stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen paperiteollisuus
Puuhiomot ja muut massatehtaat Suomessa

Puuhiomo on teollisuuslaitos, jossa puuta mekaanisesti hiomalla valmistetaan paperinvalmistuksessa käytettävää mekaanista puumassaa eli hioketta. Hiokkeita ovat SGW ja PGW. Muita mekaanisia puumassoja ovat kemihierteet (CTMP, BCTMP) ja hierteet (TMP). Perinteinen puuhiomo valmisti SGW-hioketta. Moderni puuhiomo valmistaa painehioketta (PGW).
Anjalankosken tehtaiden (Anjalan paperitehdas ja Inkeroisten kartonkitehdas) hiomo
Jämsänkosken paperitehtaan TMP-hierrelaitos
Kaukaan paperitehtaan hiomo
Kirkniemen paperitehtaan hiomo
Pankakosken kartonkitehtaan hiomo
Rauman paperitehtaan TMP-hierrelaitos
Simpeleen kartonkitehtaan hiomo
Joutsenon BCTMP-kemihierretehdas
Kaskisten BCTMP-kemihierretehdas
Kaukopään kartonkitehtaan CTMP-kemihierrelaitos
Kotkan kartonkitehtaan BCTMP-kemihierrelaitos
Puuhiomot ja muut massatehtaat Suomessa > Lakkautetut puuhiomot Suomessa

Veitsiluodon paperitehtaan hiomo (lakkautettu vuonna 2021)
Kaipolan paperitehtaan hiomo (lakkautettu vuonna 2020)
Kyröskosken tehtaiden hiomo (lakkautettu vuonna 2016)
Myllykosken paperitehtaan hiomo (lakkautettu vuonna 2011)
Varkauden paperitehtaan hiomo (lakkautettu vuonna 2010)
Kajaanin paperitehtaan hiomo (lakkautettu vuonna 2008)
Juankosken kartonkitehtaan hiomo (mennyt konkurssiin vuonna 2008)
Summan paperitehtaan hiomo (lakkautettu vuonna 2008)
Lielahden CTMP-kemihierretehdas (lakkautettu vuonna 2008)
Voikkaan paperitehtaan hiomo (lakkautettu vuonna 2006)
Takon kartonkitehtaan hiomo (lakkautettu vuonna 2004)
Vääräkosken kartonkitehtaan hiomo (mennyt konkurssiin vuonna 1998)
Kymintehtaan puuhiomo, Kuusankoski (lakkautettu 1998)
Toppilan puuhiomo (lakkautettu vuonna 1973)
Mustion puuhiomo Karjaa (lakkautettu vuonna 1966)
Martinniemen puuhiomo (lakkautettu vuonna 1964)
Killinkosken puuhiomo (J.W.Enqvistin puuhiomo) (toiminnassa 1911–1954)
Rekolankosken puuhiomo, Jämsänkoski (lakkautettu vuonna 1925)
Kissakosken paperitehtaan puuhiomo
Verlan puuhiomo
Kaltimon Puuhiomo
Kannuskosken puuhiomo
Vuoksenniskan puuhiomo
Korkeakosken puuhiomo
Vilppulan puuhiomo
Ryötön puuhiomo
Killinkosken puuhiomo
Nokian puuhiomo (suljettu 31.3.1981)
Kymintehtaan puuhiomo
Mäntän puuhiomo
Filppulan puuhiomo
Pyhäjoen puuhiomo
Stockforsin puuhiomo
Kangaskosken puuhiomo
Tampellan puuhiomo
Pitkänkosken Puuhiomo
Hannulan puuhiomo
Ummeljoen puuhiomo
Ediskosken puuhiomo
Karhulan puuhiomo
Puuhiomot ja muut massatehtaat Suomessa > Sodissa luovutetuille alueille jääneet puuhiomot

