stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stuart Little 2 (videopeli)
Pelaaminen

Pelissä pelaaja ottaa Littlen perheen hiiren Stuartin roolin. Peli sisältää yhteensä seitsemän erilaista tasoa, joista kuudessa ensimmäisessä pelaajan pitää Stuartilla löytää ja kerätä seitsemän erilaista sormusta kanarianlintu Margalon ohjeistuksella. Kerättyään yhteensä 30 sormusta pelaaja avaa viimeisen tason nimeltään "Falcon Boss", jossa päihitetään sekä pelin että elokuvan päävihollinen "Haukka".
Päävastustasoa lukuun ottamatta jokaiseen tasoon kätketyistä sormuksista yhden löytää piilopaikasta, toisen saa kultaisesta matkalaukusta johon käy kultainen avain, kolmannen saa löydettyään viisi kasvopalikkaa, neljännen saa kerättyään tarpeeksi Littlen kissan Snowbellin kissankeksejä sekä vietyään ne tämän ruokakulholle, ja loput kolme saa suorittamalla tasoista löytyviä Margalon haasteita. Vastaantuleviin haasteisiin kuuluu esimerkiksi lentokoneella lentäminen, skeittilautailu, sekä autolla ajaminen. Kulkuneuvohaasteissa pelaajan päätehtävänä on saada kerättyä haastealueelta kaikki tähdet.
Pelissä pelaaja kohtaa myös lukuisia vihollisia, joita voi päihittää joko Stuartin kieppumishyökkäyksellä tai heittämällä tasoista löytyvillä heittoesineillä. Joitakin vihollisia pelaaja voi kuitenkin ainoastaan saada väliaikaisesti pökertymään. Näihin luokittuu esimerkiksi lelurobotit ja lokit. Pelaajalla on aina tason aloittaessa kolme elämää ja kolme energiasydäntä. Jos pelaaja  menettää kaikki energiasydämet, Stuart pökertyy ja palautuu viimeisimmälle uudelleenaloituspaikalle, menettäen samalla yhden elämän.
Pelaaja voi nostaa energiasydämien määrää jokaiseen tasoon kätketyistä sinisistä matkalaukuista löytyvillä tyhjillä jäätelötötteröillä. Näiden matkalaukkujen lisäksi tasoista löytyy vihreitä matkalaukkuja joista löytyvillä jäätelöillä pelaaja voi täydentää menetettyjä tai tyhjiä energiasydänpaikkoja, sekä punaisia matkalaukkuja joista löytyy aina yhden lisäelämän antava sydän. Punaiset matkalaukut pelaaja voi avata vain heittohyökkäyksellä.
Vastaanotto

Peli sai pääosin ristiriitaisia vastaanottoja, sillä Metacriticillä muodostui ainakin PlayStation-versiolle 7 arvostelun keskiarvoksi 62/100. GameSpot antoi pelille 5.3/10 pistettä. IGN antoi pelille 7/10 pistettä, todeten että "Vain muutama viikko sitten Sony suututti useamman kuin muutaman lapsen Lilo & Stitchillä, keskimääräisellä lasten pelillä, joka oli turhauttava. Nyt heillä on Stuart Little 2 ostettavissa hyllyille aivan sen viereen, joka on keskimääräinen lasten peli, mutta ei turhauttava". GameFAQs antoi pelille 7/10 pistettä kehuen mekaniikkojen vankkaa joukkoa, kenttäsuunnittelua, sekä ihmisarvoista ulkonäköä, mutta kritisoi pelin erittäin lyhyttä kokemusta, liian pientä erottuvuutta muista edeltäjistään genressään sekä hyvin pientä musiikkiraitojen määrää.
Somewhere Back in Time

| Somewhere Back in Time Iron Maiden |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1981–1988
 Julkaistu: 12. toukokuuta 2008
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): useita tuottajia
 Tyylilaji: heavy metal
 Kesto: 01.10.53
 Levy-yhtiö:  EMI    Sony BMG
Listasijoitukset
  2. (22. toukokuuta 2008)   3. (toukokuu 2008)   4. (kesäkuu 2008)   14. (toukokuu 2008)   19. (17. toukokuuta 2008)   26. (23. toukokuuta 2008)   31. (22. toukokuuta 2008)   36. (18. toukokuuta 2008)   58. (2008)   74. (31. toukokuuta 2008)   84. (kesäkuu 2008)
Iron Maidenin muut julkaisut
| A Matter of Life and Death 2006 | Somewhere Back in Time 2008 | Flight 666 – The Original Soundtrack 2009 |
Somewhere Back in Time: The Best of 1980–1989 on englantilaisen heavy metal -yhtye Iron Maidenin kokoelma-albumi. Se julkaistiin  12. toukokuuta 2008 Somewhere Back In Time World Tour -kiertueen tueksi. Kokoelman kappaleet on valittu yhtyeen seitsemältä ensimmäiseltä albumilta.
Kappaleet

