stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Utena

| Utena |
| --- | --- |
 Talvinen näkymä Utenan kaupunkiin
 vaakuna
 Utena
 Koordinaatit: 55°30′N, 25°36′E 
Valtio:  Liettua
Lääni:  Utenan lääni
Kunnallispiiri:  Utenan kunnallispiiri
Ensimaininta:  1261
Väkiluku (2012)  ():  28 622
Postinumero:  LT-28001
Suuntanumero(t):  (+370) 349
 
 www.utena.lt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Utena on kaupunki koillisessa Liettuassa. Se toimii Utenan läänin ja Utenan kunnallispiirin hallinnollisena keskuksena. Vuoden 2012 alussa kaupungin väkiluku oli 28 622 asukasta. Utena on yksi Liettuan vanhimmista kaupungeista. Sen tunnelmaa on luonnehdittu leppoisaksi.
Historia

Utena mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1261, jolloin kuningas Mindaugasin kirjeessä mainittiin herttua Utenen rakennuttama puulinna Utenėlė-joen rannalla. Kaupungin keskusta ja sittemmin myös paikallinen sanomalehti nimettiin herttuan mukaan. Vuonna 1416 paikalle rakennettiin ensimmäinen kirkko, ja samaan aikaan siellä aloitettiin myös kaupankäynti. Ristiretkien aikaan Utenan ympäristöä kuitenkin vahingoitettiin ja vuonna 1433 linna tuhottiin.
Vuonna 1655 Venäjän hyökätessä kaupunki vahingoittui pahasti. Pohjan sodan yhteydessä vuosina 1700–1721 ruotsalaiset tuhosivat kaupunkia. Napoleonin sotilaat vaurioitti kaupunkia vuonna 1812.
Vuonna 1835 rakennettu Varsova-Pietari-valtatie edesauttoi kaupungin kehitystä huomattavasti. Kaupunki kasvoi nopeasti, ja sinne rakennettiin taloja rinta rinnan sekä suuri posti. Vuonna 1879 kuitenkin tulipalo tuhosi ¾ kaupungista.
Vuonna 1924 Utena sai kaupunginoikeudet. Samana vuonna se sai myös oman pormestarin. Talot, tiet ja sillat oli rakennettu, kaupunkiin oli tullut myös teollisuutta: meijeri, kirjapaino, myllyjä, sahaamo ja oma sähköasema. Toinen maailmansota kuitenkin keskeytti Utenan kehityksen. Vasta parin kymmenen vuoden päästä toisesta maailmansodasta Utena jatkoi teollista kehitystään, mikä lisäsi myös väkilukua ja rakennettiin lisää asuinalueita.
Historia > Asukasluvun kehitys

| Vuosi | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2001 | 2011 | 2012  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Väkiluku | &&&&&&&&&&&07158.&&&&007 158 | &&&&&&&&&&013319.&&&&0013 319 | &&&&&&&&&&023742.&&&&0023 742 | &&&&&&&&&&034353.&&&&0034 353 | &&&&&&&&&&033860.&&&&0033 860 | &&&&&&&&&&028997.&&&&0028 997 | &&&&&&&&&&028622.&&&&0028 622 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Utena Wikimedia Commonsissa
Liettuan kaupungit
Vilna | Kaunas | Klaipėda | Šiauliai | Panevėžys | Alytus | Marijampolė | Mažeikiai | Jonava | Utena | Kėdainiai | Telšiai | Visaginas | Tauragė | Ukmergė | Kretinga | Šilutė | Radviliškis | Palanga | Druskininkai | Gargždai | Rokiškis | Biržai | Elektrėnai | Kuršėnai | Garliava | Jurbarkas | Vilkaviškis | Raseiniai | Anykščiai | Lentvaris | Naujoji Akmenė | Grigiškės | Prienai | Joniškis | Kelmė | Varėna | Kaišiadorys | Pasvalys | Kupiškis | Zarasai | Skuodas | Kazlų Rūda | Širvintos | Molėtai | Šalčininkai | Šakiai | Švenčionėliai | Ignalina | Pabradė | Kybartai | Šilalė | Nemenčinė | Pakruojis | Švenčionys | Trakai | Vievis | Kalvarija | Lazdijai | Rietavas | Žiežmariai | Eišiškės | Ariogala | Neringa | Šeduva | Birštonas | Venta | Akmenė | Tytuvėnai | Rūdiškės | Vilkija | Pagėgiai | Viekšniai | Žagarė | Ežerėlis |Skaudvilė | Gelgaudiškis | Kudirkos Naumiestis | Simnas | Salantai | Linkuva | Veisiejai | Ramygala | Priekulė | Joniškėlis | Jieznas | Daugai | Obeliai | Varniai | Virbalis | Vabalninkas | Seda | Subačius | Baltoji Vokė | Dūkštas | Pandėlys | Dusetos | Užventis | Kavarskas | Smalininkai | Troškūnai | Panemunė
Paljakkajuuriperhonen

