stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liechtenstein
Maantiede

Liechtensteinin ruhtinaskunta sijaitsee Alppien vuoristossa Keski-Euroopassa Sveitsin ja Itävallan välissä. Maan pinta-ala on 160,5 neliökilometriä, ja se on maailman kuudenneksi pienin itsenäinen valtio. Rajalinjaa maalla on Sveitsin kanssa 41,2 kilometriä ja Itävallan kanssa 36,7 kilometriä.. Liechtenstein on sisämaavaltio ja Uzbekistanin ohella ainoa valtio, jonka naapureista mikään ei ole rannikkovaltio.
Iso osa Liechtensteinista on yli 1 800 metrin korkeudessa. Maan itäosa kuuluu Alppien keskivuoristoon kuuluvaan Rätikonvuoristoon, ja korkein vuori on 2 599 metrin korkuinen Grauspitz. Vuoristoalueella on kolme laaksoa, joiden vedet virtaavat lopulta Saminajokena Illiin ja edelleen Reiniin. Liechtensteinin läntisin osa on Alppi-Reinin laaksoa, joka levenee pohjoiseen päin mentäessä. Jokilaakso oli aikoinaan soinen, mutta Reinin oikaisu-uoman ja vuosina 1931–1943 rakennetun kuivatuskanavan (saks. Binnenkanal) ansiosta alue on nykyään hyvää maanviljelyaluetta.
Liechtensteinin ilmasto on sen korkeuden huomioon ottaen melko lämmin, mikä johtuu pitkälti lämpimistä föhntuulista. Kylmintä on tammikuussa, jolloin lämpötila on keskimäärin −4,5 °C. Lämpimintä on heinäkuussa, jolloin lämpötila kohoaa keskimäärin 19,9 °C:seen. Vuotuinen sadanta vaihtelee 900–1 200 millimetrin välillä, mutta vuoristossa se voi nousta 1 900 millimetriin.
Maan kasvi- ja eläinlajisto vaihtelee voimakkaasti maaston korkeuden mukaan. Föhntuulen ansiosta Liechtensteinin alueella esiintyy joitakin kämmekkäkasveja. Korkeammalla kasvavat muun muassa alppiruusu ja alppitähti eli edelweiss. Yleisimpiä puita alueella ovat esimerkiksi vaahterat, pyökit ja lepät. Kotoperäisiin nisäkäslajeihin kuuluvat esimerkiksi kettu, kauris, euroopanmajava, mäyrä ja gemssi. Eri lintulajeja maassa tavataan yli 120.
Politiikka > Poliittinen järjestelmä

Liechtenstein on valtiomuodoltaan perustuslaillinen monarkia, jonka valtionpäämies on perinnöllinen ruhtinas. Ruhtinas Franz Josef II:n kuolemasta vuonna 1989 lähtien ruhtinaana on toiminut Hans Adam II.
Maassa toimii yksikamarinen parlamentti (Landtag), jossa on 25 vaaleilla valittua edustajaa. Ruhtinas nimittää vaalien jälkeen maan pääministerin, joka on yleensä suurimman puolueen puheenjohtaja. Pääministeri (tällä hetkellä Adrian Hasler) johtaa puolestaan hallitusta. Pääministerin lisäksi hallituksessa toimii neljä ministeriä. Lakialoitteita voivat tehdä virallisten edustajien lisäksi mikä tahansa vähintään tuhannen kansalaisen tai vähintään kolmen kunnan ryhmittymä. Landtagin läpiviemistä laeista voidaan myös järjestää kansanäänestys. Lakiesitys menee läpi kun se saa enemmistön Landtagissa ja ruhtinaan allekirjoituksen.
Liechtensteinin suurimmat puolueet ovat Edistyksellinen kansanpuolue (Fortschrittliche Bürgerpartei, FBP) ja Isänmaallinen liitto (Vaterländische Union, VU). Vaalit järjestetään neljän vuoden välein. Vuoden 2017 vaaleissa suurin puolue oli Edistyksellinen kansanpuolue 35,2 prosentin osuudella. Isänmaallisen liiton osuus oli 33,7 prosenttia äänistä, sitoutumattomien (Die Unabhaengigen, DU) 18,4 prosenttia ja Vapaan listan (Die Freie Liste) osuus 12,6 prosenttia äänistä.
Parlamenttirakennus (Regierungsgebäude) valmistui vuonna 1905 ja on maapäivien ja hallituksen sijaintipaikka. Ruhtinasperhe asui vuoteen 1938 saakka Määrin Valticessa ja Itävallan Wienissä.
Liechtensteinin ulkopolitiikka on pääosin Sveitsin johtamaa. Maalla on omat suurlähetystöt ainoastaan Berliinissä, Bernissä, Brysselissä, Genevessä, New Yorkissa (YK), Strasbourgissa, Washingtonissa sekä Wienissä.
Politiikka > Poliisivoimat ja maanpuolustus

