stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vérga

| Vérga Βέργα |
| --- | --- |
 Vérga
 Koordinaatit: 36°59′56″N, 22°09′54″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Messenia
Kunta:  Kalamáta
Kunnallisyksikkö:  Kalamáta
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kyläyhdyskunta
 – Kallikrates-koodi:  44010106
Väkiluku (2021):  2 125
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Vérga (kreik. Βέργα) on Kreikan kyläyhdyskunta (virallisesti Δημοτική Κοινότητα Βέργας, Dimotikí Koinótita Vérgas), joka kuuluu hallinnollisesti Kalamátan kuntaan, Messenian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kyläyhdyskunnan väkiluku on 2 125 (2021).
Vérgan kyläyhdyskunnan kylät sijaitsevat Messenianlahden rannalla tai sen lähellä noin 6–20 kilometriä kaakkoon Kalamátan kaupungista. Kyläyhdyskuntaaan kuuluvat kylät Agriómata, Áno Vérga, Káto Vérga, Moúsga, Páno Galári - Kampinári ja Paralía Vérgas. Áno Vérga (”Ylä-Vérga”) ja Káto Vérga (”Ala-Vérga”) ovat Vérgan alkuperäisiä ydinkyliä ja Paralía Vérgas niiden ranta-asutus.
Super Audio CD

Super Audio Compact Disc (SACD) on äänen tallentamiseen tarkoitettu optinen levy, joka esiteltiin vuonna 2000. Formaatin tarkoituksena on tarjota monikanavaääni ja teoriassa parempi äänenlaatu kuin perinteisellä CD-levyllä. Super Audio CD:n kehittäjät ovat Sony sekä Philips Electronics, jotka ovat myös kehittäneet CD-levyn. SACD kilpailee DVD-Audion kanssa. Vaikka kumpikaan osapuoli ei ole tehnyt merkittävää läpimurtoa kuluttajien keskuudessa, on SACD DVD-Audioon nähden etuasemassa, koska useimmat SACD-levyt ovat kaikissa CD-soittimissa toimivia hybridilevyjä.
Yleistä

SACD käyttää CD-levystä tai DVD-Audiosta poikkeavaa teknologiaa koodaamalla audiodatan 1-bittisellä pulssintiheysmodulaatiolla 2,8224 MHz:n  näytteenottotaajuudella. Yksittäinen bitti ilmaisee audiosignaalin yhden bitin suuruisen amplitudimuutoksen (sigma/deltamodulaatio). Tekniikka tunnetaan nimellä Direct Stream Digital (DSD). DSD:n taajuuskaista ulottuu 100 kHz:iin dynamiikan ollessa teoriassa 120 dB. Käytännössä DSD-tekniikan vaatima kohinanmuokkaus tyydyttävän dynamiikan saavuttamiseksi yli 5000 Hz taajuuksilla tuottaa korkeataajuista kohinaa (kvantisointikohina), jonka taso ylittää mahdollisen musiikkisignaalin tason noin 30 kHz:n taajuudesta ylöspäin. Kohinahuippu osuu noin 80 kHz kohdalle ja on niin voimakas, että useimmat SACD-soittimet suodattavat ylä-äänet pois 50 kHz yläpuolelta kaiuttimien ja vahvistimien suojelemiseksi. DSD:ssä on häviötön noin 2:1 pakkaus.
SACD:t ovat periaatteessa DVD-levyjä, joille äänisignaali on tallennettu käyttäen samaa virheenkorjausta ja tiedostojärjestelmää kuin DVD:ssä (UDF ja ISO 9660). Formaatti täyttää kuitenkin äänilevyteollisuuden ISC:n kopiosuojausvaatimukset ja sisältää PSP-kopiosuojauksen, jonka vuoksi levyt eivät ole luettavissa normaalilla DVD-asemalla.
SACD:stä on kolme eri variaatiota:
Hybridi: Kaikkein suosituin kolmesta, hybridilevyt sisältävät Red Book (CD) -standardin mukaisen kerroksen, joka soi  useimmissa CD-soittimissa. Toinen kerros on 4,7 GB SACD -kerros, jota kutsutaan "HD layer" -nimellä. Hybridilevy voidaan merkitä "Compact Disc Digital Audio" -logolla ilmoittamaan että levy on CD-määritelmän mukainen.
Yksikerroslevy: fyysisesti DVD-5 DVD-levy, joka sisältää 4,7 GB HD-kerroksen muttei CD-kerrosta.
Kaksoiskerroslevy: fyysisesti DVD-9 DVD, jolloin SACD:ssä on HD-kerroksia, joiden tallennuskapasiteetti on 8,5 GB ja jotka eivät sisällä CD-kerrosta. Tätä käytetään harvoin, sillä vaikka se mahdollistaa kaksinkertaisen määrän dataa, menetetään mahdollisuus soittaa levyä CD-soittimessa.
Formaatin kehittäjät suosittelevat, että levy sisältäisi aina kaksikanavaisen stereomiksauksen, mutta kaikki SACD:t eivät noudata tätä suositusta.
Aiheesta muualla

