stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Grover Cleveland

| Grover Cleveland |
| --- | --- |

Yhdysvaltain 22. ja 24. presidentti
 4. maaliskuuta 1893 – 4. maaliskuuta 1897  
Varapresidentti:  Adlai E. Stevenson (1893–1897)
Edeltäjä:  Benjamin Harrison
Seuraaja:  William McKinley
 4. maaliskuuta 1885 – 4. maaliskuuta 1889  
Varapresidentti:  Thomas A. Hendricks (1885, kuoli virassaan)
Edeltäjä:  Chester A. Arthur
Seuraaja:  Benjamin Harrison
New Yorkin 28. kuvernööri
 1. tammikuuta 1883 – 6.  tammikuuta 1885  
Varakuvernööri:  David B. Hill
Edeltäjä:  Alonzo B. Cornell
Seuraaja:  David B. Hill
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. maaliskuuta 1837 Caldwell, New Jersey
Kuollut: 24. kesäkuuta 1908 (71 vuotta) Princeton, New Jersey
Ammatti:  lakimies
Puoliso:  Frances FolsomCleveland
Tiedot
Puolue:  Demokraatit
Uskonto:  presbyteeri
 Nimikirjoitus
Stephen Grover Cleveland (18. maaliskuuta 1837 – 24. kesäkuuta 1908) oli Yhdysvaltain 22. (1885–1889) ja 24. (1893–1897) presidentti. Hän oli ennen vuonna 2024 uudelleen valittua Donald Trumpia ainoa virassa jatkanut presidentti, joka ei ollut presidenttinä kahdella kaudellaan yhtäjaksoisesti.
Ennen presidentiksi nousuaan Cleveland toimi Buffalon pormestarina ja New Yorkin kuvernöörinä. Kuvernöörinä Cleveland tuli tunnetuksi silloisen poliittisen järjestelmän vastustajana ja ahkerana veto-oikeuden käyttäjänä. Cleveland ei palvellut lainkaan Yhdysvaltain sisällissodassa, vaan palkkasi itselleen puolalaisen sijaisen.
Ensimmäisellä presidenttikaudellaan Cleveland pyrki vähentämään hallituksen menoja ja pienentämään suojatulleja. Clevelandia ei valittu suoraan toiselle kaudelle, vaan hänen ensimmäisen kautensa jälkeen presidenttinä toimi Benjamin Harrison. Neljä vuotta myöhemmin Cleveland kuitenkin voitti Harrisonin vaaleissa ja sai näin toisenkin presidenttikauden. Clevelandin toista kautta varjostivat kuitenkin paha talouskriisi sekä Clevelandin ristiriitaiset näkemykset yhteiskunnallisissa asioissa.
Nuoruus

Stephen Grover Cleveland syntyi 18. maaliskuuta 1837 Caldwellissa New Jerseyssä. Hän oli vanhempiensa, presbyteeripappi Richard Falleyn ja Anne Neal Clevelandin kahdeksasta lapsesta viides. Vuonna 1841 Grover muutti perheensä kanssa New Yorkin osavaltioon, jossa hänen isänsä työskenteli eri seurakuntien palveluksessa.
Grover lopetti koulun ja alkoi työskennellä ansaitakseen rahaa perheelleen, kun hänen isänsä oli kuollut 1853. Hän ei päässyt opiskelemaan collegeen ja työskenteli opettajana sokeille tarkoitetussa koulussa New Yorkissa ja asianajotoimiston apulaisena Buffalossa. Toimittuaan asianajotoimistossa useita vuosia Cleveland sai luvan lakimiehen ammatinharjoittamiseen New Yorkin osavaltiossa vuonna 1859. Kolme vuotta myöhemmin hän perusti oman toimistonsa.
Cleveland ei palvellut Yhdysvaltain sisällissodassa, vaan palkkasi itselleen Enrollment Actin nojalla puolalaisen sijaisen suorittamaan asevelvollisuuttaan.
Ura poliitikkona

