The Last of Us
Kehitys > Tarinan kehitys ja asetelma

Naughty Dog aloitti The Last of Usin kehittämisen loppuvuodesta 2009, heti Uncharted 2: Among Thievesin julkaisun jälkeen. Yhtiön sisällä muodostettiin kaksi ryhmää, joista toinen alkoi kehittää Uncharted 3: Drake's Deceptionia ja toinen The Last of Usia. Jälkimmäisen saivat johdettavakseen ohjaaja Bruce Straley ja luova ohjaaja Neil Druckmann.
Opiskellessaan Carnegie Mellon -yliopistossa vuonna 2004 Druckmann osallistui ryhmätyöhön, jonka tehtävänä oli luoda videopelikonsepti, joka esiteltäisiin elokuvaohjaaja George A. Romerolle. Romero valitsisi oman suosikkinsa ja sen keksijätiimi tekisi prototyypin pelistä. Druckmannin ajatuksena oli yhdistää Ico-videopelin kaltainen pelimekaniikka ja Romeron Night of the Living Dead -elokuvan kaltainen zombimaailmanlopusta kertova tarina. Pelin päähenkilöksi hän kirjoitti Sin City -sarjakuvan John Hartigania muistuttavan poliisin, jonka tehtävänä oli nuoren tytön suojeleminen. Päähenkilön sydänsairauden takia pelaajat olisivat saaneet pelata usein nuoren tytön hahmolla, mikä olisi kääntänyt hahmojen roolit vastakkaiseksi. Romero ei valinnut ideaa, mutta Druckmann kehitti sitä myöhemmin kirjoittaessaan The Last of Usin tarinaa. Suunnitteluvaiheessa ideana oli, että tartunta leviäisi ainoastaan naisiin, mutta sitä pidettiin lopulta liian misogynistisena.
Pelin keskeisessä osassa olevat tartunnan saaneet saivat inspiraationsa BBC:n luontodokumentissa Planeettamme Maa (2006) esiintyneestä osiosta, joka kertoi Cordyceps-suvun sienestä. Kyseiset sienet tartuttavat pääosin hyönteisiä: ne ottavat haltuunsa niiden motoriikan ja pakottavat ne auttamaan sienen kasvamista. Peli tutkii kuitenkin ajatusta siitä, mitä tapahtuisi, jos sieni tarttuisi ihmiseen ja pääsisi leviämään. Pelissä ei suoraan sanota, mistä virus sai alkunsa; peliohjaaja Bruce Straley mukaan se johtuu siitä, että kehitysryhmä keskittyi enemmän pelin hahmoihin eikä virukseen. Kehittäjät selittivät tapahtumat mieluummin alatekstin avulla eivätkä suoraan maininneet infektion syytä. Straley vertaili The Last of Usin alatekstiä BioShock Infiniten (2013) alatekstiin. Hänen mielestään jälkimmäinen sytytti monia keskusteluja peliteollisuuden sisällä, minkä hän näkee teollisuuden kypsymisen merkkinä. ”Olen nähnyt tarpeeksi hyviä tarinoita romaaneissa ja elokuvissa. Nyt haluan nähdä niitä videopeleissä”, Straley sanoi. Kehitysryhmä käytti tartunnan saaneita tarinassaan pakottaakseen pelaajan tutkimaan ihmisen peräänantamattomuuden rajoja. Koko kehityksen ajan ryhmä vakuuttivat, että tartunnan saaneet olivat selvästi erilaisempia kuin zombit.
Jotta peli olisi mahdollisimman realistinen, ryhmä tutki laajasti aihetta. Alan Weismanin kirjan Maailma ilman meitä (2007) inspiroimana Naughty Dog loi pelimaailman, jossa pelaajan olisi pakko tehdä päätöksiä ja hyödyntää rajallisia tarvikkeitaan tehokkaasti. Druckmann otti vaikutteita myös historiallisista tapahtumista. Tutkiessaan vuoden 1918 espanjantautia, hän sai tietää vainoharhaisuudesta ja ihmisten tarpeesta puolustaa itseään sukupuuton uhan alla; 1880-luvun polioepidemia taas ilmaisi hänelle miten eriäväisyydet yhteiskuntaluokissa voivat värjätä ihmisten käsityksiä syyllisyydestä suuren katastrofin sattuessa. Druckmann ja Straley ovat kertoneet Amy Hennigin toimineen inspiraationa pelin tarinalle; Hennig työskenteli pääkäsikirjoittajana ja luovana ohjaajana Uncharted-pelisarjassa (2007–2011). Ryhmä otti myös vaikutteita elokuvasta Gravity (2013) pelin yksinkertaisuuden ja intensiivisyyden suhteen.
