Harmonikka
Toimintaperiaate > Diskanttipuoli

Harmonikan diskanttipuolta soitetaan tavallisimmin oikealla kädellä, ja siinä voi olla joko piano- tai näppäinkoskettimet. Pianokoskettimisto valkoisine ja mustine koskettimineen on samanlainen kuin pianossa ja muissa kosketinsoittimissa. Näppäinkoskettimistolla varustettuja harmonikkoja voi olla yksi-, kaksi- tai monirivisiä (tavallisimmin viisirivisiä). Pianoharmonikat ja moniriviset näppäinharmonikat ovat yleensä kromaattisia eli niissä on 12 säveltä kutakin oktaavia kohti. Yksi- ja kaksirivisillä harmonikoilla sekä eräillä muilla näppäinharmonikoilla voidaan puolestaan soittaa vain tietty diatoninen asteikko, esimerkiksi C-duurin sävelet, eli vain 7 säveltä oktaavia kohti.
Ilmeisesti yleisimmin maailmalla levinnyt harmonikkatyyppi on diatoninen näppäinharmonikka, jollaisia valmistetaan ympäri maailmaa. Eri kulttuureissa on omia niille ominaisia versioita, joiden virityssävellajit, ääniala ja koskettimiston rakenne vaihtelevat niillä soitettavan musiikin mukaan. Erilaisia diatonisia harmonikkatyyppejä on noin 40–55 eri lajia. Suomessakin yleisimmin käytössä olevan yksirivisen harmonikan diskanttisormiossa on useimmiten kymmenen duuriasteikolle viritettyä kosketinta. Paljetta työnnettäessä saadaan asteikon 1., 3. ja 5. sävel, vedettäessä muut. Kaksiriviseen harmonikkaan on yhdistetty kaksi yksirivisen riviä, jotka ovat useimmiten kvartin etäisyydellä toisistaan. Suomalaisissa instrumenteissa ulkorivi on tavallisimmin G-duuriviritteinen, sisärivi C-duuriviritteinen. Etenkin texmex- ja conjunto-muusikoilla voi olla jopa kolmirivisiä diatonisia näppäinharmonikkoja.
Kromaattiset näppäin- ja pianoharmonikat ovat yleensä samanäänisiä, eli näppäimestä saadaan sama sävel sekä paljetta vetämällä että työntämällä. Monirivisissä kromaattisissa näppäinharmonikoissa diskanttisormio muodostuu kolmesta perusrivistä, jotka muodostuvat päällekkäisistä pienistä tersseistä, ja perusrivit ovat puolen sävelaskelen päässä toisistaan. Neli- ja viisirivisissä harmonikoissa on kaksinkertaistettu yksi tai kaksi perusriviä, jotka eivät siis kasvata soittimen äänialaa, mutta auttavat sormituksen suunnittelua. Esimerkiksi viisirivisellä näppäinharmonikalla kaikki sävellajit voidaan periaatteessa soittaa samalla sormituksella. Näppäimistön organisointi ja rivien keskinäinen järjestys vaihtelevat eri maissa neljän eri päätyypin mukaan. Pääasiassa Suomessa on käytössä italialaiseen C-järjestelmään pohjautuva sormiojärjestelmä, jossa C on keskirivillä. Tätä myös G-järjestelmäksi kutsuttua tapaa ei juurikaan käytetä Suomen ulkopuolella. Italiassa, Ruotsissa ja Pohjois-Amerikassa enimmäkseen käytössä olevassa C-järjestelmässä C-kielen näppäinrivi on saanut oman apurivin uloimmaksi, niin että D-kielen sisältämä rivi sijaitsee keskellä ja jää siten ilman apuriviä. Ottar E. Akre puolestaan kutsuu ruotsalaiseksi järjestelmäksi C-järjestelmän muunnosta, jossa H, D ja F -näppäimet ovat ulkorivillä..
B-järjestelmässä, joka tunnetaan myös ”venäläisenä” tai ”norjalaisena järjestelmänä”, C-näppäin on G-järjestelmän tavoin keskirivillä, mutta kaksi muuta perusriviä ovat vaihtaneet paikkaa. B-järjestelmää käytetään eniten muun muassa Saksassa ja Venäjällä. Neljäntenä päätyyppinä tunnetaan vielä niin sanottu ”käänteinen” B-järjestelmä, joka ei ole kuitenkaan kovin laajalti levinnyt. Joskus on kokeiltu myös muun tyyppisiä näppäinjärjestelmiä, joissa on jopa yhdistetty diatonisia ja kromaattisia koskettimistoja, mutta ne ovat jääneet harvinaisuuksiksi. Tunnetuimpia lienee esimerkiksi Paul von Jankon pianokoskettimistoon pohjautuva John Reutherin kehittämä versio.
Enimmillään harmonikan ääniala voi olla noin seitsemän oktaavia, kun eri äänikerrat otetaan käyttöön, mutta itse näppäinsormion laajuus on maksimissaan noin viisi oktaavia..
Pianoharmonikassa puolestaan diskanttipuolen koskettimisto on järjestetty muistuttamaan pianonkoskettimistoa. Täysikokoisen, useampirivisen näppäinharmonikan diskanttipuolelle mahtuu tavallisesti enemmän koskettimistoa kuin pianoharmonikkaan. Pianoharmonikan diskanttipuolen koskettimiston laajuus on laajimmillaan noin 3½ oktaavia tai 45 kosketinta. Pianoharmonikkaa soitetaan eniten Yhdysvalloissa, Britanniassa, Itä-Euroopassa ja Kiinassa.