stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Empedokles
Elämä

Empedokles oli kotoisin Akragasista, Sisiliasta. Hän oli ammatiltaan lääkäri, ja antoi enemmän vaikutteita lääketieteeseen kuin filosofiaan. Empedokles oli myös mystikko ja runoilija, ja muun muassa Aristoteles piti häntä retoriikan keksijänä. Kuuluisa sofisti Gorgias oli hänen oppilaansa ja sai todennäköisesti Empedokleelta ajatuksensa retoriikasta eräänlaisena magiana.
Luonteeltaan Empedokles oli jossain määrin ylimielinen. Hän pukeutui purppuraan ja väitti, että omistamansa tiedon hyveen vuoksi hänestä oli tullut jumalainen ja että hän kykeni tekemään ihmeitä. Hän suosi kuitenkin tasa-arvoa ja taisteli kreikkalaisen demokratian puolesta. Hän myös sanoi, että hänen opetustensa avulla myös muut voivat tulla jumalaisiksi. Hän esitti, että kaikki elävät olennot ovat samalla henkisellä tasolla. Näin hän oli selvästi saanut vaikutteita pythagoralaisista.
Tarinan mukaan Empedokles meni niin pitkälle, että hyppäsi Etnan kraatteriin todistaakseen olevansa jumala ja kuolematon. Hän ei selvinnyt hypystään hengissä. Joidenkin lähteiden mukaan hän olisi kuitenkin kuollut Kreikassa. Friedrich Hölderlin on kirjoittanut aiheesta näytelmän, Empedokleen kuolema.
Filosofia

Empedoklesta pidetään viimeisenä runomuodossa kirjoittaneena kreikkalaisena filosofina. Perinteisen näkemyksen mukaan hän kirjoitti kaksi runoa, Luonnosta (Περὶ φύσεως, Peri fyseōs) sekä Puhdistusmenot (Καθαρμοί, Katharmoi). Tämän nimiset teokset mainitsee muun muassa Diogenes Laertios. Teoksista on säilynyt katkelmia.
Näistä runoista ensin mainittu olisi käsitellyt ennen kaikkea maailman ja elävien olentojen luomista ja jälkimmäinen sielun kohtaloa ja ajatusta metempsykhosiksesta. Nykyään pidetään kuitenkin mahdollisena, että Empedokles kirjoitti vain ensin mainitun teoksen, ja kaikki häneltä säilyneet katkelmat ovat peräisin tästä yhdestä teoksesta.
Empedokleen ihmiskäsitys oli tuon ajan filosofeille hyvin tyypillinen, ihminen mikrokosmoksena. Empedokleksen kosmos koostui neljästä alkuaineesta: tulesta, vedestä, ilmasta ja maasta. Näitä alkuaineita hän kutsui juuriksi.
Juurien lisäksi muuttuvaan kosmokseen antoivat vauhtia kaksi voimaa: rakkaus (filia) ja riita (neikos). Kosmos oli Empedokleen mukaan jatkuvassa syklisessä muutoksessa. Rakkauden "valtakaudella" neljä juurta olivat sekoittuneet toisiinsa, ja riidan aikana juuret taas olivat erillään omissa oloissaan. Sielun Empedokles selitti olevan lähtöisin rakkaus-voimasta. Aristoteles mainitsee teorian muun muassa Metafysiikassaan (1000a25–1000b15). Hän kannatti ja kehitti teoriaa edelleen, ja se pysyi melko muuttumattomana renessanssiin saakka.
Empedokles esitti lajien synnystä näkemyksen, jota on usein pidetty darwinistisen luonnonvalinta-ajatuksen edeltäjänä: hän katsoi, että huonot ominaisuudet karsiutuvat pois olennoista ja hyvät jäävät jäljelle. Empedokleen ajattelu ei kuitenkaan sisältänyt ajatusta siitä, että lajit kehittyisivät edelleen toisiksi lajeiksi; hänen mukaansa lajien moninaisuus syntyi suoraan kaiken alussa, ja elinkelpoisimmat lajit vain selvisivät pitempään, mutta muuttumattomina. Suuri osa alussa syntyneistä olennoista oli hirviöitä, jotka myöhemmin tuhoutuivat. Aristoteles arvosteli tätä Empedokleen näkemystä Fysiikassaan.
Empedokleen näkemykset muistuttivat suuresti Herakleitoksen ontologiaa. Hän ei kuitenkaan ollut näkemyksissään yhtä jyrkkä.
Kirjallisuutta > Suomennokset

