stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Univ

Ylösnousemuksen kirkko
Univ (ukr. Унів) on historiallisesti merkittävä galitsialainen luostarikeskus Ukrainassa. Asukkaita oli aikoinaan 1 300. Keskuksessa harjoitettiin julkaisu- ja kirjapainotoimintaa. Toisen maailmansodan jälkeen sen nimeksi tuli Mižhirja, mutta nimi Univ otettiin uudelleen käyttöön vuonna 2003. Nykyisin paikalla on kylä (468 asukasta vuonna 2001), ja se kuuluu Peremyšlin piiriin Lvivin alueella.
Ortodoksinen kirkko perusti luostarin 1300-luvulla, ja se ympäröitiin linnoitusmuureilla. Vuonna 1618 luostarissa julkaistiin liikuteltavalla painokoneella painettua julkaisua. Pysyvä kirjapaino tuotiin Lvivistä. Luostarin kirjapaino julkaisi kaikkiaan 60 typografisesti korkealaatuista kirjaa. Painotoiminta päättyi 1770 riitoihin veljeskunnan kanssa. 1900-luvulla luostariin perustettiin painokoulu ja kirjansitomo, ja luostari julkaisi vuosina 1935–1939 kuukausijulkaisua. Kun neuvostojoukot valtasivat 1939 Galitsian, kammiot muutettiin vankiselleiksi ja muut tilat vanhainkodiksi. Luostari perustettiin uudestaan 1990-luvun alkupuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Univ Wikimedia Commonsissa
Cumaná

| Cumaná |
| --- | --- |
 Cumanán rannikkokatua
 lippu:  vaakuna
 Cumaná
 Koordinaatit: 10°27′23″N, 64°10′03″W 
Valtio:  Venezuela
Osavaltio:  Sucre
Kunta:  Sucre
Korkeus:  43 m
Väkiluku (2011):  310 763
Postinumero:  6101
Suuntanumero(t):  0293
 
 www.alcaldiadecumana.org.ve 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Cumaná on Venezuelan Sucren osavaltion pääkaupunki. Se sijaitsee Cariaconlahdessa Manzanaresjoen suistossa. Se oli yksi ensimmäisistä kaupungeista, jonka espanjalaiset perustivat Etelä-Amerikan mantereelle.
Kaupungissa on vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 310 763 asukasta.
Historia

Fransiskaanimunkit perustivat kaupungin vuonna 1515, mutta alueen alkuperäiset asukkaat tuhosivat sen useaan kertaan. Espanjalainen pappi Bartolomé de las Casas yritti perustaa seudulle vuonna 1520 kuninkaan myötävaikutuksella kristillisillä periaatteilla toimivan ihannesiirtokunnan, mutta yritys epäonnistui paikalla jo käyneiden espanjalaisten toiminnan vuoksi. Kaupungin tuon aikaisista vaiheista kertoo italialainen Girolamo Benzoni Milanese matkakirjassaan La Historia del Mondo Nuovo. Girolamo Benzoni, joka vieraili Cumanássa kaksikymmentä vuotta Las Casasin epäonnistuneen yrityksen jälkeen, kertoo kokemuksistaan:lähde?
»...ja illalla purjehdimme Cumanán joelle, paikkaan johon espanjalaiset olivat aikoinaan rakentaneet puulinnoituksen suojaksi laivoilleen, jotka tulivat Cubaguasta tuolle joelle ottamaan vettä vielä Iacopo Castiglionen aikaan, jolloin helmenkalastus kukoisti seudulla. Siellä oli ollut myös toinen linnoitus, joka oli rakennettu maasta, ja jonka virta oli vienyt mukanaan kovien sateiden nostettua veden pintaa niin, että se oli peittänyt joen rantoja kahden mailin leveydeltä. Siellä oli vielä joitakin ruokomajoja, neljä tai viisi, tuolla paikalla, jonka kapteeni Diego Docampo oli perustanut Villa di Toletoksi (kuten paikkaa kutsuimme) ja jonka seudun espanjalaiset olivat lähestulkoon tuhonneet. Intiaaneja, joita oli aikoinaan ollut paljon, emme muutamaa lukuun ottamatta löytäneet. Siellä oli myös eräs kurja päällikkö, jota espanjalaiset käyttivät hyödykseen. Muut olivat menneet jonnekin ja olivat asunnottomia siitä yksinkertaisesta syystä, että olivat paenneet kristittyjen hallintoa.»
Vuonna 1521 Gonzalo de Ocampon retkikunta perusti kaupungin uudelleen nimellä Nueva Toledo ja 1523 kapteeni Jácome Castellónin johdolla Nueva Córdoba. Kaupungin tuhosivat ajoittain intiaanit, maanjäristykset ja merirosvot. Vuonna 1569 se sai nimen Cumaná, joka tarkoittaa alkuperäisasukkaiden kielellä meren ja maan liittoa. Kuningas Filip II antoi sille 2. kesäkuuta 1591 kaupunginoikeudet.lähde?
Maanjäristykset ovat tuhonneet kaupunkia 1766, 1797, 1853 ja 1929, mutta siellä on edelleen siirtomaa-ajan rakennuksia, kuten linnoitukset Castillo de San Antonio de la Eminencia ja Castillo de Santa Maria de la Cabeza, joka rakennettiin 1669. Museo del Marissa on näytteillä merenkäyntiin liittyvää esineistöä. Universidad de Orientella on toimintoja kaupungissa.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cumaná Wikimedia Commonsissa
Penny Pritzker

