stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tatsuya Fukuhara
Aiheesta muualla

| Ammattinyrkkeilyottelut boxrec.comissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Moises Calleros | WBO liiton korsisarjan maailmanmestari 26. helmikuuta 2017 – 27. elokuuta 2017 | Seuraaja: Ryuya Yamanaka |
Turkin naisten jalkapallomaajoukkue

| Turkki |
| --- | --- |

Liitto:  Turkin jalkapalloliitto
Valmentaja:  Talat Tuncel
Eniten otteluita:  Esra Erol (53)
Eniten maaleja:  Yağmur Uraz (31)
FIFA-ranking:  61. (maaliskuu 2019)
Ensimmäinen ottelu
  Turkki 0–8  Romania (8. syyskuuta 1995) 
Suurin voitto
  Turkki 9–0  Georgia  (23. marraskuuta 2006) 
Suurin tappio
  Turkki 1–12  Saksa  (14. helmikuuta 1999 
MM-kilpailut
Esiintymiset:  0 (ensimmäiset )
EM-kilpailut
Esiintymiset:  0 (ensimmäiset )
Turkin naisten jalkapallomaajoukkue on Turkin naisten edustusjoukkue jalkapallossa. Se toimii Turkin jalkapalloliiton alaisuudessa. Se ei ole koskaan edennyt maailman- tai Euroopan-mestaruuskilpailuihin. Maaliskuussa 2019 sen sijoitus maailmanrankingissa oli 61. Sen historian paras rankingsijoitus on 56.
Tervas

Tervas on havupuun, etenkin männyn, pihkaista puuainesta, jota käytettiin muun muassa tervanpolttoon. Tervas syntyy elävän havupuun vahingoittuessa ja keloutuessa hitaasti. Tervaista puuainesta syntyy myös ruostesienten aiheuttaman tervasrosotaudin vaivaamiin puihin runsaan pihkavuodon johdosta. Tervanvalmistuksen raaka-ainetta eli pihkaista puuainesta tehtiin aiemmin myös vahingoittamalla (koloamalla) mäntyjä tarkoituksellisesti. Tervas säilyy pitkään pihkaisuutensa ansiosta. Sitä voi käyttää myös sytykkeenä tulta tehdessä.
Tapirus augustus

| Tapirus augustus |
| --- | --- |
 Kallo
 pleistoseeni 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kavioeläimet Perissodactyla
Heimo::  Tapiirit Tapiridae
Suku::  Tapiirit Tapirus
Alasuku::  †Megatapirus  Matthew & Granger, 1923
Laji::  augustus
Kaksiosainen nimi
 † Tapirus augustus  Matthew & Granger, 1923 
Synonyymit
 Megatapirus augustus (Matthew & Granger, 1923) 
Katso myös
   Tapirus augustus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tapirus augustus on sukupuuttoon kuollut tapiirilaji, joka eli pleistoseenilla. Sen fossiileja on löydetty Etelä-Kiinasta, Vietnamista ja Laosista. Laji on sukua nykyiselle intiantapiirille (Tapirus indicus), mutta Tapirus augustus oli paljon kookkaampi.
Kuvaus

Tapirus augustus oli huomattavasti suurempi kuin yksikään nykyinen tapiirilaji. Vuonna 2018 Tapirus augustuksen painoksi arvioitiin olkaluun mittausten perusteella noin 623 kilogrammaa. Suurin nykyään elävä tapiirilaji, intiantapiiri (Tapirus indicus), painaa 200–400 kilogrammaa. Tapirus augustuksen kallo ja hampaat olivat noin neljänneksen suuremmat kuin intiantapiirilla.
Vuonna 2022 julkaistussa tutkimuksessa arvioitiin nykyisten tapiirilajien sekä kymmenen hävinneen tapiirilajin purentavoimaa. Tapirus augustuksen purentavoima oli kaikista suurin, noin 10 700 newtonia. Toiseksi voimakkain oli intiantapiiri noin 8 000 newtonin purentavoimalla. Kun purentavoima jaettiin kallon pituudella, olivat Tapirus augustus ja intiantapiiri suunnilleen samalla tasolla.
Levinneisyys ja elinympäristö

