stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tyrnävän Peilipoika
Aiheesta muualla

Kalle Väänänen : Tyrnävän kaukonäkijän puheilla, Suomen Kuvalehti, 16.10.1937, nro 42, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tverin suuriruhtinaskunta

| Tverin suuriruhtinaskunta > 1247–1485 |
| --- | --- |
Valtiomuoto:  Ruhtinaskunta
Pääkaupunki:  Tver
Uskonnot:  ortodoksisuus
Edeltäjä(t):  Vladimirin ruhtinaskunta
Seuraaja(t):  Moskovan ruhtinaskunta
Tverin suuriruhtinaskunta (ven. Великое княжество Тверское, Velikoje knjažestvo Tverskoje) oli Volgan yläjuoksulla 1200–1400-luvuilla sijainnut muinaisvenäläinen feodaalivaltio. Sen keskuksena toimi Tverin kaupunki. Muita kaupunkeja olivat Kašin, Ksnjatin, Zubtsov, Staritsa, Holm, Mikulin ja Dorogobuž.
1200-luku

Vladimirin suuriruhtinas Jaroslav Vsevolodovitš lahjoitti Pereslavl-Zalesskin ruhtinaskuntaan kuuluneen alueen pojalleen Aleksanteri Nevskille 1230-1240 -luvun vaihteessa. Vuonna 1247 se siirtyi Jaroslavlin toiselle pojalle Jaroslav Jaroslavitšille, jonka jälkeläiset siitä lähtien hallitsivat aluetta. Perustamisvaiheessa suuriruhtinaskunta käsitti 25 000 neliövirstan laajuisen alueen, jolla asui noin 700 000–800 000 henkeä. Tverin suuriruhtinaskunta oli suojassa mongolien ja liettualaisten hyökkäyksiltä, ja siksi sinne siirtyi paljon väkeä Suzdalista ja Länsi-Venäjältä.
Suuriruhtinaskunnan poliittinen merkitys kasvoi nopeasti 1200-luvun loppupuolella. Vladimirin suuriruhtinaskunnan 1260-luvulla haltuunsa saanut Jaroslav Jaroslavitš ajoi Venäjän yhdistämispolitiikkaa, jota jatkoi hänen poikansa Mihail Jaroslavitš. Tverin suuriruhtinaskunnan vahvistuminen herätti huolta Kultaisessa ordassa, joka ryhtyi tukemaan kilpailevia Moskovan suuriruhtinaita.
1300-luku

Moskovan suuriruhtinaan Juri Danilovitšin aloittamat sotatoimet päättyivät Mihail Jaroslavitšin ja hänen seuraajiensa mestaukseen 1300-luvun alussa. Vuonna 1327 Tverin suuriruhtinaskunnassa puhkesi kapina, jonka Kultainen orda tukahdutti Moskovan suuriruhtinaan Iivana Kalitan avulla. Hävityksen jälkeen Tverin suuriruhtinaskunta ei enää toipunut entiselleen. 1300-luvun loppupuolella siitä irtautuivat Kašinin, Holmin, Mikulinin ja Dorogobužin ruhtinaskunnat, joista kolme jälkimmäistä hajosi vielä pienemmiksi osiksi.
1370-luvulla Tverin suuriruhtinas Mihail Aleksandrovitš yritti heikentää Moskovan suuriruhtinaskuntaa Kultaisen ordan avulla, mutta joutui samalla kilpailemaan Moskovan tukeman Kašinin ruhtinaskunnan kanssa.
1400-luku

Suuriruhtinas Ivan Mihailovitš onnistui nujertamaan Kašinin ruhtinaskunnan vastarinnan 1400-luvun alussa. Tverin suuriruhtinaskunnan vaikutusvalta kasvoi 1430–1360-luvuilla Moskovan suuriruhtinaiden keskinäisen taistelun aikana. Sen jälkeen suuriruhtinaskunta alkoi jälleen heiketä. Tverin suuriruhtinas Mihail Borisovitš joutui solmimaan epäedullisia sopimuksia Moskovan suuriruhtinaan Iivana III:n kanssa. Yritys tukeutua Liettuaan johti Moskovan hyökkäykseen. Sen joukot valtasivat Tverin vuonna 1485, jolloin suuriruhtinaskunta lakkasi olemasta.
Perintö

