stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Seminarium
Historia

Seminarium kuului seminaarin miesosaston rakennuksiin, mutta se palveli myös koko seminaarin pää- ja juhlasalirakennuksena. Seminariumin juhlasali oli 1880–1890-luvuilla Jyväskylän suurin juhlatila. Juhlasalissa vietettyjen joulu- eli kuusijuhlien myötä juhlaperinteet levisivät valmistuvien opettajien mukana ympäri Suomen. Useat nykyisinkin tunnetut koulu- ja joululaulut esitettiin ensimmäistä kertaa juuri Seminariumin juhlasalissa. Yksi näistä kappaleista on seminaarin musiikin lehtorin P. J. Hannikaisen säveltämä ja sanoittama Joulupukki.
Luokkahuoneet sijoittuivat rakennuksessa alun perin toiseen ja kolmanteen kerrokseen. Veistosali, jota myös poikaharjoituskoululaiset käyttivät, sijaitsi ensimmäisessä kerroksessa tiloissa, joissa nykyisin sijaitsevat Jyväskylän yliopiston tiedemuseon näyttelytilat. Miesopiskelijoiden piirustuksen ja veiston opetustilat siirtyivät 1900-luvun alussa valmistuneeseen Villa Rana -rakennukseen. 1900-luvun alussa musiikin opetus keskitettiin Seminariumiin ja laulun- ja soitonopetuksen luokat saivat tilat ensimmäisestä kerroksesta. Rakennuksessa sijaitsi alun perin myös kaksi asuinhuonetta.
1940-luvun lopulta aina tähän päivään saakka Seminariumin juhlasali on toiminut Jyväskylän yliopiston ja sen edeltäjän kasvatusopillisen korkeakoulun väitöstilaisuuksien paikkana. Ensimmäinen väitöstilaisuus järjestettiin juhlasalissa 12. toukokuuta 1949. Tuolloin Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun Aimo Lahti väitteli aiheenaan Virheet opetusopillisena ongelmana. Kasvatusopillisen korkeakoulun ensimmäinen kahvila sijaitsi myös Seminarium-rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa.
Yliopiston museolla on ollut tilat Seminariumissa vuodesta 1961 lähtien.
Restaurointi ja nykykäyttö

Seminariumissa toteutettiin korjaus- ja restaurointihanke vuosien 2007–2010 aikana. Restaurointitöiden myötä rakennuksessa säilytettiin sen historialliset tyylikerrostumat ja palautettiin tiloja aikaisempien vaiheiden mukaisiin asuihin. Rakennuksessa näkyvät aikakaudet ovat uusrenessanssi (toinen kerros), art nouveau (ensimmäisen kerroksen Tissarin taidesali) ja 1960-luvun moderni tyyli (ylin kerros). Eri kerrosten opetustiloihin on sijoitettu opetusvälineitä eri vuosikymmeniltä sekä valokuvia eri aikakausien opiskelijaelämästä.
Seminariumin juhlasaliin palautettiin uusrenessanssille tyypilliset kasviornamentit ja koristeaiheet, kuten salin yläosaa kiertävät tekstit ja viittaukset Raamattuun. Juhlasalissa sijaitsevat seminaarin lehtori Iivari Koskimiehen rakentamat urut kunnostettiin ja ne ovat edelleen käytössä.
Jyväskylän yliopiston tiedemuseon näyttelykeskus Soihtu avasi ovensa Seminariumin ensimmäisessä kerroksessa vuonna 2013.
Galleria

Seminarium Seminaarinkadun suunnasta katsottuna.
Yksi Seminariumin sisäänkäynneistä, vasemmalla Fennicum.
Fennicum ja Seminarium Seminaarinmäellä.
Seminaarin juhlasali jouluasussa 1920-luvulla.
Seminaarin miesoppilaat S-rakennuksen edustalla vuonna 1926.
Käsipainot