| Penny Pritzker |
| --- | --- |

Yhdysvaltain 38. kauppaministeri
 26. kesäkuuta 2013 – 20. tammikuuta 2017  
Presidentti:  Barack Obama
Edeltäjä:  John Bryson
Seuraaja:  Wilbur Ross
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. toukokuuta 1959 (ikä 65) Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Puoliso:  Bryan Traubert
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  demokraatit
Penny Pritzker (s. 2. toukokuuta 1959) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja, poliitikko, hyväntekijä ja miljardööriperijätär. Hän oli keskeinen varainkerääjä Barack Obaman vuoden 2008 presidenttikampanjassa. Vuosina 2013–2017 hän toimi Yhdysvaltain kauppaministerinä presidentti Obaman toisella virkakaudella. Penny Pritzker on Pritzkerin miljardöörisukua, johon kuului alkuvuonna 2018 yhteensä 11 dollarimiljardööriä.
Hänen isoisänsä oli kiinteistö- ja sijoitustoiminnalla rikastunut lakimies A. N. Pritzker, joka loi pohjan kolmen poikansa sittemmin perustamalle Marmot-teollisuuskonsernille (nyttemmin myyty osaksi miljardööri Warren Buffettin Berkshire Hathawaytä) ja Hyatt-hotellikonsernille. Maaliskuussa 2018 yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi Penny Pritzkerin omistusten arvoksi 2,8 miljardia dollaria.
Pritzker valmistui ensin Harvardin yliopistosta, ja opiskeli Stanfordin yliopistossa oikeustieteen tohtorin (J.D.) ja MBA-pätevyyden. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
(Artikkeli on keskeneräinen, alussa)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Billionaire Bankster Penny Pritzker Breaks into Obama’s Cabinet (2.5.2013) (englanniksi) (gregpalast.com)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Penny Pritzker
Käännös suomeksi
Etšmiadzinin katedraali

Etšmiadzinin katedraali.
Yksityiskohta: kattokupolin koristelua.
Etšmiadzinin katedraali (arm. Էջմիածնի Մայր Տաճար) sijaitsee Armenian lounaisosassa Vagharšapatin eli Etšmiadzinin kaupungissa, joka on maan kirkollinen keskus.
Pyhän Gregorios Valontuojan vuosina 301–303 paikalle rakennuttama basilika oli tiettävästi maailman kolmanneksi vanhin kristillinen kirkko. Se rakentaminen aloitettiin samaan aikaan kun Armenian kuningaskunnasta tuli maailman ensimmäinen kristinuskon valtionuskonnokseen ottanut maa. Katedraaliin lisättiin kellotapuli 1650-luvulla ja sakasti 1860-luvulla. Katedraalin freskot on maalannut Naghash Hovnatan vuona 1712–1721.
Nykymuotoisen katedraalin pohjapiirros.
Katedraalin pituus on 33 metriä ja leveys 30 metriä, ja se on yli 20 metriä korkea.
Etšmiadzinin katedraali muodostaa yhdessä kahden lähistöllä olevan kirkon sekä muutaman kilometrin päässä sijaitsevan Zvartnotsin katedraalin raunioiden kanssa kokonaisuuden, joka on kuulunut vuodesta 2000 lähtien Unescon maailmanperintöluetteloon. Kohde täyttää maailmanperintökohteiden kriteerit II ja III.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Etšmiadzinin katedraali Wikimedia Commonsissa
Sananvapausrikos

