stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ylijärvi (Hämeenlinna)

| Ylijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Hämeenlinna
Koordinaatit:  60°54′06″N, 24°15′50″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hyvikkälänjoen valuma-alue (35.88)
Laskujoki:  Renkajoki Alijärveen eli Kuittilankoski 
Järvinumero:  35.884.1.014
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  105,8 m  
Rantaviiva:  2,297 km  
Pinta-ala:  10,101 ha  
 fiYlijärvi 
Ylijärvi  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa Rengon ja Kuittilan kylän lähellä sijaitseva järvi. Sen vedenpinta on samassa tasossa kuin Myllyjärvelläkin, mutta näitä järvialtaita pidetään eri järvinä.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 10,1 hehtaaria ja se on 950 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvi sisältyy Renkajärvestä Rengon kautta Tunturivuorelle ja siitä edelleen kaakkoon jatkuvaan harjujakson jäätikköjokimuodostumaan. Järvi on ilmeisesti syntynyt harjulla olevaan painaumaan eli suppaan . Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä ja sen etelärantoja reunustavat peltomaat ja pohjoisrantaan laskee Kuittilanharjun rinteet. Rannoilla on haja-asutusta ja vapaa-ajan asutusta.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Renkajoen keskiosan alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105,8 metriä mpy, mikä on sama korkeus kuin yläpuolisella Myllyjärvelläkin. Järviä yhdistää toisiinsa Viljaankoski , joka on jäänyt vedenpinnan alle. Syy vedennousuun on Yläjärven lasku-uomana toimineen Kuittilankosken patoaminen. Ylijärveen laskee viereinen Pieru, johon vuorostaan laskee Naarajärvestä Naarajärvenoja. Naarajärvi kerää mukaansa ojitettujen soiden kuivatusvesiä ja Kakarilammin laskuojan. Järvi on Renkajoen läpivirtausjärvi, joka laskee Kuittilankosken kautta Alijärveen.
Historiaa

Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa Ylijärvi vaikuttaa olevan osa ”Myllyjärveä”. Myllyjärveen saattoi kuulua muitakin Renkajoen ympäristön järviä, mikä viittaa korkeampaan vedenkorkeuteen.
Łęczycan piirikunta

Łęczycan piirikunta (puol. powiat łęczycki) on yksi Łódźin voivodikunnan piirikunnista. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 49 747. Piirikunnan ainoa kaupunkikunta on hallintokeskus Łęczyca. Seitsemän maalaiskuntaa ovat Daszyna, Góra Świętej Małgorzaty, Grabów, Łęczyca, Piątek, Świnice Warckie sekä Witonia ja niissä on kylien lisäksi yksi kaupunki; Piątek.
Łęczycan piirikunnalla on yhteistä rajaa Kutnon, Łowiczin, Zgierzin, Poddębicen ja Kołon piirikuntien kanssa. Sen pinta-alasta 5,7 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Łęczycan piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 6,6 prosenttia.
Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Łęczycan piirikunnassa oli 49 747 asukasta, joista 51,5 prosenttia naispuolisia ja 48,5 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 52 447 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 38 620 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaat muodostivat vuoden 2019 lopussa 16,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 59,8 prosenttia ja eläkeikäiset 23,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 43,1 vuotta. Elävänä syntyneiden määrä oli vuonna 2019 yhteensä 407 lasta.
Vihreiden ja maanviljelijöiden liitto

| Vihreiden ja maanviljelijöiden liitto> Zaļo un Zemnieku savienība |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  2002
Johto:   Armands Krauze (pj.) (LZS) 
Ideologia:   agrarismi  vihreä konservatismi  ympäristönsuojelu 
Poliittinen kirjo:  keskusta
Värit:  vihreä
Saeima:  11 / 100 (2018)
Euroopan parlamentti:  0 / 8 (2019)
Kansainväliset jäsenyydet:  – Euroopan vihreä puolue (vain LZP)   – Global Greens
Kotisivu:  www.zzs.lv/sakums
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vihreiden ja maanviljelijöiden liitto (latv. Zaļo un Zemnieku savienība, lyhennettynä ZZS) on latvialainen puolueliitto. Sen muodostaa kaksi puoluetta: Latvian maanviljelijöiden liitto (latv. Latvijas Zemnieku savienība, LZS) ja Latvian vihreä puolue (latv. Latvijas Zaļā partija, LZP).
Vihreiden ja maanviljelijöiden liitto perustettiin ennen Latvian parlamenttivaaleja 2002, ja se sai vaaleissa saeimaan 12 paikkaa sadasta. Maaliskuussa 2004 Latvian vihreän puolueen edustajasta Indulis Emsisistä tuli Latvian pääministeri. Puolueliitto jatkoi toimintaansa vuoden 2006 vaaleissa, jossa se sai 18 paikkaa saeimaan. Siitä tuli hallituspuolue ja Emsisistä tuli saeiman puhemies.
Vuoden 2011 vaaleissa puolue sai 13 paikkaa ja nousi siten pienimpänä saeimaan.
Óliver Torres

