stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valuutansiirtovero
Historia

James Tobin esitti veroa vuonna 1972, kun valuuttojen Bretton Woodsin järjestelmä oli murtunut vuonna 1971. Hän uskoi kaikkiin valuuttasiirtoihin suunnattavan pienen veron hillitsevän spekulaatiota, jota ei pitänyt hintajärjestelmän kannalta hyödyllisenä toimintana.
Valuutansiirtoveroa ajamaan syntyi kansalaisliike ATTAC, joka nykyisin on siirtynyt alkuperäisestä Tobinin verosta nk. Tobin-Spahn -veroon. Erona alkuperäiseen ehdotukseen on korotettu vero veroalueen ulkopuolisten ja sisäpuolisten valuuttojen välille sekä progressio, jossa veron määrä kasvaa, jos valuutan arvo ajautuu valuuttaputken ylä- tai alapuolelle. James Tobin sanoi, että Attac-järjestö väärinkäyttää hänen nimeään ja että hänellä ei ole mitään yhteistä Attacin kanssa.
Tobinin vero sai kannatusta vuoden 2008 finanssikriisin jälkeisissä tunnelmissa. Britannian pääministeri Gordon Brown alkoi ajaa sitä vuoden 2009 loppupuolella ja IMF:n pääjohtaja Dominique Strauss-Kahn luopui veron vastustuksesta Britannian, Ranskan ja Saksan painostuksesta ja ilmoitti alkavansa tutkia sen etuja ja haittapuolia. Joulukuussa 2009 Euroopan unionin johtajat päätyivät Brysselin huippukokouksessa pyytämään IMF:ltä veron käyttöönottamista.
Historia > EU

Ranskan entinen presidentti Nicolas Sarkozy on ajanut EU:hun tai ainakin Ranskaan rahoitustoimiveroa, Suomen Kuvalehden mukaan ilmeisesti siksi, että Ranska uhkaa menettää AAA-luottoluokituksensa ja Sarkozy haluaa esittää presidentinvaalien alla panevansa "pankit kuriin". EU:n komissio ehdotti syksyllä 2011 osake- ja lainakaupalle vähintään 0,1 %:n ja johdannaisille vähintään 0,01 %:n veroa. Ruotsi, Hollanti, Tšekki ja Britannia vastustavat EU:n laajuista veroa.
Suomi päätti syksyllä 2012 jäädä pois rahoitusmarkkinaveron valmistelusta. Syyskuussa 2013 Helsingin Sanomien haastattelemat EU- ja vero-oikeustieteen professorit vahvistivat väitteet siitä, että vero olisi juridisesti hyvin ongelmallinen. Joko sitä voisi kiertää helposti tekemällä kaupat toisessa EU-maassa tai vero pitäisi ulottaa tällaiseen, mikä saattaisi loukata EU:n perussopimusten periaatteita verotuksen alueellisuudesta ja pääomien vapaasta liikkuvuudesta. Professori Marjaana Helminen korosti veron tosiasiallisesti rikkovan jälkimmäistä ja menevän liian pitkälle toisten valtioiden verovallan alueelle. Lisäksi vero voisi olla syrjivä.
Transaktioverojen yleinen teoria

Kansainvälisten veroasiantuntijoiden Mirleesin raportin mukaan asuntokaupan transaktiovero (varainsiirtovero) on (Niku Määttäsen sanoin) malliesimerkki erittäin tyhmästä verosta ja mitään transaktioveroja ei pitäisi periä
Mirlees-raportin mukaan kauppahinnan verottaminen ilman oikeutta vähentää ostohintaa tai kustannuksia, on yleisesti erittäin tehotonta eikä sellaista pitäisi lainkaan olla hyvässä verojärjestelmässä. Siksi oletusarvoisesti kaikki transaktioverot ja liikevaihtoverot ovat väärin. (Sen sijaan esimerkiksi arvonlisäverosta, pääomatuloverosta ja ansiotuloverosta saa vähentää tulonhankintakulut, sisäänostot.)
Arvostelu > Veron kiertäminen