| Paljakkajuuriperhonen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Exoporia
Yläheimo::  Juuriperhosmaiset Hepialoidea
Heimo::  Juuriperhoset Hepialidae
Alaheimo::  Hepialinae
Suku::  Hepialus
Laji::  fuscoargenteus
Kaksiosainen nimi
 Hepialus fuscoargenteus  Bang-Haas, 1927 
Synonyymit
 Gazoryctra fuscoargenteus 
Katso myös
   Paljakkajuuriperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paljakkajuuriperhonen (Hepialus fuscoargenteus) on tunturiseutujen harvinainen, alkeelliseen juuriperhosten heimoon kuuluva perhoslaji. Lajin siivissä on yksilöllinen hopeanvalkoinen kuviointi. Sitä tavataan arktisilta alueilta Norjasta Venäjän Sahalinille saakka. Lajin elinympäristöt vaihtelevat, mutta ne ovat vaivaiskoivuvaltaisia.
Koko ja ulkonäkö

Etusiipien pohjaväri on ruskea, naaraalla vaaleampi. Siivissä on yksilöittäin vaihteleva hopeanvalkoinen kuviointi, joka muodostaa epäsäännöllisiä juovia tai erillisiä laikkuja. Takasiivet ovat vaalean ruskeanharmaat. Siipiväli on koiraalla 37–42 mm ja naaraalla 39–50 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Paljakkajuuriperhosella on arktinen levinneisyys ja sitä tavataan Norjan ja Ruotsin pohjoisimmista osista Venäjän pohjoisosien kautta Sahalinille. Suomessa sitä on tavattu ainoastaan Enontekiön pohjoisosissa, Kilpisjärven takatuntureilla, mutta levinneisyys saattaa olla laajempikin. Lajia on parveiluhavaintojen lisäksi tavattu lähinnä yksitellen. Perhoset lentävät lyhyen aikaa heinäkuun lopulta elokuun puoliväliin.
Elinympäristö ja elintavat

Paljakkajuuriperhosen elinympäristöt vaihtelevat kuivista kosteisiin, mutta niillä kasvaa aina runsaasti vaivaiskoivua. Ruotsissa runsaimmat esiintyvät ovat luoteenpuoleisilla rinteillä, joita ilta-aurinko lämmittää. Perhosten lento alkaa iltapäivällä ja vilkastuu iltaa kohti. Vilkkaimmillaan se on auringonlaskun aikoihin noin puolen tunnin ajan. Lentoaktiivisuus kuitenkin vaihtelee eri iltoina. Koiraat lentävät vajaan metrin korkeudessa mutkittelevaa lentoa vastatuuleen. Naaras oleskelee kasvillisuudessa ja levittää feromonia ilmaan siipiään värisyttäen. Parittelu kestää ainakin viisi tuntia, ja naaras tuottaa noin 300 munaa. Naaras pudottelee munia maahan yleensä varvikossa istuen, joskus lennosta. Toukat elävät käytävissä 10–20 cm:n syvyydessä maan alla, ja toukkakehitys kestää kahdesta kolmeen vuotta. Ennen koteloitumista toukka tekee käytävän maan pinnalle ja koteloituu sen perälle. Kuoriutuva kotelo ryömii käytävää pitkin osittain maan pinnan yläpuolelle.
Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi (NT).
Ravintokasvi

Toukka on syönyt kasvatuksessa vaivaiskoivun (Betula nana) juuria, mutta lienee luonnossa useiden kasvilajien juuria syövä polyfagi.
Aiheesta muualla

Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1374971  BioLib: 44497  BOLD: 370714  CoL: 942CV  Fauna Europaea: 431746  Fauna Europaea (new): b64df9b6-9355-4c43-a147-9af3e0640297  GBIF: 4525621  iNaturalist: 178147  LepIndex: 137076  NCBI: 2561339  Observation.org: 180405  Open Tree of Life: 3243862
Unkarin kansannousu

