stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bataisk
Muut lähteet

Goroda Rossii: entsiklopedija, s. 38.  Moskva:  Bolšaja Rossijskaja Entsiklopedija, 1994.  ISBN 5-85270-026-6
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bataisk Wikimedia Commonsissa
Bataiskin kaupungin sivusto (venäjäksi)
Hallinnollinen keskus: Donin Rostov

Aksai |
Azov |
Bataisk |
Belaja Kalitva |
Donetsk |
Gukovo |
Kamensk-Šahtinski |
Novotšerkassk |
Novošahtinsk |
Konstantinovsk |
Krasnyi Sulin |
Millerovo |
Morozovsk |
Proletarsk |
Salsk |
Semikarakorsk |
Šahty |
Taganrog |
Tsimljansk |
Volgodonsk |
Zernograd |
Zverevo
Rostovin alue
Gauthier Grumier

Gauthier Grumier
Gauthier Grumier (s. 29. toukokuuta 1984) on ranskalainen miekkailija, jonka aseena on kalpa. Hän voitti kultaa Rion olympialaisten 2016 joukkuekilpailussa sekä saavutti pronssia yksilökilpailussa. Grumier miekkailee vasemmalla kädellä.
Grumier on voittanut kalvan joukkuekilpailun maailmanmestaruuden viisi kertaa. Hän voitti Euroopan mestaruuden sekä henkilökohtaisessa että joukkuekilpailussa 2015. Joukkuekilpailussa hän on voittanut Euroopan mestaruuden myös vuosina 2003, 2011 ja 2016. Kaudella 2015–2016 hän on voittanut yhden GP-kilpailun ja kaksi maailmancupin osakilpailua. Lisäksi hän on ollut kerran maailmancupissa kolmantena. Joukkuemaailmancupista hänellä on kaudelta 2015–2016 yksi voitto ja kolme kakkossijaa.
Mithat Bayrak

| Mitalit> Maa:   Turkki.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Turkki.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Turkki.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Maa:   Turkki> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | 73 kg |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 | 73 kg |  |
Mithat Bayrak (3. maaliskuuta 1929 Adapazarı – 20. huhtikuuta 2014) oli turkkilainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja.
Bayrak voitti kultaa kreikkalais-roomalaisen painin 73 kilon sarjassa Melbournen kesäolympialaisissa 1956. Toisen kultamitalinsa hän sai neljä vuotta myöhemmin Rooman olympialaisissa. Hopeamitalisti Günter Maritschnigg hävisi hänelle selätyksellä ajassa 1.47. Bayrak kilpaili myös kolmansissa olympiakisoissaan Tokiossa 1964, missä ei sijoittunut. Välimeren kisoista Bayrak saavutti hopeaa vuonna 1959 sarjasta 78 kg.
Bayrak muutti Saksaan, jossa kuoli 85-vuotiaana 20. huhtikuuta 2014.
Saavutuksia

Olympiakultaa Melbournessa 1956 (sarja 73 kg)
Olympiakultaa Roomassa 1960 (sarja 73 kg)
Välimeren kisojen hopeaa 1959 (sarja 78 kg)
Józef Grudzień

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Grudzień vuonna 2007. |  Grudzień vuonna 2007. |  Grudzień vuonna 2007. |  |
Maa:   Puola
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 60 kg |  |
|  Hopeaa | México 1968 | 60 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rooma 1967 | 60 kg |  |
|  Hopeaa | Itä-Berliini 1965 | 60 kg |  |
Józef Grudzień (1. huhtikuuta 1939 – 17. kesäkuuta 2017) oli puolalainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Grudzień voitti Tokion 1964 olympialaisissa kultaa 60 kilogramman sarjassa. Hän voitti loppuottelussa neuvostoliittolaisen Velikton Barannikovin pisteillä. Méxicon 1968 olympialaisissa hän saavutti samassa painoluokassa hopeaa. Hän hävisi loppuottelussa yhdysvaltalaiselle Ronald W. Harrisille tuomariäänin 0–5.
Grudzień saavutti Itä-Berliinin EM-kilpailuissa 1965 hopeaa 60-kiloisten sarjassa Neuvostoliiton Barannikoville hävinneenä. Rooman EM-kilpailuissa 1967 hän voitti kultaa.
Beale Street Blues

