Psykoosi
Hoito

Suomalaisen Lääkäriseura Duodecimin laatima Käypä hoito perustuu pitkälti antipsykoottisten lääkkeiden pitkäaikaiskäyttöön. Maailman terveysjärjestö ja Euroopan neuvosto ovat kuitenkin alkaneet suosittamaan mielenterveyspalveluiden uudelleenorganisointia Suomessa kehitetyn avoimen dialogin hoitomallin suuntaisiksi.
Myös Britannian terveydenhuoltoviranomaisten hoitosuosituksessa painotetaan nykyisin, että potilaan on saatava päättää itse, haluaako hän käyttää psykoosilääkitystä terapian rinnalla. Lääkitystä ei saa enää käyttää ainoana hoitona ja psykoosipotilaalle on tarjottava aina sekä kognitiivista käyttäytymisterapiaa että perheterapiaa.
Vuonna 2020 julkaistussa suomalaisessa väitöstutkimuksessa havaittiin, että verkostokeskeinen avoimen dialogin hoitomalli onkin monin verroin tehokkaampaa, kuin perinteinen lääkepainoitteinen hoito. AD-mallilla hoidetuissa potilaissa oli 19 vuotisen seurannan päättyessä esimerkiksi puolta vähemmän työkyvyttömyyseläkeläisiä, joiden ryhmään kuului kokonaiset kuusikymmentä prosenttia lääkemallilla hoidetuista potilaista. 80 prosenttia lääkemallilla hoidetuista oli vielä 19 vuoden kuluttua psykoosilääkityksellä ja puolet heistä tarvitsi mielenterveyspalveluita. Ad-ryhmässä vain kolmannes söi antipsykootteja ja vain kolmannes tarvitsi mielenterveyspalveluita. Itsemurhakuolleisuudessa ei havaittu hoitoryhmien välisiä eroja, mutta AD-hoitoa saaneilla oli pienempi kokonaiskuolleisuus.
AD-mallinen hoito vähensi mielenterveyspalveluiden tarvetta ja paransi hoitoa saaneiden työkykyä lääkekeskeistä hoitoa paremmin läpi koko 19-vuotisen seuranta-ajan. Suurin osa avoimen dialogin mallilla hoidetuista potilaista ei kärsinyt seurannan lopussa enää mielenterveysongelmista. Kun heitä haastateltiin seurantajakson päätteeksi, kävi ilmi, että he kokivat selviytyneensä ensipsykoosin taustalla olleesta kriisistään pitkälti lähipiirin tuen sekä omien voimavarojensa avulla.
Avoimen dialogin hoitomalli kehitettiin Tornion julkisessa terveydenhuollossa, ja sillä on hoidettu menestyksekkääsi psykooseja jo yli 30 vuoden ajan. Malli laadittiin Suomessa aiemmin toteutetuissa skitsofreniaprojekteissa vuosina 1970-1980 kehitetyn tarpeenmukaisen hoidon mallin pohjalta. Lähtökohtana oli kehittää psykoterapeuttisesti orientoitunut psykoosihoito​, joka soveltuisi käytettäväksi julkisessa terveydenhuollossa. Ideana oli siirtyä "mielen” hoidosta kohti yksilöllisten elämäntilanteiden hoitoa.
Avoimen dialogin hoitomallissa tarjotaan kriisiin joutuville ihmisille välitöntä ja joustavaa apua. Käytännön hoitomuotona on tasa-arvoinen keskustelu, johon osallistuvat potilaan, lääkärin ja muun hoitohenkilökunnan lisäksi myös potilaalle läheiset ihmiset.
Psykoosilääkkeillä on jonkin verran lumelääkettä enemmän psykoosia lievittävää vaikutusta keskipitkällä aikavälillä. Esimerkiksi vuonna 2012 julkaistun meta-analyysin mukaan antipsykoottilääkitys oli tilastollisesti merkitsevästi lumelääkettä tehokkaampi ehkäisemään psykoosin uusiutumisen ja yhteydessä tilastollisesti merkitsevästi parempaan elämänlaatuun skitsofreenikoilla 7-12 kuukauden seuranta-ajalla. Tilastollinen merkitsevyys ei kuitenkaan tarkoita kliinistä merkittävyyttä eli sitä että hoito olisi tehokasta.
