stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Studiojärjestelmä
Studiojärjestelmän kahdeksan suurta

Studiojärjestelmä oli kahdeksan elokuvastudion muodostama elokuva-alan monopoli. Järjestelmän "viisi suurta" studiota olivat Fox Film Corporation, Metro-Goldwyn-Mayer, Paramount Pictures, Warner Bros. sekä RKO Radio Pictures. Kaikilla viidellä studiolla oli omat teatteriketjut ja keinot elokuvien tuotantoon ja levitykseen. Lisäksi studiojärjestelmään kuuluivat myös "kolme pientä" studiota Universal Pictures, Columbia Pictures ja United Artists. Näillä studioilla oli pienemmät rahalliset ja tuotannolliset resurssit kuin edellä mainituilla.
Kaikilla studioilla oli studiojärjestelmän aikaan oma erikoisalansa, omat tähdet ja tyylilajit joihin keskityttiin. Esimerkiksi Universal keskittyi laatuun kalliiden lavasteiden tai tähtien sijaan ja teki useita kauhu- ja jännityselokuvia, kun taas Warner keskittyi halpoihin lajityyppielokuviin.
Studiojärjestelmä on esimerkki vertikaalisesta keskittymisestä, sillä koko tuotanto- ja levitysketju oli studion hallussa. Suuret elokuvastudiot pitivät palkkalistoillaan tuhansia työntekijöitä. Heihin lukeutuivat tuottajat, ohjaajat, näyttelijät, käsikirjoittajat, ja muut elokuva-alan ammattilaiset. Studioiden sisällä vallitsi hierarkkinen työnjako. Elokuva-alan ammattilaisten katsottiin olevan työntekijöitä, ei taiteilijoita. Työvoiman lisäksi studiot omistivat satoja elokuvateattereita eri puolilla Yhdysvaltoja.
Klassinen Hollywood elokuvakerronta

Hollywood loi klassisella kaudellaan, eli 1920-luvulta 1960-luvun alkuun saakka ulottuvalla ajanjaksolla, eräänlaisen standardin fiktiiviselle elokuvalle. Studiojärjestelmä kehitti klassisen elokuvakerronnan säännöt, jotka määrittävät edelleen elokuvia maailmanlaajuisesti.
Klassiset Hollywood elokuvat noudattavat yhtäjaksoisen leikkaamisen käytäntöjä, jotta katsojalle muodostuu kokonaisvaltainen kuva tarinan tapahtumista. Monet tekniikoista pyrkivät yksinkertaisesti linkittämään kuvan seuraavaan. Esimerkiksi jatkuvuusleikkaus pyrkii saamaan elokuvaan mahdollisimman ehjän aikajatkumon ja tapahtumien jatkumisen leikkauskohtien yli luontevasti.
Elokuvien liukuhihnatuotanto

Useat elokuvahistorioitsijat ovat yhtä mieltä siitä, että vaikka studiojärjestelmä tuotti elokuvia liukuhihnalta kaavamaisesti, monet aikakauden elokuvat ovat klassikkoja. Esimerkiksi vuoden 1938 elokuvaa Robin Hoodin seikkailut pidetään yhtenä Hollywoodin studiojärjestelmän helmenä, jossa liukuhihnatuotannon kaikki osaset toimivat täydellisesti yhdessä. Yksi syy klassikkoelokuvien määrään on se, että elokuvien massatuotanto mahdollisti sen ettei kaikkien elokuvien tarvinnut olla suuria menestyksiä. Studiojärjestelmä tuottikin myös paljon niin kutsuttuja B-elokuvia.
Esimerkkejä tyypillisistä studiojärjestelmän elokuvista:
Huolia paratiisissa (Paramount Pictures, 1932)
King Kong (RKO, 1933)
Tapahtui eräänä yönä (Columbia Pictures, 1934)
Robin Hoodin seikkailut (Warner Bros., 1938)
Tuulen viemää (Metro-Goldwyn-Mayer, 1939)
Humiseva harju (United Artists, 1939)
Hyökkäys erämaassa (Fox Film Corporation, 1939)
Citizen Kane (1941) RKO
Casablanca (Warner Bros., 1942)
Piukat paikat (United Artists, 1959)
Studiojärjestelmän mureneminen

