stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hartmut Schade

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Hartmut Schade
Syntymäaika: 13. marraskuuta 1954 (ikä 70)
Syntymäpaikka: Radeberg, Saksan demokraattinen tasavalta
Pelipaikka: Keskikenttä
Pituus: 180 cm
Junioriseurat
1964–1969: BSG Robotron Radeberg
1969–1973: Dynamo Dresden
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1973–1984 | Dynamo Dresden | 198 | (34) |
Maajoukkue
| 1975–1980 | DDR | 31 | (5) |
Valmennusura
1990–1991: Dynamo Dresden (apuv.)
1996–1998: Dynamo Dresden
1999–2001: TSV 1860 München II
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Hartmut Schade (s. 13. marraskuuta 1954 Radeberg, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän edusti koko pääsarjauransa ajan Dynamo Dresdeniä, minkä lisäksi hän pelasi 31 ottelua DDR:n maajoukkueessa. Schade voitti urallaan olympiakultaa ja neljä maansa mestaruutta.
Pelaajauransa jälkeen Schade on toiminut Dynamo Dresdenin päävalmentajana sekä TSV 1860 Münchenin kakkosjoukkueen valmentajana.
Ura > Pelaajaura

Schade aloitti jalkapallon vuonna 1964 BSG Robotron Radebergissa, jossa hän pelasi ensimmäiset viisi kautta. Vuonna 1969 Schade siirtyi Dynamo Dresdenin juniorijoukkueisiin, joista hänet nostettiin edustusjoukkueeseen virallisesti heinäkuussa 1973. Jo tätä ennen Schade oli edustanut Dynamoa yhdessä ottelussa kaudella 1972–1973. Tällä kaudella Dynamo voitti kotimaassaan myös DDR-Oberligan mestaruuden. Heti ensimmäisessä Euroopan cupin ottelussa kaudella 1973–1974 Schade onnistui maalinteossa Juventusta vastaan. Kauden eurocup-ottelut päättyivät seuralta kuitenkin jo seuraavalla kierroksella tappioon Bayern Müncheniä vastaan.
Seuraavina kausina seura ei onnistunut voittamaan Oberliga-mestaruutta, mutta kaudella 1975–1976 Dynamo palasi voittajaksi. Myös seuraavana vuonna Dynamo voitti Oberligan mestaruuden, jonka lisäksi seura voitti cup-mestaruuden. Viimeisen DDR:n mestaruuden Schade voitti vuonna 1978, jolloin seura oli lähellä tupla-mestaruutta. Cupin loppuottelussa Dynamo hävisi 1. FC Magdeburgille maalein 1–0. Kauden aikana Schade joutui olemaan vain yhdestä ottelusta sivussa.
Vuoden 1978 jälkeen vain Berliner FC Dynamo onnistui voittamaan maan mestaruuksia. Neljä kertaa Schaden loppu-uran aikana Dynamo onnistui kuitenkin voittamaan hopeaa. Cup-otteluissa Dynamon menestys oli kuitenkin parempaa. Vuoden 1982 cup-finaalissa seura kohtasi BFC Dynamon. Jatkoajan jälkeen ottelu oli tilanteessa, mutta Dynamo Dresden voitti rangaistuspotkukilpailun. Schade pelasi myös koko ottelun. Hän pääsi viimeisen kerran cupin loppuotteluun kaksi vuotta myöhemmin, jolloin joukkue sai taas vastaansa BFC Dynamon. Tällöin ottelu päättyi Dresdenin 2–1-voittoon, mutta Schade tuli kentälle vasta 84. minuutilla. Kauden päätteeksi hän lopetti pääsarjauransa.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Saksan demokraattinen tasavalta.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksan demokraattinen tasavalta.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksan demokraattinen tasavalta.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Saksan demokraattinen tasavalta> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montreal 1976 | jalkapallo |  |
Schade edusti maan juniorimaajoukkueita useissa ikäluokissa. Alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa hän pelasi 26 ottelua ja teki 6 maalia. Alle 21-vuotiaiden joukkuetta Schade edusti kuusi kertaa ja teki yhden maalin. Vuonna 1973 hän johdatti maansa alle 18-vuotiaiden EM-kisojen loppuotteluun, jossa DDR hävisi Englannille. DDR:n maajoukkueessa Schade debytoi vuonna 1975 ottelussa Ranskaa vastaan. Hän pelasi joukkueessa kuusi olympiakarsinta- ja olympiapeliä. Vuoden 1976 olympialaisissa Schade pelasi neljä ottelua. Kisojen ainoan maalinsa hän teki loppuottelussa Puolaa vastaan. Loppuottelu päättyi DDR:n 3–1-voittoon. Schade lopetti maajoukkueessa vuonna 1980 ottelussa Espanjaa vastaan. Kaiken kaikkiaan hän edusti maata 31 kertaa ja onnistui maalinteossa viisi kertaa.
Ura > Valmennusura

