stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Korvalan asuinpaikka

| Korvalan asuinpaikka ja Purkajasuon kalastuspaikka> Sijainti |
| --- | --- |
 Korvalan asuinpaikka ja Purkajasuon kalastuspaikka
Koordinaatit:  65°22′2″N, 25°53′37″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  Asuinpaikka
Huippukausi:  kivikausi
Kaupunki:  Oulu, Yli-Iin kaupunginosa
Merkitys:  Myöhäiskivikautinen laaja asuinpaikka
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Purkajasuon kalastuspaikka ja Korvalan muinaiset asuinpaikat sijaitsevat Yli-Iissä muutama kilometriä Kierikin voimalaitoksesta alajuoksulle päin olevalla suolla ja sen rannoilla. Purkajasuo oli muinaisen merenlahden pohjukkaa, jonne Iijoen vedet purkautuivat, ja Korvalan asuinpaikka sijaitsi aivan lahden rannalla. Maankohoamisen seurauksena muinaislahti maatui ja soistui. Iijoen rannoilla oli kivikaudella pitkäaikaista asutusta muun muassa Kierikinsaaressa. Korvala ja Purkajasuo kuuluvat laajempaan Kierikin muinaisalueeseen, jossa muinaisia hyvin eri-ikäisiä asuinpaikkoja on useita pienellä alueella. Korvalan asuinpaikka on ajoitettu vuosille 3 500−3 050 eaa. ja Purkajasuon löydöt on ajoitettu väljästi välille 3 700−2 900 eaa.
Korvalan asuinpaikat > Sijainti ja ajoitus

Korvalan asuinpaikka-alue sijaitsee Iijoen pohjoisrannalla laajan Purkajasuon muinaisjäännösalueen sisällä 2,8 km Yli-Iin kirkosta itään. Asuinpaikka sijaitsee 52−55 metriä merenpinnan yläpuolella. Purkajasuo sijaitsee Korvalan pohjois- ja koillispuolella. Korvalan asuinpaikalta on löydetty noin 72 asumuksen painannetta. Osa asumuksista on rakennettu peräkkäisiksi riveiksi, jotka ovat ilmeisesti muodostaneet 2−3 talon rivitaloja. Talot ovat yleensä 18−29 metriä pitkiä. Alueella on tutkittu muun muassa yksi neljän huoneen rivitalo.
Asuinpaikan löydöksistä on teetetty joitakin ajoituksia, jotka osuvat välille 3 500−3 050 eaa. Yksi ajoitus on otettu keramiikan palasesta, joka edustaa Pöljän keramiikkaa.
Korvalan asuinpaikat > Rivitalo nro 63 Korvalassa

