stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Opel Insignia
Opel Insignia A (2008–2017) > Vuoden 2013 kasvojenkohotus

Insignian kasvojenkohotuksen läpikäynyt malli esiteltiin kesällä 2013. Etusäleiköstä tuli aiempaa suurempi ja siinä oli enemmän kromikoristeita. Kojelaudan keskikonsolia uudistettiin ja siihen tuli IntelliLink-käyttöjärjestelmällä toimiva kahdeksan tuuman kosketusnäyttö. Alustaan tehtiin parannuksia iskunvaimennukseen, ohjaukseen ja kallistuksenvakauteen. Moottorivalikoimaa uudistettiin 2,0-litraisella CDTI BiTurbo (190 hv) -dieselmoottorilla sekä suorasuihkutteisilla 1,6- (170 hv) ja 2,0-litraisilla (250 hv) SIDI Turbo -bensiinimoottoreilla. Uusia turvavarusteita olivat kuolleen kulman valvonta ja automaattinen hätäjarrutusjärjestelmä.
Kasvojenkohotuksen yhteydessä esiteltiin Insignia Country Tourer, joka on maastokelpoisempi crossover-malli 20 millimetriä korkeammalla alustalla. Se oli saatavana etu- tai nelivetoisena 1,6 litran (170 hv) bensiinimoottorilla tai 2,0-litraisella (170/190 hv) dieselmoottorilla. Vaihteistoksi sai kuusivaihteisen manuaali- tai automaattivaihteiston. Saman luokan kilpailijoita ovat Volkswagen Passat Alltrack, Volvo XC70, Audi A4 Allroad ja Škoda Octavia Scout.
Varustetasoiksi tulivat kasvojenkohotuksen yhteydessä Edition ja Sport.
Editionissa oli aikaisemman lisäksi kaksivyöhykkeinen automaatti-ilmastointi, 17/18 tuuman kevytmetallivanteet (moottorista riippuen), rengaspaineiden valvontajärjestelmä, keinonahkaverhous, IntelliLink-multimediajärjestelmä kahdeksan tuuman kosketusnäytöllä ja sähkötoiminen käsijarru.
Sportissa oli Editionin lisäksi OPC Line -ulkoasupaketti, säädettävä FlexRide-alusta, 18 tuuman kevytmetallivanteet, alumiinipolkimet, mukautuvat AFL-ajovalot, urheiluohjauspyörä ja tummennetut takaikkunat.
Vuosimallin 2016 valikoimassa uutta oli 1,6-litrainen CDTI 120- tai 136-hevosvoimaisena versiona. Valmistaja lupasi moottorin olevan aikaisempaa hiljaisempi ja taloudellisempi.
Opel Insignia B (2017–2022)

