stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Molybdeenitrioksidi

| Molybdeenitrioksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  1313-27-5
PubChem CID:  14802
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  MoO3
Moolimassa:  143,96
Ulkomuoto:  Vaaleansininen tai keltainen kiteinen aine
Sulamispiste:  791 °C
Kiehumispiste:  1 155 °C
Tiheys:  4,692 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene
Molybdeenitrioksidi (MoO3) on molybdeeni- ja oksidi-ioneista muodostuva epäorgaaninen ioniyhdiste. Molybdeenitrioksidia käytetään molybdeenimetallin valmistukseen, molybdeeniyhdisteiden tuotantoon ja katalyyttinä hapetusreaktioissa.
Rakenne ja ominaisuudet

Molybdeenitrioksidilla on kaksi rakenteellista muunnosta. α-MoO3:lla on monimutkainen kerrosmainen rakenne, joka koostuu vääristyneistä MoO6-oktaedreista. Molybdeeniatomi sijaitsee oktaedrin keskellä ja jokainen oktaedri jakaa yhden sivun toisen MoO6-oktaedrin kanssa. Näin muodostuu siksakmainen rakenne. Tämän lisäksi tunnetaan keltainen β-MoO3, jonka rakenne muistuttaa reniumtrioksidin rakennetta.
Huoneenlämpötilassa molybdeenitrioksidi on vaaleansinertävää kiteistä jauhetta, joka kuumennettaessa muuttuu väriltään keltaiseksi. Molybdeenitrioksidi sublimoituu osittain ennen sulamispistettään. Se ei liukene veteen, mutta liukenee emäksisiin liuoksiin muodostaen molybdaatti-ioneja (MoO42-). Myös polyolit, kuten glyseroli ja glykoli liuottavat molybdeenitrioksidia muodostaen kompleksiyhdisteitä. Yhdiste on n-tyypin puolijohde ja heikosti paramagneettinen. Vety pelkistää yhdisteen molybdeenidioksidiksi 500–600 °C:n lämpötilassa ja korkeammassa 900–1 000 °C:n lämpötilassa muodostuu metallista molybdeeniä.
Valmistus ja käyttö

Molybdeenitrioksidia valmistetaan teollisesti kuumentamalla molybdeenidisulfidia eli molybdeniittia hapen läsnä ollessa ja puhdistetaan sublimoimalla. Laboratoriomittakaavassa erittäin puhdasta molybdeenitrioksidia valmistetaan tyypillisesti kuumentamalla ammoniummolybdaattia tai saostamalla ammoniummolybdaatin vesiliuoksesta typpihapon avulla.
Molybdeenitrioksidia valmistetaan molybdeeniä pelkistämällä sitä joko vedyn, hiilen tai epäjalojen metallien kuten alumiinin avulla. Molybdeenitrioksidia käytetään myös ferromolybdeenin valmistukseen. Yhdisteestä valmistetaan muita molybdeeniyhdisteitä kuten molybdaatteja, ja molybdeenitrioksidi toimii katalyyttinä hapetettaessa alkeeneja ja ftaalianhydridin valmistuksessa.
Malli molybdeenitrioksidin rakenteesta
Gaspard Monge

Gaspard Monge
Gaspard Monge (9. toukokuuta 1746 Beaune, Ranska – 28. heinäkuuta 1818 Pariisi) oli ranskalainen matemaatikko, joka tunnetaan deskriptiivisen geometrian keksijänä.
Mongen vanhemmat olivat Jacques Monge ja Jeanne Rousseaux. Lapsena Gaspard Monge kävi koulua Beaunessa kahden veljensä kanssa ja myöhemmin, vuodesta 1762 vuoteen 1764 Lyonissa. Lyonissa hänestä tuli fysiikan opettaja vain 17-vuotiaana.
Myöhemmällä iällään Monge loi perustan deskriptiiviselle geometrialle toimiessaan piirtäjänä
Mézièresin École royale du génie -oppilaitoksessa. Koska koulu oli tarkoitettu aatelisille, ei Monge saanut varsinaisesti opiskella laitoksessa. Myöhemmin vuonna 1769 Monge palkattiin kuitenkin opettajaksi kouluun.
Monge toimi aktiivisesti Ranskan suuren vallankumouksen eteen ja muun muassa toimi vuosina 1792–1793 laivastoministerinä. Hän oli myös perustamassa École polytechniqueä ja sen edeltäjää, École normalea, joissa hän myös opetti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gaspard Monge Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Taiteenala:  Scientific illustrators  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Sycomore  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Rakkauden parannuskeinot

