stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sotaveteraani

Sotaveteraani, myös rintamaveteraani ja joskus lyhyemmin veteraani on sotaan osallistunut ja siitä hengissä selvinnyt henkilö. Sodassa haavoittunut on sotainvalidi, josta voidaan käyttää myös ilmaisua sotavammainen.
Antiikin ajan sotaveteraanit

Veteraani-sana on johdettu latinan sanasta vetus eli ’vanha’. Sitä käytettiin vähintään 20 vuotta palvelleista sotilaista. Roomassa oli käytäntö, että tällainen veteraani sai joko jatkaa sotilaspalvelustaan tai saada maa-alueen jostain provinssista. Sotaveteraanit olivat antiikin aikana tärkeä yhteiskunnallinen ryhmä. Sodassa karaistuneet miehet saattoivat ryhtyä kapinaan, jos he olivat tyytymättömiä oloihinsa. Niinpä Rooman diktaattori Sulla joutui asuttamaan jopa 120 000 entistä sotilasta rakentamalla heille uusia siirtokuntia ja ohjaamalla heitä Rooman liittolaismaiden alueille. Näin syntyi esimerkiksi Colonia Cornelia Veneria Pompeianorum, joka nykyisin tunnetaan Pompejina.
Lupauksia maailmansotien veteraaneille

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen sotaveteraaneja oli paljon. Sodan aikana heille oli annettu monia lupauksia siitä, miten heitä palkittaisiin sodan jälkeen. Niinpä Yhdysvalloissa oli luvattu, että kukin veteraani saisi tuhannen dollarin palkkion, mutta vasta vuonna 1945, jolloin veteraanit olisivat lähellä eläkeikää. Suuren laman aikaan vuonna 1932 17 000 yhdysvaltalaista sotaveteraania ja heidän perheitään ja tukijoitaan, jopa 43 000 henkeä, kerääntyi Washingtoniin vaatimaan poliitikkojen lupaamien bonusten maksamista etukäteen. Senaatti kuitenkin esti maksatuksen. Lopulta Yhdysvaltain armeija ajoi protestoijat pois tankein ja taistelukaasujen avulla 28. heinäkuuta 1932.
Toisen maailmansodan taistelijoita innostettiin sotaponnistuksiin esimerkiksi niin, että intialaisille ja algerialaisille lupailtiin maan itsenäisyyttä sodan jälkeen. Annettujen lupausten toteuttamisesta syntyi usein levottomuutta.
Sotaveteraanit Suomessa > Suomalaisia sotaveteraanijärjestöjä

Vapaussodan Rintamamiesten Liitto – toiminnassa vuosina 1929–1944
Entisten Punakaartilaisten Keskusjärjestö – toiminnassa vuosina 1945–1980
Rintamanaisten Liitto – toiminnassa vuosina 1980–2013
Sotainvalidien Veljesliitto – perustettu 1940
Sotaveteraaniliitto – perustettu 1957
Rintamaveteraaniliitto – toiminnassa vuosina 1964–2023
Suomessa toimii myös sotaveteraanitoiminnan yhteistyöelin Suomen veteraaniliittojen valtuuskunta, Veva.

