stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Georg Simmel
Ajattelu > Suurkaupunki

Simmel muistetaan hyvin hänen suurkaupunkia käsitelleistä tutkimuksistaan. Simmel olikin urbaanin sosiologian edelläkävijä.
Suurkaupungille Simmel pitää ominaisena ulkoisten ja sisäisten vaikutelmien nopeaa ja jatkuvaa vaihtelua, josta aiheutuu hermoston yliaktiivisuutta. Simmel teorisoi, että ärsykkeiden määrä johtaa järkiperäistymiseen. Suurkaupunkilainen suhtautuu siis kaikkeen järkiperäisesti, kun taas maaseudulla elävä tai pikkukaupunkilainen toimii enemmänkin tunne-elämänsä pohjalta. Järkiperäisyys on yksilön keino suojautua väkivaltaista suurkaupunkia vastaan.
Järkiperäistymisestä aiheutuu kuitenkin armoton asiallisuus suhteessa muihin ihmisiin ja asioihin. Suurkaupunkilaiset suhtautuvat järkiperäisen laskelmoivasti ja varautuneesti toisiinsa. Tämä on eräänlainen suojautumiskeino. Simmelin teorian mukaan näet suurkaupunkilainen ei voi reagoida kaikkiin ihmisiin kuten pikkukaupunkilainen. Tämä johtaisi suurkaupunkilaisen sisimmän atomisoitumiseen. Kun yksilö ärsytetään äärimmäiseen psyykkiseen suoritukseen ärsykkeiden määrällä, johtaa se myös kyllääntymiseen. Suurkaupunkilaisista tulee siis kykenemättömiä reagoimaan kaikkiin ärsykkeisiin niiden vaatimalla tavalla. Kyllääntyminen tarkoittaa myös sitä, että asioiden eroja ei enää havaita. Kaikki nähdään tasapaksuna ja samanarvoisena.
Suurkaupungille on ominaista myös täsmällisyys. Esimerkkeinä täsmällisyydestä Simmel käyttää kellojen yleistymistä ja ylisubjektiivista aikataulua, mutta myös tarkasti laskettavissa olevaa rahaa. Täsmällisyyden Simmel näkee olevan paitsi suurkaupungin olosuhteiden syy myös niiden seuraus.
Simmel kiinnittää myös huomiota yksikön kasvaneeseen henkiseen liikkumatilaan suurkaupungissa. Hän pitää yleisenä sääntönä sitä, että mitä suurempi ja löyhempi yhteisö sitä enemmän yksilöllä on liikkumatilaa. Pienissä yhteisöissä ryhmä on sisäisesti kiinteä ja tällöin yksittäisellä jäsenellä on vain suppea liikkumatila. Suurkaupungissa taas sisäinen yhteisyys on löystynyt, jolloin yksilöllä on suuremmat mahdollisuudet päättää omista asioistaan (mm. elämäntapa ja mielipiteet). Suurkaupungit ovatkin yksilöllisyyden tyyssijoja, jotka ovat vapaita pikkukaupunkien ennakkoluuloisista asenteista. Simmel pitää suurkaupunkien vapauden kääntöpuolena kuitenkin yksinäisyyttä. Suurkaupungeissa yksilön on hankala saada esiin omaa persoonaansa. Suurkaupungit suosimat persoonattomat sisällöt uhkaavat hukuttaa yksilön persoonallisuuden.
Kaupungit ovat Simmelin mukaan taloudellisen työnjaon tyyssijoja. Kaupungin laajuuden takia yksilöiden täytyy erikoistua, koska kysyntää on erilaisille työsuorituksille. Vain työjaon eriytymisen ja erikoistumisen kautta yksilöt voivat säilyttää asemansa työmarkkinoilla. Pitkälle mennyt työnjako kuitenkin aiheuttaa sen, että yksilöltä vaaditaan yhä yksipuolisempaa työsuoritusta, jota Simmel taas pitää näivettävänä.
Ajattelu > Raha

