stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jaakko
Nimen muita käyttöyhteyksiä

Laiskajaakko, laiska henkilö (alkujaan Jakob De la Gardiesta käytetty pilkkanimi)
sarvijaakko, kovakuoriainen
Jaakko, perunalajike
Jaakko kulta (ransk. Frère Jacques), tunnettu lastenlaulu
Jaakon kylmä kivi.
Muhammad Mursi

| Muhammad Mursi |
| --- | --- |
 Muhammad Mursin virallinen muotokuva vuodelta 2012.
Egyptin 5. presidentti
 30. kesäkuuta 2012 – 3. heinäkuuta 2013  
Edeltäjä:  Muhammad Hussein Tantawi
Seuraaja:  Adli Mansur
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. elokuuta 1951 El-Adwah, Egypti
Kuollut: 17. kesäkuuta 2019 (67 vuotta) Kairo, Egypti
Tiedot
Puolue:  vapaus- ja oikeuspuolue Muslimiveljeskunta
Uskonto:  sunnalaisuus
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.morsi.info
Muhammad Muhammad Mursi Isa al-Ayyat (arab. محمد محمد مرسى عيسى العياط‎, Muḥammad Muḥammad Mursī ‘Īsā al-‘Ayyāṭ,  20. elokuuta 1951 – 17. kesäkuuta 2019) oli Egyptin presidentti, joka kuului Muslimiveljeskuntaan. Hän nousi presidentiksi vuoden 2011 vallankumouksen jälkeen järjestetyissä presidentinvaaleissa. Hän oli Muslimiveljeskunnan poliittisen siiven vapaus- ja oikeuspuolueen ehdokkaana. Mursi oli presidenttinä vain hieman yli vuoden, kun armeija syrjäytti hänet heinäkuun 2013 vallankaappauksessa.
Nuoruus ja opiskelu

Mursin isä oli talonpoika. Mursi syntyi Niilin suiston kylässä Egyptin pohjoisosassa Al-Šarqiyyan kuvernoraatissa. Hän opiskeli Kairon yliopistossa tekniikkaa ja valmistui tekniikan tohtoriksi Etelä-Kalifornian yliopistosta vuonna 1982. Hän palasi opintojensa jälkeen Yhdysvalloista Egyptiin vuonna 1985. Kaksi hänen viidestä lapsestaan on syntynyt Kaliforniassa, joten heillä on Yhdysvaltojen kansalaisuus.
Poliittinen ura > Nousu muslimiveljeskunnassa

Mursi liittyi opiskeluaikanaan Yhdysvalloissa vuonna 1979 Muslimiveljeskuntaan. Hän nousi nopeasti sen arvoasteikossa, ja hänestä tuli sen voimakkaan johtoryhmän jäsen 1995. Mursi valittiin vuonna 2000 Egyptin parlamenttiin. Hän oli virallisesti puolueeton, sillä Muslimiveljeskunnalta oli kielletty pääsy parlamenttiin. Mursi menetti paikkansa vuoden 2005 vaaleissa, joiden hän väitti olleen vilpilliset. Kansanedustajana Mursi sai jonkin verran huomiota hyvänä puhujana.
Mursi joutui vuonna 2006 vankilaan seitsemäksi kuukaudeksi osallistuttuaan mielenosoitukseen, joka tuki oikeuslaitoksen itsenäisyyttä vaativia tuomareita. Hän oli myös lyhyesti vangittuna vuoden Egyptin presidentin Hosni Mubarakin kaataneen vallankumouksen aikana. Mubarakin kaaduttua Muslimiveljeskunta perusti poliittiseksi siivekseen vapaus- ja oikeuspuolueen.
Poliittinen ura > Presidenttiaika

