stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Virgin Galactic
Suunnitelmia

Ensimmäisten lentojen oli tarkoitus lähteä vuonna 2009 New Mexicosta Yhdysvalloista. New Mexicoon on rakenteilla Spaceport America -avaruuskeskus. Sen Governor Bill Richardson Spaceway -kiitotie valmistui vuonna 2010. Lisäksi yhtiö on tehnyt aiesopimuksen lentojen aloittamisesta Kiirunassa vuonna 2012. Näiden lentojen erikoisuutena olisi mahdollisuus matkustaa revontulien läpi. Yhtiö aikoi vuonna 2010 tehdä koelentoja ja aloittaa kaupallinen lentotoiminta aikaisintaan vuonna 2012 tai 2013. SpaceShipTwo-avaruusalus sai 30.5.2012 FAAlta luvan moottoroituun koelentoon. Yhtiö ilmoitti, että aikoo suorittaa ensimmäisen moottoroidun lennon vuoden 2012 lopulla. Virgin Galactic on myös mainostanut skenaariota, jossa avaruuslentokoneella voisi lentää esimerkiksi Kiinasta Englantiin kolmessa tunnissa. Kuuden minuutin painottomuuden sisältävä avaruuslento maksaisi arvion mukaan noin 200 000 Yhdysvaltain dollaria.
Onnettomuus koelennolla vuonna 2014

Lokakuun 2014 lopussa Mojaven autiomaassa tehdyn koelennon aikana tapahtuneessa onnettomuudessa kone hajosi ja sen osat levisivät autiomaahan. Toinen lentäjä kuoli, toinen loukkaantui vakavasti.
Yritystä oli varoitettu vuonna 2007 sattuneen onnettomuuden jälkeen useita kertoja turvallisuusuhista. Muun muassa Kansainvälisen avaruusturvallisuusyhdistyksen asiantuntija Carolynne Cambell kertoo yhdistyksen lähettäneen useita varoituksia.
Onnettomuuden vuoksi kaupallisten lentojen aloittaminen lykkääntyi. Aiempi onnettomuus vuonna 2007 sattui maanpinnalla tehdyissä rakettitesteissä, ja silloin sattui kolmen ihmisen hengen vaatinut räjähdys.
Ensimmäinen täysin miehitetty koelento

Virgin Galacticin ensimmäinen täysin miehitetty koelento avaruuteen tapahtui VSS Unity -avaruusaluksella 11. heinäkuuta 2021. Lennolla olivat mukana Richard Bransonin lisäksi kolme muuta matkustajaa ja kaksi lentäjää. Alus nousi noin 85 kilometrin korkeuteen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Zahra Ouaziz

| Mitalit> Maa:   Marokko.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Marokko.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Marokko.Naisten yleisurheilu.MM-kilpailut  | Maa:   Marokko> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sevilla 1999 | 5 000 m |  |
|  Pronssia | Göteborg 1995 | 5 000 m |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Maebashi 1999 | 3 000 m |  |
Zahra Ouaziz (s. 20. joulukuuta 1969 Oulmes, Marokko) on marokkolainen entinen kestävyysjuoksija.
Ouaziz osallistui ensimmäisiin arvokisoihinsa Barcelonan sisäratojen MM-kisoissa 1995, joissa hän sijoittui 3 000 metrin juoksussa seitsemänneksi. Samana vuonna hän oli maastojuoksun MM-kisoissa Durhamissa pitkällä matkalla kahdestoista ja Göteborgin MM-kisoissa 5 000 metrin juoksun kolmas ajalla 14.53,77. Hän päätti kautensa juoksemalla 3 000 metrillä kuudenneksi IAAF:n GP-finaalissa. Vuonna 1996 hän karsiutui Atlantan olympialaisissa 5 000 metrin alkuerissä. Vuonna 1997 hän karsiutui Ateenan MM-kisoissa jälleen 5 000 metrin alkuerissä, mutta juoksi GP-finaalissa neljänneksi. Vuonna 1998 hän voitti hopeaa maastojuoksun MM-kisoissa Marrakechissä lyhyellä matkalla. Samana vuonna hän voitti Afrikan mestaruuden 3 000 metrillä ja juoksi 1. syyskuuta Berliinissä 5 000 metrillä uuden Afrikan ennätyksen 14.32.08. Loppukaudella hän juoksi vielä toiseksi Kultaisen liigan GP-finaalissa sekä yleisurheilun maailmancupissa.
Ouaziz voitti hopeaa Maebashin sisäratojen MM-kisoissa 1999 3 000 metrillä. Saman vuoden Sevillan MM-kisoissa hän oli 5 000 metrillä toinen ajalla 14.43,15. Hän sijoittui toiseksi myös saman vuoden GP-finaalissa. Hän teki 11. elokuuta 1999 Afrikan ennätyksen 3 000 metrillä ajalla 8.26,48. Vuonna 2000 hän voitti lyhyen matkan MM-hopeaa maastojuoksun MM-kisoissa Vilamourassa. Vuonna 2003 hän sijoittui 3 000 metrillä neljänneksi Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa ja tämän jälkeen kahdenneksikymmenenneksiensimmäiseksi Lausannessa maastojuoksun MM-kisojen lyhyellä matkalla. Pariisin MM-kisoissa hän oli kolmastoista. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 Ouaziz karsiutui 3 000 metrin välierissä. Saman vuoden maastojuoksun MM-kisoissa Brysselissä hän oli kahdestoista.
Yoshikatsu Yoshida

