stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matti & Teppo (albumi)
Kappaleet

Kaiken takana on nainen – 3.01 (säv. Matti Ruohonen, san. V-P Lehto)
Sinut näin – 3.31 (säv. / san. Joel Hallikainen)
Riisuit toiveeni – 3.17
Elämä soi – 3.03
Tämä yö – 3.39
Maailman syntymäpäivä – 3.16
Elämän iltahämärä – 3.13
Iiris – 3.29
Voitan taistelun – 3.28
Ei sinua korvaa kukaan muu – 3.34
Mario Mattòli

Mario Mattòli vuonna 1963.
Mario Mattòli (30. marraskuuta 1898 Tolentino – 26. helmikuuta 1980 Rooma) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, joka teki uransa aikana lähes 90 viihde-elokuvaa.
Mattòli valmistui juristiksi ja työskenteli teatterin lakimiehenä. Vuonna 1927 hän perusti oman teatteriseurueen, jossa näytteli muun muassa nuori Vittorio De Sica. Mattòlin elokuvauran aloitti hänen ohjaamansa ja käsikirjoittamansa romanttinen komedia Tempo massimo vuonna 1934. Sen jälkeen hän ohjasi lukuisia komedioita ja melodraamoja, joista suosituin oli koomikko Erminio Macarion näyttelijänuran käynnistänyt Imputato alzatevi (”Syytetty nouskoon ylös”, 1939).
Toisen maailmansodan jälkeen Mattòli ohjasi muun muassa 16 Totò-elokuvaa. 1960-luvun alussa hän teki koomikkopari Franco Franchin ja Ciccio Ingrassian debyyttielokuvan Appuntamento a Ischia (”Tapaaminen Ischiassa”, 1960) sekä koomisen peplumfilmin Maciste contro Ercole nella valle dei guai (1961). Mattòlin viimeinen ohjaustyö oli spagettiwesternparodia Per qualche dollaro in meno (”Vain muutama dollari vähemmän”, 1966).
Aiheesta muualla

Mario Mattòli Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mario Mattòli Elonetissä.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Australia  Korea  Puola 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Trove  Elonet 
Muut:  IdRef
Mataramin kuningaskunta

| Mataramin kuningaskunta > 732–1045 |
| --- | --- |
   Mataramin alue Jaavalla. Valtakunnan ydinalue on oranssilla. Läntinen alue oli keskuksena 700–900-luvuilla ja itäinen 900–1000-luvuilla. 
Valtiomuoto:  kuningaskunta
Pääkaupunki:  Keski-Jaavalla: Mdan i Bhumi Mataram, Mamrati ja Poh Pitu Itä-Jaavalla: Mdan i Tawlang, Mdan i Watugaluh ja Mdan i Wwatan
Uskonnot:  hindulaisuus, buddhalaisuus
Historia:  
– perustaminen:  732
– kukoistus:  732–928
– Sailendran valloitus:  852
– Srivijaya tuhoaa pääkaupungin:  1006
– kuningaskunnan jako kahteen osaan:  1045
Seuraaja(t):  Kedirin kuningaskunta, Janggala
Mataram oli hindulais-buddhalainen kuningaskunta nykyisessä Indonesiassa, Jaavan saaren keskiosissa 732–1045. Sen kukoistuskausi oli 700–900-luvuilla.
Mataramin pääkaupunki siirrettiin 929 saaren itäosiin lähelle nykyistä Jombangia. Syyksi on oletettu Merapin tulivuorenpurkausta 928 tai 929. Srivijaya tuhosi pääkaupungin 1006 ja kuningaskunta muodostettiin uudelleen 1019 Kahuripanin nimellä. Kuningaskunta lakkasi olemasta 1045, kun kuningas Airlangga jakoi sen kahdelle pojalleen.
Mataramin kuninkaat tunnetaan lähinnä kulttuuritekojensa takia, ja niistäkin on ristiriitaisia tietoja. Kuningas Daksa rakennutti ilmeisesti monumentaalisen Prambananin hindutemppelin, joka on kuulunut UNESCOn maailmanperintöluetteloon vuodesta 1991. Viimeinen kuningas Dharmawangsa määräsi Mahabharatan kääntämisen vanhalle jaavan kielelle.
Historia > Mataramin kuningaskunta

