stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Ilmailuliitto
Jäsenistö

Ilmailuliitto jakaa jäsenet viiteen ryhmään: varsinaisiin-, henkilö-, nuoriso-, perhe- ja kannattavia jäseniin. Varsinaisiksi jäseniksi otetaan rekisteröityjä yhdistyksiä ja muita oikeuskelpoisia yhteisöjä ja säätiöitä, joiden toiminta liittyy läheisesti urheilu- tai harrasteilmailuun.
Liitolla oli vuoden 2020 lopulla 8 290 jäsentä, joista 6 641 oli jäsenmaksun maksaneita henkilöjäseniä ja 192 jäsenyhdistyksiä.
| Vuosi | Yht>  | Laskuvarjo | Lennokit | Moottorilento | Purjelento | Riippuliito | Ultrakevyet | Varjoliito | Muut | (Ei tiedossa) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 |  10 051 |  2 381 |  1 238 |  2 055 |  2 446 |  264 |  592 |  548 |  177 |  350 |
| 2006 |  9 880 |  2 257 |  1 242 |  1 985 |  2 329 |  246 |  678 |  594 |  198 |  351 |
| 2007 |  9 995 |  2 346 |  1 302 |  1 956 |  2 303 |  241 |  748 |  563 |  204 |  332 |
| 2008 |  10 170 |  2 402 |  1 355 |  1 928 |  2 248 |  243 |  844 |  568 |  208 |  374 |
| 2009 |  10 363 |  2 390 |  1 331 |  1 911 |  2 169 |  215 |  872 |  588 |  184 |  703 |
| 2010 |  10 197 |  2 390 |  1 369 |  1 979 |  2 161 |  196 |  932 |  638 |  189 |  322 |
| 2011 |  10 361 |  2 371 |  1 426 |  1 936 |  2 122 |  187 |  986 |  698 |  200 |  448 |
| 2012 |  9 946 |  2 218 |  1 526 |  1 990 |  1 996 |  194 |  1 034 |  780 |  208 |  0 |
| 2013 |  9 447 |  2 037 |  1 254 |  1 731 |  1 745 |  173 |  904 |  746 |  176 |  543 |
| 2014 |  8 881 |  1 876 |  1 179 |  1 609 |  1 588 |  160 |  849 |  748 |  155 |  583 |
| 2020 | 8 290 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Muut-sarakkeeseen on sijoitettu seuraavat ilmailulajit: experimental, kuumailmapallot, nousuvarjot, simulaattorit ja yleisilmailu Ei tiedossa -sarakkeessa ovat ilmailuliiton julkaisujen ei tiedossa- ja ei ilmoittanut lajia -kohdat
Organisaatio ja toiminta