lähde?
Sotaveteraanit Suomessa > Rauhanturvaoperaatioiden veteraanit

Suomen sotien lisäksi suomalaiset valmiusjoukot ovat osallistuneet rauhanturva- ja kriisienhallintaoperaatioihin. Suomalaisia sotilaita on eri operaatioissa kuollut yhteensä viitisenkymmentä. Maanpuolustuskorkeakoulu arvioi, että 1,2–3,6 % kriisinhallintaoperaatioihin osallistuneista suomalaisista, eli yli 400, on sairastunut traumaperäiseen stressihäiriöön. Jonkinasteisia mielenterveysongelmia esiintyy noin 15–35 prosentilla taistelukentällä olleista.
Aliupseeriliitto piti vuonna 2011 rauhanturvaajien hoidon ja kuntoutuksen tilannetta heikkona. Ongelmia on aiheuttanut muun muassa puutteellinen lainsäädäntö. Puolustusministeriö ilmoitti vuonna 2013 uuden kriisinhallintaveteraaniohjelma laatimisesta.
Suomen Rauhanturvaajaliitto, on tarjonnut vuodesta 2008 lähtien keskusteluapua ja vertaistukea valtakunnallisen tukipuhelimen kautta. Lisäksi Suomen Rauhanturvaajaliiton Tukea kotona ja kaukana –projekti 2013–16 tarjoaa vertaistukea entisille ja nykyisille rauhanturvaajille, sekä heidän läheisilleen. Operaatioiden aikana psykososiaalista, henkistä ja hengellistä tukea antaa muun muassa sotilaspastori.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Sotaveteraaniliiton kotisivut
Sotiemme sankarit, Elävä arkisto, Yleisradio
Suomen sotaveteraanien nauha vuodelta 1967
John Rhys-Davies

| John Rhys-Davies |
| --- | --- |
 John Rhys-Davies vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. toukokuuta 1944 (ikä 80)  Rhydaman, Carmarthenshire, Wales
Näyttelijä
Aktiivisena:  1970 alkaen
Merkittävät roolit:   Sallah (Indiana Jones)  Leonid Puškin (007 vaaran vyöhykkeellä)  Gimli (Taru sormusten herrasta) 
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
John Rhys-Davies (s. 5. toukokuuta 1944) on walesilainen näyttelijä. Hänen tunnetuimmat roolihahmonsa ovat Sallah Indiana Jones -elokuvissa Kadonneen aarteen metsästäjät, Indiana Jones ja viimeinen ristiretki ja Indiana Jones and the Dial of Destiny, Vasco Rodrigues elokuvassa Shogun – voittamaton sekä kääpiö Gimli Peter Jacksonin ohjaamassa Taru sormusten herrasta -elokuvatrilogiassa. Rhys-Davies esiintyi myös James Bond -elokuvassa 007 vaaran vyöhykkeellä vuonna 1987. Sittemmin hän on esiintynyt useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Lisäksi hän on ollut piirroselokuvien ja videopelien ääninäyttelijänä.
Lapsuus ja opiskelu

John Rhys-Davies vietti lapsuutensa Englannissa ja Afrikassa, mistä hän myöhemmin palasi opiskelemaan Englantiin ja Walesiin. Hän oli nuorena kiinnostunut kirjallisuudesta ja päätti ryhtyä näyttelijäksi. Opiskellessaan Itä-Anglian yliopistossa hän oli mukana näytelmäkerhossa.
Näyttelijän ura

1970-luvulla Rhys-Daviesilla oli satunnaisia rooleja tv-sarjoissa, ja hänen ensimmäinen merkittävämpi roolinsa oli Macro BBC:n tuottamassa tv-sarjassa Minä, Claudius, joka pohjautuu Robert Gravesin romaaniin. 1980-luvulla Rhys-Davies oli mukana amerikkalaisessa minisarjassa Shogun – voittamaton, joka perustuu James Clavellin samannimiseen romaaniin. Sarjassa näytteli myös Richard Chamberlain. Vuonna 1981 Rhys-Davies oli mukana Indiana Jones -elokuvassa Kadonneen aarteen metsästäjät, jolle tehtiin vuonna 1989 jatko-osa Indiana Jones ja viimeinen ristiretki. Vuonna 1985 hänellä oli rooli elokuvassa Kuningas Salomonin kaivokset, joka on parodia Indiana Jones -elokuvista.
Elokuvat