Hollywood ei ollut entisensä toisen maailmansodan jälkeen ja studiojärjestelmä mureni hiljalleen 1940- ja 50-luvuilla. Tähän vaikutti esimerkiksi se, että Yhdysvaltain liittovaltio määräsi vuonna 1948 antitrustilain, jonka mukaan tuotantoyhtiöt eivät saaneet enää monopoliasemaa elokuvamarkkinoilla eikä yksinoikeutta elokuvateattereihin, elokuvien levitykseen tai lipputuloihin.
Elokuvateollisuus sai myös varteenotettavan kilpailijan 1950-luvulla kun televisio alkoi yleistyä. Elokuvastudioiden tuli tuolloin löytää uusia tapoja saada tuotantonsa maksavan elokuvateatteriyleisön lisäksi myös televisioruuduille katsojien koteihin.
Studiojärjestelmän lopusta hyötyivät luonnollisesti etenkin itsenäiset elokuvantekijät. Alan muutos ei lopulta kuitenkaan heikentänyt suuria elokuvastudioita, vaan yksinkertaisesti pakotti turvalliseen ja tietyiltä osin jopa helppoon tilanteeseen tottuneet studiot etsimään uusia toimintatapoja.
Kirjallisuutta

von Bagh, Peter: Elokuvan historia.  (Uudistettu painos 1998 ja 2004)  Helsinki:  Weilin+Göös, 1975.  ISBN 978-951-3-51333-7
King, Geoff: New Hollywood Cinema: An Introduction.  Lontoo:  I.B. Tauris, 2002.  ISBN 978-186-0-647499  (englanniksi)
Nummelin, Jyri: Valkoinen hehku. Johdatus elokuvan historiaan.  Tampere:  Vastapaino, 2005.  ISBN 951-768-164-X
Koulutus Kanadassa

Kanadassa koulutus on provinssien ja niiden sisäisten, pienempien hallinnollisten alueiden järjestämää ja rahoittamaa, minkä vuoksi koulutusjärjestelmä vaihtelee eri puolilla maata. Eniten järjestelmä poikkeaa ranskankielisessä Québecissä. Valtio kuluttaa noin seitsemän prosenttia bruttokansantuotteestaan koulutukseen. Vuodesta 1982 lähtien opetusta on saanut sekä englanniksi että ranskaksi, jos vähemmistökieltä puhuvia lapsia on tarpeeksi.
Kansainvälisellä tasolla Kanadan koulutustaso on korkeatasoista. Vuoden 2003 PISA-tutkimuksessa, jossa testattiin 28 OECD-maan ja neljän muun maan 15-vuotiaiden koululaisten lukutaidon, matematiikan ja luonnontieteiden osaamista, Kanada sijoittui selvästi OECD-maiden keskiarvoa korkeammalle. Matematiikassa kanadalaiset nuoret olivat seitsemännellä, lukutaidossa kolmannella, luonnontieteissä yhdennellätoista, ja ongelmanratkaisussa kahdeksannella sijalla.
Jokaisessa provinssissa on Suomen esikoulua vastaava Kindergarten tai samankaltainen laitos, mutta provinssien antama rahoitus ja tuntimäärä vaihtelevat laajasti. Peruskoulun ensimmäinen luokka aloitetaan Kanadassa yleensä viiden vuoden iässä, ja ilmainen, julkisin varoin rahoitettu koulutus jatkuu siitä 12. luokka-asteeseen asti. Lasten täytyy osallistua opetukseen 16. ikävuoteen saakka. Koulut alkavat syyskuussa ja loppuvat kesäkuussa. Vaikka noin kymmenesosa kanadalaisista ei ole suorittanut high schoolia, ja vain seitsemäsosalla on akateeminen loppututkinto, on tilanteeseen näkyvissä nopeaa muutosta osittain siksi, että työmarkkinoilla on alettu vaatia yhä useammin ja voimakkaammin high school -todistus tai jopa akateeminen loppututkinto.
Jako uskonnon ja kielen mukaan

Alun perin kaikissa provinsseissa koulutusjärjestelmät eriteltiin uskonnon perusteella, mutta nykyisin useimmat provinssit ovat luopuneet erittelystä. Ontario, Alberta ja jotkin Saskatchewanin kaupungit ovat kuitenkin poikkeuksia, sillä ne edelleen ylläpitävät julkisin varoin rahoitettuja erillisiä koululautakuntia eri uskontokunnille, yleisimmin katolisille sekä protestanteille. Québecissä erittely uskonnon perusteella korvattiin vuonna 1998 ranskan- ja englanninkielisillä kouluilla. Québeciläisen täytyy käydä ranskankielistä koulua high schoolin loppuun, ellei toinen vanhemmista ole käynyt englanninkielistä koulua jossain muualla maassa. Tämä ei kuitenkaan koske maahanmuuttajia.
Opiskelun pituus

