stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Varalan urheiluopisto

| Varalan urheiluopisto |
| --- | --- |

 Varalan urheiluopiston sisääntuloportti.
Sijainti:  Tampere
Tyyppi:  urheiluopisto
Perustettu:  1909
Perustaja:  Anna Lilja ja Anna Schreck
Omistaja:  Varalan Säätiö
Toimitusjohtaja:  Riku Granat
Rehtori:  Marjaana Eskelinen
Aiheesta muualla
Sivusto
Varalan urheiluopiston ykkös-urheiluhalli, ja valmentajakoulutettavia 29.9.2017
Varalan urheiluopisto on Tampereen Tahmelassa toimiva liikunta-alan oppilaitos, yritystilaisuuksien pitopaikka ja vapaa-ajan kurssikeskus. Se sijaitsee Pyynikinharjun ja Pyhäjärven maisemissa, muutaman kilometrin päässä kaupungin keskustasta.
Varala on Suomen vanhin urheiluopisto. Sen perustivat opettajat Anna Lilja ja Anna Schreck vuonna 1909. Alkuperäisenä ajatuksena oli edistää naisten liikuntakasvatusta. Varala-nimen opisto sai perintönä tehtailija Henrik Liljeroosin vuonna 1892 rakennuttamalta kesähuvilalta, jonka hirret tuotiin Varalan kylästä Kangasalta. Opiston perustajat ostivat huvilan pysyväksi kurssipaikaksi muun muassa arkkitehti Wivi Lönnin kannustamana. Omistus siirtyi 15. toukokuuta 1909.
Opiston toiminta laajeni. Huvila toimi yli kuusikymmentä vuotta alueen sydämenä. Vuonna 1971 taloon perustettiin Suomen ainoa liikuntamuseo. Huvila restauroitiin vuosina 2010–2011.
Aiheesta muualla

Elonet: Varala – naisten paratiisi (Aimo Jäderholmin dokumenttielokuva, 1947)
Varala, maamme ensimmäinen voimistelukoti, täyttää 30 vuotta, Aamulehti, 04.06.1939, nro 147, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Perustiedot Wikidatassa: Varalan urheiluopisto (Q18662725)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: sports academy
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Tampere
koordinaatit: 61°30′N 23°42′E﻿ / ﻿61.5°N 23.7°E﻿ / 61.5; 23.7

| n k Suomen urheiluopistot |
| --- | --- |
Opistot:  Solvallan urheiluopisto  Eerikkilän urheiluopisto  Kisakallion Urheiluopisto  Kuortaneen urheiluopisto  Liikuntakeskus Pajulahti  Santasport Lapin Urheiluopisto  Suomen urheiluopisto  Tanhuvaaran urheiluopisto  Urheiluopisto Kisakeskus  Varalan urheiluopisto  Vuokatin Urheiluopisto
Variaatiokerroin

Variaatiokerroin on hajonnan tunnusluku, joka ei ole mittayksikköön sidottu. Variaatiokertoimen avulla voi vertailla kahden eri mitta-asteikolla mitatun jakauman hajontoja. Kahden eri jakauman varianssit ja keskihajonnat eivät ole vertailukelpoisia keskenään, jos kyseessä on eri mitta-asteikot. Variaatiokerroin ilmoitetaan yleensä prosentteina.
Variaatiokerroin on määritelty keskihajonnan ja keskiarvon osamääränä:
v=s/{\bar {x}}*100\%
Shindō Musō-ryū

Nishioka Tsuneo-sensei sinisessä takissa (menkyo kaiden Shindō Musō-ryū:ssa) ja harjoittelupari tekemässä SMR:n perinteistä rituaalia, jossa kumarretaan eli  suoritetaan rei tarkkojen sääntöjen puitteissa ennen ja jälkeen muodollisen tekniikkasarjan eli katojen esittämistä. Huomaa kuinka puinen sauva jō ja puumiekka bokken on asetettu kuvaamaan Fujivuorta.
Shindō Musō-ryū, myös Shintō Musō-ryū, (jap. 神道夢想流杖道) on japanilainen perinteisiä taistelutaitoja harjoittava koulukunta. Se perustettiin 1600-luvun alussa. Shindō Musō-ryūssa harjoitellaan pääasiallisesti jōn eli kepin käyttöä aseena (jōjutsu) ja nykyään se tunnetaan myös nimellä jōdō, kepin tie.
Historia