Liechtensteinin perustuslaki kieltää vakituiset sotavoimat. Järjestystä pitää yllä poliisilaitos. Poliisiorganisaatiossa on 87 poliisia ja 38 siviilityöntekijää. Poliisit ovat aseistettuja. Rikollisuus on Liechtensteinissa vähäistä. Maan vankilassa on vain muutamia tai ei lainkaan vankeja. Yli kahden vuoden pituisen vankeustuomion saaneet siirretään Itävallan vastuulle. Liechtensteinin poliisivoimat toimivat kolmikantayhteistyössä Itävallan ja Sveitsin viranomaisten kanssa.
Liechtenstein noudattaa puolueettomuuspolitiikkaa ja on yksi harvoista maailman valtioista, jolla ei ole asevoimia. Asevoimat lakkautettiin Preussin–Itävallan sodan jälkeen, jossa sillä oli 80 miehen vahvuinen armeija, joka tosin ei osallistunut taisteluihin. Viimeinen Liechtensteinin armeijaan kuulunut sotilas kuoli vuonna 1939 95-vuotiaana. Vaikka maalla ei ole armeijaa, hätätilanteessa kaikki palvelukseen sopivat miehet 60 ikävuoteen saakka voidaan kutsua asepalvelukseen.
Aluejako

Liechtensteinin ruhtinaskunta jaetaan kahteen osaan, Vaduziin eli Oberlandiin (Ylämaa) ja Schellenbergiin eli Unterlandiin (Alamaa). Alueet on jaettu kuntiin, joita on yhteensä 11. Kuntalaiset valitsevat kunnallishallinnon päättäjät ja kunnanjohtajan. Kunta voi enemmistöpäätöksellä erota liittovaltiosta, vähintään kolme kuntaa voi yhdessä muuttaa lakeja ja neljä kuntaa voi vaatia muutosta perustuslakiin.
Vuoden 2019 lopulla Vaduzin alueella asui 24 763 ja Schellenbergin alueella 13 986 ihmistä.
Vaduzin alueseen kuuluu kuusi kuntaa:
Balzers (4 642 asukasta)
Planken (473 asukasta)
Schaan (6 039 asukasta)
Triesen (5 275 asukasta)
Triesenberg (2 638 asukasta)
Vaduz (5 696 asukasta).
Schellenbergin alueseen kuuluu viisi kuntaa:
Eschen (4 466 asukasta)
Gamprin (1 690 asukasta)
Mauren (4 401 asukasta)
Ruggell (2 322 asukasta)
Schellenberg (1 107 asukasta).
Talous ja infrastruktuuri > Talous

