stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Irlannincollie
Alkuperä

Rodun uskotaan olleen brittiläisten lammaskoirien alkuperäinen versio, jonka muinaiset kelttiläiset olisivat tuoneet mukanaan Irlantiin. Keltit ottivat niin ikään mukaansa tällä saarella käyttämänsä laumanvartijat ja lammaskoirat jatkaessaan matkaansa Skotlannin länsiosiin – minkä vuoksi irlannincollie olisi skottilaisten lammaskoirien esi-isä.
Rotu oli Irlannin maaseudulla tärkeä työkoira useiden vuosisatojen ajan. Galwayn alueen populaatiota kutsuttiin aikanaan erillisellä rotunimellä Galway Collie. Wicklow'n alueella vastaavasti tunnettiin paikallinen muunnos nimeltä Wicklow Collie, joka muistutti ulkoisesti bordercollieta – sillä erotuksella että se syntyi töpöhäntäisenä. Myöhemmin se sekoittui maahan tuotuihin skotlantilaisiin rotuihin ja menetti samalla töpöhäntänsä.
Lammaskoirakasvattaja Iris Comben mukaan muutamilla eristyneillä maatiloilla Galwayssä ja Claressa tavataan vielä muutamia yksilöitä, mutta käytännössä rotu on kuollut sukupuuttoon.
David Hicks

| David Hicks |
| --- | --- |
 David Hicks vuonna 2012
Henkilötiedot
Muut nimet:  Abu Muslim al-Austraili Mohammed Dawood
Syntynyt: 7. elokuuta 1975 (ikä 49) Adelaide, Australia
Kansalaisuus:   Australia
Puoliso:  Aloysia Brooks (2009-)
David Matthew Hicks (käyttänyt myös nimiä Abu Muslim al-Austraili ja Mohammed Dawood, s. 7. elokuuta 1975, Adelaide) on australialainen, joka pidätettiin Afganistanissa syksyllä 2001 ja jota pidettiin sen jälkeen vangittuna Yhdysvaltain Guantanamo Bayn vankileirillä.
Kesäkuussa 2004 Yhdysvallat syytti Hicksiä osallistumisesta sotarikossalaliittoon, murhayrityksestä ja vihollisen avustamisesta. Hicks oli kolmas virallisesti syytetty Guantanamon vanki.
Oikeudenkäynti Hicksiä vastaan alkoi 26. maaliskuuta 2007. Heti oikeudenkäynnin alussa Hicks myönsi syyllisyytensä terrorismin tukemiseen. Sotarikostuomioistuin tuomitsi Hicksin seitsemäksi vuodeksi vankeuteen. Hän kärsi rangaistuksesta jäljellä olevat yhdeksän kuukautta Australiassa.
David Hicks oli ensimmäinen yhdysvaltalaisessa sotarikostuomioistuimessa tuomittu henkilö toisen maailmansodan jälkeen. Hicksin omaelämäkerta Guantanamo: My Journey ilmestyi 2010.
Palazzo Pitti

