stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Urheilu
Määrittely

Urheilu määritellään suppeammin kilpailulliseksi liikuntamuodoksi, jossa voidaan myös käyttää erilaisia laitteita kuten moottoriajoneuvoja tai aseita, taikka eläimiä, kuten hevosia tai koiria. Laajemmin urheiluun voidaan lukea myös elektroninen urheilu, jota harjoitetaan pelaamalla videopeliä. Urheilupiireissä monet eivät kuitenkaan pidä elektronista urheilua oikeana urheiluna sillä perusteella, että siinä ei juurikaan liikuta. Kansainvälisen olympiakomitean vuonna 2017 antaman linjauksen mukaan elektroninen urheilu voidaan kuitenkin laskea "oikeaksi urheiluksi". Myös älypelien kuten shakin asema urheiluna on kiistanalainen. Shakki on Kansainvälisen olympiakomitean tunnustama urheilulaji, mutta olympialajiksi sitä ei ole otettu, koska siitä puuttuu fyysinen elementti.
Historia > Urheilulajit > Muinaiset sivilisaatiot

Monia urheilulajeja on harjoitettu tuhansien vuosien ajan. Kolmannella ja toisella vuosituhannella eaa. urheilua harrastettiin jo Egyptissä: seinämaalauksissa ja reliefeissä on kuvauksia voimistelusta, painista, painonnostosta ja pallopeleistä, sekä jousiammunnasta, ratsastuksesta ja purjehduksesta. Kreetalta minolaisen kulttuurin ajalta on löydetty sinettikiviä, jotka kuvaavat voimistelijoita ja härkähyppääjiä. Myös nyrkkeily ja paini olivat minolaisten suosiossa. Heitä seuranneet mykeneläiset harrastivat lisäksi juoksukilpailuja ja hevosajoja jo ennen vuotta 1000 eaa.
Homeroksen 700-luvulla eaa. luomat eepokset Ilias ja Odysseia mainitsevat urheilun ensimmäisinä kirjallisina lähteinä. Iliaassa on hautajaiskohtaus, jonka yhteydessä järjestetään kahdeksan lajin kilpailut: hevosvaljakkoajoissa, nyrkkeilyssä, painissa, juoksussa, asetaistelussa, kiekonheitossa, jousiammunnassa ja keihäänheitossa. Odysseia puolestaan huipentuu jousiammuntakilpailuun.
Varhaiset urheilulajit ovat usein liittyneet valmentautumiseen taisteluihin, mutta monissa kulttuureissa urheilulla on ollut myös uskonnollinen elementti: urheilua jumalan tai jumalten kunniaksi. Antiikin Kreikassa tunnettuja urheilulajeja olivat nyrkkeily, paini, juoksu, ratsastus, kilpa-ajo hevosella ja viisiottelu, jonka lajeja olivat kiekko, keihäs, pituushyppy, juoksu ja paini.
Rooman valtakunnan suosituin urheilu oli vaunukilpa-ajot. Roomalaiset korostivat suuresti urheilun sotilaallista merkitystä ja harjoittivat myös nyrkkeilyä, painia, keihäänheittoa ja juoksua.
Historia > Urheilulajit > Keskiaika

Keskiajan Euroopassa suosittua oli erilainen markkinoilla harjoitettu voimailu kuten kivien tai säkkien nostelu. Kylien välillä järjestettiin niittyjen yli käytyjä jalkapallo-otteluita, jotka saattoivat olla hyvin väkivaltaisia. Porvaristo kilpaili muun muassa jousiammunnassa ja ritarit turnajaisissa.
Myös Euroopan ulkopuolella kehittyi monenlaisia omaperäisiä urheilulajeja, kuten Itä-Aasian lukuisat taistelulajit ja japanilainen sumo. Afrikassa suosittua oli etenkin paini eri muodoissaan, kuten myös juoksu.
Historia > Urheilulajit > Uusi aika

