stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Konstantinopoli
Herakleios

Justinianuksen jälkeen Bysantti joutui sotilaallisiin vaikeuksiin. Lännessä valtakuntaa uhkasivat avaarit ja idässä Persia. Keisari Herakleioksen aikana tilanne hellitti ja bysanttilaiset kukistivat vastustajansa. Herakleios hellenisoi koko valtakunnan vaihtamalla kreikan viralliseksi kieleksi entisen latinan sijaan. Herakleioksen kuoleman jälkeen arabit valtasivat suuren osan Bysantin valtakunnasta, muun muassa Syyrian, Palestiinan ja Egyptin. He piirittivät myös Konstantinopolia vuosien 674 ja 678 välillä, mutta eivät pystyneet valtaamaan kaupunkia. Kalifi Umarin veljen Maslaman johdolla arabit palasivat piirittämään Konstantinopolia toistamiseen vuonna 717. Tällä kertaa kaupunkia piiritettiin 80 000 sotilaan kanssa maalta käsin ja lähemmäs 2000 laivan avulla mereltä käsin. Kaupungin puolustajat käyttivät hyväkseen kreikkalaista tulta vihollisen laivastoa vastaan. Seuraavana vuonna bulgaarit tulivat bysanttilaisten avuksi, ja arabien oli pakko lopettaa piiritys ja perääntyä. Konstantinopolin toista piiritystä on verrattu Poitiers’n taisteluun käännekohtana joka pysäytti arabien hyökkäyksen Eurooppaan.
Kulta-aika

700-luvulla ikonoklasmi riivasi Bysantin valtakuntaa. Keisari Leo III määräsi vuonna 726 tuhottavaksi ikonien ohella myös keisarillisen palatsin sisäänkäynnin yllä sijainneet Jeesusta esittäneet patsaat. Syvästi uskovaiset kansalaiset vastustivat tätä, mutta suuria määriä ikoneja ja muita kuvia tuhottiin. Vuonna 787 ikonoklasmi loppui keisarinna Irenen ansiosta.
Bysanttilainen kulttuuri kukoisti 800–1000-lukujen aikana. Tuolloin Konstantinopoli oli Euroopan, ehkä koko maailman, suurin ja rikkain kaupunki.
Keisari Romanos IV kärsi ratkaisevan tappion selžukkeja vastaan vuonna 1071 Manzikertin taistelussa. Häntä seuranneiden heikkojen keisareiden aikana Bysantti menetti suuren osan alueistaan Vähässä-Aasiassa turkkilaisille. Vuonna 1081 keisariksi nousi Aleksios I Komnenos, joka sai pysäytettyä valtakunnan täydellisen romahtamisen. Aleksioksen aikana Konstantinopolin kautta Pyhälle Maalle matkustivat ensimmäisen ristiretken jäsenet. Manzikertin tappion jälkeen Bysantti oli joutunut entistä enemmän luottamaan ulkomaalaisiin palkkasotilaisiin, muun muassa länsimaalaisiin ritareihin.
Aleksios rakennutti uuden keisarillisen palatsin Blachernai-kaupunginosaan, joka alun perin oli sijainnut Theodosiuksen muurien ulkopuolella. Muureja oli 600-luvulla laajennettu suojaamaan myös tämä osa kaupunkia. Blachernaissa sijaitsi myös Pyhän Marian kirkko, josta tuli kaupungin toiseksi tärkein kirkko Hagia Sofian jälkeen.
Neljäs ristiretki

