stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pedro Almodóvar
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pedro Almodóvar Wikimedia Commonsissa
Almodóvarin viralliset Internet-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja 2  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea 2  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Photographers' Identities  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Elonet  Yle 
Muut:  SNAC  IdRef 
Pedro Almodóvar ja näyttelijä Victoria Abril César-palkintoseremoniassa vuonna 1993.
Juneyao Airlines

| Juneyao Airlines |
| --- | --- |

 IATA: HO  –  ICAO: DKH 
Kutsukoodi:  AIR JUNEYAO
Perustettu:  2005
Laivaston koko:  73
Kohteiden määrä:  70
Solmukohdat:  Shanghai Hongqiao  Shanghai Pudong
Tytäryhtiö(t):  9 Air
Kotipaikka:  Shanghai, Kiina
Kanta-asiakasohjelma:  Juneyao Air Club
Allianssi:  Star Alliance Connect
Yhtiön sivut:  www.juneyaoair.com
Juneyao Airlines (kiin. 吉祥航空, pinyin: Jíxiáng Hángkōng) on kiinalainen lentoyhtiö, jonka kotipaikka on Shanghai. Yhtiö lentää niin kotimaan lentoja kuin kansainvälisiä lentoja Shanghain molemmilta lentoasemilta, Shanghai Pudongilta ja Shanghai Hongqiaolta. Yhtiö perustettiin vuonna 2005 Shanghai JuneYao Co. Ltd.:n tytäryhtiöksi, ja se aloitti lennot 25. syyskuuta 2006.
Kesäkuussa 2019 yhtiö aloitti reittiliikenteen Shanghai Pudongin kentältä Helsinkiin. Tämä oli Juneyaon ensimmäinen lentoreitti Eurooppaan.
Kohteet > Yhteistyöyhtiöt

Juneyao Airlinesilla on seuraavien lentoyhtiöiden kanssa Code sharing-sopimuksia:
Air China
All Nippon Airways
China Eastern Airlines
EVA Air
Finnair
Shenzhen Airlines
Juneyao Airlines liittyi Star Alliancen Connect-liitännäisjäseneksi 23. toukokuuta 2017. Connect-mallin alla se saa tehtyä codeshare-sopimuksia ja muuta yhteistyötä Star Alliancen jäsenten kanssa ilman, että sen täytyy liittyä itse täysjäseneksi.
Laivasto

Syyskuussa 2019 Juneyao Airlines käytti seuraavia koneita:
| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Matkustajapaikkoja | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Airbus A320-200 | 41 | — | 158 |  |
| Airbus A321-200 | 27 | — | 190 |  |
| Boeing 787-9 | 5 | — | 324 | Optiot viidelle lisäkoneelle |
| Yhteensä | 73 | 0 |  |  |
Yhtiö otti vastaan ensimmäisen Boeing 787 Dreamliner -koneensa lokakuussa 2018. Sitä ennen yhtiö operoi pelkkiä Airbus-koneita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juneyao Airlines Wikimedia Commonsissa
Juneyao Airlinesin kotisivut (kiinaksi, englanniksi, japaniksi)
Juneyao Airlinesin kohteet vuonna 2024.
Juneyao Airlinesin Boeing 787 Dreamliner.
Juneyao Airlinesin Airbus A320.
Ojakylä

Ojakylä tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Ojakylä, kylä Haapavedellä
Ojakylä, kylä Hailuodossa
Ojakylä, kylä Iissä
Ojakylä, kylä Kärsämäellä
Ojakylä, kylä Nivalassa
Ojakylä, Pateniemen kaupunginosan osa-alue Oulussa
Ojakylä, kylä Pyhäjärvellä
Ojakylä, kylä Tyrnävällä kirkonkylän koillispuolella
Ojakylä, kylä Tyrnävällä entisen Temmeksen kunnan alueella
Ojakylä, kylä Utajärvellä
Ojakylä, kylä Ylivieskassa
Maika Vuori

