stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vuoden 1973 öljykriisi

Yhdysvaltain öljyn vienti ja tuonti vuosina 1920–2005.
OPEC-maiden öljyn viennin tulot vuosina 1970–2015.
Vuoden 1973 öljykriisi eli ensimmäinen öljykriisi oli jom kippur -sodan vuoksi vuonna 1973 syttynyt maailmanlaajuinen öljykriisi.
Jom kippur -sodan aikana ja jälkeen OPEC:n arabijäsenistä sekä Egyptistä ja Syyriasta koostuva OAPEC (Organization of Arab Petroleum Exporting Countries) yritti öljyntuotannon leikkauksilla pakottaa Yhdysvallat liittolaisineen lopettamaan tukensa Israelille, joka oli sotinut arabimaita vastaan useissa sodissa. Öljykriisin lopettamiseksi Yhdysvallat uhkasi arabimaita ja niitä usein avustanutta Neuvostoliittoa viljatoimitusten lopettamisella. Samoihin aikoihin OPEC päätti rajuista öljynhinnan nostoista.
Jom kippur -sodan vielä riehuessa lokakuun lopulla 1973 OPEC kielsi raakaöljyn viennin Yhdysvaltoihin ja Israelia voimakkaasti tukeneeseen Alankomaihin. OAPEC ilmoitti 4. marraskuuta 1973 vähentävänsä raakaöljyn kokonaistuotantoa 25 prosentilla syyskuun tasoon verrattuna. Kuusi Persianlahden öljyntuottajamaata päätti 23. joulukuuta 1973 korottaa raakaöljyn tynnyrihintaa 126 prosenttia. 27. joulukuuta ilmoitettiin, että Neuvostoliitto aikoi korottaa tuottamansa raakaöljyn hinnan maailmanmarkkinahintojen tasalle. Vuoden 1973 lopussa raakaöljy maksoi jo viisi kertaa enemmän kuin saman vuoden syyskuussa. Monissa Länsi-Euroopan maissa jouduttiin turvautumaan polttoaineiden säännöstelyyn, jollaista oli nähty edellisen kerran toisen maailmansodan aikana. Esimerkiksi Alankomaissa polttoainetta myytiin vain ostokuponkeja vastaan.
Yhdysvaltain presidentti Richard Nixon kutsui 9. tammikuuta 1974 suurten öljynkuluttajamaiden Ranskan, Italian, Länsi-Saksan, Alankomaiden, Norjan, Japanin ja Kanadan edustajat neuvottelemaan öljykriisin ratkaisemisesta. OPEC päätti 17. maaliskuuta 1974 jäädyttää raakaöljyn hinnan kolmeksi kuukaudeksi. OAPEC lopetti Alankomaiden öljysaarron 10. heinäkuuta 1974.
Öljykriisi hidasti talouskasvua, kiihdytti inflaatiota, laukaisi taloustaantumaa, aiheutti joissakin maissa lamaa ja sen seurauksena Britannia ja Norja aloittivat laajat öljyn etsinnät Pohjanmerellä. Yhdysvallat reagoi energiakriisin opetuksiin myöntämällä lupia ydinvoimaloiden rakentamiseen. Suomessa alkoi voimakas panostaminen kivihiilen käyttöön perusvoiman tuotannossa öljyn sijaan ja myös ydinvoimaprojektit saivat vauhtia. Neuvostoliiton kanssa neuvoteltiin maakaasutoimituksien aloittamisesta, jolloin riippuvuus arabien öljystä väheni. Samoin menettelivät myös Ranska ja Saksa Yhdysvaltain vastustuksesta huolimatta. Ranskassa toteutettiin massiivista ydinvoimarakentamista, jonka seurauksena tätä nykyä Ranska tuottaa miltei 80 prosenttia sähköstään ydinvoimalla. OECD-maat perustivat kansainvälisen energiajärjestön IEA:n. Korkeimmillaan öljyn hinta oli kuitenkin vasta kriisin jälkeen, 1970-luvun lopulla.
Uskonto Pohjanmaalla

