stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bromikloridi
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Bromikloridi on punertavanruskeaa kaasua tai nestettä, joka alkaa osittain hajota bromiksi ja klooriksi jo alle huoneenlämpötilassa. Yhdiste liukenee veteen, mutta myös reagoi sen kanssa hydrolysoituen vetykloridiksi ja hypobromihapokkeeksi. Aine liukenee myös hiilidisulfidiin, dietyylieetteriin ja kloorattuihin hiilivetyihin. Bromikloridi on vahva hapetin ja halogenoiva yhdiste. Se ärsyttää hengityselimiä, ihoa ja silmiä ja on myrkyllistä.
Bromikloridia voidaan valmistaa säteilyttämällä bromin ja kloorin seosta ultraviolettivalolla. Laboratorio-oloissa käytettyjä menetelmiä ovat muun muassa natriumbromidin ja kloorin reaktio sekä vetykloridin ja N-bromibutaani-imidin tai N‐bromiasetamidin välinen reaktio.
Bromikloridia käytetään jätevesien desinfiointiin ja orgaanisen kemian synteeseissä bromaavana ja klooraavana reagenssina.
Bretonit

Bretonit (Breizhiz) ovat Bretagnen alueella Ranskassa elävä kelttiläinen kansa. Bretagnen alue on saanut nimensä heidän mukaansa, ja se on yksi kuudesta kelttiläisestä maasta. Jotkut bretonit puhuvat edelleen bretonin kieltä. Bretagnen alueen nykyinen väestö on noin 4 365 500 henkilöä, mutta bretonien määrää tästä luvusta ei tiedetä. Erään arvion mukaan bretoneja olisi Euroopassa 2 825 000. Bretonien perinteinen kotiseutu sijaitsee Bretagnessa, mutta maastamuuton myötä heitä on myös muualla Ranskassa, sekä Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Vuoden 1981 arvion mukaan Ranskassa oli 2 500 000 bretonia.
Nykyaika

Bretoneja ei tunnusteta Ranskassa etniseksi ryhmäksi. Tämän vuoksi heidän määrästään ei ole tarkkaa tietoa, bretonia puhuu noin 200 000 henkilöä. Tunnettuihin bretoneihin lukeutuvat esimerkiksi Jack Kerouac ja Jules Verne. Bretonien kansallislaulu on Bro Gozh ma Zadoù, ja vanha motto on Kentoc'h mervel eget bezañ saotret.
Kulttuuri

Bretonilaista kulttuuria pyritään pitämään yllä erilaisilla kulttuuritapahtumilla. Bretonilaiseen kulttuuriin on viime aikoina liitetty piirteitä muilta kelttiläisiltä kansoilta, kuten esimerkiksi säkkipilli. Bretoneilla on oma kansallislaulu, Bro Gozh ma Zadoù, joka perustuu kymriläiseen Hen Wlad Fy Nhadau lauluun. Uskonnolla on suuri merkitys Bretagnessa ja se on ollut perinteisesti yksi Ranskan uskonnolisimmista alueista. Vuoden 1999 kelttiläisfestivaaleille Lorientissa osallistui yli 400 000 henkilöä, mikä teki siitä yhden suurimmista koko Euroopassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bretonit Wikimedia Commonsissa
Bronnitsy

| Bronnitsy Бронницы |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Moskovan alue Venäjällä, alla kaupungin sijainti alueella
 Bronnitsy
 Koordinaatit: 55.4241°N, 38.2680°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Moskovan alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  22 km²
Korkeus:  120 m
Väkiluku (2010):  18 969
 – Väestötiheys:  862 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 bronadmin.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bronnitsy (ven. Бро́нницы) on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Moskvajoen rannalla 52 kilometriä Moskovan kaupungista kaakkoon. Kaupungin läpi kulkee Moskovan ja Tšeljabinskin välinen M5-valtatie. Bronnitsyn rautatieasema sijaitsee 11 kilometriä kaupungista koilliseen. Asukkaita on 18 900 henkeä (vuonna 2010).lähde?
Bronnitsyn kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1453. 1600-luvulla paikkakunnalla oli tsaarin hovin kartano hevossiittoloineen. Pietari I:n aikana kylä kuului ruhtinas Aleksandr Menšikoville, myöhemmin se palautui jälleen hoville. Vuonna 1781 Bronnitsysta tuli samannimisen Moskovan lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. Paikallisen kaupan lisäksi se palveli Moskovan ja Kolomnan välisen kauppareitin liikennettä.
Nykyään Bronnitsyssa on lähinnä pienteollisuutta. Maantien varrelle levittäytynyt kaupunki on säilyttänyt maalaismaisen luonteensa koristeellisine puutaloineen. Keskusaukiolla on vuosina 1696–1705 rakennettu moskovalaista barokkityyliä edustava Arkkienkeli Mikaelin kirkko, klassistinen Jerusalemin kirkko ja empiretyylinen ratsuväkirykmentin kasarmirakennus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bronnitsy Wikimedia Commonsissa
Bronnitsyn kaupungin sivusto (venäjäksi)
Moskovan alueen kaupungit
Antenniturskat

