stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Isela Valve
Teokset

Sankt Olof går igen: berättelser om de åländska skyddshelgonen för barn och vuxna Isela Valve. Mariehamn: Föreningen Sanct Olof, 1999 - (Sanct Olofs skriftserie, ISSN 1456-8527; nr 1.). ISBN 951-98294-0-7.
Jomala bibliotek 75 årIsela Valve. Jomala: Biblioteks- och kulturnämnden i Jomala, 2000 ISBN 952-91-2801-0.
Ringen på isen: berättelsen om biskop Henrik och bonden Lalli Isela Valve; illustrationer: Karstein Volle. Helsingfors: Fontana Media, 2002 - (Salt & Peppar.). ISBN 951-550-579-8.
Piltti ja piispansormus: kertomus piispa Henrikistä ja talonpoika LallistaIsela Valve; suomentanut Laura Teräsvirta; kuvitus ... Ulriikka Lipasti. Helsinki: Suomen lähetysseura, 2003 ISBN 951-624-306-1.
Det flög en kråka över Bomarsund,Isela Valve; illustrationer: Jan-Peter Granlund. Mariehamn: PQR-kultur, 2004. ISBN 952-99218-4-5.
Valdemar prästIsela Valve; illustrationer: Minna Johans. Mariehamn: PQR-kultur, 2005 ISBN 952-99469-7-X.
Behandlingen: anteckningar från ett år i kräftans teckenIsela Valve. Mariehamn: PQR-kultur, 2008. ISBN 978-952-5705-05-8.
Joels färgerav Isela Valve; grafisk form och bildredigering: Minna Öberg. Mariehamn: PQR-kultur, 2011 ISBN 978-952-5705-41-6.;Nimellä Isela Valve
Sankt Olof går igen, 1999
Ringen på isen, Fontana media 2002
Det flög en kråka över Bomarsunds fästning|Bomarsund, PQR-kultur 2004, ISBN 9789529921843 (om det ryska angreppet 1854)
Behandlingen – anteckningar från ett år i Kräftans tecken, 2008 (självbiografisk bok)
Joels färger, PQR-kultur 2011
Kärleken är vårt enda hem, PQR-kultur 2014, ISBN 9789525705263
Valtiorikosoikeus

Valtiorikosoikeudet (lyh. VRO; ruots. domstolar för statsförbrytelser) olivat Suomessa vuosina 1918–1920 toimineita ylimääräisiä tuomioistuimia, jotka tutkivat ja tuomitsivat Suomen sisällissotaan punaisten puolella osallistuneita sotilaita ja siviilejä. Valtiorikosoikeuksia oli 21 kappaletta, minkä lisäksi niiden ylempänä oikeusasteena toimi valtiorikosylioikeus. Valtiorikosoikeuksilla korvattiin sisällissodan aikana toimineet lakiin perustumattomat kenttäoikeudet ja summittaiset teloitukset. Teloituksia tapahtui toukokuun 1918 alkupuolella jopa noin 200 päivässä, ja vankileireillä oli kymmeniätuhansia vangittuja.
Historia

