stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maria Mandel
Kirjallisuutta

Brown, D. P.: The Camp Women: The Female Auxiliaries Who Assisted the SS in Running the Nazi Concentration Camp System, Schiffer Publishing 2002 ISBN 0-7643-1444-0 (englanniksi)
Aiheesta muualla

Jewish Virtual Library: elämäkerta (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
HK Nitra

| HK Nitra |
| --- | --- |

Perustettu:  1926
Kaupunki:  Nitra
Kotiareena:  Tipsport Arena
– kapasiteetti:  3 600
Sarjataso:   Tipos Extraliga
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Tomáš Chrenko
Puheenjohtaja:   Miroslav Kováčik
Päävalmentaja:   Andrej Kmeč
Mestaruudet:  2 (2016, 2024)
Hopeaa:  4 (2014, 2017, 2019, 2022)
Pronssia:  4 (2006, 2013, 2015, 2018)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
HK Nitra on perinteikäs slovakialainen jääkiekkoseura Nitran kaupungista. Seura on perustettu jo vuonna 1926 ja se pelaa Slovakian pääsarjassa Tipos Extraligassa. Seuran kenties tunnetuin pelaaja on Zigmund Palffy.
Joukkue on voittanut Slovakian mestaruuden kaksi kertaa, joista viimeisin on kaudelta 2023/24.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 31 |  | Erik Šebo | L | 2025 | Bratislava, Slovakia |
| 33 |  | Libor Kašík | L | 2025 | Zlín, Tšekki, Tšekkoslovakia |
| 74 |  | Sami Aittokallio | L | 2025 | Tampere, Suomi |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 2 |  | Matej Bača | L | 2026 | Liptovský Mikuláš, Slovakia |
| 7 |  | Samuel Hain | R | 2025 | Topoľčany, Slovakia |
| 16 |  | Marko Stacha | L | 2025 | Ilava, Slovakia |
| 17 |  | Martin Vitáloš | R | 2027 | Bratislava, Slovakia |
| 24 |  | Branislav Mezei (C) | L | 2025 | Nitra, Tšekkoslovakia |
| 26 |  | Lukáš Pánik | R | Juniori | Zlaté Moravce, Slovakia |
| 28 |  | Adam Kalman | L | Juniori |  |
| 51 |  | Luke Green | R | 2025 | Halifax, Nova Scotia, Kanada |
| 65 |  | Alex Cotton | R | 2026 | Langley, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 71 |  | Matúš Lisý | R | Juniori | Bratislava, Slovakia |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 4 |  | Jaedon Descheneau | R | OLH / KH | 2025 | Leduc, Alberta, Kanada |
| 9 |  | Hugo Kováč | L | OLH | 2025 | Nitra, Slovakia |
| 10 |  | Tomáš Pobežal | L | KH | Juniori | Púchov, Slovakia |
| 12 |  | Josh Passolt | L | VLH | 2025 | Hayward, Wisconsin, Yhdysvallat |
| 19 |  | Tomáš Chrenko | R | KH | Juniori | Nitra, Slovakia |
| 21 |  | Filip Bajtek | R | OLH | 2026 | Třinec, Tšekki, Tšekkoslovakia |
| 23 |  | Adam Nemec | L | H | Juniori | Liptovský Mikuláš, Slovakia |
| 25 |  | Samuel Buček (A) | R | VLH | 2025 | Nitra, Slovakia |
| 27 |  | Sebastián Čederle | L | VLH / KH | 2026 | Skalica, Slovakia |
| 29 |  | Sahir Gill | L | KH / VLH | 2025 | Terrace, Brittiläinen Kolumbia, Kanada |
| 39 |  | Jakub Lacka | R | VLH | 2026 | Bratislava, Slovakia |
| 80 |  | Tomáš Hrnka (A) | L | KH | 2025 | Nitra, Tšekkoslovakia |
| 81 |  | Karol Csányi | L | VLH | 2026 | Komárno, Tšekkoslovakia |
| 83 |  | Max Ferkodič | L | OLH | 2025 | Nitra, Slovakia |
| 91 |  | Robby Jackson | L | VLH / KH | 2026 | Alameda, Kalifornia, Yhdysvallat |
| 92 |  | Miloš Bubela (A) | R | KH / OLH | 2026 | Banská Bystrica, Tšekkoslovakia |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Valmennus & Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Andrej Kmeč
Apuvalmentaja: Dušan Milo
Maalivahtivalmentaja: Jozef Račko
Puheenjohtaja: Miroslav Kováčik
Toimitusjohtaja: Tomáš Chrenko
Urheilutoimenjohtaja: Róbert Pánis
Joukkueenjohtaja: Andrej Šatura
Lähde: EliteProspects
NHL-pelaajat

