stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stetson Kennedy
Soluttautujana Ku Klux Klanissa

Floridan tutkimusprojekti päättyi, kun Yhdysvallat liittyi toiseen maailmansotaan. Kennedy hyväksyi vuonna 1942 paikan Congress of Industrial Organisationsin poliittisen toiminnan komitean toimituksellisena esimiehenä. Hän julkaisi roolissaan monografioita, jotka käsittelivät muun muassa henkiveroa, valkoista ylivaltaa ja muita äänestämiseen liittyivä rajoituksia, jotka estivät demokratian toteutumisen eteläisissä osavaltioissa. Kennedy ei pystynyt selkävaivojen takia osallistumaan taisteluihin, mutta hän päätti osallistua isänmaalliseen toimintaan soluttautumalla Ku Klux Klaniin ja atlantalaiseen uusnatsijärjestö Columbiansiin.
Kennedy esiintyi tietosanakirjakauppias John S. Perkinsiniä, ja hänet hyväksyttiin Ku Klux Klanin jäseneksi Stone Mountainilla järjestetyssä initaatiossa 1946. Hän oppi pian järjestön salaisia toimintatapoja ja jakoi niitä muun muassa toimittajille, viranomaisille ja radio-ohjelma The Adventures of Supermanin tekijöille. Kennedy lupautui 1947 todistamaan oikeudessa Columbiansin johtajia, Homer Loomisia ja Emory Burkea vastaan. Vuonna 1951 hän todisti KKK:n komentotiestä Harry T. Mooren murhaoikeudenkäynnissä.
Kennedy jätti Yhdysvallat vuonna 1952 ja matkusteli tämän jälkeen paljon. Hän kirjoitti matkojensa aikana kirjan kokemuksistaan, mutta onnistui löytämään kustantajan vasta vuonna 1954, kun englantilainen Arco suostui julkaisemaan teoksen. Se julkaistiin nimellä I Rode with the Ku Klux Klan, mutta Yhdysvalloissa nimi muutettiin muotoon Passage to Violence. Se sai laajempaa huomiota vasta, kun se uudelleenjulkaistiin vuonna 1990 nimellä The Klan Unmasked. Vuonna 1954 Kennedy tapasi filosofi Jean-Paul Sartren, joka julkaisi lehdessään Les Temps modernes kaksi Kennedyn artikkelia. Seuraavana vuonna Sartre kustansi Kennedyn kirjan The Jim Crow Guide to the USA.
Uran myöhemmät vaiheet

Kennedy palasi Yhdysvaltoihin 1960 ja työskenteli hetken maan johtavan afroamerikkalaisen sanomalehden Pittsburgh Courierin Kaakkois-Yhdysvaltain kirjeenvaihtajana. Hän käsitteli ihmisoikeusliikkeiden toimintaa. Kennedy kirjoitti pseudonyymilla myös viikoittaista koulumnia ”Up Front Down South”, jossa hän kehotti afroamerikkalaisia johtajia tukemaan Martin Luther Kingiä.
Myöhemmin urallaan Kennedy perusti Florida Folklore Societyn, jonka johtajanakin hän toimi. Hän sai urallaan muun muassa Florida Folk Heritage Awardin ja Florida Governor's Heartland Awardin. Hän sai myös kritiikkiä KKK-kirjoistaan, kun Stephen J. Dubner ja Steven Levitt väittivät artikkelissa, joka julkaistiin New York Timesissa, että Kennedy vääristeli joitain yksityiskohtia ja että osa tekstistä perustui toisen käden tietoihin. Kennedy myönsikin, että osa tekstistä perustui toisen soluttautujan kokemuksiin ja että hän nivoi tarinat yhteen tehdäkseen siitä mielenkiintoisemman.
Viimeiset vuodet

