut käsiaseisiin. Nykyaikainen teknologiaperusteinen ja laajan logistisen verkon tukema armeija on yhä harvempien sotaa käyvien osapuolten käytössä. Kehitysmaat investoivat tavanomaisen sodankäynnin armeijoiden varustamiseen miljardeja vuodessa. Nykyaikaiset asejärjestelmät ovat kalliita, ja yhteiskunnilta täytyy löytyä poliittista tahtoa puolustusbudjetin ylläpitämiseen. Suurvalloille selvisi jo kylmän sodan aikana, että ilmasodankäynnillä on lähes mahdotonta lyödä sissisotaa käyvää armeijaa. Sissisotaa käyvät tukeutuvat viestinnässään nykyään kännyköihin, Internetiin ja satelliitti-TV:hen.
Nykyaikaiset sisällissodat ovat raakoja, ja ne ovat yleensä jatkuneet toisen osapuolen täydelliseen tappioon saakka. Sotia on onnistuttu keskeyttämään vain ulkopuolisella väliintulolla, jolla on valvottu solmittujen sopimusten noudattamista tulitauon jälkeen. Kun väliintulijoiden joukot ovat poistuneet maasta, on keskeytynyt sisällissota alkanut joskus uudelleen.
Kehittyneillä mailla on käytössään laaja satelliittijärjestelmä. Se auttaa tiedustelussa ja mahdollistaa maailmanlaajuiset jatkuvat viestiyhteydet. Jos maalla on käytössään tiedustelusatelliittijärjestelmä, on sen strateginen yllättäminen vaikeaa. Vuonna 2001 kiertoradalla oli 500 satelliittia, joista 100 oli Yhdysvaltain armeijan. Satelliittien liikkeiden tiedustelusta ja salaamisesta on tullut tärkeää. Yksityiset yritykset jakavat ilmaiseksi tai korvauksesta satelliittikuvia. Yhdysvaltain armeijan GPS-järjestelmä on käytössä ympäri maailmaa, myös vihollisen hyödynnettävissä.
Ydinaseita ei ole käytetty toisen maailmansodan jälkeen. Kylmän sodan päättymisen jälkeen ydinaseet ovat levinneet laajemmalle ja niiden leviäminen jatkunee. Ydinaseita saattaa päätyä toimijoille, jotka ovat halukkaampia käyttämään niitä kuin perinteiset ydiasevaltiot. Ydinaseiden lisäksi aggressiiviset valtiot ovat kehitelleet ydinaseita halvempia biologisia ja kemiallisia joukkotuhoaseita.
Yhdysvallat on käynyt kansainvälisen terrorismin torjumiseksi sotaa. Se on iskenyt useisiin maihin.
Piirittämisen historia

Ihmiskunnan ensimmäiset kaupungit olivat linnoitettuja. Kivimuurit kasvoivat korkeutta, ja piirittäjät kehittivät menetelmiä niiden murtamiseksi tai ylittämiseksi. Jo muinaisessa Lähi-idässä oli käytössä rynnäkkötikkaat, piiritystornit ja muurinmurtajat. Foinikialaisten väitetään keksineen erilaiset heittokoneet, jotka varmuudella olivat käytössä 300-luvulla eaa.
Tykkien yleistyminen 1400-luvulla muutti piirityssodankäyntiä. Korkeat muurit osoittautuivat vääräksi malliksi, ja kehitettiin tykkitorni ja bastionijärjestelmä. 1800-luvun lopulla tykkien kantaman kasvu pakotti kehittämään linnoitustaitoa edelleen.
Merisodankäynnin historia