Musō Gonnosuke Katsuyoshi (jap. 夢想權之助勝吉) kehitti Shindō Musō-ryū jōjutsun hävittyään ottelun kuuluisan japanilaisen miekkamiehen Miyamoto Musashin kanssa. Gonnosuke oli menkyo kaiden sekä Tenshin shōden Katori shintō-ryūssa että  Kashima Shin ryūssa (joissakin lähteissä Kashima Jikishinkage ryūssa). Yhden kirjallisen lähteen mukaan Gonnosuke oli musha shūgyōlla oppilaidensa kanssa kiertäen Japania. Gonnosuke oli jo aiemmin vaelluksellaan kohdannut Musashin isän, joka oli kuuluisa jutte-taidoistaan, otellut tätä vastaan ja voittanut. Gonnosuke halusi siksi koetella myös poikaa, Miyamoto Musashia. Musashi säästi hävinneen Gonnosuken hengen, ja tämä vetäytyi legendan mukaan mietiskelemään temppeliin. Siellä hän "jumalaisen näyn" innoittamana lyhensi bōn 128 cm:n pituiseksi jōksi ja kehitti ensimmäiset viisi tekniikkaa. Sittemmin Gonnosuke siirtyi Chikuzenin provinssiin daimio Kuroda Nagamasan palvelukseen. Gonnosuken kehittämä Shindō Musō-ryū jōjutsu säilyi Kuroda-klaanin yksityisenä taistelutaitona 1930-luvulle. Silti se on toiminut alkulähteenä yli seitsemälle erilaiselle jojutsu-tyylille.
Shindō Musō-ryū jōjutsun opetus

SMR:n opetus on jaettu seitsemään tasoon, jokainen erilainen luonteeltaan. Opetus on järjestelmällistä, se kehittää harjoittelijan teknillisiä taitoja ja henkisiä voimavaroja - kaikkea kehon, aseiden, ajoituksen ja etäisyyden hallinnasta voimalliseen henkiseen harjoitukseen - joilla pyritään menestykkääseen aseiden käyttöön todellisessa taistelutilanteessa. Nykyään harjoittelija aloittaa 12 perustekniikan (kihon waza) opiskelulla, ne sisältävät koulukunnan keskeisen liikevalikoiman. Sitten jatketaan eri harjoitussarjojen läpi käyttäen jo’ta miekkaa(oja) vastaan.
omote
chudan
ran ai
kage
sammidare
gohon no midare
päättäen
okudeniin
On vielä yksi taso,
gokui hiden
(tunnettu myös nimityksellä go muso no jo) Nämä tekniikat opetetaan vain henkilöille, joille on myönnetty menkyo kaiden.
Suurin osa harjoitussarjoista on koottu Tokugawa-kauden alku- ja keskivaiheilla (1650-1750) eli piakkoin koulukunnan perustamisen jälkeen. Kaksi ran ai-kataa (Bakumatsu-kaudella (1850-1867) ja viisi gohon no midare-kataa (Shimizu kehitti 1930-luvulla). Sarjoissa on kussakin 12 kataa muutamine muunnoksineen, poikkeuksena sammidaren viisi (tai kuusi, laskutavasta riippuen) ja gohon no midaren viisi.
Harjoittelijoiden tuntemasta tasoista viimeinen, okuden, sisältää kaksi osuutta. Kahdessatoista katassa harjoitellaan jo’lla miekkaa vastaan, ne tunnetaan nimellä oku tai okuden. Toinen osuus on pitkän ja lyhyen miekan käyttöä pitkää miekkaa vastaan. Koulukunnan denshossa (harjoitustodistuksessa) ne tunnetaan yksinkertaisesti ”kahdeksana pitkän miekan tekniikkana” ja ”neljänä lyhyen miekan tekniikkana”, mutta yleensä tätä kokonaisuutta kutsutaan Shintō-ryū kenjutsuksi.
Päämestarit ja koulukunnan perimys

