stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Yardbirds
Diskografia > Singlejä

I Wish You Would/A Certain Girl - 1964
Good Morning Little Schoolgirl/I Ain't Got You - 1964
For Your Love/Got To Hurry - 1965
"For Your Love" kappaleessa vierailevat Brian Auger spinetti ja Denny Piercey bongorummut.
Heart Full Of Soul/Steeled Blues - 1965
A-puolesta tehtiin versio, jossa intro soitetaan äänensärkijällä muokatun kitaran sijasta sitarilla. Versio on julkaistu kokoelmilla.
Still I'm Sad/Evil Hearted You - 1965 Tämä single sai molemmista puolistaan listamerkinnät.
A-puolella kuoron basso-osuudet laulaa Giorgio Gomelsky, joka oli tähän aikaan yhtyeen manageri. Kappale perustuu gregoriaaniseen
kirkkomusiikkiin jonka McCarty ja Samwell-Smith sovittivat yhtyeelle.
Shapes of Things/You Are A Better Man Than I - 1966
B-puolen sävelsi Manfred Mann -yhtyeen Mike Hugg.
Over Under Sideways Down/Psycho Daisies - 1966
1960 - luvulla singlen kappaleita ei aina julkaistu albumeilla. Sekä singlet että muita kappaleita on julkaistu kokoelmilla, esimerkiksi
Honey In Your Hips 1994 CD
Esiintymiset Suomessa

5.6.1998 Turku, Down By The Laituri
13.4.2001 Vaasa
14.4.2001 Turku
15.4.2001 Kokkola
16.7.2010 Joensuu, Ilovaarirock
22.7.2010 Äänekoski, Keitele Jazz
26.3.2014 Kokkola, Snellman-sali
27.3.2014 Vaasa, Ritz
28.3.2014 Turku, Logomo
29.3.2014 Helsinki, Savoy-teatteri
Kirjallisuutta

Jouko Ollila: Eric Clapton - Elämän siniset sävelet. Pop-Kirja, 2005.
Soundi kirja Heavyrock toim. Jorma-Veikko Sappinen 1978 ISBN 951-99188-3-3
Ritchie Yorke - Led Zeppelin The Definitive Biography ISBN 0 86369 648 1
Stephen Davis - Jumalten vasara Saaga Led Zeppelinistä
Vaikka Yardbirds ei ole pääaihe Yorken ja Davisin kirjoissa, ne tarjoavat tietoa Yardbirdsin vaiheista ja
levytyshistoriasta sekä eri jäsenten lausuntoja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu
Yardbirds USA (Arkistoitu – Internet Archive)
Rochen pinta

Rochen ekvipotentiaalipinta eli kahden tähden "painovoimaraja"
Jättiläiseksi paisuva tähti on ylittänyt Rochen rajansa ja tähdestä virtaa ainetta kaksoistähden toiseen osapuoleen.
Rochen pinta (joskus Rochen raja) on kahden taivaankappaleen ympärillä oleva kuvitteellinen pinta, joka on kappaleiden vetovoimaraja. Se on raja, jota suuremmaksi laajennuttuaan tähti alkaa vuodattaa massaa tähtien välissä olevan leikkauspisteen L1 kautta toiseen tähteen. Tätä leikkauspistettä kutsutaan  Lagrangen pisteeksi.
Tähti voi ylittää eli "täyttää" Rochen rajansa elämänsä loppuvaiheessa, kun vedyn loppumisen seurauksena tähden ydin supistuu ja sen ulkokerrokset laajenevat voimakkaasti. Rochen pintaa on molempia tähtiä ympäröivä gravitaatiokentän ekvipotentiaalipinta, jonka jokaisessa pisteessä gravitaation potentiaalienergia on yhtä suuri.
Jos kappaleiden massat ovat yhtä suuria, Rochen pinta muistuttaa kaksiulotteisessa kuvassa makaavaa kahdeksikkoa tai ääretön-merkkiä. Kolmiulotteisena Rochen pinta on kuin kaksi vesipisaraa vastakkain; "vesipisaroiden" pyöreiden päiden keskipisteissä ovat Rochen pinnan luovat massapisteet, esimerkiksi tähdet.
Rochen pinta täyttyy monissa kaksoistähdissä toiselta puolen. Näissä tähdissä massaa virtaa tähdestä toiseen Lagrangen pisteen L1 kautta. Hyvänä esimerkkinä tästä massan siirtymisestä ovat  novat.
Rochen pinnan laskemisessa otetaan huomioon painovoimapotentiaali ja keskipakoisvoima.
Rochen pinta on saanut nimensä tähtitieteilijä Édouard Rochelta.
Rock Bottom (Lynsey de Paulin ja Mike Moranin kappale)