Sananvapausrikoksiksi kutsutaan niitä rikoksia, joissa tekijä käyttää väärin sananvapauttaan ja hänen ilmaisunsa toteuttavat jonkin rikoksen tunnusmerkistön. Sananvapausrikoksina voidaan pitää myös sellaisia rikoksia, joissa on kyse (esimerkiksi Suomen perustuslaissa turvatun) sananvapauden laittomasta rajoittamisesta. Tyypillisiä sananvapausrikoksia ovat kunnianloukkaus ja yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen.
Suomessa

Suomen rikoslaki säätää rangaistuksia ainoastaan sananvapauden väärinkäytöstä. Sananvapauden perustuslain vastaisesta rajoittamisesta ei ole rikoslaissa erikseen säädetty. Sananvapauden rajoittaminen voi kuitenkin olla syrjintärikos. Sananvapauden rajoittaminen voi olla myös virkarikos, koska virkamies on velvollinen virkavalan tai virkavakuutuksen mukaisesti noudattamaan perustuslakeja ja muita lakeja.
Laki sananvapauden käytöstä joukkoviestinnässä (460/2003) säätää vastuusta rikoksista, jota tehdään joukkotiedotusvälinettä käyttäen. Laki velvoittaa nimeämään vastaavan toimittajan, joka vastaa julkaisun sisällöstä kirjoittajan tai muun tekijän ohessa. Jos vastaava toimittaja tahallaan tai huolimattomuudesta laiminlyö valvontavelvollisuutensa siten, että laiminlyönti on omiaan myötävaikuttamaan yleisön saataville toimitetun viestin sisältöön perustuvan rikoksen toteutumiseen, hänet on tuomittava päätoimittajarikkomuksesta sakkoon (13 §).
Valtakunnansyyttäjä päättää syytteen nostamisesta julkaistun viestin sisältöön perustuvasta virallisen syytteen alaisesta rikoksesta sekä tällaiseen rikokseen liittyvästä päätoimittajarikkomuksesta.
Valtakunnansyyttäjä on antanut ohjeen 2004/1, jossa todetaan, että julkaistun viestin sisältöön perustuvan rikoksen käsitettä ei ole sananvapauslaissa määritelty. Käsite on tulkinnanvarainen ja tietyn rikoksen lukeminen sananvapausrikokseksi edellyttää rikoksen tunnusmerkistön tarkastelua sekä sen harkitsemista, onko teossa kyse sananvapauslain tarkoittamasta julkaisu- tai ohjelmatoiminnasta ja onko rangaistussäännöksessä kysymys sananvapauden rajoituksesta. Viime kädessä oikeuskäytännön varaan jää, milloin jokin rikos on luettava valtakunnansyyttäjän yksinomaiseen syyteharkintavaltaan kuuluvaksi sananvapausrikokseksi. Tätä ohjetta uudempaa tarkastelua aihealueesta esitetty esimerkiksi S. Kolehmaisen lisensiaatintyössä (2009).
Tyypillisiä valtakunnansyyttäjän syyteharkintavaltaan kuuluvia virallisen syytteen alaisia sananvapausrikoksia voivat olla esimerkiksi seuraavat rikokset, kun ne tehdään sananvapauslain tarkoittamassa julkaisu- tai ohjelmatoiminnassa:
kiihottaminen kansanryhmää vastaan (Rikoslaki 11:8),
julkinen kehottaminen rikokseen (RL 17:1),
uskonrauhan rikkominen (RL 17:10),
väkivaltakuvauksen levittäminen (RL 17:17),
sukupuolisiveellisyyttä loukkaavan kuvan levittäminen (RL 17:18),
sukupuolisiveellisyyttä loukkaava markkinointi (RL 17:20),
sukupuolisiveellisyyden julkinen loukkaaminen (RL 17:21)
paritus (RL 20:9.1, 3-kohta),
markkinointirikos (RL 30:1) sekä
virkasalaisuuden rikkominen ja tuottamuksellinen virkasalaisuuden rikkominen (RL 40:5).
Tyypillisiä paikallissyyttäjän toimivaltaan kuuluvia sananvapausrikoksia voivat olla esimerkiksi:
yksityiselämää loukkaava tiedon levittäminen (RL 24:8),
kunnianloukkaus (RL 24:9),
törkeä kunnianloukkaus (RL 24:10),
kilpailumenettelyrikos (RL 30:2) sekä
yrityssalaisuuden rikkominen (RL 30:5).
Perch Lake Township