Nuottijulkaisun kansilehti vuodelta 1919
”Beale Street Blues” on W. C. Handyn säveltämä ja sanoittama blueskappale vuodelta 1916. Kappaleesta alkoi Handyn kaupallinen suosio säveltäjänä – Earl Fullerin kappaleesta tekemä äänite ansaitsi Handylle kerralla 1 800 dollarin rojaltišekin Victor Recordsilta, mikä oli enemmän rahaa kun säveltäjä oli koskaan nähnyt yhdessä paikassa. 1920-luvulla ”Beale Street Bluesin” ohitti kuitenkin Handyn suosituimpana sävellyksenä ”St. Louis Blues”, josta tuli ennen pitkää yksi Yhdysvaltojen musiikkihistorian suosituimmista kappaleista.
Ensimmäisenä kappaleen nauhoitti Charles A. Princen johtama Prince’s Band vuonna 1917. Gilda Gray lauloi kappaleen musikaalinäytelmässä Gaieties of 1919, mikä aiheutti laajaa kiinnostusta ja keskustelua bluesmusiikkiin tottumattomassa Broadway-yleisössä. Paul Whitemanin orkesteri otti kappaleen ohjelmistoonsa ja soitti sitä toisinaan konserteissaan ”A Stairway to Paradise” -kappaleen keskellä. Jazzpasunisti Jack Teagarden käytti sävellystä tunnuskappaleenaan.
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Beale Street Blues on Wikiaineistossa  (kappaleen sanat)
Antoine Barnave

Antoine Barnave, Joseph Bozen maalaama muotokuva.
Antoine-Pierre-Joseph-Marie Barnave (22. lokakuuta 1761 Dauphiné (nyk. Grenoble) – 29. marraskuuta 1793 Pariisi) oli Ranskan suuren vallankumouksen alkuvaiheen keskeinen vaikuttaja, joka kuului perustuslakia säätävän kansalliskokouksen suuriin puhujiin. Vallankumouksen myöhemmässä vaiheessa Barnave kuului maltilliseen, perustuslaillista kuninkuutta kannattaneeseen ryhmään. Hänet teloitettiin terrorin aikana.
Elämänvaiheet > Ennen vallankumousta

Barnave oli lähtöisin varakkaaseen porvaristoon kuuluneesta protestanttisesta perheestä ja oli yksityiskoulutuksen saanut lakimies. Hän toimi vuodesta 1783 asianajajana kotikaupunkinsa Dauphinén parlamentissa eli ylimystön hallitsemassa tuomioistuimessa. Vallankumousta edeltäneinä vuosina hän julkaisi Montesquieulta vaikutteita saaneita kirjoituksia, joissa hän vaati Ranskaan englantilaistyyppistä perustuslaillista hallintoa ja ylimmän vallan jakamista. Niin sanotun esivallankumouksen aikana Barnave johti kesällä 1788 paikallista kansalaisvastarintaa Dauphinéssa yhdessä Jean Joseph Mounier’n kanssa. He saivat aikaan Dauphinén läheisessä linnassa 21. kesäkuuta 1788 pidetyn niin sanotun Vizillen kansalaiskokouksen, joka toi kolmen säädyn edustajat yhteen puolustamaan parlamentteja yksinvaltiutta vastaan ja vaatimaan kansanedustuslaitoksen perustamista. Barnave julkaisi samana vuonna myös huomiota herättäneen poliittisen pamfletin.
Elämänvaiheet > Perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa

Barnave valittiin Dauphinésta kolmannen säädyn edustajaksi vuoden 1789 säätyjen yleiskokoukseen. Hän kannatti kolmannen säädyn julistautumista kansalliskokoukseksi ja kirjoitti pallohuoneen valan tekstin yhdessä Isaac Le Chapelier’n kanssa. Perustuslakia säätävässä kansalliskokouksessa hän oli Honoré Mirabeaun jälkeen huomattavin puhuja, ja usein Mirabeaun terävä vastustaja. Barnave kuului kyllä myös ”patriootteihin”, mutta hän halusi torjua sekä vastavallankumouksellisen aristokratian että väkivaltaisen kansalaisliikehdinnän. Barnave oli keskeisessä roolissa kansalliskokouksen alkaessa syksyllä 1789 rakentaa uutta Ranskaa, sen hallitusvaltaa, perustuslakia, valtiontaloutta ja ihmisoikeuksien julistusta. Sanottiin, että ”sen mitä Adrien du Port ajattelee, sanoo Barnave ja toteuttaa Alexandre de Lameth”. Heitä kutsuttiin kansalliskokouksen triumviraatiksi. Kolmikko oli perustamassa myös Pariisin jakobiiniklubia. Barnave kuului jakobiiniklubin johtokuntaan ja laati sen sääntökirjan. Hän oli loka–marraskuussa 1790 pari viikkoa kansalliskokouksen puhemiehenä.
Barnave valittiin maaliskuussa 1790 kansalliskokouksen siirtomaavaliokuntaan ja hän laati useita esityksiä, joiden lähtökohtana oli Ranskan kauppakomppanioiden monopolien säilyttäminen Länsi-Intiassa kansallisen edun nimissä. Radikaalimmat jakobiinit kuten Jacques-Pierre Brissot ja tämän johtama orjuudenvastainen järjestö Société des amis des Noirs arvostelivat tätä politiikkaa humaaneihin arvoihin vetoamalla. Kiista orjuuden lakkauttamista Ranskan siirtokunnissa alkoi heikentää Barnaven suosiota vasemmistossa vuoden 1790 aikana.
Vuonna 1791 jakobiinipuolue tuli tienhaaraan, kun puolueen valtaenemmistö radikalisoitui. Barnave piti tätä uhkana ja halusi koota varakkaan porvariston puolustamaan perustuslaillista monarkiaa. Hän oli yksi kolmesta komissaarista, jotka kansalliskokous kesäkuussa 1791 lähetti saattamaan epäonnisella pakoretkellä kiinnijäänyt kuningasperhe takaisin Pariisiin. Barnave uskoi voivansa taivutella kuningas Ludvig XVI:n tukemaan uutta perustuslakia ja ryhtyi hovin salaiseksi neuvonantajaksi. Hän piti 15. heinäkuuta 1791 kansalliskokouksessa kuuluisan puheen, jossa hän vaati tilapäisesti virasta pidätetyn Ludvig XVI:n palauttamista valtaan, tuomitsi ajatuksen tasavallasta ja toivoi vallankumouksen saattamista päätökseen, jotta olot maassa rauhoittuisivat. Barnave oli yksi niistä johtavista perustuslaillisista monarkisteista, jotka pari päivää myöhemmin erosivat jakobiiniklubista ja perustivat kilpailevan feuillanttien klubin. Ohjaillakseen kuningasta hän kävi heinäkuusta 1791 tammikuuhun 1792 salaista kirjeenvaihtoa kuningatar Maria Antoinetten kanssa.
Elämänvaiheet > Tuho

Perustuslakia säätävä kansalliskokous hajaantui syksyllä 1791, joten Barnave palasi tammikuussa 1792 Dauphinéen. Hän liittyi siellä vapaaehtoisena upseeriksi Ranskan kansalliskaartiin, mutta omistautui muuten kirjallisille töille. Tasavaltalaiset alkoivat arvostella häntä yhä jyrkemmin. Tuileries’n palatsin valtauksen yhteydessä elokuussa 1792 Barnaven kirjeet vihatulle kuningattarelle löydettiin ja ne vahingoittivat entistä pahemmin hänen mainettaan. Barnave vangittiin 29. elokuuta 1792 lakiasäätävän kansalliskokouksen määräyksellä. Hän istui vankilassa ensin vajaan vuoden Dauphinéssa, sitten sen lähellä Barraux’ssa.lähde? Hirmuvallan aikana hänet siirrettiin Pariisiin 3. marraskuuta 1793 ja tuotiin vallankumoustuomioistuimen eteen. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin 29. marraskuuta.
Pääteos

