stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuaregit
Tuaregien kulttuuriperinne

Tuaregit saivat nykyisin asuttamansa alueen hallintoonsa Mande-kuningaskuntien vetäytyessä alueelta 1590-luvulla hallittuaan aluetta ainakin viisi vuosisataa. Nykyisten Malin ja Nigerin alueen valtasivat marokkolaiset. Tuaregien eteläisen asuinalueen hallitsijoiksi nousivat marokkolaisvalloittajien jälkeläiskasti armat, jotka kuitenkin 1800-luvulle tultaessa olivat pakotettuja maksamaan veroa autiomaata ja kauppaa hallitseville tuaregipaimentolaisille. Pohjoisessa autiomaassa tuaregien perinteisenä elinkeinona oli kaupankäynti pitkiä karavaanireittejä pitkin, mutta myös karavaanien ja matkalaisten ryöstely. Etelässä pääelinkeino oli nautakarjan ja kameleiden kasvatus.
Perinteinen tuaregiyhteiskunta oli feodaalinen, ja jakautui valtaa pitävään aatelistoon, papistoon, vasalleihin, käsityöläisiin ja alimpana työläisiin, jotka aikaisemmin olivat orjia.  Antropologi Peter Fuchsin mukaan orjien kohtelu oli varsin lievää verrattuna instituution yleiseen historialliseen kuvaan. Orjia pidettiin kuitenkin vielä 1980-luvulla.
Tärkein tuaregien symboli oli tagelmust eli litham, miesten käyttämä yleensä indigonsininen huivi, jonka saattoi kääntää suojaksi kasvojen eteen. Huivi esti limakalvoja kuivumasta aavikolla ja suojeli pöllyävältä hiekalta, sekä uskomusten mukaan myös pahoilta hengiltä. Miehet aloittivat tagelmustin käytön aikuistuttuaan.
Saksalainen antropologi Peter Fuchs tutki tuaregeja ja asui heidän parissaan ensimmäisenä länsimaisena tutkijana 1950-luvun alussa. Fuchsin mukaan tuaregiyhteisöt ovat olleet matriarkaalisia Heimoneuvotteluissa ratkaiseva sana oli kuningassuvun vanhimmalla naisella; Fuchsin tutkimusten aikaan kyseinen henkilö oli silloisen kuninkaan äiti, aristokraattisen arvovaltainen jo 80-vuotias Demla ult Agamuk. Kuninkaan eli Amenokalin arvo ei ollut perinnöllinen, joskin kuninkaat valittiin aina korkeimman asteen aatelisten joukosta, Tobol-arvoisesta suvusta. Amenokalin kakkosmies oli halifa, joka vastasi lähinnä pääministeriä. Halifaksi valittiin aina arvostettu soturi. Molemmat arvot olivat elinikäisiä. Molempien arvon tunnus oli kirkkaanpunainen harteille kiedottava viitta, jota tosin käytettiin vain viileänä vuodenaikana. Kuninkaan lisätunnus oli kookas, omaleimaisen äänen päästävä rumpu, Tobol. Sitä hoiti ja käytti halifa. Näin siksi että tuaregit uskoivat ettei Tobolia jonka kalvon oli asentanut voittamaton soturi voinut mitenkään vallata. Rumpua kuljetettiin kuninkaan mukana ja sotatilanteessa kuumimmat taistelut riehuivat sen ympärillä - jos vastapuoli sai rummun haltuunsa, kuningas menetti päänsä.
Tuaregit viettivät vielä Fuchsin tutkimusten aikaan 1950-luvun alussa keskiajan minnelaulua muistuttavia nuorten naimattomien naisten järjestämiä lemmenlauluiltoja, ahaleja, joissa laulettiin lemmenlauluja ja kosiskeltiin. Perinteen mukaan kaikki miehet saivat osallistua näihin. Huolimatta islamilaisuudestaan tuaregit olivat Fuchsin mukaan yksiavioisia, eivätkä naiset olleet hunnutettuja. Halutessaan sekä mies, että nainen saattoivat ottaa avioeron.Fuchsin mukaan tuaregit olivat hyvin sosiaalisia. Jos lapsi jäi orvoksi, hänet otti huostaansa joku naisista jolla oli samanikäisiä lapsia.
Perinteiden murros

