stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Riikka Kujala

Riikka Kujala (s. 1995) on suomalainen koripalloilija. Hän pelaa takamiehenä ja on pituudeltaan 165-senttimetrinen. Hän on Vimpelin Vedon kasvatti ja on pelannut Korisliigassa kaudesta 2012–2013 alkaen.
Kujala pelasi kaksi ensimmäistä Korisliigan, silloisen SM-sarjan, otteluaan kaudella 2012–2013 Äänekosken Huiman joukkueessa. Kaudesta 2014–2015 alkaen hän on edustanut Korisliigassa Vimpelin Vetoa. Hän on pelannut liigassa kaikkiaan 128 runkosarjaottelua ja kahdeksan pudotuspeliä. Runkosarjassa hänen paras kausikohtainen pistekeskiarvonsa ottelua kohden on 7,3 kaudelta 2020–2021 ja paras levypallokeskiarvonsa 2,8 kaudelta 2019–2020.
Kaudet 2015–2017 Kujala pelasi Yhdysvaltain yliopistosarjoissa Wyomingin yliopiston Cowgirls-joukkueessa.
Riikka Kujalan sisko Anni Kujala on myös pääsarjatason koripalloilija.
Runsaudenvaihtelu

Runsaudenvaihtelu on useiden sukupolvien aikana tapahtuva yhden eläinlajin tai lajiyhteisön yksilömäärän vaihtelu, josta on haittaa eliöyhteisön tasapainolle. Runsaudenvaihtelu tapahtuu vuodesta toiseen tai sitten monivuotisina, rytmisinä muutossarjoina. Runsaudenvaihtelut voivat johtua joko kannan tiheydestä riippumattomista asioista (esim. ilmaston vaihtelusta) tai kannan tiheyteen liittyvistä syistä kuten kilpailu, pedot, taudit ja loiset.
Rubie Joy Gabriel

Rubie Joy Gabriel (s. 22. marraskuuta 1994 Koror) on palaulainen pikajuoksija. Hän kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa ja putosi naisten 100 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään erässään seitsemännelle sijalle.
Runsaan kartano

Runsaan kartano (myös Runsaan ratsutila) sijaitsee Ylöjärven Lempiäniemessä Näsijärven rannalla. Runsaan tila perustettiin keskiajalla. Tila kehittyi kartanoksi von Zweygbergkin aatelissuvun omistuksessa vuosina 1723-1835. Tämän jälkeen kartanon ovat omistaneet muiden muassa Volmari Iso-Hollo ja Kustaa Hiekka. Nykyisin (2021) kartanon omistaa teollisuusneuvos Risto Käkelä, joka rakennutti vuonna 2017 uuden päärakennuksen Kustaa Hiekan kunnostaman päärakennuksen tilalle.
Run Reihe

Run Reihe vuonna 1968.
Nils Runar (Run) Reihe (3. helmikuuta 1901 Helsinki – 10. syyskuuta 1981) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Reihen vanhemmat olivat puhelinasentaja Viktor Reihe ja Emilia Wåhrdström. Reihe oli ammatiltaan konttoripäällikkö.
Teoksia

Pojkarna berättar: Dikter. Schildt, Helsingfors 1926
Ronald Bye

| Ronald Bye> Norjan liikenne- ja viestintäministeri |
| --- | --- |
 Nordlin ja Brundtlandin I hallitus 8. lokakuuta 1979 – 14. lokakuuta 1981  
Edeltäjä:  Asbjørn Jordahl
Seuraaja:  Inger Koppernæs
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. marraskuuta 1937 Oslo, Norja
Kuollut: 24. syyskuuta 2018 (80 vuotta)
Tiedot
Puolue:  Työväenpuolue
Ronald Bye (23. marraskuuta 1937 Oslo – 24. syyskuuta 2018) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan liikenne- ja viestintäministerinä 1979–1981. Koulutukseltaan hän oli konehuoltaja.
Aiheesta muualla