Tapirus augustuksen fossiileja on löydetty Etelä-Kiinasta, Vietnamista ja Laosista. Ne ovat peräisin keski- ja myöhäispleistoseenilta. Tapirus augustus oli osa monimuotoista eläimistöä, jonka tunnusomaisia jäseniä olivat isopanda (Ailuropoda melanoleuca) ja Stegodon orientalis -norsueläin. Alueen kasvillisuus koostui pääosin subtrooppisten ja trooppisten metsien lajeista. Tarkemmin ottaen Tapirus augustus edusti trooppista metsälajistoa, johon kuuluivat muun muassa gibbonit (Hylobates), orangit (Pongo), aasiannorsu (Elephas maximus) sekä Rhinoceros sinensis -sarvikuono. Fossiilikerrostumissa orankeja pidetään usein tiheiden metsien indikaattoreina. Myös hammaskiilteen δ13C-arvot viittaavat siihen, että Tapirus augustus sai ravintonsa tiheälatvustoisista metsistä.
Sukupuutto

Viimeisen 40 000 vuoden aikana monien suurten nisäkkäiden levinneisyysalueet kutistuivat trooppisessa Aasiassa, ja ainakin neljä lajia, mukaan lukien Tapirus augustus, kuoli sukupuuttoon. Todennäköisin syy Tapirus augustuksen katoamiselle on viimeisimmän jääkauden aiheuttama nopea ilmastonmuutos, joka laski keskilämpötilaa noin 5–6 celsiusastetta.
Ilmaston lisäksi ihmiset saattoivat vaikuttaa lajin sukupuuttoon. Ihmislajien fossiileja ja kivityökaluja on löydetty samoista luolista kuin Tapirus augustuksen ja muiden suurten nisäkkäiden jäänteitä. Ei ole kuitenkaan suoria todisteita siitä, että ihmiset olisivat metsästäneet näitä lajeja.
Vietnamista on löydetty Tapirus augustuksen fossiileja, jotka on ajoitettu myöhäispleistoseenille noin 30 000–20 000 vuoden taakse. On joitakin viitteitä siitä, että laji selvisi Kiinassa holoseenille asti ja eli vielä alle 10 000 vuotta sitten, mutta todisteet tälle ovat huterat.
Taksonomia ja evoluutio

Max Schlosser tutki kiinalaisesta lääkekaupasta saatuja suuria tapiirin hammasfossiileja jo vuonna 1903. Hän ei kuitenkaan kuvannut niitä uutena lajina, vaan määritti ne lajiksi Tapirus sinensis. Talvella 1921–1922 Walter W. Granger keräsi neljä fossiilista kalloa Sichuanin maakunnasta Kiinasta.  Granger kuvasi lajin William Diller Matthew’n kanssa vuonna 1923 nimellä Tapirus (Megatapirus) augustus.
Vuodesta 1953 alkaen monet tutkijat ovat nostaneet Megatapirus-alasuvun omaksi suvukseen, jolloin lajin nimi on Megatapirus augustus. Tämä tekee kuitenkin tekee Tapirus-suvusta parafyleettisen, ja siksi 2000-luvulla on taas alettu suosia lajin alkuperäistä nimeä. Tapirus augustus on todennäköisesti kehittynyt pienemmästä lajista Tapirus sinensis, joka puolestaan on voinut kehittyä lajista Tapirus sanyuanensis tai Tapirus peii. Eräästä 200 000–300 000 vuotta vanhasta luolasta on kuitenkin löydetty sekä Tapirus sinensiksen että Tapirus augustuksen jäänteitä. Näiden lajien läheisin elossa oleva sukulainen on intiantapiiri.
Kirjallisuudesta koottu evoluutiopuu, jossa on kaikki nykyiset tapiirilajit ja osa sukupuuttoon kuolleista lajeista:
Taiteilijan näkemys lajista
Tuuliajolla