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Yoshida Tokion kesäolympialaisissa 1964. |  Yoshida Tokion kesäolympialaisissa 1964. |  Yoshida Tokion kesäolympialaisissa 1964. |  |
Maa:   Japani
Miesten vapaapaini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 52 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Manchester 1965 | 52 kg |  |
Yoshikatsu Yoshida (jap. 吉田 義勝, Yoshida Yoshikatsu, s. 30. lokakuuta 1941 Asahikawa, Hokkaidō) on japanilainen kilpauransa päättänyt vapaapainija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Yoshida voitti vapaapainin sarjan 52 kg olympiakultaa kotikisoissaan Tokiossa 1964. Vuotta myöhemmin hän voitti maailmanmestaruuden Manchesterissa.
Vlaho Bukovac

| Vlaho Bukovac |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. heinäkuuta 1855 Cavtat, Itävalta-Unkari
Kuollut: 23. huhtikuuta 1922 (66 vuotta) Praha, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:  kroatialainen
Taiteilija
Ala:  maalaustaide
Taidesuuntaus:  postimpressionismi
 Nimikirjoitus
Vlaho Bukovac (alk. Biagio Faggioni; 4. heinäkuuta 1855 Cavtat, Itävalta-Unkari – 23. huhtikuuta 1922 Praha, Tšekkoslovakia) oli kroatialainen taidemaalari. Hän opiskeli taidetta Pariisissa École des Beaux-Artsissa ja palasi Kroatiaan 1893, jolloin hänestä tuli Kroatian taidemaailman johtohahmoja. Hän sai useita nuoria seuraajia ja oli perustamassa Zagrebiin suurta taidegalleriaa. Viimeiset vuotensa Bukovac toimi Prahassa taideakatemian professorina.
Elämäkertaa > Nuoruus

Biagio Faggioni syntyi Cavtatissa 1855. Hänen isoisänsä oli italialainen merimies Giuseppe Faggioni, joka oli ajautunut etsimään turvaa Cavtatista kesken myrskyn ja päättänyt jäädä asumaan kaupunkiin. Sieltä hän osti pienen talon ja löysi itselleen vaimon. Giuseppe Faggionin nuorin poika Agostino asui myöhemmin talossa vaimonsa Marija Perićin ja lastensa kanssa.
Biagio Faggioni vietti nuoruutensa poissa kotoa. Hänen setänsä Frano vei hänet 11-vuotiaana New Yorkiin. Pian tämän jälkeen setä kuoli ja tämän vaimo lähetti Faggionin koulun sijaan koulukotiin. Hän palasi neljä vuotta myöhemmin Cavtatiin, mutta hän ei halunnut jäädä köyhien vanhempiensa elätettäväksi, vaan lähti merelle. Faggioni päätyi Osmi dubrovački -nimiselle alukselle, joka purjehti reittiä Istanbul–Liverpool–Odessa. Hänen merimiesaikansa päättyi kuitenkin onnettomuuteen. Toipilasaikanaan Cavtatissa hän maalasi ensimmäiset maalauksensa vanhempiensa taloon, ja pian tämän jälkeen alkoi levitä huhuja lahjakkaasta cavtatilaisesta taiteilijasta.
Elämäkertaa > Taideuran alkuvaiheet

