stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kotaselkä (Mänttä-Vilppula)
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Kuoreveden lähialueeseen (35.611) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 98,4 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään Kuoreveden lähialueelta (35.611), johon se itsekin kuuluu. Järven pohjoisrantaan laskee Keskikoski, joka tuo Kuoreveden vesiä Melasjärveltä Melaskosken ja Väliveden kautta. Kotaselän alueella on yksi yli hehtaarin kokoinen lampi Pukinlammi, jotka laskee suoraan järven Lampisenlahteen.
Järven lasku-uoma on Vilppulankoski, josta vesi virtaa Kirkkosalmen kautta Ruoveden Huutoselkään.
Kirkkonummen radalla

| Kirkkonummen radalla Taivalkunta Beat |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 2003
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: suomirock, rautalankamusiikki
 Kesto: 38.00
 Levy-yhtiö: Warner Music
Taivalkunta Beatin muut julkaisut
| Miks Twist 2000 | Kirkkonummen radalla 2003 | Luulin että pärjään 2005 |
Kirkkonummen radalla on rautalankayhtye Taivalkunta Beatin toinen studioalbumi.
Kappaleet

Pois oot mennyt – 3.20 (säv. ja san. Marko Haavisto, säv. Haavisto)
Ikkunan takaa – 3.10 (säv. V. Pokkinen, J. Pokkinen, san. J. Pokkinen)
En unta saa – 3.37 (säv. V. Pokkinen, J. Pokkinen, san. J. Pokkinen)
Sadetta vain – 3.28 (säv. Haavisto, Aalto, san. Haavisto)
Tuuli kuiskaa sen – 2.57 (säv. V. Pokkinen, J. Pokkinen, san. J. Pokkinen)
Sammunut liekki – 2.54 (säv. ja san. Pikkarainen)
Orkesterin kallein mies – 2.19 (säv. V. Pokkinen, J. Pokkinen, san. J. Pokkinen)
Maailma muuttuu – 2.35 (säv. V. Pokkinen, J. Pokkinen, san. J. Pokkinen)
Voi kuinka kaunis hän on – 3.47 (säv. V. Pokkinen, J. Pokkinen, san. J. Pokkinen)
Onko liikaa pyydetty – 3.08 (säv. V. Pokkinen, J. Pokkinen, san. J. Pokkinen)
Kirkkonummen radalla – 2.36 (säv. P. Laitinen)
It Hurts to Say Goodbye – 2.36 (säv. A. Goland, J. Gold)
Walk Don’t Run – 2.20 (säv. J.H. Smith Jr.)
Kokoonpano

Juha Pokkinen – laulu, komppikitara
Vesa Pokkinen – soolokitara
Jani Kaunisto – basso
Mika Laitinen – rummut
Koripallon naisten SM-sarjakausi 1985–1986

Koripallon naisten SM-sarjakaudella 1985–1986 Tampereen Pyrintö voitti seuran kahdeksannen Suomen mestaruuden. Vain Nokian Urheilijat oli pystynyt kahdeksaan mestaruuteen ennen Pyrintöä. Hopeaa voitti Karhun Pojat Helsingistä ja pronssia Sampo Basket Lahdesta. Tampereen Pyrintö voitti loppuottelusarjan voitoin 2-1.
Runkosarja pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertaisena sarjana, jonka kuusi parasta selvisivät kevään jatkosarjaan. Jatkoon selvinneet joukkueet pelasivat keskenään kaksinkertaisen sarjan, jonka pisteisiin syyskauden alkusarjalla ei ollut merkitystä. Jatkosarjan neljä parasta selviytyivät pudotuspeleihin.
Välierissä kohtasivat jatkosarjan voittaja Sampo Basket ja sarjan neljäs Karhun Pojat sekä sarjan sijoille 2 ja 3 sijoittuneet Helsingin NMKY ja Tampereen Pyrintö. Sekä välierät että loppuottelut pelattiin paras kolmesta -järjestelmällä. Pronssimitalit jaettiin pelaamalla kaksi ottelua, joiden yhteistulos ratkaisi voittajan.
SM-sarjasta putosivat Hyvinkään Tahko, Tapiolan Honka Espoosta sekä Helsingin NMKY. Seuraavalle kaudelle SM-sarjaan nousivat Hongikon Nuorisoseuran Urheilijat Jyväskylästä, Pussihukat Vantaalta ja Raholan Pyrkivä Tampereelta.
Runkosarja