Uskontokuntiin kuuluminen Pohjanmaalla (pl. Vaasa ja Pietarsaari), Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (77.5%)
Muut uskonnot (2.0%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (20.5%)
Mustasaaren kirkko.
Tämä artikkeli käsittelee Pohjanmaan uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä, poislukien Vaasan ja Pietarsaaren kaupungit, joita käsitellään Vaasan ja Pietarsaaren uskontoa käsittelevissä artikkeleissa. Pohjanmaan maakunnan asukkaista 77,5 prosenttia kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023).  Muihin uskontokuntiin kuuluu 2,0 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 20,5 prosenttia väestöstä.
Historia > Katolinen aika

Kristinusko saapui Pohjanmaalle 1200-luvulla, kun ruotsalaiset kristityt uudisasukkaat asuttivat rannikkoseutua. Ensimmäisenä alueelle perustettiin Pedersören seurakunta (1200-luku), Mustasaaren seurakunta (1300-luvun alku) sekä Närpiön seurakunta (1331). Katolisella ajalla Pohjanmaa oli kirkonrakentamisen painopistealuetta erityisesti vuosina 1480–1550. Nuoremman kirkkosukupolven aikana Pohjanmaalle rakennettiin kivikirkot Pedersöreen, Mustasaareen ja Närpiöön sekä sakaristo Vöyrille. Tukholman verilöylyn jälkeen Turun piispa Arvid Kurki pakeni tanskalaishyökkäystä Pohjanmaalle ja astui laivaan Närpiössä, mutta hukkui matkalla Ruotsiin.
Historia > Luterilainen aika

Vuonna 1554 toteutetussa hiippakuntajaossa Pohjanmaan alue jäi Turun hiippakunnan alaisuuteen. Turun piispa Mikael Agricola vieraili Pohjanmaalla vihkien Närpiön kirkon elokuussa 1555 ja jatkaen matkaa Pietarsaareen. 1600-luvun alkuun mennessä syntyivät emäseurakunnista tytärseurakunnat Lapväärtiin, Vähäänkyröön, Vöyrille, Laihialle, Maalahteen sekä Uuteenkaarlepyyhyn. Turun piispa Johannes Terserus teki 1600-luvun puolivälissä tarkastusmatkoja Pohjanmaalle. Suurvaltakaudella piispat, kuten Johannes Gezelius nuorempi, kävivät joka neljäs vuosi Pohjanmaalla. Pohjanmaan maarovastit nousivat 1600-luvulla mahtavaan asemaan.
Vuoden 1726 valtiopäivillä asetettiin seuratoiminnan kieltänyt konventikkeliplakaatti. Lainsäätäjien asetusta vastustanut radikaalipietismi leimahti Pohjanmaan separatismina tunnettuna liikkeenä. Liike vaikutti Laihian ja Vähäkyrön alueella böhmeläisyyden kautta sekä Uudessakaarlepyyssä Katarina Asplundin johtaman herätyksen ja Ähtävän herätyksen kautta.
Pohjanmaan herännäisyys levisi Pohjanmaan rannikkopitäjiin 1800-luvun puoliväliin mennessä. Ensimmäisenä herännäisyys tuli Uuteenkaarlepyyhyn Niilo Kustaa Malmbergin kautta. Pohjanmaan ruotsalaisseudulla herännäisyyden parissa toimi erityisesti pappi Fredrik Östring.
Historia > Uskonnollisen vapauden aika