Vapaus- ja oikeuspuolue valitsi vuoden 2012 presidentinvaaleihin ehdokkaakseen Khairat el-Shaterin, joka joutui kuitenkin luopumaan ehdokkuudestaan teknisen syyn takia. Vapaus- ja oikeuspuolueen puheenjohtajana toiminut Mursi valittiin hänen tilalleen. Hän sai vaalien toisella kierroksella 51,73 prosenttia äänistä ja voitti niukasti entisen pääministerin Ahmad Shafiqin. Mursi astui presidentin virkaan kesäkuun 2012 lopussa.
Mursi lupasi astuttuaan valtaan johtavansa maata ”kaikille egyptiläisille”. Hänen toimintatapojaan alettiin kuitenkin pian vastustaa. Hänen vastustajansa syyttivät häntä siitä, että hän oli antamassa kaiken vallan islamisteille ja erityisesti Muslimiveljeskunnalle. Lisäksi kriitikot sanoivat, että Mursi ei ollut osannut hoitaa Egyptin taloutta eikä hän ollut pystynyt parantamaan yhteiskunnallista tasa-arvoa.
Mursin vastustus alkoi kasvaa marraskuussa 2012, kun hän yritti saada uuden perustuslain voimaan. Egyptin oppositio vastusti perustuslakia, koska se ei sen mukaan takaa riittäviä ihmisoikeuksia eikä naisten ja uskonnollisten vähemmistöjen oikeuksia. Perustuslaki vahvistettiin joulukuun lopulla kahden päivän aikana järjestetyn kansanäänestyksen jälkeen. Mursi toivoi itse sen tuovan maahan vakautta.
Armeijan komentaja Abdel Fattah al-Sisi varoitti 29. tammikuuta 2013, että poliittinen kriisi voi johtaa valtion kaatumiseen. Mursin vastustajat perustivat huhtikuun lopulla Tamarod-nimisen liikkeen, joka järjesti suurmielenosoitukset Mursin valtaanastumisen vuosipäivänä. Egyptin kaduilla protesteihin osallistui 30. heinäkuuta miljoonia ihmisiä.
Poliittinen ura > Syrjäyttäminen ja oikeudenkäynnit

Armeija syrjäytti Mursin vallasta 3. heinäkuuta 2013. Väliaikaisesti valtaan tuli Egyptin perustuslakituomioistuimen puheenjohtaja Adli Mansur. Vallankaappauksen jälkeen Mursi vangittiin syytettynä oppositioaktivistien murhiin yllyttämisestä presidenttinä sekä vankilapakojen järjestämisestä ja poliisien murhista vuoden 2011 kansannousun aikaan.
21. huhtikuuta 2015 egyptiläinen tuomioistuin tuomitsi Mursin 20 vuoden vankeusrangaistukseen mielenosoittajien pidätysten ja kidutusten määräämisestä. Kovemmista syytteistä mielenosoittajien tappamisesta luovuttiin aiemmin. Mursi sai 16. toukokuuta kuolemantuomion vuoden 2011 massavankilapakoon liittyvistä asioista. Mursin lisäksi tapahtumista tuomittiin kuolemaan 105 muuta Muslimiveljeskunnan jäsentä. Euroopan unioni arvosteli kuolemantuomioita kansainvälisen oikeuden Egyptille antamien velvoitteiden vastaisina. Marraskuussa 2016 kuolemantuomio peruttiin, ja tuomioistuin määräsi, että tapauksesta on järjestettävä uusi oikeudenkäynti.
Mursi sai kesäkuussa 2016 elinkautisen vankeustuomion laittoman järjestön johtamisesta ja 15 vuoden tuomion valtion turvallisuuteen liittyvien asiakirjojen varastamisesta.
Kuolema

