stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
15. elokuuta
Juhlapäiviä

Ortodoksinen kirkko: Jumalansynnyttäjän Neitseen Marian kuolonuneen nukkumisen muistopäivä, suuri juhla
Katolinen kirkko: Neitsyt Marian taivaaseenottamisen juhla (”Assumption of Mary”, it. ”Ferragosto”). Jeesuksen äidin, Marian, ”kuolinpäivä”. Keskiajalla vietettiin Suomessakin. Kansallinen juhlapäivä seuraavissa maissa:
Intia: Itsenäisyyspäivä.
Korea: Vapautuksen päivä.
Liechtenstein: kansallispäivä.
Muinainen Latvia: Māras. Juhla korkeimman jumalattaren (Maran) kunniaksi. Mara oli jumalan toiset kasvot, maan, naisellisuuden ja talouden jumalatar.
Saamen lippu hyväksyttiin 15.8.1986
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |   Lyhyt tiivistelmä päivästä 15. elokuuta: |  |
:   Alejandro González Iñárritu 1769 – Napoleon Bonaparte syntyi.  1771 – Skotlantilainen kirjailija Walter Scott syntyi.  1945 – Japanin keisari Hirohito luki radiossa Gyokuon-hōsō-julistuksen, jossa ilmoitti määränneensä Japanin hallituksen hyväksymään Potsdamin julistuksen. Toinen maailmansota päättyi.  1960 – Kongon tasavalta julistautui itsenäiseksi Ranskasta.  1963 – Meksikolainen elokuvantekijä Alejandro González Iñárritu syntyi.  1998 – Omagh’n pommi-iskussa Pohjois-Irlannissa kuoli 29 ihmistä.  
Katso myös: kalenteri ~ 14. elokuuta, 16. elokuuta
Vuoden kuukaudet ja päivät
| --- | --- |
tammikuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
helmikuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  (30 )
maaliskuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
huhtikuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
toukokuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
kesäkuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
heinäkuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
elokuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
syyskuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
lokakuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
marraskuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
joulukuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31
Gábor Péter

Gábor Péter vuonna 1949.
Gábor Péter (unkarilaisessa sukunimi ensin -järjestyksessä Péter Gábor, alkuperäiseltä nimeltään Benő Eisenberger, 14. toukokuuta 1906 Újfehértó – 23. tammikuuta 1993 Budapest) oli toisen maailmansodan jälkeen Unkarin salaisen poliisin ÁVO:n johtaja.
Nuoruus ja poliittisen toiminnan alku

Gábor Péter syntyi Újfehértón kaupungissa (nyk. Szabolcs-Szatmár-Beregin läänissä) itäisessä Unkarissa köyhän juutalaisen räätälimestarin Péter Eisenbergerin poikana vuonna 1906; syntyneiden luetteloon hänen etunimekseen merkittiin Benő. Isä kuoli hänen ollessaan viisivuotias, ja äiti elätti kolmea lastaan ompelutöillä. Péter jätti kansakoulun kesken kolmannelta luokalta ja meni räätälin oppipojaksi. Vuonna 1921 hän muutti Budapestiin, missä hän sai lopulta kisällinkirjansa. Ammattiopintoja ja työskentelyjä haittasi keuhkotauti, jota hän paranteli välillä kotikylässään, välillä keuhkotautisairaalassa. Sairaus- ja toipilasaikaansa hän käytti myös lukemiseen ja itsensä sivistämiseen. Taloudellista tukea hän sai Amerikkaan muuttaneelta sisareltaan.
Budapestissa Péter kävi ensin sosiaalidemokraattien tilaisuuksissa mutta tutustui sitten myös kielletyn kommunistipuolueen aktivisteihin. Hän liittyi ensin kommunistien illegaaliin avustusjärjestöön Vörös Segély (’Punainen apu’), joutui poliisin pidättämäksi, ja todistettuaan luotettavuutensa pääsi jäseneksi Unkarin kommunistiseen puolueeseen vuonna 1931. Syksyllä 1932 hänet lähetettiin edustajaksi "Punainen apu" -järjestöjen kansainväliseen kongressiin Moskovaan, missä hänet joidenkin arvelujen mukaan värvättiin Neuvostoliiton poliittisen valtionpoliisin GPU:n asiamieheksi. Seuraavana vuonna, 1933, hän avioitui Jolán Simonin kanssa, johon oli tutustunut kommunistisessa työväenliikkeessä toimiessaan; Jolán Simon työskenteli myöhemmin Mátyas Rákosin sihteerinä.
1930-luvun mittaan Péter toimi edelleen maanalaisessa kommunistipuolueessa tai sen peitejärjestönä toimivassa puolilaillisessa ammattijärjestössä ja joutui välillä poliisin pidättämäksi, välttyen kuitenkin tuomiolta. Sodan aikana hän työskenteli maan alla ja läheisessä yhteistyössä János Kádárin kanssa. Hän oli mukana myös, kun Kádárin johdolla entinen kommunistipuolue lakkautettiin ja sen tilalle perustettiin uusi, peitenimellä Békepárt (’Rauhanpuolue’). Saksalaisten miehitettyä Unkarin 1944 tämän puolueen toimintamahdollisuudet kuitenkin käytännössä lakkasivat. Noihin aikoihin hän vaihtoi nimensä Benő Eisenbergeristä Gábor Péteriksi.
Valtionpoliisin johtajana