Valtiorikosoikeudet aloittivat toimintansa 31. toukokuuta. Niitä asetettiin viisi Helsinkiin, viisi Tampereelle, kolme Turkuun, kaksi Hämeenlinnaan, kaksi Kuopioon, kaksi Vaasaan ja kaksi Ouluun.
Valtiorikosoikeudet käsittelivät 75 575 tapausta, ja vapausrangaistuksista kuolemantuomioihin vaihdelleita tuomioita langetettiin 67 788. Kuolemantuomioita langetettiin 555, joista pantiin täytäntöön 115: 71 Suomenlinnassa, 31 Hennalassa ja 13 Viipurissa. Monissa yhteyksissä mainittu luku 265 toimeenpantua teloitusta johtuu siitä, että valtiorikosylioikeus ei armahtanut tai alentanut 153:a kuolemanrangaistusta, mutta näitä tuomioita ei enää marraskuun 1918 jälkeen pantu toimeen vaan ne muuntuivat elinkautisiksi 7. joulukuuta 1918 annetun lain myötä. Teloituksia tapahtui myös ilman valtiorikosoikeuksien päätöksiä, ja vankileireillä kuoli kaikkiaan 11 905 vankia 74 803:sta tunnetusta vangitusta.
Valtiorikosoikeudet jakoivat kuolemantuomioita, vaikka kuolemanrangaistus Suomessa oli poistunut käytöstä sota-aikoja lukuun ottamatta. Suomeen ei ollut julistettu sotatilaa sisällissodan aikana. Rikoslain soveltamisessa oli jo 1820-luvulta alkaen kuolemantuomiot muutettu karkotuksiksi Siperiaan. Toisaalta vuoden 1889 rikoslain mukaan murhasta voitiin edelleen tuomita kuolemaan (21 luvun 1 §) ja osallisuudesta tekoon sama rangaistus kuin itse teosta (5 luvun 1 §).
Valtiorikosoikeuksien tuomiot olivat joidenkin nykykäsitysten mukaan laittomia. Ongelmallista on myös se, että kapinaan nousseet sosialidemokraattiset kansanedustajat oli vangittu parlamentaarista koskemattomuuden suojaa rikkoen siten, etteivät edes heidän varamiehensä olleet eduskunnassa päättämässä valtiorikosoikeuksien asettamisesta. Länsimaisen oikeuskäytännön mukaan ei ylimääräisiä tuomioistuimia saa asettaa, koska tämä mitätöi tuomarien erottamattomuuden periaatteen sikäli, että heidät korvataan oikeudenkäytössä toisilla. Myöskään taannehtivaa lainsäädäntöä ei saa säätää, koska henkilön tulee teon tekohetken lainsäädännön perusteella voida tietää, onko teko rikollinen vai ei.
Valtiorikosoikeuksien lakkauttamista koskeva hallituksen esitys annettiin eduskunnalle 25. tammikuuta 1919, ja eduskuntakäsittelyn jälkeen valtionhoitaja Gustaf Mannerheim vahvisti lain 2. huhtikuuta 1919.
Aiheesta muualla

Tietoa valtiorikosoikeuden asiakirjojen tutkimisesta. Arkistolaitos.
Valtiorikosoikeus ja -tuomiot. Suomi 80 -sivusto.
Laki valtiorikostuomioista. Histdoc.net.
Vuoden 1889 rikoslaki alkuperäisenä. (Arkistoitu – Internet Archive)
Domstolar för statsförbrytelser hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Martin Luther King, Jr.

| Martin Luther King, Jr>  |
| --- | --- |
 Martin Luther King, Jr. vuonna 1964
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. tammikuuta 1929 Atlanta, Georgia, Yhdysvallat
Kuollut: 4. huhtikuuta 1968 (39 vuotta) Memphis, Tennessee, Yhdysvallat
Ammatti:  pastori
Arvonimi: Reverend Doctor (käännä suomeksi)
Puoliso:  Coretta Scott King (vih. 1953)
Muut tiedot
Tunnustukset:   Nobelin rauhanpalkinto (1964)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivu
Martin Luther King, Jr. (15. tammikuuta 1929 Atlanta, Georgia – 4. huhtikuuta 1968 Memphis, Tennessee) oli yhdysvaltalainen baptistipastori ja ihmisoikeusaktivisti. Hän sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1964.
Martin Luther King oli Yhdysvaltain kansalaisoikeusliikkeen keskeisiä hahmoja, joka 1950- ja 1960-luvulla ajoi erityisesti etelävaltioiden mustien kansalaisoikeuksien tunnustamista. Hän oli väkivallattoman kansalaistottelemattomuuden järkkymätön kannattaja ja onkin Mahatma Gandhin ohella väkivallattoman vastarinnan ajattelun tärkeimpiä kehittäjiä. Kingin syntymän kunniaksi vuoden kolmas maanantai, Martin Luther Kingin päivä, on Yhdysvalloissa yleinen vapaapäivä. Asetuksen hyväksyi presidentti Ronald Reagan vuonna 1986.
Perhe-elämä ja opinnot

