stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erkki Kirjalainen
Suomennoksia

Ernesto Cardenal: Elämme rakkaudessa. Kirjayhtymä, Helsinki 1986. (Alkuteos Vida en el amor.)
Alain Minc: Suomi-syndrooma. Kirjayhtymä, Helsinki 1986. (Alkuteos Le syndrome finlandais.)
Marcos Rey: Gigolon tunnustuksia. Kirjayhtymä, Helsinki 1987. (Alkuteos Memórias de um gigolô.)
Natalia Ginzburg: Kotina ystävyys. Kirjayhtymä, Helsinki 1987. (Alkuteos La città e la casa.)
René Vázquez Díaz: Haaveiden kansa. Otava 1988. (Alkuteos La era ímaginaria.)
Camilo José Cela: Pascual Duarten perhe. Otava 1990. (Alkuteos La familia de Pascual Duarte.)
Mario Vargas Llosa: Puhujamies. Otava 1990. (Alkuteos El hablador.)
Paco Ignacio Taibo II: Helppo juttu. WSOY 1993. (Alkuteos Cosa fácil.)
José Saramago: Kertomus sokeudesta. Tammi 1997. (Alkuteos Ensaio sobre a Cegueira.)
José Saramago: Jeesuksen Kristuksen evankeliumi. Tammi 1998. (Alkuteos O evangelho segundo Jesus Christo.)
José Saramago: Kaikkien nimet. Tammi 2000. (Alkuteos Todos os nomes.)
José Saramago: Luola. Tammi 2003. (Alkuteos A caverna.)
José Saramago: Toinen minä. Tammi 2005. (Alkuteos O homem duplicado.)
Jean-Christophe Rufin: Globalia. Tammi 2006
José Saramago: Kertomus näkevistä. Tammi 2007. (Alkuteos Ensaio sobre a lucidez.)
José Saramago: Oikukas kuolema. Tammi 2008. (Alkuteos As intermitências da morte.)
Palkinnot

Kääntäjien valtionpalkinto 2000
Mikael Agricola -palkinto 2001
Florian Jozefzoon

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Florian Marc Jozefzoon
Syntymäaika: 9. helmikuuta 1991 (ikä 33)
Syntymäpaikka: Saint-Laurent-du-Maroni, Ranskan Guayana, Ranska
Pelipaikka: oikea laitalinkki
Pituus: 173 cm
Paino: 70 kg
Seura
Seura: Derby County
Junioriseurat
: CTO ’70
: AFC
: Ajax
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2012 | Ajax | 4 | (0) |
| 2011–2012 | → NAC Breda | 16 | (0) |
| 2012–2013 | RKC Waalwijk | 34 | (7) |
| 2013–2017 | PSV Eindhoven | 45 | (5) |
| 2013–2017 | → PSV Eindhoven II | 17 | (4) |
| 2017–2018 | Brentford | 58 | (8) |
| 2018– | Derby County | 36 | (2) |
Maajoukkue
| 2009–2010 | Alankomaat U19 | 5 | (0) |
| 2010–2013 | Alankomaat U21 | 5 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. marraskuuta 2019.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 27. marraskuuta 2019.
Florian Marc Jozefzoon (s. 9. helmikuuta 1991 Saint-Laurent-du-Maroni, Ranskan Guayana, Ranska) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Derby Countya. Pelipaikaltaan hän on oikea laitalinkki.
Jozefzoon aloitti ammattilaisuransa Ajaxissa, jossa hän pelasi ensimmäisen Eredivisien ottelunsa 14. elokuuta 2010 Ajaxin voittaessa Vitessen kotonaan 4–2. Hän pelasi kaudella 2010–2011 kaikkiaan neljä pääsarjaottelua ja oli voittamassa Alankomaiden-mestaruutta. Kesällä 2011 Jozefzoon lainattiin toiseen pääsarjaseuraan NAC Bredaan, jossa hän pelasi kauden 2011–2012 aikana 16 sarjaottelua.
Kesällä 2012 Jozefzoon siirtyi 400 000 euron siirtosummalla niin ikään Eredivisiessä pelanneeseen RKC Waalwijkiin. Hän teki läpimurtonsa pääsarjatasolla kuuluen joukkueen runkopelaajiin kaudella 2012–2013 pelaten 34 sarjaottelua ja tehden niissä seitsemän maalia. Kesällä 2013 Jozefzoon siirtyi neljänteen Eredivisie-seuraansa, kun PSV Eindhoven hankki hänet 400 000 eurolla. Ensimmäisellä kaudellaan seurassa Jozefzoon pelasi 16 pääsarjaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Kaudella 2014–2015 hän ehti pelata 15 pääsarjaottelua ja tehdä niissä kaksi maalia, kunnes loukkasi eturistisiteensä tammikuussa 2015. PSV Eindhoven voitti kauden päätteeksi Alankomaiden-mestaruuden.
Vamma piti Jozefzoonin sivussa kentiltä lokakuuhun 2015 asti. Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa loukkaantumisen jälkeen 16. lokakuuta, kun PSV Eindhovenin kakkosjoukkue pelasi Eerste divisiessä 1–1-tasapeliin päättyneen vierasottelun Fortuna Sittardia vastaan.
Jozefzoon on edustanut Alankomaita alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkuetasolla.
Saavutukset