Uskonnollinen vapaus lisääntyi vuonna 1869, kun vapaan seuratoiminnan kieltänyt konventikkeliplakaatti kumottiin. Vuonna 1889 sallittiin myös siirtyminen pois luterilaisesta kirkosta. 1880-luvulta lähtien evankelinen herätysliike koki voimakkaimman herätyskautensa, jonka aikana liike levisi Pohjanmaalle. Lestadiolaisuus levisi Pohjois-Pohjanmaalta käsin ruotsinkieliselle Pohjanmaalle ensimmäisenä Pietarsaaren ympäristöön sekä Korsnäsiin, Kristiinankaupunkiin, Laihialle ja Vähäänkyröön 1870-luvulla ja saavutti 1890-luvulle mennessä myös Siipyyn ja Närpiön.
Baptismi alkoi vaikuttaa 1870-luvun vaihteesta lähtien Pietarsaaren seudulla. Rannikolle muodostui Suomen yhtenäisin ja voimakkain baptistisen kannatuksen alue. Vuoteen 1920 mennessä Pohjanmaan ruotsalaisseudulla toimi kaikkiaan 23 baptistiseurakuntaa. Suuret baptistiseurakunnat syntyivät Maalahdelle, Petolahdelle ja Närpiöön. Yli sadan jäsenen baptistiseurakunnat syntyivät myös Purmoon, Koivulahteen ja Pedersöreen. Baptistien osuus asukkaista oli korkeimmillaan kahdeksan prosenttia Petolahdella. Baptismin tavoin Pohjanmaan rannikko oli myös metodistien varhaista vaikutusaluetta. Metodistiseurakunnat syntyivät rannikon kaupunkeihin 1880-luvulla ja vaikutusta oli myös Kaskisissa, Närpiössä ja Kruunupyyssä.
Pohjanmaan rannikosta muodostui 1880-luvulta lähtien myös vahva vapaakirkollisuuden tukialue. Koivulahdelle ja Närpiöön muodostuivat alueen suurimmat vapaaseurakunnat. Lisäksi Laihialle, Kaskisiin, Siipyyhyn, Uuteenkaarlepyyhyn ja Vöyrille syntyivät vapaaseurakunnat 1880–1910-lukujen aikana. Vapaakirkollisuudelle syntyi kannatusta lähes kaikkiin muihinkin alueen kuntiin. Pohjanmaan suomenkieliset kunnat kuuluivat vapaakirkollisuuden piirissä syntyneen skutnabbilaisuuden ydinalueeseen yhdistyen Etelä-Pohjanmaan kannatusalueeseen. Liikkeen tärkein kokoontumispaikka oli Laihia. Liike sai vakaata kannatusta myös Vähässäkyrössä ja Vaasassa, mutta se ei saanut kuitenkaan kannatusta ruotsinkielisen väestön keskuudessa.
Adventismi levisi 1800-luvun lopulla Pohjanmaan rannikkokaupunkeihin, mutta mainittavaa menestystä liike ei niissä saanut. Kristiinankaupungissa toimi pieni adventtiseurakunta, minkä lisäksi Ylimarkussa toimi sapattikouluryhmä.
Protestantismi > Luterilaisuus > Evankelis-luterilainen kirkko

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piirissä Pohjanmaalla toimii kaksi hiippakuntaa: ruotsinkielinen Porvoon hiippakunta ja Lapuan hiippakunta. Porvoon hiippakunnan alaiseen Närpiön rovastikuntaan eteläisellä alueella kuuluvat Kristiinankaupungin ruotsalainen seurakunta, Närpiön seurakunta ja Korsnäsin seurakunta. Keskisellä alueella Korsholman rovastikuntaan kuuluvat Maalahden seurakunta, Sulvan seurakunta, Mustasaaren ruotsalainen seurakunta, Raippaluodon seurakunta, Koivulahden seurakunta ja Vöyrin seurakunta. Pohjoisella alueella Pedersören rovastikuntaan kuuluvat Uudenkaarlepyyn seurakunta, Pedersören seurakunta, Luodon seurakunta ja Kruunupyyn seurakunta.
Suomenkielisen Lapuan hiippakunnan alaiseen Pohjanmaan rovastikuntaan kuuluvat Kaskisten seurakunta, Kristiinankaupungin suomalainen seurakunta, Laihian seurakunta sekä Mustasaaren suomalainen seurakunta.
Protestantismi > Luterilaisuus > Herätysliikkeet