King syntyi Atlantassa, Georgian osavaltiossa Michael King Junior -nimisenä. Hänen vanhempansa olivat Martin Luther King Sr. (alk. Michael King) ja Alberta Williams King. Hänen isänsä oli myös pastori, joka muutti oman ja poikansa nimet Martti Lutherin kunniaksi vuonna 1934. King valmistui vuonna 1948 Morehouse Collegesta sosiologian kandidaatiksi. Vuonna 1951 hän valmistui teologian kandidaatiksi Crozerin teologisesta oppilaitoksesta (Crozer Theological Seminary). Martin Luther King, Sr. nimitti Kingin Dexter Avenuen baptistikirkon pastoriksi Montgomeryssa, Alabamassa vuonna 1954. Teologian tohtoriksi King valmistui 5. kesäkuuta päivä 1955 Bostonin yliopistosta.
King avioitui vuonna 1953 Coretta Scottin kanssa Marionissa, Alabamassa. King ja Scott saivat neljä lasta:
Yolanda Denise (s. 17. marraskuuta 1955 Montgomery, Alabama)
Martin Luther III (s. 23. lokakuuta 1957 Montgomery, Alabama)
Dexter Scott (s. 30. tammikuuta 1961 Atlanta, Georgia)
Bernice Albertine (s. 28. maaliskuuta 1963 Atlanta, Georgia)
Muu poliittinen toiminta

King alkoi elämänsä myöhäisemmissä vaiheissa ottaa kantaa myös muihinkin yhteiskunnallisiin kysymyksiin. Hän asettui 4. huhtikuuta 1967 ensimmäistä kertaa vastustamaan julkisesti Vietnamin sotaa ”Beyond Vietnam” -puheensa New Yorkin Riverside kirkossa. Puheessa hän arvosteli rajusti Yhdysvaltain ulkopolitiikkaa ja kutsui Yhdysvaltoja muun muassa ”maailman suurimmaksi väkivallan lietsojaksi”, mikä herätti paljon paheksuntaa ja kritiikkiä.
King keskittyi viimeisenä elinvuotenaan entistä enemmän köyhyyteen ja tuloeroihin. Hänet on määritelty yhteiskuntaetiikaltaan demokraattiseksi sosialistiksi. Hän oli mukana suunnittelemassa SCLC:n ”Köyhien kampanjaa”, mutta kuoli ennen kampanjan toteuttamista.
Murha

King murhattiin ampumalla päähän 4. huhtikuuta 1968 motelli Lorrainen parvekkeelle Memphisissä, Tennesseessä. Teosta epäilty pikkurikollinen James Earl Ray pidätettiin Lontoossa kolme kuukautta myöhemmin. Ray tunnusti syyllisyytensä ja tuomittiin 99 vuodeksi vankilaan. Myöhemmin Ray peruutti tunnustuksensa ja yritti koko loppuelämänsä saada tuomionsa oikeuden käsiteltäväksi. Ray kuoli vankilassa 70-vuotiaana 23. huhtikuuta 1998. Vuonna 1997 Kingin poika Dexter tapasi Rayn ja todistusaineiston nähtyään vakuuttui Rayn syyttömyydestä ja tuki hänen pyrkimyksiään saada tuomio oikeuden käsiteltäväksi.
Loyd Jowers, motelli Lorrainen lähellä sijainneen ravintola Jim’s Grillin pitäjä, väitti olleensa osallinen Kingin murhan suunnitelleessa salaliitossa ja vastaanottaneensa 100 000 dollaria murhan järjestelyistä, tosin tietämättä, että tarkoituksena oli murhata King. Kingin perhe nosti Jowersia ja muita tuntemattomia salaliittolaisia vastaan kuolemantuottamuskanteen Memphisin siviilioikeudessa. Päätöksessään valamiehistö totesi Jowersin syylliseksi ja katsoi, että taustalla on myös laajempi salaliitto.
Teokset