Sony Music SA-CD FAQ (Arkistoitu – Internet Archive)
SA-CD.net SA-CD Reference (kaikki julkaistut SACD albumit sekä yksityiskohtainen FAQ)
Super Audio Compact Disc: A Technical Proposal (PDF), Sony.
The SA-CD explained
"Breaking the Sound Barrier: Mastering at 96 kHz and Beyond" (PDF) Audio Engineering Society Convention Paper 4357 on "HD" audio.
"A Native Stereo Editing System for Direct-Stream Digital" (PDF) Audio Engineering Society Convention Paper 4719 on the 1st DSD commercial editor.
"Why 1-Bit Sigma-Delta Conversion is Unsuitable for High-Quality Applications" (PDF) Audio Engineering Society Convention Paper 5395.
Janssen, E.; Reefman, D. "Super-audio CD: an introduction". Signal Processing Magazine, IEEE/ Volume 20, Issue 4, July 2003 Page(s): 83–90
Nielutulehdus

| Nielutulehdus |
| --- | --- |
 Nielutulehduksen tunnistaa valkoisesta peitteestä nielurisojen päällä, limasta sekä punoituksesta.
Luokitus
ICD-10:  J02
ICD-9:  462
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Nielutulehdus (toisilta nimiltään nielurisatulehdus, angiina, tonsilliitti tai faryngiitti) on nielussa oleva sairaus, jossa on merkittävimpänä oireena jatkuva tai nieltäessä tuntuva kipu. Taudin aiheuttajana toimivat virukset tai bakteerit, joista tärkein on A-ryhmän beetahemolyyttinen streptokokki, vaikka useimmiten aiheuttajana toimiikin virus. Bakteerin aiheuttama angiina voidaan hoitaa antibiootilla. Sairauden itämisaika on yleensä lyhyt.
Oireet

lima kurkussa
jatkuva tai nieltäessä tuntuva kipu
punoitusta vaihtelevasti nielun takaosassa, kitalaessa, nielukaarissa ja nielurisoissa
vaalea peite nielurisojen pinnalla
proput
korkea, jopa 40 asteen kuume, lähes aina yli 38 astetta
suurentuneet ja aristavat leukakulman imusolmukkeet
päänsärky
pahoinvointi
nuha
yskä
kylmyyden tunne
äänen käheys
silmien sidekalvon tulehdukset
ripuli
nielutulehduksen komplikaationa voi kehittyä kurkkupaise
tulirokko tai harvoin mutta joskus toksisen šokin kaltainen oireyhtymä tai reumakuume, jotka ovat joidenkin A-streptokokkikantojen aiheuttamiin nielutulehduksiin liittyviä liitännäissairauksia tai jälkitauteja
Luettelo aiheuttajista

beetahemolyyttiset streptokokit (ryhmät A, C ja G)
adenovirukset
Epstein–Barrin virus
mykoplasmat
influenssavirukset
Läheskään aina taudin aiheuttajaa ei saada selville.
Aiheesta muualla

Nielutulehdus :: Terveyskirjasto
Nielutulehdus (mm. angiina) – Käypähoito.fi
Terveysportti – Nielutulehdus
YTHS – Kurkkukipu ja nielutulehdus
Kay Pollak