| Perch Lake Township |
| --- | --- |
 Perch Lake Township
 Koordinaatit: 46°42′41″N, 92°37′23″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Minnesota
Piirikunta:  Carlton
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  94,7 km²
 – Josta vettä:  4,9 km² 
Väkiluku (2020):  977
 – Väestötiheys:  10 as./km²
 
 http://www.perchlaketownship.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Perch Lake Township on kunta (township) Yhdysvalloissa Minnesotan osavaltiossa. Sen väkiluku oli 977 vuonna 2020. Kunta sijaitsee Carltonin piirikunnassa. Perch Lake Township sijaitsee Fond du Lacin intiaanireservaatin alueella.
Väestö

Vuonna 2020 Perch Lake Townshipin 977 asukkaasta valkoisia oli 65,5 %, alkuperäisasukkaita 29,3 % ja aasialaisia 0,2 %. Asukkaista 0,3 % kuului johonkin muuhun rotuun ja 4,7 % asukkaista kuului kahteen tai useampaan rotuun. Asukkaista 8,0 % puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 0,8 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Pensar

Pensar
| --- | --- |
Sijainti:  Parainen Varsinais-Suomi Suomi
Saariryhmä:  Turunmaan saaristo
Vesialue:  Pensarfjärden
Merialue:  Saaristomeri
Korkein kohta:  41 m
Pinta-ala:  3,12 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  24
Asutuskeskukset:  Pensar
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pensar on saari ja kylä Paraisten kunnan Nauvossa. 312 hehtaarin kokoisella saarella asuu ympärivuotisesti 24 ihmistä. Lisäksi Pensarilla on noin 160 kesäasukasta. Asutetut lähisaaret Peno ja Aspholm kuuluvat Pensarin maarekisterikylään.
Historia

Pensar on asutettu 1300- ja 1400-lukujen aikana. 1500-luvulla Pensarin viisi tilaa kuuluivat Nauvon Holman yökuntaan. Saaren asukasluku oli suurimmillaan 1900-luvun alussa, jolloin siellä asui noin 120 ihmistä. Saarella toimi 1920- ja 1930-luvuilla suojeluskunnan harjoitusleiri. Kansalaissodassa Pensar toimi Saariston vapaajoukon tukikohtana, ja toimi sotien välisenä aikana myös Suomen laivaston harjoitusalueena. Toisen maailmansodan jälkeen saaren sotilasalueet myytiin Paraisten kalkkivuoriyhtiön virkistyskäyttöön. Nykyisin saaren etelärannalla on Pensar Sydin lomakeskus.
Maantiede

Pensarin satama sijaitsee saaren länsirannalla. Saaren rakennuskanta on pääosin yhtenäinen keskittyen saaren keskiosiin peltojen ympäröimälle alueelle. Pensarin eteläosa on epätasaisempaa metsittynyttä kallioperää, jossa sijaitsee 41 metriä korkea Sandviks bergen. Pensar Sydin yhteydessä saaren etelärannalla on vierasvenesatama.
Sotapoikien leiriparakki Pensarissa
Pensarin etelärantaa luontopolulta
Ingrid Carlberg