| --- | --- |
  Ivan Čiernik   Radoslav Hecl   Artūrs Irbe   Juraj Kolník   David Laliberté   Nathan Lawson :   Branislav Mezei   Žigmund Pálffy   Štefan Ružička   Jozef Stümpel   Boris Valábik   Miroslav Zálešák
Aiheesta muualla

Kotisivut
Tipsport liga
HC 05 Banská Bystrica • HK Dukla Trenčín • HC Košice • HC Nové Zámky  • HK 32 Liptovský Mikuláš • HK Nitra • HK Poprad • HKm Zvolen • HC Slovan Bratislava • HC Prešov • HK Spišská Nová Ves 
 Entisiä joukkueita: MHK Dubnica • MHK Kežmarok • MHC Martin • 
ŠHK 37 Piešťany • HK 36 Skalica • HC 07 Detva • HK Orange 20 •  MsHK Žilina
Mannesmann

Mannesmann-Rohrbau AG - München
Mannesmann oli saksalainen Düsseldorfissa sijainnut teollisuusyhtymä, jonka veljekset Reinhard Mannesmann (1856–1922) ja Max Mannesmann (1857–1915) perustivat vuonna 1890 yhdistämällä aiemmat yhtiönsä. Sen alaa olivat sittemmin koneenrakennus ja autonosien valmistus. 1990-luvulla se keskittyi tietoliikenteeseen ja kehittyi merkittäväksi matkapuhelinoperaattoriksi. Vuonna 2000 se sulautui brittiläiseen operaattoriin Vodafoneen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mannesmann Wikimedia Commonsissa
Mamiya

Kaksisilmäinen Mamiya C3
Yksisilmäinen Mamiya RZ67
Mamiya on japanilainen vuonna 1940 perustettu kameravalmistaja, joka erikoistui ammattivalokuvaajien tarpeisiin valmistamalla monia rullafilmiä käyttäviä kameramalleja. Nykyisin Mamiya kehittää ammattilaistason digitaalisia kuvauslaitteita, ja yhtiön englanninkielinen nimi on Mamiya Digital Imaging Co., Ltd. Yritys työllistää noin 200 ihmistä ja sillä on kaksi tehdasta. Mamiyan tytäryritykset Kasco ja USTMamiya valmistavat golfvälineitä. Konsernin on vuodesta 2009 omistanut tanskalainen, ammattikuvaajien digitaaliratkaisuja kehittävä Phase One.
Historiaa

Mamiya-kamerayhtiön perusti kamerasuunnittelija Seiichi Mamiya yhdessä rahoittajansa Tsunejiro Sugawaran kanssa vuonna 1940. Yritys tuli aluksi tunnetuksi 120-filmikoon kameroista Mamiya Six (1940) ja Linhofin kameroita muistuttavasta lehtikuvauskamerasta Mamiya Press (1960). Läpi 1950-luvun valmistettu Mamiyaflex oli kaksisilmäinen rullafilmikamera, jonka objektiivit (80, 105, 135 ja 180 mm) olivat vaihdettavia. Sen seuraaja oli C Professional -sarja, joka noudatti samaa periaatetta.
Vuosina 1949–1984 yritys valmisti myös kinofilmikoon kameroita, Mamiya-35 (1949), Mamiya Prismat (1961) ja viimeisenä Z-sarja 1970-luvulta 1980-luvulle. Tuotemerkkinä käytettiin ainakin 1960- ja 1970-luvun järjestelmäkameroissa pienellä kirjoitettua tekstiä mamiya/sekor.
Mamiyan tunnetuimpia keskikoon filmikameroita oli studiokuvausammattilaisten suosioon noussut yksisilmäinen peiliheijastuskamera RB67, jonka kuvakoko oli 6 × 7 cm. Siitä kehittyi sähköisellä sulkimella varustettu RZ67. Vuonna 1975 esitelty, niin ikään yksisilmäinen M645 käytti 6 × 4,5 cm kuvakokoa ja muuttui myöhemmin automaattitarkenteiseksi.
Rullafilmiä käyttävissä ammattikameroissa Mamiyan kilpailijoita olivat Hasselblad, Bronica, Rollei ja Pentax. Kun useimmat tämän koon kameravalmistajat siirtyivät digitaaliaikaan suunnittelemalla olemassa oleviin kamerarunkoihinsa filmikasetin sijaan kiinnitettäviä ”digiperiä”, Mamiya kehitti ensimmäisen digikameransa ZD:n (2004) puhtaalta pöydältä. Siihen sopivat kuitenkin 645-mallin automaattitarkenteiset objektiivit. Mamiya suunnitteli kameroihinsa myös digiperiä, mutta ne tulivat aluksi markkinoille digitekniikan nopeasta kehityksestä jo valmiiksi jälkeen jääneinä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mamiya Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Shell, Bob (1992). Mamiya Medium Format Systems. Hove Pro Guides. Hove Books. ISBN 978-0-906447-76-5.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Mamiya
Käännös suomeksi
Malpighiales