Nykyaikainen urheilu syntyi ja kehittyi paljolti Englannissa 1600-luvulta 1800-luvulle. Englannissa tai Skotlannissa keksittyjä tai siellä nykymuotoonsa kehitettyjä urheilulajeja ovat esimerkiksi jalkapallo, sulkapallo, tennis, pöytätennis, golf, kriketti, rugby, curling ja squash. Englannissa kehitettiin myös lähes kaikki yleisurheilun kenttälajit sekä aitajuoksu ja estejuoksu. Lisäksi englantilaiset määrittivät juoksumatkojen, uinnin, soudun ja hevosurheilun kilpailumatkojen pituudet sekä monet muut urheilussa käytettävät mitat, painot ja materiaalit. Englantilaiset valmistivat ensimmäiset kilpapurjeveneet ja -sotuveneet, jalkapallomaalit, nyrkkeilyhanskat, sekuntikellot ja useimmat muutkin urheilussa käytettävät välineet. Englannissa laadittiin myös lähes kaikkien joukkuepelien kirjalliset säännöt sekä keksittiin monet urheiluun liittyvät käsitteet, kuten tasoitukset, vedonlyöntikertoimet, amatööriurheilun käsite, reilun pelin käsite sekä ennätykset.
Yhdysvalloissa 1800-luvulla kehitettyjä lajeja ovat baseball, softball, koripallo, lentopallo ja amerikkalainen jalkapallo. Jääkiekko kehitettiin Kanadassa 1800-luvulla, telinevoimistelu kehitettiin Saksassa 1700-luvulla, ja urheilumiekkailu kehitettiin Ranskassa 1800-luvulla. Näiden lajien lisäksi etenkin 1800-luvulla ryhdyttiin kilpailemaan myös monessa ikivanhassa liikuntamuodossa, kuten soudussa, uinnissa ja hiihdossa.
Monet urheilumuodot levisivät 1900-luvulla maailmanlaajuisiksi, ja nykyisin niitä harjoittavat kaikki kansat ja yhteiskunnalliset ryhmät. Usean lajin suosio on silti säilynyt vain paikallisena.
Historia > Kilpailut

Kreikassa järjestettiin satojen vuosien ajan Olympian kisat neljän vuoden välein aina vuoteen 393 asti, jolloin ne lakkautettiin.
Skotlannissa on järjestetty jo 1000-luvulta alkaen Ylämaan kisoja, joissa miehet mittelevät voimiaan. Englantilainen kapteeni Dover järjesti 1600-luvulla vuotuiset urheilukilpailut nimeltään Cotswold Olympick Games, ja muutkin englantilaiset kaupungit alkoivat järjestää omia vastaavia kisojaan. Ruotsissa järjestettiin vuosina 1834 ja 1836 Jeux Olympiques Scandinaves -kilpailut, Kreikassa vuosien 1859–1870 välillä Zappaan olympialaiset, ja Englannissa vuodesta 1850 alkaen Wenlockin olympialaiset kisat. Palloilusarjat ja maaottelut alkoivat englanninkielisissä maissa 1800-luvulla.
Nykyaikaiset olympialaiset perustuvat useita vuosisatoja Kreikassa jatkuneiden antiikin olympiakisojen perinteeseen. Nykyaikaiset olympialaiset järjestettiin ensimmäisen kerran Ateenassa vuonna 1896. Vuodesta 1924 alkaen kisat on jaettu erillisiin kesä- ja talviolympialaisiin ja vuoteen 1992 saakka kesä- ja talvikisat järjestettiin samana vuonna. Tämän jälkeen rytmiä muutettiin siten, että seuraavat talvikisat olivat 1994 ja siitä lähtien neljän vuoden välein.
Suomen varhainen urheiluhistoria on liittynyt sotilaskoulutukseen. Ensimmäiset urheiluseurat ovat olleet purjehdusseuroja; vanhimpana niistä Poriin perustettu  Segelföreningen i Björneborg vuodelta 1856. Metsästysseura järjesti ampumakilpailut vuonna 1868. Voimistelu oli alusta asti koulujen opetusohjelmassa ja ensimmäinen voimisteluseura perustettiin vuonna 1875.
Jaottelu