| Antenniturskat |
| --- | --- |
 Tumma-antenniturska (Bregmaceros atlanticus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Turskakalat Gadiformes
Heimo::  Antenniturskat Bregmacerotidae  Gill, 1872
Katso myös
   Antenniturskat Wikispeciesissä   Antenniturskat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Antenniturskat (Bregmacerotidae) on turskakaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista trooppisista ja subtrooppisista meristä.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat antenniturskien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu 1 suku ja lähteestä riippuen 12–15 lajia. Antenniturskat ovat pienehköjä kaloja, jotka saavuttavat suurimmillaan noin 12 cm:n pituuden. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkänomaisia, pienipäisiä. Silmät ovat kookkaat. Selkäeviä heimon kaloilla on 2. Ensimmäinen niistä muodostuu yhdestä hyvin pitkästä ruodosta ja taaempi on pitkä ja sen keskellä on notkelma. Myös peräevä on pitkä ja sen keskellä on notkelma. Vatsaevien ruodot ovat hyvin pitkät ja vatsaevät sijaitsevat pään takaosassa. Antenniturskalajien suomut ovat kookkaat ja väritykseltään ne ovat ruskeita tai hopeanharmaita.
Levinneisyys ja elintavat

Antenniturskalajeja tavataan lämpimistä vesistä Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Niitä tavataan niin ulapalta kuin läheltä rannikkoa, joskus myös murtovetisitä jokien suistoista. Heimon kalat elävät tyypillisesti merenpinnan läheisyydestä aina 300 metrin syvyyteen asti. Antenniturskien ravinto koostuu pääasiassa planktonäyriäisistä.
Lajeja

pikkuantenniturska (Bregmaceros arabicus)
tumma-antenniturska (Bregmaceros atlanticus)
meksikonantenniturska (Bregmaceros bathymaster)
japaninantenniturska (Bregmaceros japanicus)
täpläantenniturska (Bregmaceros mcclellandi)
antenniturska (Bregmaceros nectabanus)
Brittiläinen 1. panssaridivisioona

| 1>  panssaridivisioona |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1937 – 1945 1960–
Valtio:   Yhdistynyt kuningaskunta
Puolustushaarat:  maavoimat
Aselajit:  panssari
Koko:  Toinen maailmansota: 14 964 miestä 343 panssarivaunua
Tukikohta:  Herford, Saksa
Sodat ja taistelut:  Toinen maailmansota: * Ranskan valtaus * Pohjois-Afrikan sota toisessa maailmansodassa * Italian taistelut Ensimmäinen Persianlahden sota Toinen Persianlahden sota
Komentajat
Nykyinen komentaja:  kenraalimajuri James Chriswell
Tunnettuja komentajia:  Willoughby Norrie Herbert Lumsden Richard Hull Rupert Smith
1. panssaridivisioona on Yhdistyneen kuningaskunnan panssaridivisioona, joka taisteli toisessa maailmansodassa. Yhtymä perustettiin ensimmäisen kerran marraskuussa 1937 liikkuvana divisioonana (engl. Mobile Division) ja se lakkautettiin toisen maailmansodan päätyttyä 1945. Yhtymä muodostettiin uudelleen 1960 ja se on edelleen palveluksessa.
Perustaminen

Yhtymä perustettiin marraskuussa 1937 liikkuvana divisioonana, jolloin siihen kuuluivat 1. ja 2. kevyt panssariprikaati, 1. tankkiprikaati sekä tykistö-, pioneeri- ja viestijoukkoja. Suunniteltu vahvuus oli 620 panssariajoneuvoa, mutta niistä pääosa oli tiedusteluajoneuvoja. Raskaat panssarivaunut kuuluivat tankkiprikaatiin ja ennen cruiser-vaunujen saamista joulukuussa 1938 kalustona oli vanhentuneet keskiraskaat panssarivaunut. Yhtymän kokoonpano muuttui vuoden 1939 alussa, jolloin siihen kuului kevyt panssariprikaati, raskas panssariprikaati ja tukiryhmä.
Toinen maailmansota

