stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruskosiipisirkkunen
Koko ja ulkonäkö

Ruskosiipisirkkunen voi kasvaa 11–13 cm pitkäksi ja on ruumiinrakenteeltaan tukevahko. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruskosiipisirkkusen pää on kellertävän ruskea ja siinä on mustia raitoja. Selkä on ruskea mustin viiruin ja siivet ja yläperä ovat punaruskeat. Linnun rinta on vaaleanruskea mustin viiruin ja vatsa on lähes valkoinen. Lajin nokka on tukeva.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kesäisin ruskosiipisirkkunen pesii alueella, joka ulottuu Yhdysvalloissa Kentuckystä Minnesotaan ja New Yorkiin ja Kanadassa Ontarion eteläosiin. Talveksi se muuttaa Yhdysvaltojen kaakkoisosiin. Lajin elinympäristöä ovat monenlaiset ruohomaat kuten kuivat preerat, kosteat niityt ja marskimaat. Ruskosiipisirkkusen ravintoa ovat useat hyönteiset ja heinien siemenet. Linnun pesimäkausi kestää toukokuulta syyskuulle ja kasvimateriaaleista rakennettu kuppimainen pesä sijaitsee usein ruohomättään kupeessa. Naaras munii 4–5 valkoista punaruskeapilkullista munaa.
Ruskovatsapääsky

| Ruskovatsapääsky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pääskyt Hirundinidae
Suku::  Andienpääskyt Orochelidon
Laji::  murina
Kaksiosainen nimi
 Orochelidon murina  (Cassin, 1853) 
Synonyymit
 Notiochelidon murina 
Katso myös
   Ruskovatsapääsky Wikispeciesissä   Ruskovatsapääsky Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Ruskovatsapääsky (Orochelidon murina) on Etelä-Amerikassa Andeilla tavattava pääskyihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan ruskovatsapääsky on noin 13,5 cm. Selästään ja päästään ruskovatsapääsky on väritykseltään tumma ja metallinkiiltoisen sinertävän vihreä. Siivet ja pyrstö ovat harmaammat. Pitkähkö pyrstö on selkeästi haarapäinen. Koko vatsa on väriltään harmahtavan ruskea. Ruskovatsapääsky muistuttaa ulkonäöltään andienkalliopääskyä (Haplochelidon andecola), mutta on rakenteeltaan sitä hoikempi ja andienkalliopääskyn vatsassa on myös valkoista.
Levinneisyys, elinympäristö ja elintavat

Ruskovatsapääskyä tavataan Etelä-Amerikasta Andeilta Venezuelasta, Kolumbiasta, Ecuadorista, Perusta ja Bolivian luoteisosista. Lajin elinympäristöä ovat avoimet ja puoliavoimet maastot. Tällaisia ovat rinteiden pensaikot ja heinikot. Linnun elinympäristöt sijaitsevat usein 2 500–4 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Ruskovatsapääsky on sulavaliikkeinen ja nopea lentäjä. Linnut lentävät usein pienissä löyhissä parvissa. Ruskovatsapääskyt pesivät pieninä kolonioina kallionkoloissa ja toisinaan myös talojen räystäiden alla.
Ruostepapurikko

| Ruostepapurikko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Heinäperhoset Satyrinae
Tribus::  Elymniini
Suku::  Pararge
Laji::  megera
Kaksiosainen nimi
 Pararge megera  (Linnaeus, 1767) 
Synonyymit
 Lasiommata megera 
Katso myös
   Ruostepapurikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruostepapurikko (Pararge megera) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen. Laji esiintyy palearktisella alueella.
Levinneisyys

Ruostepapurikko esiintyy Pohjois-Afrikasta lähes koko Eurooppaan pohjoisimpia alueita lukuun ottamatta. Idässä alue ulottuu Venäjälle ja Vähän-Aasian kautta Syyriaan, Libanoniin ja Iraniin. Pohjois-Euroopassa laji esiintyy Skandinavian eteläosissa ja Ruotsissa Uplannin korkeudelle saakka.
Suomessa ruostepapurikko on havaittu vain satunnaisena harhailijana Lounais-Suomessa ja Ahvenanmaalla. Viimeisimmät havainnot ovat 1940-luvulta.
Koko ja ulkonäkö