|  Rock Bottom> Kappaleen tiedot |
| --- | --- |
Esittäjä(t):  Lynsey de Paul ja Mike Moran
Säveltäjä(t):  Lynsey de Paul Mike Moran
Sanoittaja(t):  Lynsey de Paul Mike Moran
Euroviisutiedot
Vuosi:  1977
Maa:  Iso-Britannia
Kieli:  englanti
Sijoitus:  2.
Pisteet:  121
Sanat:  sanoitus
Muuta:  Kapellimestarina Ronnie Hazlehurst
Rock Bottom on Lynsey de Paulin ja Mike Moranin esittämä kappale, joka edusti Isoa-Britanniaa vuoden 1977 Eurovision laulukilpailussa Lontoossa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa toiseksi 121 pisteellä. Kappaleen kapellimestarina toiminut kilpailun ylikapellimestari Ronnie Hazlehurst herätti huomiota käyttämällä kappaleen aikana tahtipuikkona sateenvarjoa.
Danny ja Armi levyttivät kappaleesta Kari Tuomisaaren sanoittaman suomenkielisen version "Päin seinää".
Ritariperhoset

| Ritariperhoset |
| --- | --- |
 Ritariperhonen (Papilio machaon)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Ritariperhoset   Papilionidae  Latreille, 1802
Alaheimot
 Apolloperhoset Parnassiinae  Baroninae  Ritariperhoset Papilioninae 
Katso myös
   Ritariperhoset Wikispeciesissä   Ritariperhoset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ritariperhoset (Papilionidae) on päiväperhosiin (Papilionoidea) kuuluva heimo. Heimon lajit ovat keskikokoisia tai kookkaita perhosia ja niitä tunnetaan maailmasta yli 550. Heimoon kuuluvat maailman suurimmat päiväperhoslajit, joiden siipien kärkiväli voi olla yli 20 senttiä.
Heimon keskeinen yhdistävä piirre on perhostoukan niskassa sijaitseva kaksihaarainen, vastenmielistä hajua erittävä elin, osmeterium. Aikuisilla perhosilla on heimolle tyypillinen siipisuonitus ja takasiiven takareunassa on varsin usein pitkiä kannuksia. Toukat ovat joko karvattomia tai hyvin harvakseltaan karvaisia ja usein värikkäitä varoittaen saalistajia niiden myrkyllisyydestä. Erityisesti apolloperhosten alaheimon (Parnassiinae) lajit elävät usein korkealla vuoristoissa.
Ritariperhosten lajimäärä on suurin Itä- ja Kaakkois-Aasiassa. Kahden laajalle levinneen ja runsaslajisen alaheimon lisäksi heimoon kuuluu keskiamerikkalainen alkuritari (Baronia brevicornis), joka muodostaa yksinään kolmannen alaheimon.
Suomessa tavatut lajit

Suomessa on tavattu neljä ritariperhoslajia, joista yksi on hyvin harvinainen harhailija.
isoapollo Parnassius apollo
pikkuapollo Parnassius mnemosyne
purjeperhonen Iphiclides podalirius (harhailija)
ritariperhonen Papilio machaon
Aiheesta muualla