Tverin suuriruhtinaskunnalla oli huomattava merkitys venäläisen kulttuurin ja taiteen kehityksessä. Tverissä kirjoitettiin kronikoita ja muita historiallisia teoksia. Siellä vaikutti myös omaperäinen ikonimaalauskoulukunta. Tveriläinen kauppias Afanasi Nikitin kävi ensimmäisenä venäläisenä Intiassa ja laati matkastaan värikkään kuvauksen. Tverin hiippakunta oli 1200–1300-luvuilla yksi Venäjän ortodoksisen kirkon vaikutusvaltaisimmista keskuksista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
V.S. Borzjakovski: Istorija Tverskogo knjažestva (venäjäksi)
Tutkijaliitto

| Tutkijaliitto> Forskarförbundet i Finland |
| --- | --- |

Perustettu:  1976
Tyyppi:  Aattellinen yhdistys
Toimiala:  Ammattialajärjestöjen toiminta
Kotipaikka:  Helsinki
Päämaja:  Fredrikinkatu 23 D 4 00120 Helsinki
Toiminnanjohtaja:  Kalle Siltala
Puheenjohtaja:  Anna Tuomikoski
Varapuheenjohtaja:  Aleksi Lohtaja
Hallitus (2023):   Vappu Helmisaari  Jaakko Karhunen  Kaisa Karvinen  Ari Korhonen  Olivia Maury  Anna Nurminen  Pieta Päällysaho  Samuli Saarinen  Eetu Viren  Katariina Yli-Malmi 
Jäsenlehti:  Tiede & edistys
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tutkijaliitto (Suomen Tutkijaliitto – Forskarförbundet i Finland ry.) on vuonna 1976 perustettu suomalaisten tieteellisen tutkimustyön harjoittajien yhdistys, joka ilmoittaa tukevansa "monitieteellistä ja kriittistä tutkimusta".
Historiansa aikana Tutkijaliitto on käynyt läpi useita perusteellisia muutoksia niin jäsenmäärässä kuin toimintansa luonteessa. Liiton toiminnassa ovat vuorotelleet yhteiskunnallinen kantaa ottava radikalismi ja viileä akateeminen analyysi. Aluksi sekä luonnontieteitä että ihmistieteitä yhteen tuovan liiton toiminnassa nykyään keskeiseksi tieteenaloiksi ovat painottuneet yhteiskuntatieteet, filosofia, humanistiset tieteet, ympäristötiede, oikeustiede, taloustiede sekä taideteoreettinen tutkimus.
Nykyään Tutkijaliitto vaalii ennen kaikkea monitieteellistä ja kriittistä tutkimustyötä, tieteen suomenkielistä julkaisemista ja laadukkaan tutkimuksen ja tieteen tuomista ja liittämistä kansalaisyhteiskunnassa käytäviin keskusteluihin. Tutkijaliitto ei ole tiedettä popularisoiva järjestö vaan monitieteinen yhdistys, joka pyrkii yhdistämään uusimman tieteen ja tutkimuksen suoraan kansalaisyhteiskunnan keskusteluihin. Liitto pyrkii tarjoamaan yhteisen foorumin useiden tieteenalojen edustajille ja uusia näkökulmia avaavalle kriittiselle tutkimukselle. Tutkijaliitto onkin toiminut edelläkävijänä erilaisten teoreettisten keskustelujen johdatuksessa kansalliseen tietoisuuteen. Erityisen merkittävä rooli Tutkijaliitolla on ollut eurooppalaisen yhteiskuntateorian, filosofian ja keskustelun johdattamisessa Suomeen.
Tutkijaliiton nykyiseen toimintaan kuuluvat muun muassa tieteelliset seminaarit, esitelmä- ja luentotilaisuudet, koulutus- ja tiedotustoiminta sekä tieteellisen kirjallisuuden ja Tiede & edistys -aikakauslehden julkaiseminen.
Tutkijaliitto on Tieteellisten seurain valtuuskunnan, Tiedekustantajien liiton ja Kulttuuri-, mielipide- ja tiedelehtien liiton (Kultti) jäsen.
Liiton toimeenpaneva elin on 10–15 jäsenestä koostuva hallitus ja tämän valvoma toiminnanjohtaja.
Historia > Perustaminen vasemmistolaisen opiskelijaliikehdinnän seurauksena

