stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Against the Current
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Christina "Chrissy" Costanza – laulu (2011-)
Daniel Gow – soolokitara, taustalaulu (2011-)
William Ferri – rummut, taustalaulu (2011-)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Jeremy Rompala – rytmikitara, piano (2011–2014)
Joe Simmons – bassokitara, taustalaulu (2011–2014, kiertueella 2014–2016)
Jäsenet > Kiertuejäsenet

Roo Buxton – rytmikitara, koskettimet, taustalaulu (2015–2018)
Jordan Eckes – bassokitara, akustinen kitara, koskettimet, taustalaulu (2016–)
Diskografia > Studioalbumit

In Our Bones (2016)
Past Lives (2018)
Diskografia > EP:t

Infinity (2014)
Gravity (2015)
Diskografia > Singlet

| Vuosi | Kappale | Albumi |
| --- | --- | --- |
| 2012 | ”Thinking” | — |
| 2013 | ”Closer, Faster” | Infinity |
| 2013 | ”Guessing” | — |
| 2014 | ”Gravity” | Gravity |
| 2015 | ”Outsiders” | — |
| 2015 | ”Talk” | Gravity |
| 2016 | ”Running with the Wild Things” | In Our Bones |
| 2016 | ”Runaway” | In Our Bones |
| 2016 | ”Wasteland” | In Our Bones |
| 2016 | ”Young & Relentless” | In Our Bones |
| 2017 | ”Legends Never Die” | — |
| 2018 | ”Almost Forgot” | Past Lives |
| 2018 | ”Strangers Again” | Past Lives |
| 2018 | ”Personal” | Past Lives |
| 2018 | ”Voices” | Past Lives |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Trubadurix

Trubadurix (ransk. Assurancetourix) on Asterix-sarjakuvissa esiintyvä gallialaiskylän bardi. Omasta mielestään hän on nero, toisten mielestä hänen laulunsa on sietämätöntä. Yleensä kaikki kuitenkin pitävät hänestä, kunhan hän vain ei laula. Trubadurix oli mukana jo ensimmäisessä Asterix-albumissa Asterix gallialainen.
Aina kun Trubadurix ehdottaa laulua, joku kyläläisistä – useimmiten kylän seppä Caravellix – hakkaa häntä ja huutaa: ”Sinä et laula! Sinä et laula!” Kun muut gallialaiset seikkailun päätyttyä juhlivat, Trubadurix köytetään yleensä puuhun suukapuloituna, jotta hän ei voisi laulaa. Muutamissa tarinoissa Trubadurix on kuitenkin päästetty osallistumaan kyläjuhlaan.
Trubadurix on ulkonäöltään vaaleahiuksinen ja viiksekäs. Hän pukeutuu punaiseen viittaan. Lauluaan hän säestää yleensä lyyralla. Eräissä myöhäisissä albumeissa Trubadurixin laulu on niin hirveää, että se aiheuttaa sateen ja ukonilman, minkä vuoksi häntä tarvittiin pelastamaan kuivuudesta kärsinyt Gangesin laakso albumissa Asterix Intiassa. Albumin Ruusu ja miekka mukaan Trubadurix on myös kylän lasten opettaja.
Aldo Clementi

Aldo Clementi (25. toukokuuta 1925 Catania, Italia – 3. maaliskuuta 2011) oli italialainen säveltäjä. Hän opiskeli pianonsoittoa ja valmistui 1946. Sävellyksenopintonsa hän aloitti 1941. Hänen opettajiinsa kuuluivat Alfredo Sangiorgi ja Goffredo Petrassi. Hän sai diplomin vuonna 1954 ja osallistui Darmstadtin kesäkursseille vuosina 1955–1962. Clementiin vaikutti merkittävästi Bruno Madernan tapaaminen vuonna 1956, kuten myös RAI:n elektronisen musiikin studiolla työskentely Milanossa.
Clementin ensimmäinen esitetty teos oli Poesia di Rilke (1946; Wien, 1947). Huomattavampi tapahtuma oli Cantatan (1954) kantaesitys, joka kuultiin Pohjois-Saksan radiossa (Hampuri) 1956. Vuonna 1959 Clementi sai ISCM:n kilpailussa toisen palkinnon teoksellaan Episodi (1958) ja 1963 ensimmäisen palkinnon teoksellaan Sette scene da "Collage" (1961).
Clementi opetti musiikin teoriaa Bolognan yliopistossa vuosina 1971–1992.
Donatonin tavoin Clementi omaksui sarjallisuuden mutta hylkäsi sen myöhemmin ja kehitti lopulta oman hyvin yksilöllisen tyylinsä.
Teokset

