stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Magnitudi (tähtitiede)
Magnitudijärjestelmän historia

Magnitudijärjestelmä perustuu Ptolemaioksen Almagestissä 140-luvulla jaa. julkaisemaan 1022:n tähden luetteloon, jonka alun perin laati Hipparkhos toisella vuosisadalla eaa. Almagestissa tähdet jaetaan kirkkauden perusteella kuuteen suuruusluokkaan niin, että kirkkaimmat kuuluvat ensimmäiseen suuruusluokkaan ja himmeimmät paljain silmin havaittavat kuudenteen. Lisäksi osa kohteista on merkitty ”Himmeäksi” tai ”Sumuksi”. Nykyään käytössä oleva magnitudijärjestelmän juuret ovat siis yli kahden vuosituhannen takaa.
Vuonna 1856 Norman Pogson julkaisi pikkuplaneettaefemeridin vuodelle 1857, jossa hän käytti kehittämäänsä standardoitua magnitudijärjestelmää. Hän oli tutkinut eri tähtitieteilijöiden silmämääräisiä kirkkausmäärityksiä ja todennut, että yhden magnitudin ero vastasi keskimäärin 2,4-kertaista eroa kirkkaudessa. Silmän havaintovasteen ajateltiin tuolloin olevan logaritminen, joten hän teki magnitudisasteikostaan logaritmisen. Laskutoimitusten yksinkertaistamiseksi hän asetti kantaluvuksi viidennen juuren sadasta (likimäärin 2,5118…), joka on myös lähellä eri havaitsijoiden keskiarvoa. Lukua kutsutaan joskus Pogsonin suhteeksi. Asteikon hän kalibroi Bonner Durchmusterung -luettelon magnitudien perusteella.
Noin sata vuotta sitten tähtien kirkkauden määrittämisessä tuli käyttöön valokuvaus ja myöhemmin sähköiset fotometriset mittalaitteet, joiden herkkyyden aallonpituusalue poikkeaa silmästä. Uusien menetelmien magnitudiasteikot määriteltiin uudelleen tarkasti standarditähtien suhteen, mutta pyrkien säilyttämään vastaavuuden visuaalisiin magnitudeihin. Esim. UBV-järjestelmän V-magnitudit määritettiin vastaamaan valokuvaamalla saatuja fotovisuaalisia magnitudeja, jotka puolestaan vastaavat suunnilleen silmämääräisesti arvioituja visuaalimagnitudeja.
Alun perin valokuvauksellisten magnitudien referenssitähtenä oli Pohjantähti ja sen ympäristön tähdet. Pohjantähden kirkkaus oli tässä asetettu magnitudiarvoksi tasan 2,0. Myöhemmin havaittiin, että Pohjantähti on kefeidi-muuttuja, ja uudeksi referenssitähdeksi vaihdettiin Vega (V-magnitudi=0, väri-indeksi=0).
Magnitudiasteikko on logaritminen ja käänteinen

Magnitudiasteikossa yhden magnitudin ero vastaa noin 2,512-kertaista eroa (1001/5) valon intensiteetissä. Mitä himmeämpi kohde on, sitä suuremmalla magnitudiarvolla se ilmaistaan.
| Magnitudiero (m1−m2) | Intensiteettiero (m2−m1) |
| --- | --- |
1: 2,512
2: 6,310
3: 15,849
4: 39,811
5: 100,000
6: 251,189
7: 630,957
8: 1 584,983
9: 3 981,072
10: 10 000,000
Logaritmisuutensa takia magnitudit eivät ole suoraan yhteenlaskukelpoisia, vaan kirkkaudet pitää ensin muuntaa intensiteeteiksi, jotka lasketaan yhteen ja lopuksi muunnetaan takaisin magnitudeiksi. Esimerkiksi jos lasketaan tällä tavalla yhteen kaksi 1. suuruusluokan kohdetta, saadaan tulokseksi 0,247. Kaavat ovat I = 10−0,4 × m ja m = −2,5 × lg(I1+I2).
Näennäinen magnitudi (m)