Maika Vuori on Pitäjänmäen seurakunnan kirkkoherra vuodesta 2021, Huopalahden rovastikunnan lääninrovasti vuodesta 2021 ja Helsingin seurakuntayhtymän Yhteisen kirkkoneuvoston puheenjohtaja vuodesta 2024.
Villa Hällebo

| Villa Hällebo |
| --- | --- |
 Rakennus asuinkäytössä kesällä 2000.
Sijainti:  Kruunuvuorenranta, Helsinki
Koordinaatit:  60°10′26″N 25°00′54″E﻿ / ﻿60.17396°N 25.01487°E﻿ / 60.17396; 25.01487
Rakennustyyppi:  huvila
Valmistumisvuosi:  1890-luku
Tuhoutui:  7. toukokuuta 2021
Rakennuttaja:  Carl Fredrik Enholm
Tyylisuunta:  uusrenessanssi
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  vaakalaudoitus
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Villa Hällebo oli historiallinen puuhuvila Laajasalon Kruunuvuorenrannassa Helsingissä ja viimeinen yhä jäljellä ollut rakennus Kruunuvuoren huvila-alueella. Villa Hällebo oli rakennettu 1890-luvulla ja rakennus edusti tyyliltään uusrenessanssia.
Villa Hällebo tuhoutui laajassa tulipalossa 7. toukokuuta 2021. Rakennus paloi maan tasalle.
Historia

Villa Hällebon historia alkoi 1890-luvulla, kun konttoristi Carl Fredrik Enholm etsi paikkaa uudelle kesähuvilalleen. Enholm päätyi vuokraamaan huvilatontin Kruunuvuoresta Uppbyn kartanon omistajalta Axel Lindbergiltä 23. elokuuta 1893 ja rakennutti vuokraamalleen tontille Villa Hällebon. Tuolloin vuokra-ajaksi sovittiin 50 vuotta. Vuonna 1900 Enholm myi Villa Hällebon kauppias Ludvig Lundinille ja samalla siirsi Lundinille myös maanvuokraoikeutensa.
Vuonna 1914 huvila siirtyi Cygnaeuksen suvulta Algol-yhtiön toimitusjohtajalle varakonsuli Albert Goldbeck-Löwelle.
Historia > Sota ja Neuvostoliiton omistusaika

Villa Hällebo vaurioitui vuoden 1944 Helsingin ilmapommituksissa toisessa maailmansodassa. Kaikki huvilan ikkunat rikkoutuivat, kuten myös yksi sisä- ja ulkoseinä. Kaikki huvilan tapetit ja kolme ovea vaurioituivat. Rakennus kunnostettiin kuitenkin vuonna 1946, ja uusi vuokralainen, Algolin työntekijä Bruno Montell, asettui taloksi. Goldbeck-Löwe-suvun aika Kruunuvuoressa ja Villa Hällebon omistajina päättyi sodan jälkeen, kun Suomessa sijainnut saksalainen omaisuus takavarikoitiin Neuvostoliitolle. Villa Hällebo siirtyi Neuvostoliiton kaupalliselle edustustolle Suomessa. Neuvostoliiton omistusaikana Villa Hällebossa asui Suomen kommunistipuolueen kesävuokralaisia. Helsingin olympialaisten aikaan tšekkoslovakialainen juoksija Emil Zátopek kävi neuvostoliittolaisten vieraana ja juoksi Kruunuvuorenlammen ympäri näytösluonteisesti.
Historia > 1950-luvulta 2000-luvulle

