stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Edwin G. Krebs

| Edwin G>  Krebs.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. kesäkuuta 1918 Lansing, Iowa, Yhdysvallat
Kuollut: 21. joulukuuta 2009 (91 vuotta) Seattle, Washington, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Biokemia
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (1992)
Edwin Gerhard Krebs (6. kesäkuuta 1918 Lansing, Iowa, Yhdysvallat – 21. joulukuuta 2009 Seattle, Washington, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen biokemisti. Hänelle ja Edmond H. Fischerille myönnettiin vuonna 1992 jaettu Nobelin lääketieteen palkinto ansioista fosforylaation tutkimuksessa.
Krebs syntyi presbyteeripastorin poikana Yhdysvaltojen Keskilännessä. Perhe muutti isän ammatin takia paljon, mutta asettui Illinois’n Greenvilleen Edwinin ollessa kuuden ikäinen. Isä W. C. Krebs kuoli yllättäen vuonna 1933, ja äiti päätti muuttaa poikineen Urbanaan, jossa pojille tuli mahdollisuus opiskella Illinois'n yliopistossa. Neljän vuoden opintojen jälkeen Edwin valitsi lääketieteen Saint Louisissa sen sijaan, että olisi jatkanut biokemian puolella syventäviä opintojaan. Valmistuttuaan lääkäriksi hän toimi puolitoista vuotta Barnesin sairaalassa, minkä jälkeen hän lähti suorittamaan asepalvelusta lääkintäupseerina Yhdysvaltain laivastossa, josta vapautui vuonna 1946. Kliinisen lääketieteen sijasta hän siirtyi nyt biokemian perustutkimukseen fosforylaation uranuurtajien Carl ja Gerty Corin oppiin ja jäi alalle. Hän sai professorin viran Washingtonin yliopistosta Seattlessa, missä hän suoritti merkittävimmät tutkimuksensa.
Edwin G. Krebs palkittiin lisäksi Lasker-palkinnolla ja Louisa Gross Horwitz -palkinnolla, joista molemmat hänelle myönnettiin vuonna 1989. Hän työskenteli Washingtonin yliopistossa Seattlessa ja Kalifornian yliopistossa Davisissa.
Krebs valittiin  Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1973.
Aiheesta muualla