Unkarin kansannousu (unk. 1956-os forradalom tai 1956-os felkelés) oli Neuvostoliiton diktaattori Josif Stalinin kuolemaa vuonna 1953 seuranneen suojasään ja sisäisten uudistusten hitauden aiheuttaman tyytymättömyyden innoittama kansannousu Unkarin kommunistihallintoa vastaan vuonna 1956.
Ensimmäiset väkivaltaiset yhteenotot käytiin maan pääkaupungissa Budapestissa 23. lokakuuta. Tilanne riistäytyi nopeasti kommunistisen Unkarin työväenpuolueen hallinnasta, ja apuun pyydettiin maassa olleita neuvostojoukkoja. Neuvostojoukot joutuivat vetäytymään katutaistelujen jälkeen 30. lokakuuta ja Imre Nagyn johtama hallitus otti käyttöön monipuoluejärjestelmän. Neuvostoliiton panssarivaunut vyöryivät kuitenkin takaisin kaupunkiin 4. marraskuuta, ja taistelut olivat tällä kertaa ohi nopeasti. Virallisesti taistelut päättyivät 11. marraskuuta mennessä, mutta pienempiä vastarintapesäkkeitä oli Unkarin maaseudulla vielä kuun loppuun saakka.
Noin 2 600–3 000 unkarilaista ja noin 700 Neuvostoliiton sotilasta kuoli kansannousussa. Noin 180 000 unkarilaista pakeni ulkomaille. Valtaan nousi János Kádárin hallitus, jonka kurinpalautuksen aikana tuhansia tuomittiin vankeusrangaistuksiin ja satoja teloitettiin, heidän joukossaan myös Imre Nagy. Maassa aikanaan vallinnut stalinistinen järjestelmä ei kuitenkaan palannut, ja Kádárin hallitus ryhtyi myöhemmin asteittaisiin uudistuksiin.
Kansannousu > Ensimmäiset yhteenotot

Budapestin mielenosoittajat olivat alkaneet poistaa Unkarin lipuista kansantasavallan vaakunoita ja puolue huolestui pian tapahtumien kulusta. Mielenosoituspäivän 23. lokakuuta iltana puolueen ensimmäinen pääsihteeri Ernő Gerő piti puheen, jossa hän tuomitsi mielenosoittajat fasisteina ja huligaaneina vaatien näitä palaamaan koteihinsa. Mielenosoitus kuitenkin jatkui ja samana iltana mielenosoittajat kaatoivat Ammattiliittojen talon edustan suuren Stalin-patsaan. Vain hieman myöhemmin osa mielenosoittajista yritti tunkeutua Unkarin radiotaloon Bródy Sándor -kadulla, mikä johti ensimmäiseen väkivaltaiseen yhteenottoon mielenosoittajien ja turvallisuusjoukkojen välillä. Turvallisuusjoukot avasivat tulen ja aseistautuneet mielenosoittajat vastasivat tuleen. Alkoi yön kestänyt taistelu, jossa kuoli monia osanottajia molemmilta puolilta. Radiotalo ja viereinen Unkarin kansallismuseo vaurioituivat pahoin.
Taistelujen alettua puolue kääntyi neuvostojoukkojen puoleen järjestyksen palauttamiseksi. Neuvostoliiton armeijan Budapestin lähistön varuskunnista lähetettiin kaupungin kaduille panssarivaunuja. Kaduilla panssarivaunut joutuivat katoilta ja parvekkeilta heitettyjen polttopullojen kohteeksi. Neuvostojoukot joutuivat vetäytymään leveämmille kaduille ja hyökkäyksiin vastattiin tykkitulella. Asuinrakennusten tulituksessa sai surmansa useita siviilejä.
Kansannousu > Kansannousu kärjistyy