Perinteinen tuaregien elämäntapa on pitkälti rikkoutunut 1970- ja 1980-luvulla aluetta haitanneiden kuivuusaikojen vuoksi, sekä Malissa ja Nigerissa vuosina 1973 ja 1985 tapahtuneiden tuaregikansaan kohdistuneiden etnisten väkivaltaisuuksien vuoksi. Tuolloin loppuivat edellytykset paimentolaisten perinteisesti harjoittamilta elinkeinoilta, karjanhoidolta ja kaupankäynniltä: tuaregien karja hävitettiin ja levottomuuksien vuoksi vanhoja kauppareittejä ei voinut käyttää. Tuaregien oli siirryttävä palkkatyöhön, rahatalouden piiriin. Työtä löytyi lähinnä naapurimaista, Libyasta ja Algeriasta. Vanha heimojärjestelmä murtui, joskin uusi tilanne ja ongelmat yhdistivät jotkin perinteisesti keskenään vihanpidossa olleet klaanit.
Muammar Gaddafi perusti 1980-luvun alussa Libyan Saharaan tuaregipakolaisille sotilaskoulutusleirejä itsenäisyystaistelua varten. Leireillä koulutettu tuaregien itsenäisyysliike MPA:n (Mouvement Populaire de l’Azawad) kapinallisarmeija soti naapurimaissa Malissa ja Nigerissä 1980-luvulta lähtien. Malissa puhkesi vuonna 1990 diktatorisen presidentti Moussa Traoren hallintoa vastaan tuaregien kansannousu, joka aiheutti sisällissodan. Sotilasvallankaappaus syrjäytti Traoren ja nosti presidentiksi Alpha Oumar Konaren, mutta useat tuaregiryhmittymät jatkoivat taistelua, ja sota jatkui huolimatta rauhansopimuksista 1991 ja 1992. Mouvements et Fronts Unifiés de l'Azawad (MFUA) -vastarintaliikkeen alle keskittyneet tuaregiryhmät neuvottelivat Malin hallituksen kanssa asteittain toimeenpannun rauhansopimuksen, joka päätti sodan 27. maaliskuuta 1996. Sopimukseen kuului 7 000 tuaregikapinallisen palkkaaminen vakinaiseen armeijaan tai valtion virkaan, ja 120 000 pakolaisen pääsy takaisin kotiseudulleen. Nigerissä tuaregikapinalliset taistelevat yhä itsehallinnon puolesta.
Vuonna 2008 Länsi-Afrikan tasavalta Niger myönsi 122 uraanikaivoslupaa maan pohjoisosaan tuaregien asuinalueille.
Tuaregit populaarikulttuurissa

Mdou Moctar, nigeriläinen kitaristi
Tinariwen, maailmanmusiikkiyhtye
Sahara (vuoden 2005 elokuva)
Erämaalinnakkeen sankarit (vuoden 1939 elokuva)
Tuaregeja perinteisissä asuissaan, 1997
Tuareginaisia ja -lapsia Nigeristä, 1997
MNJ-vastarintaliikkeen tuaregikapinallisia, Niger 2008
TUL:n jalkapallomestaruuskilpailut 1925

| TUL:n jalkapallomestaruuskilpailuiden kausi 1925 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  6
Mestari:  Helsingin Kullervo
  ← 1924 :  1926 → 
TUL:n jalkapallomestaruuskilpailut 1925 oli kuudennen kerran järjestetty Suomen Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu. Siihen ilmoittautui kuusi joukkuetta, joista mestariksi selvisi Helsingin Kullervo.
TUL:n Helsingin piirin mestaruuden oli aikaisemmin kesällä voittanut Töölön Vesa, mutta se ei päässyt mukaan TUL:n mestaruuskilpailuun, kun seuran johtokunta myöhästyi ilmoittautumisessa.
Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Puolivälierät | Puolivälierät |  |  | Välierät | Välierät |  |  | Loppuottelu | Loppuottelu |
:  
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  Helsingin Kullervo |  2 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  Helsingin Kullervo |  2 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  Turun Veikot |  1 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  Turun Veikot |  1 |   |   |  Helsingin Kullervo |  1 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  Helsingin Kullervo |  1 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  Helsingin Jyry |  0 |   |   |  |  |
|  |  Helsingin Jyry |  3 |   |   |  Helsingin Jyry |  0 |   |   |  |  |
|  |  Helsingin Jyry |  3 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  Kotkan Riento |  1 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |  Kotkan Riento |  1 |   |   |  |  |   |   |  Helsingin Kullervo |  4 |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  Helsingin Kullervo |  4 |
|  |  |  |   |   |  |  |   |   |  Tampereen KT |  0 |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |  Tampereen KT |  0 |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |  Tampereen KT |  3 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  Tampereen KT |  3 |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  Tampereen Veikot |  0 |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |  Tampereen Veikot |  0 |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   |   |   |   |  |  |   |   |  |  |
Mestarijoukkueen pelaajat