Tore Frängsmyr (toim.): Edwin G. Krebs - Autobiography Les Prix Nobel. The Nobel Prizes 1992..  1993. Tukholma:  Nobel Foundation. Viitattu 16.7.2010. (englanniksi)
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Behring  1902: Ross  1903: Finsen  1904: Pavlov  1905: Koch  1906: Golgi, Ramón y Cajal  1907: Laveran  1908: Metšnikov, Ehrlich  1909: Kocher  1910: Kossel  1911: Gullstrand  1912: Carrel  1913: Richet 1914: Bárány  1919: Bordet  1920: Krogh  1922: Hill, Meyerhof  1923: Banting, Macleod 1924: Einthoven
1926–1950:  1926: Fibiger  1927: Wagner-Jauregg  1928: Nicolle  1929: Eijkman, Hopkins  1930: Landsteiner  1931: Warburg  1932: Sherrington, Adrian  1933: Morgan  1934: Whipple, Minot, Murphy  1935: Spemann  1936: Dale, Loewi  1937: Szent-Györgyi  1938: Heymans  1939: Domagk  1943: Dam, Doisy  1944: Erlanger, Gasser  1945: Fleming, Chain, Florey  1946: Muller  1947: C. Cori, G. Cori, Houssay  1948: Müller  1949: Hess, Moniz 1950: Kendall, Reichstein, Hench
1951–1975:  1951: Theiler  1952: Waksman  1953: Krebs, Lipmann  1954: Enders, Weller, Robbins  1955: Theorell  1956: Cournand, Forssmann, Richards  1957: Bovet  1958: Beadle, Tatum, Lederberg  1959: Ochoa, Kornberg  1960: Burnet, Medawar  1961: Békésy  1962: Crick, Watson, Wilkins  1963: Eccles, Hodgkin, Huxley  1964: Bloch, Lynen  1965: Jacob, Lwoff, Monod  1966: Rous, Huggins  1967: Granit, Hartline, Wald  1968: Holley, Khorana, Nirenberg  1969: Delbrück, Hershey, Luria  1970: Katz, Euler, Axelrod  1971: Sutherland  1972: Edelman, Porter  1973: Frisch, Lorenz, Tinbergen  1974: Claude, Duve, Palade  1975: Baltimore, Dulbecco, Temin
1976–2000:  1976: Blumberg, Gajdusek 1977: Guillemin, Schally, Yalow  1978: Arber, Nathans, Smith  1979: Cormack, Hounsfield  1980: Benacerraf, Dausset, Snell  1981: Sperry, Hubel, Wiesel  1982: Bergström, Samuelsson, Vane  1983: McClintock  1984: Jerne, Köhler, Milstein  1985: Brown, Goldstein  1986: Cohen, Levi-Montalcini  1987: Tonegawa  1988: Black, Elion, Hitchings  1989: Bishop, Varmus  1990: Murray, Thomas  1991: Neher, Sakmann  1992: Fischer, Krebs  1993: Roberts, Sharp  1994: Gilman, Rodbell  1995: Lewis, Nüsslein-Volhard, Wieschaus  1996: Doherty, Zinkernagel  1997: Prusiner  1998: Furchgott, Ignarro, Murad  1999: Blobel  2000: Carlsson, Greengard, Kandel
2001–:  2001: Hartwell, Hunt, Nurse  2002: Brenner, Horvitz, Sulston  2003: Lauterbur, Mansfield  2004: Axel, Buck  2005: Marshall, Warren 2006: Fire, Mello 2007: Capecchi, Evans, Smithies 2008: zur Hausen, Barré-Sinoussi, Montagnier 2009: Blackburn, Greider, Szostak 2010: Edwards 2011: Beutler, Hoffmann, Steinman 2012: Gurdon, Yamanaka 2013: Rothman, Schekman, Südhof 2014: O’Keefe, M.-B. Moser, E. Moser 2015: Campbell, Ōmura, Tu 2016: Ōsumi 2017: Hall, Rosbash, Young 2018: Allison, Honjo 2019: Kaelin, Ratcliffe, Semenza 2020: Alter, Houghton, Rice 2021: Julius, Patapoutian 2022: Pääbo 2023: Karikó, Weissman 2024: Ambros, Ruvkun
Eddie Gale

Eddie Gale (1941 Brooklyn – 10. heinäkuuta 2020 Kalifornia) oli yhdysvaltalainen jazztrumpetisti.
Gale sai jo varhain opetusta trumpetisti Kenny Dorhamilta. 1960-luvun alussa hän tutustui Sun Raan, jonka Arkestra-kokoonpanon kanssa työskenteli 1960–1970-luvuilla. Gale soitti myös Cecil Taylorin kanssa levyllä Unit Structures ja Larry Youngin kanssa levyllä Of Love and Peace. Hänen omia albumeitaan olivat Ghetto Music (1968) ja Black Rhythm Happening (1969). Nämä soul jazz -vaikutteiset levyt julkaistiin Blue Note Recordsin kautta.
Gale suuntasi Yhdysvaltain länsirannikolle 1970-luvun alussa. Hän oli lyhyesti Stanfordin yliopiston nimikkotaiteilija ja sai sitten saman aseman San Josén valtionyliopistosta. Vuonna 1974 pormestari Norman Mineta nimesi Galen San Josén jazzlähettilääksi. Myöhemmällä urallaan Gale esimerkiksi esiintyi usein hip hop -kokoonpano The Coupin kanssa. Gale kuoli 78-vuotiaana. Häntä jäivät kaipaamaan vaimo Georgette sekä lapset Donna, Marc, Chanel, Gwilu ja Teyonda.
Eerikinretki