Suomen Neuvostoliitolle vuonna 1940  luovuttamat alueet käsittivät seuraavat puuhiomot:
Hirvikosken puuhiomo, Syskyänjoki, Impilahti
Enson puuhiomo/Jääsken puuhiomo, Jääski
Kintereenkosken puuhiomo/Kinterinkosken puuhiomo
Hämekosken puuhiomo, Harlu
Leppäkosken puuhiomo, Harlu
Hovinmaan puuhiomo, Vahviala
Impilahden puuhiomo (Jylhävaaran puuhiomo)
Läskelän puuhiomo, Harlu
Tuokslahden Puuhiomo, Sortavala
Suunnitellut ja toteutumattomat tehdashankkeet Suomessa

Haukiputaan paperitehdas
Toppilan paperitehdas, Oulu
Pohjan Sellu, Kajaani
Leppikosken paperitehdas, Paltamo
Myllyrannan paperitehdas, Vaala
Ämmäkosken paperitehdas, Kajaani
Iisveden paperi- ja sellutehdas
Paperiteollisuuden museokohteita Suomessa > Maailmanperintömuseo Verla

Suomen vanhin museoitu paperiteollisuuskokonaisuus on kartonkitehdas Verla, joka liitettiin 1996 Unescon maailmanperintöluetteloon. Sen tekniikka on perusteiltaan 1920-luvulta sähköistämisen ajalta. Tehdas toimi vuoteen 1964 saakka, jolloin Kymmene Oy sulki sen.
Paperiteollisuuden museokohteita Suomessa > Kissakoski

Hirvensalmella, Puulaveden rannalla sijaitseva Kissakoski on 1900-luvun alussa rakennettu tehdasalue, jossa toimi paperitehdas 1907–1920. Kissakosken alue on Museoviraston suojelema kohde. Alue on toiminut vuodesta 1997 matkailukäytössä.
Paperiteollisuuden museokohteita Suomessa > Ankkapurhan teollisuusmuseo

Ankkapurhan teollisuusmuseo sijaitsee Kouvolassa. Sen naapurissa on Stora Enson Anjalan paperitehdas ja Inkeroisten kartonkitehdas. Museo rakentuu vuodelta 1897 peräisin olevan Suomen ensimmäisen jatkuvatoimisen Füllner-merkkisen kartonkikoneen ympärille.
Paperiteollisuuden museokohteita Suomessa > Vääräkosken kartonkitehdas

Ähtärin kaupungin Peränteen kylässä on Vääräkosken Pahvi Oy:n entinen kartonkitehdas. Tehtaassa on yksi vuonna 1901 käyttöön otettu Füllner-merkkinen kartonkikone. Se on neljäs moderneista, jatkuvakäyttöisistä kartonkikoneista Suomessa. Länsi-Suomen ympäristökeskus on suojellut rakennussuojelulailla sijaitsevan Vääräkosken puuhiomon ja kartonkitehtaan, entisen Vääräkosken Pahvi Oy:n tehdasalueen rakennuksineen ja laitteineen. Tehdasalue ei ole yleisölle avoinna.
Paperiteollisuuden museokohteita Suomessa > Valkeakosken museopaperikone

Myllykosken paperitehtaassa Kouvolassa oli museoitu paikalleen lähes toimintakuntoinen paperikone PK3. Myllykosken tehtaan lopettamisen yhteydessä kone siirrettiin UPM:n Keskusarkistoon Valkeakoskelle vuonna 2012 ja entisöitiin siellä. Kone oli toiminnassa Myllykoskella vuosina 1919–1977. Kone on Viipurin konepajan valmistama. Koneella valmistettiin toispuolisesti kiillotettua valkoista käärepaperia, luonnonruskeaa käärepaperia ja SC-paperia. Kone hankittiin käytettynä  Loimijoen paperitehtaalta, minne se oli alun perin asennettu vuosisadan ensimmäisinä vuosina.
Paperiteollisuuden museokohteita Suomessa > Nokian museopaperikone