Neuvostoarmeijan saapuessa Unkariin Péter määrättiin tammikuussa 1945 organisoimaan poliittisen poliisin toimintaa ja toukokuussa 1945 johtamaan Budapestin poliisijohdon poliittista osastoa. Kesällä 1946 sisäministeri László Rajkin toimeksiannosta perustettiin Unkarin valtionpoliisin "Valtionturvallisuusosasto", Államvédelmi Osztály (ÁVO), joka syksyllä 1948 sisäministeri János Kádárin johdolla erotettiin erilliseksi, suoraan sisäministeriön alaiseksi "Valtion turvallisuusvirastoksi" (Államvédelmi Hatóság, ÁVH). Lopulta vuoden 1950 alussa ÁVH ylennettiin ministeriöiden rinnalle, suoraan ministerineuvoston alaiseksi yksiköksi, jota edelleenkin johti Gábor Péter.
Vihattu ja pelätty ÁVH toimi ”puolueen nyrkkinä”, etsi, pidätti ja terrorisoi Mátyás Rákosin diktatuurin vastustajia, entisiä Horthyn kannattajia, sosiaalidemokraatteja, katolista kirkkoa ja myös kommunistipuolueen sisäisiä vihollisia. Péterin tiedetään useissa tapauksissa itse antaneen käskyjä pahoinpitelyihin ja kidutuksiin.
Tuomio ja loppuelämä

Tammikuussa 1953 Péter joutui vuorostaan sisäisen puhdistuksen uhriksi. Hänet pidätettiin tammikuun 3. päivän vastaisena yönä. Ensiksi häntä yritettiin syyttää vakoilusta länsivaltojen hyväksi, sitten sionismista. Puolueen sisäisiä valtataisteluja sekoitti vielä Stalinin kuolema maaliskuussa 1953, ja lopulta Péter sai niskoilleen syytteet puolueen sisäisestä hajottamisesta. 13. maaliskuuta 1954 Péter tuomittiin elinkautiseen vankeuteen ”valtion ja kansan vastaisista rikoksista”. Kaksi vuotta myöhemmin, kun stalinistisen diktatuurin aikaisia rikoksia alettiin taas tutkia, myös Péterin oikeusjuttu otettiin uuteen käsittelyyn lokakuussa 1956.
Unkarin kansannousun aikaan, 3. marraskuuta 1956, vallankumoukselliset tunkeutuivat Gyűjtőfogház-vankilaan, vapauttivat 800 vankia ja veivät Péterin kuolemaantuomittujen selliin. Sieltä hän kuitenkin pääsi vapaaksi jo seuraavana päivänä neuvostojoukkojen saapuessa. Maaliskuussa 1957 jatkui Péterin oikeusjutun uusi käsittely. Hänet todettiin syylliseksi useisiin rikoksiin (mm. kuolemaan johtanut pahoinpitely ja virka-aseman toistuva väärinkäyttö) ja tuomittiin 14 vuodeksi vankeuteen. Tammikuussa 1959 hän vapautui vankilasta huonon terveydentilansa vuoksi (virallisesti armahdus astui voimaan seuraavana vuonna). Vihattu Péter pysytteli poissa julkisuudesta, hän sai työpaikan vaateteollisuuden suunnitteluviraston kirjastosta ja pääsi ennenaikaiselle eläkkeelle 1965.
Loppuelämänsä Gábor Péter vietti syrjässä julkisuudesta antaen vain muutaman haastattelun ja kirjoittaen muistelmiaan, jotka tulivat julki vasta 2002. Hän kuoli 23. tammikuuta 1993, ja hänen tuhkansa haudattiin Budapestin Farkasrétin hautausmaalle.
Hanna Stenvall
Julkaisuja