Heinäkuussa 1955 rakennusliike Palkkiyhtymä Oy:n perustaja, vuorineuvos Aarne J. Aarnio osti Villa Hällebon itselleen. Aarnio anoi Helsingin kaupungilta rakennuslupaa kerrostaloille Kruunuvuoren alueelle useaan otteeseen vuosina 1960–1998, mutta rakennuslupaa ei myönnetty.
2000-luvun alussa Kruunuvuoren huvila-alue kärsi jatkuvasta ilkivallasta ja huviloita tuhoutui tulipaloissa. Villa Hällebo kuitenkin säilyi asuttuna vuoteen 2013 asti, jolloin huvilan viimeinen kesäasukas Jouko Röpelinen vietti viimeisen kesänsä Villa Hällebossa. Röpelinen, joka työskenteli Palkkiyhtymä Oy:ssä, käytti huvilaa kesäasuntonaan vuodesta 2000.
Villa Hällebossa ja sen ympäristössä on kuvattu elokuvia, kuten vuonna 2003 ensi-illan saanut Pekka Karjalaisen ohjaama Beatlehem.
Vuonna 2016 Villa Hällebon omistava Aarne ja Saara Aarnion kuolinpesä myi huvilan Helsingin kaupungille. Villa Hällebossa ei ollut sähköä, eikä vesi- ja viemärijohtoja voitu louhia alueen ympäristöarvojen vuoksi.
Historia > Purkutuomio

Viimeiseksi Villa Hällebo oli Helsingin kaupungin omistuksessa. Kaupungin omistukseen huvila päätyi varsin huonokuntoisena vuonna 2016. Kaupungin suorittaman kuntoselvityksen mukaan huvila oli romahtamisvaarassa. Jäätyään autioksi vuonna 2013 Villa Hällebo kärsi pahoin ilkivallasta.
Helsingin kaupunki etsi huvilalle sopivaa ostajaa, jota ei kuitenkaan löytynyt. Kaupunki edellytti, että ostajalla tulisi olla riittävät resurssit korjata rakennus, sekä aikomus ottaa se alueelle kaavaillulle virkistysalueelle sopivaan käyttöön. Asuminen huvilassa ei kaavan mukaan olisi sallittua. Kun ostajaa ei löytynyt, huvila sai purkutuomion vuoden 2020 syyskuussa.
Ennen purkupäätöstä Helsingin kaupunki suunnitteli yhdessä Museoviraston kanssa Villa Hällebon suojelua.
Historia > Uusi mahdollisuus ja tulipalo

Yle uutisoi vuoden 2021 alussa, että Villa Hällebo oli mahdollisesti sittenkin saamassa uuden mahdollisuuden purkutuomiosta huolimatta. Kruunuvuoren aluerakentamisen projektijohtaja Ulla Loukkaanhuhta kertoi tuolloin, että työryhmä aikoi valmistella huvilan tilaa koskevan ehdotuksen poliittisille päätöksentekijöille vuoden 2021 alussa. Rakennus kuitenkin tuhoutui tuntemattomasta syystä syttyneessä tulipalossa 7. toukokuuta 2021.
Arkkitehtuuri

Huvila edusti uusrenessanssia. Yksi sen merkittävimmistä piirteistä oli suuri lasitettu kuisti, josta aukesi näkymät merelle. Kuisti oli alun perin ollut avokuisti. Huvilan yhteydessä oli myös Adolf Goldbeck-Löwen vuonna 1938 rakennuttama hirsinen rantasauna, jolle johti pihasta graniittiset portaat. Sauna tuhoutui tulipalossa vuonna 2013. Villa Hällebon seinät olivat vaakalaudoitetut ja ikkunoiden, kuten myös räystäiden vuorilaudat olivat koristeelliset. Talossa oli avoin luonnonkivisokkeli, joka oli peitetty koristeristikoin. Huvilasta löytyi myös osittainen maakellari. Väritykseltään Villa Hällebo oli vaalean keltainen. Ovien ja ikkunoiden puitteet olivat vihreät.
Villa Hällebossa oli kaksi muurattua savupiippua, joiden ympärillä oli keittiön puuliesi, sekä metallipäällysteisiä uuneja. Rakennuksen alakerrassa oli kolme asuinhuonetta, keittiö ja suuri lasikuisti. Yläkerrassa sijaitsee kolme huonetta, halli sekä parveke. Alkuperäinen pärekatto oli peitetty tai korvattu huopakatteella. Seinien tapetit oli osittain poistettu sisältä niin, että paljas hirsi oli näkyvissä. Puiset lautalattiat olivat myös maalatut, mutta helmiponttipanelikatot olivat sisältä maalaamattomat.
Huvilassa oli mahdollisesti ollut kesävesijohto. Juoksevaa vettä ei ollut. Huvilan alapuolella rinteessä sijaitsi kaksi kaivoa.
Omistajat