Pohjanmaan maakunnan ruotsinkielisissä rannikkopitäjissä sijaitsee ruotsinkielisen evankelisen herätysliikkeen keskeinen kannatusalue. Svenska Lutherska Evangeliföreningen järjestää toimintaa muun muassa Närpiössä, Ylimarkussa, Lapväärtissä, Mustasaaressa, Raippaluodossa, Vöyrillä, Pensalassa, Jepualla, Teerijärvellä, Purmossa, Uudessakaarlepyyssä, Ähtävällä ja Kruunupyyssä. Suomenkielisellä Suomen Luterilaisella Evankeliumiyhdistyksellä on myös rukoushuone Vähänkyrön Tervajoella.
Rauhansanalaisen lestadiolaisuuden ruotsinkielinen kannatusalue on pääosiltaan maakunnan pohjoisosassa Pietarsaaren ympäristössä. Laestadianernas Fridsföreningars Förbundin rukoushuoneita alueella ovat Bosundin rukoushuone, Näsin rukoushuone ja Risöhällin rukoushuone Luodossa sekä Flynängenin rukoushuone ja Punsarin rukoushuone Pedersöressä. Ruotsinkielisellä Kyrkans Ungdomilla on paikallisosastot Kruunupyyssä, Munsalassa, Alavetelissä, Uudessakaarlepyyssä, Pedersöressä, Maksamaalla sekä Sulvalla ja Sundomissa. Herännäisyyttä edustavalla Herättäjä-Yhdistyksellä on paikallisosasto Laihialla.
Protestantismi > Helluntaiherätys

Ruotsinkielisellä Pohjanmaalla on useita helluntaiseurakuntia. Huomattavimmat seurakunnat Vaasan Sionin ja Pietarsaaren Elimin jälkeen ovat Uudenkaarlepyyn Saalem-seurakunta ja Närpiön Filadelfia-seurakunta. Kaikkiaan Pohjanmaalla toimii nykyisin 18 helluntaiseurakuntaa.
Katolinen kirkko

Roomalaiskatolisen kirkon piirissä Pohjanmaalla toimii Tampereella keskuspaikkaansa pitävä Pyhän Ristin katolinen seurakunta. Seurakunta järjestää säännöllistä toimintaa Kristiinankaupungissa.
Koulutus

Pohjanmaan alueella toimii useita kristillisiä kansanopistoja. Uudessakaarlepyyssä toimii evankelis-luterilaisen kirkon ruotsinkieliseen työhön yhteydessä oleva Kristliga Folkhögskolan i Nykarleby (KREDU). KREDU on perustettu vuonna 1920. Vaasassa toimivat ruotsinkieliseen evankeliseen herätysliikkeseen yhteydessä oleva, vuonna 1926 perustettu, Evangeliska folkhögskolan i Svenskfinland sekä suomenruotsaisten vapaakirkollisten liikkeiden yhteinen Fria kristliga folkhögskolan (FKF). FKF on perustettu vuonna 1945 Pedersöressä, minkä jälkeen se toimi Mustasaaressa vuoteen 1973 ennen muuttoaan Vaasaan.
Pohjanmaan ainoa perusopetusta tarjoava kristillinen koulu on vuodesta 2008 lähtien toiminut Vaasan kristillinen koulu.
Kulttuuri > Tapahtumat

Herätysliikkeiden tapahtumista vanhoillislestadiolaisten Suviseurat on järjestetty Kruunupyyssä vuonna 1999. Rauhansanalaisten Suvijuhlat on järjestetty Ähtävällä kaksi kertaa, vuosina 2011 ja 2019.
Evankelisen herätysliikkeen evankeliumijuhla on järjestetty Kristiinankaupungissa vuonna 2009.
Yhteiskunnallinen vaikutus