Empedokles: Fragmentteja. (Suomeksi tulkinnut Mika Saranpää) Niin & näin, 1996, nro 3, s. takakansi.  Artikkelin verkkoversio.[vanhentunut linkki]
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Burnet, John: ”Empedokles of Akragas”, Early Greek Philosophy.  London:  A. & C. Black Ltd, 1920.  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Campbell, Gordon: Empedocles The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Empedokleen elämäkerta[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Empedokleen elämäkerta (kreikaksi)
Parry, Richard: Empedocles The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Empedokles-fragmentteja Oxyrhynchus Online. The Imaging Papyri Project, University of Oxford. (englanniksi) (muinaiskreikaksi)
Antiikin filosofia  Esisokraattinen filosofia
| --- | --- |
Miletoslaiset:   Thales  Anaksimandros  Anaksimenes 
Pythagoralaiset:   Pythagoras  Alkmaion Krotonlainen  Filolaos  Arkhytas 
Efesoslaiset:   Herakleitos 
Elealaiset:   Ksenofanes  Parmenides  Zenon Elealainen  Melissos 
Pluralistit:   Anaksagoras  Empedokles  Arkhelaos 
Atomistit:   Leukippos  Demokritos 
Sofistit:   Protagoras  Gorgias  Prodikos  Hippias 
Muita:   Ferekydes  Diogenes Apollonialainen
Erinna

| Erinna> Ἤριννα |
| --- | --- |
 Sapfo ja Erinna. Simeon Solomonin maalaus vuodelta 1864.
Henkilötiedot
Syntynyt: 300-luku eaa.? Telos (tai Rhodos?)
Kuollut: 300-luku eaa.?
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Tuotannon kieli: muinaiskreikka (doorilainen ja aiolialainen)
Aikakausi:  klassinen kausi
Tyylilajit:  eeppinen runous
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Erinna (m.kreik. Ἤριννα, Ērinna; toimi n. 350 eaa.?) oli antiikin kreikkalainen runoilija, joka oli kotoisin Telokselta tai Rhodokselta. Antipatros Thessalonikelainen luki hänet yhdeksi yhdeksästä merkittävimmästä naispuolisesta runoilijasta.
Elämä

Tiedot Erinnasta ja erityisesti hänen ajoituksestaan ovat ristiriitaisia. Nykyisin hänet sijoitetaan yleensä 300-luvulle eaa. Eusebios Kesarealaisen mukaan Erinna olisi elänyt 107. olympiadin aikaan eli vuonna 352/351 eaa.
Sudan mukaan Erinna olisi kuitenkin ollut Sapfon aikalainen ja ystävä, ja toiminut Lesboksen Mytilenessä. Siksi häntä on kutsuttu myös lesboslaiseksi ja mytileneläiseksi. Tämä tarkoittaisi, että Erinna olisi elänyt jo arkaaisella kaudella 600-luvun eaa. lopulla. Joskus ristiriitaa on selitetty sillä, että Erinna-nimisiä runoilijattaria olisi ollut kaksi, mutta tätä ei ole yleisesti hyväksytty.
Erinnan kerrotaan kuolleen vain yhdeksäntoistavuotiaana. Tämä on kuitenkin kyseenalaistettu, koska hänen tunnetuin runonsa käsitteli ystävän varhaista kuolemaa. Siksi on hyvinkin mahdollista, että ajatus Erinnan itsensä kuolemasta nuorena perustuu tosiseikkojen sijaan runossa olleisiin mutta kadonneisiin yksityiskohtiin; hän kenties mainitsi runossa oman ikänsä kirjoittamishetkellä, ja on saattanut toivoa suruissaan itselleen samanlaista kohtaloa kuin ystävälleen. Vastaavasti Erinnan elämäkerran liittäminen Sapfoon saattaa perustua lähinnä hänen suureen jälkimaineeseensa, jossa hänet asetettiin suuren naisrunoilijan veroiseksi, sekä hänen käyttämäänsä murteeseen.
Teokset > Eeppinen runous