Ajax
Eredivisie: 2010–2011
KNVB-cup: hopeaa 2010–2011
PSV Eindhoven
Eredivisie: 2014–2015
Alankomaiden supercup: 2015
Ferid Murad

| Ferid Murad |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. syyskuuta 1936 Whiting, Indiana, Yhdysvallat
Kuollut: 4. syyskuuta 2023 (86 vuotta) Menlo Park, Kalifornia
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Earl Wilbur Sutherland Jr.
Instituutti:  University of Texas Medical School at Houston, Houston, Texas, Yhdysvallat
Tutkimusalue:  Biokemia, lääketiede ja farmakologia
Palkinnot:  Ciba Award 1988  Albert Lasker -palkinto lääketieteellisestä perustutkimustyöstä 1996   Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto 1998
Ferid Murad (14. syyskuuta 1936 Whiting, Indiana – 4. syyskuuta 2023 Menlo Park, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen fysiologian ja farmakologian tutkija. Murad sai Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon vuonna 1998 typpioksidiin liittyvästä tutkimuksesta.
Finns folkhögskola

Finns folkhögskola
Finns folkhögskola on entinen ruotsinkielinen kansanopisto. Se sijaitsee Espoossa Espoonkartanon kaupunginosassa. Finns oli vuosina 2008–2011 osa Axxellin koulua. Viimeisinä aikoina Finnsissä koulutettiin nuoriso- ja vapaa-ajanohjaajia.
Historia

Finns folkhögskola perustettiin 1891 nimellä Mellersta Nylands folkhögskola. Espoon kartanon omistaja kapteeni Arthur Myrberg lahjoitti sen käyttöön Finnsinmäen. Koulun nimeksi tuli vuonna 1950 Finns folkhögskola. Koulun osti 1973 Svenska folkskolans vänner, ja oppilasmäärä kasvoi, kun siellä alettiin järjestää lyhyitä kursseja. 1990-luvulla tilanne vaikeutui uudestaan, ja Finns liitettiin Solvallan urheiluopistoon. Vuonna 1995 Solvalla/Finns yhdistettiin Yrkeshögskolan Sydväst, ja Finnsin oppilasmäärä oli noin 200. Suurin osa koulutuslinjoista siirrettiin vuonna 2000 pois Finnsistä. Vuonna 2008 Finnsistä tuli osa vasta perustettua Axxellin koulua, ja sen jälkeen Svenska folkskolans vänner myi koulun 2011 suomenkieliselle ammattioppilaitokselle Omnialle.
Fabio Casartelli