1720-luvulla muodostettujen valtiosäätyjen osana perustettiin pappissääty. Pikkuvihan jälkeen myssyillä oli jatkuvasti vankka kannatus Pohjanmaan papistossa. Alavetelin kappalainen Anders Chydenius nousi vaikutusvaltaiseksi valtiopäivämieheksi ja osoittautui finanssipolitiikan erikoistuntijaksi, sensuurin jyrkäksi vastustajaksi ja vapaakaupan kiihkeäksi puolustajaksi.
Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivillä Pohjanmaan papistoa ovat edustaneet Vaasan ja Mustasaaren kirkkoherra Otto Vilhelm Ehrström (1863–67), Pietarsaaren maaseurakunnan kirkkoherra Henrik Heikel (1863–67), Pietarsaaren maaseurakunnan kappalainen Olof Henrik Helander (1867), vaasalainen rehtori Alexander Gustaf Julius Hallsten (1872–77), Pietarsaaren maaseurakunnan kirkkoherra Viktor Laurentius Helander (1872–82, 1891), Uudenkaarlepyyn kirkkoherra Karl Emil Stenbäck (1877), Vöyrin kirkkoherra Ture Birger Wegelius (1882), Vaasan kirkkoherra Abel Nyholm (1885–88), Maalahden kirkkoherra Frans Viktor Sandelin (1888), Vähänkyrön kappalainen Johan Jakob Westerlund (1888–91), Pietarsaaren kappalainen Henrik Eliel Wegelius (1891–94), Ähtävän kirkkoherra Ivar Rudolf Forsman (1899–1905), Närpiön kappalainen Ivar Nordlund (1905) sekä Sulvan kirkkoherra Johan Alarik Roos (1905).
Ruotsinkielisen rauhansanalaisuuden Risöhällin rukoushuone Luodossa.
Uudenkaarlepyyn Saalem-seurakunta.
Uudenkaarlepyyn kristillinen kansanopisto.
Riina Vuokko

Riina Vuokko (s. 5. syyskuuta 1975) on kirjallisuuden suomentaja, joka kääntää erityisesti kiinankielistä kirjallisuutta suoraan kiinasta. Hän suomentaa myös englanninkielistä kirjallisuutta.
Vuonna 2014 Vuokolle myönnettiin kirjallisuuden valtionpalkinto Mo Yanin romaanin Seitsemän elämääni suomennoksesta. Vuonna 2015 hän sai ensimmäistä kertaa myönnetyn Jarl Hellemann -palkinnon Mo Yanin Viinamaa-teoksen suomentamisesta.
Vuokko valmistui humanististen tieteiden kandidaatiksi Itä-Aasian tutkimuksesta Helsingin yliopistosta vuonna 2001.
Suomennoksia

Gao Xingjian: Vapaan miehen raamattu.  Otava, 2002.  ISBN 951-1-17740-0
Chun Shu: Beijing beibi.  Otava, 2003.  ISBN 951-1-18771-6
Gao Xingjian: Sielun vuori.  Otava, 2003.  ISBN 951-1-17405-3
Su Tong: Uskollisen vaimon kyyneleet: myytti Meng Jiangnüsta.  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-31-3489-1
Gao Xingjian: Vaarin onkivapa.  Otava, 2009.  ISBN 978-951-1-17406-6
Hong Ying: Hyvien kukkien lapset.  Ajatus kirjat, 2010.  ISBN 978-951-20-8305-3
Mo Yan: Seitsemän elämääni.  Otava, 2013.  ISBN 978-951-1-27327-1
Mo Yan: Viinamaa.  Otava, 2014.  ISBN 978-951-1-27338-7
Mo Yan: Punainen durra.  Otava, 2016.  ISBN 978-951-1-27339-4
Jin Yong: Kotkasoturien taru, 1. osa: Soturin oppivuodet.  Moebius, 2018.  ISBN 978-952-68405-3-6
Jin Yong: Kotkasoturien taru, 2. osa: Yhdeksän yinin totuus.  Moebius, 2019.  ISBN 978-952-68405-5-0
Jin Yong: Kotkasoturien taru, 3. osa: Yue Fein perintö.  Moebius, 2020.  ISBN 978-952-68405-7-4
Jin Yong: Kotkasoturien taru, 4. osa: Etelä ja pohjoinen.  Moebius, 2021.  ISBN 978-952-68405-9-8
Jin Yong: Suuren kotkan suojatit 1: Mestarien opissa.  Moebius, 2022.  ISBN 978-952-69720-2-2
ShaoLan Hsueh: Chineasy – kiinaa helposti, Tammi, 2015. ISBN 978-951-31-8521-3
Erkki Vuokila
Kirjat