Schade aloitti valmentamisen heti uransa loputtua vuonna 1984. Aluksi hän toimi Dynamon juniorijoukkueiden valmentajana, mutta nousi vuonna 1990 apuvalmentajaksi yhden kauden ajaksi. Päävalmentajana toimi tuolloin Reinhard Häfner. Kaudeksi 1996–1997 Schade palasi Dresdenin apuvalmentajaksi Udo Schmuckin toimiessa päävalmentajana. Koska toiveet sarjanoususta Regionalligasta ylöspäin olivat mennyttä jo kahdeksan kierroksen jälkeen, jouduttiin Schmuck irtisanomaan ja Schade nousi päävalmentajaksi. Kausi päättyi seitsemänteen sijaan ja Schade aloitti joukkueen täydellisen nuorentamisen. Hän ei ehtinyt valmentaa seuraa kauden 1997–1998 loppuun asti, sillä Werner Voigt hankittiin päävalmentajaksi huhtikuussa 1998. Tämän jälkeen Schade siirtyi vuonna TSV 1860 Münchenin juniorijoukkueiden valmentaksi, joista hänet nostettiin yhden kauden jälkeen seuran kakkosjoukkueen päävalmentajaksi. Maaliskuussa 2001 Schade irtisanottiin valmentajan tehtävistä.
Saavutukset

DDR:n mestaruus: 1973, 1976, 1977 ja 1978
DDR:n cup-mestaruus: 1977, 1982, 1984
Olympiakultaa: 1976
Yksityiselämä

Vuosina 1992–1996 Schade toimi kiinteistöyrityksen johtajana. Vuodesta 2002 lähtien hän on toiminut itsenäisenä pelaajakonsulttina eräälle pelaajanvälitysfirmalle. Schadella on kaksi lasta ja hän on naimisissa.
DDR:n maajoukkue vuonna 1975. Schade kuvassa kolmas vasemmalta.
Oh’tyrkan piiri

| Oh’tyrkan piiri Охтирський район |
| --- | --- |
 Piirin sijainti Sumyn alueen kartalla
 Lippu:  Vaakuna
 Koordinaatit: 50.308°N, 34.895°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Sumyn alue
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Oh’tyrka (47 216 as., 2021)
Pinta-ala  ():  3 195,6 km²
Väkiluku (2021 (arvio)):  122 146
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
 
Verkkosivu
Oh’tyrkan piiri (ukr. Охтирський район, Oh’tyrskyi raion) on aluehallinnollinen piiri Ukrainan pohjoisosassa Sumyn alueella. Piiri rajoittuu etelässä Harkovan alueen Bohoduh’ivin piiriin, lounaassa Pultavan alueen Pultavan piiriin ja pohjoisessa Sumyn piiriin. Itäinen naapuri on Venäjän Belgorodin alue. Piirin hallinnollinen keskus on Oh’tyrkan kaupunki (47 216 as., 2021).
Oh’tyrkan piiri ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta.
Oh’tyrkan piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Sumyn alueen piirien lukumäärän viiteen. Laajentuneen Oh’tyrkan piirin pinta-alaksi tuli 3 195,6 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Oh’tyrkan piirin väkiluvuksi 122 146 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 62,1 prosenttia piirin asukkaista (75 853 as.), eli piirin kahden kaupungin (Oh’tyrka ja Trostjanets) ja kolmen kaupunkityyppisen taajaman (Kyrykivka 2 659 as., Tšupah’ivka 2 178 as. ja Velyka Pysarivka 4 003 as.) väestö. Piirin laajenemisen (7/2020) seurauksena uusi piiri on huomattavasti aiempaa samannimistä piiriä väkirikkaampi.
Velyka Pysarivkan kaupunkityyppisen taajaman kautta kulkee rajan ylittävä maantieyhteys koilliseen Venäjän Belgorodin alueelle.
Venäläisen maahantunkeutujien maaliskuussa 2022 tykistötulella tuhoama Oh’tyrkan kaupunginvaltuuston rakennus.
Venäjän hyökkäyssodan (2022-) alkuvaiheen aikana venäläiset maahantunkeutujat pommittivat ja miehittivät osia piiristä, aiheuttivat ihmisuhreja sekä tuhosivat toiminnallaan monia rakennuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oh’tyrkan piiri Wikimedia Commonsissa
Oh’tyrska raionna rada[vanhentunut linkki] (ukrainaksi) (ohtrada.com.ua)
Oh’tyrska raionna rada (ukrainaksi) (rada.info)
Obi kamppailulajeissa

