stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vieira do Minho

| Vieira do Minho |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Vieira do Minho Portugalin kartalla
 Koordinaatit: 41°38′N, 8°9′W 
Valtio:  Portugali
Alue:  Norte
Ala-alue:  Ave
Piiri:  Braga
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  António Cardoso
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  218,05 km²
Väkiluku (2011):  12 997
 – Väestötiheys:  59,6 as./km²
 
 www.cm-vminho.pt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vieira do Minho on kunta Bragan piirissä, Portugalissa. Sen pinta-ala on 218,05 km² ja väkiluku noin 13 000.[lähde? ]
Vieira do Minhon nykyinen pormestari on António Cardoso . Kunnan juhlapäivä on 4. lokakuuta.
Freguesiat

Anissó
Anjos
Campos
Caniçada
Cantelães
Cova
Eira Vedra
Guilhofrei
Louredo
Mosteiro
Parada do Bouro
Pinheiro
Rossas
Ruivães
Salamonde
Soengas
Soutelo
Tabuaças
Ventosa
Vieira do Minho
Vilar Chão
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vieira do Minho Wikimedia Commonsissa
Viralliset sivut (portugaliksi)
Bragan piirin kunnat
Amares
Barcelos
Braga
Cabeceiras de Basto
Celorico de Basto
Esposende
Fafe
Guimarães
Póvoa de Lanhoso
Terras de Bouro
Vieira do Minho
Vila Nova de Famalicão
Vila Verde
Vizela
Valence (Tarn-et-Garonne)

| Valence |
| --- | --- |
 Kauppahalli
 vaakuna
 Valence
 Koordinaatit: 44°06′40″N, 0°53′25″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Occitanie
Departementti:  Tarn-et-Garonne
Arrondissementti:  Castelsarrasin
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  13,4 km²
Väkiluku (2019):  5 205 
 – Väestötiheys:  387 as./km²
Kunnan numero:  82186
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valence on kunta Lounais-Ranskassa Tarn-et-Garonnen departementissa Occitanien alueella. Se sijaitsee Canal de Golfech’n varrella, noin 26 kilometriä Castelsarrasinin kaupungista länteen.
Kunta tunnetaan myös nimellä Valence d'Agen. Se on alun perin Englannin kuningas  Edvard I :n vuonna 1283 perustama bastide. Kunnassa on kaksi pesuhuonetta, jotka kuuluvat historiallisten monumenttien luetteloon. Lavoir del Théron on peräisin 1600-luvulta ja Le lavoir Saint-Bernard 1800-luvun alusta. Neitsyt Marian uusrenessanssityyinen kirkko on rakennettu vuonna 1902.
Tunnettuja kuntalaisia

André Téchiné (s. 1943), elokuvaohjaaja
Lavoir del Théron
Le lavoir Saint-Bernard
Neitsyt Marian kirkko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valence (Tarn-et-Garonne) Wikimedia Commonsissa
Valdivian kulttuuri

Muinaisen Valdivian kulttuurin sijainti on merkitty punaisella soikiorenkaalla Ecuadorin karttaan.
Valdivian kulttuuri kukoisti esihistoriallisessa Ecuadorissa 3500–1800 eaa. Santa Elenan niemimaalla ja Guayasjoen altaassa Valdivian kylän lähettyvillä. Kulttuuri tuotti mm pienoispatsaita ja huhmereita. Niemimaalla on kuiva ilmasto, mutta sisämaan vuorilla sademetsä.
Valdivian ihmiset asuivat paikallaan, tähän aikaanhan vietettiin laajoilla alueilla Amerikassa kohtuullisen liikkuvaa elämänmuotoa. Kulttuuria on epäilty alueen vanhimmaksi pysyväksi asutukseksi, mutta uudet arkeologiset löydöt mm. Perussa ovat muuttamassa tätä näkökantaa. Noin 3500 eaa. alueella oli jo päällikkökuntia. Keramiikkaa oli Puerto Hormigassa noin 3000–2000 eaa. Real Alto n. 12 ha on ainakin vuodelta 2300 eaa. Valdivian kulttuuri tunnetaan venuspatsaistaan, jotka ovat alastoman naisen savisia kuvia, ja liittyvät hedelmällisyyskultteihin, joilla pyrittiin takaamaan hyvä sato tai onni. Rituaalin jälkeen savinukke rikottiin.
Edeltäjä