Viiden peräkkäisen painanteen rivistö, josta kaivauskertomuksissa käytetään numeroa 63, on havaittu olleen samanaikainen. Asumusten rakennetta kuvaa hyvin rivitalo, sillä viisi yhden huoneen taloa on rakennettu linjaan muutaman metrin välein ja huoneet on yhdistetty toisiinsa välikäytävillä. Rivitalon uloskäytäviä löydettiin ainakin rivitalon itäpäädystä, jossa oviaukkoon liittyi myös pieni eteinen, ja välikäytävien kummallakin sivuilla. Rivitalon länsipää oli hiekkakuopan hiekanotossa tuhoutunut, joten sen ovista tai huoneenrakenteesta ei tiedetä mitään. Talojen lattiataso oli maanpinnan alapuolella, ja niiden kaivamisessa syntynyt maa-aines muodosti rivitalon pohjoissivulle maavallin. Lattian reunat oli tuettu hirsisalvoksilla (mahdollisesti 3−4 kerrosta), mikä teki lattiasta suorakulmaisen.
Talojen oletetaan olleen matalaseinäisiä, koska kaivauksissa ei löytynyt tarkempaa tietoa talojen rakenteesta. Talojen ennallistaminen on Kierikissä toteutettu matalaseinäisenä, mutta aumakattoisena rakennelmana. Ratkaisu on ollut selvästi toimiva, vaikka mikään ei käytännössä sulje pois korkeampiseinäistä mallia. Löydetyt paalujen sijat kertovat vain sen, että kattoa piti tukea altapäin.
Kaikki rivitalon huoneet olivat 6,5 metriä levyitä, mutta huoneiden pituus vaihteli 6,2 ja 7,5 metrin välillä. 2,5−4,5 metriä leveät välikäytävät olivat ilmeisesti rakennettu tiiviisti kiinni huoneiden seiniin. Koko rivitalon kokonaispituus lienee ollut 38 metriä, mutta tuhoutumisen vuoksi vain 34 metriä oli näkyvissä.
Itäisimmässä huoneessa, jonka päädyssä oli kulkuaukko, oli puurangoista tehty lattia. Puulattian keskellä oli kivetty tulisija, johon johti pohjoisen hiekkavallin alta ilmakanava. Toisessa huoneessa lattia oli kuoppamainen, ja sen keskellä oli kuoppamainen tulisija. Lattiasta havaittiin myös kaksi paalun paikkaa. Kolmas huone oli taas tasapohjainen. Itäpuolen yhdyskäytävän lähellä oli pitkulainen tulisija ja länsipäässä 70 senttimetriä syvä, kivillä täytetty kuoppa. Kuopan merkitystä pohditaan vielä. Huoneeseen on kaivettu kaakon suunnasta 2 metriä pitkä oja, joka kulkee seinän alitse. Tämä voi olla salaoja tai ilmakanava. Ilmakanavia tarvittiin, koska talon lattia oli syvällä ja rakenne tiivis. Tulisijat vaativat paljon ilmaa, jota ei kannattanut talvella otta ovista vaan nuotion lähellä olevasta ilmakanavasta.
Korvalan asuinpaikat > Esineistö

Koska hiekassa kaikki orgaaninen aines, kuten puu-, luu- ja nahkaesineet, häviää nopeasti, tutkittavaksi jää vain kivi-, keramiikka- ja meripihkaesineet sekä palaneet luut. Näitä löytyy suomalaisista asuinpaikoista hyvin. Löydetyssä keramiikassa on ominaispiirteenä asbestisekoitus, joka on Pöljän keramiikassa tyypillistä. Paikalta on löydetty myös myöhäistä kampakeramiikkaa, josta Pöljän keramiikan katsotaan kehittyneen.
Meripihkaesineet ovat kiinnostavia, koska niitä ei löydy mainittavasti Suomesta ja ovat siksi tuontitavaraa. Lähin meripihka-alue sijaitsee Baltian rannikolla, ja löydetyt meripihkaesineet vaikuttavat olevan sieltä peräisin. Korvalassa meripihkaesineitä on löydetty poikkeuksellisen suuria määriä ja arvellaankin, että Korvala kävi baltialaisten tai jonkin muun yhteisön kanssa kauppaa. Purkajasuolta on löydetty kolme meripihkakorua, jotka ovat nappi, putkihelmi ja pyöreän riipuksen katkelma. Riipuksen alkuperäinen halkaisija on ollut noin 7 senttimetriä. Ainakin putkihelmi ja nappi ovat baltialaista tyyliä. Korvalasta on löydetty noin 40 esinettä, joista kolmannes on nappeja ja puolet riipuksia. Näiden lisäksi on löydetty kahden renkaan palaset ja lukuisa määrä tunnistamattomia palasia.
Purkajasuo

