stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Orytsaliini
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa orytsaliini on kellanoranssia kiteistä ainetta. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, asetoniin, asetonitriiliin ja dikloorimetaaniin. Orytsaliinin herbisidiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se estää mikrotubulusten muodostumisen ja tällöin myös kasvien solunjakautuminen estyy. Yhdiste myös estää oksidatiivista fosforylaatiota. Ihmisille se on akuutisti vain hieman ärsyttävä ja myrkyllinen, mutta on todennäköisesti karsinogeeninen eli syöpää aiheuttava yhdiste.
Orytsaliinia valmistetaan 4-dipropyyliamino-3,5-dinitrobentseenisulfonyylikloridin ja ammoniakin vesiliuoksen välisellä reaktiolla. Sitä käytetään rikkaruohomyrkkynä muun muassa auringonkukka-, rypsi-, maapähkinä-, soija-, puuvilla sekä hedelmä- ja viiniviljelmillä. Tämän lisäksi sitä voidaan myös käyttää ei-viljelysmailla kuten nurmilla ja ruohokentillä. Orytsaliini on hyväksytty käytettäväksi muun muassa Yhdysvaltojen, Australian ja eräiden EU-maiden alueella.
Aiheesta muualla

Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Oryzalin (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Oryzalin (englanniksi)
ChemBlink: Oryzalin (englanniksi)
Luettelo pikkuplaneetoista: 390 001–391 000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
390001:stä ja päättyen 391000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Osado (1897)

| Osado |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  J. & G. Thomson, Clydebank
Kölinlasku:  1896
Laskettu vesille:  6. toukokuuta 1897
Palveluskäyttöön:  8. maaliskuuta 1898
Poistui palveluskäytöstä:  1. tammikuuta 1925
Tekniset tiedot
Uppouma:  400 t
Pituus:  66,58 m
Leveys:  6,88 m
Syväys:  1,79 m
Koneteho:  7 500 ihp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  67
Aseistus
Aseistus:  2 × QF 14 naulan tykkiä 2 × 1 naulan Maxim 2 × 14" torpedoputkea
Osado oli Espanjan laivaston vuonna 1897 vesillelaskettu Audaz-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin J. & G. Thomsonilta Clydebankistä, missä köli laskettiin vuonna 1896. Alus laskettiin vesille 6. toukokuuta 1897 ja otettiin palvelukseen 8. maaliskuuta 1898.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 1. tammikuuta 1925.
Osado (D32)

| Osado |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ferrol
Kölinlasku:  3. elokuuta 1945
Laskettu vesille:  4. syyskuuta 1951
Palveluskäyttöön:  26. tammikuuta 1955
Poistui palveluskäytöstä:  1972
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 106 t (standardi) 1 474 t (kuormattu)
Pituus:  93,9 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,4 m
Syväys:  3,0 m
Koneteho:  30 800 shp
Nopeus:  33 solmua
Miehistöä:  145
Aseistus
Aseistus:  3 x DP 4,1"/45 -tykki 4 x 47 mm ilmatorjuntatykkiä 8 x 20 mm ilmatorjuntatykkiä 6 x 21" torpedoputkea
Osado (runkonumero D32) oli Espanjan laivaston vuonna 1951 vesillelaskettu Audaz-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Ferrolista, missä köli laskettiin 3. elokuuta 1945. Alus laskettiin vesille 4. syyskuuta 1951 ja otettiin palvelukseen 26. tammikuuta 1955.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1972.
Roger Osborne

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 9. maaliskuuta 1950 (ikä 74)
Syntymäpaikka: Otley, Englanti
Pelipaikka: hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1972–1980 | Ipswich Town |  |  |
| 1979 | → Detroit Express |  |  |
| 1981–1986 | Colchester United |  |  |