Nokialla sijaitsevan Georgia Pacific Finland Oy:n (Nokian Paperi) pehmopaperitehtaan kellarissa on toimintakuntoinen museopaperikone PK5 (ex. PK VI, PK I PK V), "Manta" tai "Varsa". Kone oli toiminnassa 1911–16.6.1976. Kone on Füllner-merkkinen MG-paperikone jenkkisylintereineen (halk. 2,5 m) ja siinä on valta-akselikäyttö. Koneessa on puinen painovoimatoiminteinen perälaatikko ja viiran leveys on 2 250 mm. Viimeisenä vuonna se tuotti 45 t paperia ja ennätysvuosituotanto oli 2 591 t vuodessa. Koneen nopeus on 150 m/min. Kone sijaitsi ennen entisessä lumpputehtaassa tehdasalueen toisessa päässä. Tehtaan silloinen T&K johtaja Kari Ebeling kunnosti koneesta museopaperikoneen ja teki Teknillisen korkeakoulun Puunjalostajakillan kanssa sopimuksen koneen ylläpidosta teekkaritoimintaan soveltuvaa palkkiota vastaan. Koneella on myös ajettu huviajoa tuotannollisen toiminnan päättymisen jälkeen. Tehdasalue ei ole yleisölle avoinna.
Paperiteollisuuden museokohteita Suomessa > Tervakosken paperitehdas

Janakkalassa sijaitsevassa Tervakosken taajamassa on Tervakoski Oy:n paperitehdas, jonka omistaa itävaltalainen Delfort Group AG. Tehtaassa tuotetaan 110 000 tonnia erikoispapereita vuodessa. Tehtaalla on Suomen vanhin tuotantokäytössä oleva paperikone PK3 vuodelta 1905. Tehtaassa tehdään myös käsin tehtyä paperia perinteisin menetelmin. Tehdasalue ei ole yleisölle avoinna.
Paperiteollisuuden museokohteita Suomessa > Kauttuan tehtaiden museo

Eurassa sijaitseva Kauttuan ruukinpuiston kulttuurihistoriallisesti arvokas miljöö syntyi rautaruukin ympärille. Tehdasalueella on vuodesta 1907 toiminut A. Ahlström Osakeyhtiön paperitehdas ja pakkausmateriaaleja valmistava tehdas. Tehtaiden museo on avattu 1970-luvulla. Kauttuan tehtaitten museo esittelee ruukin sekä paperi- ja jalostustehtaan vaiheita ja tuotteita. Avoinna kesäisin. Muulloin tilauksesta.
Paperiteollisuuden museokohteita Suomessa > Äänekosken tehdasmuseo ja Pro Nemus -vierailukeskus

Äänekosken tehdasmuseo esitteli M-realin ja sitä edeltäneiden Äänekosken tehtaiden historiaa. Tehtaan kokoelmat ovat toistaiseksi varastossa. Äänekosken biotuotetehtaan vierailukeskus Pro Nemus esittelee lyhyesti Äänekosken teollista historiaa, mutta keskittyy varsinaisesti Metsä Groupin toiminnan ja tuotteiden esittelyyn. Vierailukeskus on avoinna vain etukäteisvarauksella Metsän sidosryhmille. Yksittäiset kävijät pääsevät tutustumaan vierailukeskukseen vain Äänekosken kaupungin ryhmien mukana.
Paperiteollisuuden museokohteita Suomessa > Muita paperiteollisuuden museokohteita

Rosenlewin Porin tehtaan Rosenlew-museo, Pori
G.A. Serlachius-museo, Mänttä
Suomen paperituotemuseo (Myllysaaren museo), Valkeakoski
Paperimuseo, KCL, Espoo
Kaukaan tehdasmuseo, Lappeenranta
Kaltimon pahvitehtaan tehdasperinnepolku, Eno
Suomen ensimmäisen paperitehtaan muistomerkki, Frenckellin alue, Tampere (1976)
Lisäksi useilla paperi- ja kartonkitehtailla on omia perinnehuoneita ja pienimuotoisia näyttelyitä.
Raaka-aineet