| Opel Insignia B |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Opel
Konserni:  General Motors
Valmistusvuodet:  2017–2022
Muut nimet:  Buick Regal Holden Commodore Vauxhall Insignia
Korimalli:  5-ovinen hatchback 5-ovinen farmari
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Opel Insignia A
Teknisesti samankaltaisia:  Buick Envision II Cadillac XT4 Chevrolet Malibu IX
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  GM E2XX
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,5–2,0 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti 8-vaihteinen automaatti 9-vaihteinen automaatti
Toisen sukupolven Opel Insignia esiteltiin Geneven autonäyttelyssä keväällä 2017. Malli on kasvanut edeltäjäänsä verrattuna akseliväliltään 92 millimetriä. Viisiovinen Insignia on nimetty Grand Sportiksi, farmari ensimmäisen sukupolven tavoin Sports Toureriksi. Myös Country Tourer on mallistossa. Australiassa Insignia sai nimen Holden Commodore, ja Pohjois-Amerikassa auton myynti jatkui Buick Regal -nimellä huolimatta Opelin myymisestä Groupe PSA:lle. Sports Tourer on kasvanut edeltäjäänsä verrattuna 73 millimetriä kokonaispituudeltaan ja 92 millimetriä akseliväliltään.
Vuoden 2017 Euro NCAP -kolaritestistä Insignia sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Country Tourerin alusta on 25 millimetriä normaalia korkeampi, lisäksi siinä on koria suojaavia muoviosia ja vahvemmat pohjapanssarit.
Uuden Insignian myötä Opel otti uudelleen käyttöön mallimerkinnän GSi urheilullisissa malleissaan. Insignia GSi:ssä on kaksoisturboahdettu 2,0-litrainen dieselmoottori, jonka teho on 210 hevosvoimaa. Voimansiirtona on kahdeksanportainen automaattivaihteisto. Autossa on 10 millimetriä perusmalleja matalampi FlexRide-alusta, joka mukauttaa iskunvaimentimien ja ohjauksen toimintaa. GSi on saatavana sekä viistoperänä että farmarikorisena.
Brysselin autonäyttelyssä tammikuussa 2020 esiteltiin kevyen kasvojenkohotuksen kokenut Insignia. Suurimmat muutokset kohdistuvat keulaan, jossa ajovaloja ja etusäleikköä on hieman uudistettu. Myös takapuskuria on muotoiltu uudelleen. Uudet LED-matriisivalot ovat aiempaa kehittyneemmät, ja niissä on nyt 84 LED-yksikköä kummassakin ajovalossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Opel Insignia Wikimedia Commonsissa
Opelin automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:  Astra  Crossland  Corsa  Grandland  Insignia  Mokka 
Nykyiset pakettiautot:  Combo  Movano  Vivaro 
Konseptiautot:  Aero GT  Opel Antara GTC  CD  Diesel Rekordwagen  Eco Speedster  Frogster  Frua Diplomat  G90  GT 2  Insignia  Maxx  OPC X-Treme  Snowtrekker  Trixx 
Entiset mallit:  Adam  Admiral  Agila  Ampera  Ampera-e  Antara  Arena  Ascona  Blitz  Calais  Calibra  Campo  Captain  Cascada  Commodore  Darracq  Diplomat  Frontera  Gemini  GT  GT (2007)  Kadett  Kapitän  Karl  Laubfrosch  Lutzmann  Manta  Meriva  Monterey  Monza  Olympia  Omega  Rekord  Senator  Signum  Sintra  Speedster  Tigra  Vectra  Zafira 
Opel Insignia A Sports Tourer
Opel Insignia Edition sisältä.
Opel Insignia OPC
Facelift-mallin Opel Insignia A.
Opel Insignia A Country Tourer
Opel Insignia B Sports Tourer
Opel Insignia B Country Tourer
Opel Insignia GSi
Facelift-mallin Opel Insignia B.
SEAT Toledo

SEAT Toledo on SEATin vuosina 1991–2009 ja 2012–2019 valmistama keskiluokan automalli, joka alun perin korvasi SEAT Málagan. Mallin nimi viittaa espanjalaiseen Toledon kaupunkiin ja maakuntaan.
SEAT Toledo Typ 1L (1991–1999)

| SEAT Toledo Typ 1L |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Espanja
Valmistaja:  SEAT
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  1991–1999
Korimalli:  5-ovinen hatchback
Luokka:  C-segmentti
Muotoilija:  Giorgetto Giugiaro
Edeltäjä:  SEAT Málaga
Seuraaja:  SEAT Toledo (Typ 1M)
Teknisesti samankaltaisia:  Volkswagen Corrado Volkswagen Golf II Volkswagen Jetta II
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volkswagen Group A2
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,6–2,0 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti
SEAT Toledo oli ensimmäinen malli, jonka SEAT suunnitteli kokonaan Volkswagen-konsernin alaisuudessa. Tekniikaltaan auto perustui toisen sukupolven Volkswagen Golfiin, ja se oli merkittävä kehitysaskel verrattuna edeltäneeseen Málagaan, jonka laatu ei kestänyt vertailua. Toledo oli koriltaan sedania muistuttanut viisiovinen hatchback, jonka linjat piirsi Giorgetto Giugiaro. Pituutta autolla oli hieman yli 4,3 metriä, joten saman konsernin malleista se oli Volkswagen Ventoa hieman alle 10 senttimetriä lyhyempi. Toledon vahvuutena oli suuri 550-litrainen tavaratila.
Vuoden 1995 lopulla Toledolle tehtiin pieni kasvojenkohotus, jossa se sai pehmeämmin muotoillut puskurit ja uudenlaisen etusäleikön.
SEAT Toledo Typ 1M (1998–2004)