Roger Charles Osborne (s. 9. maaliskuuta 1950 Otley) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä.
Osborne pelasi Englannin liigassa Ipswich Townin ja Colchester Unitedin joukkueissa. Vuonna 1979 hän pelasi myös Yhdysvalloissa Detroit Expressin joukkueessa. Vuonna 1978 Osborne oli Ipswichin joukkueessa voittamassa FA Cupia ja teki loppuottelussa Arsenalia vastaan ottelun ainoan maalin. Hän juhli maalia niin voimakkaasti, että hän joutui heikotuksen takia tulemaan vaihtoon.
Osakan linna

| Osakan linna> 大阪城, Ōsaka-jō |
| --- | --- |
 Linna Nishimarun puutarhasta nähtynä
Sijainti:   Osaka, Japani
Rakennustyyppi:  Japanilainen linna
Rakennuttaja:  Toyotomi Hideyoshi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Linna Nishimarun puutarhasta nähtynä
Osakan linna (jap. 大阪城, Ōsaka-jō) Osakan kaupungissa on yksi Japanin merkittävimmistä linnoista. Se on vaikuttava rakennus, ja siihen liittyy useita historian käännekohtia vuosisatojen varrelta.
Se sijaitsee noin neliökilometrin laajuisella maa-alueella kahden täyttömäen päällä joista kumpaakin tukee kivestä rakennettu muuri ja suojaa vallihauta. Keskuslinna on  ulkopuolelta viisi, sisältä kahdeksan kerrosta korkea.
Vuonna 1583 Toyotomi Hideyoshi määräsi linnan rakennustyöt aloitettaviksi. Hän suunnitteli linnasta uuden, yhtenäisen Japanin keskuspaikkaa. Linnan sisempi osa valmistui vuonna 1585, ja loput vuoteen 1598 mennessä. Samana vuonna Hideyoshi kuoli ja linna siirtyi hänen poikansa Toyotomi Hideyorin haltuun. Vuonna 1600 Tokugawa Ieyasu voitti Hideyorille uskollisen Länsi-Japanin liittouman joukot, ja hänet nimettiin shōguniksi. Vuonna 1614 Hideyorin ja Ieyasun välille syttyi sota, ja Ieyasu piiritti Osakan linnan. Ieyasun ensimmäinen sotaretki Hideyoria vastaan päättyi lyhyeen aselepoon, mutta seuraavana vuonna linna piiritettiin jälleen ja taistelu päättyi Hideyorin itsemurhaan.
Linnan historiaa

1583 Japanin yhdistäjä Toyotomi Hideyoshi määräsi rakennustyöt aloitettaviksi
1585 Linnan sisemmät osat valmistuivat
1598 Linnan rakennustyöt päättyivät
1620 Seuraava hallitsija Tokugawa Hidetada alkoi vahvistaa linnaa
1665 Salama poltti keskustornin
1843 Aloitettiin mittavat korjaustyöt
1866 Tokugawa Iemochi menehtyi linnassa sairauteen
1931 Nykyinen rakenne sai muotonsa
1945 Linna tuhoutui lähes kokonaan ja surmansa sai 382 asetehtaaksi muutetussa linnassa työskennellyttä ihmistä
1997 Laajat entistämistyöt saatiin päätökseen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Osakan linna Wikimedia Commonsissa
Osasto Siren

Osasto Sireniin kuulunut Morane-Saulnier M.S. 406 -koneyksilö, MS-325, jatkosodan aikana.
Osasto Siren oli lentolaivue 28:een kuulunut erillisosasto, jonka päällikkönä oli kapteeni Sven-Erik Sirén. Osasto lensi Ranskan lahjoittamilla Morane-Saulnier M.S.406 -hävittäjillä ja sen tukikohtia olivat Säkylän lentokenttä, Hollolan Pyhäniemen lentokenttä ja Utin lentokenttä. Osasto osallistui Viipurinlahden taisteluihin talvisodan viimeisinä päivinä.
Osasto Siren suoritti lentolaivue 28:een kuuluvien hävittäjien viimeisen taistelun talvisodassa 11. maaliskuuta 1940 Loviisan lähellä, kun kolme DB-3-pommittajaa ammuttiin alas. Yksi Morane-Saulnier M.S.406 teki pakkolaskun.
| Osasto Sirenin ilmavoitot talvisodassa> Päivämäärä | Osasto Sirenin ilmavoitot talvisodassa> Aika | Osasto Sirenin ilmavoitot talvisodassa> Paikka | Osasto Sirenin ilmavoitot talvisodassa> Ohjaaja | Osasto Sirenin ilmavoitot talvisodassa> Oma kone | Osasto Sirenin ilmavoitot talvisodassa> Alasammuttu kone |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11. maaliskuuta 1940 | 15.15 | Loviisa | Luutn Mikko Linkola | MS-302 | DB-3 |
| 11. maaliskuuta 1940 | 15.15 | Loviisa | Vänr Martti Inehmo | MS-304 | DB-3 |
| 11. maaliskuuta 1940 | 15.15 | Loviisa | Vänr Aarre Linnamaa | MS-306 | DB-3 |
Osajoukko