Urheilu jakaantuu useisiin urheilumuotoihin ja lajiryhmiin, joissa puolestaan on useita urheilulajeja.
Kilpailujen osanotto-oikeus voidaan rajata monin eri tavoin, esimerkiksi osanottajien kansallisuuden, sukupuolen, iän tai menestyksen mukaan. Kansallisissa sarjoissa järjestetään kansallisia mestaruuskilpailuja. Kansainvälisistä kilpailuista suurimpia ovat maailmanmestaruuskilpailut ja olympialaiset, joihin urheilijat voivat lajista riippuen osallistua yksilöinä tai oman maansa edustajina. Osanottajien henkilökohtaisten ominaisuuksien mukaan rajattuja kilpailusarjoja ovat esimerkiksi naisten urheilu, junioriurheilu, veteraaniurheilu, vammaisurheilu ja opiskelijaurheilu. Kansallisissa palloilusarjoissa on yleistä jakaa joukkueet sarjatasoihin.lähde?
Ammattilaisurheilija ansaitsee urheilusta elantonsa. Suurimmissa ammattilaissarjoissa kaikki kilpailijat saattavat olla ammattilaisurheilijoita, mutta alemmilla tasoilla kilpailijat ovat yleensä amatöörejä. Olympialaiset olivat pitkään vain amatööriurheilijoille, mutta nykyisin niihin voivat osallistua myös ammattilaisurheilijat.lähde?
Sponsorointi ja kaupallisuus

Huippu-urheilun kaupallisuus on laajennut 1980-luvulta alkaen. Huippu-urheilijoiden palkkiot ovat kasvaneet huimasti ja yritysten harjoittama sponsorointi on laajentunut urheiluliiketoiminnaksi. Suomessa urheilusponsorointiin käytettiin 100 miljoonaa euroa vuonna 2010, siis 5 % mainonnasta (Ruotsissa 15 % ja Norjassa 16 %). Opetus- ja kulttuuriministeriö tukee liikuntaa 130 miljoonalla eurolla (2010), josta 19 miljoonaa euroa on huippu-urheiluun käytettäviä veikkausvoittovaroja.
Lieveilmiöitä

Teollisen vallankumouksen jälkeen perustettiin työväen urheiluseuroja, ja urheilun kahtiajako työväen urheiluun ja porvareiden urheiluun säilyi pitkään. Kylmän sodan aikana Neuvostoliiton valtapiiri kilpaili omissa kisoissaan, Spartakiadeissa.lähde?
Olympialaisiin on liittynyt useita näyttäviä boikotteja poliittisista syistä. 28 Afrikan maata boikotoi vuoden 1976 olympialaisia protestina Etelä-Afrikan osallistumista vastaan. Vuoden 1980 kisoja Moskovassa boikotoitiin laajasti protestina Neuvostoliiton Afganistanin-sotaa vastaan. Neuvostoliitto liittolaisineen boikotoi vastaavasti vuoden 1984 olympialaisia Los Angelesissa.lähde?
Doping ja vedonlyöntiin liittyvä kilpailumanipulaatio näyttävät muodostuneen urheilussa pysyviksi lieveilmiöiksi.lähde?
Ympäristövaikutukset

