stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elefant
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elefant Wikimedia Commonsissa
http://www.achtungpanzer.com/pz6.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.wwiivehicles.com/germany/tank-hunters/elefant.asp
http://www.tarrif.net/cgi/production/all_vehicles_adv.php?op=getvehicles&vehiclesX=20
http://www.fprado.com/armorsite/tiger-variations.htm
http://www.panzerworld.net/facts.html#elefant
Saksan asevoimien panssariajoneuvot toisessa maailmansodassa
| --- | --- |
Panssarivaunut:  Panzer I • Panzer II • Panzer III • Panzer IV • Panther • Tiger • Tiger II • Panzer 35(t) • Panzer 38(t)
Telatykistö:  Wespe • Hummel • Grille • Panzerwerfer • sIG 33 • Wurfrahmen 40
Rynnäkkötykit:  StuG III • StuG IV • StuIG 33 • StuH 42 • Brummbär • Sturmtiger
Panssarintorjuntavaunut:  Panzerjäger I • Marder I • Marder II • Marder III • Hetzer • Jagdpanzer IV • Jagdpanther • Nashorn • Jagdtiger • Elefant
Puolitelavaunut:  SdKfz 2 • SdKfz 4 • SdKfz 6 • SdKfz 7 • SdKfz 10 • SdKfz 11 • SdKfz 250 • SdKfz 251 • SdKfz 252 • SdKfz 253 • SdKfz 254
Panssariautot:  SdKfz 221/22/23 • SdKfz 234 • ADGZ
Ilmatorjuntavaunut:  Flakpanzer IV: Möbelwagen, Wirbelwind, Ostwind, Kugelblitz • Flakpanzer 38(t)
Prototyypit:  Maus • E-sarja • Panther II • Waffenträger • Neubaufahrzeug • Sturer Emil
Suunnitelmat:  Panzer VII Löwe • Panzer IX • Panzer X • Ratte • Monster
Ferdinand näytteillä Kubinkan panssarimuseossa Venäjällä. Vaunu kuului 656. panssarintorjuntavaunurykmentin 654. raskaaseen panssarintorjuntapataljoonaan ja jäi neuvostojoukkojen sotasaaliiksi Kurskin taistelussa.
Ellinoora (nimi)

| Ellinoora |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Elli-Noora 
Vastineita eri kielissä:  Eleanor, Eleanore, Elenora, Eleonor, Eleonora, Eleonore, Elinor, Ellynor 
Nimen alkuperä:  Ellinor
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ellinoora on Suomessa käytetty naisen etunimi. Se on kansanomainen asu arabialaisperäisestä nimestä Ellinor, jonka merkitys on ’Jumala on valoni’.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Ellinoora on huhtikuuhun 2021 mennessä ollut virallisena etunimenä noin tuhannella naisella. Heistä lähes kaikki ovat syntyneet 1950-luvun jälkeen.
Ellinooralla ei ole nimipäivää almanakassa.
Tunnettuja Ellinooria

Ellinoora, oik. Anni Ellinoora Leikas (s. 1994), laulaja-lauluntekijä
Ellinoora Huotari (s. 1997), salibandyn pelaaja
Ellinoora Ojala (s. 1998), pesäpalloilija
Ellinoora Peltonen (s. 2001), pesäpalloilija
Nimi muissa yhteyksissä

”Laura Jenna Ellinoora Alexandra Camilla Jurvanen”,  Leevi and the Leavingsin kappale
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Ellinoora (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Eliminator

| Eliminator ZZ Top |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1982
 Julkaistu: 23. maaliskuuta 1983
 Formaatti: LP, C-kasetti, CD
 Tuottaja(t): Bill Ham
 Tyylilaji: hard rock, blues rock
 Kesto: 45.00
 Levy-yhtiö: Warner Bros.
Listasijoitukset
  1. (11 viikkoa, huhtikuu 1983)    3. (heinäkuu 1984)    9. (1983)    11. (6. marraskuuta 1983)    13. (19. huhtikuuta 1983)    13. (viikko 16, 1983)    25. (1983)
ZZ Topin muut julkaisut
| El Loco 1981 | Eliminator 1983 | Afterburner 1985 |
Eliminator on yhdysvaltalaisen rockyhtye ZZ Topin vuonna 1983 julkaisema kahdeksas albumi. Albumi oli yhtyeen lopullinen kaupallinen läpimurto ja sitä pidetään yleisesti yhtyeen suosituimpana albumina. Levyltä julkaistiin singlet ”Gimme All Your Lovin’”, ”Got Me Under Pressure”, ”Sharp Dressed Man”, ”TV Dinners” ja ”Legs”.
Rolling Stone -musiikkilehti listasi Eliminatorin 500 Greatest Albums of All Time (suom. kaikkien aikojen 500 parasta albumia) listallaan sijalle 396. Albumi valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Suomessa albumi oli listaykkösenä yhteensä 11 viikkoa ja listaviikkoja sille kertyi yhteensä 65.
Kappaleet