Grover Cleveland pääsi ensimmäisen kerran mukaan politiikkaan, kun hänet valittiin kahden vuoden kaudelle Erien piirikunnan seriffiksi vuonna 1871. Seriffinä hän pani täytäntöön kolme kuolemantuomiota, kun hän määräsi kolme murhaajaa hirtettäväksi. Seriffikautensa päätyttyä Cleveland jatkoi opintojaan lain parissa. Vuonna 1881 Cleveland pyrki Buffalon pormestariksi. Kaupungin hallinto oli tuolloin hyvin korruptoitunut, ja uudistusmielisenä pidetty Cleveland voitti vaalit. Virkaanastumisensa jälkeen Cleveland niitti mainetta vallitsevan poliittisen järjestelmän vastustajana, ja hänen suosionsa nousi räjähdysmäisesti.
Vuonna 1883 Clevelandista tuli New Yorkin osavaltion kuvernööri. Cleveland käytti veto-oikeuttaan ahkerasti: ensimmäisen kahden kuvernöörikuukautensa aikana hän esti kahdeksan New Yorkin parlamentin hyväksymää lakiehdotusta. Vaikka Clevelandin suosio kansan keskuudessa nousi jatkuvasti, hän sai paljon vastustajia myös oman puolueensa vanhoillisista poliitikoista. Erityisesti Tammany Hall -niminen organisaatio, johon valtaosa New Yorkin merkittävimmistä demokraattipoliitikoista kuului, vastusti Clevelandia ankarasti. Uudistusmielisten republikaanien, kuten tulevan presidentin Theodore Rooseveltin, silmissä Clevelandia kuitenkin arvostettiin.
Ensimmäinen kausi presidenttinä

Vuonna 1884 Cleveland voitti demokraattien esivaalit ja pääsi näin puolueen presidenttiehdokkaaksi republikaanien James G. Blainea vastaan. Vaalikampanjointi ehdokkaiden välillä oli poikkeuksellisen likaista, ja kumpikin ehdokas ryvettyi erilaisissa skandaaleissa. Blainea syytettiin useista finanssisotkuista, kun taas Cleveland joutui myöntämään maksavansa elatusapua naiselle, joka väitti Clevelandin olevan lapsensa isä. Cleveland voitti vaalit lopulta Mugwumps-nimisen republikaaniryhmän ansiosta. Mugwumpsit pitivät Blainea korruptoituneena ja kampanjoivat siksi vahvasti Clevelandin puolesta.
Presidenttinä Cleveland jatkoi edeltäjänsä Chester A. Arthurin linjaa siitä, että liittovaltion työntekijät tulee nimittää virkoihinsa taitojen, ei poliittisen taustan mukaan. Cleveland pyrki alentamaan hallituksen menoja ja käytti veto-oikeuttaan vielä ahkerammin kuin pormestarina. Ensimmäisellä kaudellaan hän käytti veto-oikeutta ennätykselliset 414 kertaa eli kaksi kertaa enemmän kuin aiemmat 21 presidenttiä yhteensä. Veto-oikeuden ahkeraa käyttöä selittää se, että sisällissodan jälkeen kongressi oli jatkuvasti korottanut sotaveteraanien eläkkeitä ja myöntänyt erikseen monille yksittäisille veteraaneille eläkkeen, jos nämä eivät muuten olleet oikeutettuja eläkkeeseen. Sotaveteraanien eläkkeiden korottaminen oli helppo tapa saada sotaveteraanien ääniä, mutta se tuli liittovaltiolle kalliiksi. Korruption vastustajana tunnettu Cleveland ei hyväksynyt yksittäisille ihmisille myönnettyjä poikkeustapauksia, vaan esti veto-oikeudellaan ison osan kongressin yksittäisille veteraaneille myöntämistä eläkkeistä. Ulkopolitiikassa Cleveland ajoi vahvasti kotimaista tuotantoa tukeneiden suojatullien pienentämistä.
Clevelandin suojatullipolitiikka koitui hänen kohtalokseen seuraavissa presidentinvaaleissa. Yhdysvaltain teollistuneen koillisosan työläiset pelkäsivät suojatullien alentamisen vievän heidän työpaikkansa ja äänestivät tämän takia republikaanien ehdokasta Benjamin Harrisonia. Harrison voitti vaalit ja nousi näin Yhdysvaltain 23. presidentiksi, vaikka saikin vähemmän ääniä mutta enemmän valitsijamiehiä kuin Cleveland. Vaalitappionsa jälkeen Cleveland vetäytyi kotikaupunkiinsa New Yorkiin ja toimi Harrisonin vaalikauden ajan asianajotoimistossa.
Toinen kausi presidenttinä