Suomesta ei hankita koko raakapuumäärää, minkä metsäteollisuus käyttää, vaan osa tuodaan ulkomailta.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Käyttötarkoitus | 2006 | 2005 | 2004 | 2003 | 2002 | 2001 | 2000 | 1999 |
| RAAKAPUU | 82 610 | 74 860 | 81 590 | 79 910 | 77 630 | 73 530 | 76 640 | 74 510 |
| METSÄTEOLLISUUS | 75 530 | 67 820 | 74 930 | 73 470 | 71 320 | 67 310 | 70 800 | 68 830 |
| – kotimaasta | 56 350 | 49 880 | 57 530 | 56 960 | 55 050 | 53 780 | 57 960 | 57 110 |
| – ulkomailta | 19 180 | 17 940 | 17 400 | 16 510 | 16 270 | 13 530 | 12 840 | 11 720 |
| – sivutuotepuru- ja hake | 11 360 | 11 320 | 12 020 | 12 330 | 11 940 | 11 590 | 12 990 | 12 770 |
| Massateollisuus | 43 510 | 36 570 | 41 490 | 39 410 | 38 550 | 35 660 | 37 590 | 36 920 |
| – kotimaasta | 28 580 | 23 210 | 28 680 | 27 390 | 26 770 | 25 880 | 27 500 | 27 630 |
| – ulkomailta | 14 930 | 13 360 | 12 810 | 12 020 | 11 780 | 9 780 | 10 090 | 9 290 |
| – sivutuotepuru- ja hake | 10 360 | 10 200 | 10 950 | 11 270 | 10 090 | 10 460 | 11 990 | 11 740 |
| Puutuoteteollisuus | 32 020 | 31 250 | 33 440 | 34 060 | 32 770 | 31 650 | 33 210 | 31 910 |
| – kotimaasta | 27 770 | 26 670 | 28 850 | 29 570 | 28 280 | 27 900 | 30 460 | 29 480 |
| – ulkomailta | 4 250 | 4 580 | 4 590 | 4 490 | 4 490 | 3 750 | 2 750 | 2 430 |
| – sivutuotepuru- ja hake | 1 000 | 1 120 | 1 070 | 1 060 | 1 040 | 1 130 | 1 090 | 1 030 |
| PUUN ENERGIAKÄYTTÖ | 6 020 | 5 890 | 5 830 | 5 680 | 5 580 | 5 520 | 4 960 | 4 640 |
| – pientalot | 5 150 | 5 150 | 5 150 | 5 150 | 5 150 | 5 150 | 4 640 | 4 640 |
| – lämpö- ja voimalaitokset | 870 | 740 | 680 | 530 | 430 | 370 | 320 | – |
| RAAKAPUUN VIENTI | 1 060 | 1 150 | 830 | 760 | 730 | 700 | 880 | 1 040 |
Aiheesta muualla

Lacell oy Lacell Oy (Arkistoitu – Internet Archive)
Verla Verla
Jalm. Maunola : Suomen paperiteollisuus 265-vuotias. Eräitä kehityspiirteitä, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 10.07.1932, nro 28, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jämsänkosken Rekolankosken hiomon Voith-hiomakoneet vuonna 1901
Latvialaiset tarkka-ampujat

| Latvialaiset tarkka-ampujat |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1915 – marraskuu 1920
Valtio:   Venäjä,  Neuvosto-Venäjä
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Jukums Vācietis A.V. Kosmatov Pēteris Avens G. G. Mangul (Mangulis) Antons Martusēvičs Frīdrihs Kalniņš Jānis Lācis Kirils Stucka
Latvialaiset tarkka-ampujat (latv. Latviešu strēlnieki, ven. Латышские стрелки) oli latvian eli lätin kieltä yksikössään käyttänyt joukko-osasto, joka perustettiin Venäjän keisarillisen armeijan osaksi ensimmäisen maailmansodan aikana. Joukko-osastoa käytettiin Baltian rintamalla. Joukko-osasto tuli tunnetuksi Lokakuun vallankumouksen seurauksena valtaan nousseen Neuvosto-Venäjän bolševikkihallituksen puolustajana ja oli puna-armeijan ensimmäisiä joukko-osastoja.
Latvialaiset osana keisarillisen Venäjän armeijaa