| Rakkauden parannuskeinot> Remedia amoris.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Ovidius
Kieli:  latina
Genre:  rakkauselegia, didaktinen runous
Julkaistu:  n. 2 eaa. – 2 jaa.
Suomennos
Suomentaja:  Seppo Heikinheimo
Kustantaja:  Gummerus
Julkaistu:  1965 (4. painos 2006)
ISBN:  951-20-7098-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Rakkauden parannuskeinot (lat. Remedia amoris) on Ovidiuksen kirjoittama latinankielinen runoteos, joka käsittelee nimensä mukaisesti keinoja, joiden avulla voi parantua rakkaudesta.
Historia

Ovidius eli ja kirjoitti ajanlaskun alun molemmin puolin, keisari Augustuksen aikana. Hänen varhaiskautensa tuotanto koostui rakkausrunoudesta, ja se edustaa roomalaisen rakkauselegian viimeistä kukoistuskautta. Kauden päättävät runoelmat Rakkauden parannuskeinot ja hieman sitä ennen kirjoitettu Rakastamisen taito (Ars amatoria eli Ars amandi). Rakastamisen taidossa Ovidius antoi ohjeita sekä miehille että naisille koskien sitä, kuinka rakastettu valloitetaan ja kuinka rakkautta pidetään yllä. Teos sai paljon huomiota, sekä suosiota että närkästynyttä arvostelua. Vastaanoton vuoksi Ovidius kirjoitti tämän jälkeen Rakkauden parannuskeinot, joka antaa päinvastaisia ohjeita vielä edellistä teosta vähemmän vakavaan tyyliin. Osa ohjeista onkin Rakastamisen taidon antamien ohjeiden päinvastaiseksi kääntämisiä.
Ovidiuksen teos voidaan ajoittaa kirjoitetuksi viimeistään vuonna 2 jaa. toisaalta sillä perusteella, että se kirjoitettiin pian Rakastamisen taito -teoksen jälkeen, ja sillä perusteella, että se mainitsee Gaius Caesarin olevan vielä sotimassa idässä, mutta tämä ei vielä ollut tavannut Parthian kuningasta Fraatakesta, mikä tapahtui juuri vuonna 2 jaa.
Kirjallisuutta > Suomennos

Ovidius: Rakkauden parannuskeinot. Teoksessa Rakastamisen taito. Rakkauden parannuskeinot.  (Ars amandi. Remedia amoris.) Kuvittanut R. Westrén-Doll. Suomentanut ja selityksin varustanut Seppo Heikinheimo. 4. painos (1. painos 1965)  Helsinki:  Gummerus, 2006.  ISBN 951-20-7098-7
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Henderson, A. A. R.: P. Ovidi Nasonis Remedia Amoris.  (Edited with introduction and commentary)  Edinburgh:  Scottish Academic Press, 1979.  (englanniksi)
Kenney, E. J. (toim.): P. Ovidi Nasonis: Amores, Medicamina Faciei Femineae, Ars Amatoria, Remedia Amoris.  (Oxford Classical Texts)  Oxford:  Oxford University Press, 1961.  (latinaksi)
Ovid: Cures for Love. Teoksessa Ovid: The Erotic Poems.  (Toimittanut Peter Green)  Penguin Books Limited, 1982.  ISBN 0140443606  (englanniksi)
Pinotti, Paola (toim.): Ovid: Remedia Amoris.  (Introduction, bibliography, Latin text and commentary)  Bologna:  Patron, 1988.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Geisler, Hans Joachim: Remedia Amoris mit Kommentar zu Vers 1-396.  (Dissertation)  Berlin:  Freie Universität Berlin, 1969.  (saksaksi)
Jones, David A.: Enjoinder and Argument in Ovid's Remedia Amoris.  (Nide 77 / Arte Edition)  Franz Steiner Verlag, 1997.  ISBN 3515070788  (englanniksi)
Lucke, Christina: Remedia Amoris: Kommentar zu Vers 397-814.  (Dissertation)  Bonn:  Habelt, 1982.  (saksaksi)
Aiheesta muualla

