stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Vindex (1915)
Valmistus

Isle of Man Steam Packet Company tilasi SS Vikingin Armstrong Whitworthilta ja sen köli laskettiin 1904. Alus laskettiin vesille 7. maaliskuuta 1905 ja se valmistui toukokuussa 1907.
Amiraliteetti pakko-otti aluksen 15. maaliskuuta 1915 lopulla vesilentokoneiden emälaivaksi, ja se lunastettiin 11. lokakuuta. Alus nimettiin HMS Vindexiksi, jotta vältettäisiin sekaannus hävittäjä HMS Vikingin kanssa.
Palvelus

Pääosan urastaan alus palveli Pohjanmerellä, mistä se kahdesti teki hyökkäyksen saksalaisten Zeppelini-tukikohtaan Tonderniin. 3. marraskuuta 1915 aluksen Bristol Scout -lentokoneesta tuli ensimmäinen lentotukialukselta noussut lentokone, ja aluksen toisesta koneesta tuli ensimmäisen lentotukialukselta torjuntalennolle noussut lentokone vuoden 1916 aikana, kun se torjui onnistuneesti Zeppelin L 17:n. Alus siirrettiin vuonna 1918 Välimerelle, ja se myytiin takaisin alkuperäisille omistajilleen 12. helmikuuta 1920.
Alus palveli toisessa maailmansodassa vuosina 1942–1943 joukkojenkuljetusaluksena nimellä HMS Viking. Alus saapui 24. syyskuuta 1954 Wardille romutettavaksi.
Violuurihappo

| Violuurihappo |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  6-hydroksi-5-nitroso-1H-pyrimidiini-2,4-dioni
CAS-numero:  87-39-8
PubChem CID:  66599
SMILES:  C1(=C(NC(=O)NC1=O)O)N=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H3N3O4
Moolimassa:  157,094 g/mol
Sulamispiste:  240-241 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen:  7,08 g/l (20 °C)
Violuurihappo (C4H3N3O4) eli 5-hydroksi-iminobarbituurihappo on heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina analyyttisessä kemiassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa violuurihappo on kellertävää tai väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin etanoliin violetiksi liuokseksi. Violuurihapon rakenteessa on kaksi hapanta protonia, joiden pKa-arvot ovat 4,41 ja 9,66. Violuurihappo muodostaa useiden metallikationien kanssa värillisiä violuraattisuoloja. Violuurihapolla on keto-enolitautomeriasta johtuen 10 tautomeeria.
Violuurihappoa voidaan valmistaa alloksaanin ja hydroksyyliamiinin välisellä reaktiolla tai barbituurihapon ja typpihapokkeen välisellä reaktiolla.
Violuurihappoa käytetään reagenssina analyyttisessä kemiassa metallikationien tunnistamiseen. Yhdistettä käytetään myös apuaineena hajotettaessa värillisiä yhdisteitä lakkaasientsyymillä ja sitä voidaan hyödyntää orgaanisen kemian synteeseissä isoalloksatsiinien valmistuksessa.
Villars-sur-Glâne

| Villars-sur-Glâne |
| --- | --- |

 vaakuna

 Villars-sur-Glâne
 Koordinaatit: 46°47′30″N, 7°7′30″E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Fribourg
Hallintoalue (district):  Sarine
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,45 km²
Korkeus:  556–721 m
Väkiluku (31.12.2017)  (vakinaiset asukkaat):  12 114
 – Väestötiheys:  2 223 as./km²
 
 www.villars-sur-glane.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Villars-sur-Glâne on kaupunki Sveitsissä Fribourgin kantonissa. Kaupungissa on runsaat 12 000 asukasta.
Maantiede

Villars-sur-Glâne sijaitsee Glâne- ja Sarinejokien laaksoissa pari kilometriä Fribourgista lounaaseen. Kaupungit muodostavat yhteisen kaupunkialueen.
Liikenne