Divisioona siirrettiin Ranskaan 14. huhtikuuta 1940 toisen brittiläisen siirtoarmeijan mukana ja se evakuoitiin 16. kesäkuuta oltuaan hetken Sommen eteläpuolella. Divisioona oli 27. elokuuta 1941 saakka Britteinsaarilla, jolloin se siirrettiin Egyptiin. Saattue saapui 13. marraskuuta 1941 Aleksandriaan ja divisioona osallistui Gazalan, kumpaankin el Alameinin sekä Tunisian taisteluihin. Tunisian taisteluiden päätyttyä divisioona jäi Afrikkaan toukokuuhun 1944 saakka, jolloin se siirrettiin Italiaan.
Italiassa se osallistui Gothic-linjan murtamiseen Corianossa. Yhtymä lakkautettiin 1. tammikuuta 1945 joukkojen kotiuttamisen alettua.
Sodan jälkeen

16. huhtikuuta 1958 nimettiin brittiläinen 7. panssaridivisioona ensin 5. panssaridivisioonaksi ja uudelleen vuonna 1960 1. divisioonaksi, jolloin sen sijoituspaikkana oli Verden an der Allen Saksassa. 1970-luvulla divisioonaan kuuluivat 7. panssariprikaati Soltaussa ja 11. panssariprikaati. Yhtymä nimettiin 1. panssaridivisioonaksi vuonna 1976. Divisioonan esikunta siirtyi 1978 Shiel Barracksiin Verdeniin. 1980-luvun alussa divisioonaan kuuluivat 7., 12. ja 22. panssariprikaati.
Divisioonan esikunta lakkautettiin 1993 ja muodostettiin uusi (engl. 1st (UK) Armoured Division) 4. panssaridivisioonan esikunnasta.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:1st Armoured Division (United Kingdom)
organisaatio vuonna 2008
Käännös suomeksi
Hasis

Vaaleaa marokkolaista hasista.
Sebsi (Marokon)
Hasis (arab. حشيش‎, ḥašīš) tarkoittaa päihdehampusta eroteltuja kannabinoidipitoisia hartsirauhasia, jotka puristetaan tavallisesti yhteen kiinteäksi kannabistuotteeksi. Päihteenä hasis vaikuttaa sinänsä kuten kannabiksen kukintokin, marihuana, mutta voi olla valmistustavastaan johtuen tuntuvasti vahvempaa. Hasiksen valmistaminen, hallussapito, myyminen sekä käyttäminen on Yhdistyneiden kansakuntien Huumausaineyleissopimuksen alla useimmissa maissa laitonta.
Hasista käytetään yleensä polttamalla sitä vesipiipussa, tai sekoitettuna tupakkaan. Huumeella on pitkät perinteet Himalajan läheisyydessä Nepalissa, Intian pohjoisosassa, ja Marokon sekä Libanonin tapaisissa Välimeren alueen maissa. Myös yleisemmässä islamilaisessa kulttuuripiirissä hasis-perinnettä riittää — khatin ohella — alkoholin ollen siinä uskonnollisesti kiellettyä.
Marokko on maailman suurin hasiksentuottaja noin kolmella miljoonalla vuotuisella kilollaan.
Historia

Hasis on ilmeisesti kehitetty Keski-Aasiassa, koska hamppu, jota kasvaa Himalajan seudulla, valloitti alaa nopeasti. Hasis levisi nopeasti ympäri maailmaa arabikauppiaiden mukana ja hasiksen tuotannon painopiste siirtyi Pohjois-Afrikkaan, erityisesti Marokkoon, ja Lähi-itään Libanoniin.
Hasiksen kulutus kasvoi runsaasti 1900-luvulla. Hasiksen käyttö yleistyi Euroopassa ja Amerikassa varsinkin hippien keskuudessa. Hasista tuotiin eniten 1960- ja 1970-luvulla. Hasiksen tuonti väheni merkittävästi 1980-luvulla varsinkin Yhdysvalloissa, kun Afganistanin sisällissota alkoi Neuvostoliiton miehitettyä Afganistanin. Hasiksen salakuljetuksen väheneminen johti kannabiksen kotikasvatuksen yleistymiseen.
Valmistus

