stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lysimakhos
Kuninkaana

Antigonos ja hänen poikansa Demetrios kukistivat vuonna 306 eaa. Ptolemaioksen laivaston Kyproksen Salamiin edustalla. Tämän voiton innoittamina he julistautuivat kuninkaiksi. Ptolemaios seurasi pian perässä. Lysimakhos, Kassandros ja Seleukos julistautuivat myös kuninkaiksi vuosien 305–304 eaa. aikana. Antigonos ja Demetrios halusivat tällä teolla ilmaista halunsa saada koko Aleksanterin entinen valtakunnan valtaansa. Toisilla ei ilmeisesti ollut tällaisia tavoitteita, vaan kuninkuuden oli tarkoitus vahvistaa heidän valtaansa heille jo kuuluvilla alueilla.
Liittolaiset jatkoivat taistelua Antigonosta vastaan vuonna 302 eaa. Lysimakhos valtasi Vähän-Aasian kohdaten vain vähän vastarintaa.  Lysimakhos ja Seleukos löivät Antigonuksen lopullisesti Ipsoksen taistelussa vuonna 301 eaa. Antigonos kuoli taistelussa ja voittajat jakoivat hänen maansa keskenään ja Lysimakhos sai Vähän-Aasian.
Lysimakhos huomasi, että Seleukoksesta oli tullut liian mahtava, joten hän liittoutui Ptolemaioksen kanssa häntä vastaan. Hän meni myös naimisiin Ptolemaioksen tyttären Arsinoën kanssa.
Antigonuksen poika Demetrios I aloitti vuonna 296 eaa. sotatoimet uudelleen.  Vuonna 288 eaa. Lysimakhos ja Pyrrhos valtasivat yhdessä Makedonian ja ajoivat Demetrioksen maanpakoon. Pyrrhos sai aluksi pitää Makedonian kuninkuuden, mutta Lysimakhos karkotti hänet vuonna 285 eaa.
Arsinoë toivoi, että hänen pojistaan tulisi kruununperillisiä Lysimakhoksen vanhimman pojan Agathokleksen sijasta, ja saikin Lysimakhoksen luulemaan että Agathokles olisi juonitellut häntä vastaan. Lysimakhos teloitti Agathokleksen, jonka vaimo karkasi Seleukoksen tykö. Tätä tekosyynä käyttäen Seleukos tunkeutui Vähään-Aasiaan ja kukisti Lysimakhoksen Lydiassa Korupedionin taistelussa vuonna 281 eaa.
Vaimot ja lapset

Lysimakhos oli naimisissa Makedonian hallitsijan Antipatroksen tyttären Nikaian kanssa. Lysimkahos ja Nikaia menivät naimisiin vuonna 321 eaa. Toisen version mukaan Nikaia meni naimisiin Perdikkaan kanssa, ja meni naimisiin Lysimakhoksen kanssa vasta ensimmäisen miehensä kuoleman jälkeen. Antipatros oli nimittäin aikaisemmin luvannut Nikaian vaimoksi Perdikkaalle, mutta tämä kuoli vuonna 320 eaa. Lysimakhos ja Nikaia saivat kolme lasta:
Agathokles
Eurydike
Arsinoe I, Ptolemaios II:n vaimo
Noin vuonna 302 Herakleian tyrannin Dionysioksen kuoltua Lysimakhos meni naimisiin tämän lesken Amastriksen kanssa. Amastris oli persialaisen Oksyarteen tytär. Lysimakhos luopui kuitenkin pian hänestä. Amastris hallitsi tämän jälkeen Herakleiaa yksin. Vuonna 299 eaa. Lysimakhos meni naimisiin Ptolemaios I tyttären Arsinoe II:n kanssa. Pari sai kolme poikaa, Ptolemaioksen, Filippoksen ja Lysimakhosin.
Lysimakos oli ehkä myös naimisissa Seusthes III:n tyttären kanssa. Hänen kanssaan Lysimakhos sai yhden pojan, Aleksandroksen.
Antiikin lähteet