Budō-obeja. Värit keltaisesta ruskeaan vastaavat judossa tasoja 9.—1. kyū.
Obin sitomatapa jūdōssa ja aikidōssa.
Joissakin japanilaisissa kamppailulajeissa puvun obi jää hakaman alle. Kuvassa kyūdōka.
Obi (jap. 帯, おび, kirjaimellisesti "vyö") on japanilaisissa kamppailulajeissa käytettävien asujen (keikogi) vyö. Toisin kuin kimonoasuissa käytettävät obit, kamppailulajiobit ovat yleensä paksua pellavaa ja vain noin 5 cm leveitä. Kamppailulajiasujen obi sidotaan useimmiten eteen koma-musubille  eli merimiessolmulle; esimerkiksi iaidōssa taas taakse kai-no-kuchi-solmulle.
Useimmissa kamppailulajeissa obin väri osoittaa käyttäjänsä taitotasoa. Yleisimmin värit alkavat aloittelijan valkoisesta ja päättyvät mustaan. Joissain lajeissa käytettävään asuun kuuluu obin lähes kokonaan peittävä hakama, jolloin obin värillä ei ole merkitystä.
Aikido

Suomessa aikidon vyövärit ovat valkoinen, ruskea ja musta. Aikuisten vyöarvoissa valkoista vyötä käyttävät vyöarvot 6., 5. ja 4. kyu. Ruskeaa vyötä saa käyttää vyöarvoissa 3., 2. ja 1. kyu. Mustaa vyötä käytetään dan-arvoissa. Aikidossa hakaman käyttöoikeuden saa kun on suorittanut 3. kyun.
Koska sekä hakaman että ruskean vyön käyttöoikeus alkavat molemmat 3. kyun vyöarvossa ja hakama jo yksin on merkki suoritetusta vyöarvosta, niin on monia jotka eivät käytä ruskeaa vyötä, varsinkin kun vyö näkyy huonosti hakaman alta. Monet myös haluavat palkita saavutuksensa ruskealla vyöllä kun sen käyttöön saavat oikeuden. Jos hakaman hankinta viivästyy, esimerkiksi ryhmätilauksen keräämisen kuluvan ajan vuoksi tai henkilökohtaisista syistä, niin vaihtoehtona on myös käyttää pelkkää ruskeaa tai valkoista vyötä ilman hakamaa. Uuden puvun mukana tuleva valkoinen vyö on usein ohut aloittelijan vyö ja kun kuluneen vyön vaihto tulee ajankohtaiseksi, niin tässä vaiheessa voi harkita, että parempilaatuisen vyön väri on ruskea, mikäli siihen on oikeus.
Tämä vyökäytäntö on yleinen Suomessa ja Aikikai-tyylisuunnassa,  mutta on myös tyylisuuntia joissa on värillisiä vöitä kuten monessa muussa budolajissa.
Suomessa lasten ja junioreiden vyöarvot ovat 8. - 4. kyu. Näissä käytetään valkoista vyötä. Jokaisessa vyöasteessa on 1-3 natsaa (vyöhön ommeltu kangasmerkki) osoittamassa saavutettua vyöarvoa ja kuinka pitkään on harjoitellut. Natsojen värit ovat keltainen, vihreä, sininen ja ruskea.
Aikidoharrastajat käyttävät useimmiten sanaa "vyö" ja sanan "obi" käyttö on harvinaisempaa, mutta se on kuitenkin tunnettu.
Suomalainen käytäntö aikidon vyöväreistä taitotasoittain:
| Taso | Suomessa noudatettava käytäntö |
| --- | --- |
6. kyu: valkoinen
5. kyu: valkoinen
4. kyu: valkoinen
3. kyu: valkoinen tai ruskea
2. kyu: valkoinen tai ruskea
1. kyu: valkoinen tai ruskea
1—8. dan: musta
Atarashii naginata