Korolev V.A., 2014. Catalogus on the collection of Lepidoptera. Part II. Papilionidae. - Moscow, 387 p., 20 color tabs, ISBN 978-5-00077-163-1
lajiluettelo (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
runsaasti kuvia lajeista (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
australaasialaisia lajeja (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
amerikkalaisia lajeja (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q59905  Wikispecies: Papilionidae  ADW: Papilionidae  AFD: Papilionidae  BAMONA: Papilionidae  BioLib: 17300  BOLD: 489  BugGuide: 156  CoL: CBR3G  EoL: 884  EPPO: 1PAPIF  Fauna Europaea: 6945  Fauna Europaea (new): 5b4fedd8-c470-406a-92f1-39457f067b37  GBIF: 9417  iNaturalist: 47223  IRMNG: 100870  ITIS: 117268  NBN: NBNSYS0000160624  NCBI: 7143  NZOR: 49724c20-e7a8-4b07-86c5-d1dd10d03dd3  Open Tree of Life: 661439  Paleobiology Database: 134830  ZooBank: 8ED4370D-E291-4DB1-AFD0-82D7BCF433E6
Juho Rissanen

| Juho Rissanen |
| --- | --- |
 Rissanen vuonna 1915
Henkilötiedot
Koko nimi:  Juho Vilho Rissanen
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1873 Kuopio
Kuollut: 11. joulukuuta 1950 (77 vuotta) Miami, Florida, Yhdysvallat
Juho Vilho Rissanen (9. maaliskuuta 1873 Kuopio – 11. joulukuuta 1950 Miami, Florida, Yhdysvallat) oli suomalainen taidemaalari.
Juho Rissanen syntyi Kuopiossa suomenkieliseen työläisperheeseen. Rissanen oli ensimmäisiä suomalaisia taidemaalareita, jonka vanhemmat olivat palvelusväkeä. Tuohon aikaan taiteilijat tulivat yleensä säätyläisperheistä. Hän kuvasi teoksissaan erityisesti kansanihmisiä ja näiden työntekoa.
Elämä

Rissasen vanhemmat olivat kiertelevä työmies Heikki Rissanen ja palvelijana toiminut Agatha Rissanen o.s. Kärkkäinen. Perheellä ei ollut vakinaista asuntoa vaan he asuivat loisina eri taloissa Kuopiossa ja sen lähiympäristössä. Juho Rissasen ollessa 10-vuotias hänen isänsä eksyi talvella 1884 juopuneena markkinoilta palatessaan Linnanlahden jäällä ja paleltui kuoliaaksi. Tapahtuma varjosti Rissasen elämää ja vuosina 1900–1903 hän maalasi useita tähän tapaukseen liittyviä kuvia. Rissanen aikoi tehdä kolmiosaisen teoksen, jonka aiheina olisi ollut isän kuolema vuonna 1903; muut osat jäivät osin luonnosasteelle.selvennä
Isän kuoltua Juhosta tuli perheen elättäjä ja hän työskenteli useissa eri töissä muun muassa juoksupoikana, suutarina, muurarina ja kirjakauppiaana. Vuonna 1888 Juho kävi käsityöläisten sunnuntaikoulua. Hän oli oppipoikana kuopiolaisen koristemaalarimestari Viktor Bergin maalausverstaassa vuosina 1889–1892 ja alkoi tässä vaiheessa kiinnostua myös taiteesta.
Rissanen pääsi aloittamaan Albert Edelfeltin avulla varsinaiset taideopinnot Helsingissä Taideteollisuuskeskuskoulussa vuonna 1895 ja 1896 edelleen Helsingissä Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa Albert Gebhardin oppilaana. Hän jatkoi Albert Gebhardin yksityisoppilaana 1896–1897 ja kävi samaan aikaan 1897 Turun piirustuskoulua Victor Westerholmin johdolla, jolloin hän maalasi muun muassa teokset Hauta-Heikin mummo, Ukko Istolainen, Tyttö ja Satavuotias. Samana vuonna hän osallistui myös ensimmäisen kerran Suomen taiteilijoiden näyttelyyn sekä sai apurahan keisarillisesta käsikassasta. Vuosina 1897–1898 Rissanen opiskeli Pietarin taideakatemiassa Ilja Repinin oppilaana. Vuonna 1898 hän osallistui jälleen Suomen taiteilijoiden näyttelyyn ja jatkoi opintoja Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä vuosina 1898–1899.
Rissanen maalasi vuonna 1899 muun muassa teokset Povarissa, Sokea ja Kuppari, sekä osallistui Suomen taiteilijoiden näyttelyyn. Rissanen oli mukana Pariisin maailmannäyttelyssä töillään Avannolla onkijat ja Murtaja, ja sai teoksillaan pronssimitalin. Samana vuonna hänelle myönnettiin Valtion matkastipendi. Hän maalasi teoksen Rautaa kaulassa ja lähti sitten opintomatkalle Italiaan.
Rissanen teki opintomatkoja Italiaan 1900–1901 opiskellen Firenzessä Filadelfion Sinin ateljeessa, Saksaan vuonna 1902 Hovingin stipendin turvin, Italiaan uudestaan 1903 ja Ranskaan 1908, 1911–1913 sekä 1913–1914.
Rissanen muutti pois Suomesta vuonna 1918 asuen ensin Tanskassa ja myöhemmin Ranskassa vuosina 1921–1939. Vähän ennen toisen maailmansodan alkamista Rissanen muutti Floridaan Yhdysvaltoihin vuonna 1939 ja asui siellä viimeiset elinvuotensa. Rissasen kuoltua Floridassa hänen tuhkauurnansa tuotiin Suomeen ja haudattiin Kuopion Isolle hautausmaalle 24. helmikuuta 1951.
Juho Rissanen oli naimisissa vuosina 1908–1914 kuvanveistäjä Hilda Flodinin kanssa, mutta liitto päättyi avioeroon. Rissasella oli yksi poika, Mauri (s.1908) lyhyestä suhteesta nilsiäläisen Saimi Julinin kanssa.
Maalauksia