| --- | --- |
: Jatkosarjaan
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Joukkue | O | V | T | Pist |
| Sampo Basket | 18 | 17 | 1 | 34 |
| Helsingin NMKY | 18 | 16 | 2 | 32 |
| Karhun Pojat | 18 | 13 | 5 | 26 |
| Tampereen Pyrintö | 18 | 12 | 6 | 24 |
| Turun Riento | 18 | 8 | 10 | 16 |
| Kotkan Työväen Palloilijat | 18 | 7 | 11 | 14 |
| Lappeenrannan NMKY | 18 | 7 | 11 | 14 |
| Tapiolan Honka | 18 | 6 | 12 | 12 |
| Forssan Alku | 18 | 4 | 14 | 8 |
| Hyvinkään Tahko | 18 | 0 | 18 | 0 |
Runkosarja > Jatkosarja

| --- | --- |
: Pudotuspeleihin
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Joukkue | O | V | T | Pist |
| Sampo Basket | 10 | 9 | 1 | 18 |
| Helsingin NMKY | 10 | 7 | 3 | 14 |
| Tampereen Pyrintö | 10 | 7 | 3 | 14 |
| Karhun Pojat | 10 | 3 | 7 | 6 |
| Kotkan Työväen Palloilijat | 10 | 3 | 7 | 6 |
| Turun Riento | 10 | 1 | 9 | 2 |
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | Välierät | Välierät | Välierät |   |   | Loppuottelut | Loppuottelut | Loppuottelut |
 
|   | 1 |  Sampo Basket | 0 |   |  |  |  |  |
|   | 4 |  Karhun Pojat | 2 |   |   |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   | 3 |  Tampereen Pyrintö | 2 |
|   |   |   |   |   |   | 4 |  Karhun Pojat | 1 |
|   | 2 |  Helsingin NMKY | 0 |   |   |  |  |  |
|   | 3 |  Tampereen Pyrintö | 2 |   |  | Pronssiottelut | Pronssiottelut | Pronssiottelut |
 
|  |  |  |  |  |  | 1 |  Sampo Basket | 151 |
|   |  |  |  |  |  | 2 |  Helsingin NMKY | 138 |
La bohème

La bohème on Giacomo Puccinin säveltämä ooppera vuodelta 1896. Se sijoittuu Pariisiin vuonna 1830 ja perustuu Henri Murgerin 1840-luvulla kirjoittamaan teokseen Boheemielämää. Oopperan libreton kirjoittivat Luigi Illica ja Giuseppe Giacosa.
Henri Murgerin La bohème

La bohèmen kirjoittaja Henri Murger (1822–1861) oli ranskalainen kirjailija. La bohème ilmestyi aluksi pieninä kertomuksina 1846 Le Corsairissa. Siitä tehtiin viisinäytöksinen näytelmä La Vie de bohème. Kirjana La bohème julkaistiin 1851 nimellä Scènes de la vie de bohème (suom. Eino Palola vuonna 1924 nimellä Boheemielämää). Mimìn esikuvana mahdollisesti oli keuhkokuumeeseen nuorena kuollut Lucille Louvet, jonka kutsumanimi oli ollut Mimi. Siksi Giacomo Puccini laittoi oopperaansa kuuluisan lauseen: ”Si mi chiamano Mimì, ma il mio nome è Lucia”. (Kyllä, minua kutsutaan Mimìksi, mutta nimeni on Lucia.) Musettan esikuvana oli puolestaan laulaja Marie-Christine Roux.
Oopperan ensi-ilta

