Toinen teollinen vallankumous
Teollistumisen taustaa ja seurauksia 1800-luvulla poliittis-taloudellisesta näkökulmasta > Imperialismin aika

1800-luvun lopulla Imperialismi sai uutta voimaa teollisen vallankumouksen tuomasta teknisestä ylivoimasta. Britannian maailmanvalta oli laajimmillaan 1900-luvun alussa ja Pax Britannica takasi rauhaa Napoleonin sodista alkaen. Uudet suurvallat Saksa, Yhdysvallat ja Japani halusivat saada raaka-ainelähteitä sekä uusia markkinoita tuotteilleen. Myös Ranska ja Venäjä halusivat osansa. Yhdysvallat oli jo vuodesta 1823 noudattanut Etelä-Amerikan maiden itsenäistyttyä Monroen oppia, jonka mukaan Amerikka kuului amerikkalaisille. Se pystyikin pitämään Euroopan suurvallat poissa Amerikan mantereilta. Vuonna 1898 käytiin Espanjan–Yhdysvaltain sota, jossa Yhdysvallat sai Espanjan Karibian siirtomaat haltuunsa. Suuri saavutus Yhdysvaltain politiikalle oli Panaman irrottaminen Kolumbiasta 1903 ja kanava-alueen vuokraus, jonne Panaman kanava valmistui 1914. Japanin kiinnostus kohdistui Koreaan ja Kiinaan. Kiinan–Japanin sota (1894–1895) päättyi Japanin voittoon ja sen seurauksena Kiina tunnusti Korean itsenäisyyden ja Korea jäi Japanin ylivallan alle. Lisäksi Japani sai Formosan saaren. Venäjän–Japanin sota oli järkytys Euroopalle, kun eurooppalainen valtio Venäjä hävisi ensimmäisen kerran Euroopan ulkopuoliselle maalle. Sodan seurauksena Japanin valtaan jäi Mantšuria.
Euroopan suurvaltojen siirtomaainnostus suuntautui eteläiseen Aasiaan välimereltä kaukoitään ja Afrikkaan. Ranska laajensi alueitaan kaukoidässä vallaten 1885 Annamin ja Tonkinin. Sitten Ranska pakotti valtaansa Siamin eli nykyisen Thaimaan sekä Laosin. Englannin hallitus huolestui tilanteesta ja valloitti loput Birmasta eli nykyisestä Myanmarista. Venäjä havitteli pääsyä Intian valtamerelle ja sai osia Persiasta haltuunsa. Afrikassa Britannia tavoitteli Kapkaupunki–Kairo-akselia, joka oli ristiriidassa Ranskan hankkeen kanssa, joka tavoitteli siirtomaita Senegalista Sudaniin. Ranska valloitti tähän liittyen 1881 Tunisian turkkilaisilta. Egypti, joka kuului Osmanien valtakuntaan, oli ollut läheisessä suhteessa Ranskaan. Ranskalaiset rakensivat vuonna 1869 valmistuneen Suezin kanavan. Tämä oli vaikea paikka Britannialle, koska kanavan läpi kulkeneista laivoista 80 prosenttia oli brittiläisiä. Vuonna 1875 britit ostivat Egyptin taloudellista ahdinkoa hyväksi käyttäen varasulttaanin kanavaosakkeet. Egypti pakotettiin ranskalais-englantilaiseen taloudelliseen ohjaukseen, mikä nosti Egyptissä kapinan. Tämän seurauksena Britannia miehitti maan. Britannia pakotti Ranskan luovuttamaan sodanuhalla Sudanin Britannian hallintaan. Saksa valloitti 1885 Itä-Afrikkaa, suunnilleen nykyisen Tansanian alueen. Kongosta ja samalla Afrikan jaosta järjestettiin kansainvälinen konferenssi 1884–1885, jonka jälkeen muodostui Belgian kuninkaan Lepold toisen hallinnassa oleva Kongon vapaavaltio. Britannia varmisti Afrikan siirtomaansa 1899–1902 käydyssä buurisodassa. Uudet siirtomaaisännät pyrkivät länsimaalaistamaan alusmaitaan muun muassa rakentamalla rautateitä. Länsimaalaistamispyrkimys kuitenkin yleensä kohtasi paikallista vastarintaa ja jätti yhä vieläkin poliittisiin mielipiteisiin vaikuttavaa katkeruutta länsimaita kohtaan.