stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Casa de Contratación
Casan faktoria koskevia määräyksiä

Sevillan Casa de Contrataciónin virkamiesten espanjankielisistä titteleistä käy kutakuinkin selville tittelin tuoma virkatehtävä. Poikkeuksena on factor, jonka toimia Intioiden kootut lait kuitenkin hyvin ymmärrettävällä tavalla selvittää. Factor oli eräänlainen Casan liiketoimien toimitusjohtaja, jonka toimintaa määrittelee  Kaarle V:n säännös no: 66:
”Kun Intioissa olevat Virkamiehemme lähettävät jotakin kultaa, hopeata tai helmiä osoitettuina Sevillan Casan Virkamiehille ja ovat määränneet niillä ostettavaksi jotakin tarvittavaa Kuninkaalliselle Palveluksellemme ja noiden Provinssien hyväksi: Määräämme, että nämä ottavat lähetyksen vastaan, ja toimivat sillä tavoin kuin asia on heille esitetty, ja kirjaavat tapahtuman syineen asianmukaisesti Tilikirjaan, Factorin ensin annettua tiedon asiasta Intioiden Neuvostolle...
...Määräämme, että Factorilla on vastuu kaikesta Factoriaan liittyvästä ja Casan liiketoimista ja että hän ottaa vastaan kaiken Intioista Meille tulevan, ja määräämme hänet ostamaan ja lähettämään sinne kaikkea mikä ei ole kultaa, hopeata, helmiä, tai jalokiviä, koska vastuu niistä kuuluu Tesorerolle, ja että Factor säilyttää tavarat kyseisessä Casassa tai asevarastossa oman ja Virallisten Tuomarien harkinnan mukaan, tavalla, joka parhaiten sopii omaisuutemme turvallisesti säilyttämiseksi. Ja kaikesta minkä Factor ottaa vastaan, rahastaa, maksaa tai lähettää, Neuvoston, Presidentin tai Virallisten Tuomarien toimeksiannosta, on siitä annettava kuitti, ja kuluista on Contadorin tehtävä merkintä erilliseen, sekä yleiseen Kirjaan, joita on säilytettävä Virallisten Tuomarien allekirjoituksellaan vahvistamina kolmen lukon Arkussa. Ja kyseisellä Factorilla on oltava toinen erillinen Kirja, joka on yhtäpitävä Contadorin pitämän Kirjan kanssa, ja jota Kirjaa tulee säilyttää tuossa Arkussa. Samaten on Factorin pidettävä erillistä Kirjaa kaikista vaatteista, aseista, tykistöstä, laivojen takiloista ja muista ostetuista tavaroista, ja tavaroista, joita on tuotu Casaan, ja kun tästä on luovutettu jotakin Armadoille, tai joillekin muille, tapahtuu se Presidentin ja Virallisten Tuomarien valtakirjalla siten, että he ottavat huomioon sen, että luovutus tapahtuu silloin kun siitä on suurin hyöty. Jotta omaisuutemme olisi asianmukaisesti turvassa on siitä vastuussa Factor.”
Kirjojen sensuroinnista