P. Ovidi Nasonis Remedia Amoris. The Latin Library. (latinaksi)
Ovid: Love's Cure / P. Ovidi Nasonis Remedia Amoris. Sacred Texts. (englanniksi) (latinaksi)
Ovid: Cures for Love (englanniksi)
Momi (1919)

| Momi / 樅 |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yokosukan laivastoarsenaali
Kölinlasku:  23. tammikuuta 1918
Laskettu vesille:  10. kesäkuuta 1919
Palveluskäyttöön:  27. joulukuuta 1919
Poistui palveluskäytöstä:  1. huhtikuuta 1932
Tekniset tiedot
Uppouma:  864 t (normaali) 1 036 t (kuormattu)
Pituus:  85,3 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,9 m
Syväys:  2,4 m
Koneteho:  21 500 ihp
Nopeus:  36 kn
Miehistöä:  148
Aseistus
Aseistus:  3 × 120 mm/45 type 3 -tykkiä 4 × 533 mm torpedoputkea
Momi (jap. 樅) oli keisarillisen Japanin laivaston Momi-luokan hävittäjä, joka oli palveluksessa maailmansotien välillä.
Valmistus

Alus tilattiin Yokosukan laivastontelakalta. Sen köli laskettiin 23. tammikuuta 1918 ja alus laskettiin vesille 10. kesäkuuta 1919. Alus otettiin palvelukseen vielä saman vuoden lopulla 27. joulukuuta.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1932.
HMS Monarch (1868)

| HMS Monarch |
| --- | --- |
 HMS Monarch

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Chathamin telakka
Kölinlasku:  1. kesäkuuta 1866
Laskettu vesille:  25. toukokuuta 1868
Palveluskäyttöön:  12. kesäkuuta 1869
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1905
Tekniset tiedot
Uppouma:  8 322 t
Pituus:  100 m
Leveys:  17,53 m
Syväys:  6,86 m
Nopeus:  14,94 solmua
Miehistöä:  605
Aseistus
Aseistus:  4 × 12" MLR -tykkiä 3 × 7" MLR -tykkiä
HMS Monarch oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu panssarifregatti.
Valmistus

Alus tilattiin Chathamin telakalta ja sen köli laskettiin 1. kesäkuuta 1866. Alus laskettiin vesille 25. toukokuuta 1868 ja se valmistui 12. kesäkuuta 1869.
Palvelus

Alus romutettiin vuonna 1905.
Monimos

Monimos Syrakusalainen
Monimos (m.kreik. Μόνιμος, lat. Monimus; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen kyynikoiden koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Syrakusasta.
Monimos oli kyynikko Diogeneen oppilas. Diogenes Laertios kertoo, että hän esitti hullua päästäkseen tämän oppilaaksi. Hän kertoo Monimoksen kirjoittaneen kaksi kirjaa, Pyrkimyksistä ja Kehotus, sekä satiireja Krateen ja Menippoksen tyyliin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Monimos Wikimedia Commonsissa
Diogenes Laertios: Monimoksen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Diogenes Laertios: Monimoksen elämäkerta (kreikaksi)
Antiikin filosofia  Kyyninen koulukunta
| --- | --- |
Kreikkalainen aika:   Antisthenes  Diogenes  Monimos  Onesikritos  Filiskos  Krates  Hipparkhia  Metrokles  Kleomenes  Bion  Menippos  Menedemos  Kerkidas  Teles 
Roomalainen aika:   Demetrios  Oinomaos  Demonaks  Agathobulos  Sekundos  Peregrinos Proteus  Pankrates  Theagenes  Kreskentios  Herakleios  Asklepiades  Salustios
USS Monadnock (1863)

| USS Monadnock |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Boston Navy Yard, Charlestown, Massachusetts
Kölinlasku:  1862
Laskettu vesille:  23. maaliskuuta 1863
Palveluskäyttöön:  4. lokakuuta 1864
Poistui palveluskäytöstä:  30. kesäkuuta 1866
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 400 t
Pituus:  78,79 m
Leveys:  16,08 m
Syväys:  3,86 m
Nopeus:  9 solmua
Miehistöä:  150
Aseistus
Aseistus:  4 × Dahlgren SB 15" -tykkiä
USS Monadnock oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1863 vesillelaskettu puurunkoinen kaksipotkurinen ja kaksitykkitorninen Miantonomoh-luokan monitori.
Valmistus