Intro: Churchill's Speech - Live – 0.49  (Live After Death)
Aces High - Live – 4.36 (säv. Steve Harris) (Live After Death)
2 Minutes to Midnight – 6.00 (säv. Bruce Dickinson, Adrian Smith) (Powerslave)
The Trooper – 4.11 (säv. Harris) (Piece of Mind)
Wasted Years – 5.06 (säv. Smith) (Somewhere in Time)
Children of the Damned – 4.35 (säv. Harris) (The Number of the Beast)
The Number of the Beast – 4.53 (säv. Harris) (The Number of the Beast)
Run to the Hills – 3.53 (säv. Harris) (The Number of the Beast)
Phantom of the Opera - Live – 7.21 (säv. Harris) (Live After Death)
The Evil That Men Do – 4.34 (säv. Dickinson, Smith, Harris) (Seventh Son of a Seventh Son)
Wrathchild – Live – 3.07 (säv. Harris) (Live After Death)
Can I Play with Madness – 3.31 (säv. Dickinson, Smith, Harris) (Seventh Son of a Seventh Son)
Powerslave – 6.47 (säv. Dickinson) (Powerslave)
Hallowed Be Thy Name – 7.12 (säv. Harris) (The Number of the Beast)
Iron Maiden – Live – 4.50 (säv. Harris) (Live After Death)
Kokoonpano

Bruce Dickinson – laulu
Steve Harris – bassokitara
Dave Murray – kitarat
Adrian Smith – kitarat
Nicko McBrain – rummut
Clive Burr – rummut raidoilla 6, 7, 8, 14
Michael Kenney – kosketinsoittimet raidoilla 10 ja 12
Arvostelut

About.com:
Allmusic:
Imperiumi: 7/10
Aiheesta muualla

Somewhere Back in Time Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Somewhere Back in Time Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Iron Maiden
| --- | --- |
Studioalbumit:   Iron Maiden  Killers  The Number of the Beast  Piece of Mind  Powerslave  Somewhere in Time  Seventh Son of a Seventh Son  No Prayer for the Dying  Fear of the Dark  The X Factor  Virtual XI  Brave New World  Dance of Death  A Matter of Life and Death  The Final Frontier  The Book of Souls  Senjutsu 
Livealbumit:   Live After Death  A Real Live One  A Real Dead One  Live at Donington  A Real Live Dead One  Rock in Rio  BBC Archives  Beast over Hammersmith  Death on the Road  Flight 666 – The Original Soundtrack  En Vivo!  Maiden England ’88  The Book of Souls: Live Chapter  Nights of the Dead, Legacy of the Beast: Live in Mexico City 
EP:t:   The Soundhouse Tapes  Live!! +one  Maiden Japan  No More Lies 
Kokoelmat:   Best of the Beast  Ed Hunter  Edward the Great  Best of the 'B' Sides  The Essential Iron Maiden  Somewhere Back in Time  From Fear to Eternity 
Boksit:   The First Ten Years  Eddie's Head  Eddie's Archive 
Singlet:   ”Running Free”  ”Sanctuary”  ”Women in Uniform”  ”Twilight Zone”  ”Purgatory”  ”Run to the Hills”  ”The Number of the Beast”  ”Flight of Icarus”  ”The Trooper”  ”2 Minutes to Midnight”  ”Aces High”  ”Wasted Years”  ”Stranger in a Strange Land”  ”Can I Play with Madness”  ”The Evil That Men Do”  ”The Clairvoyant”  ”Infinite Dreams”  ”Holy Smoke”  ”Bring Your Daughter... to the Slaughter”  ”Be Quick or Be Dead”  ”From Here to Eternity”  ”Wasting Love”  ”Fear of the Dark (live)”  ”Hallowed Be Thy Name (live)”  ”Man on the Edge”  ”Lord of the Flies”  ”Virus”  ”The Angel and the Gambler”  ”Futureal”  ”The Wicker Man”  ”Out of the Silent Planet”  ”Wildest Dreams”  ”Rainmaker”  ”The Reincarnation of Benjamin Breeg”  ”Different World”  ”El Dorado”  ”Satellite 15... The Final Frontier”  ”Coming Home”  ”Speed of Light”  ”Empire of the Clouds”  ”The Writing on the Wall”  ”Stratego” 
Videotallenteet:   Live at the Rainbow  Video Pieces  Behind the Iron Curtain  Live After Death  12 Wasted Years  Maiden England  The First Ten Years  From There to Eternity  Donington Live 1992  Raising Hell  Classic Albums: The Number of the Beast  Rock in Rio  Visions of the Beast  The Early Days  Death on the Road  En Vivo!  Maiden England '88 
Katso myös:   Jäsenet  Diskografia  Kappaleluettelo  Kiertueet  Tribuutit  Eddie  Blaze Bayley  Michael Kenney  Psycho Motel  Samson  Urchin  Lauren Harris
Wes Walz