Joutsi, Pekka & Vuokila, Erkki: Nimivisa.  Otava, 2004.  ISBN 951-1-19125-X  Visailukirja nimistä vuoden jokaiselle päivälle
Vuokila, Erkki: Ristisanakirja.  Helsinki:  Otava, 1984.  ISBN 951-1-08118-7  Kirjan ensimmäinen laitos. Viimeinen, kolmas laitos: Otava, 1997. ISBN 951-1-15274-2. Lisäksi nidottuja painoksia 2000-luvulle asti.
Vuokila, Erkki: Sanaristikot.  Helsinki:  Otava, 2004.  ISBN 951-1-18867-4
Visigoottien valtakunta

Visigoottien valtakunnan aikana rakennettu San Juan de Bañosin kirkko.
Visigoottien valtakunta oli Iberian niemimaalla ja eteläisessä Ranskassa sijainnut kuningaskunta 400–700-luvuilla. Se oli yksi Länsi-Rooman valtakunnan germaanisista seuraajavaltioista. Valtakunnan perustivat visigootit, toinen goottien pääheimoista. Valtakunta oli laajimmillaan 500-luvulla, kunnes laajeneva Frankkien valtakunta liitti suurimman osan visigoottien hallitsemista Gallian osista itseensä. Lopullisesti valtakunta hajosi laajenevan arabivallan alle 700-luvun alkupuolella.
Liittolaiskuningaskunta

Visigoottien kuningas Alarikin kuoltua vuonna 411 hänen seuraajansa Ataulf johdatti visigootit laajoille alueille Etelä-Galliaan ja 415 Hispaniaan. Arvellaan, että Pyreneiden niemimaalle muutti 200 000 visigoottia. He koostuivat sotilaista, viljelijäperheistä ja kirkonmiehistä.  Muuttajista muodostui uuden valtion yläluokka. Kantaväestön muodostaneet hispanoroomalaiset eivät ryhtyneet kovinkaan merkittävään vastarintaan.
Valloittamilleen alueille perustettiin  visigoottien valtakunta. Vuonna 418 roomalainen patriisi, sittemmin keisari Constantius III kutsui visigootit Akvitaniaan Rooman foederateiksi eli liittolaisiksi. Sinne siirtyneiden visigoottien päällikkö Wallia kuoli kuitenkin pian heidän asetuttuaan Akvitaniaan. Hänen seuraajansa oli Teoderik I, joka johti vuonna 451 visigootit Katalaunien kenttien taisteluun roomalaisten liittolaisina. Teoderik I sai taistelussa surmansa.
Toulousen kuningaskunta

Visigootit säilyivät Rooman foederateina vuoteen 475, jolloin Teoderik I:n poika Eurik julistautui itsenäiseksi kuninkaaksi. Visigootit perustivat kuningaskunnan eteläiseen Galliaan, jonka pääkaupungiksi tuli Toulouse. Espanjassa visigootit työnsivät sveebit takaisin Galiciaan ja valloittivat Tarraconensisin ja osan Lusitaniaa. Eurikin aikana visigoottien valtakunta saavutti suurimman laajuutensa, ja ulottui Loirelta Pyreneille. Eurikia seurasi valtaistuimella hänen poikansa Alarik II, joka sai surmansa Vouillén taistelussa vuonna 507, jolloin Klodvigin johtamat frankit löivät Gallian visigootit lopullisesti.
Hispanian kuningaskunta