Kaksi käsipainoa 2 kilon levypainoilla.
Käsipaino on lihasvoimaharjoittelussa käytettävä apuväline.
Historia > Varhaishistoria

Käsipainon edeltäjää käytettiin Intiassa jo yli tuhat vuotta sitten. Se oli muodoltaan nuijamainen. Nimellä ”nal” tunnettu voimailuväline oli muodoltaan levytangon ja käsipainon väliltä. Sitä käytettiin usein pareittain eri urheilumuotojen voimaharjoittelussa.
Historia > Keskiajalta alkaen

Osansa välineen kehityshistoriasta kertoo sen nimi. Käsipainoa tarkoittava englannin kielen sana ”dumbbell” kehittyi Tudor-suvun aikaan Englannissa. Urheilijat käyttivät harjoituksissaan kirkonkelloja vahvistaakseen ylävartalonsa lihaksia. Kellot painoivat muutamista sadoista grammoista moniin kilogrammoihin asti. Kello (engl. bell) olisi nosteltaessa aiheuttanut kovaa melua, joten urheilijat ottivat siitä pois kielen. Tästä juontuu käsipainon nimitys dumbbell (suom. ”mykkäkello”). Kun voimailijat rupesivat valmistamaan omia käsipainojaan, he säilyttivät nimityksen, mutta muuttivat välineen muotoa. Käsipainojen levypainojen koot kasvoivat: Ne saattoivat painaa jopa kymmeniä kiloja. Levypainot täytettiin aluksi vedellä tai hiekalla.
Tyypit

1800-luvun alkupuolella vakiintui käsipainon nykyinen muoto, jossa on otekohdan kummallakin puolella levypainoja. Nykyisin käsipainoja on kahta päätyyppiä:
Säädettävä käsipaino ovat levytangon muotoinen. Sen painoa voidaan lisätä ja vähentää levypainojen avulla. Tässä mallissa on usein karhennettu otepinta pidon lisäämiseksi. Levypainot kiinnitetään paikalleen kiertovivullisella tai sokallisella salvalla. Salpaa kutsutaan tavallisesti lukoksi.
Kiinteä käsipaino on perinteisen käsipainon muotoinen. Kalleimmissa malleissa on painona rautaa ja päällysteenä kumia. Halvemmissa versioissa on päällysteenä muovia ja painona betonia tai hiekkaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Käsipainot Wikimedia Commonsissa
Kiinteä metallinen 4 kg käsipaino.
Seututie 338