Keskiaikana Erikinretken reitti kiersi merittävimmät taajamat.
Eerikinretki Anundin kummun luona Västeråsissa on merkitty pystykivillä.
Eerikinretki (ruots. Eriksgata) oli vastavalitun Ruotsin kuninkaan vierailu Ruotsin maakuntiin. Eerikinretken tekeminen kuului kuninkaan laillisiin velvollisuuksiin ja sen tarkoitus oli kuninkaan vallan vahvistaminen. Eerikinretki-instituution merkitys oli suurimmillaan keskiajalla. Se mainitaan muun muassa vuoden 1296 Uplannin maakuntalain kuninkaankaaressa.
Ruotsin kuninkaat valittiin Moran kivillä Uplannissa. Aluksi vain Uplannin tai Sveanmaan asukkaat saivat olla mukana valitsemassa kuningasta, ja uuden kuninkaan oli käytävä eri maakunnissa vahvistamassa asemansa maakuntien laamannien luona. Miltei kaikki maakunnat lähettivät 1300-luvulta edustajiaan Moran kivelle ja eerikinretki menetti vähitellen merkityksensä. Vuodesta 1544 Ruotsin kuninkaita ei valittu, vaan kuninkuudesta tuli perinnöllinen. Eerikinretkestä tuli tämän jälkeen vain symbolinen. Kaarle IX (1604–1611) oli viimeinen kuningas, joka suoritti keskiaikaisen lain mukaisen eerikinretken. Kustaa III elvytti eerikinretkiperinteen 1770-luvulla ulottaen retkensä myös Suomeen.
Saxo Grammaticus mainitsee mahdollisesti eerikinretken jo noin vuonna 1200, ja joskus on arveltu, että instituutio on vielä vanhempaa perua. Varmuutta tästä ei kuitenkaan ole.
Keskiaikaisen eerikinretken reitti

Eerikinretki alkoi Uplannin Moran kiviltä Uppsalaan kautta Södermanlandiin, josta matka jatkui Itä-Götanmaalle. Tämän jälkeen kuningas vieraili Smålandissa ja jatkoi sieltä Länsi-Götanmaalle ja Närkeen. Viimeksi kuningas kävi Västmanlandissa.
Aiheesta muualla

'Eriksgata', Kuva, 22.11.1939, nro 24, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Empires Apart

| Empires Apart |
| --- | --- |

Kehittäjä:  DESTINYbit
Julkaisija:  Slitherine
Jakelija:  Steam
Pelimoottori:  Unreal Engine 4
Julkaistu:  29. maaliskuuta 2018
Lajityyppi:  reaaliaikainen strategia
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Alusta:  Microsoft Windows
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Empires Apart on DESTINYbitin kehittämä ja Slitherinen julkaisema reaaliaikainen strategiapeli, joka julkaistiin Microsoft Windowsille 29. maaliskuuta 2018. Pelissä voi pelata yhtä kuudesta sivilisaatiosta. Empires Apart sai vaihtelevia arvioita Metacritic-sivustolla, jossa kriitikot antoivat sille keskimäärin 68 pistettä sadasta.
Empire of the Sun

Empire of the Sun voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Auringon valtakunta (Empire of the Sun), J. G. Ballardin vuonna 1984 kirjoittama romaani
Auringon valtakunta (Empire of the Sun), J. G. Ballardin romaanista vuonna 1987 tehty elokuvasovitus
Empire of the Sun, australialainen yhtye.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Empire of the Sun”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Emmaus

Illallinen Emmauksessa, Caravaggio, 1601
Emmaus (m.kreik. Εμμαυς, lat. Emmaus, hepr. ‏אַמַּאוּס‎ Amaus tai hepr. ‏חַמַּת‎ Hammat) on Raamatussa esiintyvä palestiinalainen paikkakunta, jolle on ehdotettu useita eri sijaintipaikkoja nykyisessä Israelissa ja Länsirannalla. Se mainitaan Luukkaan evankeliumissa 24:13. Evankeliumin mukaan Emmaus oli kylä, joka sijaitsi kuudenkymmenen vakomitan (n. 11,52 km) päässä Jerusalemista.
Emmaus oli myös paikka jossa Jeesus ylösnousemuksen jälkeen ilmestyi kahdelle opetuslapselleen.
Družba narodov