| Malpighiales |
| --- | --- |
 Öljypallopuun (Calophyllum inophyllum) kukka.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Malpighiales  Mart.
Katso myös
   Malpighiales Wikispeciesissä   Malpighiales Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Malpighiales on kasvilahko, johon kuuluu 16 065 lajia; ne jaetaan 716 sukuun ja 36 heimoon.
Malpighiales-lahkon iästä on esitetty erilaisia arvioita. Yhden arvion mukaan se on noin 103, toisen noin 112 miljoonaa vuotta eriytynyt omaksi kehityshaarakseen. Nykyisiin heimoihin (ns. crown group) johtanut kehitys olisi alkanut noin 114 tai 100 miljoonaa vuotta sitten (tai toisen käsityksen mukaan vasta 77 miljoonaa vuotta sitten). Ryhmän alkuperä on joka tapauksessa liitukautinen ja jopa monen nykyisen heimon synty sijoittuu aikaan ennen sitä suurta sukupuuttoaikaa, jolloin dinosaurukset hävisivät.lähde?
Lahkoon kuuluu noin 7,8 % kaikista aitokaksisirkkaisista. Erityisesti merkittäviä lahkon kasvit ovat trooppisissa sademetsissä, joissa ne muodostavat alipuustoa. Samaisessa kasvillisuudessa tärkeitä ovat myös Ericales-lahkon lajit.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Malpighiales (ei sisällä lahkon kaikkia heimoja)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q21887  Wikispecies: Malpighiales  APNI: 214989  BOLD: 42562  CoL: MLP  EoL: 4188  EPPO: 1MALO  GBIF: 1414  iNaturalist: 51820  IRMNG: 10112  ITIS: 822428  NBN: NHMSYS0020824592  NCBI: 3646  NZOR: 36cd1709-9310-4a68-9f16-1e9b0ee2c10b  Open Tree of Life: 429482  Paleobiology Database: 183005  Plazi: D01D42C7-AADD-EF0F-7116-A8F390A164AF  Tropicos: 50324542  VASCAN: 42  VicFlora: 274101ef-7522-4464-8e90-86e9a3e9dbea  WFO: wfo-9000000311  WoRMS: 413964
Tuire Malmstedt

Tuire Malmstedt (s. 1974) on suomalainen kirjailija, joka on toiminut myös kieltenopettajana, kääntäjänä ja teknisenä kirjoittajana. Malmstedt on kotoisin Suolahdesta, mutta asuu Pieksämäellä.
Kirjailijan ura