Mursi sai sairauskohtauksen 17. kesäkuuta 2019 vakoiluoikeudenkäynnin aikana ja sairaalassa myöhemmin hänen todettiin kuolleen sydänkohtaukseen. Mursi oli pitämässä puolustuspuhettaan vakoiluoikeudenkäynnissä, ja läsnäolijoiden mukaan hän oli erittäin kiihtynyt. Puheen kestettyä noin 20 minuuttia Mursi vaipui tajuttomana maahan. Egyptin syyttäjäviraston mukaan Mursi oli ollut syöpähoidossa, eikä hänelle tehty ruumiinavaus paljastanut mitään tuoreita vammoja. Mursi oli virunut vankilassa miltei kuusi vuotta ja tänä aikana hän oli saanut tavata perheensä jäseniä vain kolme kertaa. Asianajajien tai Mursin omien lääkärien käyntejä vankilassa ei ollut sallittu lainkaan. Mursin omaiset ja ihmisoikeusjärjestöt eivät ole pitäneet virallista selvitystä uskottavana, vaan uskovat huonojen vankilaolojen vähä vähältä raunioittaneen Mursin terveyden ja vaativat puolueetonta ja läpinäkyvää tutkimusta asiasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muhammad Mursi Wikimedia Commonsissa
| n k  Egyptin presidentit |
| --- | --- | --- |
| Egyptin tasavalta (1953–1958) |  Muhammad Nagib (1953–1954)  Gamal Abdel Nasser (1954–1958)  |  |
| Yhdistynyt arabitasavalta (1958–1961) |  Gamal Abdel Nasser (1958–1961)  |  |
| Egyptin arabitasavalta (1961–) |  Gamal Abdel Nasser (1961–1970)  Anwar Sadat (1970–1981)  Hosni Mubarak (1981–2011)  Mohammed Mursi (2012–2013)  Adli Mansur (2013–2014)  Abdel Fattah al-Sisi (2014–)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Alankomaat  Puola
Barbara Honigmann

Barbara Honigmann vuonna 2022.
Barbara Honigmann (12. helmikuuta 1949 Berliini) on saksalainen kirjailija ja kuvataiteilija, joka asuu Ranskassa Strasbourgissa.
Elämä

Barbara Honigmann syntyi 12. helmikuuta 1949 Itä-Saksassa Berliinissä. Hänen saksalainen isänsä Georg Honigmann (1903-1984) oli toimittaja ja hänen Wienissä syntynyt unkarilaistaustainen äitinsä Alice ’Litzi’ (o.s. Kohlmann, 1910-1991) toimi elokuvien jälkiäänityksen ohjaajana. Honigman kasvoi perheessä, joka tiedosti juutalaisuutensa, mutta ei harjoittanut uskontoa. Vanhemmat olivat eronneet kommunistisen puolueen kehotuksesta juutalaisesta seurakunnasta. He olivat sosialisteja, mutta sydämeltään sivistysporvareita.
Honigmannin vanhemmat tapasivat Isossabritanniassa maanpaossa ja muttivat ideologisista syistä 1947 Itä-Saksaan. Pari erosi 1954.  Honigmann asui vuorotellen isänsä ja äitinsä kanssa. Isä meni eron jälkeen naimisiin näyttelijä Gisela Mayn. kanssa.
Honigmann opiskeli teatteritiedettä 1967-1972 Humboldt-yliopistossa Berliinissä.  Hän työskenteli 1972-1975 dramaturgina ja ohjaajana Berliner Volksbühnessä ja Deutsches Theaterissa. Honigmann rakasti teatteria, sillä hän vietti lapsena paljon aikaa siellä, mutta huomasi pian, ettei se ollut hänelle sopiva työpaikka. 1975 lähtien Honigmann toimi vapaana kirjailijana. Kirjoittamisen aloittaminen oli Honigmanille emansipaatio teatterista, mutta juuri teatterin kautta hän löysi kirjoittamisen. Hän kirjoitti ensin näytelmiä. Honigmannin ensimmäinen teos oli Grimmin satuun perustuva satunäytelmä Das springende singende Löweneckerchen. Näytelmä menestyi, mutta Honigmannin tulevat näytelmät eivät pärjänneet enää yhtä hyvin, eikä Honigmann nähnyt tulevaisuutta kirjailijana Itä-Saksassa.
Honigmann meni 1981 naimisiin historioitsija Peter Honigmannin (o.s. Oberman) kanssa juutalaisessa seremoniassa. Heillä on kaksi poikaa, Johannes (synt. 1976) ja Ruben (synt. 1983). Honigmannin mies toimi Juutalaisen historian pääarkiston johtajana Heidelbergissä.
Honigmann kuului DDR:ssä taiteilijapiireihin, jotka eivät enää kannattaneet maan sosialistista ideologiaa.  Wolf Biermannin lähdön jälkeen ilmapiiri kiristyi. Tästä seurasi taiteilijoiden joukkolähtö. Myös Honigmann sai luvan poistua maasta ja muutti perheineen 1984 Strasbourgiin. Strasbourg valikoitui uudeksi kodiksi, koska Honigmann halusi muuttaa jonnekin, missä juutalainen elämä olisi mahdollista. Honigmann oli kuullut paljon hyvää Strasbourgin juutalaisesta yhteisöstä ja lukuisista mahdollisuuksista opiskella siellä uskontoa. Strasbourgissa Honigmann vaihtoi näytelmät kaunokirjallisuuteen. Hänen esikoisromaaninsa Romaani lapsesta ilmestyi 1986.
Honigmann on saanut teoksistaan lukuisia palkintoja, kuten Kleist-palkinto vuonna 2000 ja Koret Jewish Book Award 2004.  Honigmannin viimeisin romaani Georg voitti Bremenin kirjallisuuspalkinnon 2020.
Honigmann on saanut myös arvostusta kuvataiteilijana. Hänen maalauksiaan on ollut esillä Galleriassa Münchenissä. Myös monet hänen romaaninsa kansikuvat ovat hänen tekemiään. Honigmann aloitti maalaamisen opiskeluaikoinaan. Kuvataide auttoi Honigmannia löytämään sanallisen ilmaisun. Honigmann maalasi ja kirjoitti aiemmin vuorotellen, mutta sittemmin hän on luopunut kuvataiteesta. Honigmann näkee itsensä ennemmin kirjailijana kuin kuvataiteilijana.
Juutalaisuus