Palazzo Pitti
Palazzo Pitti on renessanssipalatsi Firenzessä, Italiassa. Se sijaitsee kaupungin jakavan Arno-joen eteläpuolella, lähellä Ponte Vecchiota.
Palazzo Pittiä alettiin rakentaa vuonna 1458. Pankkiiri Luca Pitti halusi itselleen näyttävän palatsin, joka osoittaisi hänen olevan mahtavampi kuin Firenzeä hallitseva Medici-suku.  Palatsin suunnittelijaksi valittiin Bernardo Buontalenti, joka oli aiemmin työskennellyt Mediceille. Pittin suku köyhtyi kuitenkin palatsin valmistumisen jälkeen, ja lopulta he joutuivat myymään palatsin Medicin suvulle vuonna 1549.
Cosimo I de’ Medicin vaimo Elisabeth Toledolainen tilasi arkkitehti Ammannatilta palatsin laajennuksen ja näyttävän sisäpihan suunnitelmat.
Palatsista tehtiin Toscanan suurherttuakunnan hallintokeskus. Seuraavina vuosisatoina palatsia laajennettiin huomattavasti. Medicien jälkeen se kuului Lothringenin suvulle, ja kun Firenze oli lyhyen aikaa Italian pääkaupunki, Savoijin kuningashuone hallitsi tästä palatsista käsin.
Nykyisin Palazzo Pittissä toimii kahdeksan eri museota, joista ehkä tärkein on Galleria Palatina, jossa on näytteillä lukuisia Medici-suvulle kuuluneita taideaarteita renessanssin ja barokin ajoilta.
Palatsi on Vasarin käytävällä yhteydessä Arno-joen pohjoispuolella olevaan Palazzo Vecchioon.
Palatsin takana on suuri puisto, Giardino di Bóboli.
Ooppera

6. lokakuuta 1600 Palazzo Pittissä kantaesitettiin Jacopo Perin ooppera Euridice, joka on tähän päivään kokonaisena säilyneistä oopperoista vanhin.
Esillä olevia teoksia

Tizian: La Bella 1536
Tizian: Englantilaismiehen muotokuva 1545
Rafael: Tuolimadonna 1516
Rafael: Angelo Donin muotokuva 1506
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Palazzo Pitti Virallinen kotisivu (englanniksi) (italiaksi)
Amorilaiset

Amorilaiset eli amurrulaiset olivat länsiseemiläisiä paimentolaisia, joita asui kolmannella vuosituhannella Pohjois-Arabiassa ja Syyriassa. Heitä vaelsi sieltä nykyisen Irakin alueelle Mesopotamiaan noin vuoden 2000 eaa. tienoilla. Sumerilaiset käyttävät amorilaisten maasta nimeä Martu, akkadilaiset Amurru. Amorilainen Ishbi-Erra kaappasi vallan Sumerissa Isinissä, ja perusti sinne oman dynastiansa. Moneen muuhunkin sumerilaiseen ja akkadilaiseen kaupunkiin ilmestyi amorilaisia kuninkaita, muun muassa Babyloniin ja Assuriin. Jotkut tutkijat ovat väittäneet Aabrahamin olleen amorilainen. Amorilaisiin lukeutuu myös Vanhan Assyrian ja Marin mainitsema Maru-Jamina eli Binu-Jamina, voimakas ja Assyrian pelkäämä paimentolaisheimo, jota on pidetty joskus israelilaisina.
Amorilaiset

Amorilaiset eli amurrulaiset, amurrilaiset olivat Arabian pohjoisosassa ja Syyriassa olevia seemiläisiä muinaisen Amurrun maan asukkaita, joita eli Mesopotamiassa Sumerin alueella tilkkuina joskus 2000 eaa. He tuhosivat Sumerin yhdessä elamilaisten kanssa. Amorilaiset tunkeutuivat Sumeriin vallaten siellä kaupungin toisensa perään. Toisen näkemyksen mukaan suurta amorilaisten vaellusta ei tapahtunut Sumerin romahtaessa, vaan amorilaiset käyttivät elamilaisten hyökkäysten aiheuttamaa sekasortoa hyväkseen. Amurrulaiset näyttävät asuneen jossain Syyrian tienoilla. Urin III dynastian aikaiset savitaulut pitävät amurrulaisia paimentolaisina, mutta tämä ei pitäne kuin osin paikkansa. Amorilaisia kutsuttiin hepreaksi nimellä ’emōrî, egyptiksi Amar, akkadiksi Tidnum tai Amurrūm ja sumeriksi MAR.TU tai Martu. Amorilaisten valta oli suuri mm. Marissa Pohjois-Mesopotamiassa 1800–1750 eaa.
Gråhund