Hauta-Heikin mummo (1897)
Ukko Istolainen (1897)
Rannalla istuva nainen (1898)
Povarissa (1899)
Sokea (1899)
Kuppari (Juho Rissanen) (1899)
Isän kuolema (1902)
Kellonvaihtajat (1902)
Lähteellä (1903)
Vuoristolähteellä (1903)
Työstä paluu (1904) fresko, Helsingin kaupunginkirjasto
Ristin tien (1907), Nilsiän kirkon alttaritaulu (kuvassa)
Sepät (1909) fresko, Helsingin kaupunginkirjasto
Rakentajat (1909), fresko, Kuopion museo- ja kirjastotalo
Ruumiinpesijät (1908)
Nahkurit (1908)
Nauhankutojatar (1908)
Seulojatar (1908)
Lattianpesijät (1908)
Kalastajan madonnat (1908)
Taikinan alustaja (1908)
Rakentajia (1909) fresko, Kuopion museo
Osterikauppias (1911)
Hackmanin huvilan seinämaalaukset (1911–1913)
Mahlanlaskijat (1916)
Helkajuhla (1928) fresko, Kansallisteatteri
SOK:n pääkonttorin lasimaalaukset (1930)
Suomen Pankin lasimaalaukset (1933)
Kirjallisuutta

Okkonen, Onni: Juho Rissanen – Elämäkertaa ja taidetta. Porvoo: WSOY, 1927.
Pulla, Armas J.: Pariisia Caesarista Rissaseen. Helsinki: Otava, 1952.
Riekki, Helena: Juho Rissanen 1873–1950. Kuopio: Kuopion taidemuseo, 1983. ISBN 951-9383-56-5.
Kämäräinen, Eija: Juho Rissanen – Naurava kisälli. Porvoo: WSOY, 1993. ISBN 951-0-18603-1.
Simpanen, Marjo-Riitta: Juho Rissanen ja suomalainen kansa. Kuopio: Kuopion taidemuseo, 1997. ISBN 951-842-195-1.
Kekäläinen, Tiina: Taiteilijan matkassa: Juho Rissanen ja taidelokki Hönttiäinen maailmalla. 2016. ISBN 978-952-93-7553-0.
Kekäläinen, Tiina: Juho Rissanen: Sisulla ja sitkeydellä. 2017. ISBN 978-952-93-8647-5.
Aiheesta muualla