Kun frankit olivat valloittaneet visigoottien Gallian alueet, joutuivat visigootit työntymään syvemmälle Espanjaan. Lopulta visigoottien hallituspaikaksi vakiintui Toledo (Toletum). Samaan aikaan Bysantin keisari Justinianus käytti hyväkseen germaanikansojen keskinäistä kamppailua ja otti Bysantin valtakunnan haltuun Espanjan itä- ja etelärannikot.
Toledon katolinen kuningaskunta

Visigoottien sulautuminen kantaväestöön oli aluksi hidasta. Ensimmäinen syy oli uskonnollinen. Visigootit olivat harhaoppisiksi julistettuja areiolaisia. Kuningas Leovigild yritti käännyttää katoliset piispat areiolaisuuteen, mutta sai aikaan vakavan kapinaliikkeen. Hänen poikansa Rekared I kääntyi katolilaisuuteen ja sai myös areiolaiset piispat kääntymään. Asiasta pidettiin myös kokous Toledossa vuonna 589. Kokouksen jälkeen määrättiin kaikkia hylkäämään areiolaisuus.
Toinen syy oli lainsäädäntö. Seka-avioliitot visigoottien välillä oli ensin kielletty. Kun visigootit kääntyivät katolilaisuuteen, ei uskonnollista estettä enää ollut. Seka-avioliitot alkoivat yleistyä nopeasti 500-luvun lopulla.
Aluksi visigootit hallitsivat itseään omien perinteisten lakiensa pohjalta. Kuningas Leovigildin hallituskaudesta alkaen, vuodesta 586, noudatettiin kuitenkin kumpaakin väestönryhmää koskenutta lakia. Kuningas Recceswinthin aikana julkaistiin lakikokoelma, joka pohjasi sekää roomalaisten että visigoottien lakeihin. Tämä kokoelma oli merkittävä lakikokoelma läpi Espanjan keskiajan. Valtakuntaa hallittiin pitkälti roomalaisten muodostaman aluejaon pohjalta.
Visigoottien valtakunnan merkittävin oppinut oli Isidorus Sevillalainen joka eli noin vuosina 570- 636. Hän oli kiinnostunut antiikin kulttuurin säilyttämisestä. Hänen suursaavutuksensa oli 20-osainen teos nimeltä Etymylogiae, jossa hän käsitteli latinankielen sanojen juuria. Se on nykylukijalle alkukantainen, mutta kuitenkin tärkeä teos kuvaillessaan antiikin aikoja. On huomattava, että roomalainen hallinto ja kulttuuri säilyivät jossakin määrin visigoottien valtakunnassa.
Valtakunnan pysyvänä heikkoutena oli sen vallanperimysjärjestyksestä johtunut epävakaus. Kuninkuus ei ollut perinnöllinen, vaan kuningas valittiin vaaleilla. Tilanne johti usein verisiin valtakamppailuihin; kaksi kuningasta, vuosina 531 ja 555, murhattiin. Moni kunnianhimoinen aatelinen ei hyväksynyt valituksi tullutta kuningasta ja keräsi yksityisarmeijan ja taisteli uutta kuningasta vastaan. Kun arabit ja berberit hyökkäsivät vuonna 711 Pyreneiden niemimaalle, oli käynnissä usean osapuolen valtakamppailu. Yhtenäiseen vastarintaan ei kyetty ja valloittajat saivat lähes koko niemimaan haltuunsa ilman merkittävää vastarintaa.
Visigoottien kuninkaat