| Wes Walz> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. toukokuuta 1970 Calgary, Alberta, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  Keskushyökkääjä
Maila:  Oikea
Pituus:  178 cm
Paino:  82 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1990–2007
Seurat:  Maine Mariners (AHL),   Boston Bruins (NHL),   Hershey Bears (AHL),   Philadelphia Flyers (NHL),   Calgary Flames (NHL),   Adirondack Red Wings (AHL),   Detroit Red Wings (NHL),   EV Zug (NLA),   HC Lugano (NLA),   Minnesota Wild (NHL)
NHL-varaus:  58. varaus, 1989 Boston Bruins
Wes Walz (s. 15. toukokuuta 1970 Calgary, Alberta) on kanadalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija.
Walzin ensimmäinen merkittävä juniorijoukkueensa oli WHL:n Prince Albert Raiders, jossa pelasi yhden ottelun kaudella 1987–88. Seuraavat kaksi kautta Walz kiekkoili saman sarjan Lethbridge Hurricanesissa, jossa valittiin kaudella 1988–89 vuoden tulokkaaksi ja kaudella 1989–90 Idän tähdistökentälliseen.
Walz varattiin NHL:ään kesällä 1989. Hänet varasi Boston Bruins kolmannella kierroksella. Ensimmäisen NHL-pelinsä Walz pelasi vielä kaudella 1989–1990 Bostonissa. Seuraavien kuuden kauden aikana Walz yritti vakiinnuttaa paikkaansa NHL:ssä.  Kesken kauden 1991–1992 Boston kauppasi Walzin, Garry Galleyn ja kolmannen kierroksen varausoikeuden Philadelphia Flyersiin vaihdossa Gord Murphyyn, Brian Dobbiniin ja kahteen varausvuoroon. Elokuussa 1993 Walz teki sopimuksen Calgary Flamesin ja syyskuussa 1995 Detroit Red Wingsin kanssa.
Yritettyään turhaan vakiinnuttaa paikkaansa NHL:ssä Walz päätti kesällä 1996 siirtyä Sveitsin pääsarjaan ja pelasi siellä neljä menestyksellistä kautta . Vuodet 1996–1999 Walz pelasi EV Zugissa ja kauden 1999–2000 HC Luganossa. Walz voitti Zugissa Sveitsin mestaruuden keväällä 1998, jolloin hänet valittiin myös sarjan arvokkaimmaksi pelaajaksi. Seuraavalla kaudella hän voitti European Hockey Leaguen pistepörssin.
Kaudeksi 2000–2001 NHL:ään liittyneen Minnesota Wildin manageri Doug Risebrough hankki Walzin joukkueeseensa. Minnesotassa Walz oli viiden kokonaisen kauden ajan valmentaja Jacques Lemairen luottopelaajia. Hänestä tuli NHL:n parhaimpia puolustavia hyökkääjiä. Vaikka Walz ei tehnyt kertaakaan urallaan 20 maalia, hän oli merkittävässä roolissa Minnesotassa. Kaudella 2002–2003 Minnesota eteni Läntisen konferenssin finaaleihin ja Walz oli ehdolla Frank J. Selke Trophyn voittajaksi ja oli joukkueensa toiseksi tehokkain pelaaja pudotuspeleissä.
Walz lopetti uransa kesken kauden 2007–2008. Hän oli jättänyt joukkueen marraskuun alussa henkilökohtaisten syiden takia. Joulukuun alussa Walz ilmoitti lopettavansa uransa, sillä ei ollut enää tyytyväinen omaan pelilliseen panokseensa. Walz ehti pelata NHL:ssä 607 runkosarjaottelua, joista 438 Minnesotassa. Pisteitä Walz teki urallaan 109+151. Hän oli lopettamishetkellään eniten pelejä Wildin organisaation historiassa ja oli Marián Gáboríkin ohella viimeinen pelaaja, joka oli edustanut joukkuetta sen alusta saakka.
Kanadan maajoukkuetta Walz on edustanut kaksissa arvokisoissa. Vuonna 1990 hän oli voittamassa kultaa nuorten MM-kisoista. Aikuisten kilpailuissa Walz oli mukana vuonna 2001.
Storaisarn

