stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sholem Asch

Sholem Asch vuonna 1940
Sholem Asch, myös Schalom Asch, (1. marraskuuta 1880 Kutno, Kongressi-Puola, Venäjän keisarikunta – 10. heinäkuuta 1957 Lontoo, Britannia) oli juutalaissyntyinen puolalais-yhdysvaltalainen kirjailija, ajan merkittävimpiä jiddišinkielisiä kirjailijoita. Romaaneissaan, novelleissaan ja näytelmissään hän käsittelee juutalaisten historiaa ja Puolan juutalaisten elämää. Hän julkaisi lisäksi Farn Mabl -kaupunkitrilogian vuosina 1927–1932. Asch kirjoitti myös hepreaksi. Suurin osa hänen tuotannostaan on käännetty englanniksi. Asch oli Šolom Aleichemin rinnalla jiddišinkielisen kirjallisuuden pääedustaja.
Asch syntyi Kutnossa köyhään, kymmenlapsiseen perheeseen ja sai koulutuksensa paikallisessa juutalaisessa koulussa. Hän julkaisi vuonna 1900 ensimmäisen hepreaksi kirjoitetun tarinansa. Jiddišiksi kirjoittaneen kirjailijan I. L. Peretzin suosituksesta Asch siirtyi tuotannossaan käyttämään jiddišiä. Hänen uransa alkoi teoksella Dos Shtetl (1905). Uransa ensimmäisessä vaiheessa Asch kirjoitti tragikoomisesti pienten itäeuroppalaisten kylien ristiriitaa perinteisen juutalaisuuden ja emansipaation välillä. Hän kuvasi juutalaisia kyliä idyllisessä valossa, toisin kuin monet aikalaiset. Kidesh hashem (1920) oli historiallinen romaani, joka kertoi kasakkajohtaja Bohdan H’melnytskyin tutkimista verilöylyistä, ja näytelmä Got fun nekome. Sen päähenkilönä oli juutalainen bordellin omistaja, jonkä tytär ajautui lesbosuhteeseen yhden prostituoidun kanssa. Näytelmää esitettiin Berliinissä, mutta muualla se kiellettiin.
Asch muutti 1914 Yhdysvaltoihin ja sai maan kansalaisuuden 1920. Hänen romaaneistaan Onkl Mozes (1918), Toyt urteyl (1926) ja Khayim Lederers tsurikkumen käsittelivät itäeurooppalaisten juutalaisten kohtaamia kulttuurillisia ja taloudellisia vaikeuksia Yhdysvalloissa. Uransa loppuvaiheissa syntyi monia teoksia, joissa Asch yritti yhdistää juutalaisuutta ja kristinuskoa niiden yhteisten historiallisen teologis-eettisten siteiden avulla. Nämä teokset herättivät paljon keskustelua, ja monet juutalaiset pitivat Aschia luopiona. Der man fun Netseres (1943) kertoo Kristuksen elämästä ja  The Apostle (1943) tutkii Paavalia. Mary (1949) puolestaan käsittelee Jeesuksen äitiä Mariaa ja The Prophet (1955) niin kutsuttua Deutero-Jesajaa.
Asch eli viimeiset vuotensa Tel Avivin esikaupunkialueella Bat Yamissa, minne on myöhemmin perustettu Sholem Asch -museo.
Suomennettu teos

Schalom Asch, Polku yössä (A passage in the Night), suom. Olli Nuorto,  WSOY 1954
Singlet 1978–1991

| Singlet 1978–1991 Eppu Normaali |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2003
 Tyylilaji: pop rock
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Eppu Normaali muut julkaisut
| Reppu 2 – toinen repullinen kuolemattomia Eppu-klassikoita 2003 | Singlet 1978–1991 2003 | Sadan vuoden päästäkin 2004 |
Singlet 1978–1991 on Eppu Normaalin singleboksi vuodelta 2003. Nimensä mukaisesti se sisältää kaikki vuosina 1978–1990 julkaistut singlet CD:inä alkuperäisissä kansissaan.
Kappaleet