Ronald Bye Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Dolomiitit

| Dolomiitit> ital. Dolomiti, saks. Dolomiten |
| --- | --- |
 Tre Cime di Lavaredo
Maantiede
 Dolomiitit sijaitsevat koillisessa Italiassa.
Sijainti:  Veneto ja Trentino-Etelä-Tiroli, Italia
Päävuoristo:  Alpit
Koordinaatit:  46°23′N, 11°51′E
Korkein kohta
Nimi:  Marmolada
Korkeus meren-pinnan tasosta:  3 343 m
Sijainti:  Canazei, Trenton maakunta, Trentino-Etelä-Tiroli, Italia
Koordinaatit:  46°25′48″N, 11°51′0″E
Geologia
Aikakausi:  enimmäkseen triaskausi
Kivilaji:  sedimenttikivilajit: dolomiitti, vulkaaniset kivilajit
| Dolomiitit |
| --- | --- |

Maailmanperintökohde
Sijainti:  Veneto, Trentino-Etelä-Tiroli ja Friuli-Venezia Giulia, Italia  46°25′N, 11°50′E
Tyyppi:  luontokohde
Kriteerit:  VII, VIII
Tunnusnumero:  1237
Valintahistoria
Valintavuosi:  2009
 Dolomiitit
Dolomiitit (ital. Dolomiti, saks. Dolomiten) on Alppien osa koillisessa Italiassa Gardajärven koillispuolella. Dolomiitit on nimetty alueen tunnusomaisen kivilajin dolomiitin mukaan, joka puolestaan on nimetty sen vuonna 1791 kuvailleen ranskalaisen geologin Déodat Gratet de Dolomieun mukaan.
Dolomiittien korkein vuori on Marmolada, 3 344 metriä. Yli kolmen kilometrin korkuisia vuoria on kaikkiaan 21.
Maailmanperintökohde

Dolomiittien vuoristosta liitettiin vuonna 2009 yhdeksän aluetta, yhteensä 1 356 neliökilometriä, Unescon maailmanperintöluetteloon.
Alueen määrittely ja jako

Dolomiittien alue voidaan määritellä monilla tavoin. Italialaisen SOIUSA-määrittelyn mukaan alueen länsiraja on Adigejoki, pohjoisraja kulkee Brixenistä itään, itäraja Bellunosta pohjoiseen ja eteläraja Feltrestä länteen Adigelle. Maailmanperintökohteen alueita on tästä ydinalueesta sekä länteen että itään.
Usein Dolomiitit jaetaan Läntisiin ja Itäisiin Dolomiitteihin. Nämä erottaa toisistaan Val Badian, Passo Campolongon ja Cordevolen laakson (Agordino) kautta kulkeva linja:
| --- | --- |
 Läntiset Dolomiitit Gruppo del Catinaccio  Gruppo del Cimonega  Gruppo della Marmolada  Gruppo della Schiara  Gruppo del Latemar  Gruppo delle Odle  Gruppo delle Pale di San Martino  Gruppo del Puez  Gruppo del Sassolungo  Gruppo del Sella :  Itäiset Dolomiitit Dolomiti Ampezzane  Dolomiti di Braies  Dolomiti di Fanes  Dolomiti di Sesto  Gruppo del Bosconero  Gruppo del Civetta  Gruppo delle Marmarole  Gruppo del Pelmo
Muuta

Ensimmäisen maailmansodan aikana Italian ja Itävalta-Unkarin joukkojen rintamalinjat sijaitsivat Dolomiiteilla. Alueella onkin sotamuseoita sekä sota-ajalta periytyviä, turistien suosimia Via ferrata -kävelyreittejä.
Marmolada on Dolomiittien korkein huippu.
Cortina d’Ampezzo olympiastadioneineen sijaitsee Dolomiittien keskellä.
Vuoristoalueen eri määrittelyjä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dolomiitit Wikimedia Commonsissa
Unescon maailmanperintökohteet Italiassa
Agrigento
Alberobellon trullitalot
Alppien paalutalot (yhteinen viiden muun maan kanssa)
Amalfin rannikko
Aquileia
Assisin fransiskaanikohteet
Berninan rautatie (yhteinen Sveitsin kanssa)
Casertan palatsi, Vanvitellin akvedukti, San Leucion rakennusryhmä
Castel del Monte
Cerveteri, Tarquinia
Cilento ja Vallo di Diano, Paestum, Velia, Certosa di Padula
Crespi d’Adda
Dolomiitit
Etna
Ferrara
Firenze
Genova: Le Strade Nuove ja Palazzi dei Rolli
Ivrea
Langobardien hallintokeskukset Italiassa
Liparisaaret
Mantova ja Sabbioneta
Medicien villat ja puutarhat
Modenan katedraali, Torre Civica ja Piazza Grande
Monte San Giorgio (yhteinen Sveitsin kanssa)
Napoli
Padovan kasvitieteellinen puutarha
Piazza dei Miracoli
Piemonten ja Lombardian pyhät vuoret
Piemonten viinimaisema: Langhe-Roero ja Monferrato
Pienza
Pompeji, Herculaneum, Torre Annunziata
Portovenere, Cinque Terre ja saaret Palmaria, Tino ja Tinetto
Ravennan varhaiskristilliset rakennukset
Rooma
San Gimignano
Santa Maria delle Grazie
Sassi di Matera
Savoijin kuninkaallisen suvun asuinrakennukset
Siena
Su Nuraxi di Barumini
Syrakusa ja Pantalican kivinen nekropolis
Urbino
Val Camonica
Val di Noto
Val d’Orcia
Venetsia
Verona
Vicenza ja Veneton palladiolaiset villat
Villa Adriana
Villa d'Este
Villa Romana del Casale
Ráigegáisi