Kanerwakukkia: runokiehkura; solmiellut Hanna Stenwall (Kiwi), alkusanat J. H. Erkko, runot toim. A. V. Forsman. Yrjö Weilin, Helsinki 1905
Eräs jouluilta Aleksis Kiven kodissa. Aika 5/1911
Runoja; toim. Saima Manner. S. Manner, Helsinki 1980
Aiheesta muualla

Hanna Stenvall (Kivi), Uusi Kuvalehti, 01.12.1898, nro 24, s. 7, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aleksis Kiven ja "Seitsemän veljeksen" syntymäsijoilla, Maailma, 01.12.1929, nro 12, s. 52, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aleksis Kiven muiston vaalijoita. Kaksi runoilijan lähintä sukulaista, Ilta-Sanomat, 10.10.1933, nro 233, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Hanna Stenvallia tapaamassa, Kotiliesi, 01.10.1934, nro 19, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tiitus : Kaksi, jotka ovat tunteneet Aleksis Kiven, Helsingin Sanomat, 04.10.1934, nro 267, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aleksis Kiven veljentyttären - palojokelaisen kansanrunoilijan - muistolle, Ilta-Sanomat, 17.08.1938, nro 188, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen ilmatilan loukkaukset

Suomen ilmatilaa ovat loukanneet ajanjaksolla 2008–2014 naapurimaiden Venäjän ja Ruotsin, mutta myös Yhdysvaltain sotilaslentokoneet. Valtiollisten koneiden tekemiä ilmatilaloukkauksia tapahtuu tavallisesti muutama vuodessa. Puolustusministeri Carl Haglundin vuonna 2014 antaman lausunnon mukaan loukkauksia tapahtuu 5–6 vuosittain. Suomi, päinvastoin kuin esimerkiksi Viro, ei ole julkistanut ennen 2004 vuotta vähäisiksi katsottavia ilmatilan loukkauksia.
Suomen ilmatilan valvonnan historiaa

Suomi pystyi valvomaan koko ilmatilaansa vasta 1960-luvulta alkaen, kun valvontatutkat kattoivat koko raja-alueen. Sitä ennen suurvallat käyttivät Suomen ilmatilaa melko vapaasti. Esimerkiksi vuonna 1954 lensi yhdysvaltalainen tiedustelukone RB 47 ilman lupaa Suomen yli palatessaan kuvaamasta Neuvostoliiton Kantalahtea ja Murmanskia. Kone sai peräänsä neuvostohävittäjiä, jotka ampuivat sitä Suomen ilmatilassa.
Menettely

Ilmatilaloukkauksia tekevät koneet tunnistetaan lähtökohtaisesti vain tutkalla ja muilla teknisillä laitteilla. Tästä valvonnasta vastaa Rajavartiolaitos. Kun tarvitaan apua ilmatilan loukkauksessa tunnistamiseen tai muuten, lähetetään päivystävät Puolustusvoimien aseistetut F/A-18 Hornet-hävittäjät ilmaan. Menettely ilmatilaloukkauksessa on tarkoin määritelty.
Menettely > Poistumiskehotus

Mikäli hävittäjä on lähetetty vastaan, vierasta konetta kehotetaan heti poistumaan ja se kuvataan aina. Kehotusta tehostetaan tarvittaessa kaartamalla sen vieressä seuraamiskehotuksena kansainvälisen ilmatilan suuntaan. Käskyt annetaan radiolla tietyllä jaksolla. Tunnistettavan koneen on siirryttävä samalle jaksolle, kun tunnistaja ilmestyy sen siivelle. Tulenavauksesta päättää puolustusministeri ellei kyse ole itsepuolustuksesta. Tarvittaessa vieras kone pakotetaan laskeutumaan. Tilanteen vaatiessa toinen suomalaishävittäjä asettuu vieraan koneen taakse tulenavausasemaan. Ellei mikään tehoa ja kone jatkaa suuntaa muuttamatta, se voidaan ampua alas. Tällaista ei Suomessa rauhan aikana ole sattunut.
Menettely > Rikostutkinta