Poliisi pamputtaa taas/ Elviksen kuolema
Jee jee/ Nuori poika
Pidetään ikävää/ John Fogerty
Mekin tehtiin rakkautta/ Kitara ja kivääri
Puhtoinen lähiöni/ Suuri ja mahtava
Warsova/ Hunninkolla
Pannaan pannaan/ Ruba
Murheellisten laulujen maa/ Pink Panther Theme
Ballaadi kaiken turhuudesta/ Maailma loppuu neekerikylässä
Nyt reppuni jupiset riimisi rupiset/ Pari kaunista riviä
Pimeyden tango/ Esko veti ison Geen
Kitara, taivas ja tähdet/ Kivenä kengässä
Voi kuinka me sinua kaivataan/ Asustelaulu
Vuonna '85/ Koiralla on karvoissaan kirppuja
Joka päivä ja joka ikinen yö/ Musiikillishygieeninen lausunto
Afrikka, sarvikuonojen maa/ Viinaa tsat tsat tsaa
Näin kulutan aikaa/ Niksulan väkeä
Sydän tyhjää lyö/ Hihnalla
Tahroja paperilla/ Puolustuksen puheenvuoro
Lensin matalalla 2/ Pissaa ja kakkaa
Muusikot

Martti Syrjä - laulu
Pantse Syrjä - kitara
Juha Torvinen - kitara
Mikko Saarela - basso singleillä 1-5
Mikko Nevalainen - basso singleillä 6-17
Sami Ruusukallio - basso singleillä 18-20
Aku Syrjä - rummut
Simone Signoret

| Simone Signoret |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Simone Henriette Charlotte Kaminker
Syntynyt: 25. maaliskuuta 1921 Wiesbaden, Saksa
Kuollut: 30. syyskuuta 1985 (64 vuotta) Autheuil-Authouillet, Ranska
Puoliso:  Yves Allégret (1944–1949) Yves Montand (1951–1985)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1937–1985
Palkinnot
 Parhaan naispääosan Oscar 1959 Bafta x 3 Emmy-palkinto x 2 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Simone Signoret (oik. Simone-Henriette-Charlotte Kaminker, 25. maaliskuuta 1921 Wiesbaden, Saksa – 30. syyskuuta 1985) oli Oscar-palkittu ranskalainen näyttelijä.
Elämä ja ura

Hänen vanhempansa olivat ranskalaisia, ja Simone syntyi Saksassa mutta kasvoi kaksivuotiaasta asti Ranskassa. Hän liikkui teini-ikäisestä asti Pariisin intellektuelleissa piireissä. Juutalaisen isänsä takia hän ei saanut työlupaa joten hän alkoi käyttää äitinsä tyttönimeä. Hän toimi avustajana elokuvissa natsien miehittämässä Ranskassa.
Hänestä tuli toisen maailmansodan jälkeen yksi ranskalaisen elokuvan kirkkaimmista tähdistä. Hän tuli tunnetuksi sensuaalisten naisten rooleista. Sen lisäksi hän näytteli englanninkielisissä elokuvissa, joista vuonna 1959 valmistuneessa Tilaa huipulla (Room at the Top) hän sai parhaan naispääosan Oscarin. Rakastajattaresta Signoret sai parhaan naispääosan Bafta-palkinnon.
Hän oli naimisissa kaksi kertaa. Hänen ensimmäinen puolisonsa oli Yves Allégret vuosina 1944–1949, ja avioliitosta syntyi tytär Catherine. Toisen avioliiton hän solmi Yves Montandin kanssa 1951. Tämä avioliitto kesti aina Signoret'n kuolemaan asti. Hän kuoli haimasyöpään 64-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Simone Signoret Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Simone Signoret NNDB:ssä
Simone Signoret'n ja Yves Montandin yhteishauta Pariisissa.
Ski (Norja)

