stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Banaanit
Lajeja

Luonnonvaraisia aitobanaanilajeja:
kääpiöbanaani (Musa acuminata )
malakankääpiöbanaani (subsp. truncata)
punttibanaani (Musa balbisiana)
japaninbanaani (Musa basjoo)
purppurabanaani (Musa coccinea)
liesmabanaani (Musa itinerans)
assaminbanaani (Musa mannii)
nagabanaani (Musa nagensium)
kukkabanaani (Musa ornata)
ruusubanaani (Musa rosea)
manilahamppu (Musa textilis)
tonkininbanaani (Musa tonkinensis)
intianbanaani (Musa velutina)
vietnaminbanaani (Musa viridis)
Viljeltyjä banaanilajeja:
Musa acuminata – kääpiöbanaani
Musa balbisiana – punttibanaani
Musa textilis – manilahamppu
Musa × paradisiaca – banaani
Taksonomistista riippuen Musa-sukuun lasketaan kuuluvaksi 25–80 lajia.
Banaanin suurimmat tuottajamaat

| Valtio | Hedelmäbanaani | Jauhobanaani | Tuotanto yhteensä |
| --- | --- | --- | --- |
|  Intia | 29,1 |   | 29,1 |
|  Kiina | 13,1 |   | 13,1 |
|  Filippiinit | 5,8 | 3,1 | 8,9 |
|  Ecuador | 6,5 | 0,6 | 7,1 |
|  Indonesia | 7,0 |   | 7,0 |
|  Brasilia | 6,8 |   | 6,8 |
|  Kolumbia | 2,0 | 3,5 | 5,5 |
|  Kamerun | 1,2 | 4,3 | 5,5 |
|  Uganda | 0,6 | 3,7 | 4,3 |
|  Ghana | 0,09 | 4,0 | 4,1 |
|  Guatemala | 3,8 | 0,3 | 4,1 |
| Koko Maailma | 113,3 | 35,1 | 148,4 |
Lähde: FAO
Aiheesta muualla

ITIS: Musa
United States Department of Agriculture (USDA): Musa (englanniksi)
Flora of China: Musa (englanniksi)
Pherobase: Floral volatiles of Genus Musa[vanhentunut linkki] (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q8666090  Wikispecies: Musa  APDB: 192811  APNI: 64447  BOLD: 254222  ButMoth: 31793.0  CoL: 8VZJC  Ecocrop: 2483  EoL: 44527  EPPO: 1MUBG  FloraBase: 22713  FNA: 121345  FoAO2: Musa  FoC: 121345  GBIF: 2760990  GRIN: 7876  iNaturalist: 62911  IPNI: 327926-2  IRMNG: 1296199  ITIS: 42388  NCBI: 4640  NZOR: 97a076f4-d2dd-47e6-97eb-12dcdee6ebe8  Open Tree of Life: 207473  PLANTS: MUSA2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:327926-2  Tropicos: 40023883  WFO: wfo-4000025011 
Banaanikasvin lehti.
Vasemmalta oikealle keittobanaaneja, punaisia banaaneja, omenabanaaneja ja tavallisia banaaneja.
HD ready