Lista Villa Hällebon omistajista:
konttoristi Carl Fredrik Enholm (1893–1900)
kauppias Ludvig Lundin (1900–1913)
varakonsuli Albert Goldbeck-Löwe ja hänen perikuntansa (1913–1946)
Neuvostoliiton kaupallinen edustusto Suomessa (1946–1955)
vuorineuvos Aarne J. Aarnio (1955–2013)
Aarne ja Saara Aarnion kuolinpesä (2013–2016)
Helsingin kaupunki (2016–2021)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Villa Hällebo Wikimedia Commonsissa
Huvila säilyi asuinkäytössä vuoteen 2013 saakka.
Vuonna 2016 huonokuntoinen rakennus siirtyi kaupungin omistukseen.
Autioitumisensa jälkeen huvila alkoi kärsiä ilkivallasta ja hiljalleen täyttyä graffiteista.
Lasitettu kuisti talon eteläpuolella katosi autioituneesta talosta lähes täysin.
Joonas Kääriäinen

Joonas Antti Ilmari Kääriäinen (s. 18. kesäkuuta 1989 Mikkeli) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2016. Kääriäinen on kotoisin Mikkelistä. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Tripla (2015), Paras vuosi ikinä (2020) ja Putous(2023-2024). Lisäksi Kääriäinen on esiintynyt muun muassa Mikkelin ja Kajaanin kaupunginteattereissa. Vuosina 2020–2021 hän oli mukana Mikko Roihan ohjaamassa näytelmässä Kultainen vasikka, joka toteutettiin yhteistyönä Kouvolan, Jyväskylän, Turun, Tampereen ja Kotkan teattereiden kanssa.
Kääriäinen on mikkeliläisen esittävän taiteen kollektiivi Kaukasuksen perustajajäsen. Hän on myös kehittänyt Suomeen Paskan palvelun illallinen -konseptin.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2015 | Wendy and The Refugee Neverland | Mike |
| 2015 | Luokkakokous | tarjoilija |
| 2016 | Maaginen Marla | Anton |
| 2019 | Hardballer | polttarivieras |
| 2022 | Häät ennen hautajaisia | Star Wars -sulhanen |
| 2022 | Punttikomedia | Akseli |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2015 | Tripla | useita rooleja |
| 2016 | Downshiftaajat | messutyöntekijä |
| 2020–2021 | Paras vuosi ikinä | Teemu |
| 2020 | Onnela | Daniel |
| 2021 | Roba | Toni Valkama |
| 2021 | Karuselli | useita rooleja |
| 2021 | Pahan väri | Harri Virta |
| 2022 | Made in Finland | Teuvo Muhonen |
| 2022 | Exit | Seppo |
| 2023 | Putous | useita rooleja |
| 2023 | Syke | Juho Kekki |
| 2023 | Jarkko Tammisen maailma |  |
| 2024 | Putous | useita rooleja |
| 2024 | Murha Hangossa | Otto Koponen |
| 2025 | Putous | useita rooleja |
Filmografia > Teatteri

Onnen maa, Mikkelin kesäteatteri (2004)
Lampaansyöjät, Mikkelin kesäteatteri (2010)
Tankki täyteen, Mikkelin kesäteatteri (2016)
Kajaanin kaupunginteatteri, kiinnitys (2017–2018)
Veljeni Leijonamieli, Mikkelin teatteri (2019)
Kultainen vasikka, Kouvolan teatteri (2020–2021)
Liisa Ihmemaassa, Mikkelin teatteri (2022)
Filmografia > Ääniroolit