hmhs Britannic
(2000)
| --- | --- |
 Kadonneen aarteen metsästäjät (Raiders of the Lost Ark, 1981)  Victor/Victoria (1982)  The Island of Adventure (1982)  Huumeliiga (Best Revenge, 1982)  Sahara (1983)  Kuningas Salomonin kaivokset (King Solomon's Mines, 1985)  Tulijalka (Firewalker, 1986)  Kilimanjaro (In the Shadow of Kilimanjaro, 1986)  007 vaaran vyöhykkeellä, (The Living Daylights, 1987)  Nuori Toscanini (Il giovani Toscanini, 1988)  Waxwork (1988)  Indiana Jones ja viimeinen ristiretki (Indiana Jones and the Last Crusade, 1989)  Rebel Storm (1990)  Syöksyhampaat (Tusks, 1990)  South Beach (1992)  Kabuto (1992)  Canvas (1992)  The Lost World (1992)  Return to the Lost World (1992)  Cyborg Cop (1993)  The Seventh Coin (1993)  Sunset Grill (1993)  The High Crusade (1994)  Shadows of Darkness (1994)  Robot in the Family (1994)  Blood of the Innocent (1995)  Glory Daze (1996)  The Great White Hype (1996)  Echo of Blue (1996) :  Marquis de Sade (1996)  Delta Force One: The Lost Patrol (1999)  The Gold Cross (2000)  Taru sormusten herrasta: Sormuksen ritarit (2001)  Taru sormusten herrasta: Kaksi tornia (2002)  Scorcher (2002)  Endangered Species (2002)  Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu (2003)  Coronado (2003)  The Medallion (2003)  Vlad (2003)  Prinsessapäiväkirjat 2 (2004)  The Lost Angel (2004)  12 Days of Terror – kauhu nousee syvyyksistä (2004)  The King Maker (2005)  The Shadow Dancer (2005)  The Game of Their Lives (2005)  Chupacabra Terror (2005)  One Night with the King (2006)  Tainted Love (2006)  Medium Raw (2007)  In The Name of The King (2007)  The Ferryman (2007)  Kiss Me Deadly (2008)  Prisoners of the Sun (2013)  Aquaman (2018)  Indiana Jones and the Dial of Destiny (2023)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Rhys-Davies Wikimedia Commonsissa
John Rhys-Davies Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
John Rhys-Davies Voice Chasers-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Ritva  Elonet 
Muut:  SNAC
Kansalaisuus

Kansalaisuus on henkilön jäsenyys jossain valtiossa. Valtio myöntää kansalaiselleen passin. Henkilöllä voi olla yhden tai useamman maan kansalaisuus. Kansalaisuus saadaan yleisimmin syntyessä, mutta kansalaisuuden voi myös hankkia muuttaessa toiseen maahan asumaan. Joidenkin maiden kohdalla uuden kansalaisuuden saamisen edellytys on kansalaisuuskokeen läpäiseminen ja riittävä kielitaito. Joissakin maissa kansalaisuuden saamiseen vaaditaan vain maksun suorittaminen.
Historia