Kay Pollak
Kay Gunnar Leopold Pollak (s. 21. toukokuuta 1938 Göteborg) on ruotsalainen elokuvaohjaaja. Hänen varhaiseen tuotantoonsa lukeutuu Elvis! Elvis! (1976) ja monia palkintoja saanut Lasten saari (1980). Pollak piti lähes 20 vuoden tauon elokuvien teosta ja toimi kirjailijana ja elämäntapavalmentajana, kunnes teki paluun ohjaajana vuoden 2004 elokuvalla Niin kuin taivaassa. Se oli kansainvälinen menestys ja sai Oscar-ehdokkuuden. Syksyllä 2015 sai ensi-iltansa sen itsenäinen jatko-osa Myös maan päällä.
Aftonbladetin kriitikko ottaa Pollakin elokuvan Såsom i himmelen vertauskohdaksi esitellessään Kjell Westön romaanin Tritonus ja sanoo, että Westö on onnistunut välttämään halvan idyllin siinä missä Pollak epäonnistui viedessään tarinan uupuneen kapellimestarin kuoronjohtajaksi Norrlantiin.
Filmografia

1972: Den hemliga verkligheten (tv-sarja)
1976: Elvis! Elvis! (Maria Gripen romaanista)
1980: Lasten saari (Barnens ö)
1986: Rakasta mua! (Älska mej)
2004: Niin kuin taivaassa (Så som i himmelen)
2015: Myös maan päällä (Så ock på jorden)
Paralía Tyroú

| Paralía Tyroú Παραλία Τυρού |
| --- | --- |
 Paralía Tyroún kylä.
 Paralía Tyroú
 Koordinaatit: 37°14′53″N, 22°51′29″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Arkadia
Kunta:  Nótia Kynouría
Kunnallisyksikkö:  Tyrós
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  4005030101
Korkeus:  15 m
Väkiluku (2021):  784
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  223 00
Suuntanumero(t):  2757
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Paralía Tyroú (kreik. Παραλία Τυρού) on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Nótia Kynourían kuntaan, Arkadian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Kylän väkiluku on 784 (2021).
Rantaa Paralía Tyroússa.
Paralía Tyroún kylä, suomeksi ”Tyróksen ranta”, sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan itärannikolla noin 69 kilometriä kaakkoon Trípolista ja noin 97 kilometriä itäkoilliseen Spártista. Se on osa Tyróksen kyläyhdyskuntaa, jonka ranta-asutus se on. Varsinainen Tyróksen yläkylä sijaitsee noin kaksi kilometriä sisämaahan. Paralía Tyroússa on pitkä ranta, jonka lisäksi sen pohjoispuolella on erillinen Tigánin ranta ja eteläpuolella Lygerían ranta.
Kari Kuusiniemi (tuomari)

Kari Juhani Kuusiniemi (s. 11. kesäkuuta 1960 Helsinki) on suomalainen tuomari ja oikeustieteilijä, joka on toiminut korkeimman hallinto-oikeuden presidenttinä vuodesta 2018 alkaen.
Ura > Tutkijana

Kuusiniemi valmistui Helsingin yliopistosta oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1982, oikeustieteen lisensiaatiksi 1985 ja oikeustieteen tohtoriksi 1992.
Kuusiniemi suuntautui tutkijan uralle, ja toimi muun muassa Suomen Akatemian nuorempana tutkijana vuosina 1985–1991, Teknillisessä korkeakoulussa ympäristöoikeuden lehtorina 1991–1995 ja samalla talousoikeuden määräaikaisena professorina 1993–1995 sekä Turun yliopiston ympäristöoikeuden professorina 1996–2002. Lisäksi hän toimi vierailevana professorina Louisvillen yliopistossa vuonna 1997. Kuusiniemestä tuli Helsingin yliopiston ympäristöoikeuden dosentti vuonna 1993, Aalto-yliopiston talousoikeuden dosentti 1993, Itä-Suomen yliopiston dosentti 2000, Turun yliopiston dosentti 2003 ja Suomalaisen tiedeakatemian jäsen 2014. Vuonna 2021 hän sai Turun yliopiston kunniatohtorin arvon. Kuusiniemi on julkaissut 20 kirjaa ja toistasataa artikkelia ympäristö- ja hallinto-oikeuden alalta. Hän on toiminut myös asiantuntijana useissa ympäristöalan lainsäädäntöhankkeissa.
Ura > Korkeimmassa hallinto-oikeudessa