Seututie 338 on tie, joka kulkee Tampereen Aitolahdesta valtatieltä 9 Teiskon kautta Ruoveden Jäminkipohjaan kantatielle 66. Tie on kokonaan päällystetty.
Liittymät Aitolahdesta Jäminkipohjaan
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Nro | Km |   Nimi |   Tie |   Viitoitus |
 :   Kaitavedentie (1+1)
|  |  |  | Aitovuoren eritasoliittymä |        Jyväskyläntie Aitolahdentie | Tampere;   alkaa Jyväskylä Tampere, Olkahinen |
|  |  |   |  | Sorilanjoki |  |
|  |   |  | Sorila | Pulesjärventie Aitoniementie | Viitapohja Diabeteskeskus, Aitolahti kk |
|  |   |   | Pihkalanoja | Eerolansuorantie | Vääräjärvi |
|  |   |   | Kolunkylä | Eerolansuorantie | Kolunkylä, Eerolansuora |
|  |   |   | Iso-Kartano | Viitapohjantie | Viitapohja |
|  |   |   | Mutikonlahti | Kämmenniemenkatu | Kämmenniemi |
|  |   |  | Kämmenniemi | Aunessalmenkatu Äyrääntie | Kämmenniemi   |
|  |  |   | Kaitaveden silta | Aunessalmi, Näsijärvi | valmistunut 1983 |
 :   Terälahdentie (1+1)
|  |   |   | Mäkipelto | Taulaniementie | Taulaniemi |
|  |   |   | Teiskola |   Teiskon kirkkotie | Orivesi, Teisko kk |
|  |   |   | Matovuori | Kuorannantie | Murikka, Kuoranta |
|  |   |   | Pyrylä | Petääjärventie | Asuntila |
|  |  |   |  | Kiimajoki |  |
|  |   |  | Terälahti | Kuorannantie Niemikyläntie | Kapee, Kuoranta Niemenkylä |
 :   Velaatantie (1+1)
|  |   |  | Eteläjärvi | Etelä-Arolan tie Koskenniementie | Yrjölänkylä   |
|  |   |  | Velaatta |  |  |
|  |  |   |  | Nuutilansalmi, Velaattajärvi |  |
|  |   |   | Oravaneva |   Muroleenkyläntie | Murole |
|  |   |   | Kaanaa | Moottorikeskuksentie | Kaanaa, Ilmailu- ja moottorikeskus |
|  |  |  |  Tampereen ja Ruoveden kunnanraja |  |  |
 :   Penttilänperäntie (1+1)
|  |   |   | Penttilänkylä | Liimonperäntie | Joutsiniemi |
|  |   |   | Yltävä |   Muroleentie | Murole, Kekkonen |
|  |   |   | Mäkipohja | Sahantie | Jäminkipohja |
|  |  |  | Jäminkipohja E |   Siikakankaantie   Pohjankyläntie Lamminkyläntie | Orivesi;   päättyy Virrat, Ruovesi   |
Ladyhawke – Legenda haukasta

| Ladyhawke – Legenda haukasta> Ladyhawke |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Richard Donner
Käsikirjoittaja:   Edward Khmara  Michael Thomas  Tom Mankiewicz 
Tuottaja:   Harvey Bernhard  Richard Donner  Lauren Shuler Donner 
Säveltäjä:  Andrew Powell
Kuvaaja:  Vittorio Storaro
Leikkaaja:  Stuart Baird
Pukusuunnittelija:  Nanà Cecchi
Pääosat:   Matthew Broderick  Rutger Hauer  Michelle Pfeiffer 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Twentieth Century Fox  Warner Bros. 
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix Xfinity Streampix
Ensi-ilta:  5. huhtikuuta 1985
Kesto:  121 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ladyhawke – Legenda haukasta on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut Richard Donnerin ohjaama yhdysvaltalainen fantasiaelokuva. Elokuvan pääosissa ovat Matthew Broderick, Rutger Hauer ja Michelle Pfeiffer.
Varas Philippe Gaston pakenee Aquilan tyrmästä käymälän kautta. Sotilaat ajavat häntä takaa ja ovat tappaa hänet, mutta kapteeni Navarre pelastaa Gastonin. Navarre vaeltaa mukanaan lumottu haukka. Aquilan piispa on aikoinaan kironnut Navarren ja hänen rakastettunsa Lady Isabeaun. Navarre aikoo tappaa piispan, ja siihen hän tarvitsee Gastonin apua.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Matthew Broderick  | … |  Gaston   |
|  Michelle Pfeiffer  | … |  Isabeau   |
|  Rutger Hauer  | … |  Navarre   |
|  Leo McKern  | … |  Imperius   |
|  John Wood  | … |  Piispa   |
|  Ken Hutchison  | … |  Marquet   |
|  Alfred Molina  | … |  Cezar   |
Piispankatu

