stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juha-Pekka Koskinen
Teokset > Romaanit

Viisi todistajaa.  Hämeenlinna:  Karisto, 2005.  ISBN 951-23-4671-0
Savurenkaita: Kun patruuna Bogdanoff tehtaan perusti.  Hämeenlinna:  Karisto, 2006.  ISBN 951-23-4777-6
Punainen talvi.  Hämeenlinna:  Karisto, 2010.  ISBN 978-951-23-5195-4
Eilispäivän sankarit.  Helsinki:  Arktinen Banaani, 2011.  ISBN 978-952-270-003-2
Paholaisen vasara.  Helsinki:  Helsinki-kirjat, 2011.  ISBN 978-952-5874-66-2
Ystäväni Rasputin.  Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-39772-5
Kuinka sydän pysäytetään.  Helsinki:  WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-40985-5
Luciferin oppipojat.  Helsinki:  WSOY, 2016.  ISBN 978-951-0-41995-3
Kannibaalien keittokirja.  Helsinki:  Like, 2017.  ISBN 978-952-01-1561-6
Kalevanpoikien kronikka.  Helsinki:  WSOY, 2018.  ISBN 978-951-0-42834-4
Helppoa rahaa.  Helsinki:  Like, 2018.  ISBN 978-952-01-1727-6
Tulisiipi.  Helsinki:  Like, 2019.  ISBN 978-952-01-1833-4
Hukkuva maa.  Helsinki:  Otava, 2020.  ISBN 978-951-1-35741-4
Haukansilmä.  Helsinki:  Otava, 2021.  ISBN 978-951-1-39325-2
Lähde
Ristin ja raudan tie.  Hämeenlinna:  Karisto, 2004.  ISBN 951-23-4531-5
Seitsemäs temppeliherra.  Hämeenlinna:  Karisto, 2007.  ISBN 978-951-23-4891-6
Nouseva kuu.  Helsinki:  Like, 2023.  ISBN 978-951-1-46411-2
Taivaan vartijat.  Helsinki:  Like, 2023.  ISBN 978-951-1-46947-6
Tammikuun pimeä syli.  Helsinki:  CrimeTime, 2016.  ISBN 978-952-289-272-0
Helmikuun kylmä kosketus.  Helsinki:  CrimeTime, 2016.  ISBN 978-952-289-298-0
Maaliskuun mustat varjot.  Helsinki:  CrimeTime, 2017.  ISBN 978-952-289-332-1
Huhtikuun hiipuva rakkaus.  Helsinki:  CrimeTime, 2018.  ISBN 978-952-289-439-7
Toukokuun tuonen kukat.  Helsinki:  CrimeTime, 2019.  ISBN 978-952-289-523-3
Kesäkuun kalmantanssi.  Helsinki:  CrimeTime, 2020.  ISBN 978-952-291-751-5
Heinäkuun hurmeiset niityt.  Helsinki:  CrimeTime, 2021.  ISBN 978-952-291-972-4
Elokuun viimeinen ehtoollinen.  Helsinki:  Crime Time, 2022.  ISBN 978-952-382-292-4
Syyskuun surmanloukku.  Helsinki:  Crime Time, 2023.  ISBN 978-952-382-619-9
Lähde
Teokset > Novellikokoelmat

Kirjailija, joka ei koskaan julkaissut mitään.  Hämeenlinna:  Karisto, 2007.  ISBN 978-951-23-4841-1
Pariisinvihreä työhuone.  Hämeenlinna:  Karisto, 2011.  ISBN 978-951-23-5366-8
Lähde
Teokset > Lasten- ja nuortenkirjat