Vuonna 1892 Cleveland päätti pyrkiä uudelleen presidentiksi, vastassaan jälleen republikaanien Benjamin Harrison. Vaalikampanjointi oli vuoden 1884 vaaleihin verrattuna melko hillittyä. Harrisonin vaimo Caroline Harrison oli kuolemaisillaan tuberkuloosiin, minkä takia Benjamin ei juurikaan kampanjoinut itse. Kansa oli pääosin siirtynyt tukemaan suojatullien pienentämistä, minkä lisäksi myös Tammany Hall ryhtyi tukemaan Clevelandia. Cleveland voitti vaalit ja oli Yhdysvaltain ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa virassa jatkanut presidentti, joka ei ole palvellut yhtäjaksoisesti.
Clevelandin toinen presidenttikausi alkoi pahimmalla mahdollisella tavalla, kun Yhdysvalloissa alkoi maan siihenastisen historian pahin talouskriisi. Talouskriisin takia useat rautatieyhtiöt ajautuivat konkurssiin, pankit ajautuivat luottokriiseihin ja kaatuivat sekä arvopaperimarkkinat romahtivat. Talouskriisin seurauksena Yhdysvaltain työttömyysprosentti kohosi 19 prosenttiyksikköön ja hiili- ja liikenneala kärsivät pahoin suurista lakoista. Yhdysvaltain talous elpyi vasta Klondiken kultaryntäyksen alettua vuosien 1896–1897 vaihteessa.
Vuonna 1893 Havaijilla asuvat pääsääntöisesti valkoiset plantaasinomistajat tekivät vallankumouksen ja alkoivat vaatia saarten liittämistä osaksi Yhdysvaltoja. Cleveland tapasi Havaijin kruununprinsessan, Ka‘iulanin, Valkoisessa talossa ja määräsi senaattia lopettamaan liittämissopimuksen käsittelyn. Lisäksi hän valtuutti James H. Blountin tekemään selvityksen vallankaappauksesta, mikä päätyi siihen lopputulokseen, että kuningatar Lili‘uokalani pitäisi palauttaa valtaistuimelle. Havaijin vallan kaapannut väliaikaishallitus ei kuitenkaan suostunut tähän, eikä Cleveland halunnut käyttää voimakeinoja saadakseen tahtonsa läpi.
Clevelandin yhteiskunnalliset näkemykset olivat pitkälti ristiriitaisia. Vaikka Cleveland vastusti kiinalaisten maahanmuuttajien syrjintää lännessä, hän kannatti intiaanien sulauttamista valkoisten kulttuuriin, vastusti mustien ja valkoisten yhdenvertaisuutta sekä naisten äänioikeutta. Clevelandin suosio laski myös ammattiyhdistysliikkeiden keskuudessa, kun hän määräsi liittovaltion joukot keskeyttämään Pullmanin lakon.
Viimeiset vuodet ja kuolema

Syksyyn 1896 mennessä Cleveland oli jälleen tullut epäsuosituksi joidenkin oman puolueensa ryhmittymien keskuudessa. Osa demokraateista olisi silti halunnut Clevelandin hakevan kolmannelle presidenttikaudelle (presidenttikausien määrää ei oltu vielä tuolloin rajoitettu nykyiseen kahteen kauteen). Cleveland kuitenkin kieltäytyi, ja demokraattien ehdokkaaksi asetettiin edustajainhuoneessa palvellut William Jennings Bryan, joka hävisi vaalit republikaanien William McKinleylle.
Cleveland siirtyi 1897 viettämään eläkepäiviään Princetoniin, New Jerseyyn, missä hän toimi vuodesta 1901 aina kuolemaansa saakka Princetonin yliopiston hallituksessa. Cleveland ei pyynnöistä huolimatta pyrkinyt myöskään vuoden 1904 presidentinvaaleihin. Clevelandin terveys heikkeni loppuvuodesta 1907 nopeasti ja hän kuoli lopulta sydänkohtaukseen 24. kesäkuuta 1908. Hänen viimeisten sanojensa sanotaan olleen ”olen niin kovasti yrittänyt tehdä oikein” (engl. I have tried so hard to do right).
Yksityiselämä