Eräs Piispankadun kulttuurihistoriallisesti merkittävistä kohteista on Ett Hem -museo.
Piispankatu sijaitsee Turun tuomiokirkon ja vanhan kasarmialueen eli Turun kasarmin välillä I kaupunginosassa. Piispankadun alue rakennuksineen on inventoitu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Nimensä katu on saanut 1720-luvulla rakennetusta arkkipiispan asuintalosta. Alueella oli ennen Turun paloa 1827 kolme korttelia, mutta kaikki tuhoutuivat. Nykyinen arkkipiispantalo on vuodelta 1887. Piispantalon lisäksi alueella sijaitsee useita kulttuurihistoriallisesti merkittäviä kohteita. 1800-luvun ja 1900-luvun asuinrakentamisessa näkyy eri rakennusvaiheita: puuempire, runsaasti detaljoitu uusrenessanssi sekä kaksikerroksinen jugend. Matalasta puuempirestä on hyvä esimerkki yläluokan koti, joka nykyään toimii Ett Hem -museona. Uusrenessanssia puolestaan edustaa Dahlströmin palatsi.
Kadulle näkyy mukavasti myös arkkitehti Erik Bryggmanin suunnittelema funktionalistinen Åbo Akademin Kirjatorni vuodelta 1936. Modernistisimpiin rakennuksiin kuuluvat muun muassa Pekka Pitkäsen kynästä syntynyt Åbo Akademin asuntola Domus Aboensis vuodelta 1965 ja Woldemar Baeckmanin Sibelius-museo vuodelta 1968. Piispankadun pohjoispään teollisuusrakennuksia on otettu uusiokäyttöön ja niissä toimii muun muassa Åbo Akademin humanistisen tiedekunnan oppiaineita.
Seututie 313

Seututie 313 sijoittuu itäkaakon ja länsiluoteen suuntaisena tienä Heinolan Vierumäen ja Asikkalan Vääksyn välille. Väylän reitti kulkee Vierumäeltä Asikkalan Urajärven ja Vesivehmaan kylien kautta Vääksyn taajamaan. Väylältä on yhteys nelostielle Vierumäen liittymässä. Valtatie 24:lle on seututie 313:lta useita yhteyksiä. Tien pituus on 24 kilometriä.
Väylän varrella sijaitsee Lahti-Vesivehmaan lentokenttä. Vesivehmaan ja Vääksyn välisellä tien osuudella liikennöidään Lahden ja Vääksyn välisiä linja-autojen vakiovuoroja.
Vääksyssä seututie 313:n yhtenäinen tielinja jatkuu seututie 314:n tunnuksella Asikkalan Pulkkilanharjun kautta Sysmän kirkonkylään. Vierumäellä seututie 313:n väylä etenee seututie 363:n tunnuksella Jaalan kirkonkylässä sijaitsevaan kantatie 46:n liittymään.
Suorin reitti Tampereelta Mikkeliin kulkee seututie 313:n kautta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seututie 313 Wikimedia Commonsissa
Seututie 325

Seututie 325 on seututie, joka kulkee Kangasalan Huutijärveltä Kuhmoisten Poikkijärvelle. Tiellä on pituutta noin 60 kilometriä ja se yhdistää kantatien 58 kautta valtatiet 12 ja 24.
Seututie 325 eli Sahalahdentie lähtee kulkemaan kantatieltä 58 itään Sahalahtea kohti. Ennen Sahalahtea tullaan Pelisalmelle, jossa sijaitsee Matinsaaren levähdysalue. Pelisalmen jälkeen tulee Sahalahden kirkonkylä, jossa tien nimi vaihtuu Kuhmalahdentieksi. Sahalahden jälkeen tullaan Kuhmalahden kirkonkylään, jonka jälkeen tien nimi vaihtuu Pohjantieksi. Kun tietä jatketaan eteenpäin, saavutaan Pohjaan, joka oli Kuhmalahden kunnan keskus. Pohjassa tien nimi vaihtuu Vehkajärventieksi ja siihen liittyy etelästä Pälkäneen Rautajärveltä tuleva seututie 322. Pohjasta jatkettaessa saavutaan Vehkajärven kylään. Vehkajärven jälkeen tulee Kuhmoisten kunnanraja ja tien nimi vaihtuu Tampereentieksi. Kuhmoisten Poikkijärvellä tie päättyy ja se risteää valtatien 24 kanssa.
Vuonna 2020 tien vilkkain osuus oli sen alkuosa Huutijärveltä Sahalahdelle. Osuuden keskimääräinen vuorokausiliikenne (KVL) oli 4 200 ajoneuvoa vuorokaudessa. Sahalahden ja Pohjan välinen liikenne oli 1 400–2 200 ajoneuvoa vuorokaudessa. Tien hiljaisin osuus oli Pohjasta itään. Pohjan ja Poikkijärven välinen liikenne oli 500–700 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Aiheesta muualla