Malmstedt debytoi vuonna 2018 esikoisromaanillaan Pimeä jää. Poliisiromaani avasi psykologisten trillereiden sarjan, jonka päähenkilö on savonlinnalainen ylikonstaapeli Isa Karos. Sarja on julkaistu Myllylahti-kustantamon Murhamylly-sarjassa.
Pimeä jää on savolaiselle maaseudulle sijoittuva psykologinen trilleri, jossa Isa Karos selvittää yhdessä kollegansa Niiles Aarnikosken kanssa katiskasta löydettyjen tyttöjen murhasarjaa. Sarjan toinen osa Mykkä taivas (2019) käynnistyy, kun metsästä löytyy tuntemattomaksi runneltu ihmisen pää ja Karos joutuu pian vastakkain yksityiselämänsä ongelmien kanssa. Kolmas osa Enkelimetsä (2020) sijoittuu Savonlinnaan. Rikosvyyhti lähtee liikkeelle, kun metsästä löytyy nuoren naisen ruumis morsiuspukuun puettuna.
Vuonna 2021 Malmstedtilta ilmestyi ensimmäinen dekkari Aula & co -kustantamon julkaisemana. Lasitarhan (2021) päähenkilöinä ovat Jyväskylän poliisissa työskentelevät rikostutkijat Matilda Metso ja Elmo Vauramo, jotka saavat ensimmäiseksi yhdessä ratkaistavaksi rikoksekseen nelivuotiaan Lennin katoamistapauksen. Sarjan toisessa dekkarissa Lumihauta (2022) selvitetään traagista perhesurmaa Jyväskylässä ja päädytään myös Inarin Angeliin. Sarjan kolmas romaani Lyijysydän (2023) liikkuu kolmella eri aikatasolla ja lähtee liikkeelle, kun Jyväskylän Vanhan Pappilan lattian alta löytyy naisen luuranko.
Palkinnot

Pimeä jää valittiin vuoden 2018 esikoisdekkariksi Suomessa. Kunnianosoituksen myönsi Suomen dekkariseura. Pimeää jäätä pidettiin palkintoperusteluissa ansiokkaana poliisiromaanina, jonka "rakenne on monitahoinen ja yllättävä, jopa genreä uudistava".
Tuotanto

Isa Karos -sarja
Pimeä jää: jännitysromaani. Myllylahti (2018) ISBN 978-952-202-938-6
Mykkä taivas: jännitysromaani. Myllylahti (2019) ISBN 978-952-356-021-5
Enkelimetsä: jännitysromaani. Myllylahti (2020) ISBN 978-952-356-109-0
Metso ja Vauramo -sarja
Lasitarha, Aula & co (2021) ISBN 978-952-364-169-3
Lumihauta, Aula & co (2022) ISBN 978-952-364-261-4
Lyijysydän, Aula & co (2023) ISBN 978-952-364-364-2
Muita kirjoja
Kaikki valta maan päällä – uskonnolliset kultit Suomessa, Aula & Co (2024) ISBN 9789523643635
Aiheesta muualla

Kirjasampo: Tuire Malmstedt
Hapenkierrätin

Brittilaivaston heilurihengitystyyppisellä happilaitteella varustettu "sammakkomies" vuodelta 1945; tässä varustuksessa alkuperäisten lyijypohjaisten puvun saappaiden tilalla jo räpylät.
Nykyaikainen kiertohengitystyyppinen Siebe Gorman -happilaite.
Dräger LAR V -happilaite yhdysvaltalaisen taistelusukeltajan käytössä.
Hapenkierrätin eli happilaite on suljetun kierron hengityslaite (rebreather). Se on vanhin yhä käytössä oleva itsenäinen hengityslaitetyyppi. Ensimmäiset happilaitteet kehitettiin 1800-luvulla kaivosten pelastuskäyttöön ja niitä käytettiin myös palomiesten turvaamiseen tulipaloja sammutettaessa eli savusukeltamiseen. Myöhemmin laitetta alettiin kehittää myös vesisukeltamiseen. Myös astronauttien käyttämä PLSS -elossapitojärjestelmä perustuu hapenkierrätinperiaatteeseen.
Laitetyypit

Happilaitteet jakautuvat karkeasti kahtia toimintaperiaatteen mukaan: heilurihengitys ja kiertohengitys. Molemmissa on sama perusperiaate: suhteellisen pientä määrää puhdasta happea kierrätetään laitteessa; uloshengityksen jälkeen käytetty hengityskaasu kulkee emäksisellä aineella – tavallisimmin natronkalkilla – täytetyn puhdistuspatruunan läpi, jolloin siitä poistuu sukeltajan elimistössä kehittynyt hiilidioksidi ja happi palautuu puhtaana hengityskiertoon.
Heilurihengityslaitteessa, joita ensimmäiset hapenkierrättimet olivat, puhdistuspatruuna on sijoitettu suukappaleen yhteyteen ja happi kulkee kumpaankin suuntaan sen läpi. Kiertohengityslaitteessa, jollaisia nykyiset laitteet pääasiassa ovat, patruuna on sijoitettu uloshengityskiertoon.
Nykyisin heilurihengityslaitteita valmistaa ainoastaan pari italialaista valmistajaa. Ulkoisesti laitetyypit erottaa siitä, että heilurihengityslaitteessa on yksi ainoa suukappaleeseen menevä letku, kiertohengityslaitteessa kaksi.
Toimintaperiaate