Honigmann alkoi 13-14-vuotiaana etsiä itseään ja tutustua juutalaisuuteen. Hän liittyi juutalaiseen seurakuntaan Berliinissä 1976. Honigmann kutsuu suhdettaan juutalaisuuteen kosher lightiksi. Hän juhlii juutalaisia juhlapyhiä, opiskelee uskontoa ja syö kosheriisti., mutta ei koe olevansa erityisien uskonnollinen.
Kirjallisuus

Barbara Honigmann kuuluu 1980-luvulla kirjoittamaan aloittaneeseen saksankielisiin juutalaisiin kirjailijoihin, joita ovat myös Katja Behrens, Maxim Biller, Esther Dischereit ja Rafael Seligmann Saksassa, Ruth Beckermann, Rabinovici, Robert Menasse ja Robert Schindel Itävallassa ja Chaim Noll Israelissa. Näiden kirjailijoiden yhteydessä on puhuttu saksanjuutalaisen kirjallisuuden uudelleensyntymästä. Thomas Nolden nimitti näiden kirjailijoiden teoksia, jotka ovat juutalaisvainosta selvinneiden jälkeläisiä, nuoreksi juutalaiseksi kirjallisuudeksi.
Honigmannin teokset voidaan nähdä fiktionaalisena autobiografioina. Teokset sekoittavat todellisuutta ja sepitettyä. Teosten kertoja muistuttaa kirjoittajaansa. Kirjat vaikuttavat yksinkertaisilta, mutta Honig on koonnut teoksensa tietoisesti harkiten. 
Teokset käsittelevät juutalaisten ja saksalaisten haurasta yhteiselämää, joka yleensä johtaa suhteen kaatumiseen. Honig käsittelee teoksissaan myös suhdettaan omaan juutalaiseen menneisyyteensä ja pyrkii kokoamaan oman perheensä tarinan uudelleen.
Honigmann on kirjoittanut molemmista vanhemmistaan sekä elämästään Ranskassa ja aiemmista vaiheistaan DDR:ssä. Kirja Ein Kapitel aus meinem Leben kertoo äidin suhteesta vakooja Kim Philbyyn. Georg on muotokuva isästä.Alles alles Liebe kuvaa Honigmannin aikaa teatterissa.
Kirjoituksissaam Honigmann ottaa etäisyyttä todelliseen poliittiseen Saksaan mutta kirjoittaa osana saksan kielistä kirjallisuuden traditiota.
Teokset