Neljännen ristiretken tarkoitus oli alun perin vallata Egypti, mutta Venetsian painostuksesta retken lopulliseksi päämääräksi tuli Konstantinopoli. Alkuperäisenä aikeena oli palauttaa valtaistuimelle syrjäytetty keisari Isaak II Angelos ja tämän poika Aleksios IV Angelos. Aleksios lupasi tästä avusta suuren palkkion ristiretkeläisille. Kun ristiretkeilijät olivat saaneet Isaakin ja Aleksioksen valtaan, huomattiin pian, ettei heillä ollutkaan tarpeeksi varoja maksaa luvattuja summia. Aleksios yritti hankkia varoja sulattamalla vanhoja ikoneja, mikä sai tietysti kaupungin asukkaat raivostumaan. Pian Aleksios oli niin kreikkalaisten kun latinalaistenkin, eli länsimaalaisten, vihaama. Lopulta riita johti suoranaisiin taisteluihin Konstantinopolin sisällä. Yrittäessään pakoon venetsialaiset sytyttivät eräitä rakennuksia palamaan. Tuli levisi kuitenkin nopeasti ja tuhosi suuren osa kaupungista. Latinalaiset hyökkäsivät toistamiseen kaupunkia vastaan kun Aleksios Dukas syrjäytti Aleksios III:n. Ristiretkeilijät päättivät nyt vallata kaupungin itselleen. Pitkän ja vaikean taistelun jälkeen he saivat halttuunsa Blakhernain kaupunginosan ja saivat sieltä käsin vallattua koko kaupungin. Ristiretkeilijät ryöstivät Konstantinopolia kolmen päivän ajan. Lukemattomat roomalaiset ja kreikkalaiset taideteokset tuhoutuivat näiden päivien aikana.
Venetsialaiset ja ristiretken johtajat jakoivat kaupungin ja Bysantin valtakunnan keskenään. Ristiretken jäsenet perustivat oman, niin sanotun latinalaisen keisarikunnan, josta ei tullut pitkäikäistä. Maanpakoon lähteneet bysanttilaiset perustivat oman Nikaian keisarikunnan, joka valtasi takaisin kaupungin vuonna 1261.
Konstantinopolin piiritys ja valtaus

Konstantinopolin piiritys alkoi 2. huhtikuuta 1453 ja loppui kaupungin valtaukseen 29. toukokuuta. Tästä hetkestä lähtien Bysantin valtakunta lakkasi olemasta. Osmanien sulttaani Mehmed II siirsi Osmanien valtakunnan pääkaupungin vallattuun kaupunkiin ja teki Hagia Sofiasta moskeijan.
Turkkilaisvalloituksen jälkeen kaupunki sai uuden nimen Istanbul, jota turkkilaiset ovat käyttäneet siitä lähtien. Kaupungissa asuvan kreikkalaisväestön keskuudessa samoin kuin kaikkialla länsimaissa se kuitenkin tunnettiin yhä paremmin Konstantinopolin nimellä siihen saakka, kunnes Kemal Atatürk vuonna 1930 päätti, että kaupungista on myös kansainvälisissä yhteyksissä käytettävä turkkilaista nimeä Istanbul.
Väestö

Konstantinopolin asukasmäärää eri aikoina ei tiedetä tarkasti. Arvioiden mukaan kaupungissa oli 400-luvulla noin 300 000 asukasta, 500-luvun alussa lähemmäs puoli miljoonaa. 540-luvulla rutto ja 600–700-lukujen arabien piiritykset kuitenkin käänsivät asukasluvun laskuun. 800- ja 900-lukujen nousukauden aikana kaupungin asukasluku lähti taas kasvuun. Arvioiden mukaan asukkaita oli tuolloin 500 000–800 000. Suuren asukasmäärän ruokkimiseen tarvittiin paljon muualta tuotua viljaa. Aluksi vilja tuotiin pääasiassa Egyptistä, mutta Egyptin muslimivalloituksen jälkeen (vuonna 639 jaa.) vilja piti tuoda muualta. Kaupungin vesihuollosta huolehti keisari Valensin 300-luvun lopulla rakennuttama Valensin akvedukti, joka on yhä edelleen olemassa ja jota käytettiin vielä pitkälle 1900-luvulle asti. Se kuljetti vettä noin 100 km:n päässä sijaitsevilta vuoristolähteiltä kaupunkiin.
Sulttaanien suurin rakennusprojekti oli Istanbulin kehittäminen. Sen väkiluku oli ennen vuoden 1453 valloitusta noin 50 000–60 000, vuonna 1478 alle 100 000, mutta vajaan sadan vuoden kuluttua jo 700 000, mikä teki siitä kaksi kertaa Euroopan suurimpia kaupunkeja suuremman. Asiaan vaikuttivat väestön pakkosiirrot ja etujen myöntäminen muuttajille. Kaupungin väestöstä pidettiin huolta, ja kauppiaat velvoitettiin toimittamaan tarvikkeita Istanbuliin kiintein hinnoin.
Kirjallisuutta

