stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dennard-skaalaus
Skaalauksen hajoaminen

Kun transistorien koko pienenee alle 130 nanometriin, niissä ilmenee kasvavassa määrin lämpökarkaamista. Tämän seurauksena, kun Mooren lakia seuraten transistorien koko pienenee ja määrä kasvaa, yksittäisen transistorin säästetty energiankulutus mitätöityy ylimääräisen lämpökarkaamisen sekä virtahukan seurauksena.
Vuosina 2005–2007 huomattiin transistorien energiankulutuksen pienemisen hidastuneen edellä mainituista syistä. Vaikka transistorien lukumäärä kasvaa edelleen, kellotaajuuden kasvattaminen prosessoreissa ei ole perinteisellä tapaa enää mahdollista ilman ylenpalttista lämpenemistä. Prosessorivalmistajat ovat pyrkineet kiertämään Dennard-skaalauksen hajoamisen käyttämällä  moniytimellisiä prosessoreja yksiydinprosessorien sijaan.
Dennis Crosby

Dennis Crosby, 1961
Dennis Michael Crosby (13. heinäkuuta 1934 – 4. toukokuuta 1991) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänen isänsä oli laulaja Bing Crosby ja tyttärensä näyttelijätär Denise Crosby.
Dennis opiskeli veljiensä Garyn, Phillipin ja Lindsayn kanssa Bellarmine Academyssä San Joséssa. Yliopistosta hän valmistui 1952.
1950-luvun loppupuolella Dennis esiintyi veljiensä kanssa nimellä The Crosby Boys yökerhoissa ja Ed Sullivan Show'ssa, vaikka Dennis mieluummin vältteli sellaisia esiintymisiä.
Hän meni naimisiin vuonna 1958 tanssija ja malli Pat Sheehanin kanssa. Vain muutaman päivän päästä häistä toinen nainen, Marilyn Miller Scott, haastoi hänet oikeuteen tyttärensä Denise Crosbyn isyydestä. Oikeudenkäynti kesti kolme vuotta ja Crosbyn piti maksaa Scottille elatusmaksuja. Asia aiheutti nolostusta niin Dennisille kuin hänen kuuluisalle isälleenkin.
Crosby ja Sheehan saivat kolme lasta: Gregoryn, Dennis Michael Jr.:n ja Patrick Anthonyn. Crosby ja Sheehan erosivat 1964. Crosby meni uusiin naimisiin Arlene Newmanin kanssa, jonka kanssa hän sai kolme tytärtä. Dennis ja Arlene erosivat 1991.
11. joulukuuta 1989 Dennisin nuorempi veli Lindsay teki itsemurhan. Tämä, hänen tuore avioeronsa ja taistelu alkoholismin kanssa saivat Dennisin tekemään myös itsemurhan Novatossa, Kaliforniassa.
Aiheesta muualla

Dennis Crosby Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Drive My Car (kappale)

| ”Drive My Car” The Beatles |
| --- | --- | --- |

Kappaleen tiedot
 Albumilta: Rubber Soul
 Äänitetty : 13. lokakuuta 1965 EMI Studios, Lontoo
 Julkaistu: 3. joulukuuta 1965
 Tekijä(t): Lennon–McCartney
 Tuottaja(t): George Martin
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 02.28
 Levy-yhtiö: Parlophone, EMI
Drive My Car on brittiläisen rockyhtyeen The Beatlesin kappale yhtyeen vuoden 1965 albumilta Rubber Soul. Kappaleen tekivät yhteistyönä John Lennon ja Paul McCartney, Lennonin keskittyessä sanoituksiin ja McCartneyn keskittyessä sävellykseen.
Kokoonpano

Paul McCartney – päälaulu, bassokitara, piano, slide-kitara
John Lennon – päälaulu, tamburiini
George Harrison – laulu, soolokitara
Ringo Starr – rummut, lehmänkello
Eero Kanto