Fabio Casartellin muistomerkki
Fabio Casartelli (16. elokuuta 1970 – 18. heinäkuuta 1995) oli italialainen maantiepyöräilijä.
Casartelli syntyi Comossa, Lombardiassa. Hän nousi maineeseen 1990-luvun ensimmäisinä vuosina ja voitti vuonna 1992 kultamitalin Barcelonan kesäolympialaisten maantieajossa. Samana vuonna hän voitti 12 muutakin amatöörikilpailua.
Vuoden 1992 jälkeen Casartelli siirtyi ammattilaiseksi. Hän edusti Ariostea- ZG Mobili- ja Motorola-talleja.
Casartelli joutui onnettomuuteen Col de Portet d'Aspet'ssa kesken vuoden 1995 Ranskan ympäriajon. Hän sai vakavia pään alueen vammoja ja vajosi tajuttomuuteen, ja hänet todettiin kuolleeksi sairaalassa.
Kuolema Ranskan ympäriajossa

Casartelli osallistui vuonna 1995 Ranskan ympäriajoon toista kertaa. Hänet kelpuutettiin Motorola-tallin apuajajien ryhmään vain hieman ennen avausosuuden alkua. Ympäriajon viidettätoista, 206 kilometriä pitkää vuoristoetappia Saint-Gironsista Cauteretsiin oli ajettu kolmisenkymmentä kilometriä, kun ilman kypärää ajanut Casartelli kaatui ja törmäsi tien reunassa olleeseen betonilohkareeseen. Hän sai päähänsä pahoja vammoja ja menetti tajuntansa. Hänet kuljetettiin helikopterilla nopeasti Tarbesin sairaalaan. Matkalla hänen sydämensä pysähtyi kolmesti mutta hänet saatiin ensiavulla elvytettyä. Sairaalassa hän kuitenkin kuoli puolen tunnin sisällä. Samassa kolarissa olleista ajajista italialainen Dante Rezze putosi rotkoon ja hänen reisiluunsa katkesi, saksalainen Dirk Baldinger sai lonkkaluuhunsa murtumia ja italialainen Giancarlo Perrini selvisi vammoitta.
Casartellin kuolemaan päättyneen 15. etapin voitti ranskalainen Richard Virenque, joka sai kuulla italialaisen kuolemasta vasta palkintojenjaon jälkeen. Vatikaanivaltion sanomalehti L'Osservatore Romano paheksui seuraavan päivän numerossaan etapin normaaleja palkintoseremonioita ja että tulosluettelossa Casartelli kylmästi luokiteltiin keskeyttäneeksi.
Casartellin kuolemaa seuranneena päivänä ajettiin 237 kilometriä pitkä etappi Tarbesista Pau'hun. Lähtöpaikalla pidettiin minuutin hiljainen hetki, ja itse etappi ajettiin rauhallisella vauhdilla vailla kilpailutarkoitusta. Motorola-tallin kuusi jäljellä ollutta ajajaa olivat päättäneet jatkaa kilpailua keskusteltuaan Casartellin lesken kanssa, ja heidän annettiin ylittää etapin maalilinja muiden edellä, ensimmäisenä Casartellin ystävä ja huonetoveri Andrea Peron. Motorolan joukkue sekä kuolinpäivän etapin parhaat lahjoittivat palkintorahansa Casartellin leskelle ja neljän kuukauden ikäiselle lapselle.
Casartelli haudattiin lähellä Comojärveä sijaitsevaan kotikyläänsä Albeseen.
Finland Freakout 1971

| Finland Freakout 1971 Pink Fairies |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 21. elokuuta 1971
 Julkaistu: 17. maaliskuuta 2008
 Tuottaja(t): Yleisradio Mike Dixon
 Tyylilaji: psykedeelinen rock underground
 Kesto: 47.29
 Levy-yhtiö: MLP
Pink Fairiesin muut julkaisut
| Chinese Cowboys 2005 | Finland Freakout 1971 2008 |   |
Finland Freakout 1971 on Pink Fairiesin arkistolivealbumi vuodelta 2008. Se on taltioitu Turun Ruisrock-festivaaleilla 21. elokuuta 1971. Taltioinnin on tuottanut alun perin Yleisradio. Albumi on yhtyeen hyväksymä ja rumpali Russell Hunter on kirjoittanut muistelmansa tapahtumasta kansivihkoon.
Kappaleet