Varhaisin maininta Mataramin kuningaskunnasta on Canggalin piirtokirjoitus vuodelta 732. Siinä kerrotaan, kuinka kuningas Sanjaya pystytti 6. lokakuuta 732 lingan lähelle Gunung Wukirin huippua. Piirtokirjoitus mainitsee myös, että ennen Sanjayaa hallitsijana oli hänen isänsä kuningas Sanna. Sanjayan ansiona pidetään ensimmäisen yhtenäisen jaavalaisen valtion muodostamista. Kiinalaisten lähteiden mukaan pääkaupunkia oli siirretty pari sataa kilometriä itään päin joskus vuosien 742 ja 755 välillä. Syytä tähän kronikka ei kuitenkaan kerro. Syynä on arveltu olevan Sailendran kuningaskunnan nousu.
Mataramin kuningas Pikatan valloitti Sailendran kuningaskunnan noin 852 ja Sailendran prinssi Balaputra pakeni Srivijayaan, jonka hallitsijaksi Balaputra sittemmin nousi. Kuningas Balitungin ajalta (898–910) on löydetty piirtokirjoituksia, joissa ensimmäisen kerran mainitaan Mataram nimeltä. Balitungin jälkeen kuninkaaksi nousi 910 Daksan, jonka aikana Prambanan temppelin rakentaminen on oletettavasti aloitettu.
Kuningas Mpu Sindok nousi valtaan 929 ja siirsi Mataramin pääkaupungin seuraavien vuosien aikana saaren itäosiin lähelle nykyistä Jombangia. Siirron syyksi on arveltu Merapin tulivuorenpurkausta 928 tai 929. Toisena syynä on voinut olla uuden pääkaupungin edullisempi sijainti kauppareittien lähellä. Sotilaallisista syistä siirtoa tuskin kuitenkaan tehtiin, sillä uusi sijainti oli haavoittuvaisempi Srivijayan hyökkäyksille kuin aikaisempi.
Kuningas Dharmavamsa (hallitsi 985–1006) valloitti Balin ja perusti siirtokunnan Länsi-Kalimantaniin. Vuonna 990 Dharmavamsa yritti valloittaa Srivijayan ja Palembangin mutta epäonnistui. Sotatila jatkui kuitenkin ainakin 990–992, sillä Srivijayan Kiina-lähettiläs ei näinä vuosina yrityksistään huolimatta pystynyt palaamaan kotiinsa. Srivijaya teki kostoiskun Mataramiin 1006, jossa sen pääkaupunki tuhottiin ja Dharmavamsa tapettiin. Dharmavamsan 15-vuotias perillinen Airlangga onnistui kuitenkin pakenemaan.
Historia > Kahuripanin kuningaskunta

Srivijayan hyökkäyksen jälkeen Mataramissa alkoi vuosia jatkunut sekasorron aika, joka päättyi, kun Airlangga perusti kuningaskunnan uudelleen 1019 Kahuripanin nimellä. Airlangga yhdisti Mataramin jäänteet Itä-Jaavalla, Keski-Jaavalla ja Balilla. Hän myös solmi rauhan Srivijayan kanssa. 1020- ja 1030-luvuilla Kahuripanin vaikutusvalta alueella kasvoi sitä mukaa kuin Srivijayan valta heikkeni. Pohjois-Jaavan satamakaupungeista (muun muassa Surabaya) tuli tärkeitä kaupankäyntikeskuksia. 1030 Airlangga meni naimisiin Srivijayan kuninkaan Sangrama Vijayottungavarmanin tyttären kanssa.
Kahuripan lakkasi olemasta 1045, kun kuningas Airlangga luopui vallasta, jakoi valtakuntansa kahdelle pojalleen ja vietti elämänsä neljä viimeistä vuotta askeettina. Kahuripanin seuraajavaltiot olivat Panjalu eli Kedirin kuningaskunta ja Janggala.
Mataramin alueelle syntyi 1500-luvulla samanniminen Mataramin sulttaanikunta.
Luettelo hallitsijoista > Mataram