Enne Valdivian kulttuuria seudulla eli kierteleviä asukkaita, jotka metsästivät, keräilivät kasveja ja muita luonnon antimia, viljelivät kasveja, myös maissia.
Tätä vaihetta sanotaan Las Vegasin kulttuuriksi. Kaudelta löydetyistä 31 löytöpaikasta yksi, paikka 80,
on alaltaan muita suurempi, 1.3 ha. Sieltä on löydetty monia hautauksia. Se ajoittuu aikaan 6000-4600 eaa., joka on arkaaista kautta.
Kulttuuri, kehitys

Aluksi Valdivian saviastiat n. 2700 eaa. olivat karkeita käyttöesineitä, mutta kehittyivät myöhemmin hienoksi. Keramiikka oli punaista tai harmaata, nimenomaan kiillotettua tummanpunaista. Valdivian keramiikan sanotaan muistuttavan Tyynenmeren toisella puolella Japanissa Kyushun saarella vallinnutta ikivanhaa Jomon-keramiikkaa. Niin jotkut tutkijat ajattelevat keramiikan saapuneen Japanista Equadoriin. Mutta todennäköisempää on, että keramiikka on tullut tänne jostain Amazonin alueelta, jossa oli varhaista keramiikkaa jo noin 4500 eaa. Taperinhassa ja joissain peikoissa luultavasti aiemminkin. Keramiikka olisi siten levinnyt Ecuadoriin ehkä Kolumbian kautta.
Kehitystä tapahtui ajan mukana myös kivitöissä. Kivestä tehtiin taitavasti kulhoja.
Valdivian ihmiset viljelivät maata ja kalastivat, ja joskus harvoin metsästivät peuroja. Valdivian ihmiset viljelivät mm. maissia, papua, puuvillaa, pippuria ja kurpitsaa.
Varhaisia Valdivian kulttuurin löytöpaikkoja

rReal alto, Concepcion, San Pablo, Cantinela,
La Lora, Clemantina, Loma Alta,  Valdivia, Cinchal, Colimes sisämaassa.
Jaksottelu

Valdivian kulttuurin vaiheet Zeidlerin ja Pearsallin mukaan, ajat kalibroituja
Valdivia 1: 2 4500–2900 eaa., varhais-Valdivia
Valdivia 3: 2900–2600 eaa.
Valdivia 4-7: 2600–2100 eaa.
Valdivia 8: 2100–2000 eaa.
Toiset ajoitukset, kalenterivuosia
1a 4400–3800 eaa.
1b 3800–3300 eaa.
2a 3300–3000 eaa.
2b 3000–2800  eaa.
3 2800–2400 eaa.
4 2400–2250 eaa.
5 2250–2100 eaa.
6 2100–1950 eaa.
7 1950–1800 eaa.
8a 1800–1600 eaa.
8b 1600–1450 eaa.
Machalilla 1450 eaa. –
Valdivian kulttuurin aikalaisia

Caral
Real Alto
Valdivian kulttuurin seuraajia

Etelä-Amerikan intiaanikulttuurit
Machalillan kulttuuri 1800 eaa.
Chorreran kulttuuri 1500 – 500/300 eaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Valdivian culture
Valdivian art
Jaguaaria esittävä Valdivian kulttuurin huhmar.
Valoa kohti

Valoa kohti voi viitata johonkin seuraavista:
Valoa kohti, Pekka Ervastin kirja (1901)
Valoa kohti, Aimo Tukiaisen pronssiveistos Työväen Akatemian pihassa (1949)
Valoa kohti, Kristiina Nyrhisen tekstiiliteos Myyrmäen kirkossa
Valoa kohti, R. A. Salvatoren Musta haltia -kirjasarjan kolmas osa (1990, suom. 1996)
Valoa kohti, Laila Hirvisaaren romaani (1991)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Valoa kohti”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vieillevie

| Vieillevie |
| --- | --- |
 Château de Vieillevie
 Vieillevie
 Koordinaatit: 44°38′46″N, 2°25′06″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Cantal
Arrondissementti:  Aurillac
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9,7 km²
Väkiluku (2013):  111
 – Väestötiheys:  11,5 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vieillevie on kunta keskisessä Ranskassa Cantalin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella.
Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyys on 1000-luvulta peräisin oleva linna Château de Vieillevie. Sitä on linnoitettu lisää 1200- ja 1400-luvuilla. Linna on hyvin säilynyt ja se kuuluu Ranskan historiallisiin monumentteihin. Linna on yksityisessä omistuksessa, mutta se on auki myös yleisölle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vieillevie Wikimedia Commonsissa
Verihiutale