Introduction – 0.45
Tomorrow Never Knows – 6.39 (säv. Lennon/McCartney)
The Snake – 6.36 (säv. Pink Fairies)
Uncle Harry's Last Freakout – 20.08 (säv. Pink Fairies)
Walk Don't Run – 13.21 (säv. Smith)
Kokoonpano

Paul Rudolph – kitara, laulu
Duncan Sanderson – basso, laulu
Russell Hunter – rummut
Ansis Brūns

Ansis Brūns (s. 15. tammikuuta 1989) on latvialainen keihäänheittäjä.
Brūns ei selviytynyt finaaliin Marrakechin alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2005 heitettyään 700 gramman keihästä 61,59 metriä. Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2009 Brūns saavutti pronssia heitettyään 75,31 metriä. Hänen ennätyksensä on kesäkuussa 2017 Jelgavassa heitetty 82,00 metriä.
Amyntas

Amyntas (kreik. Αμύντας) voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Makedonian kuninkaita ja Argeadien hallitsijasuvun jäseniä:
Amyntas I, Makedonian kuningas noin 540–498 eaa.
Amyntas II, Makedonian kuningas vuonna 393 eaa.
Amyntas III, Makedonian kuningas vuonna 393 eaa.
Amyntas IV, Makedonian kuningas 359–356 eaa.
Muita Amyntaita:
Amyntas Andromeneen poika, makedonialainen sotilas 300-luvulla eaa.
Amyntas, Galatian kuningas 40–25 eaa.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Amyntas”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ansis Pūpols

| Ansis Pūpols> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. maaliskuuta 1975 (ikä 49) Riika, Latvian SNT
Ammatti:  europarlamentaarikko
Poliitikko
Puolue:  Kansallinen liittouma (2024–) ECR-ryhmä
Asema:  Euroopan parlamentin jäsen 14.5.2024–
Vaalipiiri:  Latvia
Ansis Pūpols (s. 24. maaliskuuta 1975 Riika, Latvian SNT) on latvialainen poliitikko. Pūpols edustaa Kansallinen liittouma-puoluetta. Pūpols on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä toukokuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa konservatiivien ja reformistien ryhmää.
Eurooppatiedotus

Eurooppatiedotus  (ruots. Europainformationen) on valtioneuvoston kanslian ylläpitämä palvelu, jonka tehtävänä on tuottaa ja välittää tietoa suomeksi ja ruotsiksi EU-asioista ja Suomen toiminnasta EU:ssa. Eurooppatiedotus on osa valtionhallinnon EU-kansalaistiedottamista.
Eurooppatiedotus vastaa kysymyksiin EU:sta ja tarjoaa maksuttomia julkaisuja. Se tekee yhteistyötä maakunnallisten, alueellisten ja paikallisten toimijoiden kanssa EU-asioiden kansalaisviestinnässä. Eurooppatiedotus osallistuu erilaisten tapahtumien sekä keskustelu- ja koulutustilaisuuksien järjestämiseen. Lisäksi se myöntää vuosittain kansalaisjärjestöille valtionavustusta kansalaisjärjestöjen Eurooppa-tiedottamiseen. Eurooppatiedotus toimii osana valtioneuvoston viestintäyksikköä yhden henkilön voimin.
Historiaa