Kaavio Shintō Musō-ryūn koulukunnan päämiehistä ja sivuhaaroista
Päämestarit ja koulukunnan perimys > Koulukunta jakautuu kahdeksi linjaksi

| (Uusi oikea) Shintō Musō-ryū koulukunta   |   | (Aito polku) Shintō Musō-ryū koulukunta- joka myöhemmin tunnettiin Moroki-ryū:nä  |
| --- | --- | --- |
|  5.Harada Heizo (kuoli 1733) - Perusti uuden Shintō Musō-ryū tyylisuunnan (Uusi oikea) joka tunnettiin nimellä Kansai-ryū (nimi on johdettu Harada Heizosta) 6.Hara Shiemon (kuoli 1754) 7.Nagatomi Koshiro, (1717-1772), viimeinen Shintō Musō-ryū (Uusi oikea) tyylisuunnan päämies. tyylisuunta jakautui kahdeksi uudeksi tyylisuunnaksi joiden päämiehiksi tulivat Nagatomi Koshiron oppilaat |  |  5. Yokota Hanzaburo - Jatkoi perinteistä Shintō Musō-ryū koulukuntaa (Aito polku) 6. Moriki Keichi (kuoli 1784) - perusti Moriki-tyylisuunnan (Moroki-ryū). 7.Inoue Ryosuke, (kuoli 1821), - Tyylisuunta sammui Inouen kuolemaan. |
Päämestarit ja koulukunnan perimys > Kolme samanaikaista tyylisuuntaa

| Haruyoshi tyylisuunta  | Jigyo tyylisuunta  | (Aito polku) Shintō Musō-ryū koulukunta- joka myöhemmin tunnettiin Moroki-ryū:nä  |
| --- | --- | --- |
|  8. Ono Kyusaku, (kuoli 1807) - Perustaa uudelleen Haruyoshi tyylisuunnan (Uusi oikea) Shintō Musō-ryū koulukunnasta noin 1796.  9. Nagatomi Jinzo (kuoli 1822)  10. Hirano Kichizo (kuoli 1871)  11. Yoshikawa Wataru  12. Hirano Saburo, (1837-1916) - Haruyoshi - perimyksen viimeinen päämestari. Hanjiro Shiraishi yhdisti tyylisuunnan "Jigyo"-tyylisuunnan kanssa (Shintō) Musō-ryū:ksi. |  8. Komori Seibei - Perustaa Jigyo tyylisuunnan (Uusi oikea) Shintō Musō-ryū tyylisuunnasta 1796.  9. Fujimoto Heikichi (kuoli 1815) - perimys katkennut Fujimoton kuolemaan 1815.  10. Hatae Kyuhei (kuoli 1829) - Tullut Haruyoshi-tyylisuunnasta - Perustaa uudelleen Jigyo-tyylisuunnan.  11. Yoshimura Hanjiro - Viimeinen "Jigyo" - tyylisuunnan päämestari. Hanjiro Shiraishi yhdisty perimyksen "Haruyoshi"-tyylisuunnan kanssa (Shintō) Musō-ryū:ks. |  8.Hatae Kyuhei - Tyylisuunta perustettiin uudelleen. 9.Yamazaki Koji - Viimeinen "Aito polku" tyylisuunnan päämestari (Shintō) Musō-ryū. Tyylisuunnan päämies kutsui tyylisuuntaa myös nimellä "Shujo-ryū". - Perimys katkesi Bakumatsu-kaudella, (1850-1867), eikä sitä koskaan elvytetty. |
Päämestarit ja koulukunnan perimys > Hanjiro Shiraishi yhdistää kaksi linjaa, kolmas sammuu

Nykyään Shimizu lasketaan Shintō Musō-ryūn 25. pääopettajaksi (shihan) Hanjiro Shiraishin oltua 24.  Nämä lukemat on saatu laskemalla yhteen Haruyoshin ja Jigyon opettajalinjat. Kuollessaan Shimizu ei nimennyt ketään seuraajakseen, mutta on kuitenkin useita menkyo kaidenin saavuttaneita opettajia.
Päämestarit ja koulukunnan perimys > Shimizu – viimeinen shihan

Shimizu Takaji (1896–1978), joka oli Shintō Musō-ryūn 25. päämestari aloitti yhteistyön Japanin poliisivoimien kendon opettajien kanssa 1930-luvulla. Toisen maailmansodan jälkeen taistelulajien harjoittelu kiellettiin miehityshallinnon käskystä. Kielto ei kuitenkaan koskenut poliisien harjoittelemaa jōdōa. Monet kendo-opettajat siirtyivätkin tuolloin harjoittelemaan Shintō Musō-ryū jōdōa. Shintō Musō-ryūn pohjalta Shimizu-sensei muodosti 1960-luvulla Japanin kendoliitolle ZNKR jōdōn.
Päämestarit ja koulukunnan perimys > Oppilas/ mestari tasot