Hapenkierrätin käsittää pienen happipullon, hengityssäkin, sulkuventtiilillä varustetun suukappaleen, puhdistuspatruunan ja yleensä haitarirakenteiset eli pituussuunnassa joustavat yhdysletkut.  Kiertohengitysjärjestelmään kuuluu aina suuntaisventtiilit, jotka varmistavat sen että happi kiertää laitteistossa oikeansuuntaisesti. Koko järjestelmä asennetaan yhtenäiseen kantotelineeseen. Aikaisemmin käytettiin kyllästetystä purjekankaasta valmistettua liiviä, nykyisin laitteisto asennetaan rinnan päällä kannettavaan muoviseen koteloon.
Kun laite otetaan käyttöön happipullo avataan ja siitä lasketaan hengityssäkkiin sopiva määrä puhdasta happea. Sukeltaja puhaltaa keuhkonsa mahdollisimman tyhjiksi, ottaa suukappaleen suuhunsa ja avaa sulkuventtiilin. Vedessä ympäröivä paine puristaa hengityssäkkiä ja huolehtii siitä että happi menee sukeltajan keuhkoihin saman paineisena kuin ympäröivä vesi. Hengitettäessä happi virtaa suuntaisventtiilien läpi puhdistuspatruunaan ja palaa edelleen hengityssäkkiin. Happea lisätään tarpeen mukaan; aiemmin se tehtiin käsisäätöisesti, nykyaikaiset laitteet ovat tarveohjattuja eli happi lisääntyy automaattisesti. Emäksinen puhdistusaine uusitaan ja happipullo vaihdetaan joka sukelluksen jälkeen.
Laitteen vahva puoli on pitkä käyttöaika, joskin nimenomaan vesisukelluksessa jonkin verran happea haaskaantuu mm. naamarin paineentasaukseen
Vaaratekijöitä

Happilaitteen suurin ongelma on se, että yli 10 metrin syvyydessä hapen osapaine kasvaa liikaa ja happi muuttuu myrkylliseksi. Siksi happilaitetta käytetäänkin vain erikoistarkoituksiin matalassa vedessä: koska siinä ei ole ulosvirtausta laite on äänetön ja esimerkiksi luonnontutkijat pääsevät lähemmäs arkojakin merieläimiä.
Laitteessa on omat vaaransa: pitkän päälle käytettynä puhdas happi paineessa hengitettynä turmelee käyttäjiensä keuhkot. Puhdas happi onkin tärkeimmissä sovelluksissa korvattu hapen ja ilman seoksella eli nitroksilla, joka sallii syvemmät sukellukset. Myös mahdollinen vesivuoto laitteessa on vaarallinen: syövyttävä, vesiliukoinen natronkalkki saattaa lähteä liikkeelle ja päästä sukeltajan elimistöön.
Suomen merivoimien pitkään käyttämän Siebe-Gorman COBRA -seoskaasulaitteen tyyppivika oli laivaston sukeltajien mukaan se, että jos natronkalkki oli hiukankaan epätasaisesti pakattu patruunaansa, laite saattoi purskauttaa kalkit sukeltajan suuhun, mistä seurasi ikäviä syöpymävammoja.
Historiaa Suomessa