Erinnan runot olivat tyyliltään eeppistä runoutta ja kirjoitettu heksametrissä. Tärkeimmän runon nimi oli Värttinä (Ἠλακάτη, Hēlakatē). Se oli valitus Erinnan ystävälle Baukikselle, joka oli kuollut nuorena pian häidensä jälkeen. Runo koostui 300 runosäkeestä. Niistä tunnettiin pitkään vain neljä muissa antiikin aikaisissa teoksissa olevien lainausten kautta. Vuonna 1928 löydettiin kuitenkin papyrus, joka sisälsi 54 säettä runosta. Niiden perusteella Erinnan antiikin aikainen maine on katsottu hyvinkin ansaituksi.
Runo oli kirjoitettu murteella, joka yhdisteli doorilaista ja aiolialaista murretta. Valinta oli harvinainen yhdistelmä eeppisessä runoudessa, joka kirjoitettiin yleensä joonialaisella murteella. Doorilainen murre oli Erinnan kotiseudun murretta, kun taas aiolialainen murre viittaa Sapfoon.
Teokset > Epigrammit

Kreikkalaisessa antologiassa on kolme Erinnan itsensä nimiin laitettua epigrammia, joista yksi on vanhahtava, mutta kaksi muuta, jotka on omistettu Baukikselle, ovat mahdollisesti myöhempiä Erinnan kunniaksi tehtyjä sepitelmiä.
Jälkimaine

Erinnan runoutta arvostettiin antiikin aikana suuresti. Jotkut nostivat hänet runoilijana Homeroksen ja Sapfon tasolle. Myöhemmän antiikin ajalta on säilynyt useita epigrammeja, jotka ylistävät Erinnaa ja valittavat hänen varhaista kuolemaansa, josta oli tuossa vaiheessa muodostunut jo suoranainen legenda.
Kerrotaan, että Zeuksippoksen gymnasionissa Byzantionissa oli Erinnaa esittänyt patsas. Tatianos kertoo Naukydeen tehneen patsaan Erinnasta, mutta tämän täytyy olla Tatianoksen tekemä virhe, sillä Naukydes eli 400-luvulla eaa. ennen Erinnaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erinna Wikimedia Commonsissa
Katkelma Erinnan runosta Värttinä Oksyrhynkhoksen papyruksista.
Dick Biondi

Dick Biondi noin vuonna 1967.
Dick Biondi (1932 Endicott, New York – 26. kesäkuuta 2023) oli yhdysvaltalainen DJ.
Biondi aloitti uransa radiossa Corningissa, New Yorkissa, mutta joutui erotetuksi jo kolmen kuukauden jälkeen. Työskenneltyään lyhyen aikaa Los Angelissa, hän muutti Pennsylvaniaan, jossa hän radiotyön ohella järjesti muun muassa Jerry Lee Lewisin ja Elvis Presleyn konsertteja. 1958 Biondi siirtyi Buffaloon ja kahta vuotta myöhemmin Chicagoon WLS-AM:lle. WLS:n 50 kilowatin lähettimen ansiosta hänen ohjelmansa olivat kuultavissa 40 osavaltiossa ja osassa Kanadaa. Vuonna 1963 Biondi siirtyi Los Angelesiin ja vuotta myöhemmin Mutualille, jonka kautta hänen ohjelmansa pääsi syndikointiin. Hän palasi Chicagoon 1967, kunnes vuonna 1973 siirtyi eteläcarolinalaiselle WNMB-asemalle, jossa hän vietti seuraavan kymmenen vuotta. Vuonna 1984 Biondi palasi Chicagoon, jossa hän oli mukana perustamassa WJMK-asemaa.
Dick Biondi nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 1998.
Erasmus Rotterdamilainen