Alkujaan opetuksessa tunnettiin vain yksi taso ja yksi todistus. Aikojen kuluessa ja viimeistään 1800-luvun puolivälissä vakiintui neljän (taso)todistuksen malli:
Oku iri sho
Myönnetään harjoittelijan aloitettua Okudenin opiskelun.
Sho mokuroku (ensimmäinen. mokuroku)
Harjoittelija hallitsee Okudenin, on teknisesti ja henkisesti voimakas. Opetusoikeus Samidareen asti.
Go mokuroku  (myöhempi mokuroku)
Harjoittelijan wazat ”tulevat sydämestä”.
Menkyo
Myönnetään Gokuin opiskelun päästyä vauhtiin. Pidetään välivaiheena ennen Gokuin oppimäärän täyttymistä, jolloin ”täysi perimys” eli kaiden on tapahtunut. Käytetään myös nimitystä menkyo kaiden.
Shindō Musō-ryū jōjutsun kata-sarjat > Omote

Ensimmäinen varhaisista jō-kata sarjoista, joka opetetaan uusille oppilaille.
1. jap. 太刀落, Tachi otoshi
2. jap. 鍔割, Tsuba wari
3. jap. 著杖, Tsuki zue
4. jap. 引下, Hissage - Uchidachi käyttää tässä katassa kodachia
5. jap. 左貫, Sakan
6. jap. 右貫, Ukan
7. jap. 霞, Kasumi
8. jap. 物見, Monomi
9. jap. 笠の下, Kasa no shita
10. jap. 一礼, Ichi rei
11. jap. 寝屋内, Neya no uchi
12. jap. 細道, Hoso michi
Shindō Musō-ryū jōjutsun kata-sarjat > Tokushu waza

Erikoistekniikat, joiden harjoittelu alkaa Omote sarjan jälkeen. Kaksi ensimmäistä ovat mukana ZNKR seitei jōdōssa. Uchi otoshin harjoittelu on melko harvinaista.
1. Suigetsu
2. Shamen
3. Uchi otoshi
Shindō Musō-ryū jōjutsun kata-sarjat > Chudan

Toinen varhaisista jō-kata sarjoista.
1. jap. 一力, Ichi riki
2. jap. 押詰, Oshi zume
3. jap. 乱留, Midare dome
4. jap. 後杖, Ushiro zue zen / Ushiro zue go - Kaksi versiota samasta katasta
5. jap. 待車, Taisha
6. jap. 間込, Kengome - Uchidachi käyttää sekä tachia että kodachia
7. jap. 切縣, Kiri kake
8. jap. 真進, Shin shin
9. jap. 雷打, Rai uchi
10. jap. 横切留, Yokogiri dome
11. jap. 払留, Harai dome
12. jap. 清眼, Seigan
Shindō Musō-ryū jōjutsun kata-sarjat > Ran ai

Jō-kata sarja joka kehitettiin ja lisättiin ryu-han katoihin myöhäisellä Edo-kaudella, jota kutsuttiin myös bakumatsu-kaudeksi (1850-1867)
1. jap. 乱合 大太刀, Ran ai odachi - Uchidachi käyttää tachia
2. jap. 乱合 小太刀, Ran ai kodachi - Uchidachi käyttää kodachia
Shindō Musō-ryū jōjutsun kata-sarjat > Kage

Kolmas varhaisista jō-kata sarjoista. Tekniikoiden nimet ovat samat kuin Omote-sarjassa.
1. jap. 太刀落, Tachi otoshi
2. jap. 鍔割, Tsuba wari
3. jap. 著杖, Tsuki zue
4. jap. 引下, Hissage
5. jap. 左貫, Sakan
6. jap. 右貫, Ukan
7. jap. 霞, Kasumi
8. jap. 物見, Monomi
9. jap. 笠の下, Kasa no shita
10. jap. 一礼, Ichi rei zen / Ichi rei go  - Kaksi versiota samasta katasta
11. jap. 寝屋内, Neya no uchi zen / Neya no uchi go - Kaksi versiota samasta katasta
12. jap. 細道, Hoso michi
Shindō Musō-ryū jōjutsun kata-sarjat > Samidare