B ⊆ A Venn-diagrammina
Joukko B on joukon A osajoukko, jos jokainen joukon B alkio kuuluu joukkoon A, merkitään  B\subset A. Tällöin sanotaan myös, että B sisältyy joukkoon A.  Kaikkien osajoukkojen muodostamaa joukkoa kutsutaan potenssijoukoksi ja merkitään  {\mathcal {P}}(A).
Formaalisti määritellään, että
Joukko B on joukon A aito osajoukko, jos se on joukon A osajoukko, mutta B ei ole sama kuin A, B ≠A. Aitoa osajoukkoa merkitään usein  B\subset A, jolloin osajoukkoa merkitään  B\subseteq A.
Jokainen joukko C on itsensä osajoukko,   C\subseteq C. Tyhjä joukko ∅ on jokaisen joukon osajoukko ja aito osajoukko jokaiselle joukolle paitsi itselleen.
Kun joukossa on n alkiota, siitä voidaan muodostaa  \scriptstyle 2^{n} osajoukkoa.
Esimerkkejä:
Kirjallisuutta

Merikoski, Jorma – Virtanen, Ari – Koivisto, Pertti: Diskreetti matematiikka I.  Tampere:  Tampereen yliopisto, 2001.  ISBN 951-44-3604-0
Lipschutz, Seymour: Set Theory and Related Topics.  McGraw-Hill, 1964.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Osajoukko Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Saksa
Markus Oscarsson

| Markus Oscarsson |
| --- | --- |
 Markus Oscarsson helmikuussa 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9.5.1977 Västerås
Kansalaisuus:  Ruotsi
Uran tiedot
Pituus:  184cm
Laji:  Melonta
Seura:  Västerås kanotförening
Kilpauran kesto:  vuodesta 1995
Markus Oscarsson (9. toukokuuta 1977 Västerås) on ruotsalainen ratamelonnan olympiavoittaja, joka seuratasolla edustaa Västerås kanotföreningiä.
Oscarsson voitti nuorten MM-kilpailuissa Japanissa kaksi hopeamitalia 1 500 ja 1 000 metrin matkoilla vuonna 1995. Henrik Nilssonin kilpapariksi ryhdyttyään hän saavutti olympiahopeaa kajakkikaksikoiden 1 000 metrillä Sydneyssä 2000. Poznańin MM-kilpaiuissa 2001 he saavuttivat kajakkikaksikoiden 500 metrillä pronssia. Sevillassa 2002 ja Gainesvillessä 2003 he voittivat 1 000 metrillä maailmanmestaruuden. Ateenan olympialaisissa 2004 he voittivat 1 000 metrillä kultaa. Oscarsson piti taukoa kilpaurheilusta vuonna 2005. Hän palasi radoille vuonna 2006 ja voitti Szegedissä maailmanmestaruuden kajakkiyksiköiden 1 000 metrillä kukistamalla Ison-Britannian Tim Brabantsin 0,06 sekunnilla. Szegediin Oscarsson palasi vuonna 2011 ja saavutti Nillssonin kanssa kaksikoiden 1 000 metrillä MM-hopeaa.
Oscarsson on 184 cm pitkä ja painaa 84 kg.
Käännös suomeksi
Anna-Maria Osipow