Kun puhutaan magnitudeista, tarkoitetaan yleensä juuri näennäistä magnitudia, joka kertoo, miten kirkas kohde on havaintopaikalta (maapallolta) mitattuna. Esimerkiksi Auringon näennäinen kirkkaus on −26,7 ja himmeimpien paljaalla silmällä näkyvien tähtien kirkkaus on noin 6.
Näennäinen magnitudi ei kuvaa kohteen fysikaalisia ominaisuuksia itsessään lainkaan, sillä sen suuruuteen vaikuttaa kohteen todellinen absoluuttinen magnitudi, etäisyys ja tähtienvälisen aineen himmentävä vaikutus. Kohteen kirkkaus on käänteisesti verrannollinen etäisyyden neliöön. Kahdesta absoluuttisesti yhtä kirkkaasta tähdestä se, joka on kaksi kertaa kauempana on kirkkaudeltaan vain neljäsosa lähemmästä, siis noin 1,5 magnitudia himmeämpi. Galaksien välisillä suurilla etäisyyksillä myös avaruuden kaareutuminen vaikuttaa suhteeseen.
Näennäistä kirkkautta merkitään yleensä kirjaimella m, jonka yhteydessä olevalla alaindeksillä kerrotaan, mistä näennäisestä magnitudista on kyse. Merkintä mvis tarkoittaa visuaalista magnitudia, jonka mittauksessa käytetty herkkyysjakauma vastaa ihmissilmää. Tähtikartoissa ilmoitetut kirkkaudet ovat tavallisesti lähellä UBVRI-järjestelmän V-magnitudeja (V).
Kohteen magnitudi voidaan määrittää visuaalisesti, valokuvaamalla tai fotometrillä. Nykyään mittaus tapahtuu useimmiten CCD-kameralla, jolla voi helposti saavuttaa 0,01 magnitudin suhteellisen mittaustarkkuuden. Kirkkaus arvioidaan tai mitataan aina suhteessa yhteen tai useampaan vertailutähteen, jonka kirkkaus tunnetaan.
Absoluuttinen magnitudi (M) > Tähtien absoluuttinen magnitudi

Tähtien fysikaalisia ominaisuuksia tutkittaessa pitää tietää niiden todellinen kirkkaus. Absoluuttinen magnitudi merkitään isolla M-kirjaimella. Absoluuttinen magnitudi kertoo, miten kirkkaalta tähti näyttäisi kymmenen parsekin etäisyydellä (32,616 valovuotta). Auringon absoluuttinen V-magnitudi on 4,8. Näennäisen ja absoluuttisen magnitudin erotusta (m-M) kutsutaan kohteen etäisyysmoduliksi.
Absoluuttinen magnitudi (M) > Aurinkokunnan kohteiden absoluuttinen magnitudi

Aurinkokunnan kappaleen absoluuttinen magnitudi kertoo, miten kirkkaalta kohde näyttäisi, jos se olisi maapallon tilalla ja sitä katsottaisiin Auringon keskipisteestä; siis, jos kappale olisi yhden AU:n etäisyydellä Auringosta ja havaitsijasta ja täysin valaistuneena (vaihekulma=0°). Absoluuttista magnitudia käytetään efemeridilaskuissa tai esim. pikkuplaneetan läpimitan arvioimisessa silloin, kun läpimittaa ei voi suoraan mitata. Absoluuttinen magnitudi merkitään H tai V(1,0).
Joidenkin aurinkokunnan kappaleiden absoluuttisia kirkkauksia
Kuu +0,25
Merkurius −0,36
Venus −4,29
Maapallo −3,9
2007 TU24 +20,3
Mars −1,52
Vesta +3,20
Ceres +3,36
Pallas +4,13
Hygiea +5,43
Jupiter −9,25
Saturnus −8,88
Uranus −7,19
Neptunus −6,87
Pluto −0,7
Haumea +0,01
Makemake −0,44
Eris −1,19
Halleyn komeetta +4,7 (ollessaan kirkkaimmillaan vuodenvaihteessa 1985/86)
Bolometrinen magnitudi

