stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Korppi
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Korppi (Corvus corax)
ITIS: Corvus corax (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25357  Wikispecies: Corvus corax  ABA: comrav  ADW: Corvus_corax  Avibase: B9B272F40EE1570F  BioLib: 8986  BirdLife: 22706068  BOLD: 17135  BOW: comrav  BTO: bob15720  CoL: YNHG  eBird: comrav  EPPO: CORVCR  EUNIS: 990  EURING: 15720  Fauna Europaea: 97146  Fauna Europaea (new): a36fc055-97ab-4196-9fe7-c75ad3c407ae  GBIF: 2482492  GNAB: common-raven  IBC: common-raven-corvus-corax  iNaturalist: 8010  IRMNG: 10195300  ITIS: 179725  IUCN: 22706068  NatureServe: 2.103734  NBN: NHMSYS0000530313  NCBI: 56781  Neotropical: comrav  Observation.org: 54  Open Tree of Life: 140425  Paleobiology Database: 133788  Paleobiology Database: 133788  TSA: 4864  WoRMS: 159389  Xeno-canto: Corvus-corax  ZooBank: EA126F75-E6AC-484C-8AAC-4E7CC1DF180D  Laji.fi: MX.37178 
Korppi kuvattuna Pöytyässä Kurjenrahkan kansallispuistossa.
Korpin munia
Kalevi Raitasuo

Kauko Kalevi Raitasuo (Roos) (20. huhtikuuta 1919 Kaavi – 1. toukokuuta 1988) oli suomalainen metsänhoitaja ja lintutieteilijä.
Henkilöhistoria

Raitasuon vanhemmat olivat metsätyönjohtaja Edvard Eljas Roos ja Johanna Maria Amnell ja puoliso vuodesta 1944 ekonomi Karin Anderson. Hän suoritti metsänhoitotutkinnon 1943 ja virkatutkinnon 1945. Raitasuo toimi metsänhoitolautakuntien metsänhoitajien toimikunnassa, joka päätti esittää Yksityismetsätalouden Metsänhoitajat - Enskilda Skogbrukets Forstmästare ry -nimisen yhdistyksen perustamista vuonna 1955. Hän toimi vuonna 1960 perustetun Metsänparannusmetsänhoitajat ry:n ensimmäisenä puheenjohtajana. Raitasuo retkeili jo pikkupoikana Helsingin ympäristön lintupaikoilla ja hänen parhaaksi retkikumppanikseen tuli Leo Lehtonen. Raitasuo piirsi ja valokuvasi erinomaisesti.
Teoksia

Raitasuo julkaisi useita kirjoja, samoin kuin tieteellisiä tiedonantoja sekä lehtiartikkeleita:
Käytännön lintuopas. Otava. 1948.
Lintujen elämänpiiri, yhdessä Leo Lehtosen kanssa. WSOY. 1953.
Lintuja tuntureilla, yhdessä Leo Lehtosen kanssa. WSOY. 1954.
Elämää vaistojen varassa. 1963.
Kultakukon vuosi, metsäfasaanin elämää keväästä talveen. Otava. 1977.
Abid Raja

| Abid Raja |
| --- | --- |
 Raja vuonna 2018.
Norjan kulttuuri- ja tasa-arvoministeri
 Solbergin hallitus 24. tammikuuta 2020 – 14. lokakuuta 2021  
Edeltäjä:  Trine Skei Grande
Seuraaja:  Anette Trettebergstuen
Venstren toinen varapuheenjohtaja
 2020–  
Suurkäräjäedustaja
 Akershusin vaalipiiri 2013–  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Abid Qayyum Raja
Syntynyt: 5. marraskuuta 1975 (ikä 49) Oslo, Norja
Ammatti:  juristi, poliitikko
Tiedot
Puolue:  liberaalipuolue
Koulutus:  Oslon yliopisto Southamptonin yliopisto Oxfordin yliopisto
Abid Qayyum Raja (s. 5. marraskuuta 1975 Oslo) on norjalainen liberaalipuolueen poliitikko ja puolueensa 2. varapuheenjohtaja vuodesta 2020. Hän on istunut suurkäräjillä vuodesta 2013 ja toimi Solbergin hallituksessa kulttuuri- ja tasa-arvoministerinä vuosina 2020–2021. Koulutukseltaan hän on juristi.
Teokset