| Ingrid Carlberg |
| --- | --- |
 Carlberg vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1961 (ikä 62–63)
Ammatti:  kirjailija, toimittaja
Puoliso:  Pär Nuder
Kirjailija
Tuotannon kieli: ruotsi
Pääteokset:  Rosalie-trilogia
Palkinnot
 August-palkinto Tietokirjallisuus 2012 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ingrid Carlberg (s. 1961) on ruotsalainen toimittaja ja kirjailija. Hän työskenteli Dagens Nyheter -sanomalehdessä vuosina 1990–2010. Kirjailijana hänet tunnetaan ennen kaikkea nuorille suunnatusta Rosalie-trilogiasta. Hän on kirjoittanut myös muun muassa reportaasikirjan mielialalääkkeistä sekä elämäkerrat Raoul Wallenbergista ja Alfred Nobelista. Carlberg valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi vuonna 2020. Hän on naimisissa poliitikko Pär Nuderin kanssa.
Biografia > Lasten- ja nuortenkirjat

Jag heter Rosalie (2002)
Rosalie på djupt vatten (2003)
Min bror Benjamin (2004)
Rosalies hemliga kompis (2005)
Biografia > Tietokirjat

Makten över tanken: En bok om det svenska massmediesamhället (1990, yhdessä Olof Peterssonin kanssa
Pillret: En berättelse om depressioner och doktorer, forskare och Freud, människor och marknader (2008)
Det står ett rum här och väntar på dig... (2012, Raoul Wallenbergin elämäkerta, August-palkinto)
Nobel: Den gåtfulle Alfred, hans värld och hans pris (2019)
Marionetterna: En berättelse om världen som politisk teater (2023)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ingrid Carlberg Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Göran Malmqvist | Ruotsin akatemia, tuoli 5 2020– | Seuraaja: nykyinen |
Kavlin palkinto

Kavlin palkinto on Norjassa vuonna 2005 perustettu tiedepalkinto. Siihen kuuluu kultamitali ja miljoona Yhdysvaltojen dollaria. Palkinto jaetaan joka toinen vuosi astrofysiikan, nanotieteen ja neurotieteen aloilla kunnostautuneille tutkijoille.
Palkinto on saanut nimensä norjalais-yhdysvaltalaiselta liikemieheltä ja hyväntekijältä Fred Kavlilta (1927–2013).
Matti Castrén

Matti Castrén (4. toukokuuta 1877 Oulu – 28. maaliskuuta 1941 Oulu) oli suomalainen insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja.
Castrénin vanhemmat olivat kauppias Zachris Castren ja Maria Gummerus. Professorin arvonimen saanut opettaja, toimittaja ja poliitikko Zachris Castrén oli hänen veljensä. Matti Castrén avioituin 1906 Edith Snellmanin kanssa, joka oli kunnallisneuvos Petter Wilhelm Snellmanin tytär. Castrén tuli ylioppilaaksi Oulun suomalaisesta lyseosta 1899 ja valmistui kemisti-insinööri Polyteknillisestä opistosta 1903. Hän perusti Merikosken saippuatehtaan Ouluun oli sen johtaja vuodesta 1906 kuolemaansa asti. Merikosken pikitehtaan toimitusjohtaja Castrén oli 1919–1941. Hän oli myös muun muassa Veljekset Åströmin johtokunnan pitkäaikainen jäsen ja Yhdyspankin Oulun konttorin valvoja vuodesta 1918, samoin kuin Oulun kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsen. Castrén osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella ja oli 1918 mukana Tampereen valtauksessa ja Viipurin taistelussa.
Manglerudin kirkko

| Manglerudin kirkko Manglerud kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2007.
Sijainti:  Oslo, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Oslon hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1963
Suunnittelija:  Carl Corvin
Materiaali:  betoni
Istumapaikkoja:  310
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Manglerudin kirkko (norj. Manglerud kirke) on Oslon kunnassa Norjassa sijaitseva betoninen pitkäkirkko vuodelta 1963.
Kirkon pääosassa on jyrkkä liuskekivikatto, ja tiloihin kuuluu myös seurakuntasali ja erillinen kellotorni. Kirkossa on 310 istumapaikkaa, ja kuori-ikkunaa koristaa Sigurd Wingen lasimaalaus ”Kristus — fra lidelse til seier” (Kristus – kärsimyksestä voittoon). Kirkolla ei ole hautausmaata; lähimmät hautauspalvelut ovat Klemetesrudissa ja Alfasetissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manglerudin kirkko Wikimedia Commonsissa
Atlas de Trudaine

