stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Monika Zehrt

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Monika Zehrt (1972). |  Monika Zehrt (1972). |  Monika Zehrt (1972). |  |
Maa:   Itä-Saksa
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | München 1972 | 400 m |  |
|  Kultaa | München 1972 | 4 x 400 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1971 | 4 x 400 m |  |
Monika Zehrt (s. 29. syyskuuta 1952 Riesa) on entinen itäsaksalainen pikajuoksija, kaksinkertainen olympiavoittaja Münchenissä 1972.
Zehrt voitti tyttöjen Euroopan mestaruuden 400 metrin juoksussa vuonna 1970 ajalla 54,00. Seuraavana vuonna Helsingin EM-kisoissa hän ei mahtunut maansa joukkueeseen yksilömatkalla, mutta oli ankkuri voittoisassa maailmanennätyksen 3.29,3 tehneessä viestijoukkueessa. Tämä oli yksi Zehrtin neljästä viestimaailmanennätyksestä.
Olympiavuonna 1972 vasta 19-vuotias Zehrt rikkoi maailmanennätyksen juostuaan Pariisissa 51,08. Kaksi kuukautta myöhemmin hän voitti olympiakultaa täsmälleen samalla ajalla. Zehrt oli jälleen  kultaa maailmanennätysajalla saavuttaneen viestijoukkueen ankkuri.
Vielä 1973 Zehrt voitti Euroopan cupin, mutta lopetti uransa seuraavana vuonna 21-vuotiaana.
Zapoljarnyi

| Zapoljarnyi (Заполя́рный) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Zapoljarnyi
 Koordinaatit: 69°25′00″N, 30°48′00″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Murmanskin alue
Piiri:  Petsamon piiri
Perustettu:  1956
Kaupunki:  1963
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4 620 km²
Väkiluku (2010)  ():  15 825
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Suuntanumero(t):  +7 81554
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Zapoljarnyi (ven. Заполя́рный) on kaivoskaupunki Petsamon piirissä Murmanskin alueella.  Kaupunki sijaitsee aikaisemmin Suomelle kuuluneen Petsamon kunnan alueella Kuorpukas-tunturin itäosassa. Lähellä sijaitsi aikoinaan Moskovan kolttakylä.
Asutuskeskus perustettiin 1956 Ždanovsk-nimisenä, Andrei Ždanovin mukaan. Vuonna 1963 se sai kaupunkioikeudet ja nimettiin uudelleen Zapoljarnyiksi, joka tarkoittaa "napapiirin takaista". Asukkaita on noin 15 825 (2010). Pinta-alaltaan Zapoljarnyi on Venäjän suurin kaupunki, 4 620 neliökilometriä.
Zapoljarnyi (2006)
Kairanreikä 12 kilometriin.
Kaupunki on rakennettu avolouhoksen ympärille, joka tuottaa lähinnä nikkeliä. Tuotanto on Norilski nikel -yhtymän hallinnassa.
Zapoljarnyi tunnetaan myös kaupungista noin 10 km:n päähän vuosina 1970-1994 poratusta maailman syvimmästä kalliokairauksesta, joka yltää noin 12,3 kilometriin (Kola Superdeep Borehole -projekti).
Aiheesta muualla

Городское поселение Заполярный Печенгского района (Arkistoitu – Internet Archive) Zapoljarnyi Murmanskin alueen sivustolla (venäjäksi)
Заполярный 1:6000 Kaupunkikartta (venäjäksi)
Kalervo Koskimies (2000): Kuvia Zapoljarnyista
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zapoljarnyi Wikimedia Commonsissa
| n k Murmanskin alue |
| --- | --- | --- |
Hallinnollinen keskus: Murmansk
| Piirit |  Kantalahti  Koutero  Kuola  Lovozero  Petsamo  Turja  |  |
| Suljetut alueet |  Aleksandrovsk  Ostrovnoi  Severomorsk  Vidjajevo  Zaozjorsk  |  |
| Kaupungit |  Apatiitti  Gadžijevo  Kantalahti  Kirovsk  Koutero  Kuola  Montšegorsk  Murmansk  Olenegorsk  Ostrovnoi  Poljarnyi  Poljarnyje Zori  Severomorsk  Snežnogorsk  Zaozjorsk  Zapoljarnyi  |  |
| Kaupunkityyppiset taajamat |  Kildinstroi  Molotšnyi  Murmaši  Nikkeli  Parkkina  Revda  Safonovo  Tumannyi  Umba  Ylä-Tuuloma  Zelenoborski  |  |
Yrjö II (Kreikka)