Useimmissa kanadalaisissa koulutusjärjestelmissä koulu jatkuu 18-vuotiaaksi 12. luokalle. Québecissä tavallinen high school -koulutus päättyy 11. luokkaa vastaavan, 17–18-vuotiaana käytävän Secondary fiven jälkeen. Tämän jälkeen oppilaiden täytyy käydä CEGEPiä, joka valmistaa heidät yliopistotason opintoihin.
Yliopistoa edeltävät opinnot

Kanadan toisen asteen koulutus, high school, on hieman erilainen eri provinsseissa. Myös luokka-astejärjestelmä saattaa vaihdella jopa provinssin sisällä. Kanadan toisen asteen koulutus noudattaa muutamilla poikkeuksilla samaa kaavaa kuin Yhdysvalloissa.
Ontariossa oli aiemmin käytössä 13. luokka, mutta se lakkautettiin kulujen vuoksi. Viimeisen kerran se oli käytössä kouluvuonna 2002–2003. Lakkauttamisen seurauksena opetussuunnitelmia tiivistettiin, ja vaikeat aineet, kuten matematiikka, tulivat aikaisempaa haastavammiksi. Järjestelmä on nyt kuitenkin lähes samanlainen, kuin mitä se on ollut Québecin ja Ontarion ulkopuolella jo vuosia. Toisen asteen koulutus jatkuu Québecissä 11. vuosiluokalle, ja sitä seuraa yleensä CEGEP, joka on kaksi- tai kolmivuotinen, high schoolin jälkeen käytävä college-ohjelma. Yliopistoa edeltävät CEGEP-opetusohjelmat ovat Québecissä kaksivuotisia (yliopisto Québecissä kestää kolme vuotta), ja ammatilliset opetusohjelmat kestävät kolme vuotta.
Yliopisto

Yliopistojen suhteen suurin ero provinssien välillä on siinä, kuinka paljon julkista rahoitusta ne saavat toimintaansa. Québecin yliopistot saavat eniten varoja käyttöönsä, ja niillä on myös pienimmät koulumaksut. Atlantin läheisyydessä sijaitsevien provinssien yliopistoja on yleensä rahoitettu vähiten, ja jotkut yliopistot ovat lähes kokonaan riippuvaisia yksityisistä varoista. Kun high school oli Ontariossa viisivuotinen, oli kolmivuotinen alempi korkeakoulututkinto yleinen, mutta ylempi nelivuotinen tutkinto on vähitellen korvaamassa sen.
Alemmat korkeakoulututkinnot ovat Québecissä tavallisesti kolmivuotisia, sillä kaksivuotinen CEGEP kattaa useimmat ensimmäisen lukuvuoden vaatimukset perinteisessä yliopistossa (joillakin aloilla ohjelmat ovat nelivuotisia).
Shanghain Jiao Tong -yliopiston vuonna 2005 julkaistulla maailman parhaiden yliopistojen listalla Toronton yliopisto sijoittui parhaana kanadalaisena yliopistona sijalle 24. Kanadalaisista yliopistoista sadan parhaan joukossa olivat myös Brittiläisen Kolumbian yliopisto (37.), McGill-yliopisto (67.) ja McMasterin yliopisto (90.).
Yksityiset ja uskonnolliset koulut

Kanadassa vanhempien ei tarvitse laittaa lapsiaan julkiseen kouluun, ja noin kahdeksan prosenttia oppilaista käykin yksityistä koulua. Vain pieni osa heistä käy kalliita huipputason yksityisiä kouluja, mutta niillä on kuitenkin huomattava asema ja paljon arvovaltaa. Varakkailtakaan vanhemmilta ei ole epätavallista laittaa lapsensa julkiseen kouluun, varsinkaan alempien luokka-asteiden osalta.
Yksityiset ja uskonnolliset koulut > Uskonnolliset koulut