Ráigegáisi
| --- | --- |
Sijainti:  Tromssan lääni,  Norja
Vuoristo:  Skandit
Korkeus merenpinnasta:  1 369 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Ráigegáisi on Skandeilla sijaitseva vuori Tromssan lääniin kuuluvassa Omasvuonon kunnassa, Norjassa. Se sijaitsee Norddalenin pohjoispuolella. Vuoren korkein kohta on 1 369 metriä merenpinnan tasoa ylempänä.
Ruokokynä

Egyptiläisiä ruokokyniä kynäkoteloissa Louvressa.
Ruokokynä on vanha kirjoitusvälinetyyppi.  Ruokokynät leikataan ruo'on korresta tai bambun pätkästä. Muinaisesta Egyptistä on löytynyt ruokokyniä, joissa usein on halkaistu kärki. Vanhimmat ovat neljänneltä vuosisadalta eaa. Niitä käytettiin papyrukselle kirjoittamiseen ja ne olivat yleisimpiä kirjoitusvälineitä Uuden testamentin kirjoittamisen aikoihin.
Ruokokynät ovat jäykempiä kuin sulkakynät eikä niiden kärki ole yhtä kestävä. Tästä syystä ne korvautuivat myöhemmin sulkakynillä. Ruokokynillä saadaan kuitenkin aikaan voimakkaita viivoja ja siksi niitä käytetään vielä kalligrafiassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruokokynä Wikimedia Commonsissa
Risi Competizione

|  Risi Competizione |
| --- | --- |

Perustettu:  1997
Tallipäällikkö:  Giuseppe Risi
Nykyiset sarjat:  WeatherTech SportsCar Championship
Aikaisemmat sarjat:  American Le Mans Series IMSA GT Championship Rolex Sports Car Series
Tuloksia
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  4 (1998, 2002, 2006, 2007)
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  2 (2002, 2007)
Ferrari F430 GT2 American Le Mans -kaudella 2007.
Risi Competizione (aiemmin Doyle-Risi Racing) on italialais-yhdysvaltalainen kilpatalli, jonka perusti Giuseppe Risi vuonna 1997. Risi Competizione on voittanut kuljettajien ja valmistajien mestaruuksia muun muassa American Le Mans Series, IMSA GT Championship ja Rolex Sports Car Series -sarjoissa sekä voittanut kolmesti myös Le Mansin 24 tunnin ajon vuosina 1998, 2008 ja 2009. Nykyisin talli kilpailee WeatherTech SportsCar Championship -sarjassa.
Mika Salo ja Jaime Melo voittivat American Le Mans Series -sarjan kuljettajien mestaruuden GT2-luokassa kaudella 2007.
Talli on voittanut Petit Le Mans -kilpailun vuonna 2016. Talli osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoihin vuonna 2017 Toni Vilanderin ja Giancarlo Fisichellan kanssa.
Aiheesta muualla

Kotisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Risi Competizione
Käännös suomeksi
Domenico Schiattarella

| Domenico "Mimmo" Schiattarella |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Italia
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1994 - 1995
Talli(t):  Simtek
Kilpailuja:  7
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Euroopan Grand Prix 1994
Viimeinen kilpailu:  Monacon Grand Prix 1995
Domenico Schiattarella (s. 17. marraskuuta 1967, Milano, Italia) on italialainen kilpa-ajaja, joka tunnetaan myös Mimmo Schiattarellana. Schiattarella ajoi F1-sarjassa kausina 1994 ja 1995.
Formula 1