Mataramin varhaisten hallitsijoiden hallituskaudet perustuvat piirtokirjoituksista saatuihin tietoihin, joiden tulkinta ei aina ole yksiselitteistä ja osittain myös koska useat piirtokirjoitukset ovat jääneet keskeneräisiksi. Useimmat hallitsijat olivat kuninkaita, mutta esimerkiksi Gulasta (hallitsi 827–829) ei tiedetä, oliko hän kuningas vai kuningatar.
| Vuodet | Hallitsija | Huomiota | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
|  ? – ? | Sanna | Canggalin piirtokirjoituksen mukaan Sanjayjan edeltäjä |  |
| 717–746 | Sanjaya |  |  |
| 746–784 | Panangkaran |  |  |
| 784–803 | Panaraban |  |  |
| 803–827 | Warak |  |  |
| 827–829 | Gula |  |  |
| 829–847 | Garung |  |  |
| 847–855 | Pikatan |  |  |
| 855–885 | Kayuwangi |  |  |
| 885–885 | Tagwas |  |  |
| 885–887 | Dewindra |  |  |
| 887–887 | Bhandra |  |  |
| 887–894 |  | ei kuningasta |  |
| 894–898 | Wunkalhumalang |  |  |
| 898–910 | Balitung |  |  |
| 910–919 | Daksa |  |  |
| 919–921 | Tulodong |  |  |
| 921–924 |  | ei kuninkaita |  |
| 924–929 | Wawa |  |  |
| 929–947 | Mpu Sindok |  |  |
| 947–985 | Sri Isyana Tunggawijaya | kuningatar |  |
| 985–1006 | Dharmawangsa |  |  |
| 1006–1019 |  | sekasorron aika, ei kuninkaita |  |
Luettelo hallitsijoista > Kahuripan

Airlangga (1019–1045)
Barbro Mattsson

Barbro Mattsson (s. 31. joulukuuta 1957 Vårdö) on suomalainen yleisurheilija, joka ylsi korkeushypyssä SM-mitaleille 1970-luvun puolivälissä. Hän edusti Suomea yhdessä maaottelussa. Kotimaassa hänen seuransa oli IF Åland.
Mattsson saavutti korkeushypyssä Kalevan kisoissa pronssia vuonna 1976 tuloksella 170 cm sekä sijoittui kuudenneksi vuonna 1977 ja seitsemänneksi vuonna 1974. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa vuosina 1975 ja 1976. Hän edusti Suomea maaottelussa Italiaa vastaan Kouvolassa heinäkuussa 1978. Ennätyksekseen hän hyppäsi 177 cm Enköpingissä, Ruotsissa 21. toukokuuta 1978.
Parhaat tulokset vuosittain

| Vuosi | Tulos (cm) | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 1972 | 152 | Pietarsaari | 17.9. |
| 1973 | 158 | Maarianhamina | 5.7. |
| 1974 | 169 | Sollentuna | 22.8. |
| 1975 | 166 170 (i) | Maarianhamina Turku | 13.9. 22.2. |
| 1976 | 172 | Tukholma | 8.6. |
| 1977 | 170 | Espoo | 12.6. |
| 1978 | 177 | Enköping | 21.5. |
| 1979 | 161 | Maarianhamina | 1.10. |
| 1980 | 165 | Maarianhamina | 12.7. |
| 1983 | 157 | Maarianhamina | 20.7. |
Lähde:  (i) = hallissa
Matkaselkä–Suojärvi-rata