Simmelin mukaan rahataloudessa henkilön ja esineellisten suhteiden yhteenkuuluvuus katkeaa. Raha on nimittäin puhtaasti objektiivinen ja laaduton tekijä, joka tulee tähän väliin. Raha on väline, joka luo henkilön ja omaisuuden välille etäisyyttä. Raha on siis ilmestynyt omaisuuden ja omistajan väliin siten, että se erottaa ja yhdistää. Raha antaa sekä omaisuudelle että omistajalle uudenlaisen itsenäisyyden suhteessa toisiinsa. Raha tekee Simmelin mukaan kaikesta taloudellisesta toiminnasta persoonatonta ja voimistaa henkilökohtaista itsenäisyyttä ja riippumattomuutta.
Simmel teoretisoi rahan olevan sävytöntä ja persoonatonta. Sen avulla mitataan yhä erilaisempia asioita, mikä tekee rahasta käyttökelpoisen välineen. Raha myös yhdistää uusia ihmisryhmiä, jotka eivät muuten olisi yhteydessä toisiinsa. Simmel toteaa, että vasta raha on opettanut ihmiset liittymään yhteen tavalla, joka takaa yksilöllisyyden ja erilaisuuden.
Simmel tarkastelee rahan yhdistävää ja erottavaa vaikutusta kirjoituksissaan. Raha sisältää aina viittauksen myös muihin ihmisiin, koska rahaan sisältyy ajatus, että sillä saa jotakin muilta vastineeksi. Rahaa ei näet voi hyödyntää välittömästi, vaan nykyajan ihminen on riippuvainen useista toimittajista, joilta saa rahaa vastaan jotakin. Raha on eriyttänyt tuotannon siten, että nykyään ihmiset ovat kasvavassa määrin sidoksissa toisiinsa.
Toisaalta raha saa Simmelin mukaan ihmisten suhteista kuitenkin aikaan kapea-alaisia ja väistämättömiä. Raha takaakin laajan sijan yksilöllisyydelle ja sisäiselle riippumattomuudelle. Ihmiset ovat rahan myötä kieltämättä riippuvaisia toisistaan, mutta toisaalta eivät enää yksittäisistä ihmisistä (kuten määrätystä toiminnasta). Simmel siis kiinnittää huomion siihen, että rahalla voi hankkia haluamansa hyödykkeen kenties useammaltakin henkilöltä, jolloin ostaja ei ole riippuvainen yksittäisestä henkilöstä. Tämän Simmel näkee johtavan vieraantumiseen ja yksilöllisyyden korostumiseen.
Simmel kritisoi sitä, että yhä useampien asioiden katsotaan olevan pelkästään rahalla mitattavissa. Tämän hän näkee olevan harha, koska kaikkia puolia ei pystytä ilmaisemaan rahassa. Simmelin mukaan raha on pelkkä väline eikä itseisarvo. Simmelin mukaan raha on yksi modernin elämän välineistä, jotka tuovat tarkkuutta ja persoonattomuutta ihmisten väliisiin suhteisiin.
Ajattelu > Muoti