HD ready on EICTA:n vuonna 2005 julkaisema lisenssi. Televisiovalmistajien, jotka haluavat käyttää HD Ready -merkintää markkinoinnissaan, on lisensoitava merkintä EICTA:lta (European Information & Communications Technology Industry Association). Ehtoihin on määritelty TV-mallin HDTV-yhteensopivuus. TV:ssä on oltava vähintään 720 pikselin pystyerottelu 16:9-kuvasuhteessa. Sen tulee näyttää 720p-kuva ilman kuvaa heikentävää skaalausta johonkin sitä pienempään resoluutioon. Sen liitännöistä pitää löytyä digitaalinen DVI- tai HDMI-liitäntä, jonka täytyy tukea HDCP-kopiointisuojausta. Lisäksi televisiossa on oltava analoginen komponenttiliitäntä (YPbPr). HD Ready -merkintää ei tule sekoittaa HD compatible-merkintään, jonka käyttöä ei mitenkään ole säännelty ja joka ei käytännössä takaa oikeaa HDTV-yhteensopivuutta.lähde?
Useat myytävät HD Ready -televisiot olivat nk. välimalleja. Ne eivät näyttäneet kumpaakaan resoluutiota (720p tai 1080p/i) näytöllään täydellisesti yhden suhde yhteen, vaan skaalaavat sen toiseen näytölle sopivaan resoluutioon. Kuvan skaalaamisesta toiseen resoluutioon ei ole merkittävää haittaa kuvan laadulle, kun sitä skaalataan suurempaan tarkkuuteen, mutta pienempään resoluutioon skaalattaessa osa kuvan tarkkuudesta putoaa pois. Kuvan tarkkuus huononee suhteessa alkuperäisen kuvan resoluution pienenemiseen. On huomattavaa, että useat välimallit näyttivät resoluution 1 366 × 768, kun HDTV-lähetyksissä tullaan ajan mittaan valitsemaan 1080p- ja 1080i-formaattien välillä, jolloin välimallin televisio joutui alas-skaalaamaan kuvaa näyttääkseen kuvan ruudulla kokonaisuudessaan.lähde?
Kirkkokari

Kirkkokari
| --- | --- |
Muut nimet:  Pyhän Henrikin saari, Henrikin kari
Sijainti:  Köyliö, Säkylä Satakunta Suomi
Vesialue:  Köyliönjärvi
Pinta-ala:  0,003 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kirkkokari (myös Pyhän Henrikin saari tai Henrikin kari, ruots. Kyrkholmen) on pieni Köyliönjärven saari, jonka läheisyydessä Piispa Henrik perimätiedon mukaan surmattiin vuonna 1156. Myöhemmin keskiajalla Kirkkokarista muodostui pyhiinvaelluspaikka ja saarelle rakennettiin myös Köyliön ensimmäinen kappeli. Nykyään saarella on muun muassa vuonna 1955 pystytetty muistomerkki ja se on edelleen kesäisten pyhiinvaelluksien kohde. Kirkkokari on osa Köyliönjärven kulttuuriympäristöä, joka on yksi Suomen kansallismaisemista.
Maantiede

Kirkkokari on 0,30 hehtaarin kokoinen saari Köyliönjärven pohjoisosassa. Se on pienin järven viidestä saaresta. Sieltä on matkaa mantereelle noin 200 metriä ja eteläpuoliseen Kaukosaareen sata metriä. Kirkkokari on samaa osittain vedenalaista harjumuodostumaa kuin järven keskellä sijaitsevat Kaukosaari ja Kirkkosaari. Kivikkoisen saaren korkein kohta kohoaa vain noin metrin korkeudelle vedenpinnasta. Vielä 1900-luvun alussa Kirkkokari oli täysin puuton luoto, mutta nykyisin saarta reunustavat korkeat puut.
Pyhiinvaellusperinne

Perimätiedon mukaan talonpoika Lalli surmasi Piispa Henrikin tammikuussa 1156 Köyliönjärven jäällä. Läheisestä saaresta muodostui myöhemmin keskiajalla pyhiinvaelluspaikka. Viimeistään 1400-luvun alussa saareen rakennettiin Köyliön ensimmäinen kirkko tai kappeli, joka oli käytössä ainakin sadan vuoden ajan. Kirkkokari oli Pyhän Henrikin tienä tunnetun pyhiinvaellusreitin alkuperäinen lähtöpaikka, josta suunnattiin kohti piispa Henrikin hautapaikkaa Nousiaisten kirkkoa. Myöhemmin reitiksi vakiintui Turun tuomiokirkosta Kokemäellä sijaitsevaan Pyhän Henrikin saarnahuoneeseen johtava kulkureittien yhdistelmä, joka kulki myös Kirkkokarin kautta. Pyhiinvaellusperinne jatkui uskonpuhdistuksesta huolimatta ainakin 1600-luvulle saakka, jolloin Kirkkokarin lähellä mantereella järjestettiin myös vilkkaita markkinoita. Niiden yhteydessä saarella pidettiin säännöllisesti jumalanpalveluksia. Pyhiinvaellukset ja uhrilahjojen tuonti Kirkkokarille hiipuivat lopullisesti vasta 1700-luvun aikana.
Perimätieto ja kirjalliset lähteet