Kirjojen sensurointi kuului kuninkaan neuvostolle. Uskonnollisen kirjallisuuden sisällölle antoi suostumuksensa San Lorenzon luostari vuonna 1575 annetulla määräyksellä. San Lorenzon luostarilla oli yksinoikeus Intioihin lähetettävään uskonnolliseen kirjallisuuteen, jonka myynnistä saadut varat Sevillan Casa de Contratación toimitti edelleen luostarille. Uudesta Maailmasta  Intioihin lähetettävästä kirjallisuudesta oli lisäksi erityisiä määräyksiä. Sevillan Casa de Contrataciónin tehtävänä oli valvoa, ettei laivoilla lähtenyt Uuteen Maailmaan kiellettyä kirjallisuutta. Luvallisesta kirjallisuudesta oli omat määräyksensä:
”Määräämme Sevillan Casa de Contrataciónin Presidentin ja Virallisten Tuomarien rekisteröimään jokaisen Intioihin lähtevän sallitun kirjan ja aiheen, joita ne käsittelevät.”
Kirjoista, joissa käsiteltiin Intioiden asioita, oli tiukat määräykset:
”Näissä Maissa ja Länsi Intioissa, Saarilla ja Valtameren kiinteällä Maalla olevat Tuomarimme ja Tuomioistuimemme eivät saa antaa lupaa painaa tai myydä kirjoja, joissa käsitellään Intioita koskevia aiheita ilman Kuninkaallisen Intioiden Neuvostomme antamaa lupaa. Ja heidän on kerättävä ja lähetettävä Neuvostolle kaikki löytämänsä tuollaiset kirjat ja katsottava, ettei yksikään Kirjanpainaja tai Kirjakauppias paina niitä, pidä hallussaan, tai  myy. Ja että jos näiden haltuun joutuu niitä, on ne heti lähetettävä Neuvostomme nähtäviksi ja tarkastettaviksi uhalla, että Painaja, tai Kirjakauppias, jolla niitä on, tai joka myy niitä, saa sakkoa kaksisataatuhatta maravedia ja menettää painoksen ja painamiseen käytetyt laitteet.”
Kuusi vuotta yllä mainitun määräyksen antamisesta antoi Filip II 1556 määräyksen, joka koski inkvisition kieltämiä kirjoja:
”Varakuninkaamme, Presidenttimme ja Tuomarimme (Oidores) huolehtikoot omasta puolestaan tarpeellisella huolellisuudella siitä, että antavat Kuninkaallisille viranomaisille määräyksen näiden käydessään Laivoilla ottaa selville onko niissä joitakin inkvisition kieltämiä kirjoja, ja että toimittavat ne kaikki Arkkipiispalle, Piispoille, tai Santo Oficion valtuuttamille henkilöille. Ja pyydämme Eklesiastisia Prelaatteja huolehtimaan siitä, että he kaikin mahdollisin keinoin yrittävät ottaa selvää siitä, onko heidän Hiippakunnassaan tämän laatuisia kirjoja, ja että he keräävät ne ja toimivat Inkvisition Neuvoston antamien ohjeiden mukaisesti, eivätkä salli niitä noissa Provinsseissa.”
BMW 3-sarja (E36)

| BMW E36 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Egypti  Etelä-Afrikka  Filippiinit  Indonesia  Meksiko  Saksa  Yhdysvallat
Valmistaja:  BMW
Valmistusvuodet:  1990–2000
Korimalli:  2-ovinen coupé 2-ovinen cabriolet 4-ovinen sedan 5-ovinen farmari
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  BMW E30
Seuraaja:  BMW E46
Teknisesti samankaltaisia:  BMW E36/5 BMW Z3
Tekniset tiedot
Moottori:  R4 R6
Iskutilavuus:  1,6–3,2 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti 5-vaihteinen automaatti
BMW E36 on BMW 3-sarjan kolmannen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1990–2000. Se korvasi edeltäneen E30-mallin ja seuraajaksi tuli E46. Mallisarjaan kuului myös kolmeovinen hatchback-malli Compact (E36/5).
BMW 3-sarja (E36) 1990–2000

BMW E36:n valmistus alkoi vuonna 1990, ja ensimmäisenä esitelty korimalli oli neliovinen sedan. Mallin pyöräntuentana taka-akselilla oli uudenlainen monivarsituettu Z-tyyppinen multi-link-monivarsituenta, jota oli aiemmin käytetty BMW Z1 -mallissa.
Vuoden 1997 Euro NCAP -kolaritestistä E36 sai tulokseksi vaatimattomat yksi ja puoli tähteä viidestä.
Coupé esiteltiin vuonna 1992 ja avokattoinen cabriolet vuotta myöhemmin. Vuonna 1994 julkaistiin täysin uusi korimalli – kolmiovinen hatchback, joka sai nimen Compact. Viimeisenä markkinoille tuotiin farmarimalli Touring vuonna 1995. Se oli urheilullinen niin sanottu ”elämäntapafarmari”, jonka tavaratila ei ollut erityisen suuri.
Vuonna 1996 etupuskuria ja -säleikköä muutettiin ja vilkuista tuli kirkaslasiset.
Mallisarjaa alettiin korvata asteittain vuodesta 1998 lähtien, kun uusi E46-sukupolvi oli tullut markkinoille. Avomallit pysyivät tuotannossa vuoteen 2000 saakka.
BMW M3