Neljäs varhaisista jō-kata sarjoista.
1. jap. 一文字, Ichi monji
2. jap. 十文字, Ju monji
3. jap. 小太刀落, Kodachi otoshi
4. jap. 微塵, Mijin zen / Mijin go - Kaksi versiota samasta katasta
5. jap. 眼潰, Gan tsubushi
Shindō Musō-ryū jōjutsun kata-sarjat > Gohon no midare

Jō-kata sarja jonka Shimizu Takaji kehitti ja lisäsi SMR-katasarjoihin noin vuonna 1939
1. jap. 太刀落の乱, Tachi otoshi no midare
2. jap. 左貫の乱, Sakan no midare
3. jap. 間込の乱, Kengome no midare
4. jap. 霞の乱, Kasumi no midare
5. jap. 斜面の乱, Shamen no midare
Shindō Musō-ryū jōjutsun kata-sarjat > Okuden / Shiaikuchi

Viides varhaisista jō-kata sarjoista. Katojen esitysjärjestys on peräisin Shimizu Takajilta
1. jap. 先勝, Sengachi
2. jap. 突出, Tsuki dashi
3. jap. 打附, Uchi tsuke
4. jap. 小手留, Kote dome
5. jap. 引捨, Hiki tsute
6. jap. 小手搦, Kote garami
7. jap. 十手, Jutte
8. jap. 身替, Mikaeri
9. jap. 阿吽, Aun
10. jap. 打分, Uchiwake
11. jap. 水月, Suigetsu
12. jap. 左右留, Sayu dome
Shindō Musō-ryū jōjutsun kata-sarjat > Hiden Gokui

Kuudes ja viimeinen varhaisista jō-kata sarjoista SMR-jojutsu ryu-hassa. Sarjan ensimmäisen katan opettamisen alettua harjoittelija saa Menkyo kirjakäärön. Kun kaikki viisi kataa on opittu saa harjoittelija täyden perimyksen Menkyo kaidenin.
1. jap. 闇打, Yamiuchi
2. jap. 夢枕, Yumemakura
3. jap. 村雲, Murakumo
4. jap. 稲妻, Inazuma
5. jap. 導母, Dobo
Shindō Musō-ryū harjoittelu Suomessa

Suomessa Shindō Musō-ryūtä ja sen liitännäisiä voi harjoitella Suomen kendoliiton jodo-lajiryhmän kanssa. Koryu harjoitteluun mukaantuloon edellytetään riittävää edistymistä ZNKR jodossa. Toisaalta Suomessa on olemassa kendoliittoon kuulumattomia seuroja tai harjoitusryhmiä, joissa Shindō Musō-ryūn voi aloittaa suoraan. Ryhmiä ovat Euroopan jodoliiton [European Jodo Federation/Fédération Européenne de Jodo] alaisuudessa toimiva Helsinki Jodokai sekä Sakura Budo Club.
Fuzoku Ryuha - Shindō Musō-ryūn yhteydessä harjoiteltavat liitännäislajit

Taitojen kasvaessa, jōdō-katojen rinnalla voidaan harjoitella myös muita Shindō Musō-ryūhun liitettyjä lajeja. Useimpien liitännäislajien harjoittelu on kuitenkin harvinaista, koska kyseisten taitojen osaajia on maailmassa melko vähän.
Fuzoku Ryuha - Shindō Musō-ryūn yhteydessä harjoiteltavat liitännäislajit > Uchida-ryū tanjōjutsu

Uchida-ryū tanjōjutsu (lyhyt keppi), tai "sutekki", kuten englanninkielinen sana "stick" japaniksi lausutaan. Se on Meiji-kaudella muotiin tulleen länsimaisen kävelykepin käyttöä aseena. Uchida Ryōgorō toi kävelykepin yhdeksi Shindō Musō-ryūn aseista. Tanjōjutsun harjoittelu aloitetaan kun oppilas hallitsee Omote-sarjan.
Fuzoku Ryuha - Shindō Musō-ryūn yhteydessä harjoiteltavat liitännäislajit > Shintō-ryū kenjutsu