Lysimakhoksen elämästä on vain vähän lähteitä. Hajanaisia viittauksia hänen uraansa löytyy Aleksanteria ja diadokkeja käsittelevien historioitsijoiden teoksista. Muita lähteitä ovat Plutarkhoksen elämäkerrat jotka käsittelevät Lysimakhoksen aikalaisia, kuten Demetrioksen elämäkerta. Maantieteilijöiden Strabonin ja Pausaniaan teoksista löytyy myös hajanaisia viittauksia Lysimakhokseen. Muita lähteitä ovat Porfyrios, Athenaios, Diogenes Laertios, Plutarkhoksen Moralia, Seneca (mm. Suuttumuksesta) ja muutama muu roomalainen kirjoittaja. Osa näistä perustuu aikalaislähteisiin kuten Duris Samoslaiseen ja Kleitarkhokseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lysimakhos Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Demetrios I | Makedonian kuningas Pyrrhoksen kanssa | Seuraaja: Ptolemaios Keraunos |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 2  3  4 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Kreikka  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef 
Antigonoksen, Seleukoksen, Ptolemaioksen, Kassandroksen ja Lysimakhoksen kuningaskunnat.
Tetrakhma jossa istuvan Athenen kuva ja teksti "kuningas Lysimakhoksen".
Amastris.
Arsinoe II
Taikavarpu

Piirros taikavarvun kanssa liikkuvasta ”varpumiehestä” teoksessa Pierre le Brun, Histoire critique des pratiques superstitieuses (1733–1736).
Taikavarpu on väline jota niin sanotut kaivonkatsojat käyttävät yrittäessään paikallistaa maaperässä kulkevan veden sijaintia kaivon perustamiseksi. Taikavarpua on käytetty myös malminetsintään sekä kadonneiden ihmisten, eläinten tai tavaroiden etsintään. Vastaavaan tarkoitukseen käytetään myös heiluria.
Varpu tehdään yleisimmin lehtipuusta ja se on Y:n muotoinen symmetrinen oksanhaara, jota pidellään kiinni Y:n sakaroista. Varpuna voidaan käyttää myös kahta ristikkäinpideltävää L:n muotoista metallilankaa. Etsittävän kohteen kohdalla varvun pitäisi taipua tai kääntyä. On väitetty, että jotkut ihmiset pystyvät havaitsemaan maasäteilyn, joka paljastaisi veden sijainnin.
Skeptikoiden mukaan taikavarvulla ei ole merkitystä veden tai muiden aineiden tai esineiden etsinnässä. Varpua liikuttaa varvun käyttäjä itse huomaamattaan refleksinomaisella ideomotorisella liikkeellä. Kaivonkatsontaa ja maasäteilyä pidetään näennäistieteenä. Kaivonkatsonta nojaa virheelliseen käsitykseen, jonka mukaan maan alla olisi vettä vain niin sanotuissa vesisuonissa.
Vuodelta 2017 olevan tiedon mukaan kymmenen brittiläistä vesilaitosta kahdestatoista käyttää taikavarpua vesiputkien ja -vuotojen paikantamisessa maan alta.
Historia

1500-luvun Saksassa taikavarvulla etsittiin malmia. Ensimmäisen perusteellisen kuvauksen taikavarvun käytöstä kirjoitti saksalainen Georgius Agricola teoksessa De re metallica (1556).
Taikavarvusta on kiistelty pidempään kuin monesta muusta yliluonnollisesta asiasta. Eri aikoina ilmiötä on yritetty selittää eri tavoin. Aikoinaan oletettiin, että malmeista, vedestä ja muista etsittävistä kohteista nousisi jonkinlaisia hiukkasia, ”emanaatioita”, jotka imeytyisivät varpuun ja vetäisivät sitä alaspäin. Myöhemmin 1800-luvulla varvun taipuminen yritettiin selittää sähköisten ja magneettisten ilmiöiden avulla. Suunnilleen 1900-luvun alusta lähtien selitykseksi on esitetty erilaisia oletettuja, muutoin tuntemattomia säteilyn lajeja. Toisinaan se samastettiin Karl von Reichenbachin olettaman Od-voiman tai René Blondlot’n väittämien N-säteilyn kanssa, mutta kummankaan olemassaoloa ei voitu todistaa. Nykyisin tällaisista väitetyistä säteilyistä käytetään nimitystä maasäteily. Joidenkin käsitysten mukaan lähellä maapallon keskipistettä syntyvä maasäteily tunkeutuisi maan pinnalle vesisuonia ja malmikerrostumia pitkin.
Nimitys kaivonkatsoja on suomen kielessä vanha. Se viittaa kaivopaikan etsimiseen muilla menetelmillä kuin taikavarvulla, nimenomaan ”katsomalla”.
Tutkimukset