Eurooppatiedotus aloitti toimintansa Suomen ulkoministeriön yhteydessä maaliskuussa 1993 ja avasi ensimmäisen toimipisteensä Helsinkiin saman vuoden toukokuussa. Sen asiakaspalvelupisteet ovat aiemmin olleet osa Euroopan komission Europe Direct -tiedotusverkostoa. Yhteistyösopimus päättyi 2012.
Maakunnalliset asiakaspalvelupisteet sijaitsivat vuoteen 2013 saakka pääsääntöisesti maakuntakirjastoissa. Eurooppatiedotuksen uudistus tapahtui vuonna 2013, jolloin maakunnallisista toimipisteistä luovuttiin ja toiminta keskitettiin Helsinkiin Katajanokalle. Eurooppatiedotuksen ja kansalaisviestinnän yksikössä työskenteli kaikkiaan 12 työntekijää, joista yksi työskenteli Rovaniemellä Lapin yliopiston Arktisessa keskuksessa. Rovaniemen toimipisteestä luovuttiin vuonna 2020.
Vuoden 2024 alusta alkaen Eurooppatiedotuksen toiminta siirtyi ulkoministeriöstä valtioneuvoston kansliaan, osaksi valtioneuvoston viestintäyksikköä. Uudistuksissa EU-kansalaisviestinnän painopiste on siirtynyt verkkoon ja sosiaaliseen mediaan.
Aiheesta muualla

Eurooppatiedotus Eurooppatiedotuksen verkkosivusto
Eurooppatiedotus Eurooppatiedotus – Instagram
Eurooppatiedotus Eurooppatiedotuksen Facebook-sivusto
Eurooppatiedotus Eurooppatiedotus – Flickr
Eurooppatiedotus Eurooppatiedotus – Youtube
Eurooppatiedotuksen julkaisuja (Arkistoitu – Internet Archive) – UM-julkaisupalvelut
↑  Valtioneuvoston viestintä Valtioneuvosto. Viitattu 18.7.2024.
↑  Ulkoasiainministeriö lakkauttaa EU-tiedotuspisteitänsä Yle Uutiset.  2.9.2011. Viitattu 18.7.2024.
↑  sarahaalahti: Eurooppatiedotus siirtyy valtioneuvoston kansliaan – mikä muuttuu? Eurooppatiedotus.  14.12.2023. Viitattu 18.7.2024.
Aleksandrs Antoņenko

Aleksandrs Antoņenko
Aleksandrs Antoņenko (s. 26. kesäkuuta 1975 Riika) on latvialainen spinto-tenori. Hän voitti Paul Sakss -palkinnon vuonna 2002 ja Latvian suuren musiikkipalkinnon 2004. Wienin valtionoopperassa Antoņenko esiintyi ensimmäistä kertaa Des Grieux'n roolissa Manon Lescautissa vuonna 2006, ja Metropolitan-oopperassa hän teki ensimmäisen esiintymisensä helmikuussa 2009 Rusalkan prinssinä. Lisäksi hän on esiintynyt muun muassa Latvian kansallisoopperassa, Deutsche Oper Berlinissä, Deutsche Oper am Rheinissä, Monte-Carlon oopperassa, Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa, Norjan oopperassa, Baijerin valtionoopperassa, Teatro dell'Opera di Romassa, Pariisin oopperassa ja Royal Opera Housessa (Covent Garden).
Antoņenkon oopperarooleihin ovat Des Grieux'n ja prinssin ohella lukeutuneet Sergei (Mtsenskin kihlakunnan lady Macbeth), Turiddu (Cavalleria rusticana), Dmitri (Boris Godunov), Luigi (Il tabarro), José (Carmen), Cavaradossi (Tosca), Gabriele Adorno (Simon Boccanegra), Otello ja Giuseppe Hagenbach (La Wally).
Antoņenkon opettajia ovat olleet Margarita Gruzdeva ja Arvīds Luste. Laulamisen lisäksi hän on soittanut puhallinsoittimia.
Emily Davies