Romaani lapsesta. (Roman von einem Kinde, 1986). Suomentanut Raija Jänicke. Otava, Helsinki 1989, ISBN 951-109613-3
Eine Liebe aus nichts. Romaani. Rowohlt, Berlin 1991, ISBN 3-87134-004-9, taskukirjajulkaisu: dtv, München 1993, ISBN 3-499-13245-1
Soharas Reise. Romaani. Rowohlt, Berlin 1996, ISBN 3-499-22495-X
Am Sonntag spielt der Rabbi Fußball. Wunderhorn, Heidelberg 1998, ISBN 3-88423-134-0
Damals, dann und danach. Hanser, München 1999, ISBN 3-446-19668-4
Alles, alles Liebe! Romaani. Hanser, München 2000; taskukirjajulkaisu: dtv, München 2003, ISBN 3-423-13135-7
Ein Kapitel aus meinem Leben. Romaani. Hanser, München 2004, ISBN 3-446-20531-4
Das überirdische Licht. Rückkehr nach New York. Hanser, München 2008, ISBN 978-3-446-23085-9
Bilder von A. Romaani. Hanser, München 2011, ISBN 978-3-446-23742-1
Chronik meiner Straße. Romaani. Hanser, München 2015, ISBN 978-3-446-24762-8
Georg. Romaani. Hanser, München 2019, ISBN 978-3-446-26008-5
Teokset > Näytelmät

Das singende springende Löweneckerchen. Berliini 1979, ensiesitys Bühnen der Stadt Zwickau, 23.11.1980, ohjaus: Klaus Thewes.
Der Schneider von Ulm. Henschel, Berliini 1981, ensiesitys 1.4.1982, Saarländischer Rundfunk; ensiesitys Theater am Turmissa, ohjaus: Wolf Vogel. Frankfurt am Main, 22.3.1984.
Don Juan. ohjaus: Wolf Vogel. ensiesitys Theater am Turmissa, Frankfurt am Main, 22.3.1984.
In Memory of Mutti. ohjaus: Leonhard Koppelmann, ensiesitys Südwestrundfunk 2009.
Germaaniset kielet

Germaaniset kielet Euroopassa:

Länsigermaaniset kielet

Pohjanmerengermaaniset

  alasaksa
  englanti
  friisi
  hollanti
  skotti
Mannergermaaninen
  saksa
Pohjoisgermaaniset eli skandinaaviset kielet

Itäskandinaaviset
  ruotsi
  tanska
  norja
Länsiskandinaaviset
  islanti
  fääri
Germaaniset kielet ovat indoeurooppalaiseen kielikuntaan kuuluva kieliryhmä.
Germaanisten kielten yhteinen kantamuoto on germaaninen kantakieli. Sitä puhuivat germaanit luultavasti noin 700-luvulta eaa. alkaen rautakauden Pohjois-Euroopassa, nykyisen pohjoisen Saksan sekä nykyisen Tanskan alueilla. Germaaniset kielet jakautuvat kolmeen eri alaryhmään: itägermaanisiin, länsigermaanisiin ja pohjoisgermaanisiin eli skandinaavisiin kieliin.
Germaanisia kieliä tutkiva kielitieteen ala on germanistiikka eli germaaninen filologia. Tavallisesti siitä erotetaan omiksi aloikseen anglistiikka ja nordistiikka.
Puhujamäärät