Schiattarella sai ensimmäisen mahdollisuutensa ajaa F1-sarjassa loppukaudella 1994. Rahavaikeuksissa painiva Simtek-talli otti Schiattarellan ranskalaisen Jean-Marc Gounonin tilalle, koska Schiattarella pystyi maksamaan paikasta Gounonia enemmän. Ensimmäinen kilpailu Euroopan GP:ssa Espanjan Jerezin radalla tuotti 19. sijan - kilpailun viimeisen ja 5 kierrosta voittajalle jääneenä. Seuraavassa kilpailussa Schiattarellan paikan otti varakas Taki Inoue, mutta Domenico pääsi mukaan jälleen kauden viimeiseen kilpailuun Australian GP:hen, jossa kohtaloksi koitui vaihdelaatikkorikko.
Schiattarella säilytti paikkansa Simtekillä kaudelle 1995, vaikka sopimus kattoikin vain kauden alkupuoliskon, jonka jälkeen paikka olisi varattu japanilaiselle Hideki Nodalle. Tallin toinen kuljettaja Jos Verstappen oli Schiattarellalle liian nopea. Simtekin auto oli parempi kuin Pacificin ja Fortin, mutta tämä ei vielä paljoa auttanut. Talli oli konkurssin partaalla, ja niinpä rahavirtojen lakattua talli lopetti toimintansa 1995 Monacon GP:n jälkeen. Simtekin loppu oli samalla myös Schiattarellan F1-uran päätepiste.
IndyCar (CART)

Schiattarella ajoi sekä kaudella 1994 että kaudella 1995 kaksi IndyCar-sarjan kilpailua. Lisäksi Schiattarella osallistui vielä kaudella 1998 CART-sarjan Long Beachin kilpailuun. Yhteensä kilpailuja kertyi siis viisi, joissa parhaaksi sijoitukseksi jäi 16. sija Ohiossa Lexingtonin radalla 1994 ja Kalifornian Long Beachissä 1998. Schiattarella ajoi kaikki CART/IndyCar-kilpailunsa Andreas Leberlen ja entisen F1-kuljettaja Christian Dannerin Project Indy -tallissa.
Urheiluautot

F1-uransa jälkeen Schiattarella on ajanut pääasiassa eri urheiluautosarjoissa, kuten American Le Mans -sarjassa tai FIA GT-sarjassa. Vuonna 1997 Schiattarella ajoi FIA:n GT-sarjassa Lotus Elise GT1:tä, yleensä Luca Badoerin kanssa. Schiattarellan menestys urheiluautojen parissa on ollut huomattavasti parempaa kuin menestys F1:ssä tai CART:ssa.
Schiattarella ajoi myös FIA GT-sarjan Helsingissä järjestetyssä kilpailussa vuonna 1997.
Aiheesta muualla

Schiattarellan tulokset CART-sarjassa (Arkistoitu – Internet Archive)
katsaus Schiattarellan uraan (Arkistoitu – Internet Archive)
Ronald DeFeo, Jr.

DeFeo vankilassa kuvattuna, vuonna 1974.
Ronald ”Butch” DeFeo, Jr. (26. syyskuuta 1951 Brooklyn, New York – 12. maaliskuuta 2021) oli yhdysvaltalainen joukkomurhaaja.
Ronald DeFeo, Jr. syntyi vuonna 1951. Hänen vanhempansa olivat Ronald DeFeo, Sr. ja Louise DeFeo. Ronaldilla oli kaksi siskoa ja kaksi veljeä. Ronald DeFeo murhasi perheensä kotonaan New Yorkin Amityvillessä.
Murhat

Talosta löydettiin Marlin 336C -mallinen kivääri, jolla DeFeo murhasi perheensä. Kuusi perheenjäsentä oli murhattu aamulla klo 6:00. Ronald DeFeo jäi kuitenkin teoistaan kiinni.
DeFeo oli myös murhannut vanhempansa ennen lasten murhia. Louise DeFeo ja DeFeon sisko heräsivät laukaukseen.
Tuomio

