stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pormestari (arvonimi)

Pormestarin nimi ja arvo on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 6 200 euroa tai 1 550 euroa.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1937. Vuosien 1918–2013 aikana pormestarin arvonimi on myönnetty kahdeksalle henkilölle.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Nro | Päivämäärä | Henkilö | Ammatti tai arvo | Kotipaikka | Lähteet |
|  1.  | 13.8.1937  | Herman Tuomaala  | kauppalanjohtaja  | Salo  |   |
|  2.  | 22.12.1951  | Toivo Salonen  | vanhempi oikeusneuvosmies | Lahti  |   |
|  3.  | 4.3.1955  | Toivo Aalto-Setälä  | kihlakunnantuomari | Rauma  |   |
|  4.  | 13.6.1955  | Yrjö Nykänen | kauppalanjohtaja, varatuomari  | Nokia  |   |
|  5.  | 25.5.1960  | Väinö Wartiainen | varatuomari | Kouvola  |   |
|  6.  | 8.6.1979  | Olavi Koivisto | varatuomari | Pori  |   |
|  7.  | 30.12.1982  | Eino Kulmala | varatuomari | Salo  |   |
|  8.  | 14.12.1990  | Karl-Erik Anderson | pormestari, varatuomari  | Kokkola  |   |
Porojärvi

| Porojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Enontekiö
Koordinaatit:  69°09′12″N, 21°33′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Poroeno (pohjoissaameksi Boazoeatnu), Lätäseno
Järvinumero:  67.740.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  583,7 m
Rantaviiva:  17,1 km
Pinta-ala:  2,91 km² 
 fiPorojärvi 
Porojärvi on järvi Tornionjoen päävesistössä. Se sijaitsee Enontekiöllä, Käsivarren erämaassa, Lapin maakunnassa. Järven rannalla oleva eräkämppä on nimetty tunnetuimman käyttäjänsä mukaan Kekkosen kämpäksi. Järvi kuuluu koskimelojien suosimaan yli 500 kilometrin pituiseen melontareittiin Könkämäeno–Muonionjoki–Tornionjoki.
Popcorn

Kypsentämättömiä maissinjyviä, joista popcorn valmistetaan.
Valmista paukkumaissia.
Popcorn eli paukkumaissi tai paahtomaissi on pikkupurtava, joka tunnetaan erityisesti elokuvateattereiden naposteltavana. Sitä valmistetaan maissinjyviä kuumentamalla, jolloin ne poksahtavat auki.
Historia

Intiaanit, kuten asteekit ja Perun intiaanit, tekivät popcornia jo tuhansia vuosia sitten asettamalla maissinjyviä hiekalla täytettyyn maljaan ja kuumentamalla sitä tulella. Kun hiekka kuumeni, jyvät poksahtivat ja nousivat pinnalle. Popcorn saatettiin jauhaa puuroksi, tai siitä tehtiin olutta tai sitä käytettiin koristeina. Intiaanit esittelivät popcornin eurooppalaisille uudisasukkaille, ja nämä alkoivat tehdä sitä itsekin ja syödä sitä sokerin ja kerman kera aamiaiseksi.
Popcornin valmistus laajeni Yhdysvalloissa voimakkaasti 1800-luvun puolivälissä, kun viljelytekniikan kehittymisen ansiosta maissipelloista pystyttiin tekemään entistä suurempia. Kaupunkien kaduilla, puistoissa, markkinoilla ja näyttelyissä näkyi paljon popcorninmyyjiä. Aluksi myyjät poksauttivat popcornin metallilankakoreissa tulen yllä. Vuonna 1893 oli jo otettu käyttöön Charles Cretorsin keksimä mekaaninen poksautuskone. Popcornista tuli sen jälkeen hyvin suosittua etenkin urheilutapahtumissa ja vuodesta 1912 alkaen myös elokuvateattereissa. Jotkut söivät Cracker Jack -popcornia, jossa popcorn kuorrutetaan karamellilla ja yhdistetään pähkinöiden kanssa. Suuren laman aikana 1930-luvulla popcorn oli huokea herkku, ja toisen maailmansodan vuosina sillä korvattiin sokerin tuotannon väheneminen.
Popcornin suosio laski 1950-luvulla Yhdysvalloissa, kun elokuvayleisöt siirtyivät teattereista kotisohville television ääreen. Sen jälkeen jotkut alkoivat kuitenkin valmistaa popcornia kotonaan. Mikroaaltouunien yleistymisen myötä 1980-luvulla popcornin suosio alkoi jälleen kasvaa.
Yhdysvalloissa syödään 2020-luvun taitteessa popcornia vuosittain noin 16 miljardia litraa, josta 70 prosenttia nautitaan kotona. Valmispopcornin osuus myynnistä on 59 prosenttia ja mikrouunissa valmistettavan 35 prosenttia. Popcorn on Yhdysvalloissa suosittua myös urheilutapahtumissa, huvipuistoissa ja elokuvateattereissa. Popcornin suosio on nopeassa kasvussa Yhdysvaltojen ulkopuolella, ja vuonna 2023 sen maailmanmarkkinat on arvioitu 15 miljardin dollarin suuruisiksi, kun vuonna 2016 markkinat olivat vain 9 miljardin dollarin suuruiset.
Valmistus