Pietarin taideakatemiassa opiskelleita suomalaisia
Hugo Backmansson
Eero Järnefelt
Martti Merenmaa
Hjalmar Munsterhjelm
Oskar Nylander
Alfred Parland
Ilja Repin
Juho Rissanen
Carl Eneas  Sjöstrand
Ossi Somma
Robert Stigell
Reidar Särestöniemi
Victoria Åberg
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juho Rissanen Wikimedia Commonsissa
Kuopion taidemuseon verkkojulkaisu - Juho Rissanen taiteilija Kuopiosta (Arkistoitu – Internet Archive)
Lapsena koettu tragedia ei jättänyt kultakauden mestareihin kuuluvaa Juho Rissasta rauhaan, Satu-Lotta Peltola, Yle Uutiset Kuvataide 7.2.2017
Taidevartti: Juho Rissanen - Rauta kaulassa (Arkistoitu – Internet Archive)  (13 min videotallenne). Kantti.net
Taidevartti: Juho Rissanen - Ruumiinpesijä  (20 min videotallenne). Kantti.net
Juho Rissasta tapaamassa. Suomen Kuvalehti, 23.5.1925, nro 21, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
Juho Rissanen kotimaassa. Suomen Kuvalehti, 10.9.1927, nro 37, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
Työn ja sanan kansalaisia. Kansan kuvalehti, 16.9.1927, nro 37, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
Juho Rissasen lasimaalaukset S.O.K:lle, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 16.02.1930, nro 7, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Juho Rissanen jättää Parisin. Käynnillä kotimaassa, vaikka Helsingissä ei ole hänelle ateljeeta, Helsingin Sanomat, 05.06.1934, nro 148, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Toistakymmentä suurtyötä valmistumassa. Ja pinottain piirustuksia pöydillä. Juho Rissanen tavanmukaisella kesämatkallaan kotimaassa, Ilta-Sanomat, 26.07.1939, nro 169, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Juho Rissanen on saapunut kesäksi kotimaahan. Kuva, 2.8.1939, nro 16, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
Taiteilijamestari lapsuuspoluillaan. Helteisenä heinäkuun päivänä Kuopiossa. Helsingin Sanomat, 6.8.1939, nro 208, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  KulturNav  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Juho Rissasen vuonna 1907 maalama alttaritaulu Ristin tie Nilsiän kirkossa.
Juho Rissasen teos Vuoristolähteellä vuonna 1973 julkaistussa postimerkissä.
Wilga Rivers

| Wilga M>  Rivers.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. huhtikuuta 1919 Melbourne, Australia
Kuollut: 23. kesäkuuta 2007 (88 vuotta) Watertown, Massachusetts Yhdysvallat
Kansalaisuus:  australialainen
Ammatti:  kielitieteilijä
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Pääteokset:  Vieraan kielen opettamisen psykologiaa (The Psychologist and the Foreign-LanguageTeacher)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Wilga Marie Rivers (13. huhtikuuta 1919 Melbourne, Australia – 23. kesäkuuta 2007 Watertown, Massachusetts, Yhdysvallat) oli australialainen kielitieteilijä ja professori. Hän oli romaanisten kielten ja kirjallisuuden professori Harvardin yliopistossa. Sitä ennen hän opetti Illinoisin ja Monash-yliopistoissa. Australiassa hän opetti Essendon High Schoolissa Victoriassa.
Rivers tutki kielten opettamista ja kirjoitti aiheesta. Hän kannatti jo varhain siirtymistä audiolingvaalisesta menetelmästä kommunikatiiviseen ja vuorovaikutteisempaan opettamiseen.
Teokset

The Psychologist and the Foreign-Language Teacher. University of Chicago Press, 1964.
Teaching Foreign-Language Skills. University of Chicago Press, 1968 & 1981.
A Practical Guide to the Teaching of English as a Second or Foreign Language. Oxford University Press, 1978.
Communicating Naturally in a Second Language. Cambridge University Press, 1983.
Interactive Language Teaching. Cambridge University Press, 1987.
Teokset > Suomennetut teokset

Wilga M. Rivers, Vieraan kielen opettamisen psykologiaa (The Psychologist and the Foreign-LanguageTeacher, 1964) suom. Teuvo Piippo ja Sauli Takala. Gummerus, 1972. ISBN 951-20-0038-5
Hella Wuolijoki

