stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Herttoniemen yritysalue
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Herttoniemen yritysalue Wikimedia Commonsissa
| n k Helsingin kaupunginosat  ja niiden osa-alueet suurpiireittäin |
| --- | --- | --- |
| Eteläinensuurpiiri |  1. Kruununhaka  2. Kluuvi  3. Kaartinkaupunki  4. Kamppi  5. Punavuori  6. Eira  7. Ullanlinna  8. Katajanokka  9. Kaivopuisto  13. Etu-Töölö  14. Taka-Töölö  20. Länsisatama Hernesaari  Jätkäsaari  Lapinlahti  Ruoholahti  31. Lauttasaari Koivusaari  Kotkavuori  Myllykallio  Vattuniemi  52. Suomenlinna  |  |
| Läntinensuurpiiri |  15. Meilahti  16. Ruskeasuo Pikku Huopalahti  Vanha Ruskeasuo  18. Laakso  29. Haaga Etelä-Haaga  Kivihaka  Lassila  Pohjois-Haaga  30. Munkkiniemi Kuusisaari  Lehtisaari  Munkkivuori  Niemenmäki  Talinranta  Vanha Munkkiniemi  32. Konala  33. Kaarela Hakuninmaa  Honkasuo  Kannelmäki  Kuninkaantammi  Malminkartano  Maununneva  46. Pitäjänmäki Marttila  Pajamäki  Pitäjänmäen yritysalue  Reimarla  Tali  |  |
| Keskinensuurpiiri |  10. Sörnäinen Hanasaari  Kalasatama  Sompasaari  Vilhonvuori  11. Kallio Linjat  Siltasaari  Torkkelinmäki  12. Alppiharju Alppila  Harju  17. Pasila Itä-Pasila  Keski-Pasila  Länsi-Pasila  Pohjois-Pasila  21. Hermanni Hermanninmäki  Hermanninranta  Kyläsaari  22. Vallila  23. Toukola Arabianranta  Toukola  24. Kumpula  25. Käpylä  26. Koskela  27. Vanhakaupunki  |  |
| Pohjoinensuurpiiri |  28. Oulunkylä Maunula  Maunulanpuisto  Metsälä  Patola  Pirkkola  Veräjälaakso  Veräjämäki  34. Pakila Itä-Pakila  Länsi-Pakila  35. Tuomarinkylä Haltiala  Paloheinä  Torpparinmäki  Tuomarinkartano  |  |
| Koillinensuurpiiri |  36. Viikki Latokartano  Viikinmäki  Viikinranta  Viikin tiedepuisto  37. Pukinmäki  38. Malmi Ala-Malmi  Malmin lentokenttä  Pihlajamäki  Pihlajisto  Tattariharju  Ylä-Malmi  39. Tapaninkylä Tapanila  Tapaninvainio  40. Suutarila Siltamäki  Tapulikaupunki  Töyrynummi  41. Suurmetsä Alppikylä  Heikinlaakso  Jakomäki  Puistola  Tattarisuo  |  |
| Kaakkoinensuurpiiri |  19. Mustikkamaa-Korkeasaari  42. Kulosaari  43. Herttoniemi Herttoniemenranta  Herttoniemen yritysalue  Länsi-Herttoniemi  Roihuvuori  44. Tammisalo  48. Vartiosaari  49. Laajasalo Hevossalmi  Jollas  Kruunuvuorenranta  Tullisaari  Yliskylä  50. Villinki  51. Santahamina  53. Ulkosaaret Itäsaaret  Länsisaaret  Aluemeri  |  |
| Itäinensuurpiiri |  45. Vartiokylä Itäkeskus  Marjaniemi  Myllypuro  Puotila  Puotinharju  Roihupelto  Vartioharju  47. Mellunkylä Kontula  Kivikko  Kurkimäki  Mellunmäki  Vesala  54. Vuosaari Aurinkolahti  Kallahti  Keski-Vuosaari  Meri-Rastila  Mustavuori  Niinisaari  Nordsjön kartano  Rastila  Uutela  |  |
| Östersundominsuurpiiri |  55. Östersundom  56. Salmenkallio  57. Talosaari  58. Karhusaari  59. Ultuna Landbo  Puroniitty  |  |
Helsingin alueellinen jako
Ilmakuva alueesta vuonna 1991. Etualalla näkyvät GWS-Sohlberg Oy:n tuotantolaitokset on punatiilistä tehdasrakennusta lukuun ottamatta purettu.
Alueella puretaan entisiä tehtaita ja rakennetaan asuinkerrostaloja.
Priorisointi

