stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saarde

| Saarde vald |
| --- | --- |
 Saarden kirkko
 lippu:  vaakuna
 Saarden sijainti Virossa
 Koordinaatit: 58°09′00″N, 24°57′00″E 
Valtio:  Viro
Maakunta:  Pärnumaa
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  706,98 km²
Väkiluku (2010):  5 089
 – Väestötiheys:  7,2 as./km²
 
 www.saarde.ee 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saarde oli kunta Etelä-Virossa Pärnumaan maakunnassa. Sen asukasluku oli 5 089 (2010), pinta-ala 706,98 neliökilometriä ja asukastiheys 7,2 asukasta neliökilometrillä.
Vuonna 2005 Saarden ja Talin kunnat sekä Kilingi-Nõmmen kaupunki yhdistyivät uudeksi Saarde-nimiseksi kunnaksi. 
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Saarde ja Surju yhdistettiin uudeksi Saarden kunnaksi.
Kilingi-Nõmmen epäitsenäisen kaupungin ja Tihemetsan pienkauppalan (alevik) lisäksi kuntaan kuului 23 kylää: Jäärja, Kalita, Kamali, Kanaküla, Kärsu, Laiksaare, Lanksaare, Leipste, Lodja, Marana, Marina, Mustla, Pihke, Reinu, Saarde, Sigaste, Tali, Tuuliku, Tõlla, Veelikse, Viisireiu, Väljaküla ja Oissaare.
Väestö

Vuonna 2011 silloisessa Saarden kunnassa (Kilingi-Nõmmen epäitsenäinen kaupunki mukaan lukien) oli 3 845 asukasta, joista 3 765 (97,9 %) oli virolaisia, 42 (1,1 %) venäläisiä ja 33 (0,9 %) muita kansallisuuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saarde Wikimedia Commonsissa
Saarden kunnan kotisivut internetissa
Richard Parkes Bonington

Richard Parkes Bonington, Margaret Sarah Carpenterin maalaama muotokuva.
Richard Parkes Bonington: La Ferté (n. 1825).
Richard Parkes Bonington: Venetsian Canal Grande, näkymä kohti Rialtoa (1826).
Richard Parkes Bonington (25. lokakuuta 1802 Arnold, Nottinghamshire – 23. syyskuuta 1828 Lontoo) oli romanttista tyylisuuntaa edustanut brittiläinen taiteilija, joka tunnetaan maisema- ja historiamaalauksistaan. Pääosan urastaan Ranskassa luonut ja varhain kuollut Bonington muodostui hyvin vaikutusvaltaiseksi esikuvaksi ja hänen tyylinsä sai paljon jäljittelijöitä sekä Englannissa että Ranskassa.
Elämä