Hasis valmistetaan päihdekasviksi jalostetun hampun kannabinoidipitoisesta hartsista. Hartsirauhaset eli trikomit ovat lehdillä ja kukinnoissa sijaitsevia, paljain silmin näkymättömiä tahmeita ja vaaleahkoja, sienimäisiä palloja, jotka sisältävät suurimman osan täysikasvuisen, kukkimisvaiheessa olevan kasvin kannabinoideista. Puhtaimmillaan hasis on pelkästään näitä hartsirauhasia varovasti ja huolellisesti eroteltuna ja yhteen puristettuna.
Erottelutapoja on useita, joista tavallisin on siivilöinti. Hasis puristetaan usein suorakulmion muotoisiksi levyiksi, jolla estetään kannabinoidien hapettuminen ja hasiksen tehon heikkeneminen. Yleensä hasista puristettaessa tuotteseen painetaan samalla leima. Valmistustapa, trikomien kypsyys ja mahdolliset lisäaineet tuovat lopputulokseen oman värinsä. Hasiksen väri on pääsääntöisesti ruskea, mutta sävyjä on kellertävästä vihertävän kautta mustaan.
Hasista on helppo varastoida ja kuljettaa koska se vie vähän tilaa, ja tiivis ja tahmea rakenne mahdollistaa pitkän varastoinnin. Myytävään hasikseen lisätään usein jatkeaineita, yleensä kohdemaassa, sillä pieneen tilaan sopivaa hasista on helpompaa salakuljettaa. Jopa hyviinkin hasislaatuihin käytetään esimerkiksi Marokossa jo valmistetaessa lisäaineita, kuten kookosöljyä tai hunajavahaa. Suomeen tuotu hasis saattaa sisältää suurenkin määrän erilaisia terveydelle vaarallisia jatkeaineita.
Valmistus > Valmistajia

Marokossa valtion 32 miljoonasta asukkaasta arviolta 800 000 (2,5 %) tekee työtä, joka liittyy päihdehamppuun ja usein myös hasiksen valmistamiseen. Marokossa tuotetun hasiksen markkina-alueita ovat Eurooppa, Algeria ja Tunisia. Noin 80 % Ranskassa tullin haaviin jääneestä hasiksesta on Marokosta peräisin.
Valmistus > Koostumus

Hasiksen sisältämien kannabinoidien määrä vaihtelee alle yhdestä noin kuutenkymmeneen prosenttiin. Tavallinen hyvätasoinen hasis sisältää 5–20 % THC:tä, eli kannabiksen vaikuttavinta ainesosaa. Erittäin vahvat hasikset sisältävät yleensä 20–60 % THC:tä. Hollantilainen huippuluokan hasis, yleensä vesierottelulla valmistettu, voi olla jopa 60-prosenttista.
Erottelulla saatava määrä riippuu siitä, mitä kasvinosia ja mitä menetelmää käytetään. Kukinnot sisältävät 90 % kasvin hartsimäärästä ja lehdet 10 %, alalehdet vähiten.
Valmistus > Valmistustavat > Siivilöinti

| millimetri | mikroni | mesh |
| --- | --- | --- |
| 0.50 | 500 | 30 |
| 0.20 | 200 | 75 |
| 0.16 | 160 | 100 |
| 0.13 | 130 | 120 |
| 0.10 | 100 | 155 |
| 0.08 | 80 | 200 |