Nälänhätä – Nälkätutkija (2018)
Hehkukaa toisillenne – NOFILTER, kun puhelin paljastaa kaiken – Parisuhdebloggari Jaakko (2019)
Saimaan teatterin podcast (2020)
Aiheesta muualla

Joonas Kääriäinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
www.saimaanteatteri.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
https://www.episodi.fi/uutiset/lapasesta-lahtenyt-koulutyo-minka-kuustonen-rock-bandin-keulahahmona-kotimaisessa-indie-leffassa/
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet
Kirjamo

| Kirjamo Кирьямо |
| --- | --- |
 Kirjamon kylänraittia.
 Kirjamo (Kirgemja) ja lähikylät vuoden 1863 kartalla.
 Kirjamo
 Koordinaatit: 59°38′38″N, 28°5′28″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Laukaansuu
Ensimmäinen maininta:  1571
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2010):  11
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kirjamo (ven. Кирья́мо) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kurkolanniemen eteläosassa 11 kilometriä Laukaansuusta länteen. Vuonna 2010 kylässä oli 11 asukasta.
Ivangorodin Petrovskin pogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1571 nimellä Zahonje Kirjanovo. 1580-luvun ruotsalaismiehityksen aikana se esiintyy muodoissa Kÿrina, Kÿrÿma, Kÿriame, Kÿriama ja vuosina 1618–1623 laaditussa maakirjassa nimellä Keriama.
Vuonna 1848 kylässä asui 83 inkerinsuomalaista, jotka kuuluivat Kosemkinan luterilaiseen seurakuntaan. Vuonna 1862 Kirjamossa ja sen vieressä sijainneessa samannimisessä kartanossa oli 16 taloa ja 94 asukasta. Kylän talonpojat olivat tilanomistajan maaorjia. Kirjamon sukuja olivat Heimo, Kiiranen, Lauritsa, Muurahainen, Styf ja Viljakkainen.
Vuonna 1899 Kirjamo kuului kyläkuntana Narvusin volostiin. Sen 240 asukkaasta oli suomalaisia 221 ja ”sekoittuneita” 16. Läsnä olleista 224 henkilöstä luterilaisia oli 219. Paikallisia elinkeinoja olivat maatalous ja kalastus. Kylässä oli 1800-luvun lopussa rakennettu rukoushuone ja vuonna 1909 avattu semstvon koulu.
Venäjän vallankumouksen jälkeen Kirjamo muodosti Narvusin volostiin kuuluneen kyläneuvoston. Vuodesta 1928 lähtien se kuului Konnun kyläneuvostoon. Vuonna 1928 kylässä oli 311 ja vuonna 1958 147 asukasta. Toisen maailmansodan jälkeen Konnun kyläneuvoston keskus siirrettiin Kirjamoon.
Nykyään Kirjamo on vain muutaman vakituisen asukkaan kylä, mutta kesäisin sen väkiluku kasvaa moninkertaiseksi. Ainakin vielä 1990-luvulla kylässä puhuttiin venäjän lisäksi myös suomea.
Kylästä on linja-autoyhteys Laukaansuuhun ja Jaamaan. Taloudellista toimintaa edustaa yksityinen maatila. Palveluihin kuuluu kauppa-auto.
Kirill Maksimov