Atarashii naginatassa käytettävään asuun kuuluu hakama, joka peittää obin. Obin värillä ei ole merkitystä.
Iaidō

Iaidōssa käytettävään asuun kuuluu hakama, joka puetaan yläosan ja sen kiinnittävän obin ylle. Tästä syystä obien väreillä ei ole merkitystä iaidōssa. Obi voidaan sitoa parillakin eri tavalla litteälle solmulle, joka ei häiritse hakaman pukemista sen päälle. Eräs näistä on kai-no-kuchi.
Jōdō

Jōdōssa käytettävään asuun kuuluu hakama, joka peittää obin. Obin värillä ei ole merkitystä.
Jūdō

Jūdōssa käytettävien obien värit (aikuisille) etenevät taitotasoittain seuraavasti. Junioriharrastajilla voi olla vielä 6. kyūta alempia kyū-arvoja ja obeissa eri värit.
| Taso | Obin väri |
| --- | --- |
6. kyū: valkoinen
5. kyū: keltainen
4. kyū: oranssi
3. kyū: vihreä
2. kyū: sininen
1. kyū: ruskea
1—5. dan: musta
6-8. dan: punavalkoinen
9—10. dan: punainen
Jūjutsu

Jūjutsussa käytettävien obien värit vaihtelevat tyylisuunnasta toiseen. Esimerkiksi eräässä jūjutsun muodossa vyön värit etenevät taitotasoittain seuraavasti:
| Taso | Obin väri |
| --- | --- |
6. kyū: valkoinen
5. kyū: keltainen
4. kyū: oranssi
3. kyū: vihreä
2. kyū: sininen
1. kyū: ruskea
Shōdan-ho: ruskea ja musta  ("väliaikainen musta")
1. dan – 5. dan: musta
6. dan ja ylemmät: punavalkoinen
Jūkendō

Jūkendōssa käytettävään asuun kuuluu hakama, joka peittää obin. Obin värillä ei ole merkitystä.
Kendō

Kendōssa käytettävään asuun kuuluu hakama, joka peittää obin. Obin värillä ei ole merkitystä.
Kyūdō

Kyūdōssa käytettävään asuun kuuluu obin peittävä hakama.
Tankendō

Tankendōssa käytettävään asuun kuuluu hakama, joka peittää obin. Obin värillä ei ole merkitystä.
Katso  myös

Keikogi
Obi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Obi kamppailulajeissa Wikimedia Commonsissa
Ohara

Ohara-koulukunnan mukainen moribana-asetelma länsimaisista kasveista.
Ohara (jap. 小原流, Ohara-ryū) on ikebanan koulukunta. Sen perusti Unshin Ohara (jap. 小原雲心, Ohara Unshin) 1895-luvun lopussa Japanin länsimaisille vaikutteille avautumisen aikana. Unshin Ohara otti käyttöön laakeat astiat ikebana-asetelmissa vastauksena länsimaalaisten tuolien ja korkeiden pöytien yleistymiseen japanilaisissa kodeissa, ja edisti myös länsimaalaisten kasvien käyttöä ikebanassa. Ohara-koulun päätyylit ovat laakean astian asetelmat (moribana) ja korkean astian asetelmat (heika), jotka jaetaan vielä viiteen alatyyliin: pystysuuntaiset, vinosuuntaiset, laskeutuvat, taivaiset ja kontrastiasetelmat. Koulukunta korostaa ainoana sääntönään asettelijan kasvia kohtaan tuntemien tunteiden ilmaisemista ja perustaa asetelmat neljälle eri metodille: väri, massan efekti, linja ja abstraktius.
Johtajat