Veron kiertämistä on tarkoitus estää määräyksellä, että vero maksetaan sijoittajan kotipaikan mukaan. Tämä on kuitenkin kierrettävissä muuttamalla suorat sijoitukset rahastomuotoisiksi veron ulkopuolisiin maihin. Yhtiön ei tarvitse lähteä maasta, vaan "muutama enterin painallus riittää".
Tobinin veron "kokeilut"

Usein transaktioverot ovat lisänneet volatiliteettia ja vähentäneet huomattavasti likviditeettiä ja siten veropohjaa.
Tobinin veroa kannattavan raportin mukaan 10 tutkimusta on saanut tulokseksi, että Tobinin veron kaltaiset verot lisäävät hintaheilahteluja, yksi, että vähentäisivät, ja viisi tutkimusta on saanut epäsuorasti tulokseksi, että kauppojen määrä korreloisikin positiivisesti hintaheilahtelujen kanssa.
Tobinin veron "kokeilut" > Britannian osakekauppavero

Britanniassa on "Tobinin veron miniversio", arvopaperikaupan leimavero, joka on ajanut pois paljon sijoitustoimintaa ja tuottanut myös muita veronkiertotemppuja.
Vuonna 1963 säädettiin 2 %:n leimavero, jota on muutettu monesti, kunnes vuodesta 1986 se on ollut 0,5 %.
Veron puolittaminen prosenttiin huhtikuussa 1984 lisäsi osakekauppaa "dramaattiset 70 %". Joka kerta, kun veroastetta korotettiin, veron tuotto laski, ja kun sitä laskettiin, veron tuotto nousi, ja tulos on tilastollisesti merkitsevä. Bond et al. (2005) saivat samanlaiset tulokset ja huomasivat muutosten olevan suurimpia kaupatuimpien yritysten kohdalla, kuten voisi olettaakin.
Verosta on vapautettu mm. Lontoon pörssin jäsenet kuten investointipankkiirit.. Lisäksi veroa kierretään johdannaisilla.
Tobinin veron "kokeilut" > Ruotsin finanssikauppavero

Vuonna 2006 Marion G. Wrobel tutki eri maiden kokemuksia pääomakauppaveroista.
Vero romahdutti kaupan niin vähäiseksi, että esimerkiksi korkopaperien veron tuotto oli vain kolmaskymmenesosa odotetusta. Myös pääomatulot putosivat, niin että pääomatuloverojen tuotto valtiolle väheni yhtä paljon kuin uusi arvopaperikauppavero tuotti.
Ekonomisti Tim Harfordin mukaan Ruotsin osakekauppavero laski hintoja ja liikevaihtoa vähentämättä hintaheilahtelua. Ranskan osakemarkkinoilla veroa vastaavat isommat eräkoot lisäävät hintaheilahteluja verojen tavoin. Harfordin mukaan vero voi tuottaa harvempia mutta suurempia kauppoja, mikä voi lisätä hintaheilahteluja. Asuntomarkkinoillakin on suuria hintaheilahteluja, koska siellä kauppojen välit ovat pitkäaikaisia ja kaupat suuria.
Eduskunnan kuulemat asiantuntijat, Hankenin professori Timo Kohtamäki ja Aalto-yliopiston professori Pertti Haaparanta tyrmäsivät Sarkozyn ehdotuksen 2011: finanssivero ei lisää vakautta vaan se päinvastoin lisää hintavaihteluja. Tuottoväitteet ovat epärealistisia, koska veroa voidaan paeta EU:n ulkopuolelle tai kiertää. Tarkoitus kerätä veroja hätävaraksi saisi pankit jatkamaan riskinottoa. Kohtamäen mukaan finanssivero nostaisi pääoman hintaa ja haittaisi talouskasvua, osakeanteja ja yritysrahoitusta. Haaparannan mukaan vero ei mitenkään hillitsisi riskinottoa.
Kirjallisuutta

Patomäki, Heikki & Sehm-Patomäki, Katarina &  Chavagne, Christian: Tobinin veron toteutus – kohti oikeudenmukaisempaa ja demokraattisempaa globaalia taloutta.  Helsinki : Like, 1999.  ISBN 951-578-708-4
Varallisuusoikeus