Hallava Hevonen.  (Kuvitus: Miranda Koskinen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2013.  ISBN 978-951-23-5576-1
Haavekauppias.  Hämeenlinna:  Karisto, 2013.  ISBN 978-951-23-5662-1
Lumottu lelutehdas.  Hämeenlinna:  Karisto, 2014.  ISBN 978-951-23-5879-3
Kirottu kartano.  Hämeenlinna:  Karisto, 2015.  ISBN 978-951-23-6024-6
Salaperäinen sirkus.  Hämeenlinna:  Karisto, 2017.  ISBN 978-951-23-6246-2
Mieletön museo.  Hämeenlinna:  Karisto, 2018.  ISBN 978-951-23-6419-0
Matilda pelastaa maailman.  (Kuvitus: Paula Mela)  Hämeenlinna:  Karisto, 2018.  ISBN 978-951-23-6483-1
Omituinen ooppera.  Hämeenlinna:  Karisto, 2019.  ISBN 978-951-23-6567-8
Hugo ja lukutoukan arvoitus.  Hämeenlinna:  Karisto, 2020.  ISBN 978-951-1-37250-9
Hugo ja katoavat karkit.  Hämeenlinna:  Karisto, 2023.  ISBN 978-951-1-41803-0
Lähde
Kauhea Gabriel Hullo.  (Kuvitus: Miranda Koskinen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2011.  ISBN 978-951-23-5427-6
Gabriel Hullo & keskiyön kestit.  (Kuvitus: Miranda Koskinen)  Vaasa:  Haamu Kustannus, 2014.  ISBN 978-952-68007-7-6
Gabriel Hullo & hirveä Hekla.  (Kuvitus: Miranda Mord)  Vaasa:  Haamu Kustannus, 2016.  ISBN 978-952-7100-15-8
Gabriel Hullo & merimatka Meksikoon.  (Kuvitus: Miranda Mord)  Vaasa:  Haamu Kustannus, 2017.  ISBN 978-952-7100-28-8
Gabriel Hullo & kadonnut kummitus.  (Kuvitus: Miranda Mord)  Vaasa:  Haamu Kustannus, 2018.  ISBN 978-952-7100-51-6
Gabriel Hullo & pihistelevä peikko.  (Kuvitus: Miranda Mord)  Vaasa:  Haamu Kustannus, 2019.  ISBN 978-952-7100-71-4
Gabriel Hullo & viheltelevä vampyyri.  (Kuvitus: Miranda Mord)  Vaasa:  Haamu Kustannus, 2020.  ISBN 978-952-7100-80-6
Gabriel Hullo & aavelaivan arvoitus.  (Kuvitus: Miranda Mord)  Vaasa:  Haamu Kustannus, 2021.  ISBN 978-952-7100-97-4
Benjamin Hawk: Merirosvon oppipoika.  Hämeenlinna:  Karisto, 2016.  ISBN 978-951-23-5942-4
Benjamin Hawk: Myrsky nousee.  Hämeenlinna:  Karisto, 2017.  ISBN 978-951-23-6288-2
Benjamin Hawk ja merten aave.  Hämeenlinna:  Karisto, 2018.  ISBN 978-951-23-6460-2
Benjamin Hawk: Timanttitasangon arvoitus.  Hämeenlinna:  Karisto, 2019.  ISBN 978-951-23-6659-0
Benjamin Hawk ja kultainen sapeli.  Hämeenlinna:  Karisto, 2020.  ISBN 978-951-23-6774-0
Benjamin Hawk ja kirottu kultaraha.  Hämeenlinna:  Karisto, 2021.  ISBN 978-951-1-38551-6
Benjamin Hawk ja paholaisen kirstu.  Hämeenlinna:  Karisto, 2022.  ISBN 978-951-1-41802-3
Benjamin Hawk ja Morganin aarre.  Hämeenlinna:  Karisto, 2023.  ISBN 978-951-1-45157-0
Kirjaston kiusanhenki.  Hämeenlinna:  Karisto, 2022.  ISBN 978-951-1-38760-2
Tähtitornin vampyyri.  Hämeenlinna:  Karisto, 2023.  ISBN 978-951-1-40988-5
Teokset > Tietokirjat

Harkittu murha: Kohti täydellistä rikosromaania.  Helsinki:  BTJ, 2009.  ISBN 978-951-692-744-5
Hiilijalanjäljillä.  Helsinki:  Otava, 2021.  ISBN 978-951-1-38335-2
Teokset > Antologiat

