stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viron kulttuuri
Kristinuskoon > Reformaatio ja valistus

1500-luvulla Saksassa alkanut uskonpuhdistus vakiinnutti luterilaisen kirkon aseman Virossa. Protestanttinen työmoraali kasvatti kaupunkeja entisestään ja luterilainen ymmärrys ajoi talonpojat kouluun. Kirjapainotaito käynnisti viron kirjakielen kehityksen ja ensimmäinen viron kielellä kirjoitettu kirja painettiin Tallinnassa vuonna 1535. Sen suunnittelivat pastorit Johann Koell ja Simon Wanradt. Kirja on nimeltään Wanradti-Koelli katekismus.
1700-luvulla rationalismi ja valistusaate levisi baltiansaksalaisten keskuudessa Virossa. Samoihin aikoihin alkoi ensimmäistä kertaa näkyä pilkahduksia virolaisesta kansalliskirjallisuudesta. Laajalla alueella toimineella herrnhutilaisella herätysliikkellä oli omalta osaltaan tärkeä vaikutus kristinuskon juurtumiseen ihmisten tietoisuuteen. Arkkitehtuurissa näkyvin esimerkki barokin taidesuuntauksesta on Kadriorgin palatsi Tallinnassa. Myöhemmin 1700-luvun jälkipuoliskolla rakennettiin klassismin tyyliin Tarton vanhaa kaupunkia.
Viron kansallinen herääminen

Maaorjuuden poistaminen 1860-luvulla antoi virolaisille mahdollisuuden taloudelliseen ja kulttuurilliseen kehitykseen. Viron väestö kasvoi. Euroopasta levinneet nationalistiset ajatukset aloittivat kansallisen heräämisen. Viron kansan halu olla riippumaton ja kehittää omaa ajatteluaan johti kansallisen älymystön syntyyn. Tuohon aikaan yksi tärkeimmistä kulttuurikeskuksista oli Tarton yliopisto. Kansallismieliset intellektuellit innoittivat virolaisia osallistumaan julkiseen elämään ja vaikuttamaan oikeudellisen ja kulttuurillisesti rikkaan kansallisvaltion puolesta. Viron kansallisen selviytymisen ja kehityksen vuoksi oli välttämätöntä löytää tie kohti korkeaa eurooppalaista kulttuuria.
Viron kansalliseepos Kalevipoeg koottiin ja vironkielisiä kouluja perustettiin. Kansallista kulttuuria edistivät muiden virolaisten kirjailijoiden ja opettajien ohella erinomaisesti pastorit Jakob Hurt ja Mihkel Vesko sekä kirjailija Friedrich Kuhlbars. 1857 ilmestyi ensimmäinen vironkielinen sanomalehti Perno Postimees (julkaisija Johann Voldemar Jannsen). Lehdessä esiteltiin käsite "virolainen" entisen "talonpojan" sijaan. Syntyi laulukuoroja. Vuonna 1869 järjestettiin laulujuhlat Tartossa. Juhliin osallistui tuhat laulajaa ja soittajaa sekä 12 000 katsojaa (nykyään kasvava perinnetapahtuma virolaisessa kulttuurissa). 1870 alkoi uusi kansallinen liike, jonka näkyvimpiä hahmoja olivat Carl Robert Jakobson, Juhan Kurri ja monet muut. He alkoivat koota yhteen kansanlauluja ja antiikkiesineistöä. Sama liike loi perustan 1800- ja 1900-lukujen taitteen merkittäville muutoksille kansallispukujen käytössä. Savupiippu, pöydät, lattiat ja suuret ikkunat tulivat virolaisten asuinrakennuksiin.
Kansallinen kulttuuri ja valtion asema