Episodi (1958) orkesterille
Ideogrammi n. 1 (1959) 16 soittimelle
Triplum (1960) huilulle, oboelle ja klarinetille
Collage (1961), näyttämöteos
Informel 2 (1962) 15 esittäjälle
Collage 2 (1962), elektroninen teos
Informel 3 (1961–1963) orkesterille
Intavolatura (1963) cembalolle
Variante A (1964) sekakuorolle ja orkesterille
Konsertto (1970) pianolle ja 7 soittimelle
Konsertto (1975) pianolle, 24 soittimelle ja carilloneille
Clessidra (1976) kamariorkesterille
L'orologio di Arcevla (1979) 13 esittäjälle
Variazioni (1979) alttoviululle
Capriccio (1979–1980) alttoviululle ja 24 soittimelle
Dodici variazioni (1980) kitaralle
Fantasia su roBErto FABbriCiAni (1980–1981) huilulle ja nauhalle
Es (1981), näyttämöteos
Parafrasi (1981), prosessorilla toteutettu 18-ääninen kaanon
Adagio (1983), kvintetille preparoidun pianon kanssa
Ouverture (1984) 12 huilulle
Konsertto (1986) pianolle ja 14 soittimelle
Fantasia (1987) neljälle kitaralle
Tribute (1988) jousikvartetille
Berceuse (1989) orkesterille
Romanza (1991) pianolle ja orkesterille
The Plaint (1992) naisäänelle ja 13 soittimelle
Sonate Y. (2002) viululle
Aiheesta muualla

Allmusic.com: Aldo Clementi (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Aldo Clementi
Käännös suomeksi
Aanaar (ravintola)

Ravintola Aanaar on Inarissa Wilderness Hotel Juutuan yhteydessä toimiva ravintola, joka vuonna 2019 valittiin Suomen 50 parhaan ravintolan joukkoon ja jonka Suomen Gastronomien Seura on nimennyt vuoden ravintolaksi vuonna 2020. Gastro Helsinki 2020 -messuilla Suomen 50 parasta ravintolaa -äänestyksessä Aanaar pääsi sijalle 23. Hotelli ja ravintola sijaitsevat Juutuanjoen rannalla.
Historiaa

Hotelli Kultahovi on perustettu vuonna 1937. Se jouduttiin sulkemaan syyskuussa 1944, ja saksalaiset polttivat sen marraskuussa samana vuonna. Uusi hotelli valmistui vuonna 1956. Vuosina 1966–86 hotellia hoiti Maija Nikula. Hän siirtyi hotellin omistajaksi vuonna 1987, kun Suomen Matkailuliitto oli päättänyt lopettaa hotellin omistajana. Seuraavat 20 vuotta Maija Nikula johti hotellia, mutta sitten tapahtui sukupolvenvaihdos, jossa hotellin johtajaksi tuli hänen tyttärensä Kaisu Nikula ja ravintolan keittiömestariksi tuli tämän veli Heikki Nikula. Hotellin ravintola on toiminut nykyisellä konseptillaan vuodesta 2008 alkaen.
Ravintola nykyään

Ravintolan tyyli on modernin pohjoismainen, ja sen esikuvia ovat ravintolat Noma ja Fäviken. Se myös ammentaa inarinsaamelaisesta perinteestä kekseliäitä annoksia. Punalihaisten kalojen ja siian lisäksi tarjolla on haukea, taimenta ja rautua. Lisäksi esim. jäkälää, naavaa, männynkaarnaa, kuusenkerkkää, maarianheinää, ja marinoituja männynkäpyjä. Metsä-nimisessä jälkiruuassa käytetään aineksina pettukakkua, marjoja, kuusenhavugranitea ja herkkutattijäätelöä. Suomen Gastronomien Seuran arvion mukaan ravintolan vahvuuksia ovat sen ainutlaatuiset raaka-aineet. Edellä mainittujen lisäksi niihin kuuluvat myös pohjoinen ketunleipä eli haproa, väinönputki, pakurikääpä, josta tehdään teetä, sekä koivunlehdet, joilla maustetaan sorbettia. Luonnollisesti käytetään myös marjoja, mustikkaa, puolukkaa, hillaa, pihlajanmarjaa, sekä sieniä ja villiyrttejä.
Raaka-aineita ammennetaan ravintolan takaovelta alkaen ja yli Lapin aina Jäämereltä saakka. “Tämän ravintolan kuuluu sijaita Inarissa, muualla se ei olisi samanlainen,” sanoo keittiömestari Heikki Nikula.
Salin puolella on TV-ruutu, josta voi seurata kalojen elämää veden alla Juutuanjoessa. Myös revontulia voi seurata ravintolan ikkunoista.
Alethinophidia