Tuuliajolla voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Tuuliajolla, Saimaan rantakaupungeissa vuosina 1981–1986 ja 2006 järjestettyjä rock-konsertteja.
Cast Away – tuuliajolla, yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 2000.
Tuuliajolla, reggaeartisti Raappanan vuonna 2013 julkaistu albumi.
Tuuliajolla 2006, Kotiteollisuus-yhtyeen DVD
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tuuliajolla”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sähkökvartetti

Sähkökvartetti oli M. A. Nummisen elektronisen musiikin hanke 1960-luvun lopussa. Sähkökvartetti on sekä yhtyeen nimi että Kullervo Auran Nummiselle rakentama syntetisaattori. Kyse on kollektiivisoittimesta, jonka soittamiseen tarvitaan neljä muusikkoa. Soittimen ensimmäinen yksikkö oli Melodiakone, jonka Aura sai valmiiksi Dipolin Taidetapahtumaan, jossa laite esiteltiin maaliskuussa 1968. Aura ei saanut soitinkokonaisuutta täysin valmiiksi ja sen viimeistelystä vastasi Erkki Kurenniemi. Sähkökvartetissa soittivat laulaja Nummisen lisäksi Arto Koskinen, Tommi Parko ja Peter Widén. Yhtye esitti vain yhtä kappaletta, "Kaukana väijyy ystäviä", ja esitys saattoi olla konsertin mittainen. Bulgarian kommunistisilla nuorisofestivaalilla Nummisen ja Sähkökvartetin esitys karkotti paikalta suuren osan tuhatpäisestä yleisöstä ja he saivat porttikiellon festivaalille.
Sähkökvartetti-laite on syntetisaattorikokonaisuus, jossa potentiometrin ohjaama ”sähköinen viulu” yhdistyy sähkörumpuihin ja elektronisia melodioita tuottavaan osaan. Sähkökvartetin ainoa levytetty versio "Kaukana väijyy ystäviä" -kappaleesta on konserttiesitys, joka julkaistiin Nummisen Taisteluni-albumilla vuonna 1970.
Sähkökvartetti levyllä

Taisteluni (1970)
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: M. A. Nummisen Sähkökvartetti karkotti satoja ihmisiä katsomosta
Phinnweb: Electronic music in finland - the early years (englanniksi)
Tampereen tuomiorovastikunta

| Tampereen tuomiorovastikunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Tampereen hiippakunta
Jäsenmäärä:  144 470 (2021)
– Osuus asukkaista:  59,5 %
Lääninrovasti:  Olli Hallikainen
Tampereen hiippakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tampereen tuomiorovastikunta on Pirkanmaalla sijaitseva Tampereen hiippakunnan rovastikunta. Tampereen tuomiorovastikunnan lääninrovastina toimii kirkkoherra Olli Hallikainen.
Seurakunnat

Lista Tampereen tuomiorovastikuntaan kuuluvista seurakunnista:
Tampereen tuomiokirkkoseurakunta
Harjun seurakunta
Messukylän seurakunta
Tampereen Eteläinen seurakunta
Suomen dekkariseura

Suomen dekkariseura ry on Orivedellä vuonna 1984 perustettu yhdistys, joka toimii rikoskirjallisuuden ja dekkarikulttuurin harrastajien yhdyssiteenä.
Toiminta