Boningtonin isä oli Nottinghamin vankilan johtaja ja harrastelijamaalari. Perhe muutti Englannista tehtailijoiksi Ranskan Calais’hen vuonna 1817 Boningtonin ollessa 15-vuotias, ja seuraavana vuonna edelleen Pariisiin. Calais’ssa Boningtonin ensimmäinen taideopettaja oli Englannissa pitkään asunut Louis Francia, jolta hän oppi Thomas Girtinin edustaman englantilaisen vesivärimaalauksen perinteen sekä kiinnostuksen luontoon ja rannikkomaisemiin. Siirryttyään Pariisiin Bonington tutustui ranskalaiseen aloittelevaan taidemaalariin Eugène Delacroix’hon. Bonington pääsi vuonna 1819 opiskelijaksi École des Beaux-Arts -taideoppilaitokseen ja hänestä tuli Antoine-Jean Grosin yksityisoppilas. Hän harjaantui pian piirtämisen ja ulkoilmamaalauksen taidoissa. Bonington lähti Grosin ateljeesta vuonna 1822 ja oli koko lyhyen loppuelämänsä lähes jatkuvasti liikkeessä. Hänen vesivärityönsä herättivät huomiota Pariisissa ja vuosina 1821–1823 hän matkusteli tekemässä luonnoksia Normandiassa, Picardiessa ja Flanderissa. Hänen ensimmäinen näyttelynsä Pariisin salongissa oli vuonna 1822. Vuoden 1824 näyttelyssä, jossa oli esillä runsaasti englantilaisten taiteilijoiden töitä, Bonington voitti kultamitalin yhdessä John Constablen ja Copley Fieldingin kanssa. Bonington perehtyi seuraavaksi Constablen tuotantoon ja vuonna 1825 hän matkusti Lontooseen yhdessä Delacroix’n kanssa. Siellä Bonington otti vaikutteita John Turnerin tyylistä ja innostui muotiin nousseesta historiamaalauksesta.
Bonington palasi Englannista aluksi Pariisiin ja jakoi jonkin aikaa ateljeen Delacroix’n kanssa. He tuottivat tuona aikana samantapaisia töitä, joiden aiheet olivat usein itämaisia tai keskiaikaisia. Vuonna 1826 Bonington vieraili Venetsiassa. Hänen näyttelynsä Lontoossa vuosina 1826 ja 1828 saavuttivat suuren suosion. Hän kuitenkin kuoli pian tämän jälkeen keuhkotautiin vain 25-vuotiaana. Hänen ateljeensa oli viime vaiheessa Pariisissa, mutta hän kuoli ollessaan matkalla Lontoossa.
Taide ja vaikutus

Bonington oli uuden romanttisen tyylin taitaja ja hän kehitti sekä vesiväri- että öljymaalauksen tekniikkaa. Myös värien käyttäjänä hän oli taitava. Hänen historia-aiheisten öljymaalaustensa on sanottu edustaneen uudenlaista synteesiä flaamilaisten ja venetsialaisten mestareiden tekniikoista. Tosin Boningtonin öljymaalausten on sanottu kalvenneen hänen vesiväritöidensä monipuolisuuden ja spontaaniuden rinnalla. Lisäksi hän kokeili uutta ilmaisumuotoa, litografiaa. Boningtonin vaikutus kuvataiteeseen varsinkin Englannissa ja Ranskassa muodostui suorastaan suhteettomaksi hänen lyhyeksi jääneeseen uraansa nähden. Monet ranskalaiset taiteilijat ottivat oppia Boningtonin maalausten taitavasta valon käytöstä. Delacroix, Theodore Gericault ja Eugène Isabey saivat innoitusta hänen vesiväritöidensä spontaaniudesta ja värien käytöstä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Richard Parkes Bonington Wikimedia Commonsissa
Royal Hospital (Chelsea)

| Royal Hospital Chelsea |
| --- | --- |
 Ilmakuva Royal Hospitalista.
Sijainti:  Kensington and Chelsea, Yhdistynyt kuningaskunta
Koordinaatit:  51°29′11″N 0°09′28″W﻿ / ﻿51.4864°N 0.1578°W﻿ / 51.4864; -0.1578
Rakennustyyppi:  Sairaala, sotahistoriallinen museo ja hospitaali
Valmistumisvuosi:  1682
 fiRoyal Hospital Chelsea 
Royal Hospital on Lontoon Chelseassa sijaitseva vanhainkoti, joka on tarkoitettu Britannian armeijan sotaveteraaneille. Talon noin kolmestasadasta asukkaasta käytetään nimitystä Chelsea Pensioners. He ovat palvelleet muun muassa toisessa maailmansodassa, Korean sodassa, Falklandin sodassa, Pohjois-Irlannin konfliktissa ja Kyproksen rauhanturvaoperaatiossa.
Royal Hospitalin suunnitteli Sir Christopher Wren kuningas Kaarle II:n määräyksestä ja se valmistui Thamesin rannalle Chelseaan vuonna 1692. Rakennukseen on majoitettu koko sen olemassaolon ajan sotaveteraaneita. Sairaalakompleksille on myönnetty osittain Grade I- ja osittain Grade II -luokan suojelukohteen asema.
Royal Hospitalin alueella on järjestetty vuodesta 1913 lähtien Britannian johtava puutarhanäyttely Chelsea Flower Show. Sen maille on haudattu Britannian entisen pääministerin Margaret Thatcherin ja hänen puolisonsa Denis Thatcherin tuhkat.
Historia