Matkaselkä–Suojärvi-rata on Matkaselän ja Suojärven välinen rautatie Karjalassa Laatokan pohjoispuolella. Se avattiin liikenteelle vuonna 1924. Rata kuului alun perin Suomen rataverkkoon, mutta siirtyi Karjalan luovutuksen yhteydessä kokonaan Neuvostoliitolle ja kuuluu nykyään Venäjän rataverkkoon. Rata on 108 kilometriä pitkä.
Historia

Radan rakentamista Karjalan radalta itäisiin rajapitäjiin ehdotettiin ensimmäisen kerran valtiopäivillä 1897. Rakentamiseen kannustivat muun muassa Suojärven vähän hyödynnetyt metsät ja rautamalmivarat. Suomen itsenäistymisen jälkeen radalle esitettiin myös maanpuolustuksellisia perusteita. Suomen senaatti määräsi Suojärven radan rakennettavaksi syyskuussa 1918. Se valmistui vuoden 1924 alussa. Lokakuussa 1927 valmistui vielä radan 32 kilometrin pituinen jatke Naistenjärvelle.
Aiheesta muualla

Rautatie Kalevalan laulumaille. Matkaselän ja Loimolan välinen Suojärven rataosa, Suomen Kuvalehti, 18.12.1920, nro 50, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Raja-Karjalan rautatie. Kuvia sen valmistumisen johdosta, Suomen Kuvalehti, 19.01.1924, nro 3, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Iivo Härkönen : Raja-Karjalan kaupunkiin. Suojärven radan vaiheita ja matkakuvia, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 19.08.1928, nro 34, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Perustiedot Wikidatassa: Matkaselkä–Suojärvi-rata (Q18694277)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: rautatielinja
valtio: Venäjä
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Karjalan tasavalta
Matvejev Kurgan

| Matvejev Kurgan (Матвеев Курган) Matvejev-Kurgan |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Rostovin alueen sijainti Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Matvejev Kurgan
 Koordinaatit: 47.5676°N, 38.8621°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Rostovin alue
Piiri:  Matvejev-Kurganin piiri
Perustettu:  1786
Väkiluku (2010):  15 590 
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Matvejev Kurgan (ven. Матвеев Курган) tai Matvejev-Kurgan ven. Матвеев-Курган) on kaupunkityyppinen taajama Etelä-Venäjän Rostovin alueella. Taajama on myös Matvejev-Kurganin piirin hallintokeskus. Vuonna 2010 Matvejev Kurganissa oli 15 590 asukasta.
Matvejev Kurganissa sijaitsee muun muassa Rostov-na-Donusta Taganrogin kautta Ukrainan Ilovaiskiin ja edelleen esimerkiksi Donetskiin johtavan rautatien rautatieasema. Ukrainan Donetskin alueen raja sijaitsee taajamasta linnuntietä noin 15 kilometriä luoteeseen.
Rautatieasema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matvejev Kurgan Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Encyclopedia of Modern Ukraine
Johannes Matzen

Johannes Matzen (s. 13. helmikuuta 1925) on saksalainen entinen jalkapalloilija.
Ura