| Yrjö II |
| --- | --- |
 
Kreikan kuningas
Valtakausi:  27. syyskuuta 1922 – 25. maaliskuuta 1924
Edeltäjä:  Konstantin I
Seuraaja:  Tasavalta
Pääministerit:  Anastásios Charalámpis Sotírios Krokídas Stylianós Gonatás Elefthérios Venizélos Geórgios Kafantáris
Valtakausi:  3. marraskuuta 1935 – 1. huhtikuuta 1947
Edeltäjä:  Tasavalta
Seuraaja:  Paul I
Pääministerit:  Konstantínos Demertzís Ioánnis Metaxás Aléxandros Koryzís Emmanouíl Tsouderós Sofoklís Venizélos Geórgios Papandréou ... Konstantínos Tsaldáris

Syntynyt:  19. heinäkuuta 1890 Tatói, Kreikka
Kuollut:  1. huhtikuuta 1947 (56 vuotta) Ateena, Kreikka
Puoliso:  Kuningatar Elisabet
Suku:  Glücksburg
Isä:  Konstantin I
Äiti:  Sofia
Uskonto:  ortodoksi
Nimikirjoitus:  
Yrjö II (kreik. Γεώργιος Β΄, Geórgios II, 19. heinäkuuta 1890–1. huhtikuuta 1947) oli Kreikan kuningas, joka hallitsi Kreikkaa vuosina 1922–1923 ja 1935–1947. Jälkimmäisen valtakauden alkuvaiheessa ennen toista maailmansotaa sotilasdiktaattori Ioánnis Metaxás kohosi merkittävään asemaan.
Elämä

Yrjö II syntyi Tatóin palatsissa, lähellä Ateenaa Konstantin I:n (1868–1923) ja Preussin prinsessa Sofian (1870–1932) vanhimpana poikana. Hän avioitui Romanian prinsessa Elisabetin kanssa Bukarestissa 27. helmikuuta 1921. Heillä ei ollut lapsia, ja he erosivat 1935. Yrjöstä tuli kruununprinssi isänsä Konstantinin noustessa Kreikan valtaistuimelle maaliskuussa 1913. Kreikka pysyi syttyneessä I maailmansodassa puolueettomana, mutta maassa vallitsi valtataistelu saksalaissuuntautuneen  kuningas Konstantinin ja englantilais-ranskalaisesti suuntautuneen pääministeri Elefthérios Venizéloksen välillä. Kesäkuussa 1917 tilanne johti siihen, että kuningas Konstantin luopui kruunusta, mutta seuraajaksi ei tullutkaan Yrjöä, vaan hänen nuorempi veljensä Aleksanteri. Yrjöä pidettiin isänsä tavoin poliittisesti liiaksi saksalaismyönteisenä. Hän joutui lähtemään maanpakoon isänsä Konstantinin ja muun Kreikan kuningashuoneen kanssa.
Elämä > Vuosi kuninkaana 1920-luvulla

Veljensä Aleksanterin tapaturmaisen kuoleman ja isänsä Konstantinin kuninkaaksi paluun jälkeen koitti Yrjön aika Kreikan kuninkaana. Kreikka oli aloittanut sodan Turkkia vastaan keväällä 1919. Alun menestyksen jälkeen sotaonni oli kääntynyt tappioksi Kreikalle. Tässä tilanteessa Yrjö II nousi Kreikan valtaistuimelle isänsä kruunustaluopumisen jälkeen 27. syyskuuta 1922 everstien Plastíras-Gonatás-vallankumouksen jälkeen.
Tilanne kuningasvaltaa ja tasavaltaa kannattavien välillä säilyi jännittyneenä. Syksyn 1923 tasavaltalaisten parlamenttivaalivoiton ja lokakuussa kuningasvallan kannattajien epäonnistuneen vallankaappausyrityksen seurauksena Yrjö poistui 19. joulukuuta 1923 maasta. Hän pakeni vaimonsa kotimaahan Romaniaan, ja eli myöhemmin Isossa-Britanniassa. Kreikka julistettiin tasavallaksi 25. maaliskuuta 1924. Vajaa kaksi viikkoa aikaisemmin maassa oli suoritettu kansanäänestys tasavaltaan siirtymisestä, ja se sai 70 % kannatuksen.
Elämä > Kuninkaaksi uudelleen 1930-luvulla