Alus tilattiin Bostonin laivastontelakalta, missä köli laskettiin vuonna 1862. Alus laskettiin vesille 23. maaliskuuta 1863 ja otettiin palvelukseen 4. lokakuuta 1864 päällikkönään John M. Berrien.
Palvelus

Palvelukseenoton jälkeen alus lähti Norfolkiin Virginiaan, missä aluksen päällikkyyden vastaanotti kommodori Enoch G. Parrott 20. marraskuuta. Alus jatkoi matkaansa 13. joulukuuta osallistuakseen Fort Fisheriä vastaan tehtävään hyökkäykseen. Alus liittyi kontra-amiraali D. D. Porterin johtamaan Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen 15. joulukuuta.
Neljä päivää myöhemmin alus lähti laivueen mukana Beaufortista Pohjois-Carolinasta liittyäkseen Pohjoisvaltioiden laivastoon, joka oli koottu Cape Fear Riverin alueella olevia konfederaation tukikohtia vastaan tehtävää hyökkäystä varten. Jouluaaton aamuna alus saapui jokisuuhun, jota suojasi Fort Fisher. Alle 1200 jaardia rannikosta alus aloitti tulitoiminnan, mitä jatkettiin koko päivä. Seuraavana päivänä pommitusta jatkettiin ja saman aikaisesti kenraali Benjamin F. Butlerin johtamat 2 000 sotilasta laskettiin maihin linnakkeen pohjoispuolelle. Linnakkeen lähelle päästyään joukot kuitenkin vetäytyivät palaten aluksille.
Hyökkäys uusittiin 13. tammikuuta 1865. Alus tulitti 15. tammikuuta koko päivän linnakkeen puolustajia tuhoten useita tykkejä. Tulitus päättyi viimeisen merenpuoleisen tykin vaiettua. Kenraalimajuri Terryn joukkojen ja merijalkaväen tukema hyökkäys johti linnakkeen valtaukseen. Taistelun aikana alukseen osui viidesti.
Konfederaation viimeisen merkittävän sataman Wilmingtonin sulkemisessa autettuaan alus siirtyi kohti Charlestonia. Alus ylitti 20. tammikuuta Barin, josta konfederaation joukot olivat vetäytyneet. Ollessaan edelleen Charlestonin alueella alus lähetti 19. helmikuuta miehistönsä vapaaehtoisista kootun osaston saarronmurtaja Deerille.
Oltuaan Port Royalissa alus palasi Hampton Roadsiin 15. maaliskuuta. Alus matkasi ylös Jamesjokea 2. huhtikuuta tukeakseen hyökkäystä Richmondiin, minkä jälkeen se osallistui joen raivaamiseen miinoista. Alus palasi 7. huhtikuuta Hampton Roadsiin, mistä se lähti 17. huhtikuuta Atlantille ja edelleen Havannaan valvomaan CSS Stonewallia. Alus palasi 12. kesäkuuta Norfolkiin, mistä se siirrettiin 20. kesäkuuta Philadelphian laivastontelakalle valmistautumaan länsirannikolle siirtämiseen.
Alus lähti 5. lokakuuta USS Vanderbiltin, USS Tuscororan ja USS Powatanin kanssa Philadelphiasta. Lukuisten Etelä-Amerikan satamissa tehtyjen pysähdysten jälkeen osasto läpäisi Magalhaesin salmen jatkaen San Franciscoon, jossa se ankkuroitui kaupungin edustalle 21. kesäkuuta 1866. Alus siirtyi 26. kesäkuuta Vallejoon, jossa se siirrettiin Mare Islandin telakalle. Alus poistettiin palveluksesta 30. kesäkuuta.
Rahkasammalet