Družba narodov (ven. Дру́жба наро́дов, suomeksi ”Kansojen ystävyys”) on Moskovassa Venäjällä ilmestyvä kaunokirjallinen aikakauslehti. Vuodesta 1939 lähtien sitä julkaistiin epäsäännöllisesti kalenterina, vuodesta 1949 lähtien joka toinen kuukausi ja vuodesta 1955 kerran kuukaudessa.
Neuvostoliiton kirjailijaliiton äänenkannattajana lehden tärkein tehtävä oli julkaista maan muilla kielillä kirjoittaneiden kirjailijoiden teosten venäjännöksiä. Venäläisten kirjailijoiden osuus sisällöstä oli noin kolmasosa. Vuodesta 1991 lähtien Družba narodov on ollut riippumaton julkaisu.[lähde? ]
Lehden päätoimittajina ovat työskennelleet Aleksei Surkov (1958–1959), Vasili Smirnov (1960–1965), Sergei Baruzdin (1966–1991), Aleksandr Rudenko-Desnjak (1991–1992), Vjatšeslav Pjetsuh (1993–1995) ja vuodesta 1995 lähtien Aleksandr Ebanoidze. Painosmäärä oli 1970-luvulla ja 1980-luvun alussa 160 000–240 000 kappaletta. Perestroikan aikana se nousi vuonna 1989 jopa 1,1 miljoonaan kappaleeseen mutta laski sitten voimakkaasti 1990-luvun loppua kohti. Nykyään lehden levikki on kolmisen tuhatta kappaletta.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Družba narodov -lehden sivusto (venäjäksi)
Emme tienneet kun läksimme silloin…

| Emme tienneet kun läksimme silloin… |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jorma Kurvinen
Kansitaiteilija:  Kosti Antikainen
Genre:  sotaromaani
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1979
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  252
ISBN:  951-1-05470-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Emme tienneet kun läksimme silloin… on Jorma Kurvisen kirjoittama, vuonna 1979 julkaistu sotaromaani.
Romaanin tapahtumat ajoittuvat syksyyn 1943, jolloin elettiin jatkosodan asemasotavaihetta. Kirjan päähenkilö reserviluutnantti Eero Manelius komennetaan entisestä yksiköstään pohjoiselle rintamalohkolle, jossa hänen komppaniansa joutuu rajun partisaanihyökkäyksen kohteeksi. Tämän jälkeen hän saa johdettavakseen kaukopartion, jonka tehtävänä on jäljittää partisaaneja Urajärvelle.
Driver: San Francisco

| Driver: San Francisco |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Ubisoft Reflections
Julkaisija:  Ubisoft
Jakelija:  Steam ja Nintendo eShop
Ohjaaja:   Martin Edmondson Craig Lawson Mike Haynes Jack Couvela 
Tuottaja:   Marie-Jo Leroux Chris Hadley Gary Ushaw Martin Oliver 
Suunnittelija:   Andrew Willans Dale Scullion Matthew Dunthorne Mark Sample Tom Boggis Justin Lim Richard Baines Jamie Smith 
Käsikirjoittaja:  Ian Mayor James Worrall David Midgley
Säveltäjä:  Marc Canham
Pelisarja:  Driver
Julkaistu:  AUS 1. syyskuuta 2011EU 2. syyskuuta 2011 NA 6. syyskuuta 2011JP 10. marraskuuta 2011 WindowsEU 2. syyskuuta 2011NA 27. syyskuuta 2011AUS 29. syyskuuta 2011 Mac OS X 8. maaliskuuta 2012
Lajityyppi:  toimintaseikkailu, ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo PEGI: 12
Alusta:  Microsoft Windows, PlayStation 3, Xbox 360, Wii, OS X
Jakelumuoto:  Optinen levy, digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK      : 
Driver: San Francisco on Ubisoft Reflectionsin kehittämä ja Ubisoftin julkaisema Driver-pelisarjaan kuuluva toimintaseikkailu- ja ajopeli. Peli julkaistiin syyskuussa 2011 Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle ja Wiille sekä maaliskuussa 2012 OS X:lle.
Pelaaminen

Pelissä ohjataan John Tanner nimistä poliisia, joka joutuu työparinsa Tobias Jonesin kanssa auto-onnettomuuteen vankila-autosta karanneen Charles Jerichon ansiosta.
Jones selviää onnettomuudesta mutta Tanner joutuu koomaan, ja tämän jälkeiset tapahtumat tapahtuvat Tannerin pään sisällä.
Pelaaja voi halutessaan Tannerilla vaihtaa autoa lennosta, vapaa-ajatessaan.
Tannerin pitää auttaa ihmisiä, suorittaa tehtäviä ja voittaa kilpailuja San Franciscossa, jonka alueet aukeavat sitä mukaa, mitä pidemmälle pelissä pääsee.
Ajoneuvot