Seura järjestää dekkareihin liittyviä tapahtumia ja toimintaa sekä yksin että kumppaneiden kanssa. Dekkariseura osallistuu säännöllisesti muun muassa Kouvolan dekkaripäiville ja Helsingin kirjamessuille. Yhdessä Helsingin kaupunginkirjaston kanssa seura ylläpitää dekkarikirjastoa Kallion kirjaston tiloissa. Toimintansa rahoittamiseksi seura myy erilaisia dekkariaiheisia tuotteita.
Seura julkaisee neljä kertaa vuodessa Ruumiin kulttuuri -jäsenlehteä, jonka päätoimittaja on Päivi Remes. Dekkariseura myöntää vuosittain Vuoden johtolanka -palkinnon edellisvuoden parhaasta suomalaisesta fiktiivisestä jännityskirjasta. Lisäksi se myöntää Vuoden esikoisdekkari -kunniakirjan ja ulkomaisen jännityskirjallisuuden kunniakirjan. Seuralla on myös Hornanlinna-kunniakirja, joka on harkinnanvaraisesti jaettava erikoispalkinto.
Yhdistyksen puheenjohtaja on Sini Paloheimo.
Palkinnot ja palkitut > Vuoden johtolanka

1985 Matti Yrjänä Joensuu romaanista Harjunpää ja heimolaiset
1986 Sulevi Manner (Juha Numminen ja Eero J. Tikka) romaanista Susi
1987 Pentti Kirstilä romaanista Sinivalkoiset jäähyväiset
1988 Paul-Erik Haataja romaanista Häkkilinnut
1989 Radioteatteri vuoden 1988 korkeatasoisesta dekkarikuunnelmatuotannosta
1990 Harri Nykänen romaanista Takapiru
1991 Simo Sjöblom teoksesta Suomenkielisen rikoskirjallisuuden ja sen reuna-alueiden bibliografia 1857–1989
1992 Markku Ropponen romaanista Kuolemanuni
1993 Pentti Kirstilä romaanista Imelda
1994 Matti Yrjänä Joensuu romaanista Harjunpää ja rakkauden nälkä
1995 Book Studio Oy dekkarien saatavuutta edistävästä julkaisuohjelmasta
1996 Hannu Vuorio romaanista Nyman
1997 Leena Lehtolainen romaanista Luminainen
1998 Ritva Hapuli ja Johanna Matero toimittamastaan artikkelikokoelmasta Murha pukee naista
1999 Ilkka Remes romaanista Karjalan lunnaat
2000 Jari Tervo romaanista Minun sukuni tarina
2001 Harri Nykänen ja TV 1:n Raid-sarjan tekijät romaanista Raid ja mustempi lammas sekä TV 1:n Raid-sarja
2002 Seppo Jokinen romaanista Hukan enkelit
2003 Taavi Soininvaara romaanista Koston komissio
2004 Matti Yrjänä Joensuu romaanista Harjunpää ja pahan pappi
2005 Tuula-Liina Varis romaanista Vaimoni
2006 Matti Rönkä romaanista Ystävät kaukana
2007 Tapani Bagge romaanista Musta taivas
2008 Marko Kilpi romaanista Jäätyneitä ruusuja
2009 Jarkko Sipilä romaanista Seinää vasten
2010 Marko Leino romaanista Ansa
2011 Antti Tuomainen romaanista Parantaja
2012 Pekka Hiltunen romaanista Vilpittömästi sinun
2013 Reijo Mäki romaanista Sheriffi
2014 Timo Sandberg romaanista Mustamäki
2015 Kati Hiekkapelto romaanista Suojattomat
2016 Pauliina Susi romaanista Takaikkuna
2017 Mikko Porvali romaanista Veri ei vaikene
2018 Timo Saarto romaanista Kuoleman kuukausi
2019 Eva Frantz romaanista Kahdeksas neito (Den åttonde tärnan, 2018 S&S)
2020 Arttu Tuominen romaanista Verivelka
2021 Jyrki Erra romaanista Lyijyvalkoinen
2022 Niko Rantsi romaanista Kuka viereesi jää
2023 Virpi Hämeen-Anttila: Vapauden vahdit
2024 Kale Puonti: Fadi
Lähde
Palkinnot ja palkitut > Ulkomaisen jännityskirjallisuuden kunniakirja