Sotalaiva kehittyi jo varhain erisuuntaan kuin muut alukset. Egyptiläisillä oli 1200-luvulla eaa. käytössä märssykori, runsaasti soutajia, sekä keulapuskuri. Soutajien määrä oli tärkeää, joten niitä sijoitettiin aluksi kahteen eri tasoon. Foinikialaisilla oli jo erittäin kehittyneitä sotalaivoja. Kreikkalaiset kehittivät kolmisoudun, eli trieerin, jossa soutajia oli kolmessa tasossa. Kun soutajia tästä vielä lisättiin, laitettiin jokaiseen airoon useampi mies. Taistelussa tavoite oli vihollisen upottaminen keulapuskurilla.
Roomalaiset ottivat puunilaissotien aikana 200-luvulla eaa. käyttöön corvuksen, laskusillan, jota pitkin vihollisen alus voitiin vallata. Samaan aikaan keksittiin entraushaka. Viimeisellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua roomalaiset sijoittivat sotalaivoihinsa heittokoneita ja taistelutorneja. Tällä tasolla merisodankäynti säilyi 1500-luvun alkuun asti, jolloin alkoi kehittyä tykeillä varustettu purjealus. Kaleerien valtakausi päättyi Lepanton taisteluun vuonna 1571. Vaikka purjealukset yleistyivät muualla, jäivät kaleerit silti käyttöön Välimerellä.
Ensimmäiset tykit asennettiin laivoihin jo 1300-luvulla, mutta käänteen suuriin sotalaivoihin teki tykkiportin keksiminen noin vuoden 1500 paikkeilla. Syntyi suuri linjalaiva, jossa oli useampia tykkikansia. Purjeilla varustettu suuri puinen sotalaiva hallitsi maailmanmeriä 1800-luvun puoleen väliin asti. Siitä teki vanhanaikaisen 1837 käyttöön otettu ranskalaisen Henri Joseph Paixhansin keksimä tykinammus, joka läpäisi puisen laivan laidan ja räjähti sisällä. Vastatoimena aloitettiin laivojen panssarointi. 1800-luvulla höyryvoima ja potkuri yleistyivät sotalaivoissa. Laivatykistö kehittyi: 1900-luvun vaihteessa kantama oli 6 kilometriä, ensimmäisessä maailmansodassa 15 kilometriä ja toisessa maailmansodassa 30 kilometriä. Vuonna 1906 valmistui Britannian Dreadnought, jonka mukaan nimettiin vastaavien taistelulaivojen koko luokka. 1860 keksittiin itsekulkeva torpedo. Sukellusvene kehitettiin käytännölliseksi 1890-luvun lopulla. Merimiinat kehittyivät merkittäväksi aseeksi ensimmäiseen maailmansotaan mennessä.
Toisessa maailmansodassa lentokoneesta tuli ylivoimainen ase merellä. Lentotukialuksista tuli tärkeitä ja lentokoneilla torjuttiin menestyksekkäästi sukellusveneitä. Sukellusveneitä vastaan käytettiin syvyyspommeja, tutkaa ja kaikuluotainta. Vastatoimien epäonnistuessa sukellusveneet aiheuttivat vakavan uhan kauppa- ja sotalaivoille.
Kylmän sodan aikana kehittyivät ydinkäyttöiset sukellusveneet ja lentotukialukset. 1960-luvulta lähtien sukellusveneisiin sijoitettiin mannertenvälisiä ohjuksia. Risteilyohjuksia on ammuttu laivoista ja sukellusveneistä 1970-luvulta lähtien. Laivoja vastaan käytetään erilaisia ohjuksia, jotka ovat levinneet laajalle.
Ilmasodankäynnin historia