Alun perin latvialaisten tarkka-ampujien pataljoonat muodostettiin vapaaehtoisista, mutta vuodesta 1916 alkaen joukkoihin otettiin myös latvialaisia varusmiehiä. Kaikkiaan joukko-osastossa oli 40 000 latvialaista. Vuosina 1915–1917 latvialaiset tarkka-ampujat olivat saksalaisten vastaisella Väinäjoen rintamalla asemasotavaiheessa. Tammikuussa 1917 latvialaiset kärsivät suuria tappioita Aa- eli Lielupejoen taisteluissa. Aa-joen taistelun saksalaisella puolella taisteli tällöin suomalaisten vapaaehtoisten Jääkäripataljoona 27, joka oli komennettu tammikuun alussa 1917 kyseiselle rintamaosalle. Latvialaiset tarkka-ampujat mursivat saksalaisten rintaman, mutta lopulta hyökkäys epäonnistui, koska latvialaisten luomaa suotuisaa tilannetta venäläisten kannalta ei osattu laajemmin hyödyntää.
Latvialaisten tarkka-ampujaprikaatien Yrjön ristillä palkittuja komentajia olivat everstit Kārlis Goppers ja Andrejs Auzāns. Tässä taistelussa Venäjän armeija menetti yli 26 000 sotilasta, joista 9 000 oli latvialaisia, mikä oli kolmasosa latvialaisjoukoista. Koettu tappio aiheutti latvialaisten joukkojen tyytymättömyyden lisääntymisen keisarillisen Venäjän armeijaan ja lisäsi latvialaisten tarkka-ampujien tukea bolševikeille.
Latvialaisten joukko-osastojen siirtyminen bolševikkien tueksi

Helmikuun vallankumous syrjäytti keisari Nikolai II:n ja nosti valtaan Kerenskin johtamat voimat. Samaan aikaan kuitenkin armeijassa tapahtui vahvaa radikalisoitumista, joka johti bolševikit päättävään asemaan monissa joukko-osastoissa. Tämä kehitys tapahtui myös Venäjän 12. armeijassa, johon latvialaiset joukko-osastot kuuluivat.
Saksalaiset valloittivat Riian ja Väinänlinnan elokuussa 1917 ja myös latvialaisjoukko-osastot joutuivat perääntymään Liivinmaan pohjoisosiin. Lokakuun vallankumouksen seurauksena valtaan nousseet bolševikit kutsuivat heille uskolliset latvialaiset tarkka-ampujat puolustamaan heitä Pietariissa. Latvialaiset joukko-osastot turvasivat bolševikkikomissaarien, kuten Vladimir Leninin ja Jakov Sverdlovin turvallisuutta.
Siihen asti erillisinä toimineet latvialaiset joukko-osastot yhdistettiin maaliskuussa 1918 yhteiseksi yksiköksi, Latvialaiset tarkka-ampujat, johtajanaan Jukums Vācietis. Näin heistä tuli virallisesti punaiset latvialaiset tarkka-ampujat (latv. Latviešu sarkanie strēlnieki, ven. Красные латышские стрелки) Se oli puna-armeijan varhaisista yksiköistä tehokkaimpia ja luotettavimpia, mutta usein myös armoton ja julma vihollisia sekä siviileitä kohtaan. Vācietisin latvialaiset joukot pelastivat bolševikkien hallituksen kukistamalla 6.–7. heinäkuuta 1918 Moskovassa puhjenneen vasemmistoeserrien kapinan, kun pääkaupungissa ei ollut muita hallitukselle uskollisia joukkoja.
Vuoden 1918 aikana punaiset latvialaiset tarkka-ampujat osallistuivat bolševikkien vastaisen taistelun tukahduttamiseen Moskovassa ja Jaroslavlissa. He osallistuivat valkoisten venäläisten vastaisiin taisteluihin rintamilla, joissa valkoisia venäläisiä johtivat kenraalit Denikin, Judenitš ja Wrangel. Tunnustuksena Neuvosto-Venäjän puolustajana punaiset latvialaiset tarkka-ampujat saivat oman joukko-osastonsa vuonna 1919. Lisäksi Neuvosto-Venäjän hallitus myönsi joukko-osastolle sen hetken korkeimman tunnustuksen eli Punaisen lipun kunniamerkin.
Latvialaiset tarkka-ampujat valkoisten armeijassa