Vasemmalta oikealle: punasolu, verihiutale ja valkosolu.
Verihiutale eli trombosyytti on keskeinen osa verenhyytymisjärjestelmää. Verihiutaleet ovat tumattomia solukalvon ympäröimiä solulimakappaleita, jotka varastoituvat pernaan. Maksan trombopoietiini stimuloi verihiutaleiden synteesiä luuytimessä. Verihiutaleiden vähäisyys (trombosytopenia) ilmenee verenvuototaipumuksena.
Haavan syntyessä verihiutaleita rikkoutuu ja niistä sekä vaurioittuneesta kudossolusta vapautuu trombiinientsyymiä vereen. Se laukaisee monivaiheisen reaktioketjun, jonka tuloksena veriplasmassa liuenneena oleva fibrinogeeni muuttuu säikeiseksi ja veteen liukenemattomaksi fibriiniksi. Näihin säikeisiin juuttuneet verisolut värjäävät hyytymän punaiseksi. Myöhemmin fibriinisäikeet vetäytyvät kokoon ja puristavat seerumin pois hyytymästä, joka kuivuu lopuksi ruveksi. Verihiutaleet voivat myös paikata verisuoniin syntyneitä pikkuvaurioita. Veren hyytyminen on siis suurimmaksi osaksi trombosyyttien ansiota.
Syntytapa

Vuonna 2017 University of Californian tutkijat havaitsivat hiirikokeella, että suurin osa verihiutaleista syntyy keuhkojen megakaryosyyttisoluissa. Tähän asti verihiutaleiden on uskottu muodostuvan luuytimessä tapahtuvassa niin sanotussa hematopoieesi-prosessissa.
Aiheesta muualla

Solunetti: Verihiutale l. trombosyytti
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Verihiutale Wikimedia Commonsissa
Varnhemin luostarikirkko

| Varnhemin luostarikirkko Varnhems klosterkyrka |
| --- | --- |

Kirkkokunta:  Ruotsin kirkko
Hiippakunta:  Skaran hiippakunta
Seurakunta:  Valle församling
Rakentamisvuosi:  1150
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Varnhemin luostarikirkko (ruots. Varnhems klosterkyrka) on Ruotsissa Skaran kunnassa entisen Varnhemin luostarin yhteydessä sijaitseva kirkko. Sisterssiläiset rakensivat sen vuonna 1150. Kirkko paloi melkein kokonaan vuonna 1234, mutta se rakennettiin uudestaan. Birger-jaarli on haudattu kirkkoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Varnhemin luostarikirkko Wikimedia Commonsissa
Varnhemin luostarialueen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Skara pastorat: Varnhems klosterkyrka (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Smultronställen i Skaraborg: Varnhems klosterkyrka[vanhentunut linkki] (ruotsiksi)
Bebyggelseregistret: Varnhems klosterkyrka (ruotsiksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Varnhems klosterkyrka
Käännös suomeksi
Vernon (Brittiläinen Kolumbia)

| Vernon (City of Vernon) |
| --- | --- |


 Koordinaatit: 50°16′0″N, 119°16′18″W 
Valtio:   Kanada
Provinssi:  Brittiläinen Kolumbia
Piirikunta:  Regional District of North Okanagan
Perustettu:  30. joulukuuta 1892
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Vernonin kaupunginvaltuusto
 – Pormestari:  Wayne Lippert
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  94.20 km²
 – Metropolialue:  1,041.97 km²
Korkeus:  380 m
Väkiluku (2006):  35,944
 – Väestötiheys:  381.6 as./km²
 – Metropolialue:  55,418
 – Väestötiheys metropolialue:  53.2 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-8
 – Kesäaika:  UTC-7
Postinumero:  V1B, V1H, V1T
Suuntanumero(t):  250
 
 Kaupungin kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vernon on kaupunki Brittiläisen Kolumbian provinssissa Kanadassa. Se sai nimensä Forbes George Vernonin mukaan. Kaupungin asukasluku on 35 944 (2006) ja sen muodostamalla metropolialueella asuu noin 55 418 asukasta (2006).
Ystävyyskaupungit