Priorisointi on minkä tahansa tekemisen asettamista tärkeysjärjestykseen. Tavoitteena on tehostaa toimintaa ja säästää kustannuksia.lähde?
Priorisointi terveydenhuollossa

Priorisointia joudutaan pohtimaan terveydenhoidossa, kun sen kustannukset nousevat. Vanheneva väestö, kallistuva lääketieteellinen teknologia ja lääkkeet sekä ihmisten lisääntyvät vaatimukset johtavat kestämättömään terveydenhuollon kustannuskehitykseen. Tällöin mietittäväksi tulee toiminnan tehostaminen ja mahdollisesti joidenkin hoitojen lopettaminen.
Mahdollisia keinoja priorisoinnin toteuttamiseksi on monia, ja nämä herättävät tavallisesti ristiriitaisia mielipiteitä. Olisiko oikein hoitaa vakavissa sairauksissa esimerkiksi ensisijaisesti nuoria ihmisiä (koska näillä on enemmän odotettavia elinvuosia) vai listata hoidettavat sairaudet ja karsia vain vähän haittaa aiheuttavia tiloja pois julkisen hoidon piiristä (esimerkiksi suonikohjut, peräpukamat, kosmeettinen kirurgia, lapsettomuushoidot)? Tulisiko ihmisen oman sairautta mahdollisesti edistävän toiminnan rajoittaa hoitoon pääsyä (esimerkiksi tupakoitsijan keuhkosyöpä)?
Yleisimmin on kannatettu sitä, että vain vähäisessä määrin tehokkaita hoitoja rajoitetaan ja tehokkaampiin panostetaan. Toiset vastustavat koko priorisointia katsoen sen aiheuttavan epätasa-arvoa hoidettavien potilaiden välille. Toiset pitävät priorisointia ehdottomasti tarvittavana välineenä terveydenhuollon tehokkaan toiminnan takaamiseksi.
Terveydenhuollon etiikan dosentin Samuli Saarnin mukaan Suomessa priorisointi otetaan esille aina talouden laskusuhdanteen aikana eikä hänen mukaansa avoin priorisointi ole terveydenhuollossa kohdallaan.
Kirjallisuutta

Lammintakanen Johanna. 2005. Health Care Prioritisation. Evolution of the Concept, Research and Policy Process. Väitöskirja. Kuopion yliopisto.
Ryynänen, Olli-Pekka & Markku Myllykangas: Terveydenhuollon etiikka: Arvot monimutkaisuuden maailmassa.  Helsinki: WSOY, 2000.  ISBN 951-0-23735-3
Evert Porila

Evert Martialis Porila (sukunimi vuoteen 1907 Grönfors; 30. kesäkuuta 1887 Yli-Porila, Sääksmäki – 18. huhtikuuta 1941) oli suomalainen kuvanveistäjä. Porila on veistänyt muun muassa useita sankaripatsaita.
Porilan vanhemmat olivat maanviljelijä August Grönfors ja Vilhelmiina Yli-Porila. Porila oli ensin Emil Wikströmin opissa 1905–1907 ja sitten hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1907–1909 sekä Berliinissä 1911. Porilan töitä oli esitteillä ensimmäisen kerran vuonna 1909.
Teoksia

Vapaussodan sankarivainajien muistomerkki Jämsässä, 1920
Vapaussodan sankarivainajien muistomerkki Hartolassa, paljastettiin 24.10.1920 lähde?
Valkoisten hautamuistomerkki Kalevankankaan hautausmaalla Tampereella, paljastettiin 3.4.1921
Sankaripatsas Kemin kirkon kirkkopuistossa, 1921
Vapaussodan sankaripatsas Rovaniemellä, 1922
Vapaussodan sankarimuistomerkki Kalvolan kirkon luona, paljastettiin 26.4.1938
August Maksimilian Myhrbergin patsas Raahessa, paljastettiin 6.10.1931
Mannerheimin patsas Tampereella, valmis 1939, paljastettiin 1956
Teoksia > Valokuvia julkisista teoksista