| Emily Davies |
| --- | --- |
 Emily Davies Rudolf Lehmannin maalaamassa muotokuvassa (1880).
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1830 Southampton, Englanti
Kuollut: 13. heinäkuuta 1921 (91 vuotta) Lontoo, Englanti
Ammatti:  feministi, suffragetti, Girton Collegen rehtori
Muut tiedot
Merkittävät teokset: The Higher Education of Women (1866)
Sarah Emily Davies (22. huhtikuuta 1830 Southampton, Englanti – 13. heinäkuuta 1921 Lontoo, Englanti) oli englantilainen feministi ja suffragetti, joka ajoi erityisesti naisten tasa-arvoisen koulutuksen asiaa. Hän oli perustamassa ensimmäistä naisille suunnettua yliopistoa Girton Collegea ja toimi muutaman vuoden myös sen rehtorina. Davies kampanjoi myös naisten äänioikeuden puolesta.
Nuoruus

Emily Davies syntyi Southamptonissa vuonna 1830. Hän oli John Daviesin ja Mary Hopkinsonin neljäs lapsi ja toinen tytär. John Davies oli pappi ja kirjailija, joka pystyi uransa loppuvaiheissa keskittymään kirjalliseen uraansa vaimonsa isän tuella.
Emily ja Jane Davies eivät saaneet tyttöinä kunnollista koulutusta, sillä heidän oletettiin hoitavan aikuisena lähinnä kotitöitä. Heidän veljensä puolestaan kävivät ajalleen tyypillisen ylemmän keskiluokkaisen oppipolun. Hänen veljensä John Llewelyn ja William Stephen kävivät Repton Schoolia ja Cambridgen yliopistoa. Emily Davies joutui 1850-luvulla huolehtimaan perheestään, sillä kaksi hänen sisaruksistaan sairastui tuberkuloosiin. Hän hoiti Jane-siskoa vuodesta 1855 tämän kuolemaan vuoteen 1858. Emily Davies matkusti tämän jälkeen Algeriin, missä hänen veljensä Henry asui. Siellä hän tapasi Barbara Bodichonin, jonka kautta hän tutustui ensimmäisen kerran feministiseen ajatteluun ja naisten poliittiseen osallistumiseen.
Mukana naisasialiikkeessä > Liittyminen liikkeeseen