Liechtenstein on kehittynyt 40 vuodessa maatalousvaltaisesta valtiosta yhdeksi maailman teollistuneimmista maista. Vuonna 2017 maan bruttokansantuotteesta 0,1 prosenttia tuli maataloudesta, 47 prosenttia teollisuudesta ja 53 prosenttia palveluista.. Pienestä koostaan huolimatta sen on onnistunut kehittyä vauraaksi, teollistuneeksi vapaan markkinatalouden maaksi.
Liechtensteinin talouden erityispiirre on rajat ylittävä työmatkaliikenne, sillä maan työvoimatarpeesta 56 prosenttia (22 000 henkilöä, vuonna 2018) käy töissä Liechtensteinin ulkopuolelta. Toisaalta maan omasta työvoimasta 10 prosenttia (2 000 henkilöä v. 2018) käy töissä maan ulkopuolella. Tilanne johtuu maan pienestä koosta ja vahvasta taloudesta, ja vuonna 2018 maa työllisti 39 600 henkilöä eli enemmän kuin maan asukasluvun verran ihmisiä. Ulkomaalaisista työntekijöistä 57 prosenttia tulee Sveitsistä ja 40 prosenttia Itävallasta. Vuonna 2018 palvelualoilla työskenteli 62 prosenttia, teollisuudessa 37 prosenttia ja maataloudessa 0,6 prosenttia työvoimasta. Työttömyysaste oli vuoden 2018 lopulla 1,7 prosenttia.
Teollisuustuotanto on eurooppalaiseksi valtioksi Liechtensteinissa edelleen poikkeuksellisen keskeisessä asemassa. Suurin osa yrityksistä on pieniä alle 50 ihmistä työllistäviä, mutta Liechtensteinin pienen koon vuoksi monet yrityksistä keskittyvät vientiin. Maa on muun muassa erikoistuneiden hammaslääketieteen laitteiden johtava tuottaja maailmassa. Muita Liechtensteinin tärkeitä teollisuudenhaaroja ovat konetekniikka, sähkölaitteiden, liikennevälineiden osien ja ruokatuotteiden valmistus sekä rakennusteollisuus. Tunnettuja liechtensteinilaisia yrityksiä ovat muun muassa rakentamiseen liittyviä pienkoneita valmistava Hilti ja huvipuistolaitteita valmistava Intamin.lähde?
Teollisuuden ohella myös finanssisektori on pankkisalaisuuden ansiosta merkittävä. Valtio tunnetaankin maailmalla veroparatiisina. Viidennes (22 prosenttia vuonna 2017) bruttokansantuotteesta syntyy pankki- ja rahoitussektorilla. Muut maat ja erityisesti Saksa ovat painostaneet Liechtensteinia kehittämään pankki- ja verojärjestelmän läpinäkyvyyttä. Pankkien lisäksi palvelualalla työllistävät vakuutuspalvelut, laki- ja veroasioiden konsultointi ja kaupankäynti. Liechtenstein on myös suhteellisen suosittu matkailumaa. Vuonna 2018 maassa yöpyi 73 000 ulkomaalaista matkailijaa.
Liechtensteinin pinta-alasta 22 prosenttia on viljelysmaana, kun mukaan ei lasketa alppiniittyjä. Maitotalous on keskeisin maatalouden toimialoista. Maan 55 maitotilaa tuottivat vuonna 2018 yhteensä 14 miljoonaa kiloa maitoa.
Ruhtinaskunnalla on Sveitsin kanssa tulli- ja rahaliitto, joten maan valuuttana on Sveitsin frangi. Liechtensteinin frangeja lyödään ainoastaan keräily­tarkoituksiin. Maa on ollut ETAn jäsen vuodesta 1995 lähtien. Omien postimerkkien myynti tuottaa Liechtensteinille 15 prosenttia kansantulosta.
Talous ja infrastruktuuri > Energia ja liikenne