Kaikki kappaleet kirjoittaneet Billy Gibbons, Dusty Hill ja Frank Beard.
A-puoli
Gimme All Your Lovin' – 3.59
Got Me Under Pressure – 3.59
Sharp Dressed Man – 4.13
I Need You Tonight – 6.14
I Got the Six – 2.52
B-puoli
Legs – 4.35
Thug – 4.17
TV Dinners – 3.50
Dirty Dog – 4.05
If I Could Only Flag Her Down – 3.40
Bad Girl – 3.16
Kappaleet > Collector's Editionin bonuskappaleet

Legs – 3.35 (singleversio)
Gimme All Your Lovin' – 4.45 (live)
Sharp Dressed Man – 5.14 (live)
I Got the Six – 3.05 (live)
TV Dinners – 4.13 (live)
Got Me Under Pressure – 4.06 (live)
Legs – 7.50 (Dance Mix)
Kokoonpano

Billy Gibbons – laulu, kitara
Dusty Hill – basso, laulu
Frank Beard – rummut
Tuotanto

Tuottaja – Bill Ham
Teknikot – Bob Ludwig, Terry Manning
Kuvataide – Bob Alford
Eldorado

Eldorado on tarujen mukaan Etelä-Amerikan pohjoisosassa sijaitseva kultainen kaupunki. Alun perin El Dorado tarkoitti kullattua miestä ja Manoa hänen kullattua kaupunkiaan. Aikojen saatossa tarut yhdistyivät kertomaan Eldoradon kaupungista. Eldoradoa on etsitty siitä lähtien, kun espanjalaiset konkistadorit 1500-luvulla etsivät aarteita ja kuulivat seremoniasta, johon kuului kullattu mies ja jossa uhrattiin kultaa. Eldoradoa ei ole löytynyt, mutta sen etsintä on maksanut lukuisia ihmishenkiä.
Quesadan, Berríon ja Veran etsintäretket

Guyanan ja Trinidadin kuvernööri Antonio de Berrío saapui hallintoalueelleen vuonna 1580 ja pyrki löytämään Eldoradon. Hänen vaimonsa setä Gonzalo Jiménez de Quesada oli ryöstänyt alueen intiaaneja, perustanut smaragdikaivoksen ja etsinyt Eldoradon kultaista kaupunkia. Quesada testamenttasi omaisuutensa veljentyttärelleen ja siten Berríon haltuun. Testamentti myös velvoitti Berríon jatkamaan Eldoradon etsimistä. Berrío oletti, että Eldorado sijaitsi Guyanan vuorten takana. Berríon oletusta vahvisti tarinat Juan Martínezista.
Kuvernööri Berrío johti ensimmäistä etsintäretkikuntaansa vuonna 1584, toista vuonna 1585 ja kolmatta vuonna 1591. Kolmannella retkikunnallaan Berríolla oli mukanaan noin 120 miestä. He seurasivat Orinocojokea ylängölle ja etsivät solaa, joka veisi kultaiseen kaupunkiin. Puolet retkikunnasta kulki kanooteilla ja puolet ratsain. Tulva vei mukanaan kaikki kanootit, jonka lisäksi 30 espanjalaista ja kaikki kantajat kuolivat sairauksiin. Berrío määräyksestä retkikunnan hevoset tapettiin, jotta retkikuntalaiset eivät karkaisi. Tämän jälkeen retkikunta rakensi kanootteja ja jatkoi Caronijoen suulle. Siellä paikallinen intiaanipäällikkö kertoi Berríolle, että Eldoradoon oli neljän päivän matka. Berrío päätti kuitenkin keskeyttää matkan.
Kuvernööri Berrío ei enää osallistunut itse retkikuntiin, mutta vuonna 1593 hän lähetti sijaisensa Dominigo de Veran matkalle Orinocon varrelle. Neljän viikon päästä Vera palasi mukanaan 17 kultaista kotka- ja sakaaliveistosta. Hän kertoi Berríolle löytäneensä Eldoradon, joka oli uuden inkavaltakunnan korkealle vuoristoon rakentama kaupunki. Veran matka levitti huhuja, joissa muun muassa hänen mukanaan tuomiensa veistosten määrä moninkertaistui ja joidenkin huhujen mukaan jopa kultainen mies itse lähetti lahjoja Filip II:lle. Vuonna 1596 Vera lähti johtamaan osastoa löytämäänsä kaupunkiin. Todellisuudessa Vera ei kuitenkaan ollut löytänyt uutta kaupunkia, vaan hän oli varastanut veistokset paikallisilta intiaaneilta. Veran johtamasta 500 miehen retkikunnasta yksikään ei palannut.
Walter Raleigh