Popcornia voidaan valmistaa vain yhdentyyppisestä maissista. Jyvän sisällä on nestettä ihanteellisesti 13,5–14 prosenttia. Kun jyvää kuumennetaan yli 100 celsiusasteen, sen sisuksen ohuen tärkkelyskerroksen sisällä oleva pieni nestepisara laajenee ja höyrystyy. Edelleen kuumennettaessa jyvän kova kuori poksahtaa rikki, ja kuuma hyytelömäinen tärkkelys purkautuu nurin kääntyneenä. Popcorn saa joko perhosen tai sienen muodon. Perhosenmuotoinen popcorn on helppo maustaa suolalla, yrteillä ja muilla mausteilla sekä voidella voilla tai öljyllä. Sienenmuotoinen popcorn sopii kuorrutettavaksi, tai popcornpallojen valmistusaineeksi. Popcornia on saatavilla eri värisenä, kuten valkoisena, keltaisena, punaisena ja mustana. Joissain muunnelmissa ei poksahtaneessa jyvässä näy lainkaan kuorta.
Perinteisesti popcorn on tehty padassa tai pannussa liedellä. 1960-luvulla kodeissa yleistyivät sähköiset popcorn-koneet. Joissain niistä käytettiin öljyä ja joissain pelkkää kuumaa ilmaa, mikä vaikutti popcornin koostumukseen. Kolmas valmistustapa on kuumentaa jyvät pussissa mikroaaltouunissa. Tämän tavan etu on se, että mikroaaltouuni kuumentaa jyvät sisältä, minkä ansiosta jyvän neste kuumenee nopeasti ja popcornista tulee suurempaa. Popcornia myydään myös valmiiksi poksautettuna. Eri valmistustapojen yleisyys vaihtelee eri alueilla.
Valmiit valkoiset ja huokoiset maissinjyvät voidaan maustaa suolalla, voilla ja halutessa myös muilla mausteilla kuten grillimausteella tai valkosipulimausteella. Joissakin maissa, kuten Isossa-Britanniassa, popcornit on tapana kuorruttaa jollakin makealla kastikkeella, esimerkiksi suklaalla, toffeella tai karamellilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta popcorn Wikimedia Commonsissa
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos, Fineli: Popcorn
Food Component Database (FooDB): Popcorn (englanniksi)
Popcornin myyntirattaat 1880-luvulta Yhdysvalloista.
Maissinjyvän poksahtamisen vaiheet.
Vasemmalla sienenmuotoista, oikealla siivekästä perhosenmuotoista popcornia.
Popcornin valmistuskone, joka käyttää kuumaa ilmaa.
Juha Porkka