Kuumailmapalloa käytettiin laajasti tiedusteluun jo 1800-luvulla. Wrightin veljesten lentokone lensi vuonna 1903. Ensi kerran lentokoneesta pommitettiin maakohteita Italian–Turkin sodassa. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä lentokoneita käytettiin pääasiassa tiedusteluun. Pian alkoivat lentokoneiden väliset ilmataistelut ja koneita alettiin varustaa erilaisilla konekivääreillä. Koneita käytettiin laajasti myös vihollisen maakohteita vastaan ja niillä pyrittiin saavuttamaan ilmaherruus. Saksa, Ranska ja Britannia rakensivat sodanaikana 50 000-60 000 konetta, eli yhteensä lähes kaksisataatuhatta konetta.
Toisessa maailmansodassa lentokoneiden taktinen käyttö kehittyi. Ilmapommituksista tuli strategisia ja niitä suoritettiin niin päivällä kuin yölläkin. Ilmavoimat tavoittelivat ehdotonta ilmaherruutta. Tutka otettiin käyttöön johtamisessa. Lentokoneiden aseina oli konekiväärit ja tykit, sodan lopulla myös raketit.
Vuonna 1944 Englannissa ja Saksassa otettiin käyttöön suihkulentokone, jonka kehitys kiihtyi sodan jälkeen. Helikoptereita on käytetty laajasti sotatoimissa 1950-luvulta lähtien. Suihkukoneet nousivat tärkeään rooliin Korean sodassa. Lentokoneiden väliset ilmataistelut ovat harvinaistuneet 1970-luvulta lähtien. Yhdysvalloilla on häivelentokoneita, joita ei havaita tutkalla. Täsmäpommituksissa tarvitaan vähemmän ja pienempiä pommeja (ja ohjuksia) kuin mattopommituksissa. Yksi nykyaikainen pommikone voi tuhota yhden lennon aikana 80 kohdetta ja korvaa siten tuhansia toisen maailmansodan pommikoneita.
Nykyaikaisen lentokoneen isoin uhka on maastalaukaistavat ohjukset, joita vastaan on tehokkaita vastatoimia. Olaltalaukaistavat ohjukset ovat levinneet laajalle ja niitä on myös valtiottomilla toimijoilla. Ne uhkaavat erityisesti helikoptereita sekä nousevia ja laskeutuvia lentokoneita ja rajoittavat lentokoneiden lentämistä matalalla. miehittämättömät lentokoneet suorittavat erilaisia taistelu- ja tiedustelutehtäviä.
Ilmatankkaus on kasvattanut lentokoneiden toimintasädettä ja tehokkuutta. Isoilla rahtikoneilla siirretään joukkoja nopeasti ympäri maailmaa. Erikoistuneilla lentokoneilla johdetaan sodankäyntiä, tiedustellaan ja käydään elektronista sotaa.
Risteily- ja ballististen ohjusten sekä ydinaiseiden leviämisen takia olemassa olevien torjuntaohjusten lisäksi kehitetään jatkuvasti kattavampia ohjuspuolustusjärjestelmiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sodankäynnin historia Wikimedia Commonsissa
Sota
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aikakaudet | Sotatoimialueet | Aseet | Sodankäynnin tasot | Taistelevat aselajit | Tukevat aselajit | Luetteloita | Yleistä |
|  Esihistoria  Antiikki  Keskiaika  Uusi aika  Teollistunut aika  Nykyaika |  Avaruus  Ilmasota  Informaatio  Maasota  Merisota  Kotirintama |  ABC  Elektroninen  Ilmavoimat  Maavoimat  Merivoimat  Psykologinen |  Strategia  Operaatiotaito  Taktiikka  Taistelutekniikka |  Ilmavoimat  Jalkaväki  Laivasto  Merijalkaväki  Panssarijoukot  Ratsuväki |  Huolto  Ilmatorjunta  Pioneeri  Tykistö  Viesti |  Kenraalit  Piiritykset  Operaatiot  Sisällissodat  Sodat  Sotarikokset  Taistelut  Vapaus-itsenäisyyssodat |  Sodankäynti  Sotahistoria  Taistelu  Piiritys  Propaganda  Rauha  Pasifismi |
Urin standardissa on kuvattuna Assyrian armeijan jalkaväkeä ja sotavaunuja. (n. 2500 eaa.)
Normanniratsuväki kohtaa englantilaisen jalkaväen Hastingsin taistelussa. (Bayeux'n seinävaate, 1000-luku)
Sveitsiläiset palkkasoturit kohtaavat ranskalaiset Marignanon taistelussa vuonna 1515.
Rautatiellä siirrettävä mörssäri Petersburgin piirityksessä vuonna 1865.
Brittien panssarivaunu Mark I Sommen taistelussa 15. syyskuuta 1916
Laskuvarjoilla suoritettu liittoutuneiden maahanlasku Operaatio Market Gardenissa syyskuussa 1944.
HMS Dreadnought
Mike Peltola