Emily Davies oli vuonna 1859 käymässä veljensä Llewelyn luona Lontoossa, missä hän tapasi naisia, jotka olivat perustaneet Langham Placen ryhmän, English Woman’s Journalin ja naisten työllisyyttä ajaneen Society for Promoting the Employment of Women -järjestön (SPEW). Hän osallistui myös ensimmäisen naispuoleisen lääketieteen tohtorin Elizabeth Blackwellin luennolle. Davies perusti 1860-luvun alussa Northumberland and Durhamin SPEW:n haaraosaston ja kirjoitti newcastlelaiseen lehteen naisten koulutusta ja työntekoa puolustavia kirjoituksia.
John Daviesin kuoleman jälkeen Emily muutti äitinsä kanssa Lontooseen tammikuussa 1862. Davies pystyi Lontoossa osallistumaan aktiivisemmin naisasialiikkeen toimintaan ja oli mukana erityisesti naisten koulutuksen edistämiseen liittyneissä ohjelmissa. Hän myös kirjoitti vuosina 1862–1864 English Woman’s Journaliin ja oli perustamassa Victoria Magazinea.
Davies oli 1862 perustamassa komiteaa, joka pyrki saamaan myös tytöille mahdollisuuden osallistua yliopiston paikalliskokeisiin, jotka oli tarkoitettu koulujen päättötodistukseksi. Komitea suostutteli lokakuussa 1863 Cambridgen yliopiston avaamaan kokeensa testiksi myös tytöille. Davies löysi kuudessa viikossa 83 tyttöä osallistumaan Cambridgen kokeeseen. Moni tytöistä läpäisi kokeen, ja Cambridge avasi kaksi vuotta myöhemmin paikalliskokeen virallisesti myös tytöille. Davies kampanjoi myös tyttöjen toisen asteen koulutuksen puolesta. Britannian hallituksen asettama Tauntonin komissio tutki mahdollisuuksia parantaa keskiluokkaisten poikien toisen asteen koulutusta. Daviesin ja muiden naisten todistukset vaikuttivat komissioon, joka otti myös tytöt tutkimuksensa piiriin. Davies ja yhdeksän muuta naista olivat ensimmäiset naiset, jotka antoivat kuninkaallisen komitean edessä suullisen asiantuntijatodistuksen. Komission loppuraportti julkaistiin joulukuussa 1867, ja se oli merkittävä askel keskiluokkaisten tyttöjen koulutuksessa.
Davies oli muiden naisasianaisten kanssa perustamassa vuonna 1865 naisten keskusteluryhmää, Kensington Societyä, joka kokoontui Charlotte Manningin kotona Kensingtonissa. Davies aikoi toimia ryhmän kautta myös naisten äänioikeuden puoleta. Hän oli muun muassa keräämässä allekirjoituksia vetoomukseen, jonka John Stuart Mill esitteli 7. kesäkuuta 1866 alahuoneelle. Kensingtonin Societyn sisällä oli ristiriitaisuuksia naimisissa olevien naisten äänioikeuden suhteen, ja Davies kannatti vain naimattomien ja leskien äänioikeutta.
Mukana naisasialiikkeessä > Korkeakoulutuksen edistäjä

Davies lopulta irtaantui äänioikeusliikkeestä, sillä hänen mielestään radikaalien jäsenten extremismi ei tuonut mitään hyvää. Hän keksittyi tämän jälkeen naisten collegen luomiseen. Hän julkaisi vuonna 1866 ensimäisen kirjansa The Higher Education of Women, jossa hän vaati naisille mahdollisuutta ammatilliseen uraan ja korkeakoulutukseen. Davies perusti samana vuonna London Schoolmistresses’ Association -järjestön, jonka tapaamisessa muun muassa todettiin, että naisten yliopistolle olisi suuri tarve. Davies vastusti yleistä suunnitelmaa aloittaa Cambridgelle naisille suunnattuja erityiskursseja. Hän ajoi sen sijaan naisille omaa laitosta, jossa käytäisiin kuitenkin samoja kursseja kuin miehetkin kävivät.
College-rahasto avattiin vuonna 1867. Naisten college avattiin 16. lokakuuta 1869, vaikka tarvittavaa rahasummaa omaa rakennusta varten ei ollut vielä kerätty. College toimi alkuun vuokratussa talossa. Daviesin ja hänen johtamansa komitea tavoitteli silti edelleen omaa koulurakennusta Girtoniin. Hän hankki arkkitehti Alfred Waterhousen suunnittelemaan koulurakennuksen, joka avattiin lokakuussa 1873. Davies oli koulun rehtori 1872–1875, ja hän muun muassa valvoi koulun muuttoa Girtoniin. Davies erosi Girton Collegen johdosta 1875, mutta jatkoi vuoteen 1877 toimeenpanevan komitean johdossa. Talousjohtajana hän toimi vuoteen 1882. Davies jatkoi tämänkin jälkeen naisten korkeakoulutuksen edistämistä, ja kirjoitti 1896 manifestin Women in the Universities of England and Scotland, jossa hän vastusti erillisten naisten koulutusohjelmien laatimista.
Mukana naisasialiikkeessä > Viimeiset vuodet