Monien skeptikoiden Suomessakin tekemien tutkimusten mukaan eri kaivonkatsojat eivät löydä vesisuonia, vaan eri kaivonkatsojat väittävät varpujensa perusteella vesisuonten olevan eri paikoissa. Niinpä skeptikoiden mielestä taikavarvusta ei ole apua veden etsinnässä. Toimiva taikavarpu olisi yliluonnollinen ilmiö.
Pajusta ja metallista tehtyjen taikavarpujen tehoa tutkittiin Oulun yliopistossa vuosina 1976–1983. Sokkotutkimuksessa 32 kaivonkatsojaa yritti etsiä vesisuonia taikavarpujen avulla. Kaivonkatsojat eivät onnistuneet löytämään vesisuonia tai maahan kätkettyä vesiletkua.
Taikavarvun toimintaperiaatteesta on laadittu Oulun yliopistossa vuonna 2012 hylätyksi tullut väitöskirja. Väitöskirjan pääväite koski heikkojen sähkömagneettisten kenttien aiheuttamia käsien liikkeitä. Väite jäi kuitenkin näyttämättä toteen tieteelliseltä tutkimukselta edellytettävällä tavalla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lindholm, Tiina: Varputaito – avain positiiviseen selvänäköön (Arkistoitu – Internet Archive). Sielunpeili 5/2011.
Taikavarpu - Harhauskoa vai totta?, Suomen Kuvalehti, 29.01.1938, nro 4, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Toivo Takki

Toivo Harald Takki (1. huhtikuuta 1905 Kotka – 25. maaliskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen virkamies, joka toimi Suomen valtiovarainministeriön kansliapäällikkönä vuosina 1947–1959.
Takki oli kotkalaisen lasimestarin poika. Hänen veljensä oli sosiaalidemokraattinen poliitikko Uuno Takki. Toivo Takki valmistui merkonomiksi Kotkan kauppaopistosta 1925 ja kirjoitti ylioppilaaksi yksityisoppilaana 1929. Hän suoritti 1933 ylemmän oikeustutkinnon, sai 1938 varatuomarin arvon ja valmistui 1938 lakitieteen kandidaatiksi ja 1949 lisensiaatiksi. Takki työskenteli vuodesta 1933 virkamiehenä asutushallituksessa, mistä hän siirtyi 1939 valtiovarainministeriön nuoremmaksi hallitussihteeriksi. Vuosina 1940–1943 hän oli valtiokonttorin lainopillisena johtajana ja lainananto- ja sijoitusosaston päällikkönä sekä 1945 lyhyen aikaa Vakuutusyhtiöiden Keskusliiton toimitusjohtajana. Palattuaan valtiovarainministeriöön hän toimi 1943–1945 esittelijäneuvoksena, 1945–1947 hallitusneuvoksena sekä tulo- ja menoarvio-osaston päällikkönä ja vuodesta 1947 kuolemaansa asti kansliapäällikkönä. Takki osallistui sodanjälkeisinä niukkuuden vuosina vaativaan valtion budjettien laatimiseen. Hänelle myönnettiin valtiovarainneuvoksen arvonimi vuonna 1955.
Takki oli vuodesta 1945 alkaen Sotakorvausteollisuuden valtuuskunnan jäsen ja kuului myös Valmetin johtokuntaan,  Postisäästöpankin hallitukseen, rautatiehallituksen johtoon sekä 1950-luvun puolivälistä alkaen Suomen Kansallisteatterin johtokuntaan ja Suomen taideakatemian hallitukseen. Hän kuoli tapaturmaisesti vuonna 1959.
Tai-Pan

| Tai-Pan |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Daryl Duke
Käsikirjoittaja:   John Briley  James Clavell  Stanley Mann 
Tuottaja:  Raffaella De Laurentiis
Säveltäjä:  Maurice Jarre
Kuvaaja:  Jack Cardiff
Leikkaaja:  Antony Gibbs
Pääosat:   Bryan Brown  Joan Chen  Tim Guinee  Russell Wong  Kyra Sedgwick  Maurice Jarre 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  De Laurentiis Entertainment Group (DEG)
Levittäjä:  De Laurentiis Entertainment Group Netflix
Ensi-ilta:  7. marraskuuta 1986
Kesto:  127 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tai-Pan on vuonna 1986 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva. Se perustuu James Clavellin samannimiseen romaaniin.
Tai-Pan oli ensimmäinen kokonaan Kiinassa kuvattu Hollywood-elokuva.
Juoni