Valter Lundström, Kalle Björk, Eino Sandberg, Edvin Simula, Emil Nylund, Urho Silander, Toivo Nyström, Aarne Rantanen, Asser Dammert, Sulo Salin, Viljo Vuorinen, Kalle Holmen ja Niilo LIndberg.
Tulppaanikausi

Sulttaani Ahmed III (1703–1730)
Tulppaanikausi oli vuosien 1718–1730 ajanjakso Osmanien valtakunnassa, jolloin valtakunnassa vallitsi verrattain pitkä rauha, maan talous kasvoi ja kulttuuri kukoisti.
Tulppaanikauden katsotaan alkaneen Passarowitzin rauhasta. Sulttaani Ahmed III:n holvi alkoi tämän jälkeen kiinnostua lännen barokkikulttuurista ja samalla länttä alkoi kiinnostaa itämainen kulttuuri. Aikakauden symboliksi tuli tulppaani, joka oli osmanien hyvin arvokas vientituote. Osmanien valtakunnassa kehittyi aikakaudelleen ominainen kulttuuri. Tulppaanikausi päättyi Ahmed III:n syrjäyttäneeseen kapinaan 1730.
Tuliorakas

| Tuliorakas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Thelephorales
Heimo::  Bankeraceae
Suku::  Nahkaorakkaat Hydnellum
Laji::  auratile
Kaksiosainen nimi
 Hydnellum auratile  (Britzelm.) Maas Geest. (1959) 
Katso myös
   Tuliorakas Wikispeciesissä   Tuliorakas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuliorakas (Hydnellum auratile) on nahkaorakkaisiin kuuluva Suomessa äärimmäisen uhanalainen sienilaji, jonka lakki on korkeintaan viisi senttimetriä pitkä, keskeltä oranssi ja reunalta vaalea. Laji on levinnyt ympäri Eurooppaa ja sitä tavataan myös luoteisimmassa Pohjois-Amerikassa.
Tuliorakas on kasvupaikan suhteen kalkinvaatija. Suomessa se on harvinainen, itse asiassa äärimmäisen uhanalainen, ja se tunnetaan vain Paraisten saaristosta. Laji muistuttaa paljon oranssiorakasta (Hydnellum aurantiacum), mutta sen muoto on säännöllisempi eikä siinä havaita kirkkaanvalkoista.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Tuliorakas (Hydnellum auratile)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Hydnellum auratile:  Wikidata: Q10434764  AusFungi: 60030385  BioLib: 306403  CoL: 3MZDK  EoL: 1008351  Fungorum: 332079  GBIF: 2522284  iNaturalist: 351026  IRMNG: 11331507  MycoBank: 332079  NBN: BMSSYS0000008178  NCBI: 524029  Open Tree of Life: 992138  Laji.fi: MX.205972 
Hydnum auratile:  Wikidata: Q59512013  AusFungi: 60030386  CoL: 3MZWG  Fungorum: 155345  GBIF: 2522285  IRMNG: 11089324  MycoBank: 155345
Tsna

| Tsna Цна |
| --- | --- |
 Tsna-joki Vyšni Volotšokin kaupungin keskustassa.
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Tverin alue
Piiri:  Vyšni Volotšok
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Tsnan valuma-alue
Pinta-ala:  4 140 km²  
Pääuoman pituus:  848 km 
Pääuoman osuudet:  Olhavanjoki ←Ilmajärvi ←Msta ←Tsna
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Valdain ylänkö
 :  57.1965°N, 33.9500°E
Laskupaikka:  Mstino 
 :  57.6213°N, 34.5257°E
Läpivirtausjärvet:  Vyšni Volotšokin tekojärvi
Esteet:  tekojärven padot
Sivu-uomat:  Šlina, Belaja, Krasenka
Taajamat:  Vyšni Volotšok
Mittaustietoja
Laskukorkeus:  154 m  
Pituus:  160 km  
Keskivirtaama:  12,3 m³/s  
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Tsna (ven. Цна) eli Tsnajoki Venäjällä Tverin alueen Vyšni Volotšokin piirissa virtaava 160 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa Olhavanjoen valuma-alueen 848 kilometriä pitkän pääuoman latvaosuuden .
Joen kulku