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 10. syyskuuta 1974 (ikä 50)
Syntymäpaikka: Kokkola, Suomi
Pelipaikka: vasen laitapuolustaja
Pituus: 183 cm
Junioriseurat
1985–1989: KPS
1990–1991: KPV
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1989 | KPS | 1 | (0) |
| 1992 | FC 1991 | 17 | (0) |
| 1993–1994 | FC Oulu | 50 | (0) |
| 1995–1996 | VPS | 23 | (1) |
| 1996 | → GBK (laina) | 2 | (0) |
| 1996 | Kalmar FF | 2 | (0) |
| 1997–2000 | VPS | 96 | (2) |
| 2001–2003 | FK Bodø/Glimt | 29 | (0) |
| 2003–2004 | HJK | 24 | (1) |
| 2005–2006 | AC Oulu | 41 | (4) |
| Yhteensä | Yhteensä | 285 | (8) |
Maajoukkue
| 1990 | Suomi U15 | 10 | (0) |
| 1991 | Suomi U16 | 8 | (0) |
| 1992–1993 | Suomi U18 | 14 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Mike Peltola (s. 10. syyskuuta 1974 Kokkola) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja, mutta pystyi pelaamaan myös oikealla.
Peltolan pelaajaura ylimmillä sarjatasoilla alkoi kaudella 1992 FC Oulun reservijoukkue FC 1991:n riveissä I divisioonassa. Seuraavalla kaudella hän oli mukana FC Oulun Veikkausliigaan nousseessa joukkueessa, ja liigadebyytin Peltola pelasi 24. huhtikuuta 1994 vierasottelussa FC Kuusysiä vastaan. Kaudeksi 1995 Peltola siirtyi Vaasan Palloseuran riveihin. Kaudella 1996 hän kävi Kalmar FF:ssä, mutta palasi kaudeksi 1997 takaisin VPS:aan. Kaudella 1998 Peltola valittiin Veikkausliigan parhaaksi puolustajaksi.
Kaudet 2001–2002 Peltola edusti norjalaista FK Bodø/Glimtiä, mutta jäätyään ilman peliaikaa kaudella 2003 hän palasi Suomeen ja Helsingin Jalkapalloklubiin, jossa voitti heti ensimmäisellä kaudella Suomen mestaruuden ja Suomen Cupin. Kaudeksi 2005 Peltola teki sopimuksen AC Oulun kanssa. Hän päätti pelaajauransa AC Oulun liiganousuun syksyllä 2006.
Peltola pelasi 32 poikien maaottelua vuosina 1990–1993.
Peltola opiskeli pelaajauransa ohella kauppakorkeakoulussa ja on toiminut pelivuosiensa jälkeen rahoitusalalla. Hän toimii Handelsbankenin varainhoidon johtajana.
Saavutukset

Suomen mestaruus 2003
SM-hopea 1997, 1998
Suomen Cup 2003
Liigacup 1999, 2000
Vuoden liigapuolustaja 1998
Peniocereus greggii

| Peniocereus greggii |
| --- | --- |
 Peniocereus greggiin kukka
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Tribus::  Pachycereeae
Suku::  Peniocereus
Laji::  greggii
Kaksiosainen nimi
 Peniocereus greggii  (Engelm.) Britton & Rose 
Synonyymit
 Cereus greggii 
Katso myös
   Peniocereus greggii Wikispeciesissä   Peniocereus greggii Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Peniocereus greggii on kaktus, jota tavataan Yhdysvalloissa ja Meksikossa.
P. greggii on monivuotinen kasvi, joka voi kasvaa 2,1 metriä korkeaksi. Sillä on suuret juuret ja pääjuuri voi painaa jopa 30 kilogrammaa. P. greggiin kukat ovat noin 10 senttimetriä halkaisijoiltaan ja ne ovat valkoiset. Kukat aukeavat vain yhden yön ajaksi. Hedelmä on punertava ja vajaa kahdeksan senttimetriä pitkä.
P. greggii on kuivien maiden kasvi. Sitä esiintyy aavikoiden ruohomailla ja pensaikkoalueilla. Sen kanssa kasvaa usein esimerkiksi Larrea divaricata - ja Prosopis glandulosa -pensaita. P. greggii on koko levinneisyysalueellaan harvinaistunut.
Pelike