Cleveland meni vuonna 1886 naimisiin Wells Collegessa opiskelleen, 27 vuotta itseään nuoremman Frances Folsomin kanssa. Vaikka Cleveland ei ollut ensimmäinen kesken presidenttikauden naimisiin mennyt, hän oli ensimmäinen presidentti, jonka vihkitilaisuus pidettiin Valkoisessa talossa. 21-vuotiaasta Francesista tuli näin Yhdysvaltain nuorin ensimmäinen nainen. Pari sai yhteensä viisi lasta.
Clevelandilla todettiin kesällä 1893 suussa syöpäkasvain. Koska presidentin huonon terveydentilan julki tulemisen pelättiin ruokkivan alkavaa lamaa, Cleveland lähti Oneida-jahdilla neljän päivän risteilylle New Yorkista Cape Codiin. Risteilyn aikana philadelphialaisen professori ja kirurgi W. W. Keenin johtama joukko kirurgeja poisti 90-minuuttisessa leikkauksessa kasvaimen, viisi hammasta ja osan leukaluusta Clevelandin suusta. Myöhemmin leikkauksessa anestesiasta vastannut hammaslääkäri vuoti tiedon leikkauksesta työnantajalleen ja tämä edelleen lehtimies E. J. Edwardsille. Edwards kuitenkin leimattiin huijariksi hänen julkistaessaan tapauksen The Philadelphia Press -lehdessä 29. elokuuta 1893 julkaistussa artikkelissaan. Tapaus tuli virallisesti julki vasta vuonna 1917, jolloin Keen julkaisi tapauksen kuvauksen The Saturday Evening Post -lehdessä.
Uskonnolliselta vakaumukseltaan Cleveland oli isänsä tavoin presbyteeri.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grover Cleveland Wikimedia Commonsissa
Grover Cleveland Valkoinen talo. (englanniksi)
| n k Yhdysvaltain presidentit |
| --- | --- | --- |
 Luettelo Yhdysvaltain presidenteistä  Tietoja Yhdysvaltain presidenteistä  Valkoinen talo 
:  Washington  J. Adams  Jefferson  Madison  Monroe  J. Q. Adams  Jackson  Van Buren  W. Harrison  Tyler  Polk  Taylor  Fillmore  Pierce  Buchanan  Lincoln  A. Johnson  Grant  Hayes  Garfield  Arthur  Cleveland  B. Harrison  Cleveland  McKinley  T. Roosevelt  Taft  Wilson  Harding  Coolidge  Hoover  F. Roosevelt  Truman  Eisenhower  Kennedy  L. Johnson  Nixon  Ford  Carter  Reagan  G. H. W. Bush  Clinton  G. W. Bush  Obama  Trump  Biden  Trump 
New Yorkin kuvernöörit
G. Clinton
Jay
G. Clinton
Lewis
Tompkins
Tayler
D. Clinton
Yates
D. Clinton
Pitcher
Van Buren
Throop
Marcy
Seward
Bouck
Wright
Young
Fish
Hunt
Seymour
Clark
King
Morgan
Seymour
Fenton
Hoffman
J. Adams Dix
Tilden
Robinson
Cornell
Cleveland
Hill
Flower
Morton
Black
T. Roosevelt
Odell
Higgins
Hughes
White
J. Alden Dix
Sulzer
Glynn
Whitman
Smith
Miller
Smith
F. Roosevelt
Lehman
Poletti
Dewey
Harriman
Rockefeller
Wilson
Carey
M. Cuomo
Pataki
Spitzer
Paterson
A. Cuomo
Hochul
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef 
Vuoden 1884 presidentinvaaleissa sekä Cleveland että tämän vastaehdokas James G. Blaine ryvettyivät useissa skandaaleissa. Pilapiirroksessa viitataan aviottomaan lapseen, jolle Cleveland myönsi maksavansa elatusapua.
Grover Cleveland vuonna 1903.
Götan kanava
Historia