Suomalaisten uudet joulutarinat, 1997
Manner, Rasa & Similä, Sami (toim.): Astraaliripaska.  Turku:  Seonsana, 2001.  ISBN 951-98832-0-7
Koskaan ei voi tietää, 2001
Ojamies ja lapio, 2001
Leivän perässä maailmalle, 2004
Novellit 2004, 2004
Piiloista, 2004
Sydänpuuta – novelleja metsästä, 2004
Tunnustus: kantahämäläistä runoa ja proosaa, 2004
Syyllinen, syyllisempi, 2005
Nummelin, Juri (toim.): Sherlock Holmes Suomessa.  Turku:  Turbator, 2010.  ISBN 978-952-5666-45-8
Nummelin, Juri (toim.): Verenhimo.  Helsinki:  Teos, 2011.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Kariston säätiön tunnustuspalkinto 2005 ja 2009
Finlandia-ehdokas 2013 (Ystäväni Rasputin)
Arvid Lydecken -palkintoehdokkuus 2014 (Haavekauppias)
Anni Polva -palkintoehdokkuus 2015 (Lumottu lelutehdas)
WSOY:n kirjallisuussäätiön tunnustuspalkinto 2015
Arvid Lydecken -palkintoehdokkuus 2017 (Benjamin Hawk -merirosvon oppipoika)
Sokeain kuunnelmapalkinto 2017 (Töissä täällä)
Suomalaisen kirjakaupan Vuoden kirja -palkinto 2019 (Tulisiipi)
Finlandia-ehdokas 2019 (Tulisiipi)
Savonia-kirjallisuuspalkinto 2019 (Tulisiipi)
Hämeen taidepalkinto 2020
Savonia-kirjallisuuspalkintoehdokas 2021 (Haukansilmä)
Vuoden johtolanka -palkintoehdokas 2023 (Elokuun viimeinen ehtoollinen)
Hämeenlinnan kaupungin kulttuuripalkinto 2024
Kirjallisuutta

Pihlajaniemi, Anna & Riihivaara, Katri: Kotimaisia nykykertojia 7.  Helsinki:  BTJ Kustannus, 2008.  ISBN 978-951-692-691-2
Aiheesta muualla

Juha-Pekka Koskinen Like kustannuksen sivuilla
Koskisen Savurenkaita-blogi
JP Koskinen ja Ystäväni Rasputin Aamun kirjassa Yle Areena. 28.11.2013.
JP Koskinen ja Kuinka sydän pysäytetään Aamun kirjassa Yle Areena. 12.3.2015.
JP Koskinen Prosak-proosaklubilla, Kirjastokaista-video
JP Koskinen ja Tulisiipi Aamun kirjassa Yle Areena. 11.1.2020.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki 
Muut:  IdRef
Établissement de la Radio Tunisienne

Radio Tunisiennen toimitalo Tunisissa.
Établissement de la Radio Tunisienne (arab. مؤسسة الإذاعة التونسية‎, Mu’assasat al-‘iḏā‘a at-Tūnisiyya) on Tunisian kansallinen radioyhtiö. Se on muodostettu vuonna 2007, jolloin kansallinen yleisradioyhtiö jaettiin erillisiksi radio- ja televisioyhtiöiksi.
Tunisian yleisradiolähetykset alkoivat muutamien yksityisten kokeilujen jälkeen osana posti- ja lennätinlaitoksen toimintaa vuonna 1938. Asema sai seuraavana vuonna nimen Radio Tunis. Maan yleisradioyhtiön nimenä on ollut sittemmin Radio Télévision Tunisienne ja Établissement de la Radio Télévision Tunisienne. Nykyisestä radioyhtiöstä käytetään myös nimeä Radio Tunisienne.
Tunisian valtion omistamalla yhtiöllä on neljä kansallista radiokanavaa: arabiankielinen yleiskanava Radio Nationale, nuortenkanava Radio Jeune, kulttuurikanava Radio Culture sekä etupäässä ranskankielinen Radio Tunis Chaîne Internationale eli RTCI. Jälkimmäinen välittää ohjelmia myös englanniksi, italiaksi, espanjaksi ja saksaksi. El Kefissä, Gafsassa, Monastirissa, Sfaxissa ja Tataouinessa on alueradiot.
Radio Tunisienne lähettää ohjelmia ULA-alueella ja keskiaalloilla. Lyhytaaltolähetykset päättyivät vuonna 2013. Ohjelmia voi kuunnella myös Internetissä.
Aiheesta muualla