Kansalaisuus on historiallisesti lähtenyt kaupunkiyhteisön täysivaltaisesta jäsenyydestä, jota kansalaisuudella tarkoitettiin sekä antiikin aikana että keskiajalla ja sen jälkeenkin, oikeastaan vielä 1700-luvun loppuun saakka. Kansalaisuus ei pääsääntöisesti kuulunut suinkaan kaikille asukkaille, tai alamaisille, vaan kaupunkiyhteisön johtavalle luokalle. Tästä seuraavat indoeurooppalaisten kielten kansalaisuutta tarkoittavat sanat (lat. civis, ransk. citoyen, engl. citizen, saks. Bürger), jotka viittaavat kaupunkilaiseen.
Maiden, kuningaskuntien, jne, osalta ei asiaa kutsuttu kansalaisuudeksi, ennen kuin käytäntö vähitellen alkoi levitä Ranskan vallankumouksen tuloksena. Keski- ja uuden ajan kuningas- ja ruhtinaskunnissa poliittiseen vallankäyttöön osallistumaan oikeutettuja yhteiskuntaluokkia kutsuttiin säädyiksi, ja kaikkia asukkaita ja riippuvaisia yhteisnimityksellä alamaiset.
Ranskan vallankumous toi käyttöön idean kaikille (ei vain johtaville luokille) kuuluvista poliittisista oikeuksista ja tasa-arvosta. Sen symboliksi muodostui kansalaisuus-nimitys, otettuna (merkitystä muuttaen) antiikin kreikkalaisilta (kreikkalaisillakaan eivät kaupunkivaltion kaikki asukkaat olleet kansalaisia, pelkästään johtava tai "vapaiden miesten" luokka).
Kun Ranskan vallankumous ja sitä seurannut ideologian leviäminen ajoi kansalainen-käsitettä käyttöön, vielä yli sadan vuoden ajan käsitettä vastaavasti torjuttiin ruhtinas- ja eliittivaltaa ylläpitäneissä maissa ja valtioissa.
Kaksoiskansalaisuus on tullut nykyaikana aiempaa hyväksytymmäksi ja yleisemmäksi. Jotkin maat ovat ryhtyneet myymään kansalaisuuksia rikkaille niin sanotuilla ”investoinnin kautta kansalaisuuteen” -ohjelmilla.
Kansalaisen oikeudet ja velvollisuudet

Kansalaisilla on tiettyjä etuoikeuksia ei-kansalaisiin nähden. Yksi tärkeimmistä on se, että kaikkien valtioiden lakien ja kansainvälistenkin lakien mukaan kansalaista ei voi karkottaa omasta maastaan. Euroopan unionin kansalaisilla ja Yhdysvaltain kansalaisilla on myös kansalaisuuteensa perustuva oikeus liikkua ja asua vapaasti monissa muissakin maissa kuin omassaan. Valtiot usein auttavat ulkomailla pulaan joutuneita kansalaisiaan.
Kansalaisilla on oikeus äänestää kansallisissa vaaleissa. Ei-kansalaiset saavat kuitenkin monessa maassa nykyisin äänestää paikallisvaaleissa. He eivät kuitenkaan saa asettua ehdolle kansallisissa vaaleissa valittaviin virkoihin, ja heillä on yleensä muitakin rajoituksia poliittisen vaikuttamisen suhteen.
Kansalaista koskee yleensä maanpuolustusvelvollisuus, jos sellainen maassa on. Verovelvollisuus riippuu yleensä asuinmaasta, ei kansalaisuudesta.
Kansalaisuus syntymässä

Kaikki maailman valtiot myöntävät kansalaisuuksia henkilön syntyessä, ja tämä on tavallisin tapa saada kansalaisuus. Jotkin valtiot myöntävät kansalaisuuden kaikille maassa syntyneille (ius soli -periaate) maasta riippuen joko automaattisesti tai tiettyjen ehtojen täyttyessä. Automaattinen kansalaisuus myönnetään aina silloin, kun myös vanhemmat ovat syntymämaan kansalaisia. Jotkin maat, kuten Yhdysvallat, myöntävät kansalaisuuden kaikille maassa syntyneille ilman ehtoja. Joissain maissa kansalaisuuden ehtona voi olla esimerkiksi se, että vanhemmat ovat asuneet maassa riittävän kauan, tai että lapsi itse jää asumaan maahan syntymänsä jälkeen riittävän pitkään. Syntymäoikeuden todistaminen kansalaisuutta varten on helppoa länsimaalaisille, mutta vaikeampaa sellaisille henkilöille, joiden syntymämaassa ei pidetä luotettavia syntymärekistereitä.
Monet valtiot myöntävät ulkomailla syntyneelle lapselle automaattisesti kansalaisuuden syntymässä hänen vanhempiensa tai esivanhempiensa kansalaisuuden mukaan (ius sanguinis -periaate). Joissakin maissa ulkomailla syntynyt lapsi täytyy erikseen rekisteröidä kansalaiseksi, tai hänen täytyy itse aikuisena tehdä kansalaisuushakemus esivanhempiensa maahan.
Lentokoneessa tai laivalla syntynyt henkilö saa sen maan kansalaisuuden, jonka lipun alla alus kulkee, jos hän muussa tapauksessa jäisi kansalaisuudettomaksi. Normaalisti henkilö kuitenkin saa tällaisissa tapauksissa vanhempiensa kansalaisuuden.
Kansalaisuuden saaminen syntymän jälkeen