Raja, Abid. Talsmann. Aschehoug forlag, 2008. ISBN 9788203234286
Raja, Abid. Dialog – om vold, undertrykkelse og ekstremisme. CappelenDamm, 2010. ISBN 9788202348427
Raja, Abid. Min skyld. CappelenDamm, 2021. ISBN 9788202713461
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Abid Raja Wikimedia Commonsissa
Abid Raja Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki 
Muut:  IdRef
Eduard Kotšergin

| Eduard Kotšergin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Eduard Stepanovitš Kotšergin
Syntynyt: 22. syyskuuta 1937 (ikä 87) Leningrad, Neuvostoliitto
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eduard Stepanovitš Kotšergin (s. 22. syyskuuta 1937 Leningrad) on sukutaustaltaan puolalais-venäläinen lavastaja ja kirjailija. Hän on toiminut Tovstonogovin suuren draamateatterin päälavastajana vuodesta 1972 lähtien.
Kotšergin on Venäjän taideakatemian täysjäsen. Työstään teatteritaiteilijana hänet on palkittu kaksi kertaa Neuvostoliiton valtionpalkinnolla (vuosina 1978 ja 1984) sekä Venäjän valtionpalkinnolla (2001). Hänelle on myönnetty Venäjän kansantaiteilijan arvonimi vuonna 2001.
Kotšergin on kirjoittanut muistelmateoksia sekä lavastamista ja teatteritaidetta käsittelevää esseistiikkaa. Kotšerginin teoksista on suomennettu omaelämäkerrallinen romaani Risteillä ristityt (Idiootti 2017), joka kuvaa kirjailijan lapsuutta. Risteillä ristittyjen alkuteos Крещённые крестами sai Venäjällä vuonna 2010 Natsionalnyi bestseller- ja Sergei Dovlatov -palkinnot.
Elämä

Eduard Kotšerginin isä Stepan Kotšergin teloitettiin Stalinin vainoissa ennen pojan syntymää. Hänen puolalainen äitinsä Bronisława Odyniec pidätettiin 1940 ja tuomittiin vankileirille syytettynä vakoilusta.
Kotšergin sijoitettiin kansanvihollisten lapsille tarkoitettuun leningradilaiseen orpokotiin. Leningradin piirityksen alkuvaiheessa hänet evakuoitiin Omskin alueelle NKVD:n hallinnoimaan lasten vastaanottokotiin.
Elokuussa 1945 Kotšergin pakeni lastenkodista kohti Leningradia. Vuoteen 1952 asti hän matkusti kesäaikaisin jäniksenä Neuvostoliiton rautateillä ja vietti talvet eri lastenkodeissa sekä myöhemmin nuorisovankilassa, josta MVD palautti hänet vankileiriltä vapautuneen äidin luo.
Vuonna 1960 Kotšergin valmistui A. N. Ostrovskille nimetystä Leningradin teatteri-instituutista lavastajaksi, minkä jälkeen hän työskenteli Mihailovski-teatterissa. Vuosina 1963–1966 hän työskenteli Liteinyn teatterin ja vuodesta 1966 vuoteen 1972 Vera Komissarževskajan akateemisen draamateatterin päälavastajana. Vuodesta 1972 lähtien Kotšergin on toiminut Tovstonogovin suuren draamateatterin päälavastajana.
Teokset

Risteillä ristityt (Крещённые крестами, 2009). Suom. Tuukka Sandström. Idiootti 2017 ISBN 978-952-5860-16-0
Aiheesta muualla

Pentti Stranius: Orpokotilapsen odysseia Siperiasta Leningradiin. Arvostelu teoksesta Risteillä ristityt. Idiootti 2017. (Agricolan kirja-arvostelut 31.5.2017)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Kosovon vapautusarmeija