| Harmaa pystykorva |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Ruotsi/ Norja
Määrä:  ei enää olemassa omana rotunaan
Rodun syntyaika:  melko vanha
Alkuperäinen käyttö:  metsästyskoira
FCI-luokitus:  ei aiemmin ryhmä 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat; alajaos 2 Pohjoiset metsästyskoirat; #112
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  uros 52 cm;narttu 49 cm
Väritys:  harmaa
Gråhund eli harmaa pystykorva oli skandinavialainen koirarotu, joka lakkasi olemasta vuonna 1981 FCI:n jaettua sen alkuperäisen rotumääritelmän kahtia jämtlanninpystykorvaksi ja harmaaksi norjanhirvikoiraksi.
Ulkonäkö

Kallo oli leveä, otsapenger ei havaittavissa. Silmät olivat tummanruskeat ja korvat pystyt. Kuono oli aavistuksen kalloa lyhyempi. Purenta oli aina leikkaava. Runko oli lyhyt, rinta leveä ja syvä. Raajat olivat keskipitkät. Häntä oli selän päälle kiertynyt. Karvapeite oli suora, melko pitkä ja kova. Väritys oli harmaa eri sävyissään, pohjavilla oli vaaleanharmaa. Urosten keskimääräinen säkäkorkeus oli 52 ja narttujen 49 cm.
Luonne ja käyttäytyminen

Gråhund oli itsevarma ja tarmokas. Se suhtautui omaan perheeseensä ystävällisesti.
Elokuvavuosi 2011

Elokuvavuosi 2011 käsittelee vuoden 2011 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia. Suomessa tuotettiin tuona vuonna 29 elokuvaa.
Katsotuimmat elokuvat