Siivilöinti on perinteinen ja yksinkertainen tapa tehdä hasista. Siinä käytetään eri reikäkokoisia siivilöitä hartsirauhasien erottamiseksi kasvimateriaalista. Siivilän reikäkoko määrää minkä kokoisia rauhasia kasvimateriaalista saadaan. Yleisesti käytetään 0,1 ja 0,2 millimetrin reikäkokoja. Reikäkokoja mitataan kolmella eri mittayksiköllä: mesheinä, mikroneina ja millimetreinä. Siivilöiminen voidaan tehdä käsin tai koneellisesti. Marokkolainen hasis tehdään pääsääntöisesti tällä menetelmällä.
Mitä pienempi reikäkoko on, sitä vähemmän hasiksen joukkoon pääsee roskia ja suuria hartsirauhasia ja sitä vähemmän hartsirauhasia saadaan erotettua. Käytetty raaka-aine ja reikäkoko ratkaisevat miten voimakasta tai minkälaista hasista menetelmällä saadaan aikaan.
Siivilöimällä valmistettavan hasiksen valmistusmenetelmät poikkeavat toisistaan hyvin vähän, koska kasvimateriaali murskataan pieneksi murskaksi, jonka jälkeen sitä ryhdytään siivilöimään jatkuvasti reikäkooltaan pienenevillä siivilöillä. Lopulta jäljellä on hartsirauhasista koostuvaa pölymäistä jauhetta. Jauhe sekoitetaan eri aineisiin, kuten kookosvahaan jotta jauhe saadaan kiinteäksi, tai painetaan suoraan sellaisenaan hasikseksi.
Valmistus > Valmistustavat > Käsin hieronta

Siivilöinnin lisäksi perinteinen tapa valmistaa hasista on hierominen käsin. Tällä menetelmällä valmistetaan charas. Hartsirauhasten hierominen käsiin on aikaavievin tapa valmistaa hasista. Hieronta tehdään aina käsin, mutta on periaattessa kaksi hierontatapaa – käsineiden kanssa tai ilman. Perinteinen tapa on hieroa kukintoja paljain käsin ja sitten temppuilla tahmeiden rauhasten irrottamiseksi käsistä. Vinyylihansikkaita käyttäen hansikkaat otetaan hieromisen jälkeen pois käsistä ja pakastetaan ja sitten kovettunut hartsi raaputetaan irti, jolloin rauhaset irtoavat paljain käsin hieromista helpommin.
Kasvien kukintoja hierotaan hyvin hellästi edestakaisin, mutta kuitenkin hieman puristaen. Tahmeat hartsirauhaset tarttuvat käsiin tai hansikkaisiin ja lopulta ne ovat kokonaan tumman hartsin peitossa.
Kukintojen hieromisessa voi epäonnistua, sillä liian kovan kosketuksen johdosta käsiin tarttuu hartsin lisäksi esimerkiksi lehdenpaloja ja siemeniä. Kasvi josta irrotetaan hartsirauhaset onnistuneesti kasvattaa uudet rauhaset parin viikon kuluessa ja käsittely voidaan tehdä uudestaan.
Valmistus > Valmistustavat > Erottelu vedellä

Veden avulla tehtyä hasista kutsutaan vesihasikseksi ja hieman siitä poikkeavalla tavalla valmistettua hasista jäähasikseksi. Yleensä tavallista vesihasista tehdään jäävedellä ja jäähasista tehdään jääpalojen ja jääveden kanssa. Vesihasiksen tekeminen perustuu siihen, että jääkylmässä vedessä hartsirauhaset putoavat vesiastian pohjalle ja kasvimateriaali jää kellumaan pinnalle. Jäähasiksen tekeminen eroaa siinä, että jääpalat irrottavat hartsirauhasia tehokkaasti ja näin hartsia saadaan vesiastian pohjalle hieman enemmän kuin tavallisella vesierottelulla.
Valmistus > Valmistustavat > Erottelu liuottimilla

Hasista pystytään valmistamaan myös erilaisilla liuottimilla, kuten asetonilla, isopropanolilla ja butaanilla. Liuotin haihdutetaan ja jäljelle jää hasista. Petrolieetteriä ja tolueenia käyttämällä saa ilmeisesti puhtainta laatua. lähde?
Valmistus > Valmistustavat > Hasiksen painaminen

Hasiksen painaminen riippuu hartsirauhasten erottelutavasta, koska toisella erottelutavalla saattaa tulla toista tahmeampaa hasista. Tahmea hasis puristuu helposti käsillä, mutta kuivaan hasikseen saattaa joutua lisäämään sidosainetta tai -aineita, kuten esimerkiksi kookosöljyä tai hunajavahaa. Suorakulmion muotoisia hasispaloja tehdään käyttämällä hyväksi kosteutta ja lämpöä sekä painoa. Painettaessa hasikseen usein lyödään tai painetaan leima.
Hasiksen muotoja > Palahasis

Palahasis tarkoittaa hasiksen muotoa, jossa hartsirauhaset on puristettu yhteen.
Hasiksen muotoja > Palahasis > Peruslätkä