Vuonna 1595 englantilainen Walter Raleigh ryösti Trinidadin ja saapui Guyanaan, missä hänet otettiin vastaan vapauttajana. Hänelle kerrottiin tarinoita Parimejärven saaressa sijaitsevasta Eldoradosta, mutta varsinaisesti hän kiinnostui, kun hänelle kerrottiin rikkaasta kultakaivoksesta ja kaukaisesta jalokiviesiintymästä. Raleigh palasi Englantiin, keräsi lisää miehiä ja valmistautui toiseen Etelä-Amerikan-retkeen. Hän kertoi, että intiaanit olivat valmiita liittoutumaan Englannin kanssa, että Eldorado oli olemassa ja että Orinocon seudulta löytyisi paljon kultaa.
Valtaan noussut kuningas Jaakko I syytti Raleigh’a valtiopetoksen valmistelusta. Raleigh teljettiin Lontoon Toweriin, josta hän pääsi ehdonalaiseen vapauteen vuonna 1616. Hänen annettiin tehdä vielä yksi retki Guyanaan. Raleigh’n terveys oli heikentynyt, eikä hän voinut itse lähteä Orinocojoen latvoille, joten hän luovutti retkikunnan komennon pojalleen Watille ja apulaiselleen Lawrence Kemysille. Wat Raleigh kuoli espanjalaisten kanssa käydyssä kahakassa. Kemys valtasi erään espanjalaisten kaupungin, mutta ei löytänyt kultakaivosta, jalokiviesiintymää tai Eldoradon kaupunkia. Espanjalaiset vaativat Jaakko I:ltä hyvitystä, joten kun Raleigh palasi Englantiin, kuningas mestautti hänet.
Myöhäisemmät etsinnät

Vuonna 1684 viisi ranskalaista merirosvolaivakuntaa etsi Eldoradoa. Vuonna 1922 brittiläinen Percy Fawcett lähti poikansa kanssa etsimään Eldoradoa Brasilian Mato Grossolta. Heistä kuultiin viimeisen kerran vuonna 1925. Neljännesvuosisata myöhemmin kalapos-intiaanit tunnustivat brasilialaiselle retkikunnalle, että he olivat tappaneet Fawcettin ja haudanneet hänet Kuluene- ja Tanuriojokien välissä sijaitsevan järven lähistölle. Todistaakseen, että Fawcett oli tosiaan kuollut, retkikunnan johtaja Orlando Villas Bôas toi mukanaan hänen pääkallonsa.
Vuosisatojen etsintä on maksanut satoja tai tuhansia ihmishenkiä, mutta Eldoradoa ei ole löydetty.
Eldorado taiteessa