Oikeuden vaaka
Oikeusjärjestys
Julkisoikeus
Valtiosääntöoikeus
Hallinto-oikeus
Finanssioikeus
Rikosoikeus
Prosessioikeus
Eurooppaoikeus
Kansainvälinen oikeus
Yksityisoikeus
Henkilöoikeus
Varallisuusoikeus
Perhe- ja jäämistöoikeus
Työoikeus
Kauppaoikeus
Ympäristöoikeus
Urheiluoikeus
Lääkintä- ja bio-oikeus
Kansainvälinen yksityisoikeus
Oikeuden yleistieteet
Oikeusteoria
Oikeushistoria
Oikeussosiologia
Oikeustaloustiede
Oikeuden ja sukupuolen tutkimus
Oikeusinformatiikka
Varallisuusoikeus on yksityisoikeuteen kuuluva oikeudenala, joka sääntelee yksityisten välisiä taloudellisia suhteita. Varallisuusoikeuteen kuuluvat kaikki subjektiivisten varallisuusoikeuksien syntyä ja sisältöä, siirtämistä ja lakkaamista sekä oikeudenhaltijan suojaa koskevat kysymykset. Varallisuusoikeus jaetaan esineoikeuteen, velvoiteoikeuteen ja immateriaalioikeuteen.
Varallisuusoikeus juontaa juurensa roomalaiseen oikeuteen, jossa erotettiin varallisuusoikeudet (lat. iura circa res) henkilö- ja perheoikeuksista (lat. iura personarum). Varallisuusoikeus kuuluu civil law -maiden oikeussystematiikkaan. Sen sijaan common law -maissa ei esiinny jakoa esine- ja velvoiteoikeuteen, ja niissä esineoikeus (eng. property law), sopimusoikeus (eng. contract law) ja vahingonkorvausoikeus (eng. tort law) ovat erillisiä oikeudenaloja.
Varallisuusoikeuden ominaispiirteet

Varallisuusoikeus ei muodosta erityisen kiinteää kokonaisuutta. Nimenomaan varallisuusoikeudelle kuuluvia yleisiä oppeja ei ole juuri käsitelty oikeustieteellisessä kirjallisuudessa, eikä varallisuusoikeus muodosta nykyisessä oikeustieteellisessä yliopisto-opetuksessa omaa oppiainetta. Varallisuusoikeuden eri aloja yhdistävä tekijä on omaisuuden eli varallisuusoikeuksien käsite. Varallisuusoikeuden kantavia perinteisiä instituutioita ovat olleet sopimus, omistus ja vahingonkorvaus.
Varallisuusoikeudellisen ajattelun peruslähtökohdat ovat perustuneet 1800-luvun liberalismin vaikutuksesta yksityisautonomiaan ja sen ilmentymiin, joihin kuuluvat sopimusvapaus, omistajan ehdoton määräysvalta omaisuuteensa sekä yleinen vahingonkorvauksellinen tuottamusperiaate. Yhteiskunnallisen kehityksen myötä varallisuusoikeudellinen ajattelutapa on kokenut muutoksia. Yhtäältä vaihdannallinen näkökulma on korostunut aiempaan verrattuna, mikä on näkynyt esimerkiksi vaihdannan osapuolten luottamuksen suojaamisen merkityksen korostumisena yksityisautonomisen tahdon vapauden sijaan sekä omistustuskohteiden vaihdannallisen arvon pitämisenä samanarvoisempana tai jopa tärkeämpänä kuin niiden käyttöarvoa. Toisaalta myös yleinen oikeuden materiaalistuminen on vaikuttanut varallisuusoikeudelliseen ajatteluun, mikä näkyy esimerkiksi kohtuusperiaatteen ja heikomman suojan nousussa sopimusvapauden rinnalle.
Varallisuusoikeus on keskeinen osa yhteiskunnan talousjärjestystä, jota voidaan tarkastella myös taloudelliselta kannalta. Esimerkiksi Suomessa varallisuusoikeudellinen järjestelmä on rakennettu markkinatalouden pohjalle, jolloin sen asiallinen perustelu on löydettävissä markkinatalouteen liittyvästä ja sen perustana olevasta taloudellisesta ajattelusta. Juridisen ja taloudellisen ajattelun yhteys on ollut erityisen ilmeinen ja välitön anglosaksisissa maissa, kun taas esimerkiksi Saksassa varallisuusoikeus on kehittynyt näennäisesti omalakisesti juridiikan sisällä, vaikka myös sen kohdalla voidaan havaita yhteys varallisuusoikeuden ja talousteorian välillä.
Varallisuusoikeuden osa-alueet