SBB:n rautatie Fribourgista Romontiin, Palézieux’hön ja Lausanneen kulkee kaupungin kautta. Myös moottoritie A12 kulkee Villars-sur-Glânen kautta.
Maantiesilta Glânejoen yli.
Vanha maantiesilta Glânejoen yli.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Villars-sur-Glâne Wikimedia Commonsissa
Andrey, Georges: Villars-sur-Glâne (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  22.1.2014. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
| n k Fribourgin kantonin hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (ransk. district, saks. Bezirk) ja kunnat (133 kpl, 1.1.2020–)
 Broye: Belmont-Broye •  Châtillon •  Chery • Cheyres-Châbles • Cugy • Delley-Portalban • Estavayer • Fétigny • Gletterens • Les Montets •  Lully • Ménières • Montagny • Nuvilly • Prévondavaux • Saint-Aubin • Sévaz • Surpierre • Vallon
 Glâne: Auboranges • Billens-Hennens •  Chapelle • Châtonnaye • Ecublens • Grangettes • Le Châtelard • Massonnens • Mézières • Montet • Romont • Rue • Siviriez • Torny • Ursy • Villaz • Villorsonnens • Vuisternens-devant-Romont
 Gruyère: Bas-Intyamon • Botterens  • Broc •  Bulle • Châtel-sur-Montsalvens • Corbières • Crésuz • Echarlens • Grandvillard • Gruyères •  Hauteville • Haut-Intyamon • Jaun • Roche • Le Pâquier • Marsens • Morlon • Pont-en-Ogoz • Pont-la-Ville • Riaz • Sâles • Sorens • Val-de-Charmey • Vaulruz • Vuadens
 Sarine: Arconciel • Autigny • Avry • Belfaux • Chénens • Corminboeuf • Cottens • Ependes • Ferpicloz • Fribourg • Gibloux • Givisiez • Granges-Paccot • Grolley • Hauterive • La Brillaz • La Sonnaz • Le Mouret • Marly • Matran • Neyruz • Pierrafortscha • Ponthaux • Prez • Senèdes • Treyvaux • Villars-sur-Glâne • Villarsel-sur-Marly
 See: Charmey • Courtepin • Cressier • Fräschels • Gempenach • Greng • Gurmels • Gurwolf • Kerzers • Kleinbösingen • Meyriez • Misery-Courtion • Mont-Vully • Murten • Muntelier • Ried bei Kerzers • Ulmiz
 Sense: Alterswil • Bösingen • Brünisried • Düdingen • Giffers • Heitenried • Plaffeien • Plasselb • Rechthalten • Schmitten • St. Antoni • St. Silvester • St. Ursen • Tafers • Tentlingen • Ueberstorf • Wünnewil-Flamatt
 Veveyse: Attalens • Bossonnens • Châtel-Saint-Denis • Granges • La Verrerie • Le Flon • Remaufens •  Saint-Martin • Semsales
Vinttikaivo

Vinttikaivo Kom Ombossa, Egyptissä.
Vinttikaivo  ja tulviva "noidankaivo" Virossa.
Vinttikaivo, vintti eli kaivonvintti eli vipukaivo tai salkokaivo on vipua ja vastapainoa hyödyntävä vedennostotyökalu. Vinttikaivo on alkujaan keksitty Mesopotamiassa ja se esitetty Sargonidien sinetissä noin vuonna 2000 eaa.. Se on vielä nykyäänkin laajalti käytössä Afrikassa ja Aasiassa peltojen kastelussa. Egyptissä laitteesta käytetään nimeä shaduf, millä nimellä se tunnetaan laajemmin keksintönä. Suomen maaseudulla vielä 1950-luvun alussa noin 10 prosenttia kaivoista oli vinttikaivoja.
Rakenne

Vinttikaivon osat ovat runko, vipuvarsi, paljunvarsi, palju sekä mahdollinen erillinen vastapaino. Runko kannattelee vipuvartta, jonka toisessa päässä on paino ja toisessa päässä palju kiinteän varren päässä. Vipuvarsi tasapainotetaan siten, että paljun veteen painamiseen tyhjänä ja  nostoon täytenä tarvitaan osapuilleen yhtä paljon voimaa. Paljun kiinteä varsi helpottaa sen täyttämistä. Vinttikaivon periaatteella toimivia nostokeventimiä käytetään yleisesti kuormien käsittelyssä varastoissa ja tehtaissa.
Vinttikaivon tyypillinen käyttö on siirtää kasteluvettä altaaseen tai kasteluojaan, joka johtaa veden pellolle. On arvioitu, että vinttikaivoa käyttäen yksi mies voi nostaa 2500 litraa vettä päivässä. Maksiminostokorkeus on noin kolme metriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vinttikaivo Wikimedia Commonsissa
Virius Lupus