Oopperan ensi-ilta oli 1. helmikuuta 1896 Torinon Teatro Regiossa ja kapellimestarina oli Arturo Toscanini. Mimìnä oli Cesira Ferrani, Rodolfona Evan Gorga, Marcellona Tieste Wilmant ja Musettana Camilla Pasini. Esitys oli päivälleen kolme vuotta Manon Lescautin ensi-illan jälkeen. Puccini ei pitänyt teatterista eikä kapellimestarista. Hän olisi halunnut Leopolde Mugnonen johtavan La bohèmen. Giulio Ricordi vakuutti paikan ja kapellimestarin olevan asianmukaisia. Kriitikot eivät pitäneet oopperasta ja arvioivat, ettei siitä tulisi suosittua. Useat totesivat, että Puccini oli astunut askeleen taaksepäin Manon Lescautista. Yleisö oli kuitenkin kriitikoita myötämielisempää. Toscanini onnistui niin hyvin, että Puccini pyysi häntä johtamaan seuraavan oopperansa Toscan ensiesityksen. Sen johti kuitenkin Mugnone.
Vuonna 1897 Ruggero Leoncavallo sävelsi samannimisen oopperan samasta aiheesta. Leoncavallon oopperassa on kuitenkin eri libretto.
La bohèmen Suomen ensiesitys tapahtui 21. marraskuuta 1918 Suomalaisessa oopperassa.
La bohèmen päärooleissa on nähty vuosien varrella monia kuuluisia sopraanoja ja tenoreita. Mimìn ja Rodolfon rooleihin tarvitaan kauniit, nuorekkaat lyyriset äänet. Kuuluisia Mimìn esittäjiä ovat olleet Mirella Freni, Victoria de los Ángeles, Maria Callas sekä nykypäivänä Angela Gheorghiu ja Anna Netrebko. Rodolfon roolista muistetaan Jussi Björling, Luciano Pavarotti, Giuseppe di Stefano, Rolando Villazón ja Roberto Alagna.
Tunnettuja aarioita, duettoja ja kohtauksia

”Che gelida manina” – Rodolfo, I näytös
”Si. Mi chiamano Mimì” – Mimì, I näytös
”O soave fanciulla” – Mimìn ja Rodolfon rakkausduetto, I näytös
”Quando me’n vo’” – Musetta, II näytös
”Donde lieta usci” – Mimì, III näytös
”Addio, dolce svegliare” – Mimì ja Rodolfo sekä Marcello ja Musetta, III näytös
”Vecchia zimarra, senti” – Colline, IV näytös
”Sono andate” – Mimìn ja Rodolfon rakkaudentunnustus ja finaali, IV näytös
Hahmot > Pääroolit

Mimì, ompelijatar – sopraano
Rodolfo, kirjailija – tenori
Marcello, maalari – baritoni
Musetta, grisetti – sopraano
Hahmot > Sivuroolit

Colline, filosofi – basso
Schaunard, muusikko – baritoni
Benoit, vuokraisäntä – basso
Alcindoro, kansleri – basso
Parpignol, lelumyyjä – tenori
Tulliaseman virkailijoita – basso
Tapahtumapaikka ja -aika ja oopperan kesto

Aika: vuosi 1830
Paikka: Pariisi, Latinalaiskortteli
Kesto: I näytös 35’, II näytös 20’, III näytös 30’ ja IV näytös 35’, yhteensä noin 2 tuntia
Ensi-iltamiehitys

