Seima-Turbino-ilmiö
Esineryhmiä

Seima-Turbino-ilmiön kehittäjät ovat todennäköisesti saaneet oppia tinapronssilla valamiseen etelän suunnalta samanaikaisen BMAC-kulttuurikompleksin kautta. Nämä tunsivat vahavalutekniikan ja tinapronssin edut. Ei kuitenkaan tiedetä, mistä esikuvista kauppatavaraksi muodostuneet tunnusomaiset esineet ovat kehittyneet. Ne voivat olla myös oma innovaatio.
Ennen Seima-Turbino-ilmiötä sen leviämisalueella valmistettiin pronssiesineitä paikallisilla tavoilla. Abaševon kulttuurin vientituote oli Belajajoen jokilaakson maanpinnalta kaivettava kupari, jota käyttivät myös ympäristön muut kulttuurit. Kuparista valmistettiin arseenipronssia, josta pääosa esineistöstä valmistettiin. Alueella sijaitsee myös kupari-hopea-malmioita, joista valmistettiin hopeaesineitä tai hopeapronssiesineitä. Näitä pronssilajeja valmistettiin Sintaštan kulttuurin ja Petrovkan kulttuurin parissa. Keihäät, taltat ja putkikirveet valmistettiin ensin levyksi, ja takomalla muotoiltiin putkimainen holkki puuvarteen kiinnittämistä varten. Edellisten metalliseosten lisäksi käytettiin paikallista kultaa esineiden koristeluun. Täällä valmistettiin pronssista myös laakakirveitä. Seima-Turbino-ilmiön kauppaverkosto toimi parisataa vuotta näiden rinnalla ja alkoi vaikuttamaan näiden tuottamaan esineistöön. Kauppiaat esittelivät tinapronssin, joka oli helpompaa valaa esineiksi. Lisäksi Seima-Turbinon valinmuotit olivat sillä tavalla kehittyneempiä, että kiinnitysholkki valettiin valmiiksi eikä kiinnityssiivekkeitä tarvinnut enää taivuttaa putkeksi. Tällä tekniikalla tehty uutuustuote oli putkikirves, jonka käytettävyys edusti uutta tasoa vanhoihin kirvestyyppeihin nähden. Ihastusta olivat aiheuttaneet vahavalutekniikalla toteutetut koristeet esimerkiksi käyräselkäisissä veitsissä. Tuotteet olivat lisäksi ohutseinäisempiä, joten metallia kului niihin vähemmän. Seima-Turbino-ilmiön tuotteet kävivät hyvin kaupaksi, ja niitä alettiin matkia kaikissa aron kauppaa käyvissä kulttuureissa. Sintaštan kulttuurissa siirryttiin arseenipronssista tina-arseenipronssiin ja tinapronssiin. Heiltä tekniikoiden oppimiseen kului 100–200 vuotta, samalla kun Seima-Turbino-väestö sulautui paikalliseen.
Eräs tunnusomainen esinetyyppi on putkikirves, jollainen ei arolla ollut aikaisemmin tunnettu. Niitä on ollut olemassa samus-kižirovilainen putkikirves, jota löytyy vain Uralin itäpuolisilta kaivauspaikoilta. Yleisempää seima-rostovkalaista putkikirvestä löytyy Uralin molemmilta puolilta ja idässä aina Altaille saakka. Myöhäisin malli on turbinolainen putkikirves, jota tavataan vain Uralin länsipuolen kaivauspaikoilta. Putkikirves on toiminut monissa kulttuureissa esikuvana, ja siitä on kehittynyt pitkäikäinen ja monimuotoinen esineryhmä, joka levisi lähes jokaiseen Euraasian kolkkaan.
Seima-turbinolainen keihäänkärki on sekin käynyt läpi muotoilun kehityskaaren. Keihäänkärjille yhteistä on putkiholkki, joka on valettu terään kiinteästi kiinni. Holkkiin on työnnetty kartion muotoon teroitettu puuvarsi. Holkin sivulla on ollut yksi tai kaksi lenkkiä, jolla kärki sidottiin narulla kiinni varteen. Terä on pajunlehden muotoinen, ja terän pituussuunnassa kummallakin puolella on "ruode" eli sen rakennetta vahvistava harjanne. Harjanne on yleensä teräväreunainen, ja holkin tyvessä on vanhimmissa esineissä harjanteissa haarukkamainen ruohonlehtikuvio. Vanhemmissa malleissa työntyy terän juuressa sivulle siipimäinen koukku, jolla on voinut tarttua johonkin kiinni. Koukkumainen lisäke esiintyy Uralin itäpuolisissa löydöissä, ja nuoremmista malleista koukku puuttuu. Tunnusomainen koriste on lenkin kohdalla 3–4 rengaskuviota, jotka kiertävät holkkia rinnakkain.
Löytöaineistossa toistuu melko pitkä veitsi tai väkipuukko. Niitä kutsutaan joskus tikareiksi, mutta ne ovat useimmiten yksiteräisiä. Veitset valettiin litteän muotoisiksi, ja ne ovat yleensä yksiteräisiä. Terän hamarapuoli on ulospäin ja teräpuoli sisäänpäin kaareva. Terää on valamisen jälkeen taottu litteäksi ja hiottu teräväksi. Kahva ja terä on valettu samaan kappaleeseen. Kahvassa on usein koristekuviona ympäri kiedotun narun mallinen kuvio. Koska kahvakin on litteä, on kahvaan voinut kietoa paksuntavaa narua tai nahkaa. Kahvan ponsi on koristeltu hevoskuviolla, mutta harvemmin on koristeeksi valittu muita eläimiä.