Frankenburg am Hausruck, Itävalta
Modesto, Yhdysvallat
Saint-Lambert, Kanada
Tavullia, Italia
Tome, Japani
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vernon (Brittiläinen Kolumbia) Wikimedia Commonsissa
Viitakumpu

| Viitakumpu |
| --- | --- |
Kaupunki:  Kouvola
Suuralue:  Keskusta
Kaupunginosa:  Tornionmäki
Pienalue nro:  68
Postinumero:  45200 (Kouvola)
Naapurialueet:  Itä-Tornionmäki  Palokangas  Keski-Tornionmäki  Pikku-Palomäki (Käpylä)  Itä-Lehtomäki (Lehtomäki)  Utumäki (Lehtomäki)
Viitakumpu on Kouvolan pienalue Kouvolan keskustan suuralueella, Tornionmäen kaupunginosassa. Asutus koostuu 1970-luvulla rakennetuista kerrostaloista sekä muutamista omakoti- ja rivitaloalueista. Viitakummun palveluihin kuuluu päiväkoti, sekä asukastupa. Viitakumpu-Palokankaan kyläyhdistys ViiPa ry järjestää kesäisin kyläjuhlat. Viitakummun on suunnitellut arkkitehti Ensi R. Louhiluoto. Rakennusten sijoittelu on sekoitus vapaata luonnonmukaista suunnittelua sekä tuulimyllykorttelikaavaa. Viitakummun väkiluku on noin 3000. Asukkaat kuvailevat kaupunginosaa miellyttäväksi ja rauhalliseksi.
Liikuntaa voi harrastaa läheisellä jalkapallokentällä joka toimii talvisin luisteluratana, ja alueelta pääsee kevyen liikenteen väylää pitkin Käyrälammen uimarannalle. Alueen välittömässä läheisyydessä on pururatoja, jotka ovat talvisin hiihtolatuja.
Viitalammi

Viitalammi voi tarkoittaa seuraavia:
Viitalammi, metsäjärvi Jämsässä
Viitalammi, eteläisempi kahdesta samannimisestä lammesta Kangasniemen ja Mikkelin rajalla lähellä Luusjokea
Viitalammi, pohjoisempi kahdesta samannimisestä lammesta Kangasniemen ja Mikkelin rajalla lähellä Luusjokea.
Valerian ja Laureline

Valerian ja Laureline -hahmot.
Valerian ja Laureline (ransk. Valérian et Laureline) eli Avaruusagentti Valerianin seikkailuja (Valérian, agent spatio-temporel) on ranskalaisten Pierre Christinin käsikirjoittama ja Jean-Claude Mézièresin piirtämä avaruusseikkailuaiheinen sarjakuva. Sarjan ensimmäinen seikkailu Pahat unet (Les Mauvais Rêves) ilmestyi vuonna 1967 Pilote-sarjakuvalehdessä.
Sarjan päähenkilöt ovat tuhon jälkeen Galaxityn kaupungista jälleenrakennetusta Maasta lähtöisin olevat avaruusagentit Valerian ja Laureline, joiden alus kykenee liikkumaan niin ajassa kuin avaruudessakin. He jahtaavat avaruusroistoja ja ratkovat ongelmia kaukaisten tähtien planeetoilla.
Christinin ja Mézièresin tyylille ominaisinta ovat usein koomisia ominaisuuksia saaneet eri planeettojen erikoiset asukkaat. Tällaisia ovat esimerkiksi pitkäkärsäiset ja siivekkäät shinguzit, joiden elämän koko sisältö on kaupankäynti sekä Bluxtin yrmyttävät transmutaattorit, jotka kykenevät monistamaan mitä tahansa niille annettuja pikkuesineitä.
Avaruusagentti Valerianin seikkailut on vakavuutensa ohella aina ollut myös humoristinen sarjakuva, mutta tuoreimmissa kertomuksissa huumori on selvästi lisääntynyt. Christinin mukaan syy tähän on maailman muuttuminen ja uusi kritiikin kohde: media. Christin pitää tämän päivän diktaattoreina mediajättiläisiä, joita vastaan ei voi taistella hyökkäämällä suoraan päin. Huumori on hänen mielestään paras keino osoittaa median teeskentely, itsensä toistaminen, typeryyksien kierrättäminen ja todellisuudesta vieraantuminen.
Suomessa Valerianin julkaisu alkoi vuonna 1973 Zoom-lehdessä, ja sen jälkeen Otava, Tammi ja Jalava ovat julkaisseet sarjaa albumimuodossa. Valerian on Christinin ja Mézièresin päätyö, mutta he ovat tehneet paljon muutakin. Christin on käsikirjoittanut monipuolisia sarjakuvia monille piirtäjille ja toiminut journalistiikan professorina Bordeaux’n yliopistossa. Mézières oli mukana myös The Fifth Element -elokuvan suunnittelussa.
Sarjan suomennetut albumit alkuperäisen julkaisuajankohdan mukaisessa järjestyksessä