Hans Holbein nuoremman maalaama Erasmus Rotterdamilaisen muotokuva vuodelta 1523.
Erasmus Rotterdamilainen (Desiderius Erasmus Roterodamus, alun perin Gerrit Gerritzoons; 27. lokakuuta n. 1466 Rotterdam – 12. heinäkuuta 1536 Basel) oli hollantilainen renessanssifilosofi, humanisti, teologi ja kirjailija. Hän elvytti latinan ja kreikan harrastusta ja kiinnostusta antiikkiin Euroopassa.
Erasmuksen parhaiten tunnettu teos on Tyhmyyden ylistys vuodelta 1509. Oman kirjoitustoimintansa lisäksi hän käänsi latinaksi ja toimitti lukuisia klassisia teoksia muun muassa Aristoteleelta, Augustinukselta ja Cicerolta. Erasmuksen klassinen latina oli hyvin puhdasta. Hän myös toimitti uudet latinan- ja kreikankieliset Uuden testamentin versiot. Vanhaa kirjallisuutta tutkimalla Erasmus etsi alkuperäistä, puhdasta kristinuskoa ja pyrki yhdistämään siihen antiikin sivistyksen. Erasmus arvosteli useita katolisen kirkon opinkappaleita.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Erasmus syntyi nimellä Gerrit Gerritzoons, mahdollisesti Rotterdamissa, vaikka viimeaikaiset tutkimukset antavatkin ymmärtää, että hän olisi syntynyt Goudassa. Silti juuri Rotterdam on kaupunki, joka liitetään Erasmuksen nimeen. Hän asui kaupungissa vain neljä vuotta eikä enää palannut. Tiedot hänen perheestään tulevat enimmäkseen epämääräisistä viittauksista hänen teoksissaan. Hänen isänsä Roger Gerard oli pappi, ja hän itse avioliiton ulkopuolinen lapsi. Hänen äidistään ei tiedetä juuri muuta kuin että tämä oli lääkärin tytär ja nimeltään Margaret. Erasmuksen vanhemmat kuolivat ruttoon varhain, vuonna 1483.
Erasmus sai ajan parhaan koulutuksen luostarikouluissa. Vuonna 1487 hän ystävystyi läheisesti Servatius Rogeruksen kanssa. Hän kutsui tätä "sielunsa puoliskoksi".
Erasmus vannoi noin 25-vuotiaana, vuonna 1492, munkin valan ja siirtyi pappisluokkaan. Hän ei ilmeisesti kuitenkaan missään vaiheessa toiminut pappina, ja luostarielämä oli yksi hänen pilkkansa kohteista hänen elämänmittaisessa taistelussaan kirkon käytäntöjä vastaan. Pian nimityksensä jälkeen Erasmukselle tarjoutui tilaisuus jättää luostari, kun hänelle tarjottiin Cambrayn piispan Henry Bergeniläisen sihteerin virkaa. Hän sai toimen hyvän latinantaitonsa ja oppineen maineensa vuoksi.
Vuonna 1495 Erasmus lähti piispan hyväksynnällä ja taloudellisella tuella opiskelemaan Pariisin yliopistoon, joka oli edelleen tuohon aikaan tieteen keskus, mutta jo Italiassa heränneen klassisen kulttuurin uudelleenheräämisen eli renessanssin vaikutuksen alainen. Hän toimi pääasiassa Pariisissa, Leuvenissa, Englannissa ja Baselissa mutta ei asettunut pysyvämmin millekään paikkakunnalle. Englannissa ollessaan hän solmi elinikäiset ystävyyssuhteet usean Henrik VIII:n ajan älymystön edustajan kanssa. Näihin kuuluivat muiden muassa Thomas More, John Colet, John Fisher, Thomas Linacre ja William Grocyn. Cambridgen yliopistossa hän toimi jumaluusopin professorina (Lady Margaret’s Professor of Divinity). Hän toimi myös Queens’ Collegessa Cambridgessa ja saattoi olla alumni.selvennä
Teokset

Erasmus kirjoitti sekä kirkollisista asioista että yleisistä humanistisista aiheista. Hän vaikuttaa pitäneen jälkimmäistä vähäpätöisempänä vapaa-ajan toimintana.
Teokset > Varhaistuotanto