Jokainen provinssi käsittelee yksityisiä, uskonnollisia kouluja eri tavoin. Ontariossa katoliset koulut saavat rahoitusta julkisin varoin, mutta muiden uskontokuntien koulut eivät. Ontariossa on useita yksityisiä juutalaisten, muslimien ja kristittyjen kouluja, mutta ne rahoitetaan opiskelumaksuilla. Koska katolisten koulujen nykyinen asema mainitaan perustuslaissa, on korkein oikeus päättänyt, ettei järjestelmä ole sen vastainen. Yhdistyneet kansakunnat on kuitenkin huomauttanut Ontarion järjestelmän olevan epäoikeudenmukainen. Vuonna 2002 hallitus esitteli kiistanalaisen opetusohjelman, joka rahoittaisi osittain kaikki yksityiset koulut. Ohjelmaa kuitenkin moitittiin julkisen koulutuksen heikentämisestä, ja ehdotus suljettiin pois, kun liberaalit voittivat vuoden 2003 provinssivaalit.
Muissa provinsseissa yksityisiä, uskonnollisia kouluja rahoitetaan julkisin varoin. Brittiläisessä Kolumbiassa hallitus maksaa nykyään 50 prosenttia provinssin provinssin asettamien tiukkojen säädösten mukaisten, uskonnollisten koulujen kuluista. Provinssissa on nykyään useita sikhiläisiä, hindulaisia, kristillisiä ja islamilaisia kouluja. Myös Albertassa on erioikeutettujen koulujen verkosto julkisten koulujen järjestelmän sisässä. Näiden koulujen täytyy noudattaa provinssin opetussuunnitelmaa ja täyttää kaikki provinssin asettamat säädökset, mutta muutoin ne ovat melko vapaita toiminnassaan. Kaikissa provinsseissa yksityiset koulut saavat jonkin verran rahoitusta, mutteivat yhtä paljon kuin julkiset koulut.
Yksityiset ja uskonnolliset koulut > Yliopistot

Kanadassa ei ole yksityisiä yliopistoja, jotka ovat valtuutettuja opettamaan humanistisia ja tieteellisiä aineita, mutta tilanne tulee muuttumaan vuonna 2007, kun Brittiläisessä Kolumbiassa avataan maan ensimmäinen vapaiden taiteiden yksityinen yliopisto Squamishiin. Monien provinssien, kuten Ontarion ja Albertan, lainsäädäntöjen mukaan yksityiset tutkinnon antavat oppilaitokset, jotka eivät välttämättä ole yliopistoja, saavat toimia provinssissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Koulutus Kanadassa Wikimedia Commonsissa
Toronton yliopisto
Manitoban yliopisto
Mauri Ylä-Kotola

| Mauri Ylä-Kotola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. syyskuuta 1971 (ikä 53) Mikkeli
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Esa Saarinen
Instituutti:  Lapin yliopisto
Tutkimusalue:  mediatiede
Tunnetut työt:  Jean-Luc Godard mediafilosofina: Rekonstruktio simulaatiokulttuurin lähtökohdista (1998)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Mauri Tapani Ylä-Kotola (s. 18. syyskuuta 1971 Mikkeli) on suomalainen filosofi ja mediatieteen professori sekä aiempi Lapin yliopiston pitkäaikainen rehtori (2006–2019). Lukuvuonna 2005–2006 Ylä-Kotola toimi Kuvataideakatemian rehtorina. Aiemmin hän työskenteli professorin työnsä ohella Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnan dekaanina.
Koulutus

Ylä-Kotola tuli ylioppilaaksi Helsingin II normaalikoulusta vuonna 1990.  Ylioppilastutkinnon jälkeen hän pääsi opiskelemaan Helsingin yliopistoon muun muassa farmasiaa ja teologiaa, mutta valitsi pääaineekseen kuitenkin teoreettisen filosofian. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian maisteriksi ja lisensiaatiksi vuonna 1996 sekä edelleen filosofian tohtoriksi teoreettisen filosofian alalta vuonna 1998. Hänen väitöskirjatutkimuksensa (1998) tarkasteli ranskalaista uuden aallon elokuvaohjaajaa Jean-Luc Godardia. Työ oli otsikoitu Jean-Luc Godard mediafilosofina: Rekonstruktio simulaatiokulttuurin lähtökohdista. Väitöstutkimuksen ohjaajana oli filosofi Esa Saarinen.
Ura