| Kirill Maksimov> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. kesäkuuta 1999 (ikä 25) Concord, ON, Kanada
Kansalaisuus:   Venäjä  Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  190 cm
Paino:  87 kg
Seura
Seura:  TsSKA Moskova
Sarja:  KHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  Bakersfield Condors (AHL) Zvezda Moskova (VHL) Jukurit (SML) Barys Astana (KHL)
NHL-varaus:  146. varaus, 2017 Edmonton Oilers
Kirill Nikolajevitš Maksimov (ven. Кирилл Николаевич Максимов; s. 1. kesäkuuta 1999 Concord, Ontario, Kanada) on venäläis-kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue TsSKA Moskovasta. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Maksimov laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten jääkiekko.Alle 18-v. MM-kilpailut  | Maa:   Venäjä> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Slovakia 2017 | jääkiekko |  |
Maksimov pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2016 ja 2017, joista jälkimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Hän sai paikan Venäjän joukkueesta vuoden 2016 turnaukseen, kun Venäjän jääkiekkoliitto hyllytti vähin äänin ennen kisoja koko MM-leirille osallistuneen ryhmänsä, josta yli puolet oli lähteiden mukaan jäänyt dopingtesteissä kiinni kielletyksi luokitellun meldoniumin käytöstä. Kisojen pääikäluokkaa eli vuonna 1998 syntyneitä edustaneen rungon tilalle liitto lähetti turnaukseen Venäjän alle 17-vuotiaiden maajoukkueen, jonka runko koostui vuonna 1999 syntyneistä. Joukkueessa pelasi myös kolme vuonna 1998 syntynyttä Pohjois-Amerikassa pelannutta kiekkoilijaa, jotka eivät olleet mukana dopingrikkomuksesta syytetyssä MM-leiriryhmässä.
Pesäpallon naisten Mestaruussarjan kausi 1983

Pesäpallon naisten Mestaruussarja kaudella 1983 pelattiin kymmenen joukkueen kaksinkertainen sarja, jonka perusteella määräytyivät lopulliset sijoitukset.
Naisten Mestaruussarja

| Joukkue | O | V | T | H | Juoksut | Pts |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hyvinkään Tahko | 18 | 16 | 1 | 2 | 274-138 | 31 |
| Lapuan Virkiä | 18 | 11 | 2 | 5 | 116-83  | 24 |
| Mansen Pesäpallo | 18 | 10 | 2 | 6 | 197-123 | 22 |
| Jyväskylän Kiri | 18 | 9 | 1 | 8 | 141-157 | 19 |
| Roihuvuoren Roihu | 18 | 9 | 0 | 9 | 133-136 | 18 |
| Lännen Pallo | 18 | 8 | 0 | 10 | 151-155 | 16 |
| Ulvilan Pesä-Veikot | 18 | 7 | 1 | 10 | 152-191 | 15 |
| Ikaalisten Tarmo | 18 | 7 | 0 | 11 | 115-191 | 14 |
| Oulun Lippo | 18 | 5 | 2 | 11 | 126-166 | 12 |
| Riihimäen Pallonlyöjät | 18 | 4 | 1 | 13 | 128-193 | 9 |
Oulu ja Riihimäki putosivat. Sarjaan nousivat Nurmon Jymy ja Imatran Pallo-Veikot.
Hyvinkään Tahko: Kaija Väisänen, Merja Laine, Pirjo Ahokas, Sanna Vuorinen, Paula Wirtanen, Leena Sarkola, Kirsti Kästämä, Jaana Majuri, Helinä Mörä, Päivi Karivirta, Marja Simola, Valmentaja ja pelinjohtaja Ari Skyttä.
Palkinnot