Radio Tunisienne (arabiaksi)
RTCI (ranskaksi)
Sosiaalipedagogiikan säätiö

| Sosped säätiö |
| --- | --- |
Perustettu:  1984
Kotipaikka:  Helsinki
Aiheesta muualla
www.sosped.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sosped-säätiö (viralliselta nimeltään Sosiaalipedagogiikan säätiö) on valtakunnallinen sosiaalialan järjestö, jonka hankkeet ja toiminnot pohjautuvat vertaistukeen ja yhteisöllisyyteen. Säätiön hankkeet ovat tukena eri tavoin haastavassa elämäntilanteessa oleville. Sospedin toiminnot vahvistavat toimintakykyä sekä tarjoavat tukea erilaisiin toiminnallisiin riippuvuuksiin. Sospedin toimintaa rahoittaa pääosin STEA. Sosped on SOSTEn jäsen.
Sospedin valtakunnallista toimintaa ovat mm. Pelirajaton (tietoa ja tukea ongelmalliseen rahapelaamiseen), Digipelirajaton (tietoa ja tukea ongelmalliseen digipelaamiseen), Somerajaton (tietoa ja tukea ongelmalliseen sosiaalisen median käyttöön), Nettideittiturva (tietoa ja tukea romanssihuijauksen kohdanneille). Sosped järjestää myös kulttuuripajatoimintaa usealla paikkakunnalla eri puolella Suomea. Säätiön kotipaikka on Helsinki. Sosped-säätiö perustettiin vuonna 1984 uudenlaisen yhteisöllisyyden, siihen kasvamisen ja kasvattamisen ylläpitäjäksi.
Säätiö omistaa 2007 perustetun osakeyhtiön Sosped Keskus Oy:n, joka tarjoaa yhteiskunnallisten ja taloudellisten vaikutusten arviointia.
Harlekiini-klubi

| Harlekiini-klubi> Harlekiini (1990–1992) |
| --- | --- |
 Vuosina 1993-1994 esitetyn ohjelman tunnuskuva
Tyyli:  lastenohjelma
Kestoaika:  10–150 minuuttia
Pääosissa:  Pedro Hietanen ja Eeva-Leena Pokela (juontajat) (1990–1992) Essi Wuorela (juontaja) (1993–1994)
Alkuperämaa:  Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Kolmoskanava (1990–1992) MTV3 (1993–1994)
Esitetty:  tammikuu 1990 – 24. joulukuuta 1994
Tuotanto
Säveltäjä(t):  Ohjelman tunnusmusiikki: Juha Tapaninen, Essi Wuorela
Tuotantoyhtiö(t):  MTV3
Aiheesta muualla
Elonet
Harlekiini-klubi (vuosina 1990–1992 nimellä Harlekiini) oli suomalainen vuosina 1990–1992 Kolmoskanavalla ja vuosina 1993–1994 MTV3-kanavalla esitetty lastenohjelma.
Kolmoskanavalla ohjelma alkoi tammikuussa 1990 nimellä Harlekiini. Aluksi lauantaiaamuisin esitettävän kaksi ja puolia tuntia kestäneen Harlekiini-ohjelman alla oli vain Kolmoskanavalla viikon aikana näytetyt piirrossarjat yhtenä uusintapakettina. Ohjelman kehityttyä sen juontajaksi tulivat Pedro Hietanen ja Eeva-Leena Pokela.
MTV3-kanavan aloitettua vuonna 1993 ohjelman nimi muutettiin Harlekiini-klubiksi, ja sen juontajaksi vaihtui Essi Wuorela. Wuorela valittiin juontajaksi koekuvauksien kautta. Wuorelan juontajahahmo oli nimeltään Super-Essi, joka oli ohjelman vastaavan tuottajan idea, joka oli poiminut nimen yhdysvaltalaisesta lastenohjelmasta. Alkuperäinen esikuva esiintyi tiukoissa trikoissa ja oli olemukseltaan hyvin erilainen kuin Wuorela, mutta hän otti juontajanimen vastaan. Wuorela osallistui juontamisen lisäksi myös ohjelman suunnitteluun. Ohjelman alkuaikoina Wuorela juonsi myös studio-osuuksien välissä esitetyt piirrossarjat. Juontoja Wuorela on kuvaillut jälkeenpäin "painajaismaiseksi puuhaksi". Myöhemmin Harlekiini-klubi lyhentyi 10–15 minuutin pituiseksi omaksi ohjelmaksi, joka esitettiin ennen lauantaiaamuisin esitettyjä piirrossarjoja. Viimeinen Harlekiini-klubi esitettiin 24. joulukuuta 1994.
Jaksot:

Pinokkio
Tiny Toons
James Bond Junior
Ohjelmassa keskusteltiin lapsille suunnatuista aiheista. Studiossa saatettiin pelailla erilaisia pelejä, ja esitellä katsojien lähettämiä piirrustuksia ja kirjeitä. Lastenmusiikkia esittävä yhtye Fröbelin Palikat sai uralleen potkua lisää esiinnyttyään Harlekiini-Klubissa.
Krokotiilimies (televisiosarja)

Krokotiilimies (eng. The Crocodile Hunter) on vuosina 1997-2004 esitetty australialainen dokumenttisarja. Sarjassa esitettiin lukuisia villieläimiä ja otuksia ympäri maailmaa. Sarjaa juonsi edesmennyt Steve Irwin yhdessä vaimonsa Terrin kanssa. Sarjaa tehtiin viisi tuotantokautta 55 jakson verran. Sarjaa on Suomessa esittänyt Nelonen, Discovery ja viimeisimpänä Jim. Sarja sai myöhemmin kaksi spin-off sarjaa The Crocodile Hunter Diaries ja Croc Files.
Aiheesta muualla

Krokotiilimies (televisiosarja) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hauki-luokan yhteysalus

| Hauki-luokan yhteysalus |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  45 t
Pituus:  14,4 m
Leveys:  4,7 m
Syväys:  1,8 m 2,0 m
Nopeus:  8 solmua
Miehistöä:  4 enintään 34 (opetustarkoituksessa)
Hauki-luokka on Suomen merivoimien kuuden yhteysaluksen muodostama alusluokka, jonka alukset valmistettiin korvaamaan rannikkotykistön kelirikkoveneet. Kolme ensimmäistä, 1978 luovutetut Hauki, Hakuni ja Havouri, valmisti Linnan telakka Turussa. Kolme seuraavaa Hankoniemen, Hirsalan ja Houtskärin valmisti 1979–1980 Valmetin Kotkan telakka. Luokan osoittauduttua onnistuneeksi tilattiin seuraavat kaksi merivoimien hinaajiksi 1985 sekä viimeiset neljä (Hila-luokka) 1992–1994.
Alukset ovat kykeneviä kulkemaan 20 cm paksussa kiintojäässä ja niiden tyypillinen käyttöaika oli talvella, kun niiden käyttäminen oli taloudellisempaa kuin Valas-luokan yhteysalusten. Avovesikautena luokan veneiden käyttö on vähäisempää. Luokan aluksia on käytetty myös maalinhinaukseen.
Pirkanmaa, entinen Hankoniemi
Merivoimat luopui 2007 yhteysalus Hankoniemestä, joka myytiin M/s Pirkanmaan Tuki -säätiölle. Alusta käytetään mm. Meripuolustuspiirin opetustoiminnassa. Myös Havouri myytiin lokakuussa 2013 siviilikäyttöön.
Mormonin kirjan käsikirjoitukset

Alkuperäisen käsikirjoituksen sivu, vrt. 1. Nefi 4:38–5:14.
Mormonin kirjan käsikirjoituksia laadittiin ennen sen julkaisua kolme. Ensimmäinen käsikirjoitus katosi jo ennen Mormonin kirjan valmistumista, eikä sen tekstiä ole mukana kirjan painetussa versiossa. Toinen kirjoitettiin Joseph Smithin sanelusta, ja kolmas oli kirjanpainajan käyttöön tehty kappale. Sanelusta tehty käsikirjoitus tunnetaan alkuperäisenä käsikirjoituksena (original manuscript eli O) ja kopio painajan käsikirjoituksena (printer’s manuscript eli P). Ensin mainittu tuhoutui pahoin jo 1800-luvulla, mutta painajan käsikirjoitus on säilynyt lähes kokonaan.
Tausta