Kaarle II muurasi Royal Hospitalin peruskiven vuonna 1682, mutta ensimmäiset veteraanit pääsivät muuttamaan sen tiloihin vasta kymmenen vuotta myöhemmin. Rakennuksen pääarkkitehtinä toimi Christopher Wren, ja sairaalan toiminnan organisoimisesta vastasivat armeijan kassanhoitaja Stephen Fox ja virkamies John Evelyn.
Sairaalaa ympäröivän puutarhan rakentaminen aloitettiin 1687 ja se valmistui viisi vuotta myöhemmin. Sairaalan pohjoispuolelle tuli suuri, muurin ympäröimä piha-alue Burton’s Court. Wrenin kunnianhimoisimmat suunnitelmat sijoittuivat kuitenkin rakennuksen eteläpuolelle, jonne rakennettiin valtavan tukimuurin varaan koko julkisivun levyinen terassi. Terassi toimi käytännössä kivijalkana sen päälle rakennetuille rakennuksille. Terassilta rakennettiin Thamesin rantaan 24 metrin pituinen pengertie, jonka molemmille puolille tuli kaksi L-kirjaimen muotoista kanavaa sekä keittiöpuutarhoita.
Vuonna 1688 Royal Hospitalin kassanhoitaja ja ensimmäinen Ranelagh’n jaarli Richard Jones alkoi rakentaa sairaalan maille Ranelagh Housea ja onnistui myöhemmin solmimaan pitkän vuokrasopimuksen taloa ympäröivistä maista. Hän kuoli varattomana vuonna 1712, minkä jälkeen Ranelagh House ja sitä ympäröivät puutarhat pääsivät ränsistymään. Vuonna 1741 alueesta kunnostettiin julkinen huvipuisto Ranelagh Gardens, jonne arkkitehti William Jones suunnitteli näyttävän rotundan, kanavan, lammen, kiinalaistyylisen sillan ja temppeleitä. Puisto suljettiin vuonna 1803, jolloin Ranelagh House ja rotunda purettiin ja maat palautettiin Royal Hospitalille.
1800-luvun puolivälissä Royal Hospitalin lähistöllä käynnistyi Chelsea Embankmentin rakentaminen ja muita suuria rakennushankkeita. 
Burton’s Courtin halki rakennettiin 1845 Royal Hospital Road, joka erotti sen muusta sairaala-alueesta. Sairaalaa ympäröiviä maita kunnostettiin ja Ranelagh Gardens avattiin jälleen julkisena puistoalueena 1849. Puistoalueen ja Thamesin erotti toisistaan vuonna 1874 valmistunut Chelsea Embankment. Burton’s Court annettiin 1888 harjoittelupaikaksi Lontoon varuskunnalle.
Toisen maailmansodan aikana Royal Hospital joutui ilmahyökkäysten kohteeksi. Saksalaiset pommittivat sen sairastuvan korjauskelvottomaksi 16. huhtikuuta 1941 ja tuhosivat koillissiiven V2-ohjuksella 3. tammikuuta 1945. Alueelle tehtiin kaikkiaan 29 iskua, joissa kuoli 21 ja haavoittui 33 ihmistä.
Royal Hospital on yhä kruunun omistuksessa. Päärakennuksen eteläpuolinen puistoalue on pelkästään vanhainkodin asukkaiden käytössä, mutta sen eteläpuolinen nurmialue on avoinna suurelle yleisölle. Vuodesta 1913 nurmialuetta on käytetty Royal Horticultural Societyn toukokuussa järjestämän Chelsea Flower Show’n tapahtumapaikkana.
Re’imin musiikkifestivaalin joukkosurma