Les hayes d’Avesnes (nyk. Haie d’Avesnes) -metsän itäosan kartta.
Atlas des routes de France eli Atlas de Trudaine on laaja Ranskan maantiekartasto, joka laadittiin vuosina 1745–1780 ranskalaisen insinöörin Daniel-Charles Trudainen määräyksestä. Kartasto ei kata koko Ranskan aluetta, vaan ulkopuolelle jäivät pays d’états ja pays d’imposition. Ranskan valtionarkisto on julkaissut karttoja verkossa.
Kartasto koostuu 62 osasta ja yli 3 000 tarkasti vesivärillä väritetystä käsinkirjoitetusta karttalehdestä. Kokoelmaa säilytetään Ranskan kansallisarkistossa Pariisissa. Kartasto laadittiin vuosina 1745–1780 Charles Daniel Trudainen, silloisen Ranskan siltojen ja teiden hallinnon johtajan, määräyksestä. Kokoelma sisältää kartat niin rakennetuista kuin rakenteilla olleista teistä ja niiden lähiympäristöstä 22 hallintoalueella.
Jokainen kartta kattaa noin 6,5 kilometrin pituisen ja 2,5 kilometrin levyisen tiealueen, jossa näkyy yksityiskohtaisesti teiden ympäristön rakennukset. Kartoissa painotetaan teknisiä elementtejä, kuten maaleikkausten ja pengerrysten kuvauksia, mutta niistä puuttuvat tarkat päivämäärät ja selkeä erottelu toteutettujen ja suunnitteilla olevien osuuksien välillä.
Pariisin seudun tieverkko on esitetty kokoelman seitsemännessä osassa, jossa kuvataan kaupungin pääväyliä 1700-luvulla. Kartat ovat myös historiallisesti merkittäviä, sillä ne havainnollistavat Pariisin silloisia rajoja ja alueita, jotka liitettiin kaupunkiin vuonna 1860.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Atlas de Trudaine Wikimedia Commonsissa
BibliOdyssey: Atlas de Trudaine, sisältää karttaesimerkkejä
Kunene

| Kunene |
| --- | --- |
 Kunenen alueen maisemaa, Ugabin laakso
 Alueen sijainti Namibiassa
Valtio:   Namibia
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Opuwo
Pinta-ala:  115 293 km²
Väkiluku (2023):  120 762
 – väestötiheys:  1,0 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  NA-KU
Kunene on yksi Namibian neljästätoista alueesta. Sen pinta-ala on 115 293 neliökilometriä. Siellä oli vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan 120 762 asukasta. Alueen pääkaupunki on Opuwo.
Kunene sijaitsee Namibian pohjoisrajalla ja rajoittuu pohjoisessa Angolaan ja lännessä Atlanttiin. Sitä asuttaviin kansoihin kuuluvat muun muassa himbat. Alue on saanut nimensä Kunenejoesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kunene Wikimedia Commonsissa
Namibian hallinnolliset alueet
Erongo
Hardap
Itä-Kavango
ǁKaras
Khomas
Kunene
Länsi-Kavango
Ohangwena
Omaheke
Omusati
Oshana
Oshikoto
Otjozondjupa
Sambesi
Ohangwena

| Ohangwena |
| --- | --- |
 Kylä Ohangwenassa
 Alueen sijainti Namibiassa
 Koordinaatit: 17°36′S, 16°48′E 
Valtio:  Namibia
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Eenhana
Pinta-ala:  10 703 km²
Väkiluku (2023):  337 729
 – väestötiheys:  31,6 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  NA-OW
Ohangwena on yksi Namibian neljästätoista alueesta. Se sijaitsee Namibian pohjoisosassa Angolan rajalla. Sen pinta-ala on 10 703 neliökilometriä. Vuoden 2023 väestönlaskennan mukaan alueellla oli 337 729 asukasta. Ohangwena on Namibian tiheimmin asutettuja alueita. Alueen pääkaupunki on Eenhana. Ohangwenan naapurialueet ovat Omusati, Oshana, Oshikoto ja Länsi-Kavango.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ohangwena Wikimedia Commonsissa
Namibian hallinnolliset alueet
Erongo
Hardap
Itä-Kavango
ǁKaras
Khomas
Kunene
Länsi-Kavango
Ohangwena
Omaheke
Omusati
Oshana
Oshikoto
Otjozondjupa
Sambesi
Maailmankalenteri