Faggioni lähti veljensä Jozon kanssa Peruun vuonna 1873. Siellä hän tienasi maalaamalla junanvaunuja, mutta pian hän muutti Kaliforniaan paremman työn perässä. San Franciscossa Faggioni jatkoi uraansa maalarina ja kävi ensimmäisillä maalaustunneillaan. Hän teki muotokuvia, joista saatu myönteinen palaute rohkaisi hänet palaamaan Eurooppaan opiskelemaan maalaustaidetta. Runoilija Medo Pucićin vaikutuksesta Faggioni kroatialaisti 1877 nimensä Bukovaciksi.
Pucićin avulla Bukovac lähti Pariisiin 1877. Pucić oli esitellyt Bukovacin arkkipiispa Josip Juraj Strossmayerille, jolle Bukovac oli esitellyt maalauksensa Turkkilainen nainen haaremissa. Strossmayerin taloudellisesti tukemana Bukovac pystyi muuttamaan Pariisiin. Hänet hyväksyttiin École des Beaux-Artsiin, ja jo 1878 hänen taulujaan oli esillä Pariisin salongissa. Bukovacin maalauksia oli Pariisissa esillä useita kertoja vuosina 1878–1893. Useimmat maalaukset olivat alastonkuvia, muotokuvia ja Montenegroon liittyviä aiheita. Bukovac vieraili useita kertoja myös Kroatiassa maalamassa muotokuvia ja teki useita matkoja Englantiin Vicarsin taidekauppiasveljesten ansiosta. Englantilainen rikas teollisuusmies Samson Fox osti muun muassa useita Bukovacin tauluja.
Elämäkertaa > Kroatiasssa

Bukovac muutti 1893 Zagrebiin, missä hänestä tuli Kroatian taidemaailman keskeisimpiä hahmoja. Hän järjesti useita taidetapahtumia ja vaikutti nuorten taiteilijoiden uuteen sukupolveen. Monet nuoret ulkomailla opiskelleet taiteilijat palasivat Zagrebiin työskennelläkseen Bukovacin kanssa. Bukovac innosti nuoria taiteilijoita jättämään vanhan taideyhdistyksen ja perusti uuden kroatialaistaiteilijoiden yhdistyksen, joka järjesti 1898 suuren kroatialaistaiteilijoiden näyttelyn.
Bukovac oli järjestämässä Budapestissa pidettyyn tuhatvuotisnäyttelyyn taidepaviljonkia. Bukovac vaati, että Zagrebissakin pitäisi olla oma taidemuseonsa, ja Budapestin näyttelyn jälkeen paviljonki siirrettiin Zagrebiin. Zagrebin taidepaviljonki oli alueen ensimmäinen suuri taidemuseo, ja sen asema on säilynyt myöhemminkin Kroatian merkittävimpiin kuuluvana näyttelytilana.
Bukovacin kuuluisimpia Kroatiassa tehtyjä töitä oli Kroatian uudistuminen, jonka hän teki 1896 Kroatian kansallisteatterin suojaverhoon. Siinä on kuvattuna monia panslaavilaisuutta kannattaneen illyrismin johtohenkilöitä.
Vaikka Bukovac oli tuonut Kroatian taiteeseen uusia ideoita, hän joutui ristiriitaisuuksiin ainoana Pariisissa oppinsa saaneena taiteilijana Wienissä ja Münchenissä opiskelleiden kanssa. Bukovac jätti lopulta Zagrebin ajauduttuaan erimielisyyksiin Izidor Kršnjaviin kanssa ja palasi kotiseudulleen Cavtatiin, missä hän asui neljä vuotta. Hän maalasi monia maisemia Cavtatista ja Dubrovnikista ja esimerkiksi dioraaman Kristuksen hauta. Bukovac kyllästyi kuitenkin pian Cavtatin hiljaisuuteen ja kaipasi muiden taiteilijoiden kanssa tekemäänsä yhteistyötä. Hän lähti 1902 Cavtatista Wieniin, missä hän järjesti suuren soolonäyttelyn.
Elämäkertaa > Professorina