Suomen ensimmäiset happilaitteet tulivat palokunnille ja laivastolle 1940-luvun loppupuolella. Vuonna 1951 silloinen teekkari Ora Patoharju ja hänen hammaslääkäriksi opiskellut puolisonsa Anna-Liisa Patoharju alkoivat valmistaa kotimaisia sukellusnaamareita ja räpylöitä rahoittaakseen opintojaan. Mallina oli ulkomainen sukellusnaamari. Lähin paikka josta Suomeen saattoi tuoda kevytsukeltajan varusteita oli tuolloin Sveitsi. Pariskunta valmisti käsityönä naamareita ja räpylöitä käyttäen materiaalina vanhoja autonrenkaita ja lasinleikkaajien jäännöspaloja, jotka muotoiltiin pyöreiksi tai soikioiksi naamarin mallista riippuen. Kerroksittain liimaamalla kootut varusteet vulkanoitiin valmiiksi kumialan liikkeessä. Markkinoinnista huolehti urheiluliike.
Patoharjut saivat valmiiksi oman ORA-hapenkierrätinlaitteensa vuonna 1951. Laite on kiertohengitystyyppinen. Mallia käytettiin ahkerasti, kunnes turvallisemmat paineilmalaitteet syrjäyttivät ne kesällä 1955.
Laitteet ovat edelleen olemassa, tosin muistoesinekunnossa.
Nykyisin Suomen merivoimien taistelusukeltajat käyttävät saksalaisia Dräger LAR V -happilaitteita.
Toimittaja Erkki Koivusalon vuonna 1951 Saksasta hankkima Dräger 138 -kiertohengitystyyppinen hapenkierrätin on Urheilusukeltajat ry:n hallussa muistoesineenä
Myös aiemmin Merivoimien käytössä olleista AGA- ja Siebe Gorman -hapenkierrättimistä ja seoskaasulaitteista on säilynyt hyvä valikoima, joka on varastoitu Sotamuseon eri toimipisteisiin
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The rebreather site
Puolustusvoimat: LAR V -happilaite
Laitesukellus
ORA-happilaite vuoden 1996 keväällä muistoesinekunnossa
Erkki Koivusalon vuonna 1951 hankkima  kiertohengitystyyppinen hapenkierrätin
Siebe-Gorman vakiovirtaushappilaite, Sotamuseon kokoelmat
Michael Mann (tieteilijä)

Michael E. Mann vuonna 2010.
Michael E. Mann (s. 28. joulukuuta 1965) on yhdysvaltalainen klimatologi, joka on tullut tunnetuksi ennen kaikkea paleoklimatologisista tutkimuksistaan. Hän valmistui filosofian tohtoriksi Yalen yliopiston geologian ja geofysiikan osastolta vuonna 1998 ja on toiminut vuodesta 2009 lähtien professorina Pennsylvanian osavaltionyliopiston meteorologian osastolla.
Mann on yksi palkutun ilmastonmuutokseen keskittyvän RealClimate.org-verkkosivuston perustajajäsenistä.
Mann on pyrkinyt selittämään ilmastonmuutokseen liittyviä ongelmia ja ratkaisuja suurelle yleisölle. Vuonna 2017 hän julkaisi lastenkirjan The Tantrum That Saved the World yhdessä kuvittaja Megan Herbertin kanssa.
Julkaisuja

Mann, M. E. & Kump, L. R.: Dire Predictions: Understanding Global Warming.  Pearson/DK, 2008.  ISBN 978-0-13-604435-2
Michael E. Mann (2012). The Hockey Stick and the Climate Wars: Dispatches from the Front Lines. Columbia University Press. ISBN 978-0-231-15254-9.
Michael E. Mann; Toles, Tom (2016). The Madhouse Effect : How Climate Change Denial Is Threatening Our Planet, Destroying Our Politics, and Driving Us Crazy. New York: Columbia University Press. ISBN 978-0-231-17786-3. ("A preview of The Madhouse Effect". National Center for Science Education. Retrieved 2016-09-01.)
Michael E. Mann; Herbert, Megan (2018). The Tantrum That Saved The World. World Saving Books. ISBN 978-90-828110-0-1.
Mann, Michael E.; Bradley, Raymond S.; Hughes, Malcolm K. (1999), "Northern hemisphere temperatures during the past millennium: Inferences, uncertainties, and limitations", Geophysical Research Letters, 26 (6): 759–762,
Aiheesta muualla

The Man Behind the Hockey Stick (Michael Mannin haastattelu) 18.4.2005. Mother Jones (magazine). Viitattu 1.4.2010.
Michael Mannin kotisivut (PSU) (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  ORCID  Publons  ResearcherID  Scopus  zbMATH 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef 
Mann oli yksi kirjoittajista vuoden 1999 artikkelissa, jossa julkaistiin alkuperäinen "jääkiekkomailaksi" kutsuttu käyrä (kuvassa sinisellä).
Turkka Manninen