Liechtenstein on hyvin riippuvainen tuontienergiasta, sillä oma energiantuotanto kattaa vain 14 prosenttia kulutuksesta. Liechtensteinin energiantuotanto perustuu vesivoimaan, puuhun ja biokaasuun.
Liechtensteinissa on teitä 840 kilometriä, josta puolet on asfaltoitu. Yhdeksän kilometriä pitkää rautatietä hallinnoi Itävallan valtionrautatiet (ÖBB). Rata yhdistää Itävallan Feldkirchin Sveitsin Buchsiin, ja sen varrella on kolme asemaa. Linja-autoverkosto on kattava ja matkustaminen edullista. Maassa ei ole omia lentoasemia, lähimmät lentoasemat ovat Zürich-Kloten 115 kilometrin ja Altenrhein 50 kilometrin päässä Sveitsin puolella sekä Friedrichshafen 85 kilometrin päässä Saksassa.
Liechtenstein on varsin autoistunut maa, sillä siellä oli vuoden 2019 kesäkuun tilastojen mukaan 788 autoa tuhatta asukasta kohden.
Väestö

Vuoden 2019 lopussa Liechtensteinin tilastokeskuksen mukaan maassa oli 38 749 vakinaista asukasta. Väestö kasvoi vuoden 2019 aikana 1,0 prosenttia, kun se edellisenä vuotena oli kasvanut 0,7 prosenttia. Ulkomaalaisten osuus väestöstä oli 34,2 prosenttia. Ulkomaalaisista 28,1 prosenttia oli sveitsiläisiä, 17,3 prosenttia itävaltalaisia, 12,8 prosenttia saksalaisia, 8,9 prosenttia italialaisia, 5,2 prosenttia portugalilaisia, 4,2 prosenttia turkkilaisia ja muita ryhmiä 23,4 prosenttia.
Vuoden 2015 väestönlaskennan mukaan 73,3 prosenttia liechtensteinilaisista on katolilaisia ja 6,3 prosenttia kuului reformoituihin kirkkoihin, 5,9 prosenttia oli islaminuskoisia, 2,4 prosenttia kuului muihin kristittyihin kirkkokuntiin ja 1,8 prosenttia muihin uskontoihin. Uskonnottomia oli 7,0 prosenttia. Elinajanodote on maassa 81,5 vuotta. Lapsiluvun odote oli vuoden 2012 arvion mukaan 1,69 lasta naista kohden. Virallinen kieli on saksa, maassa puhutaan myös alemannin murretta.
Opiskelu valtion ylläpitämissä kouluissa on ilmaista. Niiden lisäksi on kaksi yksityiskoulua sekä erityiskoulu vammaisille lapsille. Korkea-asteen oppilaitoksia on kolme: Liechtensteinin yliopisto, Liechtensteinin ruhtinaskunnan yksityinen yliopisto ja Liechtenstein-instituutti. Näistä yksityinen yliopisto keskittyy lääke- ja oikeustieteen jatko-opintoihin. Vuonna 1986 perustetussa Liechtenstein-instituutissa tutkitaan ja opetetaan valtion sisäisiin asioihin liittyviä aineita kuten kotimaan historiaa, talous- ja valtiotiedettä. Suuri osa liechtensteinilaisista nuorista hakeutuu kuitenkin opiskelemaan ulkomaille, etenkin Sveitsiin ja Saksaan.
Kulttuuri