Bukovac sai Wienissä kutsun Prahaan, missä oli vapaana Prahan taideakatemian professorin paikka. Bukovac eli viimeiset kaksikymmentä vuottaan Prahassa ja keskittyi opetustyöhön. Hän oli tuomassa Prahaan modernistisia ajatuksia ja esitteli akatemiassa pointillismin.
Bukovac vietti kesät pääosin Cavtatissa. Bukovacin ensimmäinen soolonäyttely Prahassa oli vuonna 1915. Hän kirjoitti ensimmäisen maailmansodan aikana omaelämäkerran, joka julkaistiin 1918 Zagrebissa nimellä Moj život. Bukovac kuoli Prahassa vuonna 1922, ja hänet haudattiin Cavtattiin.
Tyyli

Bukovac sai alkuun vaikutteita erityisesti Pariisissa näkemiltään impressionisteilta, mutta hän kehitti kuitenkin oman realistisemman tyylin. Bukovac tunnettiin erityisesti palettinsa vaaleista väreistä. Bukovacin Pariisissa työskennelleet aikalaiset kuvasivat usein modernia pariisilaista elämää, mutta Bukovacin aiheisiin kuului uskonnollisia kohtauksia, alastonkuvia ja perinteistä kroatialaista elämää.
Valikoituja teoksia

Rouva Le Doux.
Metsän siimeksessä.
Jeesus, lasten ystävä.
Syysmaisema
Nokoset.
Kauan eläköön kuningas!
Montenegrolainen nainen
Jugoslavian kuninkaan Aleksanteri I:n muotokuva
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vlaho Bukovac Wikimedia Commonsissa
Vlaho Bukovacin maalaus Kroatian kansallisteatterin suojaverhossa.
Winwind WWD-3

WWD-3 voimalaitos Oulun Vihreäsaaressa.
WWD-3 on suomalaisen Winwindin valmistama 3 megawatin tuulivoimalaitos, jollaisia on Suomessa ollut Ajoksen tuulivoimapuistossa yksitoista ja koko maassa yhteensä kuusitoista. Voimala tuottaa sähköä silloin, kun tuulen voimakkuus on 4 m/s - 20 m/s. Enimmillään tuotos on >12,5 m/s puhaltavalla tuulella. Jos myrsky yltyy yli 20 m/s, voimala pysähtyy.
WWD-3 -tuulivoimalan akselinnavan korkeus maasta on yleensä 88 metriä, sen roottorikehän halkaisija on 100 metriä, tornin massa 225 000 kg, roottorin massa 60  000 kg, konehuone roottorin kanssa 180 000 kg.
WWD-3 -voimaloita on Kemin tuulipuistossa pystytetty myös merelle keinotekoisille saarille. 
Merelle sijoitettavan keinotekoisen saaren pinta-ala on 30 m x 50 m, louhetarve 23 000 m3, raudoitus 42 000 kg, suodatinkangas 6 000 m2, betonia 700 m3, putkia 120 m.
Aiheesta muualla