Erasmuksen vakavampi tuotanto alkoi teoksella Enchiridion Militis Christiani (Kristillisen sotilaan käsikirja), joka ilmestyi vuonna 1503. Tässä lyhyessä teoksessa hän hahmotteli tavallista kristillistä elämää. Erasmuksen mukaan suurin paha oli kaavamaisuus, joka kulki perintönä ilman ymmärrystä Jeesuksen opetuksista. Kaavat voivat opettaa sielulle kuinka Jumalaa palvotaan, mutta ne voivat myös sammuttaa hengen toiminnan. Kaavamaisuuden vaaroja tutkiessaan hän käsittelee luostarielämää, pyhimysten palvontaa, sotia ja yhteiskunnan heikkouksia. Enchiridion on luonteeltaan enemmän saarna kuin satiiri.
Erasmuksen tunnetuin teos Tyhmyyden ylistys (latinaksi Moriae Encomium) kirjoitettiin vuonna 1509 ja ilmestyi vuonna 1511. Se on satiirinen hyökkäys katolisen kirkon perinnäisiä käytäntöjä ja yleisiä taikauskoja vastaan. Erasmus omisti teoksen ystävälleen Thomas Morelle.
Teos Institutio Principis Christiani (Kristityn ruhtinaan kasvatus), Basel, 1516) oli kirjoitettu ohjeeksi Espanjan nuorelle kuninkaalle, myöhemmälle Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan Kaarle V:lle. Erasmus opettaa kunniallisuuden ja vilpittömyyden periaatteiden olevan ruhtinaan, kansan palvelijan, erityisiä hyveitä. Erasmus ehdotti, että ruhtinaalla pitäisi olla hyvä koulutus, jotta tämä voisi hallita oikeudenmukaisesti ja hyvänsuovasti ja välttyä tulemasta sorron lähteeksi.
Vuonna 1516 Erasmus julkaisi myös satiirisen dialogin Julius Exclusus, jossa pyhä Pietari käännyttää paavi Julius II:n Taivaan porteilta.
Pyrkiessään uudistamaan uskoa Erasmus huomasi olevansa huonoissa väleissä kummankin osapuolen, sekä konservatiivisten katolisten että uudistushakuisten luterilaisten, kanssa. Hänen viimeisiä vuosiaan katkeroitti se, että hän oli ristiriidoissa henkilöiden kanssa, joita hän kuitenkin sympatisoi. Lutherin lisäksi näihin kuului Ulrich von Hutten, joka oli siirtynyt luterilaisiin ja julistanut, että Erasmus tekisi samoin jos hänessä olisi hiukkaakaan rehellisyyttä. Vastauksessaan Spongia adversus aspergines Hutteni (1523) Erasmus näytti semantiikan osaamisensa. Hän syyttää Huttenia hänen lausumiensa vääristä tulkinnoista ja toistaa kantansa olla koskaan erkaantumatta kirkosta.
Teokset > Myöhäistuotannosta

Erasmuksen loppuaikojen merkittävin teos on Ecclesiastes ("Evankeliumin saarnaaja", Basel, 1535). Teoksessa hän käsittelee saarnaamista. Hänen omat sanansa, jotka on kirjoitettu Tutkielma kuolemaan valmistautumisesta -nimiseen vuonna 1533 kirjoitettuun pieneen traktaattiin, osoittavat ettei hän ollut sydämeltään kovin katolinen, vaikka pysyikin aina kirkon jäsenenä, sillä todellinen katolinen tuskin olisi kirjoittanut:
»Uskon, että on monia joille pappi ei ole antanut synninpäästöä, eivät ole ottaneet ehtoollista, eivät ole voideltuja, eivätkä ole saaneet kristillistä hautausta, jotka lepäävät rauhassa. Sillä monet jotka ovat suorittaneet kaikki kirkon riitit ja jotka on haudattu alttarin viereen, on mennyt helvettiin. – – Paetkaa hänen haavoilleen ja olette turvassa.» 
(Tutkielma kuolemaan valmistautumisesta.)
Teokset > Luettelo teoksista

Adagia (Collecteana Adagiorum, 1500)
Colloquia, ilmestyi jaksoittain vuodesta 1500
Enchiridion Militis Christiani ("Kristillisen sotilaan käsikirja", 1503)
Tyhmyyden ylistys (Moriae Encomium, 1509)
Institutio Principis Christiani ("Kristityn ruhtinaan kasvatus", 1516)
Julius Exclusus (1516)
Novum Instrumentum omne, diligenter ab Erasmo Rot. Recognitum et Emendatum (1516)
Spongia adversus aspergines Hutteni (1523)
De libero arbitrio diatribe sive collatio (1524)
De civilitate morum puerillum (1. käytöksen kultainen kirja, 1530)
Tutkielma kuolemaan valmistautumisesta (1533)
Ecclesiastes ("Evankeliumin saarnaaja", 1535)
Apophthegmatum opus
Perintö