Varhaisin kirjallinen tieto Kirkkokarin kappelista on vuodelta 1422. Turun tuomiokirkon Mustassakirjassa säilyneessä dokumentissa mainitaan Köyliössä sijaitseva ”Lähteen kappeli” eli ”Keldona kapellis”. Sen on tulkittu tarkoittavan juuri Kirkkokarin kappelia. Ruotsalainen historioitsija Johannes Messenius puolestaan mainitsee kappelin 1600-luvun alussa kirjoittamassaan teoksessa Scondia illustrata. Vanhimpiin Köyliön karttoihin vuosilta 1688 ja 1700 saari on merkitty nimellä St. Henriks Holm, ’Pyhän Henrikin saari.’ Vuonna 1868 Köyliön silloinen kirkkoherra Johan Adolf Lindström mainitsi perimätiedosta, jonka mukaan saarella olisi vielä sukupolvea aikaisemmin ollut näkyvissä yksi hirsikerta vanhasta kirkkorakennuksesta.
Kaivaukset Kirkkokarissa

1800–1900-lukujen vaihteessa Kirkkosaari herätti myös tutkijoiden huomion. Vuonna 1904 kirkkoherra Viktor Salminen ja Köyliönkartanon omistaja Axel Cedercreutz ottivat yhteyttä Muinaistieteelliseen toimikuntaan, joka kesäkuussa lähetti paikalle arkeologi Hjalmar Appelgrenin. Vuosina 1904–1905 saarella suoritettiin toistaiseksi ainoat arkeologiset kaivaukset. Niiden valvojana toimi Köyliönkartanon metsänhoitaja Herman Väisänen, joka vastasi myös kaikista alueen piirroksista ja kartoista.
Kaivauksissa saatiin näkyviin hirsikerros, jonka perusteella saarella oli sijainnut noin 7 × 11 metrin kokoinen kivi- tai hirsirakennus. Rakennus oli peittänyt lähes puolet koko saaren pinta-alasta. Kaivauksissa ei löydetty merkkejä hautauksista. Nykyisin Kirkkokarissa on nähtävissä osa kivijalkaa, joka ei kuitenkaan ole jäänne vanhasta kirkosta. Kivijalka on rovasti Salmisen ja vapaaherra Cedercreutzin johdolla kaivausten aikana rakennettu muistomerkki. Siihen kerättiin saarella olleita kiviä, jotka asettiin suurin piirtein keskiaikaisen kappelin seinälinjoille.
Kirkkokarilta on löydetty rahoja, kullattu hopeinen kantasormus, jossa on Kristuksen kasvokuva, Pyhää Olavia esittävä pyhiinvaellusmerkki, joka todennäköisesti on peräisin Norjan Trondheimista, joitakin tinaesineitä sekä gagaatti- ja meripihkahelmiä, jotka saattavat olla peräisin rukousnauhasta. Lisäksi saarelta on löydetty ikkunalasia ja ikkunaruutujen väleissä käytettyä lyijynauhaa. Osa löydöistä on värillistä lasia, joten kappelissa on tavallisten ikkunoiden lisäksi ollut ainakin yksi lasimaalaus. Numismaatikko Otto Alcenius laati Kirkkokarin rahoista luettelon, jonka mukaan saarelta kaivettiin yhteensä 66 hopea- ja 78 kuparirahaa. Hänen mukaansa vanhimmat löydetyistä rahoista olivat kuningas Albrekt Mecklenburgilaisen (1338–1412) ajalta peräisin olevia brakteaatteja eli yksipuolisia rahoja. Alcenius ajoitti lisäksi yhteensä 17 rahaa keskiajalle. Arkeologi Pekka Sarvas luetteloi rahat uudelleen 1970-luvulla. Hänen mukaansa brakteaatit ovat peräisin vasta 1500-luvulta. Myöhäisimmät rahalöydöt puolestaan ovat kuningas Aadolf Fredrikin valtakaudelta 1700-luvun puolivälin jälkeen. 1500-lukua edeltävien löytöjen puuttuminen saattaa selittyä sillä, että paikallisilla asukkailla oli 1800-luvulla tapana kaivaa rahoja. Vanhimmat ja hauraimmat rahat ovat mahdollisesti tuhoutuneet.
Vuosien 1904–1905 jälkeen Kirkkokarilla ei ole tehty arkeologisia tutkimuksia, mutta vuonna 1998 Museovirasto suoritti saarella kartoituksen.
Nykyinen pyhiinvaellusperinne ja muistomerkit