SIL:n organisaatio
liittokokouksen valitsema hallitus
sen asiantuntija-apuna toimivat eri lajien toimikunnat (8)
lajitoimikuntien puheenjohtajat muodostavat lajivaliokunnan
Ilmailuliitto julkaisee Ilmailu-lehteä, joka on ilmestynyt vuodesta 1937 alkaen. Lehti on aiemmin ilmestynyt 10 kertaa vuodessa ja vuodesta 2020 alkaen paperisena 6 kertaa vuodessa.lähde?
Ilmailuliitto tarjoaa jäsenilleen muun muassa ryhmätapaturmavakuutuksen, joka on voimassa ilmailulajeja harrastettaessa. Ilmailuliitto edustaa Suomessa moottorilennon SIL PPL -koulutusjärjestelmää.lähde?
SIL:n toiminta on rahoitettu pääasiassa sen jäsenmaksuista saamilla tuloilla. Seuraavaksi suurin tuloerä oli liiton julkaisutoiminta, Ilmailu-lehti.
| Suomen ilmailuliitto ry:n puheenjohtajat |
| --- | --- | --- |
| eversti | Väinö Karikoski | 1945–1948 |
| professori | Arvo Ylinen | 1949–1954 |
| professori | Edward Wegelius | 1955–1969 |
| vuorineuvos | Uolevi Raade | 1970–1971 |
| pääjohtaja | Antti Aarnio-Wihuri | 1974–1977 |
| pääkonsuli | Olavi Rautio | 1978–1989 |
| tekn. lis. | Raimo Makkonen | 1990–1995 |
|  | Leif Lundström | 1996–1998 |
|  | Antti Piippo | 1999–2000 |
|  | Tapio Savolainen | 2000–2003 |
|  | Esa Saarinen | 2003–2004 |
|  | Hannu Halonen | 2004–2010 |
|  | Tapio Pitkänen | 2010–2014 |
|  | Petteri Tarma | 2014–2019 |
| dipl. ins. | Timo Hyvönen | 2020– |
| Suomen Ilmailuliitto ry:n lajitoimikunnat> lajitoimikunta | Suomen Ilmailuliitto ry:n lajitoimikunnat> puheenjohtaja | Suomen Ilmailuliitto ry:n lajitoimikunnat> varapuheenjohtaja | Suomen Ilmailuliitto ry:n lajitoimikunnat> muuta | Suomen Ilmailuliitto ry:n lajitoimikunnat>  | Suomen Ilmailuliitto ry:n lajitoimikunnat>  | Suomen Ilmailuliitto ry:n lajitoimikunnat>  | Suomen Ilmailuliitto ry:n lajitoimikunnat>  | Suomen Ilmailuliitto ry:n lajitoimikunnat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Miehittämättömän ilmailun toimikunta (MIT) | Kantola Petri | Kovanen Mikkoa |  |  |  |  |  |  |
| Experimental- ja ultrakevyttoimikunta (EUT) | Kaseva Mikko | Juslin Jukka |  |  |  |  |  |  |
| Ilmapallotoimikunta (IT) | Sipinen Markku | Peltonen Juha |  |  |  |  |  |  |
| Laskuvarjotoimikunta (LT) | Kokkonen Timo | Lydén Petri |  |  |  |  |  |  |
| Liidintoimikunta (LiT) | Eksymä Anna-Reetta | Herrala Juha |  |  |  |  |  |  |
| Moottorilentotoimikunta (MT) | Mattila Jyri | Rostedt Nils |  |  |  |  |  |  |
| Purjelentotoimikunta (PT) | Mutru Mika | Roine Kristian |  |  |  |  |  |  |
Kilpailut ja ennätykset

Ilmailuliitto on Kansainvälisen ilmailuliiton FAI:n (Fédération Aéronautique Internationale) jäsenjärjestö Suomessa. Ilmailuliitto myöntää urheiluilmailun kansainväliset kilpailulisenssit. SIL on Suomen Olympiakomitean jäsen.
Ilmailuliitto on järjestänyt eri lajien SM-kisat ja kansainvälisiä kilpailuja, kuten esimerkiksi:
purjelennon MM-kilpailut vuonna 1976
tarkkuuslennon MM-kilpailut vuonna 1987
purjelennon EM-kisat vuonna 1988 ja 1996 ja 2005
laskuvarjourheilun kupumuodostelmien MM-kilpailut vuonna 2000
suurten termiikkiliidokkien MM-kisat 2002
Purjelennon nuorten MM-kisat 2009
Purjelennon MM-kisat 2010
Eräs SIL:n palkinnoista on Luumun malja, joka on saanut nimensä Suomen ensimmäisen naislaskuvarjohyppääjä Anneli Linnan (avioliiton kautta Penttilä) mukaan.
Koulutuskeskus

Ilmailuliiton opettajakoulutus tapahtuu Suomen Urheiluilmailuopistossa.
Talous

Suomen Ilmailuliitto on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 2 354 000 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2023 lähtien 380 000 euroa.
Kirjallisuutta

Uola, Mikko: Suomen ilmailuliitto 75 vuotta : 1919–1994.  Helsinki:  Suomen Ilmailuliitto ry, 1994.  ISBN 951-95109-2-3
Aiheesta muualla

