stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Thomas L. Young

Thomas L. Young.
Thomas Lowry Young (14. joulukuuta 1832 Killyleagh, Irlanti – 20. heinäkuuta 1888 Cincinnati, Ohio) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, lakimies ja sotilas. Young syntyi Irlannissa, mutta muutti Yhdysvaltoihin vanhempiensa kanssa vuonna 1847.
Young palveli Yhdysvaltain armeijassa ensin vuosina 1848–58 ja Yhdysvaltain sisällissodan sytyttyä uudelleen vuosina 1861–64. Sisällissodan aikana hän yleni everstiksi.  Sodan jälkeen Young valmistui lakimieheksi.
Young istui Ohion osavaltion edustajainhuoneessa vuosina 1866–1868 ja senaatissa 1871–1873. Hänet valittiin Ohion varakuvernööriksi vuonna 1875, ja tämän seurauksena virkaatekeväksi kuvernööriksi Rutherford B. Hayesin tultua valituksi presidentiksi. Young toimi kuvernöörinä vuodet 1877–1878, jonka jälkeen hänet valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, jossa hän istui vuoteen 1882. Edustajainhuoneessa Young toimi hetken aikaa edustajainhuoneen patenteista vastanneen komitean puheenjohtajana. Young pyrki jatkokaudelle, mutta ei tullut enää valituksi uudelleen.
Thomas Larcher

Thomas Larcher (s. 1963 Innsbruck) on itävaltalainen säveltäjä ja pianisti. Hän on musiikissaan yhdistänyt pohdiskelevia harmonioita laajennettuihin esitystekniikoihin.
Larcher varttui Tirolissa ja opiskeli sävellystä sekä pianonsoittoa Wienissä. Hän keskittyi varhaisissa teoksissaan pitkälti pianoon. Naunz (1989) on sävelletty soolopianolle, Kraken (1994/5) pianotriolle ja Mumien (2001) sellolle ja pianolle. Larcher on säveltänyt myös jousikvartettoja, joista Lucid Dreams (2015) omistettiin Belcea-kvartetin kaksikymmenvuotisjuhlakaudelle. Larcherin konsertoivia teoksia ovat Still (alttoviulu ja orkesteri, 2002), Böse Zellen (piano ja kamariorkesteri, 2006), viulukonsertto (2008, Isabelle Faustille) ja Ouroboros (sello ja kamariorkesteri, 2016; Jean-Guihen Queyrasille). Hän sävelsi myös kaksoiskonserton (2011) viululle ja sellolle. Sen kantaesittivät solisteina Viktoria Mullova ja Ilan Volkov. Tästä teoksestaan Larcher sai vuoden 2012 British Composers Awards -palkinnon kansainvälisessä kategoriassa.
Muihin orkesteriteoksiin kuuluvat Red and Green (2010), Chiasma (2017) sekä sinfoniat Alle Tage (2010–2015, baritonille ja orkesterille) ja Kenotaph (2015–2016). Larcher on käyttänyt lauluääniä Alle Tagen ohella useissa muissakin teoksissaan. Vuosina 2016–2018 hän sävelsi ensimmäisen oopperansa, joka on Yasushi Inouen romaaniin perustuva Das Jagdgewehr. Kyse oli tilaustyöstä Bregenzin festivaalille. Vuoden 2018 kantaesityksen jälkeen ooppera esitettiin ensimmäistä kertaa Yhdistyneessä kuningaskunnassa Aldeburghin festivaalin yhteydessä vuonna 2019.
Larcher on saanut useita palkintoja, joiden joukossa on Itävallan suuri valtionpalkinto (2019). Hänen teoksiaan on levytetty ECM:lle ja Harmonia Mundille. Levyt ovat saaneet useita tunnustuksia, kuten Preis der deutschen Schallplattenkritikin, Choc-palkinnon ja Diapason d'Orin.
Esiintyvänä ja levyttävänä pianistina Larcher on tulkinnut muiden muassa Franz Schubertin ja Arnold Schönbergin teoksia. Hän perusti vuonna 1994 Klangspuren-festivaalin ja lähti sen johdosta vuonna 2003 perustaakseen kamarimusiikkiin keskittyvän vuosittaisen Swarovski Musik im Riesen -festivaalin. Kapellimestarina hän on johtanut muun muassa esityksiä, joissa solisteina ovat esiintyneet Isabelle Faust ja Igor Levit.
The Hush Sound