| SEAT Toledo Typ 1M |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Belgia  Espanja
Valmistaja:  SEAT
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  1998–2004
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  C-segmentti
Muotoilija:  Giorgetto Giugiaro
Edeltäjä:  SEAT Toledo (Typ 1L)
Seuraaja:  SEAT Toledo (Typ 5P)
Teknisesti samankaltaisia:   A4-pohjalevyn mallit * Audi A3 (Typ 8L) Audi TT (Typ 8N)  SEAT León (Typ 1M)  Škoda Octavia (Typ 1U)  Škoda Praktik  Škoda Roomster  Volkswagen Bora  Volkswagen Bora (2007)  Volkswagen C-Trek  Volkswagen Golf IV  Volkswagen Lavida I  Volkswagen New Beetle  
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volkswagen Group A4
Moottori:  R4 V5
Iskutilavuus:  1,6–2,3 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti
Toisen sukupolven Toledo esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 1998. Auto oli nyt korimalliltaan neliovinen sedan, ja sen hatchback-korinen sisarmalli oli SEAT León. Autot perustuivat samalle Volkswagen-konsernin A4-pohjalevylle kuin muun muassa Volkswagen Golf IV, Audi A3 ja Škoda Octavia. Toledon ja Leónin kojelauta oli jopa suoraan A3:sta lainattu.
Bensiinimoottoreina olivat alun perin nelisylinteriset 1,4- (75 hv), 1,6- (100 hv) ja 1,8-litraiset (125 hv) sekä 2,3-litrainen V5 (150 hv). Dieselmoottorina oli 1,9-litrainen TDI (90/110 hv).
Vuonna 2000 valikoimaa täydennettiin 16-venttiilisellä 1,6-litraisella (105 hv) sekä dieselin 150-hevosvoimaisella pumppusuutinversiolla, jonka yhteydessä vaihteisto oli kuusivaihteinen. Seuraavan vuoden uutuus oli turboahdettu 1,8-litrainen (180 hv), jossa oli myös kuusivaihteinen vaihteisto. Samaan aikaan V5-moottorin teho nousi 170 hevosvoimaan.
Vuonna 2003 pumppusuutindieselistä esiteltiin pienitehoisempi 130-hevosvoimainen versio.
SEAT Toledo Typ 5P (2004–2009)

| SEAT Toledo Typ 5P |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Espanja
Valmistaja:  SEAT
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  2004–2009
Korimalli:  5-ovinen hatchback
Luokka:  C-segmentti
Muotoilija:  Walter de’Silva
Edeltäjä:  SEAT Toledo (Typ 1M)
Seuraaja:  SEAT Toledo (Typ NH)
Teknisesti samankaltaisia:   A5-pohjalevyn mallit * Audi A3 (Typ 8P) Audi TT (Typ 8J)  Audi Q3 (Typ 8U)  SEAT Altea  SEAT León (Typ 1P)  Škoda Octavia (Typ 1Z)  Škoda Yeti  Volkswagen Beetle (A5)  Volkswagen Caddy (Typ 2K)  Volkswagen Eos  Volkswagen Golf V  Volkswagen Golf VI  Volkswagen Golf Plus  Volkswagen Jetta V  Volkswagen Jetta VI  Volkswagen Scirocco (2008)  Volkswagen Tiguan I  Volkswagen Touran I  
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volkswagen Group A5
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,4–2,0 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen automaatti 6-vaihteinen kaksoiskytkin
Kolmannen sukupolven Toledo esiteltiin syksyllä 2004 Pariisin autonäyttelyssä. Auto muuttui radikaalisti korimalliltaan sedanista korkeaksi tila-automaiseksi viisioviseksi hatchbackiksi. Muodoiltaan Toledo oli hyvin samankaltainen kuin lyhyempi Altea-malli. Pohjalevynä Toledossa oli Volkswagen-konsernin A5, jolle perustuu myös muun muassa Volkswagen Golf V.
Alkuperäisessä moottorivalikoimassa oli 1,6- (100 hv) ja 2,0-litraiset (150 hv) bensiinimoottorit sekä 1,9- (105 hv) ja 2,0-litraiset (140 hv) TDI-dieselmoottorit. Suurempi bensiinimoottori oli suorasuihkutteinen ja varustettu kuusivaihteisella manuaali- tai automaattivaihteistolla. Kuusivaihteinen manuaalivaihteisto oli myös 2,0-litraisen dieselin yhteydessä, ja lisävarusteena kyseisen moottorin sai myös kuusiportaisella DSG-kaksoiskytkinvaihteistolla.
Loppuvuodesta 2005 esiteltiin turboahdettu 2,0-litrainen TSI (200 hv), jonka kuusivaihteisella manuaali- tai DSG-vaihteistolla varustettuna. Dieselvalikoimaan lisättiin hiukkassuodattimella varustettu 2,0-litrainen (140 hv), joka oli OHC-tyyppinen. Vuoden 2006 alussa joissain maissa tarjolle tuli myös DOHC-versio, jossa tehoa oli 170 hevosvoimaa. Samana keväänä pienimmäksi bensiinimoottoriksi tuli 1,4-litrainen (85 hv).
Alkuvuoden 2007 uutuus oli turboahdettu 1,8-litrainen TSI (160 hv).
SEAT Toledo Typ NH (2012–2019)