Muoti on Simmelille eräänlainen paradoksi: muodin avulla yksilö pyrkii samalla erottautumaan muista, mutta myös yhteisöllisesti sulautumaan jäljittelyn avulla.
Muiden jäljittely vetoaa ihmisiin, koska se on vaivatonta ja turvallista. Jäljittely rauhoittaa ihmismieltä, joka etsii samanlaisuutta ja yhdenmukaisuutta. Jäljitellessä ryhmä kannattelee yksilöä.Toinen puoli ihmisestä kuitenkin pyrkii yksilöllisyyteen ja erottautumiseen. Tähän Simmel viittaa puhumalla muuntelusta, jolloin ihminen etsii jotain uutta. Muoti tarjoaa välineen myös tähän.
Muoti palvelee kumpaakin tarkoitusta. Se erottaa yksilön jostakin (epämuodikkaista) ja toisaalta yhdistää ryhmään (muut samaa muotia noudattavat).
Muoti vaihtelee sisältöään ja eroja syntyy aiempiin muoteihin jatkuvasti. Simmelin mukaan muoti ei koskaan ole, vaan se on aina tuloillaan. Muoti on siis jotain tavoittamatonta ja katoavaa. Kun alemmat kerrokset omaksuvat tietyn muodin, ylemmät kerrokset hylkäävät ne. Uudet muodit tulevat vain ylempien säätyjen omaksi. Muodin avulla alemmat luokat suljetaan pois. Simmelin mielestä muoti on luokkiin jakautumisen tuote.
Simmel katsoo, että muoti vetoaa erityisesti epäitsenäisiin ja itsetunnoltaan heikkoihin ihmisiin. Muoti liittää mitättömänkin ihmisen ryhmän jäseneksi ja tuo hänen persoonaansa esiin.
Muoti vaikuttaa usein hyvinkin pysyvältä, vaikka se tulee muuttumaan. Simmel katsoo, että muutoksen vääjäämättömyys ja pysyvyys luo tämän häivähdyksen yksittäisen muodin pysyvyydestä.
Ajattelu > Muukalainen

Simmelin mukaan muukalainen on henkilö, joka tulee yhteisöön sen ulkopuolelta (mm. kauppias). Muukalaista leimaa se, että hän ei ole alun perin kuulunut ryhmän piiriin. Hän myös tuo aina mukanaan joitakin sellaisia ominaisuuksia, jotka eivät ole kuuluneet ryhmään aikaisemmin.
Simmelin mukaan muukalainen on samaan aikaan etäällä ja lähellä. Muukalainen on ryhmän osa, mutta silti jollain tavalla ulkopuolinen. Näin ollen muukalainen tarkastelee ryhmää objektiivisella, ulkopuolisella katseella. Läheisyyden ja etäisyyden suhteen vuoksi hän on siis erityisroolissa. Muukalaisella ei ole kiinnityksiä ryhmään samalla tavalla kuin sen alkuperäisillä jäsenillä.
Ajattelu > Ateria

Simmelille tärkeää aterioinnissa on se, että siinä juhlitaan sosiaalisuuden voittoa naturalismista . Ihmisille yhteistä on tarve syödä ja juoda. Tämä on sinällään egoistinen, alkukantainen ja muut poissulkeva tarve, mutta usein tämä tarve ylitetään kokoontumalla yhteiselle aterialle. Yhdessä nautitussa ruoassa ja juomassa on vahva sosiaalistava voima.
Simmelin mukaan syömisen fysiologista välttämättömyyttä häivytetään tekemällä ateriointihetkestä tyylitellympi, esteettisempi ja säännellympi. Ateriasta tulee siis yliyksilöllinen. Aterioista tulee säännöllisiä ja ateriointi tapahtuu aina määriteltyinä ajankohtina. Pöytätavat normittuvat ja muun muassa syömisvälineet ovat tarkoin valittuja.
Teoksia