Attikalainen punakuviotekniikalla koristeltu pelike, n. 475–450 eaa.
Pelike (m.kreik. πελίκη, pelikē) on eräs antiikin aikainen keraaminen amforoiden tyyppi. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Historia ja käyttö

Pelikeiksi nykyisin kutsuttu tyyppi kehittyi punakuviotekniikan syntymisen aikoihin arkaaisella kaudella 500-luvun eaa. lopulla, ja niitä valmistettiin klassiselle kaudelle 300-luvulle eaa. saakka. Pelikejä käytettiin ainakin nestemäisten aineiden säilyttämiseen.
Antiikin aikana nimeä pelike käytettiin ilmeisesti useista erilaisista astioista. Nykyisin termiä käytetään tutkimuksessa juuri tietynlaisesta amforatyypistä, mutta ei ole varmaa, olisiko sitä kutsuttu pelikeksi myös antiikin aikana.
Muoto

Pelike on muodoltaan avarakaulainen alaosastaan pullea amfora, jonka ääriviiva on yhtenäinen huulesta jalkaan. Sille on tyypillistä, että sen suuaukko muodostaa jalkaosan kanssa yhtenäisen samanlevyisen sylinterin. Peliket koristeltiin yleensä niiden syntyajankohdalle ominaisesti punakuviotekniikalla, mutta myös joitakin mustakuviotekniikalla maalattuja pelikejä tunnetaan.
Peliken muoto ulkoa ja sisältä.
Pelike, n. 510 eaa.
Pelike, n. 450–440 eaa.
Pelike, n. 440–430 eaa.
Pelike, n. 370 eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta peliket Wikimedia Commonsissa
Pelasgiotis

Pelasgiotis ja muut antiikin Thessalian ja keskisen Kreikan alueet kartalla.
Pelasgiotis (m.kreik. Πελασγιῶτις, Pelasgiōtis) oli antiikin aikainen Thessalian maakunnan osa Kreikassa. Se käsitti Alemman Thessalian tasangon eli Pelasgisen tasangon Thessalian itäosassa.
Maantiede ja historia

Pelastiogis oli yksi Thessalian neljästä tetrarkiasta eli heimoyhteisöstä Thessaliotiin, Histiaiotiin ja Fthiotiin ohella. Alue sai nimensä seutua alun perin asuttaneista pelasgeista. Pelasgiotiin alue ulottui pohjoisesta Ossa-
ja Titaros-vuorilta etelään Othrys-vuorelle ja Pagasainlahden rannalle. Alue oli Peneios-joen eteläpuolella ja sen itäpuolella sijaitsi Magnesia ja lounaispuolella Thessaliotis. Alueen tärkeimmät kaupungit olivat Ferai ja Larissa. Alueen asukkaista käytettiin etnonyymiä Pelasgiōtai (Πελασγιῶται).
Maantiede ja historia > Polikset

Pelasgiotiin poliksia eli kaupunkivaltioita olivat:
Amfanai
Argura
Atraks
Ferai
Gyrton
Kondaia
Krannon
Larissa
Mopsion
Pagasai
Skotussa
Maantiede ja historia > Muut kaupungit