| SEAT Toledo Typ NH |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tšekki
Valmistaja:  SEAT
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  2012–2019
Korimalli:  5-ovinen hatchback
Luokka:  C-segmentti
Edeltäjä:  SEAT Toledo (Typ 5P)
Teknisesti samankaltaisia:  Škoda Kamiq Škoda Rapid Volkswagen Jetta Volkswagen Santana (2012)
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volkswagen Group A05+
Moottori:  R3 R4
Iskutilavuus:  1,0–1,6 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 7-vaihteinen kaksoiskytkin
Vuonna 2012 SEAT otti Toledo-mallinimen uudelleen käyttöön uudessa mallissaan, joka oli jälleen perinteisesti muotoiltu sedania muistuttava viisiovinen hatchback. Toledon lähes identtinen sisarmalli on Škoda Rapid, ja molempia autoja valmistettiin Škodan tehtaalla Tšekissä. Škoda Rapidista oli kuitenkin saatavana SEATista poiketen myös pystyperäinen korimalli. Toledon suunnittelussa pyrittiin luomaan suuret sisätilat, ja sen akseliväli onkin 24 millimetriä pidempi kuin Leónissa. Myös auton 550-litrainen tavaratila on luokassaan suuri.
Vuoden 2012 Euro NCAP -kolaritestistä Toledo sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SEAT Toledo Wikimedia Commonsissa
SEATin automallit
| --- | --- |
Nykyiset henkilöautomallit:  Arona  Ateca  Ibiza  León  Tarraco 
Entiset mallit:  124  124 Sport  127  128  131  132  133  600/800  850  1200 Sport  1400  1430  1500  Alhambra  Altea  Arosa  Córdoba  Exeo  Fura  Inca  Málaga  Marbella  Mii  Panda  Ritmo  Ronda  Toledo 
Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.
Sven Kock

Sven Kock vuonna 1988.
Sven Emil Kock (10. marraskuuta 1918 Pietarsaari – 8. heinäkuuta 2015) oli suomalainen taloustieteilijä. Hän oli Svenska handelshögskolanin liikestrategian ja liikkeenhallinnon professori 1974–1982. Hän tutki liikkeenjohtoa sekä motivaatio- ja persoonallisuuskysymyksiä.
Kock väitteli kauppatieteiden tohtoriksi 1965. Kock nimitettiin dosentiksi 1966, ja hän oli alansa ensimmäinen professori. Ennen akateemista uraansa hän työskenteli 1940–1950-luvulla Ahlströmin sosiaalipäällikkönä ja Suomen Kaapelitehdas Oy:n henkilöstöpäällikkönä.
Kockin puoliso oli vuodesta 1944 kirjastonhoitaja Benita Kock o.s. Nyman (1912–2004).
Latgallia

Latvian historialliset alueet, Latgallia violetilla.
Latgallian lippu ja vaakuna
Latgallia (latv. Latgale, latgalliksi Latgola, saks. Lettgallen, puol. Łatgalia, ven. Латгалия, Latgalija) on yksi Latvian historiallisista kulttuurialueista. Se sijaitsee Latvian itäosassa. Latgallia on perinteisesti ollut katolilaista seutua, kun muu Latvia on pääosin luterilaista.
Latgallian suurimmat kaupungit ovat Daugavpils ja Rēzekne, joista jälkimmäistä pidetään Latgallian sydämenä. Alueella asuu paljon venäläisiä ja siellä on historiallinen puolalainen vähemmistö. Latgallia kuuluu Euroopan unionin köyhimpiin alueisiin.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa Latgalessa oli 301 593 asukasta, joista latvialaisia oli 142 998, venäläisiä 115 388, puolalaisia 18 984, valkovenäläisiä 14 413, ukrainalaisia 3 825, liettualaisia 1 540 ja muita 4 445.
Maantiede ja luonto