1993 Patricia Highsmith elämäntyöstä
1994 Colin Dexter Komisario Morse -sarjasta
1995 Kerstin Ekman romaanista Tapahtui veden äärellä (Händelser vid vatten, 1993)
1996 Ruth Rendell elämäntyöstä
1997 Michael Dibdin merkittävästä ja monipuolisesta tuotannosta
1998 Henning Mankell Wallander-sarjasta
1999 Arturo Pérez-Reverte romaanista Yhdeksäs portti (El Club Dumas, 1993)
2000 Karin Fossum Konrad Sejer -sarjasta
2001 Thomas Harris Hannibal-trilogiasta
2002 Håkan Nesser suomennetusta tuotannosta
2003 Ian Rankin John Rebus -sarjasta
2004 Boris Akunin Erast Fandorinin tutkimuksia -sarjasta
2005 John le Carré suomennetusta tuotannosta
2006 Minette Walters suomennetusta tuotannosta
2007 Jo Nesbø Harry Hole -sarjasta
2008 Fred Vargas suomennetusta tuotannosta
2009 Arnaldur Indriðason suomennetusta tuotannosta
2010 P. D. James elämäntyöstä
2011 Dennis Lehane suomennetusta tuotannosta
2012 Leif G. W. Persson suomennetusta tuotannosta
2013 Denise Mina suomennetusta tuotannosta
2014 Peter Robinson suomennetusta tuotannosta
2015 Indrek Hargla apteekkari Melchior -dekkarisarjasta
2016 Johan Theorin Öölanti-sarjasta
2017 Pierre Lemaitre Camille Verhoeven -dekkarisarjasta
2018 Vilmos Kondor sarjasta Budapest Noir
2019 Dolores Redondo romaanista Tämän kaiken minä sinulle annan
2020 Belinda Bauer suomennetusta tuotannosta
2021 Keigi Higashino romaanista Uskollinen naapuri
2022 Ann Cleeves Shetlanti-kirjasarjasta
2023 Åsa Larsson Rebecka Martinsson -sarjasta
2024 Jørn Lier Horst William Wisting -sarjasta sekä lasten- ja nuortendekkareista
Lähde
Palkinnot ja palkitut > Vuoden esikoisdekkari -kunniakirja

2014 Pekka Matilainen romaanista Kupoli
2015 Jari Järvelä romaanista Tyttö ja pommi
2016 Lauri Mäkinen romaanista Älykkäät kuin käärmeet, viattomat kuin kyyhkyset
2017 Max Seeck romaanista Hammurabin enkelit
2018 Heikki Valkama teoksesta Pallokala
2019 Tuire Malmstedt romaanista Pimeä jää
2020 Pekka Hyyti romaanista Tummat pilvet eilisen
2021 Helena Immonen romaanista Operaatio Punainen kettu
2022 Milka Hakkarainen romaanista Ei verta rantaa rakkaampaa
2023 Simo Halinen romaanista Nainen joka katosi
2024 Rebekka Härkönen romaanista Prinsessamekko
Lähde
Palkinnot ja palkitut > Hornanlinna-kunniakirja

2005 Pirkko Arhippa elämäntyöstä
2009 Matti Kassila työstä suomalaisen rikoselokuvan hyväksi
2010 Eeva Tenhunen uraauurtavasta työstä suomalaisen dekkarin hyväksi
2014 Outi Pakkanen pitkäaikaisesta työstä suomalaisen dekkarin hyväksi
2019 Pentti Kirstilä pitkäaikaisesta työstä suomalaisen rikoskirjallisuuden hyväksi
2023 Ulla Ekman-Salokangas ja Raimo Salokangas tienraivaajatyöstä laadukkaiden käännösdekkareiden kustantamisessa
Lähde
Aiheesta muualla

Suomen dekkariseuran kotisivut
Tiikeri (täsmennyssivu)

Tiikeri voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
tiikeri, kissaeläinlaji, jolla on useita alalajeja
Kiinantiikeri
Balintiikeri
Indokiinantiikeri
Malakantiikeri
Jaavantiikeri
Sumatrantiikeri
Bengalintiikeri
Kaspiantiikeri
Tiikeri, kiinalainen horoskooppimerkki
Tiikeri, Nalle Puh -kirjojen hahmo
tiikeri, lasten leikki
tiikeri, lauluyhtye
Tiikeri (engl. Tiger), yhdysvaltalainen strippisarjakuva
Henkilöitä