Pelissä voi pelata yli 120:llä autolla. Pelissä on rekkoja, poliisi- ja paloautoja ja ambulanssi.
Aiheesta muualla

Driver: San Francisco MobyGamesissa (englanniksi)
Driver: San Francisco Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Eduard von Grützner

Falstaff, 1921.
Mönch auf dem weg zur Brotzeit.
Eduard Theodor Ritter von Grützner (26. toukokuuta 1846 - 2. huhtikuuta 1925) oli saksalainen taidemaalari ja professori, joka on tunnettu munkkiaiheisista maalauksistaan.
Grützner syntyi Groß-Karlowitzissa Sleesiassa. Kylän kirkkoherra tunnisti ensimmäisenä hänen kykynsä ja rohkaisi Grützneria jatkamaan taiteen parissa. Kirkkoherra lähetti hänet Müncheniin opiskelemaan piirustusta Hermann Dyckin yksityiskoulussa.
Vuonna 1865 hän siirtyi Münchenin taideakatemiaan opiskelemaan maalaamista. Akatemiassa häntä neuvoi Piloty, joka hyväksyi hänet luokalleen 1867. Jo opiskeluaikanaan Grützner suosi usein humoristisia munkeista ja luostarielämästä kertovia aiheita ja jatkoi niiden maalaamista myös valmistumisensa 1870 jälkeen. Poikkeuksena munkkiteemaan hän maalasi myös sarjan Falstaff-aiheisia teoksia sekä iloisia ryyppäjäiskuvauksia. Hän teki myös karikatyyreja ja grafiikkaa.
Grützner kuoli Münchenissä 1925.
Endodontia

Endodontinen mikroskooppi
Endodontia on hammaslääketieteellinen tieteenala, joka tutkii pulpan eli hammasytimen anatomiaa ja fysiologiaa sekä pulpaan liittyvien sairauksien etiologiaa eli syntyä, epidemiologiaa eli väestöterveyttä, patologiaa eli tauteja, diagnostiikkaa eli syitä,   ehkäisyä ja hoitoa.
Seinäjoen seurakunta

| Seinäjoen seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Lakeuden risti kesäkuussa 2013
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Lapuan hiippakunta
Rovastikunta:  Etelä-Pohjanmaan rovastikunta
Pääkirkko:  Lakeuden risti
Perustettu:  1863
– Kirkkoherrakunta:  1895
Seurakuntaliitokset:  Peräseinäjoki (2005) Nurmo (2009) Ylistaro (2009)
Jäsenmäärä:  50 612 (2023)
– Osuus asukkaista:  76,5 %
Kirkollisvero:  1,65 %
Kirkkoherra:  Ari Auranen
Kirkkovaltuusto:  39 paikkaa
– puheenjohtaja:  Juhani Hihnala
  2023–2026   • Kok.   • Kesk.   • Elävät kivet   • Avara kirkko   • SDP   • Kristillis-isänmaalliset   • Tulevaisuus ja toivo:    14  13  4  3  3  1   1
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seinäjoen seurakunta on Lapuan hiippakuntaan ja Etelä-Pohjanmaan rovastikuntaan kuuluva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, joka toimii Seinäjoen kaupungin alueella.
Historia > Nurmon-Seinäjoen saarnahuonekunta

Isonvihan koettelemuksien jälkeen Seinäjoki ryhtyi yhteistoimintaan Ylinurmon kylän kanssa seurakunnallisissa asioissa, kun yhteydet Ilmajoen kirkolle olivat hankalat. Ylinurmon ja Alaseinäjoen isännät rakensivat omalla luvalla 1725 saarnatuvan ja anoivat sille useaan kertaan kappelinoikeuksia. Lapuan kirkkoherra Lithovius vastusti tiukasti itsenäistymishanketta, mutta vuonna 1765 Ylinurmo sai yhdessä Alaseinäjoen neljänkymmenen vuoden lukuisten anomusten jälkeen kuninkaallisen luvan jumalanpalvelusten järjestämiseen.
Uutta kirkkoa ryhdyttiin rakentamaan vuonna 1777 Antti Hakolan johdolla ja se valmistui vuonna 1778. Nurmosta tuli vuonna 1816 Lapuan kappeli. Vuoden 1825 tarkastuksen aikana kappeliseurakunnassa järjestettiin tarpeen mukaan ruotsinkielisiä jumalanpalveluksia Östermyran ruotsinkielistä henkilöstöä ja työväkeä varten. Kappeliseurakunta tuli vuonna 1838 herännäisen herätysliikkeen johtohahmon Niilo Kustaa Malmbergin huolehdittavaksi. Malmbergin toiminta sai jalansijaa myös seinäjokisten elämässä ja hän piti seuroja erityisesti Katilan ja Heikkilän kylissä.
Historia > Seinäjoen kappeliseurakunta