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bowersock, G. W. & Brown, Peter & Grabar, Oleg: Late Antiquity. A Guide to the Postclassical World.  Belknap Press of the Harvard University Press, 1999.  ISBN 0-674-51173-5
Härkönen, Jyrki & Takala, Vesa: Konstantinopoli – Kaupunki ennen Istanbulia.  Helsinki:  Kirjapaja, 2015.  ISBN 978-952-288-202-8
Lapidus, Ira M.: A History of Islamic Societies. 3rd. Edition.  Cambridge University Press, 2022.  ISBN 978-0-521-73297-0
Norwich, John Julius: Byzantium: The Early Centuries.  Knopf, 1989.  ISBN 0-394-53778-5
Norwich, John Julius: Byzantium: The Apogee.  Knopf, 1992.  ISBN 0-394-53779-3
Norwich, John Julius: Byzantium: The Decline and Fall.  Knopf, 1995.  ISBN 0-679-41650-1
Runciman, Steven: The Fall of Constantinople, 1453.  Cambridge University Press, 1990.  ISBN 0-521-39832-0
Konstantinopolin kartta
Konstantinus Suuri pitelee käsissään Konstantinopolin pienoismallia. Mosaiikki noin vuodelta 1000, Hagia Sofiassa.
Konstantinopolin hippodromissa sijainneet neljä pronssihevosta ovat nykyään nähtävinä Venetsiassa.
Theodosiuksen muurit ja niissä olevia portteja 1200-luvulla.
Theodosiuksen muurit nykyisessä asussaan.
Yksi Bukoleon-palatsia koristaneista leijonista. Itse palatsi rakennettiin ehkä Theodosius II:n aikana. Palatsi tuhoutui neljännen ristiretken yhteydessä.
Hagia Irene. Kuva vuodelta 1912.
Konstantinopolin keskusta ja tärkeimmät rakennukset.
Ristiretkeilijät saapuvat Konstantinopoliin. Eugène Delacroix'n maalaus vuodelta 1840.
Konstantinopolin piiritys. Kuva 1400-luvulta.
Kosala

Kosala ja muut mahajanapadat 600-luvulla eaa.
Kosala oli kuningaskunta Pohjois-Intiassa 700–500 -luvuilla eaa. Se oli yksi kuudestatoista Mahajanapadasta. Kosala hallitsi nykyisen Uttar Pradeshin keskiosia ja osaa Nepalista pääkaupunkinaan ensin Ayodhya ja myöhemmin Sravasti. Kosala oli jatkuvasti sodassa naapurivaltionsa Kashin kanssa, kunnes valloitti sen 500-luvun lopulla eaa. Vuosisadan vaihduttua Kosalasta kaakkoon sijaitseva naapurimaa Magadha kuitenkin liitti Kosalan itseensä.
Historia

Kosalan perustivat Intiaan 1800-luvulta eaa. alkaen saapuneet arjalaiset heimot, jotka 1000-luvulla luopuivat paimentolaisuudesta ja alkoivat perustaa kyliä. Ramayanaan kirjatun legendan mukaan Kosalan kuninkaat polveutuvat auringosta ja ovat siten jumalaista alkuperää. Kirja listaa Kosalan kuninkaita satojen vuosien ajalta, mutta historiantutkimuksen valossa listat eivät voi olla todenpohjaisia.
700-luvulla eaa. Kosala kuului 16 voimakkaimpaan Intian kuningaskuntaan, joita kutsuttiin Mahajanapadoiksi. Se oli jatkuvasti sodassa naapurivaltio Kashia vastaan, joskin kuninkaalliset avioliitot katkaisivat sotimisen satunnaisesti. Kuitenkin vasta 500-luvun lopulla eaa. Kosala onnistui valloittamaan Kashin. Seuraavaksi Kosalan kuninkaat ottivat tavoitteekseen kaakossa sijaitsevan vahvistuvan Magadhan valloittamisen. Magadhan kuningas Bimbisara oli naimisissa Kosalan prinsessan kanssa. Kun Bimbisaran poika Ajatashatru tappoi isänsä ilmeisesti 491 eaa., sai Kosala syyn sodan aloittamiseen. Legendan mukaan Kosalan armeija sai magadhalaiset ansaan ja otti kuninkaan vangiksi. Tälle ei ole kuitenkaan löydetty varmoja todisteita, ja rauhansopimuksen valossa Kosalan sotilaallinen voitto näyttää epätodennäköiseltä. Sodan lopputuloksena Ajatashatru sai vaimokseen Kosalan nuoremman prinsessan ja lopulta liitettyä myös Kosalan Magadhaan.
Uskonto