| Re’imin musiikkifestivaalin joukkosurma |
| --- | --- |
 Hyökkäyksessä vaurioituneita ja hylättyjä autoja.
Paikka:  Re’im, Israel  31°23′52″N, 34°28′18″E
Kohde:  festivaaleilla juhlineet siviilit
Ajankohta:  7. lokakuuta 2023  n. 7.00  (UTC+3)
Iskutyyppi:  joukkoammuskelu
Kuolleita:  364
Epäilty/epäillyt:  Hamas
Re’imin musiikkifestivaalin joukkosurma tapahtui 7. lokakuuta 2023 osana Hamasin hyökkäystä Israeliin. Gazan kaistalta saapuneet Hamasin taistelijat hyökkäsivät "Supernova Sukkot Gathering" -musiikkifestivaalin festivaalialueelle ja tulittivat juhlijoita.
Israelilainen avustusjärjestö Zaka ilmoitti aluksi löytäneensä musiikkifestivaalin alueelta ainakin 260 ruumista. Marraskuussa lopulliseksi kuolonuhrien määräksi ilmoitettiin 364. Lisäksi 40 festivaaleille osallistunutta otettiin panttivangiksi ja kuljetettiin Gazaan.
Festivaalit

Noin viiden kilometrin päässä Gazan rajasta järjestettiin elektronisen trance-musiikin Supernova Sukkot Gathering -niminen ulkoilmatapahtuma. Tapahtuma alkoi 6. lokakuuta ja sen oli tarkoitus kestää koko viikonloppu. Juhlijoita paikalla oli muutama tuhat, enimmäkseen nuoria.
Hyökkäys

Isku festivaaleille oli yksi ensimmäisiä Hamasin Israeliin tekemän hyökkäyksen tapahtumia. Aamulla 7. lokakuuta joitakin kymmeniä Hamasin taistelijoita saapui alueelle pakettiautoilla. Jotkut taistelijoista tulivat Gazasta rajan yli moottoroiduilla varjoliitimillä. Jo aiemmin Hamasin Israeliin ampumien rakettien räjähdysten äänet eivät olleet paikalla olleiden mukaan kuuluneet festivaalien kovan musiikin takia. Sähköjen katkettua alueella soivat hälytyssireenit ja ihmisiä käskettiin ensin suojautumaan, sitten pakenemaan.
Hamasin taistelijat tulittivat juhlijoita joka suuntaan. Juhlijat pakenivat avoimella alueella paniikissa ja ihmisiä ammuttiin autoihinsa. Liikenne tukkeutui täysin. Jotkut yrittivät piiloutua alueen pensaikkoihin. Piiloutuneet joutuivat odottamaan noin 4–5 tuntia israelilaisten joukkojen ja lääkintähenkilöstön tuloa.
Iskussa sai surmansa 364 henkilöä, joista 17 oli poliiseja. Lisäksi 40 henkilöä otettiin panttivangiksi.
Hamasin vastaus

Hamasin puhemiehen Basem Naimin mukaan hyökkäys ei kohdistunut siviileihin. Hamas ei pidä tavallisia israelilaisia siviileinä, koska katsoo heidän osallistuvan palestiinalaisten sortamiseen.
Hyökkääjiltä jääneitä aseita.
Québec City Jean Lesagen kansainvälinen lentoasema

Québec City Jean Lesagen kansainvälinen lentoasema (ransk. Aéroport international Jean-Lesage de Québec, tunnetaan myös nimellä: Québec/Jean Lesage International Airport; IATA: YQB, ICAO: CYQB) sijaitsee noin 11 kilometriä lounaaseen Québecin kaupungista Québecin provinssissa, Kanadassa.
Lentoaseman kautta kulki 1 022 862 matkustajaa vuonna 2008. Matkustajamäärä oli 17 % suurempi kuin edellisenä vuonna.
Historia