Georges Clemenceau, lempinimi ”Tiikeri” (Le Tigre), ranskalainen valtiomies
Arvo Tigerstedt, taiteilijanimi ”Tiikeri”, suomalainen pilapiirtäjä
Tiina Tiikeri, oik. Kristiina Helander (s. 1961), suomalainen laulaja
Turkin parlamenttivaalit 2007

Graafinen esitys vaalituloksesta.
Turkissa järjestettiin ennenaikaiset parlamenttivaalit 22.7.2007. Ennenaikaisiin vaaleihin päädyttiin, kun perustuslakituomioistuin mitätöi presidentinvaalien tuloksen. Oikeus ja kehitys -puolue (AKP) oli jättänyt parlamenttialoitteen ennenaikaisten vaalien järjestämisestä 24.6.2007.
Vaalitulos

Vaalit voitti AKP, joka sai 46,7 % äänistä. Muut 10 prosentin äänikynnyksen ylittäneet puolueet olivat Tasavaltalainen kansanpuolue (CHP), joka sai 20,9 % äänistä, ja Kansallismielinen toimintapuolue (MHP), joka sai 14,3 % äänistä. Sitoutumattomat ehdokkaat saivat parlamentista 26 paikkaa, joista 22 meni sittemmin Demokraattiselle yhteiskuntapuolueelle (DTP).
Turkin naisten jääkiekkoliiga

Turkin naisten jääkiekkoliiga on naisten jääkiekon korkein sarjataso Turkissa ja toimii Turkin jääkiekkoliiton alaisuudessa. Liigassa pelaa 10 joukkuetta jotka on jaettu kahteen lohkoon.
Lohko A
| Joukkue | Kaupunki | Areena | Perustettu | Viimeisin kausi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Anka Spor Kulübü | Ankara | Bel-Pa | 2004 |  |
| Ankara Üniversitesi Spor Kulübü | Ankara | Bel-Pa | 1948 |  |
| ODTÜ Spor Kulübü | Ankara | Bel-Pa | 1962 |  |
| Polis Akademisi ve Koleji | Ankara | Bel-Pa | 1996 | 1st |
| Truva Paten Spor Kulübü | Istanbul | Galleria | 2005 |  |
Lohko B
| Joukkue | Kaupunki | Areena | Perustettu | Viimeisin kausi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ABBA Spor Kulübü | Ankara | Bel-Pa | 2005 |  |
| Boğaziçi Patinaj Spor Kulübü | Istanbul | Galleria | 1986 |  |
| Başkent Yıldızları Spor Kulübü | Ankara | Bel-Pa | 1998 |  |
| Kocaeli Büyükşehir Belediyesi Kağıt Spor Kulübü | Izmit | Kocaeli | 2000 | 2nd |
| Milenyum Paten Kulübü | Ankara | Bel-Pa | 2002 |  |
Mestarit

| Kausi | Mestari | Vastustaja |
| --- | --- | --- |
| 2006–2007 | Polis Akademisi ve Koleji | Kocaeli Büyükşehir Belediyesi Kağıt Spor Kulübü |
Tommaso Padoa-Schioppa