Suomen Ilmailuliiton verkkosivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Yhteisöperusteinen kuntoutus

Yhteisöpohjainen kuntoutus (engl. Community-based rehabilitation, CBR) on yhteisöjen yleisiin kehitysstrategioihin sisältyvää toimintaa, joka pyrkii kuntouttamaan, yhdenvertaistamaan mahdollisuuksia ja osallistamaan kaikki vammaiset lapset ja aikuiset. Sitä toteutetaan yhteisvoimin vammaisten itsensä, heidän perheidensä ja yhteisöjen sekä sopivien terveys-, koulutus-, ammatillisten ja sosiaalipalvelujen kanssa.
Yhteisöpohjaisen kuntoutuksen paradigma

Arkielämään ja yhteisöllisyyteen perustuvaa toimintaa lähellä olevaa kuntoutusta on pyritty kehittämään erityisen Community Based Rehabilitation (CBR) -mallin mukaisesti. Tätä perusmallia on erityisesti suosittu YK:n vammaisuus- tai kuntoutushankkeissa, ja CBR-käsitteistöä on usein pidetty jopa kuntoutuksen yleisenä tavoitteena, joka tyydyttäisi keskeiset osallisuuden kriteerit.
Yhteisöpohjainen kuntoutus (CBR) on YK:n markkinoima lähestymistapa erityisesti kehittyvien maiden kuntoutuspalvelutarpeisiin. Sama periaate, paikallisen tason kaikkien olennaisten tehojen mukaan ottaminen (osallistaminen) kuntoutuksen kaikissa vaiheissa, soveltuu tietysti yhteiskunnan teollistumisvaiheesta riippumatta. CBR on käsitteellisesti rinnastettavissa osakkuusteoriaan (stakeholding) yleisessä yhteiskuntapolitiikassa. CBR:ään on helppo liittää samat kuntoutuksen ja vammaishuollon yleistavoitteet kuin mihin tahansa muuhunkin palvelujen toteutusmalliin: mahdollisimman laaja omatoimisuus kaikilla toiminnan aloilla sairaudesta ja vammasta riippumatta. Osallistuminen ja tasa-arvo toteutuvat vahvimmin arkielämässä, joten CBR korostaa sitä, että kuntoutuksenkin pitäisi tapahtua siinä yhteydessä, jossa vaikutukset arvioidaan.
CBR vaihtelee sisällöltään sen mukaan, miten sen keskeinen termi yhteisö tulkitaan ja millainen kussakin maassa on paikallisten viranomaisten asema kuntoutuspalveluja ja muita kansalaisten työ- ja toimintakykyyn ja itsenäiseen elämään vaikuttavien toimintapoliitikkojen toteuttamisessa. Yleisellä tasolla voidaan sanoa, että hyvin jäykästi ja keskusjohtoisesti toteutettu kunta- ja aluepolitiikka tuottaa joustamatonta yhteisöperusteista kuntoutusta.
Disabled Peoples' International (DPI) on arvostellut nykyistä CBR-politiikkaa, vaikka politiikalla onkin ollut myönteinen vaikutus vammaisten määräysvallan lisääntymisessä joissakin asioissa. CBR:n menettelytapoja ja lähestymistapaa olisi DPI:n mielestä uudistettava ihmisoikeuslähtökohdasta ja vammaisten itsenäistä elämää korostaen. Vammaisilla henkilöillä pitäisi olla laajempi oikeus ja tosiasialliset mahdollisuudet vaikuttaa omaan lähiympäristöönsä ja arkielämäänsä. CBR soveltuu hyvin vammaisuuden ehkäisyyn, varhaiseen toteamiseen ja lasten kuntoutukseen, mutta paikallistason päätöksentekojärjestelmä ei suinkaan takaa, että vammaisten henkilöiden näkemykset asumisesta, liikenteestä, viestinnästä, työelämästä jne. tulisivat huomioon otetuiksi paikallisessa päätöksenteossa. CBR on monin paikoin lääketieteellisen mallin mukaista, joten siinä toteutuu lähinnä vain terveydenhuollon palvelujen porrastus- ja prioriteettijärjestelmät.
Yhteisöpohjainen (CBR, Community Based Rehabilitation) on kansainvälinen käsite, jota erityisesti YK ajaa kehitysmaiden kuntoutusstrategiaksi, mutta se on periaatteessa aivan sama asia kuin vanhat normalisoinnin ja integroinnin tai uudempi inkluusion käsite.
Yhteisöperusteisen kuntoutuksen vaikuttavuudesta