Ski on entinen Norjan kunta ja nykyisin Nordre Follon kunnan hallinnollinen keskus. Se sijaitsee Akershusin läänissä. Kuntaa rajasivat Oslo, Enebakk, Hobøl, Ås ja Oppegård. Skin vaakuna on peräisin vuodelta 1984. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Skin kunnassa oli 29 307 asukasta.
Kråkstadin kirkko Skissä.
Ski liitettiin vuonna 2020 yhteen Oppegårdin kunnan kanssa uudeksi Nordre Follon kunnaksi.
Media

Paikallislehti Østlandets Blad ilmestyy kolmesti viikossa.
Tunnettuja henkilöitä

Jenny Jordahl (s. 1989), kuvittaja ja sarjakuvantekijä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ski (Norja) Wikimedia Commonsissa
Akershusin läänin kunnat
Asker
Aurskog-Høland
Bærum
Eidsvoll
Enebakk
Frogn
Gjerdrum
Hurdal
Jevnaker
Lillestrøm
Lunner
Lørenskog
Nannestad
Nes
Nesodden
Nittedal
Nordre Follo
Rælingen
Ullensaker
Vestby
Ås
St. Tammanyn piirikunta

St. Tammanyn piirikunta (engl. St. Tammany Parish, ransk. Paroisse de Saint-Tammany) on Yhdysvaltojen Louisianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 260 419 vuonna 2018. Piirikunnan hallintokeskus on Covingtonin kaupunki. Piirikunta on perustettu 27. lokakuuta 1810.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta St. Tammanyn piirikunta Wikimedia Commonsissa
Sierakowice

| Sierakowicen kunta (Gmina Sierakowice) Gmina Serakòjce |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Sierakowicen kunta
 Koordinaatit: 54°21′N, 17°54′E 
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Pommeri
Piirikunta:  Kartuzy
 – Kunnanjohtaja:  Tadeusz Kobiela
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  182,2 km²
Väkiluku (2019):  20 054
 – Väestötiheys:  106 as./km²
Suuntanumero(t):  (+48) 58
 
 Kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sierakowice (kašubiksi gmina Serakòjce) on maalaiskunta (puol. gmina wiejska) Kartuzyn piirikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 20 054. Kartuzyn piirikunnan asukkaista 15,3 prosenttia asuu Sierakowicen kunnassa ja sen pinta-alasta 16,3 prosenttia kuuluu Sierakowicen kuntaan.
Kylät Sierakowicen kunnassa ovat Bącka Huta, Borowy Las, Długi Kierz, Gowidlino, Kamienica Królewska, Kamienicki Młyn, Kujaty, Lemany, Leszczynki, Łyśniewo Sierakowickie, Mojusz, Mojuszewska Huta, Mrozy, Paczewo, Pałubice, Puzdrowo, Sierakowice, Sierakowska Huta, Skrzeszewo, Szklana, Szopa, Tuchlino sekä Załakowo. Sierakowicen kunnan alueen läpi kulkevat valtatiet 6 ja 20 sekä voivodikunnan tiet 211 ja 214. Se rajautuu Cewicen, Chmielnon, Czarna Dąbrówkan, Kartuzyn, Linian, Parchowon, Strężycan ja Sulęczynon kuntiin. Sierakowicen kunnan pinta-alasta noin 28 prosenttia on metsän peitossa.
Kunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa 49,4 prosenttia Sierakowicen asukkaista oli naispuolisia ja 50,6 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 29,1 prosenttia kunnan väestöstä, työikäiset 58,2 prosenttia ja eläkeikäiset 12,6 prosenttia väestön keski-iän ollessa 33,6 vuotta. Vuonna 2019 Sierakowicen kunnassa syntyi 368 lasta. Puolan vuoden 2011 väestönlaskennassa kunnan väestöstä 58,3 prosenttia puhui kašubin kieltä, ja kašubin kielellä onkin kunnassa virallisen avustavan kielen asema.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sierakowice Wikimedia Commonsissa
Gmina Wiejska Sierakowice Gdańskin tilastokeskus. (puolaksi)
Staunton-tyyppiset shakkinappulat