Kuusiniemi nimitettiin korkeimman hallinto-oikeuden ylimääräiseksi hallintoneuvokseksi vuonna 1999. Kuusiniemen mukaan nimityksen taustalla oli EU:n Natura 2000 -verkostoon liittyvien lukuisten valistusten luoma tarve ympäristöoikeudelliselle osaamiselle. Hänet nimitettiin määräaikaiseksi hallintoneuvokseksi vuodesta 2002 alkaen ja vakinaiseksi hallintoneuvokseksi vuodesta 2003 alkaen (vuodesta 2017 nimikkeenä oikeusneuvos). Vuonna 2018 hänet nimitettiin korkeimman hallinto-oikeuden presidentiksi 1. syyskuuta alkaen.
KHO:n presidenttinä Kuusiniemi on kommentoinut julkisuudessa oikeuslaitosta koskevia aiheita. Joulukuussa 2023 hän otti kantaa apulaisoikeuskanslerin Mikko Puumalaisen toimintaa itärajan rajoitustoimenpiteiden käsittelyssä koskevaan keskusteluun, jota hän piti huolestuttavana oikeusvaltion kannalta. Hän on todennut, että poliittisilla päätöksentekijöillä on pääasiallinen vastuu ilmastonmuutoksen vastaista toimista, kun taas tuomioistuimet voivat puuttua asiaan vasta viime sijassa, jos esimerkiksi ihmis- tai perusoikeuksia loukataan.
Ura > Muu toiminta

Kuusiniemi on toiminut Suomen Ympäristöoikeustieteen Seuran johtokunnan jäsenenä ja varajäsenenä 1990-luvulta lähtien, EU Forum of Judges for the Environment (EUFJE) jäsenenä vuosina 2005–2006, Maanpuolustuskurssiyhdistyksen jäsenenä vuodesta 2011 lähtien ja puheenjohtajana vuodesta 2020 lähtien, Eurooppaoikeuden yhdistyksen hallituksen jäsenenä vuosina 2014–2022 sekä EU:n ylimpien hallintotuomioistuinten yhdistyksen presidenttinä vuodesta 2023 lähtien.
Nuoruudessaan Kuusiniemi oli kansallisen tason pöytätenniksenpelaaja, saavuttaen kaksinpelissä SM-pronssia vuonna 1982.
Kuusiniemi on palkittu Suomen Valkoisen Ruusun suurristillä vuonna 2021, World Jurist Association Medal of Honor -mitalilla vuonna 2023 ja samana vuonna Juristiliiton K. J. Ståhlberg -mitalilla.
Julkaisuja

Johdatus kaavoitus- ja rakentamisoikeuteen.  Espoo:  Otakustantamo, 1989.  ISBN 951-672-064-1
Ympäristönsuojelu ja immissioajattelu.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Lakimiesliiton kustannus, 1992.  ISBN 951-640-577-0
Ympäristölupa.  (2. uud. p. (1. p. 1993))  Helsinki:  Lakimiesliiton kustannus, 1995.  ISBN 951-640-811-7
Kumpula, Anne; Kuusiniemi, Kari: Ympäristöoikeuden perusteet.  Turku:  Turun yliopiston oikeustieteellinen tiedekunta, 1997.  ISBN 951-29-1054-3
Lunastuslainsäädäntö ja korvausjärjestelmä.  Helsinki:  Edita, 2000.  ISBN 951-37-3128-6
Ekroos, Marja; Kuusiniemi, Kari: Uusi ympäristönsuojelulainsäädäntö.  Helsinki:  Edita, 2001.  ISBN 951-37-3129-4
Kuusiniemi, Kari; Majamaa, Vesa; Vihervuori, Pekka: Maa-, vesi- ja ympäristöoikeuden käsikirja.  (2. uud. p. (1. p. 1998))  Helsinki:  Tietosanoma, 2000.  ISBN 951-885-183-2
Ekroos, Ari; Kumpula, Anne; Kuusiniemi, Kari; Vihervuori, Pekka: Ympäristöoikeuden pääpiirteet.  (3. p. (1. p. 2002))  Helsinki:  Sanoma Pro, 2012.  ISBN 978-952-63-1324-5
Ekroos, Ari; Kumpula, Anne; Kuusiniemi, Kari; Vihervuori, Pekka: Ympäristöoikeus.  (2. uud. p. (1. p. 2001))  Helsinki:  Sanoma Pro, 2013.  ISBN 978-952-63-1574-4
Veidnesin kappeli

| Veidnesin kappeli Veidnes kapell |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2014.
Sijainti:  Lebesby, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nord-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1981
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Veidnesin kappeli (norj. Veidnes kapell) on Lebesbyn kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1981.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Veidnesin kappeli Wikimedia Commonsissa
Sarkasota