Tutkijaliiton lähes 40-vuotinen historia on ollut hyvin polveileva ja heijastanut osaltaan yhteiskunnallisen teorian ja keskustelun ajankohtaisia muutoksia sekä samalla muuttuvia näkemyksiä tieteen ja yhteiskunnan suhteista. Kimmo Lind on käsitellyt tuota historiaa 70- ja 80-luvun osalta teoksessaan Radikalismista aikalaisanalyysiin: Tutkijaliiton kehitys 1970-luvulta 1990-luvulle.
Tutkijaliiton alkutaival sijoittuu 1970-luvun akateemiseen vasemmistolaiseen opiskelijaliikehdintään. Perustava kokous järjestettiin Sosialistisen opiskelijaliiton aloitteesta 18. tammikuuta 1976. Järjestö teki alkuvuosina yhteistyötä Suomen kommunistisen puolueen oppositioon kiinnittyneen "taistolaisen" opiskelijaliikkeen kanssa. Lindin mukaan se "jatkoi puoluepoliittisen opiskelijalinjan konseptiota suhteellisen suoraan ja kritiikittömästi aina 1970-luvun lopulle asti." Liiton ensimmäinen puheenjohtaja oli Seppo Toiviainen. 1970-luvulla liiton toiminta olikin laajinta ja sen jäsenmäärä historiansa suurin. Tuolloin liiton toiminnassa oli mukana myös luonnontieteilijöitä. Liitto julkaisi monitieteellisesti, mutta kuitenkin pääosin "marxilaisesti" suuntautunutta tutkimusta ja kävi keskusteluja marxilaisesta teoriasta.
1980-luvun alussa liitossa jo vähemmistöksi jääneet taistolaiset marssivat liitosta ulos. Pyrkien eroon alun vahvemmasta poliittisesta suuntauksesta liitossa säilytettiin edelleen kriittisen yhteiskunta-analyysin ohjelma. Liitosta muodostuikin nyt monitieteellisen kriittisen tutkimuksen yhteen kokoava järjestö. Alun marxilaisesta tieteen painotuksesta siirryttiin yleiseen kriittisen yhteiskunnan, tieteen ja teorian tutkimuksen tukemiseen. Erityisesti yhteiskunnallisen edistyksen teema korvautui yhteiskuntakritiikin painotuksella ja myös liiton julkaiseman lehden Tiede & edistys nimeä ehdotettiin muutettavan Tieteeksi ja kritiikiksi.
Historia > Liiton monitieteellistyminen