Eero Kanto (1980-luku?)
Eero Antero Kanto  (25. maaliskuuta 1928 Kajaani – 31. toukokuuta 2005 Valkeakoski) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Kannon vanhemmat olivat toimitusjohtaja, vuorineuvos Niilo Kanto ja Siiri Lempi Eskolin ja puoliso vuodesta 1955 Vuokko Alli Helena Ärrälä. Kanto tuli ylioppilaaksi Kajaanin yhteislyseosta 1948 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1953. Hän oli Yhtyneet Paperitehtaat -yhtiön harjoittelijametsänhoitaja Laukaassa 1954, piirimetsänhoitaja Orivedellä 1955–1959 ja Kuopiossa 1960–1964, metsäkonttorin päällikkö Valkeakoskella 1964–1968, apulaismetsäpäällikkö 1968–1976, vt. metsäpäällikkö 1976–1977 ja metsäpäällikkö 1977–1991. Kannolla oli myös useita luottamustehtäviä, kuten Kajaani-yhtiön hallintoneuvoston jäsenyys 1976–1989 ja Teollisuuden Puuyhdistyksen hallituksen jäsenyys 1977–1988. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1988.
Aiheesta muualla

Niklas Jensen-Eriksen: Eero Kanto Biografiasampo.
Driven

| Driven |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Renny Harlin
Käsikirjoittaja:  Jan Skrentny   Neal Tabachnick
Tuottaja:  Don Carmody
Säveltäjä:  BT
Kuvaaja:  Mauro Fiore
Leikkaaja:  Stuart Levy   Steve Gilson
Tuotantosuunnittelija:  Charles Wood
Pääosat:  Sylvester Stallone Burt Reynolds Kip Pardue
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:   27. huhtikuuta 2001    27. heinäkuuta 2001
Kesto:  116 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  94 000 000 $
Tuotto:  54 744 738 $
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Driven on vuonna 2001 valmistunut elokuva, joka sijoittuu moottoriurheilun maailmaan. Sylvester Stallone näyttelee veteraanikuskia, jonka tallipäällikkö Burt Reynolds hälyttää vielä kerran radoille auttamaan nuorta tulokasta, joka on murtua paineen alla taistellessaan mestaruudesta kokeneempaa saksalaiskuljettajaa vastaan. Elokuvan on käsikirjoittanut Stallone itse ja ohjauksesta vastaa suomalainen Renny Harlin.
Elokuvan oli alun perin tarkoitus sijoittua Formula 1 -sarjaan, mutta vaihdettiin lopulta amerikkalaiseen CART racing -sarjaan Stallonen riitauduttua F1-sarjan kaupallisia oikeuksia hallinnoivan Bernie Ecclestonen kanssa. Stallone oli tehnyt vuosia taustatyötä vierailemalla F1-osakilpailuissa vuosien 1997–1998 aikana, mutta vuonna 2000 hän ilmoitti F1-sarjan olevan "liian sulkeutunut" ja Ecclestonen liian voimakas kyseiselle hankkeelle. Taustasta johtuen F1-sarjan vaikutus näkyy elokuvassa monin tavoin.
Elokuvassa nähdään lukuisia cameorooleja oikeasta moottoriurheilumaailmasta, muun muassa Jean Alesi ja Juan Pablo Montoya.
Ohjaaja Renny Harlin esiintyy myös hyvin lyhyesti ennen viimeisen kilpailun starttia vihreässä ajohaalarissa.
Aiheesta muualta