Anna-Maria Ruija Sätene Osipow (o.s.  Virtasalo; 25. heinäkuuta 1935 Sortavala – 14. huhtikuuta 2024 Järvenpää) oli suomalainen keramiikkataiteilija ja kuvanveistäjä.
Osipowin vanhemmat olivat sotilasmestari Kalervo Virtasalo ja Maire Kaarina Hämäläinen. Hän opiskeli keramiikkaa Taideteollisessa oppilaitoksessa Elsa Eleniuksen oppilaana, mutta oli jo sitä ennen 1955–1956 suorittanut Taideteollisen ammattikoulun koristemaalauslinjan. Hän opiskeli myös pariisilaisessa keramiikka-ateljeessa. Omaa työhuonetta Osipow piti vuodesta 1962, kansainvälisiin näyttelyihin hän osallistui vuodesta 1967. Taiteilijana Osipow teki sekä abstrakteja että esittäviä teoksia, mutta usein jälkimmäisiäkin liioitellen tai esimerkiksi esineitä inhimillistäen. Osaa teoksista voi pitää surrealistisina. Osipow toteutti keramiikkataideteoksia myös julkisiin tiloihin. Ensimmäisen julkisen keramiikkareliefinsä hän toteutti Keravan kaupungille jo 1978, mutta varsinaisesti hänen laajempi julkisiin tiloihin suunnattu tuotantonsa alkoi 1984, kun hän toteutti Elämän virta -nimisen teoksen Matteuksenkirkkoon Vartiokylään.
Osipow sai Helsingin kaupungin reliefikilpailun 3. palkinnon 1968 ja Lahden julistebiennaalin 1. palkinnon 1975. Valtion 15-vuotinen taiteilija-apuraha hänelle myönnettiin 1986. Suomen Taideyhdistys myönsi Osipowille tunnustuspalkinnon merkittävästä elämäntyöstä vuonna 2005. Hän oli myös Suomen Kuvanveistäjäliiton kunniajäsen.
Osipow oli naimisissa vuodesta 1961 taidemaalari, näyttelijä Paul Osipowin kanssa, mutta avioliitto päättyi eroon 21 vuoden jälkeen. Kuvittaja Aimo Virtasalo oli Anna-Maria Osipowin veli.
Ortografinen projektio (kartografia)

Ortografinen projektio, keskipiste päiväntasaajalla 150 astetta itäistä pituutta
Ortografinen projektio, keskipiste pohjoisnavalla
Ortografinen projektio on tasoprojektioiden ryhmään kuuluva karttaprojektio. Stereo­grafisen ja gnomonisen projektion tavoin se kuuluu perspektiivisiin projektioihin, joissa pallon­pinta ajatellaan projisoiduksi sitä sivuavalle taso­pinnalle. Ortografisessa projektiossa näkö­pisteen ajatellaan olevan äärettömän kaukana. Se siis näyttää pallonpuoliskon sellaisena kuin se näyttäisi kaukaa avaruudesta katsottuna, jolloin horisonttia vastaa maapallon isoympyrä. Alueiden muodot ja pinta-alat vääristyvät huomattavasti varsinkin kartan reunoilla, mutta mikäli kartan keskipiste on navalla, etäisyydet leveyspiiriä pitkin tulevat kuvatuiksi oikeassa suhteessa.
Historia

Ortografinen projektio tunnettiin jo antiikin aikana, ja sen käyttö kartografiassa on hyvin dokumentoitu. Hipparkhos käytti projektiota 2. vuosi­sadalla eaa. määrittääkseen tähtien nousu- ja laskupaikat. Noin vuonna 14 jaa. roomalainen insinööri Marcus Vitruvius Pollio käytti tätä projektiota rakentaakseen aurinkokelloja ja määrittääkseen auringon aseman.
Vitruvius ilmeisesti myös antoi projektiolle nimen ortografinen, mikä tulee kreikan kielen sanoista orthοos (kreik. ορθος, suora) ja graphē (kreik. γραφη, piirustus).  Siitä on kuitenkin käytetty myös nimeä analemma, joka merkitsee leveys- ja pituuspiirit osoittavaa aurinkokelloa, ja tämä nimitys oli yleisesti käytössä, kunnes antwerpenilainen François d'Aguilon otti jälleen käyttöön nykyisen nimen vuonna 1613.
Vanhimmat säilyneet tässä projektiossa tehdyt kartat ovat karttapalloa esittäviä puupiirustuksia vuosilta 1509 (tekijä tuntematon), 1533 ja 1551 (Johannes Schöner) sekä 1524 ja 1551 (Apian). Ne olivat karkea­tekoisia. Paljon tarkemman kartan laati renessanssi­ajan yleisnero Albrecht Dürer, ja se ilmestyi Johannes Stabiuksen toimittamana vuonna 1515.
Avaruus­aluksista käsin otetut valokuvat Maasta ja muista planeetoista ovat viime aikoina tehneet tämän projektion uudelleen suosituksi tähti­tieteessä ja planeettojen tutkimuksessa.
Projektion matematiikka