Zur Psychologie der Frauen (1890)
Über sociale Differenzierung (1890)
Einleitung in die Moralwissenschaft, 2. osaa (1892–1893)
Die Probleme der Geschichtphilosophie (1892)
Philosophie der Geldes (1900)
Zur Psychologie der Scham (1901)
Die Grosstädte und das Geistesleben (1903)
Brücke und Tür. Essays des Philosophischen zur Geschichte, Religion, Kunst und Gesellschaft (1903)
Kant (1904)
Kant und Goethe. Zur Geschichte der modernen Weltanschauung (1906)
Die Religion (1906)
Schopenhauer und Nietzsche (1907)
Soziologie (1908)
Hauptprobleme der Philosophie (1910)
Philosophische Kultur (1911)
Goethe (1913)
Grundfragen der Soziologie (1917)
Rembrandt (1917)
Lebensanschauung (1918)
Der Konflikt der modernen Kultur (1918)
Zur Philosophie der Kunst (1922)
Fragmente und Aufsäze aus dem Nachlass (toim. G. Kantorowicz) (1923)
Brücke und Tür (toim. M. Landmann & M. Susman) (1957)
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Muodin filosofia.  ((Die Mode, 1923/1905.) Suomentanut Antti Alanen. Esipuhe: Arto Noro)  Helsinki:  Odessa, 1986.  ISBN 951-9178-16-3
Rahan filosofia.  ((Philosophie des Geldes, 1900.) Lyhentäen suomentanut Panu Turunen)  Turku:  Ranvaik, 1997.  ISBN 951-97696-0-9
Pieni sosiologia.  ((Soziologie (1. luku), 1908; Grundfragen der Soziologie, 1918.) Suomentanut Kauko Pietilä. Paradeigma-sarja. Tutkijaliiton julkaisusarja 93)  Helsinki:  Tutkijaliitto, 1999.  ISBN 952-5169-11-1
Suurkaupunki ja moderni elämä: Kirjoituksia vuosilta 1895–1917.  (Suomentanut Tiina Huuhtanen. Valikoinut ja esipuheen kirjoittanut Arto Noro)  Helsinki:  Gaudeamus, 2005.  ISBN 951-662-908-3
Eräistä filosofian nykyongelmista. (Suomentanut Olli Pyyhtinen) Niin & näin, 2006, nro 4, s. 43-45.
Tiedon puun omena oli raaka. Mietelmiä jäämistöstä löytyneiden päiväkirjojen sivuilta. (Suomentanut Olli Pyyhtinen) Niin & näin, 2006, nro 4, s. 70-79.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pietikäinen, Anu: Georg Simmel: suurkaupunki ja modernin sosiaalisuuden muodot Sosiaalipsykologian peruskurssi. Tampereen yliopisto.
Georg Simmel Homepage, Sociology in Switzerland (saksaksi) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar  Scopus 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Simmelin kotikaupungin Berliinin kehittyminen suurkaupungiksi vaikutti hänen tutkimuksiinsa. Kuvassa Berliini vuosien 1890-1905 välillä.
Pariisilaista muotia, 1883-85.
Simmelin mukaan esimerkiksi ruokailuvälineillä etäännytetään ruokailuun liittyvää fysiologista välttämättömyyttä.
Georg Simmel kuvattuna vuonna 1914.
Siperiada

| Siperiada> Сибириада |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Andrei Kontšalovski
Käsikirjoittaja:  Andrei Kontšalovski   Valentin Ježov
Tuottaja:  Erik Waisberg
Säveltäjä:  Eduard Artemjev
Kuvaaja:  Levan Paatašvili
Leikkaaja:  Valentina Kulagina
Lavastaja:  Aleksandr Adabašjan
Pääosat:  Natalja Andreitšenko   Nikita Mihalkov   Vitali Solomin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Neuvostoliitto
Tuotantoyhtiö:  Mosfilm
Levittäjä:  Mosfilm Netflix
Ensi-ilta:  1979
Kesto:  275 min
Alkuperäiskieli:  venäjä, saksa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Siperiada (ven. Сибириада, Sibiriada) on Andrei Kontšalovskin ohjaama neuvostoliittolainen elokuva vuodelta 1979. Elokuva voitti Cannesin elokuva­juhlien Grand Prix -palkinnon vuonna 1979.
Elokuva seuraa siperialais­kylän asukkaiden elämää 1900-luvun alun tsaarin­vallasta 1960-luvun sosialismiin. Näytelmä­elokuvan kuvina käytetään myös dokumentti­filmi­materiaalia Siperian asuttamisesta ja luonnon­varojen hyödyntämisestä.
Musiikki