| The Hush Sound |
| --- | --- |
 The Hush Sound esiintymässä vuonna 2008.
Tiedot
Toiminnassa:  2004–
Tyylilaji:  indie rock alternative rock
Kotipaikka:  Lisle, Illinois, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Bob Morris, kitara, laulu   Greta Salpeter, laulu, piano   Mike LeBlanc, basso   Darren Wilson, rummut  
Entiset jäsenet:  Chris Faller, basso  
Levy-yhtiö:  Decaydance Fueled by Ramen
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Hush Sound on indie-yhtye Yhdysvalloista. Aiemmin yhtye kulki nimellä The Hush, mutta kyseinen nimi oli jo käytössä toisella artistilla. Sekaannusten välttämiseksi nimi muunnettiin The Hush Soundiksi.
Historia

The Hush Soundin perusti Greta Salpetar yhdessä Bob Morrisin kanssa. Kaksikko tapasi toisensa Gretan ollessa 12-vuotias, Bob oli tuolloin 15. Greta harrasti klassista pianon soittoa, kun taas Bob rakasti rockmusiikkia.
Virallisesti yhtye perustettiin Vuoden 2004 loppupuolella. Yhtyeen alkuaikoina kaksikko soitti pelkästään akustista musiikkia, Bob säesti kitarallaan Gretan pianoa. Pari kuitenkin tuli siihen tulokseen, ettei tämä riittänyt heille – saadakseen haluamansa soundin he tarvitsisivat yhtyeelleen basistin ja rumpalin. Löydettyään yhtyeelle rumpalin Darren Wilsonin sekä basistin Chris Fallerin The Hush Sound suuntasi levytysstudioon.
Ilman levy-yhtiön tukea The Hush Sound julkaisi ensimmäisen pitkäsoittonsa So Suddenin 11. lokakuuta 2005.
Panic! at the Discon kitaristi Ryan Ross törmäsi yhtyeeseen purevolume-sivustolla. Pidettyään kuulemastaan Ross kertoi yhtyeestä Fall Out Boyn Pete Wentzille, joka kiinnostui The Hush Soundista niin, että ehdotti sopimusta levy-yhtiönsä Decaydance Recordsin kanssa.
Levytyssopimuksen jälkeen yhtyeen ensimmäinen albumi So Sudden julkaistiin uudelleen Decaydance Recordsin alaisena. Pian tämän jälkeen yhtye aloitti seuraavan albumin työstämisen. Like Vines valmistui syksyllä 2006, levyn tuotti Sean O'Keefe yhdessä Fall Out Boyn Patrick Stumpin kanssa.
23. lokakuuta 2008 The Hush Sound ilmoitti MySpace-sivullaan basistinsa Chris Fallerin eroavan ja tämän tilalle liittyvän Mike LeBlancin.
Diskografia > Albumit

So Sudden (2005)
Like Vines (2006)
Goodbye Blues (2008)
Diskografia > Singlet

Crawling Towards the Sun (2005)
We Intertwined (2006)
Wine Red (2006)
Honey (2008)
Medicine Man (2008)
Aiheesta muualla

The Hush Soundin viralliset kotisivut (englanniksi)
The Hush Sound Myspacessa (englanniksi)
Tesoman kirjasto

| Tesoman kirjasto |
| --- | --- |
 Kirjaston uudet tilat pian avautumisen jälkeen huhtikuussa 2018.
Sijainti:  Tesoman valtatie 36, 33310 Tampere
Perustettu:  1979
Johtaja:  Tarja Ylipää (2007–2014)  Paula Rautaharkko (1996–2007)  Terttu Rautiainen (1988–1996)  Kalervo Koivu (1979–1987)  Taina Saarikko (1976–1980)  Leena Neva (1974–1976)  Sirkka Vuori (1970–1973)  Antero Kyöstiö (1969–1970)  Irma Salmi (1967–1969)
Kotisivut
Tesoman kirjasto on vuonna 1979 perustettu  Westeri-liikekeskuksessa Tampereen Tesomajärven kaupunginosassa sijaitseva kirjasto.
Historia