Ruostepapurikon nimialalajin etusiiven pituus on 19–25 mm. Siipien yläpinnan pohjaväri on oranssinkeltainen ja siinä on tummia verkkokuvioita. Naaraan siipien yläpinnan pohjaväri on usein hieman vaaleampi kuin koiraan. Koiraalla on etusiiven yläpuolella selvä koirastäplä. Etusiiven yläpuolen kärjen silmätäplä on iso ja takasiiven yläpuolella on pienempiä silmätäpliä, joiden lukumäärä voi vaihdella. Takasiiven alapuolen pohjaväri on harmaa ja tyvi- ja diskaalialan kirjaukset ovat epämääräisiä. Postdiskaalialassa on ruskearenkaisia silmätäpliä.
Lasiommata megera megera  ♂
♂  △
♀
♀ △
Ruostepapurikosta esiintyy Sardinian ja Korsikan saarilla alalaji Lasiommata megera paramegaera, jonka etusiiven pituus on 18–19 mm. Siipien yläpuolen postdiskaalialan tummat kirjaukset ovat nimialalajiin verrattuna heikompia tai puuttuvat kokonaan. Sisiliassa ja Mallorcalla esiintyy alalajia muistuttavia muotoja.
Elinympäristö

Ruostepapurikon elinympäristöä on nimialalajilla metsänaukeat, puutarhat ja kiviset maastot noin 2 700 metrin korkeudelle saakka. Sardinian ja Korsikan alalaji esiintyy vuoristossa kivisessä maastossa ja avoimilla nummiseuduilla noin 1 000 metrin korkeudessa.
Lentoaika ja elintavat

Lentoaika on levinneisyysalueen eteläosissa maaliskuusta alkaen kahtena tai kolmena sukupolvena. Keski-Euroopassa ensimmäinen sukupolvi lentää yleensä kesäkuusta alkaen ja toinen sukupolvi elo–syyskuussa. Lämpiminä kesinä Keski-Euroopassa voi olla kolme sukupolvea. Sardinian ja Korsikan alalaji lentää huhti–syyskuussa ilmeisesti kolmena sukupolvena. Laji talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat nadat (Festuca), nurmikat (Poa) ja koiranheinä (Dactylis glomerata).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Ruostepapurikko
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1434652  Wikispecies: Lasiommata megera  BioLib: 51644  BOLD: 26856  EoL: 2870201  EPPO: LAOMME  EUNIS: 90623  Fauna Europaea: 441226  Fauna Europaea (new): c40e2fb8-a064-4011-86d0-42ab5ffebe2b  GBIF: 4535632  iNaturalist: 147298  LoB: 4052  MaBENA: LasiomMege  NBN: NHMSYS0000503020  NCBI: 111917  Observation.org: 695  Open Tree of Life: 106375  Laji.fi: MX.60956 
Koiras kuvattuna Kreikassa.
Naaras kuvattuna Italiassa.
Tributyylifosfiini

| Tributyylifosfiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Tributyylifosfaani
CAS-numero:  998-40-3
PubChem CID:  13831
SMILES:  CCCCP(CCCC)CCCC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H27P
Moolimassa:  202,306 g/mol
Kiehumispiste:  240 °C
Tiheys:  0,812 g/cm3
Tributyylifosfiini (C12H27P) on fosfiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä ja reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä ja proteiinianalytiikassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa tributyylifosfiini on nestettä, jolla on valkosipulinkaltainen haju. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin. Se hapettuu suhteellisen helposti tributyylifosfiinioksidiksi ja butyylidibutyylifosfinaatiksi. Tributyylifosfiini voi syttyä palamaan reagoidessaan hapen kanssa. Aine reagoi alkyylihalidien ja muiden elektrofiilien kanssa.
Tributyylifosfiinia valmistetaan 1-buteenin ja fosfiinin reaktiolla noin 90 °C:n lämpötilassa.
Tributyylifosfiinia käytetään katalyyttinä muun muassa Mitsunobu-reaktioissa, Michael-additioissa tai valmistettaessa tioeettereitä tai tioestereitä. Siitä voidaan valmistaa biosidejä ja faasinsiirtokatalyyttejä. Yhdiste pelkistää disulfidisidoksia, minkä vuoksi sitä käytetään proteiinianalytiikassa.
Tributyyliamiini