Joki alkaa Valdain ylänköön kuuluvilla Tsninin ylängön soilta. Seutu muodostaa vedenjakajavyöhykkeen Volgan vesistön suuntaan. Aluksi purona alkava joki virtaa etelään ja lounaaseen päin. Parinkymmenen kilometrin jälkeen kääntyy joki ensin kohti pohjoista ja lopulta kohti koillista. Joki laskee alajuoksulla Vyšni Volotšokin tekojärveen, joka on padottu muodostamaan korkean vesivaraston Vyšni Volotšokin vesitien kanavalle, joka yhdistää Tsnan itään virtaavaan Tvertsaan. Tvertsa on Volgan vesistön latvahaaroja ja se on osa ikivanhaa Itämeren ja Kaspainmeren yhdistävää vesistöreittiä. Järveä reunustavan padon jälkeen Tsna mutkittelee suuresti virratessaan 7 kilometriä Vyšni Volotšokin keskustan läpi. Joki laskee kaupunkialueen ulkopuolella Mstinoon, joka on vuorostaan Mstajokeen muodostettu tekojärvi. Joen suisto on liejuinen ja 10–30 m leveä lähde?.
Historia

Viikinkien idäntie kulki Laatokasta Olhavanjokea Ilmajärvelle ja siitä eteenpäin ylävirtaan Mustajokea ja Tsnajokea pitkin Valdain ylängölle. Ylängöllä sijaitsi kuivanmaan vetotaival Tvertsajoelle, josta matka jatkui alavirtaan Volgalle. Vesitie tunnetaan jo varjagiajoilta asti. Tästä on todisteena huomattavat arkeologiset löydöt näiden jokien varsilta.
Vyšni Volotšokin vesitie rakennettiin vanhan viikinkien idäntien reitille 1700-luvulla. Tämä kanavajärjestelmä oli 1700–1800-luvuilla Venäjän tärkein Euroopan ja Aasian välinen tavarankuljetusreitti. Tsnajoki oli osa tätä vesitietä. Sen merkitys alkoi vähenemään 1860-luvulla rautatien valmistumisen jälkeen. Laivojen koon kasvaessa isommat jokilaivat eivät voineet enää käyttää tätä vesitietä vaan alokoivat käyttämään Volgan–Itämeren vesitietä.
Tsna alajuoksulla tekojärven yläpuolella
Joki Vyšni Volotšokissa
Yläjuoksun kapeampaa uomaa lähellä Petšnikovoa
Tsnan valuma-alue > Yleistä

Tsnajoki kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueen Olhavanjoen valuma-alueeseen, jonka Mstan valuma-alueessa se sijaitsee. Msta, joka alkaa Mstinojärvestä, muodostaa Olhavanjoen valuma-alueen pääuoman keskiosuuden ja Mstinoon laskeva Tsna sen pääuoman latvaosuuden. Pääuomaa on yhteensä 848 kilometriä . Olhavanjoki laskee Laatokkaan, jonka laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen. Tsnan valuma-alueen pinta-ala on 4 140 neliökilometriä (tai 4 420 km²) ja se onkin suurin Mstinoon laskevista joista. Tsnan keskivirtaamaksi on määritetty 12,3 m³/s mittausasemalla, joka sijaitsee 38 km ylävirtaan aivan toiseksi suurimman sivujoen Belajan alapuolella.
Tsnan valuma-alue > Sivu-uomia