Latgalliaa sanotaan sinisten järvien maaksi, sillä alueella on tuhansia järviä. Suurimmat niistä ovat Lubāns ja Rāznas. Dridzis on Baltian syvin järvi (63 m). Latgalliassa on myös paljon suoalueita. Maasto on kumpuilevaa ja korkeimmat mäet ovat yli 300 metriä merenpinnan yläpuolella. Rāznan kansallispuisto edustaa alueen järviluontoa ja Luonnonpuisto Daugavas loki sen mutkittelevia jokia.
Historia

Latgalliaa asuttivat ensimmäisenä balttilaiset heimot. Kalparitaristo sai vallan alueella 1270. Vuonna 1559 Liivinmaan sodan jälkeen alue liitettiin Liettuan suuriruhtinaskuntaan ja 1569 siitä tuli Puola-Liettuan osa. Puola-Liettuan osana Latgallia etääntyi kulttuurisesti muista latvialaisista alueista. Tänä aikana suuri osa väestöstä kääntyi katoliseen uskoon. Alueesta tällöin käytettiin nimeä Inflantia.
Vuonna 1772 Puolan ensimmäisen jaon yhteydessä Venäjän keisarikunta valloitti alueen, minkä jälkeen sitä hallittiin Vitsebskistä käsin osana Vitebskin kuvernementtia. Venäjä aloitti puolalaisia vastaan suunnatun venäläistämispolitiikan. Koska latgallit olivat ottaneet paljon vaikutteita puolalaisesta kulttuurista, koskivat nämä toimet myös heitä. Sorto loppui vasta 1904.
Latgallian väkiluku oli 1700-luvun lopulla noin 190 000. Väestön enemmistö oli latvialaisia, mutta idässä asui jonkin verran slaaveja. Alueelle muutti myös liettualaisia ja puolalaisia, joista tuli pysyviä vähemmistöryhmiä. Saksalaiset oli suurin väestöryhmä kaupungeissa.
Venäläistäminen aloitettiin Latgalliassa 1860-luvulla. Latviankielisten painotuotteiden julkaiseminen kiellettiin ja latviankieliset koulut lakkautettiin.
Latgalliaan liitettiin Abrenen eli Pytalovon alue Latvian itsenäistyessä vuonna 1918. Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa Puolan armeija auttoi Latviaa saamaan Latgallian haltuunsa tammikuussa 1920. Toisen maailmansodan loppuvaiheessa Latvia joutui uudelleen Neuvostoliiton haltuun ja Abrenen alueen itäosa siirrettiin osaksi Venäjän sosialistista federatiivista neuvostotasavaltaa. Latvia itsenäistyi uudelleen vuonna 1991 ja Latgallian alue oli vahvasti mukana itsenäisyyteen johtaneessa liikehdinnässä.
Latgallit ja juutalaiset

Vanhin Latgalliassa puhuttu kieli on latgallin kieli, jonka puhujia kutsutaan latgalleiksi. Latgalli on ainoa Baltian kieli, jossa on säilynyt vokaalisointu. Neuvostoaikana kirjallisuuden julkaiseminen latgalliksi kiellettiin. Kielen elvyttäminen on ollut käynnissä suurimittaisena hankkeena vuodesta 2004 alkaen.
Latgallia oli myös jiddišiä puhuvien juutalaisten asuinalue. Länsi-Latviassa juutalaiset puhuivat saksaa tai hepreaa. Valtaosa Latgalen juutalaisista asui Daugavpilsissa. Itsenäisessä Latviassa he saivat täydet kansalaisoikeudet. Latvian juutalaisista noin 70 000 menehtyi natsien juutalaisvainoissa ja juutalaiskulttuuri hävisi alueelta lähes kokonaan. Juutalaisia menehtyi erityisesti Brigadeführer Franz Walter Stahleckerin johtaman Einsatzgruppe A -joukon teloituksissa, tuhoamisleireissä ja Kaiserwaldin eli Mežaparkin keskitysleirissä lähellä Riikaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Latgallia Wikimedia Commonsissa
Hirotaka Takeuchi