Urheilumalli M3 esiteltiin vuonna 1992. Sitä valmistettiin sedan-, coupé- ja avomalleina. Moottorina oli 3,0-litrainen kuusisylinterinen rivimoottori, joka tuotti 285 hevosvoimaa tehoa. Vuonna 1995 moottori vaihtui 3,2-litraiseksi (320 hv) ja manuaalivaihteistosta tuli kuusiportainen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta BMW 3-sarja (E36) Wikimedia Commonsissa
BMW 318is Coupé
BMW 328i Cabrio
BMW E36 Touring
BMW M3 E36 Coupé
BMW M3 E36 Cabriolet
Joe Frazier

| Joe Frazier Maailman raskaansarjan maailmanmestari |
| --- | --- |
 Joe Frazier vuonna 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Joseph William Frazier
Syntynyt: 12. tammikuuta 1944 Beaufort, Etelä-Carolina
Kuollut: 7. marraskuuta 2011 (67 vuotta) Philadelphia, Pennsylvania
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Smokin’ Joe
Pituus:  182 cm
Paino:  103 kg
Painoluokka:  raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen, eli nyrkkeilytermein orthodox
Ammattilaistilastot
Ottelut:  37
Voitot:  32
– tyrmäysvoitot:  27
Tappiot:  4
Ratkaisemattomat:  1
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
Aiheesta muualla
www.joefrazier.com
| Mitalit>  Olympialaiset  |
| --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 1964 | raskassarja |
Joseph William ”Joe” Frazier (12. tammikuuta 1944 Beaufort, Etelä-Carolina, Yhdysvallat – 7. marraskuuta 2011 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen raskaansarjan nyrkkeilijä, olympiavoittaja ja ammattilaisten raskaansarjan maailmanmestari.
Ammattilaisena Frazier voitti WBC-nyrkkeilyliiton tunnustaman New Yorkin nyrkkeilykomission maailmanmestaruuden vuonna 1968 tyrmättyään Buster Mathisin ottelussa avoimesta mestaruudesta. Vuonna 1970 hän nousi raskaansarjan kiistattomaksi maailmanmestariksi voitettuaan Jimmy Ellisin ottelussa WBA:n maailmanmestaruudesta. Hän menetti mestaruutensa vuonna 1973 George Foremanille eikä onnistunut saamaan sitä takaisin.
Joe Frazier muistetaan erityisesti kolmesta ottelustaan Muhammad Alia vastaan vuosina 1971–1975. Vuonna 1971 Fight of the Century -nimellä tunnetussa ottelussa Frazierista tuli ensimmäinen nyrkkeilijä, joka oli koskaan voittanut Alin. He kohtasivat tämän jälkeen vielä kahdesti, Super Fight II ja Thrilla in Manila -otteluissa, mutta Frazier hävisi molemmat.
Frazier oli tyyliltään hyökkäävä. Hänet tunnettiin lempinimellä Smokin’ Joe, koska Frazierin sanottiin ”sauhuavan” kehässä. Otteluissaan hän pyrki painostamaan vastustajaansa hyökkäämällä ja ajamaan tämän köysiin. Frazierilla oli hyvä iskunkestävyys, sillä painostaessaan hän joutui ottamaan runsaasti iskuja kasvoihinsa. Tyylinsä vuoksi Frazieria on usein verrattu Rocky Marcianoon.
Elämä ja ura > Lapsuus ja nuoruus: Amatööriura