Vaikka latvialaiset tarkka-ampujat on nähty leimallisesti osana bolševikkien puna-armeijaa, osa upseeristosta siirtyi bolševikkien vastaiseen rintamaan. Tunnetuimpia ei-bolševistisia latvialaisupseereita olivat Krišjānis Berķis, Frīdrihs Briedis, Kārlis Goppers, Andrejs Krustiņš, Peter Kubiļiūns, Karlis Lobe, Mārtiņš Peniķis ja Otto Ūdentiņš. Vuoden 1917 alussa latvialaisyksiköissä tapahtuneen radikalisoitumisen seurauksena ei-bolševistiset sotilaat joutuivat lähtemaan latvialaisjoukko-osastoista.
Latvian kansallinen armeija alkoi muotoutua marras-joulukuussa 1918 kenraali Jānis Balodisin johdolla. Latvialaisista tarkka-ampujista poisjättäytyneet upseerit liittyivät vuoden 1918 aikana Balodisin johtamaan kansalliseen armeijaan, joka kävi vuoden 1919 aikana sotaa niin bolševikkeja, saksalaisia kuin valkoisia venäläisiä vastaan.
Latvialaiset tarkka-ampujat Latvian vapaussodassa

Latvian sosialistisen neuvostotasavallan itsenäisyysjulistuksen marraskuussa 1918 jälkeen syntyi Latvian bolševikkien johtama, Neuvosto-Venäjän vahvasti tukema ja ohjaama, valtio. Neuvosto-Venäjä oli puolestaan antanut sille tunnustuksensa 22. joulukuuta 1918. Muut maat eivät sitä tunnustaneet. Punaiset latvialaiset tarkka-ampujat olivat keskeisessä asemassa eli 80 % maahan tunkeutuneista puna-armeijan yksiköistä. Puna-armeija valtasi Riian 4. tammikuuta 1919. Ennen Riian valtausta puna-armeijan tukemat latvialaisbolševikit olivat vallanneet Pohjois-Latviassa jo 7. joulukuuta Alūksnen, 23. joulukuuta Cēsisin, etelässä Väinänlinnan 9. joulukuuta sekä Pļaviņasin 17. joulukuuta. Eteneminen pysähtyi vasta Kuurinmaalla Ventajoelle. Näin Latvian bolševikkihallitus johtajanaan Pēteris Stučka saattoi sähköttää Moskovaan:
»Riian yllä liehuu Neuvosto-Latvian punainen lippu.»
Eteläisessä Latviassa Kuurinmaalla entiset alueen valtaapitäneet saksalaiset muodostivat baltiansaksalaisten vapaaehtoisarmeijasta Baltian Landeswehristä ja vapaaehtoisesta Rautaisesta divisioonasta kenraalimajuri Rüdiger von der Goltzin johdolla Latviassa valtaapitäneille bolševikeille vastavoiman. Asiasta sovittiin kansallisen johtajan Kārlis Ulmanisin kanssa joulukuussa 1918. Saksalaiset nimittivät huhtikuussa Ulmanisin korvaavan nukkehallituksen ja valloittivat Riian 22. huhtikuuta. Näin bolševistinen Latvian hallitus piti valtaa Riiassa huhtikuun lopulle 1919 eli lähes neljän kuukauden ajan.
Bolševikkihallinto puna-armeijan perääntymisen myötä joutui siirtymään itäiseen Latviaan Rezekneen. Vuoden 1919 lopulla itäiseen Latviaan tunkeutui myös puolalaisarmeijan yksiköitä, jotka ajoivat puna-armeijan yhdessä latvialaiskansallisten joukkojen kanssa Latvian rajan taakse.
Rauha Latvian tasavallan ja Neuvosto-Venäjän välillä solmittin Riiassa elokuussa 1920. Solmittu rauha vahvisti Latvian tasavallan olemassaolon ja bolševistisen Latvian loppumisen virallisesti. Riian rauhansopimuksessa sovittiin, että latvialaisilla tarkka-ampujilla on mahdollisuus palata takaisin synnyinmaahansa, itsenäiseen porvarilliseen Latviaan. Sen perusteella neuvosto-Venäjältä palasi kaikkiaan 11 935 puna-armeijan latvialaissotilasta vuonna 1920 Latviaan. Osa jäi Neuvosto-Venäjälle ja saavutti korkean aseman Neuvostoliiton hallinnossa, mutta useimmat surmattiin 1930-luvun Stalinin puhdistuksissa.
Latvialaisten tarkka-ampujien muisto