Ortografisen projektion matemaattiset kaavat voidaan johtaa trigonometrian avulla. Ne voidaan ilmoittaa pallopinnan pisteen leveysasteen (λ) ja pituusasteen (φ) avulla. Oletetaan, että pallon säde on R ja projektion origo on (λ0, φ0), toisin sanoen näköpisteen ajatellaan olevan maapallon sen kohdan yläpuolella, jonka leveysaste on λ0 ja pituusaste φ0.  Tällöin maanpinnan jokainen piste, jonka leveys­aste on λ ja pituus­aste φ, kuvautuu tason pisteeseen x, y , jonka koordinaatit ovat:
Paikkakunnat, joiden etäisyys projektion keski­pisteestä on enemmän kuin puolet maapallon ympärys­mitasta, eivät näy kartassa. Ne voidaan sulkea pois laskemalla kunkin pisteen kulmaetäisyys c tästä keski­pisteestä seuraavasti:
Piste ei näy kartassa, jos  \cos(c) on negatiivinen.
Käänteiset kaavat ovat:
missä
Jos nämä käänteiset kaavat ohjelmoidaan tietokoneelle esimerkiksi C:llä, C++:lla tai Fortranilla, on suositeltavaa käyttää kahden muuttujan funktiota atan2 arkusfunktioiden asemesta. Tämä takaa, että ortografinen projektio saa kaikissa tapauksissa oikean etumerkin.
Tasoprojektioiden vertailua. Ylärivillä vasemmalta: ortografinen projektio, kolme eri etäisyyksiltä kuvattua perspektiivistä projektiota, gnomoninen projektio, stereografinen projektio sekä eri etäisyyksiltä vastakkaiselta puolelta kuvattua perspektiivistä projektiota. Alarivillä vasemmalla oikeakeskipituinen tasoprojektio.
Ortografinen projektio lieriöpinnalle

Laajemmassa merkityksessä ortografiseksi voidaan sanoa mitä tahansa projektiota, jossa näköpisteen ajatellaan olevan äärettömän kaukana ja projektioviivat sen vuoksi ovat yhdensuuntaisia. Tällä tavoin pallopinta voidaan ajatella projisoiduksi mille tahansa pinnalle, esimerkiksi lieriön pinnalle. Jos tällöin lieriön akseli yhtyy pallon akseliin, saadaan kartta, jossa alueiden muodot vääristyvät vain napojen läheisyydessä. Tällainen karttaprojektio on Lambertin oikeapintainen lieriöprojektio.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Orthographic Projection—from MathWorld
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Orthographic projection (cartography)
Käännös suomeksi
Ormio

| Ormio |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Luokka::  Pteridopsida
Lahko::  Salviniales
Heimo::  Ormiokasvit Marsileaceae
Suku::  Ormiot Pilularia
Laji::  globulifera
Kaksiosainen nimi
 Pilularia globulifera  L. 
Katso myös
   Ormio Wikispeciesissä   Ormio Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ormio (Pilularia globulifera) (aiemmin myös pallero-ormio) on ormiokasveihin (Marsileaceae) kuuluva saniaislaji. Se on vedessä elävä hentovartinen, suikertava, matalakasvuinen itiökasvi. Ormion esiintymisalueeseen kuuluu Euroopan länsipuoli Portugalista Suomeen asti. Se on taantunut koko Euroopassa ja se on luokiteltu Suomessa uhanalaiseksi. Ormio kuuluu myös Euroopan neuvoston uhanalaisten kasvien luetteloon.
Ulkonäkö