Kaksi englantilaista liikemiestä Dirk Struan ja Taylor Brock kilpailevat Hongkongin liikemaailman herruudesta. Palkintona on oopiumia, kaunis nainen ja paljon rikkauksia. Kumpi miehistä voittaa, kenestä tulee Aasian mahtavin mies, Tai-Pan kaiken hallitsija?
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bryan Brown  | … |  Dirk Struan / Tai-Pan   |
|  John Stanton  | … |  Tyler Brock   |
|  Joan Chen  | … |  May-May   |
|  Tim Guinee  | … |  Culum Struan   |
|  Bill Leadbitter  | … |  Gorth   |
|  Russell Wong  | … |  Gordon   |
|  Katy Behean  | … |  Mary   |
|  Kyra Sedgwick  | … |  Tess   |
|  Janine Turner  | … |  Shevaun   |
|  Norman Rodway  | … |  Quance   |
|  John Bennett  | … |  Orlov   |
|  Jovita Adrineda  | … |  piika   |
|  Derrick Branche  | … |  Vargas   |
|  Bob Appleby  | … |  brittiläinen kauppias   |
|  Chang Cheng  | … |  Jin Qua   |
|  Patrick Ryecart  | … |  kapteeni Glessing   |
|  Nicholas Gecks  | … |  Horatio   |
|  Carol Gillies  | … |  rouva Brock   |
|  Chen Kuan-Tai  | … |  Wung   |
|  Chan Lub Bun  | … |  vanha kiinalainen nainen   |
|  Michael C. Gwynne  | … |  Cooper   |
|  Bert Remsen  | … |  Tillman   |
|  Barbara Keogh  | … |  rouva Quance   |
|  Lisa Lu  | … |  Ah Gip   |
|  Rosemarie Dunham  | … |  rouva Fotheringill   |
|  Robert Easton  | … |  Zergeyev   |
|  Zhang Jie  | … |  Lin   |
|  Tim Guince  | … |  Culum   |
|  Rob Spendlove  | … |  Nagrek   |
|  Chen Shu  | … |  Chen Sheng   |
|  Kwang Pan  | … |  Kwang Kuo   |
|  Chan Koon Tai  | … |  Wung   |
|  Richard Foo  | … |  Lin Din   |
|  Siu Kam  | … |  pyöveli   |
|  Joycelyne Lew  | … |  Beaten Whore   |
|  Job Stewart  | … |  tohtori Gonzales   |
|  Denise Kellogg  | … |  alaston malli   |
|  Charles Woods  | … |  brittiläinen kauppias   |
|  Pat Gorman  | … |  brittiläinen kauppias   |
|  Ian Sheridan  | … |  brittiläinen kauppias   |
|  Leslie Peterkin  | … |  Piper   |
|  Vic Armstrong  | … |  juopunut merimies   |
|  Billy Horrigan  | … |  Brockin miehitöä   |
|  Bronco McLoughlin  | … |  Brockin miehistöä   |
|  Patty Toy  | … |  rokkoinen huora   |
|  Mac Wheater  | … |  brittiläinen kauppias   |
|  Chuang Cheng  | … |  Jin Qua   |
Lähde:
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen sanoo Tai-Panin juonta saippuoiduksi ja melodramaattiseksi ja koristeellisten yksityiskohtien runsautta lähes mauttomaksi. Hän antaa elokuvalle yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”. VideoHound's Golden Movie Retriever sanoo elokuvan esittelevän liian monia sivujuonia liian lyhyessä ajassa ja antaa sille puolitoista tähteä neljästä.
Aiheesta muualla

Tai-Pan Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tai-Pan – Elokuva-artikkeli (englanniksi)
Taivaanmekaniikka