Liikunnan ja urheilun ympäristövaikutukset voidaan jakaa liikuntasuoritukseen liittyviin vaikutuksiin (muun muassa maaston kuluminen ja päästöt ilmaan), liikuntapaikkojen rakentamisen ja ylläpidon aiheuttamiin vaikutuksiin (muun muassa maankäytön vaikutukset ja energiankulutus) sekä liikunnan harrastamiseen liittyvien toimintojen aiheuttamiin vaikutuksiin (muun muassa liikenteen päästöt ja tapahtumissa syntyvät jätteet).lähde?
Tiettyjä urheilumuotoja on arvosteltu siitä, että ne vaativat kalliita välineitä, tuhlaavat luonnonvaroja ja saastuttavat ympäristöä. Kestävän kehityksen näkökulmasta liikuntaharrastuksen eri muotoja ei voi suoraan jakaa suositeltaviin tai ei-suositeltaviin. Toiminta, joka koetaan jollakin alueella uhaksi, voi olla mahdollista toisaalla kestävän kehityksen vaarantumatta. Suurimmat ympäristövaikutukset aiheuttaa lajien harrastamiseen liittyvä liikenne. Suuressa mittakaavassa tarkasteltuna suomalaisen liikunnan ja urheilun ympäristövaikutukset ovat vähäisiä.lähde?
Euroopan neuvoston urheilun peruskirjaan on Suomen aloitteesta kirjattu tarve kestävän kehityksen esille nostamiseen urheilussa. Artikla edellyttää, että urheilukulttuurin tulee olla sopusoinnussa kestävän kehityksen periaatteiden kanssa. Tämä tarkoittaa luonnon ja ympäristöarvojen ottamista huomioon urheilupaikkoja suunnittelussa, urheilujärjestöjen kestävän kehityksen mukaisen toiminnan tukemista ja ihmisten tietoisuuden lisäämistä urheilun ja kestävän kehityksen välisestä suhteesta.
Kirjallisuutta

Eichberg, Henning: Liikuntaa harjoittavat ruumiit: Kohti ruumiin ja urheilun uutta sosiaalitiedettä.  (Suomentaneet Esa Sironen ym)  Tampere:  Vastapaino, 1987.  ISBN 951-9066-22-5
Sironen, Esa & Tiihonen, Arto & Veijola, Soile (toim.): Urheilukirja.  Tampere:  Vastapaino, 1992.  ISBN 951-9066-54-3
Humphreys, Joe: Rumaa peliä: Mikä urheilussa mättää?.  ((Foul Play: What's Wrong with Sport, 2008.) Suomennos: Petri Stenman)  Helsinki:  Like, 2009.  ISBN 978-952-01-0258-6
Kyrö, Tuomas: Urheilukirja.  Helsinki:  Teos, 2011.  ISBN 978-951-851-337-0
Kanerva, Juha & Tikander, Vesa: Urheilulajien synty.  Helsinki:  Teos, 2012.  ISBN 978-951-851-345-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urheilu Wikimedia Commonsissa
Suomen urheiluhistoriallinen seura
YLE Elävä arkisto – Urheilu
| n k Urheilu |
| --- | --- |
Muodot:  Ammattiurheilu  Yksilöurheilu Kestävyys  Joukkueurheilu  Naisten urheilu  Puoliammattilasurheilu  Sotilasurheilu  Vammaisurheilu  Veteraaniurheilu  Harrasteurheilu  Kokemusurheilu  e-Urheilu 
Tiede:  Liikunta Kuntoilu  Harjoittelu Lihasvoimaharjoittelu  Lääketiede Doping  Psykologia  Urheiluvammat  Pedagogiikka Koululiikunta  Fyysinen aktiivisuus  Ravitsemus Juomat  Ravinteet 
Liiketoiminta:  Urheiluagentti Pelaaja-agentti  Johtaminen  Journalismi  Markkinointi  Seura  Sponsorointi  Taloustiede  Oikeus  Pelaajakauppa 
Kulttuuri:  Derby-ottelu  Elokuva  Fani  Maskotti  Urheiluhenki  Vedonlyönti 
Muuta:  Kansallisurheilu  Urheilulajit 
Diskobolos on kiekonheittäjää esittävä tunnettu kreikkalainen veistos.
Natalie Geisenberger ohjaskelkkailun maailmanmestaruuskilpailun ensimmäisen sijan palkinnon kanssa.
Suosituimmat urheilulajit eri maissa National Geographic -lehden mukaan. Vihreällä jalkapallo, sinisellä jääkiekko, keltaisella baseball, punaisella kriketti.
Urheiluvuosi 1935