| Alethinophidia |
| --- | --- |
 Koralliluikertaja (Anilius scytale)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Osalahko::  Alethinophidia  Nopcsa, 1923
Katso myös
   Alethinophidia Wikispeciesissä   Alethinophidia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alethinophidia on käärmeiden osalahko, joka sisältää kaikki käärmeet, jotka eivät kuulu sokkokäärmeisiin (Scolecophidia).
Luokittelu

Alethinophidia voidaan jakaa kahteen kehityslinjaan, jotka erkanivat toisistaan luultavasti noin 100 miljoonaa vuotta sitten, kun läntinen Gondwana hajosi kahtia. Etelä-Amerikkaan jääneistä käärmeistä kehittyi pieni ryhmä nimeltä Amerophidia, jota edelleen tavataan vain latinalaisesta Amerikasta. Paljon suurempi ryhmä on Afrophidia, jonka alkukoti on Afrikassa, mutta jota nykyään tavataan ympäri maailman. Afrophidia jakautuu edelleen uuskäärmeisiin (Caenophidia) ja vanhakäärmeisiin (Henophidia). Jako Amerophidiaan ja Afrophidiaan on syntynyt vasta 2000-luvun geenitutkimuksien myötä, mutta jako uus- ja vanhakäärmeisiin on vanhempi. Ennen geenitutkimuksia Amerophidia-lajit luettiin osaksi vanhakäärmeitä, mutta nykyään tiedetään, etteivät ne ole sukua toisilleen.
Osalahko: Alethinophidia
Kladi: Afrophidia
Kladi: Uuskäärmeet (Caenophidia)
Kladi: Vanhakäärmeet (Henophidia)
Kladi: Amerophidia
Heimo: Aniliidae
Heimo: Esitarhakäärmeet (Tropidophiidae)
Aletit

| Aletit |
| --- | --- |
 Zombanaletti (Chamaetylas choloensis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Siepot Muscicapidae
Suku::  Aletit Chamaetylas  Heine, 1860
Katso myös
   Aletit Wikispeciesissä   Aletit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aletit (Chamaetylas) on sieppojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Ferninand Heine kuvasi suvun vuonna 1860.
Lajit

Alettien sukuun kuuluu seuraavat 4 lajia:
Kongonaletti (Chamaetylas poliophrys)
Isoaletti (Chamaetylas fuelleborni)
Vaaleakulma-aletti (Chamaetylas poliocephala)
Zombanaletti (Chamaetylas choloensis)
Tumalima

Tumalima on tumassa tumakotelon sisäpuolella olevaa protoplasmaa. Tumalima on hyvin tahmeaa ja koostuu vedestä, liuenneista ioneista ja muista molekyyleistä. Tumalimalla on säikeinen perusverkko, ja siinä on runsaasti proteiineja. Tumaliman väylissä lähetti-RNAta kulkee tuman sisäosista sen pintaan. Tumalimassa tapahtuu transkriptio eli RNA:n valmistus, jossa avustavat tumaliman entsyymit. Tumalimassa on myös muita geenisääntelyyn osallistuvia proteiineja eli transkriptiotekijöitä sekä DNA:n kahdentumiseen eli replikaatioon tarvittava koneisto.
Tuman perusaine