Suurimmat germaaniset kielet ovat englanti noin 380 miljoonalla äidinkielisellä puhujallaan ja saksa noin 100 miljoonalla äidinkielisellä puhujallaan. Hollantia puhuu noin 22 miljoonaa henkeä, ja muilla germaanisilla kielillä on kullakin vähemmän kuin 10 miljoonaa äidinkielistä puhujaa.
| Germaanisten kielten puhujien jakauma |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| englanti | englanti |    | 69,5 % | 69,5 % |
| saksa | saksa |    | 19,1 % | 19,1 % |
| hollanti | hollanti |    | 4,6 % | 4,6 % |
| ruotsi | ruotsi |    | 1,8 % | 1,8 % |
| tanska | tanska |    | 1,2 % | 1,2 % |
| alasaksa | alasaksa |    | 1,1 % | 1,1 % |
| afrikaans | afrikaans |    | 1,0 % | 1,0 % |
| norja | norja |    | 1,0 % | 1,0 % |
| muut | muut |    | 0,7 % | 0,7 % |
Itägermaaniset kielet

Itägermaanisia kieliä ovat muun muassa burgundi, gootti, krimin gootti ja vandaali. Nämä kielet ovat kuolleet niitä puhuvien kansojen joko hävittyä tai omaksuttua vuosisatojen saatossa uuden kielen. Ainoastaan gootin kielestä on säilynyt laajasti kieliaineistoa. Itägermaaniset kielet olivat melko kaukana nykyisistä länsigermaanisista kielistä, mutta lähempänä skandinaavisia kieliä.
Pohjoisgermaaniset kielet

Pohjoisgermaanisiin kieliin kuuluvat itäskandinaaviset ruotsi, norja ja tanska sekä länsiskandinaaviset islanti ja fääri sekä jo sammunut norni. Omaksi kielekseen voidaan erottaa myös Pohjois-Ruotsissa puhuttava älvdalska ja jo sammunut muinaisgutniska.
Länsigermaaniset kielet

Länsigermaanisten kielten ryhmään kuuluvat pohjanmerengermaaniset alasaksa, englanti (josta toisinaan erotetaan myös yola), skotti, friisi (jakautuu edelleen länsi-, itä- ja pohjoisfriisiin), hollanti, limburgin kieli ja afrikaans sekä mannergermaaniset saksa ja jiddiš. Lisäksi omiksi kielikseen voidaan erottaa baijerin kieli, kölschin kieli ja luxemburgin kieli. Wymysorys on uhanalainen yläsaksilainen kieli.
Piirteet ja kielihistoria

Pohjoisen pronssikauden kulttuurin levinneisyys noin vuonna 1200 eaa.
Germaaniheimojen levinneisyys vuosina 750 eaa – 1 jaa.
Germaanisten kielten levinneisyys 900-luvulla
Germaanisilla kielillä on joukko yhteisiä piirteitä, joiden avulla ne voidaan erottaa muista indoeurooppalaisista kielistä. Kuuluisin niistä lienee niin sanottu Grimmin laki, joka koskee konsonanttimuutosta.
Germaanit elivät alun perin eteläisessä Skandinaviassa. Indo­eurooppalaisesta kantakielestä erottui vähitellen vuoteen 700 eaa. mennessä kanta­germaaninen kieli. Niistä erkanivat skandinaaviset ja muut germaaniset kielet vuosina 1–1000.lähde? Kieli syntyi yhtenäisen pohjoisen pronssikauden kulttuurin (arviolta 1700 eaa. – 600 eaa.) keskuudessa. 1000-luvulla eaa. ilmasto viileni, ja osa kansasta siirtyi nykyisen Saksan ja Alankomaiden alueille. Näin germaaniheimot saivat alkunsa, ja tästä syystä saksa ja hollanti ovat ruotsia osaavan osittain ymmärrettävissä. Skandinaviaan jääneistä germaaneista polveutuvat Skandinavian nykyiset asukkaat.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Germaaniset kielet Wikimedia Commonsissa
Gemaaniset kielet Ethnologuessa (englanniksi)
| n k Germaaniset kielet |
| --- | --- |
Länsigermaaniset kielet:  afrikaans  alasaksa  englanti  friisi itäfriisi  länsifriisi  pohjoisfriisi  hollanti  jiddiš  limburg  luxemburg  saksa baijeri  elsassi  kölsch  pennsylvaniansaksa  skotti  wymysorys  yola† 
Pohjoisgermaaniset eli skandinaaviset kielet:  fääri  islanti  norja kirjanorja  uusnorja  norni†  ruotsi älvdalska  tanska 
Itägermaaniset kielet:  burgundi†  gootti† Krimin gootti†  vandaali† 
† kuollut kieli
Manchester City FC