Joseph William Frazier syntyi 12. tammikuuta 1944 Beaufortin piirikunnassa Etelä-Carolinassa neljätoistalapsiseen perheeseen. Perhe oli köyhä ja asui pienessä neljän huoneen mökissä. Vanhemmat ansaitsivat elantonsa pienen maatilan vuokraviljelijöinä. Frazier on tosin myöhemmin sanonut, että hänen isänsä elätti perhettään myymällä pontikkaa eikä lapsilla ollut usein muuta syötävää kuin nauriita.
Kun poika syntyi, ennusti hänen isänsä, että Joesta tulisi hänen ”kuuluisin poikansa”. Nyrkkeilystä Frazier kiinnostui jo pikkupoikana, jolloin hän ihaili Joe Louisia ja halusi itse jonain päivänä tulla samankaltaiseksi. Hän valmisti ensimmäisen nyrkkeilysäkkinsä itse täyttämällä tyhjän rehusäkin räsyillä ja kiinnittämällä sen pihalla kasvavan tammen oksaan. Tuolloin hän julisti myös sisaruksilleen olevansa seuraava Joe Louis.
Seitsemänvuotiaasta alkaen Joe teki maatöitä vanhempiensa kanssa. Hän jätti koulun 13-vuotiaana, ja neljätoistavuotiaana hän löi valkoista miestä, joka oli sanonut häntä nekruksi. Sen jälkeen hänen äitinsä kehotti poikaansa lähtemään muualle. Joe noudatti hänen neuvoaan, liftasi Charlestoniin ja jatkoi sieltä pohjoiseen bussilla.
Frazier asettui Philadelphiaan ja meni 16-vuotiaana naimisiin Florence-nimisen naisen kanssa.. Hän pääsi töihin teurastamoon ja ansaitsi 75 dollaria viikossa, mikä takasi perheen toimeentulon. Hän aloitti nyrkkeilyharjoitukset poliisien maksuttomalla kuntosalilla, jolloin Yancey Durham -niminen harjoitusten vetäjä huomasi hänen kykynsä. Hän lupasi Frazierille menestystä, jos tämä tekisi työtä ja kuuntelisi hänen neuvojaan. Amatööriurallaan Frazier otteli 40 ottelua ja voitti niistä 38. Hän ei alun perin mahtunut Yhdysvaltojen olympiajoukkueeseen, mutta kun raskaansarjan edustaja Buster Mathis loukkaantui yllättäen juuri ennen kilpailuja, Frazier pääsi hänen tilalleen. Hän voitti raskaansarjan olympiakultaa Tokion olympialaisissa 1964. Loppuottelussa hän kukisti saksalaisen Hans Huberin niukasti pistein 3–2. Myöhemmin paljastui, että Frazier oli loukannut peukalonsa aiemmassa ottelussaan Neuvostoliiton Vadim Jemeljanovia vastaan, josta hän sai tyrmäysvoiton toisessa erässä, eikä voinut siksi otella omalla tasollaan.
Elämä ja ura > Ammattilaiseksi nouseminen ja maailmanmestaruus