1918 sankarihautausmaan muistomerkki, 1920, Hartola.
1918 sankarihautausmaan muistomerkki, 1920, Jämsä.
Maaningan sankarihautojen 1918 muistomerkki, 1920, Kuopio
Valkoisten hautamuistoemrkki, Kalevankankaan hautausmaa, 1921, Tampere.
Alatornion vapaussodan muistomerkki, 1921, Tornio.
Rukoileva sotilas, 1921, Kemi.
Suomen sisällissodan valkoisten sankaripatsas, 1922, Orivesi.
Haukiputaan sankarimuistomerkki, 1923, Oulu.
Vapaussodan 1918 sankaripatsas, 1926, Parkano.
M. A. Myhrbbergin patsas, 1931, Raahe.
Mannerheimin patsas, 1939, Tampere
Sankarihautojen muistomerkki, yhdessä taiteilija Hakasen kanssa, 1945, Lumijoki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Evert Porila Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Uppslagsverket Finland
Portlandin kansainvälinen lentoasema

Portlandin kansainvälinen lentoasema (engl. Portland International Airport; IATA: PDX, ICAO: KPDX) on julkinen lentoasema Portlandissa Oregonissa. Se sijaitsee Columbiajoen eteläpuolella, Multnomah’n piirikunnassa. Lentoasema on Oregonin vilkkain.
Lentoyhtiöt

Air Canada
American Airlines
Continental Airlines
Delta Airlines
Southwest Airlines
United Airlines
US Airways
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Portlandin kansainvälinen lentoasema (Form 5010 PDF) (englanniksi)
Lake Oswego

| Lake Oswego |
| --- | --- |
 Oswegon järvi kaupungissa.

Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Oregon
Piirikunta:  Clackamas, Multnomah, Washington
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  29,63 km²
 – Josta vettä:  1,71 km² 
Väkiluku (2010):  36 619
Aikavyöhyke:  UTC-8 (kesäaika UTC-7)
 
 Kaupungin kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lake Oswego on kaupunki Clackamasin, Multnomah’n ja Washingtonin piirikunnissa, Oregonin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 36 619. Kaupunki perustettiin vuonna 1910. Lake Oswegon pormestarina toimii Kent Studebaker.
Kuvia kaupungista

Mormonitemppeli Lake Oswegossa.
Lake Oswego High School.
Rakennuksia Lake Oswegossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lake Oswego Wikimedia Commonsissa
Natalia (elokuva)

| Natalia |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Matti Kassila
Käsikirjoittaja:   Lauri Jauhiainen  Matti Kassila  Meri Kurenniemi  Arto Paasilinna (aihe)  Olli Soinio 
Tuottaja:   Matti Kassila  Matti Ollila  Kari Pöyry 
Säveltäjä:  Risto Hiltunen
Pääosat:   Ola Johansson  Martti Järvinen  Matti Mäntylä 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi   Neuvostoliitto
Tuotantoyhtiö:  CineArt Oy
Ensi-ilta:   1979-12-1414. joulukuuta 1979 (Suomi)  
Kesto:  102 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi   venäjä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Natalia on Matti Kassilan ohjaama suomalainen elokuva, joka perustuu kirjailija Arto Paasilinnan alkuperäisaiheeseen. Vuonna 1979 valmistuneessa komediassa voi nähdä aavistuksen irvailua 1970-luvun lopun suomettumiselle. Se kertoo ajasta, jolloin lämpimien ja lujien suhteiden ylläpitäminen Neuvostoliittoon nähtiin Suomessa tärkeänä päämääränä. Elokuva sai ensi-iltansa 14. joulukuuta 1979 Arenassa ja Bristolissa.
Näyttelijät Saara Ranin, Uljas Kandolin ja Pentti Irjala tekevät Nataliassa viimeiset elokuvaroolinsa. Ohjaaja Matti Kassila nähdään cameo-roolissa elokuvan kertojana.
Elokuvassa nähtävä lehmä oli taiteilija Miina Äkkijyrkän omistama.
Juoni