Ohara-koulukunnan johtajina ovat toimineet:
Unshin Ohara (小原雲心)（–1916)
Kōun Ohara 小原光雲（1916–1938)
Hōun Ohara 小原豊雲（1938–1995)
Natsuki Ohara 小原夏樹（postuumisti myönnetty kunnianimitys)
Hiroki Ohara 小原宏貴（1995–)
Schleswig-holsteininhevonen

Schleswig-holsteininhevonen
Schleswig-holsteininhevonen, jota kutsutaan myös schleswiginhevoseksi, on Pohjois-Saksassa 1800-luvun lopussa jalostettu raskas kylmäverinen hevosrotu.
Rotumääritelmä

Schleswiginhevosen säkäkorkeuden kuuluisi olla 150 cm ja 160 cm välillä. Keskimääräinen korkeus on tammoilla 156 cm ja oreilla 158 cm. Selkeästi yleisin väri on rautias, mutta myös ruunikko ja kimo väri sallitaan.
Schleswiginhevosen rakenne on roteva ja yleisilme sympaattinen. Pää on kookas ja tavanomainen, ja sen sivuprofiilin tulisi olla suora. Silmät ovat ilmeeltään ystävälliset. Hevosella on hyvin asettunut, lyhyt ja voimakas vetohevosen kaula. Se kiinnittyy voimakkaisiin, ei liian jyrkkiin lapoihin. Runko on syvä ja melko pitkä. Lyhyt ja voimakas selkä jatkuu lihaksikkaaseen takaosaan. Lyhyehköissä raajoissa on hyvät ja kuivat nivelet ja ohuehko vuohiskarvoitus. Kaviot ovat pyöreät, kovat ja hyvälaatuiset.
Erinomainen rakenne antaa schleswiginhevoselle hyvät, matkaavoittavat askellajit. Erityisen hyviä ovat käynti ja ravi. Myös erinomainen kestävyys ja suorituskyky sekä tehokas ruoansulatus ovat tämän rodun rakenteellisia ansioita. Luonteeltaan schleswiginhevonen on oppivainen, sosiaalinen ja hyvähermoinen.
Käyttö

Schleswiginhevosta käytetään työ- ja vetohevosena, ajohevosena sekä harraste- ja terapiaratsuna. Alun perin rotu jalostettiin työ- ja vetohevoseksi.
Levinneisyys

Schleswiginhevosia jalostetaan ainoastaan pohjoissaksalaisissa Schleswig-Holsteinin ja Ala-Saksin osavaltioissa, lähinnä ensin mainitussa. Yksittäisiä hevosia elää myös muissa Saksan osavaltioissa. Ulkomailla ei ole mainittavia määriä schleswiginhevosia.
Yhdistystoiminta

Schleswiginhevosten kasvatusta ja käyttöä edistää Verein Schleswiger Pferdezüchter, joka vapaasti suomennettuna on schleswiginhevosten kasvattajayhdistys. Se edistää rodun kasvatustoimintaa ja järjestää valmennustapaamisia ja erilaisia tapahtumia.
Aiheesta muualla

Judith Draper: Suuri Hevoskirja, s. 62.  Gummerus, 1997.  ISBN 951-20-5364-0
Verein Schleswiger Pferdezüchter schleswiger-kaltblut.de.  7.6.2007. (saksa)
Schleswiginhevonen hevosmaailma.netissä hevosmaailma.net.  7.6.2007. Arkistoitu 9.9.2007. Viitattu 7.6.2007.
Ogiński (suku)
Suvun edustajia

Bogdan Marcjan Ogiński (k. 1625), eversti
Grzegorz Antoni Ogiński (k. 1709), puolalainen hetmanni
Marcjan Aleksander Ogiński (1632–1690), Liettuan suurkansleri, senaattori
Michał Kazimierz Ogiński (1730–1800), senaattori, poliitikko, Puola-Liettuan kruununtavoittelija, säveltäjä
Michał Kleofas Ogiński (1765–1833), senaattori, poliitikko, diplomaatti, muusikko, säveltäjä (mm. poloneesi Jäähyväiset isänmaalle, M. Kazimierz Ogińskin veljen- tai serkunpoika)
Tadeusz Ogiński (1712–1783), senaattori, sejmin puhemies, Trakain linnanherra (M. Kleofas Ogińskin isoisä)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ogiński (suku) Wikimedia Commonsissa
Oi, mikä karju!