Elokuvan viralliset kotisivut (englanniksi)
Driven Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Driven Elonet. (suomeksi)
Dick Sargent

| Dick Sargent |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1930 Carmel, Kalifornia, Yhdysvallat
Kuollut: 8. heinäkuuta 1994 (ikä 64) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Richard Sargent syntymänimi Richard Cox
Aktiivisena:  1953–1993
Merkittävät roolit:  Darrin Stephens (Vaimoni on noita)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Dick Sargent (19. huhtikuuta 1930 Carmel, Kalifornia – 8. heinäkuuta 1994) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka esitti televisiosarjassa Vaimoni on noita ”toista Darrin Stephensiä”.
Sargent näytteli elokuvissa vuodesta 1956 alkaen. Kun Dick York lähti sarjasta Vaimoni on noita vuonna 1969, Sargent sai hänen roolinsa. Hänelle oli tarjottu roolia jo vuonna 1964, mutta hänellä oli tuolloin sopimus Universal Studiosin kanssa, ja hän hylkäsi roolin. Sargent esitti Darrinia sarjassa sen loppuun asti, vuoteen 1972.
Vaimoni on noita -sarjan jälkeen Sargent jatkoi työskentelyään elokuvissa ja vieraili useissa televisiosarjoissa. 1980-luvun puolivälissä hän esitti leski-isä Richard Prestonia tilannekomediassa Down to Earth.
Myöhemmin hän ilmoitti olevansa homoseksuaali ja puolusti homojen oikeuksia. Hän asui kumppaninsa Albert Williamsin kanssa yhdessä kuolemaansa saakka. Hän kuoli vuonna 1994 eturauhassyöpään Los Angelesissa.
Eero Kasanen

Eero Olavi Kasanen (s. 25. joulukuuta 1952, Turku) on suomalainen kauppa- ja taloustieteilijä.
Kasanen syntyi lääketieteen tohtori Antero Kasasen ja Sylvi Järven perheeseen. Hän on suorittanut filosofian kandidaatin tutkinnon Turun yliopistossa vuonna 1974 ja väitellyt kauppatieteiden tohtoriksi Turun kauppakorkeakoulussa vuonna 1982.  Lisäksi hän on suorittanut kauppatieteiden tohtorin (Doctor of Business Administration) tutkinnon Harvardin yliopistossa vuonna 1986.  Kasanen toimi Helsingin kauppakorkeakoulun (HSE) rehtorina 1996–2009. Vuonna 2010 hän toimi Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun johtavana dekaanina ja vuodesta 2011 alkaen rahoituksen professorina. Ennen valintaansa HSE:n rehtoriksi Kasanen työskenteli useissa opetus- ja tutkimustehtävissä eri yliopistoissa Suomessa ja Suomen Akatemiassa, HSE:n laskentatoimen professori hän oli vuoden 1996 alusta. Kasasen tutkimustyö käsittelee lähinnä rahoitusteoriaa.
Akateemisten tehtäviensä lisäksi Kasanen on toiminut esimerkiksi Keskon, Emil Aaltosen säätiön, Suomen Kansallisteatterin ja Henki-Sammon hallituksissa.  Vapaa-ajallaan Kasanen harrastaa purjehdusta ja moottoripyöräilyä.
Aiheesta muualla

Kasanen HSE:n verkkosivuilla
Kasanen Keskon verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Djamaâ El-Djazaïr

| Djamaâ El-Djazaïr |
| --- | --- |

Perustiedot
Sijainti:  Alger, Algeria
Koordinaatit:  36°44′09″N, 3°08′17″E
Rakennustyyppi:  moskeija
Arkkitehtuuri
Arkkitehdit:  China State Construction Engineering
Rakennustöiden alkaminen:  2012
Valmistumisvuosi:  2019
Infobox OKNimi-testi OK: 
Djamaâ El-Djazaïr (arab. جامع الجزائر‎, Jāma‘ al-Jazā’ir) on moskeija Algerian pääkaupunki Algerissa. Moskeija valmistui vuonna 2019, mutta se avattiin virallisesti vasta helmikuussa 2024. Avatuessaan se oli maailman kolmanneksi suurin moskeija ja siihen kuului maailman korkein minareetti.
Rakennus ja toiminnot