| Alkuteos | Suomennos |
| --- | --- |
Stride Toward Freedom: The Montgomery Story (1958) ISBN 978-0-06-250490-6: 
The Measure of a Man (1959) ISBN 978-0-8006-0877-4: 
Strength to Love (1963) ISBN 978-0-8006-9740-2: King, Martin Luther: Ei väkivaltaa. Suom. Tuulikki Palomurto. [Helsinki]: Kirjapaja, 1964.
Why We Can't Wait (1964) ISBN 978-0-8070-0112-7: King, Martin Luther, Jr: Emme voi odottaa. Suom. Antti Vahtera. Helsinki: Weilin + Göös, 1965.
Where Do We Go from Here: Chaos or Community? (1967) ISBN 978-0-8070-0571-2: King, Martin Luther: Tästä eteenpäin – sekasorrosta yhteyteen. Suom. Tuulikki Palomurto. Helsinki: Kirjapaja, 1967.
The Trumpet of Conscience (1968) ISBN 978-0-8070-0170-7: 
A Testament of Hope: The Essential Writings and Speeches of Martin Luther King Jr. (1986) ISBN 978-0-06-250931-4: 
The Autobiography of Martin Luther King Jr. (1998), ed. Clayborne Carson ISBN 978-0-446-67650-2: 
"All Labor Has Dignity" (2011) ed. Michael Honey ISBN 978-0-8070-8600-1: 
"Thou, Dear God": Prayers That Open Hearts and Spirits. Collection of King's prayers. (2011), ed. Lewis Baldwin ISBN 978-0-8070-8603-2: 
MLK: A Celebration in Word and Image (2011). Photographed by Bob Adelman, introduced by Charles Johnson ISBN 978-0-8070-0316-9:
Valtion sisäoppilaitos

Valtion sisäoppilaitos eli Niinisalon internaatti oli Kankaanpäässä Niinisalon varuskunnan tiloissa vuosina 1945–1947 toiminut sisäoppilaitos jossa sen toimintavuosina noin 4 000 kotiutettua sotilasta saattoi jatkaa sodan vuoksi keskeytynyttä lukiotaan. Aivan kaikki eivät suorittaneet ylioppilastutkintoa.
Oppilaitos aloitti toimintansa helmikuussa 1945 ja ensimmäiselle vuosiluokalle ilmoittautui virallisen tilaston mukaan 1 145 oppilasta. Opetusohjelmaa oli tiivistetty niin että lukion kolme luokkaa voitiin käydä 9 kuukaudessa, ja valittavissa oli joko humanistinen tai matemaattinen linja. Yksi vuosiluokka kesti noin kolme kuukautta. Ylioppilastutkinnossa suoritettiin kolme ainetta, äidinkieli, vieras kieli ja joko matematiikka tai reaali. Oppilaat olivat 23–25-vuotiaita, ja vanhin heistä oli 36-vuotias. Ensimmäiset ylioppilaskirjoitukset internaatissa järjestettiin kesäkuun lopulla 1945, ja niihin osallistuneista 210 kokelaasta hyväksyttiin 149.
Internaatissa oli 66 eri puolilta Suomea tullutta opettajaa muun muassa Kalle Väänänen, Anna-Liisa Heikinheimo, Anna Leinonen ja Eino Arohonka. Internaatin rehtorina oli aluksi Johannes Varsila ja sitten matematiikkaa opettanut Väinö Alava. Internaatin perustamiseen vaikutti erityisesti kouluneuvos L. Arvi P. Poijärvi.
Internaatissa järjestettiin ylioppilaskirjoitukset kaikkiaan kuusi kertaa, viimeisen kerran helmikuussa 1947, jolloin internaatin toiminta päättyi. Kaikilla kerroilla ylioppilastutkinnon läpäisseiden osuus kaikista kirjoituksiin osallistuneista oli internaatissa suurempi kuin koko maan oppikouluissa keskimäärin.
Joukko sisäoppilaitoksessa aikanaan opiskelleita kokoontui Niinisalon varuskunnassa syyskuun lopulla 1980, jolloin ns. lamellikasarmin pohjoispäädyn seinään kiinnitettiin muistolaatta kertomaan tästä vaiheesta varuskunnan historiassa.
Kankaanpään kaupunginmuseon varuskuntaosastolla esiteltiin Niinisalon sisäoppilaitoksen toimintaa kevääseen 2021 saakka, jolloin näyttelyosuus purettiin.
Sisäoppilaitoksessa opiskelleita