Matzen aloitti ammattilaisuransa vuonna 1942 pelaten Reichsbahn-TSV 1888 Wittenbergessä. Yhden vuoden jälkeen hän siirtyi SG Wittenberge-Südiin, jossa hän pelasi kaksi kautta. Kauden 1949–1950 Matzen pelasi SG Volkspolizei Potsdamissa, jonka jälkeen Matzen siirtyi Dynamo Dresdeniin. Seurassa Matzen voitti FDGB-Pokalin vuonna 1952 ja DDR-Oberligan vuotta myöhemmin. Marraskuussa 1954 Dynamon pelaajisto siirrettiin Berliiniin, jonne perustettiin SC Dynamo Berlin. Myös Matzen siirtyi Berliinin joukkueeseen pelaten seurassa vuoteen 1958 saakka, jonka jälkeen hän lopetti pääsarjauransa.
Matzen pelasi Saksan demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueessa kaksi ottelua tehden yhden maalin.
Mauritius yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
-: 0
Mauritius on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Mitaleja se ei ole saavuttanut ainuttakaan ja vain kaksi urheilijaa on yhteensä viisi kertaa yltänyt pistesijoille eli kahdeksan parhaan joukkoon. Stéphane Buckland sijoittui 200 metrin juoksussa kuudenneksi Edmontonissa 2001 sekä viidenneksi Pariisissa 2003 ja neljän yhdysvaltalaisjuoksijan jäljessä Helsingissä 2005. Eric Milazar sijoittui 400 metrin juoksussa neljänneksi vuonna 2001 ja viidenneksi vuonna 2003.
Daegussa 2011 Mauritiuksen kisajoukkueeseen kuului kaksi urheilijaa ja Moskovassa 2013 ja Pekingissä 2015 vain yksi.
Masku

| Masku |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Maskun kirkko
Sijainti:  60°34′15″N, 022°06′00″E
Maakunta:  Varsinais-Suomen maakunta
Seutukunta:  Turun seutukunta
Kuntanumero:  481
Hallinnollinen keskus:  Maskun kirkonkylä
Perustettu:  1234
Kuntaliitokset:  Lemu (2009) Askainen (2009)
Pinta-ala ilman merialueita:  176,00 km² 271:nneksi suurin 2022 
Kokonaispinta-ala:  204,08 km² 279:nneksi suurin 2022 
– maa:  174,89 km²
– sisävesi:  1,11 km²
– meri:  28,08 km²
Väkiluku:  9 594 100:nneksi suurin 31.8.2024 
– väestötiheys:  54,86 as./km² (31.8.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  19,9 %
– 15–64-v.:  61,1 %
– yli 64-v.:  18,9 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  96,1 %
– ruotsinkielisiä:  1,2 %
– muut:  2,7 %
Kunnallisvero:  8,10 % 242:nneksi suurin 2024 
Työttömyysaste:  5,2 % (2019) 
Kunnanjohtaja:  Miira Raiskila
Kunnanvaltuusto:  35 paikkaa
  2021–2025   • Kok.   • PS   • SDP   • Kesk.   • Vihr.   • Vas.   • KD:   10 9 5 5 4 1 1
www.masku.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ilmakuva Maskun Rivierasta vuodelta 2015. Oikeassa alakulmassa vesistöistä suurin, 9,8 hehtaarin Karevanlampi ja Karevansuota. Kuvassa näkyy myös Humikkalan asuntoaluetta. Vasemmassa laidassa on valtatien 8 Raisio–Nousiainen moottoritien rakennustyömaa. Rakennustyömaan ja vesistöjen välissä on valtatien 8 senhetkinen tielinjaus.
Masku on Suomen kunta ja keskiajalla perustettu kirkkopitäjä, joka sijaitsee Varsinais-Suomen maakunnassa. Maskusta on Raisioon 12 km, Naantaliin 15 km ja Turkuun 18 km. Naapurikuntia ovat Mynämäki, Nousiainen, Rusko, Raisio ja  Naantali. Kuhankuonon rajakivellä Maskun rajapisteen kohtaavat myös Aura, Pöytyä ja Turku.
Masku mainittiin itsenäisenä seurakuntana vuonna 1234. Siitä on erotettu Rusko ja Vahto. Vuoden 2009 alusta Lemun ja Askaisten kunnat liittyivät Maskuun. Uuden Maskun kunnan vaakunaksi valittiin aiempi Askaisten vaakuna.
Masku tunnetaan muun muassa sieltä toimintansa aloittaneesta Maskun Kalustetalosta. Tunnetuin nähtävyys on marsalkka Mannerheimin syntymäkotina tunnettu Louhisaaren barokkityylinen kartanolinna.
Paikallisesti tunnettu on myös Maskun Riviera, hiekkakuoppa-alue, jolle syntyneet tekojärvet hiekkarantoineen ovat nykyään virkistyskäytössä. Alueella on myös suurikokoinen frisbeegolfrata. Maskussa alettiin kaivaa hiekkaa 1900-luvun alussa, ja viimeksi sitä tehtiin aktiivisesti 1970-luvulla. Rivieran hiekkaa on käytetty monien Turun seudun rakennusten ja teiden pohjana.
Historia