Kennedy jatkoi kirjoittamista ja puheiden pitämistä vielä 90 vuotta täytettyäänkin. Vuonna 2006 hän meni seitsemännen kerran naimisiin, ja hän kuoli elokuussa 2011 sairaalassa Jacksonvillessä. Kennedyn tuhkat levitettiin 1. lokakuuta järjestetyssä muistotilaisuudessa St Johnsin piirikunnassa sijaitsevaan Beluthahatchee Parkiin, jota Kennedy oli itse suojellut usean vuosikymmenen ajan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stetson Kennedy Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut (englanniksi)
Stetson Kennedy työpöytänsä ääressä vuonna 1991.
Puoleisenlampi

| Puoleisenlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Keuruu
Koordinaatit:  62°23′24″N, 24°08′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pihlajaveden reitin valuma-alue (35.48)
Laskujoki:  Kankijoki Kuusijärveen 
Järvinumero:  35.487.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  146,6 m  
Rantaviiva:  0,673 km  
Pinta-ala:  2,486 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPuoleisenlampi 
Puoleisenlampi  on Keski-Suomessa Keuruulla Pyörkkilänperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,5 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Vihtamonpuron valuma-alueeseen (35.487) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 146,6 metriä mpy.
Ranskan kirjallisuus

1800-luvun ranskalaisia kirjailijoita
Ranskan kirjallisuus on käsitteenä lähellä ranskankielistä kirjallisuutta, mutta ranskankieliseen kirjallisuuteen sisältyvät myös esimerkiksi Belgian, Kanadan, Senegalin ja Algerian ranskaksi kirjoitetun kirjallisuuden. Näiden käsitteiden raja on kuitenkin häilyvä.
Kirjallisuus on ollut vuosisatojen ajan keskeinen osa ranskalaista kulttuuria ja keskeisimpiä kansallisen ylpeyden aiheita. Maan kirjallisuus on yksi Euroopan vaikutusvaltaisimpia ja Ranskassa on useita kansainvälisesti arvostettuja kirjallisuuspalkintoja, kuten Ranskan akatemian jakama Grand Prix du Roman ja Goncourt-palkinto. Ranska on saanut tähän mennessä eniten Nobelin kirjallisuuspalkintoja maailman maista.
Historia

Varhaisin ranskankielinen kirjallisuus  on 1000-luvun alkuvuosisatoina syntynyttä eeppistä runoutta, kuten Rolandin laulu. Tavallisen kansan parissa eli myös vertauskuvallisten eläintarinoiden eli faabelien perinne. Keskiajan merkittävin yksittäinen runoilijoista oli yksityiselämässään pahamaineinen François Villon. Eräs keskiaikainen proosakirjailija oli Geoffrey de Villehardouin.
Renessanssiajalla Ranskan kirjallisuus ei ollut vielä vaatimatonta Italiassa kukoistaneen kansankielisen kirjallisuuteen verrattuna. Aikakauden merkittäviä kirjailijoita olivat humoristi François Rabelais, esseisti Michel de Montaigne ja runoilija Pierre de Ronsard.
1600-luvun klassismin aikana elivät Ranskan historian merkittävimmät näytelmäkirjailijat Pierre Corneille, Jean Racine ja Molière. Vähitellen ranskasta kehittyi Euroopan kirjallisuuden, diplomatian ja ylimystön lingua franca,  minkä mukana ranskankielinen kirjallisuus vaikutti vahvasti koko mantereen kirjalliseen traditioon ja älylliseen keskusteluun. 1700-luvulla merkkittävimpiä kirjailijoita olivat valistusajan filosofit Voltaire ja Montesquieu, ensyklopedisti Denis Diderot sekä kasvatusteorioistaan ja Tunnustuksistaan tunnettu Jean Jacques Rousseau.
Valistusajan jälkeen maiseeseen nousivat 1800-luvulla romantikot Victor Hugo ja George Sand, tummasävyiset runoilijat Charles Baudelaire, Arthur Rimbaud ja Paul Verlaine, realistit Stendhal, Gustave Flaubert, Honoré de Balzac, Émile Zola ja Guy de Maupassant sekä historiallisten romaanien mestari Alexandre Dumas vanhempi.1900-luvun alussa mainetta saavuttivat erityisesti Kadonnutta aikaa etsimässä -romaanisarjan kirjoittanut Marcel Proust sekä surrealismin johtohahmot André Breton ja Jean Cocteau.
Toisen maailmansodan jälkeisen ajan keskisimpiä kirjailijoita olivat eksistentialistit Jean-Paul Sartre ja Albert Camus sekä feministä teoriaa kehittänyt Simone de Beauvoir. Lisäksi 60-luvulta alkaen Ranskan ulkopuolla syntyneet kirjoittajat alkoivat savuttavaa merkittävää suosiota. Heistä mainittakoon Tahar Ben Jelloun (Marokko), Amin Maalouf (Libanon) , Assia Djebar (Algeria) ja Patrick Chamoiseau (Martinique).
Tunnetuimpia teoksia > Romaanikirjallisuus