Newyorkilainen maalaismies Joseph Smith väitti saaneensa enkelin avustamana syyskuussa 1827 haltuunsa Kumoran kukkulaan haudatut kultalevyt, joihin oli kaiverrettu ”ikuisen evankeliumin täyteys” ja Amerikan muinaisten asukkaiden historia. Kirjoitusmerkit olivat ”uudistettua egyptiä”, mutta Smith sai kyvyn kääntää ne englanniksi. Paikallinen maanviljelijä Martin Harris kiinnostui hankkeesta ja sai Smithin luona vieraillessaan kuulla, että enkeli oli määrännyt hänet auttamaan käännöstyössä. Näin sai alkunsa teos, joka tuli tunnetuksi Mormonin kirjana.
Käsikirjoitukset > Kadonneet 116 sivua

Mormonin kirjan ensimmäisen käsikirjoituksen sijaintia ei tunneta, ja se on mahdollisesti tuhoutunut. Sitä oli kirjoittanut Smithin sanelusta useampi kirjuri: hänen vaimonsa Emma Smith, Martin Harris sekä mahdollisesti Emma Smithin veli Reuben Hale. Työ alkoi talvella 1827–1828, jolloin pääasiallisena kirjurina toimi Emma Smith. Harris aloitti kirjurina 12. huhtikuuta 1828. Kesäkuun 14. päivään mennessä valmiina oli ainakin 116 foolscap-arkillista (203 × 330 mm) tekstiä.
Harrisin omaiset suhtautuivat hankkeeseen epäluuloisesti, ja Harris pyysi Smithiltä lupaa näyttää käsikirjoitusta perheelleen. Smith suostui vastahakoisesti mutta vannotti Harrisia näyttämään käsikirjotusta vain vanhemmilleen, veljelleen, vaimolleen ja vaimonsa sisarelle. Harris ei noudattanut lupaustaan vaan näytti käsikirjoitusta kaikille uteliaille. Lopulta se katosi, eikä Harris uutterista etsinnöistä huolimatta löytänyt sitä.
On epäselvää, mitä sivuille tapahtui. Tuoreeltaan huhuttiin Harrisin vaimon Lucyn polttaneen ne, mutta Lucy Harris tiettävästi kiisti tehneensä niin. Smithin mukaan käsikirjoitus varastettiin. Varkaat aikoivat julkaista vääristellyn version, joka näennäisesti osoittaisi, ettei Smith kyennyt tuottamaan samaa tekstiä kahdesti. Jumala oli kuitenkin nähnyt käsikirjoituksen katoamisen ennalta ja valmistanut toisen aikakirjan. Se kertoi samoista tapahtumista mutta keskittyi maallisen historian sijaan hengellisiin seikkoihin.
Käsikirjoitukset > Alkuperäinen käsikirjoitus

Syksyllä 1828 Smith alkoi sanella tekstiä vaimolleen Emmalle, mutta työ jäi kesken, kun Smithien täytyi valmistautua talveen. Myös Smithin veli Samuel avusti häntä ajoittain. Sanelu eteni hitaasti, kunnes Smith keväällä 1829 tapasi Oliver Cowderyn. Tämä oli kuullut kultalevyistä ja tarjoutui toimimaan kirjurina. Huhtikuun ja kesäkuun välillä Smith ja Cowdery tuottivat päivittäin keskimäärin 3 500 sanaa päivässä. Smith jatkoi sanelua siitä, mihin oli Harrisin kanssa jäänyt, ja saneli kadonneet 116 sivua korvaavan osuuden vasta viimeisenä. Saneluun meni yhteensä noin 60 päivää, minkä jälkeen Mormonin kirja oli valmis.
Käsikirjoitus tunnetaan alkuperäisenä (original manuscript eli O), sillä se on ainoa nykypäivään säilynyt käsikirjoitus, joka on kirjoitettu suoraan Smithin sanelusta. Noin kolme neljäsosaa käsikirjoituksesta tuhoutui kosteuden takia jo 1800-luvulla. Säilyneet sivut jaettiin useille eri henkilöille 1880-luvulla, mutta nykyään ne yhtä lukuun ottamatta ovat MAP-kirkon arkistoissa. Utahin yliopisto omistaa lisäksi puolikkaan sivun.
Käsikirjoitukset > Kirjanpainajan käsikirjoitus