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Óliver Torres Muñoz
Syntymäaika: 10. marraskuuta 1994 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Navalmoral de la Mata, Espanja
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 senttimetriä
Junioriseurat
2008–2012: Atlético Madrid
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2012–2013 | Atlético Madrid B | 21 | (3) |
| 2012–2017 | Atlético Madrid | 36 | (1) |
| 2014 | → Villarreal (laina) | 9 | (0) |
| 2014–2015 | → Porto (laina) | 26 | (7) |
| 2016–2017 | → Porto (laina) | 18 | (2) |
| 2017–2019 | Porto | 55 | (3) |
| 2019– | Sevilla | 28 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 12. elokuuta 2020.
Óliver Torres Muñoz, yleensä vain Óliver (s. 10. marraskuuta 1994 Navalmoral de la Mata, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura

Torres liittyi Atlético Madridin junioriakatemiaan vuonna 2008 ollessaan 13-vuotias. Hän pelasi ja kehittyi neljän vuoden ajan madridilaisseuran junioreissa, kunnes silloinen edustusjoukkueen päävalmentaja Diego Simeone nosti hänet edustusjoukkueen mukaan.
Huhtikuussa 2012 Torres oli ensimmäistä kertaa edustusjoukkueen kokoonpanossa ottelussa Real Betisiä vastaan, ilman että hän oli pelannut ainuttakaan ottelua vielä edes seuran reservijoukkueessa. Virallisen ensiesiitymisensä edustusjoukkueessa hän teki kauden 2012–2013 avausottelussa Levantea vastaan tultuaan vaihdosta kentälle 64. peliminuutilla.
Aiheesta muualla

Óliver Torresin tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Jalal Hosseini

Jalal Hosseini vuonna 2019.
Jalal Hosseini (pers. ‏جلال حسینی‎, Jalāl Hoseyni; s. 3. helmikuuta 1982 Bandar-e Anzali) on iranilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on pituudeltaan 182-senttimetrinen. Hän pelasi kotimaansa lisäksi yhden kauden Qatarissa. Hän pelasi Iranin A-maajoukkueessa 114 ottelua vuosina 2007–2018.
Hosseini pelasi Iranin pääsarjassa 484 ottelua, joissa hän teki 23 maalia, ja Qatarin pääsarjassa 25 ottelua tekemättä maaleja. Hän edusti vuodesta 2002 vuoteen 2022 kestäneellä pääsarjaurallaan Iranissa Malavania, Saipaa, Sepahania, Persepolista ja Naft Teherania sekä Qatarissa Al Ahlia. Hän voitti Iranin liigamestaruuden Saipan joukkueessa vuonna 2007, Sepahanin joukkueessa vuosina 2010, 2011 ja 2012 sekä Persepolisin joukkueessa vuosina 2017, 2018, 2019, 2020 ja 2021. Hän voitti Iranin cupin Persepolisin joukkueessa vuonna 2019.
Hosseini pelasi Iranin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran helmikuussa 2007. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2014 täyden peliajan joukkueensa kaikissa kolmessa ottelussa. Hän pelasi kaikkiaan 114 A-maaottelua, joista viimeisen toukokuussa 2018. Hän teki maaotteluissaan kahdeksan maalia.
Črni Kalin maasilta