| Palkinto | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- |
| Vuoden pesäpalloilija | Antti Laurila | Hyvinkään Tahko |
| Vuoden lukkari | Leo Haukkala | Alajärven Ankkurit |
| Lyöjäkuningas | Antti Laurila | Hyvinkään Tahko |
| Kärkilyöjä | Esa Hacklin | Kankaanpään Maila |
| Etenijäkuningas | Asko Laine | Hyvinkään Tahko |
| Tehopelaaja | Jarmo Rönkä | Kiteen Urheilijat |
| Vuoden naispesäpalloilija | Marita Karhunen | Mansen Pesäpallo |
| Vuoden naislukkari | Anitta Sandberg | Riihimäen Pallonlyöjät |
| Lyöjäkuningatar | Satu Hakala | Riihimäen Pallonlyöjät |
| Kärkilyöjä | Merja Laine | Hyvinkään Tahko |
| Etenijäkuningatar | Merja Laine | Hyvinkään Tahko |
| Tehopelaaja | Merja Laine | Hyvinkään Tahko |
| vuoden tuomari | Raimo Merivalo |  |
| Fair Play -joukkue |  | Alajärven Ankkurit |
| Kunnon Jätkä | Aarre Peltonen |  |
| Johtokunnan pytty | Saara Merasto |  |
| Itä-Länsi paras pelaaja | Asko Laine | Hyvinkään Tahko |
Janita Autio

| Janita Autio> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. toukokuuta 1993 (ikä 31) Pattijoki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  valokuvaaja, bloggaaja
Aiheesta muualla
Kotisivu
Janita Karoliina Autio (s. 2. toukokuuta 1993 Pattijoki) on suomalainen valokuvaaja ja sosiaalisen median vaikuttaja. Hän kuvaa julkisuuden henkilöitä ja tekee yritysmarkkinointia.
Ura > Valokuvaus

Autio kiinnostui valokuvaamisesta lukiossa. Kuvaamataidon opettaja auttoi oman näyttelyn pystyttämisessä Raaheen. Valokuvaajana Autio on itseoppinut.
Autio muutti vuonna 2015 Helsinkiin. Aluksi Autio kuvasi artistien ja muotibloggaajien asukuvia. Kuvattavina olivat esimerkiksi räppärit Mikael Gabriel ja Seksikäs-Suklaa. Hän perusti oman toiminimen, joka myöhemmin muuttui osakeyhtiöksi Janita Autio Oy. Toiminimen perustamisen jälkeen kuvatilauksia alkoivat lähettää myös yritykset mainos- ja muotikuvia varten.
Vuonna 2016 Autio oli Suomen suosituimpia ja kysytyimpiä valokuvaajia. Hän kuvasi esimerkiksi Lauri Tähkän levynkannen. Autio otti kuvat myös Mikael Gabrielin vuonna 2017 ilmestyneeseen Himmee-nimiseen valokuvakirjaan, joka käsitteli hänen samannimistä kiertuettaan.
Aution ottamat kuvat alkoivat levitä sosiaalisessa mediassa nopeasti, ja pian suomalaiset bloggaajat palkkasivat hänet kuvaajakseen New Yorkissa järjestettyyn blogigaalaan. Myöhemmin hän on kuvannut esimerkiksi Kim Kardashiania ja Asap Rockya.
Autio kuvaa enimmäkseen henkilö-, muoti- ja tunnelmakuvia. Muotia Autio on kuvannut New Yorkin lisäksi muun muassa Berliinissä. Hän on kuvannut sisältöä esimerkiksi Marimekon, Lumenen, Zalandon, Instrumentariumin, H&M:n ja Samsungin sosiaaliseen mediaan ja kampanjoihin, mutta hän tekee kaupallista yhteistyötä myös omassa sosiaalisessa mediassaan. Vuonna 2020 Autio sai oman valokuvanäyttelyn H&M:n showroomilla.
Aution kesällä 2022 Ruisrockissa ottama kuva Suomen pääministeri Sanna Marinista levisi laajasti sosiaalisessa mediassa. Kuva keräsi paljon huomiota myös ulkomailla.
Ura > Muu toiminta