Shintō-ryū kenjutsu-harjoittelu muodostuu kahdeksasta pitkän miekan ja neljästä lyhyen miekan katasta. Lajin juuret ulottuvat 1500-luvulle ja Tsukahara Bokudeniin, mutta se on muovaantunut vuosien varrella nimenomaan jōta käyttävien kaartien miekkaharjoittelua tukemaan. Kenjutsun harjoittelu aloitetaan kun oppilas hallitsee Chudan-sarjan.
Fuzoku Ryuha - Shindō Musō-ryūn yhteydessä harjoiteltavat liitännäislajit > Isshin-ryū kusarigamajutsu

Isshin-ryū kusarigamajutsu (ketjusirppi). Shindō Musō-ryūn perustajan Musō Gonnosuken uskotaan olleen myös kusarigaman asiantuntija. Ase on peräisin 1400-luvulta, mutta Shindō Musō-ryūn yhteydessä sitä alettiin järjestelmällisesti harjoitella vasta 1800-luvun loppupuoliskolla jolloin Hanjiro Shiraishi (1842–1927), Shintō Musō-ryūn 24. päämies liitti Isshin-ryū kusarigamajutsun, jossa hänellä oli menkyo kaiden, SMR-ryūhun.
Fuzoku Ryuha - Shindō Musō-ryūn yhteydessä harjoiteltavat liitännäislajit > Ikkaku-ryū juttejutsu

Ikkaku-ryū juttejutsu (väkästetty pamppu) on Shindō Musō-ryūn kolmannen päämiehen, Matsuzaki Kinemonin, mukaan liittämä. Jutte oli Tokugawa-kauden järjestyksenvalvojien suosiossa oleva miekkailijan hallintaan käytetty metallipamppu, jossa oli väkänen miekan vangitsemiseksi.
Fuzoku Ryuha - Shindō Musō-ryūn yhteydessä harjoiteltavat liitännäislajit > Ittatsu-ryū hojōjutsu

Ittatsu-ryū hojōjutsu (sitominen) on juttejutsun ohella varhaisimpia Shindō Musō-ryūhun liitettyjä lajeja, ja se säilyi aina viime aikoihin asti lainvalvojien käytössä. Erilaiset solmut heijastivat sidotun sukupuolta, yhteiskunnallista asemaa ja suorittamaa rikosta tai jopa vuodenaikaa, jolloin henkilö köytettiin.
Puupiirros Gonnosukesta
Nishioka Tsuneo (syntynyt 1924) sensein (hanshi, 8.dan ZNKR jōdō, menkyo kaiden SMR-jōdō) chūdan no kamae
Hanjiro Shiraishi (1842–1927) oli japanilainen taistelulajien opettaja. Häntä pidetään Shintō Musō-ryūn 24. päämiehenä (shihan). Shiraishi yhdisti kaksi Shintō Musō-ryū koulukuntaa eli (ryū-hata)
Shimizu Takaji (1896-1978) - Shinto Muso-ryun 25. epävirallinen päämies ja 1900-luvun tärkein ja vaikutusvaltaisin henkilö Shintō Musō-ryū jōjutsu/jōdōssa ja ZNKR seitei jōdōssa
Shindō Musō-ryū harjoitteluaseet. Vasemmassa alareunassa Tessen, keskellä jutte ja oikeassa alanurkassa puinen harjoittelu Isshin-ryū kusarigama eli ketjusirppi.
Tapio Varis

Pekka Tapio Varis (s. 1946) on suomalainen yhteiskuntatieteiden tohtori ja Tampereen yliopiston kasvatustieteiden tiedekunnan kasvatustieteiden laitoksella olevan ammattikasvatuksen oppituolin professori 1. marraskuuta 2006 lukien. Hänen erityisalaansa ovat kansainvälistyvät oppimisympäristöt.
Varis toimi Tampereen rauhan- ja konfliktintutkimuskeskuksen johtajana vuosina 1979–1984 ja Costa Ricassa sijaitsevan YK:n rauhanyliopiston rehtorina vuosina 1986–1989. Hän johti vuosina 1990–1995 Taideteollisen korkeakoulun koulutuskeskusta ja aloitti vuonna 1997 Tampereen yliopiston mediakulttuurin ja viestintäkasvatuksen määräaikaisena professorina.
Varis toimi Ihmisoikeusliiton ensimmäisenä puheenjohtajana vuosina 1979-1988.
Vanhakoivisto