Urheiluvuosi 1935 käsittelee vuoden 1935 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Alppihiihto

Maailmanmestaruuskilpailut Mürrenissä, Sveitsissä. Itävalta oli kolmella kultamitalillaan menestynein maa. Kaksinkertaisia kultamitalisteja olivat Itävallan Anton Seelos ja Saksan Christl Cranz.
Baseball

World Seriesissä Detroit Tigers voitti Chicago Cubsin otteluvoitoin 4–2.
Jääkiekko

Maailmanmestaruuskilpailut Davosissa, Sveitsissä. Kultaa voitti Kanada, hopeaa sai Sveitsi ja pronssille sijoittui Iso-Britannia.
Stanley Cupin voitti Montreal Maroons.
Koripallo

Ensimmäiset Euroopan-mestaruuskilpailut Genevessä, Sveitsissä. Latvia voitti kultaa, Espanja sai hopeaa ja Tšekkoslovakia sijoittui pronssille.
Nyrkkeily

Yhdysvaltalainen James J. Braddock nousi ammattinyrkkeilyn raskaan sarjan maailmanmestariksi 13.6. Long Islandilla ottamalla pistevoiton maanmiehestään Max Baerista.
Paini

Kreikkalais-roomalaisen painin Euroopan-mestaruuskilpailut Kööpenhaminassa, Tanskassa. Ohjelmassa oli seitsemän painoluokkaa, joista Ruotsi voitti neljä.
Vapaapainin Euroopan-mestaruuskilpailut Brysselissä, Belgiassa. Ohjelmassa oli seitsemän painoluokkaa, joista Unkari ja Ruotsi voittivat kumpikin kaksi.
Pikaluistelu

Yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut Oslossa, Norjassa. Mestaruuden voitti isäntämaan Michael Staksrud toisen kerran urallaan.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Maailmanmestaruuskilpailut Vysoké Tatryssa, Tšekkoslovakiassa. Ohjelmaan kuului kolme maastohiihtomatkaa sekä mäkihyppy ja yhdistetty. Suomi ja Norja voittivat kaksi kultamitalia sekä Ruotsi yhden.
Pyöräily

Italian ympäriajon voitti isäntämaan Vasco Bergamaschi.
Ranskan ympäriajon voitti belgialainen Romain Maes.
Taitoluistelu

Maailmanmestaruuskilpailut Budapestissa, Unkarissa ja Wienissä, Itävallassa. Miesten mestaruuden voitti kuudennen peräkkäisen kerran Itävallan Karl Schäfer, naisten mestaruuden yhdeksännen peräkkäisen kerran Norjan Sonja Henie sekä pariluistelumestaruuden neljännen kerran urallaan unkarilaispari Emilia Rotter / László Szollás.
Tennis

Australian avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti neljännen kerran urallaan järjestäjämaan Jack Crawford ja naisten kaksinpelin britti Dorothy Round.
Ranskan avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti britti Fred Perry ja naisten kaksinpelin saksalainen Hilde Sperling.
Wimbledonin miesten kaksinpelin mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Fred Perry ja naisten kaksinpelin seitsemännen kerran yhdysvaltalainen Helen Moody.
Yhdysvaltain avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti järjestäjämaan Wilmer Allison ja naisten kaksinpelin neljännen peräkkäisen kerran saman maan Helen Jacobs.
Davis Cupin voitti kolmannen peräkkäisen kerran Iso-Britannia.
Yleisurheilu