Tesoman kirjasto muodostettiin vuonna 1979 yhdistämällä Raholan koululla toiminut Raholan sivukirjasto ja Tesomajärven koululla toiminut Tesoman sivukirjasto.
Tesomajärven koululla toiminut sivukirjasto oli avattu 15. marraskuuta 1967. Kirjastona oli myös koulun käytössä ollut 40 m2:n luokkahuone. Sivukirjaston toiminta päättyi 28. helmikuuta 1979.
Vuosina 1979-1989 Tesoman kirjasto toimi kirjastokäyttöön kunnostetussa
entisessä liikehuoneistossa, joka oli hyötypinta-alaltaan 517 m2. Näistä tiloista jouduttiin luopumaan tammikuussa 1989 kiinteistön omistajan vaihduttua. Uuden kirjaston rakentamisen
aloituksen lykkääntyessä kirjasto jouduttiin sijoittamaan väliaikaisiin vuokratiloihin samaan
kiinteistöön, jossa aikaisemmatkin vuokratilat olivat.
Kirjastolle rakennettiin vuosina 1989-1990 omat tilat kiinteistöön, jossa toimii myös Tesoman nuorisokeskus.
Sisustussuunnitelman laati ja kiinteistön suunnitteli kaupunginarkkitehti Jukka Hagman Tampereen kaupungin talonrakennusvirastosta. Kirjasto avattiin uusissa tiloissa 3. tammikuuta 1991. Kirjaston toiminta päättyi tässä tilassa 17. helmikuuta 2018.
Kirjastolle rakennettiin uudet tilat Tesoman keskustaan rakennettuun liikekeskus Westeriin. Uuden kirjaston avajaiset pidettiin 9. huhtikuuta 2018.
Aiheesta muualla

Tesoman kirjasto
Thomas Lange

| Thomas Lange |
| --- | --- |
 Thomas Lange (oik.) ja Uwe Heppner 1985
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. helmikuuta 1964 (ikä 60) Eisleben, DDR
Kansalaisuus:   Saksa
Uran tiedot
Pituus:  189 cm
Laji:  soutu
Seura:  SV Halle, Halle an der Saale
Saavutukset
Voitot:  2 olympiakultaa 5 maailmanmestaruutta
| Mitalit> Miesten soutu.Maa:   Itä-Saksa. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten soutu.Maa:   Itä-Saksa. Olympialaiset  | Mitalit> Miesten soutu.Maa:   Itä-Saksa. Olympialaiset  | Miesten soutu> Maa:   Itä-Saksa. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Soul 1988 | yksikkö |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Duisburg 1983 | pariairokaksikko |  |
|  Kultaa | Hazewinkel 1985 | pariairokaksikko |  |
|  Kultaa | Kööpenhamina 1987 | yksikkö |  |
|  Kultaa | Bled 1989 | yksikkö |  |
|  Hopeaa | Lake Barrington 1990 | pariairokaksikko |  |
Maa:   Saksa
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | yksikkö |  |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | yksikkö |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Wien 1991 | yksikkö |  |
|  Pronssia | Račice 1993 | yksikkö |  |
Thomas Lange (s. 27. helmikuuta 1964 Eisleben, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen soudun olympiavoittaja ja maailmanmestari 1980–1990-luvuilta.
Lange voitti Uwe Heppnerin kanssa pariairokaksikon maailmanmestaruuden Duisburgissa 1983 ja Hazewinkelissä 1985. Kööpenhaminassa 1987 hän voitti yksikkösoudun maailmanmestaruuden ennen lajin aiempia hallitsijoita Peter-Michael Kolbea ja Pertti Karppista. Soulin olympialaisissa 1988 hän voitti yksikön olympiakultaa lähes viiden sekunnin erolla Kolbeen. Hän voitti DDR:n edustajana vielä yksikön maailmanmestaruuden Bledissä 1989 ja sai Stefan Ullrichin kanssa MM-hopeaa pariairokaksikossa Lake Barringtonissa 1990.
Lange saavutti yhdistyneen Saksan joukkueessa yksikön maailmanmestaruuden Wienissä 1991. Barcelonan olympialaisissa 1992 hän voitti toistamiseen yksikön olympiakultaa kukistettuaan toiseksi sijoittuneen Václav Chalupan runsaalla puolellatoista sekunnilla. Račicen MM-kilpailuissa 1993 ja Atlantan olympialaisissa 1996 hän sai yksikössä pronssia.
Thomas Vose Daily