Djamaâ El-Djazaïr on maailman kolmanneksi suurin moskeija heti Mekan Masjid al-Haramin ja Medinan Masjid al-Nabawin jälkeen. Pinta-alaa sillä on 27,75 hehtaaria. Moskeijaan kuuluu myös maailman korkein 265 -metrinen minareetti. Arkkitehtuuriselta yyliltään se on saanut vaikutteita modernismista.
Moskeijan kapasiteetti on 120 000 henkilöä. Moskeijan ohella rakennuskompleksin tiloissa toimii myös kirjasto, yliopisto ja imaamikoulu.
Historia

Moskeijan rakennuttamisen taustalla oli Algerian entinnen presidentti Abdelaziz Bouteflika. Bouteflika halusi maamerkin omalle perinnölleen ja moskeijasta tuli tarkoituksella tulla Afrikan suurin. Aiemmin Afrikan suurin moskeija oli Hassan II:n moskeija Marokon Casablancassa. Algeria ja Marokko ovat alueellisia kilpailijoita. Joskus moskeijaa kutsuttiin sen hankevaiheessa Bouteflikan moskeijaksi. Sen rakennustyöt aloitettiin vuonna 2012, jolloin öljyn hinnat olivat korkealla. Öljy muodostaa huomattavan osan Algerian valtiontuloista. Rakennustyöt toteutti kiinalainen rakennusyritys China State Construction Engineering.
Moskeija oli alkujaan tarkoitus avata virallisesti jo vuonna 2019. Tätä lykkäsivät Algeriassa saamana vuonna puhjenneet Bouteflikan vastaiset laajat mielenosoitukset, jotka johtivat hänen eroonsa. Moskeija avautui kuitenkin epävirallisesti kansainvälisille vierailijoille ja valtionvieraille jo 2019, sekä rukoilijoille lokakuussa 2020. Viralliset avajaiset myöhästyivät koronaviruspandemian takia. Presidentti Abdelmadjid Tebboune avasi sen virallisessa seremoniassa 25. helmikuuta 2024.
Rakennushankkeen viralliset kustannukset olivat lopulta 898 miljoonaa dollaria. Hanke herätti kritiikkiä. Sen yhteydessä rakennettuun maantie- ja asuinaluehankkeeseen liitettiin korruptioepäilyjä. Osa olisi myös halunnut ohjata rahaa ennemminkin esimerkiksi työttömyyden ja terveydenhuollon tilanteen kohentamiseen.
Pihaa.
Rakennustöitä vuonna 2015.
Eino Salakka

Eino Aleksander Salakka (13. huhtikuuta 1926 Sakkola – 4. marraskuuta 2006 Kuopio) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Salakan vanhemmat olivat konstaapeli Kaarlo Vilhelm Salakka ja postinhoitaja Ida Similä. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin seminaarista 1947.
Salakka toimi opettajana muun muassa Kaavilla, Sonkajärvellä ja Varkaudessa. Pisimpään hän oli Lahden Launeen peruskoulun yhteiskuntaopin, historian, uskonnon ja venäjän opettajana. Salakka oli mukana Lahden kunnallispolitiikassa ja oli perustamassa 1954 Lahden Työväen Mieskuoroa. Vuodesta 1987 Salakka asui Kuopiossa.
Salakka käsitteli omaelämäkerrallisissa teoksissaan vuosina 1936–1939 vanhassa Valamon luostarissa Laatokalla viettämäänsä aikaa sekä myös sodanjälkeistä evakkoelämää.
Teoksia

Lapsuuteni vanha Valamo.    Gummerus 1980
Valamosta viehkatielle, romaani.     Karisto 1986
Vanhan Valamon päiviä, romaani.    Karisto 1988
Vastatuuleen, romaani.   Karisto 1990
Liitutaulu, romaani.    Karisto 1993
Valamon aikaan.   Karisto 1995 (uudistettu laitos Lapsuuteni vanha Valamo-kirjasta)
Sininentie