Staunton-tyyppiset shakkinappulat
Staunton-tyyppiset shakkinappulat ovat tietyntyyppiset shakinpeluussa käytettävät nappulat. Nappuloiden tyypin suunnitteli Nathaniel Cook vuoden 1835 paikkeilla. Cook rekisteröi nappulansa vuoden 1849 maaliskuussa. Syksyllä Cookin sukulainen John Jaques osti oikeudet shakkisettiin ja aloitti niiden valmistuksen. Samana päivänä kun ensimmäinen setti valmistettiin, Howard Staunton kehotti The Illustrated London News -lehdessä julkaistussa kolumnissa käyttämään Cookin suunnittelemia nappuloita tarkoituksena yhtenäistää nappuloita. Staunton kutsui settiä nimellä Mr. Stauntons pattern. Myöhemmin Staunton lisäsi jokaiseen myytävään settiin mukaan allekirjoituksensa. Jaquesin tehdas lopetti nappuloiden valmistamisen lopulta vuonna 1935.
Nappuloista tuli lopulta hyvin suosittuja. Nykyään niitä käytetään lähes poikkeuksetta ja ne ovat ainoat sallitut Maailman shakkiliiton järjestämissä kilpailuissa.
Cook sai innoituksen shakkisettiin British Museumin kreikkalaisesta hevosesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Staunton-tyyppiset shakkinappulat Wikimedia Commonsissa
Stefan Müller

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten yleisurheilu.Universiadit  | Maa:   Sveitsi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Izmir 2005 | keihäänheitto |  |
Stefan Müller (s. 20. syyskuuta 1979) on sveitsiläinen keihäänheittäjä.
Müller sijoittui EM-kilpailuissa 2006 seitsemänneksi ja voitti pronssia universiadeissa 2005. Hän jäi MM-kilpailuissa karsintaan Helsingissä 2005, Osakassa 2007 ja Berliinissä 2009. Sveitsin mestaruuden hän voitti vuosina 2003, 2004, 2006, 2009 ja 2011.
Müller pitää Sveitsin keihäänheittoennätystä hallussaan tuloksella 82,07 m, jonka hän heitti 16. syyskuuta 2006 Bernissä.
Sokkoskorpionit

| Sokkoskorpionit |
| --- | --- |
 Eukoenenia spelaea
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Leukakoukulliset Chelicerata
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Alaluokka::  Micrura
Lahko::  Sokkoskorpionit Palpigradi  Thorell, 1888
Heimot
 Eukoeneniidae  Prokoeneniidae 
Katso myös
   Sokkoskorpionit Wikispeciesissä   Sokkoskorpionit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sokkoskorpionit (Palpigradi) on lähinnä kivien alla, luolissa ja muissa kosteissa paikoissa elävien, silmättömien hämähäkkieläinten lahko. Niillä on takaruumiin kärjessä 15-jaokkeinen siima. Sokkoskorpionilajeja elää kaikissa maanosissa, mutta tiettävästi ei Suomessa.
Luokittelu

Sokkoskorpioneihin kuuluu 80 lajia seitsemässä suvussa:
Eukoeneniidae Petrunkevitch, 1955
Allokoenenia (1 laji)
Eukoenenia (60 lajia)
Koeneniodes (8 lajia)
Leptokoenenia (2 lajia)
†Electrokoenenia (1 laji)
Prokoeneniidae Condé, 1996
Prokoenenia (6 lajia)
Triadokoenenia (1 laji)
incertae sedis
†Paleokoenenia (1 laji)
Aiheesta muualla