Hirotaka Takeuchi
Hirotaka Takeuchi (jap. 竹内弘高, Takeuchi Hirotaka, s. 16. lokakuuta 1946) on  japanilainen kansainvälisen liiketoimintastrategian professori, joka työskentelee Hitotsubashi-yliopistossa.
Takeuchi tunnetaan parhaiten Ikujirō Nonakan kanssa kirjoittamastaan kirjasta The Knowledge-Creating Company: How Japanese Companies Create the Dynamics of Innovation, joka käsittelee organisaatioiden tietämyksenhallintaa ja esittelee siitä japanilaisia hyviä käytäntöjä.
Takeuchi ja Nonaka ovat kehittäneet myös SECI-mallin eli tiedon luomisen prosessimallin uuden tiedon luomiseen organisaatiossa.
Koulutus

Kauppatieteen tohtori (Business Administration), 1977
MBA, Kalifornian yliopisto, Berkeley, 1971
Kalifornian yliopistossa, Berkeleyssa, 1970–1976
International Christian University, Tokio, 1965–1969
Julkaisuja

Takeuchi, Hirotaka & Shimizu, Norihiko & Osono, Emi: Extreme Toyota: Radical Contradictions That Drive Success at the World's Best Manufacturer.  John Wiley & Sons, 2008.  ISBN 0-47-026762-3
Takeuchi, Hirotaka & Nonaka, Ikujiro: Japan, Moving Toward a More Advanced Knowledge Economy: Advanced Knowledge Creating Companies.  Maailmanpankin julkaisuja, 2006.  ISBN 0-82-136674-2
Takeuchi, Hirotaka &: Hitotsubashi on Knowledge Management.  John Wiley & Sons, 2004.  ISBN 0-47-082074-8
Porter, Michael E. & Takeuchi, Hirotaka & Sakakibara, Mariko: Can Japan Compete?  Basic Books, 2000.  ISBN 0-46-505989-9
Takeuchi, Hirotaka & Nonaka, Ikujiro: The Knowledge-Creating Company: How Japanese Companies Create the Dynamics of Innovation.  New York:  Oxford University Press, 1995.  ISBN 0-19-509269-4
Aiheesta muualla

Professori Takeuchi Hitotsubashi-yliopiston sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Japani  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Lars Mikander

Lars Mikander vuonna 1975.
Lars Torstenson Mikander (15. marraskuuta 1917 Loviisa – 11. lokakuuta 1999 Porvoo) oli suomalainen yritysjohtaja, koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hän sai vuorineuvoksen arvonimen 1975 ja tekniikan kunniatohtorin arvon 1978. Hän oli A. Ahlström Oy:n pääjohtaja 1973–1981. Vuodesta 1977 hän Metsäteollisuuden Keskusliiton hallituksen puheenjohtaja. Hänen seuraajansa Ahlströmin johdossa oli Krister Ahlström.
Hyperion (tornitalo)

| Hyperion |
| --- | --- |
 Hyperion kuvattu pohjoispuolelta maaliskuussa 2024.
Tiedot
Sijainti:  Vuosaari, Helsinki
Valmistumisvuosi:  2023
Avajaiset:  kesällä 2023
Käyttötarkoitus:  asuinrakennus
Yritykset
Arkkitehti:  One Architects
Urakoitsija:  Skanska
Kehittäjä:  Union Investment
Omistaja:  Union Investment
Tekniset tiedot
Kerroksia:  24
Kerroskorkeus:  3.2
Korkeus
Antenni:  90.1 m
Kattokorkeus:  88.2 m
Ylin kerros:  81.5 m
 SkyscraperPage.com 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hyperion on 85 metriä korkea tornitalo Helsingin Vuosaaressa. Se valmistui Vuosaaren metroaseman ja kauppakeskus Columbuksen kaakkoispuolelle kesällä 2023. Tornitalossa on 216 vuokra-asuntoa. Asukkaiden käytössä on muun muassa kerhohuone, kattoterassi, pesutupa ja näköalasaunoja.
Hyperionin viereen rakennetaan toinen tornitalo, pilvenpiirtäjäksi laskettava 120-metrinen Atlas, jonka on määrä valmistua vuonna 2024. Tornitaloja on rakennettu samaan aikaan, ja niiden julkisivut noudattavat samaa tyyliä. Julkisivussa on metallinhohtoisen pronssin sävyistä faceal-värjättyä betonia, johon on toteutettu graafista kuviointia.
Ensimmäinen tornitalo Cirrus valmistui metroaseman läheisyyteen vuonna 2005. Kahden uuden tornin on sanottu tasapainottavan alueen profiilia.
Rakentaminen