Storaisarn
| --- | --- |
Sijainti:  60°6′7.00″N, 24°41′25.00″E, Espoo Uusimaa Suomi
Merialue:  Suomenlahti, Itämeri
Pinta-ala:  0,05 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Storaisarn on saari Espoon Suvisaaristossa Aisarfjärdenin merialueella. Se kuuluu Aisarn-saariryhmään, joka sijaitsee välittömästi Suvisaariston pääsaarten lounaispuolella. Storaisarnin koillispuolella sijaitsee Lillaisarn ja lounaispuolella Torraisarn. Saariryhmän lounais–koillissuuntainen ulottuvuus on noin 1,2 kilometriä.
Maantiede ja luonto

Noin viiden hehtaarin laajuisen Storaisarnin lounainen ranta on kallioista rinnettä, myös kaakossa on jonkin verran kalliorantaa. Muilta osiltaan saari on lähinnä mäntyä kasvavaa kangasmetsää. Keskiosassa on pieni vyöhyke tuoretta kangasmetsää, länsi- ja itäosat puolestaan ovat kuivaa ja verraten karua kangasta. Saaren länsiosa kohoaa yli kymmenen metrin korkeuteen merenpinnasta, itäosa on matalampaa. Saarella kasvaa kanervan, mustikan ja puolukan lisäksi muun muassa kultapiiskua, sianpuolaa ja variksenmarjaa.
Nimen etymologia

Ruotsin kieli ei tunne ai-diftongia, joten Aisarn-saariryhmän nimi lienee suomenkielistä alkuperää. Vanhojen kirjoitusasujen perusteella varhaisin nimi on ollut Aittasaari tai Aittosaari. "Aitta" viitannee muinaisiin kalastajien tilapäisasumuksiin.
Aiheesta muualla

Tiedostopalvelu.maanmittauslaitos.fi
Storaisarn, Uusimaa, Finland — Sunrise, Sunset and Daylength
Ilmatieteenlaitos.fi (Sääennuste Storaisarn, Espoo)
Songhoy Blues

| Songhoy Blues |
| --- | --- |
 Songhoy Blues esiintymässä Rough Trade -klubilla New Yorkissa helmikuussa 2015
Tiedot
Toiminnassa:  2012– 
Tyylilaji:  desert blues, blues rock
Kotipaikka:  Bamako, Mali
Laulukieli:  songhai, ranska
Jäsenet:  Aliou Touré, laulu, kitara   Oumar Touré, basso, laulu   Garba Touré, kitara,laulu   Nathanael Dembélé, rummut, laulu  
Levy-yhtiö:  Transgressive, Cult, Atlantic
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Songhoy Blues on aavikkobluesia (desert blues) soittava yhtye Malista. Kvartetti perustettiin Malin pääkaupungissa Bamakossa, jonne yhtyeen jäsenet joutuivat pakenemaan, koska ääri-islamistit kielsivät kuoleman uhalla kaiken musiikin heidän kotikaupungissaan Timbuktussa. Yhtye on yksi pääesiintyjistä dokumentissa They Will Have to Kill Us First (Malin musiikki ei vaikene).
Yhtyeen alkuperä