Frazier oli menettänyt työpaikkansa teurastamossa olympialaisten aikana, eikä hän voinut harjoitellakaan loukattuaan peukalonsa. Hän joutui työskentelemään vahtimestarina vuoden, ennen kuin siirtyi ammattilaisuralle syyskuussa 1965. Frazieria alusta alkaen tukenut valmentaja Yancey Durham kokosi 40 liikemiehestä manageriryhmän, jonka johtajana toimi F. Bruce Baldwin. Jokainen sijoitti nyrkkeilijään aluksi 250 dollaria, mikä kattoi Frazierin harjoituskulut ja 100 dollarin viikkopalkan. Durham toimi sekä hänen valmentajanaan että managerinaan.
16. elokuuta 1965 Joe Frazier tyrmäsi ammattilaisuransa ensimmäisen ottelun ensimmäisessä erässä Woody Gossin, ja sen jälkeen hän tyrmäsi 10 seuraavaakin vastustajaansa. Nopeasti edenneen uransa kahdennessatoista ottelussa 21. syyskuuta 1966 hän sai vastaansa ensimmäisen nimekkään nyrkkeilijän, kokeneen Oscar Bonavenan, joka oli otellut maailmanmestaruudestakin. Frazier voitti Bonavenan pistein, vaikka kävikin ottelun ensimmäisessä erässä kahdesti kanveesissa. Tämän jälkeen Frazier kohtasi monia tunnettuja nyrkkeilijöitä: vuonna 1967 hän tyrmäsi Eddie Machenin ja Doug Jonesin ennen kuin kohtasi maailmanmestarin haastajaksi nimetyn George Chuvalon. Frazier voitti Chuvalon teknisellä tyrmäyksellä neljännessä erässä, kun tämän silmäkuopan luu murtui Frazierin vasemmasta koukusta ja Chuvalon kasvoista alkoi vuotaa verta. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun Chuvalo ei kyennyt käymään ottelua loppuun.
Samaan aikaan maailmanmestari Muhammad Ali menetti mestaruutensa ja nyrkkeilylisenssinsä, koska hän kieltäytyi osallistumasta Vietnamin sotaan. Nyrkkeilyliitto WBA päätti selvittää uuden raskaansarjan mestarinsa turnauksella, johon Frazier ei kuitenkaan osallistunut. New Yorkin nyrkkeilykomissio NYSAC päätti järjestää oman maailmanmestaruusottelunsa, ja ottelussa avoimesta mestaruudesta Frazier kohtasi Buster Mathisin. Ottelu käytiin neljännen Madison Square Gardenin avajaisissa 4. maaliskuuta 1968, ja sitä seurasi 18 096 katsojaa. Frazier otti kamppailun hallintaansa kuudennessa erässä, ja se päättyi 11. erässä hänen voittoonsa tyrmäyksellä. Suurista nyrkkeilyliitoista maailmanmestaruuden tunnusti WBC, jolla ei ollut omaa mestaria vuosina 1967–1970.
Frazier puolusti NYSAC:n maailmanmestaruuttaan neljä kertaa otteluissaan Manuel Ramosia, Oscar Bonavenaa, Dave Zyglewiczia ja Jerry Quarrya vastaan, minkä jälkeen hän kohtasi WBA:n maailmanmestari Jimmy Ellisin Madison Square Gardenissa New Yorkissa 16. helmikuuta 1970. Frazier yhdisti vuonna 1967 eronneet maailmanmestaruustittelit ottelussa, jota seurasi 18 079 katsojaa. Ellis hallitsi ottelua aluksi, mutta sen jälkeen Frazier sai otteen ja kaatoi Ellisin neljännessä erässä kanveesiin vartalolyönnillään. Valmentaja Angelo Dundee ei päästänyt Ellisiä enää viidenteen erään, joten Frazierista tuli raskaansarjan kiistaton maailmanmestari. Muhammad Ali luovutti hänelle vuodesta 1967 hallussaan pitämänsä WBC:n maailmanmestaruusvyön, jolloin Frazierista tuli sekä WBC:n että WBA:n maailmanmestari.
Elämä ja ura > Fight of the Century