Tasavallan aika Kreikassa oli hyvin epävakaa. Oli useita hallituksia ja vallankaappauksia. Tasavallan ajan suureksi nimeksi nousi kenraali Geórgios Kondýlis, jonka johdolla Kreikka vaihtoi valtiomuodon tasavallasta kuningaskunnaksi. 3. marraskuuta 1935 suoritetussa kansanäänestyksessä monarkiasta kuninkaan paluu sai lähes 98 % kannatuksen.
Vuoden 1936 maassa suoritettiin parlamenttivaalit, jossa oikeistovoimien johtaja Panagís Tsaldáris ja tasavaltainen Venizéloksen puolueen edustaja Themistoklís Sofoúlis tulivat tasavahvoiksi kommunistien toimiessa vaa’ankielipuolueena. Kondýliksen vuoden 1936 alussa tapahtuneen kuoleman jälkeen maan vahvaksi mieheksi nousi kenraali Ioánnis Metaxás, josta tuli huhtikuussa 1936 pääministeri. 4. elokuuta 1936 Metaxás julisti maassa hätätilan ja ajoi parlamentissa läpi poikkeusvaltuudet hallitukselleen. Sen jälkeen aina toiseen maailmansodan alkuun maassa vallitsi Metaxáksen diktatuuri.
Toinen maailmansota Kreikan osalta alkoi lokakuussa 1940, jolloin Italia hyökkäsi Albaniasta kohti Kreikkaa. Kreikkalaiset taistelivat menestyksellisesti työntäen rintaman italialaisten hallitsemalle alueelle Albaniaan. Kenraali Metaxáksen tammikuussa 1941 tapahtuneen kuolemaan jälkeen. Kreikka joutui vielä uuden maahantunkeutumisen kohteeksi. Saksa hyökkäsi huhtikuussa 1941 Jugoslaviaan ja edelleen Kreikkaan. Kuningas Yrjö pakeni hallituksensa kanssa 23. huhtikuuta Kreetalle. Siellä kuningas pakolaishallituksineen pystyi olemaan toukokuun lopulle, jolloin Saksan hyökättyä saarelle kuningas ja hallitus joutuivat pakenemaan Egyptiin. Sieltä kuningas Yrjö siirtyi edelleen Britanniaan sotavuosiksi.
Elämä > Kuninkaaksi kolmannen kerran maanpaosta

Saksan miehityksen päättyessä syksyllä 1944 Kreikka ajautui kaaokseen. Brittiläiset joukot tukivat pakolaishallituksen joukkoja taisteluissa kommunistista ELAS:ia vastaan. Pysyessään vielä maanpaossa Egyptissä kuningas Yrjö nimitti Ison-Britannian hallituksen suosituksesta valtionhoitajaksi Ateenan ortodoksisen patriarkan Damaskinóksen, joka johti maata aina Yrjön paluuseen asti eli siihen asti, kunnes poliittinen tilanne Kreikassa olisi rauhoittunut. Syyskuun 1. päivä 1946 Kreikassa suoritettiin jälleen kansanäänestys kuningasvallan jatkumisesta. Kuninkaan paluuta kannattavat voimat saivat 69 % koko maan äänistä. Äänestystuloksen jälkeen Yrjö II kutsuttiin uudelleen valtaan 28. syyskuuta 1946.
Yrjö II kuoli sydänkohtaukseen kuninkaallisessa palatsissaan Ateenassa. Yrjö II:n jälkeen kuninkaaksi tuli hänen nuorempi veljensä Paul I.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yrjö II (Kreikka) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Konstantin I | Kreikan kuningas 1922–1924, 1935–1947 | Seuraaja: Paul I |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Kreikka  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef
Ystävyydestä

| Ystävyydestä> Laelius de amicitia |
| --- | --- |
 Sivu teoksen käsikirjoituksesta 1400-luvulta.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Cicero
Kieli:  latina
Genre:  filosofia
Julkaistu:  44 eaa.
Suomennos
Suomentaja:  Marja Itkonen-Kaila
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1992
ISBN:  951-0-17868-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ystävyydestä (lat. Laelius de amicitia, ”Laelius eli Ystävyydestä”) on Ciceron kirjoittama filosofinen teos, joka käsittelee nimensä mukaisesti ystävyyttä.
Historia