Mattigronroos.fi: Seututie 325
Launeen neidot

Launeen neidot
Launeen neidot on Kari Juvan punagraniittijalustalla seisova suihkukaivoveistos vuodelta 1987. Se sijaitsee Lahdessa Kirkkokadulla Ristinkirkon itäpuolella. Mallasjuoma lahjoitti suihkulähteen kaupungille täytettyään 75 vuotta.
Aiheesta muualla

Lahden kaupunginmuseo, taidemuseo Lahden kaupungin taidekokoelma (Arkistoitu – Internet Archive)
Lahti
| --- | --- |
Kaupunginosat:  Ahtiala · Asemantausta · Hennala · Jalkaranta · Jokimaa · Järvenpää · Kartano · Kerinkallio · Keski-Lahti · Kilpiäinen · Kiveriö · Kivimaa · Koiskala · Kolava · Kujala · Kunnas · Kytölä · Kärpänen · Laune · Metsäkangas · Mukkula · Myllypohja · Möysä · Niemi · Nikkilä · Okeroinen · Paavola · Pesäkallio · Pirttiharju · Renkomäki · Salpausselkä · Sopenkorpi · Viuha · Ämmälä
Asuinalueet:  Anttilanmäki · Harjunalusta · Hiekkanummi · Kariniemi · Karisto · Liipola · Lotila · Metsäkangas · Petsamo · Riihelä · Saksala · Soltti · Venetsia
Järvet:  Alasenjärvi · Joutjärvi · Kymijärvi · Merrasjärvi · Pikku-Vesijärvi · Vesijärvi
Saaret:  Enonsaari
Museot:  Lahden kaupunginmuseon yksiköt: Hiihtomuseo · Historiallinen museo · Kuvakokoelma · Lahden visuaalisten taiteiden museo Malva · Radio- ja tv-museo · Sotilaslääketieteen museo  Muut: Askon museo · Ravintolamuseo · Sairaalamuseo · Suomen sotilasmusiikkimuseo
Rakennukset ja alueet:  Jokimaan ravikeskus · Lahden kaupungintalo · Lahden rautatieasema · Lahden teatteritalo · Lahden kaupunginkirjasto-maakuntakirjasto · Lahden kisapuisto · Lahden stadion · Radiomäki · Ristinkirkko · Salpausselän hyppyrimäet · Sibeliustalo
Puistot:  Fellmaninpuisto · Erkonpuisto · Kariniemen puisto · Lanu-puisto · Pikku-Vesijärven puisto
Luonnonsuojelualueet:  Häränsilmä-lampi · Linnaistensuo · Pesäkallio
Patsaat, muistomerkit ja -laatat:  Hakkapeliittain kotiinpaluu · Hirvi-patsas · Lahden taistelussa kaatuneiden saksalaisten muistomerkki · Launeen neidot · Lumisota · Mannerheimin ratsastajapatsas · Mikael Agricolan muistomerkki · Punavankien muistomerkki · Vapauden Hengetär
Tapahtumat:  F1 Powerboat Racing · Lahden julistebiennale · Lahden kansainvälinen kirjailijakokous · Lahden markkinat · Lahden runomaraton · Salpausselän Kisat · Summer Up
Sara Shane