Kaksi vuotta Charles Lindberghin välilaskuttoman lennon Atlantin ylitse vuonna 1927 Québeciin rakennettiin ensimmäiset lentokonehangaarit. Lentokenttää käytettiin pääasiassa talvisaikaan postin kuljettamiseen. Vuonna 1943 lentoaseman kiitoteille ja rullausteille asennettiin valaistus. Candian Pacific Airlines oli ensimmäinen kaupallinen yhtiö, jolla oli reittiliikennettä Montréalin, Québecin, Mont-Jolin ja Sept-Îlesin välillä. 1950-luvun puolessa välissä Trans-Canada Air Lines ja Quebecair aloittivat reittiliikenteen asemalle. 17. joulukuuta 1954 lentoaseman ensimmäinen matkustajaterminaali avattiin käyttöön. Ensimmäiset suihkukoneet aloittivat liikennöinnin asemalle 1964. Vuonna 1973 asemalle valmistui uusi terminaalirakennus. Vuosina 1981, 1982 ja 1984 asemalla suoritettiin useita perusparannuksia ja rakennettiin uusia yhdysteita sekä lentokoneramppeja. Vuonna lentoaseman uudeksi nimeksi valittiin "Jean Lesagen kansainvälinen lentoasema" ja muutettiin nykyiseen muotoonsa vuonna 2008.
Lentoyhtiöt ja kohteet > Matkustajaliikenne

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Air Canada Jazz: Gaspé, Magdalen Islands, Montreal-Trudeau, Ottawa, Sept-Îles, Toronto-Pearson
Air Creebec: Alma, Bagotville, Baie-James, Montreal-Trudeau, Val-d'Or
Air Inuit: Schefferville, Baie James, Kuujjuaq, Kangirsuk, Montreal-Trudeau, Quaqtaq, Kangiqsujuaq
Skyjet: (bisnesmatkoja)
Air Labrador: Baie-Comeau, Moncton, Rouyn-Noranda, Sept-Îles, St-John's, Val-d'Or, Wabush
Aeropro: Farmingdale, Montreal-Trudeau, Ottawa-Gatineau, Saint John, Sept-Îles (tilauslentoja)
Air Satellite: Baie-Comeau, Havre-St-Pierre, Rouyn-Noranda, Rimouski, Sept-Îles
Air Transat: Cancun, Fort Lauderdale, Holguín, Paris-Charles de Gaulle, Puerto Plata, Punta Cana, Santa Clara, Varadero (kausittainen)
CanJet: Cancun, Fort Lauderdale, La Romana, Montego Bay, Orlando, Puerto Plata, Punta Cana, Santa Clara, Varadero (tilauslentoja)
Continental Express, Chautauqua Airlinesin kalustolla: Cleveland (kausittainen)
Continental Express, ExpressJet Airlinesin kalustolla: Newark
Corsairfly: Nantes (kausittainen), Paris-Orly (kausittainen)
Hydro-Québec: Bagotville, Montreal-Trudeau
Nolinor Aviation: Montreal-Trudeau (tilauslentoja)
Northwest Airlink, Pinnacle Airlinesin kalustolla: Detroit
Pascan Aviation: Baie-Comeau, Bonaventure, Magdalen Islands, Mont-Joli, Montreal-Saint-Hubert, Ottawa-Gatineau (tilauslentoja), Sept-Îles
Porter Airlines: Halifax (kausittainen), Toronto-City Centre
Sunwing Airlines: Camaguey, Cayo Coco, Cayo Largo, Cancun, Holguín, Puerto Plata, Punta Cana, Samana, Varadero (kausittainen)
United Express, SkyWest Airlinesin kalustolla: Chicago-O'Hare
Voyageur Airways: Mont-Tremblant (tilauslentoja)
WestJet: Toronto-Pearson
Lentoyhtiöt ja kohteet > Rahtilentoyhtiöt

| Lentoyhtiö | Kohteet |
| --- | --- |
Air Georgian: Montreal-Mirabel
FedEx Express, Morningstar Air Expressin kalustolla: Montreal-Mirabel
Skylink Aviation: Montreal-Mirabel
Saint-Cirq-Lapopie