ITIS: Palpigradi (englanniksi)
Natural History Museum, London: Palpigradi (englanniksi)
Siida

| Saamelaismuseo Siida Siida  |
| --- | --- |
 Sámi Museum Siida ja Saamelaismuseo Siida
Tyyppi:  Luontokeskus, erikoismuseo, maakuntamuseo, Sami museum (käännä suomeksi) 
Osoite:  Inarintie 46, 99870 Inari  
Sijainti:  Inari 
Kotisivut:  siida.fi 
Koordinaatit:  
 fiSaamelaismuseo Siida 
Siida on Inarin kirkonkylässä sijaitseva museo- ja luontokeskus. Siidassa toimivat yhteistyössä Saamelaismuseo (Suomen saamelaisten kansallismuseo) sekä Metsähallituksen Ylä-Lapin luontokeskus. Museon johtajana on elokuusta 2023 alkaen toiminut Taina Pieski. Vuonna 2024 Siida valittiin vuoden eurooppalaiseksi museoksi sekä vuoden museoksi Museogaalassa.
Sana siida on pohjoissaamea ja se tarkoittaa saamelaista lapinkylää tai porokylää.
Siidan näyttelyt

Siidan johdantonäyttely esittelee pohjoisen luonnon ja kulttuurin kehitysvaiheita aikajanana varhaisimmista jääkauden jälkeisistä arkeologisista löydöistä nykyhetkeen. Siidan päänäyttely kertoo saamelaisten historiasta ja kulttuurista sekä pohjoisimman Lapin luonnosta. Perusnäyttelyiden lisäksi Siidassa järjestetään vaihtuvia näyttelyitä, joissa esitellään saamelaista taidetta ja kulttuuria, muiden alkuperäiskansojen kulttuuria, luontokuvia ja pohjoisen luonnon ilmiöitä.
Siidan sisätiloissa olevien näyttelyiden lisäksi kokonaisuuteen kuuluu seitsemän hehtaarin laajuinen ulkomuseoalue. Ulkomuseoalueen kiertävän polun pituus on noin 800 m. Polun varrella on lähes 50 tutustumiskohdetta. Hirsirakennusten lisäksi museoalueella voi tutustua erilaisiin siirrettäviin kota- ja laavurakennelmiin ja turverakennuksiin, sekä erilaisiin säilytys- ja pyydysrakenteisiin. Oman mielenkiintoisen lisänsä kokonaisuuteen antaa museoalueen läpäisevän puron varrella sijaitseva kultakämppä. Ulkomuseon näyttelyhalli sisältää Saamelaismuseon veneet ja ahkiot sekä muut ajokalut.
Siidan ympäristö on arkeologisesti mielenkiintoinen. Inarijärven rannalla Juutuajoen suulla olevassa saamelaismuseon kohteessa on ollut asutusta jo kivikaudella ja varhaisella metallikaudella, 6000–2000 vuotta sitten. Ulkomuseoalueen kaivauksissa on tavattu pyyntiväestön elämästä kertovia jäännöksiä ja esineitä, kodanpohjia ja niihin liittyviä tulisijoja sekä erilaisia työkaluja ja keramiikkaa ja palanutta luuta. Alue on muinaismuistolain nojalla rauhoitettu.
Siida avattiin 1. huhtikuuta 1998. Uudisrakennuksen suunnitteli professori Juhani Pallasmaa.
Muita palveluita Siidassa

Saamelaismuseo vastaa museokokoelmiin ja saamelaisiin liittyviin tiedonhakuihin suoraan ja osana verkossa toimivaa Lapponica-tietopalvelutiimiä. Luontokeskuksen asiakaspalvelupisteessä on Pohjois-Lapin retkeilyneuvontapalvelu ja  Inarin matkailuinfo. Siidan 2. kerroksessa on kahvila-ravintola.
Saamelaismuseon historiaa