Varallisuusoikeus on perinteisesti jaettu esine- ja velvoiteoikeuteen, mikä perustuu varallisuusoikeuksien luokitteluun esineoikeuksiin ja saamisoikeuksiin. Jako esine- ja velvoiteoikeuteen on aikaisemmin ratkaisevalla tavalla toiminut koko varallisuusoikeusystematiikan perustana, ja sen perusteet ovat perinteisesti muodostaneet paljon tärkeämmän kysymyksen kuin varallisuusoikeuden yhdistävät piirteet. Nykyään etenkin Pohjoismaissa velvoite- ja esineoikeuden väliselle jaottelulle ei kuitenkaan anneta samaa merkitystä kuin aiemmin, ja tämä jako perustuu erilaisten varallisuusoikeuksien luokittelun sijaan varallisuusoikeudellisten henkilösuhteiden luokitteluun. Lisäksi nykyään myös immateriaalioikeus luetaan osaksi varallisuusoikeutta.
Luonteeltaan varallisuusoikeudellista ainesta sisältyy paljon myös muidenkin oikeudenalojen, kuten perhe- ja jäämistöoikeuden, kauppaoikeuden sekä työoikeuden, oikeussuhteisiin. Sääntely varallisuusoikeuden ulkopuolisilla alueilla on kuitenkin useammin pakottavaa kuin varallisuusoikeudessa.
Kirjallisuutta

Karhu, Juha: Uusi varallisuusoikeus.  (2. painos)  Helsinki: Talentum Media Oy, 2003.  ISBN 952-14-0761-1
Vartaloskanneri

Kuva millimetriaalloilla toimivasta skannerista.
Vartaloskanneri eli henkilöskanneri on röntgentakaisinsirontaan tai mikroaaltotutkaan perustuva kuvantamislaite, jota käytetään aseiden ja räjähteiden etsintään henkilön vaatteiden alta. Laite näyttää kuvattavan henkilön alastomana laitetta käyttävälle henkilölle. Laitetta käytetään useimmiten lentoasemilla, mutta joskus myös juna-asemilla ja oikeuden istuntoihin saavuttaessa. Helsinki-Vantaan lentoasemalla on ollut aiemmin käytössä yksi vartaloskanneri, mutta sen käytöstä on sittemmin luovuttu yksityisyyden loukkaavuuden vuoksi.
Ensimmäisen sukupolven vartaloskannereiden käyttöä turvatarkastuksissa kritisoitiin yksityisyyden loukkaamisesta alastomana näyttämisen takia. Skannerien uudemmat sukupolvet hyödyntävät konenäköalgoritmeihin perustuvaa anomaliadetektointia eikä tutka- tai röntgensirontakuvia ole tarvetta näyttää viranomaisille. Etuna vartaloskannerissa on se, ettei tutkittavaan henkilöön tarvitse koskea. Vartaloskannaus on myös nopeampaa kuin tutkivan henkilön läpikäyminen käsin. Suhtautuminen vartaloskannauksesta kieltäytyvään henkilöön vaihtelee. Joillakin lentoasemilla läpivalaisusta kieltäytyvä henkilö laitetaan perinteiseen käsillä tehtävään tutkimukseen, joillakin häntä kielletään menemästä lennolle.
Röntgensirontaan perustuvien skannerien terveysvaikutuksista on kannettu huolta, sillä röntgensäteily on ionisoivaa säteilyä. Mikroaallot eivät ole ionisoivaa säteilyä. Mikroaaltoja käyttävät skannerit voidaan jakaa passiivisiin ja aktiivisiin skannereihin. Aktiiviset skannerit kohdentavat millimetrisäteilyä kehoon ja mittaavat siitä heijastunutta säteilyä. Passiiviset skannerit perustuvat ihon luonnollisesti lähettämään mustan kappaleen säteilyyn.
Valtiontulot