Juha Porkka vuonna 2016.
Juha Porkka (s. 2. elokuuta 1953 Kymi) on suomalainen korkeushyppääjä. Hän saavutti ulkoradoilla kaksi Suomen mestaruutta. Porkka käytti kierähdystyyliä, ja hän on viimeisin Suomen mestaruuden tällä tyylillä voittanut Kalevan kisoissa 1981. Hänen ennätystuloksensa 221 cm on vuodelta 1982. Seuratasolla hän edusti Kymin Koskenpoikia, Laukaan Urheilijoita ja Karhulan Katajaisia.
Saavutukset

Suomen mestari: 1978, 1981
SM-hopea: 1979
SM-pronssi: 1974
Pont Saint-Bénézet

| Pont Saint-Bénézet (Pont d’Avignon) |
| --- | --- |
 Pont Saint-Bénézet vastarannalta (Villeneuve-lès-Avignonista) katsottuna
Ylittää:  Rhône
Sijainti:  Avignon, Vauclusen departementti, Ranska
Siltatyyppi:  kaarisilta
Pituus:  120 m
Leveys:  4 m
Avattu liikenteelle:  1185
Suljettu:  1600-luvulla
Koordinaatit:  43°57′14″N, 4°48′17″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Pont Saint-Bénézet (Pyhän Bénézet’n silta), joka Avignonin ulkopuolella tunnetaan paremmin nimellä Avignonin silta (ransk. Pont d’Avignon) on Rhônejoen yli vuosina 1177–1185 rakennettu silta Ranskassa. Se johti joen itärannalla sijaitsevasta Avignonista vastarannalle. Sillalla on Saint-Bénézet’n kappeli ja sen alla Pyhän Nikolauksen kappeli (ransk. Chapelle Saint-Nicholas).
Sillan länsiosa romahti 1600-luvulla Rhônen tulvissa, joten sitä myöten ei ole enää satoihin vuosiin voinut ylittää jokea. Sen jäljellä oleva osa on kuitenkin säilytetty historiallisena muistomerkkinä ja kuuluu nykyisin Unescon maailmanperintöluetteloon.
Historia

Legendan mukaan vuonna 1165 syntynyt, Burzet’ssä Vivarais’ssa asunut paimen nimeltä Benoît, joka myöhemmin tuli tunnetuksi Pyhänä Bénézet’nä (ransk. Saint Bénézet), olisi 12-vuotiaana saanut jumalallisen käskyn sillan rakentamisesta Avignoniin.
Bénézet aloitti vuonna 1177 sillan rakentamisen roomalaisaikaisen sillan jäännösten paikalle.. Silta valmistui vuonna 1185. Se oli alkujaan 915 metriä pitkä ja ylitti Rhônen kohtisuorasti. Siinä oli 22 kaarta, joista enää neljä on jäljellä. Alun perin vain sillan pylväät olivat kiveä, palkit sen sijaan puuta, mutta se muurattiin kokonaisuudessaan uudestaan vuosien 1234 ja 1237 välillä.
Rhône oli aikoinaan rajana Ranskan ja Kirkkovaltioon eksklaavina kuuluneen Avignonin välillä. Koska Pont Saint-Bénézet oli pitkään ainoa Rhônen ylittänyt silta Lyonin ja Välimeren välillä, siitä tuli monille kauppiaille ja matkustajille tärkeä kulkuväylä. Samalla sen ylitys­maksuista muodostui hyvä verotulojen lähde, ja siellä voitiin kerätä myös almuja Pyhälle Bénézet’lle. Ennen sillan rakentamista Rhône oli voitu ylittää vain veneellä.
Suurin osa sillasta oli kuninkaan omaisuutta. Vuoden 1479 tulvissa sillan kaarista kaksi tuhoutui kokonaan. Ranskan kuningas Ludvig XI määräsi 10. lokakuuta antamallaan kuninkaallisella käsky­kirjeellä sen jälleen­rakennettavaksi.
Uudelleen rakennetusta sillasta romahti jälleen yksi kaari vuonna 1603 ja kolme muuta vuonna 1605. Ne kuitenkin rakennettiin uudestaan vuoteen 1628 mennessä. Mutta vuonna 1633, pian sillan uudelleenavaamisen jälkeen, kaksi uutta kaarta romahti. Vuonna 1669 Rhône tulvi jälleen ja vei mennessään monet sillan kaarista, siten että jäljelle jäi käytännössä vain siitä nykyisinkin pystyssä oleva osa..
Silta oli vain noin 2,5 metriä leveä. Se kulki keskellä jokea olevan saaren, île de la Barthelassen yli, jossa 1800-luvulla oli useita huvittelu­paikkoja. Toisin kuin tunnetussa laulussa Sur le pont d’Avignon sanotaan, itse sillalla ei siis ole tanssittu eikä sen kapeuden vuoksi juuri olisi voitukaan, sen alla kylläkin.
Valokuvia