Monitieteellisyys pysyi yhä liiton ohjelmassa, mutta todellisuudessa liiton painopiste oli nyt selvästi yhteiskunnallisessa ja varsinkin sosiologisessa tutkimuksessa, sekä yhteiskuntateorian klassikoiden julkaisussa. Liitosta muodostui yhä enemmän yhteiskuntatieteilijöiden ja tutkijoiden järjestö.
1980-luvulla Tutkijaliitto oli osaltaan tuomassa Suomeen keskustelua modernista ja postmodernista. Yhteiskuntakritiikistä siirryttiin yhteiskuntatieteellisen aikalaisdiagnoosin suuntaan.
1990-luvun alussa liitossa painottui yhteiskuntateorian lisäksi myös aate-, sosiaali- ja mikrohistorian tutkimus. Liiton puheenjohtajana toimi yhteiskuntapolitiikan professori Marja Järvelä.
1990-luvun puolivälissä liitto otti jälleen uutta suuntaa. Painotus siirtyi yhä teoreettisempaan ja filosofisempaan suuntaan.
1990-luvun puolivälissä liitossa perustettiin uusi Paradeigma-sarja, jonka aloitti yllättävästi konservatiivisen italialaisen antiikin filosofian ja Nietzsche-tutkijan Giorgio Collin Filosofian synty -teos. Paradeigmasta muodostui yhä vahvemmin eurooppalaisen ajattelun klassikkosarja. Liiton puheenjohtajana toimi erityisesti italialaiseen yhteiskuntateoriaan ja filosofiaan perehtynyt Jussi Vähämäki.
2000-luvulla yhteiskuntatieteellisen teorian ja tutkimuksen lisäksi liitossa on kustannettu myös erityisesti taiteen ja kirjallisuuden tutkimusta. Liiton puheenjohtajana on toiminut monitieteellisesti suuntautunut Markku Koivusalo.
Liitto myös uudisti jälleen julkaisutoimintaansa. Paradeigma-sarjasta erotettiin vuonna 2005 tieteellisen tutkimuksen julkaisemiseen keskittyvä Episteme-sarja.
Vuonna 2006 liitto perusti uuden Polemos-sarjan kantaa ottavan ajankohtaisen yhteiskuntakriittisen kirjallisuuden julkaisemiseksi.
Toimintaa

Tutkijaliitto järjestää Kritiikki-kahvila-keskustelutilaisuuksia julkaisuistaan sekä osallistuu Ikuisesti ajassa -keskustelusarjojen järjestämiseen.
Liitto järjestää myös muita seminaareja ja tilaisuuksia yhteistyössä muiden tieteellisten seurojen kanssa.
Liitto on vahvasti mukana Tieteen kieli -projektissa ja on toiminut aloitteentekijänä ja järjestäjänä Tiedä suomeksi -kiertueessa.
Joka elokuun viimeisenä viikonloppuna Tutkijaliitto pitää Sibelius-Akatemian tiloissa Järvenpään Kallio-Kuninkalassa teemaseminaarin. Se on luonteeltaan monitieteinen ja keskusteleva. Tätä kesäkoulun nimellä tunnettua seminaaria järjestävät Kirsti Määttänen ja Tuomas Nevanlinna.
Kustannustoiminta

Tutkijaliitto toimii monitieteisen kriittisen aikakausjulkaisun Tiede & edistys julkaisijana.
Tutkijaliitto on toiminut merkittävänä kirjallisuuden julkaisijana Suomessa. Kustannustoiminta jakaantuu nykyään kolmeen sarjaan:
Paradeigma-kirjasarjassa julkaistaan klassisia, Suomessa toistaiseksi kääntämättä jääneitä tekstejä sekä keskusteluja liikkeelle sysänneitä uudempia tutkimuksia. Sarjan teoksien on tarkoitus olla esimerkillisiä, filosofis-teoreettisille keskustelulle mallia ja uutta suuntaa antaneita avauksia.
Polemos-kirjasarja koostuu nopeasti aikaansa reagoivista teoreettis-käytännöllisistä, kriittisistä ja poleemisista teksteistä. Siinä julkaistaan ajankohtaisia, yhteiskuntakriittisiä tekstejä.
Episteme-kirjasarjassa julkaistaan akateemisia tutkimuksia ja oppikirjoja.
Kirjallisuutta

Lind, Kimmo: Radikalismista aikalaisanalyysiin: Tutkijaliiton kehitys 1970-luvulta 1990-luvulle.  (Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunnan julkaisusarja n:o 45)  Jyväskylä:  Kampus kustannus, 1998.  ISBN 951-9113-45-2
Aiheesta muualla