Purkajasuo on otollinen suoarkeologian kohde, sillä materiaali on toistaiseksi säilynyt kosteassa ympäristössä hyvin. Suoalue sijaitsee noin 3 kilometriä Yli-Iistä itään maantien 854 molemmin puolin. Suon viereisen peltoalueen alla, noin 1-2 metrin syvyydessä, sijaitsee jopa neljä löytökerrosta. Suo sijaitsee 50,5−53 metriä merenpinnan yläpuolella.
Puulöytöjä tunnetaan 12 hehtaarin suuruiselta alueelta. Kaikki löydetyt esineet vaikuttavat olevan veden tuomia, sillä ne löytyivät vaaka-asennossa. Suurin löytöaines on tavallista puutavaraa, mutta joukossa on myös ihmisen käsittelemää tavaraa. Löytyneissä riu’uissa saattaa olla työstön jälkiä tai seiväs voi olla teroitettu. Osa löydöistä on kalastukseen liittyviä pyydyksiä tai niiden osia. Ritilät muistuttavat kala-aitojen osia ja joukossa on myös liisteistä valmistettuja katiskoja tai rysiä (kuva). Ritilöiden liisteet on sidottu ruoteisiin tuohipunoksilla.
Arkeologien tulkinnan mukaan Purkajasuon paikalla on ollut nuoremmalla kivikaudella laaja-alainen kalastuspaikka. Osa puujätteestä on kulkeutunut paikalle joen virtausten mukana. Kalastustarvikkeet ovat ihmisten sinne jättämiä. Eteläinen asuinpaikka Korvala lienee ollut samanaikaisesti käytössä, kun Purkajasuolle kertyi runsaasti puutavaraa, joka on ajoitettu väljästi 3 700−2  900 eaa.
Elinympäristö ja ilmasto

Noin vuonna 3 200 eaa. Korvala oli niemi, joka työntyi esiin meren ja joen suiston välissä. Niemen edessä oli isomman saaren muodostama salmi ja meren ulapan suunnassa sitä suojasi toinen pienempi saari. Tähän suojaisaan paikkaan raivattiin myöhemmin Leualanpelto ja muut osat soistuivat Purkajasuoksi. Leualanpellolta vuonna 2004 otetuista maanäytteistä on löydetty siitepölyä ja hyönteisten jäänteitä, joiden avulla on voitu valottaa silloista elinympäristöä.
Joen tuoman hiekan ja lietteen joukkoon painui eri aikoina ympäristöstä pieniä vihjeitä. Vanhimmat ja syvemmällä olevat jokilietteet sisälsivät koivun, männyn ja lepän siitepölyä. Mänty oli ympäröivien metsien valtapuu. Myös kuusen siitepölyä löytyi, mutta sitä on kasvanut enemmän joen yläjuoksuilla. Sedimenteistä löytyi myös vaakanävertäjiä (kuuluu ytimennävertäjiin) ja hevosmuurahaisia, jotka käyttävät mäntyä ja erityisesti kuusta ravintonaan. Pelkästään mäntyä syö kekomuurahainen. Nämä hyönteiset elävät harvassa ja valoisassa havu- tai lehtimetsässä, nummella ja niityillä, missä viihtyvät maitohorsma, leinikki ja voikukka.
Kuvaukseen sopiva ympäristö on helposti kuviteltavissa. Hiekkaisten joenrantojen törmät muuttuivat ihmisen toiminnasta nummeksi, jonka takana alkoivat metsät. Vesi oli murtovettä, joka oli ekologisesti hyvin monilajista. Maankohoaminen paljasti nopealla tahdilla savipohjaista maata pioneerilajien valloitettavaksi, jolloin merenrannat pysyivät aina niittyinä.
Asuinpaikan aikoihin Suomessa oli atlanttinen ilmastokausi, joka alkoi kääntyä kohti viileämpää subboreaalista kautta. Vanhimmista sedimenteistä löytyneet maakiitäjäiset ovat viileämmässä nykyilmastossa eteläisempiä lajeja. Samoin voidaan sanoa kovakuoriaislajista Enicmus planipennis ja vaakanävertäjästä, jotka aikanaan olivat tavallisia Purkajasuolla, mutta ovat nyt harvinaisia eteläisessä Suomessa. Näytteistä tehty ilmastoanalyysi painotti ennemmin kosteaa ja lämmintä ilmastoa, kuin kuivaa mannerilmastoa.
Tutkimushistoria