| Tributyyliamiini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  N,N-dibutyylibutan-1-amiini
CAS-numero:  102-82-9
PubChem CID:  7622
SMILES:  CCCCN(CCCC)CCCC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H27N
Moolimassa:  185,346 g/mol
Sulamispiste:  -70 °C
Kiehumispiste:  213 °C
Tiheys:  0,777 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 30 g/l (20 °C)
Tributyyliamiini (C12H27N) on alifaattisiin amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa liuottimena, emäksenä ja orgaanisten yhdisteiden valmistuksessa lähtöaineena.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa tributyyliamiini on väritöntä nestettä ja sillä on tyypillinen ammoniakkia muistuttava haju. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen. Orgaanisista liuottimista sitä liuottavat hyvin muun muassa etanoli ja eetteri ja hieman huonommin asetoni. Muiden amiinien tavoin tributyyliamiini on heikko emäs. Yhdiste ärsyttää silmiä ja ihoa.
Tributyyliamiinia valmistetaan butanolin ja ammoniakin välisellä reaktiolla ja tässä reaktiossa voi muodostua myös butyyliamiinia ja dibutyyliamiinia. Yhdistettä käytetään emäksisenä katalyyttinä muun muassa polymerointireaktioissa, liuottimena ja korroosionestoaineena hydraulisissa nesteissä. Siitä valmistetaan myös muita kemikaaleja kuten faasinsiirtokatalyyttinä käytettävää tetrabutyyliammoniumbromidia.
Ruskokerttusieppo

| Ruskokerttusieppo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pensassiepot Petroicidae
Suku::  Kerttusiepot Microeca
Laji::  fascinans
Kaksiosainen nimi
 Microeca fascinans  (Latham, 1801) 
Katso myös
   Ruskokerttusieppo Wikispeciesissä   Ruskokerttusieppo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruskokerttusieppo (Microeca fascinans) on Australiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa tavattava pensassieppoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan ruskokerttusieppo on 12–14 cm. Ruskokerttusiepon sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Selkä, siivet ja päälaki ovat lajilla väriltään harmahtavan ruskeat. Päässä on vaalea, heikohkosti erottuva silmäkulmajuova. Kurkku, rinta ja vatsa ovat linnulla kellertävän valkoiset. Ruskokerttusiepon pyrstön valkoiset höyhenet näkyvät parhaiten, kun lintu laskeutuu puuhun.
Levinneisyys ja elinympäristö

Ruskokerttusieppoa tavataan Australiasta ja Papua-Uuden-Guinean koillisosista. Australiassa laji on levinnyt koko mantereelle, lukuun ottamatta kuivimpia alueita Australian keskiosissa ja Tasmaniaa. Linnun elinympäristöä ovat avoimet metsämaat ja pensaikot. Lajia tavataan usein maatiloilla ja puistoissa. Vielä 1960-luvulla ruskokerttusieppo oli hyvin yleinen Sydneyn kaupungin lähiöissä. Lajia on kuitenkin lähes hävinnyt sieltä mahdollisesti lisääntyneen hyönteismyrkkyjen käytön vuoksi. Laji on kuitenkin yleinen maaseudulla Sydneyn lähellä. Ruskokerttusiepot istuvat tyypillisesti aitojen tai sähkölankojen päällä.
Pesiminen ja ravinto

Ruskokerttusiepon pesimäkausi kestää elokuusta tammikuulle. Pesimäkaudessa voi olla useita pesueita samalla parilla. Pesä on pieni ja kuppimainen ja rakennetaan oksanhaarukkaan. Pesä tehdään ruohoista, puunkuoresta ja jäkälistä, jotka sidotaan yhteen hämähäkinseitillä. Naaras munii yleensä kaksi munaa, joita se hautoo hieman yli kaksi viikkoa. Koiras ruokkii hautovaa naarasta ja poikasiaan.
Ruskokerttusiepon ravinto koostuu hyönteisistä. Lintu syöksyy oksalta lentävän hyönteisen kimppuun, nappaa sen ja palaa takaisin oksalle.
Ruskosulkahautoja

| Ruskosulkahautoja |
| --- | --- |
 Ruskosulkahautoja George Albert Boulengerin piirtämänä.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Kirjoahvenkalat Cichliformes
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Sulkahautojat Ophthalmotilapia
Laji::  boops
Kaksiosainen nimi
 Ophthalmotilapia boops  (Boulenger, 1901) 
Synonyymit
 Tilapia boops Boulenger, 1901 
Katso myös
   Ruskosulkahautoja Wikispeciesissä   Ruskosulkahautoja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruskosulkahautoja (Ophthalmotilapia boops) on kirjoahventen heimoon ja sulkahautojien sukuun kuuluva kalalaji. Sitä pidetään akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö

Ruskosulkahautoja voi kasvaa enintään 15 senttimetrin mittaiseksi. Koiraat ovat naaraita kookkaampia ja värikkäämpiä. Evät, erityisesti vatsaevä, ovat myös koirailla pidempiä kuin naarailla.
Levinneisyys ja elinympäristö

Ruskosulkahautoja elää kotoperäisenä Tanganjikajärvessä, missä sitä tavataan etelärannikoilla. Laji on pohjakala ja elää noin 22–26 asteen lämpöisessä vedessä. Ravinnokseen se käyttää planktonia. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN luokittelee ruskosulkahautojan elinvoimaiseksi lajiksi.
Ruskosiippa

| Ruskosiippa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Heimo::  Siipat Vespertilionidae
Suku::  Aitosiipat Myotis
Laji::  emarginatus
Kaksiosainen nimi
 Myotis emarginatus  (É. Geoffroy, 1806) 
 Ruskosiipan levinneisyys
Katso myös
   Ruskosiippa Wikispeciesissä   Ruskosiippa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruskosiippa (Myotis emarginatus) on siippojen heimoon kuuluva lepakkolaji.
Levinneisyys ja elintavat

Ruskosiippoja esiintyy Etelä-Euroopassa, Luoteis-Afrikassa ja se on levinnyt myös itään päin Afganistaniin asti. Laji viihtyy mäkimaastossa ja laaksoissa. Piilopaikkoinaan ne pitävät luolia ja talojen ullakoita. Ruskosiipoille kelpaa ravinnoksi mm. hämähäkit ja hyönteiset. Laji talvehtii yksinään tai 20 yksilön ryhmässä.
Anatomia

Ruskosiippa on väritykseltään punertavanruskea. Lepakon ruumis on 4,1–5,3 cm pitkä ja sillä on massaa 6–10 g. Lajille ominaista on korvan takareunoissa, pitkien korvankansien kärkien kohdalla suorakulmaiset lovet.
Rusovaarnakala

| Rusovaarnakala |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Jäykkäleukakalat Tetraodontiformes
Heimo::  Vaarnakalat Triacanthodidae
Suku::  Triacanthodes
Laji::  ethiops
Kaksiosainen nimi
 Triacanthodes ethiops  Alcock, 1894 
Katso myös
   Rusovaarnakala Wikispeciesissä   Rusovaarnakala Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rusovaarnakala (Triacanthodes ethiops) on vaarnakaloihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan indopasifiselta merialueelta.
Koko ja ulkonäkö

Rusovaarnakala voi kasvaa suurimmillaan 8–9 cm pitkäksi. Laji on ruumiinrakenteeltaan korkearuumiinen, litteähkö ja kuono työntyy hieman eteenpäin. Kalalla on kaksi selkäevää, joista etumainen on lyhyempi. Etumaisessa selkäevässä on kuusi terävää ruotoa. Väriltään rusovaarnakala on vaaleanpunainen ja vatsastaan vaaleampi. Ruumiissa on kolme keltaista poikkijuovaa.
Levinneisyys ja elintavat

Rusovaarnakalaa tavataan alueelta, joka ulottuu Itä-Afrikasta Australiaan ja Japaniin asti. Laji elää tyypillisesti 50–125 metrin syvyydessä.
Tridacna rosewateri

| Tridacna rosewateri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Puutteellisesti tunnettu  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Simpukat Bivalvia
Lahko::  Veneroida
Heimo::  Sydänsimpukat Cardiidae
Alaheimo::  Jättiläissimpukat Tridacninae
Suku::  Tridacna
Laji::  rosewateri
Kaksiosainen nimi
 Tridacna rosewateri  Sirenko & Scarlato, 1991 
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Tridacna rosewateri on jättiläissimpukkalaji. Se elää luonnossa vain Mauritiuksen lähivesillä Intian valtameressä. Laji on kuvattu tieteellisesti vuonna 1991.
Ulkonäkö ja koko