Bolometrinen magnitudi kertoo, kuinka kirkas tähti olisi, jos voitaisiin mitata kaikki siitä lähtevä säteily (siis gammasta radioalueelle eikä ainoastaan jotakin tiettyä aallonpituusaluetta.) Bolometrinen magnitudi on erittäin tärkeä suure, sillä absoluuttinen bolometrinen magnitudi on verrannollinen tähden luminositeetin  L_{*} logaritmiin:
M_{bol,*}-M_{bol,Aurinko}=-2{,}5\lg {\frac {L_{*}}{L_{Aurinko}}}
ja sitä kautta kuvaa tähden energiantuottoa. Bolometristä magnitudia ei yleensä mitata, vaan se saadaan selville laskemalla tähden väristä bolometrinen korjaus (BC), joka on määritelty nollaksi spektriluokan F5 tähdille. Bolometrisen korjauksen avulla lausuttuna
m_{bol}=m_{v}-BC,
missä  m_{v} on visuaalinen magnitudi. Kohteen bolometrisen magnitudin lukuarvo on aina pienempi tai yhtä suuri kuin sen visuaalisella magnitudilla.lähde?
Kuten visuaalinen, myös bolometrinen magnitudi voidaan esittää sekä absoluuttisena että näennäisenä.
UBVRI-järjestelmä

Koska laajakaistainen visuaalinen magnitudi ei kerro kohteen fysikaalisista ominaisuuksista oikeastaan mitään, on kehitetty suodattimia, joilla tähden spektristä erotetaan mitattavaksi haluttu osa. Mitattava aallonpituusalue pitää teoriassa olla mahdollisimman kapea, mutta kohteiden himmeys, kaukoputken koko ja ilmaisimen herkkyys asettavat rajat sille, miten kapealta aallonpituusalueelta valoa voi käytännössä kerätä. Esim. aurinkoa voidaan tutkia hyvin kapeakaistaisilla suodattimilla (puoliarvoleveys < 1 nm. Erilaisia suodattimia on käytössä useita satoja erilaisia.
Kirkkauden mittaamisen tarkkuutta heikentää se, että tähdet eivät säteile tasaisesti kaikkia aallonpituuksia. Tämä näkyy paljaalla silmällä tähtien värierona. Lisäksi ilmakehä absorboi ja sirottaa eri aallonpituuksia eri tavalla. H. Johnson ja W. Morgan kehittivät 1950-luvun alussa UBV-järjestelmän, jossa magnitudi määritetään mittaamalla kohteen kirkkaus valomonistinputkella leveäkaistaisten lasisuodattimien läpi. UBV-järjestelmässä suodattimet ovat
U (367 nm, puoliarvoleveys 66 nm. Ultraviolet eli ultravioletti)
B (435 nm, puoliarvoleveys 95 nm. Blue eli sininen)
V (545 nm, puoliarvoleveys 88 nm. Visual, käytännössä keltainen)
Myöhemmin A. Cousins lisäsi järjestelmään standardisuotimet R (638 nm, puoliarvoleveys 138 nm. Red eli punainen) ja I (797 nm, puoliarvoleveys 149 nm. Infrared eli infrapunainen). Vuonna 1990 M. Bessell kehitti UBVRI-järjestelmän suodattimille muunnelmat, jossa ilmaisimena käytetään uudenaikaisempia valomonistinputkia tai CCD-kameraa. Nykyään kaupallisesti tarjolla olevat UBVRI-suodattimet perustuvat Bessellin määrittelyyn.
Tavallisimmin käytetään V-magnitudia, koska se vastaa likipitäen silmällä havaittavaa kirkkautta. UBVRI-järjestelmän magnitudit merkitään aallonpituuskaistaa vastaavalla isolla kirjaimella, esim. V = 2,54. Perinteisesti UBVRI-järjestelmää käytettäessä kohteesta ilmoitetaan V-magnitudi ja muun väriset magnitudit väri-indeksinä U–B ja B–V. Jälkimmäiset arvot ovat merkinnän mukaisesti U- ja B-magnitudien sekä B- ja V-magnitudien erotukset.
Rajamagnitudi