Muiksi kaupungeiksi mainitaan muun muassa:
Armenion
Kerkionion
Tripolis
HMS Pelorus (1896)

| HMS Pelorus |
| --- | --- |
 HMS Pelorus

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sheernessin telakka
Kölinlasku:  toukokuu 1895
Laskettu vesille:  15. joulukuuta 1896
Palveluskäyttöön:  1897
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 135 t
Pituus:  95,6 m
Leveys:  11,1 m
Syväys:  4,9 m
Koneteho:  5 000 hv
Nopeus:  20,7 solmua (koeajot) 18,5 solmua (palvelus)
Miehistöä:  224
Aseistus
Aseistus:  8 x QF 25 naulan (102 mm) tykkiä 8 x QF 3 naulan Hotchkiss -tykkiä 2 x 18" torpedoputkea
HMS Pelorus oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1897 palvelukseenotettu Pelorus-luokan panssarikansiristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Sheernessin telakalta ja sen köli laskettiin toukokuussa 1895. Alus laskettiin vesille 15. joulukuuta 1896 ja se valmistui 1897.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 1920.
Ljudmyla Pavlytšenko

| Ljudmyla Pavlytšenko |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. heinäkuuta 1916 Bila Tserkva, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 10. lokakuuta 1974 (58 vuotta) Moskova, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Neuvostoliitto
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1941–1953
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota - Odessan taistelu - Sevastopolin piiritys
Sotilasarvo:  majuri
Kunniamerkit:  Neuvostoliiton sankari Leninin kunniamerkki
Joukko-osasto:  25. kivääridivisioona
Mosin-Nagant 1891/30 -tarkka-ampujankivääri PU-kiikaritähtäimellä.
Ljudmyla Myhailivna Pavlytšenko (o.s. Ljudmyla Bjelova, ukr. Людмила Михайлівна Павличенко, ven. Людмила Михайловна Павличенко, Ljudmila Mihailovna Pavlitšenko; 1916–1974) oli neuvostoliittolainen tarkka-ampuja toisen maailmansodan aikana. Pavlytšenko osallistui Odessan ja Sevastopolin taisteluihin, ja hänelle kertyi sodan aikana 309 varmistettua tappoa. Tilastojen mukaan hän on tappavin naistarkka-ampuja kautta aikain.
Nuoruus

Ljudmyla syntyi Bila Tserkvassa nykyisen Ukrainan alueella 12. heinäkuuta 1916. Hänen isänsä oli tehdastyöläinen ja äitinsä opettaja. Hän oli itsenäinen ja lahjakas oppilas ja ehti käydä peruskoulun 9. luokan loppuun ennen kuin perhe muutti Kiovaan vuonna 1930. Myöhemmin Pavlytšenko kertoi olleensa ”poikatyttö”, joka oli levoton koululuokassa, mutta erittäin kilpailuhenkinen urheilussa. Hän oli päättänyt, ettei jäisi pojille toiseksi missään lajissa.
Keskiasteen koulusta valmistuttuaan Pavlytšenko meni töihin Kiovan asetehtaaseen, jossa hän työskenteli hiomakoneen käyttäjänä. Hän kiinnostui aseista ja liittyi ampumakerhoon, jossa hänestä kehittyi taitava ampuja. Myöhemmin hän liittyi myös puolisotilaalliseen järjestöön, jossa hän harjoitteli muun muassa laskuvarjohyppyä ja riippuliitämistä. Hän voitti sotamarsalkka Kliment Vorošilovin mukaan nimetyn Vorošilovin tarkka-ampujan merkin (ven. Ворошиловский стрелок) alueellisissa ampumakilpailuissa. Vuonna 1937 Pavlytšenko aloitti opiskelut Kiovan yliopistossa toiveenaan valmistua tutkijaksi ja opettajaksi. Hän harrasti ratajuoksua ja seiväshyppyä sekä otti kursseja tarkka-ampujakoulussa hioakseen ampumataitonsa täydelliseksi.
Vuonna 1932 hän meni naimisiin Aleksi Pavlytšenkon kanssa. Avioliitto mitätöitiin pian, mutta parille ehti syntyä poika Rostislav Pavlytšenko (1932-2007).