Olli Aulanko, rehtori ja kansanedustaja, Mannerheim-ristin ritari
Lauri Koho, kenraaliluutnantti
Allan Liuhala, lehtimies
Kauko Maijala, vuorineuvos
Pentti Papunen, kustannustoimittaja ja tietokirjailija
Mikko Pohtola, Suomen Kuvalehden päätoimittaja
Kirjallisuutta

Laila Halonen : Miesten internaatti : Valtion sisäoppilaitos Niinisalossa v. 1945-1947 ja Internaatin miehet Matrikkeli. 1990 ISBN 9529021054
Itärata

| Itärata> Perustiedot |
| --- | --- |
Reitti:  Kerava–Porvoo–Kouvola
Avattu:  aikaisintaan 2030-luvulla, riippuvainen Lentoradan valmistumisesta
Rakennuskustannus:  1,7 miljardia euroa (arvio)
Liikenne
Henkilöjunia / vrk:  19 kaukojunaa, mahdollisesti lähijunaliikennettä
Tekniset tiedot
Pituus:  106 km
Raiteiden lkm:  2
Raideleveys:  1 524 mm
Sähköistys:  kyllä
Itärata on suunnitteilla oleva rautatie, joka erkanisi suunnitteilla olevasta Lentoradasta Keravalla ja kulkisi Porvoon kautta Kouvolan Korialle. Ratavaraus esiintyy yleis- ja seutukaavoissa ja kuntien asemakaavoissa. Hankkeessa on aikaisemmin esitetty useita erilaisia reittivaihtoehtoja, ja Kotkan ja Haminan kautta kulkeva linjaus on tunnettu nimellä Itäinen rantarata. Vuodesta 2020 saakka rataa on kuitenkin suunniteltu ensisijaisesti linjauksella Lentorata–Porvoo–Kouvola. Itäradasta tulisi kaksiraiteinen sekaliikennerata, joka palvelisi sekä matkustaja- että tavaraliikennettä.
Taustaa ja itäisen rataverkon historiaa

Suomen rataverkko hahmottui suurelta osin 1800-luvun loppupuolella. Suomen sisäisten, pitkälti kehittyvän metsäteollisuuden tarpeiden pohjalta muodostuneiden yhteyksien ohella välttämättömänä pidettiin Helsingin ja Pietarin välisen radan toteuttamista. Rata Helsingistä itään ei kuitenkaan toteutunut suorinta reittiä rannikkoa pitkin. Linjaus Riihimäen, Lahden ja Kouvolan kautta oli seurausta tavoitteesta kytkeä Päijänteen vesitieyhteydet rataverkkoon. Toisaalta suurvaltapoliittinen tilanne vaikutti linjaukseen: Krimin sota (1853–1856) ja siihen liittynyt laivaston hyökkäys Suomeen oli hyvin muistissa, jonka vuoksi rata haluttiin sijoittaa laivastotykkien ulottumattomiin kauas rannikosta.
Nykyinen rataverkosto eteläiseen Kymenlaaksoon ja Itä-Uudellemaalle käsittää Kotkan ja Haminan seudulle kulkevan Kotkan radan, Porvooseen kulkevan Porvoon radan ja Loviisaan kulkevan Loviisan radan, jotka ovat erityisesti itäisen Suomenlahden satamia ja raskasta teollisuutta palvelevia pistoratoja. Etelä-Kymenlaakson ja Itä-Uudenmaan kaupunkien ja Helsingin välinen joukkoliikenne perustuu käytännössä busseihin ja valtatiehen 7. Suoraa ratayhteyttä sekä länteen että itään on kuitenkin aina toivottu, ja ratalinjaukseen on varauduttu eri kaava- ja suunnittelutasoilla.
Radan hyödyt ja haitat