Tapahtumapaikkana on Luotson kylä Pelkosenniemellä Lapissa. Karhujahdissa olevat miehet löytävät erämaasta eksyneen lehmän. Lehmän alkuperää ei aluksi tiedetä ja sen omistajaa etsitään kuumeisesti. Lopulta saadaan selville, että lehmän nimi on Natalia ja se on karannut kollektiivitilalta Neuvostoliitosta. Lehmän löytäjät Sammeli ja Einari eivät haluaa teurastaa Nataliaa, joten se päätetään palauttaa kotimaahansa maiden välisen ystävyyden osoittamiseksi. Kaksikko lähetetään saattamaan eläintä kotiinsa tavaravaunussa. Vastoinkäymisistä johtuen sekä miehet, lehmä että tavaravaunu seikkailevat harhateillä pitkin Suomea. Ulkoministeriön virkamies Jussi Holopainen yrittää selvittää tilannetta ja kohtaa vanhan rakastettunsa Marjan, joka on eläinlääkäri. lähde?
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ola Johansson  | … |  poromies Sammeli Näljänkä   |
|  Matti Mäntylä  | … |  talonmies Einari Haataja   |
|  Martti Järvinen  | … |  ulkoministeriön virkamies Jussi Holopainen   |
|  Marjukka Arasola  | … |  eläinlääkäri Marja   |
|  Kauko Helovirta  | … |  Pelkosenniemen nimismies Paavo Jyrkänne   |
|  Aarre Karén  | … |  opettaja Väinö-Ilmari Volontinen   |
|  Helge Herala  | … |  Haapamäen asemapäällikkö Häivä   |
|  Ahti Kuoppala  | … |  kirvesmies Jooseppi Heikkinen   |
|  Uljas Kandolin  | … |  kouvolalainen omakotitalon omistaja Topi Taavitsainen   |
|  Pentti Irjala  | … |  Taavitsaisen isä   |
|  Saara Ranin  | … |  vanhaemäntä Näljänkä   |
|  Marja Myllylä  | … |  Sinikka Haataja   |
|  Kalevi Haapoja  | … |  Antti Ala-Riistola   |
|  Sakari Jurkka  | … |  ulkoministeriön virkamies Kaarlo Manninen   |
|  Esko Mattila  | … |  järjestelymestari Otto Miettinen   |
|  Gustav Wiklund  | … |  konduktööri junassa   |
|  Martti Tschokkinen  | … |  teurastamon esimies Härkönen   |
|  Matti Kassila  | … |  kertoja New Yorkissa   |
Tulivuori

St. Helens -tulivuori purkautumassa 22. heinäkuuta 1980. Tulivuoren räjähdyspurkaus 18. toukokuuta 1980 ei ollut maailmanlaajuisesti mitenkään tavattoman voimakas, mutta se sai paljon huomiota.
Vulcanon saari Italiassa. Saaresta tulee moniin kieliin tulivuorta tarkoittava sana, sillä antiikin aikana se tunnettiin Vulkanuksen pajana.
Tulivuori on paikka, josta Maan sisuksista pääsee purkautumaan sulia ja kaasumaisia aineksia. Sanalla viitataan usein myös purkausaineksista syntyneeseen vuoreen. Keskeisimpiä tulivuorityyppejä ovat jyrkkärinteiset kerros- tai laakeat kilpitulivuoret. Jopa useiden kilometrien pituisista halkeamista ovat muodostuneet puolestaan rakotulivuoret. Kaldera puolestaan on romahtanut tulivuori. Purkaustuotteet ovat peräisin maanalaisista sulan kiviaineksen säiliöistä, jotka ovat purkauskanavan kautta yhteydessä purkausaukkoon. Tulivuorenpurkaus voi vaihdella suhteellisen rauhallisesta laavavirtauksesta (magmapurkaus maanpinnalle) räjähdysmäisiin purkauksiin, joissa pyroklastista ainesta lentää korkealle ilmaan kilometrien korkeuteen.
Maapallolla on noin 4 000 tulivuorta, joista noin 450 on purkautunut historiallisena aikana. Ne sijaitsevat pääasiassa litosfäärilaattojen saumakohdissa, joihin myös nuoret poimuvuoristot ovat sijoittuneet. Erityisen runsaasti niitä on Aasian itärannikon saarilla, kuten Indonesiassa, Filippiineillä ja Japanissa, sekä Keski-Amerikassa ja Andeilla. Useita tulivuoria on myös esimerkiksi Välimeren maissa, varsinkin Etelä-Italiassa, sekä Islannissa.
Tulivuorten esiintyminen > Vulkanismi