Nämä elokuvat olivat Suomen kymmenen katsotuinta vuonna 2011:
Uusia elokuvia

127 tuntia ensi-ilta 28. tammikuuta.
50/50
Alvin ja pikkuoravat 3
Apinoiden planeetan synty
Apollo 18
Artturi Joulu – joulupukin poika
Attack the Block
Assassination Games ensi-ilta 29. heinäkuuta.
Autot 2
Bad Teacher
Barney's Version
Batman: Year One
Beastly
Beginners
Black Swan Suomen ensi-ilta 4. maaliskuuta.
Captain America: The First Avenger
Carnage
Catch .44
Colombiana
Conan barbaari ensi-ilta 19. elokuuta.
Cowboys & Aliens ensi-ilta 9. syyskuuta 2011.
Delfiinitarina
Dr. Professor's Thesis of Evil lokakuussa levitykseen internetissä ja mobiililaitteissa.
Drive
Elokuu ensi-ilta 1. huhtikuuta.
Fast & Furious 5
Final Destination 5
Footloose
Fright Night
Gnomeo & Julia
Green Lantern
Hall Pass – lupa rellestää
Halo: Faith ensi-ilta 20. marraskuuta.
Hamekyttä – pojasta polvi paranee
Hanna
Happy Feet 2
Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2 ensi-ilta 15. heinäkuuta.
Hella W
Herra Popper ja pingviinit
Hobo with a Shotgun ensi-ilta 21. tammikuuta.
Hop
Hugo
Hyvä poika ensi-ilta 25. maaliskuuta.
Hölmö hullu rakkaus
I Am Number Four
Iho jossa elän
In Time
J. Edgar
Jack and Jill
Johnny English – uudestisyntynyt Suomen ensi-ilta 14. lokakuuta.
Just Go With It
Justin Bieber: Never Say Never
Kaameat pomot
Kaksi tyyppiä ja kala 3
Karvakamut 3
Kauhea kankkunen 2
Kilimanjaron lumet
Kohtalon valvojat
Kohti Marsia
Kolme muskettisoturia
Koti eläintarhassa
Kung Fu Panda 2
Larry Crowne – Uusi mahdollisuus
Lastuja – taiteilijasuvun vuosisata
Left 4 Dead
Likainen pommi
Like Grazy
Maaginen kristalli
Majava
Margin Call
Martha Marcy May Marlene
Melancholia
Midnight in Paris
Mission: Impossible – Ghost Protocol
Moneyball
Monte Carlo
Morsiusneidot
Musta noita
My Week with Marilyn
Nader ja Simin: Ero
Nalle Puhin elokuva
New Year's Eve
Not My Life
Näin ystävien kesken
Paranormal Activity 3
Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja
Paul
Piiat
Pirates of the Caribbean: Vierailla vesillä ensi-ilta 18. toukokuuta.
Poikani Kevin
Priest
Pussikaljaelokuva
Rajaton ensi-ilta 18. maaliskuuta.
Rakkaus lainassa
Rango
Rautarouva
Real Steel
Red Riding Hood – Punahilkka
Riivattu
Rio
Rommipäiväkirja
Roskisprinssi
Saapasjalkakissa
Saman katon alla Suomen ensi-ilta 7. tammikuuta.
Sanctum
Scream 4 ensi-ilta 15. huhtikuuta.
Setup
Shame
Sherlock Holmes: A Game of Shadows
Sinun numerosi? – Kuinka monta on liian paljon?
Sinä päivänä
Smurffit
Sotahevonen
Source Code
Sucker Punch
Super 8
The Artist
The Brain Storm
The Change-Up
The Descendants
The Girl with the Dragon Tattoo
The Green Hornet
The Lincoln Lawyer – Oikeuden palvelija
The Lost Bladesman ensi-ilta 28. huhtikuuta.
The Mechanic
The Roommate
The Thing
The Tree of Life
Thor
Tintin seikkailut: Yksisarvisen salaisuus
Tower Heist
Transformers: Kuun pimeä puoli ensi-ilta 29. kesäkuuta.
Unknown
Twilight – Aamunkoi, osa 1 ensi-ilta 18. marraskuuta.
Vain seksiä
Vallan kääntöpuoli
Varasto ensi-ilta 30. joulukuuta.
Vares – Huhtikuun tytöt
Vares – Pahan suudelma
Vettä elefanteille
Warrior
World Invasion: Battle Los Angeles
X-Men: First Class
Zookeeper
Äärimmäisen lujaa ja uskomattoman läheltä
Aiheesta muualla

Elokuvavuosi 2011 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kotimaisten elokuvien katsojaluvut 2011 (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
Suomen 30 katsotuinta elokuvaa vuonna 2011
Paikallinen sopiminen

Paikallinen sopiminen (myös työpaikkakohtainen sopiminen) tarkoittaa työpaikoilla tapahtuvaa työehdoista sopimista työantajan ja työntekijöiden välillä, erotuksena ylemmällä tasolla tehtäville sitoville sopimuksille, joista ei voi paikallisesti poiketa.
Suomessa paikallisella sopimisella tarkoitetaan perinteisesti työoikeuden alaan kuuluvaa oikeuden osa-aluetta. Paikallinen sopiminen on kuitenkin laajempi kysymys, jota on tarkasteltu erityisesti taloustieteessä.
Vaikutukset

Suomen Pankin tutkijoiden tieteellisen artikkelin mukaan Suomessa paikallisen sopimisen lisääminen voisi parantaa tuottavuutta ja luultavasti myös työmarkkinoiden sopeutumista sokkeihin. Tämä vähentäisi työttömyyden kasvua huonoina aikoina. Sen sijaan (hyvien aikojen) rakennetyöttömyys tuskin kovin paljon paranisi, vaan se vaatisi suurempia muutoksia sopimusjärjestelmään ja muihin työmarkkinoiden instituutioihin.
Paikallinen sopiminen ja oikeustiede