Virius Lupus (200-luku) oli arvostettu roomalainen senaattori 200-luvun lopulla. Hän oli kotoisin ansioituneesta Viriusten suvusta, joka nousi keisari Aurelianuksen aikana merkittävimpien sukujen joukkoon. Todennäköisesti hän oli consul suffectus jossakin vaiheessa. Myöhemmin hän oli Arabian provinssin maaherra roomalaisten vallattua Palmyran vuonna 272. Tämän jälkeen hän toimi myös Syria Coelen maaherrana, mahdollisesti vielä Aurelianuksen aikana. Kun Sol Invictukselle pyhitetty temppeli vihittiin käyttöön Roomassa 25. joulukuuta 275, Lupus nimitettiin kultin asioita hoitavan pappiskollegion (pontifices dei Solis) jäseneksi. Vuonna 278 hän oli konsulina yhdessä keisari Probuksen kanssa. Samana vuonna hän toimi myös Rooman kaupunginprefektinä (praefectus urbi).
Hän saattoi olla vuoden 232 konsulin Lucius Virius Lupuksen poika.
Villit juhlat

| Villit juhlat> The Wild Party |
| --- | --- |

Ohjaaja:  James Ivory
Käsikirjoittaja:  Joseph Moncure March Walter Marks
Tuottaja:  Ismail Merchant
Säveltäjä:  Walter Marks Louis St. Louis
Kuvaaja:  Walter Lassally
Leikkaaja:  Ken McKinney
Pukusuunnittelija:  Ron Talsky
Pääosat:   James Coco  Raquel Welch 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Levittäjä:  American International Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1975
Kesto:  95 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Villit juhlat (The Wild Party) on James Ivoryn ohjaama ja Ismail Merchantin tuottama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1975. Sen pääosissa ovat James Coco ja Raquel Welch.
Ikääntynyt 1920-luvun elokuvatähti Jolly Grimm päättää yrittää comebackia järjestämällä juhlat uuden elokuvansa näyttämistä varten. Juhlat kuitenkin muuttuvat joksikin aivan muuksi kuin Jolly on ajatellut. Elokuva loppuu siihen, että Jolly tappaa rakastajattarensa Queenien ja näyttelijän, joka oli kiinnostunut naisesta.
Elokuva perustuu väljästi Joseph Moncure Marchin kirjoittamaan runoon, ja se kuvattiin Riversidessa Kaliforniassa. Runosta tehtiin myös kaksi musikaalia. Tanssikohtauksen koreografian suunnitteli Patricia Birch.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  James Coco  | … |  Jolly Grimm   |
|  Raquel Welch  | … |  Queenie   |
|  Perry King  | … |  Dale Sword   |
|  David Dukes  | … |  James Morrison   |
|  Tiffany Bolling  | … |  Kate   |
|  Royal Dano  | … |  Tex   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen kutsuu Villejä juhlia 1920-luvun mykkäelokuvan tähtiä satirisoivaksi hullutteluksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. VideoHound’s Golden Movie Retriever sanoo elokuvaa hyvistä roolisuorituksista huolimatta jotenkin ontoksi ja antaa sille kaksi ja puoli tähteä neljästä.
Aiheesta muualla

Villit juhlat Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Virkaehtosopimus