Peruslätkä eli heikkolaatuinen palahasis, joka tunnetaan englanninkielisissä maissa nimellä Soap bar  eli saippuapala.
Hasiksen muotoja > Hasisöljy

Hasisöljy on pehmeää hasista, jossa vaikuttavien aineiden määrä voi olla jopa 80–90 %. Hasisöljy valmistetaan liuottimia apuna käyttäen, eikä sitä muovata tai paineta, vaan kaadetaan esimerkiksi lasiseen astiaan. Hasisöljy on lämmitettynä juoksevaa, mutta se jähmettyy huoneenlämmössä.
Hasiksen muotoja > Kiffi

Kiffi on hartsi sellaisenaan eli puristamattoman hienojakoisena.
Hasiksia maittain

Tässä kerrotaan pääpiirteittäin maille ja alueille tyypillisistä hasiksista.
Hasiksia maittain > Alankomaalainen hasis

Alankomaalainen hasis valmistetaan siellä kasvatetuista hampuista, jotka kasvatetaan yleensä sisällä, mutta myös jonkin verran ulkona ja kasvihuoneissa. Suuri osa alankomaalaisesta hasiksesta tehdään siivilöimällä, osa tehdään käsin hieromalla. Alankomaissa kasvavista päihdehampuista vain pienestä osasta valmistetaan hasista.
Alankomaalainen hasis on väriltään yleensä vihertävää, mutta tämä riippuu paljon millaisesta kasvimateriaalista hasis tehdään. Alankomaissa valmistetaan paljon erilaisia hasiksia. Hollantilainen painettava hasis ei yleensä ole puristettu kovin tiiviiksi ja se usein hajoaa palasiksi helposti.
Edellä mainittu ei päde käsin hieromalla tehtyyn hasikseen, Nederhasikseen, joka on pehmeää ja tiivistä. Nederhash on erittäin vahvaa ja sen vuoksi Alankomaissa on herännyt keskustelua hasiksien vahvuuksista, koska pienestä määrästäkin tällaista vahvaa hasista tulee nopeasti vahva päihtymystila.
Hasiksia maittain > Marokkolainen hasis

Päihdehamppua viljellään runsaasti Marokon pohjoisosissa ja Marokossa tuotetaan vuosittain arviolta kolme miljoonaa kiloa hasista, joka viedään pääasiassa Eurooppaan.
Marokkolainen hasis on väriltään vihertävää tai ruskeaa. Hasiksen makua pidetään hyvin mietona verrattuna muihin hasiksiin, ja sen sanotaan maistuvan hieman lehdelle. Marokkolainen hasis voi olla koostumukseltaan kovaa, melko kovaa tai sitten pehmeää tai hyvin pehmeää. Marokossa valmistaan kaikkia eri kovuuksia ja tuotannon voidaan katsoa olevan monipuolista. Hasis painetaan eri tavoilla riippuen sen laadusta: tavallisin hasis painetaan 0,5–1,5 sentin paksuisiksi levyiksi. Marokossa tuotetaan hasista joka tunnetaan nimellä pollen eli siitepöly, joka on vaaleanruskeaa ja hienojakoista. Lämmitettäessä se pehmenee nopeasti hienojakoisuuden vuoksi.
Marokkolainen hasis on Euroopassa yleisimmin saatavalla olevaa hasista. Marokkolaista hasista ei pidetä hasiksista vahvimpina. Marokossa on erittäin tiukka lainsäädäntö hasiksen suhteen ja sen käyttämisestä voi saada jopa viiden vuoden vankeustuomion.
Hasiksia maittain > Turkkilainen hasis

Turkissa kannabista viljellään enimmäkseen Anatolian puolella. Valmistustapa Turkissa on samankaltainen kuin Marokossa. Hasis painetaan hienojakoisesta hartsijauheesta. Turkkilainen hasis on väriltään vihreänrusehtavaa ja tuoksuu lievästi mausteiselle.
Kunnolla painettu turkkilainen hasis on kovaa kuin kivi, ja joskus se voi näyttää yli-ikäiseltä marokkolaiselta hasikselta. Hasis saattaa sisältää pieniä kasvimateriaalin palasia, jotka murskaantuvat helposti. Hasiksen tunnistaa tyypillisestä murtumisäänestä kun levy murretaan keskeltä käsin.
Turkkilainen hasis on teholtaan mietoa tai keskivahvaa, harvoin todella tehokasta. Erittäin harvinaista Turkin ulkopuolella ja jopa Turkissa, sillä hasiksen käyttäminen ei ole kovin yleistä Turkissa.
Hasiksia maittain > Pakistanilainen hasis