Tuman perusaine eli tumamatriksi on tumalimassa sijaitseva rakenne tai kehys, jonka avulla tumassa sijaitsevat geenit ja proteiinit pystyvät järjestelmällisesti sijoittumaan johonkin tiettyyn paikkaan tumaa. Sen ansiosta tumassa on esimerkiksi tiettyjä paikkoja, joissa tapahtuu transkriptiota tai kulkuväyliä, joita mRNA käyttää siirtyäkseen tuman pintaan. Tuman perusaine koostuu säikeisestä perusverkosta ja kromatiiniin kuulumattomista jyväsistä eli proteiineista, jotka eivät ole kytkeytyneet DNA:han. Tuman perusaineeseen on liittynyt noin 10 % tuman kaikista proteiineista ja 30 % tuman kaikesta RNA:sta.
Osa jyväsistä toimii transkriptiotekijöinä, jotka joko etsivät RNA-polymeraasin kanssa oikean transkription aloituskohdan DNA:sta tai aloittavat transkription. Sen sijaan, että transkriptiotekijät liikkuisivat tumalimassa vapaasti, tuman perusaine pitää ne järjestelmällisemmin yhdessä. Sen läheisyydessä sijaitsee myös eräs DNA:n kahdentumisessa käytettävä kemiallinen koneisto, ja DNA:n kahdentumisessa syntyvät replikonit kiinnittyvät perusaineeseen.
Alppila

| Alppila> Alphyddan |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Alppila korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Keskinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  122
Pinta-ala:  0,61 km² 
Väkiluku:  4 478 (31.12.2020)
Väestötiheys:  7 341 as./km²
Osa-alueet:  on itse osa Alppiharjun kaupunginosaa ja peruspiiriä
Postinumero(t):  00510, 00520
Lähialueet:  Harju, Linjat, Taka-Töölö, Keski-Pasila, Itä-Pasila, Vallila
Alppilan raitiovaunu- ja bussipysäkki; näkymä Viipurinkadulta. Pysäkin nimi on nykyään Linnanmäki (pohjoinen).
Linnanmäen Alppilan puoleinen sisäänkäynti
Kirstinkuja puutaloineen Porvoonkadulta nähtynä.
Alppila (ruots. Alphyddan) on Helsingin keskikaupungin pohjoispuolella, Kallion ja Pasilan välissä sijaitseva osa-alue. Alppila muodostaa yhdessä Harjun kanssa Alppiharjun kaupunginosan ja peruspiirin.
Alppilan asukasluku oli vuoden 2020 lopussa 4 478, ja työpaikkoja alue tarjosi vuoden 2017 lopussa 1 439 ihmiselle. Alueen pinta-ala on 61 hehtaaria, josta merkittävä osa on puistoa.
Alppilan maamerkkejä ovat muun muassa Linnanmäen huvipuisto ja Kulttuuritalo.
Sijainti

Alppilaa rajaavat Aleksis Kiven katu koillisessa, Sturenkatu kaakossa, Helsinginkatu etelässä sekä rautatie ja sen länsipuolinen Vauhtitie lännessä. Sen naapurialueita ovat etelänpuoleinen Linjat (kuuluu Kallioon), lännen Taka-Töölö, luoteen Keski-Pasila ja Itä-Pasila (kuuluvat Pasilaan), koillisen Vallila sekä kaakon Harju.
Matkaa Alppilaan Helsingin keskustasta on n. 2,5 km, minkä voi taittaa esimerkiksi bussilla ja raitiovaunulla; raitiovaunulinjat 3 ja 9 kulkevat kaupunginosan läpi. Busseista Alppilan kautta kulkee joitakin Helsingin sisäisiä linjoja. Alppilasta on Pasilan asemalle vajaan kilometrin matka.
Alppilan nimestä

Alppilan puistoalue kuului niihin vuokra-alueisiin, jotka 1840-luvulla kaupungin toimesta muodostettiin Pitkänsillan pohjoispuolelle rautatielinjan ja meren väliselle alueelle. Mäkisen maaston vuoksi alueen nimeksi merkittiin Alpen, suomenkielisenä vastineena Alppi. Nimi Alphyddan tuli käyttöön siellä vuonna 1870 avatun ravintola Alphyddanin nimenä, ja sen suomennoksena alettiin käyttää Alppilaa, joka vuonna 1909 vahvistettiin koko puistoalueen nimeksi. Vuonna 1959 Alppilasta tuli Alppiharjun kaupunginosan osa-alue.
Nähtävyydet