Smith ei halunnut luovuttaa käsikirjoitusta kirjanpainajalle, sillä hän pelkäsi sen katoavan jälleen. Niinpä Cowdery ja kaksi muuta kirjuria tekivät käsin kopion, jota säilytettiin eri paikassa. Kopio tunnetaan kirjanpainajan käsikirjoituksena (printer’s manuscript eli P). Siinä on suuri määrä kopiointivirheitä (keskimäärin kolme sivua kohden), mutta ei juurikaan merkkejä tietoisesta korjailusta tai muusta toimitustyöstä. Latoja lisäsi ensimmäiseen laitokseen välimerkkejä, kappalejaon ja muita taittoon ja painamiseen liittyviä seikkoja. Vastaavia merkintöjä on myös joissakin alkuperäisen käsikirjoituksen säilyneissä sivuissa, joten ilmeisesti sitäkin käytettiin lähteenä jossain vaiheessa painamista.
Kirjanpainajan käsikirjoitukseen tehtiin vuoden 1837 laitoksen toimitustyön aikana satoja korjauksia. Käsikirjoitus päätyi sittemmin Oliver Cowderyn haltuun ja pysyi hänen perikunnallaan vuoteen 1903 saakka, jolloin Reorganisoitu myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko eli nykyinen Kristuksen yhteisö osti sen. Myöhempien aikojen pyhien kirkko osti kirjanpainajan käsikirjoituksen Kristuksen yhteisöltä vuonna 2017. Myyntihinta oli 35 miljoonaa dollaria, mikä teki siitä kalleimman siihen mennessä myydyn käsikirjoituksen. Käsikirjoitus on säilynyt ehjänä lukuun ottamatta ensimmäistä sivua, josta puuttuu kaksi viimeistä riviä.
Good Morning America

| Good Morning America |
| --- | --- |


Tyyli:  televisiouutiset, keskusteluohjelma
Kestoaika:  120 min
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   ABC
Esitetty:  3. marraskuuta 1975 –
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
Good Morning America on televisioyhtiö ABC:n esittämä yhdysvaltalainen uutis- ja keskusteluohjelma.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto
Sodassa kaatuminen

Sodassa kaatumiseksi kutsutaan sotilaan kuolemista sodan aikana taistelutilanteessa vihollisen sotatoimien seurauksena. Muita tyypillisiä kuolintapoja sodassa ovat tauteihin kuoleminen tai haavoittuneena pitkäaikaisen sairaalahoidon jälkeen kuoleminen. Teloituksia ei sanota kaatumisiksi. Myöskään sodan siviiliuhreja ei yleensä kutsuta kaatuneiksi.
Kaatunut on sodan aikana vihollistoiminnan vuoksi välittömästi kuollutta henkilöä, erityisesti sotilasta, sankarivainajaa, tarkoittava kiertoilmaus eli eufemismi. Kaatunut-käsitettä käytetään esimerkiksi yhdessä haavoittunut- ja kadonnut-käsitteiden kanssa kuvaamaan erityyppisiä henkilötappioita. Yhdessä haavoittunut- ja kadonnut-käsitteiden kanssa kaatunut viittaa siis taisteluvahvuudesta poistumiseen. Teloitetuista sotilaista ei ole välttämättä haluttu käyttää kaatunut-nimitystä.
Sotaan liittyvää kuolemaa laajemmin eriteltäessä kaatunut on yksi menehtymisluokista, kuten Suomen sodissa 1939–1945 menehtyneet -tietokannassa, jossa menehtymisluokat ovat: kaatui, siunattu ja haudattu / kuoli haavoittuneena, siunattu ja haudattu / siunattu, ruumis jäänyt kentälle tai tuhoutunut / kadonnut, julistettu virallisesti kuolleeksi / kuollut sotavankeudessa / kuolinsyy muu kuin vihollistoiminnasta johtuva.
Kaatuneiden huolto ja muistaminen