Cicero kirjoitti teoksen vuonna 44 eaa. pian Julius Caesarin murhan jälkeen. Hän omisti sen ystävälleen Atticukselle samoin kuin samoihin aikoihin kirjoittamansa dialogin Vanhuudesta. Nämä kaksi teosta voidaankin nähdä eräänlaisena kaksosparina.
Cicero hyödynsi teosta kirjoittaessaan kreikkalaisen filosofian esikuvia. Ystävyys oli ollut suosittu aihe kreikkalaisten kirjailijoiden parissa. Erityisesti Cicero hyödynsi Platonin ja Aristoteleen teoksia sekä Theofrastoksen sittemmin kadonnutta ystävyyttä käsitellyttä tutkielmaa.
Ystävyydestä kuuluu Ciceron filosofisista teoksista suosituimpiin. Teoksen suomentanut Marja Itkonen-Kaila kuvaa sitä jopa yhdeksi koko antiikin proosakirjallisuuden luetuimmista tuotteista.
Kirjallisuutta > Suomennos

Cicero: Ystävyydestä. Teoksessa Cicero: Vanhuudesta. Ystävyydestä. Velvollisuuksista.  (Cato maior de senectute; Laelius de amicitia; De officiis.) Suomentanut ja johdannon kirjoittanut Marja Itkonen-Kaila. Laatukirjat. 3. painos (1. painos 1967)  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-17868-3
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Cicero: On Friendship. Teoksessa Cicero: Volume XX.  (On Old Age (De Senectute). On Friendship (De Amicitia). On Divination (De Divinatione). Loeb Classical Library 154)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press, 1923.  ISBN 0674991702  Latinankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Cicero; Biastoch, Martin (toim.): Ciceros Laelius de amicitia.  Stuttgart:  Klett, 2012.  ISBN 3-12-623166-7
Aiheesta muualla

Cicero: Laelius de Amicitia. The Latin Library. (latinaksi)
Cicero: Laelius de Amicitia. Forum Romanum. (latinaksi)
Cicero: Laelius de Amicitia. LacusCurtius. (englanniksi)
Cicero: Treatises on Friendship and Old Age. Project Gutenberg. (englanniksi)
L. L. Zamenhof

L. L. Zamenhof (1887)
Ludovic Lazarus (Ludwik Lejzer, Łazarz) Zamenhof (15. joulukuuta 1859 Białystok – 14. huhtikuuta 1917 Varsova) oli puolanjuutalainen silmälääkäri ja kielimies, joka tunnetaan parhaiten kaikkien aikojen puhutuimman keinotekoisen kielen esperanton luojana. Hänen äidinkieliään olivat jiddiš sekä venäjä/puola (A. Zakrzewskin ja E. Wiesenfeldin mukaan), mutta hän puhui sujuvasti myös saksaa. Hän osasi myös ranskaa, latinaa, kreikkaa, hepreaa ja englantia sekä oli kiinnostunut italiasta, espanjasta ja liettuasta.
Zamenhof syntyi puolanjuutalaiseen perheeseen Białystokin kaupungissa, joka tuolloin oli osa Venäjää, mutta kuuluu nykyään Puolaan. Białystokin väestö koostui pääosin kolmesta etnisestä ryhmästä: puolalaisista, valkovenäläisistä ja jiddišiä puhuvista juutalaisista, joiden keskinäisistä vihamielisyyksistä Zamenhof oli huolestunut. Hänen mielestään näiden ryhmien viha ja ennakkoluulot johtuivat yhteisen käyttökielen puutteesta, mikä aiheutti ryhmien keskinäisiä väärinkäsityksiä. Zamenhof uskoi, että tällaiset eri kieliä puhuvat etniset ryhmät tarvitsivat yhteisen, tasa-arvoisen kommunikointikielen.
Zamenhofin mukaan nimetty katu Tel Avivissa
Mitalissa on L. L. Zamenhof (Józef Gosławski, 1959)
Opiskellessaan toisen asteen oppilaitoksessa Varsovassa Zamenhof loi kansainväliseksi kieleksi useita malleja, joilla oli kuitenkin hyvin monipuolinen ja monimutkainen kielioppi. Englantia opiskellessaan hän tajusi, että kansainvälisen kielen kieliopin täytyy olla suhteellisen helppo ja sen täytyy käyttää hyväkseen uusien sanojen muodostamiseen tarkoitettuja etu- ja jälkiliitteitä.
Vuonna 1878 Zamenhofin projekti Lingwe uniwersala oli melkein valmis, mutta hän uskoi olevansa liian nuori julkaisemaan työnsä. Koulusta päästyään hän alkoi opiskella lääketiedettä, aluksi Moskovassa ja myöhemmin Varsovassa. Hän valmistui yliopistosta 1885 ja aloitti harjoittelun silmälääkärinä jatkaen kuitenkin samalla kieliprojektinsa parissa.
Kahden vuoden ajan hän yritti hankkia varoja julkaistakseen kansainvälistä kieltään kuvaava kirjasen, kunnes sai taloudellista apua tulevan vaimonsa isältä. Vuonna 1887 Zamenhof vihdoin julkaisi kirjan nimeltä Lingvo internacia. Antauparolo kaj plena lernolibro ('Kansainvälinen kieli. Esipuhe ja täysi oppikirja') salanimellä Doktoro Esperanto ('Tohtori Toiveikas'), johon myös kielen nimi pohjautuu. Zamenhofille tämä kieli ei ollut pelkkä kommunikoinnin väline, vaan myös keino välittää omia ajatuksiaan eri ihmisten ja kulttuurien rauhallisesta rinnakkaiselosta. Zamenhof käänsi esperantoksi useita teoksia, kuten Vanhan testamentin ja William Shakespearen teoksia.
Zamenhofille ja hänen vaimolleen Klaralle syntyi kolme lasta, Adam, Sofia ja Lidia. Erityisesti Lidia oli kiinnostunut esperantosta ja opetti aikuisena esperantoa ammatikseen matkustaen ympäri Eurooppaa ja Amerikkaa kielen opettajana.
Zamenhof kuoli Varsovassa keväällä 1917. Kaikki hänen lapsensa kuolivat holokaustissa.
Suomalaisen tähtitieteilijän Yrjö Väisälän vuonna 1938 löytämä pikkuplaneetta 1462 Zamenhof on nimetty L. L. Zamenhofin mukaan.
Suomennettu oppikirja