1800- ja 1900-lukujen taitteessa teollistuminen ja kaupunkien nopea kehitys johtivat kulttuurin nykyaikaistumiseen. Venäjän vallankumouksen aikana vuosina 1905 ja 1907 alkoi toinen merkittävä virolainen kansallisen liikehdinnän aalto kohti riippumattoman valtion asemaa. Taustalla oli jälleen baltiansaksalainen kulttuuri, mutta myös varsin kypsiä virolaisia kirjailijoita ja taiteentekijöitä löytyi. Muun muassa "Noor-Eesti"-ryhmittymä (jäseniä: Eduard Vilde, August Kitzberg, Juhan Liiv, Anna Haava, Gustav Suits ja muut) oli ottanut tavoitteekseen Viron kansallisen kehityksen, iskulauseenaan - "Olkaamme virolaisia, mutta myös eurooppalaisia!". Vuonna 1913 valmistui Tallinnan oopperatalo.
Itsenäisyys vuonna 1918 antoi mahdollisuuden valtiollisen tuen luomiseen Viron kansallisille laitoksille. Koulutus sekä viron kielen opetus ja tutkimus järjestäytyi. 1932-1937 julkaistiin "Viron tietosanakirja" ja 1938 perustettiin Viron tiedeakatemia. Kansallisen pääoman ja kulttuuripolitiikan tuella syntyi ammattimaista taidetta. Kirjailijoiden liitto perustettiin vuonna 1922. Muita merkittäviä kirjailijoiden ryhmittymiä olivat Siuru, Tarapita ja Arbujad. Vuonna 1923 ilmestyi lehti Looming. August Gailit, Friedebert Tuglas, A. H. Tammsaare ja muut kirjoittivat taiteelliselta arvoltaan korkeatasoista proosaa. Tartoon perustettiin Pallaan taidekoulu, ja virolainen taide kehittyi aikaisempaa modernimpaan suuntaan. Musiikin kehityksen kannalta keskeisiä henkilöitä olivat Artur Kapp, Heino Eller, Eduard Tubin, Mart Saar ja muut. Itsenäisen maan sosiaalisessa elämässä oli myös urbaaneja vaikutteita ja syntyi kodukaunistamine-liike. Konstantin Pätsin hallinto keskittyi virolaisen kasvatuksen kehittämiseen.
Neuvostoaikana

Kulttuurin ja koulutuksen kehitys keskeytyi kun Viro liitettiin Neuvostoliittoon vuonna 1940. Alkoi ideologisen valvonnan aika. Taiteessa ja kirjallisuudessa hahmottui niin kutsuttua sosialistista realismia. Virolainen kulttuuri haarautui ulkomaille - Ruotsista, Kanadasta ja muualta tarttui vaikutteita myöhempään virolaiseen yhteiskuntaan. Neuvostoviranomaisten painostuksen alla kehittyi kansalaisten keskuudessa henkinen paineensietokyky, joka oli kuitenkin avoin kompromisseihin. Jaan Krossin teokset ovat esimerkkejä tuon ajan elävästä kuvittelusta. Neuvostoliiton aikaiselle virolaiselle kirjallisuudelle yleisesti ominaisia tunnuspiirteitä ovat kirjoittaminen rivien välistä ja eräänlainen kissa-hiiri-peli Glavlitigan sensuuria vastaan. 1960 sana vapautui hieman ja Paul-Eerik Rummo, Jaan Kaplinski, Hando Runnel, Viivi Luik sekä muut muodostivat Kassetipõlvkond-runoilijakunnan. Juhan Viiding kuuluu 1970-luvun rakastetuimpien virolaisten runoilijoiden joukkoon. Proosaa päivitti omalta osaltaan vain 19-vuotiaana esikoisromaaninsa julkaissut Mati Unt. Taiteessa pallaslainen perinne kesti 1960-luvulle. Sittemmin omaksuttiin avantgardelaisempi lähestymistapa (esim. Jüri Arrak, Tõnis Vint, Ando Keskküla, Leonhard Lapin). Inspiraatiota ammennettiin myös tekniikasta ja avaruudesta (esim. Elmar Kits, Nikolai Kormašov). 1970-luvulla tuli takaisin perinteisempi ja realistisempi maalaustaide (esim. Olev Subbi, Aili Vint, Malle Leis). Viranomaisten viileästä suhtautumisesta huolimatta jazz palasi Viroon. Vähän myöhemmin myös rockmusiikki teki paluun. Gustav Ernesaks, Ester Vuori, Eino Tamberg, Tormis Veljo, Arvo Pärt ja muut jättivät virolaiseen ääniteollisuuteen merkittävän jäljen.
Kulttuurin kulutus