Črni Kalin sillan rakennustyöt vuonna 2002.
Črni Kalin maasilta on Slovenian pisin ja korkein maasilta. Se on osa A1-moottoritietä ja kulkee yli Ospin laakson, lähellä Gabrovican kylää, noin 20 kilometriä itään Koperista. Silta on kokonaispituudeltaan 1056 metriä. Sen rakennustyöt käynnistettiin vuonna 2001 ja se avattiin liikenteelle 23. syyskuuta vuonna 2004.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Črni Kalin maasilta Wikimedia Commonsissa
Vihovuonteen kanava

Vihovuonteen kanava vuonna 2008.
Vihovuonteen kanava sijaitsee Heinävedellä Pohjois-Karjalassa. Yksisulkuinen kanava yhdistää Kermajärven Haukiveteen yhdessä Kerman ja Pilpan kanavien kanssa. Kanava on 250 metriä pitkä ja pudotuskorkeudeltaan 0,8–1,0 metriä. Kanava on rakennettu 1903–1905. Kanava kaivettiin Vihovuonteen kosken länsipuolelle Kaivannonniemen halki. Vuoden 1903 lopulla rakennustyöt alkoivat ja kivisulku rakennettiin syys-marraskuussa 1905. Rakennuskustannukset olivat kokonaisuudessaan 155 794 markkaa.
Kanavalla on nykyään itsepalvelukanava. Kanavan etävalvonta suoritetaan Varistaipaleen kanavalta. Kanavasta voivat kulkea alukset, joiden suurin pituus on 31,2 metriä, leveys 7,1 metriä, syväys 1,8 metriä ja korkeus 9,5 metriä. Kanavan sulkuportit ovat tyypiltään puurakenteisia salpausportteja tyhjennys- ja täyttöluukuilla. Tekniikaltaan ne ovat sähkömekaanisia.
Vihovuonteen kanavalta on kaukokäyttöyhteys noin kilometrin päässä alavirrassa sijaitsevalle Vääräkosken avokanavalle.[lähde? ]
Vihovuonteen kanava on osa historiallista kansallismaisemaksi valittua Heinäveden reittiä.
Heinäveden reitin sekä Varistaipaleen ja Taivallahden kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Meritaito Oy.
Amir Ali Hajizadeh

Amir Ali Hajizadeh
Amir Ali Hajizadeh (pers. ‏امیرعلی حاجی‌زاده‎, Amir-Ali Hāji-Zāde; s. 1961/1962 Teheran) on iranilainen kenraali.
Hajizadeh’n vanhemmat olivat alun perin kotoisin Karajin kaupungista. Hajizadeh sai hallinnon alalla maisterin oppiarvon. Hän liittyi Iranin vallankumouskaartiin Irakin–Iranin sodan sytyttyä. Hän pääsi sen palveluksessa ollessaan Hassan Tehrani Moghaddamin suojatiksi. Hajizadeh nimitettiin Iranin vallankumouskaartin ilmavoimien varakomentajaksi vuonna 2005 ja komentajaksi vuonna 2009. Hänestä tuli Iranin vallankumouskaartin ilma- ja avaruusvoimien johtaja sen perustamisen yhteydessä vuonna 2009.
Hajizadeh’n komennuksessa olleet joukot pudottivat Ukraine International Airlinesin lennon 752 tammikuussa 2020. Surmansa sai 176 ihmistä. Israelin silloinen puolustusministeri syytti Hajizadeh’a vuonna 2021 toimimisesta kymmenien alueella tehtyjen terrorististen rikosten taustavaikuttajana. Hänestä raportoitiin havaintoja Syyrian-vierailuilla vuosina 2019 ja 2020. Lokakuussa 2024 Hajizadeh sai Ali Khameneilta Fath-kunniamerkin Israeliin kohdistetuista ohjusiskuista.
Vahdat-sali

Vahdat-sali
Vahdat-sali (pers. ‏تالار وحدت‎, Tālār-e Vahdat) on Teheranissa Iranissa sijaitseva salikompleksi, jota on käytetty muun muassa oopperan, baletin ja musiikkiteatterin esityksiin. Kompleksi koostuu pääsalista ja pienemmästä salista.
Vahdat-sali tunnettiin aiemmin nimellä Roudaki-sali, joka oli johdettu Rudakin nimestä. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1957, ja sali avattiin marraskuussa 1967. Arkkitehti oli Eugene Aftandilian, joka suunnitteli rakennuksen Wienin valtionoopperan salin mallin mukaan. Rakennuksen tilasi Iranin senaikainen kulttuuri- ja taideministeriö.
Čičiliusku