Elokuvan säveltäjänä toimi Eduard Artemjev, ja PPK-niminen trance-duo on tehnyt elokuvan tunnus­kappeleesta vuonna 2001 julkaistun ”ResuRection” -nimisen kappaleen. Tunnuskappale soi myös Sotšin talviolympialaisten avajaisissa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ljudmila Gurtšenko  | … |  Taja Solomina   |
|  Vladimir Samoilov  | … |  Afanasi Ustjužanin   |
|  Jevgeni Leonov-Gladyšev  | … |  Aleksei nuorena   |
|  Sergei Šakurov  | … |  Spiridon Solomin   |
|  Natalja Andreitšenko  | … |  Anastasja Solomina   |
|  Vitali Solomin  | … |  Nikolai   |
|  Nikita Mihalkov  | … |  Aleksei Ustjužanin   |
Arvioita

Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta kaksi antoi Siperiadalle kolme tähteä, kolme arvostelijaa kaksi tähteä ja kolme yhden tähden, keskiarvona 1,88 tähteä neljästä.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi pitää yli kolmi­tuntista Siperiadaa puuduttavana vyörytyksenä ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. VideoHound's Golden Movie Retriever antaa rönsyilevänä pitämälleen elokuvalle kolme tähteä neljästä.
Otto Suuri

| Otto Suuri |
| --- | --- |
 Oton muotokuvana pidetty hiekkakivinen ratsastajapatsas Magdeburgissa noin vuodelta 1240.
Rooman keisari
Valtakausi:  2. helmikuuta 962 – 7. toukokuuta 973
Kruunajaiset:  2. helmikuuta 962
Edeltäjä:  Berengarius
Seuraaja:  Otto II
Italian kuningas
Valtakausi:  25. joulukuuta 961 – 7. toukokuuta 973
Edeltäjä:  Berengarius II
Seuraaja:  Otto II
Saksan kuningas Saksin herttua
Valtakausi:  2. heinäkuuta 936 – 7. toukokuuta 973
Edeltäjä:  Henrik Linnustaja
Seuraaja:  Otto II

Syntynyt:  23. marraskuuta 912 Wallhausen, Itä-Frankia
Kuollut:  7. toukokuuta 973 (60 vuotta) Memleben, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Puoliso:  Editha (929–946) Adelheid (951–973)
Lapset:  Liutgarde Liudolf Matilda Otto II
Suku:  Saksilainen
Isä:  Henrik I Linnustaja
Äiti:  Matilda Ringelheimläinen
Nimikirjoitus:  
Otto I eli Otto Suuri (23. marraskuuta 912, Wallhausen lähellä Sangerhausenia – 7. toukokuuta 973, Memlebenin keisarin palatsissa lähellä Naumburg an der Saalea) oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ensimmäinen keisari.
Tausta

Vuonna 936 hän peri isältään Henrik I:ltä Saksin herttuakunnan ja Saksan kuningaskunnan. Kaarle Suuren traditiota noudattaen hänet kruunattiin Aachenissa (Itäfrankkien kuningaskunnan) Saksan kuninkaaksi ja vuonna 962 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi.
Oton ensimmäinen aviopuoliso oli vuodesta 929 Editha (Edith), anglosaksien kuninkaan Athelstanin sisarpuoli. Huomenlahjana Otto sai Edithalta Magdeburgin kaupungin. Heille syntyi poika ja tytär. Editha kuitenkin kuoli vuonna 946. Oton toinen vaimo oli Burgundin prinsessa Adelheid.
Otto joutui taistelemaan asemastaan omia sukulaisiaan, muita kantaherttuakuntia sekä piispoja vastaan. Otto voitti vastustajansa ja vakiinnutti valtansa Saksan kuninkaana.
Hallitsijana