Pakistanissa päihdehamppua viljellään erityisesti luoteisosan maakunnissa, jotka eivät ole hallituksen valvonnassa. Suuri osa hamppupelloista on muutettu oopiumipelloiksi, koska oopiumista saa suuremman tuoton. Pakistanilainen hasis valmistetaan samalla tavalla kuin afganistanilainen.
Pakistanilainen hasis on väriltään mustaa ja poikkileikkauksessa pala on sisältä tummanruskea tai joskus jokin vihreän sävyistä. Tuoksu on mausteinen tai erittäin mausteinen. Koostumukseltaan pakistanilainen hasis on pehmeää kuten afganistanilainen. Pakistanilainen hasis on teholtaan keskivahvaa. Pakistanilainen hasis on nykyään erittäin harvinaista, mutta ennen 1980-lukua oli toisin. Nykyään hasiksen valmistajaa ja myyjää saattaa odottaa jopa kuolemantuomio.
Hasiksia maittain > Nepalilainen hasis

Nepalissa vuoristoalueilla on pieniä hamppuviljelmiä, joista paikalliset tekevät hasista pääsääntöisesi käsin kukintoja hankaamalla. Hankaamisen jälkeen hartsi irrotetaan käsistä ja pyöritetään palloiksi. Pallot painetaan levyiksi ulkomaille lähetettäessä.
Nepalilainen hasis on väriltään mustaa pinnalta ja poikkileikkauksessa palan sisus on tummanruskea. Nepalilainen levyksi painettu hasis on hieman kovaa, mutta pehmenee silti sormissa. Käsin palloiksi pyöritelty hasis taas on hyvin pehmeää kuten myös käsin tehdyt hasistikut. Nepalilaista hasista pidetään melko vahvana.
Hasiksia maittain > Intialainen hasis > Charas

Charas valmistetaan käsin: hartsirauhaset puristetaan käsin joko pyörittäen palloiksi tai ohuiksi pötköiksi. Charas on väriltään mustaa ja poikkileikkauksessa palan sisus on tummanvihreä tai tummanruskea. Charasin koostumus on pehmeä tai pehmeähkö, ja sen paloittelemisen voi tehdä käsin. Tuoksu on erittäin pippurinen tai huomattavasti mausteinen. Charasia pidetään vahvana hasiksena ja sitä myydään yleensä ohuina pötköinä. Charasia käytetään perinteisesti chillumilla.
Hasiksia maittain > Intialainen hasis > Kashmirilainen hasis

Kashmir on kiistelty alue Pakistanin, Intian ja Kiinan vaikutusalueella ja samalla ainoa muslimialue, jossa hasis valmistetaan käsin. Kashmir sijaitsee Nepalin ja Afganistanin läheisyydessä, joissa hasis tehdään perinteisesti käsin.
Kashmirilaiselle hasikselle on tyypillistä ettei sitä puristeta tiukasti, eli se ei ole kovin tiiviistä. Kashmirilainen hasis on väriltään mustaa ja poikkileikkauksessa palan sisus on vihertävänruskea. Jostain syystä hasiksessa on yleisesti havaittavissa ohuita valkoisia viivoja. Tuoksu on erittäin mausteinen ja aromaattinen. Koostumus on kovahkoa vaikka hasista ei puristeta voimakkaasti, johtuen heikosta hartsituotannosta karulla alueella. Öljyjä lisätään hasikseen käytännössä aina pehmentämään lopputulosta. Kashmirilaista hasista on hyvin heikosti saatavilla alueen levottomuuksien vuoksi.
Hasiksia maittain > Intialainen hasis > Manalilainen hasis

Himalajan alueella hasiksen valmistusta ilmeisesti johtavat eurooppalaiset. Paikalliset tekevät hasiksen käsin. Manalissa valmistettu hasis on väriltään mustaa ja poikkileikkauksessa hasispalan keskus on vihertävänruskea. Hasiksen koostumus on kova tai erittäin kova. Tuoksu on kannabiskasvia muistuttava eli tuore. Vaikutuksiltaan Manalissa valmistettu hasis ei ole aivan yhtä voimakasta kuin monet muut mustat hasikset. Hasiksen seasta saattaa löytyä oksanpätkiä ja siemeniä.