Turkka Tapio Manninen (22. huhtikuuta 1966 Tampere – 4. lokakuuta 2019 Jyväskylä) oli suomalainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan baritoni.
Manninen opiskeli Sibelius-Akatemian solistisella osastolla Jorma Elorinteen ja Matti Tuloiselan johdolla. Hän suoritti laulun A-kurssitutkinnon erinomaisin arvosanoin vuonna 1991, piti ensikonserttinsa Sibelius-Akatemian konserttisarjassa 1992, suoritti oopperalaulajan tutkinnon vuonna 1994 ja valmistui musiikin maisteriksi 1995. Manninen esiintyi Savonlinnan oopperajuhlilla, Ilmajoen Musiikkijuhlilla sekä alueellisissa oopperoissa Tampereella, Porissa, Kotkassa, Jyväskylässä ja Mikkelissä. Kaikkiaan hänen ohjelmistonsa kattoi yli kolmekymmentä roolia yli viidessäkymmenessä ooppera- ja operettiproduktiossa. Manninen esiintyi oopperalaulajana Suomen lisäksi Saksassa, Belgiassa, Tšekissä ja Virossa. Hänen tärkeisiin rooleihinsa kuuluivat Germont (La traviata), kreivi Almaviva (Figaron häät), Don Giovannin nimirooli, Figaro (Sevillan parturi), Renato (Naamiohuvit), Tonio (Pajatso), Jussi (Pohjalaisia) ja Topi (Punainen viiva). Manninen on myös konsertoinut ympäri Suomea ja esiintynyt sekä Suomessa että Keski-Euroopassa solistina konserttiteosten, kuten Jouluoratorion ja Saksalaisen sielunmessun esityksissä.
Manninen oli laulun lehtorina vuosina 1996–1997 Savonlinnan musiikkiopistossa, syksystä 1997 Keski-Suomen konservatoriossa ja syksystä 1999 Jyväskylän ammattikorkeakoulussa. Vuonna 1997 hänestä tuli Keski-Suomen alueoopperan (entisen Jyväskylän oopperan) taiteellinen johtaja ja tuottaja. Vuonna 2001 hän aloitti Keski-Suomen alueoopperan puheenjohtajana ja taiteellisena johtajana. Vuosina 2010–2012 Manninen oli Keski-Suomen taidetoimikunnan puheenjohtaja. Hän toimi lisäksi Suomen oopperaliiton varapuheenjohtajana. Vuonna 2012 Manninen aloitti työskentelyn Sibelius-Akatemian Kuopion-haaran laulutaiteen lehtorina.
Manninen johti uransa aikana monia kuoroja, kuten Mikkelin ja Jyväskylän oopperakuoroja sekä Savonlinnan taidelukion kuoroa. Hän kuoli 53-vuotiaana kärsittyään pitkään vaikeista sairauksista. Manninen oli asunut perheineen Muuramessa. Hän oli oopperaohjaajana uransa luoneen Raimo Mannisen poika.
Eugen Malmstén

| Jarl Eugen Malmstén |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. helmikuuta 1907 Helsinki
Kuollut: 1. syyskuuta 1993 (86 vuotta) Helsinki
Ammatti:  Muusikko, laulaja, orkesterinjohtaja
Muusikko
Laulukielet:  suomi ruotsi englanti
Aktiivisena:  1935–1980
Tyylilajit:  jazz iskelmä
Soittimet:  laulu
Levy-yhtiöt:  Scandia, Satsanga
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jarl Eugen Malmstén (16. helmikuuta 1907 Helsinki – 1. syyskuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen muusikko, laulaja, orkesterinjohtaja, säveltäjä ja sanoittaja. Hän oli Georg Malmsténin veli, Ragni Malmsténin setä ja myös sisar Greta Pitkänen oli laulaja.
Diskografia > Albumit

Jatsiviikingit (Satsanga 1974, cd-painos Rocket Records 2014)
Diskografia > Kokoelmat

Eri esittäjiä: 16 tähteä – 16 iskelmää (Finndisc 1975)
Juhlalevy (Salix 2007)
Aiheesta muualla

Eugen Malmstén Pomus.netin tietokannassa
Eugen Malmsténin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Eugen Malmsténin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Eugen Malmsténin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ylen Elävä arkisto: Ikinuori Eugen Malmstén
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana 
Viihdytyskiertue matkalla Salosta Loimaalle vuonna 1943, autoa ajaa Heikki Oksanen, lavalla mm. Eugen Malmstén, A. Aimo, Paula Ero ja Anna-Liisa Autio