Tutkijaliitto.
| n k Kansan Sivistystyön Liiton jäsenjärjestöt |
| --- | --- |
Yhteisöt:  Eläkeläiset  Folkets Bildningsförbund  Kansantalot  Palvelualojen ammattiliitto Pam  Pinskut  Suomen Elintarviketyöläisten Liitto  Seta  Suomen Siirtolapuutarhaliitto  Suomen Työväen Urheiluliitto  Teollisuuden vaikuttajat  Työväen Näyttämöiden Liitto  Tukihenkilötyö  Tutkijaliitto  Vasemmistoliitto  Vasemmistonuoret  Vasemmisto-opiskelijat  Yleinen lehtimiesliitto  Yrjö Sirolan Säätiö
Työmiehen Toveri

Lehden näytenumeron etusivu.
Työmiehen Toveri oli Tampereella vuosina 1882–1884 ilmestynyt aikakauslehti.
Emil Hagelbergin ja Arvo Liljestrandin julkaisema ja toimittama Työmiehen Toveri oli rahvaalle tarkoitettu kuvalehti. Nimestään huolimatta se ei juurikaan käsitellyt työväenasiaa, vaan edusti lähinnä fennomaanien kansanvalistuspyrkimyksiä. Lehti ilmestyi kerran kuukaudessa vain runsaan vuoden ajan.
Aiheesta muualla

Työmiehen Toveri digitoituna kansalliskirjastossa
Työväen Osuustoimintalehti

Työväen Osuustoimintalehti oli Wisconsinin Superiorissa vuosina 1930–1965 ilmestynyt amerikansuomalainen osuustoiminnallinen aikakauslehti.
Lehti syntyi Keskusosuuskunnan Tiedonantajan jatkajaksi amerikansuomalaisen Keskusosuuskunnan (engl. Central Cooperative Exchange, vuodesta 1931 Central Cooperative Wholesale) irrottautuessa kommunistien määräysvallasta. Sen julkaisijana toimi vuodesta 1934 lähtien Co-operative Publishing Association, kunnes 1960-luvun alussa CCW sulautui Midland Cooperatives -osuuskuntaan. Suomenkielisen lehden rinnalla CCE/CCW julkaisi englanninkielistä lehteä Co-operative Pyramid Builder, vuodesta 1931 lähtien Co-operative Builder.
Työväen Osuustoimintalehti ilmestyi kerran viikossa ja vuosina 1964–1965 kahdesti kuukaudessa. Osuustoimintaa käsittelevien kirjoitusten lisäksi se sisälsi maanviljelijöiden ja naisten osastot, kaunokirjallisuutta, tiedettä ja tekniikkaa, uutisia ja ilmoituksia sekä englanninkielisen nuortenosaston. Kaksitoistasivuisen lehden levikki oli 5 000 kappaletta vuonna 1930, 12 000 vuonna 1934 ja 10 000 vuonna 1952. Sen toimittajana työskenteli 1940-luvun loppuun saakka Henry Koski ja hänen jälkeensä George Halonen, Martti Larni ja Carl E. Davidson.
Tyhmyys

Quentin Matsysin maalaus
Tyhmyys on käsityskyvyn tai älyn puutetta tai epäviisautta.
Suomen sanan tyhmyys alkuperä

Suomen kielessä sana tyhmä oli alun perin vain toinen tapa lausua sana tuhma. Näin oli vielä esimerkiksi kalevalaisessa kansanrunoudessa. Merkitykseltään sanat tuhma ja tyhmä olivat siis sama sana, ennen kuin ne eriytettiin toisistaan. Sanalla oli sekä nykyisen tuhma-sanan että nykyisen tyhmä-sanan merkitykset: tuhmuuden katsottiin olevan tyhmyyttä. Ilkeät ja kurittomat (tuhmat) ajateltiin siis jollain tavoin hölmöiksi, ajattelemattomiksi tai vajavaisiksi (tyhmiksi).
Pahuus oli eri asia kuin tuhmuus ja tyhmyys, se ei ollut vain vajavaisuutta, vaan tietoista hyvän vastaista toimintaa, ja siten paljon vakavampi asia. Nykykäsittein vanhan käsityksen mukaista tuhmaa tai tyhmää voitaisiin pitää ainakin osittain syyntakeettomana haitallisiin tekoihinsa, kun taas paha on syyntakeellinen.
Matthijs van Boxselin käsitys tyhmyydestä