Rajamagnitudilla tarkoitetaan himmeintä tähteä tai muuta kohdetta, joka on merkitty tähtikarttaan tai -luetteloon tai jonka pystyy havaitsemaan tietyllä havaintovälineellä. Paljaalla silmällä hyvissä olosuhteissa rajamagnitudi on noin +6. Käytännössä havaittuun rajamagnitudiin vaikuttaa havainto-olosuhteet (valosaaste, ilmakehän läpinäkyvyys ja taustataivaan kirkkaus), kohteen korkeus horisontista, kaukoputken objektiivin koko, käytetty suurennus sekä havaitsijan kokemus, vireystila, ikä ja silmän terveys.
Optisen laitteen visuaalinen rajasuuruusluokka riippuu objektiivin läpimitasta, käytetystä suurennuksesta ja taustataivaan kirkkaudesta. Esimerkiksi 50 mm:n läpimittainen objektiivi kerää valoa lähes 100-kertaisen määrän valoa kuin paljas silmä, joten rajasuuruusluokka on noin 11. Läpimitaltaan 200 mm kokoinen objektiivi kerää valoa yli 1 000-kertaisesti verrattuna paljaaseen silmään ja sen rajamagnitudi on noin 14.
Kuinka kirkas kynttilä on eri etäisyyksillä

1 metri: Vmag = −14,2
1 km: Vmag = 0,8
1 000 km: Vmag = 15,8
Laskukaavoja

Magnitudin muutoksen likiarvon laskeminen kirkkauden muutoskertoimesta
Absoluuttisen magnitudin laskeminen näennäisen magnitudin ja etäisyyden perusteella
Valois’n Margareta

| Marguerite de Valois |
| --- | --- |
 
Ranskan kuningatar
Valtakausi:  2. elokuuta 1589 – 17. joulukuuta 1599
Navarran kuningatar
Valtakausi:  18. elokuuta 1572 – 17. joulukuuta 1599

Syntynyt:  14. toukokuuta 1553 Saint-Germain-en-Layen linna, Ranska
Kuollut:  27. maaliskuuta 1615 (61 vuotta) Pariisi, Ranska
Puoliso:  Henrik IV
Suku:  Valois
Isä:  Henrik II
Äiti:  Katariina de’ Medici
Uskonto:  roomalaiskatolinen
Nimikirjoitus:  
Marguerite de Valois, La Reine Margot (14. toukokuuta 1553 Saint-German-en-Layen linna, Ranskan kuningaskunta – 27. maaliskuuta 1615 Pariisi) oli ranskalainen prinsessa, Frans II:n, Kaarle IX:n ja Henrik III:n sisar, josta tuli Henrik Navarralaisen eli Henrik IV:n puolisona ensin Navarran, myöhemmin koko Ranskan kuningatar. Hänet tunnetaan muistelmiensa eloisasta ajankuvasta.
Sijaishallitsija Catherine de' Medici neljän nuorimman lapsensa kanssa. Vas. Alençonin herttua Hercule eli François, kuningas Kaarle IX, prinsessa Marguerite de Valois ja Anjoun herttua, tuleva Henrik III. François Clouet'n työpaja n. 1561. Huomaa että tytär on esitetty veljiensä takana.
Prinsessa Marguerite 7-vuotiaana, François Clouet 1560
Nuori Marguerite de Valois, François Clouet n. 1560
Kuningatar Marguerite de Valois, François Clouet'n mukaan n. 1571
Suku ja kasvatus