Thomas Vose Daily (23. syyskuuta 1927 Belmont, Massachusetts – 14. toukokuuta 2017 Douglaston, Queens, New York) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bostonin arkkihiippakuntaan 10. tammikuuta 1952 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Bladian titulaaripiispaksi 31. joulukuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. helmikuuta 1975. Pääkonsekraattorina toimi Humberto Sousa Medeiros, jota avustivat Thomas Joseph Riley ja Lawrence Joseph Riley.
Daily sai 17. heinäkuuta 1984 nimityksen Palm Beachin ja 20. helmikuuta 1990 Brooklynin piispaksi. Hän jäi eläkkeelle 1. elokuuta 2003.
Elli Hallikainen

Elli Tarja Hannele Hallikainen (ent. Hallikainen-Ranta, s. 24. helmikuuta 1960 Tervola) on suomalainen kestävyysjuoksija. Hän edustaa Lohijärven Kuohua ja hänen valmentajinaan toimivat Kari Sinkkonen ja Klaus Peurla.
Hallikainen saavutti aikuisten SM-kilpailuista kultaa maratonilla vuonna 1981. Ennätyksekseen hän on juossut maratonilla ajan 2.49.54 (1981) ja puolimaratonilla ajan 1.22.57 (2003).
Emilio De Bono

De Bono tammikuussa 1929.
Emilio De Bono (19. maaliskuuta 1866 Cassano d’Adda – 11. tammikuuta 1944 Verona) oli italialainen marsalkka ja fasistien tukija.
De Bono liittyi Italian armeijaan vuonna 1884 vänrikkinä. Italian–Turkin sodan aikana vuonna 1911 hän toimi yleisesikunnassa ja ensimmäisessä maailmansodassa hän sai mainetta johtamalla hyökkäyksiä itävaltalaisia vastaan Goriziassa 1916 ja Grappassa 1918. Hän jätti palveluksen 1920 kenraalimajurin arvoisena. Sen jälkeen De Bono auttoi Kansallisen fasistipuolueen järjestämisessä ja osallistui vuoden 1922 Rooman marssiin, jonka seurauksena Benito Mussolini nousi Italian johtoon. Vuonna 1924 De Bonoa syytettiin osallisuudesta sosialistipoliitikko Giacomo Matteottin murhaan, mutta hänet vapautettiin.
Fasistien noustua valtaan De Bono toimi aluksi Italian poliisiylipäällikkönä ja miliisin komentajana, kunnes hänet nimitettiin Tripolitanian kuvernööriksi. Italian hyökätessä Etiopiaan vuonna 1935 De Bono nimettiin sodan ylipäälliköksi, mutta hänet korvattiin pian pätevämmäksi havaitulla Pietro Badogliolla. Tästä huolimatta De Bono ylennettiin Italian marsalkaksi. Syrjäyttämisensä jälkeen hänet siirrettiin merentakaisten joukkojen tarkastajaksi. Hän vastusti Italian osallistumista toiseen maailmansotaan.
De Bono nimitettiin ministeriksi vuonna 1942. Fasistien suuren neuvoston kuuluisassa kokouksessa 24.–25. heinäkuuta 1943 hän äänesti enemmistön mukana Mussolinin erottamisen puolesta. Palattuaan vielä tilapäisesti valtaan Pohjois-Italiassa (ks. Italian sosiaalinen tasavalta) Mussolini pidätytti De Bonon, joka tuomittiin maanpetoksesta kuolemaan ja teloitettiin ampumalla. Samassa yhteydessä teloitettiin myös muita Mussolinin syrjäyttämiseen osallistuneita, muun muassa Galeazzo Ciano.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emilio De Bono Wikimedia Commonsissa
Elli Heikkilä

Elli Heikkilä (s. 2002) on suomalainen koripalloilija. Hän pelaa laitahyökkääjänä ja on pituudeltaan 181-senttimetrinen. Hän on pelannut Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa 17 maaottelua ja alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa viisi maaottelua. Hän on Peli-Karhujen kasvatti ja on edustanut seuraa Korisliigassa kaudesta 2017–2018 alkaen.
Heikkilä pelasi Korisliigassa kahdella ensimmäisellä kaudellaan yhteensä kahdeksan ottelua. Kaudella 2019–2020 hän pelasi runkosarjassa jo 19 ottelua mutta koronaviruspandemian vuoksi pudotuspelejä ei tuolloin pelattu. Kaudella 2020–2021 hän pelasi liigassa 25 runkosarjaottelua lähes 15 minuutin ottelukohtaisella peliajalla ja teki niissä keskimäärin 4,0 pistettä sekä otti 2,5 levypalloa.
Tetrafobia