Matthijs van Boxselin mukaan tyhmyyden voi määritellä vain jonkin muun ominaisuuden puutteeksi tai vastakohdaksi. Tyhmyyttä ei voi tavoitella, koska tietoisena se ei ole enää tyhmyyttä vaan lisätietoa. Omasta tyhmyydestään ei siten voi olla tietoinen. Tyhmyyteen liittyy toimiminen tietämättään vastoin omaa etuaan.
Toiminnallinen tyhmyys

Toiminnallinen tyhmyys on kriittisen pohdinnan poissaoloa, jota esiintyy esimerkiksi työpaikoilla. Tyhmyys luo organisaatioon yhtenäisen ja yksimielisen tilan, jossa työntekijä alkaa välttää päätösten, rakenteiden ja visioiden kyseenalaistamista. Samanaikaisesti tyhmyys kuitenkin nostaa organisaation tuottavuutta ja tehokkuutta. Jos liian moni terävä yksilö ehdottaisi vaihtoehtoisia toimintatapoja tai kysyisi kriittisiä kysymyksiä, työ hidastuisi. Tyhmyyttä ei vain saa olla liikaa.
Kirjallisuutta

Cipolla, Carlo M.: Inhimillisen typeryyden peruslait: Lyhyt oppimäärä.  ((The basic laws of human stupidity, 1976/2012.) Englannin kielestä kääntänyt Leena Mäntylä)  Helsinki:  Minerva, 2013.  ISBN 978-952-492-744-4
Matthijs van Boxsel: Tyhmyyden ensyklopedia.  ((Alkuteos: De encyclopedie van de domheid, 2002.) Suomentanut Antero Helasvuo)  Jyväskylä: Atena, 2005.  ISBN 951-796-392-0
Erasmus Rotterdamilainen: Tyhmyyden ylistys.  (Alkuteos: Moriae encomium, 1509.) Suomennos: Kauko Kare. Tarkistanut ja selitysosan laatinut Kaarle Hirvonen. 4. painos. (1. painos 1974)  Hämeenlinna: Karisto, 1998.  ISBN 951-23-3773-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Melender, Tommi: Kuinka typerää! Suomen Kuvalehti 27.3.2024.
Tymoli

| Tymoli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  5-metyyli-2-propan-2-yylifenoli
CAS-numero:  89-83-8
PubChem CID:  6989
SMILES:  CC1=CC(=C(C=C1)C(C)C)O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H14O
Moolimassa:  150,212 g/mol
Sulamispiste:  51,5 °C 
Kiehumispiste:  232,5 °C
Tiheys:  0,96 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,9 g/l (20 °C) 
Tymoli (C10H14O) on fenoleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Aine on karvakrolin isomeeri. Tymolia on luonnostaan kasvien muun muassa ajuruohojen, kuten kangasajuruohon (Thymus serpyllum) ja erityisesti timjamin (Thymus vulgaris), öljyissä. Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Ominaisuudet

Tymoli on antiseptinen aine ja sen teho on jopa 30-kertainen verrattuna fenoliin. Tymoli tehoaa useisiin eri bakteereihin ja hiivoihin. Eteeristä timjamiöljyä on käytetty myös ulko- ja sisäloisten häätämiseen. Aineen on todettu myös olevan antioksidantti ja estävän rasvojen ja lipidien hapettumisesta johtuvaa hajoamista.
Sulanut nestemäinen tymoli on helppo alijäähdyttää eli laskea nestemäisen aineen lämpötilaa niin, että se ei kuitenkaan jähmety. Tymolikiteiden lisääminen alijäähtyneeseen tymoliin johtaa kiteytymiseen ja samalla vapautuu lämpöä.
Teollinen synteesi