Kosovon vapautusarmeijan tunnus
Kosovon vapautusarmeija (alb. Ushtria Çlirimtare e Kosovës, UÇK) oli serbejä vastaan Kosovon vapauttamisen puolesta taistellut liike. Liike tunnetaan myös englanninkielisellä lyhenteellä KLA, joka tulee sanoista Kosovo Liberation Army. UÇK tappoi serbipoliisien lisäksi myös niitä albaaneja, joita se syytti yhteistyöstä serbien kanssa. Kesällä 1998 serbit valtasivat laajalla operaatiolla lähes koko UÇK:n hallussa olleen alueen. Nato alkoi viimeistään 1998 tukea UÇK:ta ainakin virallisesti siksi, että serbit murhasivat joukoittain albaanisiviilejä. Näin alkoi Kosovon sota maaliskuun lopulla 1999. UÇK jatkoi silti sotaa serbejä vastaan loppuun asti.
Kun Kosovon sota loppui, länsivallat hajottivat UÇK:n, mutta järjestön pohjalta syntyneitä sissiliikkeitä toimi Etelä-Serbiassa ja Makedoniassa myöhemmin. Monet entiset UÇK-aktivistit syyllistyivät hyökkäyksiin serbiväestöä vastaan Kosovon sodan jälkeen.
UÇK:n alkutaival

Kosovon levottomuuksien 1981 jälkeen Sveitsissä vuonna 1982 albaanipakolaisten toimesta perustettu Kosovon vapautusarmeija ajoi Suur-Albanian perustamista sen jälkeen, kun Jugoslavian liittotasavallan presidentti Slobodan Milošević oli lakkauttanut Kosovon maakunnan itsehallinnon vuonna 1989.
Kosovon vapautusarmeijalla oli tukenaan CIA ja muidenkin länsimaiden tiedustelupalveluja. Vuonna 1993 järjestö alkoi siirtyä aseelliseen vastarintaan.lähde tarkemmin? Alussa muutamasta albaaniklaanista koostunut järjestö muistutti lähinnä rikollisjärjestöä ja hankki rahaa toimintaansa muun muassa huumekaupalla.
Järjestö oli koko toimintansa ajan hajanainen, ja siihen kuului "tavallisten sotilaiden" lisäksi oikeistolainen ja vasemmistolainen siipi. Oikeistolainen oli ainakin osin toisen maailmansodan fasismin perua. Liike hankki aseita Albaniasta, mutta myös monilta muilta tahoilta.
Liike laajenee

Vapautusarmeija alkoi toimia näkyvästi vuonna 1996, vaikka se oli tehnyt joitain hyökkäyksiä serbipoliisin kimppuun jo 1995. Järjestö teki pommihyökkäyksiä ja aseellisia iskuja, sekä serbiviranomaisten ja siviilien sieppauksia. Kohteina saattoivat yhtä hyvin olla myös serbien kanssa yhteistyötä tehneet albaanit. Liike laajeni 1996–1997. Serbit arvioivat liikkeellä olleen vain muutamia satoja kannattajia, liike arvioi itse jäsenmääräkseen enimmillään noin 30 000. Alussa sekä serbit että Yhdysvallat pitivät liikettä terroristeina, mutta Yhdysvallat poisti liikkeen terroristiryhmien listalta vuonna 1998.
Liike syrjäytti suosiossaan Ibrahim Rugovan ajaman aseettoman vastarinnan. Rugova suhtautui ainakin alussa liikkeeseen kielteisesti.
Kosovon sodassa

Vahvimmillaan liike oli vuoden 1998 keväällä, jolloin sillä oli valvonnassaan neljännes Kosovosta. Kesällä 1998 serbit valtasivat suuren osan vapautusarmeijan valvomasta alueesta, koska vapautusarmeijan aseistus koostui pääosin käsiaseista. Sekä serbit että vapautusarmeija murhasivat siviilejä. Vapautusarmeija murhasi albaaneja, joita se epäili serbien yhteistyökumppaneiksi. Vapautusarmeijalla oli koulutusleirejä Albaniassa. Varsinaisessa Kosovon sodassa keväällä 1999 vapautusarmeija oli lyöty eikä vaikuttanut merkittävästi Naton Serbian joukkoja vastaan käymiin sotatoimiin.
Sodan jälkeen

Vuonna 1999 vapautusarmeija riisuttiin aseista Kosovon sodan päätteeksi, ja perustettiin Kosovon suojelujoukot (Trupat e Mbrojtjes së Kosovës, TMK), jonka tehtäviin kuului toimia palokuntana ja pelastustehtävissä. Mutta entiset UÇK:n jäsenet syyllistyivät monestikin laittomiin hyökkäyksiin Kosovon serbejä vastaan.
Makedonian UÇK

Nimellä Ushtria Çlirimtare Kombëtare, "Kansallinen vapautusarmeija", toimi Makedoniassa vuosina 2000–2001 pieni sissiliike, jonka jäsenistä monet olivat Kosovon vapautusarmeijan entisiä jäseniä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kosovon vapautusarmeija Wikimedia Commonsissa
Rakkautta ja anarkiaa