Voltaire - Candide, Sallimus
Denis Diderot - Jaakko Fatalisti ja hänen isäntänsä
Markiisi de Sade - Justine
Stendhal - Punaista ja mustaa, Parman kartusiaaniluostari
Alexandre Dumas (vanhempi) - Monte-Criston kreivi, Kolme muskettisoturia
Victor Hugo - Pariisin Notre-Dame, Kurjat
Marcel Proust - Kadonnutta aikaa etsimässä -romaanisarja
Albert Camus - Sivullinen
Jean-Paul Sartre - Inho
Antoine de Saint-Exupéry - Pikku prinssi
Tunnetuimpia teoksia > Näytelmät

Molière - Saituri, Luulosairas, Tartuffe, Naisten koulu
Jean Racine - Faidra
Pierre Corneille  -  Cid
Jean Anouilh - Becket eli Jumalan kunnia
Jean-Paul Sartre - Suljetut ovet
Samuel Beckett - Huomenna hän tulee, Leikin loppu
Tunnetuimpia teoksia > Tietokirjallisuus

Michel de Montaigne - Esseitä
Blaise Pascal - Mietteitä
René Descartes - Metodin esitys (kirjoitettu latinaksi)
Jean-Jacques Rousseau - Yhteiskuntasopimuksesta, Tunnustuksia
Alexis de Tocqueville - Demokratia Amerikassa
Simone de Beauvoir - Toinen sukupuoli
Tunnetuimpia teoksia > Runous

Rolandin laulu
Jean de La Fontaine - Faabeleita
Alfred de Musset
Charles Baudelaire -  Pahan kukat
Jean Cocteau
Ranskalaiset Nobelin kirjallisuuspalkinnon voittajat

Seuraavat ranskalaiset ovat voittaneet Nobelin kirjallisuuspalkinnon:
1901 - Sully Prudhomme (ensimmäinen Nobelin kirjallisuuspalkinto)
1904 - Frédéric Mistral (kirjoitti oksitaani-vähemmistökielellä)
1915 - Romain Rolland
1921 - Anatole France
1927 - Henri Bergson
1937 - Roger Martin du Gard
1947 - André Gide
1952 - François Mauriac
1957 - Albert Camus
1960 - Saint-John Perse
1964 - Jean-Paul Sartre (kieltäytyi palkinnosta)
1985 - Claude Simon
2008 - Jean-Marie Gustave Le Clézio
2014 - Patrick Modiano
Lisäksi vuoden 1969 nobelisti, irlantilainen Samuel Beckett asui suurimman osan aikuiselämästään Pariisissa ja kirjoitti sekä englannin että ranskan kielellä.
Power Rangers Lightspeed Rescuen zordit

Power Rangers Lightspeed Rescuen zordit ovat Lightspeed Rescue Rangereiden ohjaamia jättimäisiä mechoja televisiosarjassa Power Rangers Lightspeed Rescue. Zordien kuvamateriaali on otettu Super Sentai -sarjasta Kyuukyuu Sentai GoGoFive. Zordit on valmistanut neiti Angela Fairweatherin johtama tiedemiehistä ja insinööreistä koostuva ryhmä ja ne ovat valtion tukeman Lightspeed Rescue -organisaation omaisuutta.
Lightspeed Rescue Zordit