Henkilö voi usein saada halutessaan kansalaisuuden maahan, jossa hän on asunut vakituisesti tietyn aikaa. Määräajan pituus vaihtelee valtioittain. Jotkin valtiot eivät edellytä maahan muuttamista tai siellä asumista kansalaisuuden saamiseksi. Esimerkiksi Israel antaa kansalaisuuden kaikille juutalaisille. Syntyperän perusteella eurooppalaisen kansalaisuuden on saanut myös moni eurooppalaistaustainen yhdysvaltalainen. Vuonna 2011 Unkari antoi miljoonille lähimaiden unkarilaistaustaisille kansalaisille oikeuden Unkarin kansalaisuuteen. Saksa on antanut maasta natsivallan aikana karkotettujen juutalaisten jälkeläisille oikeuden kansalaisuuteen ja Espanja vuonna 1492 karkotettujen juutalaisten jälkeläisille.
Jotkin maat, kuten Yhdysvallat, Iso-Britannia, Alankomaat, Tanska ja Saksa, vaativat hakijalta kansalaisuuskokeen läpäisemistä ja riittävää kielitaitoa. Joskus kansalaisuushakemus evätään hakijan rikostaustan vuoksi, tai koska hakija ei pysty todistamaan että kykenee elättämään itsensä. Monet maat nopeuttavat kansalaisuuden saamista silloin, kun hakijalla on maassa kaivattua osaamista esimerkiksi tieteen, koulutuksen, kulttuurin tai urheilun suhteen.
Joissakin maissa uuden kansalaisen on lausuttava kansalaisuusvala.
Minkään maan kansalaisuutta ei voi määrätä aikuiselle henkilölle, joka ei sitä halua. Joskus kieltäytyminen tosin vaatii henkilöltä aktiivisia toimenpiteitä, kuten vuonna 2014, kun Venäjä antoi kaikille krimiläisille Venäjän kansalaisuuden.
Kansalaisuushakemus maksaa aina jonkin verran. Yhdysvalloissa se maksaa 725 dollaria, Isossa-Britanniassa yli 1300 puntaa, manner-Euroopassa usein alle 100 euroa. Jotkin maat, kuten Karibian maat, Kypros ja Malta, myyvät kansalaisuuksiaan jopa miljoonilla euroilla, sillä rikkaat ovat valmiita maksamaan paljonkin saadakseen Euroopan unionin kansalaisuuden hyödyt.
Joskus henkilön on luovuttava vanhasta kansalaisuudestaan saadakseen uuden kansalaisuuden. Joskus vanha kansalaisuus mitätöidään, kun henkilö ottaa uuden kansalaisuuden. Silloin kun sekä vanha että uusi kotimaa hyväksyvät kaksoiskansalaisuuden, henkilö voi säilyttää vanhan kansalaisuuden uuden kansalaisuuden rinnalla.
Kunniakansalaisuus

Jotkin valtiot myöntävät kunniakansalaisuuksia tietyille ansioituneille ulkomaalaisille henkilöille. Kunniakansalaisuus on täysin symbolinen asema, eikä siihen kuulu mitään todellisia kansalaisuusoikeuksia.
Kansalaisuuden raukeaminen