| Rahkasammalet |
| --- | --- |
 Rahkasammalta
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Sphagnopsida
Lahko::  Sphagnales
Heimo::  Sphagnaceae
Suku::  Rahkasammalet Sphagnum  L.
Katso myös
   Rahkasammalet Wikispeciesissä   Rahkasammalet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rahkasammalet (Sphagnum) on laajahko sammalten suku. Lajeja kasvaa soilla, missä ne hallitsevat pohjakerrosta, ja kosteilla tundra-alueilla. Lajeja esiintyy pääasiassa pohjoisella pallonpuoliskolla. Pohjoisimmat esiintymät ovat Huippuvuorilla. Eteläisellä pallonpuoliskolla lajimäärä on pienempi.
Rahkasammalet muodostavat maatuessaan turvetta. Vuodessa rahkasammalen yläosa kasvaa pituutta noin sentin, ja alaosa maatuu turpeeksi. Rahkasammal viihtyy happamassa maassa, ja osittain maatuneen rahkasammalen muodostama turve on niin hapanta, etteivät yleiset puulajit ja monet varvut menesty siinä. Toisille varpulajeille rahkasammalturve on oivallinen kasvualusta. Lajit voivat imeä suuria määriä vettä soluihinsa, jotkin lajit voivat pidättää 20 kertaa kuivapainonsa verran vettä. Turvetta käytetään tästä syystä maanparannusaineena.  Monissa kielissä rahkasammalen nimi on joko valkosammal tai turvesammal, ja se on helpoimmin tunnistettavissa vaaleanvihreästä tai -punertavasta väristään. Rahkasammalia on hyvin monen värisiä – vihreän-, punaisen-, keltaisen- tai punaruskeansävyisiä.
Suomessa esiintyvät rahkasammallajit > Sektio Sphagnum

Sphagnum-sektioon kuuluu 54 lajia. Ne ovat suuria ja möyheitä. Niiden varsilehdet ovat leveä- ja pyöreäkärkisiä, suurempia tai ainakin yhtäsuuria kuin haaralehdet.
Sphagnum affine – rannikkorahkasammal
Sphagnum centrale – vaalearahkasammal
Sphagnum magellanicum – punarahkasammal
Sphagnum palustre – etelänrahkasammal
Sphagnum papillosum – kalvakkarahkasammal
Suomessa esiintyvät rahkasammallajit > Sektio Rigida

Rigida-sektioon kuuluu viisi lajia. Ne ovat vaaleita ja niillä on pienet ja kolmiomaiset varsilehdet.
Sphagnum compactum – paakkurahkasammal
Suomessa esiintyvät rahkasammallajit > Sektio Insulosa

Tähän sektioon kuuluu vain yksi laji.
Sphagnum aongstroemii – kuultorahkasammal
Suomessa esiintyvät rahkasammallajit > Sektio Squarrosa

Squarrosa-sektioon kuuluu neljä lajia. Ne ovat keski- tai suurikokoisia, vihreitä tai kellanruskeita. Niiden haaralehdet ovat siirrottavakärkisiä.
Sphagnum squarrosum – okarahkasammal
Sphagnum teres – lettorahkasammal
Suomessa esiintyvät rahkasammallajit > Sektio Subsecunda

Subsecunda-sektioon kuuluu 99 lajia.
Sphagnum auriculatum – rantarahkasammal
Sphagnum contortum – käyrälehtirahkasammal
Sphagnum inundatum – luhtarahkasammal
Sphagnum platyphyllum – lamparerahkasammal
Sphagnum subsecundum – keräpäärahkasammal
Suomessa esiintyvät rahkasammallajit > Sektio Cuspidata

Cuspidata-sektioon kuuluu noin 55 lajia. Ne ovat yleensä vaaleita ja isokokoisia. Varsilehdet ovat usein haaralehtiä lyhyempiä, kolmiomaisia tai risakärkisiä.
Sphagnum angustifolium s.l. (S. recurvum )
Sphagnum angustifolium – rämerahkasammal
Sphagnum fallax – sararahkasammal
Sphagnum flexuosum – sirorahkasammal
Sphagnum cuspidatum s.l.
Sphagnum annulatum – rimpirahkasammal
Sphagnum balticum – silmäkerahkasammal
Sphagnum cuspidatum – kuljurahkasammal
Sphagnum jensenii – pohjanrimpirahkasammal
Sphagnum majus – vajorahkasammal
Sphagnum lindbergii – aaparahkasammal
Sphagnum obtusum – kuovinrahkasammal
Sphagnum pulchrum – kurjenrahkasammal
Sphagnum riparium – haprarahkasammal
Sphagnum tenellum – hentorahkasammal
Suomessa esiintyvät rahkasammallajit > Sektio Polyclada

Tähän sektioon kuuluu vain yksi laji.
Sphagnum wulfianum – pallopäärahkasammal
Suomessa esiintyvät rahkasammallajit > Sektio Acutifolia