Ennen Vyšni Volotšokin tekojärven rakentamista oli Tsna joki, jolla oli kaksi yhtäsuurta latvahaaraa. Šlinan asema Tsnaan nähden on sivujoki, vaikka tämän valuma-alue on yhtä suuri. Muista sivujoista ovat maininnan arvoisia Belaja ja Krasenka. Alla olevaan taulukkoon on koottu Tsnan suurimpia sivu-uomia. Joenuoman alajuoksun ja yläjuoksun välinen raja sijaitsee kohdassa, jossa joki kääntyy lounaisesta suunnasta kohti pohjoista. Taulukon tiedot on lueteltu taulukon alla ja niitä on eritelty kullekin joelle taulukon oikeassa sarakkeessa.
| Sivu-uoman nimi     | Nimi ven>      | Etäisyys Mstinosta (km) | Pääuoman kohta   | Pituus (km)   | Virtaama (MQ m³/s)   | Valuma-alue (km²)   | Lähteet     |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
laskee Mstinoon ja jatkaa Mstajokena
| Tobolka | Tobolka (Тоболка) | 6 | Vyšni Volotšok | 2 |  |  | 2,2,2,4,2,–,– |
| Tsninskin kanava | kanal Tsninski (канал Цнинский) | 7 | Vyšni Volotšok | 1,4 |  |  | 2,2,2,4,2,–,– |
| Tveretskin kanava | kanal Tveretski (канал Тверецкий) | 8 | Vyšni Volotšok | 2,4 |  |  | 2,2,2,4,2,–,– |
| Šlina | Šlina (Шлина) | 16 | tekojärvi | 102 | 15 | 2 300 | 2,2,2,4,2,3,2 |
| Rvjanka | Rvjanka (Рвянка) | 16 | tekojärvi | 5 |  |  | 2,2,2,4,2,–,– |
| Tšeremnitsa | Tšeremnitsa (Черемница) | 19 | tekojärvi | 15 |  |  | 2,2,2,4,2,–,– |
| Baranovka | Baranovka (Барановка) | 26 | tekojärvi | 15 |  | 52 | 2,2,2,4,2,–,2 |
| Ljadka | Ljadka (Лядка) | 31 | alajuoksu | 15 |  |  | 2,2,2,4,2,–,– |
| Belaja | Belaja (Белая) | 39 | alajuoksu | 42 |  | 286 | 2,2,2,4,2,–,2 |
| Retšištše | Retšištše (Речище) | 79 | alajuoksu | 16 |  |  | 2,2,2,4,2,–,– |
| Krasenka | Krasenka (Красенка) | 85 | alajuoksu | 21 |  | 91 | 2,2,2,4,2,–,2 |
| Opaš | Opaš (Опаш) | 100 | alajuoksu | 14 |  |  | 2,2,2,4,2,–,– |
| Sonka | Sonka (Сонка) | 107 | alajuoksu | 16 |  |  | 2,2,2,4,2,–,– |
| Feškovets | Feškovets (Фешковец) | 123 | yläjuoksu | 12 |  |  | 2,2,2,4,2,–,– |
pääuomaa on Feškovetsin yläpuolella vielä 37 kilometriä

Lähteet: 1 = luettu Wikipedian suomenkielisestä artikkelista, 2 = luettu kunkin sivu-uoman lähteestä (), 3 = luettu venäjänkielisestä Wikipediasta, 4 = katsottu tai mitattu Internetin karttapalvelusta kuten esimerkiksi Google Maps tai ACME
Tsnan valuma-alue > Järviä

Tsnan valuma-alueella on tekojärven lisäksi vähän järviä. Sonkajoen uomassa sijaitsee suurehko järvi Sonino (Сонино ). Šlinajoen laajalla valuma-alueella on järviä enemmän. Niistä voidaan mainita esimerkiksi Šlino (Шлино), Glybi (Глыби), Belje, Tihmen (Тихмень), Kamennoje (Каменное), Granitšnoje (Граничное), Seremo (Серемо), Martjušino (Мартюшино), Starožil (Старожил) ja Šlintso (Шлинцо). Tsnan suurin järvi on Vyšni Volotšokin tekojärvi , jonka vedenpintaa on aikoinaan nostettu vesitien laivaliikenteen mahdollistamiseksi.
Aiheesta muualla

Austr í Görðum: tulkintoja viikinkiajalta (venäjäksi)
Olhavanjoen valuma-alue. Tsnajoki on kartassa oikealla Mstinojärveen laskeva sivujoki.
Tulipääkerttuli

| Tulipääkerttuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttulit Parulidae
Suku::  Seiurus
Laji::  aurocapilla
Kaksiosainen nimi
 Seiurus aurocapilla  (Linnaeus, 1766) 
Katso myös
   Tulipääkerttuli Wikispeciesissä   Tulipääkerttuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tulipääkerttuli (Seiurus aurocapilla) on pohjoisamerikkalainen kerttuleiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Ulkonäkö ja koko