Kirkkokari on yksi harvoista katolisen kirkon pyhiinvaelluspaikoista Pohjoismaissa. Suomen katolinen kirkko järjestää vuosittain Turusta alkavan pyhiinvaelluksen, joka päättyy Kirkkokarilla järjestettävään muistomessuun. Muistomessu pidetään kesäkuun 18. päivää lähimpänä olevana sunnuntaina.
Kappelin perustusten lisäksi Kirkkokarissa on nähtävissä vuonna 1955 paljastettu kristinuskon Suomeen saapumisen muistomerkki, sekä 1999 valmistunut Pyhän Henrikin alttari. Kirkkokarille voi soutaa Ristolan kyläyhdistyksen veneellä, joka on vapaasti käytettävissä Lähteenkylän rannassa. Samassa rannassa on nykyisin myös lautta, jolla pyhiinvaeltajat ja muut suuremmat ryhmät pääsevät saarelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirkkokari Wikimedia Commonsissa
Kirkkosaaren kappelin perustukset ja kristinuskon Suomeen saapumisen muistomerkki alttareineen.
Jyväskeskus

| Jyväskeskus |
| --- | --- |

 Jyväskeskus nähtynä Kompassiaukiolta.
Sijainti:  Jyväskylän keskusta
Avattu:  1993
Arkkitehti:  Olavi Noronen
Liikkeiden määrä:  48
Päävuokralaisia:  Finnkino Fantasia, McDonald’s, New Yorker
Kerrospinta-ala:  12 100 m²
Kerrosten määrä:  7
Kävijämäärä:  4,2 milj. (2009)
Vuosimyynti:  22,1 milj. euroa (2009)
Pysäköintipaikkoja:  202 (kaikki katettuja)
Kotisivu
Jyväskeskus on kauppakeskus Jyväskylän keskustassa. Arkkitehti Olavi Norosen suunnittelema Jyväskeskus avattiin vuonna 1993, Jaakko Tähtisen alun perin Yhdyspankin liike- ja asuintaloksi piirtämä seitsenkerroksinen osa on vuodelta 1955. Kauppakeskuksessa on vuosittain noin 4 miljoonaa kävijää. Jyväskeskuksen vaikutusalueeseen kuuluu 141 700 ihmistä.
Kiinteistössä on yhteensä 21 liiketilaa, yhteispinta-alaltaan 12 000 m². Kiinteistössä on seitsemän kerrosta, joista kolme ensimmäistä on kauppakeskuskäytössä. Tiloiltaan ja liikemäärältään Jyväskeskus on Jyväskylän keskustan kolmanneksi suurin kauppakeskus Torikeskuksen ja Forum Jyväskylän jälkeen.
Jyväskeskuksessa järjestetään vuosittain useita yleisötilaisuuksia, kuten poliitikkojen, yritysten, oppilaitosten ja yhdistysten esittäytymisiä. Kauppakeskuksen pääsisäänkäynti on aivan Jyväskylän ydinkeskustaksi mielletyssä Kauppakadun ja Asemakadun risteyksessä – joka tunnetaan myös kompassi-nimellä – joten kauppakeskus ja sen edusta ovat suosittuja oleskelupaikkoja jyväskyläläisten, ja etenkin paikallisten nuorten, keskuudessa.
Jyväskeskuksen niin sanottuja ankkuriyrityksiä ovat Finnkinon elokuvateatteri Fantasia, Lelukauppa Partanen, Fantasiapelit ja McDonald’s.
Jyväskeskuksen liikkeet