Tymolia voidaan valmistaa kemiallisella synteesillä alkyloimalla m-kresolia isopropanolilla tai propeenilla. Reaktiossa käytettävät orgaaniset liuottimet ovat usein haitallisia ympäristölle. Ylikriittisen hiilidioksidin käyttäminen orgaanisten liuottimien sijasta on osoittautunut tehokkaaksi.
Tymolia voidaan syntetisoida myös käyttämällä lähtöaineina kymeeniä tai kymidiiniä.
Käyttö

Tymolin antiseptisten ominaisuuksien vuoksi sitä käytetään muun muassa hammastahnoissa ja suuvesissä. Tutkimuksissa tymolin on todettu olevan tehokas tapa hävittää hunajamehiläisyhdyskuntiin pesiytyneet Varroa destructor -punkit, jotka estävät mehiläisten kasvua ja altistavat ne sairauksille. Tymoli vaikuttaa huomattavasti punkkien fysiologiaan, ja tutkimustulokset osoittavat, että aine kykenee hävittämään jopa yli 90 % haitallisista punkeista.
Tymolia käytetään myös tymoliftaleiinin, joka on pH-indikaattori, valmistukseen. Tymoli reagoi happamissa olosuhteissa ftaalianhydridin kanssa muodostaen tymoliftaleiinia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Liber Herbarum II: Luettelo tymolia sisältävistä kasveista
Terveysportti: Tymoli
DrugBank: 5-Methyl-2-(1-Methylethyl)Phenol (englanniksi)
Human Metabolome Database: Thymol (englanniksi)
KEGG: Thymol (englanniksi)
ChemBlink: Thymol (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Thymol (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - thymol (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - thymol (englanniksi)
Työmiehen Ystävä

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Työmiehen Ystävä oli Helsingissä vuosina 1874–1876 ilmestynyt sanomalehti.
Helsingin kansankirjaston hoitaja C. Alb. Gröneberg perusti Työmiehen Ystävän tarjoamaan viihdettä ja valistusta työväelle. Kerran viikossa ilmestynyt viihteellinen lehti oli poliittisesti hyvin varovainen. Sen julkaiseminen loppui kannattamattomana.
Aiheesta muualla

Työmiehen Ystävä digitoituna kansalliskirjastossa
Työn Valta (Helsinki)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Työn Valta oli Helsingissä vuosina 1917–1919 ilmestynyt oikeistososiaalidemokraattien sanomalehti.
Vihtori Kososen johtamat SDP:n revisionistit perustivat Työn Vallan vuoden 1917 yleislakon jälkeen. Kososen ohella lehden ensimmäisen toimituskunnan muodostivat toimitussihteeri Elias Siippainen sekä Pekka Häkli, Timo Korpimaa, Väinö Valvanne ja Paavo V. Viitanen.
Lehden tehtävänä oli vastustaa puolueen radikalisoitumista. Samaa linjaa edusti viipurilainen Itä-Suomen Työmies. Lehti oli sisällissodan aikana punaisten lakkauttama, mutta alkoi ilmestyä uudelleen sodan jälkeen. Työn Valta ei ollut missään vaiheessa SDP:n virallinen äänenkannattaja, ja sen taustaryhmä suunnitteli bolševismin vastaisen sosialistipuolueen perustamista. Sosialistinen Työpuolue perustettiin vuoden kestäneen valmisteluvaiheen jälkeen kesäkuussa 1919, ja Työn Vallasta tehtiin puolueen äänenkannattaja.
Työn Valta ilmestyi eri aikoina yhdestä kuuteen kertaan viikossa. Sen toimittajana ja aluksi myös julkaisijana oli Vihtori Kosonen. Vuonna 1919 julkaisijayhtiöksi perustettiin Sanomalehti Oy Työnvalta. Osakeyhtiö teki pian konkurssin.
Aiheesta muualla