Työuransa Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa Ylä-Kotola aloitti vuonna 1995 ja hän eteni urallaan nopeasti. Hän toimi ensin luennoitsijana (1995), mediatieteen laitoksen lehtorina (1996) ja mediatieteen määräaikaisena professorina (1997-2002). Mediatieteen varsinaisena professorina hän aloitti kesäkuussa 2002.  Ylä-Kotolalla on ollut keskeinen merkitys mediatieteen tieteenalakehityksen määrittelijänä, sillä oppiaine oli perustettu Lapin yliopistoon vain muutamaa vuotta aiemmin. Hän on kirjoittanut lukuisia julkaisuja mediatutkimuksen alasta.
Tiedekuntansa dekaanina Ylä-Kotola toimi vuosina 1999-2005. Vuosina 2005-2006 Ylä-Kotola toimi Kuvataideakatemian rehtorina. Vuonna 2006 hänet valittiin Lapin yliopiston rehtoriksi. Valintansa aikaan hän oli 34-vuotiaana Suomen nuorin yliopiston rehtori. Ylä-Kotola toimi Lapin yliopiston rehtorina runsaan 14 vuoden ajan elokuusta 2006 lähtien. Ylä-Kotola seurasi virassa yliopiston ensimmäistä rehtoria Esko Riepulaa. Ylä-Kotola valittiin elokuussa 2009 seuraavalle viisivuotiskaudelle 2010-2014. Hän jatkoi rehtorina vuoteen 2019 saakka, jolloin hänen seuraajakseen valittiin Antti Syväjärvi.
Ylä-Kotolan ura Lapin yliopistossa päättyi loppuvuonna 2024. Lokakuussa 2024 Ylä-Kotola poistettiin luennolta sekavan käytöksen vuoksi. Sekavan käyttäytymisen taustalla epäiltiin olleen humalatila. Ylä-Kotola kuitenkin kiisti väitteen ja vetosi siihen, että hänen hämmennystä herättynyt käyttäytymisensä luennolla johtui harkitusta performanssista ja luennon loppuvaiheessa mahdollisesti myös sairaskohtauksesta.  Ylä-Kotola irtisanottiin työsuhteestaan Lapin yliopistossa marraskuun alussa 2024. Ylä-Kotola ilmoitti medialle valittavansa päätöksestä. Ylä-Kotolan mukaan irtisanomisen taustalla oli terveydellisiä syitä ja yliopistopedagogiikkaa koskevia erimielisyyksiä. Yliopisto ei halunnut kommentoida irtisanomisen syitä julkisuudessa.
Luottamustehtävät

Ylä-Kotola toimii ja on toiminut European Master in Multimedia and Audiovisual Business Administrationin hallituksen jäsenenä vuosina 1999-2003, European Institute for a Sustainable Information Societyn varapuheenjohtajana vuodesta 2005, Lissabonin uuden yliopiston CITI Media Labin hallituksen jäsenenä vuodesta 2003, Suomen Kulttuurirahaston suojissa toimivan Lapin rahaston puheenjohtajana vuosina 2007-2010, FinELibin hallituksen puheenjohtajana vuosina 2007-2013, European Master in Art and Culture Managementin (EMACIM) hallituksen puheenjohtajana vuosina 2009-2012, Lapin Elämystuotanto Oy:n hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2010, Särestöniemen museosäätiön hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2010, Seppo Säynäjäkankaan tiedesäätiön hallituksen jäsenenä vuodesta 2010, Suomen taideakatemian hallituksen varapuheenjohtajana vuosina 2012-2019, Suomen taideakatemian hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2019, Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön alaisuudessa toimivan Taideneuvoston jäsenenä vuosina 2016-2019, Lapinmaan kiinteistöyhtiön hallituksen jäsenenä vuodesta 2013, Rovalan setlementin hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2013 ja Rovalan Kiinteistöyhtiö hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2013.
Ylä-Kotola oli yksi puheenvuorojen pitäjistä vuoden 2006 Presidenttifoorumissa, jonka teemana oli osaava ja innovatiivinen Suomi. Tasavallan presidentti Tarja Halonen emännöi tilaisuutta Presidentinlinnassa. Ylä-Kotola on toiminut Tiedonjulkistamisen neuvottelukunnan ja Helsingin keskustakirjasto Oodin arkkitehtuurikilpailun tuomariston jäsenenä.
Kunnianosoitukset