www.worldwidewindturbines.com[vanhentunut linkki]
Vepsän kansallinen volosti

Vepsän kansallinen volosti Äänisenrannan piirin kartalla.
Vepsän kansallinen volosti (ven. Вепсская национальная волость, Vepsskaja natsionalnaja volost, vepsäksi Vepsän rahvahaline volost’) oli  vuosina 1994–2005 Karjalan tasavallassa sijainnut pohjoisten vepsäläisten kansallinen itsehallintoyksikkö. Vepsän kansallinen volosti sijaitsi Äänisen rannalla Äänisenrannan piirin kaakkoisosassa, Kuolan valtatien M18 varrella. Etelässä se rajoittui Leningradin alueeseen. Volosti käsitti Šokšun, Šoutjärven ja Kalajoen kyläneuvostojen alaiset hallintoalueet.
Vepsän kansallisen volostin keskus oli Šoutjärven (ven. Šoltozero) kyläkeskus. Volostin asukasluku vuonna 2002 oli 3493 henkeä, joista vepsäläisiksi oli tilastoitu 1202. Vepsäläisten määrä on kuitenkin ollut tätä huomattavasti suurempi, sillä usein seka-avioliittojen lapset on merkitty venäläisiksi.
Vepsän kansallinen volosti oli pinta-alaltaan yhteensä 820 neliökilometriä, joista metsiä 748, asutuksia 8,94, teollisessa käytössä olleita 6,38, viljelymaita 47,7, taloudellisesta käytöstä poistettuja 9,65 ja vesistöjä 10,8 neliökilometriä.
Kunnallishallintouudistuksessa 1.1.2006 volosti lopetettiin, ja siitä muodostettiin kolme Äänisenrannan piiriin kuuluvaa "vepsäläistä maalaiskuntaa" (ven. vepsskoje selskoje poselenije): Šokšun (ven. Šokša), Šoutjärven (Šoltozero) ja Kalajoen (Rybreka) vepsäläiset maalaiskunnat.
Kansallisen volostin kylät

Alla kylien ja kylänosien (posadojen) nimet on suomalaisen ja/tai venäläisen (translitteroitu) nimen jälkeen esitetty vepsäksi vepsän kielen virallisella ortografialla; kirjoitusasut on tarkistettu Irma Mullosen kirjasta Očerki vepsskoi toponimii. Mullonen on väitellyt tohtoriksi kyseisestä aiheesta, ja johtaa nykyisin Venäjän tiedeakatemian Kielten, kirjallisuuden ja historian instituuttia Petroskoissa.
Kansallisen volostin kylät > Šokšun kyläneuvoston alaiset kylät ja kylänosat (Šokša)

Šokšu (ven. Šokša) - veps. Šokš; osinaan Vasilišt, Čoga, Hörc, Keskül, Pinž ja Sürd’
Kvartsitnyi - veps. Ustii, sekä sen vieressä rannalla Lomk
Jääsjärvi (Jašezero) - veps. D’äšarv
Kansallisen volostin kylät > Kalajoen (Rybreka) kyläneuvoston alaiset kylät ja kylänosat

Kalajoki (Rybreka) - veps. Kaleig, osinaan Ropei, Čuur, Ozrei, Kliimoin, Koiramättas ja Pagast sekä Posjolok
Toinenjoki (Drugaja Reka) - veps. Toižeg, osinaan Zinkveihe, Van’kanposad, Mägoc, ja Mišukovo (viimeksi mainitussa ei pysyvää asutusta), aiemmin myös Telaorg (viimeksi mainitussa ei jäljellä taloakaan)
Kaskesoja (Kaskesrutšei) - veps. Kaskez, osinaan itse Kaskez sekä Suvagd’
Kakkarova (Kakkarovo) - veps. Kakkarv  (ei pysyvää asutusta)
Kansallisen volostin kylät > Šoutjärven (Šoltozero) kyläneuvoston alaiset kylät ja kylänosat

Soutjärvi (Šoltozero) - veps. Šoutjärv`, osinaan D’eremišt, Melkaamättas, Markimättas, Minamättas, Hamamättas, Pedroimättas,  Kukoinposad, Alažagd’, Ülizagd’, Dokuc’, Papinposad, Noumančug ja Mikrorajon
Išan (Išanino)
Vehkaoja (Vehrutšei) - veps. Vehkoi, osinaan Vehkoi, Kulu Vehkoi, Tesar’ ja Ogerišt
Matvejanselkä (Matvejeva Selga) - veps. Matfejansel’g, osinaan Kiirik eli Kirikohn’e kreža, Posad, Ooštaas, Kal’l’alain’e
Metsäntaka (Zalesje) - veps. Mecäntaga (ei pysyvää asutusta)
Sürd’ (ei pysyvää asutusta)
Kalinansar’ (ei pysyvää asutusta)
Gornoje Šoltozero - veps. Mägikülä (ei pysyvää asutusta)
Rosmeg (kylästä ei jäljellä taloakaan)
Aiheesta muualla