Ensimmäisten suunnitelmien kanavasta kerrotaan lähteneen vuonna 1516 Linköpingin piispan Hans Braskin kirjoituksista. Kesti kuitenkin vuosisatoja, ennen kuin saksalaissyntyinen, Ruotsin laivaston upseeri, Baltzar von Platen ryhtyi toteuttamaan suunnitelmia käytännössä. Hän sai projektille taloudellisen ja poliittisen tuen. Suurimman tukijan hän sai juuri vihitystä kuninkaasta Kaarle XIII:sta, jonka mukaan kanava olisi erinomainen osoitus modernista Ruotsista.
Projekti aloitettiin virallisesti 11. huhtikuuta 1810. Sen budjetti oli 24 miljoonaa riikintaaleria. 
Kanavan rakentaminen oli kyseisen ajan yksi suurimmista yksittäisistä rakennusprojekteista. Sen toteuttamiseen kului 22 vuotta ja 58 000 työläistä osallistui sen rakentamiseen. Skotlantilainen Thomas Telford kehitti yksityiskohtaisen suunnitelman kanavan suluista. Hän matkusti Ruotsiin 1810 ohjaamaan rakennusprojektia.
Götan kanava avattiin virallisesti 26. syyskuuta 1832. Von Platen menehtyi kaksi vuotta aikaisemmin, eikä koskaan nähnyt valmista kanavaa. Kanavasta ei koskaan tullut kaupallista menestystä, sillä Ruotsin rautatiejärjestelmä oli kehittynyt valtavasti, eikä sitä tarvinnut kanavan tapaan sulkea talven ajaksi.
Nykyaika

Ruotsalaiset valitsivat kanavan Ruotsin "seitsemästä ihmeestä" suurimmaksi Aftonbladet-lehden äänestyksessä 2007. Osia kanavasta käytetään edelleen rahdin kuljetukseen, mutta pääasiallinen käyttötarkoitus on huvialusliikenteessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Götan kanava Wikimedia Commonsissa
The Simpsons Movie

| The Simpsons Movie |
| --- | --- |
 Virallinen juliste.
Ohjaaja:  David Silverman
Käsikirjoittaja:   James L. Brooks  Matt Groening  Al Jean  Ian Maxtone-Graham  George Meyer  David Mirkin  Mike Reiss  Mike Scully  Matt Selman  John Swartzwelder  Jon Vitti 
Perustuu:  Matt Groeningin animaatiosarjaan Simpsonit
Tuottaja:   James L. Brooks  Matt Groening  Al Jean  Richard Sakai  Mike Scully 
Säveltäjä:  Hans Zimmer
Leikkaaja:  John Carnochan
Pääosat:   Dan Castellaneta  Julie Kavner  Nancy Cartwright  Yeardley Smith  Hank Azaria  Harry Shearer  Albert Brooks  Tress MacNeille 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   20th Century Fox  Gracie Films  The Curiosity Company 
Levittäjä:  InterCom 20th Century Studios
Ensi-ilta:   26. heinäkuuta 2007     27. heinäkuuta 2007
Kesto:  87 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  75 000 000 dollaria
Tuotto:  527 071 022 dollaria
Katsojat:  412 213 (Suomessa)
Seuraaja:  The Simpsons Movie 2
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Simpsons Movie on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva, joka perustuu animaatiosarja Simpsoneihin. Elokuvan ohjasi David Silverman, ja siinä ääninäyttelevät sarjasta tutut Dan Castellaneta, Julie Kavner, Nancy Cartwright, Yeardley Smith, Hank Azaria, Harry Shearer, Tress MacNeille ja Pamela Hayden. Gracie Films tuotti elokuvan 20th Century Foxille, ja animaation loivat Film Roman ja Rough Draft Studios. Elokuvan maailmanlaajuinen ensi-ilta oli  27. heinäkuuta 2007. Elokuvan tuottivat James L. Brooks, Matt Groening, Al Jean, Mike Scully ja Richard Sakai, ja käsikirjoituksen laatimiseen osallistui yksitoista televisiosarjan käsikirjoittajaa.
Elokuvan ensi-ilta oli Springfieldissä, Vermontin osavaltiossa. Mainoskampanjaan kuului esimerkiksi muutamien Burger King -hampurilaisravintoloiden ja 7-Eleven-kauppojen muuttaminen Simpsoneista tutuiksi Kwik-E-Marteiksi. Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti yli 526 miljoonaa dollaria.
Suomessa elokuva nähtiin tuotantoyhtiön päätöksestä sekä dubattuna että alkuperäisversiona. Suomenkielisinä ääninäyttelijöinä toimivat muun muassa Markku Toikka, Eija Vilpas, Kiti Kokkonen ja Rinna Paatso. Suomessa elokuvaa levitti FS Film. Elokuva oli Suomen katsotuin vuonna 2007. Se julkaistiin DVD-tallenteella 3. joulukuuta 2007.
Näyttelijät > Alkuperäinen versio