Muinaisen Kosalan alueella nykyisessä Uttar Pradeshissa on lukuisia buddhalaisten ja jainalaisten pyhiinvaelluskohteita, sillä kummankin uskonnon perustajat opettivat elämänsä aikana myös Kosalassa. Alue on tärkeä myös hindulaisille, sillä monet Ramayanan tapahtumista sijoittuvat sinne.
Korpraali McB

| Korpraali McB> The Beguiled |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Don Siegel
Käsikirjoittaja:   John B. Sherry  Grimes Grice 
Tuottaja:  Don Siegel
Säveltäjä:  Lalo Schifrin
Kuvaaja:  Bruce Surtees
Leikkaaja:  Carl Pingitore
Tuotantosuunnittelija:  Ted Haworth
Lavastaja:  John P. Austin
Pääosat:   Clint Eastwood  Geraldine Page  Elizabeth Hartman  Jo Ann Harris  Darleen Carr 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Universal Pictures  Malpaso Productions 
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  1971
Kesto:  109 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korpraali McB (The Beguiled, suomeksi myös nimellä Korpraali John McB) on Don Siegelin ohjaama, vuonna 1971 ensi-iltansa saanut elokuva. Sen pääosaa esittää Clint Eastwood.
Juoni

Elokuva sijoittuu Yhdysvaltain sisällissodan viimeisiin vuosiin. Pohjoisvaltioiden sotilas John McBurney (Clint Eastwood) on haavoittunut taistelussa, ja nuori koulutyttö pelastaa hänet varmalta kuolemalta. Korpraali McBurney päätyy toipumaan vammoistaan louisianalaiseen tyttöjen sisäoppilaitokseen, joka sijaitsee vihollisen selustassa eristyksissä asutuksesta. Koulun oppilaat ja opettaja (Geraldine Page) suhtautuvat tulokkaaseen aluksi hyvin ennakkoluuloisesti, mutta päättävät kuitenkin säälistä olla luovuttamatta häntä etelävaltioiden joukoille. Alun uteliaisuuden jälkeen komean korpraalin huomiosta taistellaan, ja mustasukkaisuus astuu kuvaan.
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Ilkka Jauhiainen sanoo elokuvan tutkivan miehen ja naisen välisiä suhteita ja pasifismia kiinnostavasti, vaikka tapahtumia on vähän. Hän antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Clint Eastwood  | … |  John McBurney   |
|  Geraldine Page  | … |  Martha   |
|  Elizabeth Hartman  | … |  Edwina   |
|  Jo Ann Harris  | … |  Carol   |
|  Darleen Carr  | … |  Doris   |
|  Mae Mercer  | … |  Hallie   |
|  Pamelyn Ferdin  | … |  Amy   |
|  Melody Thomas Scott  | … |  Abigail   |
|  Peggy Drier  | … |  Lizzie   |
Aiheesta muualla

Korpraali McB Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Korpraali McB Elonet.
Henrik Kosonen

Henrik Kosonen (s. 29. kesäkuuta 1969) on suomalainen lentopallovalmentaja ja entinen lentopalloilija.
Pelaajana Kosonen voitti kaksi Suomen-mestaruutta, vuonna 1991 KuPS-Volleyssä ja vuonna 1999 Keski-Savon Paterissa. Kaudet 1993–1994 ja 1994–1995 ”Here” pelasi Pallavolo Kuopion/Pielavesi joukkueessa. Kaudella 1995–1996 hän pelasi Sveitsissä ja kaudella 1996–1997 Ranskassa. Maajoukkueessa hän pelasi 161 A-maaottelua vuosina 1990–1998.
Kosonen valmensi vuosina 2002–2009 Keski-Savon Pateria. Vuosina 2009–2011 hän toimi Saimaa Volleyn urheilutoimenjohtaja. Helmikuussa 2011 hän nousi Saimaa Volleyn päävalmentajaksi..
Henrik Kososen isä oli lentopalloilija ja lentopallovalmentaja Reino Kosonen.
Stridsklevin kirkko