Manchester City Football Club on jalkapalloseura Manchesterista, Englannista. Se pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla Valioliigassa.
City on voittanut Mestarien liigan ja Cup-voittajien cupin kerran, Englannin liigan / Valioliigan mestaruuden kymmenen kertaa, FA Cupin seitsemän sekä Liigacupin kahdeksan kertaa. Seuran menestyksekkäimmät ajat ovat toistaiseksi ajoittuneet 1960- ja 1970-lukujen vaihteen molemmin puolin sekä 2010- ja 2020 -luvuilla.
Manchester Cityn omistaa Abu Dhabin emiirin Khalifa bin Zayed al-Nahyanin velipuolen šeikki Mansour bin Zayed al-Nahyanin omistama Abu Dhabi United Group, joka osti sen Thaimaan vallasta syöstyltä entiseltä pääministeriltä Thaksin Shinawatralta syksyllä 2008. Manchester City oli vuonna 2023 Forbesin listauksessa maailman 23. arvokkain urheiluseura 4,99 miljardin dollarin arvolla.
Manchester Cityn suurin kilpailija on samasta kaupungista tuleva Manchester United.
Edustusjoukkue > Lainalla olevat pelaajat

Päivitetty 13. joulukuuta 2024.
| Numero | Pelaaja | Pelipaikka | Joukkue | Päättymispäivä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 78 |  Issa Kaboré | P |  SL Benfica | 30. kesäkuuta 2025 |
| 98 |  Yan Couto | P |  Borussia Dortmund | 30. kesäkuuta 2025 |
| 4 |  Kalvin Phillips | KK |  Ipswich Town | 30. kesäkuuta 2025 |
| 32 |  Máximo Perrone | KK |  Como 1907 | 30. kesäkuuta 2025 |
| – |  Claudio Echeverri | KK |  River Plate | 31. joulukuuta 2024 |
Edustusjoukkue > Käytöstä poistetut numerot

23 Marc-Vivien Foé
Tuolloin Manchester Cityä edustanut Foé kuoli kesken Kamerunin maaottelun 26. kesäkuuta 2003, eikä hänen silloista pelinumeroaan ole käytetty sen jälkeen.
Siirtohistoria > 2020-luku

| Kausi | Ostot | Myynnit | Ostot/Myynnit +- | Arvokkain hankinta | Siirtosumma | Arvokkain myynti | Siirtosumma |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2024–2025 | 25,0M € | 141,0M € | +116,0M € |  Savinho | 25,0M € |  Julián Álvarez | 75,0M € |
| 2023–2024 | 259,6M € | 121,5M € | -138,1M € |  Joško Gvardiol | 90,0M € |  Cole Palmer | 47,0M € |
| 2022–2023 | 155,0M € | 162,17M € | +7,17M € |  Erling Haaland | 60,0M € |  Raheem Sterling | 56,2M € |
| 2021–2022 | 138,9M € | 93,8M € | -45,1M € |  Jack Grealish | 117,5M € |  Ferran Torres | 55,0M € |
| 2020–2021 | 173,4M € | 64,0M € | -109,4M € |  Rúben Dias | 71,6M € |  Leroy Sané | 49,0M € |
| Yht. | 751,9M € | 582,47M € | -169,43M € |  |  |  |  |
Siirtohistoria > 2010-luku