Davies palasi 1900-luvulla naisten äänioikeuden puolestapuhujaksi, ja hänet valittiin 1904 National Society for Women’s Suffrage Lontoon-osaston johtoon. Hän erosi järjestöstä 1912, kun sateenvarjojärjestö National Union of Women’s Suffrage Societies alkoi tukea työväenpuoluetta.
Davies oli ainoa alkuperäisen Langham Placen ryhmän jäsen, joka pääsi äänestämään vuoden 1918 vaaleissa, jotka olivat ensimmäiset, joissa naiset saivat äänestää. Muut jäsenet olivat kuolleet jo aiemmin. Davies kuoli kotonaan Lontoossa heinäkuussa 1921.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emily Davies Wikimedia Commonsissa
Anthony Peter Mayalla

Anthony Peter Mayalla (25. huhtikuuta 1940 – 19. elokuuta 2009) on tansanialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Mwanzan hiippakuntaan Renatus Lwamosa Butibubage 20. joulukuuta 1970. Hän sai 12. tammikuuta 1979 nimityksen Musoman hiippakunnan piispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. huhtikuuta; pääkonsekraattorina toimi Laurean Rugambwa, jota avustivat John James Rudin ja Butibubage.
Mayalla sai 18. marraskuuta 1987 nimityksen Mwanzan arkkihiippakunnan arkkipiispaksi, jona hän toimi loppuikänsä. Hänen äkillinen kuolemansa Mwanzassa 69-vuotiaana johtui sydänkohtauksesta.
Ferguson Shipbuilders

| Ferguson Marine Engineering Ltd (Shipbuilders) |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  Private
Perustettu:  1903
Avainhenkilöt:  JIm McColl (puheenjohtaja) Keith Mitchell (toimitusjohtaja)
Kotipaikka:  Port Glasgow, Skotlanti
Toimiala:  laivanrakennus
Emoyhtiö:  Lithgows (1961–1970) Scott Lithgows (1970–1977) British Shipbuilders (1977–1989)
Omistaja:  Clyde Blowers Capital (2014–)
Kotisivu:  fergusonmarine.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ferguson Marine Engineering Limited oli brittiläinen telakkayhtiö, joka sijaitsi Skotlannissa Port Glasgow'ssa Clydejoen rannalla. Telakka on viimeinen edelleen toiminnassa oleva rahtialuksia valmistava laivanrakennusyritys Clydejoella.
Fleming and Fergusonista Paisleysta 15. lokakuuta 1902 irtautuneet neljä Fergusonin veljestä, Peter, Daniel, Louis ja Robert, perustivat konsulttiyrityksen. He  vuokrasivat tammikuussa 1903 Messrs w. Hamiltonilta Newarkin telakan Port Glasgow'sta 1 500 punnalla vuodessa saatuaan Clyde Shipping Companyltä kahden höyryhinaajan, Flying Swift (153) ja Flying Linnet (154), tilauksen. Veljekset lunastivat telakan itselleen vuonna 1907. John Slater Limited osti yrityksen vuonna 1918, mutta se palautui Fergusoneille  1920-luvun lopulla. Robert Fergusonin kuoltua Lithgow Limited osti yhtymän osake-enemmistön vuonna 1955 ja Lithgow otti yryityksen haltuunsa vuonna 1961.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ferguson Shipbuilders Wikimedia Commonsissa
Clyde-joen telakat
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ferguson Shipbuilders
Käännös suomeksi
Anne Latvala

Anne-Kristiina Latvala (s. 5. huhtikuuta 1982 Kankaanpää) on suomalainen seiväshyppääjä. Hän edusti urallaan Kankaanpään Urheilijoita ja häntä valmensivat uransa aikana Olli Latvala ja Jari Holttinen. Latvalan ennätys ulkoradoilla on 405 cm ja sisäradoilla 395 cm. Hän edusti Suomea Münchenin EM-kilpailuissa 2002 karsiutuen jatkosta. Kalevan Kisoissa hän saavutti hopeaa vuonna 2002 ja sisäratojen SM-kilpailuista hopeaa 2001 ja pronssia 2002 ja 2003.