Maan tulivuoritoiminnan ja vulkanismin lähde on sen vaipassa, joka on ohuen kuoren ja raskaan rautapitoisen ytimen välissä. Vaikka vaippa on kiinteää, se on niin kuumaa, että se virtaa hiljalleen. Avaruus on kylmä, minkä takia lämmin maapallo ei ole lämpötasapainossa ympäröivän avaruuden takia. Maa menettää siksi koko ajan lämpöänsä, ja samalla Maan sisäinen lämpö kulkeutuu ytimestä pinnalle.
Maan vaipan yläosassa astenosfäärissä on sopivat olosuhteet magman muodostumiselle. Siellä lämpötila on tarpeeksi korkea ja paine matala, jotta kiviaines voi sulaa osittain. Syvemmällä Maan sisällä on kuumempaa, mutta painekin on suurempi, mikä hillitsee sulamisprosessia. Lämmön epätasainen jakautuminen puolestaan synnyttää niin sanotun konvektiokierron, jossa kuumaa vaippa-ainesta liikkuu ylöspäin ja viileää materiaalia alaspäin. Vaipan yläosassa magmaa tihkuu kuoreen, mitä tapahtuu erityisesti litosfäärilaattojen reuna-alueilla, missä maankuori on rikkonaista.
Vulkanismiin liittyy tulivuorten lisäksi monia muitakin ilmiöitä, kuten geysirejä ja kuumia lähteitä, jotka muodostuvat, kun magma tai kiinteä mutta edelleen kuuma magmakivi kohtaavat pohjavettä.
Tulivuorten esiintyminen > Laattojen sisäosissa olevat tulivuoret

Tulivuoria esiintyy myös niin sanottujen kuumien pisteiden kohdalla. Tällaisia tulivuoria on noin viisi prosenttia tunnetuista tulivuorista. Kuumat pisteet liittyvät syvältä Maan vaipasta ylöspäin nouseviin konvektiovirtauksiin, pluumeihin. Kun kuuma piste pysyy paikallaan ja litosfäärilaatta sen päällä liikkuu, syntyy tulivuoriketjuja. Vanhemmat tulivuoret sammuvat niiden siirtyessä kauemmaksi magmalähteestä, ja samalla kuuman pisteen päälle muodostuu uusi nuorempi ja aktiivinen tulivuori. Tällainen tulivuoriketju on esimerkiksi Havaijin saaristo. Saaristo vanhenee luoteeseen mentäessä, kun taas Kīlauea ja Mauna Loa ovat Maan aktiivisimpia tulivuoria. Yellowstonen kaldera puolestaan on mantereisen kuuman pisteen päällä, ja sen paikka muuttuu Pohjois-Amerikan laatan liikkuessa sen päällä lounaaseen.
Pieniä yksittäisiä tulivuoria voi syntyä myös syvien maankuoren halkeamien kohdalle. Niiden kautta magmataskuista on mahdollista nousta magmaa myös maanpinnalle. Tällaisia taskuja on niin sanotulla alhaisen seismisen nopeuden vyöhykeellä, joka alkaa 50–150 kilometrin syvyydestä ja jatkuu noin 300 kilometrin syvyyteen. Jos sinne kerääntyy tarpeeksi magmaa, se alkaa jo oman nosteensa seurauksena nousta pinnalle. Maankuoren halkeamat nopeuttavat prosessia.
Rakenne > Peruspiirteet

Tulivuoreksi sanotaan paikkaa, josta Maan sisuksista pääsee purkautumaan sulia ja kaasumaisia aineksia. Osa purkauksista tapahtuu vuorilla, mutta osa tulivuorista on kilometrien pituisia maankuoren halkeamia.
Tulivuorista voidaan erottaa tiettyjä peruspiirteitä, jotka yhdistävät kaikkia tyyppejä. Tulivuoren alla on magmasäiliö, josta purkautuva magma nousee maanpinnalle kanavaa pitkin ja purkautuu lopulta kraatterista. Keskuskanavan lisäksi magma voi purkautua myös sivukanavia pitkin esimerkiksi vuoren rinteestä. Vuorityyppisissä tulivuorissa purkausmateriaali kasautuu purkausaukon ympärille ja muodostaa vuoren. Materiaali voi koostua jähmettyneestä laavasta, mutta siinä voi olla mukana myös erikokoisia kappaleita, joita tulivuoresta on lentänyt purkauksen yhteydessä.
Rakenne > Kerros- ja kilpitulivuoret