Alppilassa sijaitsevat niin Suomen kävijämäärältään suosituin huvipuisto, Linnanmäki, kuin yhtenä Alvar Aallon päätöistä pidetty Kulttuuritalo, joka toimii esimerkiksi konserttipaikkana. Vuonna 1909 valmistuneet, A. Nybergin suunnittelemat ja alun perin kaupungin työntekijöille rakennetut puutalot Kirstinkujalla suojeltiin 1986 asemakaavan muutoksella. Yhdessä neljästä talosta on Työväenasuntomuseo, jossa esitellään työväestön asumista 1910-luvulta vuoteen 1985. Museo on avoinna muutamana päivänä kesäisin.
Linnanmäen ja radan väliin jää Alppipuisto, joka on osa 1800-luvulla rakennettua, 1860-luvulla radan halkaisemaa virkistysaluetta. Alppipuiston viihtyisyyttä ja omaleimaisuutta lisäävät lammikot ja puistoa rajaava kallio. Puiston pohjoisosassa on koira-aitaus.
Linnanmäen kupeessa sijaitsee myös Lenininpuisto, joka perustettiin 1961-1962 pidettyä puutarhanäyttelyä varten karulle, lähes puuttomalle maaperälle. Pieneen puistoon on istutettu lähinnä pensaita sekä matalia puita ja sen läpi virtaa kesäisin puro.
Palveluja Alppilassa

Eläintarhan koulu
Åshöjdens grundskola
Alppilan yläaste
Alppilan lukio
Alppilan kirkko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alppila Wikimedia Commonsissa
Aleksi Riikonen

Aleksanteri (Aleksi) Riikonen (22. joulukuuta 1937 Tihkovitsa, Hatsina, Inkeri – 17. maaliskuuta 2006 Outokumpu) oli neuvostoliittolainen Suomeen muuttanut harmonikkataiteilija, säveltäjä, sanoittaja ja musiikinopettaja.
Riikosen isä oli suomensukuinen veturinkuljettaja Herman Riikonen. Hän kävi Petroskoissa musiikkiopiston 1953–1957 pääsoittimenaan konsertti eli melodiabassoharmonikka. Hän perusti Petroskoihin Karelia-trion ja esiintyi sen kanssa. Vuodesta 1959 alkaen Riikonen oli kansankuoron taiteellisena johtajana kiertäen kuoron kanssa ympäri Neuvostoliittoa. Vuosina 1964–1968 Riikonen suoritti Gorkin kuusivuotisen konservatorion.
Riikonen asui sitten perheineen Petroskoissa toimien musiikinopettajana ja kansantaidekeskuksen säestäjänä. 1980-luvulla hän oli Petroskoin suomenkielisen kansanteatterin sekä Petroskoin filharmonikkojen palveluksessa soittaen, säveltäen ja sovittaen musiikkia.
Riikonen muutti vaimonsa Lempin kanssa Suomeen 1991. Hän toimi musiikinopettajana Ilmajoella 1991–1993, Laihialla 1993–1996 ja Ivalossa 1996–1997. Riikosen sävellyksiä on julkaistu Suomessa äänitteinä ja niitä on myös esitetty konserteissa. Hän esiintyi myös itse eri tilaisuuksissa.
Aleksi Riikonen oli naimisissa Ljubov (Lempi) Semjonovna Aljushkinan (1938–2007) kanssa. Lempi Riikonen toimi Petroskoin suomenkielisen kansanteatterin sekä Petroskoin filharmonikkojen apulaisjohtajana.
Aiheesta muualla

Aleksi Riikonen, harmonikkataiteilija YouTubessa
Tiilentekijän merkki

Avainta esittävä tiilentekijän merkki Turun tuomiokirkon seinässä 1400-luvun lopulta.
Tiilentekijän merkit ovat keskiajalla käytettyjä, terävällä esineellä tiileen ennen polttoa piirrettyä puumerkkejä. Tiilentekijän merkit eroavat antiikin aikana ja uudella ajalla käytetyistä tiilileimoista sillä, että ne on piirretty vapaalla kädellä. Tiilentekijöiden merkit olivat käytössä etenkin myöhäiskeskiajalla 1400-luvulla Itämeren ympäristössä.
Merkit ovat yksinkertaisia symboleita, jotka esittävät esineitä, geometrisiä kuvioita, "varsinaisia" puumerkkejä tai harvoin kirjaimia. Ainakin osa merkeistä saattaa juontua katolisten pyhimysten attribuuteista eli tunnuksista. Merkkejä on käytetty mahdollisesti samanaikaisten kivenhakkaajien merkkien tapaan tiilentekijöiden urakkapalkan laskemisen apuna, mutta merkit ovat luultavasti olleet myös tiilentekijöiden tapa signeerata työnsä.
Suomessa merkattuja tiiliä löytyy linnoista ja Lounais-Suomen keskiaikaisista kivikirkoista, kuten Turun tuomiokirkosta sekä Maarian, Pyhän Katariinan (Turku), Ruskon, Liedon, Taivassalon, Sauvon, Kemiön, Pohjan ja Karjaan kirkoista.
Tilkanen