Sininentie on kansainvälinen matkailutie, joka kulkee Norjasta Ruotsin ja Suomen kautta Venäjälle. Vuonna 2000 tietä jatkettiin Karjalan tasavallan pääkaupungista, Petroskoista Puudožiin saakka. Tie seurailee vanhoja vesireittejä Atlantin valtamereltä Äänisen rannalle. Suomen Sininentie on yksi maan vanhimmista matkailuteistä.
Tien eri osuudet > Norjassa ja Ruotsissa

Sinisen Norjassa ja Ruotsissa oleva osuus Mo i Ranasta Uumajaan on Eurooppatie E12. Uumajan ja Vaasan välillä on lauttayhteys.
Tien eri osuudet > Suomessa

Suomessa Sininentie kulkee Vaasasta Kyyjärvelle valtateitä 18 ja 16 pitkin. Kyyjärveltä Siilinjärvelle tie jatkuu kantatienä 77. Siilinjärveltä Joensuun kautta
valtakunnan rajalle Niiralaan johtava osuus muodostaa itäisimmän osan valtatiestä 9.
Tien eri osuudet > Värtsilä–Petroskoi-tie Venäjällä

Värtsilän ja Petroskoin välinen tie on nopein tieyhteys Suomesta Petroskoihin. Vastakkaiseen suuntaan Petroskoista Suomeen päin kuljettaessa reitti kulkee ensin Pietarin ja Murmanskin välistä M18-valtatietä (E105). Prääsän kohdalla tie jatkuu R21-tienä kohti Sortavalaa. Pitkäranta–Suojärvi-tien risteyksestä tienumeroksi muuttuu A130. Ennen Sortavalaa tie kääntyy Värtsilään, jossa on rajanylityspaikka.
Tie kulkee suurimmaksi osaksi läpi suurten harvaanasuttujen metsäalueiden. Tien varrella olevia asutuskeskuksia ovat Matroosa, Vilka, Prääsä, Krosnosero, Kolatselkä, Läskelä, Ruskeala ja Värtsilä. Läskelän ja Sortavalan välillä tie seurailee Laatokan lahtien rantaa.
Tien eri osuudet > Värtsilä–Petroskoi-tie Venäjällä > Reitti (vastasuuntaan)

M18 (E105) Petroskoi–Prääsä
Petroskoi
Palavina
Matroosa
→  Kintahankylä, Kindasovo 10
R21, Prääsä–Lemetti
Prääsä
Novaja Manga
Manga
Krošnozero
Kutsesero
Tšokkila
→  Savinovo (Kona) 10
←  Kinerma (Kinnermäki) 7, Vieljärvi
Jyrkilä
Kukkoila, korkea paikka, masto
Silta: Njalmajoki
← Palalahta 2, Koivuselkä 14
→  Mandera 0,5 km
Pasala, pieni hotelli tien vieressä
Kolatselkä, kahvila, kauppa, Kolosjoki
Loimoilajoki
Suojärven ja Prääsän piirin raja
Silta: Pensanjoki
Silta: Uksajoki
Silta: Urmajoki
→  Memorial 1,4 km
Huoltoasema vasemmalla
Muistomerkki Murheen risti (Leo Lankinen 2000)
← Pitkäranta 14, Suojärvi  83, tie A131 Pitkäranta-Suojärvi
← Pitkäranta Juuksujoki
vasemmalla levähdyspaikka
A130 (Aunus) – Värtsilä
←  Pitkäranta 24
Läskelä
Silta Läskelänkoski
→  Suistamo
Leppäsyrjä
Rautalahti
← Sortavala
Rytty
Ruskeala, marmorikaivos
Puikkola
←  Partala
Värtsilä, Jänismäki
Raja-asema
Tutustumiskohteita Sinisen tien varrella