Pahat unet, kokoelma lyhyitä tarinoita vuosilta 1967–1970, albumina 1983 (julkaistu suomeksi 1991, Jalava)
Surullinen planeetta, kokoelma lyhyitä tarinoita vuosilta 1969–1970, osittain sama kuin Pahat unet, albumina 1997 (julkaistu suomeksi 2013, Jalava)
Liikkuvien vetten kaupunki, 1968–1969, albumina 1970 (julkaistu suomeksi lyhennettynä 1974, Otava; uudelleenjulkaisu täydellisenä 1993, Jalava)
Tuhannen planeetan valtakunta, 1971 (julkaistu suomeksi 1975, Otava; uudelleenjulkaisu 1994, Jalava)
Karannut planeetta, 1972 (julkaistu suomeksi 1975, Otava; uudelleenjulkaisu nimellä Auringoton planeetta, 1995, Jalava)
Alflolol, vallattu planeetta, 1972 (julkaistu suomeksi 1976, Otava; uudelleenjulkaisu nimellä Paluu Alflololille, 2005, Jalava)
Isännän linnut, 1973 (julkaistu suomeksi 1987, Jalava)
Varjojen lähettiläs, 1975 (julkaistu suomeksi 1985, Tammi; uudelleenjulkaisu 2005, Jalava)
Väärennetty maailma, 1977 (julkaistu suomeksi 1988, Jalava)
Päiväntasauksen sankarit, 1978 (julkaistu suomeksi 1985, Tammi; uudelleenjulkaisu 2010, Jalava)
Pariisista Kassiopeiaan, 1980 (julkaistu suomeksi 1988, Jalava)
Brooklynistä kosmokseen, 1981 (julkaistu suomeksi 1989, Jalava)
Inverlochin aaveet, 1984 (julkaistu suomeksi 1990, Jalava)
Hypsiksen salamat, 1985 (julkaistu suomeksi 1990, Jalava)
Rajoilla, 1988 (julkaistu suomeksi 1989, Jalava)
Elävät aseet, 1990 (julkaistu suomeksi 1990, Jalava)
Taivaan asukkaat – Valerianin ja Laurelinen avaruuden atlas, 1991, (julkaistu suomeksi 1992)
Vallan piirit, 1994 (julkaistu suomeksi 1995, Jalava)
Ultralumin panttivangit, 1996 (julkaistu suomeksi 1997, Jalava)
Tähtitarhojen orpo, 1998 (julkaistu suomeksi 1998, Jalava)
Epävarmoina aikoina, 2001 (julkaistu suomeksi 2001, Jalava)
Suuren tyhjyyden reunalla, 2004 (julkaistu suomeksi 2004, Jalava)
Kivien järjestys, 2007 (julkaistu suomeksi 2007, Jalava)
Aika-avaaja, 2010 (julkaistu suomeksi 2010, Jalava)
Muistoja tulevaisuuksista, 2013 (julkaistu suomeksi 2014, Jalava)
Aika aikaansa edellä, 2019 (julkaistu suomeksi 2019, Jalava)
Valeriania on julkaistu albumien ohella myös jatkosarjoina sarjakuvalehdissä. Tuhannen planeetan valtakunta sekä Karannut planeetta -tarinat on julkaistu ensin jatkosarjana Zoom-lehdessä vuosina 1973–1974.
Kokoelman Surullinen planeetta tarinoista Ystävyyden fflumgluff, Tsirillitis-asteroidi, Uxgloan kloonit ja Tekniikan riemuvoitto ovat ilmestyneet suomeksi ensimmäisen kerran Ilta-Sanomissa  maalis–kesäkuussa 1986.
Mustanaamio-lehdessä on julkaistu vuosina 2002–2004 seuraavat Linda & Valentin -tarinat jatkosarjoina: Varjojen lähettiläs (numeroissa 5–6/2002), Päiväntasauksen sankarit (5–6/2002), Liikkuvien vetten kaupunki (7–8/2003), Tuhannen planeetan valtakunta (18–19/2003), Auringoton planeetta (1–2/2004), Paluu Alflololille (7–8/2004) ja Isännän linnut (25–26/2004).
Muuta