Liechtensteinin kulttuurinen keskus on pääkaupunki Vaduz. Siellä sijaitsevat kansallismuseo sekä monet taidegalleriat. Liechtensteinissa on paljon kulttuuriaktiviteettejä, ja ihmiset ovat niissä aktiivisesti mukana. Kuorolaulussa maalla on pitkät perinteet; maaseudulla on tyypillisesti torvisoittokuntia ja kuoroja, ja Vaduzin ja Balzersin kaupungeissa toimivat arvostetut operettiseurueet. Vanhoihin käsityöperinteisiin ovat kuuluneet tynnyrien ja puukenkien sekä koristeellisten haravien veistäminen. Monet kansantarinat ovat peräisin noitavainojen ajalta 1600-luvulta.
Liechtensteinin prinsseillä on ollut jo pitkään maailmankuulut taidekokoelmat, jotka ovat esillä Vaduzin keskustassa Engländerbaussa. Osa kokoelmista on myös Wienin Liechtenstein-museossa. Vaduzissa avattiin vuonna 2000 nykytaiteeseen keskittynyt Liechtensteinin taidemuseo. Sitä laajennettiin 2015 käsittämään myös Hilti Art Foundationin kokoelmat.
Liechtensteinissa on painettu omia postimerkkejä vuodesta 1912. Ne tuovat valtiolle huomattavia tuloja. Monet Liechtensteinin suurimmista taiteilijoista ovat omistautuneet suunnittelemaan postimerkkejä. Vaduzissa on toiminut 1930-luvulta asti postimuseo, joka on nykyisin osa maan kansallismuseota.
Schaanissa sijaitsee maailmankuulu teatteri Theater am Kirchplatz. Siellä esitetään draaman lisäksi pantomiimia, lastenteatteria, nukketeatteria ja elokuvia. Vaduzissa on puolestaan kuuluisa musiikkikoulu, joka on samassa rakennuksessa, missä Liechtensteinin ehkä kuuluisin säveltäjä Josef Rheinberger syntyi.
Liechtensteinissa on monia vanhoja linnoja, kuten Vaduzin linna, Gutenbergin linna Balzersissa sekä Schellenbergin linnan rauniot.
Kulttuuri > Urheilu

Liechtensteinin jalkapallomaajoukkue ei ole koskaan selviytynyt maailman- tai Euroopan-mestaruuskilpailujen lopputurnaukseen. Se oli vuonna 2022 FIFA-rankingin sijalla 196.
Liechtenstein on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1936. Sillä on yleensä talviolympialaisissa 5–10 urheilijan joukkue, kesäkisoissa vain muutamia urheilijoita. Maa on menestynyt alppilajeissa: eniten mitaleita on saanut alppihiihtäjä Hanni Wenzel: kaksi kultaa, hopean ja pronssin.
Juhlapäivät

| Pvm | Suomalainen nimi | Paikallinen nimi | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. tammikuuta | Uudenvuodenpäivä | Neujahr |  |
| 6. tammikuuta | Loppiainen | Heilige Drei Könige |  |
| 2. helmikuuta | Kynttilämessu | Maria Lichtmess |  |
| siirtyvä | Laskiaistiistai | Fasnachtsdienstag |  |
| 19. maaliskuuta | Joosefin päivä | Josefstag |  |
| siirtyvä | Pitkäperjantai | Karfreitag |  |
| siirtyvä | Pääsiäissunnuntai | Ostersonntag |  |
| siirtyvä | Pääsiäismaanantai | Ostermonntag |  |
| 1. toukokuuta | Vappu | Tag der Arbeit |  |
| siirtyvä | Helatorstai | Christi Himmelfahrt |  |
| siirtyvä | Helluntai | Pfingst |  |
| siirtyvä | Pyhän ruumiin juhlapäivä | Fronleichnam |  |
| 15. elokuuta | Neitsyt Marian taivaaseen ottamisen päivä | Maria Himmelfahrt | Kansallispäivä |
| 8. syyskuuta | Neitsyt Marian syntymäpäivä | Maria Geburt |  |
| 1. marraskuuta | Pyhäinpäivä | Allerheiligen |  |
| 8. joulukuuta | Neitsyt Marian perisynnittömän sikiämisen päivä | Maria Empfängnis |  |
| 25. joulukuuta | Joulu | Weihnachtstag |  |
| 26. joulukuuta | Tapaninpäivä | Stefanstag |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liechtenstein Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Liechtenstein Wikimatkoissa
Ruhtinashuoneen kotisivut (saksaksi, englanniksi)
Parlamentin kotisivut (saksaksi)
Ruhtinaskunnan viralliset kotisivut (saksaksi, englanniksi)
Sivuportaali (saksaksi)
Tuomas Salste: Liechtenstein – Matkaopas Alpeille 2011, 2015. Tuomas Salste.
| n k Euroopan valtiot |
| --- | --- | --- |
| Itsenäiset valtiot |  Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia1  Azerbaidžan1  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Espanja  Georgia1  Irlanti  Islanti  Italia  Itävalta  Kazakstan1  Kreikka  Kroatia  Kypros1  Latvia  Liechtenstein  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Monaco  Montenegro  Norja  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki1  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Vatikaani  Venäjä1  Viro  Yhdistynyt kuningaskunta  |  |
| Kiistanalaiset valtiot |  Abhasia1  Artsakh1  Etelä-Ossetia1  Katalonia  Kosovo  Pohjois-Kypros1  Transnistria  |  |
1Lasketaan kuuluvaksi myös Aasiaan.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Kreikka 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  UK Parliament  Yle 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Dictionnaire historique de la Suisse  Lexicon Istoric Retic  NARA  IdRef 
Reinin laaksoa Liechtensteinin ja Sveitsin rajalla.
Keskiaikainen Vaduzin linna.
Hans Adam II, Liechtensteinin nykyinen hallitseva ruhtinas, vaimonsa Marie Kinsky von Wchinitz und Tettau'n kanssa vuonna 2013.
Kartta Liechtensteinin kunnista.
Peltoa ja vuoria Plankenissa.
Taidemuseo Vaduzissa.
Gutenbergin linna Balzersissa.
Klaus Häkkänen