Barnave sai vuonna 1793 vankeudessa valmiiksi kirjan Introduction à la Révolution française, jossa hän sijoitti Ranskan vallankumouksen historialliseen yhteyteensä. Sen keskeinen väite on, että vallankumous oli vuosisatoja kestäneen kehityksen tulosta: ”Kaikki Ranskan vallankumouksen ilmiöt johtuivat sivistyksen, valistuksen ja toimeliaisuuden edistymisestä, sillä tämä nosti kolmatta säätyä ja lisäsi sen rikkautta, valistuneisuutta ja omanarvontuntoa ja teki tällä tavoin demokraattisen vallankumouksen väistämättömäksi.” Berenger de la Drôme toimitti ja julkaisi teoksen vuonna 1843.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antoine Barnave Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Sycomore  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Barnave vankeudessa.
USS Barry (DDG-52)

| USS Barry |
| --- | --- |
 USS Barry
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ingalls Shipbuilding, Pascagoula, Mississippi
Kölinlasku:  26. helmikuuta 1990
Laskettu vesille:  10. toukokuuta 1991
Palveluskäyttöön:  12. joulukuuta 1991
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 900 t (standardi) 9 000 t
Pituus:  154 m
Leveys:  20 m
Syväys:  9,4 m
Koneteho:  100 000 hv (75 MW)
Nopeus:  30+ solmua
Miehistöä:  33 upseeria ja 38 aliupseeria ja 210 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  2 × Mk 41 VLS -ohjusjärjestelmää, joihin 90 RIM-156 SM2-, BGM-109 Tomahawk- tai RUM-139 VL-Asroc -ohjusta 1 × Mk 45 5"/54 -tykki 2 × 25 mm Mk 38 Mod 2 -pikatykkiä 4 × .50" konekivääriä 2 × 20 mm Mk 15 Phalanx CIWS -järjestelmää 2 × Mk 32 SVTT -torpedoputkea 1 × Sikorsky SH-60 Seahawk -helikopteri
USS Barry (runkonumero DDG-52) on Yhdysvaltain laivaston Arleigh Burke -luokan ohjushävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Ingalls Shipbuildingilta West Bankista Pascagoulasta Mississippistä, missä köli laskettiin 13. maaliskuuta 1989. Alus laskettiin vesille 10. toukokuuta 1991 ja kastettiin 8. kesäkuuta kumminaan senaattori Thad Cochranen puoliso Rose Cochran. Alus otettiin 12. joulukuuta 1992 palvelukseen ensimmäisenä päällikkönään komentaja Gary Roughead.
John Barry

| John Barry |
| --- | --- |
 John Barry syyskuussa 2006
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. marraskuuta 1933 York, Englanti
Kuollut: 30. tammikuuta 2011 Oyster Bay, New York, Yhdysvallat
Muusikko
Taiteilijanimi:  John Barry 
Aktiivisena:  1959–2008
Tyylilajit:  elokuvamusiikki 
Merkittävät teokset:  James Bond -elokuvat (1963-1987)
Levy-yhtiöt:  EMI 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
John Barry Prendergast OBE (3. marraskuuta 1933 York, Englanti – 30. tammikuuta 2011) oli brittiläinen säveltäjä, joka oli kansainvälisesti tunnetuimpia elokuvamusiikin säveltäjiä. Hän sai urallaan Golden Globen ja viisi Oscar-palkintoa sekä lisäksi muun muassa Baftan ja Grammyn. Hänet valittiin vuonna 1998 Songwriters Hall of Fameen.
Elämä ja ura

