Srivijaya
Historia

600-luvulta peräisin olevassa kiinalaisessa kronikassa kerrotaan Sumatralla olleen kaksi kuningaskuntaa, Jambi ja Palembang, ja Jaavalla kolme.
Ensimmäiset varmat merkinnät Srivijayasta ovat maininnat Srivijayan (kiinaksi Che-li-fo-che) lähettiläistä Kiinaan vuosien 670 ja 740 välillä.
Kiinalainen munkki I-Tsing saapui Srivijayaan 671, kun hän oli matkalla Intiaan ja viipyi neljä kuukautta. Paluumatkalla Intiasta hän viipyi Srivijayassa neljä vuotta 685-689. I-Tsing palasi vielä kerran neljäksi vuodeksi Srivijayaan 689-693.
I-Tsingin matkakertomuksessaan ilmoittamat matkaetappien kestot ovat herättäneet kysymyksen Srivijayan alkuperäisestä sijainnista. Matkakertomuksen tietojen perusteella on päätelty, että alkuperäisen Srivijayan on täytynyt sijaita Jaavalla ja että pääkaupunki on siirretty Palembangiin 600-luvun loppupuolella. Toisen teorian mukaan taas samalla matkustusajalla päädyttäisiin Malakan niemimaan itärannalle noin Kedahin korkeudelle ja sieltä Srivijaya olisi siirretty 683-686 Palembangiin.
Srivijayan alkuperäisestä sijainnista ei ole yksimielisyyttä, mutta tosiasiana pidetään kuitenkin, että Srivijaya nousu alkoi vasta 683. Kiinalaisista aikakirjoista on päätelty, että Melayu ja Srivijaya ovat olleet kaksi erillistä kuningaskuntaa ja että Melayuun olisi Jambin lisäksi alun perin kuulunut myös Palembang. Vanhin säilynyt srivijayalainen piirtokirjoitus (Kedukan Bukitin piirtokirjoitus) kertoo, kuinka kuningas lähti 13. huhtikuuta 683 laivoineen ”siddhayātrā” -nimiseen paikkaan. 8. toukokuuta hän komensi 20 000 miehen vahvuista armeijaa, joka lähti jostain ja saapui jonnekin. Retki oli joka tapauksessa menestys. Piirtokirjoitus ei ole säilynyt täydellisenä, joten siitä ei ole täyttä varmuutta, mitä se koskee. I-Tsingin matkakertomuksen perusteella on kuitenkin päätelty tämän olevan kuvaus siitä, kuinka Srivijaya valloitti Melayun ja siirtyi sitten Palembangiin.
Muita srivijayalaisia piirtokirjoituksia on säilynyt kolme. Säilyneitä piirtokirjoituksia on vain ajalta 683-686. Talang Tuwon piirtokirjoitus on päivätty vuodelle 684 ja kertoo, kuinka kuningas Śrī Jayanāśā perusti Śrīksetra-nimisen puiston. Kaksi viimeistä piirtokirjoitusta kertovat samasta tapahtumasta vuodelta 686: Srivijayan sotaretkestä Jaavan kuningaskuntia vastaan.
Srivijaya alkoi laajentua 600-luvun loppupuolelta lähtien. Se valloitti Melayun (eli Jambin) kuningaskunnan noin 680 ja sai siten haltuunsa Malakansalmen. Samoihin aikoihin Srivijaya aloitti sotaretket länsijaavalaisia kuningaskuntia vastaan, jotka sen onnistui myöhemmin vallata. 700-luvulla seurasi joukko kuningaskuntia Malakan niemimaalla: Chitu, Pan-pan, Langkasuka ja Kataha (eli Kedah).
Jaavan saarella sijainnut Mataramin kuningaskunta (valtakausi 732-1045) valloitti samalla saarella olleen Sailendran kuningaskunnan 852. Sailendran dynastian prinssi  Balaputran onnistuu paeta Srivijayaan, jossa hän onnistuu pääsemään valtaan. Sailendra-dynastia pysyi vallassa kuningaskunnan loppuun asti. Sitä ennen Srivijayaa hallinnut Sanjaya-dynastia puolestaan kehittyi sittemmin voimakkaaksi Jaavalla, jossa he hallitsivat Mataramin kuningaskuntaa. Sanjaya- ja Sailendra-dynastioiden välinen suhde on epäselvä. Erään teorian mukaan Sanjaya olisi perustanut Sailendra-dynastian sen jälkeen kun se oli perustanut Mataramin kuningaskunnan, jota Sailendrat hallitsivat. Luontevimmaksi syyksi dynastian vaihtumiselle on ehdotettu, että Balaputran äiti olisi itse asiassa ollut Srivijayan kuninkaan tytär.
700-luvun lopulta 800-luvun lopulle asti Srivijaya on ilmeisesti ollut Jaavan Sailendrojen vallan alla. Tämä on päätelty siitä, että valtakunnan Kiinan-lähettiläät tulivat 670-742 vain Srivijayasta, 767-873 vain Jaavalta ja 904-1178 taas Srivijayasta. Tämä näkemys on kyseenalaistettu, sillä se edellyttää, että kiinalaiset lähteet olisivat säilyneet täydellisinä. Toiseksi lähettiläiden puuttuminen on voinut johtua muista syistä, kuten jännittyneistä suhteista näiden kahden valtakunnan välillä. Lisäksi tuolta ajalta on löytynyt piirtokirjoituksia Ligorista (nykyinen Nakhon Si Thammarat Etelä-Thaimaassa) ja Nalandasta Intiassa. Todennäköisintä onkin, että nämä kaksi valtakuntaa ovat olleet olemassa samanaikaisesti ja että niiden välit ovat olleet hyvät. Lisäksi ne ovat yhdessä laajentaneet 700-luvun lopulla valtapiiriään Chenlaan ja Champaan asti.