Virkaehtosopimus (VES) on Suomessa valtion, kuntien, ja seurakuntien virkamiesten palvelussuhteiden ehtoja koskeva määräaikainen ja valtakunnallinen sopimus. Virkaehtosopimuksella sovitaan palkoista, työajoista ja muista palvelussuhteen ehdoista. Se on sisällöltään työehtosopimusta vastaava tai sitä täydentävä. Virkaehtosopimuksen solmii työnantajan puolelta Valtion työmarkkinalaitos, Kuntatyönantajat ja Kirkon työmarkkinalaitos sekä työntekijäjärjestöjen pääsopijajärjestöt (keskusliitot). Samat järjestöt ovat sopimassa myös työehtosopimusta niiden työntekijöiden osalta, jotka ovat työsopimussuhteisia.
Virkaehtosopimuksia on tehty vuodesta 1970 alkaen. Tuolloin solmitussa Liinamaa I -sopimuksessa sovittiin virkamiesten työehtosopimusjärjestelmän kehittämisestä, mikä johti virkaehtosopimuksia koskevien lakien säätämiseen. Ennen vuotta 1970 valtio teki yksipuolisesti palkka-asioita koskevat sitovat päätökset, ja kuntapuolella kukin kunta ja seurakunta päätti itsenäisesti palvelussuhteiden ehdoista. Virkamiesten määrä on suuresti vähentynyt muun muassa valtion ja kuntien liikelaitosten perustamisen ja vuoden 2010 yliopistouudistuksen takia. Nämä työntekijät ovat uudistuksen yhteydessä siirtyneet virkaehtosopimuksesta työehtosopimuksen piiriin.
Virkaehtosopimuksia:
Valtion yleinen virka- ja työehtosopimus
Kunnallinen opetushenkilöstön virka- ja työehtosopimus (OVTES)
Kunnallinen teknisen henkilöstön virka- ja työehtosopimus (TS)
Kunnallinen lääkärien virkaehtosopimus (LS)
Tommi Virkama

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 24. heinäkuuta 1967 (ikä 57)
Syntymäpaikka: Pietarsaari, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 170 cm
Junioriseurat
: Jaro
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1984–1989 | Jaro | 41 | (1) |
| 1990–1992 | BK-IFK | 64 | (21) |
| 1993–1995 | VPS | 68 | (15) |
| 1996–1997 | Närpes Kraft | 36 | (10) |
| 1998 | BK-IFK | 22 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 231 | (48) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Tommi Virkama (s. 24. heinäkuuta 1967 Pietarsaari) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Virkama on FF Jaron kasvatti. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa I divisioonassa 1984–1986 ja 1988–1989 sekä II divisioonassa 1987.
Virkaman pelasi Vaasan Palloseurassa I divisioonaa 1993–1994. Hänen ainoa kautensa Veikkausliigassa oli 1995, jolloin hän esiintyi VPS:n riveissä 18 ottelussa ilman maaleja. Hän pelasi I divisioonaa myös Närpes Kraftissa 1997. II divisioonassa Virkama edusti BK-IFK:aa 1990–1992 ja 1998 sekä Kraftia 1996.
Vipiä

| Vipiä Вы́бье, Vybje |
| --- | --- |
 Vipiä ja lähiseudun kylät vuoden 1863 kartalla.
 Vipiä
 Koordinaatit: 59°40′10″N, 28°13′24″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Kunta:  Laukaansuu
Ensimmäinen maininta:  1571
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2007):  69
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vipiä (ven. Вы́бье, Vybje) on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Laukaansuun kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vipiänjoen varrella viisi kilometriä Laukaansuusta luoteeseen. Vuonna 2007 kylässä oli 69 vakituista asukasta.
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Šelonin viidenneksen verokirjassa vuonna 1571. Se on saanut nimensä Laukaanjoen suuhaarasta, joka muodostaa Laukaansuun ”saaren” (ven. Ostrov). Nimen taustalla on venäjän kielen verbi vybit.
Vipiän kanta-asukkaat olivat Kosemkinan luterilaiseen seurakuntaan kuuluneita inkerinsuomalaisia. Ennen 1860-lukua he olivat valtion talonpoikia. Vuonna 1862 kylässä oli 115 asukasta. Sen sukuja olivat Harakka, Hirvi, Jänis, Kokko, Petra, Päähkenä ja Säkki.
Kylän pääelinkeinot olivat aikaisemmin maatalous ja kalastus. 1800-luvun lopulta lähtien seudulle muutti myös virolaisia. Vuonna 1896 kylään rakennettiin suomalais-virolainen rukoushuone, joka suljettiin 1930-luvulla. Vuonna 1899 kylä kuului Narvusin volostiin. Sen 200 asukkaasta oli väestönlaskennan mukaan suomalaisia 184 ja romaneja 16. Läsnä olleista 182 henkilöstä kaikki olivat luterilaisia.
1920-luvulta lähtien Vipiä kuului Joenperän kyläneuvostoalueeseen. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset siirsivät kylän asukkaat Suomeen. Neuvostoliittoon palattuaan heidät karkotettiin sisä-Venäjälle. Ensimmäiset vipiäläiset pääsivät palaamaan kotikyläänsä 1950-luvulla.
Nykyään Vipiän asukaslukua kasvattaa rakenteilla olevan Laukaansuun sataman läheisyys. Kylässä on kerhotalo, ja siellä asuu yhä inkerinsuomalaisia. Vipiäläinen Eino Säkki on toiminut Laukaansuun kunnan päämiehenä.
Aiheesta muualla