| Vanhakoivisto |
| --- | --- |
 Vanhakoivistontietä Vanhakoiviston kaupunginosassa.
Kaupunki:  Pori
Suuralue:  Itäinen Maa-Pori
Kaupunginosa nro:  43
Väkiluku:  2 514 (2013)
Postinumero(t):  28360
Vanhakoivisto (ruots. Gamla Koivisto) on Porin kaupunginosa, joka sijaitsee Itä-Porissa. Vanhakoivisto on pinta-alaltaan yksi Porin laajimmista kaupunginosista. Sen naapurikaupunginosat ovat Tupala, Lukkarinsanta, Väinölä, Metallinkylä, Sampola, Impola, Koivula ja Herralahti.
Alue on suurelta osin omakotitaloasutusta. Vanhallakoivistolla on asukkaita 2 430.milloin? Vanhallakoivistolla toimi vuosisadan alkupuolella Vanhankoiviston työväenyhdistys ry, jonka talon nimi oli Onnela. Se rakennettiin vuoden 1917 jälkeen. Onnelassa oli vilkasta toimintaa aina 1960-luvulle asti. Vuonna 1971 Onnela myytiin Porin kaupungille.
Vanhakoiviston eli Koiviston kylän alue on alun perin kuulunut Koiviston kartanolle, josta se erotettiin vuonna 1910 yhdessä Harmaalinnan ja Kartanon kanssa.
Palvelut > Entiset palvelut

Lepistön kauppa 1930-luvulla
Vilho Raeaho, ruoka- ja siirtomaatavaroita
Osuusliike Kansa
Aimo Renforsin ruoka- ja sekatavarakauppa
Heikki Elorannan kauppa, joissa tiloissa myöhemmin mm. Valinta Hyvärinen
Mini-Market Aarnintiellä
Anna-Liisa Jorman kauppa
Rouhikon kauppa
Tikkulan pyörä ent. Lammin Pyöräkorjaamo
Maalikauppa
Havun Paperi- ja Kemikalioliike
Heinin valinta
Kierrätyskeskus joka toimi vanhoissa Vanhakoiviston koulun tiloissa
Laakson autoliike
pizzeria Galvados ent. Rouhikon kauppa
Tynnyribaari
kyläseppä Osku Mäkelä
jalkinekorjaamo Rintamaa
R-kioski
Apteekki
Osuuspankki
Siwa
Palvelut > Nykyisiä palveluita

Pub
Seo
Autokorjaamo Juhola
Päiväkoti Taikurinhattu
Vanhainkoti Himmeli
Parturi
Kuntosali
Aiheesta muualla

Vanhakoivisto Pori-tiedossa (poritieto.com)
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
Varjomustesieni

| Varjomustesieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Psathyrellaceae
Suku::  Tulosesus
Laji::  bisporus
Kaksiosainen nimi
 Tulosesus bisporus  (J.E. Lange) D. Wächt. & A. Melzer 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Varjomustesieni (Tulosesus bisporus, syn. Coprinellus bisporus tai Coprinus bisporus) on Suomessa tavattava mustesienilaji. Sen sukulaisiin kuuluu myrkyllisiä lajeja kuten harmaamustesieni. Sieni kasvaa niityillä, pelloilla ja puutarhoissa; toisten tietojen mukaan metsissä oksilla ja lehdillä, joskus jopa hevosen ja lehmän lannalla. Sieni lienee Suomessa yleinen, mutta tiedot vaihtelevat. Varjomustesieni on varmuudella tavattu Ruotsissa. Lajia ei voi varmuudella tunnistaa ilman mikroskooppisia tuntomerkkejä.
Sienen lakki on nuorena vaalean kanelinvärinen, ellipsoidi, enintään noin senttimetrin läpimittainen, mutta vanhempana laajentuessaan säteittäisuurteinen ja tummuu. Heltat ovat verraten harvassa. Jalka on lieriömainen, lähinnä valkoinen, untuvaiseksi kuvailtu.
Varpaisjärven vaakuna

Varpaisjärven vaakuna (1961–2010)
Varpaisjärven vaakuna oli Varpaisjärven kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa erämaihin.
Vaakunan selitys on ”kilpi halkoinen ja havukorokatkoinen, kulta-musta.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Varpaisjärven kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 20. tammikuuta 1961. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 26. kesäkuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuonna 2011, kun Varpaisjärven kunta liittyi Lapinlahden kuntaan.