Seinäjoen irtautumistoimet Nurmon kappeliseurakunnasta aloitettiin 1850-luvulla ja vuonna 1863 seinäjokelaisten anomus omasta kappeliseurakunnasta hyväksyttiin.  Tuolloin jäseniä oli noin 1 500. kirkko valmistui vuonna 1864 ruutimakasiinin entisiin tiloihin.
Historia > Seinäjoen seurakunta

Omaksi kirkkoherrakunnakseen Seinäjoki erotettiin vuonna 1895. Vuonna 1930 Seinäjoen maalaiskunnasta erotettiin Seinäjoen kauppala, mutta jo vuonna 1959 kunnat yhdistyivät jälleen, seuraavana vuonna 1960 Seinäjoesta tuli kaupunki. Seurakunta pysyi jakamattomana kauppalan ja maalaiskunnan eronkin aikana. Vuonna 2005 seurakuntaan liitettiin Peräseinäjoen seurakunta kappeliseurakuntana, ja vuonna 2009 liittyivät myös Nurmon seurakunta ja Ylistaron seurakunta samaten Seinäjoen kappeleiksi, vastaavien kuntaliitosten yhteydessä.
Toimipaikat

Seurakunnan alueella on useita kirkkoja. Pääkirkkona toimii vuonna 1960 valmistunut Alvar Aallon suunnittelema Lakeuden risti. Muita kirkkoja ovat 1892 valmistunut Peräseinäjoen kirkko, vuonna 1850 valmistunut Ylistaron kirkko, vuonna 1779 valmistunut Nurmon kirkko ja vuonna 1864 valmistunut Törnävän kirkko, joka toimi pääkirkkona ennen Lakeuden ristin valmistumista.
Herätysliikkeet

Seinäjokea on kuvattu hengelliseksi risteyspaikaksi, jossa ovat kohdanneet useiden eri herätysliikkeiden vaikutukset. Historiallisesti Seinäjoki on ollut herännäisyyden ja evankelisuuden valta-aluetta. Herätysliikkeiden rinnakkaiseloa on kuvattu sopuisaksi ja vaikutus on näkynyt myös Seinäjoen seurakunnan toiminnassa. Herättäjä-Yhdistyksen, Evankelisen lähetysyhdistyksen ja Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen lisäksi Seinäjoella toimivat myös viidesläinen Kansanlähetys ja lestadiolainen Seinäjoen rauhanyhdistys.
Seinäjoella on järjestetty myös useita kristillisiä suurtapahtumia. Kaupunki on isännöinyt herännäisten Herättäjäjuhlia viidesti, viimeksi vuonna 2009 ja seuraavan kerran vuonna 2023. Kansanlähetyspäivät on Seinäjoella järjestetty 2011. Evankelisuuden Evankeliumijuhlat on kaupungissa järjestetty kahdesti, viimeksi 1998.
Herätysliikkeet > Herännäisyys

Herättäjä-Yhdistyksellä on paikallisyhdistykset Seinäjoella, Nurmossa sekä Ylistaron kirkonkylässä, Koskella ja Untamalassa. Herännäiset järjestävät seuroja Seinäjoella säännöllisesti.
Herätysliikkeet > Evankelisuus

Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys järjestää tapahtumia Seinäjoella viikoittain. SLEY:n vastaava pastori Seinäjoella on Esa Luomaranta. Evankeliumiyhdistyksen Hyvän Paimenen kappeli sijaitsee Kalevankadulla. Myös Evankeliset opiskelijat järjestävät toimintaa Seinäjoella viikoittain.
Herätysliikkeet > Kansanlähetys