Työn Valta digitoituna kansalliskirjastossa
Tzazon

Tzazon (myös Tzazo tai Tata; k. 533) oli vandaalien kuninkaan Gelimerin (hallitsi 530–534) veli, joka toimi sotapäällikkönä vuosien 533–534 vandaalisodassa.
Myöhään kesällä 533 Gelimer lähetti Tzazonin 5 000 miehen ja 120 laivan kanssa kukistamaan Sardiniassa syttynyttä kapinaa. Tzazonin joukot nousivat maihin Cagliarissa ja valtasivat nopeasti kaupungin. Kapinalliset lyötiin ja heidän johtajansa Godas tapettiin. Roomalaiset olivat kuitenkin tällä välin hyökänneet vandaalien kuningaskuntaan Pohjois-Afrikassa ja vallanneet pääkaupunki Karthagon. Tästä tietämätön Tzazon lähetti miehiään Karthagoon kertomaan voitostaan Gelimerille, mutta roomalaisen sotapäällikkö Belisariuksen joukot vangitsivat heidät.
Gelimer kutsui Tzazonin ja hänen armeijansa takaisin Sardiniasta taistelemaan roomalaisia vastaan. Tzazonin joukot nousivat maihin Mauretanian ja Numidian rajalla ja liittyivät Gelimerin joukkoihin Bulla Regian lähellä lokakuun 533 tienoilla. Tzazon ja hänen Sardinian sotaretken veteraaninsa taistelivat Trikamaronin taistelussa joulukuussa 533. Vandaalit kärsivät tappion taistelussa ja Tzazon sai surmansa.
Työn Suunta

Työn Suunta oli ulkonäöltään ja uutissisällöltään vaatimaton. Lehden viimeisen numeron etusivu.
Työn Suunta oli Tampereella vuosina 1935–1939 ilmestynyt Isänmaallisen kansanliikkeen sanomalehti.
Oman kustannusyhtiön julkaisema Työn Suunta perustettiin puolueen paikallisjärjestön Pohjois-Hämeen jatkajaksi. Sen tehtävänä oli kaupungin työväestön käännyttäminen IKL:n kannattajiksi. Kahdesti tai kolmesti viikossa ilmestynyt lehti ei omasta kirjapainostaan huolimatta pystynyt vakavasti kilpailemaan Aamulehden kanssa. Sen tarina päättyi talvisotaa edeltäneeseen liikekannallepanoon.
Lehden päätoimittajina työskentelivät Osmo I. Aulamo (1935) ja Alku Kalske (1935–1939). Syksyllä 1939 Työn Suunnan kustannusyhtiö julkaisi Porin seudulle tarkoitettua rinnakkaispainosta nimellä Maakuntalehti Satakunta.
Aiheesta muualla

Työn Suunta digitoituna kansalliskirjastossa
Typpihappo

| Typpihappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
Muut nimet:  Salpietarihappo
CAS-numero:  7697-37-2
PubChem CID:  944
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  HNO3
Moolimassa:  63,01 g/mol
Ulkomuoto:  Kirkas, väritön neste
Sulamispiste:  −42 °C (231 K)
Kiehumispiste:  83 °C (356 K)
Tiheys:  1,51 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee helposti
  
60-prosenttista typpihappoa
Typpihappo (aiemmin sievesi eli salpietarihappo) eli HNO3 on väritön, voimakkaasti syövyttävä happo. Typpihappo on myös vahva hapetin. Joissakin tilanteissa typpihaposta voidaan käyttää nimitystä aqua fortis eli ”voimavesi”. Typpihappoa käytetään paljon lannoitteiden, räjähdysaineiden, väriaineiden ja lääkkeiden valmistamiseen. Typpihapon muodostamia suoloja kutsutaan nitraateiksi (NO3− on nitraatti-ioni). Nitraatit ovat vesiliukoisia.