Edgar Allan Poe julkaisi vuonna 1849 runon Eldorado. Se kertoo ritarista, joka etsii koko elämänsä Eldoradoa sitä löytämättä ja kyselee vielä kuolinvuoteellaan tietä sinne. Eldorado on runossa saavuttamattomuuden ja elämän kulumisen vertauskuva.
Werner Herzog ohjasi 1972 elokuvan Aguirre – jumalan viha, joka kuvaa konkistadoreja, kullanhimoa ja hulluutta. Carlos Sauran elokuva El Dorado (1988) kertoo espanjalaisten retkikunnasta, joka etsii Eldoradoa Perusta vuonna 1560.
Elokuvayhtiö Dreamworks on tuottanut Eric Bergeronin ja Don Paulin ohjaaman animaatioelokuvan Tie Eldoradoon (2000)
Sarjakuvataiteilija Carl Barks kuvasi kullatun miehen vuonna 1952 ilmestyneessä Aku Ankka -tarinassa The Gilded Man (suom. Aku Ankka ja punainen postimerkki). Don Rosa on tehnyt kultakaupungista Roope Ankka -seikkailun nimeltä El Doradon viimeinen valtias (The Last Lord of El Dorado).
El Dorado on myös ollut keskeisenä aiheena musiikillisesti. Esimerkiksi brittiläinen heavy metal -yhtye Iron Maiden on säveltänyt kappaleen El Dorado vuonna 2010 julkaistulle The Final Frontier -albumilleen. Kappale julkaistiin levyn ensimmäisenä singlenä. Elton John on säveltänyt tunnusmusiikit elokuvaan Tie Eldoradoon yhdessä Tim Ricen ja Hans Zimmerin kanssa.
Aiheesta muualla

Cooper, Jago: El Dorado: The truth behind the myth  14.1.2013. BBC. (englanniksi)

]
Muisca-intiaanien lauttaa esittävä kultainen veistos. Veistos ja useita muita kultaesineitä löydettiin vuonna 1856 luolasta Kolumbian Pascasta.
Hessel Gerritszin vuonna 1625 tekemä Guyanan kartta, johon on merkitty Parimajärvi (”Parime Lacvs”).
Gonzalo Jiménez de Quesada.
Tuntematon taiteilija, Sir Walter Raleigh and his Son, 1602.
Jolmajärvi

| Jolmajärvi Елмозеро, Jelmozero |
| --- | --- |

Valtiot:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Karhumäen piiri
Paikkakunta:  Paatene
Koordinaatit:  63°40′45″N, 33°07′42″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Valuma-alue:  Uikujoki
Järveen tulevat joet:  Jolmajoki
Laskujoki:  Jolmajoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  130 m
Pituus:  34,4 km
Leveys:  2,8 km
Rantaviiva:  99,2 km
Pinta-ala:  54,9 km²
Tilavuus:  0,669 km³
Keskisyvyys:  12,2 m
Suurin syvyys:  50 m
Valuma-alue:  304 km²
 fiJolmajärvi 
Jolmajärvi (karj. Jolmarvi, D’olmarvi; ven. Е́лмозеро, Jelmozero) on Uikujoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Paatenen kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 54,9 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 304 neliökilometriä, keskisyvyys 12,2 metriä ja suurin syvyys 50,0 metriä.
Pitkän ja kapean järven läpi virtaa Ontajärveen laskeva Jolmajoki (yläjuoksulla ven. Verhnjaja Jelma, alajuoksulla Nižnjaja Jelma). Kalalajeja ovat nieriä, muikku, siika, hauki, särki, made, ahven ja kiiski.
Jolmajärven rannalla sijaitsevat autioituneet Kuusiniemen ja Pokonvaaran kylät.
Aiheesta muualla

Jolmajärvi Venäjän vesistörekisterissä (venäjäksi)
Jokimonnit

| Jokimonnit |
| --- | --- |
 Thaimaanbalalaikkamonni (Acrochordonichthys rugosus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Jokimonnit Akysidae  Gill, 1861
Suvut
 Acrochordonichthys  Akysis  Breitensteinia  Parakysis 
Katso myös
   Jokimonnit Wikispeciesissä   Jokimonnit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jokimonnit (Akysidae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Kaakkois-Aasiasta makeista vesistä.
Lajit ja anatomia

Jokimonnien heimoon kuuluu lähteestä riippuen 3–sukua ja 13–30 lajia. Heimon lajit jaetaan kahteen alaheimoon Akysinae ja Parakysinae, jotka luettiin aikaisemmin omiksi heimoikseen. Jokimonnilajit ovat tyypillisesti pienehköjä: esimerkiksi Akysis leucorhynchus kasvaa korkeintaan noin 3 cm pitkäksi. Suurin heimon lajeista suklaabalalaikkamonni (Breitensteinia insignis) voi kasvaa 19 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan heimon kalat ovat pitkulaisia ja niiden selkäevä on lyhyt. Useilla lajeista on myös rasvaevä. Rintaevissä on terävä piikki. Jokimonnilajien silmät ovat pienehköt ja kuonossa on 4 paria viiksisäikeitä. Uimarakko on hieman pienentynyt. Jokimonnien ruumiissa on useinta rivejä nystyjä ja väriltään lajit ovat usein kirjavia.
Levinneisyys