DeFeo väitti, että hänen äitinsä oli ensin kuullut laukaisun ja samoin yksi hänen siskoistaan, mutta siitä ei ole vielä tietoa, kuinka he olisivat heränneet kesken verilöylyn.selvennä. DeFeon oikeudenkäynti alkoi 14. lokakuuta 1975 ja hänet tuomittiin 6 x 25 vuodeksi vankeuteen. Häntä pidettiin vankina Green Havennin vankilassa. Kaikki hänen valituksensa tuomiosta sekä vetoomukset ehdonalaiseen pääsystä evättiin.
Robert Sutton

Robert Sutton
Robert Sutton (1671 – 13. elokuuta 1746) oli brittiläinen diplomaatti ja poliitikko.
1694 pappisvihkimyksen jälkeen Sutton matkusti Wieniin toimiakseen serkkunsa Lexingtonin paroni Robert Suttonin johtaman lähetystön pastorina. Kolme vuotta myöhemmin hänet nimitettiin lähetystön sihteeriksi. Vuonna 1700 paroni Sutton järjesti hänet brittien Osmanien valtakunnan suurlähettilääksi ja hän saapui Edirneen 1702. Hän pysyi tehtävässään vuoteen 1717 ja vielä seuraavana vuonna hän toimi Abraham Stanyanin kanssa välittäjänä, kun Itävalta ja Osmanien valtakunta neuvottelivat Passarowitzin rauhasta. Hänen viimeinen diplomaattitehtävänsä oli Ranskan suurlähettilään virka 1720, mutta hänet korvattiin korkea-arvoisemmalla virkamiehellä seuraavana vuonna. Diplomaattikautenaan hän oli vaurastunut, sillä hän osti kaksi tilaa, toisen Lincolnshirestä ja toisen Nottinghamshirestä, (arvoltaan lähes 5000 puntaa vuodessa) sekä asunnon Broughtonista.
Seurauksena vaurastumisesta hänet valittiin parlamentinjäseneksi Nottinghamshiresta 1722. Hänestä tuli hyväntekeväisyysosakeyhtiön komitean jäsen 1725 ja hän tienasi rahaa yhtiön osakkeilla tekemällä sisäpiirin kauppoja. Hänet erotettiin alahuoneesta 1732 seurauksena valheelliselle lausunnolleen, jonka mukaan yhtiön valtuuttama pääoma oli käytetty loppuun, jolloin hän sai oikeuden laskea liikkeelle lisää osakkeita rahoittaen samalla muiden johtajien keinottelun. Hän toimi myös Royal Africa Companyn alikuvernöörinä vuodesta 1726. Keinotteluista ja erottamisesta huolimatta hänet valittiin parlamenttiin uudelleen Grimsbystä 1734.
Sutton on yhä tunnettu Englannin laukkaurheilupiireissä, sillä hänen mukanaan tuoma hevonen Alcock Arabian oli yksi ensimmäisiä englannintäysiverisiä.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
S/S Faust

| S/S Faust |
| --- | --- |
Tyyppi:  höyrylaiva (hinaajahöyrylaiva)
Kotipaikka:  Trångsund (Uuras)
Omistaja:  Ernst Sohn
Rakennustelakka:  Borgå mekaniska verkstad, Porvoo
Vesillelasku:  07/1908
Tekniset tiedot
Pituus:  (60 jalkaa) 17,35 m
Leveys:  (14 jalkaa) 4,43 m
Korkeus:  2,27 m
Bruttovetoisuus:  39,15 brt
Koneisto:  compoundmaskin
Koneteho:  (130 hevosvoimaa) kW
Nopeus:  (9 3/4 solmua) km/h
Hyttipaikkoja:  Kölissä 4 hengen skanssi miehistölle. Lisähytti ahterissa.
Muuta:  Uunin tulileveys 55 cm2, työpaine 9 ilmakehää
Lähteet:  Borgåbladet 25.7.1908 s. 2, 
S/S Faust oli suomalaisen varustaja Ernst Sohnin vuonna 1908 Porvoosta hankkima höyrylaiva. Alus koeajettiin Porvoossa heinäkuussa 1908, ja sen todettiin toimivan moitteettomasti. Sen jälkeen uusi omistaja, tuolloin laivameklarina toiminut Ernst Sohn, ajoi sen Viipurin edustalla sijaitsevaan Uuraaseen (ruots. Trångsund). Faustin rakensi vuonna 1908 Porvoolainen Bruno Nyholmin omistama Porvoon konepaja.
Dylan Sikura