Helsinki International Film Festival – Rakkautta & Anarkiaa on suomalainen vuosittain syyskuussa järjestettävä elokuvafestivaali.
Tapahtuma sai alkunsa maaliskuussa 1988, kun Kulttuuriyhdistys Image ry järjesti Lina Wertmüllerin Rakkautta ja anarkiaa -elokuvan mukaan nimetyn elokuvaviikon Helsingissä. Näytännöt pidettiin Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan elokuvateatteri Illusionissa. Tapahtuman menestyttyä se päätettiin laajentaa festivaaliksi.
Suurin osa näytöksistä on Helsingissä, mutta Rakkautta ja anarkiaa järjestää näytöksiä myös muun muassa Tampereella, Lahdessa ja Jyväskylässä. Festivaalilla esitetään vuosittain yli sata elokuvaa. Rakkautta ja anarkiaa on kävijämäärältään Suomen suurin elokuva-alan tapahtuma. Vuonna 2013 festivaaleilla oli 470 näytöstä. Vuonna 2014 lippuja lunastettiin järjestäjien mukaan yli 61 500 kappaletta, mikä oli tapahtuman uusi yleisöennätys. Vuonna 2019 festivaaleille osallistui yli 57 000 ihmistä ja vuonna 2023 noin 51 000.
Festivaalin ohjelmistossa on elokuvia ympäri maailman bollywoodista art houseen. Vuodesta 2008 alkaen tapahtumassa on jaettu Finnkino-palkinto yhdessä Finnkinon kanssa. Yleisöäänestyksen voittaja saa valtakunnallisen elokuvateatterilevityksen sekä mainostilaa Episodi-elokuvalehdessä.
Festivaalin historiasta kertova, Kalle Kinnusen ja Lauri Lehtisen kirjoittama 30 vuotta rakkautta ja anarkiaa -kirja ilmestyi Like-kustantamon kustantamana vuonna 2017. ISBN 978-952-01-1584-5.
Aiheesta muualla

R&A:n kotisivut
Rimpiläinen, Elina: Lempeä ja kapinahenkeä elokuvafestivaaleilla Yle Elävä arkisto. 13.9.2011.
Rautsi, Ilja: Festivaaliraportti 2006 Elitisti.net. 8.10.2006.
Rautsi, Ilja & Piispanen, Tatu: Festivaaliraportti 2007 Elitisti.net. 6.10.2007.
Rautsi, Ilja: Festivaaliraportti 2008 Elitisti.net. 3.10.2008.
Kotilaivasto

Kotilaivasto (engl. Home Fleet) oli Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien kotivesiä suojaavan laivasto-osaston nimenä vuodesta 1902 aina vuoteen 1967 muutamaa katkoa lukuun ottamatta.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa

Kanaalin laivasto (engl. Channel Fleet) oli perinteinen nimitys Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien laivasto-osastolle, jonka tehtävänä oli 1600–1900 puolustaa Englannin kanaalia. Laivastonreservintarkastava amiraali ja myöhemmin vara-amiraali Gerard Noel sai 1. lokakuuta 1902 oman toimensa ohella Kotilaivaston komentajan tehtävät, jolloin hänen alaisuuteensa määrättiin kontra-amiraali johtamaan Kotilaivuetta. Laivaston ytimen muodostivat neljä satamienvartiointiin tarkoitettua alusta, jotka oli siirretty telakoilta Portlandiin sijoitetun Kotilaivueen alaisiksi. Laivueenkomentajan alaisuuteen sijoitettiin myös rannikkovartioston käytössä olleet alukset, jotka jatkoivat palvelustaan kuten aiemmin. Rannikkovartioston alusten tuli kuitenkin vähintään kolmesti vuodessa osallistua laivastoharjoituksiin. Kotilaivuetta ja rannikkovartiostoa kutsuttiin yhteisellä nimellä Kotilaivasto.
Kotilaivueen ensimmäisenä komentajana oli kontra-amiraali George Atkinson-Willes lippulaivanaan HMS Empress of India.
Kanaalin laivaston nimi vaihdettiin 14. joulukuuta 1904 Atlantin laivastoksi ja Kotilaivasto nimettiin Kanaalin laivastoksi. Kotilaivasto muodostettiin 1909 uudelleen komentajanaan amiraali Sir William May, joka seuraavana vuonna luovutti komentajuuden amiraali Sir George Callaghanille. Amiraali Sir John Jellicoen oli 1914 tarkoitus vastaanottaa laivaston komentajuus, mutta ensimmäinen maailmansota puhkesi 4. elokuuta.
Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Kotilaivasto yhdistettiin Atlantin laivastoon (engl. Atlantic Fleet) muodostaen Suuren laivaston (engl. Grand Fleet).
Sotien välillä