Yhdysvaltalainen Jesse Owens teki 25.5. Ann Arborissa neljä huipputulosta. Ensin hän sivusi 100 jaardin juoksussa maailmanennätystä 9,4 s. Sitten hän teki pituushypyssä maailmanennätyksen 813 cm, mikä oli ensimmäinen virallinen kahdeksan metrin ylitys ja kesti maailmanennätyksenä 25 vuotta. Tämän jälkeen hän paransi 220 jaardin suoran radan maailmanennätystä 0,3 sekuntia aikaan 20,3 s. Lopuksi hän vielä alitti 220 jaardin aitajuoksussa maailmanennätyksen 0,4 sekunnilla juostessaan ajan 22,6 s.
Saksalainen Willy Schröder teki 28.4. Magdeburgissa kiekonheiton maailmanennätyksen 53,10 m, yhdysvaltalainen Keith Brown paransi 1.6. Cambridgessä, Massachusettsissa seiväshypyn maailmanennätykseksi 439 cm ja australialainen Jack Metcalfe teki 14.12. Sydneyssä kolmiloikan uudet ME-lukemat 15,78 m.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urheiluvuosi 1935 Wikimedia Commonsissa
Andienkeräkurmitsa

| Andienkeräkurmitsa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurmitsat Charadriidae
Suku::  Oreopholus
Laji::  ruficollis
Kaksiosainen nimi
 Oreopholus ruficollis  (Wagler, 1829) 
 Levinneisyysualue (violetti), pesintäalue (oranssi).
Katso myös
   Andienkeräkurmitsa Wikispeciesissä   Andienkeräkurmitsa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Andienkeräkurmitsa (Oreopholus ruficollis) on eteläamerikkalainen kahlaaja. Sen elinympäristö ulottuu Perun keskiosista Länsi-Boliviaan, Chileen ja Pohjois-Argentinasta Tulimaahan. Siitä tunnetaan kaksi alalajia. Lajin holotyypin kuvaili Johann Georg Wagler Uruguayn Canelonesista 1829.
Salama (albumi)

| Salama Maj Karma |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2008
 Studio : Inkfish Studio
 Julkaistu: 25. maaliskuuta 2009
 Formaatti: CD, LP, digitaalinen julkaisu
 Tuottaja(t): Rauli Eskolin
 Tyylilaji: pop, rock, metal
 Kesto: 42.30
 Levy-yhtiö: Megamania
Listasijoitukset
  4.
Maj Karman muut julkaisut
| Ukkonen 2007 | Salama 2009 | Peltisydän 2016 |
Singlet albumilta Salama
 ”Salama” Julkaistu: tammikuu 2009
Salama on Maj Karman kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 25. maaliskuuta 2009. Kappale ”Kato mitä äijä” julkaistiin ainoastaan levyn vinyyliversiolla. Albumin teemoja ovat usko, toivo, rakkaus ja armo.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 4.
Vastaanotto

Levy sai ristiriitaisen vastaanoton. Rumban arviossa albumia puhutellaan suorana jatkumonta edellisille albumeille Sodankylälle ja Ukkoselle. Sävellykset saivat kehuja tasavahvuudesta, toisaalta sanoitukset saivat ristiriitaisen vastaanoton. Soundin Antti Luukkanen antoi albumille kaksi tähteä viidestä, sanoen sen olevan ”harmaata selluloosaa Maj Karmalle ominaisista elementeistä", toisaalta kappale ”Satiinisydän” sai tunnustusta.
Kappaleet

Salama – 4.00
Maailma – 4.06
Satiinisydän – 4.27
Tulevaisuus – 4.06
Tyyni valtameri – 3.38
Taivaankansi – 3.34
Seitsemäs manner – 3.58
Viimeinen käyttöpäivä – 3.14
Yön pimeydessä – 4.19
Jäähyväiset – 7.08
Kokoonpano

Herra Ylppö – laulut
Häiriö – kitarat
K. Kurittu – basso
J. Savolainen – rummut
+
Rake – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Arvostelut