| Maa | Alue | Tutustumiskohde |
| --- | --- | --- |
|   Norja |    Nordlandin lääni | Atlantti   Mo i Rana, kaupunki Pohjoisen napapiirin tuntumassa   Svartisen, Manner-Norjan toiseksi laajin jäätikkö |
|   Ruotsi |   Västerbottenin lääni | Storuman, Hemavanin hiihtokeskus, alppikasvipuutarha, Vindelfjällenin alueen opastuskeskus ja Stenselen kirkko (Ruotsin suurin puukirkko)   Metsämuseo, Lyckselessä   Lyckselen eläintarha, Ruotsin pohjoisin eläinpuisto  Uumaja, Västerbottenin läänin pääkaupunki Uumajanjoen varrella |
|   Suomi |   Pohjanmaa | Vaasa, Pohjanmaan maakuntakeskus   Merenkurkku, Unescon maailmanperintökohde   Raippaluodon silta, Suomen pisin silta |
|   Suomi |   Etelä-Pohjanmaa | Isokyrö, Isonkyrön vanha kirkko, Kyrö Distillery   Alajärvi, arkkitehti Alvar Aallon suunnittelemia rakennuksia |
|   Suomi |   Keski-Suomi | Huopanankoski, Viitasaarella sijaitseva urheilukalastuskoski, joka on yksi Suomen vanhimmista ja tunnetuimmista |
|   Suomi |   Pohjois-Savo | Järvi-Suomen maisema-alue Pohjois-Savossa   Lepikon torppa Pielavedellä, presidentti Urho Kekkosen synnyin- ja lapsuudenkoti   Kolun kanava Tervossa, Suomen pisin sisävesikanava   Korkeakoski Kuopion Maaningalla, Suomen korkein vapaana virtaava koski  Kuopio, Pohjois-Savon maakuntakeskus Kallaveden rannalla   Puijo Kuopiossa, luonnonsuojelualue, mäkihyppykeskus, näkötorni   Heinäveden reitti, risteilyreittiliikennettä Kuopio-Heinävesi-Savonlinna Tahkovuori, matkailukeskus Syvärin rannalla Kuopion Nilsiässä  Ohtaansalmi, Täyssinän rauhan raja Rikkaveden rannalla Tuusniemellä |
|   Suomi |   Pohjois-Karjala | Järvi-Suomen maisema-alue Pohjois-Karjalassa   Outokumpu,  kaivosmuseo tunneleineen ja junineen, kaivostorni  Joensuu, Pohjois-Karjalan maakuntakeskus Pielisjoen suussa   Pyhäselkä, Saimaan vesistöalueen pohjoisimpia osia |
|   Venäjä |   Karjalan tasavalta | Laatokka, Euroopan suurin järvi   Valamo, luostari Laatokan saarilla   Petroskoi, Karjalan tasavallan pääkaupunki   Kiži, Unescon maailmanperintökohde  Ääninen, Euroopan toiseksi suurin järvi   Kontupohja, Venäjän ensimmäinen parantola Martsialnyje vody, Kivatsun luonnonpuisto   Karhumäki, mm. sotahistoriallisia kohteita, Stalinin vainojen uhrien teloitus- ja hautapaikka Sandarmoh, Vienanmeren–Itämeren kanava (ns. Stalinin kanava)   Puudoži, Vodlajärven kansallispuisto ja Äänisen kalliopiirrosalueet |
Sinisen tien kehitys matkailutienä

1950-luvulla herää ajatus pohjoista Eurooppaa halkovasta tiestä
1963 Ruotsissa perustetaan Sinisen tien yhdistys
1967 Suomessa perustetaan Sinisen tien yhdistys
1972 ympärivuotinen lauttaliikenne alkaa Uumajan ja Vaasan välillä
1973 Sinisestä tiestä tulee eurooppalainen valtatie
1989 avautuu julkisen liikenteen yhteys Uumajan ja Mo i Ranan välille
1990 avataan Niiralan rajanylityspaikka Tohmajärvellä
1990-luvulla Sininentie oli ensimmäinen matkailutie, joka liikenneministeriön kokeiluluvalla pystytti tienvarsimerkit
2000 Sinistä tietä jatketaan Venäjällä; matkailureitin päätepisteeksi tulee Puudoži
2015 Sinisen tien matkailutiemerkit uusittu kokonaisuudessaan
Kuvia