Acutifolia-sektioon kuuluu 60 lajia. Ne ovat pieniä tai keskikokoisia ja niiden haaralehdet ja varsilehdet ovat samankokoisia.
Sphagnum capillifolium – kangasrahkasammal
Sphagnum fimbriatum – viitarahkasammal
Sphagnum fuscum – ruskorahkasammal
Sphagnum girgensohnii – korpirahkasammal
Sphagnum molle – nummirahkasammal
Sphagnum quinquefarium – särmärahkasammal
Sphagnum rubellum – rusorahkasammal
Sphagnum russowii – varvikkorahkasammal
Sphagnum subfulvum – pohjanrahkasammal
Sphagnum subnitens – kirjorahkasammal
Sphagnum warnstorfii – heterahkasammal
Käyttö

Rahkasammalta voidaan käyttää rakennusten eristemateriaalina. Perinteisesti sitä on käytetty etenkin ylä- ja alapohjien eristämiseen. Saamelaiset ovat käyttäneet rahkasammalta vauvan kuivikkeena ja lämmikkeenä. Nykyisin kuivattua rahkasammalta voi käyttää vauvanhoidossa kestovaippojen täytteenä. Kuivattu rahkasammal soveltuu myös hyvin WC-paperin korvikkeeksi kompostikäymälään, jossa se toimii samalla kuivikkeena.
Kirjallisuus

Jukka Laine, Pirkko Harju, Tuuli Timonen, Anna Laine, Eeva-Stiina Tuittila, Kari Minkkinen ja Harri Vasander: The Intricate Beauty of Sphagnum mosses - a Finnish Guide for Identification (Helsingin yliopisto, Metsäekologian laitoksen julkaisuja nro 39, 2009)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Rahkasammalet – Sphagnum
ITIS: Sphagnum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q30019  Wikispecies: Sphagnum  APNI: 120805  EPPO: 1SHGG  FloraBase: 22600  FNA: 130947  GBIF: 2668958  iNaturalist: 54704  IRMNG: 1296306  ITIS: 15683  NBN: NHMSYS0000310652  NCBI: 13804  NZOR: c175fc89-69e6-4430-b604-63942736c64d  Open Tree of Life: 738989  Paleobiology Database: 321353  PLANTS: SPHAG2  Tropicos: 35001213  WFO: wfo-4000036022
Ranskan naisten käsipallomaajoukkue

Ranskan naisten käsipallomaajoukkue edustaa Ranskaa naisten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Se on voittanut kerran olympiakultaa, kahdesti maailmanmestaruuden ja kerran Euroopan-mestaruuden.
Arvokilpailut > Kesäolympialaiset

Kultaa: 2020
Hopeaa: 2016, 2024
Neljäs: 2004
Viides: 2008, 2012
Kuudes: 2000
Arvokilpailut > MM-kilpailut

Kultaa: 2003, 2017
Hopeaa: 1999, 2009, 2011, 2021
Viides: 2001, 2007
Kuudes: 2013
Seitsemäs: 2015
Kahdestoista: 2005
Kolmastoista: 2019
Viidestoista: 1986
Arvokilpailut > EM-kilpailut

Kultaa: 2018
Hopeaa: 2020
Pronssia: 2002, 2006, 2016
Neljäs: 2022
Viides: 2000, 2010, 2014
Yhdeksäs: 2012
Yhdestoista: 2004
Neljästoista: 2008
Aiheesta muualla

Ranskan käsipalloliiton kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Kalevi Mononen

| Kalevi Mononen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Henrik Kalevi Mononen
Syntynyt: 25. maaliskuuta 1920 Savonranta
Kuollut: 18. syyskuuta 1996 (76 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Pituus:  163 cm
Seura:  Savonrannan Urheilijat
Laji:  maastohiihto 
Henrik Kalevi Mononen (25. maaliskuuta 1920 Savonranta – 18. syyskuuta 1996 Savonranta) oli maastohiihtäjä, joka edusti Suomea kaksissa arvokisoissa 1950-luvulla.
Oslon 1952 talviolympialaisissa Mononen sijoittui 50 kilometrin hiihdossa viidenneksi. Hän kilpaili lähtönumerolla 1. Falunin MM-kisoissa 1954 Mononen sijoittui 50 kilometrillä kymmenenneksi.
Savonrannan Urheilijoita edustanut Mononen voitti Suomen mestaruuden 50 kilometrillä vuonna 1951, SM-hopeaa 30 kilometrillä vuonna 1948 ja 50 kilometrillä vuonna 1955 sekä SM-pronssia 50 kilometrillä vuosina 1950 ja 1953. Salpausselän Kisoissa hän voitti 50 kilometrin matkan vuonna 1949, oli toinen vuonna 1951 ja kolmas vuonna 1952. Ruotsin hiihtokisoissa hän voitti tämän maratonmatkan vuonna 1950 ja sijoittui kolme vuotta myöhemmin toiseksi. Holmenkollenilla Mononen hiihti 1951 neljänneksi 50 kilometrillä. Vuoden 1953 saavutuksiin kuului voitto Puijon kisoissa.
Siviiliammatiltaan Mononen oli tilanomistaja ja metsätalousyrittäjä. Hän toimi Savonrannan Urheilijoiden sekä urheilu- ja kulttuurilautakunnan puheenjohtajana yli kymmenen vuotta.
Mons Lactariuksen taistelu