| Kausi | Ostot | Myynnit | Ostot/Myynnit +- | Arvokkain hankinta | Siirtosumma | Arvokkain myynti | Siirtosumma |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019–2020 | 169,82M € | 71,0M € | -98,82M € |  Rodri | 70,0M € |  Danilo | 37,0M € |
| 2018–2019 | 78,59M € | 57,6M € | -20,99M € |  Riyad Mahrez | 67,8M € |  Brahim Díaz | 17,0M € |
| 2017–2018 | 317,5M € | 91,35M € | -226,15M € |  Aymeric Laporte | 65,0M € |  Kelechi Iheanacho | 27,7M € |
| 2016–2017 | 216,25M € | 35,35M € | -180,9M € |  John Stones | 55,6M € |  Stevan Jovetić | 13,5M € |
| 2015–2016 | 208,47M € | 67,44M € | -141,03M € |  Kevin De Bruyne | 76,0M € |  Álvaro Negredo | 28,0M € |
| 2014–2015 | 102,8M € | 30,3M € | -72,5M € |  Eliaquim Mangala | 45,0M € |  Javi García | 16,8M € |
| 2013–2014 | 115,5M € | 11,3M € | -104,2M € |  Fernandinho | 40,0M € |  Carlos Tévez | 9,0M € |
| 2012–2013 | 61,95M € | 44,3M € | -17,65M € |  Javi García | 20,2M € |  Mario Balotelli | 20,0M € |
| 2011–2012 | 91,05M € | 31,2M € | -59,85M € |  Sergio Agüero | 40,0M € |  Jérôme Boateng | 13,5M € |
| 2010–2011 | 183,61M € | 40,15M € | -143,46M € |  Edin Džeko | 37,0M € |  Robinho | 21,0M € |
| Yht. | 1545,54M € | 479,99M € | -1065,55M € |  |  |  |  |
Siirtohistoria > 2000-luku

| Kausi | Ostot | Myynnit | Ostot/Myynnit +- | Arvokkain hankinta | Siirtosumma | Arvokkain myynti | Siirtosumma |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2009–2010 | 147,3M € | 29,2M € | -118,1M € |  Carlos Tévez    Emmanuel Adebayor | 29,0M € |  Daniel Sturridge | 7,25M € |
| 2008–2009 | 157,35M € | 26,5M € | -130,85M € |  Robinho | 43,0M € |  Vedran Ćorluka | 13,75M € |
| 2007–2008 | 77,95M € | 10,56M € | -67,39M € |  Vedran Ćorluka    Rolando Bianchi | 13,0M € |  Joey Barton | 8,6M € |
| 2006–2007 | 6,5M € | 4,2M € | -2,3M € |  Andreas Isaksson | 3,0M € |  David James | 1,7M € |
| 2005–2006 | 12,48M € | 32,5M € | +20,02M € |  Giórgos Samarás | 8,5M € |  Shaun Wright-Phillips | 31,5M € |
| 2004–2005 | 1,5M € | 7,94M € | +6,44M € |  Ben Thatcher | 1,5M € |  Nicolas Anelka | 7,19M € |
| 2003–2004 | 14,26M € | 6,62M € | -7,64M € |  Claudio Reyna    Trevor Sinclair | 3,75M € |  Matías Vuoso | 1,5M € |
| 2002–2003 | 44,45M € | 0,75M € | -43,7M € |  Nicolas Anelka | 15,0M € |  Dickson Etuhu | 0,45M € |
| 2001–2002 | 20,51M € | 6,6M € | -13,91M € |  Jon Macken | 7,5M € |  Mark Kennedy | 3,0M € |
| 2000–2001 | 20,28M € | 1,46M € | -18,82M € |  Paulo Wanchope | 5,6M € |  Lee Peacock | 0,9M € |
| Yht. | 502,58M € | 126,33M € | -376,25M € |  |  |  |  |