Karinaisten kylät vuonna 1927:
1. Tilkanen, 2. Mäenpää, 3. Närppi, 4. Suutarla, 5. Karinainen, 6. Kiukainen, 7. Kyrö, 8. Rahkion jakokunta. Vaaleankeltaiset kunnan ulkopuolisten kylien alueita.
Tilkanen on kylä Karinaisissa Pöytyällä Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee yhdystien 2250 varressa Tarvasjoen rannassa ja on entisen Karinaisten kunnan eteläisin kylä naapurikunnan Tarvasjoen rajalla.
Amstel

| Amstel |
| --- | --- |

Alkulähde:  Bullewijk
Laskupaikka:  Amsterdam
Maat:  Alankomaat
Pituus:  12 km
Amstel (johdettu Aeme stellestä) on joki Alankomaissa, jonka suistoon maan pääkaupunki, Amsterdam on rakennettu ja josta kaupunki on saanut myös nimensä.
Joki ja sen yli kulkevat sillat ovat Amsterdamin matkailunähtävyyksiä. Blauwbrug eli Sininen silta on rakennettu tiilistä ja hiekkakivestä vuonna 1884 samalla paikalla aikaisemmin seisseen puisen, siniseksi maalatun sillan tilalle. Magere Brug eli Kapea silta vuodelta 1691 oli niin kapea että kaksi jalankulkijaa ei mahtunut ohittamaan toisiaan. Siltaa on uusittu vuosina  1871, 1934 ja 1969.
Amstel taiteessa

Artisteja, jotka ovat valinneet Amstelin teoksensa aiheeksi:
Aert van der Neer – (1603–1677)
Willem Witsen – (1860–1923)
Georg H. Breitner – (1857–1923)
Piet Mondrian – (1872–1944)
Hendrik Jan Wolter – (1873–1952)
Frans Koppelaar – (1943– )
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amstel Wikimedia Commonsissa
Amstel yöllä, Frans Koppelaarin öljymaalaus
Tilkanen (täsmennyssivu)

Tilkanen voi tarkoittaa seuraavia:
Tilkanen, kylä Karinaisissa Pöytyällä
Tilkanen, suomenkielinen sukunimi. Tunnettuja nimenkantajia ovat:
Elsa Tilkanen (o.s. Saarelainen, 1896–2006), eläessään vanhin suomalainen
Lauri Tilkanen, suomalainen näyttelijä
Vilho Tilkanen (1885–1945), suomalainen kilpapyöräilijä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tilkanen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Alfa Romeo AR8

| Alfa Romeo AR8 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Alfa Romeo
Valmistusvuodet:  1978–1989
Korimalli:  pakettiauto pikkubussi lava-auto
Teknisesti samankaltaisia:  Iveco Daily I
Moottori, voimansiirto ja alusta
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  2,4 l
Polttoaine:  diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali
Alfa Romeo AR8 on Alfa Romeon vuosina 1978–1989 valmistama pakettiautomalli, joka oli käytännössä uudelleennimetty Iveco/Fiat Daily.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alfa Romeo AR8 Wikimedia Commonsissa
Alfa Romeon (Alfa Romeo Automobiles S.p.A.) automallit
| --- | --- |
Nykyiset mallit:  Giulia · Stelvio · Tonale
Entiset mallit (esittelyvuoden mukaan):  1910–1919: 24 HP · 40–60HP 1920–1945: 20–30HP · 6C · 8C · G1/G2 · RL · RM 1945–1959: 1900 · 2000 · Giulietta · Gran Sport Quattroruote 1960–1969: 1750/2000 · 2600 · Giulia · Spider · Montreal · 105/115-sarja · GTA · 33 Stradale 1970–1979: 2300 · Alfa 6 · Alfasud · Alfetta · Alfetta GTV · Giulietta (1977) · Sprint  1980–1989: 164 · 33 · 75 · 90 · Arna · SZ/RZ 1990–1999: 145/146 · 155 · 156 ·  166 ·  GTV · Spider (1994) 2000–2009: 147 · GT · 159 · MiTo · Brera · Spider (2006) · 8C Competizione  2010–: Giulietta ·  4C
Tulevat mallit:  Junior
Konseptimallit:  33.2 ·  2000 Sportiva ·  BAT 5/7/9 ·  Bella ·  Caimano ·  Canguro ·  Capsula ·  Carabo ·  Centauri ·  Cuneo ·  Dardo ·  Delfino ·  Diva ·  Disco Volante ·  Giulietta Bertone Spider ·  Iguana ·  Kamal ·  Monoposto ·  Navajo ·  Nuvola ·  Progetto Cinque ·  Protéo ·  Scarabeo ·  Scighera ·  Sportut ·  Visconti ·  Vivace ·  Vola ·  Zeta 6
Hyötyajoneuvot:  Pakettiautot: Romeo · Romeo 2 · Romeo 3 · A11/F11A12/F12 · AR6 · AR8  Kuorma-autot: 430 · 500 · 800 · 900 · 950 · Mille (1000) · A19n Linja-autot: 140 A. · 900 A. · 950. · Mille (1000) · 110AF · 140AF · 900
Toni Hellinen