Vuonna 2007 tutkittiin 20–64 vuoden ikäisten virolaisten kulttuurin kulutusta. 94% korkeasti koulutetuista, 85% keskiasteen koulutuksen omaavista ja 69% peruskoulun käyneistä oli vieraillut kulttuurilaitoksessa tai -tapahtumassa. Kaikkein suosituinta oli teatterissa tai konsertissa käynti. Museossa, näyttelyssä, kirjastossa tai elokuvissa käynti oli seuraavaksi suosituinta. Kaikkein vähiten suosittuja kyselyyn vastanneiden henkilöiden keskuudessa olivat urheilukilpailut. Korkean koulutustason omaava ryhmä oli vieraillut museon näyttelyssä melkein kaksi ja puoli kertaa enemmän kuin peruskoulun käyneet. Pienin ero (vain 10%) korkeasti koulutettujen ja peruskoulun käyneiden välillä oli urheilutapahtumaan osallistumisessa.
Pohjoismaiden tavoin Virossa käytetään enemmän rahaa kulttuuriin kuin muualla Euroopassa keskimäärin. Vuoden 2013 Eurobarometri-tutkimuksen mukaan Virossa käytiin huomattavasti enemmän konserteissa ja teatteriesityksissä kuin muissa Euroopan maissa. Samalla tiedetään, että käsityö ja tanssi ovat myös hyvin suosittuja. Lisäksi Viron asukkaat käyttävät kulttuurin kulutuksessa aktiivisesti internetiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viron kulttuuri Wikimedia Commonsissa
Verkkomajoja Altjan kalastajakylässä.
Virolainen säkkipillinsoittaja.
Friedrich Reinhold Kreutzwaldin monumentti Võrussa.
Konrad Mägi "Sügismaastik".
Leijonapatsas kartanoalueella Tartumaalla.
Virolainen punaherukkakiisseli.
Muistolaatta Viron ensimmäiselle animaatioelokuvalle ("Kutsu-Juku seiklusi").
Virossa on erittäin vilkas kansankulttuuri. XIX tanssijuhla vuonna 2014.
Kansantanssiesitys, Vanemuise väike maja, Tartto.
Perinteisellä kiikulla keinumista juhannuksena Keemussa.
Chalice Faustina Von Krahlin teatterissa.
Charles III

| Charles III |
| --- | --- |
 Charles vuonna 2023.
Yhdistyneen kuningaskunnan kuningas
Valtakausi:  8. syyskuuta 2022 –
Kruunajaiset:  6. toukokuuta 2023
Edeltäjä:  Elisabet II
Perijä:  Walesin prinssi William
Pääministerit:  Liz Truss Rishi Sunak Keir Starmer