Вепсская национальная волость. Karelija ofitsialnaja / Энциклопедия «Карелия». (luettu 27.8.2009) (venäjäksi) (englanniksi)
Vepsän kansallinen volosti Karjalan tasavalta - Valtiovaltaelinten virallinen palvelin.
Vepsän kansallisen volostin kartta (venäjäksi)
Karjalan tasavallan entiset piirit
| --- | --- |
Lakkautetut:  Kemijoen piiri • Kiestingin piiri • Kurkijoen piiri • Petrovskin piiri • Poventsan piiri • Pyhäjärven piiri • Repolan piiri • Rukajärven piiri • Šallan piiri • Seesjärven piiri • Soutjärven piiri • Sungun piiri • Suurlahden piiri • Säämäjärven piiri • Tunkuan piiri • Vepsän kansallinen volostiselvennä • Vieljärven piiri • Viteleen piiri • Äänisentauksen piiri
Leningradin alueeseen liitetyt:  Jääsken piiri • Koiviston piiri • Käkisalmen piiri • Raivolan piiri • Raudun piiri • Viipurin piiri
Murmanskin alueeseen liitetyt:  Kantalahden piiri
Witchfinder General

Witchfinder General tarkoittaa seuraavia asioita:
”Hopkins (The Witchfinder General)”, brittiläisen metalliyhtyeen Cathedralin kappale
Matthew Hopkins, englantilainen noitavainoaja
Witchfinder General, Ronald Bassettin romaani
Noidantappajat (Witchfinder General), Bassettin romaaniin perustuva elokuva
Witchfinder General, brittiläinen metalliyhtye.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Witchfinder General”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Yleissopimus kulttuuriomaisuuden luvattoman tuonnin, viennin ja omistusoikeuden siirron kieltämiseksi ja ehkäisemiseksi

Yleissopimus kulttuuriomaisuuden luvattoman tuonnin, viennin ja omistusoikeuden siirron kieltämiseksi ja ehkäisemiseksi on Pariisissa Unescon yleiskokouksen 16. istunnossa 14. marraskuuta 1970 tehty sopimus, jonka tarkoituksena on estää laiton kaupankäynti kulttuuriomaisuudella.
Sopimuksen mukaan kansojen välinen kulttuuriomaisuuden vaihto lisää ihmiskunnan sivistyksen tuntemusta, rikastuttaa kansojen kulttuurielämää ja vaikuttaa positiivisesti keskenäiseen kunnioitukseen. Kulttuuriomaisuus onkin yksi kansallisen kulttuurin merkittävimmistä tekijöistä. Sen arvo on kuitenkin parhaiten ymmärrettävissä sellaisessa yhteydessä, jossa sen alkuperästä, historiasta ja perinneympäristöstä tiedetään mahdollisimman paljon.
Sopimuksen allekirjoittainella valtiolla on velvollisuus suojella kulttuuriomaisuuttaan varkauksilta ja luvattomalta vienniltä. Sopimus koskee sekä yksityisessä että yhteisöjen omistuksessa olevaa omaisuutta, jota se suojaa niin rauhan kuin sodankin aikana.
Suomen hallitus ratifioi sopimuksen 14. kesäkuuta 1999.
Aiheesta muualla

Yleissopimus kulttuuriomaisuuden luvattoman tuonnin, viennin ja omistusoikeuden siirron kieltämiseksi ja ehkäisemiseksi finlex.fi. Viitattu 20.9.2019.
Yleisradion vuoden levy

Yleisradion vuoden levy on edellisen vuoden klassisen musiikin levytys, jolle myönnetään kunniakirja. Kunniakirjaa on myönnetty vuodesta 1971, ja valinnan tekevät Yle Kulttuurin musiikkitoimittajat ja -tuottajat edellisen vuoden suomalaista musiikkia tai suomalaisten taiteilijoiden esityksiä sisältävistä levyistä.
Vuoden 2014 levy on harmonikkalevy, jolla Janne Rättyä tulkitsee Domenico Scarlattin sonaatteja.  Tämän jälkeen palkinnon ovat saaneet Kamus-kvartetin albumi Different Voices (2015), Kreeta-Maria Kentalan Side by Side (2016), Alba Recordsin tuottama Northlands - Music by Matthew Whittall (2017), Alba Recordsin Earthly Angels (2018) sekä Somnium Ensemblen albumi Unesi ääni (2019). Vuoden levyksi 2021 valittiin Laura Hynnisen Otilia.
Aiheesta muualla