Édouard Baldus’n puuveistos vuodelta 1864
Yleisnäkymä sillasta
Lähikuva sillasta ja kappelista
Silta île de la Barthelasselta katsottuna
Silta yövalaistuksessa
Silta kulttuurissa

Avignonin kaupungin logo esittää siltaa, jonka yläpuolella lukee isoilla kirjaimilla AVIGNON. Alapuolella saattaa olla tunnuslause "VILLE D’ESPRIT" (hengen kaupunki). Kyseessä on muokattu valokuva, jossa kaarta on keino­tekoisesti pidennetty, jotta se saataisiin muistuttamaan suoraa viivaa. Okrankeltainen väri muodostaa kontrastin taivasta vastaan, ja sillan tunnistaa helposti Pyhän Nikolauksen kappelista.
Sillan on tehnyt maailmanlaajuisesti tunnetuksi lastenlaulu Sur le pont d’Avignon.
Useat taiteilijat ovat maalanneet maisemamaalauksia, joissa näkyvät Rhône, Avignonin silta, paavien palatsi ja Rocher des Doms, jokin näistä vaihdellen etualalla. James Carroll Beckwithin maalauksessa Le palais des papes et le pont d’Avignon itse palatsi näkyy vain maalauksen ylänurkassa ja täyttää vain kuudesosan maalauksesta, Rhône sen sijaan puolet. Paul Signacin maalaus Le palais des Papes esittää kohteet kutakuinkin samasta näkökulmasta, mutta palatsi on siinä paljon keskeisemmässä asemassa. Mittasuhteet näyttävät liioitelluilta, jotta palatsi saataisiin näyttämään pääkohteelta. Sen sijaan Adrian Stokesin maalauksessa Le palais des papes d’Avignon kohteet esitetään ilmeisesti île de la Barthelassesta tai Villeneuve-lès-Avignonista katsottuina, ja palatsista on näkyvissä vain osa, jotta kukkula, Rocher des Doms, saadaan pääkohteeksi, johon on lisätty kasvillisuuttakin.
Le palais des papes dominant le Rhône, T. Allomin piirros, E. Brandardin kaiverrus vuodelta 1840
Le palais des papes et le pont d’Avignon
James Carroll Beckwithin (1852–1917) maalaus
Le Palais des papes,
 Paul Signacin maalaus vuodelta 1900
Le palais des papes d’Avignon,
 Adrien Stokesin (1854–1935) maalaus
Eugène Viollet-de-Ducin teoksessa Dictionnaire raisonné sillasta esitetään seuraavat kuvat:
Poikkileikkaus
Yleisnäkymä
Yhdessä Avignonin historiallisen keskustan ja paavin palatsin kanssa silta kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Vuonna 1974, Mansaaren posti julkaisi Pont Saint-Bénézet’tä esittävän postimerkin
.
Elokuussa 2007 kuvattiin kahdeksanosainen televisiosarja La Prophétie d’Avignon.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Pont Saint-Bénézet
Kirjallisuutta