Imre Nagy oli ottanut 25. lokakuuta muodostettuun hallitukseensa mukaan ei-kommunistisia poliitikkoja. Hallitus oli kuitenkin päättämätön ja selkeää ohjelmaa ei ollut. Nagy vietti suuren osan aikaansa parlamenttitalossa ottaen vastaan ulkovaltojen, kansalaisjärjestöjen, puolueiden ja viranomaisten edustajia. 25. lokakuuta oli määrätty ulkonaliikkumiskielto, joka kuitenkin peruttiin vain hieman myöhemmin. Budapestin poliisi jakoi mielenosoittajille aseita ja valta alkoi luisua eri asukaskomiteoille, työmaaneuvostoille ja keskenään riitaisille aseryhmille.
Neuvostoliiton suurlähettiläs Juri Andropov oli vakuuttunut Unkarin puoluejohdon kyvyttömyydestä palauttaa tilanne hallintaansa. Hän viestitti mielipiteestään Kremliin, josta lähetettiin paikalle Mihail Suslovin ja Anastas Mikojanin johtama puoluevaltuuskunta. Unkarin työväenpuolueen pääsihteeri Ernő Gerő oli päätetty erottaa ja korvata János Kádárilla. Gerő päätti tämän jälkeen turvautua koviin otteisiin tehdäkseen vaikutuksen. Budapestin parlamenttitalon edustalle oli kokoontunut 25. lokakuuta mielenosoittajia, joihin oli liittynyt myös paikalle komennettuja armeijan sotilaita. Erityisen huolestuttavaa oli, että mielenosoittajien joukossa oli myös neuvostoarmeijan panssarimiehiä, jotka olivat liittyneet mielenosoittajien puolelle. Parlamenttitaloa vastapäätä maatalousministeriön ja teollisuusministeriön katoilta asemat ottaneet ÁVH:n ja rajavartiolaitoksen miehet avasivat tulen mielenosoittajia vastaan. Tulituskäskyn lienee antanut itse Gerő. Muutama sata mielenosoittajaa kuoli ja satoja muita haavoittui.
Unkarin armeija oli ensin määrätty tukahduttamaan mielenosoituksia, mutta pian armeijan yksiköitä alkoi siirtyä kansannousun puolelle ÁVH:ta ja neuvostojoukkoja vastaan. Eversti Pál Maléterin johtamasta Kiliánin varuskunnasta tuli vastarinnan keskus. Varuskunnan tuntumassa käytiin raskaita taisteluja, joihin osallistui myös raskasta kalustoa. 28. lokakuuta puolustusministeri Károly Janza määräsi tulitauon ja samana iltana Imre Nagy piti radiopuheen, jossa hän asettui nyt kansannousun puolelle. Nagy ilmoitti myös ÁVH:n lakkauttamisesta ja käyvänsä neuvotteluja neuvostojoukkojen vetämiseksi pois koko Unkarista. Taistelujen väsyttämät neuvostojoukot antoivatkin 30. lokakuuta Nagylle lupauksen poistua Budapestista. Vetäytymisessä oli tosin todellisuudessa kyse taktisesta uudelleenryhmittymisestä, johon Nagy viittasi sittemmin petoksena. Vielä samana päivänä aseelliset ryhmät päättivät vallata Budapestin Unkarin työväenpuolueen puoluetalon. Ankaran tulitaistelun jälkeen rakennuksen puolustajat antautuivat. Antautuneet teloitettiin miltei välittömästi heidän poistuttuaan rakennuksesta. Life-lehti julkaisi teloituksista kuuluisaksi tulleen kuvasarjan. ÁVH:n miehiä tai heiksi epäiltyjä lynkattiin myös muualla Budapestissa.
Kansannousu > Nagyin uusi hallitus ja Kádárin vastahallitus