Kajaanin linnan rauniot.
Sarkasota oli venäläisten ja karjalaisten maaliskuussa 1712 tekemä hävitys- ja ryöstöretki Kajaanin seudulle. Retken aikana yli satamiehinen joukko ryösti ja poltti Kajaanin, Paltamon ja Sotkamon seutua. Tuhotöiden jälkeen joukko palasi vankeja mukanaan Venäjälle. Ryöstöretki oli kosto siitä, että Kajaanin tullikirjuri oli aiemmin takavarikoinut neljältä vienalaiselta kauppiaalta suuren erän sarkakangasta.
Suuren Pohjan sodan aikana vuosina 1709–1710 sattuneiden rajaloukkausten jälkeen luottamus rajarauhan pysyvyyteen oli vahvistunut. Hyökkäysvaaraa ei pidetty enää niin suurena kuin sodan alkuvaiheessa. Vihollinen kykeni tunkeutumaan Pielisjärven kautta Kajaaniin saakka kohtaamatta lainkaan vastarintaa. Pohjanmaan puolustus oli täysin kykenemätön torjumaan äkillistä hyökkäystä.
Hyökkäys

Everstin johtamaan vihollisjoukkoon kuului ilmeisesti lähes 340 miestä. Noin 200 miestä jätettiin Miinoan rajalle ja hyökkäämään lähti 140 miestä, joista suurin osa kuului ratsuväkeen. Joukko eteni Pielisjärven suunnalta leväten välillä Maanselän Torvelan talossa. Se saapui yllättäen Sotkamon pappilaan ja eteni vielä Nuasjärvelle maamajuri Simon Affleckin taloon. Siellä joukkue jakautui kahteen osastoon. Toinen osa lähti kiireesti Kajaaniin ja toinen Paltamon kirkonkylään.
Sotajoukko saapui Kajaaniin aamulla 13. maaliskuuta. Kajaanilaiset olivat vielä nukkumassa, kun ovet temmattiin auki. Kohtelu oli säälimätöntä ja ryöstely rivakkaa. Osa asukkaista pääsi puolipukeissa pakenemaan Kajaanin linnaan turvaan. Linnasta aloitettiin tykkituli, joka surmasi kaksi vihollista. Linnassa ei ollut varusväkeä, vaan ainoastaan komendantti Niilo Silfverbagge ja muutama vahtisotilas. Vihollinen poistui Kajaanista saman päivän iltana ryöstösaaliineen ja vankeineen sytyttäen kaupungin eteläosan tuleen. Pohjoisosan sytyttämisen esti linnan tykistön tulitus.
Toinen 25–30-miehinen vihollisosasto saapui samana aamuna Paltamon pappilaan jatkaen sieltä matkaansa Immolaan kruununvouti Tammelanderin taloon. Kirkkoherra ja kruununvouti eivät onnekseen olleet kotona. Molempien talot kuitenkin ryöstettiin, samoin kirkko. Julmuuksien jälkeen vihollinen poistui polttamatta yhtään taloa. Molemmat joukot kokoontuivat Turunkorvaan pitämään hurjat juomingit. Joukot aloittivat vetäytymisen 16. maaliskuuta ryöstäen ja polttaen seutua matkallaan. Joukko jakautui kolmeen osastoon ja suuntasi Venäjälle Miinoan, Maanselän ja Vuokin kautta.
Uhrit