Punaisten latvialaisten tarkka-ampujien merkitys on edelleen kiistanalainen aihe Latviassa. Neuvostovallan aikaan vuonna 1970 perustettiin Riian vanhaan kaupunkiin Punaisten tarkka-ampujien aukio, sen reunalle museo, nykyinen Miehitysmuseo, ja aukion keskelle symboloiva patsas. Nyt Latvian uuden itsenäisyyden aikana on erimielisyyttä siitä, onko latvialaisten tarkka-ampujien patsas Latvian Miehitysmuseon edessä säilytettävä vai poistettava. Näkemykset patsaan suhteen voidaan jakaa vastaan eli patsas nähdään merkkinä latvialaisia sortaneen bolševikkihallinnon itsenäisyyden vastaisena ylistyksenä ja puolesta eli latvialaisten sotilaallisen urheuden ylistyksenä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Latvialaiset tarkka-ampujat Wikimedia Commonsissa
Latvialaiset joukko-osastot taistelivat Baltiassa Latvian alueella vuonna 1915–1917. Aa-(latv. Lielupe)-joen taistelussa vastassa oli myös saksalaisten riveissä suomalaisten vapaaehtoinen joukko-osasto Jääkäripataljoona 27.
Venäjän armeijan latvialaiset yksiköt saapuivat 12. armeijan vallankumouksellisen sotilaskomitean käyttöön 27. lokakuuta (marraskuu) 1917.
Neuvostoliiton postilaitos julkaisi vuonna 1969 postimerkin osoituksena siitä, että oli kulunut 50 vuotta neuvostovallan pystyttämisestä Latviaan. Merkki kuvaa Latvian punaisia kiväärimiehiä.
Luettelo Päijänteen sisävesialuksista

Päijänteen vesistössä on liikennöinyt useita sisävesilaivoja jo 1800-luvun loppupuolelta alkaen. Aiemmin ne olivat höyryaluksia (S/S), mutta nykyään suurin osa on moottorialuksia (M/S). Suurin osa listalla olevista nykyisistä aluksista tarjoaa matkoja turisteille, mutta osa on yksityiskäytössä.
Nykyisiä aluksia > Kotisatama Jyväskylä

S/S Joh-Parviainen
M/S Katrilli, kutsumerkki OH6494, meriradionumero 230939260
M/S Rhea, kutsumerkki OG9966
M/S Suomen neito, kutsumerkki OIWJ
M/S Suomen suvi, kutsumerkki OI7849, meriradionumero 230989110
M/S Suometar, kutsumerkki OIPA
S/S Suomi, kutsumerkki OJ6543
S/S Toimi
Nykyisiä aluksia > Kotisatama Jämsä