La bohème 1.2.1896 Teatro Regio, Torino
Kapellimestari – Arturo Toscanini
Mimì – Cesira Ferrani
Musetta – Camilla Pasini
Marcello – Tieste Wilmant
Rodolfo – Evan Gorga
Benoit – Alessandro Polonini
Alcindoro – Alessandro Polonini
Schaunard – Gaetano Pini-Corsi
Colline – Michele Mazzara
Parpignol – Dante Succhi
Orkestrointi

2 huilua, pikkolo, 2 oboeta, englannintorvi, 2 klarinettia, bassoklarinetti, 2 fagottia
4 käyrätorvea, 3 trumpettia, 3 pasuunaa, bassopasuuna
patarummut, pikkurumpu, juomalasit, triangeli, lautaset, isorumpu, ksylofoni, kellopeli, kellot
harppu
jouset
Näyttämön takaa:
4 pikkoloa, 4 trumpettia, 6 pikkurumpua
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
La bohèmen libretto. (italiaksi)
La bohèmen libretto. (englanniksi)
Adolfo Hohensteinin lavastussuunnitelma.
Boheemit.
Rodolfo ja Mimì.
Kolmas tila (kasvatustiede)

Kolmas tila tarkoittaa kulttuurista välitilaa, jossa kasvavat monikulttuurisesta perheestä tulevat lapset ja nuoret. Kolmannella tilalla viitataan useimmiten kielelliseen kehitykseen ja lukutaidon oppimiseen vaikuttavana tekijänä. Kolmas tila on kasvatustieteen käsite.
Kolmas tasavalta (romaani)

| Kolmas tasavalta |
| --- | --- |
Kirjailija:  Erkki Näsi
Kieli:  suomi
Genre:  satiiri
Kustantaja:  Kirjayhtymä
Julkaistu:  1976
Sivumäärä:  177
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kolmas tasavalta on nimimerkki Jaakko Sirpin satiirinen 1976 julkaistu romaani. Kirjan julkaisi Kirjayhtymä. Teos kuvaa sosialistista Suomea 1990-luvulla. Romaanin käsikirjoitus voitti Kirjayhtymän tieteisromaanikilpailun. Nimimerkin Jaakko Sirppi takaa paljastui myöhemmin satakuntalainen maanviljelijä Erkki Näsi (s. 1944).
Kujedan piiri

Kujedan piiri Permin aluepiirin kartalla.
Kujedan piiri (ven. Куединский район, Kujedinski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1931 perustetun piirin pinta-ala on 2617 neliökilometriä. Asukkaita on 30 500 henkeä (vuonna 2009).
Kujedan piiri sijaitsee Permin aluepiirin eteläosassa. Lännessä se rajoittuu Tšaikovskin, pohjoisessa Jelovon ja Bardan, idässä Tšernuškan piireihin ja etelässä Baškortostaniin. Hyötykaivannaisia ovat öljy, turve, savi, hiekka ja sora.
Piiriin kuuluu 10 maalaiskuntaa: Bikbarda, Bolšaja Usa, Bolšije Kusty, Bolšoi Godyr, Bolšoi Talmaz, Fedorovsk, Kujeda, Nižnjaja Sava (keskuspaikka Tsentralnaja Usadba 3-go Goskonzavoda), Ošja ja Šagirt. Hallinnollinen keskus on Kujedan taajama. Asutuskeskuksia on yhteensä 87.
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 64,2 % venäläisiä, 17,7 % udmurtteja, 7,4 % tataareja, 6,2 % baškiireja ja 2,8 % tšuvasseja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Piirin kautta kulkee Permin ja Ufan välinen maantie sekä Kazanin ja Jekaterinburgin välinen rautatie. Pääelinkeino on maatalous, joka on keskittynyt viljan viljelyyn sekä maidon ja lihan tuotantoon. Lisäksi harjoitetaan maataloustuotteiden jalostusta, puunhankintaa ja öljyn porausta.
Piirissä toimii ammattikoulu, musiikkikoulu, lasten harrastuskeskus, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia sekä kirjastolaitos. Piirilehtenä ilmestyy Kujedinski vestnik (”Kujedan sanansaattaja”).
Seudulla on arkeologisia muistomerkkejä. Nähtävyyksiin kuuluvat entisen Bikbardan viinatehtaan rakennukset.
Kovero (Juuka)