Kunniatohtori, Franklin yliopisto (ent. Urbanan yliopisto), Ohio, Yhdysvallat, 2008
Kunniaprofessori, Murmanskin yliopisto, Murmansk, Venäjä, 2009
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta, I lk:n ritari, 2011
Lapin rahaston tiedepalkinto, Suomen Kulttuurirahasto, 2019
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta, komentaja, 2019
Kunniatohtori, Oulun yliopisto, Oulu, 2020
Ylä-Kotola vihittiin Yhdysvaltain Ohiossa sijaitsevan Urbanan yliopiston kunniatohtoriksi vuonna 2008. Yliopiston perustivat ruotsalaisfilosofi Emmanuel Swedenborgin seuraajat vuonna 1850. Ylä-Kotola piti luennon, jonka aiheena oli Emmanuel Swedenborg ja tulevaisuuden optillinen tiede. Franklinin yliopisto osti Urbanan yliopiston vuonna 2014 ja Urbanan yliopistosta tehtiin Franklinin yliopiston kampus. Urbanan kampus suljettiin vuonna 2020.
Ylä-Kotola vihittiin venäläisen Murmanskin yliopiston kunniaprofessoriksi vuonna 2009. Murmanskin yliopiston mukaan Ylä-Kotola on "edistänyt johdonmukaisesti tieteellis-teknistä yhteistyötä Venäjän ja Suomen välillä Barentsin alueella."
Tasavallan presidentti Tarja Halonen myönsi Ylä-Kotolalle Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I lk:n ritarin kunniamerkin vuonna 2011 ja tasavallan presidentti Sauli Niinistö saman ritarikunnan komentajan kunniamerkin vuonna 2019.
Julkaisuja

Inkinen, Sam & Ylä-Kotola, Mauri: Suuri mantrakirja: Uuden ajan aforismeja ja iskusanoja.  (SuurKirjaset)  Helsingissä:  Pikku-idis, 1992.  ISBN 952-9589-05-0
Ylä-Kotola, Mauri: Kansallisuusaate vai kansainvälisyys : yksilöllinen ilmaisu vai viestintäfasismi?, Club at the End of the Street, Helsinki, 1992
Ylä-Kotola, Mauri: The Philosophy of Pet Shop Boys and the Problem of Post-Industrial Society, Shaman Books, London, 1993.
Ylä-Kotola, Mauri: Jean-Luc Godardin filosofianhistorialliset kiinnekohdat, Suomen mediatieteen seura, Rovaniemi, 1997
Ylä-Kotola, Mauri: Jean-Luc Godard mediafilosofina: Rekonstruktio simulaatiokulttuurin lähtökohdista.  (Väitöskirja (Helsingin yliopisto). Mediatieteen julkaisuja, B:1)  Lapin yliopisto, 1998.  ISSN 1455-9706  ISBN 951-634-600-6
Inkinen, Sam & Sundgren, Eva & Ylä-Kotola, Mauri (toim.): Mediatieteen kysymyksiä 2: Kirjoituksia modernista ja postmodernista kulttuurista. Professori Tarmo Malmbergin juhlakirja.  (Mediatieteen julkaisuja C 2)  Rovaniemi:  Lapin yliopisto, taiteiden tiedekunta, 1998.  ISBN 951-634-636-7
Ylä-Kotola, Mauri: Mediatieteen kysymyksiä 1: Mitä on mediatiede?  (Mediatieteen julkaisuja C 2)  Rovaniemi:  Lapin yliopisto, taiteiden tiedekunta, 1999.  ISBN 951-634-622-7
Inkinen, Sam & Ylä-Kotola, Mauri (toim.): Mediatieteen kysymyksiä 3: Kirjoituksia mediakulttuurista. Mediatutkija Hannu Eerikäisen juhlakirja.  (Mediatieteen julkaisuja C 2)  Rovaniemi:  Lapin yliopisto, taiteiden tiedekunta, 1999.  ISBN 951-634-636-7
Ylä-Kotola, Mauri ym. (toim.): The Integrated Media Machine I: A Theoretical Framework. 2000.
Suoranta, Juha & Ylä-Kotola, Mauri: Mediakasvatus simulaatiokulttuurissa.  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-22578-9
Ylä-Kotola, Mauri & Arai, Mehdi: Uusmediatieteen perusteet.  (Silta)  Helsinki:  Edita, 2000.  ISBN 951-37-2992-3
Ylä-Kotola, Mauri & Inkinen, Sam (toim.): Mediatieteen kysymyksiä 4: Mitä mediatiede ei ole?  (Mediatieteen julkaisuja C 2)  Rovaniemi:  Lapin yliopisto, taiteiden tiedekunta, 2001.  ISBN 951-634-777-0
Inkinen, Sam & Ylä-Kotola, Mauri (toim.): Semiosis: Merkkien virtaa. Filosofian tohtori Altti Kuusamon juhlakirja.  (Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnan julkaisuja C: Katsauksia ja puheenvuoroja, 24)  Rovaniemi:  Lapin yliopisto, 2001.  ISBN 951-634-779-7
Ylä-Kotola, Mauri ym. (toim.): The Integrated Media Machine II: Aspects of Internet Culture, Hypertechnologies, and Informal Learning. 2001.
Ylä-Kotola, Mauri ym. (toim.): The Integrated Media Machine III–IV: Aspects of Future Interfaces and Cross-Media Culture. 2005.
Eva Cederström