Unkarin työväenpuolue lakkautettiin puoluetalon piirityksen jälkeen 31. lokakuuta. Sen tilalle perustettiin Unkarin sosialistinen työväenpuolue, jota johtivat Imre Nagy ja János Kádár. Samana päivänä päätettiin yksipuoluejärjestelmän lakkauttamisesta ja koalitiohallituksen perustamisesta. Hallituksen puolustusministeriksi nostettiin eversti Pál Maléter ja valtioministereiksi Zoltán Tildy, Géza Losonczy sekä muodollisesti myös János Kádár, joka oli kuitenkin matkustanut Moskovaan neuvottelemaan Unkarin tilanteesta. Muita ministerinsalkkuja ei täytetty. Hallituksen kokoonpanoa muutettiin vielä 2. marraskuuta, jolloin pääministeri Nagysta tuli myös ulkoministeri ja valtioministeriksi nostettiin isohko joukko edustajia eri puolueista.
Nagy oli ilmoittanut myös Unkarin eroavan Varsovan liitosta, kun Hruštšov oli antanut neuvostojoukoille käskyn ylittää Unkarin raja. Tilanne ei ollut kuitenkaan koskaan kokonaan Nagyin hallituksen käsissä. Kansannousun oikeistosiiven johtajaksi nousi 30. lokakuuta vankeudesta vapautettu kardinaali Jósef Mindszenty, joka ei tunnustanut Nagyin hallitusta ja vaati sotaa edeltäneen järjestelmän ja kirkon etuoikeuksien palauttamista. Äärioikeistoa edusti puolestaan Unkarin vallankumouksellisten puolue, minkä lisäksi ilmeni joitakin yrityksiä perustaa uudestaan maailmansodan aikainen Nuoliristi-puolue.
Budapestista pois lähtenyt János Kádár antoi puolestaan 4. marraskuuta niin sanotun Szolnokin julistuksen, jossa hän ilmoitti perustaneensa vastahallituksen ja katkaisseensa välinsä Imre Nagyin hallituksen kanssa. Hallitusohjelmassaan hän pyysi apua neuvostoarmeijalta ”taantumuksen mustien voimien murskaamiseksi” ja rauhan ja järjestyksen palauttamiseksi. Tukenaan Kádárilla oli hänen perustamansa ja Neuvostoliiton aseistama työläismiliisi, jonka jäsenet saivat armeijan talvivaatetuksen mukaan nimen toppatakkimiehet.
Kansannousu > Neuvostojoukot palaavat Budapestiin

Budapestista vetäytyneet ja sen ympärille uudelleen ryhmittäytyneet neuvostojoukot antoivat Nagyin hallitukselle neuvottelutarjouksen, johon puolustusministeri Pál Maléter oli vastannut matkaten Budapestin ulkopuolelle. Neuvottelujen sijaan Maléter pidätettiin. Neuvostoarmeijan panssarivaunut etenivät takaisin Budapestiin varhain aamulla 4. marraskuuta. Länsivaltojen huomion keskittyminen tällä välin puhjenneeseen Suezin kriisiin teki mahdolliseksi vapaat kädet kansannousun kukistamisessa. Muodollinen oikeutus hyökkäykselle saatiin Kádárin hallitukselta.
Taistelut Budapestissa päättyivät melko nopeasti panssarivaunujen saapumisen jälkeen. Pisimpään vastarintaa tehtiin Csepelin saarella, joka vallattiin vasta 11. marraskuuta. 11. marraskuuta neuvostojoukot ilmoittivat myös virallisesti voittaneensa. Pieniä vastarintapesäkkeitä oli Budapestin ulkopuolella Miskolcin ja Salgótarjánin ympäristössä kuitenkin vielä kuun loppuun saakka. Kádárin hallitus saapui Budapestiin 7. marraskuuta.
Kirjallisuutta

Halmesvirta, Anssi & Nyyssönen, Heino: Unkarin kansannousu 1956.  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31814-0
Nyyssönen, Heino: The Presence of the Past in Politics. '1956' after 1956 in Hungary.  SoPhi, 1999.  ISBN 9513905470
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Unkarin kansannousu Wikimedia Commonsissa
Mátyás Rákosi pitämässä puhetta Budapestissa vuonna 1948.
Imre Nagy vuonna 1945.
Kaadetun Stalin-patsaan pää 23. lokakuuta.
Mielenosoittajien kulkue 25. lokakuuta.
Tuhoutunut Neuvostoliiton panssarivaunu.
Ruszkik haza! eli "ryssät kotiin!", kirjoitus kirjakaupan ikkunassa.
Neuvostoliiton rynnäkkötykkejä Budapestissa.
USFL

| United States Football League |
| --- | --- |
 United States Football Leaguen logo
Laji:  Amerikkalainen jalkapallo
Maa(t):   Yhdysvallat
Perustettu:  1982 (alkuperäinen) 2022
Lopetettu:  1986 (alkuperäinen) 2023
Seuraaja:  UFL (2024)
Joukkueita:  18 (alkuperäinen) 8
Hallitseva mestari:  Birmingham Stallions
Eniten mestaruuksia:  Philadelphia/Baltimore Stars (alkuperäinen) Birmingham Stallions (2)
Aiheesta muualla
[www.usflsite.com Sivusto]
United States Football League eli USFL oli amerikkalaisen jalkapallon liiga, jota pelattiin kolme kautta vuosien 1983–1986 aikana.
Liiga pelasi kevät–kesä-aikataululla jokaisella aktiivisella kaudellaan. Vuonna 1986 alkava kausi oli ajoitettu pelattavaksi syksyn-talven aikana pitkäaikaista NFL:ää vastaan. USFL kuitenkin lopetti toimintansa ennen kyseisen kauden alkua.lähde?
1980-luvulla pelatun sarjan historia