Suhonen, Seppo: Suomalaisia Inkerin Kurkolanniemellä (1991). Teoksessa: Pietarin tie jatkuu, s. 126–141.  Helsinki:  Pietari-säätiö, 2005.  ISBN 952-99563-0-4
Kalevi Virkku

Kalevi Virkku (28. marraskuuta 1935 Rauma – 23. maaliskuuta 1989) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1954–1965 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Virkku edusti koko SM-sarjauransa ajan Rauman Lukkoa. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 111 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 7 + 9 = 16 ja jäähymääränsä 86 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1963 ja saavutti lisäksi yhden SM-hopean ja yhden SM-pronssin.
Vinyylisyklohekseenidioksidi

| Vinyylisyklohekseenidioksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3-(oksiran-2-yyli)-7-oksabisyklo[4.1.0]heptaani
CAS-numero:  106-87-6
PubChem CID:  7833
SMILES:  C1CC2C(O2)CC1C3CO3
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H12O2
Moolimassa:  140,176 g/mol
Sulamispiste:  -108,9 °C
Kiehumispiste:  227 °C
Tiheys:  1,09 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 183 g/l (20 °C)
Vinyylisyklohekseenidioksidi (C8H12O2) on epoksideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää epoksihartsien valmistamiseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa vinyylisyklohekseenidioksidi on väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja useisiin orgaanisiin liuottimiin. Yhdiste muodostaa helposti polymeroitumistuotteita happojen tai emästen vaikutuksesta. Muiden epoksidien tavoin vinyylisyklohekseenidioksidi reagoi nukleofiilisten yhdisteiden kuten alkoholien ja amiinien kanssa.
Vinyylisyklohekseenidioksidi ärsyttää ihoa, hengitysteitä ja silmiä aiheuttaen muun muassa kurkkukipua ja yskää. Eläinkokeissa yhdisteen on todettu olevan myrkyllinen munasarjoille. Vinyylisyklohekseenidioksidi saattaa olla karsinogeeninen yhdiste.
Valmistus ja käyttö

Vinyylisyklohekseenidioksidia voidaan valmistaa hapettamalla 4-vinyylisyklohekseeniä peretikkahapolla.
Vinyylisyklohekseenidioksidia käytetään epoksihartsien ja muiden orgaanisten yhdisteiden valmistamiseen. Epoksihartseissa sitä voidaan käyttää joko yksin monomeerina sykloalifaattisten vinyylisyklohekseenidioksidihartsien valmistukseen tai ko-monomeerina yhdessä muiden epoksidien tai dapsonin kanssa.
Virkkilä (Rosmittala)

| Virkkilä Ви́рки, Virki |
| --- | --- |
 Virkkilä
 Koordinaatit: 59°54′46″N, 30°42′5″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Seuloskoin piiri
Kunta:  Rosmittala
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2011):  78
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Virkkilä (ven. Ви́рки, Virki) on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Rosmittalan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Kelton ylängöllä 3,5 kilometriä Rosmittalasta koilliseen. Kylässä on 78 asukasta (vuonna 2011).
Kylä lienee syntynyt Ruotsin vallan aikana 1600-luvulla. Se mainitaan vuoden 1727 kartassa. Seudun asukkaat olivat toiseen maailmansotaan saakka inkerinsuomalaisia, jotka kuuluivat Kelton luterilaiseen seurakuntaan.
1800-luvulla kylä jakaantui kahteen osaan, Suureen ja Pieneen Virkkilään. Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 siellä asui 107 savakkoa ja 58 suomalaista. 1860-luvulle saakka Virkkilän talonpojat olivat tilanomistajan maaorjia. 1800–1900-lukujen vaihteessa kylä kuului Pähkinälinnan kihlakunnan Kelton volostiin. Vuonna 1881 sinne avattiin zemstvon ylläpitämä koulu.
Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Kannisin kyläneuvostoon kuuluneessa Virkkilässä oli 325 asukasta, joista 289 oli inkerinsuomalaisia ja 27 suomensuomalaisia. Kylässä asui myös muutamia venäläisiä ja liettualaisia. 1930-luvulla Virkkilä kuului Kelton suomalaiseen kyläneuvostoon. Inkeriläiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon toisen maailmansodan aikana vuonna 1942.
Vinklotsoliini