Tommaso Padoa-Schioppa
Tommaso Padoa-Schioppa (23. heinäkuuta 1940 Belluno, Italia – 18. joulukuuta 2010 Rooma, Italia) oli italialainen taloustieteilijä, joka tunnetaan yhtenä Euroopan yhteisön yhteisvaluutta euron alkuunpanijoista.
Padoa-Schioppa suoritti taloustieteiden tohtorin tutkinnon Milanon Bocconin yliopistossa 1966 ja opiskeli myös MIT:ssä Bostonissa. Hän siirtyi Italian keskuspankin palvelukseen 1968. Padoa-Schioppa toimi johtajana Euroopan keskuspankissa (EKP) 1998–2005 ja oli EKP:n ensimmäisen hallituksen jäsen. Hän oli Italian talousministerinä 2006–2008 Romano Prodin pyydettyä häntä elvyttämään tuolloin nollakasvussa ollutta maan taloutta. Hän toimi myös Baselin pankkivalvontakomitean (Basel Committee on Banking Supervision, BCBS) puheenjohtajana.
Padoa-Schioppa tunnettiin intohimoisena eurooppalaisen aatteen ja yhteisvaluutan puolustajana. Hän kuoli sydänkohtaukseen ollessaan illastamassa ystäviensä kanssa.
Tommaso Gherardi del Testa

| Tommaso Gherardi del Testa> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1818  Terricciola
Kuollut: 1881 (62–63 vuotta) Pistoia
Kansalaisuus:  Italia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: italia
Tuotannon kieli: italia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tommaso (Thomaso) Gherardi del Testa (1818 Terricciola – 1881 Pistoia, Italia) oli italialainen runoilija. Hän toimi asianajajana Firenzessä, kun vallankumous puhkesi 1848. Isänmaallisena hän osallistui itsekin taisteluihin. Hän joutui itävaltalaisten vangiksi mutta vapautui 1849 ja palasi Firenzeen. Hän on kirjoittanut kertomuksia, muun muassa La povera e la ricca (1858), joissa hän nousee Alessandro Manzonin rinnalle, ja hänestä tuli aikansa Italian luetuimpia kirjailijoita. Hänen varsinainen maineensa perustuu kuitenkin noin neljäänkymmeneen huvinäytelmään, jotka kuvaavat toscanalaista arkielämää. Niiden dialogi on soljuvaa, mutta syvempää omaperäisyyttä puuttuu. Teatro comico ilmestyi 1856–1858.
Tatsuya Fujiwara

Tatsuya Fujiwara
Tatsuya Fujiwara (jap. 藤原竜也 Fujiwara Tatsuya, s. 15. toukokuuta 1982, Saitama, Japani) on japanilainen näyttelijä.
Fujiwara tunnetaan parhaiten Shūya Nanaharan roolistaan satiirisessa ja kiistanalaisessa elokuvassa Battle Royale ja sen jatko-osassa Battle Royale II: Requiem sekä Light Yagamin roolistaan elokuvissa Death Note ja Death Note: The Last Name. Fujiwara on tehnyt teatterissa yhteistyötä merkittävän japanilaisen teatteriohjaaja Yukio Ninagawan kanssa. Ennen elokuvauraansa Fujiwara oli jo tehnyt roolin teatterilavalla näytelmässä Shintoku-maru. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa William Shakespearen näytelmissä Hamlet ja Romeo ja Julia.
Elokuvat

Kamen gakuen (2000)
Battle Royale (2000)
Sabu (2002)
Battle Royale II: Requiem (2003)
Moonlight Jellyfish (2004)
Death Note (2006)
Death Note: The Last Name (2006)
L: Change the World (2008)
Chameleon: Long Goodbye (2008)
Snakes and Earrings (2008)
TV-draamat

Sore ga kotae da! (1997)
Cyber bishōjo telomere (1998)
Aishisuginakute yokatta (1998)
Kōritsuku natsu (1998)
Change! (1998)
LxIxVxE (1999)
Tengoku no Kiss (1999)
Kimi ga oshiete kureta koto (2000)
Satoshi no seihun (2001)
Ikutsu mono umi o koete (2001)
Shin hoshi no kinka (2001)
Ai nante iranee yo, natsu (2002)
Kamaitachi no yoru (2002)
Shinsengumi! (2004)
Yatsuhakamura (2004)
Akai giwaku (2005)
Furuhata Ninzaburō Final (2006) (ensimmäinen jakso)
Sengoku jieitai – Sekigahara no tatakai (2006)
Aiheesta muualla

Tatsuya Fujiwara Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tuulia Thynell