Vuonna 2012 tuaregien itsenäisyyttä ajava MNLA (Mouvement National pour la Libération de l'Azawad eli Azawadin kansallinen vapautusliike) otti hallintaansa Pohjois-Malin. MNLA:n aseelliseksi tueksi tuli ääri-islamistinen ryhmä Ansar Dine. Ansar Dineä kuitenkin ajoi eteenpäin sen omat tarkoitusperät, ja se kääntyi MNLA:ta vastaan. Paikallista väestöä terrorisoiva liike muun muassa kielsi alueen asukkailta oppiensa mukaisesti alkoholin ja musiikin. Timbuktun läheltä Diréstä kotoisin oleva kitaristi Garba Touré joutui jättämään kotinsa ja lähti Malin pääkaupunkiin Bamakoon. Hän muodosti yhtyeen yhdessä Gaosta paenneiden laulaja-kitaristi Aliou Tourén ja basisti Oumar Tourén kanssa. Miehet eivät sukunimistään huolimatta ole sukua keskenään, vaan kuuluvat songhai-kansaan. Yhtyeen nimi juontuu tästä etnisestä ryhmästä ja musiikkityypistä, jota he soittavat, "desert blues".
Ura

Songhoy Blues alkoi soitella Bamakon klubiympyröissä musiikkiaan, ja heitä tulivat kuuntelemaan sekä songhai- että tuaregi-fanit. Syyskuussa 2013 Africa Express vieraili Bamakossa levyttämässä paikallisten kanssa. Africa Express muodostuu ryhmästä yhdysvaltalaisia ja eurooppalaisia muusikoita ja tuottajia, joita johtaa Damon Albarn. Songhoy Bluesin koesoitto meni hyvin, ja heidät esiteltiin Nick Zinnerille, Yeah Yeah Yeahs -yhtyeen kitaristille. Zinnerin kanssa yhtye levytti kappaleen "Soubour" (suom. kärsivällisyys). Kappale julkaistiin vuonna 2013 Africa Expressin kokoelmalevyllä Maison Des Jeunes.
"Soubour" menestyi hyvin, ja sen seurauksena yhtye palasi studioon äänittämään kokonaista albumia tuottajina Nick Zinner ja Marc-Antoine Moreau. Debyyttialbumi Music in Exile ilmestyi alkuvuodesta 2015, julkaisijoina Transgressive sekä Atlantic Records. The Guardianin toimittaja Robin Denselow nimesi Songhoy Bluesin "bändiksi joka kannattaa tsegata", ja NME:n Kevin Perry kuvasi levyä "desert bluesin mestariteokseksi". Yhtye esiintyi lukuisilla festivaaleilla vuonna 2015, muun muassa Glastonburyssa, Bonnaroossa, Latitudessa, Roskildessa ja Green Man -festivaaleilla. Saman vuoden joulukuussa Songhoy Blues esiintyi Helsingissä Kuudennella Linjalla. Vuonna 2017 julkaistiin kokoonpanon toinen LP Résistance.
Musiikkityyli ja vaikutteet

Afrikkalaiset yhtyeet menevät helposti kategoriaan maailmanmusiikki tai etno, mutta sitä Songhoy Blues ei ole. Kitaristi Garba Tourén mukaan bändin jäsenet kasvoivat kuunnellen sellaista musiikkia kuin The Beatles, Jimi Hendrix ja John Lee Hooker. Suurimmaksi osaksi he kuitenkin kuuntelivat hip hoppia tai R&B:tä. "Emme voi jumittua isovanhempiemme aikojen musiikkityyliin. Ja diggaamme sitä paitsi niin paljon sähkökitarasta." The Daily Telegraphin Helen Brown kuvailee yhtyeen musiikkia nimityksellä "Africa-blues-rock", ja toteaa että bändi on musiikillisesti velkaa Ali Farka Tourélle, jonka kappaleista he alussa esittivät versioitaan, mutta heillä totisesti on myös aivan ikioma groove. Garba Touré on Ali Farkan yhtyeen pitkäaikaisen rumpalin poika.
Jäsenet

Aliou Touré – laulu, kitara
Garba Touré – kitara, laulu
Oumar Touré – basso, laulu
Nathanael Dembélé – rummut, laulu
Levytykset