Laajassa CBR-mallia koskevassa kirjallisuuskatsauksessa ja meta-analyysissa Finkenflügel, Wolffers ja Huijsma (2005) ovat osoittaneet, että vuosina 1978–2002 tehty tutkimus ei ole tuottanut järjestelmällisesti käyttökelpoista tietoa "yhteisöperusteisesta kuntoutuksesta". Tutkimuksella ei ole ollut selvää kohdetta, eivätkä tutkimustulokset muodosta tulkittavissa olevaa tiedollista kokonaisuutta.
Aiheesta muualla

Disabled Peoples' Internationalin kotisivu
Yhteismitallisuus (matematiikka)

Matematiikassa kahta reaalilukua a ja b, joista kumpikaan ei ole nolla, sanotaan yhteismitallisiksi, jos niiden suhde  {\frac {a}{b}} on rationaaliluku. Muussa tapauksessa niitä sanotaan yhteismitattomiksi. Rationaaliluvut ovat lukuja, jotka ovat yhtä suuria kuin joidenkin kahden kokonaisluvun suhde. Ryhmäteoriassa on määritelty myös yleisempi yhteismitallisuuden käsite.
Esimerkiksi luvut 3 ja 2 ovat yhteismitallisia, koska niiden suhde,  {\frac {3}{2}}; on rationaaliluku. Myös luvut  {\sqrt {3}} ja  2{\sqrt {3}} ovat yhteismitallisia, koska niiden suhde 






3


2


3





=


1
2




{\textstyle {\frac {\sqrt {3}}{2{\sqrt {3}}}}={\frac {1}{2}}}

, on rationaaliluku. Sen sijaan luvut 





3




{\textstyle {\sqrt {3}}}

 ja 2 ovat yhteismitattomia, koska niiden suhde, 






3

2




{\textstyle {\frac {\sqrt {3}}{2}}}

, on irrationaaliluku.
Voidaan todistaa, että jos a ja b ovat rationaalilukuja, joista kumpikaan ei ole nolla, ne ovat keskenään yhteismitallisia, mutta jos a on irrationaaliluku ja b mikä tahansa nollasta poikkeava rationaaliluku, luvut a ja b ovat yhteismitattomia. Jos taas a ja b ovat molemmat irrationaalilukuja, ne saattavat olla keskenään yhteismitallisia, mutta eivät kaikissa tapauksissa ole.
Käsitteen historia