L. L. Zamenhof, Kansainvälinen apukieli esperanto : esperanto-kielioppi sekä harjoituskokoelma = Esperanto-grammatiko kai ekzercaro (Gummerus, 1921)
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta L. L. Zamenhof on Wikiaineistossa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta L. L. Zamenhof Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska 2  3  BnF data 2  3  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
Zavolžsk

Zavolžsk (ven. Заво́лжск) on kaupunki Ivanovon alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgan vasemmalla rannalla Kinešmaa vastapäätä 113 kilometriä Ivanovosta koilliseen. Kaupunki on Zavolžskin piirin keskus. Siellä on Kostroman ja Galitšin väliseltä rautatieltä haarautuvan sivuradan pääteasema. Asukkaita on 11 600 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1934 Kinešman vastarannalla sijaitsevista kylistä ja työläisasutuksista muodostettiin Zavolžjen taajama. Vuonna 1954 siitä tuli Zavolžskin kaupunki. Suurin yritys on maaleja valmistava kemian tehdas.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Zavolžskin piirin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Epävirallinen kaupunkisivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Ivanovon alueen kaupungit
Hallinnollinen keskus: Ivanovo

Furmanov | Gavrilov Posad | Jurjevets | Juža | Kinešma | Kohma | Komsomolsk | Navoloki | Pljos | Privolžsk | Putšež | Rodniki | Šuja | Teikovo | Vitšuga | Zavolžsk
Suosypressit

| Suosypressit |
| --- | --- |
 Floridansuosypressi (Taxodium distichum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Paljassiemeniset Pinophyta
Lahko::  Cupressales
Heimo::  Sypressikasvit Cupressaceae
Alaheimo::  Taxodioideae
Suku::  Suosypressit Taxodium  Rich., 1810
Synonyymit
 Schubertia Mirb., 1812  Cuprespinnata J. Nelson, 1866 
Katso myös
   Suosypressit Wikispeciesissä   Suosypressit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suosypressit (Taxodium) on sypressikasvien heimoon kuuluva havupuiden suku. Sen edustajat ovat Pohjois-Amerikan kosteikkojen ja tulvatasankojen kausivihantia puita. Suvun piirteitä ovat jykevä ja tyvestään laajentunut runko, maasta ylöspäin kasvavat hengitysjuuret, talveksi karisevat tasasoukat tai neulasmaiset lehdet sekä pyöreät kävyt, jotka hajoavat kypsyttyään käpysuomujen karistessa. Sukuun katsotaan tavallisimmin kuuluvaksi kaksi nykyisin elävää lajia; näiden lisäksi sukuun on kuvattu useita ainoastaan fossiilijäänteistä tunnettuja esihistoriallisia lajeja. Vanhimmat tunnetut suvun fossiilit ovat myöhäisliitukaudelta yli 90 miljoonan vuoden takaa. Suosypressien levinneisyys on ollut esihistoriallisina aikoina nykyistä laajempi, ja suvun puita on esiintynyt myös Euraasiassa ja Pohjois-Amerikan luoteisosissa.
Nimet