| Dylan Sikura |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. kesäkuuta 1995 (ikä 29) Aurora, ON, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  77 kg
Seura
Seura:  Traktor Tšeljabinsk
Sarja:  KHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2018–
Aik. seurat:  Chicago Blackhawks (NHL) Rockford IceHogs (AHL) Vegas Golden Knights (NHL) Henderson Silver Knights (AHL) Colorado Avalanche (NHL) Colorado Eagles (AHL) San Diego Gulls (AHL) Skellefteå AIK (SHL)
NHL-varaus:  178. varaus, 2014 Chicago Blackhawks
Dylan Sikura (s. 1. kesäkuuta 1995 Aurora, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue Traktor Tšeljabinskissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Sikura osaa pelata myös laidassa.
Pelityyli

The Sports Forecaster -sivuston mukaan Sikura on monipuolinen ja taitava, offensiivinen hyökkääjä, jolla on hyvät pelintekotaidot ja kädet. Hän on myös hyvä luistelija. Sikura ei kuitenkaan ole kovin isokokoinen ja hänen tulisi lisätä voimaa.
Ura > Seuraura

Sikura pelasi kaudella 2010–2011 South Central Coyotesin ja St. Andrew's Collegen joukkueissa, jonka jälkeen Erie Otters varasi hänet 266. pelaajana OHL:n varaustilaisuudessa 2011. Sikura ei kuitenkaan koskaan siirtynyt CHL:ään, jotta hän voisi pelata jatkossa Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Hän pelasi vuodet 2011–2014 OJHL-junioriliigan Aurora Tigersissa. Kaudella 2013–2014 Sikura oli joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Kory Kennedyn jälkeen. Pudotuspeleissä hän oli Tigersin paras pistemies tehoilla 10+11=21. Sikura eteni joukkueen kanssa aina liigan finaaleihin saakka, mutta mestaruuden vei kuitenkin Toronto Lakeshore Patriots otteluvoitoin 4–2.
Chicago Blackhawks varasi Sikuran kuudennella kierroksella 178. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014. Hän kävi vuodet 2014–2018 Northeastern Universityn yliopistoa. Sophomore -vuotensa 2015–2016 päätteeksi Sikura voitti Hockey Eastin mestaruuden. Junior -vuotenaan 2016–2017 hän oli joukkueensa paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Zach Aston-Reesen jälkeen tehoilla 21+36=57. Sikura sijoittui koko Hockey Eastin syöttöpörssissä toiseksi edellään vain UNH:n Tyler Kelleher sekä pistepörssissä kolmanneksi edellään vain joukkuetoveri Zach Aston-Reese ja UNH:n Kelleher. Hänet valittiin kauden päätteeksi sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Senior -vuotenaan 2017–2018 Sikura nousi NU:n varakapteeniksi. Hän voitti tehoilla 22+32=54 koko Hockey Eastin syöttöpörssin sekä sijoittui pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Adam Gaudette. Sikura valittiin kauden päätteeksi sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen sekä finaalien tähdistökentälliseen. Hän oli myös kymmenen parhaan joukossa ehdolla koko NCAA:n parhaalle pelaajalle myönnettävän Hobey Baker Awardin voittajaksi, mutta palkinto meni kuitenkin joukkuetoveri Adam Gaudettelle.
Yliopistokautensa päätteeksi, maaliskuussa 2018 Sikura teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa. Hän liittyi heti seuran NHL-joukkueen vahvuuteen. Sikura teki NHL-debyyttinsä runkosarjan viidenneksi viimeisellä kierroksella 29. marraskuuta 2018 Winnipeg Jetsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 13.52 minuuttia. Sikura teki ottelussa heti myös kaksi syöttöpistettä. Hän pelasi kevään aikana NHL:ssä viisi runkosarjaottelua tehden kolme syöttöpistettä.
Kesäkuussa 2019 Sikura solmi kahden vuoden jatkosopimuksen Blackhawksin kanssa arvoltaan 1,5 miljoonaa dollaria.
Syyskuussa 2020 Blackhawks kauppasi Sikuran Vegas Golden Knightsiin vaihdossa Brandon Pirriin.
Heinäkuussa 2022 Sikura palasi Blackhawksiin vapaana agenttina kaksisuuntaisella vuoden sopimuksella.
Ura > Maajoukkueura