Erasmuksen suunnaton suosio näkyy hänen teostensa 1500-luvulla otettujen painosten ja käännöskielten määristä. Myös hänen vaikeasti tavoitettava mutta kiehtova persoonansa herätti kiinnostusta ihmisissä. Erasmus vaikutti paitsi omilla teoksillaan myös tekemillään käännöksillä ja kommentaarioilla, joihin kuului muiden muassa Ambrosiuksen, Aristoteleen, Augustinuksen, Basileioksen, Johannes Khrysostomoksen, Ciceron ja Hieronymuksen tuotantoa.
Erasmuksen maine ja hänestä tehdyt tulkinnat ovat kuitenkin vaihdelleet suuresti eri aikoina. Hänen kuolemansa jälkeen hänen ihailunsa oli suorastaan ylitsepursuavaa, paitsi hänen tukijoidensa parissa myös ympäri Eurooppaa. Maltilliset katolilaiset näkivät hänessä kirkon uudistusten johtajan, luterilaiset taas tunnistivat hänen merkityksensä Lutherin ajatusten alkuperäisenä tukijana sekä hänen uskonpuhdistukselle tekemänsä pohjatyön merkityksen.
1560-luvulla asenteet kuitenkin alkoivat muuttua. Katolisen kirkon vastauskonpuhdistus tuomitsi Erasmuksen usein – sanottiin, että hän "muni sen munan, josta uskonpuhdistus haudottiin". Kritiikki perustui enimmäkseen siihen, ettei Erasmus arvostellut Lutheria tarpeeksi voimakkaasti eikä nähnyt kansankielisen Raamatun vaaroja ja että hän tuhersi vaarallisen tekstikritiikin parissa, joka heikensi kirkon argumentteja areiolaisuutta ja muita harhaoppeja vastaan. Paavi Paavali IV pani kaikki hänen kirjansa kirkon kiellettyjen kirjojen luetteloon, ja osa teoksista oli edelleen pannassa tai niihin suhtauduttiin varauksin myöhemmässä Pius IV:n luettelossa.
Protestanttiset näkemykset Erasmuksesta vaihtelevat ajasta ja paikasta riippuen. Hänellä on aina ollut erityisen vankka kannatus synnyinmaassaan Hollannissa ja Reinin alueella. Hänen kuolemansa jälkeen ja 1500-luvun loppupuolella protestanttisen reformaation kannattajat katsoivat Erasmuksen arvostelun Lutheria vastaan ja elinikäisen tuen katoliselle kirkolle raskauttavaksi. Tämä kylmä suhtautuminen oli erityisen tyypillistä reformoiduissa suuntauksissa.
Valistusaikana Erasmuksen suosio alkoi kuitenkin yleisesti palautua, ja hänestä tuli yhä laajemmin kunnioitettu kulttuurinen symboli.
Rotterdamin Erasmus-yliopisto on nimetty hänen kunniakseen.
Kirjallisuutta

Botley, Paul. Latin Translation in the Renaissance: The Theory and Practice of Leonardo Bruni, Giannozzo Manetti and Desiderius Erasmus. London: Cambridge University Press, 2004.
Chantraine, Georges. « Philosophie erasmienne et théologie lutérienne. » “Mystère” et “Philosphie du Christ” selon Erasme, s. 374–376. Brussels: Duculot, 1971.
Dockery, David S., “The Foundation of Reformation Hermeneutics: A Fresh Look at Erasmus,” Premise 2, no. 9 (October 19, 1995): 6-ff.
Erasmus Rotterdamilainen: Kultainen kirja: Nuorten hyvistä tavoista.  ((De civilitate morum puerilium, 1530.) Suomennos: Heli Paalumäki ja Hannu Salmi. Jälkisanat Hannu Salmi)  Turku:  Faros, 2005.  ISBN 951-98968-9-9
Heininen, Simo: Mikael Agricola ja Erasmus Rotterdamilainen.  (Sisältö: S. 39–112: Agricolan ja Erasmuksen rukoukset. Alkutekstit suomeksi ja latinaksi rinnakkain)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-807-5
Heininen, Simo: Erasmus Suomessa. Tieteessä tapahtuu, 2016, 34. vsk, nro 6, s. 9–14.  ISSN 0781-7916  Artikkelin verkkoversio.
Hoffmann, Manfred. Rhetoric and Theology: The Hermeneutic of Erasmus. Toronto: University of Toronto Press, 1994.
Huizinga, Johan. Erasmus and the Age of Reformation. New York: Harper Torchbooks, 1957.
Jardine, Lisa. Erasmus, Man of Letters: The Construction of Charisma in Print. Princeton, N.J., Princeton University Press, 1993.
Payne, John B. Erasmus: His Theology of the Sacraments. Richmond: John Knox Press, 1970.
Phillips, Margaret Mann. Erasmus and the Northern Renaissance. Teach Yourself History Library. London: Hodder & Stoughton, 1949.
Rabil, Albert. Erasmus and the New Testament: The Mind of a Christian Humanist. San Antonio: Trinity University Press, 1972.
Aiheesta muualla