Lightspeed Rescue Zordit olivat Lightspeed Rescue Rangereiden ensimmäisenä käyttöön ottamat zordit. Ne pohjautuvat hälytysajoneuvoihin, joita rangerit käyttivät Mariner Bayn asukkaiden auttamiseen ja demoneita vastaan taistelemiseen. Näitä zordeja ei tule sekoittaa aiemmin televisiosarjassa Power Rangers Turbo olleisiin Rescuezordeihin.
Pyro Rescue 1 oli punainen tikaspaloautoa muistuttanut zord, jota ohjasi Carter Grayson. Se muodosti Lightspeed Megazordissa sen yläruumiin ja kädet.
Aqua Rescue 2 oli sininen säiliöpaloautoa muistuttanut zord, jota ohjasi Chad Lee. Se muodosti Lightspeed Megazordissa ja Hydro modessa niiden reidet ja vyötärön.
Aero Rescue 3 oli vihreä hieman helikopteria muistuttanut suihkukone, jota ohjasi Joel Rawlings. Se oli Rescue Zordeista kaikkein pienin ja muodosti Lightspeed Megazordin pään.
Haz Rescue 4 oli keltainen kahdeksanpyöräistä maastoajoneuvoa muistuttanut zord, jota ohjasi Kelsey Winslow. Se muodosti Lightspeed Megazordissa ja Hydro modessa oikean jalan.
Med Rescue 5 oli ambulanssia muistuttanut Dana Mitchellin ohjaama zord. Se muodosti Lightspeed Megazordissa ja Hydro modessa vasemman jalan.
Nämä zordit kuljetettiin Lightspeedin vedenalaisesta tukikohdasta taisteluihin tavallisesti Rail Rescueiden avulla, jotka yhdessä muodostivat jättimäisen junan ja kulkivat Mariner Bayn rautatieverkostoja pitkin. Vaihtoehtoisesti nämä zordit voitiin kuljettaa ilmassa Aero Rescue 3:n lennättämän lautan päällä.
Lightspeed Rescue Zordit > Hydro Mode

Aqua Rescue 2, Haz Rescue 4 ja Med Rescue 5 pystyivät yhdistymään Hydro Modeksi, jossa Aqua Rescue muodosti sen reidet ja vyötärön ja Haz ja Med Rescuet sen jalat. Hydro Mode ei ollut tarkoitettu taistelemaan ja sen avulla käveltiinkin vain kohteisiin ja sammutettiin tulipaloja.
Lightspeed Rescue Zordit > Lightspeed Megazord

Lightspeed Megazord oli Lightspeed Rangereiden ensimmäisenä käyttöön ottama Megazord, joka syntyi kaikkien viiden Rescue Zordin yhdistyessä. Se syntyi, kun Aero Rescue 3 nosti Pyro Rescue 1:n Hydro Moden päälle yläruumiiksi ja käsiksi ja asettui itse sen jälkeen Megazordille pääksi. Vaihtoehtoisesti Pyro Rescue 1 pystyi nostamaan itsensä Hydro Moden päälle tikasparinsa avulla.
Tämä Megazord käytti tikaskäsiään hirviöiden lyömiseen ja niillä se sai hirviöistä otteen myös kauempaa. Lightspeed Megazord käytti aseenaan miekkaa, jolla se yleensä myös viimeisteli vihollisensa. Se pystyi myös lyömään toistuvasti tikasmaisilla käsillään.
Rail Rescuet

Myöhemmin Angela Fairweather kertoi rangereille, että Rail Rescuet olivat myös itsessään zordeja. Viisi Rail Rescueta olivat:
Rail Rescue 1 oli höyryveturia muistuttanut zord, jota ohjasi Carter Grayson. Se muodosti Supertrain Megazordin oikean käden ja sen oikealla hartialla olleen tykin.
Rail Rescue 2 oli matkustajavaunua muistuttanut zord, jota ohjasi Chad Lee. Se muodosti Supertrain Megazordin vasemman käden ja sen vasemmalla hartialla olleen tykin.
Rail Rescue 3 oli tavaravaunua muistuttanut zord, jota ohjasi Joel Rawlings. Se muodosti Supertrain Megazordin pään, vartalon ja reidet.
Rail Rescue 4 oli sähköveturia muistuttanut zord, jota ohjasi Kelsey Winslow. Se muodosti Supertrain Megazordin vasemman jalan.
Rail Rescue 5 oli dieselveturia muistuttanut zord, jota ohjasi Dana Mitchell. Se muodosti Supertrain Megazordin oikean jalan.
Rail Rescuet > Supertrain Megazord