| Kovero |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Karjala
Kunnat:  Juuka
Koordinaatit:  63°07′57″N, 29°23′48″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vuoksen vesistö (04)
Järveen tulevat joet:  Reinonpuro
Järvinumero:  04.414.1.008
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  155,6 m 
Rantaviiva:  7,18 km 
Pinta-ala:  0,65 km² 
Tilavuus:  0,00471 km³ 
Keskisyvyys:  7,2 m 
Suurin syvyys:  30,2 m 
 fiKovero 
Kovero on saareton metsäjärvi Kolin kansallispuiston länsipuolella Juuassa Pohjois-Karjalan luoteisosassa. Sen pinta-ala on 65 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 61 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede

Kovero kaartuu Iukkusenvaaran ympärille. Etäisyys järven etelärannalta pohjoisrantaan on 1,85 kilometriä. Pohjoisessa järveä jakaa Hirviniemi, jonka itäpuolella sijaitsee koillinen järvenosa. Noin 20 hehtaaria Koveroisesta on enintään kaksi metriä syvä, niin ikään noin 20 hehtaaria on vähintään kahdeksan metriä syvä. Yli neljännes järvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin kohta, 30 metriä, sijaitsee Iukkusenvaaran länsipuolella Pirunkallion kohdalla. Koveron eteläinen Ämmälahti sekä länsirannan Huttusenlahti ja Sikolahti ovat matalia. Myös pohjoiset järvenosat ovat matalia. Karttaan on merkitty Iukkusenvaaran pohjoispuolelle 41-metrinen syvänne.
Koveron rannoilla on vaaroja ja soita. Iukkusenvaaran huippu on noin 220 metriä merenpinnan yläpuolella eli noin 65 metriä järven pintaa korkeammalla. Korkeusero järven syvimpään kohtaan on noin 95 metriä. Koveron lounaispuolella kohoaa Pihlajavaara, jonka huippu on noin 240 metriä merenpinnan yläpuolella. Itäpuolella kohoaa Sumukanvaara. Ämmälahden eteläpuolella levittäytyy Koveronsuo. Myös järven pohjoinen ranta on soista ja 160 metrin korkeuskäyrä erkanee järven rantaviivasta.
Koveroon laskee useita ojia soiden halki. Ainoa nimetty tulouoma on Huttusenlahteen virtaava Reinonpuro. Koveron luusua sijaitsee Hirviniemen luoteisrannalla. Siitä alkaa pohjoiseen virtaava nimetön lasku-uoma
Koveron vesitilavuus on 4 709 000 kuutiometriä.
Kovero (04.414.1.008) kuuluu Huutojoen-Härkinpuron valuma-alueeseen (04.414), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Pielisen alue (04.41) ja ensimmäinen on Pielisen reitin valuma-alue (04.4). Kovero on Huutojoen-Härkinpuron valuma-alueen laajin vakavesi, toiseksi laajin on Saarijärvi. Alueeseen kuuluu 23 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Korpraalisiepot

| Korpraalisiepot |
| --- | --- |
 Valkokulmasieppo (Poecilodryas superciliosa)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pensassiepot Petroicidae
Suku::  Korpraalisiepot Poecilodryas  Gould, 1865
Katso myös
   Korpraalisiepot Wikispeciesissä   Korpraalisiepot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korpraalisiepot (Poecilodryas) on pensassieppojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Korpraalisieppojen sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 4 lajia. Osassa lähteistä sukuun on sijoitettu 5 lajia.
Korpraalisieppoihin kuuluvia lajeja