Frazierin ja Muhammad Alin välisestä ottelusta oli puhuttu jo pitkään julkisuudessa. Frazier oli omalta osaltaan yrittänyt auttaa Alia saamaan kilpailulisenssinsä takaisin ja jopa lainannut hänelle rahaa, koska monet eivät olisi pitäneet Frazieria todellisena maailmanmestarina, jos hän ei olisi otellut Alia vastaan. Ennen ottelua Muhammad Ali alkoi pilkata Frazieria ”Setä Tuomoksi” (eng. Uncle Tom) eli valkoisten nöyristelijäksi ja mustamaalasi häntä muutenkin julkisuudessa. Alia tukenut Frazier ei voinut ymmärtää tätä, ja heidän välillään alkoi vihanpito.
Ottelu käytiin Madison Square Gardenissa, New Yorkissa 8. maaliskuuta 1971. Frazier oli ennakkosuosikki kertoimin 6:5. Ali hallitsi ottelun alkua, mutta Frazier onnistui vähitellen nousemaan tasolleen. Hän horjutti Alia yhdennessätoista erässä vasemmalla koukullaan ja kaatoi tämän lopulta kanveesiin viidennessätoista ja viimeisessä erässä. Viisi minuuttia ottelun jälkeen Frazier julistettiin voittajaksi yksimielisesti pistein 8–6–1, 11–4 ja 9–6. Voittoa on pidetty Frazierin uran huipentumana.
Elämä ja ura > Mestaruuden menettäminen

Frazier puolusti maailmanmestarin titteliä menestyksellisesti vielä kahdesti, kun hän voitti Terry Danielsin 1972 New Orleansissa käydyssä kamppailussa tyrmäyksellä ja Ron Standerin Omahassa teknisellä tyrmäyksellä. Sen jälkeen hän kohtasi nuoren George Foremanin, joka oli voittanut kultamitalin vuoden 1968 olympialaisissa ja kohonnut ammattilaiseksi. Foreman osasi hyödyntää loistavasti suurta kokoaan (hän oli 190 cm pitkä ja painoi 100 kg), sen tuomaa henkistä ylivoimaa ja iskuvoimaansa. Frazier lähti Sunshine Showdown -nimellä tunnettuun kamppailuun ennakkosuosikkina kertoimin 3:1. Foreman voitti kuitenkin Frazierin tyrmäyksellä toisessa erässä ja vei mestaruuden.
Ottelun jälkeen Frazierin pitkäaikainen valmentaja Yancey Durham kuoli yllättäen, ja Frazier piti sen takia muutaman kuukauden tauon, ennen kuin päätti palata harjoittelemaan. Ensimmäisessä ottelussaan Foremanille kärsimänsä tappion jälkeen Frazier voitti Joe Bugnerin pisteillä. Hänen uudeksi valmentajakseen tuli Eddie Futch. Sen jälkeen Frazier kohtasi Alin toisen kerran ja kärsi 12-eräisessä ottelussa niukan pistetappion. Ottelu oli parin välisistä kamppailuista tasaisin, ja osa katsojista protestoi ääneen, kun Ali julistettiin voittajaksi yksimielisesti. Tappionsa jälkeen Frazier otteli 17 kuukauden aikana vain kahdesti ja sai tyrmäysvoitot Jerry Quarrysta ja Jimmy Ellisista.
Elämä ja ura > Viimeiset ottelut

Muhammad Alille kärsimänsä tappion jälkeen Frazier piti kahdeksan kuukauden tauon ennen seuraavaa otteluaan George Foremania vastaan. Molemmat kamppailijat saivat ottelusta palkkioksi miljoona dollaria. Frazier astui kehään päänsä kaljuksi ajelleena. Hän oli leikannut hiuksensa pois impulsiivisesti vain muutamaa tuntia ennen ottelua. Frazier hävisi jälleen tyrmäyksellä, mutta tällä kertaa ottelu kesti viisi erää.
Tappionsa jälkeen Frazier päätti uransa. Hän teki paluun neljä ja puoli vuotta myöhemmin 3. joulukuuta 1981, jolloin hän kohtasi Jumbo Cummingsin ratkaisemattomana päättyneessä ottelussa, joka jäi hänen uransa viimeiseksi. Vielä vuonna 1985 Frazier suunnitteli palaavansa kehään otellakseen näytösottelun kanadalaista Robert Cleroux’ta vastaan. Viranomaisten vastustelun vuoksi ottelu ei kuitenkaan koskaan toteutunut.
Elämä nyrkkeilyuran jälkeen