Inarin saamelaismuseo perustettiin vuonna 1959. Samana vuonna aloitettiin museoon sopivien rakennusten kartoittaminen ja museokokoelmien kerääminen. Museon perusti Samii Litto – Saamelaisten yhdistys ry. Ensimmäiset rakennukset siirrettiin ulkomuseoalueelle vuonna 1960. Museo avattiin yleisölle kesäksi 1963. Vuodesta 1959 vuoteen 1997 saakka Inarin saamelaismuseo toimi paikallismuseona ja ulkomuseona, ja se oli avoinna ainoastaan kesäisin. Inarin saamelaismuseosta tuli jo 1960- ja 1970-luvuilla yksi Lapin suosituimmista matkailukohteista.
Vuodesta 1986 lähtien saamelaismuseon toiminnasta on vastannut Sámi Museum – Saamelaismuseosäätiö. Näyttelytoiminnan lisäksi säätiö edistää saamelaisten kansalliskulttuuria tukemalla tieteellistä tutkimustyötä ja sen tulosten levittämistä ja toimimalla yhteistyössä muiden maiden saamelaismuseoiden kanssa. Säätiön omistamat kokoelmat käsittävät ulkomuseon rakennuksineen, esinekokoelman, valokuvakokoelman, taidekokoelman, arkiston ja käsikirjaston. Saamelaismuseo sai vuonna 1999 valtakunnallisen erikoismuseon statuksen ja vuonna 2020 uuden museolain myötä museo nimitettiin valtakunnalliseksi vastuumuseoksi.
Saamelaismuseo tuotti vuonna 2007 yhteistyössä Johtti Sápmelaččat -yhdistyksen ja Metsähallituksen Tunturi-Lapin luontokeskuksen kanssa Länsi-Lapin porosaamelaisesta kulttuurista kertovan näyttelyn Enontekiön Hettaan. Vuodesta 2008 lähtien saamelaismuseo on hoitanut Inarin Sevettijärvellä sijaitsevaa Kolttien perinnetaloa. Vuodesta 2012 lähtien saamelaismuseolla on ollut näyttelytoimintaa myös Tiede- ja taidetalo Ailigaksessa Utsjoella.
Siidan itäpääty
Niliaitta ulkomuseossa
Siidan ulkomuseoalueelta
Siidan näyttelyhalli
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Siida Wikimedia Commonsissa
Siida – Viralliset kotisivut
Luontoon.fi (Arkistoitu – Internet Archive) – Siida – Saamelaismuseo ja Ylä-Lapin luontokeskus
Suomen valtakunnalliset vastuumuseot
Alvar Aalto -museo
Arkkitehtuurimuseo
Designmuseo
Forum Marinum
Ilmailumuseo
Käsityön museo
Lasimuseo
Lusto
Mobilia
Rautatiemuseo
Sarka
Siida
Teatterimuseo
Tekniikan museo
Työväenmuseo Werstas
Urheilumuseo
Valokuvataiteen museo
Stefan Nilsson

Stefan Nilsson voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Stefan Nilsson (s. 1946), ruotsalainen eläintieteilijä
Stefan Nilsson (s. 1952), ruotsalainen jalkapalloilija
Stefan Nilsson (s. 1954), ruotsalainen pikajuoksija
Stefan Nilsson (s. 1955), ruotsalainen säveltäjä ja pianisti
Stefan Nilsson (s. 1955), ruotsalainen jalkapalloilija
Stefan Nilsson (s. 1959), ruotsalainen poliitikko
Stefan Nilsson (s. 1965), ruotsalainen jääkiekkoilija
Stefan Nilsson (s. 1968), ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelasi mm. HV71:ssä
Stefan ”Skuggan” Nilsson (s. 1968), ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelasi mm. Luleå HF:ssä
Stefan ”Åttan” Nilsson (s. 1968), ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelasi mm. Troja-Ljungbyssä ja Färjestad BK:ssa
Stefan Nilsson (s. 1990), ruotsalainen ampuja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Stefan Nilsson”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
St. Vincent (artisti)