Eugène Viollet-le-Duc: Dictionnaire raisonné de l'architecture française, du XI × 10{{{1}}} au XVI × 10{{{1}}} siècle , VII osa.  A. Morel, 1869.  Teoksen verkkoversio.
Noël Marmottan, Le Pont d'Avignon. Le Petit pâtre Benezet, l'histoire et la légende, la poésie et la chanson, Préface de Sylvain Gagnère et couverture d'Eugène Yvan, Cavaillon, Impr. Mistral, 1964, 112 p.
Musée du Petit Palais (Avignon), Saint Bénézet: dossier publié à l'occasion de l'exposition tenue au Musée du Petit-Palais de novembre 1984 à février 1985, Académie de Vaucluse, 1986, 27 p.
P. Pansier, Notes et documents sur le pont Saint-Bénezet, I 1226-1450, BMAV, ms 5703, II 1451-1807, ms 5704. Beaucaire-Tarascon
Alain Breton, Les restaurations du pont Saint-Bénézet, Annuaire de la Société des Amis du Palais des Papes et des monuments d'Avignon, 1986-1987, p. 87-94
Jean-Maurice Rouquette: Provence romane. La Provence rhodanienne, 1. osa, s. 219–233.  Éditions Zodiaque, 1980.  ISBN 978-2736901387
Jean Mesqui: Le pont en France avant le temps des ingénieurs, s. 303.  Paris:  Picard, 1986.  ISBN 9782708403222  ransk. {{{1}}}
Silta ja sen 22 kaarta, Mamigoz’n gravuuri
Avignonin kartta van Loonin kartastosta vuodelta 1649; siihen on merkitty myös sillan puuttuvat osat
Näkymä Pont saint-Bénézet'ltä Rhônelle
Lauluun viittaava kuva 1800-luvulla painetussa kalenterissa. Taustalla Pyhän Nikolauksen kappeli ja paavien palatsi.
Käännös suomeksi
Poros (demos)

| Poros> Πόρος.Sijainti |
| --- | --- |
 Poros
Koordinaatit:  37°46′54″N, 23°58′56″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Mitropísi, Keratéa, Lavreotikí, Itä-Attika, Attika
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Akamantis
 :  Demetrias (vsta 307 eaa.)
 :  Akamantis (vsta 201 eaa.)
Trittys:  paralia
Demonyymi:  Porios (Πόριος)
Bulen jäseniä:  3
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Poros (m.kreik. Πόρος, lat. Porus) oli antiikin aikainen Akamantis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen paralia-trittykseen eli Attikan rannikkoalueiden demoksiin.
Poros sijaitsi suunnilleen nykyisen Mitropísin tienoilla Lavreotikín kunnassa. Demosta ei tule sekoittaa Poroksen saareen, joka tunnettiin antiikin aikana nimellä Kalaureia.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Akamantis ja sillä oli kolme edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Demetrias-fyleen ja fylen lakkauttamisen jälkeen vuodesta 201/200 eaa. jälleen Akamantis-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Porios (Πόριος).
Polykarpoksen kirje filippiläisille

| Polykarpoksen kirje filippiläisille> Ἐπιστολὴ Πολυκάρπου πρὸς Φιλιππησίους.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Polykarpos
Kieli:  muinaiskreikka (koinee)
Genre:  teologia, kirje
Julkaistu:  n. 140–160 jaa.
Suomennos
Suomentaja:  Nina Nikki ja Outi Kaltio
Kustantaja:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura
Julkaistu:  2020
ISBN:  978-952-7272-03-9

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Polykarpoksen kirje filippiläisille (Polykarpoksen kirje filippoilaisille; m.kreik. Ἐπιστολὴ Πολυκάρπου πρὸς Φιλιππησίους, Epistolē Polykarpū pros Filippēsiūs, lat. Epistula Polycarpi) on Polykarpoksen kirjoittama kirje, joka oli nimensä mukaisesti osoitettu Filippoin kaupungin seurakunnalle. Se luetaan apostolisten isien kirjoituksiin.
Historia