Washingtonin laivastosopimuksen seurauksena runsaasti raskaita aluksia poistettiin käytöstä, jolloin Suuri laivasto lakkasi olemasta. Suuri laivasto jaettiin kahteen osaan, Atlantin laivastoon ja Välimeren laivastoon (engl. Mediterranean Fleet), joissa kummassakin oli kuusi taistelulaivaa ja/tai taisteluristeilijää.
Atlantin laivaston nimi muutettiin uudelleen Kotilaivastoksi 1932.
Toinen maailmansota

Toisessa maailmansodassa Kotilaivasto oli Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien tärkein yksikkö Euroopassa. Sen vastuulla oli saattueiden suojaaminen ja saksalaisten pinta-alusten toiminnan estäminen.
| Yksikkö | Alukset | Huom |
| --- | --- | --- |
| 2. Taistelulaivaviirikkö | HMS Nelson HMS Rodney HMS Royal Oak HMS Royal Sovereign HMS Ramillies |  |
| Taisteluristeilijäviirikkö | HMS Hood HMS Renown HMS Repulse |  |
| Lentotukialukset | HMS Ark Royal HMS Furious |  |
| Ilmatorjuntaristeilijät | HMS Calcutta |  |
| 18. Risteilijäviirikkö | HMS Norfolk HMS Belfast HMS Edinburgh HMS Newcastle HMS Sheffield | HMS Aurora (hävittäjiä komentavan kontra-amiraalin lippulaiva) |
| 6. Hävittäjälaivue | 8 Tribal-luokan hävittäjää |  |
| 8. Hävittäjälaivue | 9 F-luokan hävittäjää |  |
Sodan jälkeen

Toisen maailmansodan jälkeen Kotilaivasto palasi vanhoihin tehtäviinsä kotivesien suojaamiseen sekä palvelukseen Etelä- ja Pohjois-Atlantilla. Kylmän sodan aikana toiminta suuntautui voimakkaasti Pohjois-Atlantille estämään mahdollisia Neuvostoliiton laivaston toimia.
Kotilaivaston nimi muuttui Läntiseksi laivastoksi (engl. Western Fleet), kun Välimeren laivasto lakkautettiin 1967. Samalla laivaston vastuualue kasvoi kattamaan kaikki Yhdistyneen kuningaskunnan edut maailman merillä.
Suuren laivaston aluksia ensimmäisessä maailmansodassa.
Käännös suomeksi
Jyrki Koulumies

Jyrki Koulumies Akateemisessa kirjakaupassa 2019.
Jyrki Olavi Koulumies (s. 13. marraskuuta 1943 Helsinki) on suomalainen toimittaja, valtiotieteen maisteri ja tietokirjailija.
Ura

Koulumies työskenteli toimittajana yli 40 vuotta. Hän  aloitti ulkomaantoimittajana 1960-luvun lopulla ja toimi BBC:n ulkomaanpalvelussa 1970–1973 ja palasi Uuden Suomen ulkomaanosastolle, siirtyi sitten Uuden Suomen Moskovan-kirjeenvaihtajaksi 1977–1980. Moskovasta hän palasi Yleisradion ajankohtaistoimitukseen vuonna 1980. Vuosina 1983–1990 hän oli Yleisradion ajankohtaistoimituksen päällikkö ja vuosina 1990–1995 Yleisradion Lontoon-kirjeenvaihtaja.
Vuonna 1995 Koulumies palasi Yleisradion Pasilan-toimipisteeseen ja oli mukana käynnistämässä talousuutislähetyksiä TV1-kanavalle. Hän jäi eläkkeelle Yle Uutisten taloustoimituksesta elokuussa 2008.
Koulumies johti presidentinvaalien vaalipaneeleita ja aloitti yhdessä kollegansa Antero Kekkosen kanssa Urho Kekkosen kauden päätyttyä vaalitenttien hiukan rohkeammin haastavan tyylin.lähde?
Koulumies oli vuonna 1983 järjestämässä viulisti Viktoria Mullovan ja hänen poikaystävänsä Vakhtang Jordanian loikkausta Neuvostoliitosta länteen, mutta hänen osuutensa tapahtumaan pidettiin salassa vuosikymmenten ajan.
Koulumies kuuluu Schulman-aatelissukuun. Hänen isänsä oli lääkäri Rolf Koulumies. Jyrki Koulumies on naimisissa eläinlääkäri Leena Saijonmaan kanssa. Jyrki Koulumies on kansanedustaja ja kunnallispoliitiikko Terhi Koulumiehen setä.
Kirjat