Desibeli.net:
Dome.fi:
Imperiumi.net:
Kaleva: positiivinen
Rumba: ristiriitainen
Soundi:
V2.fi:
305 mm/52 -merikanuuna vm. 1907

| 12″/52 -merikanuuna vm>  1907 |
| --- | --- |
 Taistelulaiva Parižskaja Kommunan 12″ tykeillä varustetut MK-3-12 -tykkitornit vuonna 1925.
Aseen tyyppi:  merikanuuna rautatietykki
Alkuperämaa:   Venäjän keisarikunta
Palvelushistoria
Valtion käytössä:   Venäjän keisarikunta  Neuvostoliitto  Suomi  Viro  Saksa
Sodissa:  Ensimmäinen maailmansota Toinen maailmansota
Valmistushistoria
Valmistajat:  Obuhovin terästehdas
Valmistusmäärä:  ~200
Tekniset tiedot
Malli:  12″/52 -merikanuuna vm. 1907
Putken pituus:  15 850 mm
Miehistö:  38
Kaliiperi:  12″ (304,8 mm)
Tulinopeus:  1 ls/min (max.) 0,5 ls/min (käyt.)
Lähtönopeus:  900 m/s
Laukaustyyppi:  irtopanoslaukaus
Ampumakulmat:  koro:
Maksimikantama:  41–42 km
305 mm/52 -merikanuuna vm. 1907 (lyhennetty tunnus 305/52) oli Obuhovin terästehtaan valmistama järeä merikanuuna, jonka kaliiperi oli 12 tuumaa (304,8 mm). Alus- ja rannikkotykistökäyttöön tarkoitetun tykin suunnittelu käynnistyi vuonna 1906, ja aseen lopulliset tuotantopiirustukset hyväksyttiin viisi vuotta myöhemmin 1911. Venäjän keisarikunnan laivastoministeriö tilasi yhteensä 198 tykkiä, joista 126–144 oli valmistunut vuoden 1916 loppuun mennessä.
Suunnittelu ja tuotanto > Tausta

Venäjän keisarikunnan laivasto tuhoutui liki kokonaisuudessaan Venäjän-Japanin sodassa. Tuhoutuneille aluksille lähdettiin pikaisesti hankkimaan korvaajia. Uusien alusten aseistuksesta päätti huhtikuussa 1906 kokoontunut kokous, johon osallistui 20 amiraalia sekä joukko laiva- ja asesuunnittelun asiantuntijoita. Osallistujien enemmistö kannatti uusiksi tykeiksi 305 millimetrin tykkejä, joiden pituus olisi yli 50 kaliiperia. Uusien alusten pääaseistuksena oli tarkoitus olla 12 keskilinjaan asennettua tykkiä. Näiden asentaminen kaksoistorneihin olisi tehnyt aluksista liian pitkiä, minkä seurauksena päädyttiin kolmiputkisiin torneihin.
Suunnittelu ja tuotanto > Tausta > Tykit