| Hella Wuolijoki |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. heinäkuuta 1886 Helme, Liivinmaa 
Kuollut: 2. helmikuuta 1954 (67 vuotta) Helsinki 
Kansalaisuus:  virolais-suomalainen
Ammatti:  näytelmäkirjailija, poliitikko, Yleisradion pääjohtaja, maanviljelijä, liikemies 
Kirjailija
Salanimi: Juhani Tervapää, Felix Tuli
Tuotannon kieli: viro, suomi
Esikoisteos:  Talulapsed (Talon lapset) (1912)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hella Maria Wuolijoki, vuoteen 1908 Ella Maria Murrik, kirjailijanimet muun muassa Juhani Tervapää ja Felix Tuli (22. heinäkuuta 1886 Helme, Liivinmaa – 2. helmikuuta 1954 Helsinki) oli suomenvirolainen poliitikko, näytelmäkirjailija, Yleisradion pääjohtaja ja liikenainen. Hän oli SKDL:n kansanedustaja Hämeen pohjoisesta vaalipiiristä vuosina 1946–1947.  Yleisradion pääjohtajana Wuolijoki toimi huhtikuusta 1945 kesäkuuhun 1949, jolloin hänet erotettiin tehtävästään. Virossa syntynyt Wuolijoki teki elämäntyönsä Suomessa. Poliittisesti aktiivinen äärivasemmistolainen Wuolijoki toimi talvisodan aikana rauhanneuvottelijana, mutta jatkosodan aikana hänet tuomittiin vankeuteen maanpetoksesta.
Wuolijoki on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.
Perhetausta ja koulutus

Ella Maria Murrik syntyi Valgamaan maakunnassa Liivinmaan kuvernementissa, joka oli virolaiskansallisen liikkeen ydinaluetta. Hänen vanhempansa olivat asianajaja Ernst Murrik ja Katarina Kokamägi. Ella oli perheen viidestä lapsesta vanhin. Murrik muutti perheensä mukana Valgan kaupunkiin, jossa hän aloitti koulunkäynnin vuonna 1897. Hän valmistui ylioppilaaksi Tarton tyttökimnaasista vuonna 1904. Samana vuonna Murrik siirtyi Suomeen opiskellakseen Aleksanterin (nyk. Helsingin) yliopistossa kansanrunoutta, historiaa ja venäjän kieltä, ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1908. Myöhemmin hän aloitti myös oikeustieteen opinnot, mutta ensimmäisen maailmansodan puhkeaminen vuonna 1914 keskeytti opiskelun.
Poliittinen herääminen

Vuoden 1905 suurlakko sai Murrikin näkemään työväestön joukkovoiman, ja hän rakensi yhteyttä sosialismin oppeihin. Murrik liittyi Ylioppilaiden Sosialidemokraattiseen Yhdistykseen samana vuonna. Samoihin aikoihin hän tapasi tulevan aviomiehensä, ylioppilassosialisti (myöh. kansanedustaja) Sulo Wuolijoen, joka oli Leninin ja Otto Wille Kuusisen henkilökohtainen ystävä. Pariskunta solmi avioliiton vuonna 1908, minkä jälkeen Murrik käytti nimeä Hella Wuolijoki. Liitto päättyi eroon vuonna 1923.
Wuolijoki oli marxilainen, mutta hän ei koskaan liittynyt kommunistiseen puolueeseen eikä hänellä ollut yhteyksiä Suomen maanalaiseen kommunistiseen liikkeeseen. Historiantutkija Jukka Seppisen mukaan tämä johtui siitä, että Wuolijoen vakoilutoiminnan kannalta esiintyminen ”yhteiskuntakelpoisempana” oli hedelmällisempää. Erkki Tuomioja kuvaa isoäitinsä Hella Wuolijoen vasemmistolaisuutta abstraktilla tasolla olevaksi ja yleishumanistiseksi, osin romanttissävytteiseksi ajatusmaailmaksi.
Ura liike-elämässä