Mo i Rana, Norja
Hemavan, Ruotsi
Lycksele, Ruotsi
Uumaja, Ruotsi
Merenkurkku, Suomi
Raippaluodon silta, Suomi
Kuopio, Suomi
Liperi, Suomi
Petroskoi, Venäjä
Kiži, Venäjä
Aiheesta muualla

Tiereitin sivusto
Sininentie on paljon muutakin kuin mutkia ja kuoppia – matkailutie odottaa uutta tulemista; YLE 16.5.2015
Sininentie Kolatselässä Karjalan tasavallassa, Venäjällä.
Tienviitta Sortavala–Prääsä-tiellä Vieljärven kohdalla
Läskelänkoski ja paperitehtaan rakennukset syksyllä 2008.
Eero E. Toivonen

Eero Ensio Toivonen (4. elokuuta 1903 Eura – 23. heinäkuuta 1983 Porvoo) oli suomalainen opettaja, maanviljelijä ja koulun- ja järjestöjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Toivosen vanhemmat olivat opettaja Kaarlo Vihtori Toivonen ja Elina Josefina Lukkala ja puoliso vuodesta 1934 agronomi Salli Rakel Vainio. Toivonen tuli ylioppilaaksi Rauman yhteislyseosta vuonna 1923 ja valmistui agronomiksi vuonna 1929. Hän oli valmistuttuaan Pienviljelijäin Keskusliiton karjatalouskonsulentti vuoteen 1934 asti ja siirtyi sitten Siipikarjanhoitajain Liiton sihteeriksi. Sen yhteydessä hän oli myös Siipikarjanhoitokoulun opettaja ja johtaja Hämeenlinnassa 1935–1939 ja Siipikarja-lehden päätoimittaja 1935–1942. Maanviljelijänä Pornaisissa Toivonen toimi 1945–1966. Hän oli Vientikunta Munan hallintoneuvostossa vuodesta 1947 ja toimi sen puheenjohtajana 1952–1974. Sota-aikana Hankkijan neuvontaosaston hoitajana työskennellyt Toivonen oli myöhemmin myös Hankkijan hallintoneuvoston jäsen. Hän toimi Helsingin yliopiston maatalouskauppaopin ylimääräisenä opettajana 1944–1947. Toivonen oli Pornaisten kunnanvaltuuston puheenjohtaja 1946–1956 sekä vuodesta 1961 ja hänellä oli myös muita luottamustehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1963.
Dennis Darling

| Mitalit> Maa:   Bahama.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Bahama.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Bahama.Miesten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:   Bahama> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pariisi 2003 | 4x400 m |  |
Dennis Darling (s. 6. toukokuuta 1975) on bahamalainen 400 metrin juoksija.
Darling karsiutui Ateenan MM-kisoissa 1997 400 metrin alkuerissä ajalla 47,96. Hän oli Pariisin MM-kisoissa 2003 mukana Bahaman joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM-pronssia. Darling on edustanut Bahamaa pitkässä viestissä kolmissa olympialaisissa (1996, 2000 ja 2004) sekä yhteensä kolmissa MM-kisoissa (1995, 1999 ja 2003). Hän on naimisissa bahamalaisen pikajuoksija Tonique Williams-Darlingin kanssa.
Ennätykset > Ulkoradat

300 metrin juoksu: 32,58 (2003)
400 metrin juoksu: 45,83 (2003)
Ennätykset > Sisäradat