Moskova, Mullova ja minä.  Helsinki:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-22678-9
Kohtalona Kostamus: Risto Kangas-Ikkalan muistelmat.  Helsinki:  Siltala, 2012.  ISBN 978-952-234-115-0
Projektipäällikkö: Metsäteollisuuden muutoksessa 1954-2008.  Helsinki:  Metsäkustannus, 2014.  ISBN 978-952-6612-21-8
Kaikki ajoi Ladalla: Idänkaupan lyhyt oppimäärä.  Helsinki:  Siltala, 2016.  ISBN 978-952-234-340-6
Laman läpi vähin vaurioin: Pauli Komin tie evakosta pankkimaailman huipulle. Helsinki: Siltala, 2016. ISBN 978-952-234-359-8.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jyrki Koulumies Wikimedia Commonsissa
Jyrki Koulumies. Sananvapauteen.fi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Ritva
Rakkauselokuva

Audrey Hepburn ja Gregory Peck syleilevät elokuvassa Loma Roomassa (1953)
Rakkauselokuva, myös romanttinen elokuva, on elokuva, jonka keskipisteessä on rakkaustarina eli romanssi. Rakkauselokuvassa romanssia käytetään joko juonityyppinä tai mihin tahansa aiheeseen sovellettuna aseenteena eli moodina. Kun romanssi ymmärretään moodina, rakkauselokuva voi edustaa useaa elokuvan lajityyppiä, joista yleisimpiä ovat romanttinen komedia, melodraama ja rakkausdraama.
Rakkauselokuva fokusoi voimakkaasti kahteen henkilöön, joiden rakastuminen toisiinsa perustellaan näiden henkilöhahmojen jonkinlaisella erityisyydellä.
Rakastunut ihminen voidaan kirjallisuudesta poiketen elokuvassa kuvata vain ulkoisesti ja lausuttujen repliikkien kautta. Siksi etenkin katseella on rakkauselokuvassa hyvin suuri merkitys. Elokuvaromanssien tärkein tehokeino on kasvoista otettu lähikuva ihmisluonteen ja mielentilan metaforana. Elokuvaromanssin avainhetkeksi on muodostunut lähikuva valkokankaan täyttävien kasvojen suudelmasta, jota pohjustaa rakastavaisten vuorotellen näkyvät kasvot erillisissä puolilähikuvissa.
Rakkauselokuvassa on usein onnellinen loppu, jossa pariskunta saa toisensa tai jossa elokuva antaa katsojalle vihjeen sen varmuudesta tai parin rakkaudesta toisiaan kohtaan.
Kirjallisuutta

Whitcomb, Cynthia: The Heart of the Film : Writing Love Stories in Screenplays. New York : Focal Press, 2017. ISBN 978-1-138-20110-1.
Tapio Kotkavuori

Tapio Kotkavuori oli kyseisellä nimellä tunnetun suomalaisen kirjailijan ja okkultistin pseudonyymi, jonka käytön kirjailija lopetti kesällä 2007.
Kotkavuoren nimellä on julkaistu kaksi kirjaa, Vasemman käden polku sekä Saatanan mustat nahkasiivet eli Sodoman 104 päivää eli San Franciscon päiväkirja (Voimasana, 2004), joista ensin mainittu on julkaistu myös englanniksi nimellä The Left Hand Path (Voimasana, 2007). Kotkavuori on myös kirjoittanut esipuheen Anton LaVeyn suomennettuun Saatanalliseen Raamattuun sekä toiseen suomeksi julkaistuun tunnettuun grimoireen La Poule Noireen eli Mustaan Kanaan. Tämän lisäksi Kotkavuorelta on julkaistu ambient-tyylinen CD-levy Terra Hyperborea (Gemina Stella, 2004). Vuonna 2016 häneltä ilmestyi uusi kirja Tapio Kotkavuoren nimellä, englanninkielinen "Aletheia: My Path in the Temple of Set", tulevan kirjatrilogian ensimmäinen osa.
Tapio Kotkavuori
Setin Temppeli