Druckmann vältti käsikirjoituksessa käyttämästä ”hienostunutta dialogia” ja piti kaiken ”lyhyenä ja luontaisena”. Yhteisöstrategi Eric Monacellin mukaan tarinan kantavat teemat ovat ”rakkaus, lojaalius ja vapahdus”, joiden tärkeyttä hän painottaa. Hänen kollegansa Arne Meyer sanoi, että pelin väkivalta sopii sen tarinaan. Pelisuunnittelija Anthony Newman sanoi pelin käsittelevän ihmisten reagoimista äärimmäisiin tilanteisiin paineen alla, mitä kuvataan väkivallan ja yhteenottojen kautta. Ryhmä oli kiinnostunut tarinan synkistä teemoista sen ”kauniin” asetelmaan rinnalla.
Koko pelin läpi kantava merkittävä teema on ”elämä jatkuu”. Pelin loppua kohden esiintyvää kohtausta, jossa Joel ja Ellie löytävät lauman kirahveja, on kutsuttu tämän teeman loppuratkaisuksi. Konseptitaiteilija John Sweeney kirjoitti, että tuon kohtauksena tarkoituksena oli ”sytyttää [Ellien] elämänhalu uudelleen”; se laukaisee hänen uteliaisuutensa ja hän unohtaa häntä ympäröivän kamppailun ja kuoleman. Hän kertoi, että kohtaus sisälsi alun perin seeproja, mutta ne vaihdettiin kirahveihin niiden lempeyden ja tyylikkyyden vuoksi ja koska ne olivat ”huomattavin asia, jonka Ellien olisi mahdollista kohdata”. Druckmannin mielestä kohtaus toimii kaikkien sitä ennen kohdattujen kauheuksien vuoksi. IGN:n Lucy O’Brien kirjoitti, että kohtaus toimii muistutuksena Ellien nuoresta iästä, vaikka hänestä on ulkoisesti ”riisuttu pois kaikki lapsuudelta muistuttava”, ja Kotakun toimittaja Kirk Hamiltonin mielestä kohtaus toi toivoa Ellielle, joka oli selvästi kärsinyt posttraumaattisesta stressihäiriöstä sen jälkeen kun hän otti yhteen Davidin kanssa.
Pelin loppu oli tarkoitus jättää tulkinnanvaraiseksi. Straley on sanonut, että se ”ei ole tyypillinen loppu, mutta se on silti mukava päätös.” Sekä hän että Druckmann ovat kertoneet olevansa turhautuneita, kun pelaajat ovat kertoneet heille, että he halusivat valita pelin lopun. Straley sanoi, että useimmat näistä pelaajista kertoivat hänelle, että olisivat valinneet saman lopun kaikesta huolimatta. Tuotannon alkuvaiheessa ryhmä kaavaili loppua, jossa Ellie joutui tappamaan jonkun pelastaakseen lamautuneen Joelin. Ajatus hylättiin, koska ryhmän mielestä se ei noudattanut hahmojen kehityskaaria. Vaikka pelin testaajat eivät pitäneet lopusta, Druckmann ei muuttanut sitä. Kun pelin musiikki ja pelattavuus oli viimeistä vaille valmis, testaajat alkoivat arvostaa lopetusta enemmän. Puhuessaan lopetuksesta VentureBeatin toimittaja Dean Takahashi viittasi Schindlerin listan (1993) sitaattiin ”se joka pelastaa yhden elämän, pelastaa koko maailman” korostaen sen virheellisyyttä: ”pelastaessasi yhden elämän tuomitset koko maailman tuhoon”, hän kirjoitti.