Etelä-Pohjanmaan Kansanlähetyksen toiminta päätettiin aloittaa Seinäjoella helmikuussa 1970. Seinäjoki on toiminnan keskuspaikka yhdessä Vaasan kanssa. Kansanlähetyksen keskustoimisto on sijainnut vuodesta 1972 lähtien osoitteessa Puskantie 14. Samoissa tiloissa on toiminut myös kristillinen kirja- ja musiikkipalvelu. Piirijohtajana toimii Kai Niemelä ja Seinäjoen työstä vastaa Eetu Airevuo.
Papisto

Seinäjoen kappeliseurakunnalla oli historiansa aikana seitsemän kappalaista. Nykyisen Seinäjoen seurakunnan kirkkoherran virkaa on hoitanut yhdeksän henkilöä.
Papisto > Seinäjoen kappeliseurakunta (1864–1900)

kappalainen Salomon Hirvinen 1864–1869
kappalainen Wilhelm Lindstedt 1869–1874
kappalainen Albert E. Tallroth 1874–1877
kappalainen Eugén Nyholm 1877–1882
kappalainen Herman L. Hellsberg 1882–1891
kappalainen Yrjö G. Forsman 1891–1894
kappalainen Eevertti K. Koskimies 1894–1900
Papisto > Seinäjoen seurakunta (1900→)

kirkkoherra Eevertti K. Koskimies 1900–1910
kirkkoherra Emil O. Ojala 1910–1951
kirkkoherra Lauri Knuutila 1952–1974
kirkkoherra Erkki Kuparinen 1975–1980
kirkkoherra Jussi Salo 1980–1989
kirkkoherra Jussi Pelto-Piri 1990–2002
kirkkoherra Tapio Luoma 2002–2012
kirkkoherra Jukka Salo 2012–2023
kirkkoherra Ari Auranen  2023→
Aiheesta muualla

Seinäjoen seurakunnan kotisivut
Seinäjoen seurakunnan hallinto sijaitsee Kirkonkrannissa.
Seinäjoen keskustassa toimiva Kismus on seurakunnan kohtaamispaikka.
Lähetyssoppi on seurakunnan käsityö- ja lahjatavaramyymälä.
Eero Castrén

| Eero Castrén> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. huhtikuuta 1958 Turku
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  tutkimusjohtaja, neurotieteen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Kuopion yliopisto
Instituutti:  Kuopion yliopisto Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Eero Hemminki Castrén (s. 4. huhtikuuta 1958 Turku) on suomalainen lääketieteen tohtori ja neurotieteen tutkija. Hän työskentelee Helsingin yliopiston Neurotieteen tutkimuskeskuksen tutkimusjohtajana (2022-).
Ura

Hän toimi Helsingin yliopiston neurotieteen Sigrid Jusélius -professorina vuodesta 2003 vuoteen 2012, Neurotieteen tutkimuskeskuksen johtajana vuosina 2013-2017. Suomen Akatemian rahoittamana akatemiaprofessorina Castrén toimi kauden 2017–2021.
Akatemiaprofessuuriin kytkeytyvän tutkimustyön aiheena on Neurotrofiinit hermoston muovautuvuudessa ja aivosairauksissa. Neurotrofiinit ovat kooltaan pieniä kasvutekijämolekyylejä, jotka vaikuttavat erityisesti hermoston toimintaan. Rakenteeltaan neurotrofiinit ovat emäksisiä polypeptidejä, jotka  sitoutuvat dimeereinä  kahdentyyppisiin reseptoreihin.  Professori Castrénin tutkimusryhmä on selvitellyt muun muassa masennuslääkkeiden vaikutusta aivojen plastisuuteen aikuisilla. Ryhmä on osoittanut, että mielialalääkkeet lisäävät BDNF-signalointia ja aktivoivat uudelleen kehityksen aikaisen muovautuvuuden kaltaisen tilan aikuisissa aivoissa.
Castrénin isä on professori Olli Castrén ja aviopuoliso dosentti Maija Castrén.
Aiheesta muualla

Eero Castrén: Why do antidepressants work. A Stockholm Psychiatry Lecture held September 18 2012 at Nobel Forum, Karolinska Institutet. (englanniksi) (Youtube)
Eero Castrén. University of Helsinki, Helsinki, Neuroscience. MD, PhD (Castrénin julkaisuja) (englanniksi) (Researchgate)
Eero Castrén (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (Helsingin yliopisto)