Polykarpos toimi Smyrnan piispana 100-luvun ensimmäisellä puoliskolla ja puolivälissä. Hänen Filippoin (Filippin) seurakunnalle lähettämänsä kirje (tai kirjeet) liittyvät hänen opettajansa Ignatioksen kirjeiden historiaan ja ympäristöön. Nykyisin tunnetun Polykarpoksen kirjeen tekstin katsotaan yleensä yhdistävän kaksi erillistä kirjettä. Tekstin vanhimmaksi osaksi tulkitaan luku 13, joka olisi ollut eräänlainen ”Polykarpoksen ensimmäinen kirje filippiläisille”. Se on ollut Ignatioksen kirjeiden saatekirje, kun Polykarpos on lähettänyt hallussaan olleen kirjekokoelman Filippoin seurakunnalle sen pyynnöstä. Tämä on tapahtunut mahdollisesti Ignatioksen itsensä vielä eläessä. Luvut 1–12 ovat puolestaan kokonaan toinen ja mahdollisesti paljonkin myöhempi teksti, ”Polykarpoksen toinen kirje filippiläisille”. Se ajoitetaan noin vuosiin 140–160. Tekstit on jossakin vaiheessa yhdistetty käsikirjoitusperinteessä yhdeksi.
Irenaeuksen mukaan Polykarpos kirjoitti myös useita muita kirjeitä. Kirje filippiläisille on kuitenkin ainoa Polykarpokselta säilynyt kirjoitus. Kirjeen alkuosa tunnetaan kreikankielisenä tekstinä, mutta luvut 10–12, luvun 13 loppu ja luku 14 vain latinankielisestä käännöksestä.
Sisältö

»Jumala, joka herätti Jeesuksen kuolleista, herättää vielä meidätkin, jos noudatamme hänen tahtoaan ja elämme hänen käskyjensä mukaisesti. Meidän tulee rakastaa sitä, mitä Jeesus rakasti, ja pysyä kaukana kaikenlaisesta vääryydestä, ahneudesta, rahanhimosta, pahan puhumisesta ja valehtelusta. Emme saa vastata pahaan pahalla emmekä herjaukseen herjauksella, emme lyöntiin lyönnillä emmekä kiroukseen kirouksella.»
Kirje käsittää 14 lukua. Polykarpos antaa siinä filippoilaisille ohjeita oikeamielisestä elämästä, sekä varoittaa heitä harhaopista ja kehottaa seuraamaan Kristusta ja välttämään kiusauksia. Varoittavana esimerkkinä nostetaan esille seurakunnan aiemman vanhimman, rahanhimoon sortuneen Valensin tapaus. Lopussa Polykarpos ilmoittaa toimittavansa filippoilaisille kirjeensä liitteenä Ignatioksen kirjeiden kokoelman.
Kirjeen sisältö luvuittain on:
Alkutervehdys
Ilon aiheita (luku 1)
Palvelkaa ja kunnioittakaa Jumalaa (2)
Ohjeita oikeamieliseen elämään (3)
Ohjeita seurakunnan eri jäsenille: vaimoille, leskille, diakoneille, nuorisolle ja presbyteereille (4–6)
Oikea tunnustus ja kiusausten välttäminen (7)
Kristuksessa on toivo (8–9)
Seuratkaa Kristuksen esimerkkiä (10)
Valensin tapaus (11)
Rohkaisuksi (12)
Käytännön asioita (13)
Hyvästit (14)
Kirjallisuutta > Suomennokset