Maailmankalenteri (engl. World Calendar, ransk. Calendrier universel) on yhdysvaltalaisen Elisabeth Achelisin vuonna 1930 laatima ehdotus uudeksi kalenteriksi. Se eroaisi nykyisin käytetystä gregoriaanisesta kalenterista eräiden kuukausien pituuksien osalta sekä siinä, että sama päivä vuodesta sattuisi joka vuosi samaksi viikonpäiväksi.
Siuruan työväentalo

| Siuruan työväentalo-kylätalo |
| --- | --- |
 Siuruan työväentalo-kylätalo kesäkuussa 2023.
Osoite:  Siuruantie 2941, Ala-Siurua
Sijainti:  Pudasjärvi
Koordinaatit:  65.503299, 26.489108
Rakennustyöt aloitettu:  1957
Valmistumisvuosi:  1957
Avattu:  1957
Omistaja:  Siuruankylän Demokraattinen yhdistys (1957–1993) Vasemmistoliiton Siuruan osasto ry (1993–2022) Siuruan työväentalo-kylätalo ry (2023–)
Kerrosluku:  1
Huoneistoala:  343 m2
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Siuruan työväentalo (nykyisin Siuruan työväentalo-kylätalo) sijaitsee Ala-Siuruan kylässä Pudasjärvellä Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa. Talon omistaa Siuruan työväentalo-kylätalo ry. Talo tunnetaan myös nimellä Moskova.
Historiaa

Alkuperäinen Siuruan työväentalo sijaitsi eri tontilla Pudasjärvellä kuin nykyinen talo. Vanha työväentalo paloi kuitenkin helluntaina illalla tai aamuyöllä vuonna 1956. Palon syy ei ole tiedossa, mutta ennen paloa talolla oli järjestetty helluntaipyhän tanssiaiset.
Tontin, jolla alkuperäinen työväentalo sijaitsi, oli myynyt Pudasjärven Työväentalon Aluejärjestö ry:n Siuruankylän osasto N:o 2:lle talokas Jaakko Puurunen kesäkuussa 1927. Myöhemmin työväentalon omisti vuosina 1945–1946 perustettu Siuruankylän Demokraattinen yhdistys.
Siuruankylän Demokraattinen yhdistys piti palaneen talon tonttia liian pienenä siihen, että tontille olisi pystynyt rakentamaan uuden talon. Uusi paikka talolle löytyi kuitenkin jo samana vuonna, kun siurualaiset Kalle Mykkänen ja Elsa Körkkö antoivat omistamistaan Löpölän tiloista tontin työväenyhdistykselle. Puolet maa-alueesta tuli Mykkäseltä ja puolet Körköltä, ja kauppahinta oli muodollinen.
Uuden työväentalon suunnittelu aloitettiin samana vuonna. Syksyllä vuonna 1956 Pudasjärven kunnan rakennusmestari Veikko Heinonen laati talon piirustukset. Rakennuspuita kerättiin pääasiassa lahjoituksina talvella 1956–1957. Pieni määrä rakennuspuista ostettiin valtiolta, Metsähallituksen hallinnoimasta Puolukkavaarasta Pudasjärveltä.
Siuruan uusi työväentalo rakennettiin talkoovoimin. Talon rakentaminen aloitettiin keväällä 1957. Rakentamista rahoitettiin muun muassa lainalla ja yksityisrahoituksilla ja -lahjoituksilla. Työväenyhdistys oli myös saanut palaneesta talosta palovakuutuskorvauksena 8 000 markkaa.
Uusi Siuruan työväentalo valmistui joulukuussa 1957. Avajaistanssit olivat joulupäivänä.
Historiaa > Rakennus- ja kunnostustyöt

1980-luvulla Siuruan työväentalolle rakennettiin sisävessat ja uusittiin sähköistys. 2000-luvulla talo on saanut uuden kuistin sekä uusitun vesikaton, ja talo on myös maalattu kokonaan ulkopuolelta. Taloa on kunnostettu myös sisäpuolelta. Talo peruskorjattiin vuonna 2009.