Margueriten vanhemmat olivat Henrik II ja Katariina de’ Medici. Hänellä oli yhdeksän sisarusta, joista hän oli nuorin tytär. Hänen veljiään olivat Frans II, Kaarle IX ja Henrik III. Hänen sisarensa Elisabet de Valois oli Espanjan kuningatar ja Claude de Valois (1547–1575) avioitui Charles III:n, Lothringenin herttuan kanssa. Hänen isänsä kuoli tapaturmaisesti turnajaisissa vuonna 1559 kun Marguerite oli kuusivuotias ja äiti toimi tämän jälkeen veljien sijaishallitsijana.
Hän sai opetusta historiassa, grammatiikassa, antiikin kirjallisuuden klassikoissa ja Raamatun pyhissä teksteissä sekä oppi puhumaan latinaa, kreikkaa, italiaa ja espanjaa.
Avioliitto

Vuonna 1572 hänet naitettiin Bourbon-sukuun kuuluneelle Henrik Navarralaiselle Ranskan uskonsotien laannuttamiseksi. Viisi päivää häiden jälkeen 23. elokuuta alkoi kuitenkin protestanttisten hugenottien joukkomurha eli pärttylinyön verilöyly.
Protestanttinen Henrik joutui kääntymään katolilaiseksi, ja hän ja Marguerite joutuivat asumaan hovissa käytännössä kotiarestissa. Tilanne muuttui vielä hankalammaksi kun veli Kaarle IX kuoli vuonna 1574 ja Margueriten nuorempi veli Henrik III tuli kuninkaaksi. Henrik Navarralainen onnistui pakenemaan helmikuussa 1576, ja kääntyi heti takaisin protestantiksi. Kuningas eristi Margueriten kuukausiksi tämän makuuhuoneeseen, mutta keväällä hänet lähetettiin Flanderiin neuvottelemaan vaivihkaa sotilaallisesta liittoutumasta. Flanderista kuningatar Marguerite jatkoi matkaa aviomiehensä luokse Navarraan, ja asettui siellä Neracin linnaan. Sitä sisustettiin ylellisemmäksi, ja monet runoilijat ja filosofit viihtyivät hovissa nuoren, kauniin ja sivistyneen kuningattaren vieraina. Samaan aikaan kuningas menestyi sotilaana.
He eivät asuneet yhdessä pitkiä aikoja mutta olivat lähes aina hyvissä väleissä keskenään. Huolimatta muista suhteistaan, Marguerite kieltäytyi eroamasta puolisostaan. Hän käytti vaikutusvaltaansa edistääkseen yhteisymmärrystä Henrik Navarralaisen ja nuorimman veljensä Alençonin herttua Françoisin, maltillisten katolilaisten johtajan välillä. Hänen roolinsa tätä seuranneissa salaliitoissa maksoi hänen rakastajansa, seigneur de La Môlen, Joseph de Bonifacen hengen vuonna 1574.
Vuonna 1586 veli Henrik III määräsi sisarensa Margueriten arestiin Ussonin linnaan Auvergneen vuonna 1586. Hän pysyi siellä 19 vuoden ajan, ja vankeudestaan huolimatta vietti jälleen vilkasta kulttuuri- ja hovielämää, tapasi vieraita ja kirjoitti muistelmiaan.
Vaikutusvaltansa kasvaessa Henrik Navarralainen tarvitsi perillisiä, ja paavi mitätöi lapsettoman avioliiton lokakuussa 1599. Marguerite ei suostunut eroon niin kauan kuin Henrikin rakastajatar Gabrielle d’Estrées oli elossa. Eräitten tietojen mukaan Marguerite jätti itse aviomiehensä.
Elämä avioliiton jälkeen ja kirjallinen ura