Syntynyt:  14. marraskuuta 1948 (ikä 76) Lontoo, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Puoliso:   Lady Diana Spencer (vih. 1981; ero 1996)  Camilla Parker-Bowles (vih. 2005) 
Lapset:   Walesin prinssi William  Prinssi Harry, Sussexin herttua 
Koko nimi:  Charles Philip Arthur George
Suku:  Windsor
Isä:  Prinssi Philip, Edinburghin herttua
Äiti:  Elisabet II
Uskonto:  anglikaani
Charles III (Charles Philip Arthur George, s. 14. marraskuuta 1948 Lontoo) on Yhdistyneen kuningaskunnan kuningas ja 14 muun Kansainyhteisön maan valtionpäämies, muun muassa Australian, Kanadan ja Uuden-Seelannin kuningas. Hän on kuningatar Elisabet II:n ja prinssi Philipin vanhin poika.
Charles oli kruununperimysjärjestyksessä ensimmäinen vuodesta 1952 lähtien, ja hänestä tuli syyskuussa 2013 Britannian historian pitkäaikaisin kruununperillinen ja Walesin prinssi. Hänestä tuli vanhin Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijaksi noussut henkilö äitinsä Elisabet II:n kuoltua 8. syyskuuta 2022.
Charles oli vuosina 1981–1996 naimisissa prinsessa Dianan kanssa, ja heillä on kaksi poikaa, prinssit William ja Harry. Charlesin nykyinen puoliso on kuningatar Camilla.
Lapsuus

Charles Philip Arthur George syntyi prinsessa Elisabetin ja Edinburghin herttua Philipin esikoispojaksi 14. marraskuuta 1948 Buckinghamin palatsissa Lontoossa. Canterburyn arkkipiispa kastoi Charlesin 15. joulukuuta. Elisabet nousi kuningattareksi vuonna 1952 Charlesin ollessa kolmevuotias, ja Charlesista tuli kruununperimysjärjestyksessä ensimmäinen. Samalla Charles sai Cornwallin herttuan ja Skotlannin kruununperijälle tarkoitetun Rothesayn herttuan arvonimet. Hänet nimitettiin yhdeksänvuotiaana Walesin prinssiksi ja vuonna 1958 Chesterin jaarliksi. Walesin prinssiksi hänet kruunattiin 11 vuotta myöhemmin, 1. heinäkuuta 1969 Caernarfonin linnassa järjestetyssä seremoniassa.
Charlesilla on sisar prinsessa Anne (s. 1950) ja kaksi veljeä, prinssit Andrew (s. 1960) ja Edward (s. 1964).
Opinnot

Marraskuussa 1956 Charles aloitti Hill Housen koulun Länsi-Lontoossa ja seuraavana vuonna Cheam School -koulun Berkshiressa. Vuonna 1962 hän meni Gordonstounin kouluun Itä-Skotlannissa, kuten isänsä aikoinaan. Vuonna 1966 Charles lähti kahdeksi lukuvuodeksi vaihto-oppilaaksi Melbourneen Australiaan. Hän valmistui Gordonstounista heinäkuussa 1967.
Syksyllä 1967 Charles aloitti Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa arkeologian ja antropologian opinnot. Hän valmistui vuonna 1970 historian koulutusohjelmasta. Opintojensa aikana hän vietti yhden lukukauden University College of Walesissa, jossa hän opiskeli kymrin kieltä. Valmistuessaan hänestä tuli ensimmäinen brittiläinen kruununperillinen, jolla on akateeminen loppututkinto.
Keväällä 1971 Charles opiskeli suihkukonelentäjäksi kuninkaallisten ilmavoimien tukikohdassa Cranwellissa. Saman vuoden syksyllä hän aloitti kuuden viikon kurssin kuninkaallisessa laivastossa ja palveli sen jälkeen HMS Norfolkilla ja kahdella fregatilla. Vuonna 1974 hän sai helikopterilentäjän pätevyyden ja liittyi 845 Naval Air Squadron -lentolaivueeseen. Viimeisenä vuonnaan laivastossa 1976 Charles toimi HMS Broningtonin kapteenina.
Avioliitot