Sara Shane vuonna 1961.
Elaine Hollingsworth (o.s. Sterling, taiteilijanimeltään Sara Shane; 18. toukokuuta 1928 – 31. heinäkuuta 2022 Gold Coast, Australia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli. Hän esiintyi muiden muassa elokuvissa Kuningas ja neljä kuningatarta (1956) ja Tarzanin suuri seikkailu (1959), mutta tuli tunnetuksi myös televisiosta.
Shane toimi mallina 14-vuotiaasta saakka.
Shane keskeytti uransa 1960-luvulla ja hänestä tuli tunnettu terveellisten elämäntapojen puolestapuhuja.
Aiheesta muualla

Sara Shane Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Peter Kasper

Peter Kasper voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Peter Kasper (s. 1974), itävaltalainen jääkiekkoilija
Peter Kasper (s. 1985), slovakialainen lentopalloilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Peter Kasper”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sara Seegar

| Sara Seegar |
| --- | --- |
 Sara Seegar Mrs. Wilsonina televisiosarjassa Dennis the Menace vuonna 1963.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. heinäkuuta 1914 Greentown, Indiana
Kuollut: 12. elokuuta 1990 (76 vuotta) Langhorne, Pennsylvania
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Sara Seegar Stone (1. heinäkuuta 1914 Greentown, Indiana – 12. elokuuta 1990 Langhorne, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli televisiossa 1930-luvun lopusta aina pitkälle 1970-luvulle saakka. Hänen tunnetuimpia rooleja on ollut muun muassa sarjoissa Dennis the Menace ja Bewitched. Hän oli naimisissa vuodesta 1942 lähtien, aina kuolemaansa asti näyttelijä Ezra Stonen kanssa. Heillä on kaksi lasta. Hän oli näyttelijä Miriam Seegarin pikkusisko. Sara Seegar kuoli syksyllä 1990 aivoverenvuotoon 76-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Sara Seegar Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sara Rue

Sara Rue vuonna 2010.
Sara Rue (s. 26. tammikuuta 1979 New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt useissa yhdysvaltalaisissa sarjoissa. Näitä ovat muun muassa Teho-osasto, Miehenpuolikkaat, Chicagon lääkärit ja Will & Grace. Lisäksi hän on esiintynyt kauhuelokuvassa Ring vuonna 2002 ja romanttisessa komediassa This Time Around.
Aiheesta muualla

Sara Rue Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pilto

Pilto-sukunimeä esiintyy Pohjois-Pohjanmaalla sekä Suomen Länsi-Lapissa ja Ruotsin Itä-Lapissa.  Nimeä esiintyy myös keskiajan Ruotsissa. Nimen oletetaan pohjautuvan vanhaan saksalaiseen Bild-perheeseen. Nimen eri kirjoitusmuotoja ovat mm. Bildo ja Pilt. Piltoja on asunut mm. Kaaresuvannossa ja Enontekiöllä, Limingassa sekä Oulujokilaaksossa.  Esimerkiksi kirjailija Aarne Pilto on syntynyt Oulujokilaaksoon kuuluvan Utajärven Yli-Utoksella.
Larkollen

| Larkollen |
| --- | --- |

 Larkollen
 Koordinaatit: 59°19′45″N, 10°40′04″E 
Valtio:  Norja
Lääni:  Østfold
Kunta:  Moss
Pinta-ala:  
 – Maa:  1,6 km²
Väkiluku (2023):  1 540
 – Väestötiheys:  962,5 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Larkollen on taajama Mossin kunnassa Østfoldin läänissä Norjassa. Taajaman pinta-ala on 1,6 neliökilometriä ja asukasluku 1 540 vuonna 2023.
Kuvia

Larkollenin kirkko
Larkollenin koulu
Støtvig Hotel
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Larkollen Wikimedia Commonsissa
Pilppu