Tridacna rosewateri on pienimpiä jättiläissimpukkalajeja; se kasvaa korkeintaan 15–20 cm pitkäksi. Sillä on kaksiosainen, voimakkaan poimullinen kuori, joka on ohuempi kuin sukulaislajeilla. Kuoren ulkopintaa peittävät ohuet, hyllymäiset suomut. Suomuisen kuoren takia se muistuttaa sukulaislajia Tridacna squamosa. Kuoren välistä työntyy esille hyllyvä vaippa, jonka keskellä törröttää putkimainen hylkyaukkoa ympäröivä suuosa. Toinen huomamattomampi aukko liittyy veden sisäänvirtaukseen.
Tridekanoli

| Tridekanoli |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  112-70-9
PubChem CID:  8207
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C13H28O
Moolimassa:  200,36 g/mol
Ulkomuoto:  Kiinteä, kiteinen
Sulamispiste:  32,5–33,5 °C
Kiehumispiste:  152 °C
Tiheys:  0,8 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,13186 g/l (25 °C)
Tridekanoli eli 1-tridekanoli eli n-tridekanoli eli n-tridekyylialkoholi eli n-tridekaani-1-oli on primäärinen suoraketjuinen alkoholi, jossa on kolmetoista hiiliatomia. Yhdiste on palavaa ja se on huoneenlämmössä puhtaana yhdisteenä kiinteää, kiteistä ainetta. Tridekanolin molekyylikaava on C13H28O ja rakennekaava CH3(CH2)12OH. Epäpuhtaana kaupallisena seoksena, joka sisältää yhdisteen isomeerejä, se on väritöntä miellyttävänhajuista nestettä.
Tridekanolin moolimassa on 200,36 g/mol, sulamispiste 32,5–33,5 °C, kiehumispiste 152 °C (1,9 kPa:n paineessa), tiheys 0,8 g/cm3, leimahduspiste 121 °C (o.c. seos) ja CAS-numero 112-70-9. Tridekanoli ei juurikaan liukene veteen, mutta liukenee etanoliin ja eetteriin. Tridekanolia käytetään muun muassa hajusteena. Altistuminen yhdisteelle voi ärsyttää silmiä ja ihoa.
Yhdistettä esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Aiheesta muualla

Tridekanolin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: 1-tridecanol (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Tridecanol (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): 1-Tridecanol (englanniksi)
ChemBlink: 1-Tridecanol (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Tridecanol (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - 13OH (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - 13OH (englanniksi)
Alkoholit
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| metanoli | etanoli | propanoli | butanoli | pentanoli | heksanoli | heptanoli | oktanoli | nonanoli | dekanoli | undekanoli | dodekanoli |
| CH3OH | C2H5OH | C3H7OH | C4H9OH | C5H11OH | C6H13OH | C7H15OH | C8H17OH | C9H19OH | C10H21OH | C11H23OH | C12H25OH |
Trifonavaara

Trifonavaara (myös Trifonatunturi, ven. Трифонанвара, karjalaksi Tšoheratšokka) on tunturi Petsamonvuonon länsipuolella Petsamon kunnan länsiosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueella Luoteis-Venäjällä. Tunturi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan pohjoisosassa. Tunturin eteläpuolella sijaitsi Suomen aikana Trifonan kylä. Trifonavaara on 191 metriä korkea. Tunturin länsipuolella on Trifonajärvi.
Trietyyliortoformaatti

| Trietyyliortoformaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Dietoksimetoksietaani
CAS-numero:  122-51-0
PubChem CID:  31214
SMILES:  CCOC(OCC)OCC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H16O3
Moolimassa:  148,198 g/mol
Sulamispiste:  -76,1 °C
Kiehumispiste:  145,9 °C
Tiheys:  0,895 g/cm3
Liukoisuus veteen:  1,35 g/l (20 °C)
Trietyyliortoformaatti eli trietyyliortoformiaatti (C7H16O3) on ortoestereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa trietyyliortoformaatti on väritöntä nestettä. Yhdisteellä on havupuita muistuttava tuoksu. Trietyyliortoformaatti liukenee hieman veteen, mutta myös hydrolysoituu veden vaikutuksesta erityisesti happamissa olosuhteissa. Yhdiste liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin.
Trietyyliortoformaattia valmistetaan natriumetoksidin ja kloroformin välisellä reaktiolla. Myös etanolin ja vetysyanidin välistä reaktiota voidaan käyttää. Trietyyliortoformaattia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä. Yhdiste reagoi karbonyyliyhdisteiden kanssa muodostaen etyyliasetaaleja, karboksyylihappojen kanssa muodostaen estereitä ja diolien kanssa muodostaen alkeeneja. Yhdisteestä valmistetaan myös hartseja ja syaniiniväriaineita.
Ruskoseppä

| Ruskoseppä |
| --- | --- |
 koiras
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Elateriformia
Yläheimo::  Seppämäiset Elateroidea
Heimo::  Sepät Elateridae
Alaheimo::  Elaterinae
Suku::  Sericus
Laji::  brunneus
Kaksiosainen nimi
 Sericus brunneus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Ruskoseppä Wikispeciesissä   Ruskoseppä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruskoseppä (Sericus brunneus) on seppien heimoon kuuluva kovakuoriainen. Se on Suomessa erittäin yleinen koko maassa.
Koko ja ulkonäkö