Saint-Cirq-Lapopien kylä
Saint-Cirq-Lapopie on kunta Lotin departementissa Midi-Pyrénées’n hallintoalueella Ranskassa. Kunnan väkiluku vuonna 2006 oli 215. Saint-Cirq-Lapopien pinta-ala on 18 km².
Kunta on valittu kauneimpien ranskalaiskylien Les Plus Beaux Villages de France -järjestön jäseneksi. Vuonna 2012 se voitti France 2 -televisiokanavan ohjelmasarjassa yleisöäänestyksen ”ranskalaisten suosikkikylänä” (ransk. Le village préféré des français).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-Cirq-Lapopie Wikimedia Commonsissa
Kunnan sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Ranskan 1. mekanisoitu prikaati

| 1>  mekanisoitu prikaati |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1999 - 2015
Valtio:   Ranska
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Panssari
Osa joukkoa:  CFAT
Koko:  5 700 sotilasta
Tukikohta:  Chalons-en-Champagne
Motto:  Nomine et virtute prima
1. mekanisoitu prikaati (ransk. 1re brigade mécanisée, 1re BM) oli Ranskan maavoimien yhtymä, joka jatkoi toisessa maailmansodassa perustetun 1. panssaridivisioonan perinteitä.
Historia

Ranskan maavoimien Saksassa olleiden joukkojen uudelleen järjestelyssä vuonna 1999 1. panssaridivisioona  lakkautettiin. Divisioonan perinteet siirrettiin Chalons-en-Champagnessa perustetulle 1. mekanisoidulle prikaatille, joka osallistui operaatio Tridentiin Kosovossa vuonna 1999.
Prikaati lakkautettiin 21. heinäkuuta 2015.
Kokoonpano

Prikaatiin kuului noin 5 700 henkeä, jotka oli jaettu kuuteen rykmenttiin ja kolmeen prikaatin yksikköön.
1. Spahirykmentti Valencessa, joka oli varustettu pyörin liikkuvin panssariajoneuvoin AMX 10 RC ja ERC 90
1. Tirailleur rykmentti Epinalissa, jonka kalustona VBCI
1. merijalkaväen tykistörykmentti Laonissa, jonka kalustona kaksitoista CAESAR haupitsia ja kuusitoista 120 mm RTF1 heitintä
402 tykistörykmentti Chalons-en-Champagnessa
3. pioneerirykmentti Charleville-Mezieres'ssä
1. esikunta- ja viestikommpania Chalons-en-Champagnessa
tiedustelueskadroona
tulenjohtopatteri
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:1st Mechanised Brigade (France)
Käännös suomeksi
Ritvala

Ritvala on kylä entisessä Sääksmäen pitäjässä, joka kuuluu nykyään Valkeakosken kaupunkiin.
Ritvalassa on asuttu jo kivikaudella, ja sen kylähistoria ulottuu esihistorian hämäriin. Ritvala oli keskiajalta aina 1700-luvulle koko valtavan Sääksmäen kihlakunnan suurin kylä.
Ritvala on tunnettu helluntain helkajuhlistaan.
Ritvalan postinumero on 37720.
Salainen palvelu

Salainen palvelu voi viitata muun muassa seuraaviin:
Yhdysvaltain salainen palvelu (United States Secret Service)
Secret Intelligence Service, Yhdistyneen kuningaskunnan ulkomaan tiedustelupalvelu
Ryō Chōnan

| Ryō Chōnan> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. lokakuuta 1976 (ikä 48) Tsuruoka, Yamagatan prefektuuri
Kansalaisuus:   Japani
Vapaaottelija
Lempinimi:  Piranha
Aktiivisena:  2001–2013
Pituus:  175 cm
Paino:  77 kg
Kätisyys:  oikea
Taistelutyyli:  Kyokushin, lukkopaini
Tilastot
Ottelut:  35
Voitot:  22
– tyrmäyksellä:  7
– luovutuksella:  2
– päätöksellä:  13
Tappiot:  13
– tyrmäyksellä:  4
– luovutuksella:  1
– päätöksellä:  8
Aiheesta muualla
ryo-chonan.com/main.html
Ryō Chōnan (jap. 長南 亮, s. 8. lokakuuta 1976 Tsuruoka, Yamagatan prefektuuri) on japanilainen uransa lopettanut vapaaottelija. Hän otteli urallaan muun muassa Pancrasessa, Deepissä, Pridessa ja UFC:ssä. Chōnan voitti Deepin keski- ja välisarjan mestaruudet. Parhaiten hänet tunnetaan kiertävästä polvilukkovoitostaan Anderson Silvaa vastaan.
Vapaaottelu-ura