Ensimmäiset arkeologiset löydöt tehtiin Purkajasuolla ojituksen yhteydessä vuonna 1956, kun löydettiin meripihkahelmi. Tarkemmat tutkimukset ovat jakaantuneet useammalle vuodelle. Korvalassa Timo Pärssinen suoritti koekaivauksen vuonna 1987. Tutkimukset käynnistyivät uudelleen 1995, kun Pentti Koivunen tarkasti alueen ja Hans-Peter Schulz ja Koivunen johtivat kaivauksia vuosina 1995−1999. Purkajasuolla koekaivaukset tehtiin jo 1960 meripihkakorun (KM 14396) löytöpaikalla. Tämän jälkeen suoritettiin vain tarkastuksia vuosina 1976, 1988, 1990 ja 1995. Schulz suoritti kaivauksia vuosina 1996−2000. Annemari Tranberg keräsi vuonna 2003 näytteitä Purkajasuon eri kohdista hyönteis- ja siitepölytutkimusta varten. Kaivauksia jatkettiin vuosina 2004 ja 2006 Sini Annalan ja Sami Viljanmaan johdolla.
Aiheesta muualla

Zetterberg, Pentti & Kinnunen, Tiina: Yli-In Purkajasuon puulöytöjen dendrokologinen tutkimus. Muinaistutkija, 2009, nro 1, s. 11-21.  Vaasa:  Suomen arkeologinen seura. ISSN 0781-6790
Koivisto, S. 2011. Prehistoric wetland archaeology in Finland: Sites and settlement in a changing environment. In E. Pranckenaite (ed.), Wetland settlements of the Baltic – A prehistoric perspective, 31-53. Vilnius.
Stone Age Bogs: Purkajasuo (Arkistoitu – Internet Archive). Suoarkeologian kohteita ja kaksi valokuvaa Purkajasuolta.
MTV3: Yli-Iistä löytyi kasapäin muinaisia kalastusvälineitä
Esa Korhonen

Esa Keski-Korhonen (s. 4. tammikuuta 1944) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Laitapuolustajana pelannut Esa "Sirri" Korhonen edusti uransa ajan vuosina 1963–1976 Kokkolan Palloveikkoja 1. divisioonassa ja mestaruussarjassa. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1969. Kaikkiaan Korhonen pelasi kymmenen kauden aikana 185 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Korhonen pelasi maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1970. Korhonen toimi seuransa johtokunnassa 1986–1993. Hän harrastaa keilailua ja golfia.
Abba Seafood

| Abba Seafood |
| --- | --- |

Valmistaja:  Orkla
Alkuperämaa:   Ruotsi
Perustettu:  1838
Kotisivu:  Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Abba Seafood eli Abba, alun perin Aktiebolaget Bröderna Ameln, on ruotsalainen elintarvikealan yritys, jonka on vuoden 2014 alusta omistanut norjalainen elintarvikekonserni Orkla.
Yritys on rekisteröity Amelnin veljesten nimellä 1906, tosin alkuperäisen yrityksen perusti heidän isänsä vuonna 1838 nimellä Christian Gerhard Ameln A/S. Tuotanto tapahtuu lähes kokonaan Kungshamnin kylässä Göteborgin pohjoispuolella. Yrityksen tunnetuin tuote on ruotsalaisuuden symbolina pidetty Kallen mätitahna.
Carl Aage Præst

Carl Aage Præst, 1951–1952, Juventus FC
| Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Tanska> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | miehet |  |
Carl Aage Andersen Præst (etunimi myös muodossa Karl, 26. helmikuuta 1922 Kööpenhamina – 19. marraskuuta 2011) oli tanskalainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti.
Præst pelasi Tanskan jalkapallomaajoukkueessa, jonka jäsenenä hän ylsi pronssille Lontoon kesäolympialaisissa 1948. Hän teki olympiaturnauksen pronssiottelussa kaksi maalia Isoa-Britanniaa vastaan. Yhteensä Præst teki maajoukkueurallaan vuosina 1945–1949 17 maalia 24 ottelussa.
Vuosina 1949–1956 Præst pelasi italialaisessa suurseura Juventuksessa, jossa hän teki 232 ottelussa 51 maalia. Juventuksen joukkueessa hän voitti vuosina 1950 ja 1952 Italian-mestaruuden. Juventus-uransa jälkeen hän pelasi vielä seitsemässä ottelussa SS Lazion joukkueessa.
Præst menehtyi 19. marraskuuta 2011. Hän oli viimeinen elossa ollut Tanskan olympiapronssijoukkueen pelaaja.
Kaivosteollisuus (yhdistys)