| Klaus Häkkänen |
| --- | --- |

Liikenneministeriön kansliapäällikkö
 1953–1972  
Seuraaja:  Esko Rekola
Henkilötiedot
Koko nimi:  Klaus Oskar Olavi Häkkänen
Syntynyt: 31. lokakuuta 1905 Hamina
Kuollut: 8. lokakuuta 1983 (77 vuotta)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  juristi, virkamies
Tiedot
Koulutus:  Ylempi oikeustutkinto (1931)
Klaus Oskar Olavi Häkkänen (31. lokakuuta 1905 Hamina – 8. lokakuuta 1983) oli suomalainen juristi, hallintomies ja varatuomari.
Klaus Häkkänen suoritti ylemmän oikeustutkinnon vuonna 1931 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1934. Hän oli vuodesta 1931 kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön (1970 Liikenneministeriö) palveluksessa: notaarina vuosina 1931–1934, ylimääräisenä esittelijänä vuosina 1934–1938, nuorempana hallitussihteerinä vuosina 1938–1941, vanhempana hallitussihteerinä 1941–1945, hallitusneuvoksena 1945–1953 ja kansliapäällikkönä 1953–1972.
Klaus Häkkänen toimi Tapaturmantorjunta ry:n liikennejaoksen Taljan (Liikenneturvan edeltäjä) neuvottelukunnan varapuheenjohtajana vuosina 1946–1965 ja puheenjohtajana vuosina 1965–1966 sekä Liikenneturvan hallituksen jäsenenä vuosina 1971–1973.
Julkaisuja

Alkoholi ja autoliikennelainsäädäntö Skandinavian maissa. Helsinki 1937
Autoilijan lakikirja: autoliikennettä koskevat lait ja asetukset sekä muut viranomaisten määräykset. Otava 1938
Mauri Lintera