Tulipääkerttuli on 13,5–15 senttimetriä pitkä. Se on yläpuolelta vihreänruskea, vatsapuolelta mustatäpläinen. Päälaen keskellä on punaruskea juova, jota reunustavat kapeammat mustat juovat. Tumman silmän ympärillä on vaalea silmärengas.
Tulessa syntynyt

| Tulessa syntynyt> Firestarter |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mark L. Lester
Käsikirjoittaja:  Stanley Mann
Perustuu:  Stephen Kingin romaaniin
Tuottaja:  Frank Capra, Jr. (käännä suomeksi)
Säveltäjä:  Tangerine Dream
Kuvaaja:  Giuseppe Ruzzolini
Pääosat:  Drew Barrymore David Keith Freddie Jones Heather Locklear
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  1984
Kesto:  114 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Seuraaja:  Tulessa syntynyt 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tulessa syntynyt (Firestarter) on Stephen Kingin kirjaan Tulisilmä perustuva Mark L. Lesterin ohjaama kauhuelokuva vuodelta 1984. Elokuvan pääosassa näyttelevät nuori Drew Barrymore, David Keith, Martin Sheen ja George C. Scott.
Elokuva kertoo Charlie McGeestä, nuoresta tytöstä, jolla on pyrokineettisiä voimia. Charlien voimat juontuvat vanhempiensa osallistumisesta lääketestiin korkeakoulussa. Charlien isä on taitava mielenhallitsija ja äidillä on sekä telekineettisiä että telepaattisia voimia, mutta he ovat heikkoja tyttäreensä nähden. Charlie pystyy sytyttämään ajatuksen voimalla tulipaloja, eikä hän pysty hallitsemaan sitä itse.
Stephen King ei ollut tyytyväinen elokuvaan vaan kutsui sitä yhdeksi huonoimmista King-filmatisoinneista koskaan, syyttäen muun muassa elokuvan tuottajaa sen epäonnistumisesta. Elokuvalle tehtiin vuonna 2002 televisioelokuvana kuvattu jatko-osa Tulessa syntynyt 2. Tulessa syntyneelle oli vuoden 2010 paikkeilla suunnitteilla uusintaversio, joka tulisi löyhästi perustumaan Kingin alkuperäiseen teokseen.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Drew Barrymore  | … |  Charlie McGee   |
|  David Keith  | … |  Andrew McGee   |
|  George C. Scott  | … |  John Rainbird   |
|  Freddie Jones  | … |  Joseph Wanless   |
|  Heather Locklear  | … |  Victoria McGee   |
|  Martin Sheen  | … |  Kapteeni Hollister   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa viihdekauhuksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Ttm1

| Ttm1 |
| --- | --- |
 Ttm1 91101 nykyisessä asussaan
Perustiedot
Tyyppi:  dieselsähköinen ratatyökone
Liikennöitsijä:  Destia Rail Oy
Valmistaja:  Valmet
Lukumäärä:  1 kpl
Valmistusvuodet:  1990
Peruskorjattu:  2006
Numerointi:  91101
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  80 km/h
Paino:  75 t
Pituus:  19 000 mm
Pyörän halkaisija:  1 020 mm
Moottori:  Caterpillar 3508 TA
Moottorin teho:  727 kW (975 hv)
Ttm1 on sarjamerkintä Valmetin valmistamalle kevyelle dieselsähköiselle (ds) ratatyökoneelle. Toistaiseksi Ttm1 nro 91101 on sarjan ainoa veturi. Aiemmin tämä veturi tunnettiin merkinnällä N-veturi, sekä väliaikaisesti myös sarjamerkinnällä Dv13. Vuonna 2006 veturista muokattiin ratatyökone, ja se on ollut viime vuosina Kti-urakoinnin omistuksessa.
Historia > Uuden sukupolven tulokas