| Stridsklevin kirkko Stridsklev kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2015.
Sijainti:  Porsgrunn, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  2000
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  250
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Stridsklevin kirkko (norj. Stridsklev kirke) on Porsgrunnin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 2000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stridsklevin kirkko Wikimedia Commonsissa
Korotka

| Korotka, Kirovsk Кировск |
| --- | --- |
 lippu
 Korotka, Kirovsk
 Koordinaatit: 59°52′53.5″N, 30°59′5.1″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Kirovskin piiri
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunki
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Väkiluku (2010):  26 600
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Suuntanumero(t):  +7 81362
 
 Kunnan kotisivu 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kirovskin kulttuuritalo ja kaupungille nimensä antaneen bolševikkijohtaja Sergei Kirovin patsas.
Nevan sillanpääaseman taistelujen muistomerkki.
Korotka eli Kirovsk (ven. Ки́ровск) on kaupunki, kunta ja Leningradin alueen Kirovskin piirin hallinnollinen keskus Venäjällä. Se sijaitsee Nevan vasemmalla rannalla 55 kilometriä Pietarista itään. Kaupungissa on 25 700 ja kunnassa 26 600 asukasta (vuonna 2010).
Maantiede

Kirovskin kaupunkikunnan pinta-ala on 95,72 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Kirovskin piirin Pähkinälinnan, idässä Vahriselän ja Priladožskin, etelässä Namkun ja Paulovan sekä lännessä Seuloskoin piirin Tuprovan, Rosmittalan ja Imeni Morozovan kuntiin. Pinta-alasta 44,1 % on metsää, 23,2 % maatalousmaata, 15,3 % asuinaluetta ja 11,6 % suojelualuetta.
Kunnan pohjoisrajalla virtaa Tšornaja Retška, etelärajalla Muikka ja Tšornaja sekä länsirajalla Neva. Lisäksi on joukko pienempiä jokia ja puroja. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka ja sora. Tärkeimmät ympäristöongelmat ovat Nevan saastuminen, lisääntynyt autoliikenne ja yhdyskuntajätteen käsittelyn puutteet.
Asutus

Kaupunkikuntaan kuuluu kaksi asutuskeskusta: Kirovskin kaupunki ja Molodtsovon taajama. Kaupunkiväestön osuus on 96,3 %. Kunnassa on myös lukuisia puutarhapalsta-alueita.
Asukasluvun kehitys
| 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 059 | 12 043 | 23 214 | 23 655 | 24 361 |
Historia

Kaupunki on saanut alkunsa vuonna 1929 perustetusta turvevoimalan rakennustyömaan työläisasutuksesta, joka sai epävirallisen nimen Nevdubstroi lähellä sijainneen Nevskaja Dubrovkan kylän mukaan. Voimalaitos nimettiin vuonna 1934 sen rakentamista ajaneen Sergei Kirovin mukaan, ja sen työläisasutus sai vuonna 1936 kaupunkimaisen taajaman statuksen. 1940-luvun alun kartassa mainitaan kaksi taajamaa, Gorodok-1 ja Gorodok-2, joihin harvoin käytetty suomenkielinen nimitys Korotka perustuu. Toisen maailmansodan aikana seudulla käytiin rajuja taisteluja, jotka tuhosivat taajaman lähes täydellisesti.
Kirovsk sai kaupunginoikeudet ja nykyisen nimensä vuonna 1953. Sodassa tuhoutunut voimalaitos rakennettiin uudelleen, ja 1990-luvun puolivälissä se siirtyi käyttämään polttoaineenaan luonnonkaasua. Vuonna 1977 Kirovskista tuli hallintopiirin keskus. Neuvostoaikana siellä toimi myös teräsbetonirakennetehdas ja sittemmin toimintansa lopettanut Dubrovskin tuotantokombinaatti.
Liikenne, talous ja palvelut