Kotkavuori oli niin sanotun vasemman käden polun initiaatti vuodesta 1990. Hän kuului kansainväliseen Setin Temppeliin vuodesta 1991 vuoteen 2007 ja oli pitkään Temppelin pohjoismaisista jäsenistä pitkäaikaisin, sekä toimi myös järjestöä hallinnollisen elimen, "Yhdeksän neuvoston", jäsenenä. Kotkavuori oli myös Temppelin sisäisen Suuren Karhun Järjestön perustaja, sekä naimisissa Temppelin perustajan, Michael Aquinon, tyttären kanssa. Vuonna 2008 Setin Temppelin Ylipapitar antoi Kotkavuorelle Honorary Setian -arvon.
Kotkavuoren artikkeleita on julkaistu useissa Setin Temppelin julkaisuissa, ja hän sekä puhui että veti työpajoja ja loi sekä ohjasi mustan magian työskentelyjä monissa Setin Temppelin paikallisissa ja kansainvälisissä tapahtumissa Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Suomessa Kotkavuorta on haastateltu Temppeliin liittyen muun muassa Virta-lehdessä, Vegaiassa, Turun ylioppilaslehdessä ja Pakanaverkon julkaisussa. Hän oli myös keskeisin Setin Temppelin Pohjoismaiden yhteyshenkilö tiedotusvälineisiin ja tutkijoihin.
Kuolinilmoitus

Tapio A. Kotkavuoren kuolinilmoitus julkaistiin Turun Sanomissa 27.10.2007. Kustantajan mukaan ilmoitus vastasi kyseisen pseudonyymin – ei nimeä käyttäneen henkilön – kuolemaa, ja oli tarkoituksenmukainen ilmoitus Tapio Kotkavuoren nimellä tunnetun kirjailijan ja okkultistin olemisen päättymisestä:
[Koska Kotkavuoren kirjailijapersoona on niin tiiviisti liitetty julkaisujensa teemoihin ja Setin Temppeliin,] on epäilemättä hänen Työssään tapahtunut suuri painopisteen muutos, jos hän päättää vaihtaa maagista nimeään, niin sanotusti "kuolla ja syntyä uudestaan".
Teokset

Vasemman käden polku.  (Esipuhe: Michael A. Aquino)  Kaarina:  Voimasana, 2004.  ISBN 952-5261-05-0
Saatanan mustat nahkasiivet, eli, Sodoman 104 päivää, eli, San Franciscon päiväkirja.  Kaarina:  Voimasana, 2004.  ISBN 952-5261-06-9
The Left Hand Path, 2007, ISBN 978-952-5261-15-8
Saatanan mustat nahkasiivet, äänikirja, 2008, ISBN 978-952-5261-20-2
Vasemman käden polku.  (Esipuheet: Michael A. Aquino, Otto Varjonen ja Jussi Sohlberg. Korjattu painos)  Vantaa:  Blood Ceremony Books, 2012.  ISBN 978-952-93-0670-1
Aletheia: My Path in the Temple of Set (The Adept Years. XXVI-XXXII AES/1991-1997 CE.) (Volume 1), 2016, ISBN 978-153-9479-92-5
Aletheia: My Path in the Temple of Set (The Priesthood Years. XXXII-XXXVII ÆS/1997-2002 CE.) (Volume 2), 2017, ISBN 1546404368
Aletheia: my path in the Temple of Set. Part III of the Aletheia trilogy, The magistry years XXXVII-XLII ÆS/2002-2007 CE.  [North Charleston, SC]:  [CreateSpace], 2018.  ISBN 9781975801342  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Aletheia – Kotkavuoren verkkopäiväkirja
Tapio Kotkavuori on kuollut – haudantakainen haastattelu Virta-lehti 2007.
Matti Rajula

Matti Rajula
Matti Viljam Rajula (4. maaliskuuta 1905 Oulu – 24. toukokuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen muusikko, jonka instrumentteja olivat klarinetti ja saksofoni. Hän sävelsi myös itse muun muassa klarinettipolkkia.