Masku mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1232 paavi Gregorius IX:n kirjeessä, jossa paavi lahjoitti maa-alueita seurakunnalle. Kirkkopitäjä siitä tuli kaksi vuotta myöhemmin.
Maskusta tuli kunta vuonna 1870, ja siitä on erotettu Ruskon ja Vahdon kunnat. Vuoden 2009 alusta Lemun ja Askaisten kunnat liittyivät Maskuun. Uuden Maskun kunnan vaakunaksi valittiin aiempi Askaisten vaakuna.
Nähtävyydet

Nähtävyyksiä ”vanhan” Maskun kunnan alueella ovat muun muassa Maskun keskiaikainen kivikirkko, Kankaisten kartano, Maskun museo ja Maskun Rosarium.
Maskun tunnetuin nähtävyys on marsalkka Mannerheimin syntymäkotina tunnettu barokkityylinen Louhisaaren kartanolinna entisen Askaisten kunnan alueella ja siihen maisemallisesti liittyvä Askaisten kivikirkko, jonka vuonna 1653 valmistuneet lyijylasi-ikkunat on arvioitu Suomen vanhimmiksi. Askaisissa on myös Ritaripuisto.
Lemussa tärkeitä kulttuurinähtävyyksiä ovat keskiaikainen vuonna 1456 rakennettu Lemun Pyhän Olavin harmaakivikirkko ja vanhaan lainamakasiiniin perustettu ja kotiseutumuseo Kemppien tupa kirkon vieressä. Kirkon paikalla on sijainnut jo 1200-luvulla pieni puinen kappelikirkko, josta ovat peräisin nykyisen kirkon krusifiksi ja kastemalja. 1300-luvulla rakennettu kivinen kappeli toimii nykyisen kirkon sakastina. Kirkon kellotapuli on rakennettu vuonna 1812. Kirkon ainoa seinämaalaus kuvaa Martti Lutheria. Kirkonkirjoissa on myös nähtävillä merkintä Marsalkka Mannerheimin osallistumisesta rippikirkkoon. Viereisessä, kesäsunnuntaisin auki olevassa kotiseutumuseossa on näytteillä muun muassa vanhaa lemulaista talonpoikaisesineistöä. Museo sijaitsee 1887 rakennetussa lainamakasiinissa.
Tunnetuin luonnonnähtävyys on Lemun Oukkulanlahden lintuvesialue. Se on noin 900 hehtaarin laajuinen Metsähallituksen kosteikko-life -ohjelmaan kuuluva Natura-alue. Siihen kuuluvat Oukkulanlahden lisäksi myös Halkko- ja Rukanaukon vesialueet. Oukkulanlahdelle on rakennettu vuonna 2004 lintutorni Kaidanpään niemeen sekä tornille johtava luontopolku. Tämän lisäksi Lemun eteläosan laajoilla peltoaukeilla sijaitsee useita luonnontilaisia ja rauhoitettuja tammimetsiä, jotka ovat viimeisiä jäänteitä alueen lehdoista. Natura-verkostoon kuuluvia tammimetsiä on yhteensä 26 hehtaaria.
Maskun vaakuna 1964–2008
Maskun kirkko
Kankaisten kartano
Lemun kirkko
Louhisaaren kartano
Oukkulanlahden lintuvesialuetta
Kuurnanpää Lemussa
Kajamonvuoren linnavuori Maskussa
Liikekiinteistö Maskun kirkonkylässä.
Tapahtumat