Taivaanmekaniikka on tieteenala, joka tutkii taivaankappaleiden liikettä painovoimakentässä. Taivaanmekaniikka on vanhin fyysisen tähtitieteen haaroista. Varsinainen taivaanmekaniikka tieteenalana sai alkunsa Isaac Newtonin muotoiltua yleisen painovoimalain kirjassa Philosophiae Naturalis Principia Mathematica vuonna 1687. Tätä ennen taivaankappaleiden liikettä oli pyritty mallintamaan ja ennustamaan jo muinaisesta Babyloniasta lähtien. Nämä taivaan kineettiset aurinkokuntamallit olivat pääasiassa maakeskisiä ennen Nikolaus Kopernikuksen aurinkokeskistä mallia. Johannes Kepler muotoili planeettojen ratojen muotoon ja kiertoaikaan liittyvät Keplerin lait 1609–1618. Ne pohjautuivat Tyko Brahen tekemiin mittauksiin.
Newtonin painovoimateoria antoi fysikaalisen selityksen Keplerin ratalaeille ja mahdollisti taivaankappaleiden ratojen ennustamisen yksinkertaisista fysikaalisista periaatteista. Taivaanmekaniikka kykenee tuottamaan täsmällisiä ennusteita taivaanilmiöistä, joten sillä oli suuri vaikutus tieteellisen todellisuuskäsityksen kehittymiseen.
Taivaanmekaniikka säilyi tähtitieteen merkittävimpänä osana Newtonista aina 1800-luvun puoliväliin asti, jolloin uudet menetelmät, kuten spektroskopia, mahdollistivat myös taivaankappaleiden fyysisten ominaisuuksien tutkimisen ja johtivat nykyaikaisen astrofysiikan syntyyn.
Taivaanmekaniikan perusongelma on kautta sen historian ollut taivaankappaleen radan määrittäminen Auringon (tai jonkin muun kappaleen) aiheuttamassa painovoimakentässä maanpäällisten havaintojen perusteella. Edelleen yleisimmin käytössä oleva menetelmä on Carl Friedrich Gaussin kehittämä Gaussin radanmääritysmenetelmä. Jos tarkasteltavassa järjestelmässä on enemmän kuin kaksi kappaletta (kolmen kappaleen probleema), ei kappaleiden liikeyhtälöitä voida ratkaista täydellisesti, vaan on turvauduttava numeerisiin menetelmiin.
Satelliittien tultua käyttöön samaa matemaattista teoriaa on käytetty satelliittien ratamekaniikan laskemiseen.
Kirjallisuutta

Karttunen, Hannu: Johdatus taivaanmekaniikkaan.  (Ursan julkaisuja 82)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2001 (3. painos 2006).  ISBN 952-5329-20-8
Karttunen, Hannu, Karl Johan Donner, Pekka Kröger, Heikki Oja & Markku Poutanen: Tähtitieteen perusteet.  (Neljäs laitos. Ursan julkaisuja 87)  Helsinki: Ursa, 2003.  ISBN 952-5329-30-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taivaanmekaniikka Wikimedia Commonsissa
Scholarpedia: Celestial mechanics (englanniksi)
Takrur

Ghanan seuraajavaltiot vuoden 1200 tienoilla.
Takrur eli Tekrur oli keskiaikainen valtio Senegaljoen keski- ja alajuoksun eteläpuolella nykyisessä Senegalissa. Sen samanniminen pääkaupunki sijaitsi nykyisen Podorin tienoilla. Takrur lienee tukulorien arabiankielinen nimitys.
Ensimmäinen maininta Takrurista on 900-luvun puolivälistä, jolloin sitä hallitsi fulbedynastia Dya-Ogo. Vuosisadan lopulla heidän tilalleen tuli soninkelainen Nyakhate-klaani. Hallitsija War Djabi käännytti Takrurin ja naapurimaan Silan väestön muslimeiksi 1000-luvun alussa. Hänen seuraajansa taistelivat almoravidien rinnalla Ghanan valtakuntaa vastaan.
Takrur oli 1000–1200-luvulla laaja valtakunta, joka ulottui Atlantin valtamereltä Faléméjoelle saakka. Se kävi vilkasta kauppaa Pohjois-Afrikan kanssa, jonne vietiin kultaa ja orjia. Tuontitavaroita olivat kankaat, kupari ja lasihelmet. Maan väestön muodostivat karjanhoitoa harjoittaneet fulbet sekä maata viljelleet wolofit ja sererit.
1200-luvun lopulla Takrurista tuli Malin valtakunnan vasalli. Malin heikennyttyä 1300–1400-luvuilla se jakautui keskenään taistelleiksi pieniksi kuningaskunniksi. 1400-luvun puolivälissä osa niistä muodosti Djolofin valtakunnan ja loput joutuivat 1500-luvun vaihteessa Songhain alaisuuteen. Sittemmin alueelle syntyi Futa Toron fulbevaltakunta.
Takrur esiintyy arabialaisissa lähteissä usein koko islamilaisen Länsi-Afrikan nimenä. Sen asukkaista on käytetty on käytetty nimityksiä takruri, monikossa takarir ja takarna.
Taistelukala (elokuva)