Uusi ratayhteys Helsingistä itään yhdistäisi suuren osan Itä-Suomea nopeiden yhteyksien piiriin, mikä helpottaisi niin päivittäistä matkustamista kuin yritysinvestointeja. Radan vaikutusalue ulottuisi Uudeltamaalta Kainuuseen ja Pohjois-Karjalaan. Uudet yhteydet lentoasemalle parantaisivat myös itäisen Suomen kansainvälistä saavutettavuutta.
Helsinki–Porvoo–Kouvola–linjauksen sanotaan lisäävän valinnan joustavuutta asumisen ja työpaikan sijaintiin. Se myös parantaisi työmarkkinoiden toimivuutta ja lyhentäisi matka-aikoja. Esimerkiksi junamatka Porvoosta lentoasemalle kestäisi 18 minuuttia ja Helsinkiin 32 minuuttia. Vastaavasti Helsingin ja Porvoon välinen linja-automatka kestää noin tunnin. Juuri Porvoon onkin arvioitu olevan hankkeen suurin hyötyjä. Kouvolan ja Helsingin välinen matka-aika lyhentyisi vähintään 13 minuuttia ja yhteys Pietariin noin 9 minuuttia.
Ratahanke kokonaisuudessaan ei kuitenkaan olisi taloudellisesti kannattava. Valtiovarainministeriön ja Liikenne- ja viestintäministeriön raportin (2023) mukaan hankkeen kannattavuutta kuvaava hyöty–kustannus-luku on 0,13–0,15, eli hankkeen suorat taloudelliset hyödyt eivät riitä kattamaan sen kustannuksia, joten hanke on yhteiskuntataloudellisesti kannattamaton. Rakentamisesta aiheutuvien hiilidioksidipäästöjen laskennallinen takaisinmaksuaika olisi 280 vuotta, joten hankkeen ilmastovaikutus on negatiivinen.
Aiemmat linjausvaihtoehdot > Tapanilasta Itäiselle rantaradalle

Tapanilasta Itäiselle rantaradalle
Jo hylätyssä vaihtoehdossa rata olisi voinut kulkea Helsingin Tapanilasta Porvooseen, Loviisaan, Kotkaan ja Haminaan kulkien E18-tien kanssa samassa maastokäytävässä. Haminasta eteenpäin vaihtoehtoja olivat E18-tien kautta kulkeva suora linjaus Haminasta Vaalimaalle, Viipuriin ja Pietariin tai Haminasta nykyiseen Riihimäki–Pietari-rataan Luumäen kautta yhdistyvä linjaus.
Aiemmat linjausvaihtoehdot > Lentoradalta Itäiselle rantaradalle

Lentoradalta Itäiselle rantaradalle
Lokakuussa 2011 Uudenmaan maakuntaliitto teki periaatepäätöksen, jonka mukaan Helsingistä itään suuntautuva rata linjattaisiin Pasilasta Helsinki-Vantaan lentoaseman ja Sipoon keskiosien kautta. Linjauksen mukaan rata kulkisi Pasilasta tunnelissa lentoaseman kautta Keravalle. Keravan kohdalla rata alittaisi nykyisen pääradan. Rata jatkuisi maan pinnalla Sipoon kautta Porvooseen, Kotkaan ja edelleen kohti Pietaria. Rantarata lyhentäisi matka-aikaa Venäjältä Hamina-Kotkan satamaan ja Kilpilahteen suuntautuvissa kuljetuksissa ja parantaisi siten rautatiekuljetusten kilpailukykyä.
Itärata: Helsinki–Porvoo–Kouvola