Jokimonneja tavataan alueelta, joka ulottuu Myanmarista, Jaavalle, Sumatralle ja Borneoon. Heimon kalojen elinympäristöä ovat nopeasti virtaavat purot ja joet.
Tommy Johnson

Tommy Johnson (1896 Terry, Mississippi – 1. marraskuuta 1956 Crystal Springs, Mississippi) oli yhdysvaltalainen delta blues -muusikko, joka levytti 1920-luvun lopulla. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä delta bluesiin vaikuttaneista henkilöistä ennen Robert Johnsonin aikaa.
Elämä

Johnson syntyi Mississipissä lähellä Terryä ja muutti vuoden 1910 paikkeilla Crystal Springsiin, jossa hän vietti suuren osan elämästään. Vuoteen 1914 mennessä hän oli opetellut soittamaan kitaraa ja esiintyi paikallisissa juhlissa yhdessä veljiensä Magerin ja LeDellin kanssa. Vuonna 1916 hän meni naimisiin Maggie Bidwellin kanssa (myöhemmin aiheessa laulussa ”Maggie Campbell Blues”) ja muutti Webb Jenningsin plantaasille lähelle Drewn kaupunkia Yazoo Deltan alueelle lähelle Dockeryn plantaasia. Siellä hän tapasi muita muusikoita kuten Charlie Pattonin ja Willie Brownin. Johnson asui siellä noin vuoden oppien delta bluesin hienouksia ja lähti sitten kiertelemään ympäri Arkansasia, Louisianaa ja Mississippiä. Alkoholisoitunut Johnson palasi Crystal Springsiin vuonna 1920 ja alkoi uudelleen soittaa veljiensä kanssa.
Helmikuussa 1928 Johnson teki ensimmäiset levytyksensä yhdessä Papa Charlie McCoyn kanssa Victor Recordsille (myöhemmin RCA Victor, nykyisin BMG). Sitä seurasi toinen äänityssessio elokuussa 1928. Levytyksiin kuului muun muassa kappale ”Canned Heat Blues”, josta bluesyhtye Canned Heat otti nimensä. Kappale kertoo Sterno-nimisestä hyytelöidystä denaturoidusta alkoholista tehdyn juomasekoituksen juomisesta. Johnsonin kerrotaan olleen addiktoituneen juomaan, jolla oli humalan lisäksi huumaavia vaikutuksia.
Kolmannen ja viimeisen levytyssessionsa Johnson teki joulukuussa 1929 Paramount Recordsille. Hän ei enää levyttänyt luultuaan antaneensa pois levytysoikeutensa ja Suuren laman myötä myös levynmyynti yleisesti laski. Johnson pysyi suosittuna esiintyjänä Jacksonin alueella 1930- ja 1940-luvuilla, toisinaan esiintyen Ishman Braceyn kanssa.lähde?
Johnson kuoli sydäninfarktiin soitettuaan juhlissa marraskuussa 1956. Hänet haudattiin Warm Springsin metodistikirkon hautausmaalle Crystal Springsin ulkopuolelle. Vuosittain lokakuussa Crystal Springsissä järjestetään Tommy Johnson Blues Festival.lähde?
Myytti tienristeyksestä ja paholaisesta

Johnson tapasi kertoa tarinaa, jonka mukaan hän oli myynyt sielunsa Paholaiselle eräässä Missisippi Deltan autiossa tienristeyksessä ja saanut vastineeksi hurjat soittotaidot. Erään sukulaisensa mukaan Johnsonin tarina kulki seuraavasti:
»... menet tienristeykseen, jossa tiet risteävät sillä tavoin. Mene sinne, ole siellä hieman ennen kello 12 yöllä, jotta tiedät olevasi varmasti ajoissa. Sinulla on mukana kitarasi, jolla soitat itseksesi jotain kappaletta ... Iso musta mies kävelee luoksesi ja ottaa kitarasi, ja hän virittää sen. Ja sitten hän soittaa sillä kappaleen, ja ojentaa sen takaisin sinulle. Sillä tavoin opin soittamaan ihan mitä tahdon.» 
(Tommy Johnsonin kertoma tarina )
Samanlaista tarinaa alettiin myöhemmin kertoa myös Robert Johnsonista, jonka kirjoittamien kappaleiden sanoituksissa Paholainen oli usein mukana.
Fiktiossa