Ormion pinnanmyötäisesti kasvava varsi on pitkä, haarova ja langanohut. Ormiokasvustot ovat tiheitä, matalia mattoja. Varren väri vaihtelee vaaleasta vihreään. Verson ja haarojen kärjet ovat karvaisia. Juuret kasvavat varren nivelkohdista. Nivelkohdista kasvavat myös yksittäiset, 4–15 cm pitkät, äimämäiset, vaaleanvihreät ohuet lehdet. Nuorina lehdet ovat kärkikierteisiä. Ormion itiöpesäkekotelot kehittyvät yksittäin lehtihankoihin. Ne ovat pyöreitä, ruskeita, halkaisijaltaan noin 3 mm ja voivat olla valkokarvaisia. Itiökotelot eivät kehity uposkasvustoissa.
Ulkonäkö > Lisääntyminen

Ormio lisääntyy suvullisesti itiöistä, joita on kahdenlaisia: isoitiöitä ja pikkuitiöitä. Tämä erilaisitiöisyydeksi kutsuttu ominaisuus on vain vedessä kasvavilla saniaisilla. Ormion iso- ja pikkuitiöt kehittyvät itiöpesäkekotelon eri lokeroissa. Suomessa lajin esiintymisalueen pohjoisrajalla itiöpesäkkeet kehittyvät hyvin harvoin, niitä on löydetty vain kerran erityisen lämpimänä kesänä. Pohjoisessa jää rajoittaa lajin kasvamista aivan matalassa vedessä, missä itiöitä voisi kehittyä. Toisaalta ormio lisääntyy helposti myös suvuttomasti versonpaloista.
Levinneisyys > Maailma

Ormio on levinneisyydeltään eurooppalainen ja mereinen laji. Sen kasvualue kattaa Atlantin rannikkoalueet Portugalista Etelä-Skandinaviaan, Britteinsaaret sekä Länsi- ja Keski-Euroopan sisäosat. Ormion esiintymisalue on kuitenkin laikuttainen eikä se kasva missään kovin yleisenä.
Levinneisyys > Suomi

Suomessa ormiota tavataan vain kirkasvetisessä Kukkiassa ja sen läheisyydessä Kuohijärvessä, Vihajärvessä, ja Iso Roineveden pohjoisessa osassa Vähä-Roineessa. Kaikki esiintymät sijaitsevat Pälkäneen (entinen Luopioinen) ja Hämeenlinnan (entinen Hauho) kuntien alueella. Suomen esiintymä on lajin pohjoisin ja itäisin maailmassa ja on kaukana muista esiintymistä. Lähimmillään lajia tavataan Etelä-Ruotsissa noin 60. leveysasteen korkeudella. Ormio löydettiin Suomesta vasta vuonna 1933. Lajin pääesiintymäjärvi Kukkia on Euroopan unionin luontodirektiiviin perustuva Natura 2000-alue ja se edustaa niukkaravinteista järvityyppiä, jossa on runsaasti pohjaversoiskasvillisuutta.
Elinympäristö

Ormiota tavataan suolammikoissa, kuivuvissa lätäköissä, järvissä ja ajoittain vedestä paljastuvilla jokirannoilla. Suomessa se kasvaa kirkasvetisissä järvissä mineraalimaapohjalla. Kasvustot sijaitsevat valtaosin jäältä suojassa puolta metriä syvemmässä vedessä. Syvimmillään laji on tavattu kahden metrin syvyydestä.
Uhanalaisuus