Vuosina 1957–1962 Barry johti rock and roll -yhtye John Barry Seveniä soittaen itse trumpettia. Heidän kappalettaan ”Hit and Miss” käytettiin BBC:n Juke Box Jury -ohjelman tunnusmusiikkina.
Barryn elokuvamusiikkiura alkoi vuoden 1960 elokuvalla Paha tyttö (engl. Beat Girl). Vuonna 1964 Shirley Bassey nauhoitti Barryn, Anthony Newleyn ja Leslie Bricussen sävellyksen ”Goldfinger” elokuvan 007 ja Kultasormi tunnusmusiikiksi. Nauhoitusta myytiin yli miljoona kappaletta.
Barry on viisinkertainen Oscar-voittaja. Don Blackin sanoittama kappale ”Born Free” samannimisestä elokuvasta (suom. Elsa – vapaana syntynyt) voitti parhaan laulun palkinnon vuonna 1966, ja elokuva palkittiin myös parhaan musiikin Oscarilla. Vuonna 1968 hän voitti parhaan musiikin palkinnon elokuvasta Leijona talvella (engl. The Lion in Winter). Neljännen Oscarin-palkintonsa Barry voitti elokuvan Minun Afrikkani (engl. Out of Africa, 1985) musiikkiraidasta. Viimeisin Oscar-voitto hänelle tuli vuonna 1990 elokuvasta Tanssii susien kanssa (engl. Dances with Wolves).
Barry on kirjoittanut musiikin yhteentoista James Bond -elokuvaan. Muita tunnettuja elokuvia, joihin hän on tehnyt musiikin, ovat muun muassa Heinäsirkat (engl. The Day of the Locust, 1974), King Kong (1976), Musta aukko (engl. The Black Hole, 1979), Peggy Sue meni naimisiin (engl. Peggy Sue Got Married, 1986) ja Vain yksi yö (engl. Indecent Proposal, 1993).
Barry syntyi Yorkissa ja asui kotimaassaan 1970-luvulle saakka. Hän vietti jonkin aikaa Espanjassa, mutta eli viimeiset vuosikymmenet Yhdysvalloissa. Hän koki vuonna 1988 ruokatorven puhkeaman.
Barry oli naimisissa neljä kertaa. Hän kuoli sydänkohtaukseen tammikuussa 2011.
Suomennettuja kappaleita

”Aamun toit mun maailmaan” (engl. ”We Have All the Time in the World”), san. Jukka Itkonen
”Ehkä kerran” (engl. ”Maybe Someday”), san. Vexi Salmi
”Ei aina käy niinkuin haaveillaan” (engl. ”You Only Live Twice”), san. Pertti Reponen
”Ilmaan noussut oon” (engl. ”All Time High”), san. Turkka Mali
”Kanssas lentää saan” (engl. ”All Time High”), san. Pertti Reponen
”Temppu – ja miten se tehdä” (engl. ”Knack”), san. Tuula Valkama
Lähde: Suomen äänilevystö ry.
Kirjallisuutta

Leonard, Geoff – Walker, Pete – Bramley, Gareth: John Barry: The Man with the Midas Touch.  Bristol:  Redcliffe, 2008.  ISBN 978-1-904537-77-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
John Barryn muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (suomeksi)
John Barry Internet Movie Databasessa (englanniksi)
John Barry Elonetissä. (suomeksi)
| n k James Bond -elokuvien säveltäjät |
| --- | --- |
EON Productionsin elokuvat:  Monty Norman  John Barry  George Martin  John Barry  Marvin Hamlisch  John Barry  Bill Conti  John Barry  Michael Kamen  Éric Serra  David Arnold  Thomas Newman 
Muut elokuvat:  Jerry Goldsmith  Burt Bacharach  Michel Legrand 
| n k James Bond -elokuvien tunnuskappaleiden esittäjät |
| --- | --- |
 John Barryn orkesteri  Matt Monro  Shirley Bassey  Tom Jones  Nancy Sinatra  Louis Armstrong  Paul McCartney  Lulu  Carly Simon  Sheena Easton  Rita Coolidge  A-ha  Gladys Knight  Tina Turner  Sheryl Crow  Garbage  Madonna  Chris Cornell  Jack White & Alicia Keys  Adele  Sam Smith  Billie Eilish 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  3  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Ritva  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Greta Grönholm

| Greta Grönholm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. kesäkuuta 1923 Tammisaari
Kuollut: 12. kesäkuuta 2015 (92 vuotta)
Uran tiedot
Laji:  melonta
Seura:  Wågen Helsingfors Kanotklubb
Saavutukset
Voitot:  MM-kultaa 1950 kajakkikaksikkojen 500 m  PM-kultaa 1951 kajakkikaksikkojen 500 m  SM-kultaa neljästi vuosina 1947–1954
Greta Alexandra Grönholm (8. kesäkuuta 1923 Tammisaari – 12. kesäkuuta 2015) oli suomalainen meloja. Hän edusti urheiluseuroja Wågen ja Helsingfors Kanotklubb.
Grönholm voitti kajakkikaksikkojen 500 metrillä MM-kultaa Sylvi Saimon kanssa vuonna 1950. PM-kilpailuissa hän saavutti kaksikoissa kultaa 500 metrillä vuonna 1951 sekä yksiköissä hopeaa 500 metrillä 1949 ja pronssia 1951. SM-kullan hän voitti neljästi vuosina 1947–1954. Kesäolympialaisiin 1952 Grönholm oli varalla.
Sari Grönholm