Maskun teatteriyhdistys on esittänyt kesäteatteria Humikkalassa vuodesta 1982 lähtien. Vuonna 2008 he esittivät Väinö Riikkilän luoman Pertsa ja Kilu -näytelmän. Näytelmän käsikirjoitti Ari Lehtinen, joka myös esitti näytelmässä Pertsan isää.
Loppukesästä järjestettävät Lemust' leippä -markkinat ovat Lemun merkittävin vuotuinen tapahtuma. Markkinoilla myyvät tuotteitaan ainoastaan paikalliset tuottajat ja yhdistykset. Markkinoita kutsuttiin 2000-luvulle asti Olavinmarkkinoiksi kirkon suojelupyhimyksen mukaan. Nykyinen nimi juontaa juurensa paikalliseen perinteiseen pitoruokaan, Lemun leipä -limppuun, jota myös myydään markkinoilla.
Joka toinen vuosi Maskussa järjestetään elokuun kolmantena viikonloppuna järjestöjen ja kunnan yhteistyönä kotiseutuhenkiset Maskun Päivät. Askaisissa järjestetään vuosittain kurkkumarkkinat.
Uskonnolliset yhteisöt

Maskussa toimii Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Maskun seurakunta.
Maskun kirkkoherrana toimi vuodesta 1587 Hemming Henrikinpoika (Hemminki Maskulainen tai Maskun Hemminki, k. 1619), joka on yksi keskeisistä suomalaisista virsitekstien kirjoittajista. Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Maskun alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta.
Uskonnolliset yhteisöt > Entiset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Liedon kunnan nykyisellä alueella:
Askaisten seurakunta (yhdistetty Lemun seurakunnan kanssa Lemu-Askaisten seurakunnaksi 1957)
Lemu-Askaisten seurakunta (liitetty Maskun seurakuntaan 2009)
Lemun seurakunta (yhdistetty Askaisten seurakunnan kanssa Lemu-Askaisten seurakunnaksi 1957)
Kunnanjohtajat

Rauli Lumio 2009–2015
vt. kunnanjohtaja Maija Löfstedt 2015–2016
Arto Oikarinen 2016–2023
Miira Raiskila 2023–
Liikenne

Maskun läpi kulkee valtatie 8 ja Uudenkaupungin rata. Valtatie 8 kulkee kunnan halki moottoritienä ja sillä on Maskun alueella kaksi eritasoliittymää. Turun tiepiirin käynnistämä hanke valtatien 8 rakentamisesta moottoritieksi välillä Raisio–Nousiainen valmistui loppuvuodesta 2016. Maskun eteläosassa moottoritien linjaus sijaitsee noin kahden kilometrin matkalta uudessa maastokäytävässä entisen valtatien länsipuolella. Tielinja jatkuu Maskun pohjoisrajalle moottoritienä noudattaen vanhaa valtatien linjaa.
Maskun rautatieasema (lyhenne Mku) avattiin Maskun kirkon tuntumassa Uudenkaupungin radan valmistuttua vuonna 1922. Rautatien merkitys paikkakunnalle ei kuitenkaan noussut koskaan kovin suureksi. Asema muutettiin 1967 miehittämättömäksi seisakevaihteeksi ja tavaraliikenne lopetettiin 1973 ja henkilöliikenne 1993. Asemarakennus myytiin yksityisomistukseen vuonna 2007. Maskun alueella Uudenkaupungin radalla on sijainnut myös vuoteen 1974 käytössä ollut Piuhan seisake viisi kilometriä Maskun asemalta Turun suuntaan.
Toukokuussa 2017 hallitus ilmoitti aikovansa sähköistää radan. Hankkeen hinnaksi on kaavailtu 21 miljoonaa euroa, joka kattaisi muun muassa suunnittelun ja sähköistyksen. Sähköistämisen pääperusteena on Turun ratapiha-alueen turvallisuus, mutta sähköistämisellä on kuitenkin mahdollista vastata myös henkilöliikenteen tarpeisiin.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Maskun väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 5 209 | 5 209 |
| 1985 | 1985 |    | 5 961 | 5 961 |
| 1990 | 1990 |    | 6 887 | 6 887 |
| 1995 | 1995 |    | 7 399 | 7 399 |
| 2000 | 2000 |    | 7 763 | 7 763 |
| 2005 | 2005 |    | 8 606 | 8 606 |
| 2010 | 2010 |    | 9 455 | 9 455 |
| 2015 | 2015 |    | 9 706 | 9 706 |
| 2020 | 2020 |    | 9 532 | 9 532 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Maskussa oli 9 656 asukasta, joista 7 664 asui taajamissa, 1 921 haja-asutusalueilla ja 71:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Maskun taajama-aste on 80,0 %. Maskun taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Turun keskustaajama* | 5 875 |
| 2 | Lemun kirkonkylä* | 1 369 |
| 3 | Askaisten kirkonkylä | 420 |
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain. Maskun kirkonkylä ei muodosta omaa taajamaansa, vaan se on kasvanut yhteen Turun keskustaajaman kanssa. Se ulottuu Maskun lisäksi usean Turun lähikunnan alueelle. Lemun kirkonkylä sijaitsee pääosin Maskussa, mutta pieneltä osin myös Nousiaisissa.
Kylät