Ruskoseppä on keskikokoinen, 8–11 mm pitkä kovakuoriainen, jonka sukupuolet ovat erinäköisiä. Molempien sukupuolten raajat ja peitinsiivet ovat punaruskeat, mutta koiraalla etuselkä on kokonaan mustahko, kun naaraalla sen molemmin puolin kulkee leveä, punaruskea raita. Lisäksi naaraan etuselkä ja peitinsiivet ovat koiraan vastaavia kuperammat. Peitinsiivissä on heikkoja pitkittäisviiruja ja etuselän pinnan hienorakenne saa sen näyttämään kiillottomalta. Etuselän reunukset ulottuvat takanurkista lähes etunurkkiin asti. Koiraan tuntosarvet ulottuvat etuselän takanurkkiin saakka, naaraalla ne ovat lyhyemmät.
Levinneisyys

Lajin levinneisyys ulottuu Ranskasta ja Irlannista Japaniin saakka. Suomessa se on heimonsa yleisimpiä lajeja ja sitä tavataan aivan koko maassa.
Elinympäristö ja elintavat

Ruskoseppä elää monenlaisissa metsissä, etenkin kuivissa kangasmetsissä, mutta myös varsinaisen metsien ulkopuolelta kuten tunturikoivikoista ja jopa puuttomilta tunturiseuduilta. Se suosii avoimia ympäristöjä ollen harvinainen vanhoissa metsissä, mutta yleistyy huomattavasti etenkin metsähakkuun jälkeen ja ruskoseppä kuuluukin hakkuuaukeiden peruslajistoon. Ruskoseppä viihtyy myös rämeillä.
Aikuisia seppiä tavataan toukokuun lopulta heinäkuun alkuun ja ne oleskelevat usein kukissa. Toukat elävät maaperässä sammalten alla ja luultavasti syövät niiden alaosia.
Tridente-luokka

| Tridente-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 700 t (pinnalla) 2 020 t (sukelluksissa)
Pituus:  67,7 m
Leveys:  6,35 m
Syväys:  6,6 m
Koneteho:  AIP
Nopeus:  20 solmua (sukellus) 10 solmua (pinnalla) 6 solmua (AIP)
Miehistöä:  7 upseeria, 10 aliupseeria ja 16 miehistönjäsentä
Aseistus
Meritorjunta:  8 × 533 mm torpedoputkea, joihin 12 × WASS Black Shark -torpedoa
Tridente-luokka eli tyyppi U209PN on Portugalin laivaston kahden diselsähköien aluksen muodostama sukellusveneluokka, jonka alukset perustuivat Howaldtwerke-Deutsche Werftin (HDW) valmistamiin tyypin 214 sukellusveneisiin.
Alukset

Luokan alukset korvasivat Albacora-luokan alukset. Alun perin HDW esitti tarjouskilpailuun tyypin 209 alusta, mutta myöhemmin päätettiin tehdä uusi ehdotus perustuen tyypin 214 aluksiin.
Huhtikuussa 2004 allekirjoittivat Portugalin puolustusministeriön hankintatoimisto (port. Direccão-Geral de Armamento e Infra-Estruturas de Defesa, DGAIED) ja entinen Saksan sukellusvenekonsortio GFE sopimuksen kahdesta sukellusveneestä. Sopimus kattoi miehistöjen koulutuksen, huoltotuen ja GFE:n toimittamien laitteistojen integroinnin.
Osa merellä tehdyistä testeistä ja suuri osa avomerikokeista tehtiin Norjassa. Valmistajan testaus tehtiin valmistajan tiloissa Saksassa. Osa aluksista valmistettiin ja varustettiin  TKMS Blohm + Voss Nordseewerkellä.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| NRP Tridente | HDW | maaliskuu 2005 | heinäkuu 2008 | toukokuu 2010 | saapui Portugaliin 2. elokuuta 2010 |
| NRP Arpão | HDW | 2005 | kesäkuu 2009 | 22. joulukuuta 2010 |  |