Vuoden 2000 elokuvassa Voi veljet, missä lienet? on henkilö nimeltään Tommy Johnson (jota esittää Chris Thomas King), joka on myynyt sielunsa paholaiselle soittaakseen kitaraa. Hän soittaa ”Soggy Bottom Boys” -yhtyeen kanssa kappaleen ”Man of Constant Sorrow”.
Aiheesta muualla

Tommy Johnson Blues Foundation
Tommy Johnson  AllMusicissa (englanniksi)
Kuvitettu diskografia
Trail to the Hellhound: Tommy Johnson
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Australia 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  IdRef
Elohopeasulfidi

| Elohopeasulfidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  1344-48-5
PubChem CID:  62402
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  HgS
Moolimassa:  232,66
Ulkomuoto:  Punainen tai musta kiteinen aine
Sulamispiste:  583,5 °C
Tiheys:  8,17 g/cm3 (α-muoto) 7,7 g/cm3 (β-muoto)
Liukoisuus veteen:  12,5 µg/l (18 °C)
Elohopeasulfidi (HgS) on elohopea- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä on käytety väriaineena. Luonnossa elohopeasulfidia siintyy sinooperi- ja metasinooperimineraaleina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Elohopeasulfidi on polymorfista kiteistä ainetta, ja sillä on kaksi kidemuotoa. Ne ovat alkeiskopiltaan heksagonaalinen ja väriltään punainen α-muoto ja kuutiollinen musta β-muoto. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen ja hapoistakin vain kuningasveteen. Elohopeasulfidi liukenee sulfidiliuoksiin muodostaen kompleksisen tiomerkuraatti(II)ionin ([HgS2]2-).
Elohopeasulfidia voidaan valmistaa kuumentamalla elohopeaa ja rikkiä. Saostamalla sulfidien avulla elohopealiuoksista muodostuu β-muotoa, joka voidaan muuttaa α-muodoksi kuumentamalla polysulfidien kanssa.
Molempia elohopeasulfidin kidemuotoja on käytetty väriaineina esimerkiksi taiteilijamaaleissa ja muovin ja kumien värjäämiseen.
Elohopea(I)

| Elohopea(I)bromidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  15385-58-7
PubChem CID:  6432132 ja 13743731 24829, 6432132 ja 13743731
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Hg2Br2
Moolimassa:  560,98
Ulkomuoto:  Valkoinen tai vaaleankeltainen kiteinen aine
Kiehumispiste:  345 °C (sublimoituu)
Tiheys:  7,307 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Elohopea(I)bromidi eli merkurobromidi (Hg2Br2) on elohopea- ja bromidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää akusto-optisissa sovelluksissa, elektrolyyttinä elohopean puhdistuksessa ja orgaanisissa synteeseissä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa elohopea(I)bromidi on väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Se muuttuu väriltään tummemmaksi valon vaikutuksesta, koska se hajoaa osittain metalliseksi elohopeaksi. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee väkeviin happoliuoksiin ja kuumaan ammoniumkarbonaattiliuokseen.
Valmistus ja käyttö

Elohopea(I)bromidia voidaan valmistaa saostamalla elohopea(I)nitraatin vesiliuoksesta kaliumbromidin avulla. Sitä muodostuu myös elohopean ja bromin reagoidessa keskenään ja liuotettaessa elohopeaa vetybromidiin.
Elohopea(I)bromidia voidaan käyttää akusto-optisten kuitujen valmistamiseen, elohopean metallurgiassa, orgaanisten elohopeayhdisteiden valmistamiseen ja katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä.
Jokikyttä

| Jokikyttä> Striking Distance |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Rowdy Herrington
Käsikirjoittaja:  Rowdy Herrington Martin Kaplan
Tuottaja:  Martin Kaplan Arnon Milchan Hunt Lowry Tony Thomopoulos
Säveltäjä:  Brad Fiedel
Kuvaaja:  Mac Ahlberg
Leikkaaja:  Pasquale Buba Mark Helfrich
Lavastaja:  Jay Hart
Pääosat:  Bruce Willis Sarah Jessica Parker Dennis Farina Tom Sizemore Robert Pastorelli Timothy Busfield Andre Braugher John Mahoney
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:   17. syyskuuta 1993  21. tammikuuta 1994
Kesto:  101 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  $ 30 000 000
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jokikyttä on yhdysvaltalainen elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1993. Elokuvan ohjasi Rowdy Herrington ja pääosissa ovat Bruce Willis ja Sarah Jessica Parker.
Tarina