Ajosenpää, Akkoinen, Auvola, Hujala, Humikkala, Härmälä, Iinainen, Intola, Juva, Kairinen, Kaituri, Kajala, Kakkarainen, Kalela, Kankainen, Karinkylä, Kaukoinen, Kelhoinen, Kierikainen, Killuva, Kiveinen, Korpi-Iiroinen, Kurittula, Kynnysmäki, Lankila, Laulainen, Lellainen, Luolavuori, Maanpää, Malho, Mäksmäki, Niemenkulma, Ohensaari, Pakainen, Pappila, Piuha, Ristimäki, Sopola, Stenberga, Suikkila, Taipale, Takapaltta,
Tanila, Tuijula, Villilä.
Ahtinen, Antikainen, Auttinen, Hannula, Iiroinen, Kairinen, Karavainen, Karvatti, Koskoinen, Laakinen, Lempoinen, Manna, Merijärvi, Nepola, Palsala, Pukkila, Raumharja, Rauvola, Ruohoisenmaa, Tättäläinen, Tävälä, Vanhakylä, Vilu
Heikkinen, Helala, Hievunen, Iso-Vallunen, Järäinen, Kaitainen, Kaivonen, Kallela, Kovala, Kuneninen, Leppävainio, Mannerjärvi, Maskulainen, Mattila, Miiainen, Monnoinen, Niittukartano, Nikkarla, Nyynäinen, Oukkula, Pappila, Peinikkala, Penninen (hävinnyt), Raukunen, Seijainen, Seppälä, Taloinen, Tenhola, Toijola, Torttila, Tuhkala, Valpperi, Vastila, Verainen, Vipinen, Vitikainen, Vähä-Vallunen, Yllikäinen
Kulttuuri > Murre

Maskun alueella puhutun kielen perustana on pohjoinen Lounais-Suomen murre. Maskun murre kuuluu Lounais-Suomen pohjoisryhmän Maskun alaryhmään.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Maskun pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla sianlihasta ja ohraryynipuurosta tehty ryynimakkara sekä kinkkukiusausta muistuttava peruna-palvikinkkulaatikko pruusmulju.
Tunnettuja asukkaita

Kike Elomaa (s. 1955), kansanedustaja (ps.)
Kasper Hämäläinen (s. 1986), jalkapalloilija
Jarmo Laivoranta (s. 1943), kansanedustaja (kesk.)
Jarkko Nieminen (s. 1981), tennispelaaja
Arto Nuotio (s. 1952), laulaja
Riku Riski (s. 1989), jalkapalloilija
Roope Riski (s. 1991), jalkapalloilija