Argentiinan historia
Varakuninkaiden valtakausi

Perun varakuningas hallitsi Buenos Airesia 1600-luvulla, vaikka sillä olikin oma kuvernööri. Buenos Airesin kasvava kauppa ja vaurastuminen herättivät kateutta Sevillan porvareissa, jotka onnistuivat järjestämään kaupungille maahantuontikiellon muualta kuin Perun kautta. Samalla kaupungin vienti rajoitettiin 16 000 busheliin viljaa, 25 tonniin lihaa sekä samaan määrään talia vuodessa. Kieltojen seurauksena alkoi laaja salakauppa, jota edistääkseen portugalilaiset perustivat vuonna 1680 Colonia de San Sacramenton joen toiselle puolelle Buenos Airesia vastapäätä. Vuonna 1713 britit saivat Utrechtin rauhassa monopolin tuoda mustia orjia La Plataan.
1700-luvun kuluessa portugalilaiset ja intiaanit hyökkäsivät Buenos Airesiin lukuisia kertoja. Vuonna 1724 Portugalin laivasto purjehti Montevideon lahdelle, mutta kenraali Bruno de Zabala, joka kahta vuotta myöhemmin perusti Montevideon kaupungin, pakotti laivat vetäytymään. Vuonna 1762 Buenos Airesia jatkuvasti häirinneet portugalilaiset pakotettiin luovuttamaan joen varrella sijainnut varustettu Colonia de San Sacramenton tukikohta espanjalaisille. Seuraavana vuonna Portugali sai sen takaisin Pariisin rauhassa, mutta vuoden 1777 alussa päättyneessä lyhyessä sodassa se menetettiin lopullisesti. Jesuiittojen toiminta määrättiin vuonna 1767 lopetettavaksi niin La Platassa kuin emämaassakin, ja heidän luostarinsa suljettiin ja heidät laivattiin La Platan siirtokunnista Cadiziin.
Vuonna 1776 perustettiin nykyisten Argentiinan, Uruguayn, Paraguayn ja Etelä-Bolivian alueista koostunut Rio de la Platan varakuningaskunta, jonka ensimmäiseksi varakuninkaaksi valittiin Portugalia vastaan taistelleiden sotajoukkojen päällikkö kenraali Pedro Antonio de Cevallos. Vuonna 1780 ryhdyttiin perustamaan siirtokuntia Patagonian rannikoille. Vuosisadan lopulla ja seuraavan alussa alueen kulttuurielämä alkoi muotoutua: ensimmäinen sanomalehti alkoi ilmestyä ja Buenos Airesiin perustettiin lääketieteellinen koulu, taideakatemia ja ranskan kielen oppilaitos.
Napoleonin sotien aikana Britannia yritti maihinnousua La Platan alueelle vuosina 1806 ja 1807, mutta hyökkäys pysäytettiin. Varakuningas Rafael de Sobremonte oli paennut sisämaahan vihollisen lähestyessä, ja kun hän näiden poistuttua palasi takaisin, kansanjoukot eivät enää halunneet häntä hallitsijakseen ja hänet erotettiin virastaan. Espanjasta lähetettiin uusi varakuningas, sotamarsalkka Baltasar Hidalgo de Cisneros, joka kuitenkin osoittautui virkaansa sopimattomaksi. Kansa vihasi ankaraa ja kansan mielipiteestä piittaamatonta Cisnerosta, joka vastusti jyrkästi kaikkia itsenäisyyspyrkimyksiä. Samaan aikaan emämaassa oli sisällissota Napoleonin veljen Joseph Bonaparten hallinnon ja brittien tukemien kansallismielisten, maanpaossa ollutta kuningas Ferdinand VII:tä kannattaneiden junttien välillä. Kun Buenos Airesiin saapui tieto, että Sevillassa hallinnut juntta oli kaatunut, syntyi epätietoisuus siitä, kuka oli hallitsija: kuningas, joka oli erotettu vai juntta, joka oli syrjäytetty. Kaupungissa kutsuttiin vanhan lain mukaisesti koolle kansalliskokous, joka julisti 22. toukokuuta 1810 varakuninkaiden ajan loppuneeksi. Hallintoa valvomaan päätettiin asettaa hallintoneuvosto.