Marguerite sai edelleen pitää kuningattaren arvonimensä ja pysyi entisen puolisonsa kanssa hyvissä väleissä. Hän vieraili entisen puolisonsa uuden vaimon Maria de' Medicin luona ja kuningas Henrik IV neuvotteli entisen vaimonsa kanssa usein tärkeissä asioissa, vaikka jokseenkin hillittynä henkilönä oli murheellinen tämän tuhlaavaisuudesta.
Vuodesta 1605 kuningatar Marguerite eli loisteliasta elämää Pariisissa, jota 1900-luvun alun historioitsijat ovat kuvanneet "Valois-suvun outo sekoitus irstailua, hurskauden harjoitusta sekä taiteen ja kirjallisuuden viljelyä." Hän rakennutti itselleen Seinen vasemmalle rannalle Hostel de la Reyne Margueritte nimisen kaupunkipalatsin, jonka suunnitteli Jean Bullant vuonna 1609.
Hän julkaisi muistelmiensa lisäksi runoja.
Perintö

Marguerite de Valois jätti jälkeensä kirjeitä ja muistelmat, joista jälkimmäiset on kirjoitettu taitavasti ja ne kuuluvat 1500-luvun parhaiden muistelmien  joukkoon. Hän oli ranskalaisen historioitsija, oppinut ja sotilas Pierre de Bourdeille Brantômen (n. 1540–1614) esikuva ja Alexander Dumas vanhemman anekdoottisen historiallisen romaanin vuodelta 1854 "La Reine Margot" henkilöhahmo. Tämä täysin fiktiivinen teos palveli Bourbon-hallitsijasuvun tarkoitusperiä. Romaanissa kuvattiin liioitellun vapaamielistä ja moraaliltaan kyseenalaista naista, joka on luonut poliittisesti aktiivisesta Marguerite de Valois'ta kuvan, joka on kyseenalaistettu uusimmassa historiantutkimuksessa.
Aiheesta lisää

Margareeta Valoisilaisen teoksia (englanniksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valois’n Margareta Wikimedia Commonsissa
Marguerite de Valois'n kaupunkipalatsi Matthäus Merianin Pariisin kartassa: LE PLAN DE LA VILLE, CITE, VNIVERSITE ET FAVX-BOVRGS DE PARIS AVEC LA DESCRIPTION DE SON ANTIQVITE ET SINGVLIARITES, dit Plan de Mérian, 1615, détail.
Kuningatar Marguerite de Valois, François Clouet n. 1574
Aleksy Antkiewicz

| Mitalit> Maa:   Puola.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:   Puola> Miesten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | kevyt sarja |  |
|  Pronssia | Lontoo 1948 | höyhensarja |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Varsova 1953 | kevyt sarja |  |
Aleksy Antkiewicz (12. marraskuuta 1923 Katlewo – 3. huhtikuuta 2005 Gdańsk) oli puolalainen nyrkkeilijä. Hän sai vuoden 1948 kesäolympialaisissa pronssia höyhensarjassa ja vuoden 1952 kesäolympialaisissa hopeaa kevyessä sarjassa. Vuoden 1953 EM-kilpailuissa Varsovassa hän saavutti pronssia kevyessä sarjassa (alle 60 kg).
Antonia Major

Mahdollisesti Antonia Majorin rintakuva
Antonia Major tai Antonia vanhempi (syntyi 39 eaa.) oli Marcus Antoniuksen ja Augustuksen sisaren Octavian vanhempi tytär. Antonia syntyi Kreikassa loppukesästä 39eaa. Antoniuksen ja Octavian avioliitto oli solmittu vahvistamaan Octavianuksen ja Antoniuksen välistä liittoa. Moni aikalainen toivoikin Octavian synnyttävän pojan.
Antoniasta tiedetään paljon vähemmän kuin hänen nuoremmasta sisarestaan. Antonia Major meni naimisiin Lucius Domitius Ahenobarbuksen kanssa vuonna 26 tai 25 eaa.  He olivat olleet kihloissa vuodesta 36 eaa. Antonia sai kolme lasta. Hänen poikansa oli Gnaeus Domitius Ahenobarbus, keisari Neron isä. Vanhempi tytär Domitia oli naimisissa Gaius Sallustius Crispus Passienuksen kanssa. Nero myrkytti Domitian saadakseen tämän omaisuuden. Nuorempi tytär Domitia Lepida oli Messalinan äiti.
Antiokhis