| Sari Grönholm> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Sari Kaarin Elisabet Grönholm
Syntynyt: 4. kesäkuuta 1980 (ikä 44) Pusula, Suomi
Uran tiedot
Lempinimi:  Sarppa
Pituus:  163 cm
Seura:  Rukan Lumilautailijat
Laji:  lumilautailu
Maailmancup
Kaudet:  2000-2004
 Tietolaatikko päivitetty 9.6.2017 
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten lumilautailu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten lumilautailu.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten lumilautailu.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten lumilautailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Madonna di Campiglio 2001 | half-pipe |  |
Sari Kaarin Elisabet Grönholm (s. 4. kesäkuuta 1980 Pusula) on suomalainen uransa lopettanut lumilautailija. Hän saavutti MM-pronssia half-pipessä vuonna 2001. Salt Lake Cityn talviolympialaisissa vuonna 2002 Grönholm oli half-pipessä yhdeksästoista.
Lumilautailun maailmancupin yhteispisteissä Grönholm oli 20. kaudella 2001-2002.
Bassersdorf

| Bassersdorf |
| --- | --- |

 vaakuna

 Bassersdorf
 Koordinaatit: 47°26′30″N, 8°38′0″E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Zürichin kantoni
Hallintoalue (Bezirk):  Bülachin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  9,03 km²
Korkeus:  443–527 m
Väkiluku (31.12.2018)  (vakinaiset asukkaat):  11 687
 – Väestötiheys:  1 294 as./km²
 
 www.bassersdorf.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bassersdorf on kaupunki Pohjois-Sveitsissä Zürichin kantonissa. Siellä on vajaat 12 000 asukasta.
Sijainti

Bassersdorf sijaitsee Mittellandissa Klotenin itäpuolella kymmenkunta kilometriä Zürichistä koilliseen.
Liikenne

Moottoritie A1/A4 kulkee kaupungin eteläpuolitse. SBB:n rautatiet Zürichistä Zürichin lentoaseman ja Klotenin kaupungin kautta kulkevat kaupungin rautatieaseman kautta.
Bassersdorf kuuluu Zürichin seudun lähiliikennealueeseen (S-Bahn Zürich): SBB:n S7- ja S24-junat pysähtyvät Bassersdorfissa.
Aiheesta muualla

Illi, Martin: Bassersdorf (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  25.2.2010. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bassersdorf Wikimedia Commonsissa
| n k Zürichin kantonin hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (saks. Bezirk) ja kunnat (162 kpl, 1.1.2019–)
 Affoltern: Aeugst am Albis • Affoltern am Albis • Bonstetten • Hausen am Albis • Hedingen • Kappel am Albis • Knonau • Maschwanden • Mettmenstetten • Obfelden • Ottenbach • Rifferswil • Stallikon • Wettswil-am-Albis
 Andelfingen: Adlikon • Andelfingen • Benken • Berg am Irchel • Buch am Irchel • Dachsen • Dorf • Feuerthalen  • Flaach • Flurlingen • Henggart • Humlikon • Kleinandelfingen • Laufen-Uhwiesen • Marthalen • Ossingen •  Rheinau • Stammheim • Thalheim an der Thur • Trüllikon • Truttikon • Volken
 Bülach: Bachenbülach • Bassersdorf • Bülach • Dietlikon • Eglisau • Embrach • Freienstein-Teufen • Glattfelden • Hochfelden • Höri • Hüntwangen • Kloten • Lufingen • Nürensdorf • Oberembrach • Opfikon • Rafz • Rorbas • Wallisellen • Wasterkingen •  Wil • Winkel
 Dielsdorf: Bachs • Boppelsen •  Buchs • Dällikon • Dänikon • Dielsdorf • Hüttikon • Neerach • Niederglatt • Niederhasli • Niederweningen • Oberglatt • Oberweningen • Otelfingen • Regensberg • Regensdorf • Rümlang • Schleinikon • Schöfflisdorf • Stadel  • Steinmaur • Weiach
 Dietikon: Aesch • Birmensdorf • Dietikon • Geroldswil • Oberengstringen • Oetwil an der Limmat • Schlieren • Uitikon • Unterengstringen • Urdorf • Weiningen
 Hinwil: Bäretswil • Bubikon • Dürnten • Fischenthal • Gossau • Grüningen • Hinwil • Rüti • Seegräben • Wald • Wetzikon
 Horgen: Adliswil • Horgen •  Kilchberg • Langnau am Albis • Oberrieden • Richterswil • Rüschlikon • Thalwil • Wädenswil
 Meilen: Erlenbach • Herrliberg • Hombrechtikon • Küsnacht • Männedorf • Meilen • Oetwil am See • Stäfa • Uetikon am See • Zollikon • Zumikon
 Pfäffikon: Bauma • Fehraltorf • Hittnau • Illnau-Effretikon •  Lindau • Pfäffikon • Russikon • Weisslingen • Wila • Wildberg
 Uster: Dübendorf •  Egg • Fällanden • Greifensee • Maur • Mönchaltorf • Schwerzenbach • Uster • Volketswil • Wangen-Brüttisellen
 Winterthur: Altikon • Brütten • Dägerlen • Dättlikon • Dinhard • Elgg • Ellikon an der Thur • Elsau • Hagenbuch • Hettlingen • Hofstetten • Neftenbach • Pfungen • Rickenbach • Schlatt • Seuzach • Turbenthal • Wiesendangen • Winterthur • Zell
 Zürich: Zürich
Niclas Grönholm