| Vinklotsoliini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  3-(3,5-dikloorifenyyli)-5-etenyyli-5-metyyli-1,3-oksatsolidiini-2,4-dioni
CAS-numero:  50471-44-8
PubChem CID:  39676
SMILES:  CC1(C(=O)N(C(=O)O1)C2=CC(=CC(=C2)Cl)Cl)C=C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H9Cl2NO3
Moolimassa:  286,102 g/mol
Sulamispiste:  108 °C
Tiheys:  1,51 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Vinklotsoliini (C12H9Cl2NO3) on dikarboksamideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään maataloudessa fungisidina. Euroopan unionin alueella vinklotsoliinin käyttö on ollut kiellettyä vuodesta 2007 alkaen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa vinklotsoliini on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta ja liukenee muun muassa etanoliin, asetoniin, etyyliasetaattiin, bentseeniin ja kloroformiin. Vinklotsoliini hydrolysoituu emäksisissä liuoksissa. Yhdiste on laajakirjoinen fungisidi ja vaikuttaa useisiin sienipatogeeneihin. Vinklotsoliini on antiandrogeeni eli estää mieshormonien vaikutuksia.
Valmistus ja käyttö

Vinklotsoliinia valmistetaan 3,5-dikloori-isosyanaatin ja 2-hydroksi-2-unyylipropaanihapon esterin välisellä reaktiolla. Toinen tapa on 3,5-dikloorianiliinin, fosgeeniin, natriumsyanidin ja metyylivinyyliketonin välinen reaktio.
Vinklotsoliinia käytetään fungisidina muun muassa kasvis-, marja- ja hedelmäviljelmillä sienitautien hoitoon ja torjuntaan. Aine levitetään liuoksena tai jauheena. Se on rekisteröity muun muassa Yhdysvalloissa. Euroopan unionin alueella vinklotsoliinin käyttö on ollut kiellettyä 1.1.2007 alkaen.
Aiheesta muualla

Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Vinclozolin (englanniksi)
KEGG: Vinclozolin (englanniksi)
ChemBlink: Vinclozolin (englanniksi)
Virma

Virman kylä
Virma (ven. Вирма) on kylä Suman kylähallintoalueella Sorokan piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Virma sijaitsee Virmajoen suulla Vienanmeren rannalla, 38 kilometriä Belomorskista kaakkoon ja 18 kilometriä Sumasta luoteeseen. Kylän halki kulkee maantie Sorokasta Sumaan. Vuonna 1996 Virmassa oli 54 asukasta, jotka saivat elantonsa pääasiassa kalastuksesta. Virman asemakylä sijaitsee Virman kaakkoispuolella. Virman ortodoksinen Pietarin ja Paavalin kirkko on rakennettu puusta 1700-luvulla.
Virma on perustettu 1600-luvulla. Virma kuului ennen 1920-lukua kuntaan, jolloin siitä muodostettiin Sorokan piiriin kuuluva Virman kyläneuvosto. Kyläneuvostoon ei kuulunut muita kyliä. Kyläneuvostossa oli 584 asukasta vuonna 1926, jotka kaikki olivat venäläisiä. Virma kuuluu myös pomorien kansanryhmän asuinalueeseen, joka ulottuu Kuolan niemimaalta Arkangeliin Vienanmeren rannalla. Kun vanhauskoisia alettiin vainota 1600-luvulla heidän protestoituaan Venäjän ortodoksisen kirkon uudistuksia vastaan, osa heistä siirtyi Venäjän syrjäseuduille, ja myös Virmassa on ollut vanhauskoisia.
Virama