Charles vihittiin 29. heinäkuuta 1981 avioliittoon Diana Spencerin kanssa, josta tuli Walesin prinsessa Diana. Pariskunnalle syntyi kaksi lasta: William Arthur Philip Louis eli prinssi William vuonna 1982 ja Henry Charles Albert David eli prinssi Harry vuonna 1984. Avioliitto päättyi avioeroon 28. elokuuta 1996. Diana kuoli auto-onnettomuudessa vuotta myöhemmin 31. elokuuta 1997.
Charles avioitui uudelleen 9. huhtikuuta 2005 Camilla Parker Bowlesin kanssa, josta tuli Cornwallin herttuatar. Charlesilla oli ollut nuoruuden rakkaussuhde Camillaan jo ennen Dianaa, ja he aloittivat suhteensa uudelleen Charlesin avioliiton aikana.
Julkinen ja yksityinen elämä

Kruununprinssinä ollessaan Charles vieraili kuningatar Elisabetin puolesta erilaisissa tilaisuuksissa ja edusti kruunua ja maataan lukuisilla virallisilla matkoillaan ulkomailla.
Charles asuu Clarence Housessa Lontoossa ja Highgrove Housessa Gloucestershiressa. Hänellä on asuntoja myös Skotlannissa, ja hän viettää usein aikaansa Birkhallin läheisyydessä Balmoralin linnassa.
Charles on kiinnostunut ympäristöstä, arkkitehtuurista ja kaupunkirakentamisesta. Vuosina 1984–1988 hän piti sarjan huomiota herättäneitä julkisia puheita, joissa hän arvosteli modernia arkkitehtuuria rumaksi ja modernia kaupunkisuunnittelua kaoottiseksi sekä vaati paluuta klassiseen arkkitehtuuriin. Kuuluisin tapaus oli Royal Institute of British Architects -järjestön 150-vuotisjuhlissa vuonna 1984 pidetty puhe, jossa Charles tyrmäsi muun muassa suunnitteilla olleen National Galleryn lisärakennuksen kuvaten sitä ”hirviömäiseksi”. Prinssin puheen seurauksena National Gallery tilasi arkkitehti Robert Venturilta uuden suunnitelman, joka jäljitteli uskollisesti klassista tyyliä. Vuonna 1988 Charles teki BBC:lle televisio-ohjelman, jossa hän toi esiin mielipiteitään asuinympäristöjen suunnittelusta Britanniassa. Ohjelman materiaali julkaistiin seuraavana vuonna kirjana A Vision of Britain. Arkkitehtikunta ei pitänyt kirjasta, mutta suuri yleisö otti sen ja Charlesin mielipiteet omikseen. Kun Charlesin perinnetietoiset näkemykset eivät kelvanneet arkkitehtikouluille, hän perusti oman arkkitehtuurikoulunsa nimeltä The Prince's School of Traditional Arts. Lopulta hän perusti myös oman kaupunkinsa Poundburyn Dorsetiin Dorchesterin lähelle.
Charles on vaihtoehtoisen lääketieteen tukija, ja hänen perustamansa The Prince’s Foundation for Integrated Health -säätiö pyrkii kehittämään alan laatua ja sääntelyä.
Vuosina 1978–1995 Charles toimi United World Colleges -koulutusliikkeen puheenjohtajana.
Hyväntekeväisyys

Charles on perustanut 1970-luvun puolivälistä lähtien useita järjestöjä, jotka keräävät vuosittain yli 100 miljoonaa puntaa hyväntekeväisyyteen niin Britanniassa kuin ulkomaillakin. Järjestöjen kohteet ovat muun muassa rakennetun ympäristön, taiteiden, vastuullisen liiketoiminnan, nuorison, kestävän kehityksen ja maaseudun aloilta. Keskeisimpiä näistä järjestöistä ovat The Prince's Trust Group, The Prince's Foundation ja The Prince of Wales's Charitable Fund.
Kuninkaana