| Valtiontulot> Πόροι ἢ Περὶ προσόδων.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Ksenofon
Kieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Genre:  taloustiede
Julkaistu:  n. 355–352 eaa.
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Valtiontulot eli Varoista (m.kreik. Πόροι ἢ Περὶ προσόδων, Poroi ē Peri prosodōn; lat. De vectigalibus) on Ksenofonin kirjoittama teos, joka käsittelee Ateenan kaupunkivaltion tuloja ja niiden lisäämistä kaupunkia 300-luvulla eaa. kohdanneiden taloudellisten ongelmien aikana.
Historia

Ksenofon kirjoitti teoksen Valtiontulot noin vuonna 355–352 eaa., toisin sanoen pian sen jälkeen kun Ateena oli hävinnyt vuosien 357–355 eaa. ensimmäisen liittolaissodan omia liittolaisiaan vastaan. Sodan seurauksena Ateena oli menettänyt toisen Ateenan liiton, millä oli ollut myös merkittäviä taloudellisia seuraamuksia. Teoksessa Ksenofon esittää uudistusohjelmaa, jolla valtiontalouden tila voitaisiin jälleen korjata.
Valtiontulojen uskotaan olevan Ksenofonin viimeinen teos. On jopa ehdotettu, että hän olisi kuollut vain muutama kuukausi sen kirjoittamisen jälkeen. Teos on toinen Ksenofonin kahdesta taloutta käsittelevästä teoksesta Talouden taidon ohella. Siinä missä Talouden taito käsitteli kotitaloutta, Valtiontulot käsittelee kaupunkivaltion taloutta. Aiheensa puolesta teos on ainutlaatuinen antiikin säilyneen kirjallisuuden joukossa.
Sisältö

Ksenofonin teos pyrkii esittämään, kuinka Ateenan kaupungin tuloja voitaisiin parantaa. Hän korostaa paljon rauhan merkitystä, ja ottaa Ateenan aikaisemmin harjoittamaa imperialismia vastustavan kannan: rauha tuo kaupunkivaltiolle paremmin tuloja kuin muiden valtioiden alistaminen. Samalla Ksenofon käsittelee muun muassa metoikkien eli kaupungissa asuneiden ulkomaalaisten lukumäärän lisäämistä sekä näiden olojen parantamista, mikä lopulta toisi kaupungille lisää tuloja ja houkuttelisi lisää ulkomaalaisia. Ksenofon ehdottaa myös, että kaupungin tulisi pitää huoli siitä, että sen satamiin tulevat kauppiaat voisivat halutessaan viedä maksun hopeana, ei pelkästään vaihtokaupassa saatuna tavarana, niin kuin asia oli monissa muissa satamissa. Tästä Ksenofon etenee siihen, kuinka Ateenan hopeakaivosten parempi hoito toisi kaupungille lisää tuloja. Osa lisääntyneistä tuloista voitaisiin näin käyttää köyhempien kansalaisten hyväksi ja muihin käyttötarkoituksiin, sen sijaan että vaadittaisiin veroja liittolaisilta ja alamaiskaupungeilta. Tyyliltään teosta on luonnehdittu retoriseksi, sillä se hyödyntää puhetaidon oppeja. Teksti jaetaan nykyisin kuuteen lukuun.
Sisältö > Luku 1