Erään shanghailaisen asuinrakennuksen hissipaneeli. Numerot 4, 13 ja 14 puuttuvat, mutta yhden kerroksen numero on negatiivinen luku.
Tetrafobialla tarkoitetaan numeron 4 pelkoa. Tämä taikauskoinen pelko on yleisin Itä-Aasian maissa, kuten Kiinassa, Japanissa, Koreassa ja Taiwanissa. Kiinan kielellä sana neljä (四, pinyin: sì) muistuttaa äänneasultaan huomattavasti sanaa kuolema (死, pinyin: sǐ) monissa puhutun kiinan kielissä. Vastaavasti sana neljä on japaniksi (shi) ja koreaksi (사, sa) ääntämykseltään täysin sama kuin kunkin kielen kuolemaa tarkoittava sana.
Tetrafobian vuoksi Itä-Aasiassa vältetään numeroa 4 juhlapäivien ja perheenjäsenen sairauden aikana. Jälkimmäisellä on huomattava rooli erityisesti kiinalaisessa kulttuurissa. Luvun 4 pelon vuoksi myös muut numerot, joissa 4 esiintyy (14, 24 jne.) ovat pannassa. Edellä mainituissa maissa luvun 4 sisältävät numerot jätetään pois rakennuksissa, kuten hotelleissa, toimistoissa ja sairaaloissa. Pöytänumerot 4, 14, 24 jne. jätetään usein pois hääaterioilla ja muissa sosiaalisissa tapahtumissa. Monissa asuinrakennuskomplekseissa rakennusnumerot 4, 14, 24 jne. korvataan usein kirjaimen ja numeron yhdistelmällä: rakennuksesta 4 tulee rakennus 3A, 14:stä 13A ja niin edelleen.
Hongkongissa joistain rakennuksista, kuten pilvenpiirtäjistä Vision City ja The Arch, puuttuu kokonaan kerrosnumerointi kerroksista 40–49. Tämän kulttuurisen fobian ulkopuolella kasvaneelle menetelmä antaa vaikutelman kuin joitain kerroksia puuttuisi kokonaan, sillä 39/F-kerrosta seuraa 50/F. Kiinalaisten armeijalentokoneiden nimi alkaa aina numerolla 5, kuten taistelukone ”Shenyang J-5”. Vastaavasti taiwanilaiset ja eteläkorealaiset merivoimat eivät käytä numeroa 4 antaessaan aluksilleen viirinumerot. Kaupungeissa, joissa itäaasialainen ja länsimainen kulttuuri sekoittuvat (kuten Hongkong ja Singapore), on mahdollista, että joissain rakennuksissa sekä numero 13 että numero 4 kaikkine variaatioineen jätetään pois.
Koreassa tetrafobia on Kiinaan verrattuna vähäisempi, joskin kerrosnumero 4 hypätään yli lähes aina sairaaloissa ja muissa julkisissa rakennuksissa. Muissa rakennuksissa neljännen kerroksen numerona on kirjain F (englannin kielen sanasta four) numeron 4 sijaan, samoin hisseissä. Asunnon numeroita, joissa on useampi nelonen (kuten 404), pyritään välttämään. Tetrafobiassa voidaan mennä jopa niin pitkälle, että kiinteistön arvo putoaa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Tetraphobia
Do You Want to Know a Secret

| ”Do You Want to Know a Secret” The Beatles |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Introducing... The Beatles
 B-puoli: ”Thank You Girl”
 Äänitetty : 11. helmikuuta 1963, Abbey Road Studios, Lontoo
 Julkaistu: 23. maaliskuuta 1964
 Formaatti: 7″ single
 Tekijä(t): John Lennon, Paul McCartney
 Tuottaja(t): George Martin
 Tyylilaji: poprock, merseybeat
 Kesto: 01.56
 Levy-yhtiö: Vee-Jay Records
Listasijoitukset
  Yhdysvallat: 2. (Billboard) (Lisää listasijoituksia)
The Beatlesin muut singlet
| ”Can’t Buy Me Love” 1964 | ”Do You Want to Know a Secret” 1964 | ”A Hard Day’s Night” 1964 |
Do You Want to Know a Secret on brittiläisen The Beatles -yhtyeen esittämä musiikkikappale, joka julkaistiin sen esikoisalbumilla Please Please Me vuonna 1963. Kappaleen sävelsi John Lennon, mutta sen tekijöiksi merkittiin tavanmukaisesti Lennon ja Paul McCartney. Kappaleen lauloi George Harrison, ja se oli samalla ensimmäinen levytetty Beatles-kappale, jonka lauloi joku muu kuin Lennon tai McCartney.
”Do You Want to Know a Secret” oli ensimmäinen Lennon/McCartney-sävellys, jolla jokin muu esittäjä kuin Beatles saavutti hitin, sillä vuonna 1963 kappale nousi Britanniassa singlelistan toiseksi Billy J. Kramer & The Dakotas -yhtyeen esittämänä. Beatlesin versio ilmestyi Britannian sijaan Vee-Jay Recordsin julkaisemana singlenä Yhdysvalloissa vuonna 1964, jolloin se ylsi Billboard-listan toiselle sijalle. Single oli peräisin Vee-Jayn vain Yhdysvalloissa julkaistulta albumilta Introducing... The Beatles.
Historia > Laulun synty