Oikeustieteen kokonaisuudessa paikallisessa sopimisessa on kysymys työoikeuden ja sopimusoikeuden sekä sosiaalioikeuden piiriin kuuluvasta ilmiöstä. Perinteisesti paikallisen sopimisen on katsottu kuuluvan työoikeuden alaan, ja esimerkiksi sitä koskevaa opetusta tarjotaan osana työoikeuden opintokokonaisuuksia.lähde?
Paikallinen sopiminen on oikeustieteellisestä näkökulmasta ongelmallinen, koska sopimusoikeuden keskeisen sopimusvapauden periaatteen liittäminen työoikeuteen tuottaa useita tosiasiallisia ongelmia. Näistä keskeisin on työntekijän ja työnantajan aseman välillä vallitseva epäsymmetria. Tämä epäsymmetria liittää paikallisen sopimisen myös sosiaalioikeuteen.lähde?
Suomen ja useiden muiden maiden lainsäädännössä tätä työnantajan ja työntekijän välillä vallitsevan epäsymmetrian muodostamaa ongelmaa on ratkaistu antamalla työntekijälle ns. heikomman osapuolen suojan johon työntekijä voi vedota. Tällä yleisellä työoikeudellisella periaatteella joka koskettaa myös paikallista sopimista on tosiasiallisesti myös sosiaalioikeudellinen luonne.lähde?
Näkemyksiä > Paikallisen sopimisen kannatuksesta ristiriitaisia tuloksia

EVA:n lokakuussa 2020 tekemän kyselyn mukaan puolet suomalaisista on samaa mieltä väittämästä, että kaikki voittaisivat, jos työehdoista, kuten palkoista, sovittaisiin joustavammin työpaikoilla. Neljännes on eri mieltä. Noin puolet haluaisi, että työntekijöillä ja työnantajilla olisi oikeus sopia paikallisesti työehdoista ammattiliitoista riippumatta, 38 prosenttia ei, mutta runsas puolet haluaisi silti ammattiliittojen valvovan sopimista.
SAK:n marraskuussa 2020 teettämän kyselyn mukaan 64 prosenttia suomalaisista haluaa, että työehdoista, kuten palkoista, neuvottelevat tulevaisuudessa työntekijöitä ja työnantajia edustavat liitot. Yli 55-vuotiaat olisivat valmiit joustamaan palkoissa saadakseen mieleisemmät työajat.
Kirjallisuutta

Kairinen, Martti; Koskinen, Seppo & Nieminen, Kimmo: Työoikeus. Määritä julkaisija!
Colin Campbell

Colin Campbell -nimisiä henkilöitä ovat:
Colin Campbell (1792–1863), brittiläinen sotapäällikkö, sotamarsalkka
Colin Campbell (1931–2022), brittiläinen öljygeologi
Colin Campbell (s. 1953), kanadalainen jääkiekkoilija, valmentaja ja vaikuttaja.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Colin Campbell”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Juri Poutanen