Otto I oli luonteeltaan isäänsä Henrikiä äkkipikaisempi sekä hallitsijana tarmokkaampi ja kunnianhimoisempi. Hän riitautui vuonna 937 mahtavimpien vasallisensa kanssa, koska hän pyrki rajoittamaan heidän valtaansa. Aggressiivisen johtamistapansa vuoksi hän koki myös suuria poliittisia takaiskuja. Suurpiirteisyytensä ansiosta hän saattoi päästä sovintoon vastustajiensa kanssa, kuten tapahtui kun hänen veljensä Henrik oli mukana vallankaappausyrityksessä.
Taiteen saralla Otto I tuki voimakkaasti karolingisen renessanssitaiteen elvyttämistä, minkä johdosta hänen aikansa tyylisuunta on nimetty ottolaiseksi taiteeksi. Hänen aikanaan hänen nuorin veljensä, arkkipiispa Bruno, rahoitti St. Pantaleonin luostarikirkon rakennuttamisen karolingista perinnettä seuraten.
Vuosina 951–952 Otto I valloitti Lombardian ja avioitui Italian edesmenneen kuninkaan lesken Adelheid Burgundilaisen kanssa. Avioliitolla hän laillisti asemansa Italian kuninkaana ja sai samalla Burgundin hallintaansa. Otto ja Adelheid saivat pojan ja tyttären. Kun Otto ilmoitti, että tästä pojasta tulisi hänen seuraajansa Otto II, Oton ensimmäisestä avioliitosta syntynyt poika Ludolf nousi kapinaan Lorrainen ja Mainzin ruhtinaiden kanssa. Kapina kukistettiin Regensburgin valtauksella vuonna 955.
Lechfeldin taistelussa lähellä Augsburgia Oton joukot voittivat vuonna 955 unkarilaiset. Siten saatiin loppumaan yli 50 vuotta jatkuneet unkarilaisten hävitysretket Keski-Eurooppaan. Voiton kunniaksi Otto perusti Merseburgin hiippakunnan (Bistum Merseburg) vuonna 968. Lisäksi Otto alisti slaaviheimot idässä Oderille asti.
Toisella Italian-retkellään 961–965 Otto valloitti Rooman, palautti istuimelleen paavi Johannes XII:n, joka palkkioksi avusta kruunasi Oton keisariksi. Otto puolestaan lupasi paaville suojelevansa kristinuskoa. Näin Otosta tuli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan perustaja. Samalla matkalla Otto halusi laajentaa valtakuntaansa Etelä-Italiaan, mutta Bysantin hallitsemat alueet puolustautuivat onnistuneesti. Elämänsä loppuvuodet 966–972 Otto hallitsi valtakuntaansa pääasiassa Italiasta.
Palattuaan Italiasta Otto I kuoli ruokamyrkytykseen palatsissaan Memlebenissä toukokuussa 973. Hänen hautansa on Magdeburgin tuomiokirkossa. Valtaistuimelle nousi Oton poika, Otto II Punainen.
Otto itse ei ollut kovin oppinut, mutta hän tuki sivistyksen edistämisessä innokkaasti veljeään Brunoa, joka oli Kölnin arkkipiispa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Otto Suuri Wikimedia Commonsissa
Reindel, Kurt: Otto I Encyclopædia Britannica.  19.11.2018. Viitattu 22.11.2018.
Snell, Melissa: Otto I ThoughtCo.  26.11.2017. Viitattu 22.11.2018.
Cavendish, Richard: Otto the Great is crowned Emperor of the Romans History Today.  2.2.2012. Viitattu 22.11.2018.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  IdRef 
Otto I:n, (oikealla) ja hänen vaimonsa Adelaiden patsaat Meissenin katedraalissa.
Ozerki