Valtio voi peruuttaa henkilön kansalaisuuden hänen tahtonsa vastaisesti. Tämä voi tapahtua esimerkiksi silloin, kun henkilö on ottanut toisen maan kansalaisuuden, eikä vanha kotimaa hyväksy kaksoiskansalaisuutta. Kansalaisuus voidaan myös peruuttaa sillä perusteella, että se on myönnetty valheellisin tai virheellisin perustein. Tavallisten rikosten johdosta kansalaisuutta ei enää nykyisin peruuteta missään maassa, mutta terroristisiin rikoksiin syyllistyneille sellaista tehdään edelleen.
Useimmat valtiot sallivat ulkomaille muuttaneen kansalaisensa luopua kansalaisuudesta vapaaehtoisesti. Jotkin valtiot kuitenkin kieltävät kansalaisuudesta luopumisen. Myöskään asevelvollisuuden tai verojen välttelemiseksi tehdyt kansalaisuuden perumiset eivät yleensä onnistu.
Kansalaisuus raukeaa automaattisesti, jos valtio hajoaa uusiksi valtioiksi.
Kansalaisuudettomuus

Jotkut ihmiset eivät saa syntyessään minkään valtion kansalaisuutta. Näin voi tapahtua maassa, joka ei hyväksy syntymäoikeutta kansalaisuuteen, kun lapsi ei samalla saa myöskään vanhempiensa kansalaisuutta jostain syystä. Myös valtion hajoaminen voi johtaa kansalaisuudettomuuteen, jos henkilö ei saa hajonneen valtion tilalle syntyneiden valtioiden kansalaisuutta. Näin on käynyt joillekin esimerkiksi Neuvostoliiton, Tšekkoslovakian ja Jugoslavian hajottua. Jotkin valtiot ovat joskus peruuttaneet kansalaisuuden joltain kokonaiselta kansanryhmältä, kuten Kuwait 100 000 bidunilta ja Myanmar 400 000 rohingyalta.
Suomen kansalaisuus

Suomen kansalaisuuslain (359/2003) mukaan kansalaisuus on "lainsäädännöllinen side, joka määrittää yksilön aseman valtiossa ja jolla määritetään yksilön ja valtion välisiä keskeisiä oikeuksia ja velvollisuuksia". Kansalaisuuslaki määrittelee kansalaisuuden edellytykset ja käsittelee yksityiskohtaisesti tavat, joilla Suomen kansalaisuuden voi saada tai menettää.
Suomen kansalaisuuden voi saada syntymässä, ilmoitusmenettelyllä tai hakemuksesta. Yksilön kansalaisuusasemasta päättää Maahanmuuttovirasto. Syntymällä kansalaisuuden saa pääasiallisesti suomalaisen äidin lapsi. Suomalaisen isän lapsi saa kansalaisuuden, mikäli isyys on vahvistettu. Alle 12-vuotiaat ottolapset saavat kansalaisuuden automaattisesti samoin perustein kuin syntyneet. Ilmoitusmenettelyllä kansalaisuuden saavat yli 12-vuotiaat ottolapset ja eräät erityisryhmät. Hakemuksella kansalaisuuden voi saada Suomessa vähintään kuusi vuotta asunut nuhteeton ulkomaalainen, jolla on turvattu toimeentulo.
Suomen kansalaisuudesta seuraavat täydet poliittiset oikeudet, joista tärkein on oikeus äänestää ja asettua ehdolle valtiollisissa vaaleissa. Sosiaaliturvan osalta kansalaisuuden seuraukset eivät ole yksiselitteisiä. Useimmat sosiaaliturvaa koskevat lait rinnastavat maassa pysyvästi asuvan ulkomaalaisen kansalaiseen. Toisaalta ne sulkevat usein piiristään pois maan ulkopuolella asuvat kansalaiset. Euroopan unionin yhdentymiskehityksen johdosta useimpiin virkoihin ei tarvita enää Suomen kansalaisuutta, mutta poliisin, rajavartiolaitoksen, tullin, oikeuslaitoksen ja korkeimpien valtioelinten virkoihin kansalaisuutta edellytetään.
Suomen kansalaisuudesta seuraa aina automaattisesti Euroopan unionin kansalaisuus, joka oikeuttaa tietyin edellytyksin vapaasti liikkumaan, tekemään työtä ja nauttimaan asuinmaan sosiaaliturvaa Euroopan unionissa. Pohjoismaiden alueella nämä etuoikeudet ovat usein vielä unionisäädöksiäkin laajempia. Suomen passi, joka myönnetään ainoastaan maan kansalaiselle, oikeuttaa useissa maissa viisumivapauteen. Suomen kansalaisella on aina oikeus saapua Suomeen eikä häntä voida pääsääntöisesti luovuttaa vastoin tahtoaan toiseen valtioon.
Suomen kansalaisuudesta seuraa velvoitus noudattaa Suomen lakeja myös maan ulkopuolella. Suomalaisten toisiaan vastaan tekemät rikokset ovat tekopaikasta riippumatta Suomen rikoslain alaisia. Suomalaisella on myös velvollisuus noudattaa Suomen lainsäädäntöä toimiessaan kansainvälisillä merialueilla ja Etelämantereella. Verotuksessa ja kielitaitovaatimuksissa
Suomen kansalaisia saatetaan kohdella ulkomaalaisista poikkeavasti. Asevelvollisuus koskee vain Suomen kansalaisia ja kansalaisuudettomia Suomessa asuvia, jotka on täällä julistettu asevelvollisiksi.
EU-kansalaisuus