Joe Frazierin nyrkkeilyuran aikana suuret ottelupalkkiot yleistyivät, ja nyrkkeilytoimittaja Ilmo Lounasheimon mukaan pelkät sijoitukset tuottivat Frazierille 70 000 dollaria vuodessa. Frazier omisti muun muassa vuonna 1969 perustamansa Joe Frazier Gym -nyrkkeilysalin, jonka tiloissa hän asui vuodesta 1961.
Frazierin viha hänen tunnetuinta vastustajaansa Muhammad Alia kohtaan ei laantunut vuosien aikana. Vuonna 1996, kun Ali sytytti Atlantan olympiatulen, Frazier sanoi, että Ali pitäisi työntää liekkeihin. Omaelämäkertansa mukaan hän halusi otella Alin kanssa vielä kerran, lyödä hänet kappaleiksi ja ”postittaa takaisin Jeesukselle”. Dokumenttielokuvassa Frazier vastaan Ali (Thrilla in Manila, 2008) näytetään, että Frazierin puhelinvastaajassa on viesti: ”Liiku kuin perhonen, pistä kuin ampiainen, minä tein sen.” Tällä hän viittaa Muhammad Alin uransa jälkeen sairastamaan Parkinsonin tautiin, jonka Frazier tulkitsi Jumalan rangaistukseksi nuoren Alin sanoista ja teoista: ”Joskus Jumala tulee alas ja laittaa kätensä päällesi, jos olet liian ylpeä.” Frazierin kuoleman jälkeen Ali sanoi tiedotusvälineille maailman menettäneen loistavan mestarin, jota hän muistelee kunnioittaen ja ihaillen.
Lapsia Frazierilla oli yksitoista ja lapsenlapsia 27. Hänen poikansa Marvis Frazier nyrkkeili ammattilaisena 1980-luvulla ja auttoi myöhemmin isäänsä nuorten nyrkkeilijöiden valmentamisessa. Myös hänen tyttärensä Jackie Frazier-Lyde on nyrkkeillyt ammattilaisena.
Frazier joutui auto-onnettomuuteen vuonna 2002 ja sai niskavamman. Helmikuussa 2004 hänet pidätettiin, kun poliisi oli saanut hänen kotoaan Pohjois-Philadelphiassa ilmoituksen perheväkivallasta. Frazierin pojan äiti kertoi poliisille, että Frazier oli lyönyt häntä ja hänellä oli vammoja kasvoissaan. Syytteet hylättiin myöhemmin, kun nainen kieltäytyi todistamasta Frazieria vastaan oikeudessa. Vuonna 2007 Frazier vieraili Suomessa ja osallistui Se on siinä -ohjelman kuvauksiin.
Frazier kuoli 67-vuotiaana 7. marraskuuta 2011 kuukautta aiemmin todettuun maksasyöpään.
Nyrkkeilytyyli

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | ...Frazier oli luultavasti nykyajan armottomin, hyökkäävin ja kilpailukykyisin ammattilainen. | ” |
– Muhammad Ali vastustajastaan Joe Frazierista.
Joe Frazier oli hyökkäävä nyrkkeilijä, joka tapasi käydä etukumarassa vastustajansa kimppuun heti ottelun alussa ja jatkaa hyökkäämistä, kunnes vastustaja väsyi.. Frazierilla oli hyvä iskunkestävyys, jonka ansiosta hän pystyi hyökkäämään suoraan päin vastustajansa iskuja. Lähietäisyydelle päästyään Frazierilla oli tapana lyödä vastustajaansa vartaloon hidastaakseen tätä. Hänen erityisenä vahvuutenaan pidettiin oikeaa koukkua vartaloon. Frazier pystyi lyömään 54–58 iskua jokaisessa erässä. Hän tyrmäsi vastustajansa usein lyömällä heitä vasemmalla koukulla päähän. Frazierin iskuvoima oli huippuluokkaa, ja hänen harjoitusvastustajanaan toiminut alemman raskaansarjan nyrkkeilijä Ray Anderson on verrannut Frazierin iskua bussin yliajoon.
Ottelutapansa takia Frazier sai lempinimen Smokin’ Joe, koska hän monien mielestä ”sauhusi” otellessaan. Frazieria on tyyliltään usein verrattu Rocky Marcianoon, joka suomalaisen nyrkkeilytoimittaja Ilmo Lounasheimon mukaan otteli yhtä tehokkaasti. Aggressiivisen tyylinsä takia Frazier oli katsojien suosiossa, eikä hänen otteluissaan Lounasheimon mukaan ”ollut kuollutta hetkeä eikä katsojien aika tullut niissä tullut pitkäksi”.
Nykyään monet mieltävät Frazierin hitaaksi nyrkkeilijäksi, mikä saattaa johtua jatkuvasta vertailusta Aliin. Todellisuudessa Frazierilla oli erittäin nopeat kädet. Myös hänen reaktiokykynsä oli nopea.
Muuta