Wuolijoki työskenteli vuosina 1912–1914 kirjeenvaihtajana asianajotoimistossa ja 1914–1918 edustajana eri yrityksille. Hän loi liiketoimillaan vuosina 1914–1918 mittavan omaisuuden, jonka sijoitti Marlebäckin kartanoon Iitissä ja sahatoimintaan. Myöhemmin hän myi Marlebäckin ja siirtyi maanviljelyyn ostamalla tilalle Jokelan kartanon Mäntsälän kunnan Ohkolan kylästä.
Wuolijoki oli idänkaupan pioneereja Suomessa. Hänellä oli laajoja liiketoimia 1920- ja 1930-luvuilla Neuvostoliitossa. Wuolijoki toimi 1923–1931 Aunuksen Puuliikkeen johtajana ja yhtiön kaaduttua konkurssiin laman aikana 1931–1938 neuvosto-omisteisen Suomen Naftan hallituksen kokopäiväisenä puheenjohtajana. Wuolijoen liiketoimien tuotto perustui kuitenkin länsikauppaan.
Hella Wuolijoki loukkaantui vakavasti auto-onnettomuudessa 1. lokakuuta 1934 litin pitäjän Sääskjärven kylässä. Auton kuljettaja ja matkustajana mukana ollut kirjailija Olavi Paavolainen selviytyivät lievin vammoin.
Kirjallinen työ

Wuolijoki kirjoitti teoksia muun muassa taiteilijanimillä Juhani Tervapää ja Felix Tuli. Wuolijoki muistetaan erityisesti Niskavuori-näytelmäsarjastaan. Hänet tunnetaan myös yhteistyöstään Bertolt Brechtin kanssa. Wuolijoki ja Brecht kirjoittivat yhdessä näytelmän Herra Puntila ja hänen renkinsä Matti.
Wuolijoen tuotannossa erityisen merkillepantavaa ovat vahvat naishahmot. Perinteistä maalaismiljöötä kuvaavan Niskavuori-sarjan esikuvana on ollut Sulo Wuolijoen kotitalo, Hauholla sijaitseva Vuolijoen kartano.
Wuolijoki palkittiin Pro Finlandia -kunniamerkillä vuonna 1952.
Poliittinen toiminta

Wuolijoki oli äärivasemmistolainen ja toimi aktiivisesti politiikan kulisseissa. Hän piti vuosina 1918–1920 ”poliittista salonkia” Helsingin Eirassa Neitsytpolulla sijainneessa asunnossaan. Wuolijoen luona vieraili suuri määrä ulkomaiden diplomaatteja ja kansalaisia, englantilaisia upseereita sekä suomalaisia toisinajattelijoita kuten Eino Leino, Elli Tompuri, Väinö Tanner ja Hannes Ryömä. Lisäksi hän laati Neuvostoliiton lähetystölle Helsingissä säännöllisiä poliittisia tilannekatsauksia.
Wuolijoki ylläpiti etappia, jonka tunnetuin käyttäjä oli John Reed. ”Kun John Reed vuonna 1919 eräänä yönä ilmestyi luokseni..., otin hänet vastaan kuin vanhemman veljeni.”
Wuolijoki piti aktiivista yhteyttä NKVD:n tiedusteluverkostoihin koko maailmansotien välisen ajan. Hän pyrki NKVD:n toimeksiannosta säilyttämään kaiken yhteiskuntakelpoisuuden Suomessa eikä siksi liittynyt Suomen salaiseen kommunistiseen puolueeseen. Kirjailijan kaapu oli eräs tapa hankkia yhteiskunnallista hyväksyntää porvarillisessa maassa. Liiketoiminta puolestaan palveli suoraan Neuvostoliiton taloudellisia valtapyrkimyksiä Suomessa. Etsivä keskuspoliisi/Valpo seurasi Wuolijokea vuosia ja epäili häntä sekä Britannian että Neuvostoliiton agentiksi. Myös Neuvostoliitossa häntä epäiltiin vielä 1930-luvun loppupuolella Britannian asiamieheksi. Jukka Seppisen mukaan Wuolijoen asemaa suomalaisessa yhteiskunnassa ja NKVD:n organisaatiossa kuvaa ”illegaalin residentin” eli korkean asemapaikan omaavan laiton toimintamalli, jota NKVD käytti kautta Euroopan ennen toista maailmansotaa.
Liiketoimiensa vuoksi Wuolijoki matkusteli 1920- ja 1930-luvuilla ahkerasti Neuvostoliitossa. Tuolloin hän loi hyvät suhteensa myös maan poliittisiin päättäjiin, liiketoimet Neuvostoliitossa olivat aina yhteydessä myös politiikkaan. Toisaalta Wuolijoki käytti poliittisia suhteitaan myös omien liiketoimiensa edistämiseksi.