| Taistelukala> Rumble Fish |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Francis Ford Coppola
Käsikirjoittaja:  S. E. Hinton Francis Ford Coppola
Perustuu:  S.E. HIntonin romaaniin
Tuottaja:  Fred Roos Doug Claybourne
Säveltäjä:  Stewart Copeland
Kuvaaja:  Stephen H. Burum
Leikkaaja:  Barry Malkin
Tuotantosuunnittelija:  Dean Tavoularis
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Kesto:  91 minuuttia 94 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taistelukala (Rumble Fish) on Francis Ford Coppolan ohjaama elokuva vuodelta 1983. Se perustuu S. E. Hintonin samannimiseen romaaniin vuodelta 1975. Elokuvan pääosissa ovat Matt Dillon, Mickey Rourke ja Dennis Hopper.
Elokuva kertoo veljeksistä, joista vanhempi, moottoripyöräpoika Rourke, on ollut jengien kuningas suurten jengitaisteluiden aikaan, ja nuorempi, Rusty James, yrittää kasvaa samoihin mittoihin. Elokuva on jyrkän mustavalkoinen, siinä on minimaalisesti harmaasävyjä ja ainoana väriläikkänä akvaarioliikkeen taistelukala.
The Police -yhtyeen rumpalina tunnetuksi tullut muusikko Stewart Copeland on tehnyt elokuvan musiikin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Matt Dillon  | … |  Rusty James   |
|  Mickey Rourke  | … |  Moottoripyöräpoika   |
|  Diane Lane  | … |  Patty   |
|  Dennis Hopper  | … |  Isä   |
|  Diana Scarwid  | … |  Cassandra   |
|  Vincent Spano  | … |  Steve   |
|  Nicolas Cage  | … |  Smokey   |
|  Chris Penn  | … |  B.J. Jackson   |
|  Laurence Fishburne  | … |  Kääpiö   |
|  William Smith  | … |  Patterson   |
|  Glenn Withrow  | … |  Biff Wilcox   |
|  Tom Waits  | … |  Benny   |
|  Sofia Coppola  | … |  Donna   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kehuu Taistelukalan unenomaista mustavalkokuvausta ja musiikkia ja antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Aiheesta muualla

Taistelukala Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Taistelukala Elonet.
Taivaallinen rakastaja

| Taivaallinen rakastaja> Chances Are |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Emile Ardolino
Käsikirjoittaja:  Perry Howze Randy Howze
Tuottaja:  Mike Lobell
Säveltäjä:  Maurice Jarre
Kuvaaja:  William A. Fraker
Leikkaaja:  Harry Keramidas
Pääosat:  Cybill Shepherd Robert Downey Jr. Ryan O'Neal Mary Stuart Masterson
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  TriStar Pictures
Levittäjä:  TriStar Pictures Netflix
Ensi-ilta:  10. maaliskuuta 1989, Suomessa 25. elokuuta 1989
Kesto:  108 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Tuotto:  16 278 590 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taivaallinen rakastaja (Chances Are) on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva, jonka ohjasi Emile Ardolino. Käsikirjoituksesta vastasivat Perry Howze ja Randy Howze. Pääosissa esiintyivät Cybill Shepherd, Robert Downey Jr., Ryan O'Neal ja Mary Stuart Masterson.
Elokuva huomioitiin parhaasta musiikista Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuuksilla.
Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 25. elokuuta 1989. Myöhemmin sitä on esitetty televisiosta muun muassa Yle TV1:llä ja KinoTV:llä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Cybill Shepherd  | … |  Corinne Jeffries   |
|  Robert Downey Jr.  | … |  Alex Finch   |
|  Ryan O'Neal  | … |  Philip Train   |
|  Mary Stuart Masterson  | … |  Miranda Jeffries   |
|  Christopher McDonald  | … |  Louie Jeffries   |
|  Josef Sommer  | … |  tuomari Fenwick   |
|  Joe Grifasi  | … |  Omar   |
|  Henderson Forsythe  | … |  Ben Bradlee   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano pitää Taivaallista rakastajaa hauskana ja verevänä sen hyvien näyttelijöiden ansiosta ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Taimietana