Virama on yleisnimitys useissa abugida-kirjaimistoissa esiintyvälle tarkkeelle, jota käytetään ilmaisemaan konsonanttia normaalisti seuraavan vokaalin puuttumista. Pelkkä konsonantti ilman tarketta kuvaa konsonantista ja kirjaimiston oletusvokaalista koostuvaa tavua, ja haluttaessa kirjoittaa konsonantti ilman oletusvokaalia tämän puuttuminen merkitään viramalla.
Sana virama (विराम, virāma) tulee sanskritista ja tarkoittaa ”lopettamista” tai ”pysähtymistä”. Viramalla on erilaisia nimiä eri kielissä. Hindiksi sen nimi on halant, bengaliksi hasanta, malajalamiksi candrakkala, marathiksi virama, teluguksi virāmamu ja tamiliksi puḷḷi.
Käyttöesimerkkejä

| Kirjaimisto | Viraman käyttö | Huomautuksia |
| --- | --- | --- |
| Bengalilainen | ক ka → ক্ k |   |
| Devanagari | क ka → क् k |  |
| Gudžaratilainen | ક ka → ક્ k | Viramaa käytetään lähinnä sanskritista peräisin olevissa lainasanoissa. |
| Gurmukhi | ਕ ka → ਕ੍ k | Viramaa käytetään joskus sanskritia mukailevassa tekstissä ja sanakirjoissa. Pandžabia kirjoitettaessa se jätetään yleensä merkitsemättä. |
| Kannadalainen | ಕ ka → ಕ್ k |  |
| Malajalamilainen | ക ka → ക് k | Samalla tarkkeella merkitään joissakin tapauksissa vokaalia [ə]. |
| Orijalainen | କ ka → କ୍ k |  |
| Tamililainen | க ka → க் k |  |
| Telugulainen | క ka → క్ k |  |
| Thailainen | ก ka → ก์ k |  |
Vilajoki

| Vilajoki Великая, Velikaja |
| --- | --- |
 Vilajokea Lappeenrannan-Vaalimaantien (kantatie 387) varressa marraskuussa 2012.
Maat:  Venäjä, Suomi
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Viipurin piiri
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Lappeenranta
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Vilajoen vesistö (08)
Pinta-ala:  344,09 km² 
Järvisyys:  6,33 % 
Pääuoman pituus:  59,7 km 
Pääuoman osuudet:  Vilajoki ←Tittara ←Kaapronjoki ←Ravatunjoki ←Uusijoki ←Vilkjärvi
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Tittara, Lappeenranta 
 :  60°55′13″N, 28°02′04″E
Laskupaikka:  Vilajoki, Vilalahti, Suomenlahti, Venäjä
 :  60°37′22″N, 28°18′03″E
Läpivirtausjärvet:  Velikoje, Hämäläisenjärvi, Pukalus, Lahnajärvi
Sivu-uomat:  Kallolanjoki, Myllyoja, Vilajoki, Pentinjoki
Taajamat:  Vilajoki, Ylämaa
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  54,1 m
Laskukorkeus:  0 m
Korkeusero:  54,1 m
Pituus:  50,2 km  
Kaltevuus:  1,08 m/km
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Vilajokeen vuotanut öljy pääsi valtakunnanuutisiin maaliskuussa 2014. Kuvassa öljyntorjuntajärjestelmiä Ylämaan kirkonkylällä.
Vilajoki (ven. Великая, Velikaja, suom. Suuri joki) on Suomessa Etelä-Karjalan Lappeenrannassa sekä Venäjällä Viipurin piirin Tienhaaran kunnan alueella virtaava 50 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa Vilajoen vesistössä 60 kilometriä pitkästä pääuomasta sen alajuoksun osuuden. Venäjän puoleinen osuus on entisen Säkkijärven kunnan alueella. Vilajoki laskee Suomenlahteen.
Vilajoki haarautuu Ylämaan kirkonkylällä kahdeksi latvahaaraksi: pohjoisesta tulevaa pääuoman haaraan ja lännestä tulevaan läntiseen haaraan.