Hyperionin omistaa saksalainen kiinteistösijoitusyhtiö Union Investment, ja sen urakoitsijana toimi Skanska. Hankkeen kokonaisarvo oli noin 74 miljoonaa euroa, josta Skanskan urakkasopimuksen arvo oli noin 47 miljoonaa.
Hyperion rakennettiin muista tornitaloista poikkeavalla tavalla, sillä se on täysin betonitalo, jonka julkisivu koostuu niin kutsutuista sandwich-elementeistä. Kun elementit nostettiin paikalleen, julkisivu oli heti valmis. Tekniikka on tyypillinen tavallisessa asuintalorakentamisessa, kun taas tornitalot rakennetaan tavallisesti pilaripalkkimenetelmällä, ja niissä on kevyet julkisivurakenteet.
Hyperion saavutti lopullisen korkeutensa marraskuussa 2022.
Asunnot

Hyperioniin valmistui 216 asuntoa, joista jokaiseen toteutettiin viherhuone. Asunnoista 92 on yksiöitä, 75 kaksioita ja 49 kolmioita. Huoneistojen koot vaihtelevat 24 neliöstä 69,5 neliöön.
Kuvia

Rakentuva Delfiinikortteli kesällä 2022: vasemmalla Hyperion.
Harjakorkeudessaan oleva Hyperion kuvattu eteläpuolelta maaliskuussa 2023.
Meiän asia

| Meiän asia Hannibal & Soppa & Pahat Viinit |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 28. maaliskuuta 2007
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): Massimo, Ilari Autio, Setä G, 6Mäki
 Tyylilaji: gangsta rap West Coast hip hop
 Kesto: 72.02
 Levy-yhtiö: Joku Roti
Hannibalin & Sopan muut julkaisut
| Sun huudit ei oo seiffit 2006 | Meiän asia 2007 |   |
Meiän asia on rap-duo Hannibalin & Sopan kolmas studioalbumi. Albumi julkaistiin vuonna 2007 Joku Roti Recordsin kautta. Kappaleesta "Met' ollaan vaan lappalaisia" on julkaistu musiikkivideo.
Kappaleet

Intro – 2.21
Boonusta – 3.59 (mukana Ilari & Yona)
Met' ollaan vaan lappalaisia – 4.27 (mukana Pioneer)
Kotiolot voittaa – 5.15 (mukana Tykopaatti)
Pohjolan tyyli – 5.09
Korporaatiopaskaa – 4.43 (mukana Edorf)
Voin paksusti – 5.26
Vihamiehille – 4.22
Westsidejäbä – 4.05 (mukana Hra Piru)
Pahoinvointivaltio – 8.00 (mukana Jodarok, Jontti & Shaka)
Tää on Rollo – 5.37 (mukana Ironface, Bala & A. Bastardo)
Kaupunkilaiskanoja ja maalaisnautoja – 6.16 (mukana Dim & Stepa)
Uus päivä – 5.29
Miltä se näyttää – 7.13
Biitit

Massimo: 1
Ilari Autio: 2, 3, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 13 ja 14
Setä G: 4
Massimo & Ilari Autio: 5
6Mäki: 12
Arvostelut

Noise.fi:
Kultainen pesäpallomaila

Kultainen pesäpallomaila on palkinto, joka myönnetään Ramopunk-alan ansioituneelle taholle.
Palkinnon alkuperä

Pesäpallomaila-palkinnon lahjoittivat Woimasointu levy-yhtiö ja Häiriköt-yhtye. Mailan on suunnitellut ja neljä ensimmäistä palkintoa toteuttanut Häiriköiden Erkko Salonen. Tämän jälkeen palkinnon on valmistanut  Ramo-aktiivi "Rauman Kimmo".
Palkinnon saajat > 2004

Palkinto myönnettiin ensimmäisen kerran Ämyrockin päätösklubilla 3. heinäkuuta 2004 Ramopunk.com -sivujen ylläpitäjälle, M!ka Vesteriselle  . Tuomariston perusteluissa todettiin muun muassa näin: "riippuvuutta aiheuttava, usein päivitettävä infopiste ja kokoontumispaikka hyvän musiikin ystäville" sekä "sivusto on ollut mukana aktivoimassa jo olemassa olevia bändejä ja kaivamassa jo kerran kuopattuja bändejä eloon haudan takaa saattamalla yhteen samanhenkisiä ihmisiä".