Irrationaaliluvun ja yhteismitattomuuden käsitteen keksivät ensimmäisinä pythagoralaiset. Ensimmäinen luku, joka todistettiin irrationaaliseksi, oli kahden neliöjuuri,  {\sqrt {2}}, joka ilmaisee myös neliön lävistäjän ja sivun pituuksien suhteen. Käsitteen ensimmäiset sovellukset liittyivät janojen pituuksiin. Kun kahden janan pituuksien suhde on irrationaaliluku, termiä yhteysmitattomuus käytetään, paitsi janojen pituuksista, myös itse janoista.
Yhteismitattomien pituuksien keksiminen oli suuri järkytys pythagoralaisille, sillä se näytti kumoavan koko heidän filosofiansa. Ne saivat kreikkalaiset matemaatikot yleensäkin vakuuttuneiksi siitä, että geometria oli kehitettävä aritmetiikasta riippumatta.
Platon oli hyvin kiinnostunut yhteismitattomuuden käsitteestä, vaikka se tulikin hänelle tutuksi vasta melko vanhalla iällä. Teoksessaan Lait hän piti suurena häpeänä, ettei asia ollut yleisemmin tunnettu. Dialogissa Menon Sokrates johdattaa sokraattisen metodin avulla geometriaa ennestään osaamattoman orjapojan todistamaan, että neliön lävistäjälle piirretyn neliön pinta-ala on kaksi kertaa niin suuri kuin alkuperäisen neliön. Todistus on hyvin samankaltainen kuin Eukleideen myöhemmin esittämä.
Geometristen suureiden verrannollisuutta, sellaisena kuin se antiikin Kreikassa ymmärrettiin, käsiteltiin yleisemmin, joskin kiertoteitse, Eukleideen Alkeet-teoksen V kirjassa Siinä todistetaan geometrian avulla paljon sellaista, mikä nykyisin katsottaisiin algebraan kuuluviksi. Eukleides piti tällaista menetelmää välttämättömänä yhteismitattomien suureiden aiheuttamien ongelmien vuoksi.
Eukleideen esittämän määritelmän mukaan kahta janaa a ja b sanotaan yhteismitallisiksi silloin ja vaoin silloin, kun on olemassa kolmas jana c, jota voidaan jatkaa yhtä pitkällä janalla kokonaisluvulla ilmaistava määrä kertoja, niin, että saadaan a:n kanssa yhtenevä jana, ja myös toisella kokonaisluvulla ilmaistava määrä kertoja niin, että saadaan b:n kanssa yhtenevä jana. Eukleides ei käyttänyt reaaliluvun käsitettä, mutta hän käytti janojen yhtenevyyden käsitettä ja vertaili janojen pituuksia keskenään niin, että toinen niistä oli pidempi tai lyhyempi kuin toinen.
Välttämätön ja riittävä ehto sille, että  {\frac {a}{b}} on rationaalinen, on, että on olemassa sellainen reaaliluku c ja sellaiset kokonaisluvut m ja n, että
Jos yksinkertaisuuden vuoksi oletetaan, että a ja b ovat positiivisia, voidaan sanoa, että viivainta, johon on merkitty mitta-asteikko, jossa pituusmittana on c, voidaan käyttää sekä a:n että b:n pituisen janan mittaamiseen niin, että mittaluvut ovat kokonaislukuja. Toisin sanoen on olemassa sellainen pituusyksikkö, jolla mitattuna sekä a:n että b:n pituuksien lukuarvot ovat kokonaislukuja. Termi yhteismitallinen perustuukin juuri tähän seikkaan. Muussa tapauksessa a ja b ovat yhteismitattomia.
Yhteismitallisuus ryhmäteoriassa

Ryhmäteoriassa ryhmän G kahta aliryhmää Γ1 ja Γ2 sanotaan yhteismitallisiksi, jos niiden leikkauksella on äärellinen indeksi sekä Γ1:ssä että Γ2:ssa.
Esimerkki: olkoot a ja b kaksi reaalilukua, joista kumpikaan ei ole nolla. Silloin a:n virittämä aliryhmä reaalilukujen ryhmässä  \mathbb {R}  on yhteismitallinen b:n virittämän aliryhmän kanssa, jos ja vain jos reaaliluvut a ja b ovat yhteismitallisia, siinä mielessä, että a/b on rationaalinen. Täten ryhmäteoreettinen yhteismitallisuuden käsite on reaalilukujen samannimisen käsitteen yleistys.
Vastaava käsite voidaan määritellä myös kahdelle ryhmälle, jotka ei alun perin ole määritelty saman ryhmän aliryhmiksi. Kaksi ryhmää G1 ja G2 ovat (abstraktisti) yhteismitallisia, jos on olemassa aliryhmät H1 ⊂ G1 ja H2 ⊂ G2, joilla on äärellinen indeksi ja H1 is isomorfinen H2:n kanssa.
Topologiassa