Tulivuoret jaetaan rakenteensa puolesta kahteen päätyyppiin, keskustulivuoriin ja purkaushalkeamiin. Keskustulivuoret voivat olla jyrkkärinteisiä kerrostulivuoria tai loivarinteisiä kilpitulivuoria. Tulivuoren keilan rakenne riippuu magman koostumuksesta. Emäksinen basalttilaava voi virrata kraatterista pitkällekin ennen kuin se jähmettyy, ja siitä muodostuu laakeita kilpitulivuoria. Happamat lipariittiset ja puolihappamat andesiittiset laavat ovat sitkaampia, ja pääasiassa niistä koostuneet tulivuoret ovatkin jyrkkärinteisiä ja kartiomaisia.
Kerrostulivuori muistuttaa rakenteelta perinteistä vuorta. Niiden huiput kohoavat jyrkästi ja alarinteet ovat loivempia. Kerrostulivuoria löytyy kaikilta alityöntövyöhykkeiltä. Niitä syntyy, kun sulava litosfäärilaatta sukeltaa toisen alle ja vie samalla mukanaan merivettä ja merenpohjan sedimenttejä. Tulivuoren synnyttävä magma on sitkasta ja runsaasti kaasua sisältävää. Kerrostulivuorten purkaukset ovat räjähdysmäisiä, ja laavavirtojen lisäksi niissä sinkoutuu ilmaan tuhkaa ja kiven kappaleita. Jyrkkärinteinen ja usein symmetrinen purkauskartio syntyy, kun tefralaskeumat ja laavavirrat kasaantuvat päällekkäin. Kerrostulivuoresta voi tulla pyöreälakinen, jos sen magma on hyvin sitkeää. Se jähmettyy nopeasti ja muodostaa kraatteriin purkauskanavan tukkivan laavatapin tai -kupolin. Seuraavan kerran purkautuessaan magma räjäyttää laavatapin ja muuttaa huipun muodon.
Kerrostulivuorten yleisin kivilaji on Andien mukaan nimetty andesiitti, mutta niistä voi purkautua myös useita muita kivilajeja basaltista ryoliittiin. Kerrostulivuoret eivät koostuu tasaisesti kerrostuneesta tuhkasta ja laavasta, vaan kerroksissa on paljon erilaisia kielekkeitä ja epäsäännöllisyyksiä.
Kilpitulivuoret ovat loivarinteisiä ja kupolin muotoisia laajoja vuoria. Niiden rinteiden kaltevuus ylittää harvoin kuutta astetta. Niitä syntyy erityisesti niin sanottujen ”kuumien kohtien” päälle. Niissä maankuori on niin hauras, että basalttinen laava pääsee virtaamaan maan pinnalle. Muutamassa miljoonassa vuodessa laavavirta ehtii muodostaa laajan ja laakean vulkaanisen muodostuman. Pienemmät kilpitulivuoret voivat syntyä lyhytkestoisempienkin purkausten seurauksena. Kilpitulivuorten huipulla on tyypillisesti jyrkkäreunainen kraatteri tai kaldera.
Rakenne > Tuffikeilat

Tuffikeilat ovat melko pieniä ja jyrkkärinteisiä tulivuoria, jotka ovat rakentuneet pyroklastisesta materiaalista. Kartiomaisen rakennelman keskellä on kraatteri. Useimmat tuffikeilat ovat alle 200 metriä korkeita, ja ne ovat muodostuneet pääosin varsin irtonaisesta aineesta. Tällaiset tulivuoret eivät ole siis kovinkaan kestäviä, ja ne rapautuvat varsin nopeasti.
Rakenne > Kalderat

Kaldera on suuri pyöreähkö painanne, jonka halkaisija on yli kilometrin. Termejä kraatteri ja kaldera käytetään joskus synonyymeinä, mutta kalderat ovat selvästi kraattereita suurempia. Kalderan sisällä voi kyllä olla myös kraatteri, kuten esimerkiksi Taaljärvellä Filippiineillä. Kalderoita esiintyy sekä kerros- että kilpitulivuorten yhteydessä.
Kerrostulivuoren kaldera muodostuu, kun tulivuoren purkauksen jälkeen sen huipulle jäänyt rakennelma romahtaa tulivuoren sisäosaa kohti. Kilpitulivuoren kalderan uskotaan syntyvän, kun rakotulivuori tai sivuttaissuuntainen intruusio tyhjentää huipun alla olleet magmakammiot. Tämän seurauksena huippu romahtaa, kun se jää ilman tukea. Monet kalderat, kuten Yellowstonen kaldera, ovat jättimäisiä, ja moniin kalderoihin syntyy kraatterijärviä.
Rakenne > Merenalaiset tulivuoret