Suvun tieteellinen nimi Taxodium on johdettu marjakuusten tieteellisestä nimestä Taxus sekä kreikankielisestä sanasta eidos; ”marjakuusta muistuttavaa” tarkoittava nimi viittaa suosypressien ja marjakuusten lehtien samankaltaisuuteen.
Kuvaus

Suosypressit ovat kausivihantia tai puoliainavihantia puita. Ne eroavat ulkoisesti useimmista muista sypressikasveista kasvukauden lopulla karisevien pitkälehtisten lyhytversojensa puolesta. Samankaltaisista suvuista deltasypresseillä (Glyptostrobus) esiintyy lyhytversoissa myös lyhyitä suomumaisia lehtiä, kun taas kiinanpunapuilla (Metasequoia) lehtien ja käpysuomujen asento on ristikkäin vastakkainen vastaavan asennon ollessa suosypresseillä kierteinen.
Kuvaus > Varsi

Suosypresseillä on tavallisesti yksi pysty runko, jonka tyvellä on usein huomattava poikkileikkaukseltaan epäsäännöllisen muotoinen tyvilaajentuma. Rungon kuori on uurteista ja hilseilee pitkinä säikeisinä liuskoina. Rungosta lähtevät haarat voivat olla siirottavia tai kohenevia. Latvus on suuremmilla puilla tyypillisesti kupolimainen tai tasalatvainen. Versot ovat liereitä, ja kasvuversot ovat kaksimuotoisia: pitkäversot ovat kasvultaan päätteettömiä, joten niihin kehittyy uusia silmuja, kun taas lyhytversot ovat päätteisiä ja karisevat tavallisesti kasvukauden lopulla. Lyhytversot asettuvat pitkäversoihin vuorottaisesti ja voivat olla kaksirivisesti siirottavia, kohenevia tai lähes pystyjä. Lehdettömistä versoista selvästi erottuvat talvehtivat silmut ovat pallomaisia ja kolmesta viiteen millimetriä pitkiä. Puut muodostavat kärki- ja hankasilmujen lisäksi myös jälkisilmuja.
Kuvaus > Juuret

Suosypresseillä on laaja vaakajuuristo, josta usein kehittyy vetisellä kasvupaikalla ylöspäin nousevia polvekkeita, joita kutsutaan hengitysjuuriksi. Maasta ylös kohoavat juuret saattavat kasvaa useita metrejä korkeiksi ja muistuttavat muodoltaan tippukiviluolien stalagmiitteja. Juurten polvekkeille on esitetty useita mahdollisia toimintoja. Yleisesti niitä on kuitenkin pidetty puun kaasujenvaihtoa edistävinä hengitysjuurina eli pneumatoforeina, ja tätä olettamusta tukee vuonna 2015 julkaistu tutkimus, jossa todettiin veden alla kasvavien juurten happipitoisuuden olevan selvästi korkeampi silloin, kun juurten polvekkeet olivat veden pinnan yläpuolella kuin silloin, kun polvekkeetkin jäivät veden alle.
Kuvaus > Lehdet

Lehtien muoto vaihtelee tasasoukasta lyhyen neulasmaiseen. Lehtiasento on tavallisesti kierteinen, mutta taimilla lehdet ovat aluksi neljän kiehkuroina. Johtoversojen lehdet ovat äimämäisiä ja jossakin määrin versorangan myötäisiä. Varsinkin lyhytversojen lehdet ovat usein tyvestään kiertyneitä siten, että ne asettuvat rangan ympärille kampamaisen kaksirivisesti, mutta lehdet voivat myös siirottaa eri suuntiin, jolloin ne tavallisesti asettuvat rankaan viidestä kahdeksaan riviin. Ilmarakoja on lehtien kummallakin pinnalla.
Kuvaus > Kukinnot