Kahta polkuyhtenäistä topologista avaruutta sanotaan joskus yhteismitallisiksi, jos niillä on homeomorfiset äärellissäikeiset peiteavaruudet. Riippuen käsiteltävän avaruuden tyypistä määritelmässä voidaan homeomorfisuuden sijasta käyttää homotopiaekvivalenssia tai diffeomorfismeja. Jos kaksi avaruutta on yhteismitallisia, niiden perusryhmät ovat yhteismitallisia.
Esimerkiksi kaikki suljetut pinnat, joiden genus on vähintään 2, ovat keskenään yhteismitallisia.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Commensurability (mathematics)
Käännös suomeksi
Yksiavioisuus

Yksiavioisuus eli monogamia on pariutumisen muoto, jossa yksilöllä on vain yksi puoliso kerrallaan.
Eläinmaailmassa

Yksiavioisuus kehittyy eläinpopulaation kaikkien jäsenten toimintamalliksi vain siinä tapauksessa, että se on sekä koiraiden että naaraiden etujen mukaista ja tuottaa enemmän jälkeläisiä kuin moniavioisuus. Useimmilla lajeilla täydellinen yksiavioisuus ei aina ole paras ratkaisu, ja siksi se onkin harvinaista eläinmaailmassa.
Sosiaalisesti yksiavioiset eläimet muodostavat pareja. Tällaiset parit ovat kuitenkin vain harvoin myös seksuaalisesti yksiavioisia, mikä on havaittu geenitutkimuksissa siitä, että saman poikueen poikasilla on usein eri isiä. Eläinlajeista täysin yksiavioisia ovat esimerkiksi naakka, myssypingviini, sarvipöllö, kirkindikdik-antilooppi, kalifornianpeurahiiri sekä jotkin termiitit. Tällainen yksiavioisuus voi johtua lajista riippuen eri syistä. Joillakin lajeilla täydellisen yksiavioisuuden syynä on se, että koiras vartioi puolisoaan ja häätää kilpailijakoiraat pois. Joskus yksiavioisuus on vain seurausta siitä, että eläin suhtautuu yleisestikin aggressiivisesti oman sukupuolensa edustajiin. Kolmas yksiavioisuuden aiheuttaja voi olla se, että kumppanin pettäminen tai jättäminen johtaa kummankin osapuolen lisääntymisen epäonnistumiseen. Mustakondoreilla syrjähypyt estää sosiaalinen kontrolli, kun parven muut jäsenet rankaisevat pesän ulkopuolella seksiä harrastavaa yksilöä.
Ihmisellä

Murdockin kansantieteellisessä atlaksessa vuodelta 1967 mainituissa 849 kulttuurissa yksiavioisuus oli selvästi hallitsevin muoto. Yksiavioisuus hyväksyttiin jokaisessa kulttuurissa, ja vaikka moniavioisuuskin hyväksyttiinkin useimmissa kulttuureissa, 16,1 prosenttia kulttuureista hyväksyi vain yksiavioisuuden.
Yksiavioisuutta pidetään miehen kannalta tehottomampana lisääntymisstrategiana kuin moniavioisuutta, jossa mies voi levittää perintötekijöitään usean naisen kautta. Tämän vuoksi yksiavioisuuden yleisyyden ja hyväksyttävyyden ihmisyhteisöissä oletetaan syntyneen kulttuurisesti, eli ihmisyhteisöt ovat arvioineet yksiavioisuuden pitkän aikavälin hyötyjen voittavan moniavioisuuden tuomat lyhyen aikavälin nautinnot. Esimerkiksi Freud piti ihmisen viettienergian muuttamisen henkiseksi toiminnaksi olevan tarpeen kulttuurin kehittymiseksi, ja Engels uskoi yksiavioisuuden nousevan avioliiton hallitsevaksi muodoksi yhteiskuntien monimutkaistuessa. Ihmisellä yksiavioisuus syntyi kulttuuripiirteenä, kun ihmiset asettuivat aloilleen ja ryhtyivät viljelemään maata, ja ryhtyivät omimaan itselleen maata ja keräämään satoa itselleen. Tällöin omistaminen tuli tärkeäksi ja se kohdistui myös vastakkaiseen sukupuoleen, erityisesti naisiin ja seksiin.
Yksiavioisuudelle on esitetty joukko hyötyjä moniavioisuuteen verrattuna:
Lähes kaikkien yhteisön jäsenten mahdollisuudet saada puoliso kasvavat, ja suhteellisen pieni osa jää ilman puolisoa.
Kummallekin sukupuolelle järjestyy mahdollisuus saada sukupuolinen tyydytys.
Sukupuolten sisäinen mustasukkaisuus ja riidat vähenevät.
Kummankin sukupuolen tunnetarpeet tulevat paremmin tyydytetyiksi.
Vanhempien ja lasten väliset tunnesiteet vahvistuvat.
Lakiasiat ovat yksinkertaisempia, kuten kysymykset perinnöstä, omistusoikeuksista, legitimiteetistä ja esivanhemmista.
Pienempi perhekoko soveltuu paremmin teollisen ja jälkiteollisen yhteiskunnan vaatimaan liikkuvuuteen.
Aiheesta muualla