| Oi, mikä karju! |
| --- | --- |

Kirjailija:  Juba Tuomola
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Arktinen Banaani
Julkaistu:  2001
ISBN:  952-9809-42-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Oi, mikä karju! on neljäs Viivi ja Wagner -sarjakuva-albumi. Se on julkaistu vuonna 2001.
Stripit

Albumi sisältää numeroidut  stripit vuodelta 2000 seuraavassa järjestyksessä: 752–753, 560–561, 564–567, 570–571, 754–755, 576–577, 596–597, 580–581, 756, 757, 584–589, 591, 704, 592–595, 758–759, 598–599, 602–603, 600–601, 760–761, 608–611, 614–615, 618–621, 624–625, 632–633, 626–631, 622–623, 634–649, 654–663, 652–653, 664–699, 706–745, 748–751 ja 746–747. Strippejä on yhteensä 174 kappaletta.
Väliltä 560–761 puuttuvat stripit: 562–563, 568–569, 572–575, 578–579, 582–583, 590, 604–607, 612–613, 616–617, 650–651, 700–703 ja 705 (yhteensä 28 kpl).
Strippien järjestys albumissa ei vastaa alkuperäistä julkaisujärjestystä.
Octavianuksen Illyrian sota

Octavianuksen Illyrian sota käytiin vuosina 35 eaa. – 33 eaa. Rooman valtakunnan ja Illyrian eri heimojen välillä. Roomassa vallassa olivat Marcus Antonius ja Octavianus, jotka olivat jakaneet valtakunnan keskenään. Pitkien ja veristen sisällissotien jälkeen sota ulkoista vihollista vastaan oli Roomassa tervetullut. Sodan tärkein syy oli kuitenkin se, että Octavianus halusi pitää joukkonsa vireessä tulevaa sotaa Marcus Antoniusta vastaan. Octavianus halusi myös parantaa omaa mainettaan sotapäällikkönä.
Tausta

Valmistaakseen joukkojaan sotaan Antoniusta vastaan Octavianus aloitti Illyrian valloituksen vuonna 35 eaa. Barbaareja vastaan käyty sota oli monien sisällissotien jälkeen tervetullut. Illyrialaiset olivat jo vuosia tehneet ryöstöretkiä Italiaan ja olivat 40-luvulla eaa. tuhonneet Aulus Gabiniuksen johtamat alueelle tunkeutuneet roomalaiset joukot. Roomalaiset olivat menettäneet viisi kohorttia ja niiden sotamerkit. Historioitsija Dion Kassios kertoo kuitenkin, etteivät illyrialaiset millään tavalla provosoineet sotaa. Octavianus valitsi vain vastustajan, joka oli helposti voitettavissa. Octavianuksen maine sotapäällikkönä oli jokseenkin huono ja tästäkin syystä hän halusi saavuttaa sotamenestystä ennen kuin lopullinen mittelö Antoniusta vastaan alkaisi. Octavianus osallistui henkilökohtaisesti Illyrian sotatoimiin ja haavoittui kahdesti. Senaatille Octavianus piti puheen, jossa hän vertasi laiskaa ja saamatonta Antoniusta itseensä, Roomaa riivanneiden villien barbaarien kukistajaan. Octavianuksella saattoi kuitenkin olla myös strategisia syitä vallata Illyria. Ehkä hän pelkäsi Antoniuksen joukkoja marssivan Pohjois-Italiaan alueen kautta.
Sodan kulku