200 metrin juoksu: 21,15 (2006)
400 metrin juoksu: 46,83 (1999)
Dick Schoof

| Dick Schoof |
| --- | --- |
 Dick Schoof vuonna 2024.
Alankomaiden pääministeri
 2. heinäkuuta 2024–  
Monarkki:  Willem-Alexander
Edeltäjä:  Mark Rutte
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. maaliskuuta 1957 (ikä 67) Santpoort, Velsen, Pohjois-Hollanti
Kansalaisuus:  alankomaalainen
Tiedot
Puolue:  sitoutumaton
Muut puolueet:  Työväenpuolue (vuoteen 2021 asti)
Hendrikus Wilhelmus Maria ”Dick” Schoof (s. 8. maaliskuuta 1957 Santpoort) on alankomaalainen virkamies, joka nimitettiin 2. heinäkuuta 2024 Alankomaiden pääministeriksi.
Schoof syntyi Santpoortissa Velsenin kunnassa Pohjois-Hollannissa. Hän opiskeli vuosina 1975–1982 Nijmegenin Radboud-yliopistossa kaupunkisuunnittelua.
Vuosina 1982–1988 Schoof työskenteli Alankomaiden kuntaliitossa. Vuosina 1988–1996 hän työskenteli opetus-, kulttuuri- ja tiedeministeriössä. Vuosina 1996–1999 hän toimi oikeusministeriön varapääsihteerinä. Vuosina 1999–2003 hän toimi maahanmuuttoviraston pääjohtajana. Vuosina 2003–2013 hän työskenteli sisäasiainministeriössä sekä oikeus- ja turvallisuusministeriössä. Vuosina 2013–2018 hän toimi terrorismin torjunnan ja turvallisuusasioiden kansallisena koordinaattorina. Vuosina 2018–2020 hän toimi tiedustelu- ja turvallisuuspalvelun AIVD:n pääjohtajana. Vuonna 2020 hänet nimitettiin oikeus- ja turvallisuusministeriön pääsihteeriksi.
Schoof oli yli 30 vuoden ajan työväenpuolueen jäsen, mutta erosi puolueesta vuonna 2021. Vuoden 2023 parlamenttivaalien jälkeisissä hallitusneuvotteluissa PVV, VVD, NSC ja BBB esittivät pääministeriksi Schoofia, ja 2. heinäkuuta 2024 Schoof ja hänen hallituksensa ministerit vannoivat virkavalansa kuningas Willem-Alexanderille. Schoof on ensimmäinen poliittisesti sitoutumaton pääministeri sitten Pieter Cort van der Lindenin, joka toimi pääministerinä vuosina 1913–1918.
Eero Bister

Eero Olavi Bister (15. marraskuuta tai 25. marraskuuta 1919 Suontaka, Valkjärvi – 11. toukokuuta 2003 Kouvola) oli suomalainen viulisti ja kapellimestari. Hän sai vuonna 1982 musiikkineuvoksen arvonimen.
Bister sai viuludiplominsa Onni Suhosen johdolla opiskeltuaan Sibelius-Akatemiasta vuonna 1948. Orkesterinjohtoa hän opiskeli Jussi Jalaksen ja Ulf Söderblomin johdolla. Vuosina 1947–1970 Bister työskenteli Tampereen kaupunginorkesterin konserttimestarina ja vuosina 1970–1982 Kouvolan kaupunginorkesterin kapellimestarina. Hän teki myös opetustyötä Tampereen konservatoriossa ja Pohjois-Kymen musiikkiopistossa.
Bisterin pojasta Hannu Bisteristä tuli pianisti ja kapellimestari.
Eino Salli

Gerhard Eino Salli (24. syyskuuta 1882 Vaasa – 21. maaliskuuta 1926 Vaasa) oli suomalainen toimittaja ja kansakoulunopettaja.
Salli oli opettajan työn ohella toimittajana Vaasa-lehdessä. Hän oli mukana International Order of Good Templars-raittiusjärjestössä sekä partiotoiminnassa ja perusti Vaasan Metsäveikot-partiolippukunnan.
Eino Salli oli naimisissa liikkeenharjoittaja Anna Elin Skogbergin kanssa. Heillä oli kaksi poikaa, taidemaalari Aares Salli (s. 1914) ja diplomi-insinööri Aias Salli.