Joe Frazier esiintyi omana itsenään vuoden 1976 menestyselokuvassa Rocky. Lisäksi elokuva on saanut vaikutteita Frazierin elämästä. Ensinnäkin elokuvan päähenkilö Rocky Balboa harjoittelee teurastamossa hakkaamalla naudanruhoa kuin nyrkkeilysäkkiä. Frazierin mukaan hän oli silloin tällöin hakannut naudanruhoja teurastamossa työskennellessään ja käsikirjoittaja-pääosannäyttelijä Sylvester Stallone käytti ideaa elokuvassa. Myös elokuvan toinen tunnettu kohtaus, jossa Balboa juoksee Philadelphian museon portaita lenkkinsä aikana, perustuu Frazierista kerrottuun tarinaan. Frazierille ei kuitenkaan maksettu elokuvasta muuta kuin pieni korvaus hänen esiintymisestään.
Frazier valittiin nyrkkeilyn Hall of Fameen vuonna 1990.
Vuonna 1992 hän vieraili televisiosarjan Simpsonit jaksossa Velipuolen paluu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut. (englanniksi)
Frazierin ammattilaisottelutilastot Boxrec-tietokannassa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef 
Yksi Joe Frazierin nyrkkeilysaleista.
Joe Frazier saa palkinnon New York Daily News -lehdeltä.
Veikko Tähkä

Veikko Aleksis Tähkä, vuoteen 1935 Tefke (13. elokuuta 1923 Noormarkku — 12. toukokuuta 2012 Espoo) oli suomalainen psykiatri, psykoanalyytikko (IPA) ja Kuopion yliopiston professori. Häntä pidetään suomalaisen psykoanalyysin uranuurtajana.
Henkilöhistoria ja ammattiura

Tähkän vanhemmat olivat lääkintöneuvos, lääketieteen tohtori (hc) Aleksis Tähkä (ent. Tefke) ja Anna Emerentia Orrberg ja puoliso Ilmi Kaija Marjatta Soidinsuo. Tähkä suoritti ylioppilastutkinnon Helsingin Suomalaisessa normaalilyseossa vuonna 1942 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1955; tohtorintutkinnon hän suoritti siellä vuonna 1966. Hän opiskeli psykoanalyysia Ruotsissa 1953–1957 ja psykoterapiaa Yhdysvalloissa vuosina 1959–1961. Tähkä teki psykiatrian alalla pitkän uran ja hoiti opetustehtäviä Helsingin ja Turun yliopistossa ja toimi Kuopion yliopiston psykiatrian professorina 1976–1987. Hänen pääteoksensa julkaistiin vuonna 1996: Mielen rakentuminen ja psykoanalyyttinen hoitaminen. Teos ilmestyi alkujaan englanniksi nimellä Mind and its Treatment (1993).
Tähkä toimi Nuorisopsykiatrisen yhdistyksen puheenjohtajana 1993–1999. Tähkän mukaan homoseksuaalisuus olisi psyykkinen häiriö.