Chōnan aloitti harjoitella kyokushinia opiskellessaan lukiossa. Opiskelun jälkeen hän työskenteli rakennusmiehenä Tokiossa, kunnes muutti Thaimaahan harjoittelemaan thainyrkkeilyä. Ystävänsä kehotuksesta Chōnan päätti viimein kokeilla vapaaottelua. Ensimmäisen ottelunsa Chōnan kävi Pancrase: 2001 Neo-Blood Tournament Eliminations -tapahtumassa 5. toukokuuta 2001. Hikaru Satōta vastaan käyty ottelu päättyi Chōnanin tappioon tuomariäänin.
Vapaaottelu-ura > DEEP ja Pride

Ensimmäisen ottelun jälkeen hän siirtyi ottelemaan Deep-promootioon. Chōnan kohtasi ensimmäisessä ottelussaan Takaku Fuken DEEP: 3rd Impact -tapahtumassa. Chōnan voitti ottelun tuomariäänin. DEEP: 4th Impact -tapahtumassa hän voitti toisen ottelunsa Kenji Akiyamaa vastaan luovutuksella. Chōnan koki lopulta ensimmäisen tappionsa Deepissä Eiji Ishikawalle tuomariäänin. Syyskuussa 2003 Chōnan otteli Shooton entistä välisarjan mestaria Hayato Sakuraita vastaan DEEP: 12th Impact -tapahtumassa. Chōnan voitti ottelun lääkärin keskeytyksellä.
Chōnan sai tilaisuuden otella Pridessa toukokuussa 2004 PRIDE Bushido 3 -tapahtumassa. Chōnan otteli Pancrasen keskisarjan mestaria Ricardo Almeidaa vastaan, jolle hän hävisi tuomariäänin. Toisessa ottelussaan Chōnan sai vastaansa UFC: entisen välisarjan mestarin Carlos Newtonin. PRIDE Bushido 5 -tapahtumassa käyty ottelu päättyi Chōnanin voittoon tuomariäänin. Seuraavaksi Chōnan sai vastaansa uuden Cage Ragen keskisarjan mestarin Anderson Silvan. 31. joulukuuta 2004 käyty ottelu jäi Pride Shockwave 2004 -tapahtuman historiaan, kun Chōnan voitti ottelun kiertävällä polvilukolla kolmannessa erässä. Ottelun jälkeen Chōnan sai useita huomionosoituksia voitostaan. Muun muassa MMAFighting, Bleacher Report ja Sports Illustrated palkitsivat hänet vuoden luovutusvoitosta Silvaa vastaan. Chōnan otteli sen jälkeen Deepissä ja kohtasi Roan Carneiron. Helmikuussa 2005 käyty ottelu päättyi Chōnanin voittoon teknisellä tyrmäyksellä, Carneiron saatua vekin.
Toukokuussa 2005 Chōnan palasi takaisin Prideen ja voitti tuomariäänin Nino Schembrin. Seuraavaksi Chōnan sai vastaansa kaksi entistä UFC-ottelijaa Phil Baronin ja Dan Hendersonin. Chōnan hävisi molemmat ottelunsa tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Tappioiden jälkeen Chōnan sai tilaisuuden otella Deepin keskisarjan mestaruudesta puolustavaa mestaria Ryūta Sakuraita vastaan. DEEP: 23 Impact -tapahtumassa käyty ottelu päättyi Chōnanin voittoon teknisellä tyrmäyksellä Sakurain saadessa vekin. Mestaruuden jälkeen Chōnan osallistui Priden järjestämään välisarjan turnaukseen. Chōnan voitti avauskierroksellaan King of the Cage keskisarjan mestarin Joey Villaseñorin hajaäänin. Toisella kierroksella Chōnanin turnaus päättyi hävittyään Paulo Filholle käsilukolla.
Priden välisarjan turnauksen jälkeen Chōnan palasi puolustamaan Deepin keskisarjan mestaruuttaan. Hän sai vastaansa Ryūta Sakurain, jolta hän oli alun perin voittanut mestaruuden. Chōnan voitti tälläkin kertaa kaksikon välisen kamppailun tuomariäänin. Chōnan vaihtoi painoluokkaa alemmaksi ja otteli Seo Do Wongia vastaan DEEP: DEEP in Yamagata -tapahtumassa. Chōnan voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä.
Vapaaottelu-ura > UFC