Varsinaiset saavutuksen sodan aikana olivat vaatimattomat. Octavianus aloitti sotatoimet vuonna 35 eaa. hyökkäämällä iapodes-heimoa vastaan. Heidän joukkonsa antautuivat ja heidän tärkein kaupunkinsa Metulum tuhottiin. Appianus kuvailee iapodes-heimoa voimakkaana ja barbaarisena heimona. Metulumia puolustamassa oli hänen mukaansa 3 000 nuorukaista.
Metulumin piirityksen yhteydessä Octavianus loukkaantui kun eräs silta, tai erään toisen version mukaan piiritystornin ramppi, hajosi. Octavianus oli yrittänyt kannustaa sotilaita, jotka olivat lähteneet perääntymään. Octavianus ei kuitenkaan loukkaantunut vakavasti, mutta hänen osoittamansa rohkeus paransi hänen mainettaan sotilaana ja kasvatti hänen suosiotaan sotilaiden keskuudessa. Roomalaiset jatkoivat sieltä Segestaan (nykyinen Sisak). Kaupunki antautui piirityksen jälkeen. Octavianus palasi tämän jälkeen Roomaan aikomuksenaan palata seuraavana keväänä. Hänen tuleviin suunnitelmiinsa kuului kenties hyökkäys Daakiaan. Octavianuksen kanssa Illyriassa joukkoja komensi myös Marcus Agrippa. Vuonna 34 eaa. hänen tilalleen tuli kuitenkin Titus Statilius Taurus, joka oli African provinssin maaherrana ansainnut triumfin.
Vuoden 34 eaa. keväällä Octavianus päätti kuitenkin hyökätä läheiseen Dalmatiaan, jonka heimot olivat aikaisemmin hyökänneet roomalaisia vastaan ja ryöstäneet legioonan tunnuksia. Octavianuksen joukot hyökkäsivät dalmatialaisten linnoitettua Promonaa vastaan. Appianos kertoo että Promonan piirityksen aikana yksi kohortti joutui vihollisen hyökkäyksen kohteeksi ja jätti asemansa. Octavianus rankaisi kohortin sotilaita desimaatiolla. Roomalaiset tuhosivat Synodiumin, jonka luona Gabiniuksen joukot olivat kärsineet tappion dalmatialaisia vastaan. Appianus kertoo dalmatialaisilla olleen noin 12 000 sotilasta, joita johti päällikkö nimeltä Versus.
Vuoden 33 eaa. alussa dalmatialaiset antautuivat roomalaisille, lähettivät rahalahjoja ja vannoivat kuuliaisuutta Roomalle. Myös vallatut legioonien tunnukset palautettiin. Lähes kolmekymmentä muuta heimoa antautui roomalaisille. Appanuksen mukaan dalmatialaiset luovuttivat 700 lasta panttivangeiksi Roomaan ja luovuttivat takaisin sotamerkit, jotka he olivat vallanneet Gabiniukselta.
Seuraukset

Todellisuudessa Octavianuksen valtaama alue ei ollut kovin suuri, mutta sodan propaganda-arvo oli tärkeä. Octavianus luetteli senaatissa kukistettujen heimojen nimet ja palautetut legioonien tunnukset Octavianus asetti näytteille.
Roomalaiset hyökkäsivät uudelleen Illyriaan sen jälkeen kun Octavianuksesta oli tullut Rooman yksinvaltias. Vuosina 13 eaa. - 9 eaa. Rooman valta laajeni suuremmalle alueelle Illyriassa. Vuonna 9 jaa. tapahtuneen Pannonian kapinan jälkeen perustettiin Pannonian ja Dalmatian provinssit ja laajensi Rooman vallan aina Tonavalle asti. Samalla varmistettiin Pohjois-Italian ja Balkanin välinen maareitti.
Antiikin lähteet

Octavianus kirjoitti itse omissa, nykyään hävinneissä, muistelmissaan paljon Illyrian sodasta; hänen myöhemmin kirjoittamassaan Res gestaessa sodasta ei sanota paljoakaan. Appianus käytti Octavianuksen muistelmia lähteenään omassa Rooman historiaa käsittelevässään teoksessa. Dion Kassioksen Rooman historian 49. kirja käsittelee myös Octavianuksen Illyrian sotaa.
Appianus: Appian's History of Rome: The Illyrian Wars §§16-20 Livius.org. Arkistoitu 18.4.2012.
Dion Kassios: Roman History Book XLIX LacusCurtius.
Oikumene

Herodotoksen ajan käsitys oikumenesta, asutusta maailmasta.
Oikumene (m.kreik. οἰκουμένη, oikūmenē tai oikoumenē) tarkoitti antiikin aikana asuttua eli tunnettua maailmaa, maapallon asutettuja alueita. Sen vastakohta oli anoikumene. Sanasta on sittemmin johdettu kristillisten kirkkojen käsite ekumeeninen (oikumenikos), yleinen tai yleiskirkollinen, koko kristikuntaa koskeva.