Tuulia Thynell on Yleisradion uutistoimittaja ja -juontaja. Thynell on työskennellyt Ylessä vuodesta 1994 radion päivittäis- ja ajankohtaisohjelmien sekä uutisten juontajana. Hän on juontanut muun muassa Radio Suomen Ajantasa-ohjelmaa, Yle Radio 1:n Ykkösaamua ja uransa alussa Ylen maakuntatoimitusta, Radio Länsi-Uusimaata, nykyistä Ylen läntistä. Vuodesta 2010 lähtien Thynell on juontanut Ylen Tv-uutisia.
Thynell on esiintynyt myös kuunnelmissa, radiodokumenteissa ja kertojana muun muassa Nokian rengastehtaan sulkemisesta kertovasta tv-dokumentissa.
Aiheesta muualla

Tuulia Thynell Twitterissä
http://yle.fi/vintti/yle.fi/kohtaus/kohtaus/teosten-takaa/milta-yksityiselaman-hairinta-tuntuu.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
T-Bone Walker

| T-Bone Walker |
| --- | --- |
 T-Bone Walker esiintymässä Hampurissa vuonna 1972.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Aaron Thibeaux Walker
Syntynyt: 28. toukokuuta 1910 Texas
Kuollut: 16. maaliskuuta 1975 (64 vuotta) Kalifornia
Muusikko
Tyylilajit:  blues ja jazz 
Soittimet:  kitara, mandoliini, piano, urut ja rumpusetti 
Levy-yhtiöt:  Atlantic Records, Brunswick Records (käännä suomeksi), Capitol Records, Charly Records, Columbia Records ja Duke 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Aaron Thibeaux ”T-Bone” Walker (28. toukokuuta 1910 Texas – 16. maaliskuuta 1975 Kalifornia) oli yhdysvaltalainen blues-kitaristi, laulaja ja lauluntekijä. T-Bone Walker tunnetaan yhtenä sähkökitaran soiton merkittävimmistä uranuurtajista.
T-Bone Walker syntyi Texasin Lindenissä. Hän levytti ensi kerran vuonna 1929 Columbia Recordsille. Noihin aikoihin T-Bone Walker tapasi myös Blind Lemon Jeffersonin. T-Bone Walkerin soundi, josta hänet myöhemmin tunnetaan, kehittyi kuitenkin lopullisesti vasta 1940-luvun alussa, jolloin Walker levytti Capitol Recordsille. Hänen levyillään kuullaan yhdet ensimmäisistä sähkökitarasooloista blues-musiikissa ja juuri Walkerin katsotaan asettaneen lähtökohdat hänen jälkeensä tulleille sähkökitaran soittajille. Walkerin musiikki on myöhempään sähköiseen bluesiin verrattuna huomattavan jazz-vaikutteista. Sen lisäksi, että hänen yhtyeeseen kuuluu paljon jazz-taustan omaavia puhallinsoittajia, myös hänen oma soittotyylinsä on muita suuria blues-kitaristeja jazzmaisempaa.
Monet tärkeimmistä Walkerin levytyksistä tehtiin 1946–1948 Black & White Recordsille. Näihin levytyksiin kuuluu myös tunnetuimpiin blues-kappaleisiin lukeutuva ”Call It Stormy Monday”, joka valittiin vuonna 2007 Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan. B. B. King on sanonut, että tuon kappaleen kuultuaan hän päätti ruveta itsekin kitaristiksi. Walkerin tuon ajan toiseksi tunnetuin levytys oli ”T-Bone Shuffle (Let your Hair down Baby)”, jota pidetään niin ikään klassikkona.
1950-luvun alussa Walker levytti Imperial Recordsille. 1960-luvulla hänen levytystahtinsa hidastui paljon, mutta hän voitti Grammy-palkinnon vielä vuoden 1970 levystään Good Feelin’. T-Bone Walker kuoli vuonna 1975 ollessaan 64 vuoden ikäinen.
Walkerilta on julkaistu muun muassa kokoelma-albumi T-Bone Jumps Again (1981).