”Do You Want to Know a Secret” perustui ”I’m Wishing” -nimiseen lauluun, jota Lennonin äiti lauloi hänelle lapsena. Laulu kuullaan Disneyn elokuvassa Lumikki ja seitsemän kääpiötä, jonka sanoitukseen sisältyvät rivit Want to know a secret? Promise not to tell? We are standing by a wishing well. Lennon päätti kirjoittaa näihin sanoihin perustuvan rakkauslaulun. Kappale merkittiin silti tavanmukaisesti Lennonin ja Paul McCartneyn yhdessä tekemäksi.
Kappaleen on väitetty kertovan Lennonin silloisesta vaimosta Cynthiasta, mutta Lennon itse kertoi haastatteluissa sen olevan yleinen rakkauslaulu.
”Do You Want to Know a Secret” tehtiin tarkoituksella George Harrisonin laulettavaksi, ja se oli samalla ensimmäinen levytetty Beatles-kappale, jonka lauloi joku muu kuin Lennon tai McCartney. Harrisonia itseään kappaleen laulaminen nolotti, eikä hän muutenkaan pitänyt laulustaan lopullisessa levytyksessä. Omien sanojensa mukaan hän ei tiennyt, kuinka pitäisi laulaa, eikä kukaan suostunut auttamaan.
»Ajattelin sen olevan hyvä laulu hänelle (Harrisonille), koska siinä oli vain kolme sointua, ja hän ei ollut maailman paras laulaja. Hän on sittemmin kehittynyt paljon, mutta tuohon aikaan hänen taitonsa olivat hyvin heikot.» 
(John Lennon, kappaleen kirjoittaja.)
Historia > Nauhoitus

Ensimmäinen kappaleesta tehty äänitys oli John Lennonin demo, jonka hän oli nauhoittanut hampurilaisen yökerhon vessassa, koska se oli hänen mielestään ainoa paikka, jossa oli riittävän hiljaista. Äänite katosi myöhemmin. Lopullinen versio äänitettiin Abbey Road Studiosin kakkosstudiossa 11. helmikuuta 1963, jolloin äänitettiin kaikkiaan kymmenen Please Please Me -albumin kappaletta, joista  ”Do You Want to Know a Secret” oli järjestyksessään neljäs. Siitä otettiin kaikkiaan kahdeksan ottoa. Kappale miksattiin 25. helmikuuta.
”Do You Want to Know a Secretista” äänitettiin lisäksi kuusi versiota BBC:n radio-ohjelmia varten.
Historia > Julkaisu

”Do You Want to Know a Secret” julkaistiin Britanniassa ensimmäisen kerran 22. maaliskuuta 1963 albumilla Please Please Me. Yhdysvalloissa se julkaistiin 10. tammikuuta 1964 albumilla Introducing... The Beatles. Lisäksi se ilmestyi Yhdysvalloissa 23. maaliskuuta 1964 singlenä B-puolenaan ”Thank You Girl”. Singlen julkaisi Introducing... The Beatles -albumin tavoin Vee-Jay Records. Singleä myytiin yli miljoona kappaletta, ja se nousi 11 listaviikon aikana toiseksi Billboard Hot 100 -listalla sekä kolmanneksi Cashboxin ja Record Worldin listoilla. ”Do You Want to Know a Secret” oli Beatlesin kahdeksas top 40 -hitti Yhdysvalloissa, mutta se erosi aiemmista olemalla rock and rollin sijaan herkempi balladi.
”Do You Want to Know a Secret” oli ensimmäinen Beatlesin kahdesta singlenä julkaistusta, George Harrisonin laulamasta kappaleesta. Toinen oli vuonna 1969 julkaistu ”Something”. Oldies-niminen levy-yhtiö julkaisi singlen uudelleen vuoden 1964 elokuussa ja Capitol Starline 11. lokakuuta 1965.
Listamenestyksestään huolimatta kappaletta ei ole koskaan julkaistu suurimmat hitit -tyylisellä Beatles-kokoelmalla. Se ei ollut mukana myöskään vuonna 1977 julkaistulla, rakkauslauluja sisältävällä kokoelmalla Love Songs, vaikka teemaltaan olisikin sopinut sille.
Village Voice -lehden lukijat äänestivät 1970-luvulla kappaleen viiden huonoimman Beatles-laulun joukkoon.
Historia > Julkaisu > Listasijoitukset