Čičiliusku (suom. sisilisko) on Karjalan tasavallassa toimiva karjalankielinen nukketeatteriseurue, joka on perustettu vuonna 2005. Seurueen tunnuslause on “Kuka, jos emme me”.
Aloitteen tämän nukketeatteriseurueen perustamisesta teki Pekka Zaikov, joka tuolloin johti Petroskoin yliopiston Karjalan ja vepsän kielen osastoa. Perustamisessa oli mukana kyseisen yliopiston Itämerensuomalaisten kielten tiedekunnan opettajia, opiskelijoita ja alumneja. Vuosi myöhemmin nukketeatteri esitti ensimmäisen näytelmänsä, Kuin hukka vasikalla muamona oli (‘Kun susi oli vasikalla äitinä’).
Vaikka Čičiliusku esiintyy kaikenlaisille yleisöille niin kotimaassaan kuin ulkomaillakin, sen erityisenä pyrkimyksenä on saavuttaa Karjalan tasavallan periferioissa asuvat karjalankieliset ihmiset, erityisesti nuoret, ja innostaa heitä karjalan kielen käyttöön. Näytökset ovat ilmaisia, joskin seurue toivoo, että katsojat tukisivat sitä taloudellisesti mahdollisuuksiensa mukaan.
Čičiliuskun esiintyvät jäsenet koostuvat samoista ryhmistä kuin sen perustaneet henkilötkin. Heitä on noin 15 henkeä. Seurueen jäsenet ovat Nuori Karjala –yhdistyksen ja Karjalan rahvahan liiton aktivisteja. Čičiliusku on Nuori Karjala –kansalaisjärjestön yksi menestyneimpiä projekteja.
Seurue harjoittelee Karjalan tasavallan kansallisen kulttuurin keskuksessa, ja keskus tukee sitä taloudellisesti. Taloudellista tukea seurue saa myös Karjalan tasavallan Kulttuuriministeriöltä.
Seurueen johtajana toimii Natal’ja Golubovskaja, joka on ollut seurueen jäsen sen perustamisesta asti. Seurueen rekvisiitasta ja nukeista vastaavat Marina Zlenko ja Boris Kudrjavcev ja esitysten musiikista Oleg Gurejev.
Seurueen esitysten kielet ovat livvi sekä vienan karjala. Esityksissä käytetään usein molempia kieliä sekaisin. Keskikarjalan kielellä seurue ei toimi. Esitysten aiheiksi on valittu tunnettuja kansantarinoita sekä tavanomaisia elämäntilanteita. Lisäksi nuket auttavat esitysten seuraamista. Esitykset pyritään pitämään sellaisina, että niitä pystyvät seuraamaan myös sellaiset ihmiset, jotka eivät hallitse karjalan kieliä.
Čičiliusku vieraili Suomessa 10.–17.11.2012 ja esitti kymmenellä paikkakunnalla varsinaiskarjalaksi Mauri Kunnaksen teokseen perustuvaa esitystä Koirien Kalevala sekä kansansatuun perustuvaa lastennäytelmää Kuin hukka vasikalle muamona oli. Karjalankielisen Koirien Kalevalan Suomen ensi-ilta oli Sastamalassa 10.11.2012 ja uusinta nähtiin Tampereella seuraavana päivänä. Kiertue päättyi Helsinkiin 17.11.2012.
Koirien Kalevala on ensimmäinen vienankarjalaksi ilmestynyt Kalevala-teos. Karjalan Sivistysseura julkaisi sen vuonna 2010 Nadežda Lutohinan kääntämänä.
Aiheesta muualla

Čičiliusku Nuoren Karjalan kotisivuilla (venäjäksi)[vanhentunut linkki]
Venäjän valtakunnanneuvosto

Ilja Repinin maalaus Valtakunnanneuvoston juhlaistunto sen perustamisen satavuotispäivän merkiksi 7. toukokuuta 1901 (1903).
Valtakunnanneuvosto (ven. Госудáрственный совéт, Gosudarstvennyi sovet) oli Venäjän keisarikunnassa ensin vuosina 1810–1906 keisarin tukena lainvalmistelussa toiminut neuvoa-antava elin, ja vuosina 1906–1917 parlamentin ylempi kamari.
Neuvoa-antavana elimenä (1810–1906)