Veturi valmistui alun perin valmistajan N-veturiksi. Se oli tarkoitettu uuden sukupolven vaihtotyöveturiksi, ja sen tekniikka oli pitkälti tietokoneohjattua. Veturissa käytettiin samaa Selma-tietokoneohjausta kuin Dr16-veturissa. Muutenkin veturi oli monessa suhteessa Dr16:n kaltainen, ja monet niiden komponenteista olivat vaihtokelpoisia keskenään.
Veturi toimitettiin UPM-Kymmene Oyj:n Kaukaan tehtaille Lappeenrantaan keväällä 1991. Se osoittautui hyvin ohjailtavaksi, mutta hyvin häiriöherkäksi. Lisäksi se oli alitehoinen tehtaan suuriin junapainoihin. Veturin ongelmia ei saatu korjattua, joten marraskuussa 1995 se otettiin pois liikenteestä. Yksi syy käytöstä poistoon oli myös se, että veturin valmistaja oli lopettanut toimintansa, eikä sisäänajovaihetta voitu jatkaa normaalisti.
Veturikauppa UPM-Kymmenen kanssa peruttiin, ja N-veturi siirrettiin moneksi vuodeksi ulkosäilytykseen Tampereelle Nekalan ratapihalle. Se oli jatkuvasti romutusuhan alla. Muun muassa Suomen Rautatiemuseo esitti veturin siirtoa omiin kokoelmiinsa, mutta tämäkään hanke ei toteutunut.
Historia > Muutostyöt ratatyökoneeksi

Vuonna 2005 rautateiden rakentamiseen ja kunnossapitoon erikoistunut Maansiirto Veli Hyyryläinen osti N-veturin työveturikseen. Veturin peruskunnostustyöt aloitettiin saman vuoden keväällä Pajakulma Oy:n konepajalla Tampereella. Kunnostuksessa veturin perään lisättiin puolikkaasta Hkb-sarjan avotavaravaunusta tehty yksiakselinen perävaunu. Lisäksi suurin nopeus korotettiin 60:stä 80:een kilometriin tunnissa.
Veturista piti alun perin tulla Dv13-sarjan dieselveturi, mutta hyvin nopeasti huomattiin, että muuttamalla veturin luokitus ratatyökoneeksi siihen löytyisi huomattavasti helpommin kuljettajia. Niinpä veturista tehtiin virallisesti ratatyökone ja se sai litteran Ttm1 ja numeron 91101. Veturin alkuperäinen väri oli punavalkoinen, mutta muutostöiden yhteydessä veturi maalattiin muiden ratatyökoneiden tapaan keltaiseksi. Vuonna 2007 veturiin asennettiin sepeliaurat.
Maansiirto Veli Hyyryläinen käyttää veturia nykyään Pohjois-Suomen ratatyökohteissaan työjunien veturina. Korjaustöiden jälkeen veturin luotettavuutta on saatu parannettua. Veturin valmistajan teettämä, noin puolen metrin pituinen pienoismalli on museossa Tampereella.
Tekniset tiedot

Veturin joka pyörällä on oma sähkömoottori ja pyöräkerrat ohjautuvat radan kaarevuussäteen perusteella. Vaihtotyötä ajatellen veturi on varustettu langattomalla kauko-ohjaimella. Sen ajopöytä sijaitsee keskellä ohjaamoa, ja sitä on mahdollista kääntää kaikkiin suuntiin. N-veturissa on sähkötoiminen jarru ja luistonestolaitteisto. Veturissa on paljon samoja osia kuin saman valmistajan M- eli Dr16-veturissa.
| --- | --- |
Valmistaja: Valmet
Moottori: Caterpillar 3508 TA
Moottoriteho: 975 hevosvoimaa
Voimansiirto: dieselsähköinen
Paino työkunnossa: 75 tonnia
Valmistusvuodet: 1990
Lukumäärä: 1
Numerot: 91101
Käyttäjät: Maansiirto Veli Hyyryläinen
Omistajat: Maansiirto Veli Hyyryläinen
Tietokone: Selma-tietokone/ohjauslogiikka
Omistajat

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Omistaja | Sijoituspaikka | Omistusvuodet | Huomautukset |
| Maansiirto Veli Hyyryläinen | Ratatyökohteet | 2005- | MVH osti veturin 2005, jonka jälkeen se muutettiin ratatyökoneeksi |
| UPM-Kymmene Oyj | Kaukaan tehtaat | 1991-1995 | Oli tehtailla koekäytössä, mutta osoittautui liian epävarmaksi ja poistettiin käytöstä 1995 |
| Destia Rail oy | Haapajärvi | 2008-2014 |  |
| Kti-urakointi / Sundström Ab Oy | Pieksämäki | 2014- |  |
Aiheesta muualla

vaunut.org – kuva N-veturista
vaunut.org – kuva Ttm1-työkoneesta
Suomalaiset veturit ja junayksiköt