Pilppu (muita nimityksiä: sirkka, tirppa, sirupeli) on vanha lasten leikki, jossa puukapulaa (pilppu, sirkka, tirppa ym.) lyödään ilmasta kepillä (tavi). Leikistä on olemassa useita muunnoksia, joista osassa pilppu syötetään heittämällä, kun taas toisissa pilppu ponnautetaan ilmaan iskemällä sitä maata vasten tavilla toiseen päähän ennen lyöntiä.
Yhdessä muodossa maahan piirretty ympyrä toimii pesänä. Pilppu syötetään noin parinkymmenen metrin päästä, ja lyöntien pituus mitataan pesästä lähtien pilppukepin eli tavin avulla.
Pilpun kaltaisia leikkejä, joita voi pitää pesäpallon ja kriketin kaltaisten pelien esimuotona, tunnetaan ympäri maailmaa, kuten gilli danda (Intian niemimaa), tip-cat (Englanti), lippa (Italia), bòlit (Katalonia), billarda (Galicia), tšižik (Venäjä, Ukraina), alak dolak (Iran) ja jachigi (Korean niemimaa).
Kultakeskus

| Kultakeskus Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1897
Avainhenkilöt:  perustaja Nestor Westerback
Kotipaikka:   Hämeenlinna, Suomi
Toimiala:  jalometallituotteiden valmistus ja myynti
Tuotteet:  timantti-, kulta- ja hopeakoruja, ruoka- ja kahvipöydän hopeita, tina-, pronssi- ja kristalliesineitä, mitaleja, pokaaleja, kelloja sekä teollisuudessa tarvittavia platinatuotteita.
Liikevaihto:  26,1 milj. euroa (2012)
Kotisivu:  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kultakeskus Oy on suomalainen jalometallituotteita valmistava yritys. Se toimii myös kellojen maahantuojana.
Historia

Kultakeskus perustettiin vuonna 1897, jolloin kultaseppä Nestor Westerback perusti Helsinkiin kultasepänliikkeen. Hopeatuotteiden valmistus alkoi Hämeenlinnassa vuonna 1918. Kultakeskus Oy:n uudet tuotantotilat valmistuivat Hämeenlinnaan vuonna 1975. Nykyisin Kultakeskuksens koko toiminta on keskitetty Hämeenlinnan tehtaalle.  Kultakeskus osti vuonna 1989 Auran  Kultaseppä Oy:n Turusta, vuonna 2000 Jucka´s design Oy:n Imatralta, vuonna 2008 Kultateollisuus Oy:n liiketoiminnan Turusta ja vuonna 2010 Suomen Rahapaja Oy:n palkitsemisliiketoiminnan Vantaalta. Myös kaikkien näiden tuotanto on siirtynyt Hämeenlinnaan.
Toiminta ja tuotanto

Suomen hopeatuotteiden valmistuksesta Kultakeskuksen osuus on noin 85 %  Kultakeskuksella on vähittäisliikeasiakkaita Suomessa yli 500, Ruotsissa 80 ja Norjassa 30. Lisäksi yritys vie tuotteita mm. Venäjälle ja Viroon.
Kultakeskuksen tuotevalikoimiin kuuluu timantti-, kulta- ja hopeakoruja, ruoka- ja kahvipöydän hopeita, tina-, pronssi- ja kristalliesineitä, mitaleja, pokaaleja sekä teollisuudessa tarvittavia platinatuotteita. Kultakeskus valmistaa tai välittää useita kellomerkkejä. Suuri osa valmistuksessa käytettävistä jalometalliraaka-aineista saadaan Suomesta.
Kultakeskus Oy työllistää noin 85 työntekijää. Yritys työllistää myös 15 alihankkijayrittäjää Suomessa.
Kultakeskuksen valmistamia tuotteita

Helsingin olympiakisojen mitalit ja soihdut 1952.
Tapio Wirkkalan suunnittelema hopeinen ETYK- malja (1975). Vastaavat pienemmät maljat valmistettiin valtion lahjana osallistujamaiden edustajille.
Timo Sarpanevan suunnittelemat Mäntyniemen juhlakattauksen hopeaesineet.
Lahjaesineet valtiovierailijoille.
Suomen suurlähetystöjen hopeiset aterimet ja kahvipöydän esineet.
Vuoden 2012 jääkiekon MM-kisojen palkinto- ja muistomitalit.
Suunnittelijoita