Suvala-Ozerki
Ozerki (ven. Озерки́) on historiallinen kaupunginosa Pietarissa Venäjällä. Se sijaitsee kaupungin pohjoisosassa Suomeen johtavan rautatien varrella (Ozerkin asema). Pohjoisessa Ozerki rajoittuu Suvalaan ja etelässä Udelnajaan.
Rautatien valmistuttua 1870-luvun alussa seudulle syntyi huvila-asutusta. Ozerkin eteläosa liitettiin Leningradiin vuonna 1930 ja koko paikkakunta vuonna 1963. 1970-luvulta lähtien sinne on rakennettu suuria lähiöitä.
Aiheesta muualla

Ozerki Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Oulun rauhanyhdistys

| Oulun rauhanyhdistys |
| --- | --- |
 Rauhanyhdistyksen tunnus.
Sijainti:  Professorintie 7  90220 Oulu
Seurakunta:  Oulun rauhanyhdistys ry (SRK)
Rakentamisvuosi:  1982
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oulun rauhanyhdistys on Oulun Kontinkankaalla sijaitseva rukoushuone ja toimintatalo. Se edustaa vanhoillislestadiolaista herätysliikettä, jonka kattojärjestö on Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistys. Rauhanyhdistyksen tarkoituksena on herättää ja elvyttää kristillistä uskonelämää, ja sen toiminta perustuu Raamattuun ja evankelis-luterilaisen kirkon tunnustukseen. Yhdistys on perustettu 28. lokakuuta 1895.
Vuonna 2011 Oulun rauhanyhdistyksellä oli noin 1 800 jäsentä. Lisäksi toimitalolla käy viikoittain useita satoja muiden rauhanyhdistysten jäseniä, kuten Oulussa opiskelevia nuoria. Oulun rauhanyhdistys on jäsenmäärältään Suomen suurin rauhanyhdistys.
Historia

Varhaisimmat tiedot lestadiolaisuudesta Oulussa ovat vuodelta 1895, jolloin Ouluun tuotiin useita saarnamiehiä vankikyydillä. Tunnetuin lestadiolaisvanki oli raittiusasiamies Heikki Parkajoki.
Varsinaisesti lestadiolaisuus saapui Ouluun 1860-luvulla. Seuratoiminta käynnistyi Länsipitkäkadun varrella 1863 Sofia Ollikaisen mökissä. Ensimmäisiä oululaisia saarnaajia olivat Juho Koistinen, Yrjö Sjöring sekä Juho Oskari Sandström. Seuraavina vuosina seuratoiminnan keskuspaikaksi muodostui nikkarinverstas Kuusiluodossa.
1870-luvulla lestadiolaisten piiriin tuli myös säätyläisiä, esimerkiksi Fredrik Mauritz Hellmanin perhe, ja Hellmanien kodista tuli Oulun liikkeen kotipaikka. Vuonna 1875 ostettiin Pikku-Uudenkadun varrelta kapakka, joka muutettiin seurahuoneeksi.
Vuonna 1887 lestadiolaisten määräksi arvioitiin Oulussa 500–600. Rauhanyhdistyksen perustava kokous pidettiin 28. lokakuuta 1895. Kokouskiinteistö saatettiin yhdistyksen nimiin. Vuonna 1899 lestadiolaiseen liikkeeseen kuului Oulussa noin 1 000 ihmistä.
Historia > Kontinkankaan toimitalo

Rauhanyhdistyksen toimitalo rakennettiin Kontinkankaan Professorintielle 1982. Toimitalo on peruskorjattu vuosina 2010–2011, minkä jälkeen rakennuksen kerrosala on 4 060 neliötä. Ulkopuolisten urakoitsijoiden lisäksi peruskorjaus tehtiin osin myös talkootyönä. Hankkeen kustannusarvio oli 5,4 miljoonaa euroa.
Sinä & Minä