Ksenofon aloittaa teoksensa toteamalla, että kaupungin valtiomuoto heijastelee sen johtavien valtiomiesten luonnetta. Ateena on kuitenkin ollut epäoikeudenmukainen muita kaupunkeja kohtaan imperialisminsa aikana, sillä se on joutunut käyttämään muita kaupunkeja hyväksi ruokkiakseen omaa väestöään. Parempi olisi, jos kaupunki voisi saada tulonsa omalta maaperältään. Tämän jälkeen Ksenofon luettelee Ateenan luontaisia ominaisuuksia, jotka mahdollistaisivat sille riittävät tulot. Näihin lukeutuvat muun muassa luonnonvarat, kuten marmori ja hopea; sekä leuto ilmasto ja pitkä kasvukausi, jotka ovat edullisia maanviljelyn kannalta, ja mahdollistavat sellaistenkin kasvien viljelyn, jotka eivät kasva muualla. Ksenofon huomauttaa myös, että Ateenan sijainti on keskeinen paitsi Kreikassa myös koko maailmassa. Kaupunki on kuin saarella, sillä meri ympäröi sitä monelta taholta, mutta toisaalta sillä on maayhteys. Näin sen sijainti on edullinen sekä maitse että meritse käydyn kaupan kannalta. Toisaalta kaupunki on varsin turvassa barbaarien hyökkäyksiltä.
Sisältö > Luku 2

Toisessa luvussa Ksenofon ehdottaa, että Ateenan tulisi lisätä metoikkien määrää tulojen lisäämiseksi. Ksenofon pitää metoikkeja keskeisenä tulojen lähteenä, koska heillä oli velvollisuus maksaa Ateenalle veroja. Ksenofon ehdottaa ulkomaalaisten kannustamista vähentämällä näiden velvollisuuksia kaupunkia kohtaan. Erityisesti Ksenofon nostaa esille sen, että metoikkien velvollisuutta osallistua sotilaina kaupungin armeijaan kevennettäisiin. Tämä vähentäisi summaa, joka kaupungin tulee maksaa näille palkkana asepalveluksesta, mutta pitäisi metoikkien kaupungille maksamat tulot, samalla kun armeija koostuisi pelkästään kansalaisista. Ksenofon ehdottaa myös, että metoikeille annettaisiin oikeus toimia ratsuväessä sekä omistaa maata Ateenan muurien sisäpuolella.
Sisältö > Luku 3

Luvussa kolme Ksenofon nostaa esille syyt, joiden perusteella Ateena voisi olla suuri kaupallinen keskus, mikä lisäisi kaupungin tuloja tuonnista, myynnistä, vuokrista ja tulleista. Hän katsoo, että kaupankäynti Ateenan kautta olisi kauppiaille kaikkein turvallisinta, erityisesti siksi, että Ateenan raha on jo laajalti käytössä eri puolilla Kreikkaa. Ksenofon ehdottaa, että Ateenassa käytävään kauppaan voitaisiin kannustaa tekemällä markkinat oikeudenmukaisemmiksi sovittelemalla siihen liittyviä riitoja, sekä varaamalla teattereiden eturivit kauppiaille. Hän katsoo, että tällaiset muutokset olisivat suhteellisen halpoja suhteessa niiden tuomaan taloudelliseen hyötyyn. Ksenofon ehdottaa myös julkisesti omistetun kauppalaivaston hankkimista kaupungille, jotta laivoja voitaisiin vuokrata kauppiaille.
Sisältö > Luku 4

Luvussa neljä Ksenofon käsittelee Ateenan hopeakaivoksia ja niissä työskenteleviä orjia. Hän katsoo, että hopealle on loputon kysyntä, ja että kaivosten tuotto lisääntyisi paremmalla hoidolla. Hän ehdottaa kaivajien määrän kasvattamista, sillä se lisäisi suoraan tuottoja, päin vastoin kuin työntekijämäärän lisääminen maatalouteen. Ksenofon ehdottaa myös kaivostoiminnan avaamista kansalaisten lisäksi myös ulkomaalaisille, sekä sitä, että kaupungin tulisi hankkia julkisesti omistettuja orjia, joita vuokrattaisiin kaivosyrittäjille.
Sisältö > Luku 5