St. Vincent eli Annie Clark tammikuussa 2017.
St. Vincent, oikealta nimeltään Anne Erin ”Annie” Clark (s. 28. syyskuuta 1982), on yhdysvaltalainen muusikko, laulaja-lauluntekijä, multi-instrumentalisti ja tuottaja. Opiskeltuaan Berkleen College of Musicissa kolme vuotta hän aloitti musiikkiuransa The Polyphonic Spree -yhtyeen jäsenenä. Clark oli myös Sufjan Stevensin kiertuebändin jäsen ennen kuin hän kokosi oman bändinsä vuonna 2006.
St. Vincentin musiikkia on ylistetty erottuvan tyylinsä takia johdonmukaisesti. Se yhdistelee vaikutteita soft rockista, kokeilevasta rockista, elektropopista ja jazzista. St. Vincentin debyyttialbumi oli Marry Me (2007) ja sitä seurasivat Actor (2009), Strange Mercy (2011), St. Vincent (2014), Masseduction (2017) ja Daddy's Home (2021).
Vuonna 2012 St. Vincent julkaisi David Byrnen kanssa yhteistyöalbumin nimeltä Love This Giant. Clark on myös toiminut Swansin taustalaulajana heidän vuoden 2014 albumillaan To Be Kind. Artistin itsensä mukaan nimetty neljäs albumi St. Vincent julkaistiin 25. helmikuuta 2014, ja The Guardian, Entertainment Weekly, NME ja Slant Magazine nimesivät sen vuoden albumiksi. Lisäksi Time-lehti nimesi sen vuoden toiseksi parhaaksi albumiksi. St. Vincent sai albumista parhaan vaihtoehtoalbumin Grammyn, mikä oli hänen ensimmäinen Grammy-palkintonsa. Hän oli ensimmäinen naissooloartisti 20 vuoteen, joka voitti Grammyn kyseisessä kategoriassa.
St. Vincent esiintyi kesällä 2018 Flow Festivalilla Helsingin Suvilahdessa. Hän on esiintynyt Suomessa aiemminkin, muun muassa juuri Flow Festivalilla vuonna 2012.
Diskografia

Marry Me (2007)
Actor (2009)
Strange Mercy (2011)
St. Vincent (2014)
Masseduction (2017, uudellenversionti, jossa vain vokaalit ja piano julkaistiin vuonna 2018 nimellä MassEducation)
Daddy's Home (2021)
Shirley Stelfox

| Shirley Stelfox> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. huhtikuuta 1941 Dukinfield, Cheshire, Yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 7. joulukuuta 2015 (74 vuotta) Buckden, North Yorkshire, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Keith Edmundson (1962–65) Don Henderson (1979–97)
Lapset:  1
Näyttelijä
Aktiivisena:  1954–2015
Merkittävät roolit:  Edna Birch (Emmerdale) Rose (Pokka pitää)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Shirley Rosemary Stelfox (11. huhtikuuta 1941 Dukinfield, Cheshire – 7. joulukuuta 2015 Buckden, North Yorkshire) oli englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Edna Birchin roolista saippuasarjassa Emmerdale.
Nuoruus

Stelfox syntyi Dukinfieldissä, Cheshiressä vuonna 1941. Hänen äitinsä Evelyn oli modisti ja isä Harry oli kuljetusurakoitsija. Stelfox kärsi amblyopiasta eli laiskasta silmästä, joka vaikutti hänen näkökykyynsä. Sairaudestaan huolimatta Stelfox halusi näyttelijäksi jo kolmevuotiaasta asti ja hän esiintyi useissa näytelmissä käydessään Lakes Roadin koulua.
Ura