| Antiokhis> Ἀντιοχίς.Historia |
| --- | --- |
Tyyppi:  fyle
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Numero (alkup.):  X
Perustettu:  508 eaa.
Eponyymi heeros:  Antiokhos
Demoksia:  9–13
Infobox OKNimi-testi OK: 
Antiokhis (m.kreik. Ἀντιοχίς, lat. Antiochis) oli antiikin ajan Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen fyle eli ”heimo” tai ennemminkin äänestyspiiri, joka perustettiin Kleistheneen uudistuksessa vuonna 508 eaa. Fylen eponyymi heeros oli Antiokhos, Herakleen ja Medan poika, ja sen alkuperäinen numero oli I.
Fyleen kuului alun perin 13 demosta. Myöhemmin osa demoksista siirrettiin perustettuihin uusiin fyleihin, ja pienimmillään fyleen kuului yhdeksän demosta. Niin kutsuttujen makedonialaisten fylejen (Antigonis, Demetrias) lakkauttamisen jälkeen osa demoksista palautettiin Antiokhis-fyleen. Kuten kaikilla fyleillä, fylen demokset oli jaetty kolmeen trittykseen ja sillä oli yhteensä 50 edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Fyle säilyi käytössä antiikin ajan lopulle saakka.
Fylen jäseniin viitattiin nimityksellä Antiokhidēs (Ἀντιοχίδης), monikossa Antiokhidai (Ἀντιοχίδαι).
Demokset

| Nimi | Nimi kreikaksi | Fyle> Kausi I n. 508–307 eaa. | Fyle> Kausi II n. 307–224 eaa. | Fyle> Kausi III n. 224–201 eaa. | Fyle> Kausi IV n. 201 eaa.–124 jaa. | Fyle> Kausi V n. 124 jaa.– | Trittys |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Aigilia | Αἰγιλία | Antiokhis | Antiokhis | Ptolemais | Ptolemais | Ptolemais | paralia |
| Alopeke | Ἀλωπέκη | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | asty |
| Amfitrope | Ἀμφιτρόπη | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | paralia |
| Anaflystos | Ἀνάφλυστος | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | paralia |
| Atene | Ἀτήνη | Antiokhis | Demetrias | Demetrias | Attalis | Attalis | paralia |
| Besa | Βῆσα | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Hadrianis | paralia |
| Eitea | Εἰτέα | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | mesogeios |
| Eroiadai | Ἐροιάδαι | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | mesogeios |
| Kolonai | Κολωναί | Antiokhis | Antigonis | Ptolemais | Ptolemais | Ptolemais | mesogeios |
| Krioa | Κριῶα | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | mesogeios |
| Pallene | Παλλήνη | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | mesogeios |
| Semakhidai | Σημαχίδαι | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | Antiokhis | mesogeios |
| Thorai | Θοραί | Antiokhis | Demetrias | Demetrias | Antiokhis | Antiokhis | paralia |
Antipajuta

| Antipajuta (Антипаюта) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Jamalin Nenetsia Venäjällä, alla kylän sijainti alueella
 Antipajuta
 Koordinaatit: 69.0985°N, 76.8692°E 
Valtio:  Venäjä
Piirikunta:  Jamalin Nenetsia
Piiri:  Tazin piiri
Perustettu:  1926
Väkiluku (2010):  2 545
Postinumero:  629371 (Antipajuta)
Suuntanumero(t):  +7 34940
 