| Sinä & Minä Dingo |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1984–1993
 Julkaistu: 22. syyskuuta 1993
 Formaatti: CD-levy, C-kasetti
 Tuottaja(t): Pave Maijanen
 Tyylilaji: suomirock
 Levy-yhtiö: Fazer Finnlevy
Muut kannet
   CD-levyn takakansi.
Listasijoitukset
  13 (1993)
Dingon muut julkaisut
| Tuhkimotarina 1993 | Sinä & Minä 1993 | Suomen parhaat 1994 |
Sinä & Minä on syksyllä 1993 julkaistu Dingon kokoelmalevy, joka tuli markkinoille aiemmin samana vuonna julkaistun Tuhkimotarina-kokoelman jälkeen.
Sinä & Minä sisältää myös yhden uuden kappaleen ”Perjantai”, ja aiemmin albumeilta julkaisemattomat ”Kunnian kentät”, ”Juhannustanssit”, ”Nimeni on Dingo”, ”Sata rohkeaa laivaa” ja ”Ota paha pois”.
Kokoelmalevy julkaistiin CD-levynä ja C-kasettina.
Kansikuva

Kokoelmalevyn kansikuva on otettu helmikuussa 1985 Agadirissa Marokossa. Kuvan on ottanut Kari Riipinen. Kannessa esiintyy yhtyeen tunnetuin kokoonpano.
Albumin takakannessa on kuva yhtyeen silloisesta kokoonpanosta. Takakannen kuvan on ottanut Riitta Sourander.
Kappaleet

Perjantai – 4.56
Hän on se – 4.42
Pistoolisankari – 4.30
Kunnian kentät – 5.42
Tuulen viemää – 4.43
Juhannustanssit – 4.41
Mirah – 4.42
Nimeni on Dingo – 4.17
Kulkuri ja kaunotar – 3.20
Apinatarhaan – 3.40
Sata rohkeaa laivaa – 3.10
Hämähäkkimies – 3.45
Aino – 3.41
Perhosen lento – 5.02
Ota paha pois (konserttitallenneversio) – 6.42
Muusikot

Pertti Neumann – laulu
Jonttu Virta – kitara
Jarkko Eve – bassokitara, laulu (kappaleet 2–3, 10 ja 13)
Pepe Laaksonen – bassokitara, laulu (kappaleet 1, 4–9, 11–12 ja 14–15)
Juha Seittonen – rummut
Pete Nuotio – kosketinsoittimet (kappaleet 2–15)
Pave Maijanen – kosketinsoittimet (kappale 1)
Muusikot > Tuotanto

Dan Tigerstedt, äänitys ja miksaus
T.T. Oksala, äänitys ja miksaus (”Juhannustanssit”)
Pave Maijanen, tuottaja
T.T. Oksala, tuottaja (”Juhannustanssit”)
Pauli Saastamoinen, CD-masterointi
Oxalidales

| Oxalidales |
| --- | --- |
 Käenkaali (Oxalis acetosella)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Aitokaksisirkkaisten ydinryhmä
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Oxalidales  Heintze
Katso myös
   Oxalidales Wikispeciesissä   Oxalidales Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Oxalidales aitokaksisirkkaisten rosidien ryhmään kuuluva kasvilahko. Se käsittää seitsemän heimoa, joihin kuuluu pensaita, liaaneja, puita ja ruohoja, joista yksi laji (Cephalotus follicularis omassa heimossaan) on hyönteissyöjäkasvi. Lahkon 1815 lajia jaetaan 60 sukuun ja seitsemään heimoon.
Lahkon yhteisiä kehittyneitä ominaisuuksia ovat korkkijällen sijainti päällysketossa eli epidermissä tai sen alla, limasolujen esiintyminen, terävastaiset emilehdet, siemenaiheen siitereiän eli mikropylen muodostuminen kummastakin siemenaiheen kalvosta eli integumentista, emin luotin eritystoiminta ja paksu siemenkuori, jonka pylväsmäisistä soluista rakentuvassa endotesta-kerroksessa on kiteitä.