Kaivosteollisuus ry (vuoteen 2014 Kaivannaisteollisuus ry) on kaivos- ja kaivannaistoiminnassa toimivien yritysten edunvalvontajärjestö. Yhdistys on perustettu vuonna 1999, ja siihen kuuluu kaivos- ja kaivannaistoiminnan harjoittajia, urakoitsijoita, kone- ja laitevalmistajia sekä alan palveluyrityksiä, kaikkiaan noin 60 yritystä.
Kaivosteollisuus ry:n tehtävänä on edistää alan toimintaedellytyksiä, lisätä alan yritysten ympäristö- ja työturvallisuustietoutta, edistää alan tunnettuutta ja myönteistä julkisuuskuvaa, edustaa jäsenyrityksiä kansainvälisissä järjestöissä kuten Eurominesissä, organisoida tutkimushankkeita ja kehittää jäsenyritysten välistä yhteistoimintaa.
Yhdistyksen tavoitteiden saavuttamiseksi Kaivosteollisuus ry:ssä toimii useita työryhmiä: ympäristöjaosto, malminetsintätyöryhmä, viestintäryhmä ja kaivosturvallisuuden neuvottelukunta. Työryhmät tarjoavat jäsenyrityksille mahdollisuuden verkostoitua, vaikuttaa ja tehdä yhteistyötä toimintatapojen kehittämiseksi. Työryhmät järjestävät omaan osa-alueeseensa liittyviä tilaisuuksia ja koulutuksia, ennakoivat ja seuraavat lainsäädäntöä sekä koordinoivat kehityshankkeita..
Kaivosteollisuus ry toimii Teknologiateollisuus ry:n yhteydessä. Kolmannes yhdistyksen jäsenistä on myös Teknologiateollisuus ry:n jäseniä.
Aiheesta muualla

www.prokaivos.fi
www.kaivostieto.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Virittäjät

| Virittäjät |
| --- | --- |

Kestoaika:  25–30 minuuttia
Pääosissa:  Mika Salo Tomi Tuominen
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  MTV3 MAX  Elisa Viihde
Esitetty:  15. helmikuuta 2011 –
Tuotantokausia:  6 + 1
Jaksoja:  56
Tuotanto
Tuottaja(t):  Sami Ristiniemi
Ohjaaja(t):  Pasi Riiali  Mikko Peltonen
Käsikirjoittaja(t):  Pasi Riiali   Sami Ristiniemi
Tuotantoyhtiö(t):  Mediatehdas Dakar Oy
Aiheesta muualla
IMDb 
Virittäjät on Mika Salon ja Tomi Tuomisen juontama televisio-ohjelma, jossa yritetään löytää Suomen paras viritetty auto.
Sarjassa etsitään sekä vanhoja että uusia autoja ja niitä viritteleviä ihmisiä. Ohjelmaan päässeet autot joutuvat entisen Formula 1 -kuljettaja Mika Salon testattaviksi. Koeajettuaan virittäjän auton, Salo kertoo tälle mielipiteensä autosta. Jokaisen jakson lopussa Salo ja Tuominen käyvät läpi jakson tapahtumia ja Salon mielipidettä virittäjän autosta sekä virittäjästä, minkä jälkeen Salo jakaa pisteet ajoneuvon ajettavuudesta ja ulkonäöstä sekä virittäjästä itsestään. Tuotantokauden viimeisessä jaksossa Mika Salo valitsee ”Vuoden Virittäjän”. Ohjelman on tuottanut Mediatehdas Dakar Oy.
Tuotantokaudet ja uudistukset