Kirovskissa sijaitsee Namkusta haarautuvan rautatien pääteasema Nevdubstroi. Rautatiellä on matkustaja- ja tavaraliikennettä. Kaupungin pohjoispuolitse kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen valtatie M18, johon yhtyy Haisevaisista Hatsinan ja Namkun kautta tuleva kehätie A120. Kirovskista on myös suora maantieyhteys Pietariin. Kaupungin linja-autoasemalta on reitit Pietariin ja piirin asutuskeskuksiin. Nevan rannalla on viisi laivalaituria.
Kaupungin talous perustuu teollisuuteen, joka tuottaa muun muassa energiaa, rakennustarvikkeita, koneita ja laitteita sekä muovituotteita. Tärkeitä tuotantolaitoksia ovat TGK-1-tuotantoyhtiöön kuuluva voimalaitos, Ladogan konepaja ja metallitehdas sekä talonrakennuskombinaatti. Molodtsovossa toimii maatalousyritys Mginskoje ja taajaman ympärillä on myös Vahriselän suurkanalan peltoja. Lähes neljätuhatta henkeä käy töissä kunnan ulkopuolella, etupäässä Pietarissa.
Kirovskissa toimii kuusi lastentarhaa, kolme koulua ja lukio. Kulttuurilaitoksia ovat lasten musiikki- ja taidekoulut, kulttuuritalo, piirin keskuskirjasto ja lastenkirjasto. Terveys- ja sosiaalipalveluihin kuuluvat sairaala, poliklinikka, sosiaalipalvelukeskus ja hoitokoti. Kaupungissa on myös ortodoksinen kirkko.
Nähtävyydet ja matkailu

Kaupungissa on useita toisen maailmansodan muistomerkkejä. Nevan vasemman rannan sillanpääasema Nevski pjatatšok ja Leningradin piirityksen läpimurtopaikka kuuluvat Pietarin ympäröivään sotamuistomerkkien ketjuun sekä Unescon maailmanperintökohteeseen. Matkailupalveluja on vähän.
Aiheesta muualla

Kirovskin kaupungin sivusto (venäjäksi)
Kirovskin piirin sivusto (venäjäksi)
Kirovsk Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa (venäjäksi)
| n k Leningradin alueen kaupungit ja taajamat |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Antrea  Boksitogorsk  Enso  Hatsina  Ivangorod  Jaama  Kiriši  Koivisto  Kommunar  Korotka  Koskenala  Käkisalmi  Laukaa  Lotinapelto  Lomkka  Lupana  Olhava  Pella  Pikaljovo  Pähkinälinna  Seuloskoi  Sierattala  Sjasstroi  Slantsy  Sosnovyi Bor  Tihvinä  Tusina  Uuras  Uusi-Laatokka  Viipuri  Volossova  |  |
| Kaupunkityyppiset taajamat |  Budogoštš  Haisevaisi  Imeni Morozova  Imeni Sverdlova  Jefimovski  Johannes  Jääski  Kaarlahti  Kuismala  Lepäsi  Naasia  Namkku  Nikolski  Orinansavotta  Paulova  Priladožski  Punaporu  Rahja  Raivola  Rjabovo  Siiverska  Svirstroi  Taaitsa  Toksova  Tolmatšovo  Tuprova  Uljana  Vaaseni  Vahriselkä  Viiritsa  Vornasuo  Voznesenje  |  |
Mikko Kosonen (hiihtosuunnistaja)

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten hiihtosuunnistus.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten hiihtosuunnistus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Kuopio 1988 | viesti |  |
|  Pronssia | Bataki 1986 | viesti |  |
Mikko Juhani Kosonen (s. 16. joulukuuta 1960 Savonlinna) on suomalainen hiihtosuunnistaja ja viestisuunnistuksen maailmanmestari. Seuratasolla hän edusti Juvan Urheilijoita.
Batakin MM-kilpailuissa 1986 Kosonen voitti pronssia viestistä ja sijoittui henkilökohtaisella matkalla kuudenneksi. Viestissä hänen kanssaan hiihtosuunnistivat Hannu Koponen, Veli-Matti Pellinen ja Anssi Juutilainen. Kuopion MM-kilpailuissa 1988 Kosonen voitti viestikultaa ja sijoittui normaalimatkalla kahdeksanneksi. Hannu Koponen aloitti viestin, Juha Kirvesmies hiihtosuunnisti toisen osuuden, Kosonen kolmannen osuuden ja Anssi Juutilainen viimeisen osuuden. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa Kosonen on voittanut yhden kullan, kaksi hopeaa ja yhden pronssin.
Kosonen lopetti hiihtosuunnistusuransa hiljalleen mentyään naimisiin vuonna 1991. Hänellä on yksi vuonna 1994 syntynyt tyttö.
Korpirastas

| Korpirastas |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Rastaat Turdidae
Suku::  Amerikanrastaat Catharus
Laji::  ustulatus
Kaksiosainen nimi
 Catharus ustulatus  (Nuttall, 1840) 