Poliisit jahtaavat murhaajaa ja takaa-ajon lopussa Tom Hardyn isä Vince Hardy menehtyy auto-onnettomuudessa. Jonkin ajan kuluttua murhaaja saadaan kiinni. Tom on varma että väärä mies on pidätetty. Kaksi vuotta myöhemmin Tom partioi joella ja murhaaja on aloittanut taas murhaamisen. Hän murhaa naisia, jotka Tom tuntee.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Bruce Willis   | … |   Tom Hardy   |
|   Brion James   | … |   Eddie Eiler   |
|   Sarah Jessica Parker   | … |   Jo Christman   |
|   Dennis Farina   | … |   Nick Detillo   |
|   Tom Sizemore   | … |   Danny Detillo   |
|   Robert Pastorelli   | … |   Jimmy Detillo   |
|   John Mahoney   | … |   Vince Hardy   |
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsui elokuvaa ison rahan rutiini-actioniksi ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Sari Jokelin

| Sari Jokelin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Sari Hannele Jokelin
Syntynyt: 10. toukokuuta 1954 (ikä 70) Varkaus
Ammatti:  näyttelijä, tanssija
Näyttelijä
Aktiivisena:  1971–2020
Palkinnot
 Artturi Leinosen palkinto 
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Sari Hannele Jokelin (s. 10. toukokuuta 1954 Varkaus) on suomalainen näyttelijä. Hän teki ammattiuransa suurimmalta osin Seinäjoen kaupunginteatterissa. Uransa alussa Jokelin näytteli usein musikaalien tanssirooleja, uran edetessä hän tulkitsi monia teatteritaiteen vahvoja ja itsepäisiä naishahmoja, kuten Niskavuoren Hetaa.
Ura

Jokelin aloitti uransa Kuopion kaupunginteatterin kiinnitettynä tanssijana 1971–1973 ja jatkoi kiinnitettynä näyttelijänä Kemin kaupunginteatterissa 1973–1975. Vuosina 1976–1978 Jokelin työskenteli Oulun kaupunginteatterissa vapaana taiteilijana. Vuosina 1978–1983 hän näytteli Riihimäen Teatterissa. Jokelinin pitkä kiinnitys Seinäjoen kaupunginteatterin näyttelijänä alkoi 1984 ja päättyi 2020.
Jokelinin ensimmäisiä näyttämötehtäviä oli tanssirooli Anna näytelmässä 7 kuolemansyntiä. Hän on tulkinnut myös Ofelian, Niskavuoren Hetan, Pesärikon Laimin ja useita lastennäytelmien rooleja.
Jokelinilla on mittavan teatteriuransa ohella kaksi elokuvaroolia: hän näytteli pienet sivuosat elokuvissa Kuningas jolla ei ollut sydäntä (1982) ja Talvisota (1989).
Perhetausta

Sari Jokelinin vanhemmat olivat teatteriammattilaiset Jaakko Jokelin ja Aili Lindh. Hänen veljensä Rauli päätyi niin ikään teatterialalle. Toinen veli, Renny ryhtyi toimittajaksi.
Valikoitu rooliluettelo

Anna (7 kuolemansyntiä)
Sonja (Vanja-eno)
Anita (West Side Story)
Mercedes (Monte Criston kreivi)
Ofelia (Hamlet)
Heta Niskavuori (Niskavuoren Heta, 2001; Niskavuoren nuori emäntä, 2002)
Katariina (Kultainen vasikka, 2003)
Laimi (Pesärikko, 2003)
Anna Andrejevna (Reviisori, 2004)
Barbara (Linjat kuumina, 2007)
Allu (Ei makseta, ei makseta!, 2012)
Åse (Peer Gynt, 2013)
Charlotta (Aleksis Kivi, 2016)
Louhi (Koirien Kalevala, 2017)
rooli (Saarnaaja, 2017)
Martta (Kuin ensimmäistä päivää, 2018)
Charlotte (Syyssonaatti, 2020)