Mons Lactariuksen taistelu käytiin lokakuussa 552 Campaniassa, Italiassa. Taistelussa itäroomalainen sotapäällikkö Narses kukisti ostrogoottien kuningas Tejan johtaman armeijan.
Itä-Rooman valtakunta oli vuodesta 535 lähtien käynyt sotaa Italian ostrogootteja vastaan. Roomalaiset olivat sotapäällikkö Belisariuksen johdolla vallanneet suuren osan Italiasta vuoteen 540 mennessä, mutta vuonna 541 goottien kuninkaaksi valittu Totila onnistui valtaamaan melkein kaikki menetetyt alueet takaisin. Kesällä 552 itäroomalainen sotapäällikkö Narses kukisti Totilan Taginaen taistelussa, jossa tämä haavoittui kuolettavasti. Henkiinjääneet gootit valitsivat uudeksi kuninkaakseen Totilan lähimmän miehen Tejan, joka kohtasi Narseksen armeijan uudelleen saman vuoden lokakuussa Mons Lactarius -vuorella (nykyinen Monti Lattari, lähellä Vesuviusta) Campaniassa, Etelä-Italiassa. Taistelu kesti kaksi päivää ja sen aikana Teja sai surmansa. Lopulta gootit antautuivat ja Narses antoi heidän lähteä Italiasta.
Monivuotinen kasvi

Monivuotinen kasvi
Monivuotinen kasvi on mikä tahansa kasvi, joka elää ja kasvaa yli kaksi vuotta. Jos se kukkii vain kerran ja kuolee sen jälkeen, sitä kutsutaan nimellä hapaksantti eli kerran kukkiva monivuotinen kasvi. Jos kasvi kukkii useina eri vuosina, se on pollakantti eli perenna. Perenna-nimitystä voidaan käyttää myös monivuotisista ruohovartisista koristekasveista eli siis lähinnä puutarhakukista.
Monivuotiset kasvit ovat sopeutuneet selviytymään erilaisista epäsuotuisista olosuhdevaihteluista, oli se sitten kuuma, kuiva tai kylmä ajanjakso. Pohjoisessa kasvien lepokauteen pakottaa pimeä ja kylmä talvi. Monivuotiset kasvit eivät kuole talven aikana, vaan ne talvehtivat mennen lepotilaan ja sitä syvempään horrokseen.
Kasvien talveentuminen alkaa jo hyvissä ajoin syksyllä, ja useimmilla kasveilla sen käynnistää yön piteneminen eli valoisan ajan lyheneminen. Talveentumisen jatkokehitys riippuu yölämpötilojen laskusta. Nämä yhdessä muuttavat kasvin hormonitasapainoa, joka saa aikaan lehtivihreän hajaantumisen ja arvokkaimpien aineiden siirtymisen varastoon varsiin ja juuriin. Puuvartisten kasvien vuosiversojen ja silmujen uloin osa tiivistyy ja kovettuu.
Kasvin pakkasenkestävyyden kannalta vielä tärkeämpiä ovat solunsisäiset muutokset. Solun vesipitoisuus vähenee, soluneste väkevöityy ja sokeripitoisuus kasvaa. Näiden myötä kasvi sitkistyy ja jäätymis- sekä kuivumisvaara vähenee.
Talvilevon purkautuminen käynnistyy vastaavasti ensin yön lyhenemisellä ja elintoiminnot palaavat lämpötilan niin salliessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Monivuotinen kasvi Wikimedia Commonsissa