USFL lähti alkuun vuonna 1965 Yhdysvaltalaisen David Dixonin ajatuksesta pelata Amerikkalaista jalkapalloa NFL– ja Yliopistosarjojen kausien ulkopuolella.
Dixon piti virallisen tilaisuuden vuonna 1982 New Yorkissa, jossa USFL jalkapalloliigan perustamispäiväksi ilmoitettiin 11. toukokuuta 1982. ESPN-kanavan johtotehtävissä työskennellyt Chet Simmons nimettiin uuden liigan edustajaksi.
18. lokakuuta 1984 USFL:n johtajat äänestivät äänin 12-2, että 1986 alkava kausi siirretään alkavaksi kesän sijasta syksyllä. Tämän johdosta liigasta tulisi suora kilpailija NFL-sarjalle. Heti tämän jälkeen Tampa Bay Banditsin joukkueen omistava John F. Bassett kertoi vetävänsä joukkueensa pois sarjasta. Bassett kuoli syöpään vuonna 1986, ja Banditsin omistajuus siirtyi Lee Scarfonelle, joka päätti joukkueen jatkavan USFL-liigassa.
Vuonna 1986 USFL:ää riepoteltiin monella tapaa. Se joutui luopumaan markkina-alueista, myymään joukkueita ja sopimaan joukkueiden eturistiriitoja niiden omistajien USFL:n ja NFL:n riitojen takia.
Jouduttuaan heikkoon markkina-asemaan USFL haastoi NFL:n oikeuteen syyttämällä sitä monopoliaseman väärinkäytöstä. Yhtenä tekijänä oli ABC–, CBS– ja NBC–kanavien haluttomuus solmia esityssopimuksia liigan kanssa, koska heillä oli jo sopimus kilpailevan liigan kanssa. Tapauksen loppu oli suunnilleen kuin Pyrrhoksen voitto.selvennä Koko tulevaisuutensa voitolle panostanut USFL joutui oikeudessa tulleen häviön jälkeen perumaan vuonna 1986 alkavan kautensa.
1980-luvulla pelatun sarjan historia > Donald Trump ja New Jersey Generals

Vuodesta 2017 vuoteen 2021 USAn presidenttinä toiminut Donald Trump omisti kausina 1984 ja 1985 USFL-joukkueen New Jersey Generals. USFL:n nostaessa epäonnisesti kanteen NFL:ää vastaan anti trust -lain perusteella se tapahtui Trumpin johdolla koituen lopuksi liigan kohtaloksi.
2020-luvulla pelatun liigan vaiheet

Vuosina 2013–2014 oli haaveena käynnistää sarja uudelleen. Tuolloin suunnitelmat eivät kuitenkaan toteutuneet. 2022 käynnistettiin uusi USFL-sarja. Ensimmäinen uudelleenperustetun USFL:n peli pelattiin 16. huhtikuuta 2022. Kauden 2023 päätteeksi sarja ilmoitti yhdistyvänsä XFL:n kanssa ja ottavansa yhteiseksi nimeksi lyhenteen UFL.
Pelatut kaudet & mestarit > 1983-85

| Kausi | Joukkue |
| --- | --- |
1983:  Michigan Panthers
1984:  Philadelphia Stars
1985:  Baltimore Stars
Pelatut kaudet & mestarit > 2022-23

| Kausi | Joukkue |
| --- | --- |
2022:  Birmingham Stallions
2023:  Birmingham Stallions
Kirjallisuutta

Pearlman, Jeff: Football for a Buck, The Crazy Rise and Crazier Demise of the USFL. Houghton Mifflin Harcourt. 2018. ISBN 978-0544454385.
Reeths, Paul: The United States Football League, 1982–1986. McFarland. 2017. ISBN 978-1-4766-6744-7.
Aiheesta muualla

USFL:n muistosivusto sites.google.comissa (arkistoitu) (englanniksi)
uudemman USFL-sarjan sivusto (arkistoitu) (englanniksi)
Terhi Utriainen