Valokuvaamisen lisäksi Autio kirjoittaa blogia ja ylläpitää omia sekä yhteistyöyritystensä sosiaalisen median tilejä. Instagramissa hän julkaisee muotiin ja valokuvaukseen liittyviä kuvia. Aution Instagram-tilillä oli heinäkuussa 2022 yli 40 000 seuraajaa.
Vuonna 2017 Autio oli mukana kuvaamassa, tviittaamassa ja tubettamassa Ylelle Eurovision laulukilpailusta Kiovasta.
Autio ja Arttu Mustonen alkoivat vuonna 2020 julkaista Toivottomat sinkut -nimistä podcastia. Autio valittiin vuoden 2022 Tubeconissa vuoden Instagram-vaikuttajaksi.
Autio julkaisi vuonna 2021 oman kenkämallistonsa yhdessä kenkämerkki Vamskon kanssa.
Elokuussa 2022 julkisuuteen levisi yksityisjuhlissa kuvattu video, jossa muun muassa pääministeri Marin tanssii musiikin tahdissa. Video oli alkujaan peräisin Aution yksityiseltä, rayharautio-nimiseltä Instagram-tililtä.
Yksityiselämä

Autio on kotoisin Pohjois-Pohjanmaan Pattijoelta. Autio on 14-lapsisen perheen esikoinen: hänellä on yhdeksän siskoa ja neljä veljeä. Hänen juurensa ovat vanhoillislestadiolaisuudessa, mutta hän on sittemmin irtautunut siitä näkemyserojen vuoksi. Hän on kuitenkin kertonut saaneensa lestadiolaisuudesta hyvän arvopohjan.
Aiheesta muualla

Janitaautio.com. Kotisivut.
Janita Aution haastattelu Ylen aamu -ohjelmassa. Yle, 2022.
Janita Aution haastattelu Puoli seitsemän -ohjelmassa. Yle, 2021.
Janita Aution haastattelu Menestyjänaiset-ohjelmasarjassa (Arkistoitu – Internet Archive). Radio Aalto, 2017.
Haaksluoto, Milja & Liesimaa, Pasi: Ihana Janita Autio kerrankin kameran edessä Iltalehti 2017.
Kauhala, Anna: Janita Autio etsi lestadiolaisen lapsuuden jälkeen pitkään itseään. Eeva, 2023.
Suomenlinnan kirkko

| Suomenlinnan kirkko Sveaborgs kyrka |
| --- | --- |

Sijainti:  Suomenlinna, Helsinki
Koordinaatit:  60°08′52.5″N, 024°59′10″E
Seurakunta:  Helsingin tuomiokirkkoseurakunta
Rakentamisvuosi:  1854
Suunnittelija:  Konstantin Ton
Istumapaikkoja:  400
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Suomenlinnan kirkko (ruots. Sveaborgs kyrka) on Helsingin Suomenlinnassa sijaitseva evankelis-luterilainen kirkko. Suurimman osan historiastaan kirkko on toiminut armeijan omistamana varuskuntakirkkona. Nykyisin se kuuluu Helsingin tuomiokirkkoseurakuntaan. Rakennus toimii samalla myös majakkana.
Suomenlinnan kirkko valmistui vuonna 1854 arkkitehti Konstantin Tonin suunnitelmien mukaan. Se oli alun perin ortodoksinen Viaporin venäläisen varuskunnan kirkko, pyhitetty Pyhän Aleksanteri Nevalaisen muistolle. Se muutettiin luterilaiseksi Suomen itsenäistyttyä, koska nuoren tasavallan aikana ei katsottu olevan enää sopivaa, että kaupunkiin mereltä päin tulevia tervehtisi ensimmäisenä venäläistyylinen kirkko.lähde?
Helsingin tuomiokirkkoseurakunta päätti vuonna 2025 luopua Suomenlinnan kirkosta kustannussyistä ja vähäisen käytön takia. Luopuminen tapahtuu vuoden 2026 alusta. Kirkossa on järjestetty vain kerran kuussa jumalanpalveluksia, joiden kävijät tulivat pääosin mantereelta. Lisäksi kirkossa on ollut toimintaa lapsille. Kirkko jää kuitenkin Helsingin seurakuntayhtymän omistukseen tämän jälkeenkin, mutta sen tulevaisuuden käytöstä ei ole päätetty.