305/52-tykkien suunnittelu käynnistyi Venäjän keisarikunnan laivaston teknillisen komitean (Morskoi tehnitšeski komitet, lyh. MTK) tykistöosaston esitettyä uuden 12 tuuman 50 pituuskaliiperin merikanuunan toteuttamista. Uuden tykin putken massaksi tulisi 47,34 tonnia, ja se kykenisi ampumaan 331,7 kilogramman kranaatin lähtönopeudella 914 metriä sekunnissa. Tykin kammiopaineen rajaksi asetettiin 2 500 kg/cm². Obuhovin terästehdas käynnisti aseen suunnittelutyöt MTK:n annettua hyväksyntänsä projektille 18. heinäkuuta 1906, ja ensimmäisten tykkien putkien sisäosat valmistuivat jo saman vuoden lopulla. Brittiläinen Vickers-yhtiö avusti projektin teknillisessä suunnittelutyössä ja tuotantojärjestelyjen kehittämisessä.
Tykkien spesifikaatiota muutettiin jo vuotta myöhemmin projektin käynnistämisestä laivatykistön päätarkastajan, kenraalimajuri K. T. Dubrovin päätöksellä. Uudessa spesifikaatiossa lähtönopeus nostettiin 975 metriin sekunnissa ja kranaatin massa 378,4 kilogrammaan, mikä tarkoitti tykin putken massan kohoamista 50,66 tonniin ja kammiopaineen nousua. Muutoksien sisällyttäminen jo valmistettuihin tykinputkiin ei ollut kuitenkaan mahdollista; putkia oli liki mahdotonta pidentää.
Spesifikaatiota muutettiin jälleen lokakuussa 1910 MTK:n kokouksen nostaessa putken massaa edelleen 51,7 tonniin. Lopullinen tuotantospesifikaatio hyväksyttiin vuotta myöhemmin 15. lokakuuta 1911, ja tykki koki siinä jälleen muutoksia. Lähtönopeusvaatimus pudotettiin 762 m/s raskaampien 470,9 kilogramman kranaattien kustannuksella. Tykin rannikkotykistöversion kantamaksi arvioitiin 167 kaapelinmittaa (30,9 km) 50 asteen korolla. Venäjän tuhotun laivaston korvaamisella oli huomattava kiire, mikä vaikutti myös tykkien kehityksen kirittämiseen. Muun muassa kranaatin massan määrittämiseen käytettyjä pitkän kantaman ampumakokeita ei ehditty toteuttaa ennen tuotannon aloittamista.
Laivastoministeriö tilasi 198 tykkiä, joista lähteestä riippuen 126 tai 144 oli toimitettu vuoden 1916 loppuun mennessä. Vuonna 1917 oli tarkoitus toimittaa 24 tykkiä, mutta vain 12 näistä toimitettiin. 14 keskeneräiseksi jäänyttä tykkiä toimitettiin vuonna 1921 ja muutamia yksittäisiä vielä tämänkin jälkeen.
Suunnittelu ja tuotanto > Tausta > Tykkitornit > Rannikkotykistö

Venäjän keisarikunnan tykistöpäähallinto valitsi 305/52-tykin rannikkopuolustuskäyttöön, mutta ei päässyt yksimielisyyteen millaiselle lavetille aseet asennettaisiin. Lopulta päädyttiin kuitenkin suojaamattomiin yksiputkisiin avolavetteihin ilmeisesti taloudellisten tekijöiden pakottamana. Suojaamattomien lavettien toimittajaksi valittiin parhaan tarjousehdotuksen tehnyt Pietarin metallitehdas. Tilaus käsitti kahdeksan tykkitornia, jotka sijoitettiin Kronstadin linnakkeen Yhinmäen (Krasnaja Gorka, neljä tornia) ja Inon linnakkeille (neljä tornia).
Metallitehdas teki esityksen panssaroitujen tornitykkien asentamisesta rannikkolinnakkeille, sillä se näki ne avotykkejä parempana vaihtoehtona rannikkopuolustuksen kannalta. Tehdas esitti rannikkolinnakkeille yksi- ja kaksiputkisia tykkitorneja, jotka oli kehitetty Gangut-luokan taistelulaivojen kolmiputkisten MK-3-12-tornien pohjalta. Esitys johti lopulta kaksiputkisten panssaritornien tilaamiseen rannikkotykistölle.
Kehitystyön tuloksena syntyi kaksi erilaista tornikonstruktiota, joista toinen maavoimien rannikkotykeille ja toinen laivaston aluksille. Konstruktiot poikkesivat toisistaan merkittävin osin, minkä seurauksena vain rajallinen määrä niiden osista oli keskenään vaihtokelpoisia. Venäjän keisarikunnan merihallinto palasi vuonna 1915 yksiputkisiin 305/52-asennuksiin, sillä tornitykit olivat osoittautuneet varsin monimutkaisiksi ja kalliiksi asejärjestelmiksi. 1920-luvulle tultaessa rannikkolinnakkeilla käytettiin sekaisin sekä maavoimien (putken merkintä CA) että laivaston (putken merkintä MA) käyttöön suunniteltuja tykkejä.