Loukkauksen jälkeen epäiltyjen ilmatilan loukkausten esitutkinnan hoitaa Rajavartiolaitos. Epäily ei kohdistu valtioon, jonka kone on ilmatilassa lentänyt, vaan lentäjään eli luonnolliseen henkilöön. Esitutkintaa varten pitää kuitenkin saada tietoon lentäjänä toiminut henkilö, muuten tutkintaa ei pystytä Suomen aluevalvontalain mukaisesti suorittamaan. Tämä johtuu siitä, että ilman tietoa rikoksesta epäillyn henkilöllisyydestä ei voi olla syyteharkintaa. Koska ilmatilaa loukkaavat usein Venäjän sotilaskoneet, ei lentäjää saada tietoon ja tutkinnat joudutaan lopettamaan.
Menettely > Tapahtumien kulun selvittäminen

Liikkeiden seurannasta ja niistä raportoimisesta vastaa Rajavartiolaitos. Hornetien käytöstä ja tunnistuslennoista puolestaan raportoi poliitikoille Puolustusvoimat. Jos esimerkiksi ulkomaisen sotilaskoneen käytyä Suomen ilmatilassa tarvitaan lisätietoja tapahtumien kulun selvittämiseksi joltakin valtiolta, pyytää tietoja ja niistä poliitikoille raportoi Ulkoasiainministeriö.
Valtiollisten koneiden tekemien loukkausten lukumäärät

Taulukossa eivät ole mukana yksityiskoneet, vaan valtioiden pääasiassa sotilaskoneet.
|  Vuosi  |  Venäjä  | Ruotsi | Yhdysvallat | Norja | Belgia | Ranska | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 (5.8.-) | 1 |  |  |  |  |  | 1 |
| 2006 | 1 |  |  |  |  |  | 1 |
| 2007 | 2 | 1 |  |  |  |  | 3 |
| 2008 |  | 1 |  |  |  |  | 1 |
| 2009 |  | 1 | 1 | 1 |  |  | 3 |
| 2010 |  | 1 | 1 |  |  |  | 2 |
| 2011 | 1 | 1 | 2 |  |  |  | 4 |
| 2012 | 1 | 1 | 1 |  | 1 |  | 4 |
| 2013 | 3 |  |  |  |  |  | 3 |
| 2014 | 4 |  |  |  |  | 1 | 5 |
| 2015 | 1 |  | 2 |  |  |  | 3 |
| Yhteensä | 14 | 6 | 7 | 1 | 1 | 1 | 30 |
Suomenlahden kapea kansainvälinen ilmakäytävä

Suomen ja Viron määriteltyä omat alueensa laajoiksi kapeni valtioiden ilmatilojen välissä Suomenlahdella sijaitseva kansainvälinen ilmatila. Se on leveimmillään vain 30 kilometrin ja kapeimmillaan Kotkan kohdalla kymmenen kilometrin levyinen. Tämän valvottavan alan lisääntymisen arveltiin tuottavan valvontaongelman.
Kansainvälisessä ilmatilassa lentävän lentokoneen ei ole välttämätöntä ilmoittaa lentoreittiään ympäröivien valtioiden lennonjohdoille, vaikka näin monissa tapauksissa tehdään. Näin ollen on mahdollista lentää rajan tuntumassa sitä loukkaamatta. Suomenlahdella rajaa lähellä lentävä lentokone voi aiheuttaa samanlaisen tunnistustilanteen ja tunnistuslennon kuin jo rajaa loukannutkin lentokone.
Kapean ilmakäytävän vuoksi on Suomi seurannut kansainvälistä liikennettä omalta puoleltaan. Naton ensimmäinen kahden F-16-hävittäjän voimin tehty tunnistuslento Viron ilmatilassa 2. huhtikuuta 2004 havaittu Iljušin Il-18 oli ehditty tunnistaa F-18 Horneteilla Suomen puolelta ennen belgialaisten suorittamaa tunnistamista. Tallinnan edustalle tulo Liettuasta kestää F-16-hävittäjiltä kaiken kaikkiaan 15 minuuttia.
Venäjän suorittamiksi väitetyt julkistetut ilmatilanloukkaukset ovat Naton Baltian ilmavalvonnan 29. maaliskuuta 2004 aloittamisen jälkeen lyhyitä mahdollisesti jopa alle minuutin kestäviä eivätkä ole ulottuneet syvälle ilmatilaan. Myös ilmatilaa loukkaavat konetyypit ovat olleet vuoden aikana aseistamattomia kuljetus- tai sotilaskuljetuskoneita, joilla voi kuitenkin olla tiedusteluvarustusta.lähde?
Ilmatilan loukkaukset joulukuusta 2004 toukokuuhun 2005