| Valtio | Lista | Korkein sijoitus | Listaviikot | Nousu listalle | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Yhdysvallat | Billboard Hot 100 | 2. | 11 | 28.3.1964 |  |
|  Yhdysvallat | Cashbox | 3. |  |  |  |
|  Yhdysvallat | Record World | 3. |  |  |  |
Tyyli ja rakenne

Kappaleessa on AABA-rakenne, eli kahden A-osan jälkeen tulee B-osa ja sen jälkeen taas A-osa, eikä siinä ole varsinaista kertosäettä. Sama kappalerakenne on suurimmassa osassa Please Please Me -albumin kappaleista. Selkeä ero on kuitenkin sen espanjalaisvaikutteinen intro. Kappaleessa on poikkeuksellista myös se, että kaikki kolme A-osaa ovat sanoituksiltaan täysin samanlaisia. Beatlesin tuotannossa ainoa vastaava kappale on ”Love Me Do”. Kappaleen pituus on vain 1.56 minuuttia, eikä siinä ole sooloa.
Kappaleen sävellaji on E-duuri ja tahtilaji 4/4. Se etenee seuraavasti:
Intro
A-osa
A-osa
B-osa
A-osa
Outro (loppuhäivytys)
Kokoonpano

George Harrison – laulu, soolokitara (Gretsch Duo Jet)
John Lennon – rytmikitara (1958 Rickenbacker 325), taustalaulu
Paul McCartney – bassokitara (1961 Höfner 500/1), taustalaulu
Ringo Starr – rummut (Premier), lyömäsoittimet
Norman Smith – äänittäjä
George Martin – tuottaja
Muut versiot

Brittiläinen Billy J. Kramer & The Dakotas -yhtye levytti kappaleen ensimmäisessä äänityssessiossaan Abbey Roadilla 14. maaliskuuta 1963. Beatlesin tuottaja George Martin oli mukana tekemässä versiota, ja hän lisäsi pianoriffin jokaisen säkeistön lopun falsettiosuuden päälle. Billy J. Kramer & The Dakotasin versio nousi toukokuussa 1963 Britannian singlelistan toiselle sijalle, mutta se ei onnistunut tiputtamaan kärkipaikalta Beatlesin singleä ”From Me to You”. Britanniassa alkoi samalla Kramerin hittien sarja, joka koostui pitkälti Lennonin ja McCartneyn sävellyksistä.
Oman versionsa kappaleesta ovat tehneet myös muun muassa Bobby Vee (1964) ja Mary Wells (1965). Suomeksi kappaleen levytti vuonna 1965 Eero ja Jussi & The Boys nimellä ”Salaisuuteni” albumilleen Numero 1. Sanoituksen kirjoitti Jussi Raittinen.
Eric Schopler

Eric Schopler (8. helmikuuta 1927 – 7. heinäkuuta 2006) oli yhdysvaltalainen psykologi. Hän syntyi Saksassa, jossa hän myös vietti lapsuutensa.
Schopler pakeni natsiaikana perheineen Yhdysvaltoihin, jossa hän valmistui high schoolista ja palveli Yhdysvaltain armeijassa. Hän valmistui asepalvelunsa jälkeen Chicagon yliopistosta.
Schopler paneutui tutkimustyössään autismiin ja perusti vuonna 1966 Pohjois-Carolinan yliopistolla (Chapel Hill) niin kutsutun TEACCH-ohjelman.
Schoplerille myönnettiin Pohjois-Carolina-palkinto vuonna 1993. Hän kuoli 79-vuotiaana.