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dan Castellaneta  | … |  Homer Simpson, Abraham Simpson, Hassu-klovni, talonmies Willie, Joe Quimby, Sideshow Mel, herra Pikkula, Tikku, Barney Gumble, Hans Moleman, Pukin pikku apuri, vinkuvaääninen teini, rikas teksasilainen, EPA:n mies, panikoiva mies, muita sivuääniä   |
|  Julie Kavner  | … |  Marge Simpson, Patty ja Selma Bouvier (poisleikattu rooli, mukana DVD-extroissa)   |
|  Nancy Cartwright  | … |  Bart Simpson, Maggie Simpson, Ralph Wiggum, Todd Flanders, Nelson Muntz, Kearney   |
|  Yeardley Smith  | … |  Lisa Simpson   |
|  Hank Azaria  | … |  Moe Szyslak, Clancy Wiggum, Cletus Spuckler, professori Frink, Apu Nahasapeemapetilon, Lou, Sarjakuvahemmo, merikapteeni, Kimalaismies, tohtori Nick, Carl Carlson, tivolimies, sivuääniä   |
|  Harry Shearer  | … |  Montgomery Burns, Waylon Smithers, Ned Flanders, Timothy Lovejoy, Lenny Leonard, Arnold Schwarzenegger, Seymour Skinner, Kent Brockman, tohtori Hibbert, Otto Mann, Takku, sivuääniä   |
|  Albert Brooks  | … |  Russ Cargill   |
|  Tress MacNeille  | … |  inuiittinainen, Colin, Dolph, Agnes Skinner, hullu kissanainen, Lindsey Naegle, Cookie Kwan, rouva Muntz, sivuääniä   |
|  Green Day  | … |  itsenään   |
|  Tom Hanks  | … |  itsenään   |
|  Pamela Hayden  | … |  Milhouse Van Houten, Jimbo Jones, Rod Flanders   |
|  Russi Taylor  | … |  Martin Prince   |
|  Maggie Roswell  | … |  Helen Lovejoy   |
|  Joe Mantegna  | … |  Läski-Tony   |
|  Karl Wiedergott  | … |  sivuääniä   |
|  Marcia Wallace  | … |  Edna Krabappel (poisleikattu rooli, mukana DVD-extroissa)  |
Näyttelijät > Suomenkielinen versio