Jo ennen valtakunnanneuvostoa Venäjän keisarilla oli ajoittain erilaisia ylimyksistä muodostettuja neuvoa-antavia elimiä. Tunnetuin näistä oli vuosina 1726–1730 toiminut 6–8 henkilön ylin salaneuvosto (Verhovnyi tainyi sovet), jonka valta kasvoi hyvin suureksi, kunnes se lakkautettiin.
Valtakunnanneuvoston perusti keisari Aleksanteri I, ja se aloitti toimintansa 13. tammikuuta (J: 1. tammikuuta) 1810. Sitä oli edeltänyt Aleksanterin vuonna 1801 perustama ”erottamaton neuvosto”. Valtakunnanneuvosto oli ainoa toteutunut osa valtiosihteeri Mihail Speranskin suunnittelemasta suuresta Venäjän hallinto- ja lainsäädäntöjärjestelmän uudistuksesta, johon olisi sisältynyt myös vaaleilla valittavia elimiä. Speranski oli ajatellut valtakunnanneuvoston koko valtiokoneiston ylimmäksi portaaksi lainsäädäntö- ja toimeenpanoelinten sekä oikeuslaitoksen yläpuolelle. Valtakunnanneuvoston kaikki jäsenet olivat keisarin nimittämiä, ja heitä oli alkujaan 35. Puheenjohtajana oli teoriassa keisari itse, mutta hän nimitti sijaisekseen toisen puheenjohtajan. Ensimmäinen puheenjohtaja oli Nikolai Rumjantsev. Vuosina 1812–1865 valtakunnanneuvoston puheenjohtaja johti samalla myös Venäjän ministerineuvostoa. Valtakunnanneuvostoon kuuluivat virkansa puolesta kaikki Venäjän ministerit. Jäsenten määrä kasvoi vähitellen ja oli vuonna 1890 jo 60.
Vuoden 1905 vallankumoukseen asti valtakunnanneuvosto oli keisarikunnan ylin neuvoa-antava lainsäädäntöelin. Sen tehtävänä oli tarkastaa kaikki ministerien valmistelemat lakiesitykset ennen kuin ne annettiin keisarin hyväksyttäviksi. Se tarkasti myös valtion laitosten budjetit ja henkilökuntanimitykset sekä tutki senaatin päätöksistä tehdyt valitukset. Neuvoston yhteydessä toimi valtakunnansihteerin johtama valtakunnanvirasto, joka laati lakiesitysten sanamuodot ja vastasi myös lakien promulgoinnista. Keisari saattoi mielensä mukaan hyväksyä joko valtakunnanneuvoston enemmistön tai vähemmistön kannan tai ei kumpaakaan. Aleksanteri I:n kuoltua vuonna 1825 valtakunnanneuvosto julisti hänen veljensä, suuriruhtinas Konstantin Pavlovitšin uudeksi hallitsijaksi, mutta tämä kieltäytyi ottamasta kruunua vastaan.
Vuosina 1899–1905 sovelletun helmikuun manifestin mukaan Suomen kenraalikuvernöörillä, ministerivaltiosihteerillä ja erikseen nimetyillä Suomen senaatin edustajilla oli oikeus osallistua Suomen suuriruhtinaskuntaa koskevien yleisvaltakunnallisten lakien käsittelyyn valtakunnanneuvostossa.
Valtiopäivien ylähuoneena (1906–1917)