| Juri Poutanen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1965 (ikä 59) Vartiamäki
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Pietarin valtionyliopisto Helsingin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Dmitry Nagirner
Instituutti:  Turun yliopisto
Tutkimusalue:  tähtitiede
Juri Poutanen (s. 16. heinäkuuta 1965 Vartiamäki, Neuvostoliitto) on suomalainen (inkeriläinen) tähtitieteilijä ja tähtitieteen professori Turun yliopiston fysiikan ja tähtitieteen laitoksella. Hän on toiminut myös Tuorlan observatorion johtajana vuosina 2014–2018.
Poutanen on valmistunut ylioppilaaksi vuonna 1982 fysiikan ja matematiikan erikoislukiossa #45 Pietarin yliopiston alaisuudessa. Hän suoritti Pietarin yliopiston maisteritutkinnon vuonna 1987 pääaineenaan tähtitiede. Poutanen oli jatko-opiskelijana Pietarin yliopistossa vousina 1987–1990 ja toimi nuorempana tutkijana Pietarin yliopistossa akateemikko Victor V. Sobolevin tutkimusryhmässä vousina 1990–1991. Muutettuaan Suomeen vuonna 1992 hän toimi tutkimusassistenttina vousina 1992–1994 Helsingin yliopiston Observatoriossa.lähde?
Poutanen väitteli filosofian tohtoriksi tähtitieteen alalla Helsingin yliopistossa vuonna 1994. Vuodet 1994–1996 hän oli post doc -tutkija Tukholman yliopiston observatoriossa. Hän toimi assistenttina Uppsalan yliopiston (1996–1997) ja Tukholman yliopiston (1997–2001) observatorioissa. Uppsalan yliopiston teoreettisen astrofysiikan dosentiksi hänet nimitettiin vuonna 1997. Oulun yliopiston tähtitieteen professorin virkaan hänet nimitettiin 1. heinäkuuta 2001 alkaen. Hänet nimitettiin Turun yliopiston tähtitieteen professoriksi 1. tammikuuta 2014 alkaen.
Poutasen  tutkimuksen erikoisalue on teoreettinen astrofysiikka, erityisesti mustat aukot Linnunradalla ja muissa galakseissa, blasaarit, neutronitähdet, gammasädepurkaukset, niiden lähettämä säteily, sen teoria ja mallintaminen.
Poutanen on julkaissut noin 300 tieteellistä artikkelia. Hän on Suomen Tiedeseuran
 sekä Suomalaisen Tiedeakatemian  jäsen.
Air Francen lento 4590

| Air Francen lennon 4590 onnettomuus |
| --- | --- |
 Onnettomuuskone vuonna 1985.
Yhteenveto
Päivämäärä:  25. heinäkuuta 2000
Onnettomuustyyppi:  moottoripalo, mistä seurannut hallinnan menetys ja maahansyöksy
Tapahtumapaikka:  Gonesse, Ranska
 :  48°59′08″N, 2°28′20″E
Lähtöpaikka:  Charles de Gaullen kansainvälinen lentoasema, Pariisi, Ranska
Määränpää:  John F. Kennedyn kansainvälinen lentoasema, New York, Yhdysvallat
Kuolleita:  113 (4 maassa)
Loukkaantuneita:  6 (maassa)
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Concorde
Lentoyhtiö:  Air France
Rekisteritunnus:  F-BTSC
Matkustajia:  100
Miehistöä:  9
Air Francen lento 4590 oli Air Francen Concorden F-BTSC viimeinen lento 25. heinäkuuta 2000. Kone putosi, kun kiitotiellä ollut metalliesine puhkaisi renkaan ja renkaasta irronnut pala osui polttoainetankkiin aiheuttaen vuodon ja tulipalon, joiden takia kone ei enää kyennyt nousemaan.
Koneen oli tarkoitus lentää Charles de Gaullen lentokentältä Pariisista John F. Kennedyn kentälle New Yorkiin. Runsas minuutti nousun alkamisen jälkeen kone syöksyi maahan ja osui Hôtelissimo Les Relais Bleusin hotelliin Gonessen esikaupunkialueella 16,5 kilometriä Pariisista. Koneen perämies olisi halunnut päästä laskeutumaan läheiselle Le Bourget’n lentokentälle.
Turmassa kuoli 113 henkilöä: koneen kaikki 100 matkustajaa ja yhdeksän miehistön jäsentä sekä neljä hotellin asukasta.
Tausta