Virittäjät-ohjelmaa on kuvattu seitsemän tuotantokautta. Jakson kulkua on muutettu enemmän kilpailuhenkiseen suuntaan jokaisen tuotantokauden myötä, siirtyen uudistettuun ajatukseen kolmannella tuotantokaudella, josta lähtien ajoneuvon virittäjät pääsevät ajoneuvollaan haastamaan Mika Salon kilparadalla.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi alkoi MTV3 MAX -kanavalla 15. helmikuuta 2011, toinen tuotantokausi 24. tammikuuta 2012, kolmas tuotantokausi 12. maaliskuuta 2013 ja neljäs tuotantokausi 11. maaliskuuta 2014.
Virittäjät siirtyi vuonna 2015 Elisalle, ja viidettä tuotantokautta alettiin esittämään Elisa Viihde -palvelussa, 2. tammikuuta 2015. Kuudes tuontantokausi alkoi maaliskuussa 2016, ja se on nähtävänä Elisa Viihde -palvelussa. Kuudennella tuotantokaudella mukana on Mika Salon ja Tomi Tuomisen lisäksi F1-insinööri, Ossi Oikarinen.
Ensimmäisen kahden tuotantokauden ajan kuvaukset tapahtuivat Ahveniston moottoriradalla ja tuotantokausien 3–5 aikana Alastaron moottoriradalla. Toisella tuotantokaudella otettiin käyttöön ajoneuvon aikakierrosten ja huippunopeuden mittaaminen, kilpailumielistä vertailua varten. Toisen tuotantokauden jälkeen ohjelmaa uudistettiin, ja kolmannella tuotantokaudella ohjelmassa keskityttiin enemmän itse virittäjiin sekä heidän ajoneuvoihinsa. Ohjelman suosiota eniten nostanut uudistus oli muutos jakson kulkuun: kahden auton sijasta Salo koeajaa vain yhden auton Alastaron radalla, minkä jälkeen auton virittäjä pääsee itsekin ajamaan radalle, haastaen Salon ja koittaen päihittää tämän ajaman aikakierroksen sekä huippunopeuden.
Kuudes tuotantokausi sijoittuu Mediatehdas Dakar Oy:n omaan kotikaupunkiin, Kotkaan, jossa Kotkan satamaan on kuvauksia varten rakennettu katurata.
Tuotantokaudet ja uudistukset > Jakson kulku > Tuotantokausi 1, Ahvenisto

Tomi esittelee lyhyesti jaksossa koeajettavat kaksi autoa sekä niiden omistajat.
Ensimmäisen koeajattavan auton virittäjä sekä auto esitellään yleisölle, yleensä ajoneuvon omistajan tallilla tai kotipaikkakunnalla.
Tomi toivottaa ajoneuvon virittäjän tervetulleeksi ohjelmaan sekä Ahveniston moottoriradalle ja käy hieman ajoneuvoa läpi päällisin puolin.
Mika saapuu varikolle ja keskustelee virittäjän kanssa, käyden läpi asioita jotka hänen tulisi ottaa huomioon tämän ajaessa radalla. Mikan saapuessa varikolle, katsojille esitetään lyhyt video Mikan saavutuksia autourheilun saralla pikkupojasta nykypäivään. Tämä käytäntö lopetettiin ensimmäisen tuotantokauden jälkeen kokonaan.
Mika lähtee varikolta ja siirtyy ajamaan kilparadalle.
Ajon aikana kuvataan autoa niin sisältä kuin ulkoakin Mikan esittäessä mielipiteitään ajoneuvon ajettavuudesta. Varikolla, Tomi keskustelee virittäjän autoharrastuksesta.
Mika siirtyy takaisin varikolle ja Tomi jättää Mikan sekä virittäjän keskustelemaan tämän ajoneuvosta, jolloin Mika antaa virittäjälle palautetta auton ajettavuudesta.
Jakson toisen auton virittäjä sekä ajoneuvo esitellään ja vaiheet 3-7 käydään uudestaan läpi, lukuun ottamatta Mikan saavutuksista kertova esittelyvideo.
Mika ja Tomi siirtyvät ratatrailerille, jossa he tekevät yhteenvedot jakson autoista, Mikan mielipiteiden perusteella.
Mika pisteyttää autot asteikolla 4–10, arviointikriteereinä ulkonäkö, ajettavuus, sisätilat, tekniikka ja yleistuntuma. Pisteet eivät kuitenkaan vielä ratkaise jakson voittajaa, vaan Mika valitsee tämän erikseen jakson päätteeksi.
Tuotantokaudet ja uudistukset > Jakson kulku > Tuotantokausi 2, Ahvenisto