Nauert, Charles: Desiderius Erasmus The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Sauer, Joseph: Desiderius Erasmus Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Erasmus Rotterdamilaisen teoksia (Project Gutenberg). (englanniksi)
Renessanssifilosofia
Francesco Petrarca
Georgios Gemistos Plethon
Leonardo Bruni
Georgios Trapezuntios
Nicolaus Cusanus
Johannes Bessarion
Lorenzo Valla
Johannes Argyropulos
Marsilio Ficino
Pietro Pomponazzi
Giovanni Pico della Mirandola
Gianfrancesco Pico della Mirandola
Erasmus Rotterdamilainen
Niccolò Machiavelli
Thomas Cajetanus
Nikolaus Kopernikus
Thomas More
Martti Luther
Juan Luis Vives
Paracelsus
Agostino Steuco
Bernardino Telesio
Petrus Ramus
Francesco Patrizi da Cherso
Jacopo Zabarella
Michel de Montaigne
Hieronymus Fabricius
Justus Lipsius
Giordano Bruno
Francisco Suárez
Francisco Sánchez
Cesare Cremonini
Francis Bacon
Galileo Galilei
Tommaso Campanella
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Mathematics Genealogy Project 
Taiteenala:  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef 
Toinen Hans Holbein nuoremman laatima muotokuva Erasmus Rotterdamilaisesta vuodelta 1523.
Hendrick de Keyser: Erasmuksen patsas, 1622, Rotterdam.
Hans Holbein nuoremman sukkela piirros Tyhmästä (1515), Erasmuksen itsensä omistaman Tyhmyyden ylistyksen marginaalissa.
Enchiridion militis Christiani (1503).
Hans Holbein nuorempi: tutkielma Erasmuksen käsistä, n. 1523.
Tom Sharpe

Tom Sharpe (oikealta nimeltään Thomas Ridley Sharpe, 30. maaliskuuta 1928 – 6. kesäkuuta 2013) oli englantilainen kirjailija. Hän kävi koulua Lancing Collegessa ja opiskeli Cambridgen yliopiston Pembroke Collegessa. Suoritettuaan sotaväen hän muutti Etelä-Afrikkaan vuonna 1951. Hänen kokemuksensa Etelä-Afrikassa toimivat pohjana romaaneille Riotous Assembly ja sen jatko-osalle Indecent Exposure. Hänen kirjallisesta tuotannostaan on suomennettu vain yksi teos, Riotous Assembly (suom. Piemburgin pelottomat).
Sharpen teoksista on tehty kaksi tv-minisarjaa, Seksi ja seutukaava (Blott on the Landscape, 1985) ja Porterhouse Blue (1987), sekä elokuva Tapaus Wilt (1990).
Suomennettu romaani

Piemburgin pelottomat.  ((Riotous assembly, 1971.) Suom. Risto Lehmusoksa)  Gummerus, 1976.  ISBN 951-20-1214-6
Henry Fielding

Henry Fielding
Henry Fielding (22. huhtikuuta 1707 Glastonbury – 8. lokakuuta 1754 Lissabon) oli englantilainen kirjailija ja tuomari. Hän kirjoitti Samuel Richardsonin Pamela -nimistä romaania kohtaan tähdätyn ivallisen kirjoituksen nimeltään Shamela. Fieldingin ensimmäinen romaani kertoi Joseph Andrews -nimisen henkilön seikkailuista, mutta Fieldingin pääteos ja kaupallinen menestys on nimeltään Tom Jones. Fieldingin romaanit vaikuttivat suuresti 1700- ja 1800-lukujen englantilaisen romaanin kehitykseen ja realismin vakiintumiseen Englannin kirjallisuudessa. Hän kirjoitti myös näytelmiä, runoja ja esseitä.
Työskennellessään tuomarina Lontoossa Fielding organisoi Englannin ensimmäisen rikospoliisiosaston vakavien rikosten tutkintaa varten.