Lentokone oli malliltaan Concorde, rekisteritunnukseltaan F-BTSC ja valmistenumeroltaan 3. Se liittyi Air Francen palvelukseen lokakuussa 1979. Koneella oli lennetty onnettomuuspäivään mennessä 11 989 tuntia ja 4 873 lentoa. Concorde oli yksi kahdesta kaupallisen liikenteen yliäänilentokoneesta neuvostoliittolaisen Tupolev Tu-144 -lentokoneen ohella. Se kykeni 2 Machin nopeuteen ja lentämään jopa yli 18 kilometrin korkeudessa, mikä on huomattavasti korkeammalla kuin lentokoneilla yleisesti. Konetta valmistettiin vain 20 kappaletta sen taloudellisten ja teknisten haasteiden vuoksi. Onnettomuus oli konetyypin ensimmäinen sen yli 25 vuoden historian aikana.
Lennon kapteenina toimi 54-vuotias Christian Marty. Hänellä oli yhteensä 13 477 tunnin lentokokemus, josta 317 Concordella. Kapteenina hän oli lentänyt 5 495 tuntia. Hän oli suorittanut liikennelentäjän lupakirjan helmikuussa 1976. Perämies oli 50-vuotias Jean Marcot. Hänellä oli yhteensä 10 035 tunnin lentokokemus, josta 2 698 Concorden perämiehenä. Hän oli suorittanut liikennelentäjän lupakirjan helmikuussa 1979. Lentoinsinööri oli 58-vuotias Gilles Jardinaud, ja hänellä oli 12 532 tunnin lentokokemus, josta 937 Concorden lentoinsinöörinä.
Lennon matkustajat olivat suurimmaksi osaksi saksalaisia, jotka olivat lähdössä Karibian risteilylle New Yorkista.
| Kansalaisuus | Matkustajat | Henkilökunta | Maassa | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |

|  Saksa | 96 | 0 | 0 | 96 |
|  Ranska | 0 | 9 | 0 | 9 |
|  Tanska | 2 | 0 | 0 | 2 |
|  Itävalta | 1 | 0 | 0 | 1 |
|  Yhdysvallat | 1 | 0 | 0 | 1 |
|  Puola | 0 | 0 | 2 | 2 |
|  Mauritius | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  Algeria | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | 100 | 9 | 4 | 113 |
Tapahtumat

Lento 4590 nousi Charles de Gaullen kansainväliseltä lentoasemalta kohti John F. Kennedyn kansainvälistä lentoasemaa kello 14.42. Lähtö oli myöhästynyt, koska toista moottoria tuli huoltaa. Lisäksi vasemman päälaskutelineen takateli vaihdettiin. Lennolla oli yhteensä sata matkustajaa ja yhdeksän miehistön jäsentä. Koneen lentoonlähtöpaino oli 186,9 tonnia, joka oli tonnin enemmän kuin suurin sallittu lentoonlähtöpaino.
Perämies ilmoitti lentoonlähtössä koneen saavuttaneen 185 km/h tuntinopeus kello 14.42, ja V1-nopeus saavutettiin yhdeksän sekuntia myöhemmin. Muutaman sekunnin kuluttua vasemman päälaskutelineen toinen rengas räjähti, minkä johdosta se osui yhteen polttoainesäiliöistä. Vasemman siiven alla syttyi tulipalo, ja molemmat moottorit menettivät työntövoiman, 2 voimakkaammin kuin 1. Kapteeni veti koneen ilmaan kello 14.43.13, ja lennonjohto ilmoitti miehistölle koneen olevan tulessa. Perämies kuittasi, ja lentoinsinööri ilmoitti moottorin 2 vikatilasta. Noin kello 14.43.22 moottorin palohälytys kuului ohjaamossa ja lentoinsinööri käski sammuttaa moottorin 2. Perämies käski kapteenia katsomaan koneen nopeutta, joka oli huomattavan alhainen. Sekunteja myöhemmin kapteeni pyysi laskutelineiden ottamista sisään. Kello 14.43.56 perämies huomautti laskutelineistä uudelleen ja muistutti useita kertoja koneen nopeudesta. Maan läheisyydestä ilmoittava GPWS-järjestelmä alkoi varoittamaan lentäjiä, ja lennon oli tarkoitus tehdä hätälasku Le Bourget’n lentoasemalle. Pian myös moottorin 1 työntövoima loppui ja kone törmäsi La Pattessa d’Oie -hotelliin Gonessessa.
Tutkinta > Syyt