Tomi esittelee lyhyesti jaksossa koeajettavat kaksi autoa sekä niiden omistajat.
Ensimmäisen koeajattavan auton virittäjä sekä auto esitellään yleisölle, ajoneuvon omistajan tallilla tai kotipaikkakunnalla.
Tomi toivottaa ajoneuvon virittäjän tervetulleeksi ohjelmaan sekä Ahveniston moottoriradalle ja käy hieman ajoneuvoa läpi päällisin puolin.
Mika saapuu varikolle ja keskustelee virittäjän kanssa, käyden läpi asioita jotka hänen tulisi ottaa huomioon tämän ajaessa radalla.
Mika lähtee varikolta ja siirtyy kilparadalle ajamaan kuvaus- ja lämmittelykierrosta.
Ajon aikana kuvataan autoa niin sisältä kuin ulkoakin Mikan esittäessä mielipiteitään ajettavuudesta rataolosuhteissa. Varikolla, Tomi keskustelee virittäjän autoharrastuksesta.
Mika ajaa nopean aikakierroksen, jossa mitataan ajoneuvon kierrosaika sekä huippunopeus kaarteiden 10–1 väliltä (loppusuora). Mika siirtyy tämän jälkeen takaisin varikolle ja Tomi jättää virittäjän sekä Mikan keskustelemaan ajoneuvosta, jolloin Mika antaa virittäjälle palautetta auton ajettavuudesta.
Jakson toisen auton virittäjä sekä ajoneuvo esitellään ja vaiheet 3–7 käydään uudestaan läpi.
Mika ja Tomi siirtyvät ratatrailerille, jossa he tekevät yhteenvedot jakson autoista, Mikan mielipiteiden perusteella.
Mika valitsee suosikkinsa kahden auton väliltä, antaen arviointikriteerin pisteen sille, josta piti enemmän. Arviointikriteerit ovat ajettavuus, ulkonäkö, sisätilat ja yleisfiilis. Pisteet ratkaisevat jakson voittajan, paitsi tasapelin sattuessa, jolloin Mika valitsee jakson voittajan.
Kilpailijat ja tulokset

Oheisissa taulukoissa on jaksoittain jokaisen kilpailijan nimi, ajoneuvo, vuosimalli sekä heidän ajoneuvonsa ajamat tulokset. Ensimmäisellä tuotantokaudella ei ajettu aikakierroksia tai mitattu huippunopeuksia. Kolmannesta tuotantokaudesta eteenpäin myös virittäjien aikakierrokset sekä huippunopeudet mitattiin ja otettiin huomioon.
Kilpailijat ja tulokset > Virittäjät 1 (2011)