Korpraalisieppo (Poecilodryas brachyura)
Pikkukorpraalisieppo (Poecilodryas hypoleuca)
Rusokylkisieppo (Poecilodryas cerviniventris)
Valkokulmasieppo (Poecilodryas superciliosa)
Aiheesta muualla

ITIS: Poecilodryas (englanniksi)
Kurt Weill

| Kurt Weill |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. maaliskuuta 1900 Dessau, Saksa
Kuollut: 3. huhtikuuta 1950 (50 vuotta) New York, Yhdysvallat
Ammatti:  säveltäjä
Muusikko
Tyylilajit:  ooppera, sinfonia ja baletti 
Soittimet:  piano 
Aiheesta muualla
www.kwf.org
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Kurt Julian Weill (2. maaliskuuta 1900 Dessau, Saksa – 3. huhtikuuta 1950 New York, Yhdysvallat) oli saksalainen säveltäjä.
Elämäkerta

Kurt Weill kasvoi uskonnollisessa juutalaisperheessä Dessaun juutalaiskaupunginosassa, jossa hänen isänsä Albert Weill (1867–1950) oli kanttorina. Hän aloitti pianotunnit 12-vuotiaana ja teki samoihin aikoihin ensimmäiset sävellyksensä. Weillin ensimmäinen säilynyt sävellys on vuodelta 1913 ja nimeltään Mi Addir: Jüdischer Trauungsgesang. 1920-luvulla hän opiskeli muun muassa Ferruccio Busonin ja Engelbert Humperdinckin johdolla.
Vuonna 1915 Weill alkoi opiskella Albert Bingin johdolla, joka opetti nuorukaiselle pianonsoittoa, sävellystä, musiikin teoriaa ja johtamista. Weill esiintyi pianistina ensimmäisen kerran vuonna 1915. Seuraavina vuosina hän sävelsi lauluja eri runoilijoiden, kuten Joseph von Eichendorffin, Arno Holzin ja Anna Ritterin, runoihin.
Weillin tunnetuin teos on Bertolt Brechtin kanssa tehty vuonna 1928 valmistunut Kolmen pennin ooppera (alkup. Die Dreigroschenoper,  1954) joka perustuu Kerjäläisoopperaan. Hitlerin noustua valtaan 1933 Weill lähti Saksasta Ranskaan, josta hän jatkoi 1935 Yhdysvaltoihin ja eli siellä lopun elämäänsä.
Muun muassa rockyhtye The Doors on levyttänyt version "Alabama Songista" ensialbumilleen The Doors (1967). Muita tunnettuja Weillin laulujen tulkintoja ovat esimerkiksi Olavi Virran levyttämä "Puukko-Mackie", jonka Louis Armstrong on levyttänyt englanniksi nimellä "Mack the Knife", ja Nina Simonen "Pirate Jenny".Woody Allen käytti Weillin musiikkia vuonna 1987 elokuvassa Radio Days, muun muassa "September Song" kappaletta, jota Allen piti eräänä parhaimmista amerikkalaisen kevyen musiikin kappaleena.
Weill voitti Broadwayn vuoden 1947 Tony Award -palkinnon parhaana säveltäjänä teoksesta "Street Scene." James A. Conlonin johtama, Kurt Weillin säveltämä Mahagonnyn kaupungin nousu ja tuho sai vuoden 2009 Grammy-palkinnon parhaana oopperataltiointina (Los Angelesin ooppera). Vuosittain Dessaussa järjestetään Kurt Weill Fest  niminen musiikki-festivaali. Bob Dylan kertoi vaikuttuneensa Marc Blitzsteinin englanniksi kääntämästä ja uudelleen sovittamasta Merirosvo-Jenny laulusta jonka hän kuuli New Yorkissa legendaarisessa Three Penny Opera:ssa Lotte Lenyan esittämänä. Laulaja ja näyttelijä Lotte Lenya oli Kurt Weillin vaimo.
Weillin musiikki Suomessa