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 16. kesäkuuta 1968 (ikä 56)
Syntymäpaikka: Hanko, Suomi
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 174 cm
Junioriseurat
1979–1986: HIK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1986–1988 | HIK | 19 | (5) |
| 1989–1991 | TPS | 76 | (23) |
| 1992–1993 | BK Forward | 51 | (22) |
| 1994–1996 | MyPa | 73 | (23) |
| 1997–1998 | FinnPa | 45 | (9) |
| 1999–2001 | HIK | 67 | (50) |
| 2002 | RoPS | 15 | (11) |
| 2002 | HJK | 2 | (0) |
| 2003–2004 | GrIFK | – | (–) |
| Yhteensä | Yhteensä | 348 | (143) |
Maajoukkue
| 1985 | Suomi U17 | 2 | (0) |
| 1989 | Suomi U21 | 2 | (0) |
| 1990–1994 | Suomi | 17 | (2) |
Valmennusura
2002–2003: GrIFK (apuv.)
2004: GrIFK
2005: GrIFK (apuv.)
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Niclas Alfons Grönholm (s. 16. kesäkuuta 1968 Hanko) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Grönholm aloitti uransa Hangö IK:sta. Hän nousi edustusjoukkueeseen 1986 ja pelasi seurassa 2. divisioonaa kolme kautta. Grönholm siirtyi 1989 mestaruussarjan Turun Palloseuraan, jossa hän voitti ensimmäisellä kaudellaan SM-hopeaa ja Suomen Cupin 1991. TPS:n jälkeen Grönholm pelasi kaksi kautta Ruotsin 1. divisioonan BK Forwardissa. Hän palasi 1994 Suomeen Myllykosken Palloon. Myllykoskella Grönholm voitti kolme perättäistä SM-hopeaa ja Suomen Cupin 1995. Vuodet 1997–1998 hän pelasi Finnairin Palloilijoissa, minkä jälkeen hän palasi 1. divisioonaan nousseeseen Hangö IK:iin. Grönholm siirtyi kaudeksi 2002 1. divisioonan Rovaniemen Palloseuraan, josta hänet hankittiin syyskuun alussa loppukaudeksi Helsingin Jalkapalloklubiin. HJK voitti mestaruuden, mutta Grönholm ehti pelata vain kaksi ottelua. Kaikkiaan Grönholm pelasi uransa aikana 196 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 55 maalia.
Grönholm pelasi vuosina 1990–1994 maajoukkueessa yhteensä 17 maaottelua, joissa hän teki 2 maalia.
Pelaajauransa jälkeen Grönholm on toiminut muun muassa Grankulla IFK:n valmentajana ja myöhemmin managerina. Siviiliammatiltaan hän on opettaja.
Grönholm valittiin Hangon kaupunginvaltuustoon vuoden 2000 kunnallisvaaleissa RKP:n listoilta.