Supertrain Megazord syntyi viiden Rail Rescuen yhdistyessä. Rail Rescuet kiihdyttivät peräkkäin ilmaan nousevan junaradan päähän ja lähtivät sen loputtua lentoon, jonka jälkeen ne yhdistyivät ilmassa Supertrain Megazordiksi. Supertrain Megazord oli muita Megazordeja huomattavasti suurempi, sillä Rail Rescuet olivat tarpeeksi suuria pitämään jopa kaikki Rescue Zordit sisällään. Rail Rescue 1 muodosti Megazordissa sen oikean ja Rail Rescue 2 sen vasemman käden, Rail Rescue 3 muodosti Supertrain Megazordin pään, vartalon ja reidet, Rail Rescue 4 muodosti sen vasemman ja Rail Rescue 5 sen oikean jalan. Supertrain Megazordilla oli aseina sen hartioilla ohjuspatteri ja ilmaturbiini, joita kutsuttiin Gatling Blastereiksi. Supertrain Megazord oli aluksi suunnilleen kaksi kertaa vihollisiaan suurempi, mutta myöhemmin myös hirviöt pystyivät kasvamaan saman kokoisiksi. Supertrain Megazord vaati toimiakseen huomattavasti energiaa, joten se ylilatasi usein itsensä ja rangerit välillä haavoittuivat sen ohjaamossa. Ensimmäisellä käyttökerralla Supertrain Megazord melkein jopa hajosi, kun se ylikuormitti aseita käyttäessään kahdesti itsensä. Supertrain Megazord vaurioitui pahoin taistelussa Diabolicon ja Olympiuksen superdemonimuotoja vastaan eikä sitä sen jälkeen enää nähty.
Max Solarzord

Max Solarzord oli avaruussukkulaa muistuttanut zord, joka kuului Titanium Rangerina toimineelle Ryan Mitchellille. Max Solarzord pystyi muuttumaan sukkulasta soturimuotoon ja yhdistymään myös Lightspeed Megazordin kanssa Lightspeed Solarzordiksi. Se pystyi tarvittaessa myös nostamaan Rail Rescuet avaruuteen. Lisäksi se pystyi ampumaan energiasäteitä ja tuhoamaan niillä vihollisensa. Muut rangerit alkoivat etäohjata Max Solarzordia taistelutehostimiensa avulla sen jälkeen kun Titanium Ranger oli jättänyt ryhmän. Max Solarzordissa olleet suuret aurinkopaneelit toimivat sen energialähteenä, joten sitä voitiin käyttää vain päivisin.
Max Solarzord > Lightspeed Solarzord

Lightspeed Solarzord syntyi Lightspeed Megazordin ja Max Solarzordin yhdistyessä. Tässä muodossa Solarzord pystyi imemään auringosta ja vihollisten hyökkäyksistä itseensä energiaa ja lataamaan siten aseitaan. Lightspeed Solarzordin pääaseina toimivat kaksi sen lantion vieressä ollutta tykkiä, jotka täysin ladattuina pystyivät tuhoamaan melkein minkä vihollisen tahansa. Lightspeed Solarzord tuhoutui Diabolicoa ja Olympiusta vastaan käydyssä taistelussa.
Omega Zordit

Omega Zordeja, kuten Rescue Zordejakin, kuljetettiin tavallisesti Rail Rescueiden sisällä. Omega Zordit kuljetettiin aina ensin Max Solarzordin ja Rail Rescueiden avulla avaruuteen, jossa ne muodostivat Omega Crawlerin ja sen jälkeen Omega Megazordin. Omega Zordien ikkunoiden lukumäärä vastasi aina niiden numeroa. Esimerkiksi Omega Zord 1:ssä oli edessä vain yksi ikkuna.
Omega Zord 1, jota ohjasi Carter Grayson. Se muodosti Omega Crawlerissa sen vartalon ja Omega Megazordissa sen pään ja ylävartalon.
Omega Zord 2, jota ohjasi Chad Lee. Se jakautui kahtia ja muodosti Omega Crawlerissa takajalat ja Omega Megazordissa sen kädet.
Omega Zord 3, jota ohjasi Joel Rawlings. Se muodosti Omega Crawlerin kaulan ja pään ja Omega Megazordissa sen vyötärön ja reidet.
Omega Zord 4, jota ohjasi Kelsey Winslow. Se muodosti Omega Crawlerissa sen oikean etujalan ja Omega Megazordissa sen oikean jalan.
Omega Zord 5, jota ohjasi Dana Mitchell. Se muodosti Omega Crawlerissa sen vasemman etujalan ja Omega Megazordissa sen vasemman jalan.
Omega Zordit > Omega Crawler

Omega Crawler oli nelijalkainen kävelijämecha, jota käytettiin ensimmäisen kerran Maata kohti matkalla olleen asteroidin pysäyttämiseen. Omega Zord 1 muodosti sen vartalon, Omega Zord 2 jakautui kahtia ja muodosti sen takajalat, Omega Zord 3 muodosti sen kaulan ja pään ja Omega Zordit 4 ja 5 muodostivat sen etujalat.
Omega Zordit > Omega Megazord