Sikura edusti Kanadan A-maajoukkuetta Spengler Cupissa vuonna 2017. Turnaus päättyi joukkueen voittoon.
Muuta

Sikuran isoveli Tyler pelaa myös Chicago Blackhawksin organisaatiossa. Veljesten isä John pelasi jääkiekkoa Michiganin osavaltionyliopistojoukkueessa.
S/S Eggo

S/S Eggo oli saksalainen rahtihöyrylaiva, joka upposi Itämerellä Tvärminnen lähellä 11. marraskuuta 1921. Onnettomuudessa hukkui seitsemän miehistön jäsentä.
S/S Eggo oli rakennettu 1913 Lyypekissä Kochin telakalla. Se liikennöi aiemmin Mehedya- ja Herrmann Heinrich -nimisenä, ja viimeksi se oli saksalaisen Hamburg-Bremen-Amerika-Linien-varustamon omistuksessa. Eggon vetoisuus oli 387 brt ja pituus 47 metriä.
Marraskuussa 1921 Eggo oli tuomassa kivihiililastia Blythistä Englannista Tammisaareen Lohjan Kalkkitehdas Oy:lle, kun se sai yöllä pohjakosketuksen Jussarön eteläpuolella. Laivan saama vuoto oli kuitenkin niin pieni, että se kykeni jatkamaan matkaa omin voimin. Hästö-Busön luona sen saamia vaurioita tutkittiin matalassa vedessä. Paikalle tulleesta pelastusalus Frejasta lähetetty sukeltaja löysikin Eggon rungosta yhden pienen vauriokohdan ja korjasi sen.
Eggo jatkoi korjauksen jälkeen matkaansa samana aamupäivänä kohti Tammisaarta. Kello 10.45 laiva kierähti kuitenkin ympäri ja upposi nopeasti. Seitsemän miehistön jäsentä ja laivalla mukana olleet luotsi ja tullipäällikkö onnistuttiin nostamaan pelastusalus Frejaan, mutta seitsemän miestä, heidän joukossaan laivan päällikkö, hukkui. Laiva oli ennen kaatumistaan kallistunut voimakkaasti ja menettänyt ohjattavuutensa. Kaatumisen syynä pidettiin joko aiemmassa tarkastuksessa havaitsematta jäänyttä vuotokohtaa tai hiililastin siirtymistä merenkäynnissä.
Eggon hylky on oikealla kyljellään 32 metrin syvyydessä Hästö-Busön ja Tvärminnen välillä Sjögrundin luoteispuolella.  Hylyn löysivät vuonna 1986 Finnairin sukeltajat.
Riikka Moilanen

| Riikka Moilanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. kesäkuuta 1970 (ikä 54) Oulu, Suomi
Poliitikko
Puolue:  Suomen Keskusta
Asema:  kaupunginvaltuutettu (1996–2021) kansanedustaja (2003–2007)
Vaalipiiri:  Oulun vaalipiiri
Riikka Leena Moilanen (ent. Moilanen-Savolainen, o.s. Moilanen, s. 18. kesäkuuta 1970 Oulu) on suomalainen poliitikko, joka on ollut Oulaisten kaupunginjohtaja vuodesta 2021 lähtien.
Riikka Moilanen oli Suomen Keskustan kansanedustajana Oulun vaalipiiristä vuosina 2003–2007 ja Oulun kaupunginvaltuutettuna vuosina 1996–2021. Hän on toiminut myös yrittäjänä. Moilanen on toiminut Oulun kaupunginhallituksen sekä Pohjois-Pohjanmaan Sairaanhoitopiirin hallituksen puheenjohtajana. Hän ilmoitti huhtikuussa 2014 tavoittelevansa keskustan kansanedustajuutta vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, mutta ei tullut valituksi.
Moilasella on yksi lapsi. Avioliitto päättyi eroon vuonna 2008.
Moilanen toimi sosiaali- ja terveyspalvelujen tuottaja Pihlajalinna Oulu Oy:n toimitusjohtajana 7. elokuuta 2017 − 11. syyskuuta 2018.