Mauri Lintera (17. tammikuuta 1923 Helsinki – 17. toukokuuta 2011 Kauniainen) oli suomalainen lehdenkustantaja ja päätoimittaja, joka perusti useita suomalaisia laajalevikkisiä aikakauslehtiä.
Lintera aloitti 16-vuotiaana kesätöissä urheilutoimittajana Martti Jukolan päätoimittamassa Suomen Urheilulehdessä. Lintera oli talvisodassa vapaaehtoisena ja palveli Viipurissa lähettinä. Jatkosodassa hän oli mukana Talin–Ihantalan taistelussa. Sotien jälkeen hänestä tuli 1948 Helsingin Sanomien kotimaan- ja urheiluosastojen toimittaja. Viiden vuoden kuluttua hän siirtyi Uuteen Suomeen ja sieltä Mantereen kirja Oy:öön, jossa hän oli 1950-luvulla mukana perustamassa Me Naiset -lehteä.
Lintera osti agentuuriliikkeen, joka myi kansainvälistä aineistoa, ja perusti vuonna 1958 ilman alkupääomaa Jallu-miestenlehden, joka oli tuolloin miehille sunnattu yleisaikakauslehti eikä pornolehti, kuten myöhemmin. Alkuvaiheissa Lintera kirjoitti, taittoi ja kuvasi lehden numerot itse. Lehti alkoi menestyä vuonna 1961, kun poliisi takavarikoi lehden numeron, joka sisälsi Tabe Slioorin muistelmien ensimmäisen osan.
Muita Linteran perustamia lehtiä olivat Nyrkki (1960, nimenmuutos Nyrkkiposti 1968), naistenlehti Jaana (1962), Suosikki (1963) ja Jermu (1968).
Vuonna 1968 Lintera myi lehtensä Uudelle Kivipainolle, joka myi ne edelleen Lehtimiehet Oy:lle. Myös Lintera siirtyi Lehtimiesten palvelukseen Jaanan päätoimittajaksi ja kehittäjäksi. Vuonna 1973 julkistettu Ilja Glazunovin muotokuva Urho Kekkosesta paljastui myöhemmin Linteran tilaamaksi Jaana-lehteä varten.
Lintera jäi eläkkeelle vuonna 1987. Hänen uskotaan käyttäneen ensimmäisenä Leijonat-lempinimeä Suomen jääkiekkomaajoukkueesta Helsingin Sanomissa tammikuussa 1949.
Kirjallisuutta

Nina af Enehjelm: Skandaalin käryä – yksinoikeudella Mauri Lintera. Recallmed, Klaukkala 2008 ISBN 978-951-847-073-4
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Erik Witting

Erik Witting 1970-luvun alussa.
Erik Martialis Witting (1. tammikuuta 1910 Helsinki – 22. joulukuuta 1992) oli suomalainen pankinjohtaja ja Ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) kunnallispoliitikko.
Witting kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1927 ja aloitti samana vuonna uransa Suomen Yhdyspankin (SYP) Viipurin-konttorissa. Hän oli SYP:n Kokkolan-konttorin apulaisjohtajana vuosina 1940–1941 sekä johtajana Viipurin konttorissa 1942–1944, Lahden konttorissa 1944–1945, Kokkolan konttorissa 1945–1956 ja Vaasan konttorissa 1956–1959. Vuosina 1959–1974 hän kuului SYP:n johtokuntaan. Witting kuului myös useiden muiden yritysten johtokuntiin, ja oli Pohjoismainen tekstiili Oy:n johtokunnan puheenjohtaja vuodesta 1966 sekä Suomen Bofors Oy:n vuodesta 1968.
Witting kuului Kokkolan kaupunginhallitukseen vuosina 1947–1956, Helsingin kaupunginvaltuustoon vuosina 1965–1976 ja Helsingin kaupunginhallitukseen 1967–1972. Hän oli RKP:n valtuustoryhmän puheenjohtaja Helsingin valtuustossa 1967–1975.
Ulkoministeri Rolf Witting oli Erik Wittingin setä.
Tuula Linna