Kultakeskus on valmistanut monien kansainvälisesti tunnettujen suomalaisten suunnittelijoiden tuotteita.
Tapio Wirkkala
Timo Sarpaneva
Ristomatti Ratia
Aiheesta muualla

Kultakeskus Oy yhtiönä Pörssitieto
Sara Sadıyqova

Sara Sadıyqova, 1924.
Sara Ğarif qızı Sadıyqova (synt. Bibisara, tat. бибисара Гариф кызы Садыйкова, ven. бибисара Гарифовна Садыкова, Bibisara Garifovna Sadykova; 1. marraskuuta 1906 − 7. kesäkuuta 1986) oli tataarilainen laulaja, näyttelijä ja säveltäjä. Uransa aikana hän sai monia taiteellisia huomionosoituksia. Vuosina 1938−1948 hän toimi solistina Musa Cälil-ooppera- ja balettiteatterissa. Sadıyqova esiintyi muun muassa oopperoissa ja musiikillisissa komedioissa kuten Saniyä, Qaçqın, Ğaliyäbanu, Başmağım, İldar. Sadıyqova ja R. Ğobäydullin tekivät yhteistyönä monia komedioita kuten Mäxäbbät cırı ja Kiäwlär. Vuonna 1990 Sadıyqovalle myönnettiin postuumisti Ğabdulla Tuqay -palkinto.
Bibisara Sadıyqova syntyi Kazanissa, Venäjän keisarikunnassa. Hän valmistui tunnetusta tyttökoulusta ja jatkoi opiskelua opettajakoulussa. Vuonna 1921, Sadıyqova esitti hänen ensimmäisen roolinsa musiikillisessa hyväntekeväisyysnäytöksessä nimeltään Buydaq. Yksi koulun opettajista, säveltäjä Soltan Ğabäşi lähetti Sadıyqovan Moskovan konservatorioon, missä hän opiskeli 1922−1928. Vuosina 1934−1938, hän työskenteli konservatoriossa tataarilaisessa oopperastudiossa. Sadıyqova esitti yhden ensimmäisistä tataarioopperoista, Eşçe, 1930-luvulla.
Vuonna 1942, Sadıyqova alkoi säveltämään, ja loi tangon pohjautuen A. Yerikeyevin sanoihin. Hänen lempityylinsä olivat tango ja foxtrot. Hän sävelsi kokonaisuudessaan yli 400 kappaletta sekä musiikkia kolmeenkymmeneen näytelmään.
Sara Sadıyqova on haudattu Novotatarskoye -hautausmaalle, Kazaniin.
Aiheesta muualla

Sayra, Sara-sandugaç
Alfiya-tytär puhuu äidistänsä
Dokumentti
Ohjelma Sadykovan musiikista
San Luis (Argentiina)

| San Luis |
| --- | --- |
 entinen rautatieasema, nykyinen kulttuuritalo
 San Luis
 Koordinaatit: 33°18′S, 66°20′W 
Valtio:  Argentiina
Maakunta:  San Luis
Väkiluku (2010):  185 300
 – Metropolialue:  195 800
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
San Luis on samannimisen maakunnan pääkaupunki Argentiinassa. Vuonna 2010 siellä oli noin 185 300 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta San Luis (Argentiina) Wikimedia Commonsissa
Peter Louis Cakü

Peter Louis Cakü (23. maaliskuuta 1952 – 20. helmikuuta 2020 Kengtung) oli myanmarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Kengtungin hiippakuntaan 4. huhtikuuta 1982 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Abiddan titulaaripiispaksi 20. toukokuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Luigi Bressan, jota avustivat Alphonse U Than Aung ja Abraham Than.
Cakü sai 2. lokakuuta 2001 nimityksen Kengtungin piispaksi.