Vaikka ormiota pidetään harvinaisena lajina, se on Kansainvälinen luonnonsuojeluliitton luokittelee sen elinvoimaiseksi lajiksi, koska sillä on laaja levinneisyysalue ja koska se on sitkeä laji, joka säilyy itiönä useita vuosikymmeniä.
Alueellisesti ormio on luokiteltu uhanalaiseksi Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Puolassa ja Saksassa. Ormion lähilaji tai joissain luokitteluissa alalaji, Välimeren ympäristön maissa tavattava Pilularia minuta, on arvioitu kansainvälisesti erittäin uhanalaiseksi lajiksi.
Suomessa ormio on luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi vuosina 2000 ja 2010. Tätä aiemmin laji on ollut harvinainen silmälläpidettävä. Ormion uhkatekijäksi on arvioitu kemialliset haittavaikutukset. Myös esimerkiksi vieraslaji vesirutto (Elodea canadensis) on lisääntynyt muutamassa vuosikymmenessä kasvupaikoilla. Suomen esiintymät eivät liene vaarassa tuhoutua, jos veden laatu ei kasvupaikoilla heikkene olennaisesti.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2010: Ormion levinneisyys Suomessa
Luopioisten kasvisto: Ormio (Kartta: levinneisyys Kukkiajärvessä)
Den virtuella floran: Klotgräs (Pilularia globulifera) (ruotsiksi)
UniProt, Taxonomy: Pilularia globulifera (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q299246  Wikispecies: Pilularia globulifera  APNI: 66307  ARKive: pilularia-globulifera  BioLib: 3170  CoL: 4HVPH  EoL: 6081843  EPPO: PIKGL  EUNIS: 150012  GBIF: 3913526  iNaturalist: 63840  IPNI: 303200-2  IUCN: 167887  NBN: NBNSYS0000002089  NCBI: 49509  Observation.org: 7188  Open Tree of Life: 672046  PFI: 65  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:303200-2  RHS: 13024  Tropicos: 26613474  WFO: wfo-0001118473  Laji.fi: MX.37799 
Piirroskuva ormiosta.
Osattomien planeetta

| Osattomien planeetta> The Dispossessed: An Ambiguous Utopia.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Ursula K. Le Guin
Kieli:  englanti
Genre:  tieteiskirjallisuus
Kustantaja:  Harper & Row
Julkaistu:  1974
Sivumäärä:  341
ISBN:  0-060-12563-2
Suomennos
Suomentaja:  Kalevi Nyytäjä
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1979
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  413
ISBN:  951-0-09402-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Osattomien planeetta (The Dispossessed: An Ambiguous Utopia) on Ursula K. Le Guinin vuonna 1974 julkaistu tieteisromaani. Kirja voitti Hugo-, Nebula- ja Locus-palkinnot vuonna 1975. Yhteiskunnalliset ja poliittiset kysymykset ovat merkittävä teema romaanissa. Suomennos ilmestyi vuonna 1979.
Kirjan tapahtumat sijoittuvat Urras- ja Anarres-nimisille toisiaan kiertäville planeetoille. Urras on Maan kaltainen planeetta, joka on poliittisesti jakaantunut kolmeen valtioon, jotka muistuttavat kylmän sodan aikaisia kapitalistista ja kommunistista blokkia sekä kehitysmaita. Anarres puolestaan on kuiva erämaaplaneetta, jolle Urrasin toisinajattelijat ovat perustaneet anarkistisen yhteiskunnan.
Aiheesta muualla

Josh Wimmer: When you want to like a book but don’t. Iio9.com 29.8.2010. (englanniksi)
Sam Jordison: Back to the Hugos: The Dispossessed by Ursula K Le Guin. The Guardian 29.3.2011. (englanniksi)
Kid Ory

| Kid Ory |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. joulukuuta 1886 LaPlace, Louisiana
Kuollut: 23. tammikuuta 1973 (86 vuotta) Honolulu
Muusikko
Tyylilajit:  jazz
Soittimet:  pasuuna
Levy-yhtiöt:  Columbia Records, Philips Records ja Verve Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Edward ”Kid” Ory (25. joulukuuta 1886 LaPlace, Louisiana – 23. tammikuuta 1973 Honolulu) oli yhdysvaltalainen pasunisti ja orkesterinjohtaja. Hän johti yhtyettä, joka äänitti vuonna 1922 jazzin historian ensimmäinen mustaihoisen yhtyeen tekemän äänitteen. Omien kokoonpanojensa lisäksi hän soitti muun muassa Joe ”King” Oliverin, Jelly Roll Mortonin ja Louis Armstrongin yhtyeissä ja oli tärkeässä osassa Dixieland-musiikin elvyttämisessä 1940-luvulla. Hän sävelsi tunnetut jazzklassikot ”Ory’s Creole Trombone” ja ”Muskrat Ramble”.