| Tuula Linna> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. syyskuuta 1957 (ikä 67) Kuusamo
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  prosessioikeuden professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Turun yliopisto
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  Insolvenssioikeus lainsäädäntöprosessi
Palkinnot:  Suomalaisen tiedeakatemian jäsen (2012) SL R1  Vuoden opettaja (2014) Paras artikkeli (Lakimies 1993, 2015)
Aiheesta muualla
Tuula Linna Tuhat-tutkijaportaalissa
Tuula Hannele Linna (o.s. Haarala; s. 25. syyskuuta 1957 Kuusamo) on suomalainen oikeustieteilijä, joka toimii Helsingin yliopiston prosessioikeuden  professorina. Hänen keskeisintä osaamisaluettaan on täytäntööpano-oikeus (eli insolvenssioikeus), ja erityisesti siihen kuuluva ulosotto-oikeus. Hän on tutkinut myös konkurssioikeutta ja perinteisen prosessioikeuden piiristä etenkin siviiliprosessioikeuden kysymyksiä.
Haarala tuli ylioppilaaksi Kuusamon lukiosta vuonna 1977. Hän valmistui Turun yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi 1982. Avioiduttaan ja Linnaksi nimensä vaihtaneena hän jatkoi samassa yliopistossa oikeustieteen lisensiaatiksi 1984, ja oikeustieteen tohtoriksi prosessioikeuden alalta 1988. Varatuomarin arvon hän sai 1990. Hänen suomenkielinen väitöskirjansa (1987) oli otsikoitu Ulosottorealisoinnista de lege ferenda. Hän on Lapin yliopiston dosentti.
Työurallaan Linna (1983–) on toiminut Turun yliopiston rikosoikeuden ja prosessioikeuden assistenttina ja yliassistentin viransijaisena (1982–1986), Suomen Akatemian nuorempana tutkijana (1987–1989), Oikeusministeriön lainsäädäntöneuvoksena (1990–2011), Joensuun yliopiston (nykynimeltään Itä-Suomen yliopiston) määräaikaisena ja osa-aikaisena (50 %) prosessioikeuden professorina (2006–2008) ja Lapin yliopiston prosessioikeuden professorina (2011–2017). Helsingin yliopiston prosessioikeuden professori hän on ollut syyskuusta 2017.
Linnalla  on ollut ja on monia kansallisia ja kansainvälisiä asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Hän on esimerkiksi Suomen Lakimiesliiton puheenjohtaja (2019–2024), ensimmäinen tähän tehtävään valittu nainen.
Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Linna on ollut vuodesta 2012. Hän on Suomen Leijonan ritarikunnan 1. luokan ritari (SL R1). Lisäksi hänen saamiinsa tunnustuksiin kuuluvat Lapin yliopiston Vuoden opettaja -tunnustus (2014) ja Lakimies-aikakauskirjan parhaan artikkelin palkinnot (1993 ja 2015).
Professori Linnasta julkaistiin hänen 60-vuotisjuhlansa kunniaksi juhlakirja Oikeutta oikeudenkäynnistä täytäntöönpanoon: Juhlakirja Tuula Linna vuonna 2017.
Linna valittiin vuonna 2019 Helsingin yliopiston Pohjois-Pohjalaisen Osakunnan inspehtoriksi.
Teoksia

Linna, T. H.: Ulosottorealisoinnista de lege ferenda. Helsinki: Suomalainen lakimiesyhdistys. 1987. Väitöskirja. ISBN 951-855-097-2
Linna, T. H.: Prosessioikeuden oppikirja. Helsinki: Talentum. 2012.
Linna, T. H. & Könkkölä, M.: Konkurssioikeus. Helsinki: Talentum. 2013.
Linna, T. H. & Leppänen, T.: Ulosotto-oikeus I. Ulosottomenettely. 2014. Helsinki: Talentum.
Linna, T. H. & Leppänen, T.: Ulosotto-oikeus II. Ulosmittaus ja myynti. 2015. Helsinki: Talentum Pro.
Linna, T. H. & Saarnilehto, A.: Velan vanhentuminen. 2016. Helsinki: Alma Talent.
Linna, T. H.: Ulosotto-oikeus III: Erityiset täytäntöönpanon lajit ja oikeussuojakeinot. 2018. Helsinki: Alma Talent.
Aiheesta muualla

Juristikirje: Professori Tuula Linna. 4.10.2017 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
High trial costs give many in Finland pause. Yle Uutiset 4.3.2019. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  ORCID