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Markku Toikka  | … |  Homer Simpson   |
|  Rinna Paatso  | … |  Bart Simpson, Nelsonin äiti, mainoskuoro   |
|  Kiti Kokkonen  | … |  Lisa Simpson   |
|  Eija Vilpas  | … |  Marge Simpson, Lindsey Naegle   |
|  Jukka Voutilainen  | … |  Russ Cargill   |
|  Hannele Lauri  | … |  inuiittinainen, vanha rouva   |
|  Aarre Karén  | … |  Abraham Simpson   |
|  Antti L. J. Pääkkönen  | … |  Colin, Tré Cool, Kearney, tohtori Nick   |
|  Antti Pääkkönen  | … |  Takku, Timothy Lovejoy, Lenny Leonard   |
|  Niko Saarela  | … |  Tikku, Barney Gumble, Hassu-klovni, rajavartija, isä, Otto Mann   |
|  Kari Tamminen  | … |  Sarjakuvahemmo   |
|  Kari Hietalahti  | … |  Ned Flanders, Apu Nahasapeemapetilon   |
|  Taru Tikkanen  | … |  Ralph Wiggum, Todd   |
|  Aku Laitinen  | … |  Montgomery Burns, kertoja, professori Frink, Lou, Dolph   |
|  Juha Paananen  | … |  Waylon Smithers   |
|  Jarmo Koski  | … |  Moe Szyslak, Kimalaismies   |
|  Seppo Pääkkönen  | … |  Clancy Wiggum   |
|  Petrus Kähkönen  | … |  Billie Joe Armstrong, Pukin pikku apuri, Jimbo Jones   |
|  Max Ovaska  | … |  Milhouse Van Houten, Cletus Spuckler, Hans Moleman   |
|  Samuel Harjanne  | … |  Nelson Muntz, Martin Prince, Mike Dirnt   |
|  Katja Ståhl  | … |  Agnes Skinner, hullu kissanainen, Cookie Kwan, vanha nainen   |
|  Anna Abreu  | … |  Rod, mainoskuoro   |
|  Jukka Rasila  | … |  Possumies/Harry Pötkylä, aasi, herra Pikkula, talonmies Willie, Tom Hanks   |
|  Mika Ala-Panula  | … |  pormestari Quimby, pääkallo, Sideshow Mel   |
|  Markus Bäckman  | … |  Carl Carlson, Kent Brockman, Seymour Skinner   |
|  Pasi Ruohonen  | … |  Läski-Tony, Arnold Schwarzenegger   |
|  Hannele Karppinen  | … |  Helen Lovejoy  |
|  Elisa Labbas  | … |  Sally  |
Suomenkielisen version ohjasi Kari Tamminen.
Tuotanto > Animointi

Elokuvan animointi alkoi tammikuussa 2006 Tikku ja Takku -pätkällä, jolle laadittiin kuvasuunnitelma ensimmäisenä. Groening kutsui elokuvan animaatiota "tahallisen epätäydelliseksi" ja "kunnianosoitukseksi käsinpiirretylle animaatiolle". Hän torjui suunnitelmat tehdä elokuvasta näytelty tai CGI-filmi. Elokuva luotiin laajakankaalle (suhteella 2.35:1), jotta ero televisiosarjaan korostuisi. Väritykseen käytettiin laajinta animaattoreiden koskaan käyttämää palettia. Animoinnissa käytettiin piirto-ominaisuuksilla varustettuja nestekidenäyttöjä (Wacom Cintiq), jotka helpottivat tuotantoa mahdollistamalla piirtämisen suoraan tietokonenäytölle. Animaation tuotanto jaettiin neljän studion kesken ympäri maailmaa: Film Roman Burbankissa (Kalifornia), Rough Draft Studios Glendalessa (Kalifornia) sekä AKOM ja Rough Draft Korea Soulissa (Etelä-Korea). Kuten TV-sarjassa, kuvasuunnittelu, hahmot, taustasommittelu ja varsinainen animointi tehtiin Yhdysvalloissa. Ulkomaiset studiot viimeistelivät animaation, kuvien vaihdokset ja digitaaliset väritysprosessit.
Ohjaaja David Silverman sanoi, että toisin kuin TV-sarjassa, jossa oli pakko tehdä valintoja, elokuva antoi heille mahdollisuuden "tuhlata huomiota joka ainoaan kohtaukseen".  Elokuvassa hahmoilla on varjot, toisin kuin sarjassa. Silverman ja animaattorit katsoivat vaikutteita saadakseen elokuvia kuten Ihmeperhe, Bellevillen kolmoset ja Mies astui junasta, koska "tavoissaan sijoitella hahmoja ne opettivat näyttämöllepanoa". Saadakseen ideoita unijaksoon he katsoivat esimerkiksi Disneyn Dumbon ja tutustuivat vanhaan Pluto-piirrettyyn Pluto’s Judgment Day. Joukkokohtauksiin haettiin vaikutteita  elokuvasta Mieletön, mieletön maailma. Silverman syventyi omiin suosikkeihinsa ohjaamistaan Simpsonit-jaksoista "Pelle Homer" ja "Radioaktiivinen mies". Mike B. Anderson, Lauren MacMullan, Rich Moore ja Steven Dean Moore ohjasivat kukin noin neljänneksen animaatiosta Silvermanin opastamana, samalla kun useat muut animaattorit työstivät kohtauksia.