Suomen presidentinvaali 1956
Vaalitoimitus > Toinen kierros ja Paasikiven ehdokkuus

Vaalitoimitus jatkui nelituntiseksi venyneen neuvottelutauon jälkeen kello 19.45, jolloin julistettiin ensimmäisen äänestyksen tulos.
Kokoomuksella ja RKP:llä oli yhteensä enemmän valitsijamiehiä kuin SDP:llä ja siten periaatteessa mahdollisuus pudottaa Fagerholm kolmannelta kierrokselta. Ne kaavailivat tarjoavansa yhdessä kansanpuolueen kanssa SDP:lle mahdollisuuden valita kenet tahansa näiden kolmen porvaripuolueen ehdokkaista yhteisehdokkaaksi Kekkosta vastaan. Valinnan oletettiin kohdistuvan maltillisimpana vaihtoehtona pidettyyn Rydmaniin, mutta hänen oma puolueensa torjui yllättäen koko suunnitelman. Kansanpuolueen johtoon kuulunut Esa Kaitila oli nimittäin tehnyt etukäteen Maalaisliiton kanssa salaisen sopimuksen, että kansanpuolue saisi kaksi ministeriä seuraavaan hallitukseen, jos viisi puolueen valitsijamiestä äänestäisi ratkaisevalla kierroksella Kekkosta eikä kukaan heistä äänestäisi Fagerholmia tai Tuomiojaa. Jälkeenpäin kokoomuksessa epäiltiin Kaitilan myös vuotaneen maalaisliittolaisille tietoja porvariryhmien äänestystauolla pitämistä neuvotteluista.
Oikeistossa ei haluttu sen enempää sosialisti Fagerholmin kuin monien suuresti inhoaman Kekkosenkaan pääsevän presidentiksi. Kun Tuomioja vaikutti liian heikolta keräämään riittävän kannatuksen myöhemmillä kierroksilla, päätettiin turvautua presidentti Paasikiveen. Häntä ehdotti kansanpuolueen Kaitila, mahdollisesti pelastaakseen puolueensa kasvot, sillä asettuminen liian varhain avoimesti Kekkosen taakse olisi ollut kiusallista. Kokoomuksen ja RKP:n liityttyä mukaan Paasikivelle soitettiin kello 16.45. Hänelle luvattiin myös SKDL:n tuki, vaikka siitä ei ollut mitään taetta. Paasikivi ilmoitti suostuvansa ehdokkaaksi vain, jos vähintään 200 valitsijamiestä ja Maalaisliitto kannattaisivat häntä, mikä näytti mahdottomalta. Hieman myöhemmin myös SDP:n asevelisiiven johtajat Väinö Tanner, Väinö Leskinen, Gunnar Henriksson ja Emil Skog päättivät pyytää Paasikiveä ehdolle. Presidentille soitti vielä heidän jälkeensä RKP:n Arne Öhman. Paasikivi lievensi nyt ehtojaan siten, että ”merkittävän osan” Maalaisliiton valitsijamiehistä piti tukea häntä. Hän sanoi samalla, että valitsijamiehenä hän itse kannattaisi Kekkosta, koska he olivat olleet hyviä työtovereita jo yli 11 vuotta.
Tannerin piirin suunnitelma epäonnistui, koska SDP:n valitsijamiesryhmä kieltäytyi luopumasta omasta ehdokkaastaan Fagerholmista Paasikiven hyväksi. Myös toivo SKDL:n tuesta Paasikivelle osoittautui turhaksi. Kokoomus, RKP, kansanpuolue ja Vapaamielisten Liitto päättivät silti tuoda Paasikiven ”mustana hevosena” mukaan vaaliin, kun Öhman ilmoitti presidentin suostumuksesta kuitenkaan selittämättä täsmällisesti tämän yhä asettamia ennakkoehtoja. Paasikivi sai toisella kierroksella näiltä puolueilta 84 ääntä. Jos hän olisi päässyt kolmannelle kierrokselle ja sosiaalidemokraatit olisivat silloin äänestäneet häntä Kekkosta vastaan, olisi hän luultavasti voittanut noin 156 äänellä.
Paasikivi joutui kuitenkin pudotuspelin uhriksi, sillä SKDL:n valitsijamiehet jakoivat toisella kierroksella taktisesti äänensä Kekkosen ja Fagerholmin kesken. Fagerholmin nähtiin olevan Kekkoselle Paasikiveä helpompi vastus päihitettäväksi ratkaisevalla kierroksella. Sekä sosiaalidemokraatit että maalaisliittolaiset ehdottivat toisistaan tietämättä kansandemokraateille äänten jakamista. Idean isänä pidetään Maalaisliiton Kustaa Vilkunaa, joka oli laatinut laskelmat heti valitsijamiesvaalien tulosten selvittyä. Ratkaisu ei ollut muillekaan puolueille täysi yllätys, sillä sen mahdollisuudesta oltiin spekuloitu etukäteen jopa lehdissä. Lopullisesti asiasta sovittiin SKDL:n ja Maalaisliiton kesken noin kello 19.00 pidetyssä neuvottelussa, jossa SKDL:ää edustivat Hertta Kuusinen ja Aimo Aaltonen. Taktiikan onnistuminen edellytti sen pitämistä salassa, joten siitä kerrottiin SKDL:n valitsijamiehille vasta viime tipassa, ja heitä kiellettiin sen jälkeen poistumasta kokoushuoneesta. SKDL:n valitsijamiehistä 14 äänesti Kekkosta ja 42 Fagerholmia. Molemmat saivat näin yli 100 ääntä, mikä oli matemaattinen tae siitä että kukaan kolmas ei voisi ohittaa kumpaakaan heistä.
Kekkosen vastustajien piirissä Paasikiven putoamiseen johtanut manööveri herätti suoranaista inhoa, varsinkin kun vanhaa presidenttiä oli nöyryytetty. Paasikivi lähetti seuraavana päivänä STT:n julkaistavaksi ”virallisen tahon” tiedotteen, jonka mukaan presidentti ei ollut antanut suostumusta ehdokkuudelleen.