Suomen ilmatilaa loukattiin toistuvasti joulukuusta 2004 toukokuun kuudenteen päivään 2005 sekä 5. elokuuta 2005. Joulukuusta 2004 alkaneet ilmatilan loukkaukset tulivat julkisuuteen huhtikuun 2005 lopussa MTV3:n uutisoitua Venäjän loukanneen 20 kertaa Suomen ilmatilaa. Ulkoasiainministeriö ei aluksi kommentoinut asiaa. Toisen kerran loukkauksien katsottiin alkaneen uudelleen 5. elokuuta 2005.
Tiedotusvälineisiin pääsi tieto, että lokakuusta toukokuulle Venäjä olisi loukannut Suomen ilmatilaa kaiken kaikkiaan 20 kertaa. Tiedotusvälineet korostivat, että kyseessä saattavat olla ilmatilan loukkaukset, jotka liittyvät venäläisten lentotoimintaan Kaliningradiin kapeaa, Kotkan kohdalla erityisen kapeaa Viron ja Suomen ilmatilan välistä kansainvälistä ilmatilaa pitkin.
Julkisuuteen ilmoitettiin, että ilmatilaa loukanneet lentokonetyypit olisivat Suomessa matkustajakoneena yleensä tunnettu Tupolev Tu-134 ja Antonov. Antonovista ei mainittu tyyppiä.
Ilmatilan loukkaukset joulukuusta 2004 toukokuuhun 2005 > Venäjä kiistää ilmatilan loukkaamisen Ahvenanmaan alueella

Venäjän ilmavoimien lehdistöpalvelun päällikkönä toimiva eversti Aleksandr Drobyševskij ilmoitti uutistoimisto Itar-Tassin kautta, ettei Venäjä ole loukannut Suomen ilmatilaa Ahvenanmaan alueella, mikä herätti uusia kysymyksiä konetyypeistä ja joissain lähteissä oli Antonovin tyypiksi mainittu Antonov An-50.
Turun Sanomat kuitenkin julkaisi, että yhtenä koneita olisi ollut A-50 eli Venäjän AWACS-tyyppinen taistelunjohto- ja tutkavalvontakone. Venäjän ilmavoimien tiedottajaeverstin kommenttiin mennessä ei MTV3:ssa tai muissa tiedotusvälineissä oltu epäilty, että ilmatilanloukkaukset olisivat kohdistuneet Ahvenanmaahan tai sen ympäristöön. Perusolettamuksena tarkempien viranomaistietojen puuttuessa oli, että kyse olisi ollut lähinnä Pietarista ja Leningradin alueelta suuntautuvasta Venäjän ilmavoimien liikenteestä Kaliningradin oblastiin, missä kansainvälisesti vapaa ilmakäytävä on kapea muun muassa Kotkan kohdalla. Käytävä kaventui, kun Suomi ja Viro laajensivat aluerajojaan.
Venäjän ilmavoimien tiedottajaeversti Aleksandr Drobyševskij ennätti kiistämään jo ennakkoon sen, mitä ei suomalaisissa tiedotusvälineissä tai viranomaislausunnoissa ehditty vielä Ahvenanmaan osalta epäilemäänkään.
Ilmatilan loukkaukset joulukuusta 2004 toukokuuhun 2005 > Suomalaisarviot ilmatilan loukkauksista maltillistuvat

Lopulta julkisuuteen lasketuissa suomalaisarvioissakaan ei enää epäilty Venäjän loukanneen ilmatilaa 20 kertaa, vaan ainoastaan 11 kertaa, mistä yhdeksän kertaa siten, että kone on varmasti tunnistettu. Kysymys on näin ollen saattanut yhdeksässä tapauksessa viivalennoista, missä lennetään aivan rajan tuntumassa sitä kuitenkaan hetkeäkään ylittämättä.
Ilmatilan loukkaukset joulukuusta 2004 toukokuuhun 2005 > Rossijskaja gazetan epäilys uutisvuodosta

