Segregaatio
Toimenpiteet segregaation ehkäisemiseksi ja purkamiseksi

Etnisen segregaation ehkäisemiseksi tai purkamiseksi on ehdotettu niin sanottua sosiaalista sekoittamista (social mix). Tällä tarkoitetaan eri väestöryhmien hajauttamista kaupungin alueelle tasaisesti, jolloin eriytyneitä asuinalueita ei syntyisi. Lisäksi hyvä- ja vähäosaisimpien ryhmien asuessa samoilla alueilla, kasvavat vähäosaisimpien tiedolliset resurssit esimerkiksi koulutuksen ja työpaikan tärkeyden tiedostamisessa tavoitellessa toivotunlaista asumista. Esimerkiksi pääkaupunkiseudulla vuokra-asuntojen jaossa on jo 1970-luvulta lähtien toteutettu  sosiaalista sekoittamista ja ohjattu mm. maahanmuuttajia eri puolille kaupunkia. Sosiaalisesti tuettuja aravavuokra-asuntoja on jaettu asunnon tarpeen kiireellisyyden mukaan, mutta jakoa säätelevät aravarajoituslaki ja korkotukilaki kuitenkin mahdollistavat tarveharkinnan asuntojen jaossa. Tällä siis tarkoitetaan sitä, että samalla kun asuntoja jaetaan eniten tarvitsevalle, pyritään samalla monipuoliseen asukasrakenteeseen ja sosiaalisesti tasapainoiseen asuinalueeseen.
Sosiaalisen sekoittamisen tavoitteeseen pääsyn vaikeus on kuitenkin huomattu, sillä vuokra-asuntojen jaolla ei pystytä vaikuttamaan asuinalueiden eriytymisen ehkäisemiseen kuin vain osittain, koska Helsingin kaupungin vuokra-asunnot sijaitsevat alueellisesti epätasaisesti ja asuntoja vapautuu eniten juuri sellaisilta alueilta, joilla asuu jo entuudestaan paljon maahanmuuttajia. Kuntien velvollisuus on myös avustaa pakolaistaustaisia maahanmuuttajia asunnon hankinnassa ja yleiseksi käytännöksi on muodostunut perheiden asuttaminen kunnallisiin vuokra-asuntoihin. Onkin havaittu, että mitä suurempi arava- ja korkotukiasuntojen osuus alueella on, sitä korkeammaksi vieraskielisten osuus alueella tyypillisesti nousee.
Uusilla asuinalueilla on pyritty sekoittamaan myös asuntokantaa ja vanhoja alueita on pyritty peruskorjaamaan ja täydennysrakentamaan. Lisäksi asukkaille järjestetään asumisneuvontaa ja asukkaiden osallisuutta ja yhteisöllisyyttä pyritään tukemaan. Alueellisesti ja sosiaalisesti tasapainoinen kaupunkikehitys on ollut kaupunkipolitiikan lähtökohtana. 1990-luvun kiintiöinti niin sanotun 50-50-periaatteen mukaan, jossa puolet uudelle alueelle rakennettavista asunnoista on vuokra-asuntoja ja puolet omistusasuntoja, on kuitenkin jäänyt 2000-luvulla taakse, kun joillekin asuinalueille rakennetaan vain lähes yksinomaan vapaarahoitteisia omistusasuntoja.
Sosiaalinen sekoittaminen voi vaikuttaa sosiaaliseen koheesioon usealla tavalla. Esimerkiksi sosiaalisten verkostojen teoria ehdottaa, että yhteisöissä, joissa toteutetaan sosiaalista sekoittamista, erilaisten asukkaiden välillä tapahtuu vuorovaikutusta, jossa vähäisemmät resurssit omaavat asukkaat kasvattavat esimerkiksi tiedollisia resurssejaan kanssakäymisessä suurempien resurssien omaavien asukkaiden kanssa. Näin he saavat esimerkiksi tietoa työmahdollisuuksista ja pystyvät siten kohentamaan taloudellista asemaansa ja yhteiskuntaan osallistumista yleensä.
Roolien muodostamisen teoria (role modeling) ehdottaa samaan tapaan, että ihmisten väliset kontaktit opettavat tiettyä sosiaalista käyttäytymistä. Parempien resurssien asukkaat siis opettaisivat käyttäytymisellään ja toiminnallaan huonompien resurssien asukkaille, että esimerkiksi korkeamman koulutuksen tavoittelu tai työn etsiminen parantaisi mahdollisuuksia elämässä ja saavuttaa myös toiveiden mukaista asumista. Alueen poliittisen talouden malli (the political economy of the place) puolestaan ehdottaa, että rikkaamman väestönosan asuessa samalla alueella köyhemmän väestönosan kanssa, saadaan alueelle enemmän ja kattavammin palveluita, mikä kohentaa asuinaluetta.
Toisaalta esimerkiksi Ranskassa on havaittu, ettei eri yhteiskuntaryhmien asuminen samalla alueella välttämättä saa aikaan vuorovaikutusta ryhmien välillä ja ilman vuorovaikutusta sosiaalisen sekoittamisen positiiviset vaikutukset eivät pääse ilmenemään. Sosiaalisen sekoittamisen kriitikot ovat huomauttaneet myös, että aina köyhemmät alueet nähdään ongelmana rikkaiden sijaan ja muutoksen kohteina ovat useimmiten juuri köyhemmät alueet. Sosiaalisen sekoittamisen toimivuudesta ei kuitenkaan ole tutkijoiden kesken yksimielistä näyttöä, vaan tulokset ovat jääneet ristiriitaisiksi.