| Taimietana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Keuhkokotilot Pulmonata
Lahko::  Maakeuhkokotilot Stylommatophora
Heimo::  Harjaetanat Limacidae
Suku::  Lehmannia
Laji::  valentiana
Kaksiosainen nimi
 Lehmannia valentiana  (Ferussac, 1821) 
Synonyymit
 Limax valentianus 
Katso myös
   Taimietana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Taimietana (Lehmannia valentiana) on harjaetanoiden heimoon lukeutuva kotilolaji. Se on kansainvälisesti merkittävä kasvihuoneviljelyn tuholainen ja luokiteltu Suomessa haitalliseksi vieraslajiksi.
Koko ja ulkonäkö

Täysikasvuinen taimietana on venyneenä 5–7 cm:n pituinen ja väriltään kellanruskea tai harmahtava. Selän keskellä ja molemmilla kyljillä on tummat pitkittäisjuovat. Kylkien juovat saattavat joskus olla kaksinkertaiset. Kilven sivuilla on tummat juovat, takakärki terävä ja pinnassa sormenjälkeä muistuttava uurrekuvio. Hengitysaukko on eläimen oikealla kyljellä kilven takaosassa. Selkäpuolella on peräpään kärjestä selän puoleenväliin ulottuva harjanne. Antura on harmaa. Etanan erittämä lima on hyvin vetistä ja väritöntä.
Levinneisyys

Alun perin taimietana on peräisin Pyreneiltä, mutta 1920-luvulla se alkoi levitä keskisen Euroopan kasvihuoneisiin ja 1960-luvulla saavutti Suomenkin. Nykyisin laji on levinneisyydeltään jokseenkin kosmopoliitti. Suomessa varmoja taimietanaesiintymiä tunnetaan ainakin Helsingistä, Turusta ja Vaasasta, mutta luultavasti niitä on muuallakin.
Elinympäristö ja elintavat

Taimietana on kulttuuriympäristöjen laji, joka kuitenkin Suomen oloissa elää vain kasvihuoneissa. Se on huomattava tuholainen, joka käyttää ravinnokseen kasvien lehtien, kukkien ja hedelmien lisäksi myös juurakoita ja sipuleita. Maanpäällisiin kasvinosiin etanat kiipeävät yöllä. Päivisin etanat kaivautuvat multaan ja syövät maanalaisia kasvinosia, eikä niitä siksi voi torjua poistamalla piiloutumispaikkoja.
Häirittynä etana erittää valtavasti limaa. Parittelu on hyvin nopea ja kestää alle kolme minuuttia. Munia eläin tuottaa kerralla noin 60.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Taimietana (Lehmannia valentiana)
ITIS: Lehmannia valentiana (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Lehmannia valentiana (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Lehmannia valentiana:  Wikidata: Q3075318  BioLib: 16660  CoL: 3SXH5  EPPO: LEHMVA  EUNIS: 290396  Fauna Europaea: 429517  Fauna Europaea (new): bc7ace05-0490-4484-8d2f-792e88a7260c  GBIF: 5190784  IRMNG: 10215369  ITIS: 567755  IUCN: 171764  NatureServe: 2.114535  NZOR: b4d2b4cb-35b1-4c84-b2b9-2d79ca2d3f27  Observation.org: 19962  WoRMS: 863604  Laji.fi: MX.52786 
Limax valentianus:  Wikidata: Q3740085  CoL: 7RWRQ  EoL: 452592  GBIF: 2295440  iNaturalist: 673029  IRMNG: 10239835  ITIS: 77313  WoRMS: 1348339