Rossijskaja gazetan Tukholman kirjeenvaihtaja Viktor Kononov (Виктор Кононов) ennätti artikkelissaan 23. toukokuuta 2005 esittämään yhtenä mahdollisuutena sen, että Suomen hallitus järjesti uutisvuodon lisätäkseen poliittista painetta Moskovassa pääministeri Matti Vanhasen kesäkuun alussa Venäjän pääministeri Mihail Fradkovin luokse tehtävän vierailun vuoksi.
Ahvenanmaa on ollut demilitarisoitu vyöhyke Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan Venäjälle esittämästä vaatimuksesta jo Krimin sodan päättymisestä alkaen ensimmäisen ja toisen maailmansodan aikaisia poikkeuksia lukuun ottamatta.
Ilmatilan loukkaukset joulukuusta 2004 toukokuuhun 2005 > Poliittista profiloitumista

Koneiden osoittauduttua yleensä ilmavoimissa harvalukuisina esiintyviksi mahdollisiksi tiedustelu- ja tutkavalvontakoneiksi alettiin asia liittämään yhä laajemmin Suomen ulkopolitiikkaan sekä Suomen mahdolliseen lähentymiseen rauhankumppanuuden kautta Natoa.
Lähinnä Nato-jäsenyyttä kannattavat oppositiopoliitikot alkoivat käyttää puheenvuoroja myös eduskunnassa, joiden mukaan ilmatilanloukkaukset pitäisi julkistaa Viron tapaan, mikä johti harkintaan ulkoasiainministeriössä ja puolustusministeriössä tiedotuksen uudelleen arvioinnista sekä vaatimukseen, että pääministeri Matti Vanhanen ottaisi asian virallisesti puheeksi vierailullaan Venäjän pääministeri Mihail Fradkovin luokse kesäkuussa 2005. Ruotsissa puolestaan ilmoitetaan ilmatilaa loukanneiden lentokoneiden tyypit.
Ilmatilan loukkaukset joulukuusta 2004 toukokuuhun 2005 > Asian loppuun käsittely

Toukokuussa 2005 Puolustusvoimain komentaja amiraali Juhani Kaskeala korosti Pirkkalassa ADEX-ilmasotaharjoituksen yhteydessä, että asiaa on syytä hoitaa diplomaattisia kanavia myöten. Lisäksi kaikkien ilmatilanloukkausten julkistaminen johtaisi siihen, että Suomen ilmavalvonnan taso paljastuu julkistamattomien loukkausten osalta.
Venäjä jatkoi ilmatilanloukkausten kiistämistä. Suomen puolelta oli todettu, että ilmatilanloukkauksia olisi ollut yksitoista, joista yhdeksän tunnistettua. Suomen osalta korostettiin, että myös kansainvälisessä ilmatilassa lentäminen voi johtaa tunnistuslentoon F-18 Hornetilla Pirkkalasta, ellei lentosuunnitelmaa ole ilmoitettu Suomelle. Lentosuunnitelman ilmoittaminen kansainvälisessä ilmatilassa ei ole velvollisuus.
Pääministeri Vanhasen Moskovan vierailulla asiaa ei otettu enää varsinaiseksi puheenaiheeksi, mutta Vanhanen ilmoitti asian loppuun käsitellyksi.
Ilmatilan loukkaukset kesäkuun 2005 jälkeen > 5. elokuuta 2005 Venäjän laivaston Tupolev Tu-134 Porvoon seudulla