Les Habitants du Ciel 2 (1991, 12 sivun lisäosa Taivaan Asukkaisiin)
Les Extras de Mézières (1995, kirja Mézièresistä kuvittajana)
Les Extras de Mézières 2 — Mon Cinquième Élément (1998, keskittyy Fifth Element -elokuvan taustatyöhön)
Elokuva

Sarjakuvien pohjalta tehtiin elokuva Valerian and the City of a Thousand Planets vuonna 2017. Se maksoi 177 miljoonaa dollaria ja se oli historian kallein ranskalainen elokuva.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Valerian ja Laureline Suomessa ja maailmalla.
Neljänkymmenen vuoden sarjakuvaseikkailu avaruudessa päättyy (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin Sanomat 15.2.2010.
Juha Kouvalainen: Paluu Alflololille. Kvaak.fi 21.9.2005.
Jukka Laine: Trilogian keskimmäinen osa. Kvaak.fi 15.8.2007.
Juha Mäkinen: Viimeinen hyppy ajassa[vanhentunut linkki]. Keskisuomalainen 25.2.2010.
Reijo Valta: Matkamuistoja tulevaisuudesta. Kvaak.fi 1.9.2014.
Vicq-sur-Breuilh

| Vicq-sur-Breuilh |
| --- | --- |
 Vicq-sur-Breuilh’n linna
 vaakuna
 Vicq-sur-Breuilh
 Koordinaatit: 45°38′46″N, 01°22′53″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Uusi-Akvitania
Departementti:  Haute-Vienne
Arrondissementti:  Limoges
Hallinto:  
 – Pormestari:  Christine de Neuville
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  50,89 km²
Väkiluku (2013):  1 363
 – Väestötiheys:  26,8 as./km²
Postinumero:  87260
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vicq-sur-Breuilh on kunta Haute-Viennen departementissa Ranskassa. Vuonna 2013 siellä oli arviolta 1 363 asukasta. Kunnan pinta-ala on 50,89 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vicq-sur-Breuilh Wikimedia Commonsissa
Kaivo Vicq-sur-Breuilh’ssä
Vicq-sur-Gartempe

| Vicq-sur-Gartempe |
| --- | --- |
 Villa des Îles
 vaakuna
 Vicq-sur-Gartempe
 Koordinaatit: 46°43′19″N, 00°51′45″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Uusi-Akvitania
Departementti:  Vienne
Arrondissementti:  Châtellerault
Hallinto:  
 – Pormestari:  Pascal Bernard
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  33,22 km²
Väkiluku (2013):  672
 – Väestötiheys:  20,2 as./km²
Postinumero:  86260
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vicq-sur-Gartempe on kunta Viennen departementissa Ranskassa. Vuonna 2013 siellä oli arviolta 672 asukasta. Kunnan pinta-ala on 33,22 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vicq-sur-Gartempe Wikimedia Commonsissa
Vernadskin tutkimusasema

Vernadskin tutkimusasema (1/2014).
Vernadski
class=notpageimage|
Akateemikko Vernadskin tutkimusaseman sijainti.
Akateemikko Vernadskin tutkimusasema (ukr. Антарктична станція Академік Вернадський, Antarktytšna stantsija Akademik Vernadskyi; engl. Vernadsky Research Base) on ukrainalainen, ympärivuotisesti toimiva polaaritutkimusasema Etelämantereella. Tutkimusasema sijaitsee Antarktiksen niemimaan länsipuolella, Vilhelmin saaristoon kuuluvien Argentiinansaarien Galindezinsaarella.
Saaren lähin etäisyys Etelämantereeseen on seitsemän kilometriä. Saaren korkein kohta nousee 51 metriin. Vuoden keskilämpötila on  –4.3 °C, kesäkuukausien –1 °C ... +2 °C, talvella –5 °C ... –20 °C. Ylin mitattu lämpötila on ollut +11.8 °С (1985), alin –43.3 °С (1958). Lunta sataa noin 250 päivänä vuodessa, vesisadetta on 85 päivänä. Auringonpaistetunteja on 840 vuodessa.
Tyypillisesti aseman talvikauden henkilökuntaan kuuluu 12 ihmistä. Asemalla (päärakennuksessa) on tilaa 24 ihmisen majoittumiseen. Asemalla on varustus erityisesti ilma- ja meritieteelliseen sekä geomagnetismiin liittyvään tutkimustyöhön. Tutkimusasemalla tehdään muun muassa ilmakehän otsoni- ja ionosfääriluotauksia. Lisäksi siellä tutkitaan esimerkiksi maapallon kivikehää, Etelämantereen biosfääriä sekä lääketieteeseen ja fysiologiaan liittyviä teemoja. Aseman huolto tapahtuu meritietä pitkin laivoilla; asemalla ei ole lento- eikä helikopterikenttää.
Historiaa

Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Ukraina pyysi itselleen yhtä viidestä Neuvostoliiton Etelämantereen tutkimusasemista osana Neuvostoliiton omaisuuden jakamista. Venäjä ei tätä pyyntöä hyväksynyt vaan omi kaikki Neuvostoliiton antarktiset tutkimusasemat haltuunsa.
Britannia perusti toisen maailmansodan jälkeen monia tutkimustukikohtia ja suojaparakkeja Etelämantereelle osaksi tehostaakseen Falklandinsaariin kytkeytyviä Etelämannerta koskevia aluevaatimuksiaan. Vuoteen 1962 mennessä oli perustettu 19 tutkimustukikohtaa ja kolme hätämajoitustilaa. Sittemmin perustettiin vielä kaksi uutta tutkimusasemaa. Vuonna 1967 tukikohta-nimike vaihdettiin tutkimusasemaksi. Myöhemmin monet näistä tutkimusrakenteista jäi tyhjilleen. Vuonna 1991 solmitun Antarktiksen suojelusopimuksen mukaan tyhjäksi jääneet tutkimusasemat ja rakenteet tuli siistiä pois. Tämän sopimuksen seurauksena Britannia luopui joistain tutkimusasemista – esimerkiksi Faradayn tutkimusasemasta – ja luokitteli neljä kohdetta historiallisiksi suojelukohteiksi.
Tutkimusasema on nimetty geologi Vladimir Vernadskin mukaan. Asema siirtyi Ukrainan käyttöön 6. helmikuuta 1996. Alkujaan tutkimusaseman perustivat ja sitä käyttivät britit yhtäjaksoisesti 49 vuoden ajan (7. tammikuuta 1947 – 6. helmikuuta 1996), joskin alkuvuosina 1947–1954 asema sijaitsi Talvisaarella (engl. Winter Island (Antarctica), nimellä Tukikohta F). Vuosina 1954–1996 tutkimusaseman nimenä oli Faradayn tutkimusasema. Asemaa uudelleenrakennettiin vuosina 1980–1982. Nykyinen kaksikerroksinen päärakennus on vuodelta 1980. Alkuperäinen Tukikohta F eli Wordie House on nykyisin historiallisena muistomerkkinä säilytetty kohde, jossa vierailuun tarvitaan Vernadskin tutkimusaseman johdon lupa.
Muuta

Kesäkaudella tutkimusasemalla käy normaalisti vuosittain noin 5 000 risteilymatkustajaa, mutta koronaviruspandemian aikana turistivierailut olivat kiellettyjä.
Elokuussa 2021 Ukraina osti Britannian kuninkaallisen tutkimuslaivaston jäänmurtaja RRS James Clark Rossin (1990), ja nimesi sen Noosferaksi. Aluksen avulla Ukrainan on helpompi huoltaa Vernadskin tutkimusasemaa ja maa kykenee kattavammin osallistumaan arktisten merialueiden tutkimustoimintaan. Vernadskin tutkimusaseman henkilöstö- ja tarvikekuljetusten ohella alus on kuljettanut henkilökuntaa ja tarvikkeita Puolan antarktiselle Henryk Arctowskin tutkimusasemalle Kuningas Yrjön saarella.
Antarktiksen niemimaan keskiosaa ja sen länsipuolen saaria. Vernadskin tutkimusasema kartan vasemmassa alaosassa.
Akateemikko Vernadskin tutkimusasema.
Tutkimusaseman venevaja.
Opaste.
Postimerkki vuodelta 2009.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vernadskin tutkimusasema Wikimedia Commonsissa
Tukikohta F eli Wordie House.