Venäjän vuoden 1906 perustuslaki teki valtakunnanneuvostosta parlamentin ylemmän kamarin, kun taas alemmaksi kamariksi perustettiin vaaleilla valittava valtakunnanduuma. Lait piti hyväksyä molemmissa kamareissa ennen niiden esittelyä keisarin vahvistettaviksi.
Perustuslain mukaan keisari nimitti tästä alkaen vain puolet valtakunnanneuvoston jäsenistä yhdeksi vuodeksi kerrallaan. Toinen puolisko muodostui erilaisia yhteiskuntapiirejä edustaneiden korporaatioiden valitsemista edustajista. Nämä edustajat valittiin yhdeksäksi vuodeksi siten, että kolmasosa vaihtui aina kolmen vuoden välein. Heidän piti olla vähintään 40-vuotiaita. Valittavia edustajia oli yhteensä 98, ja he edustivat seuraavia tahoja:
40 zemstvojen edustajaa, yksi jokaisesta kuvernementista
16 suurmaanomistajaa niistä kuvernementeista, joihin zemstvo-laitos ei ulottunut (10 muualta Venäjältä ja 6 Puolasta)
18 kuvernementtien aateliskokousten edustajaa
6 ortodoksisen kirkon edustajaa
10 yliopistojen edustajaa
6 Venäjän tiedeakatemian edustajaa
12 kauppakamarien, pörssikomiteoiden ja kauppiasyhdistysten edustajaa (joista 6 teollisuuden ja 6 kaupan edustajia)
Vuoden 1910 laki yleisvaltakunnallisesta lainsäädännöstä määräsi myös Suomen eduskunnan valitsemaan kaksi edustajaa Venäjän valtakunnanneuvostoon sekä neljä edustajaa duumaan. Eduskunta kieltäytyi valitsemasta Suomen edustajia, sillä kyseistä lakia pidettiin Suomessa laittomana. Valtakunnanneuvostoon kuului kuitenkin joitain suomalaisia keisarin nimittäminä edustajina.
Valtakunnanneuvosto lakkautettiin vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen. Neuvostoliitossa parlamentin ylempänä kamarina toimi kansallisuuksien neuvosto. Nykyisessä Venäjän federaatiossa vastaavassa asemassa on Venäjän liittoneuvosto.[lähde? ]
Puheenjohtajat

| --- | --- |
 Nikolai Rumjantsev 1810–1812  Nikolai Saltykov 1812–1816  Pjotr Lopuhin 1816–1827  Viktor Kotšubei 1827–1834  Nikolai Novosiltsev 1834–1838  Illarion Vasiltšikov 1838–1847  Vasili Levašov 1847–1848  Aleksandr Tšernyšov 1848–1856  Aleksei Orlov 1856–1861  Dmitri Bludov 1862–1864 :  Pavel Gagarin 1864–1865  suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitš 1865–1881  suuriruhtinas Mihail Nikolajevitš 1881–1905  Dmitri Solski 1905–1906  Eduard Frisch 1906–1907  Mihail Akimov 1907–1914  Ivan Golubev 1914–1915  Anatoli Kulomzin 1915–1916  Ivan Štšeglovitov 1917
Suomalaisia valtakunnanneuvoston jäseniä

Suluissa jäsenyyden alkuvuosi.
Aleksandr Menšikov, Suomen kenraalikuvernööri, meriministeri, amiraali, ruhtinas (1830)
Arseni Zakrevski, Suomen kenraalikuvernööri, jalkaväenkenraali, kreivi (1848)
Friedrich Wilhelm von Berg, Suomen kenraalikuvernööri, kenraalisotamarsalkka, kreivi (1852)
Platon Rokassovski, Suomen kenraalikuvernööri, jalkaväenkenraali (1854)
Woldemar Freedericksz, hoviministeri, ratsuväenkenraali (1905)
Aleksandr Roediger, sotaministeri, jalkaväenkenraali, professori (1905)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Venäjän valtakunnanneuvosto Wikimedia Commonsissa
Государственный совет (venäjäksi) Brockhaus-Jefron-tietosanakirja (1890–1907)
Pietarin Mariinskin palatsi, valtakunnanneuvoston kokoontumispaikka vuodesta 1885 aina sen lakkauttamiseen asti.
Zdob și Zdub