Stelfox sai näyttelijänkoulutuksensa Royal Academy of Dramatic Artissa, minkä jälkeen hän teki ensimmäisen televisioroolinsa oikeussalisdraamassa The Case Before You vuonna 1959. Vuonna 1964 Stelfox esiintyi pienessä roolissa saippuasarjassa Coronation Street. Hän esiintyi sarjassa myös vuosina 1965, 1983 sekä 1993–1994, kullakin kerralla eri roolissa.
Vuonna 1990 Stelfox valittiin Rosen rooliin komediasarjaan Pokka pitää. Stelfox jätti sarjan ensimmäisen tuotantokauden jälkeen muiden työsitoumusten takia, joten Rosen rooliin palkattiin uusi näyttelijä, Mary Millar. 1990-luvulla Stelfox näytteli myös sarjoissa EastEnders ja Sydämen asialla.
Vuonna 2000 Stelfox aloitti Edna Birchin roolissa saippuasarjassa Emmerdale, mistä tuli hänen pitkäaikaisin roolinsa. Uskonnollinen ja koiria rakastava Edna poikkesi huomattavasti Stelfoxin aiemmista rooleista, johon lukeutuvat muun muassa prostitoitu elokuvassa 1984 ja bordellin omistaja elokuvassa Personal Services. Stelfox jatkoi Ednan roolissa kuolemaansa saakka.
Yksityiselämä

Stelfox oli kahdesti naimisissa. Ensimmäisestä liitosta Keith Edmundsonin kanssa syntyi yksi tytär, Helena. Erottuaan Edmundsonista Stelfox avioutui näyttelijä Don Hendersonin kanssa vuonna 1979. Liitto päättyi Hendersonin kuolemaan vuonna 1997.
Stelfox kuoli kotonaan 74-vuotiaana nopeasti edenneeseen syöpään.
Aiheesta muualla

Shirley Stelfox Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sterlibaševon piiri

Piiri Baškortostanin kartalla
Sterlibaševon piiri (ven. Стерлибашевский район, Sterlibaševski raion, baškiiriksi Стәрлебаш районы, Stärlebaš raiony) on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin eteläosassa. Piirin hallinnollinen keskus on Sterlibaševon  kylä, joka sijaitsee 182 kilometriä pääkaupungista Ufasta etelään. Piiriin kuuluu 15 maalaiskuntaa (kyläneuvostoaluetta). Se on perustettu vuonna  1930 .
Sterlibaševon piirin pinta-ala on 1 609 km². Piirin asukasluku on noin 22 000 ja asukastiheys 13,5 asukasta/km². Suurimmat etniset ryhmät ovat tataarit, baškiirit ja tšuvassit.
Abzelilovo • 
Agidel • 
Alšejevsk • 
Arhangel • 
Askino • 
Aurgazy • 
Baimak • 
Bakaly • 
Baltatševo • 
Belebei • 
Belokatai • 
Beloretsk • 
Birsk • 
Bižbuljak • 
Blagovar • 
Blagoveštšensk • 
Burajevo • 
Burzjansk • 
Buzdjak • 
Davlekanovo • 
Djurtjul • 
Duvan • 
Fjodorovka • 
Gafur • 
Haibullino • 
Iglino • 
Iliševo • 
Išimbai • 
Janaul • 
Kaltasy • 
Karaidel • 
Karmaskaly • 
Kig • 
Krasnokamsk • 
Kugartš • 
Kujurgasy • 
Kumertau • 
Kušnarenkovo • 
Jermekejevo • 
Meleuz • 
Metšetlino • 
Mežgorje • 
Mijak • 
Miškino • 
Neftekamsk • 
Nurimanov • 
Oktjabrski • 
Salavat • 
Salavat • 
Šaran • 
Sibai • 
Sterlibaševo • 
Sterlitamak • 
Sterlitamak • 
Tatyšly • 
Tšekmaruš • 
Tšišmy • 
Tuimazy • 
Ufa • 
Ufa • 
Utšaly • 
Zialiar • 
Ziantšur