Syyskuussa 2007 UFC ilmoitti tehneensä sopimuksen Chōnanin kanssa. Hän otteli ensimmäisen kerran 17. marraskuuta 2007 UFC 78 -tapahtumassa Karo Parisyania vastaan. Chōnan hävisi ottelun tuomariäänin. Toisessa ottelussa Chōnan sai vastaansa Roan Carneiron, jota vastaan hän oli otellut voitokkaasi Deepissä. Syyskuussa 2008 käyty ottelu päättyi Chōnanin voittoon hajaäänin.
Saavutukset > Vapaaottelu

Deep
Keskisarjan mestaruus (kerran, puolusti kerran)
Välisarjan mestaruus (kerran)
Saavutukset > Lukkopaini

U-FILE Style-G raskaansarjan turnaus
Mestaruus: 2002
Saavutukset > Muut

MMAFighting
Vuoden 2004 keskisarjan ottelija
Vuoden 2004 paras luovutusvoitto (Anderson Silvaa vastaan, 31.12.2004)
Sherdog
2005 Vuoden luovutusvoitto (Anderson Silvaa vastaan, 31.12.2004)
Sports Illustrated
2000-luvun luovutusvoitto (Anderson Silvaa vastaan, 31.12.2004)
2000-luvun yhden hetken ihme
Bleacher Report
2000-luvun luovutusvoitto (Anderson Silvaa vastaan, 31.12.2004)
Rokki Diggari

| Rokki Diggari |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jouko Lehmuskallio
Käsikirjoittaja:  Jouko Lehmuskallio ja Mikko Kuoppamäki
Tuottaja:  Jouko Lehmuskallio ja Mikko Kuoppamäki
Kuvaaja:  Jouko Lehmuskallio
Leikkaaja:  Jouko Lehmuskallio
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  Art Films Only
Ensi-ilta:  25. syyskuuta 1981
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Katsojat:  4 965
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rokki Diggari (myös Rokkidiggari) on vuonna 1981 ensi-iltaan tullut suomalainen musiikkielokuva, jonka on ohjannut Jouko Lehmuskallio. Sen näki teattereissa vain noin 5 000 katsojaa. Neljällä paikkakunnalla olleen ensi-illan jälkeen suurimmista kaupungeista Jyväskylän, Oulun, Porin ja Vaasan elokuvateatterit eivät ottaneet sitä lainkaan ohjelmistoonsa. Myöskään kriitikot eivät pitäneet elokuvasta.
Rokki Diggarin pääosassa nähdään ainoassa elokuvaroolissaan keravalainen ravintoloitsija Kaj Mannerheimo, joka tunnetaan myös Puistobluesin perustajana sekä kunnallispoliitikkona. Musiikkia elokuvassa kuullaan muun muassa Hurriganesilta ja Sleepy Sleepersiltä. Mukana on myös Jim Pembroken lyhytaikaiseksi jäänyt kokoonpano Jimbo, joka esittää elokuvan tunnuskappaleen.