Zdob și Zdub
Zdob și Zdub esiintymässä.
Zdob și Zdub on vuonna 1994 perustettu musiikkiyhtye Chișinăusta, Moldovasta. Musiikissaan yhtye yhdistelee hip hopia perinteiseen romanialaiseen ja romanien musiikkiin. Yhtye edusti Moldovaa vuoden 2005 Euroviisuissa kappaleella Boonika Bate Doba, joka kertoi rumpua hakkaavasta mummosta. Esitys selviytyi karsinnasta loppukilpailuun, missä se sijoittui lopulta kuudenneksi. Yhtye edusti Moldovaa myös vuoden 2011 Euroviisuissa kappaleella So Lucky. Yhtye selviytyi finaaliin, jossa se sijoittui kahdenneksitoista.
Yhtye edusti Moldovaa jälleen vuoden 2022 Eurovision laulukilpailussa yhdessä Frații Advahovin kanssa kappaleella Trenulețul. Yhtye kilpaili Eurovision laulukilpailun ensimmäisessä semifinaalissa 10. toukokuuta, sijoittui semifinaalin kahdeksanneksi ja pääsi finaaliin. 14. toukokuuta pidetyssä finaalissa yhtye sijoittui seitsemänneksi.
Diskografia

Tabăra Noastră
Hardcore Moldovenesc
Zdubii bateți tare
Remix
Agroromantica
450 de oi
Aiheesta muualla

Virallinen sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Kansainvälinen fanisivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Vega (kunta)

Vega on Nordlandin läänissä Norjassa sijaitseva hieman yli tuhannen asukkaan kunta, joka koostuu noin 6 500 pienestä saaresta. Vegan saariston pääsaari on Vega, jonka mukaan myös kunta on nimetty. Saaristossa on ollut asutusta jo kivikaudelta asti, mikä tekee siitä yhden Pohjois-Norjan vanhimmista asutuksista. Vuoden 2024 alussa kunnassa oli 1 208 asukasta. Vegan hallinnollinen keskus ja ainoa taajama on Gladstad.
Vuodesta 2004 Vegan saaristo on kuulunut Unescon maailmanperintökohteisiin. Matkailu on kunnalle tärkeä tulonlähde.
Meri-ilmaston ansiosta saaristossa viihtyy 210 eri lintulajia, sekä 10 eri orkidealajia.
Kuvia

Saaristoa
Vegan kirkko
Bremsteinin majakka
Kunnan väkiluku vuosina 1951–2010.
Tunnettuja henkilöitä

Bjarne Mørk-Eidem (1936–2022), poliitikko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vega (kunta) Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Nordlandin läänin kunnat
Alstahaug
Andøy
Ballangen
Beiarn
Bindal
Bodø
Brønnøy
Bø
Dønna
Evenes
Fauske
Flakstad
Gildeskål
Grane
Hadsel
Hamarøy
Hattfjelldal
Hemnes
Herøy
Leirfjord
Lurøy
Lødingen
Meløy
Moskenes
Narvik
Nesna
Rana
Rødøy
Røst
Saltdal
Sortland
Steigen
Sømna
Sørfold
Tjeldsund
Træna
Tysfjord
Værøy
Vefsn
Vega
Vestvågøy
Vevelstad
Vågan
Øksnes
Norjan läänit | Norja
Käännös suomeksi
Volkswagen Beetle

Volkswagen Beetle viittaa seuraaviin Volkswagen-malleihin:
Volkswagen Kupla
Volkswagen New Beetle, vuosina 1997–2010 valmistettu malli
Volkswagen Beetle, vuosina 2011-2019 valmistettu malli.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Volkswagen Beetle”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Veeti Vainio

| Veeti Vainio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. kesäkuuta 1997 (ikä 27) Espoo, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  oikea
Pituus:  189 cm
Paino:  84 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2015–
Aik. seurat:  Blues (SML) KooKoo (SML) SaiPa (SML) Pelicans (SML) IF Björklöven (Allsv.) Södertälje SK (Allsv.)
NHL-varaus:  141. varaus, 2015 Columbus Blue Jackets
KHL-varaus:  169. varaus, 2014 Jokerit
Veeti Vainio (s. 16. kesäkuuta 1997 Espoo) on suomalainen jääkiekkopuolustaja. Hän laukoo oikealta. Vainiota pidettiin juniori-ikäisenä yleisesti yhtenä ikäluokkansa lupaavimmista pelaajista Suomessa, mutta lukuisat loukkaantumiset ja kyky käsitellä pettymyksiä ovat kuitenkin hidastaneet hänen kehitystään.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sveitsi 2015 | jääkiekko |  |
Vainio pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän voitti hopeaa. Vainio pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2014. Yhteensä hän on pelannut yhdeksän nuorten ja 38 poikien maaottelua.