Terhi Pepita Utriainen (s. 7. marraskuuta 1962 Jyväskylä) on suomalainen uskontotieteilijä ja kirjailija. Hän on uskontotieteen professori Helsingin yliopistossa vuodesta 2022. Aiemmin Utriainen toimi Turun yliopiston uskontotieteen professorina 2018–2021. Vuonna 2021 hänet valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi.
Elämä ja ura

Utriainen opiskeli Helsingin yliopistossa alun perin filosofiaa, kirjallisuustiedettä ja ranskaa. Hän alkoi opiskella uskontotiedettä, koska hänen läheisensä koki uskonnollisen herätyksen ja kuolemaan liittyvät teemat olivat kiinnostaneet häntä pitkään. Vuonna 1989 valmistuneessa pro gradu -tutkielmassaan hän tutki vienankarjalaista kuolemanrituaalia. Valmistuttuaan hän työskenteli jonkin aikaa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjastossa etnologisen osaston osastonhoitajana.
Utriainen teki lisensiaatin työnsä osana uskontotieteen professori Juha Pentikäisen tutkimushanketta, joka liittyi uralilaisten kansojen uskontoihin, ja jatkoi siinä syventymistä vienankarjalaiseen kuolemanrituaaliin. Osana toista tutkimusryhmää hän myös teki muutamia matkoja Aunuksen Karjalan kyliin tutkimaan vanhojen naisten uskonnollisia käsityksiä. Lisäksi hän tutki suomalaisten naisten kirjoittamia itsemurhaviestejä.
Utriainen väitteli Helsingin yliopistosta filosofian tohtoriksi vuonna 1999. Hänen väitöskirjansa Läsnä, riisuttu, puhdas (SKS, 1999) oli etnografinen tutkimus kuolevia hoitavista naisista. Tutkimukseen liittyi saattokodissa tehty kenttätyöjakso. Väitöskirja voitti Helsingin yliopiston väitöskirjapalkinnon.
Myöhemmin urallaan Utriainen on tutkinut muun muassa kärsimykseen liittyvää kuvastoa, ruumiillisuutta ja suomalaisten naisten enkeliuskoa. Hän on ollut erityisen kiinnostunut nykyajan kansanomaisesta uskonnollisuudesta sekä rajapinnoista maallisen ja uskonnollisen kulttuurin välillä.
Tieteellisten teosten ja artikkeleiden lisäksi Utriainen on julkaissut romaanit Välimatkoja (Tammi, 1999) ja Siivekäs vahtikoira (Teos, 2007) sekä runoteoksen Uni leikkii hippaa (Tammi, 2002) yhdessä poikansa kanssa. Välimatkoja oli Runeberg-palkintoehdokkaana vuonna 1999.
Teokset

Välimatkoja. Helsinki: Tammi, 1999.
Läsnä, riisuttu, puhdas: Uskontoantropologinen tutkimus naisista kuolevan vierellä. Helsinki: SKS, 1999
Utriainen, Terhi & Riukula, Antrei: Uni leikkii hippaa.  Helsinki:  Tammi, 2002.  ISBN 951-31-2406-1
Alaston ja puettu: Ruumiin ja uskonnon ääret. Helsinki: Vastapaino, 2006. ISBN 978-951-768-183-4.
Siivekäs vahtikoira. Helsinki: Teos, 2007. ISBN 978-951-851-092-8.
Enkeleitä työpöydällä: Arjen ja lumon etnografiaa. Helsinki, SKS. ISBN 978-952-222-893-2.
Aiheesta muualla

Utriaisen profiili Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Tieteilijät:  ORCID 
Muut:  IdRef
Pakottaminen

Pakottaminen on ihmisen vapauteen kohdistuva rikos. Siihen syyllistyy henkilö, joka ilman lakiin perustuvaa oikeutta väkivaltaa tai uhkailua käyttämällä panee toisen tekemään, sietämään tai jättämään tekemättä jotakin. Pakottamisesta tuomitaan rangaistus vain silloin, kun teosta ei ole jonkin toisen lainkohdan mukaan säädetty ankarampaa rangaistusta. Teon rangaistavuudesta säädetään Suomen rikoslain 25 luvun 8 §:ssä. Pakottamisessa ihminen joutuu luopumaan omista päämääristään toisen ihmisen päämäärien toteutumiseksi.