Charlesista tuli Yhdistyneen kuningaskunnan historian pitkäaikaisin ensimmäinen kruununperijä vuoden 2011 huhtikuussa hänen oltuaan asemassa 59 vuotta, kaksi kuukautta ja 14 päivää.
Charlesista tuli kuningas heti äitinsä kuoltua 8. syyskuuta 2022. Hän otti hallitsijanimen Charles III. Charlesilla oli oikeus itse valita hallitsijanimensä. Times-lehdessä vuonna 2004 julkaistun uutisen mukaan Charles olisi harkinnut kuninkaaksi tullessaan hylkäävänsä nimen Charles III sen huonon maineen vuoksi ja ottavansa käyttöön nimen George VII. Prinssin toimisto kiisti väitteen ja tiedotti, että hallitsijanimi valitaan vasta, kun se on ajankohtainen.
Ensimmäisessä puheessaan kuninkaana 9. syyskuuta 2022 Charles nimitti poikansa Williamin Walesin prinssiksi.
Charles julistettiin virallisesti kuninkaaksi 10. syyskuuta St Jamesin palatsissa Lontoossa.
Kruunajaiset pidettiin lauantaina 6. toukokuuta 2023 Westminster Abbeyssä. Seremoniaa johti Canterburyn arkkipiispa Justin Welby.
Vuoden 2024 alussa Charlesilla todettiin syöpä. Syöpä todettiin eturauhasen liikakasvuun liittyvien hoitojen yhteydessä. Hovi ei ole kertonut syövän laatua, mutta kyseessä ei kuitenkaan ole eturauhassyöpä.
Arvonimet ja tunnustukset

Charles III:n arvonimi kokonaisuudessaan kuuluu: Charles the Third, by the Grace of God, of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland and of His other Realms and Territories King, Head of the Commonwealth, Defender of the Faith (latinaksi: Carolus III, Dei Gratia Britanniarum Regnorumque Suorum Ceterorum Rex, Consortionis Populorum Princeps, Fidei Defensor, suomeksi: Charles Kolmas, Jumalan armosta Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan sekä muiden valtakuntiensa ja alueittensa kuningas, Kansainyhteisön pää, uskon puolustaja).
Arvonimet ja tunnustukset > Tunnusmerkkejä

Charles III:n monogrammi, jonka yläpuolella Tudor-kruunu.
Charles III:n monogrammi Skotlannissa; yläpuolella Skotlannin kruunu.
Kirjallisuutta

Caprarica, Antonio: Kuningas Charles III.  Suomentanut Luomi, Anna Maija. Minerva, 2024.  ISBN 978-952-410-136-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Charles III Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Elisabet II | Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija 2022– | Seuraaja: – |
| n k Britannian hallitsijat |
| --- | --- |
 Anna  Yrjö I  Yrjö II  Yrjö III  Yrjö IV  Vilhelm IV  Viktoria  Edvard VII  Yrjö V  Edvard VIII  Yrjö VI  Elisabet II  Charles III 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  UK Parliament  Yle 2 
Muut:  NARA  RISM  SNAC 2  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Clarence House, Walesin prinssin residenssi.
Katunäkymä Poundburyn kylästä, joka rakennettiin Charlesin suosimien arkkitehtonisten periaatteiden mukaiseksi.
Kuningas Charles äitinsä, kuningatar Elisabetin, arkun luona 14. syyskuuta 2022.
Charles ja Camilla ensimmäisellä valtiovierailullaan kuninkaana ja kuningattarena Saksassa maaliskuussa 2023.
Yleisurheilun Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut 1963

Toiset yleiurheilun PM-kisat järjestettiin Göteborgissa 30.–31. heinäkuuta 1963. Kilpailupaikkana oli Nya Ullevilla.
Miehet