2015: Music in Exile
2017: Résistance
2020: Optimisme
Aiheesta muualla

Africa Beats – Songhoy Blues / BBC Africa – (www.youtube.com) (englanniksi) (ranskaksi)
The Clash -cover "Should I Stay or Should I Go?", sanat songhaiksi – (www.youtube.com)
Sahara, featuring Iggy Pop – (www.youtube.com)
Steve Peters

| Steve Peters> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. tammikuuta 1960 (ikä 64) Peterborough, ON, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Karhu
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  94 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1980–1990
Seurat:  Fort Worth Texans (CHL) Colorado Rockies (NHL) Muskegon Mohawks (IHL) SC Rierssessee (Saksa) EHC Chur (NLA) SaiPa (SML) HIFK (SML) KooKoo (SML) Miami Valley Sabres (AAHL) Tappara (SML) Ketterä (I-div.)
NHL-varaus:  64. varaus, 1979 Colorado Rockies
Steven Alan Peters (s. 23. tammikuuta 1960 Peterborough, Ontario, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi uransa aikana myös puolustajana. Peters pelasi kaksi NHL-ottelua Colorado Rockiesissa kaudella 1979–1980, mutta suurimman osan urastaan hän pelasi kuitenkin Euroopassa ja farmisarjoissa.
Ura

OMJHL-joukkue Peterborough Petes varasi Petersin koko OMJHL:n varaustilaisuuden toisena pelaajana vuonna 1977, jolloin hänen edellään oli vain Tom McCarthy. Peters itse varattiin mm. vain numeroa ennen kaikkien aikojen parhaimpana jääkiekkoilijanakin pidettyä Wayne Gretzkya. Peters edusti vuosina 1976–1980 neljän OMJHL-kautensa aikana lopulta yhtä montaa seuraa; hänet varannutta Peterborough Petesia sekä Niagara Falls Flyersia, Oshawa Generalsia ja Windsor Spitfiresia. Peters oli kolmannella kaudellaan 1978–1979 Oshawa Generalsin kolmanneksi paras pistemies tehoilla 36+56=92. Colorado Rockies varasi hänet neljännellä kierroksella 64. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1979.
NHL-varauksensa jälkeen Peters vietti kauden 1979–1980 vielä lähinnä OMJHL:ssä. Hän siirtyi siellä vietetyn kauden päätteeksi Colorado Rockiesin vahvuuteen ja pelasi kaksi NHL-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Niiden jälkeen Peters vietti loppukauden CHL-joukkue Fort Worth Texansissa, jossa hän pelasi kaksi playoff-ottelua. Kaudesta 1980–1981 Peters vietti noin puolet Texansissa ja puolet IHL-joukkue Muskegon Mohawksissa. Kauden 1981–1982 hän vietti kokonaan Texansissa ja kauden 1982–1983 puolestaan Mohawksissa, jonka paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies Peters oli tehoilla 38+58=96, kuten myös kevään 1983 pudotuspeleissä neljällä syöttöpisteellään.
Kaudeksi 1983–1984 Peters siirtyi Eurooppaan ja Saksan Eishockey-Bundesligassa pelanneen SC Riesserseen riveihin. Hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin tehoilla 18+25=43. Kauden 1984–1985 Peters pelasi Sveitsin National League A:n EHC Churissa ja viisi seuraavaa kautta hän pelasi SM-liigassa, jossa Peters aloitti kaudella 1985–1986 Saimaan Pallon riveissä. Kauden 1986–1987 hän pelasi Helsingin IFK:ssa, jossa Peters voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kaudeksi 1987–1988 hän siirtyi SM-liigan nousijajoukkue KooKoohon, jossa Peters teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 9+18=27, joilla hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Risto Kermisen kanssa. Peters palasi SM-liigakautensa päätteeksi loppukaudeksi Pohjois-Amerikkaan vahvistamaan AAHL-joukkue Miami Valley Sabresia.
Peters pelasi kauden 1988–1989 Tapparassa ja kaudeksi 1989–1990 hän palasi SaiPaan. Peters lopetti pelaajauransa sarjatasoa alempana I-divisioonajoukkue Imatran Ketterässä kauteen 1990–1991.
Stuart Little 2

| Stuart Little 2 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Rob Minkoff
Käsikirjoittaja:  Bruce Joel Rubin
Perustuu:  E.B. Whiten romaaniin Stuart Little
Tuottaja:  Douglas Wick Lucy Fisher
Säveltäjä:  Alan Silvestri
Kuvaaja:  Steven Poster
Leikkaaja:  Priscilla Nedd-Friendly
Pääosat:  Michael J. Fox Geena Davis Hugh Laurie
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  InterCom Netflix Columbia Pictures Sony Pictures Entertainment
Ensi-ilta:  19. heinäkuuta 2002
Kesto:  78 minuuttia
Alkuperäiskieli:  Englanti
Budjetti:  120 000 000 dollaria
Tuotto:  169 956 806 dollaria
Edeltäjä:  Stuart Little – pieni suuri hiiri
Seuraaja:  Stuart Little 3
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Stuart Little 2 on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut lastenelokuva, joka on jatkoa elokuvalle Stuart Little – pieni suuri hiiri. Elokuvan on ohjannut Rob Minkoff. Vuonna 2006 ilmestyi elokuvasarjan kolmas osa Stuart Little 3.
Juoni