Ensimmäisenä henkensä menetti pitäjänkirjuri Jöns Berg Alasotkamon kylästä. Tiedot muista kuolleista ovat varsin epämääräisiä. Maaherra Lorentz Clerck mainitsee kirjeessään kaksi kuollutta, joista toinen oli tykistökersantti Abraham Roos. Lisäksi tiedetään vihollisen surmanneen Mainuan ja Tipasojan kylissä kummassakin yhden miehen. Jotkut lähteet kertovat monista surmatuista. Haavoittuneiden nimiä tiedetään muutama. Henkikirjuri Fredrik Arnkijhlia iskettiin kirveen hamaralla. Haavoitettuna ja alastomaksi riisuttuna hän raahautui Kajaanin linnaan. Tullinhoitaja Hoffrenia pistettiin useita kertoja keihäällä, mutta hän jäi henkiin. Kajaanin kirkkoherra piestiin messinkiruoskalla niin pahasti, että hän kuoli vajaan vuoden kuluttua. Paltamon kirkkoherran poika, ylioppilas Johannes Cajanus sai sapeliniskun, joka teki korttelin (14,8 cm) pituisen syvän haavan. Kotiopettaja Isak Björklund sai keihään kylkeensä. Hänestä tuli sittemmin Turun akatemian professori.
Vankeja vihollinen otti mukaansa sekä Kajaanista että Sotkamosta. Sotavankeuteen joutui muun muassa Sotkamon kappalaisen Zachris Ulbrandtin nuori poika sekä tullinhoitaja Hoffrenin poika ja tytär. Tytär oli naimisissa tullikirjuri Petter Jessenhausin kanssa, joka ilmeisesti joutui myös vangiksi. Olavi Pääkkönen joutui olemaan vankina vain kolme päivää. Turunkorvasta vihollisjoukko otti vangikseen maamajuri Affleckin vaimon, seitsemän lasta ja seitsemän palvelusväkeen kuuluvaa.
Mieluiten vihollinen otti sotasaaliiksi kulta-, hopea-, kupari-, messinki- ja tinaesineitä, mutta heille kelpasi myös karja, vaatteet ja talousesineet sekä jopa kirjat ja asiakirjat. Kruununvoudin talosta he ryöstivät yli tuhat taalaria hopearahaa, jotka olivat paikkakuntalaisilta kerättyjä verovaroja. Kirkoista vietiin koko irtaimisto. Sotkamon kaksi viikkoa aiemmin kuolleelta kirkkoherra Erik Cajanus -vainaalta otettiin hollantilaisesta palttinasta kudotut käärinliinat ja hautojakin vihollisen väitettiin ryöstäneen. Mitä vihollinen ei kulkutiensä varrelta ottanut mukaansa, sen se poltti.
Seuraukset

Pian sarkasodan jälkeen vuonna 1713 alkoi isoviha, jonka aikana venäläiset miehittivät Suomen ja kohtelivat väestöä kaltoin. Väestöä tapettiin, ryöstettiin ja orjuutettiin, ja varsinkin Pohjanmaalla pyrittiin tuhoamaan koko väestö ja sen elämisen edellytys maanviljely.
Vuonna 1718, isonvihan vielä jatkuessa ja suomalaisten siviilien kärsiessä miehittäjien raakuuksista, suomalaiset sissijoukot tekivät ryöstö- ja hävitysretken Vienaan, jonka seurauksena useat kylät, kuten Latvajärvi ja Kivijärvi autioituivat kokonaan. Omaisuuttaan menettäneet ilmoittivat viranomaisilleen menetyksensä, jotka tosin saattoivat olla liioitellut: muun muassa yli 93 tonnia ohraa ja ruista, satoja kotieläimiä, yli tuhat vaatekappaletta, yli sata muskettia ja varsijousta, yli tuhat ruplaa ja 366 metriä sarkaa. Ryöstetyt joutuivat myös lunastamaan omia tavaroitaan takaisin. Tämä hyökkäys yhdistettiin Karjalassa sarkasodan ja isonvihan kanssa osaksi samoja "varastussotia". Hävitys Vienassa täydentyi, kun kolmena seuraavana vuonna halla aiheutti kadon ja vakavan nälänhädän, ja viljavarastot, jotka olisivat voineet auttaa, oli ryöstetty. Isonvihan aikana väestöä Suomessa ja Karjalassa tuhosi pahoin myös rutto.
Tykki 1700-luvulta.
Erakkotinami

| Erakkotinami |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tinamilinnut Tinamiformes
Heimo::  Tinamit Tinamidae
Suku::  Isotinamit Tinamus
Laji::  solitarius
Kaksiosainen nimi
 Tinamus solitarius  (Vieillot, 1819) 