M/S Tuulikki II
Nykyisiä aluksia > Kotisatama Suolahti

M/S Suvi Express, kutsumerkki OH3979, meriradionumero 230065060
Nykyisiä aluksia > Kotisatama Lahti tai Lahden venesatamissa olevia vesialuksia

| vesialus> nimi | vesialus> sijainti | vesialus> meriradiotunnus | vesialus> kutsumerkki | vesialus> kotisatama | vesialus> satama | vesialus>  | vesialus>  | vesialus>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| m/s Aarre | 60°59.688′N, 25°38.896′E  | 230073640 | OH4700   |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| M/S Aino | 60°59.688′N, 25°38.872′E  |  |  | Lahti | Vesijärven satama |  |  |  |
| m/s Aurora | 60°59.694′N, 25°38.901′E  |  |  |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| m/s Haapakoski  | 60°59.736′N, 25°38.940′E  | 230145780 | OG7634 |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| m/s Happy Days | 60°59.649′N, 25°38.803′E  | 230017940 | OJ7937 | Lahti | Vesijärven satama |  |  |  |
| m/s Helen | 60°59.703′N, 25°38.910′E  |  |  |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| M/S Laitiala | 60°59.651′N, 25°38.798′E  |  |  | Lahti | Vesijärven satama |  |  |  |
| M/S Karisalmi | 60°59.584′N, 25°38.766′E  |  |  |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| VL Koskelo | 60°59.584′N, 25°38.766′E  |  |  |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| m/s Kyminsuu | 60°59.692′N, 25°38.889′E  |  |  |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| m/s Mallasvesi | 60°59.713′N, 25°38.922′E  |  |  |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| m/s Olka | 60°59.721′N, 25°38.929′E  |  |  |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| m/s Pallas | 60°59.705′N, 25°38.912′E  |  |  |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| m/s Pellonpää | 60°59.692′N, 25°38.900′E  |  |  |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| m/s Pohu | 60°59.691′N, 25°38.899′E  |  |  |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| M/S Rosetta |  | 230943040  | OJ2652  | Lahti | Vesijärven satama |  |  |  |
| m/s Rasvanki | 60°59.700′N, 25°38.909′E  |  |  | OJ6993 | Vesijärven satama |  |  |  |
| m/s Roine | 60°59.716′N, 25°38.924′E  |  |  |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| M/S Suvitähti II |  | 230073860  | OH4722  | Lahti | Vesijärven satama |  |  |  |
| m/s Tervaniemi | 60°59.726′N, 25°38.931′E  |  |  |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| M/S Tuulantei | 60°59.638′N, 25°38.820′E  |  |  |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| m/s Ukko | 60°59.709′N, 25°38.916′E  |  |  |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| m/s Vaski | 60°59.719′N, 25°38.927′E  |  |  |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| M/S Vellamo | 60°59.667′N, 25°38.853′E  |  |  | Lahti | Vesijärven satama |  |  |  |
| m/s Voikoski  | 60°59.731′N, 25°38.936′E  |  |  |  | Vesijärven satama |  |  |  |
| M/S Yhtiö |  |  |  | Lahti | Vesijärven satama |  |  |  |
| VL Koskelo | 60°59.734′N, 25°38.914′E  |  |  |  | Vesijärven satama |  |  |  |
Nykyisiä aluksia > Kotisatama Padasjoki

M/S Charlotte
M/S Elbatar, kutsumerkki OI9891, meriradiotunnus 230079750
Nykyisiä aluksia > Kotisatama Sysmä

Jenni-Maria III
Entisiä aluksia

S/S Lahtis
M/S Jyväskylä
S/S Kaima
M/S Tehi
S/S Muurame
S/S Hjalmar
S/S Jämsä
S/S Haapakoski
S/S Jämsänkoski 2
S/S Pontus
S/S Taru
S/S Teho
S/S Wäinölä
S/S Ruotsalainen
S/S Kalkkis
S/S Alli
M/S Lauri
M/S Tapio