Helsinki–Porvoo–Kouvola
Toukokuussa 2018 Kouvolan kaupunki, Etelä-Karjalan, Pohjois-Karjalan, Etelä-Savon ja Pohjois-Savon sekä Kainuun maakuntaliitot esittivät rataa Helsinki-Vantaan lentoasemalta Porvoon kautta Kouvolaan. 106 kilometrin pituinen rataosuus erkaantuisi Lentoradasta Keravan pohjoispuolella Kytömaalla ja liittyisi Lahden ja Kouvolan väliseen rautatiehen Korian seisakkeella Kouvolan länsipuolella. Porvoossa asema sijaitsisi Kuninkaanportissa, mutta voisi jatkua pistoraiteella ja mahdollisesti maanalaisella asemalla lähemmäksi keskustaa.
Ratalinjauksesta hyötyisi koko itäinen Suomi aina Kainuuseen saakka, kun taas Kotkan kautta Luumäelle kulkeva rata lyhentäisi matka-aikoja vain Karjalaan suuntaan Lappeenrantaan ja Joensuuhun. Uuden itärataselvityksen tekeminen aloitettiin Väylävirastossa yhteistyössä ratalinjausta kannattavien maakuntien kanssa vuonna 2018, ja se julkaistiin toukokuussa 2020.
Vuoden 2020 syyskuussa Helsingistä Porvoon kautta Kouvolaan kulkeva Itärata-linjaus voitti Itäisen rantaradan linjauksen. Tällöin Liikenne- ja viestintäministeriö ilmoitti, että Itäisen suunnan hankeyhtiö perustetaan ratalinjaukselle Lentorata–Porvoo–Kouvola. Linjauksen vaikutusalueella asuu noin miljoona suomalaista.
Itärata: Helsinki–Porvoo–Kouvola > Hankeyhtiö

Valtioneuvosto valtuutti Itärata-osakeyhtiön perustamisen lokakuussa 2021 ja sen toiminta käynnistyi maaliskuussa 2022. Yhtiön tarkoituksena on Itäradan suunnittelu ja rahoittaminen rakennusvalmiuteen saakka. Suomen valtio omistaa hankeyhtiöstä 51 prosenttia, ja mukana olevat kunnat sekä muut järjestöt kuten kauppakamarit, omistaa loput 49 prosenttia.
Itäradan hankeyhtiön perustamiseen osallistuu yhteensä 25 kuntaa Uudenmaan, Kymenlaakson, Etelä-Karjalan, Pohjois-Karjalan, Etelä-Savon, Pohjois-Savon ja Kainuun maakunnista. Mukana suunnittelussa ovat tällä hetkellä Helsingin, Porvoon, Kouvolan, Lappeenrannan, Imatran, Kiteen, Joensuun, Lieksan, Nurmeksen, Mikkelin, Pieksämäen, Varkauden, Suonenjoen, Kuopion, Iisalmen ja Kajaanin kaupungit sekä Askolan, Myrskylän, Lapinjärven, Taipalsaaren, Rautjärven, Parikkalan, Mäntyharjun, Siilinjärven ja Lapinlahden kunnat. Keväällä 2022 hankeyhtiö aloitti toimintansa.
Arvioidut suunnittelukustannukset ovat noin 79 miljoonaa euroa ja rakennuskustannukset noin 1,7 miljardia.
Heinäkuussa 2024, Itärata hyväksyttiin laajennettuun Euroopan laajuiseen liikenteen ydinverkkoon (TEN-T). Päätöksen myötä Itärata Oy voi hakea ratahankkeen suunnitteluun merkittävää EU-rahoitusta. Alkuvuodesta 2025 Itäradan ympäristövaikutusten arviointiohjelman (YVA) lausunto valmistui.
Itärata: Helsinki–Porvoo–Kouvola > Kilpaileva vaihtoehto: Savon oikorata