Marko Hamilo: Yksiavioisuus on vähentänyt väkivaltaa, rikollisuutta ja köyhyyttä. Suomen kuvalehti 4.2.2012.
Yhteiskuntasopimus

Yhteiskuntasopimus on yleinen eettinen julkisen moraalin yhteiskuntafilosofinen perustelu, jonka mukaan luonnontilassa olevat ihmiset solmivat keskenään sopimuksen, jolla he perustavat valtion. Sopimuksessa määritetään kansalaisten ja valtion oikeudet ja velvollisuudet. Yhteiskuntasopimusetiikkaa kutsutaan myös kontraktarismiksi. Tässä yhteydessä käsitteellä yhteiskunta tarkoitetaan valtiota.
Alun perin termiä käytti Jean-Jacques Rousseau teoksessaan Yhteiskuntasopimuksesta. Yhteiskuntasopimuksen perusidean mukaista valtioihannetta kannattivat häntä ennen kuitenkin jo Thomas Hobbes, John Locke ja Hugo Grotius. 1900-luvulla yhteiskuntasopimusperinnettä on edustanut John Rawls.
Kukaan yllä mainituista filosofeista ei kuitenkaan yrittänyt väittää, että tämä olisi todenmukainen selitys valtioiden synnyille; pikemminkin kyseessä on filosofinen perustelu sille, miksi valtio on olemassa. Hobbesin aikoihin pidettiin syntyselitys vahvasti todellisena mahdollisuutena ymmärtää mitään ilmiötä, ja yhteiskuntasopimus on selitys sille, miksi ihmiset muodostaisivat valtion eivätkä eläisi anarkiassa.
Koska teoria olettaa kansalaisten julkilausumattoman suostumuksen sopimukseen, jotkut filosofit kuten Lysander Spooner pitävät sitä pitämättömänä. Tähän yhteiskuntasopimuksen kannattajat usein perustelevat useimpien muidenkin yhteiskunnassamme pienemmällä tasolla vallitsevien sopimusten olevan julkilausumattomia.
Jotkut yhteiskuntafilosofit kannattavat eroamisoikeuksia valtiosta yhteiskuntasopimuksellisin perustein, väittäen nykyisen valtion olevan moraalisesti oikeutettu vain jos se oikeasti nousee luonnontilasta ja kaikki kansalaiset ”liittyvät” siihen vapaaehtoisesti. Tämän teorian mukaan kaikille kansalaisille pitäisi antaa mahdollisuus erota valtiosta, olla maksamatta veroja mutta olla myös nauttimatta valtion suojasta tai omaisuudesta pakollisia asioita, kuten teitä lukuun ottamatta (teiden käytöstä henkilö saattaisi joutua vaikkapa maksamaan käyttömaksua).
Äärimmäisyyteen tämän teorian on vienyt Henry David Thoreau kansalaistottelemattomuudellaan, kun hän perusteli verojen maksamattomuuttaan haluttomuudellaan rahoittaa Meksikon–Yhdysvaltain sotaa. Myös filosofi Jan Narveson on puolustanut anarkokapitalismia kontraktarismilla.
Yhteiskuntasopimusteorioiden arvostelua