Omega Megazord oli mahdollista muodostaa, kun Omega Zordit olivat ensin muodostaneet Omega Crawlerin. Omega Zord 1 muodosti sen pään ja ylävartalon, Omega Zord 2 sen kädet, Omega Zord 3 sen vyötärön ja reidet, Omega Zord 4 sen oikean ja Omega Zord 5 sen vasemman jalan. Tavallisesti Omega Megazord käytti aseenaan keihästä, jonka kärkeen oli kiinnitetty avaruussukkula. Se lainasi kerran myös Lightspeed Megazordin miekkaa. Taistelussa Trakeenaa vastaan Omega Megazord sai käyttöönsä hetkeksi myös Galaxy Power Rangereiden Orionin Valot, jotka antoivat sille piikikkään ja kultaisen panssarin. Silloin se myös käytti tavallisen keihäänsä lisäksi paranneltua versiota Lightspeed Megazordin miekasta. Omega Megazord vaurioitui pahoin taistelussa Diabolicon ja Olympiuksen superdemonimuotoja vastaan, mutta se ei täysin tuhoutunut. Demonit kaappasivat sen myöhemmin ja käyttivät sitä erityisen seremoniansa valmisteluun. Se pakotti rangerit tuhoamaan Megazordinsa, joten Carter ohjasi Mobile Armor Vehiclen sitä päin.
Muodostaakseen Omega Megazordin Rail Rescuet asettuivat peräkkäin suureksi raketiksi, jonka sen kärjessä ollut Max Solarzord nosti avaruuteen. Avaruudessa Rail Rescuet avautuivat ja päästivät Omega Zordit ulos.
Lifeforce Megazord

Lifeforce Megazord oli prototyyppi zordista, jota oli tarkoitus käyttää vain mikäli muut zordit olivat taistelukyvyttöminä. Se oli musta versio Lightspeed Solarzordista, mutta ei koostunut yksittäisistä zordeista. Lisäksi se otti energiansa suoraan rangereiden omista elinvoimista, joten he käyttivät sitä sen vahvuudesta huolimatta vain kerran, kun tilanne sitä todella vaati. Niinpä rangerit turvautuivat Lifeforce Megazordiin vain silloin kun Olympius ja Diabolico olivat vaurioittaneet muita Megazordeja. Rangereiden voimien avulla Lifeforce Megazord tuhosikin molemmat demonit yhdellä iskulla. Toisin kuin Lightspeed Solarzord, Lifeforce Megazord käytti aseenaan samanlaista miekkaa kuin millainen Lightspeed Megazordilla oli. Myöhemmin batlingit valtasivat sen ja käyttivät sitä hyökkäyksessään rangereiden Aquabase-tukikohtaa vastaan. Kun rangerit pakenivat sukellusveneellä pahoin vaurioituneesta Aquabasesta, he ampuivat Lifeforce Megazordia torpedoilla. Lifeforce Megazord aluksi kaatui niiden voimasta ja lopulta räjähti palasiksi Aquabasen kanssa.
Taavetti Nuutinen

Taavetti Nuutinen (18. tammikuuta 1891 Karttula – 25. marraskuuta 1932 Helsinki) oli suomalainen kirvesmies ja piirisihteeri, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuodesta 1930 kuolemaansa asti.
Nuutinen syntyi Karttulassa ja kävi alkeis- sekä kiertokoulua. Hän oli Kuopion kaupunginvaltuuston jäsen ja nai vuonna 1915 Hilma Maria Koposen. Nuutinen valittiin eduskuntaan Kuopion läänin läntisestä vaalipiiristä 1930, mutta hän kuoli jo kahden vuoden kuluttua ollessaan 41-vuotias.
Nuutinen oli 1920-luvulla Vapaus-lehden Kuopion konttorin hoitaja.
Aiheesta muualla