Euroopan unionin jäsenmaiden kansalaiset ovat myös EU-kansalaisia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kansalaisuuslaki (Finlex)
Taina Keinänen: Kansalaisuus (Arkistoitu – Internet Archive). Jyväskylän yliopiston Kansalaisyhteiskunnan tutkimusportaali 15.8.2008.
Sela (psalmit)

Sela (hepr. ‏סֶלָה‎) on Psalmien kirjassa usein esiintyvä sana, jonka merkitys on epäselvä. Se esiintyy usein kohdissa, joissa on jonkinlainen sisällöllinen taite tai tauko. Sitä ei saa sekoittaa heprean sanaan sela‘ (hepr. ‏סֶלַע‎ joka tarkoittaa "kallio".)
Psalmeissa sela on todennäköisesti alun perin esitysohjeeksi tarkoitettu musiikkitermi. Sen on arveltu merkitsevän taukoa, välisoittoa, kuoron responsoriota, laulajaryhmän vaihtoa. tai kulttihuutoa.
"Sela", Nikolaikirche Stralsund
Esimerkkejä

"Vaviskaa siis, älkää syntiä tehkö! Miettikää tätä vielä, kun menette levolle, olkaa ääneti Herran edessä. (sela). (Ps. 4:5)
Esiintyvyydestä

"Sela" esiintyy 71 kertaa 39 psalmissa ja 3 kertaa Habakukin kirjan kolmannessa luvussa (joissakin käännöksissä "sela" on käännetty välisoitoksi tai jätetty pois kokonaan).
Muita merkityksiä

seemiläinen heittoase; keihäs lähde?
Sörnäisten satamarata

Sörnäisten satamarata oli Helsingissä vuosina 1863–2010 sijainnut teollisuus- ja satamarata sekä Suomen ensimmäinen satamarata. Se kulki Pasilan rautatieaseman alaratapihalta Sörnäisten satamaan Sörnäistenniemelle ja myöhemmin myös Sompasaareen.
Alun perin rata kulki Vallilan läpi nykyisen Teollisuus­kadun reunaa pitkin, mutta 1960-luvulla se siirrettiin uudelle reitille Vallilanlaaksoon. Uusi reitti alitti Itä-Pasilan Pasilan rautatietunnelissa ja kulki satamaan Vallilan siirtolapuutarhan pohjoispuolitse Hermannin rantatietä mukailevalle suoralle osuudelle Kyläsaaren ja Verkkosaaren läpi. Rataan liittyi myös useita haara­ratoja, jotka laajimmillaan ulottuivat pohjoisessa aina Arabian tehtaille ja etelässä Hakaniementorille saakka.
Historiaa > 1900–1920-luvut