Lauri Maijala ohjasi teoksen Mahagonnyn kaupungin nousu ja tuho. Sen esittäjinä olivat UMO, Avanti! ja Musiikkiteatteri Kapsäkki (2011). Weillin harvoin esitetty Silbersee (Hopeameri) esitettiin Kokkolan Oopperakesässä 2014. Teoksen ohjaajan Anu Komsin mukaan Weillin musiikki on siinä lyyrisimmillään. Kuhmon Kamarimusiikki-festivaaleilla esitettiin Weillin ja Brechtin Seitsemän kuolemansyntiä vuonna 2015. Lappeenrannan kaupunginteatteri esitti 2016 uuden talon avajaisissa Weillin säveltämän ja Brechtin kirjoittaman Kolmen pennin oopperan.
Pentti Siimes näytteli Kansallisteatterissa (1975) nimiroolia Paul Greenin ja Kurt Weillin musiikkinäytelmässä Johnny Johnson (1936), jonka sodanvastainen sanoma puhutteli syvästi näyttelijää itseäänkin. Johnny Johnson oli Weillin ensimmäinen musikaali Amerikassa. Sen musiikissa on vaikutteita laajasta kirjosta säveltäjiä kuten Mahlerilta ja Stravinskylta (Sotilaan tarina) sekä säveltäjän omista teoksista. Tarinan alkuna oli Jaroslav Hašekin Kunnon Sotamies Svejk. Myöhemmin Brecht kirjoitti näytelmän samasta teemasta (Svejk toisessa maailmansodassa) ja keskusteli Weillin kanssa yhteistyön uudelleen käynnistämisestä, mutta ilman tulosta.
Sävellykset > Oopperat

1926: Der Protagonist op.15 (Libretto: Georg Kaiser)
1927: Royal Palace op.17 (Libretto: Yvan Goll)
1928: Der Zar lässt sich photographieren op.21 (Libretto: Georg Kaiser)h
1930: Aufstieg und Fall der Stadt Mahagonny (Libretto: Bertolt Brecht)
1930: Der Jasager (Libretto: Elisabeth Hauptmann ja Bertolt Brecht)
1932: Die Bürgschaft (Libretto: Caspar Neher)
1937: Der Weg der Verheißung / The Eternal Road (Teksti: Franz Werfel, unter dem letztgenannten Titel uraufgeführt; ohjaus Max Reinhardt)
1947: Street Scene (Libretto: Elmer Rice ja Langston Hughes)
1948: Down in the Valley (Libretto: Arnold Sundgaard)
Sävellykset > Laulunäytelmät

1927: Mahagonny-Songspiel (Libretto: Bertolt Brecht)
Sävellykset > Kantaatit

1923:  Recordare, O Remember, Lord Choral setting of the Lamentations of Jeremiah Op. 11, for SATB chorus and 3-part children's choir a cappella
1928: The Berlin Requiem, for tenor, baritone, male choir (or 3 male voices) and orchestra, teksti: Bertold Brecht
1929 : Der Lindberghflug  (The Lindbergh Flight), cantata for tenor, baritone, bass, chorus (with children's chorus ad lib) & orchestra, tekstit Bertold Brecht, ensiversiossa Paul Hindemith:n säveltämä osa
Sävellykset > Näytelmämusiikki

1928: Die Dreigroschenoper Bertolt Brechtin näytelmä
1928: Konjunktur, musiikkinumeroita näytelmään mm. 'Oil-musik'-kappale
1975: Bastille Music, David Drew:n sovittamaa näyttämömusiikkia puhallinorkesterille August Strindbergin näytelmään Gustav III
Sävellykset > Operetit