Alarik I (395–410)
Ataulf (410–415)
Wallia (415–419)
Teoderik I (419–451)
Thorismund (451–453)
Teoderik II (453–466)
Eurik (466–484)
Alarik II (484–507)
Gesalech 507–511
Teoderik Suuri 511–526  (ostrogoottien kuningas, personaaliunioni ostrogoottien kanssa)
Amalarik 526–531
Theudis 531–548
Theudigisel 548–549
Agila I 549–555
Atanagild 555–567
Liuva I 567–572
Leovigild 568–586
Rekared I 586–601
Liuva II 601–603
Witteric 603–610
Gundemar 610–612
Sisebut 612–621
Rekkared II 621
Svintila 621–631
Sisenand 631–636
Chintila 636–639
Tulga 639–642
Chindaswinth 642–653
Recceswinth 653–672
Wamba 672–680
Erwig 680–687
Egica 687–702
Witiza 702–710
Roderik 710–711
Agila II 711–714
Ardo 714–720
Kartat

Visigoottien alue (punainen) vuonna 418
Visigoottien hallitsemat alueet vuonna 476
Visigoottien valtakunta vuonna 560
Visigoottien valtakunta vuonna 700
Kirjallisuus

Slockum Kay: Medieval Civilisation. Laurence King Publishing Ltd, 2005. ISBN 1-85669-444-5
Espanjan historia
Esihistoriallinen Iberia
Hispania
Keskiaika
Visigoottien valtakunta
Galician kuningaskunta
Bysanttilaiskausi
Al-Andalus
Reconquista
Habsburgien Espanja
Valistuksen aika
Ensimmäinen tasavalta
Restauraatio
Toinen tasavalta
Sisällissota 1936–1939
Francon valtakausi
Siirtyminen demokratiaan
Vuodesta 1975 nykypäivään
Kuningas Recceswinthin votiivikruunu,osa Guarrazarin aarretta, Espanja.
Kuningas Chindaswinth kirjamaalauksessa
Valoo

| Valoo Oy |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2018, toiminta alkanut 2019
Toimitusjohtaja:  Vesa Kemppainen
Kotipaikka:  Helsinki
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  valokuitu- ja internetyhteydet
Tuotteet:  Valokuituyhteydet
Henkilöstö:  60
Kotisivu:  valoo.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valoo Oy on vuonna 2018 perustettu suomalainen valokuituyhtiö, joka rakentaa valokuituverkkoa ja tarjoaa internetyhteyksiä. Valoon toimitusjohtaja on Vesa Kemppainen. Yrityksen pääkonttori sijaitsee Helsingissä ja sillä on toimipiste myös Seinäjoella. Yhtiö rakentaa valokuitua jo yli 40 paikkakunnalle. Maaliskuussa 2025 Valoo palkittiin Suomen nopein netti tunnustuksella Speedtest.net-palvelua hallinnoivan Ooklan toimesta.
Valoo (aikaisempi toiminimi Adola Oy ja markkinointinimi Valoo Täyskuitu) perustettiin vuonna 2018. Valoo on ostanut esim. Kemin kaupungin valokuituverkon, Iin Energia Oy:n Iisiverkko-liiketoiminnan, Siikajoen Kuidun, ja viimeisimpänä Hyvinkään Kuiturinki -liiketoiminnan.
Yrityksen pääomistaja on DIF Capital Partners sekä Tesi (Suomen Teollisuussijoitus Oy). Valoo Oy on hankkinut toimintansa laajentamiseksi yli 250 miljoonan euron rahoituspaketin.
Yritys on tehnyt yhteistyötä Nokian kanssa multi-gig fibre broadband -verkon suhteen, jolla yhdistetään 200 000 kotia noin 30 kaupungissa. 
Valoo rakentaa valokuituverkkoja eri puolelle Suomea useiden eri yhteistyökumppaneiden voimin, kuten esim. Axians, Enersense, Netel, Thoman&Fuchs, Veljekset Toivanen ja Kuortaneen Kaivin.
Vuonna 2024 Valoo tuki lasten ja nuorten liikkumista Valoo kohti -ohjelmassa, jossa on mukana nuorisotoimintaa järjestäviä joukkueita ja turnaustapahtumia, mm. Puijon Pesis, TPS Juniorijalkapallon järjestämä Aura Cup, Musan Salama, Masto Cup, Oulun Lippo ja Pori Cup.