Ensimmäinen psykoosilääkkeiden pitkäaikaiskäytön vaikutuksia selvittänyt satunnaistettu kliininen tutkimus julkaistiin vasta vuonna 2013. Tuloksena oli, että lääkityksen vähentäminen tai lopetus ensipsykoosin jälkeen on pitkällä aikavälillä parempi hoitomuoto kuin normaalivahvuisen ylläpitolääkityksen käyttö.
Psykoosia sairastavan ihmisen hoidon tarve vaihtelee oireiden vaikeusasteen ja haitallisuuden mukaan. Akuutti psykoosi pyritään hoitamaan avohoidossa eli psykiatrisilla poliklinikoilla, jossa hoidosta vastaa usein moniammatillinen työryhmä, johon kuuluu yleensä lääkäri ja psykiatrinen sairaanhoitaja. Ensipsykoosin alussa ja psykoosin pahentuessa tarvitaan usein myös sairaalahoitoa.
Jos psykoosia sairastava ihminen on vaaraksi itselleen tai muille, hänet voidaan määrätä Suomessa tahdosta riippumattomaan hoitoon eli niin sanottuun pakkohoitoon. Britannian terveysviranomaisten laatiman virallisen hoitosuosituksen mukaan tahdonvastaisen hoidon osana olevaan tahdonvastaiseen lääkitykseen voi kuulua ainoastaan akuutisti annettu rauhoittava lääke tilanteessa, jossa potilas aiheuttaa akuuttia vaaraa itselleen tai muille.
Psykoosipotilas voi saada myös niin sanottua sosiaalista kuntoutusta, sillä psykoosioireet ja antipsykoottien aiheuttamat neurologiset oireet vaikuttavat usein hyvin haitallisesti ihmisen toimintakykyyn ja sosiaalisiin suhteisiin. Sosiaalinen kuntoutus voi olla esimerkiksi  ryhmätoiminnan järjestämistä potilaille tai sen tarkoituksena voi olla auttaa potilasta suoriutumaan välttämättömistä arkiaskareista. Myös omaisten ja läheisten antama tuki on tärkeää psykoosiin sairastuneille.
Vuonna 1994 julkaistiin meta-analyysi vuosina 1890-1990 annetun skitsofreniahoidon tuloksellisuudesta. Potilaita oli mukana 51 800 ja keskimääräinen seuranta-aika oli 5,6 vuotta. Hoitokeinot jaettiin kolmeen ryhmään: epäspesifit, lääkehoidot sekä konvulsiiviset hoidot, joilla tarkoitetaan kouristusten tahallista aiheuttamista potilaille. Kouristushoitoihin kuuluivat aivosähköhoito eli aivoihin annettavat sähköshokit sekä insuliinishokkihoito.  Kylvetykset ja psykoterapia luokiteltiin epäspesifisten hoitojen ryhmään kuuluviksi. Lääkehoitoon kuuluivat erilaiset rauhoittavat lääkitykset kuten neuroleptit.
Analyysi päätuloksena oli, että hoitotulokset olivat pääosin enintään välttäviä ja että hoitojen väliset erot vähäisiä. Tulokset kohenivat kuitenkin jonkin verran 1950-luvun puolivälissä, sillä vuoden 1955 jälkeen julkaistuissa tutkimuksissa havaittiin, että hoito tehosi edes hiukan lähes puolella potilaista (48,5 %) verrattuna aiempien vuosien kolmannekseen (35,4 %). Tämä saattoi johtua antipsykoottisen neuroleptilääkityksen käytön aloittamisesta mutta myös käytössä olleista väljistä diagnoosikriteereistä.