Perjantaina 5. elokuuta 2005 ilmoitti puolustusministeriö uuden tiedotuskäytännön mukaisesti, että vieraan vallan ilma-alus on loukannut Suomen ilmatilaa  Porvoon seudulla.
STT ja lehdistö kommentoivat asiaa käyttäen pohjana aikaisempaa ilmatilan loukkausta koskevaa uutisointia taustana kertaukseksi, mistä muodostui mielikuva, että kone voisi olla kansallisuudeltaan venäläinen.
STT uutisoi, että Suomen ilmatilaa oli aikaisemmin loukattu noin 15 kertaa, kun taas Helsingin Sanomat ilmoitti aikaisemmin päädytyn 11 ilmaloukkaukseen. Suomen kuvalehden mukaan ei ilmatilanloukkauksia olisi tapahtunut 6. toukokuuta – 4. elokuuta 2005 välillä, joten maininta noin 15 kerrasta sisältää noin neljän mahdollisesti julkistamattoman ilmatilanloukkauksen eron.
Lauantaina 6. elokuuta 2005 tarkensi puolustusministeriö tiedotusvälineille, että kyseessä on ollut Tupolev Tu-134 -tyyppinen venäläinen lentokone ja että rajavartiolaitos edelleen tutkii asiaa. Pääministeri Vanhanen puolestaan Yleisradiolle piti tapahtumaan harmittavana yksityistapauksena.
Maanantaina 8. elokuuta 2005 ilmoitti  Aleksandr Drobyševskij uutistoimisto Itar-TASSille, että Suomen ilmatilaa on loukannut Venäjän laivaston ilmavoimien Tupolev Tu-134. Venäjän presidentinkanslia ilmoitti, että se toivoo, että uusin ilmatilanloukkaus saadaan selvitetyksi ennen presidentti Tarja Halosen vierailua syyskuussa 2005 presidentti Putinin luokse Pietariin.
Tiistaina 9. elokuuta 2005 ilmoitti Suomenlahden merivartiosto, että sotilaskone lensi 17,5 kilometrin matkan Suomen ilmatilassa syvimmillään 1,2 kilometriä Suomen puolella rajasta.
Ilmatilan loukkaukset kesäkuun 2005 jälkeen > 5. elokuuta 2005 Venäjän laivaston Tupolev Tu-134 Porvoon seudulla > Poliittisia venäläislausuntoja

22. elokuuta 2005 uutisoi Yleisradio Venäjän valtakunnanduuman neuvonantaja eversti Boris Podoprigora lausunnon, minkä mukaan Suomessa on politisoitu venäläisten lentokoneiden ilmatilanloukkauksia protestoimalla niistä Viron tapaan samanaikaisesti.
Ilmatilan loukkaukset kesäkuun 2005 jälkeen > 23. huhtikuuta 2006 Venäjän Antonov An-72 Porvoon edustalla

Suomessa todettiin minuutin pituinen ilmatilanloukkausepäily Porvoon edustalla 23. huhtikuuta 2006 Antonov An-72:lla. Puolustusministeri Seppo Kääriäinen ilmoitti asian menevän rajavartiolaitoksen tutkintaan. Venäjä ilmoitti kolmen Venäjän merivoimien lentokoneen lentäneen Suomenlahdella ilmavalvontatietojensa perusteella ja ettei Suomen ilmatilaa ole loukattu.
Ilmatilan loukkaukset kesäkuun 2005 jälkeen > 14. syyskuuta 2007 Venäjän Iljušin Il-76 Porvoon edustalla

Suomessa todettiin Iljušin Il-76:n lentäneen Suomen ilmatilassa Porvoon edustalla. Venäjän ilmavoimien tiedottajan mukaan kyseessä oli Venäjän asevoimien maavoimien kuljetuslentokone matkalla Kaliningradin alueen Tškalovskista Tverin alueella sijaitsevalle lentokentälle.
Ilmatilan loukkaukset kesäkuun 2005 jälkeen > 30. lokakuuta 2007 Ruotsin ilmavoimien kone Ahvenanmaan edustalla

Suomen ilmavalvonnan mukaan Ruotsin ilmavoimien Gulfstream IV G-sotilaskone on loukannut 30. lokakuuta 2007 klo 10:25 ja klo 13:00 Suomen ilmatilaa Ahvenanmaan eteläpuolella tunkeutuen 11 kilometriä Suomen ilmatilaan. Rajavartiolaitos selvittää asiaa.
Ilmatilan loukkaukset kesäkuun 2005 jälkeen > 26. joulukuuta 2007 venäläinen Tupolev TU-154 -kuljetuskone

Rajavartiostolaitoksen tutkinta vahvisti tapaninpäivän 2007 ilmatilan loukkauksen. Rajavartiolaitoksen selvityksen mukaan venäläinen Tupolev TU-154 -kuljetuskone kävi Suomen ilmatilassa Porvoon edustalla.
Venäjän tarjous 2007

Venäjä tarjosi syksyllä 2007 Virolle ja Suomelle neuvotteluja ilmatilanloukkausten välttämiseksi.
Vuosi 2008 > 14. huhtikuuta 2008 Ruotsalainen Gulfstream-tiedustelukone

Ruotsalainen Gulfstream-tiedustelukone oli Ahvenanmaalla Suomen puolella kolme minuuttia ja lensi enimmillään kuudesta seitsemään kilometriä. Asiaa tutki Rajavartiolaitos.