Elokuvassa Stuart saa todellisen ystävän, pienen Margalo-linnun. Pian kuitenkin Stuartin äidin sormus ja Margalo katoavat.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael J. Fox  | … |  Stuart Littlen ääni   |
|  Geena Davis  | … |  Eleanor Little   |
|  Hugh Laurie  | … |  Frederick Little   |
|  Jonathan Lipnicki  | … |  George Little   |
|  Anna Hoelck  | … |  Martha Little   |
|  Ashley Hoelck  | … |  Martha Little   |
|  Nathan Lane  | … |  Snowbellin ääni   |
|  Melanie Griffith  | … |  Margalon ääni   |
|  James Woods  | … |  Haukan ääni   |
|  Steve Zahn  | … |  Montyn ääni   |
|  Marc John Jefferies  | … |  Will   |
|  Angelo Massagli  | … |  Wallace   |
|  Jim Doughan  | … |  jalkapallojoukkueen valmentaja   |
|  Brad Garrett  | … |  Plumber   |
|  Conan McCarty  | … |  Referee   |
Aiheesta muualla

Sony Pictures -yhtiön kotisivu elokuvalle
Viittomakielen ohjaaja

Viittomakielen ohjaaja on humanistisen ja kasvatusalan toisen asteen tutkinto. Vuodesta 2018 kommunikaation ja viittomakielen ohjaajan osaamisala on ollut osa kasvatus- ja ohjausalan perustutkintoa.
Aiemmin opintojen laajuus oli 120 opintoviikkoa. Opinnot koostuivat yhteisistä opinnoista (20 ov), ammatillisista opinnoista (90 ov) ja vapaasti valittavista opinnoista (10 ov). Tutkinto sisälsi 20 opintoviikkoa viittomakieltä ja 20 opintoviikkoa työssäoppimista.
Erilaiset kommunikointitavat ovat viittomakielen ohjaajien erikoisosaamista. Asiakkaan tarpeen mukaan viittomakielen ohjaajat käyttävät kommunikoidessaan suomalaista viittomakieltä, viitottua puhetta, tukiviittomia, taktiilia viittomista, sormiaakkosviestintää, selkeää puhetta ja kirjoittamista sekä erilaisia puhetta tukevia ja korvaavia menetelmiä. Viittomakielen ohjaajat huomioivat työssään eri asiakasryhmien erityispiirteet ja toimivat työssään asiakasta ja hänen omatoimisuuttaan tukien sekä kunnioittaen asiakkaan itsemääräämisoikeutta ja yksilöllisyyttä.
Viittomakielen ohjaajan työtehtäviä ovat eri-ikäisten asiakkaiden ohjaaminen ja avustaminen elämän eri tilanteissa. Työ on kokonaisvaltaista asiakkaan tukemista, ohjaamista ja avustamista niin kommunikaatiossa, vuorovaikutuksessa kuin arkipäiväisissäkin asioissa. Erikoisosaamisensa vuoksi viittomakielen ohjaajat voivat toimia niin ohjaajina kuin avustajinakin sekä ryhmille että henkilökohtaisesti mm. dysfaattisten, sisäkorvaistutteen saaneiden, autististen, kehitysvammaisten, kuurojen, huonokuuloisten, kuuroutuneiden, kuurosokeiden, sokeiden ja heikkonäköisten parissa.
Viittomakielen ohjaajien työpaikkoja ovat päiväkodit, koulut, vanhusten palvelutalot, erilaiset hoitokodit ja toimintakeskukset. Ohjaajat voivat työllistyä myös koululaisten aamu- ja iltapäivätoimintaan sekä erilaisille leireille ja kursseille. Osa ohjaajista toimii freelancerluonteisesti esimerkiksi oppaina kuurosokeiden asiakkaiden harrastustoiminnassa, ostoksilla tai sosiaalisessa kanssakäymisessä.
Aiheesta muualla

Kasvatus- ja ohjausalan perustutkinto Opintopolku-sivustolla Opetushallitus
Viittomakielen ohjaaja Työmarkkinatori