| Laji | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m |  Carl Fredrik Bunæs | 10,6 |  Pauli Ny | 10,7 |  Sven Hörtevall | 10,8 |
| 200 m |  Bengt-Göran Fernström | 21,9 |  Sven-Åke Löfgren | 22,0 |  Richard Simonsen | 22,1 |
| 400 m |  Bengt-Göran Fernström | 47,5 |  Hans-Olof Johansson | 48,2 |  Matti Honkanen | 48,4 |
| 800 m |  Erkki Niemelä | 1.49,7 |  Olavi Salonen | 1.50,0 |  Pekka Juutilainen | 1.50,8 |
| 1500 m |  Olavi Salonen | 3.49,0 |  Sven-Olof Larsson | 3.49,7 |  Arne Hamarsland | 3.51,7 |
| 5000 m |  Sven-Olof Larsson | 14.15,0 |  Odd Fuglem | 14.23,6 |  Reijo Höykinpuro | 14.24,8 |
| 10 000 m |  Jan-Erik Karlsson | 30.10,8 |  Simo Saloranta | 30.10,8 |  Pål Benum | 30.14,6 |
| Maraton |  Eino Oksanen | 2.22,01 |  Paavo Pystynen | 2.22,07 |  Eino Valle | 2.23,40 |

| 110 m aidat |  Kjellfred Weum | 14,9 |  Juhani Vuori | 14,9 |  Raimo Asiala | 15,0 |
| 400 m aidat |  Jaakko Tuominen | 52,4 |  Hannu Ehoniemi | 52,9 |  Jussi Rintamäki | 53,2 |
| 3000 m estejuoksu |  Bengt Persson | 8.50,2 |  Esko Sirén | 8.51,6 |  Jouko Kuha | 8.56,8 |

| 4 × 100 m viesti |  Suomi | 41,0 |  Tanska | 42,2 |  |  |
| 4 × 400 m viesti |  Ruotsi | 3.16,1 |  Suomi | 3.16,3 |  Norja | 3.20,9 |

| Korkeushyppy |  Stig Pettersson | 2,11 m |  Kjell-Åke Nilsson | 2,08 m |  Henrik Hellén | 2,05 m |
| Seiväshyppy |  Pentti Nikula | 4,72 m |  Taisto Laitinen | 4,72 m |  Risto Ankio | 4,60 m |
| Pituushyppy |  Pentti Eskola | 7,65 m |  Rainer Stenius | 7,34 m |  Aarre Asiala | 7,27 m |
| Kolmiloikka |  Yrjö Tamminen | 15,49 m |  Martin Jensen | 15,43 m |  Asko Ruuskanen | 15,33 m |
| Kuulantyöntö |  Bjørn Bang Andersen | 17,35 m |  Matti Yrjölä | 17,22 m |  Erik Uddebom | 17,20 m |
| Kiekonheitto |  Stein Haugen | 52,88 m |  Niilo Hangasvaara | 52,80 m |  Pentti Repo | 52,68 m |
| Moukarinheitto |  Birger Asplund | 61,06 m |  Sverre Strandli | 60,72 m |  Kalevi Horppu | 60,21 m |
| Keihäänheitto |  Pauli Nevala | 78,92 m |  Terje Pedersen | 78,43 m |  Gunnar Arntsen | 76,89 m |

| Kymmenottelu |  Markus Kahma | 7034 |  Valbjörn Thorláksson | 6931 |  Seppo Suutari | 6641 |
Naiset

| Laji | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m |  Ulla-Britt Wieslander | 11,9 |  Else Hadrup | 11,9 |  Maija Koivusaari | 12,1 |
| 200 m |  Ulla-Britt Wieslander | 24,4 |  Else Hadrup | 24,9 |  Hilkka Kivistö | 25,7 |
| 400 m |  Hilkka Kivistö | 57,2 |  Elisabeth Östberg | 57,3 |  Eeva Haimi | 57,8 |
| 800 m |  Yvonne Strandberg | 2.18,2 |  Anita Aittala | 2.18,7 |  Eeva-Liisa Kalliolahti | 2.19,4 |

| 80 m aidat |  Ulla-Britt Wieslander | 11,1 |  Nina Hansen | 11,4 |  Sirkka Norrlund | 11,5 |