Katso myös
   Korpirastas Wikispeciesissä   Korpirastas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Korpirastas (Catharus ustulatus) on rastaisiin kuuluva pohjoisamerikkalainen varpuslintu. Lajin kuvaili ja nimesi Thomas Nuttall 1840. Nimitys korpirastas on kuitenkin vanhastaan ollut käytössä suomen kielen murteissa: Satakunnassa, Hämeessä ja kirjakielessäkin sillä on viitattu etenkin laulurastaaseen ja räkättirastaaseen.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on 16–18 cm ja paino 23–45 g. Korpirastas muistuttaa pienikokoista laulurastasta, mutta alapuolen tumma täplitys keskittyy rintaan ja kurkkuun, kun se laulurastaalla jatkuu kupeille ja vatsaan saakka. Lähisukuinen tundrarastas (C. minimus) on suuresti samannäköinen, korpirastaan naaman ollessa hieman kellahtava ja tundrarastaan harmahtava. Korpirastaan silmärengas on hyvin erottuva. Kaikilla Catharus-lajeilla on siiven alapinnalla valkoinen-musta-valkoinen kuvio.
Lajista tunnetaan 4 alalajia: Catharus ustulatus alame, C. u. swainsoni, C. u. ustulatus ja C. u. oedicus.
Esiintyminen

Pohjoisamerikkalainen laji, jonka esiintymisalueen painopiste on Kanadassa ja Yhdysvaltojen pohjois- ja länsiosissa. Muuttolintu, joka talvehtii Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa Andeilla. Maailman populaation kooksi arvioidaan 100 miljoonaa yksilöä. Muutollaan voi joskus harhautua Atlantin yli Eurooppaan. Suomessa laji on tavattu 19.10.1974 Lemlandin Lågskärillä ja 1.11.1981 Dragsfjärdin Vänössä.
Elinympäristö

Pesii pusikkoisissa havumetsissä pääosassa esiintymisaluettaan, länsiosissa myös lehti- ja sekametsissä.
Lisääntyminen

Pesä on tavallisesti havupuun oksalla melko matalalla, ei 5 metriä korkeammalla. Munia on 3–4, ja naaras hautoo noin 12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä lentokyvyttöminä noin 12 päivän ikäisinä.
Ravinto

Hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat sekä marjat ja hedelmät.
Kosonsoy

| Kosonsoy |
| --- | --- |
 Kosonsoy
 Koordinaatit: 41°15′9″N, 71°32′44″E 
Valtio:  Uzbekistan
Alue:  Namanganin alue
Piiri:  Kosonsoyn piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunki
Korkeus:  760 m
Väkiluku (2016):  50 900
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kosonsoy (uzb. kyrill. Косонсой, ven. Касанса́й, Kasansai) on kaupunki ja Kosonsoyn piirin hallinnollinen keskus Namanganin alueella Uzbekistanissa. Se sijaitsee samannimisen joen varrella 28 kilometriä Namanganista pohjoiseen. Kaupungissa oli 50 900 asukasta vuonna 2016.
Ennen ajanlaskun alkua syntynyt Kosonsoy on yksi Uzbekistanin vanhimmista kaupungeista. Se oli yksi Kušan-valtakunnan hallintokeskuksista, tärkeä kauppa- ja käsityöläiskaupunki ja 600–700-luvuilla Ferganan laakson pääkaupunki. Kosonsoy mainitaan yhtenä Ferganan kahdeksasta kaupungista vielä Baburin aikana.
Nykyinen kaupunki on perustettu vuonna 1973. Sen asukkaat ovat etupässä tadžikkeja.
Kosonsoyssa toimii silkkikutomo, jalkinetehdas sekä elintarvike- ja rakennusteollisuutta. Sen kautta kulkee Kirgisiaan johtava maantie. Kaupungin nähtävyys on 1700-luvulla rakennettu suurmoskeija.