Luvussa viisi Ksenofon nostaa esille rauhan merkityksen, jotta kaupungin talous voisi kukoistaa. Hän ehdottaa eräänlaisen rauhaa valvovan toimielimen perustamista. Se lisäisi kaupungin houkuttavuutta muualta tuleville vieraille. Ksenofon sanoo, että rauhassa oleva Ateena olisi kaikkein houkuttelevin kaupunki kaikenlaisille vierailijoille, eikä sen siksi tulisi yrittää hallita muita kaupunkivaltioita voimalla. Ksenofon arvelee, että Ateena saisi muiden Kreikan kaupunkien tuen, jos se haluaisi toimia rauhan turvaajana. Ksenofon myöntää, ettei hän tiedä varmuudella, onko rauha todella sotaa tuottoisampi, mutta että aikaisemmista kokemuksista voidaan havaita, että rauha oli tuonut enemmän rahaa valtion kassaan, siinä missä sota oli vienyt rahaa kassasta.
Sisältö > Luku 6

Luvussa kuusi Ksenofon päättää tutkielmansa muistuttamalla niistä hyödyistä, joita esitetyt muutokset toisivat Ateenalle. Hän nostaa esille ne hienot juhlat, joita lisääntyneillä tuloilla voitaisiin järjestää, sekä lisääntyneen turvallisuuden ja kansalaisten elämänlaadun. Ksenofon kuitenkin kehottaa ateenalaisia lähettämään lähettiläät Dodonan ja Delfoin oraakkelien luokse kysymään, olisiko tämä se tie, jota Ateenan tulisi kulkea. Hän päättää tutkielmansa sanomalla, että jumalten siunauksella Ateenan toimet vaikuttaisivat myönteisesti, ja kaupunki tulisi jälleen vauraaksi.
Kirjallisuutta

Xenophon: Ways and Means. Teoksessa Xenophon: Hiero. Agesilaus. Constitution of the Lacedaemonians. Ways and Means. Cavalry Commander. Art of Horsemanship. On Hunting. Constitution of the Athenians.  (Translated by E. C. Marchant, G. W. Bowersock. Loeb Classical Library 183)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1925.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Xenophon: Πόροι ἢ Περὶ προσόδων. Perseus. (muinaiskreikaksi)
Xenophon: Ways and Means. Perseus. (englanniksi)
Ulla Varvio

Ulla Varvio (s. 15. tammikuuta 1986) on suomalainen soutaja. Hän on edustanut Suomea useissa arvokilpailuissa ja sijoittunut parhaimmillaan EM-kilpailuissa neljänneksi.
Varvio kilpaili alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa yksikössä vuosina 2005–2007. Aikuisten MM-kilpailuissa hän sijoittui pariairokaksikossa Minna Niemisen kanssa kymmenenneksi Bledissä 2011 sekä Eeva Karppisen kanssa 16:nneksi Amsterdamissa 2014 ja 14:nneksi Aiguebelettessa 2015. Varvio sijoittui EM-kilpailuissa pariairokaksikossa Sanna Sténin kanssa neljänneksi Brestissä 2009 sekä Eeva Karppisen kanssa 13:nneksi Poznańissa 2015 ja kahdeksanneksi Brandenburgissa 2016. Hän oli EM-kilpailujen yksikössä viidestoista Ateenassa 2008, seitsemäs Montemor-o-Velhossa 2010 ja yhdestoista Varesessa 2012.
Varvio edustaa Takon Soutajia. Hän voitti Suomen-mestaruuden yksikössä vuosina 2005, 2006, 2008, 2009, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 ja 2018 sekä yksikön sprintissä vuosina 2005, 2007, 2009, 2012 ja 2013. Hän on voittanut Suomen-mestaruuksia myös kahden, neljän ja kahdeksan hengen veneluokissa.
Varhaiskuntoutus

Varhaiskuntoutus tarkoittaa tavanomaista vähäisempien sairausoireiden tai työkyvyn ennakoitavissa olevan heikkenemisen perusteella toteutettua ammatillista kuntoutusta. Toisessa, harvinaisemmassa, merkityksessä sanaa varhaiskuntoutus käytetään vammaisten lasten lääkinnällisestä kuntoutuksesta, jonka tavoitteena on koulunkäynnin ja kasvun perusedellytysten tehostettu tukeminen. Ammatillinen varhaiskuntoutus toteutetaan aina tiiviissä yhteistyössä työterveyshuollon kanssa työn kehittämiseen liittyen.