| 4 × 100 m viesti |  Tanska | 47,4 |  Suomi | 47,7 |  Suomi | 47,9 |

| Korkeushyppy |  Berit Larsson | 1,64 m |  Leena Kaarna | 1,64 m |  Pirkko Heikkilä | 1,55 m |
| Pituushyppy |  Gunilla Cederström | 5,87 m |  Berit Tøien | 5,77 m |  Nina Hansen | 5,68 m |
| Kuulantyöntö |  Karen Inge Halkier | 13,70 |  Gun-Britt Flink | 13,35 m |  Eila Ronkonen | 13,05 m |
| Kiekonheitto |  Wivianne Freivald | 48,18 m |  Marjatta Mäkinen | 47,05 m |  Inkeri Lehtonen | 45,34 m |
| Keihäänheitto |  Unn Thorvaldsen | 50,10 m |  Raija Talvensaari | 45,99 m |  Britt Johansson | 45,42 m |

| Viisiottelu |  Nina Hansen | 4513 |  Lena Kindberg | 4202 |  Tuovi Vahtera | 4124 |
Mitalitaulukko > Miehet

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Suomi | 10 | 12 | 14 | 36 |
| 2 |  Ruotsi | 8 | 4 | 2 | 14 |
| 3 |  Norja | 4 | 4 | 5 | 13 |
| 4 |  Tanska | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4 |  Islanti | 0 | 1 | 0 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 22 | 22 | 21 | 65 |
Mitalitaulukko > Naiset

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ruotsi | 7 | 4 | 1 | 12 |
| 2 |  Tanska | 3 | 3 | 1 | 7 |
| 3 |  Suomi | 1 | 4 | 10 | 15 |
| 4 |  Norja | 1 | 1 | 0 | 2 |
| Yhteensä | Yhteensä | 12 | 12 | 12 | 36 |
Mitalitaulukko > Yhteensä

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ruotsi | 15 | 8 | 3 | 26 |
| 2 |  Suomi | 11 | 16 | 24 | 541 |
| 3 |  Norja | 5 | 5 | 5 | 15 |
| 4 |  Tanska | 3 | 4 | 1 | 8 |
| 5 |  Islanti | 0 | 1 | 0 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 34 | 34 | 33 | 101 |
Lastenkoti

Pankowin lastenkoti Berliinissä.
Lastenkoti (joskus myös koulukoti tai orpokoti) on valtion, kunnan tai yksityisen tahon omistama koti, jossa asuu huostaan otettuja tai avohuollon tukitoimenpiteenä sinne sijoitettuja lapsia.
THL:n Lastensuojelun käsikirjan mukaan lastenkodeissa arjesta pyritään luomaan mahdollisimman kodinomaista, turvallista ja kuntouttavaa. Säännöllisen päivärytmin avulla  tuotaisiin lasten elämään ennustettavuutta. Normaalia arkea luonnehditaan jo itsessään kuntouttavaksi.
Lastenkoti- ja muita lastensuojelupalveluiden hankkiminen yksityisiltä palveluntuottajilta on huomattavasti lisääntynyt 2010-luvun kuluessa . Ylen selvityksessä vuonna 2019 todettiin, että joka kymmenennessä lastensuojelulaitoksessa on havaittu vakavia puutteita, jotka ovat liittyneet lastensuojelulain rikkomiseen, lapsen ihmis- ja perusoikeuksien loukkaamiseen ja dokumentointiin.
Suomen lastenkotien historia

Suomen ensimmäinen lastenkoti perustettiin vuonna 1753 Helsingin Kulosaareen. Lastenkotien perustaminen lisääntyi 1860-luvulla ja varsinkin nälkävuosien aikana.
Sisällissodan jälkeen Suomessa oli yli 20 000 orpoa tai muuten avun tarpeessa olevaa lasta, joilla ei ollut huoltajaa. 1920-luvun alussa Suomessa kiinnitettiin erityistä huomiota näiden lasten asemaan. Julkisten palveluiden rinnalla sotaorpoja tukemaan perustettiin yksityisiä yhdistyksiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lastenkoti Wikimedia Commonsissa