Alalajit
 T. s. pernambucensis  T. s. solitarius 
Katso myös
   Erakkotinami Wikispeciesissä   Erakkotinami Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
muna Tinamus solitarius
Erakkotinami (Tinamus solitarius) on Etelä-Amerikassa elävä heikosti lentotaitoinen isotinamien sukuun kuuluva tinamilintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 45 cm. Molemmat sukupuolet ovat samannäköisiä ja väriltään harmaansinisiä. Linnulla on pieni pää, kapea kaula, iso pyöreänoloinen ruumis ja lyhyet siivet. Se on lähes pyrstötön.
Levinneisyys

Lintua tavataan Itä-Brasiliassa, Kaakkois-Paraguayssa ja Koillis-Argentiinassa.
Elinympäristö

Lintu viihtyy sademetsien aluskasvillisuuden seassa. Erakkotinami on paikkalintu.
Lisääntyminen

Pesä on vuorattu ruohoilla ja korsilla ja sijaitsee metsänpohjalla. Puolisot rakentavat pesän yhdessä. Koiras hautoo munat. Mikäli koiras on ravinnonhaussa, se peittää ennen lähtöään munat kuivilla lehdillä.
Ravinto

Erakkotinami syö enimmäkseen kasveja, hedelmiä ja siemeniä sekä ajoittain hyönteisiä.
Eknen kirkko

| Eknen kirkko Ekne kirke |
| --- | --- |

Sijainti:  Levanger, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1893
Suunnittelija:  M. O. Günther
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  250
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Eknen kirkko (norj. Ekne kirke) on Levangerin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1893.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eknen kirkko Wikimedia Commonsissa
Ursus (traktori)

| Ursus |
| --- | --- |

Perustettu:  1893
Kotipaikka:  Lublin, Puola
Tuotteet:  Linja-autot Traktorit
Emoyhtiö:  M.I. Crow Sp. z o.o.
Kotisivu:  (arkistoitu)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ursus oli puolalainen traktorimerkki. Sitä valmisti Zakladow Mechanicznych -konepaja, joka aloitti 1893 valmistamalla pitopalvelulaitteita jatkaen 1913 moottoreihin, joista suurimpien teho oli 450 hv.
Ursus hakeutui konkurssiin pitkään jatkuneiden taloudellisten vaikeuksien jälkeen vuonna 2021.
Traktorinvalmistus

Yritys sai valmiiksi traktoriin sopivan moottorin 1918. 1922 saatiin valmiiksi ensimmäinen peltokone ja seuraavan viiden vuoden aikana niitä myytiin vain 100 kappaletta. 1930-luvulla Puolan valtio pelasti yhtiön konkurssilta. Toisen maailmansodan aikana yhtiö valmisti 700 traktoria sotilaskäyttöön.
Lanz

Toisen maailmansodan jälkeen yhtiö valmisti jäljitelmiä Lanz Bulldogista. Muita yksisylinterisiä puolidieseleitä olivat Landini, Marshall ja Vierzo.
Zetor

1950-luvulla alkoi Keskinäisen taloudellisen avun neuvoston eli SEV:n piirissä muodostua yhteistyötä, ja Ursuksen tehdas kääntyi tšekkiläisen Zetorin puoleen. Puolalaistehdas teki osia Zetorille ja sai siltä teknologiaa ja malleja. Ensimmäinen Zetorille perustuva Ursus oli Ursus C-325. 1970-luvulla noin puolet Ursuksen osista tuli Zetorilta.
Massey-Ferguson

Puolalaistehdas neuvotteli Massey-Fergusonin kanssa ja tuotti sillä perusteella 38 hv - 72 hv -malliston. MF:ään perustuvia Ursuksia vietiin Yhdysvaltoihinkin.
| Merkki | Malli | Maa | Teho | Iskutilavuus | Sylinterit | Polttoaine | Vuosi | Myyjä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ursus | C-325 | Puola |  |  |  |  |  |  |
| Ursus | C-335 | Puola |  |  |  |  |  |  |
| Ursus | 4514 | Puola |  |  |  |  |  |  |
Ursus
Åsenin kirkko

| Åsenin kirkko Åsen kirke |
| --- | --- |

Sijainti:  Levanger, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1904
Suunnittelija:  O. Røising
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  400
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Åsenin kirkko (norj. Åsen kirke) on Levangerin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1904.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Åsenin kirkko Wikimedia Commonsissa