Polykarpoksen kirje filippiläisille. Teoksessa Apostoliset isät.  (Suomentanut Heikki Koskenniemi. 2. uudistettu painos (1. painos 1975). Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 163)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 1989.  ISBN 951-9111-75-1
Polykarpoksen kirje filippiläisille. Suomentaneet Nina Nikki ja Outi Kaltio. Teoksessa Apostoliset isät.  (Kokoelma varhaiskristillisiä kirjoituksia. Toimittaneet Niko Huttunen, Joona Salminen ja Ulla Tervahauta. Suomalaisen teologisen kirjallisuusseuran julkaisuja 290)  Helsinki:  Suomalainen teologinen kirjallisuusseura, 2020.  ISBN 978-952-7272-03-9
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Letter of Polycarp. Teoksessa The Apostolic Fathers, Volume I.  (I Clement. II Clement. Ignatius. Polycarp. Didache. Edited and translated by Bart D. Ehrman. Loeb Classical Library 24)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 2003.
Aiheesta muualla > Teksti

Ἐπιστολὴ Πολυκάρπου πρὸς Φιλιππησίους. Christian Classics Etheral Library. (kreikaksi)
The Epistle of Polycarp to the Philippians. Käännös J.B. Lightfoot]. Early Christian Writings. (englanniksi)
The Epistle of Polycarp to the Philippians. Käännös Kirsopp Lake, 1912]. Early Christian Writings. (englanniksi)
The Epistle of Polycarp to the Philippians. Käännös Roberts-Donaldson]. Early Christian Writings. (englanniksi)
Epistle of Polycarp to the Philippians. New Advent. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Muuta

St. Polycarp of Smyrna. Early Christian Writings. (englanniksi)
Apostolisten isien teokset
| --- | --- |
Klemensin kirjeet:  Ensimmäinen Klemensin kirje · Toinen Klemensin kirje
Ignatioksen kirjeet:  Ignatioksen kirje efesolaisille · Ignatioksen kirje filadelfialaisille · Ignatioksen kirje magnesialaisille · Ignatioksen kirje roomalaisille · Ignatioksen kirje smyrnalaisille · Ignatioksen kirje tralleslaisille · Ignatioksen kirje Polykarpokselle
Muut tekstit:  Barnabaan kirje · Didakhe · Hermaan Paimen · Kirje Diognetokselle · Polykarpoksen kirje filippiläisille · Polykarpoksen marttyyrikuolema
Super Fight II

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Päivämäärä: 28. tammikuuta 1974
Paikka: Madison Square Garden, New York
Panoksena: NABF:n kansallinen mestaruus
 
Muhammad Ali vs. Joe Frazier
| The Greatest |  | Smokin |
Katsaus
| Louisville, Kentucky | Kotipaikka | Philadelphia, Pennsylvania |
|  | Tilastot |  |
| 191 cm | Pituus | 182 cm |
| 92 kg | Paino | 98 kg |

| NABF:n raskaansarjan maailmanmestari | Mestaruus |  |
 
Lopputulos: Ali voitti pisteillä 12. erän jälkeen
Super Fight II on toinen kolmesta Muhammad Alin ja Joe Frazierin välillä käydystä raskaansarjan nyrkkeilyottelusta, joka käytiin 28. tammikuuta 1974 New Yorkin Madison Square Gardenissa. Ottelun panoksena oli raskaansarjan maailmanmestaruusottelu George Foremania vastaan.
Ali ja Frazier olivat kohdanneet aiemmin vuonna 1971 Fight of the Century -nimellä tunnetussa kamppailussa, jossa oli panoksena WBA:n ja WBC:n maailmanmestaruudet. Tuolloin hallitseva maailmanmestari Frazier voitti 15-eräisen ottelun pistein. Parin toisessa kohtaamisessa kumpikaan ottelijoista ei ollut maailmanmestari (Muhammad Ali hallitsi kansallista NABF:n mestaruutta), joten kamppailu kesti vain 12 erää. Se päättyi Muhammad Alin voittoon pistein.
Kamppailun voittonsa myötä Ali pääsi haastamaan Foremanin Rumble in the Jungle -nimellä tunnetussa maailmanmestaruusottelussa, jonka hän voitti. Ali ja Frazier kohtasivat vielä kerran vuonna 1975 käydyssä maailmanmestaruusottelussa, joka tunnetaan nimellä Thrilla in Manila.