Suomalaisena käytäntönä talvi-, jatko- ja Lapin sodassa on ollut mahdollisuuksien mukaan toimittaa kaatuneet haudattaviksi kotiseutunsa hautausmaiden sankarihautoihin. Tarkoitusta varten luotiin joulukuusta 1939 alkaen kaatuneiden huoltojärjestelmä. Tätä ratkaisua odoteltaessa kaatuneet oli haudattu tilapäisiin kenttähautoihin. Kaatuneiden huollosta vastasivat sotilaspapit tähän tarkoitukseen varatun henkilöstön avulla. Tehtävään luoduista toimielimistä alettiin käyttää nimitystä kaatuneiden evakuoimiskeskus (lyhenne KEK).
Erityiseksi kaatuneiden muistopäiväksi (aluksi nimellä yksimielisyyden ja sankarivainajien muistopäivä) otettiin talvisodan jälkeen 1940 toukokuun kolmas sunnuntai.
Kirjallisuutta

Hoppu, Tuomas: Vapauden puolesta kaatunut : kuolema sisällissodassa. Lähde : historiatieteellinen aikakauskirja, 2006, nro 3, s. 121-132.  Joensuu:  Labyrintti. ISSN 1795-035X
Kivijalasta harjahirteen: Kustaa Vilkunan yhteiskunnallinen ajattelu ja toiminta

| Kivijalasta harjahirteen: Kustaa Vilkunan yhteiskunnallinen ajattelu ja toiminta |
| --- | --- |
Kirjailija:  Ilkka Herlin
Kieli:  suomi
Genre:  väitöskirjat
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1993
Sivumäärä:  492 sivua, 32 kuvasivua
ISBN:  951-1-10141-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kivijalasta harjahirteen on Ilkka Herlinin vuonna 1993 ilmestynyt, Helsingin yliopistossa tarkastettu väitöstutkimus Suomen historian alalta. Tutkimus tarkastelee Kustaa Vilkunan toimintaa erityisesti hänen maailmankuvansa rakentumisen näkökulmasta. Tähän viittaa myös tutkimuksen nimi: tutkimuksen kohdehenkilöä tarkastellaan kotitalonsa kasvattina. Tutkimus hyödyntää elämäkerrallista otetta ja narratiivista eli kertovaa historiantutkimuksen rakennetraditiota. Kustaa Vilkuna on Herlinin äidin Kirsti Herlinin (o.s. Vilkuna) isä.
II osan ja koko tutkimuksen päättävässä luvussa 9 kirjoittaja vetää yhteen tavoitteensa osoittaa ”Vilkunan maailmankuvan kehittyneen vanhan ja uuden, maaseudun ja kaupungin, katovan maanviljelys- ja uuden teollisen kulttuurin, herännäiskristillisen ja pragmaattis-isänmaallisen ajattelun ’siltana menneen ja tulevan välillä’”. Lainauksessa siis tiivistyy tutkimuksen keskeinen väite.
Tutkimuksen rakenne

Kirja koostuu tutkimustehtävän esittelevästä johdanto-osasta sekä kahdesta pääosasta.
Tutkimuksen rakenne > Tutkimustehtävä ja aiheen ulottuvuudet

Narratiivinen eli kertova tutkimustapa ei selitä historian tapahtumia millään yleisellä lailla tai teorialla. Sen sijaan narratiivisessa tutkimuksessa on kyse tapahtumien kuvailemisesta. Tutkimuksen sisältö ei kuitenkaan muodostu mielivaltaisesti, vaan pyrkii juonellisesti etsimään tutkimansa yksilön yksilöllisyyttä. Keskeinen osa tämän tutkimuksen narratiivista luonnetta on väittämä, jonka mukaan "talon yksittäisen kasvatin maailmankuvan ainekset perustuvat talon historiaan".
Tutkimuksen kohteena on se, miten Vilkunan "talonpoikaiskörttiläinen" ajattelu ilmeni hänen yhteiskunnallisessa toiminnassaan. Tästä syystä Vilkunan edustama tieteenalaa, kansatiedettä, käsitellään vain suppeasti.