Varsovan kansannousu
Taistelu

Kansannousua edeltävänä päivänä oli Varsovan itäpuolelta kuulunut kiivasta taistelunmelskettä. Puolalaiset luulivat puna-armeijan pian olevan kaupungissa, mutta Veiksel-joen itäpuolella kuulunut tulitus johtuikin kolmen SS-panssaridivisioonan kiivaista vastahyökkäyksistä neuvostojoukkojen rintamaa vastaan, joka joutui perääntymään.
Kansannousu alkoi Puolan päämajan päättämällä ajankohdalla 1. elokuuta klo 17 W-tunnilla (tulee puolan sanasta Wybuch, räjähdys; myös Wolnosc, vapaus). Aloitusajankohta päivällä ei ollut paras vaihtoehto, mutta tästä huolimatta puolalaiset saavuttivat kansannousun alussa suurta menestystä - useimmat saksalaisten esikunnat eristettiin, ja puolalaiset miehittivät kaikki rautatieasemat. Itse asiassa saksalaiset saattoivat säilyttää varmistuksensa ainoastaan Veikselin yli kulkevilla silloilla. Vastarinta-armeijan asemat vakiintuivat lopulta kahdeksaan alueeseen:
Alue 1 (kaupungin keskusta ja vanha kaupunki)
Alue 2 (Żoliborz)
Alue 3 (Wola)
Alue 4 (Ochota)
Alue 5 (Mokotów)
Alue 6 (Praga)
Alue 7 (Powiat)
Alue 8 (Pole Mokotowskie)
Alueet olivat täysin erillään toisistaan, joten yhteydenpito oli vaikeaa ja lähettien oli ryömittävä viemäriverkostossa toisille alueille. Adolf Hitler raivostui kuullessaan kansannoususta ja vaati, että Varsova oli murskattava. Heinrich Himmler määräsi kaupungin tuhottavaksi maan tasalle. Vaikka suurin osa saksalaisjoukoista tarvittiin estämään liittoutuneiden etenemistä, Himmler sai koottua 12 000 miestä, jotka olivat pääasiassa SS-joukkoja. Niiden mukana oli muutamia erittäin pahamaineisia yksiköitä esimerkiksi SS-Sturmbrigade Dirlewanger ja RONA-prikaati. Alkupäivinä puolalaiset valtasivat Varsovan gheton rauniot, Gesiowkan keskitysleirin ja vapauttivat 350 juutalaista. Saksalaiset panssarivaunut käyttivät siviilejä ihmiskilpenä. Länsiliittoutuneet aloittivat kansannousun tukemisen 4. elokuuta. Neuvostoliitto esti läntisiä liittoutuneita käyttämästä sen omia lentokenttiä ilmapudotuksiin. Mikäli puna-armeija olisi nyt ylittänyt Veikselin ja tullut puolalaisten avuksi, olisi kaupungissa olevat saksalaiset todennäköisesti kyetty lyömään. Kun puna-armeija ei kuitenkaan päässyt tai edes yrittänyt päästä kaupunkiin, kykenivät saksalaiset keskittämään Varsovaan sen verran joukkoja, että saksalaisten esikunnat pelastettiin ja rautatieasemat vallattiin takaisin. Kaupunkiin lähetettiin myös Himmlerin SS-joukkoja. Reinefarthin kolme hyökkäysryhmää aloittivat etenemisen pitkin Wolskan ja Gorczewskan katuja kohti Jerozolimskie-katua 5. elokuuta. Himmlerin käskystä SS-joukot, poliisi ja Wehrmachtin joukot etenivät talo talolta ja ampuivat kaikki asukkaat ja polttivat heidän ruumiinsa. Arviolta siviilejä tapettiin 20 000–50 000 Wolan ja Ochotan alueella.
Saksalaiset pystyivät siis estämään puolalaisia valtaamasta kaupunkia kokonaan, mutta koska saksalaisilla oli suhteellisen vähän joukkoja ja puolalaiset taistelivat sitkeästi, eivät saksalaiset kyenneet valtaamaan kaupunkia takaisin nopeasti. Puolalaiset ajettiin kuitenkin ahtaalle eri kaupunginosiin, ja vähitellen heiltä loppuivat elintarvikkeet ja puhdas vesi. Veden pumppausasemat säilyivät saksalaisten hallinnassa. Saksalaiset etenivät hiljalleen ja puhdistivat kaupunginosan toisensa jälkeen. He käyttivät taisteluissa runsaasti poliisi- ja SS-joukkoja, rynnäkkötykkien tukemina. Syyskuun alussa puolalaisille tarjottiin antautumista, mutta heidän komentajansa kenraali Bor torjui tämän, olettaen että neuvostojoukot hyökkäisivät sillanpääasemastaan yhdessä puna-armeijaan kuuluvien puolalaisten joukkojen kanssa. Puolalaisen kenraali Berlingin johtama Puolalainen ensimmäinen armeija (joka toimi puna-armeijan alaisuudessa, sotilasyksikkö oli muodostettu Neuvostoliitossa vuonna 1944) ylitti useaan kertaan Veikseljoen 15.–23. syyskuuta, ja työnsi saksalaisten sillanpääaseman kokoon 18. syyskuuta mennessä. Hänen tavoitteenaan oli päästä kosketuksiin vastarintaliikkeen taistelijoiden kanssa. Berling kärsi kuitenkin raskaita tappioita, ja lopulta riittämätön neuvostojoukkojen tuki teki yrityksen mahdottomaksi. Virallisesti puna-armeijan johto kertoi, etteivät he saksalaisten vastarinnasta johtuen kyenneet tulemaan puolalaisten avuksi, mutta todellisuudessa puna-armeija ei todennäköisesti edes halunnut tulla puolalaisten avuksi. Stalin puhui Puolan vastarintaliikkeestä vihamielisesti ja kutsui jatkuvasti koko kansannousua ”kevytmieliseksi” ja vastuuttomaksi, sekä nimitti kenraali Borin alaisuudessa olevia Puolalaisen ensimmäisen armeijan miehiä rikollisiksi.
Puolalaiset antautuivat 2. lokakuuta 1944. Eloonjääneet, joita oli noin 15 000, vangittiin ja kuljetettiin keskitysleireille surmattaviksi. Varsovan siviiliväestö karkotettiin kaupungista ja lähetettiin keskitysleiri ”Durchgangslager” 121 Pruszkowiin. 350 000–550 000 siviiliä kulki leirin kautta, ja heistä 90 000 lähetettiin työleireille Saksaan.