Suosypressit ovat yksikotisia, joten hede- ja emikukinnot kehittyvät samaan kasviin. Hedekukinnot eli hedekävyt kehittyvät yksittäin tai pareittain suurempiin erilaistuneisiin riippuviin versoihin; lukuisia hedekäpyjä tuottava hankasilmusta kehittyvä riippuva ja lehdetön verso muistuttaa tähkä- tai huiskilokukintoa. Yksittäinen hedekäpy koostuu kuudesta tai useammasta rangan ympärille kierteisesti asettuneesta hedelehdestä. Hedelehden alapinnalle kehittyy kahdesta kymmeneen siitepölyä tuottavaa pölylokeroa kahdessa rivissä.
Hyvin lyhytperäiset emikukinnot eli kävyt kehittyvät edellisvuotisen verson kärjen tuntumaan yksittäin tai ryppäinä. Käpy voi olla muodoltaan lähes pallomainen tai epäsäännöllisen munanmuotoinen, ja sen pituus vaihtelee 12 millimetristä 40 millimetriin. Käpy koostuu noin 20–30 rangan ympärille kierteisesti asettuvasta käpysuomusta, joista kukin muodostuu yhdiskasvuisesta emisuomusta ja peitinsuomusta. Kävyn tyvessä ja kärjessä sijaitsevat käpysuomut ovat steriilejä ja saattavat olla yhdiskasvuisia. Käpysuomu on paksu ja puutunut sekä muodoltaan nelikulmaisen kilpimäinen. Yhdiskasvuisen peitinsuomun kärki saattaa erottua käpysuomusta pienenä taakäänteisenä piikkinä. Kävyn kypsyttyä suomut avautuvat hieman ja sitten irtoavat. Hedelmälliseen käpysuomuun kehittyy tavallisesti kaksi siementä, jolloin yksi käpy tuottaa yleensä 15–40 siementä.
Siemenet ovat hieman litistyneitä ja muodoltaan kolmiomaisia tai kulmikkaanpuikeita. Siemenet ovat kölillisiä ja siten poikkileikkaukseltaan kolmisärmäisiä. Siemenen siipipalteet ovat hyvin pieniä tai surkastuneita. Siementaimen sirkkalehtien määrä vaihtelee kolmesta yhdeksään; yleisimmin sirkkalehtiä on neljästä kuuteen. Taimen ensimmäiset aidot lehdet asettuvat myöhemmistä lehdistä poiketen säteittäin neljän kiehkuroiksi.
Rungon tyvi­laajentuma ja ylöspäin kasvavia hengitys­juuria.
Lehdet asettuvat yleensä kampa­maisen kaksi­rivisesti.
Hedekukinnot kehittyvät tähkä- tai huiskilo­kukintoa muistut­taviin erilais­tuneisiin versoihin.
Nuori käpy; kävyt hajoavat kypsyt­tyään.
Siementaimi, jolla on kuusi sirkka­lehteä.
Kasvu ja elinkierto

Suosypressit ovat pitkäikäisiä puita. Kaikki suvun nykyisin elävät lajit voivat saavuttaa yli tuhannen vuoden iän: vanhimman tunnetun floridansuosypressin on arvioitu olevan yli 2 600 vuotta vanha, ja suurimman tunnetun meksikonsuosypressin Árbol del Tulen on arvioitu olevan vähintään noin 1 400 vuotta vanha.
Suosypressit ovat muiden havupuiden tavoin tuulipölytteisiä; pölytys tapahtuu kun hedekävystä vapautunut siitepölyhiukkanen kulkeutuu tuulen mukana kävyn siemenaiheen erittämälle pölytyspisaralle ja kulkeutuu pisaran nesteen imeytyessä siemenaiheen sydämelle. Suosypressien kävyt ja niiden pölytyspisarat eivät käänny ylöspäin pölytyksen ajaksi toisin kuin monilla muilla sypressikasveilla, vaan siirottavat satunnaiseen suuntaan. Suosypressien pölytyspisarat ovat erittyessään näkyvillä kävyn pinnalla, ja monesti useampi pölytyspisara yhdistyy suuremmaksi pisaraksi. Kävyt kehittyvät ja kypsyvät yhden kasvukauden aikana. Suosypressien lähes siivettömät siemenet leviävät yleensä veden mukana kellumalla.