Sörnäisten satamarataa jatkettiin etelään niin, että se vuonna 1900 ulottui Hakaniementorille saakka. Tämä 1,7 kilometrin pituinen rataosuus kulki Sörnäisten rantatien reunaa pitkin, ja sitä pitkin kuljetettiin myyntitavaraa torikauppiaille ja Hakaniemen kauppahalliin sekä polttopuita torille myytäväksi. Roskienkuljetusvaunuilla kuljetettiin Hakaniemestä myös torin ja kauppahallin jätteitä.
Radasta erosi sivuraiteet muun muassa Helsingin kaupungin sähkölaitokselle, Kone- ja Siltarakennus Oy:n konepajalle ja Andsténin tehtaille. Nykyisessä Arabianrannassa sivuraide palveli ensin Arabian tehtaita ja sen jälkeen jätepaperikeskusta. Eteläinen satamaradan osuus ristesi myös Helsingin kaupungin sähkölaitoksen ja Andsténin tehtaiden kapearaiteisten teollisuus­ratojen kanssa. Sörnäisten satamaradalta johti lisäksi leveäraiteinen rillirata Sörnäisten vankilaan. Vankilan rata oli yhdistetty yhden tavaravaunun mittaisen kääntöpöydän avulla satamarataan, ja vaunuja siirrettiin radalla Ford Model T:stä rakennetun rata-auton avulla. Vuonna 1914 valmistuivat ensimmäiset sivuraiteet Vallilaan tulevan Vallilan tavara-aseman kohdalle. Pistoraide rakennettiin myös tavara-aseman läheisyydessä sijainneen Suomen Osuuskaupan tehtaan pihalle.
Vuosina 1910–1936 sekä 1939–1950 Sörnäisten satama-alueella liikennöi satamaradan junien lisäksi Kulosaaren raitiotie. Satama-alueella kutakuinkin Englantilaiskallion kohdalla sijaitsi lauttalaituri, jossa raitiovaunut lastattiin salmen yli kulkeneeseen höyrylauttaan. Vuonna 1919 lauttaliikenteestä kuitenkin luovuttiin, kun puurakenteinen Kulosaaren silta valmistui. Raitiotie ja satamaradan pistoraiteet muodostivat Helsingin raitioliikenteen historian ainoat kaksi raideristeystä. Niillä sattui raitiovaunujen ja tavarajunien törmäyksiä, joista vakavimmassa kuusi matkustajaa sai lieviä vammoja vuonna 1945.
Vuonna 1923 tai 1924 rakennettiin Sörnäisten satamaradan varrelle, nykyisen Dallapénpuiston kohdalle Harjun ruumishuone ja sen kohdalle sivuraide. Malmin hautausmaan rautatie kuljetti vainajia junalla Malmille vuoteen 1954 asti.
Historiaa > 1930–1940-luvut

Pohjoiseen päin satamarataa jatkettiin 1930-luvulla niin, että se ulottui vuonna 1931 Kyläsaareen, vuonna 1932 Sörnäisten vankilan kohdalle, vuonna 1933 Arabian tehtaille ja vuonna 1934 Hermannissa sijainneelle teurastamolle. Kyläsaaren, Arabian tehtaiden ja nykyisen Hermanninrannan alueen radat rakennettiin Vanhankaupunginlahdesta täytetyille maille.
Sörnäisten kautta kulkeneet öljynkuljetukset loppuivat vuonna 1939, jolloin Herttoniemen öljysatama ja satamarata otettiin käyttöön. Sörnäisten ja Herttoniemen radat suunniteltiin yhdistettäväksi toisiinsa Vanhankaupunginlahden länsirannalla, mutta hanke ei kuitenkaan toteutunut.