Vuoden levyt kautta aikojen yle.fi
Vril: Tuleva rotu

| Vril: Tuleva rotu> Vril / The coming race |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Edward Bulwer-Lytton
Kieli:  englanti
Genre:  tieteiskirjallisuus
Julkaistu:  1871
Suomennos
Suomentaja:  Heikki Eskelinen
Kustantaja:  Biokustannus
Julkaistu:  1996
Sivumäärä:  148
ISBN:  951-9413-96-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vril: Tuleva rotu (Vril tai The coming race) on Edward Bulwer-Lyttonin kirja vuodelta 1871. Sen on suomentanut Heikki Eskelinen ja suomennoksen julkaissut Biokustannus vuonna 1996.
Juoni

Kirjan nuori päähenkilö on tapaamassa kaivosinsinöörinä toimivaa ystäväänsä. Heidän tutkiessaan kaivosta ystävä joutuu onnettomuuteen ja kuolee. Päähenkilö päätyy maan alla asuvan kehittyneen, enkeleitä muistuttavan Vrilja-kansan pariin. Vriljoilla on hallussaan henkinen Vril-voima. Sitä voi käyttää telepaattisiin kykyihin, parantamiseen ja myös tuhoamiseen. Vrilja-kulttuurissa naiset ovat miehiä vahvempia. Zee-niminen vrilja rakastuu päähenkilöön, mikä herättää yhteisössä ristiriitoja. Zee auttaa päähenkilön pakoon maan päälle, kun tämän henki on uhattuna. Kertoja kokee velvollisuudekseen varoittaa, että maan alla asuva rotu tulee aikanaan hävittämään ihmiskunnan.
Vrilin vastaanotto

Bulwer-Lyttonin Vril oli ensimmäisiä tieteis- tai fantasiakirjoja, ja se oli suosittu 1800-luvun lopulla. Mystisen voiman ideaan kirjoittaja sai innoituksen sähköstä, jota tuolloin spekuloitiin paranormaalien ilmiöiden, kuten mesmerismin tai spiritualismin aiheuttajaksi. Bulwer-Lyttonia pidettiin okkultistien keskuudessa myös salatiedon haltijana, minkä hän kiisti. Hän myös pohti, että olisi ollut parempi käyttää Vrilin sijasta sanaa sähkö.
Merkitys

Vril on vaikuttanut etenkin okkultistien kirjoituksiin ja uskomuksiin. Helena Blavatsky väitti, että fiktiivisessä teoksessa esitetty Vril on todellinen. Hän käytti rotuajatusta myös kehittämänsä teosofian pohjana kirjoissaan Hunnuton Isis ja Salainen oppi. Blavatsky väitti myös, että J. W. Keelyn moottorina tunnetun laitteen, jota markkinoitiin sijoittajille henkistä energiaa käyttävänä voimanlähteenä, ei annettu toimia. Rudolf Steiner puhui koneesta ja sen energialähteestä myös esitelmissään ja piirsi siihen perustuvia laitteita. Teosofi William Scott-Elliott väitti kirjassaan vuonna 1896, että atlantislaiset ovat kyenneet lentämään vrilvoimaa energianlähteenä käyttäneillä lentokoneilla.
Saksalainen raketti-insinööri Willy Ley kirjoitti vuonna 1947, että irrationaaliset uskomukset olivat sotaa edeltäneessä Saksassa yleisiä ja että se osaltaan mahdollisti natsien nousun. Hänen mukaansa useat näennäistieteelliset ryhmät tutkivat vrilenergiaa. Ryhmistä kirjoitettiin etenkin 1960-luvulla. Vrilenergia oli myös esoteerisen uusnatsismin aiheita.
Vril on vaikuttanut myös suomalaiseen elokuvaan Iron Sky: The Coming Race.
Yleisluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut 1935

Pikaluistelun EM-kilpailut 1935 käytiin 30.–31. tammikuuta Helsingissä Töölössä Pallokentällä.