Toni Hellinen (s. 21. syyskuuta 1982 Alavus) on suomalainen meteorologi. Hellinen on opiskellut Helsingin yliopistossa pääaineenaan meteorologia. Hän innostui alasta lukion jälkeen huomatessaan, että häntä kiinnostavat fysiikka, matematiikka, tietotekniikka sekä luonto yhdistyvät meteorologiassa. Hän on toiminut Ylen tv-kanavilla meteorologina vuodesta 2008 lähtien. Valmistuttuaan meteorologiksi hän ajoi vuoden verran Etelä-Pohjanmaalla isänsä maitorekkaa ennen tv-meteorologin uraa.
Tv-meteorologin työn ohessa Hellinen on toiminut myös urheiluselostajana Ylellä. Hän selosti kiipeilyä Tokion kesäolympialaisissa 2020.
Alfa Romeo 90

| Alfa Romeo 90 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Alfa Romeo
Valmistusvuodet:  1984–1987
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  E-segmentti
Muotoilija:  Bertone
Edeltäjä:  Alfa Romeo Alfetta
Seuraaja:  Alfa Romeo 164
Teknisesti samankaltaisia:  Alfa Romeo Alfetta
Tekniset tiedot
Moottori:  R4 V6
Iskutilavuus:  1,8–2,5 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali
Alfa Romeo 90 on Alfa Romeon vuosina 1984–1987 valmistama edustusluokan neliovinen sedan, joka korvasi edeltäneen Alfa Romeo Alfettan. 90-mallin seuraajaksi tuli 164.
Alfa Romeo 90 esiteltiin vuonna 1984 pienemmän Giuliettan ja suuremman Alfa 6 -mallin väliin. Suuri osa tekniikasta oli peräisin edeltäneestä Alfettasta. Bertonen muotoileman korin ilmanvastuskerroin oli 0,37. Bensiinimoottorivalikoimassa olivat aluksi 1,8- (120 hv) ja 2,0-litraiset (128 hv) kaasutinmoottorit, polttoaineen suihkutuksella varustettu 2,0-litrainen (128 hv) sekä 2,0- (132 hv) ja 2,5-litraiset (156 hv) V6-moottorit, jotka molemmat olivat suihkutustyyppisiä. Ainoa dieselmoottori oli turboahdettu 2,4-litrainen (110 hv).
Kaikissa malleissa oli vakiovarusteina muun muassa sähköikkunat edessä ja sähköisesti säädettävät istuimet. Korkeimman varustetason malleissa oli lisäksi sähköikkunat takana, ajotietokone, keskuslukitus, ohjaustehostin ja digitaalimittaristo.
Vuonna 1986 mallisto koki pieniä kosmeettisia ja teknisiä uudistuksia. Etusäleikkö, sisustusmateriaalit ja -värit olivat uudet, samoin kuin istuimet. 90-malliin tuli nyt saataville ABS-jarrujärjestelmä ensimmäisenä Alfa Romeona. Dieselmoottori sai uuden ahtimen ja 2,0-litrainen kaasutinmoottori poistui valikoimasta. Joillekin markkinoille tuli tarjolle katalysaattorilla varustettu versio 2,5-litraisesta V6-moottorista.