900-luvulta lähtien Malaijien saariston itäosissa alkoi muodostua kuningaskuntia, jotka muodostuivat vakavaksi uhaksi Srivijayalle. Mataramin kuningas Dharmavamsa yritti valloittaa Srivijayan vuonna 990, mutta epäonnistui. Sotatila jatkui kuitenkin ainakin 990-992, sillä Srivijayan Kiina-lähettiläs ei näinä vuosina yrityksistään huolimatta pystynyt palaamaan kotiinsa. Mataramin hyökkäysten takia kuningas Chulamanivarmadeva lähetti 992 lähettiläänsä Kiinaan pyytämään suojelusta. Srivijaya teki kostoiskun Mataramiin 1007, jossa sen pääkaupunki tuhottiin ja Dharmavamsa tapettiin. Dharmavamsan 15-vuotias perillinen Airlangga onnistui kuitenkin pakenemaan. Pari vuotta myöhemmin Airlangga perusti Mataramin uudelleen Kahuripanin nimellä.
1000-luvun alkua voidaan pitää Srivijayan valtakunnan kukoistuksen huipentuma. Srivijaya oli onnistuneesti torjunut Jaavan valloitusyrityksen ja rankaissut sitä. Sillä oli tiiviit poliittiset, kaupalliset ja uskonnolliset suhteet Kiinaan ja Intiaan, jotka olivat tuon ajan suurvaltoja Aasiassa. Srivijayan Kiinan-lähettiläs vei 1017 Kiinan keisarille kultaisin kirjaimin kirjoitetun kirjeen ja lisäksi helmiä, norsunluuta, sanskriitinkielisiä kirjoja ja orjia. Keisarillisella käskyllä lähettiläs sai jopa tavata itse keisarin.
1000-luvun ensimmäisellä vuosisadalla suurimmaksi uhaksi Srivijayalle muodostui intialainen Cholan dynastia, kun Rajendra Chola hyökkäsi Srivijayaan 1017. Hyökkäyksen syitä ei tiedetä, sillä Cholan ja Srivijayan välit olivat sitä ennen olleet hyvät. Se on voinut johtua Cholan noususta Intian valtameren merivallaksi. Cholan onnistui saada Malakan niemimaa haltuunsa 1025 noin 20 vuoden ajaksi. Samaan aikaan Cholan joukot jatkoivat iskuja Sumatralle. 1068 Vira Rajendra, Cholan kuningas, valloitti Kedahin lopullisesti ja jatkoi hyökkäyksiä Sumatralle. Srivijayan kuningas on saattanut olla Cholan vasalli ainakin nimellisesti 1068-1077, sillä Srivijayan prinssi on ilmeisesti noussut kuninkaaksi Cholan avustuksella. Srivijayan ja Cholan suhteet normalisoituivat pian tämän jälkeen, sillä vuodelta 1088 peräisin olevan piirtokirjoituksen mukaan valtakuntien väliset kaikilla aloilla rauhalliset.
Cholan hyökkäysten seurauksena Srivijayan ja Kahuripanin (entinen Mataram) kuningaskuntien suhteet alkoivat rapistua. Cholan kyökkäykset olivat heikentäneet Srivijayaa ja Kahuripanin kuningas Airlangga käytti tilannetta hyväkseen ja vihamielisyydet Srivijayan kanssa kestivät noin 1028-1835. Tämän jälkeen kuningaskuntien suhteet olivat kuitenkin normaalit. Kahuripan oli ilmeisesti tajunnut, että Chola voisi muodostua myös vakavaksi uhaksi sille.
Maininnat Srivijayasta 1100-luvulla ovat vähäisiä. Kiinalaisten kronikoiden perusteella tiedetään, että Srivijayasta on tullut lähettiläitä Kiinaan ainakin 1156 ja 1172. 1100-luvulta löytyy myös monia arabialaisia mainintoja. Abu Abdillah Muhammad al-Idrisi kertoo 1154 Tabula Rogeriana -teoksessaan Srivijayan ja Afrikan itärannikon välisestä kaupankäynnistä. Al-Idrisi mainitsi myös, että näiden kahden alueen asukkaat ymmärsivät toistensa kieltä. Hän kertoi myös kuinka haluttua Sofalan rauta oli Intiassa ja Malaijien saaristossa. Lisäksi hän kertoi kiinalaisten kauppayhdyskunnasta Srivijayassa ja lukuisista ulkomaalaisista, joita Srivijayassa vieraili kaupankäynnin takia.
Srivijaya alkoi hajota 1200-luvulla. Jambi itsenäistyi noin 1225. Sukhothain kuningaskunta alkoi vallata Malakan niemimaan alueita 1280-luvulla. Jaavalainen Singhasarin kuningaskunta valloitti 1290 Melayun kuningaskunnan, joka ympäröi Palembangia ja Jambia. Mongolit tuhosivat Singhasarin 1293 ja sen seuraajavaltio Majapahit sai Srivijayan kuningaskunnan rippeet Palembangin ympärillä hallintaansa 1300-luvun alussa.