Ranskan siviili-ilmailuturvallisuusviraston lopullisessa raportissa todettiin että Concorden edellä nousseesta Continental Airlinesin DC-10-lentokoneesta pudonnut titaaninen lista aiheutti vaurion Concorden takimmaiseen vasemmanpuoleiseen laskutelinepyörään, jonka rengas räjähti. Yli 300 km/h:n nopeudessa kiihdyttäneen koneen räjähtäneestä renkaasta irronnut noin 4 kilon renkaankappale iskeytyi siiven alapintaan vaurioittaen sitä ja aiheuttaen siiven tankeissa olevassa polttoaineessa paineiskun, joka sai aikaan runsaan polttoainevuodon yhdessä siiven vaurioiden kanssa. Vuotavan polttoaineen arveltiin syttyneen saadessaan kipinän renkaankappaleen myös vaurioittamista laskutelineen ohjauskaapeleista ja/tai jarrujen jäähdytyspuhaltimien 115 voltin virtakaapeleista, polttoaineen suihkuamisesta kuumiin moottorin lähipintoihin tai sen suihkuamisesta kuumiin moottorin palamiskaasuihin. Concordeja lentävien lentoyhtiöiden brittiläis-ranskalaisen tutkimusryhmän tekemien testien mukaan todennäköisimpänä syttymissyynä pidettiin vaurioituneita sähkökaapeleita. Tulipalo moottoreissa kuitenkin sai aikaan vakavan tehonlaskun, joka esti koneen hallitun nousun ratkaisevassa vaiheessa, ja lopulta myös koneen ohjauskyky menetettiin.
Tutkinta > Aiempia tapahtumia

Lennon 4590 onnettomuuden perustekijä ei ollut ainutlaatuinen tapahtuma Concorde-koneiden liikennehistoriassa. Aikaisemmin koneille oli tapahtunut kaikkiaan 57 renkaiden räjähdystä. Aivan vastaavanlaisia oli tapahtunut nousukiidoissa Washington DC:ssä ja Dakarissa vuonna 1979. Vuosina 1980–1990 vastaava rengasonnettomuus oli tapahtunut viisi eri kertaa. Kapteeni oli palannut takaisin, koska renkaan räjähtäminen oli rikkonut polttoainetankin suojakerroksen ja aiheuttanut kerosiinivuodon, tällöin ilman tulipaloa.
Seuraukset

Ranskan liikenneministeri kielsi heti onnettomuuspäivänä kaikki lennot Concorde-koneilla.
Seuraukset > Pariisin onnettomuuden jälkeisiä muutoksia Concorde-koneisiin

siiven tankkeihin asennettiin kevlarvahvistuksia polttoainevuotojen varalle, samalla mahdolliset arat virtalähteet poistettiin.
käyttöön otettiin uusi Michelinin valmistama Near Zero Growth (NZG) -rengas, joka oli vahvempi ulkoisten esineiden aiheuttamille vaurioille ja jonka kudokset olivat vahvuudestaan huolimatta kevyempiä, jolloin renkaan hajotessa siitä irtoavat kappaleet aiheuttaisivat vähemmän vaurioita.
rungon alapuoliset virtajohdot ja -lähteet vahvistettiin ja suojattiin, sillä onnettomuuden tulipalon arveltiin vahvimmin saaneen alkunsa vaurioituneen sähkökaapelin kipinästä.
jarrujen luistonestoa muutettiin; tämä oli tarpeellista uuden rengastyypin käyttöönoton vuoksi.
renkaan tyhjentymisen ilmaisevan järjestelmän tuli olla toimiva ja toiminnassa lentoon lähdettäessä.
jarrujen jäähdytystuulettimien sähköjärjestelmä kytkettiin pois nousujen ja laskujen ajaksi.
myös koneiden sisustusta ja viihtyvyyttä paranneltiin, pääasiallisina muutoksina uuden istuinmallin käyttöönotto ja WC-tilojen uudistus.