 antipauta.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Antipajuta (ven. Антипаюта) on kylä ja maalaiskunta Venäjän Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan Tazin piirissä, Gydan niemimaan lounaisrannalla, Obinlahden kaakkoisen Tazinlahden pohjoisrannan lähellä, kymmenkunta kilometriä Pajutajokea ylävirtaan, Luoteis-Siperiassa. Antipajuta sijaitsee linnuntietä noin 517 kilometriä Jamalin Nenetsian pääkaupunki Salehardista koilliseen.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan koko Tazin kunnallispiirin 16 537 asukkaasta Antipajutan maalaiskunnassa asui 2 545 henkeä. Koko kunnallispiiri on ollut erityisesti nenetsien asuinaluetta; nenetsien osuus piirin väestöstä oli 51,7 prosenttia, venäläisten 31,3 prosenttia ja ukrainalaisten 6,9 prosenttia (2002).
Venäläisen historiankirjoituksen mukaan Antipajuta perustettiin vuonna 1926 alkujaan kauppapaikaksi, joka palveli seudun metsästäjien, poronhoitajien ja kalastajien tarpeita. Tämän myötävaikuttamana nomadien leirejä, pysyvämpää asutusta ja toimeliaisuutta alkoi keskittyä lähistölle. Kylä kasvoi. Vuonna 1935 perustettiin Antipajutan tundran ensimmäinen koulu, joka edisti luku- ja kirjoitustaidon kehittymistä nomadiväestössä.
1930-luvulla perustettiin myös porotalouskollektiivi, jonka palveluksessa oli eläinlääkäri. 1940-luvun alkuvuosina perustettiin kalatehdas, kylä sai ensimmäiset katuvalot, käynnistettiin elokuvakerho ja rakennettiin radioyhteys Moskovaan. 1944 perustettiin kyläneuvosto. Kylä sijaitsi Pajutajoen rannalla noin 7 kilometriä Tazinlahdesta yläjuoksulle päin. Koska kalastajien piti soutaa saaliinsa kanssa tämä matka vastavirtaan, sijaintia pidettiin työläänä kalastajille.
Aiheesta muualla

Tazin piirin kotisivut (venäjäksi) (tasu.ru)
Henrik IV (Ranska)

| Henrik IV |
| --- | --- |
 Henrik IV, Frans Pourbus nuoremman (1569-1622) muotokuva
Ranskan kuningas
Valtakausi:  2. elokuuta 1589 – 14. toukokuuta 1610
Kruunajaiset:  27. helmikuuta 1597
Edeltäjä:  Henrik III
Seuraaja:  Ludvig XIII
Navarran kuningas
Valtakausi:  9. kesäkuuta 1572 – 14. toukokuuta 1610
Edeltäjä:  Jeanne d’Albret
Seuraaja:  Ludvig XIII

Syntynyt:  13. joulukuuta 1553 Pau, Navarra (nyk. Ranska)
Kuollut:  14. toukokuuta 1610 Pariisi, Ranska
Hautapaikka:  Saint-Denis’n basilika
Puoliso:  Valois’n Margareta (1572–1599) Maria de’ Medici (1600–1610)
Lapset:  Ludvig XIII Elisabet Ranskalainen (1602–1644) Henrietta Maria Gaston
Suku:  Bourbon (kapetingi-dynastia)
Isä:  Anton Bourbonilainen
Äiti:  Jeanne d’Albret
Uskonto:  roomalaiskatolilaisuus (1594–1610) kalvinismi (1553–1594)
Nimikirjoitus:  
Henrik IV
Ludvig XIII
Gaston Orléans
Henriette-Marie
Ludvig XIII
Ludvig XIV
Filip I, Orléansin herttua
Ludvig XIV
Ludvig, Grand Dauphin
Ludvig, Burgundin herttua
Filip V, Espanjan kuningas
Kaarle, Berryn herttua
Ludvig XV
Ludvig XV
Ludvig, Dauphin
Ludvig XVI
Ludvig XVIII
Kaarle X
Ludvig XVI
Ludvig XVII
Ludvig XVII
Ludvig XVIII
Kaarle X
Henrik IV (13. joulukuuta 1553 Pau, Béarn, Navarran kuningaskunta – 14. toukokuuta 1610 Pariisi, Ranskan kuningaskunta) oli ensimmäinen Bourbon-sukuinen Ranskan kuningas. Hän hallitsi vuosina 1589–1610. Hän oli Navarran kuningas Henrik III vuodesta 1572 lähtien.