Itäradalle on suunniteltu vaihtoehdoksi Savon oikorataa, joka kulkisi Heinolan kautta Mikkeliin. Matka Helsingistä Mikkeliin Lahden oikorataa ja Savon oikorataa pitkin kestäisi 1,5 tuntia, kun taas Itäradalla matkan kesto olisi noin 2 tuntia. Toteuttamalla Savon oikorata 300 km/h nopeudelle ja nostamalla Lahden oikoradan nopeus samalle tasolle, Savoon suuntautuvilla matkoilla saavutettaisiin kolminkertaiset matka-aikasäästöt Itärataan (300 km/h) verrattuna. Hankkeen yhteydessä toteutettaisiin myös parannustoimenpiteitä Karjalan radalle, joten yhdessä Lahden oikoradan nopeudennoston kanssa matka-aika Joensuuhun lyhenisi 27 minuuttia eli enemmän kuin Itäradan avulla. Hanke maksaisi noin 1,8 miljardia euroa eli olisi yli puolet Itäradan ja sen edellyttämän Lentoradan yhteishintaa halvempi.
Aiheesta muualla

Itärata.fi – Itäradan kotisivut
| n k  Suomen valtio-omisteiset yhtiöt |
| --- | --- |
Erityistehtävät:  A-Kruunu  Alko  Business Finland  Cinia (77,5 %)  CSC – Tieteen tietotekniikan keskus (70,0 %)  DigiFinland (33,46 %)  FinnHEMS  Finnpilot Pilotage  Finnvera  FVR – Suomen rokotetutkimus (51,0 %)  Gasonia  Governia  Hansel (65,0 %)  HAUS kehittämiskeskus  Hevosopisto (25,0 %)  Ilmastorahasto  Itärata (51,0 %)  Kuntarahoitus (16,0 %)  Liikenteenohjausyhtiö Fintraffic  Länsirata (51,0 %)  Maakuntien tilakeskus  Oppiva Invest  Solidium  STUK International  Suomen Erillisverkot  Suomen Ilmailuopisto (98 %)  Suomen Malmijalostus  Suomen Teollisuussijoitus  Suomi-rata (51,0 %)  Teknologian tutkimuskeskus VTT  Teollisen yhteistyön rahasto (96,04 %)  Työkanava  Veikkaus  Yleisradio 
Strateginen intressi:  Arctia  Boreal Kasvinjalostus (65,0 %)  Finavia  Fingrid (36,9 %)  Gasgrid Finland  Gasum  Leijona Catering  Motiva  Neova (50,1 %)  Patria (50,1 %)  Posti Group  Suomen Lauttaliikenne  Suomen Siemenperunakeskus (22,0 %)  Suomen Viljava  Tapio  VR-Yhtymä 
Sijoitusintressi:  Edita Group  Finnair (55,8 %)  Fortum (51,26 %)  Kemijoki (50,1 %)  Neste (44,22 %)  SSAB (6,3 %)  Suomen Rahapaja 
Solidium:  Anora Group (19,4 %)  Elisa (10,0 %)  Konecranes (11,1 %)  Metso (14,9 %)  Nokia (5,8 %)  Nokian Renkaat (10,10 %)  Outokumpu (15,5 %)  Sampo (6,6 %)  Stora Enso (10,7 %)  Tieto-Evry (10,9 %)  Valmet (10,1 %) 
Päivitetty: 29. tammikuuta 2024
Radan eri linjausvaihtoehtoja.
Pyykinpesukone

LG:n edestä täytettävä pyykinpesukone.
Pyykinpesukoneiden energiamerkintä.
Pyykinpesukone tai vain pesukone on pyykin eli vaatteiden ja muiden kodin tekstiilien, kuten pyyhkeiden ja lakanoiden, pesemiseen tarkoitettu kone. Pyykinpesukoneessa on rumpu, jossa pyykit pyörivät veden ja pesuaineen sekoituksen kanssa. Pesun jälkeen pyykit yleensä lingotaan ja ripustetaan narulle kuivumaan. Ne voidaan myös kuivata kuivausrummussa, kuivauskaapissa tai muilla keinoin.
Energiankulutus

Pyykinpesukoneen sähkönkulutus koostuu suurimmaksi osaksi veden lämmittämisestä haluttuun lämpötilaan. Rumpua pyörittävä moottori kuluttaa noin kymmenesosan siitä tehosta, mitä veden lämmittäminen kuluttaa. Yksi pesukerta kuluttaa sähköä noin 1–1,4 kWh.