Afganistanin historia
Islamin saapuminen > Persialaisten dynastioiden kausi

Islamilainen maailma kärsi 700-luvun puolivälissä sisäisestä hajaannuksesta, jonka seurauksena Bagdadissa valtaa pitäneet abbasidit syrjäyttivät vallankumouksen jälkeen umaijadit arabimaailman johdosta. Arabien sotaretkiin kaukana idässä ei sisäisillä kiistoilla ja vallanvaihdoksella ollut juuri vaikutusta, sillä sotapäälliköt toimivat melko itsenäisesti ja pystyivät silti laajentamaan kalifaatin aluetta. 800-luvulla Bagdadin abbasidi-dynastian kalifin arvovalta alkoi kuitenkin hiipua. Hänen muodollinen kunnioituksensa säilyi, mutta valtakunnan sisään alkoi syntyä käytännössä itsenäisesti toimineita dynastioita.
Abbasidikalifaatin reuna-alueilla Sistanissa, nykyisen Iranin ja Afganistanin rajaseuduilla, keskushallinnon ote oli heikko. Alue ajautui eri ryhmien väliseen sisällissotaan, josta merkittävimmäksi sotapäälliköksi nousi persialainen Ja’qub ibn al-Laith al-Saffar. Hän kukisti kilpailijansa ja perusti vuonna 861 saffaridien dynastian, jonka pääkaupunki oli Zaranj. Saffaridien dynastian alkuaikoina sen suurin uhkaaja oli Zunbil-valtakunta, joka myös liittoutui ibn al-Laithin vastustajien kanssa. Tämä päätti ratkaista asian hyökkäämällä Zunbil-valtakuntaan vuonna 865. Zunbilien armeija tuhottiin lähellä nykyistä Kandaharia käydyssä taistelussa, ja heidän hallitsijansa surmattiin. Zunbilien kukistuttua Saffaridit jatkoivat valloituksiaan pohjoiseen, ja nykyinen Afganistan joutui ensimmäisen kerran osaksi islamilaista valtakuntaa.
Saffarididynastian perustaja Ja’qub ibn al-Laith al-Saffar oli alkujaan alhaissyntyinen sotaherra, eikä hänellä ollut Bagdadin abbasidikalifin mandaattia toimilleen. Suhteet kalifiin katkesivat, ja saffaridit ja abbasidit ajautuivat vuonna 876 keskinäiseen taisteluun, jossa abbasidit estivät saffaridivallan leviämisen Bagdadiin. Ibn al-Laith kuoli kolme vuotta myöhemmin. Hänen seuraajakseen nousi hänen veljensä Amr ibn al-Laith al-Saffar.
Amr omaksui hieman toisenlaisen politiikan ja onnistui parantamaan suhteita abbasidikalifiin. Hänen kohtalokseen koitui kuitenkin suuruusharha. Hänen veljensä kuoleman jälkeen monet heidän alaisuudessaan olleet paikallishallitsijat alkoivat kapinoida. Amr kukisti kapinat Khorasmiassa, joka sijaitsi nykyisen Afganistanin pohjoisosassa. Tämän jälkeen hän halusi liittää saffaridien hallintaan myös Transoksianan, joka sijaitsi nykyisen Afganistanin pohjoispuolella. Transoksaniaa hallitsivat samanidit, jotka olivat olleet huomattavasti uskollisempia Bagdadin kalifille. Saffaridiarmeijan sotaretki Transoksianaan epäonnistui kohtalokkaasti. Samanidien sotajoukot olivat huomattavasti ennakoitua vahvemmat, ja saffaridiarmeija kärsi tappion vuonna 900 Balkhin lähellä käydyssä taistelussa. Amr vangittiin, ja samanidihallitsija Ismai’l ibn Ahmad lähetti hänet Bagdadiin, missä kalifi sai päättää hänen tuomiostaan. Abbasidikalifi Al-Mu’tadid oli tyytyväinen päästessään viimein eroon saffarideista, ja Amr teloitettiin. Amrin jälkeen saffaridivaltakunta rapistui nopeasti, ja samanidit kohosivat islamilaisen maailman itäosien voimakkaimmaksi dynastiaksi.
Samanidit poikkesivat saffarideista siinä, että he olivat taustaltaan persialaista ylimystöä, joka osasi toimia diplomaattisemmin. He ymmärsivät myös kalifin arvon islamilaisen maailman ideologisena keulakuvana. Kalifi oli teoriassa ylin auktoriteetti, eivätkä samanidihallitsijat käyttäneet itsestään emiiriä korkeampaa arvonimeä. Todellisuudessa kalifi ei samanidien itäisen valtakunnan asioihin juuri puuttunut. Samanidiaikana persialainen kulttuuri alkoi elpyä ja arabialaisen kulttuurin vaikutus hiipua. Islam oli kasvanut jo maailmanuskonnoksi, jonka harjoittaminen ei enää ollut arabien yksinoikeus.