1935: Der Kuhhandel (Libretto: Robert Vambery, keskeneräinen, als A Kingdom for a Cow uraufgeführt, DVD (der Volksoper Wien, 2008).
1945: The Firebrand of Florence (Libretto: Edwin Justus Meyer ja Ira Gershwin); zu deutsch Viel Lärm um Liebe (Premiere der deutschen Erstaufführung, gleichzeitig szenische Erstaufführung in Europa: 25. Okt. 2013, Staatsoperette Dresden).
Sävellykset > Musikaalit

1929: Happy End (Teksti: Dorothy Lane,  Elisabeth Hauptmannin salanimi, Brechtin lauluteksti)
1933: Silbersee - Ein Wintermärchen (Teksti: Georg Kaiser)
1934: Marie Galante (Teksti: Jacques Deval, hänen samannimisen romaaninsa mukaan)
1936: Johnny Johnson (Teksti: Paul Green)
1938: Knickerbocker Holiday (Teksti: Maxwell Anderson) – Kantaesityksen ohjaus: Joshua Logan
1939: Railroads on Parade (Teksti: Edward Hungerford)
1941: Lady in the Dark (Teksti: Moss Hart ja Ira Gershwin)
1943: One Touch of Venus (Teksti: Sidney Joseph Perelman ja Ogden Nash)
1948: Love Life (Teksti: Alan Jay Lerner)
1949: Lost in the Stars (Musical Tragedy, Teksti: Maxwell Anderson)
Sävellykset > Pantomiimit, baletit

1922: Zaubernacht, yksinäytökseninen lasten pantomiimiop. 7 (Skenaario ja lauluteksti: Wladimir Boritsch)
1933: Die sieben Todsünden, The Seven Deadly Sins, laulettu baletti (ballet chanté) sopraanolle, mieskvartetille ja orkesterille (Libretto: Bertolt Brecht)
1938: The Judgement of Paris
Sävellykset > Instrumentaali

1917: Intermezzo, piano
1920: Sonaatti sellolle ja pianolle
1921: 1. sinfonia, Berliner Sinfonie
1918: Jousikvartetto, B-molli
1923: Jousikvartetto No. 1
1922–1923: kaksi osaa jousikvartetille
1924: Konsertto viululle ja puhallinorkesterille, Op. 12
1926: Quodlibet for Orchestra, Op. 9 (sarja Zaubernacht pantomiimistä)
1927: Kleine Dreigroschenmusik, Kolmen pennin oopperan orkesterisovitus
1934: 2. sinfonia
Sävellykset > Vokaalimusiikki

1923: Frauentanz (Ladies' Dance), Op. 10, Song cycle for soprano and instrumental ensemble on seven medieval poems
1942-1945 Four Walt Whitman Songs, For voice and orchestra on texts by Walt Whitman
Sävellykset > Elokuvamusiikki

1931: Kerjäläisooppera, Pabst, Saksa
1937: The River Is Blue
1944: Where Do We Go from Here?
1938: You and Me, ohjaaja Fritz Lang
1948: One Touch of Venus, otteita samannimisestä musikaalista, Ava Gardner pääroolissa
1954: Lady in the Dark, samannimisen musikaalin TV-taltiointi sisätäen useimmat alkuperäisnumerot; saatavilla DVD:nä (VAIMUSIC)
1955: One Touch of Venus, telecast, melko täydellinen musikaalin filmatisointi, saatavilla DVD:nä
Sävellykset > Kappaleita

Surabaya-Johnny
Puukko-Mackie
Alabama Song
Merirosvo-Jenny
Kanuunalaulu
Youkali (Tango Habanera)
September Song
Speak Low
Wouldn't you like to be on Broadway ( Street Scene)
I am a stranger here myself (Love Life)
Lonely House
Tango Ballade
Oil-musik
Barbara Song
Matruusi-tango
Caesar's death
My captain
Applejack
Berlin im Licht
Aiheesta muualla

Kurt Weill Foundation
Kurt Weill Edition, Vol 1-35
Stephen Hinton, Stanford University  (Arkistoitu – Internet Archive)