.aspx Taavetti Nuutinen Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Suicide (albumi)

| Suicide Suicide |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1977, New York
 Julkaistu: joulukuu 1977
 Formaatti: LP, digitaalinen, CD
 Tuottaja(t): Craig Leon, Marty Thau
 Tyylilaji: elektroninen, protopunk
 Kesto: 32.07
 Levy-yhtiö: Red Star
Suiciden muut julkaisut
|   | Suicide 1997 | Suicide: Alan Vega and Marin Rev 1980 |
Singlet albumilta Suicide
 ”Cheree” Julkaistu: toukokuu 1978
Suicide on yhdysvaltalaisen protopunk-duo Suiciden esikoisalbumi, jonka julkaisi Red Star Records joulukuussa 1977. Albumi nauhoitettiin muutaman päivän aikana New Yorkissa vuonna 1977, ja sen tuotti Craig Leon ja Marty Thau.
Albumi tunnetaan Martin Revin säveltämistä karkeista ja toistuvista rytmeistä sekä laulaja Alan Vegan omalaatuisesta laulutavasta, jotka luovat albumille synkän tunnelman. Albumia pidetään vaikutusvaltaisena, koska se vaikutti post punkin, industrialin ja synth popin kehittymiseen. Yhdysvaltalainen laulaja Bruce Springsteen oli yhtyeen fani, ja esikoisalbumi vaikutti merkittävästi Springsteenin vuonna 1982 julkaistuun Nebraska-albumiin.
Kappaleet

Ghost Rider – 2.34
Rocket USA – 4.16
Cheree – 3.42
Johnny – 2.11
Girl – 4.05
Frankie Teardrop – 10.26
Che – 4.53
Palaute

Albumi sai julkaisun aikana vaihtelevaa palautetta musiikkikriitikoilta, yhdysvaltalaiset kriitikot inhosivat albumia mutta eurooppalaiset kriitikot pitivät siitä. Vuonna 1978 Suicide esiintyi punk-yhtye The Clashin lämmittelybändinä ja yleisö heitti kirveen laulajaa kohti. Albumi mainitaan Robert Dimeryn 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään -kirjassa.
Pitchfork: 9.1/10 (Best New Reissue)
Taipaleen koulu (Rovaniemi)

Taipaleen koulu on peruskoulu Rovaniemellä Kivitaipaleessa. Koulussa on vuosiluokat 1-6. Sinne kuljetetaan oppilaita myös lähikylistä (muun muassa Narkauksesta ja Välijoelta). Taipaleen koulu on ainoa alakoulu Ranuantien suunnalla ja siksi oppilaat tulevat laajalta alueelta. Koulussa on kolme vakituista opettajaa, ja sen oppilasmäärä on vakiintunut noin 50 tienoille. Koulu täytti 90 vuotta keväällä 2014, kouluun otettiin ensimmäiset oppilaat vuonna 1924.
Koulussa tehtiin merkittävä remontti vuoden 2002 aikana, missä koululle rakennettiin liikuntasali ja yhteistyössä Rovaniemen seurakunnan kanssa ruokasali ja kerhotila. Lisäksi uuteen osaan rakennettiin yksi luokkahuone ja väestönsuoja.
Aiheesta muualla

peda.net -sivuston tiedot koulusta. (Arkistoitu – Internet Archive)
Socijaldemokratski Sojuz na Makedonija

Socijaldemokratski Sojuz na Makedonija (mak. Социјалдемократски сојуз на Македонија, СДСМ, Socijaldemokratski sojuz na Makedonija, kirjaimellisesti "Sosiaalidemokraattinen liitto Makedoniassa") on keskustavasemmistolainen, sosiaalidemokraattinen puolue Pohjois-Makedoniassa.
SDSM on Makedonian sosialistista tasavaltaa vuosina 1945–1990 hallinneen Makedonian kommunistien liiton (Сојуз на комунистите на Македонија) seuraaja. SDSM oli suurin puolue ja hallitusvastuussa 1992–1998 ja 2002–2006, pääministerinä molemmilla kerroilla Branko Crvenkovski, joka valittiin 2004 presidentiksi, jonka jälkeen häntä seurasivat Hari Kostov ja Vlado Bučkovski. Vuoden 2002 vaalien jälkeen puolue liittoutui liberaalidemokraattien ja albaanien BDI-puolueen kanssa.
Tito Petkovski, joka oli puolueen presidenttiehdokkaana 1999, erosi puolueesta 2005 ja perusti Uuden sosiaalidemokraattisen liiton.
Radmila Šekerinska johti puoluetta 2006–2008, jolloin hän erosi vaalitappion jälkeen. Väliaikaiseksi johtajaksi tuli Zoran Zaev, jonka kausi päättyi Crvenkovskin presidentinkauden loppuessa ja hänen palatessaan puolueen johtoon.
Aiheesta muualla

http://www.sdsm.org.mk/