| Eva Cederström |
| --- | --- |
 Eva Cederström. Kuva 1950-luvulta.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. syyskuuta 1909 Tampere
Kuollut: 1. kesäkuuta 1995 (85 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  taidemaalari
Taidesuuntaus:  kubismi
Eva Kristina Cederström (15. syyskuuta 1909 Tampere – 1. kesäkuuta 1995) oli suomalainen taidemaalari.
Taide

Cederströmin tuotanto koostuu öljymaalauksista, vesiväritöistä, grafiikasta, sekatekniikasta sekä pastelleista. Hänen töidensä tunnuspiirteitä ovat kuulaan siniset, kubistiset ja pelkistetyt maalaukset. Erilaiset siniset värisävyt hallitsivat Cederströmin maalauksia niin, että voidaan puhua hänen lempiväristään. Myöhempinä vuosina teosten värivalikoima vaalentui ja muuttui valoisaksi. Teokset ovat tunnusomaisesti hallittuja ja muodollisesti niukkoja. Kubistiset piirteet tulivat hänen taiteessa olennaisemmaksi 1960-luvun alussa. Se näkyy töissä kuvapinnan koruttomuutena ja selkeytenä. Kubismi oli Cederströmille keino jäsentää tilaa, esimerkiksi maisemissa talot ovat hallitsevia.tarkistettava
Koulutus ja ura

Cederström opiskeli samaan aikaan Tove Janssonin kanssa samalla maalariluokalla Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. He ottivat monet askeleet taiteilijanuralla samaan aikaan, kuten yksityisnäyttelyt, ensimmäiset ateljeet ja lisäksi he saavuttivat ensimmäiset palkintonsa samoina vuosina. Cederström ja Jansson olivat luokkansa ainoat naiset ja näyttelyarvosteluissa saatettiin huomata heidän sukupuolensa taiteen sijaan. Molemmille maalaaminen oli kuitenkin se kaikkein tärkein asia, mitä he elämässään halusivat tehdä. Suurin osa maalariluokasta, Cederström mukaan lukien, oli keväällä 1935 tyytymätön vastuuopettaja William Lönnbergin opetukseen. He äänestivät jaloillaan ja lähtivät pois koulusta. Cederström ja Jansson viettivät kevätlukukauden maalaten yksityisesti vuokratuissa vierekkäisissä ateljeissa.
Vuonna 1951 hän opiskeli Pariisissa Académie André Lhotessa ja Académie de la Grande Chaumièressa Pariisissa 1951.
Cederström debytoi taiteilijana Helsingissä 1938 ja voitti samana vuonna ensimmäisen palkinnon dukaattikilpailussa. Hän toimi opettajana Vapaassa taidekoulussa 1947–1948 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1965–1974. Cederström sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1959, valtion taidepalkinnon 1980 ja professorin arvonimen 1982. Cederströmin arkisto lahjoitettiin Kuvataiteen keskusarkistolle vuonna 2003.lähde?
Perhetausta

Cederströmin vanhemmat olivat filosofian tohtori Emil Cederström ja Katri Cederström, o.s. Kopsa. Hänen tyttärensä on elokuvaohjaaja Kanerva Cederström.
Kirjallisuutta

Konttinen, Riitta: Eva Cederström: taiteilijan henkilökuva.  (Värikuvat: Matti Ruotsalainen)  Otava, 1989.  ISBN 951-1-10601-5