Esimerkiksi G. W. F. Hegel arvosteli yhteiskuntasopimusteorioita kehämäisyydestä. Hänen mukaansa niitä esittäneet uuden ajan alkupuolen ajattelijat heijastivat oman aikansa ihmisen kaukaiseen, kuvitteelliseen menneisyyteen, jossa ”luonnontilaiset” ihmisyksilöt olisivat tehneet kyseisen sopimuksen. Kuitenkin Hegelin mukaan ihmisen näkeminen persoonallisena yksilönä on historiassa suhteellisen myöhäinen ilmiö, ja joka tapauksessa ristiriidassa sinänsä persoonattoman luonnon kanssa. ”Luonnontilainen” ihminen ei Hegelin mukaan voi olla ”yksilö” siinä mielessä kuin yhteiskuntasopimus edellyttäisi. Lisäksi ajatus ”sopimuksesta” edellyttää jo itsessään lakien ja järjestäytyneen yhteiskunnan olemassaoloa. Hegelin arvostelun ydin on, että puhe luonnontilassa tehdyistä sopimuksista on sisältöä vailla.
Yhteiskuntasopimus työmarkkinapoliittisena käsitteenä

2010-luvulla käsitettä yhteiskuntasopimus on käytetty Suomessa myös työmarkkinapoliittisena käsitteenä.
Kirjallisuutta

Gauthier, David P.: Morals by Agreement.  Oxford:  Clarendon Press, 1987.  ISBN 0-19-824746-X  (englanniksi)
Hobbes, Thomas: Leviathan.  ((Leviathan, 1651.) Suomentanut Tuomo Aho)  Tampere:  Vastapaino, 1999.  ISBN 951-768-042-2
Locke, John: Tutkielma hallitusvallasta.  ((Second Treatise of Government, 1689.) Suomentanut Mikko Yrjönsuuri)  Helsinki:  Gaudeamus, 1995.  ISBN 951-662-640-8
Rawls, John: Oikeudenmukaisuusteoria.  ((A Theory of Justice, 1971.) Suomentanut Terho Pursiainen)  Helsinki:  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-14740-0
Rousseau, Jean-Jacques: Yhteiskuntasopimuksesta.  (Du contrat social ou principes du droit politique, 1762.) Suomentanut J. V. Lehtonen. 3. painos (1. painos 1918)  Hämeenlinna:  Karisto, 1997.  ISBN 951-23-3770-3
Thoreau, Henry: Kansalaistottelemattomuudesta.  (Toimittanut Outi Lauhakangas)  Helsingissä:  Otava, 1986.  ISBN 951-1-08630-8
Aiheesta muualla

Social Contract Theory. Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Yksikkömurtoluku

Yksikkömurtoluku on murtoluku, jonka osoittajana on luku yksi. Yleisin syy muodostaa yksikkömurtoluku on ottaa kokonaisluvusta käänteisluku:
Tämän vuoksi yksikkömurtoluvun käänteisluku on kokonaisluku. Luvulla viisi
Yksikkömurtoluvuilla laskeminen ja murtolukujen esittäminen niiden avulla on hankalaa. Tämä lienee perussyy muinaisten egyptiläisten matematiikan heikolle tasolle.
Ominaisuuksia

Jokainen murtoluku voidaan ilmaista yksikkömurtolukujen summana tai erotuksena. Tämä koskee myös yksikkömurtolukuja. Esimerkiksi
josta viimeinen on yleisesti
 {\tfrac {1}{n}}-{\tfrac {1}{n+1}}={\tfrac {1}{n(n+1)}}.