Merenalaiset tulivuoret ovat usein kartiomaisia, vaikka ne ovat muodoltaan moninaisia. Jotkin entiset saaret saattavat olla painuneet merenpinnan alapuolelle, kun niitä tukenut maankuori on jäähtynyt ja tullut tiheämmäksi. Tällaisten tulivuorten huiput ovat voineet rapautua tasaisiksi, tai sitten niiden huipulla on korallimuodostelma. Suurin osa tunnetuista merenalaisista tulivuorista sijaitsee matalassa vedessä, mutta muutaman tuhannen metrin syvyydessä olevat vuoret ovat todennäköisesti yleisiä. Syvässä meressä olevia vuoria lienee erityisesti merten keskiselänteillä. Matalassa vedessä olevat vuoret tunnetaan, koska niiden räjähdysmäiset purkaukset havaitaan helposti. Syvemmällä olevat tulivuoret eivät purkaudu samalla tavalla, sillä vedenpaine vähentää räjähdysmaista kiehumista.
Rakenne > Purkaushalkeamat

Purkaushalkeamat ovat tulivuoria, joiden purkaus tapahtuu jopa kymmenien kilometrien mittaisista maan kuoren halkeamista. Niistä suuri osa sijaitsee valtamerten loittonemisvyöhykkeillä. Kuivalla maalla tällaisia tulivuoria on vain muutamissa paikoissa, kuten Islannissa, missä Atlantin keskiselänne halkaisee saaren kahtia.
Suurin osa purkaushalkeamista on 0,5–2 metriä leveitä ja useita kilometriä pitkiä. Magmaa täynnä olevat maanalaiset juonet voivat olla muutaman kilometrin syviä. Islannissa purkaushalkeamat ovat usein samansuuntaisia kuin litosfäärilaattojen siirrosvyöhyke. Uusi purkaushalkeama syntyy usein pari sataa metriä aiemmasta halkeamasta. Tällaiset tulivuoret eivät yleensä synnytä vuorimaista rakennelmaa, vaan basalttisesta laavasta rakentuu paksu laavatasanko.
Rakenne > Laakiobasaltit

Laakiobasaltit ovat maailman suurimpien laavapurkausten jäänteitä, mutta ne eivät suoraan vaikuttaisi istuvan laattatektoniseen teoriaan. Tällaiset suurpurkaukset voivat tapahtua keskellä isoa mannerta ja saattavat jopa aiheuttaa uuden litosfäärilaattarajan synnyn. Laakiobasalttien muodostuminen on edelleen keskustelunalainen kysymys, mutta ne näyttävät liittyvän suurimassaisiin mutta melko lyhytkestoisiin magmapurkauksiin.
Mahdollisesti laakiobasalttien taustalla voi olla useita erilaisia tekijöitä, sillä mikään esitetyistä tekijöistä ei selitä jokaisen tunnetun laakiobasalttiprovinssin syntymistä. Laakiobasalttipurkauksia voi esiintyä esimerkiksi alueilla, joissa vaipan lämpötila on epätavallisen korkea, tai jos vaipassa on jotain helposti sulavaa ainetta tai erilaisten maan pintaosiin vaikuttavien tapahtumien seurauksena. Viimeksi mainittuihin voivat kuulua esimerkiksi maankuoren passiivinen repeäminen, litosfäärin osittainen romahtaminen tai asteroiditörmäys.
Rakenne > Kimberliitit

Kimberliitit ovat poikkeuksellisia tulivuoria, siellä niistä purkautuva aines on peräisin syvemmältä maan vaipasta kuin muiden purkausten. Kimberliittien magma nousee 150–450 kilometrin syvyydestä. Magma nousee myös todella nopeasti, tunneissa tai päivissä, eikä se juurikaan vuorovaikuta muun kiviaineksen takia. Siksi kimberliittien purkaustuotteet ovat ultramafisia ja vastaavat hyvin vaipan materiaalia.
Kimberliittipurkauksia ei tunneta historialliselta ajalta. Nuorin kimberliitti on Tansanian Igwisi, joka on vain 10 000 vuotta vanha. Seuraavaksi nuorin on 30 miljoonan vuoden ikäinen.