Virittäjien ensimmäinen tuotantokausi kuvattiin Ahveniston moottoriradalla, Hämeenlinnassa ja siinä oli 20 kilpailijaa. Mika Salo valitsi ”Vuoden Virittäjän” viimeisessä jaksossa.
| Jakso | Virittäjät | Ajoneuvot | Jakson voittaja |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Arto Sulkanen Sami Haapanen | Toyota Corolla DX, ”Top Gun”, 1984 Nissan 200SX, 1994 | Toyota Corolla DX |
| 2. | Joni Peippo Harri Hemming | Nissan Crew, 1994 Toyota Supra Mk III, 1988 | Nissan Crew |
| 3. | Perttu Jäsperi Tero Jaatinen | Ford Fiesta XR2i, 1990 Lancia Delta Integrale, 1988 | Ford Fiesta |
| 4. | Minna Järvinen Pekka Kero | Pontiac Firebird, 1989 Volvo 960, ”PEETU”, 1991 | Volvo 960 |
| 5. | Reeta Paajanen Jukka Nieminen | Opel Astra, 2007 Audi A3, ”OLIO”, 2007 | Audi A3 |
| 6. | Juha Virkki  Risto Pahla | Porsche 993 Turbo, 1997  Roushin rakentama Ford Mustang, 2007 | Ford Mustang |
| 7. | Matty O Suonsivu Mikko Viitala | Fiat 600SLE, 1973 Opel Manta A 2800S, 1971 | Opel Manta |
| 8. | Kirsi Jokinen Mikko Vehviläinen | Mazda MX-3, 1992 Toyota Supra Mk III, 2JZ-GTE, 1988 | Toyota Supra |
| 9. | Harri Pippuri Markus Sjöblom | Chevrolet Camaro, 1968 Ford Capri, 5,0 l V8, 1972 | Chevrolet Camaro |
| 10. | Riku Halttunen Jani Hämäläinen | Ford Pickup, 1932 Moskvitch Scandinavia ,1965 | Ford Pickup |
Vuoden Virittäjä: Arto Sulkanen, Toyota Corolla DX
Kilpailijat ja tulokset > Virittäjät 6 – Virittäjät Satamassa (2016)

Virittäjien kuudes tuotantokausi kuvattiin Kotkan satamassa, satama-alueelle rakennetulla katuradalla, joka myötäili sataman varasto- ja muiden rakennustilojen asettelua. Virittäjät Satamassa on ensimmäinen tuotantokausi, jota ei kuvattu suomalaisella kilparadalla.
Kilpailijat ja tulokset > Virittäjät Cape Town – Test My Ride: Cape Town (2016)

Ensimmäinen suomalainen Virittäjät-tuotanto, joka on kuvattu ulkomailla, Kapkaupungissa Etelä-Afrikassa.
Jormuan ofioliitti

Ofioliittikiveä Kajaanin Jormuassa.
Näytekairan jättämiä reikiä Jormuan ofioliitissa.
Jormuan ofioliitti on Kajaanin Jormuassa sijaitseva geologinen yksikkö. Sen tulkitaan edustavan mereisen kuoren ja vaipan kappaleita, jotka ovat työntyneet tektonisten liikkeiden mukana maanpinnalle. Ofioliitin ikä on noin 1,95 miljardia vuotta, eli se on syntynyt paleoproterotsooisella maailmankaudella. Se on tiettävästi maailman vanhin ofioliittikompleksi, jossa merenpohjan alkuperäinen kerrosjärjestys on täysin säilynyt. Vielä tätäkin vanhempaa merellistä kuorta on löydettävissä esimerkiksi läntisestä Grönlannista Isuan vihreäkivivyöhykkeeltä, jossa kivien ikä on yli 3,7 miljardia vuotta (eoarkeeinen maailmankausi). Jormuan lisäksi ofioliitti sijaitsee osaksi Paltamon Mieslahden ja Kontiomäen alueilla Oulujärven itärannalla. Myös Pohjois-Karjalan Outokummussa sekä Sodankylän Nuttiossa on samantapaisen ofioliitin jäänteitä.
Jormuan ofioliittikompleksi on muodostunut arkeeisen kallioperän repeämisen ja vulkaanisen toiminnan tuloksena. Ofioliittialue sisältää huomattavan määrän talkkia. Alueella tavataan erikoisia kasvilajeja kuten harvinaisia kämmeköitä sekä serpentiinipikkutervakkoa ja kainuunnurmihärkkiä.
Mondo Minerals ja eräät muut kaivosyhtiöt ovat kiinnostuneita Jormuan laatasta ja siihen liittyvästä ofioliitista. Mondo on suorittanut Mieslahdessa koelouhintaa. Jormuassa oli pienimuotoinen Paraisten Kalkin talkkikaivos 1950-luvulla.
Aiheesta muualla

Suomen muinaiset tulivuoret Jussi S. Heinosen ja Elina Lehtosen blogi 20.9.2022