| Jyväskeskuksen liikkeet kerroksittain |
| --- | --- |
1:  Lelukauppa Partanen  McDonald’s  NewYorker  Gift Boutique  RC Jyväskylä
2:  UNIK hairdressing by K.E.H.R  NewYorker  Bodymaja
3:  Avete Oy / Convention Bureau  Comida Communication Oy  Eventizer Oy  Finnkino Fantasia -elokuvakeskus  Fantasiapelit  Jyväskylän Kolmoset Oy  Kauppakeskustoimisto: Jyväskeskus / Forum  Kiinteistömanagement KMT Tuikka Oy  Mainostoimisto I & E  Midinvest Management Oy  Pretax Plan Oy  Tradehouse Mikia Finland Oy
4:  Erikoishammasteknikko A. Koskela  JPM Info Oy  Jyväskeskuksen Hammashuolto  Medita Communication Oy  Wall Street Financial Service
5:  Competest Oy, Jutacon Oy, Fondia Oy
6:  Jyväskylän Elävä Kaupunkikeskusta ry  Psykologi Vallin Eija-Leena  Suomen Markkinaidea Oy  Urheiluhieroja Jussi Paananen
7:  PricewaterhouseCoopers Oy  Suomen Markkinamittaus Oy
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jyväskeskus Wikimedia Commonsissa
Jyväskeskuksen kotisivut
Jyväskeskuksen yritykset toimialoittain[vanhentunut linkki]
Jyväskeskus sisältä.
Kuningasalbatrossi

| Kuningasalbatrossi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Albatrossit Diomedeidae
Suku::  Albatrossit Diomedea
Laji::  epomophora
Kaksiosainen nimi
 Diomedea epomophora  Lesson, 1825 

Katso myös
   Kuningasalbatrossi Wikispeciesissä   Kuningasalbatrossi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kuningasalbatrossi (Diomedea epomophora) on lähes jättiläisalbatrossin kokoinen ulappalintu. Lajin nimesi ja kuvaili René-Primevère Lesson 1825.
Koko ja ulkonäkö

Linnun vartalon pituus on 107–122 cm, siipien kärkiväli keskimäärin 3,25 m ja paino keskimäärin 9 kg. Sukupuolet ovat saman kokoisia ja näköisiä, koiraat tosin ovat keskimäärin hieman suurempia. Nokka on vaaleanpunertava ja koivet ovat lihanväriset.
Lajista tunnetaan 2 alalajia, eteläinen epomophora, joka on väriltään pääosin valkoinen siipien yläpinnan ollessa harmaat ja mustaa on vain kapealti aivan siipien kärjissä, sekä pohjoinen sanfordi, jonka siipien yläpinta on kokonaan hyvin tumma, lähes musta. 1998 laji jaettiin kahdeksi eri lajiksi, D. epomophora (Southern Royal Albatross) ja D. sanfordi (Northern Royal Albatross). Lintutieteilijät eivät kuitenkaan ole lainkaan yksimielisiä jakoperusteista, ja suomalainen lintutiede tuntee, ainakin toistaiseksi, vain yhden kuningasalbatrossin, joka on jaettu kahteen alalajiin.
Laji on tavallisesti äänetön, mutta ruokaillessa esimerkiksi kalastuslaivojen ympärillä ja pesällä se ääntelee voimakkaasti raakkuen tai kirkuen. Varoitusäänenä se kalisuttaa nokkaansa.
Laji voi mahdollisesti elää 80-vuotiaaksi. Toistaiseksi vanhin yksilö on ollut 58-vuotias.
Esiintyminen

Kuningasalbatrossi elää eteläisellä Tyynellämerellä ja eteläisellä Intian valtamerellä. Pääosan elämästään se viettää Uuden-Seelannin ja Etelä-Amerikan välisellä merialueella sekä Antarktiksen vesillä. Pesimäalueet sijaitsevat Uuden-Seelannin tuntumassa. Epomophora pesii pääosin Campbellsaarilla (Campbell Islands), jonka populaatio on noin 8 200–8 600 paria. Aucklandsaarilla (Auckland Islands) pesii pienempiä yhdyskuntia. Uuden-Seelannin Otagon niemimaalla pesii pieni yhdyskunta ilmeisesti epomophoraXsanfordi hybridejä. Sanfordi pesii pääosin Chathamsaarilla (Chatham Islands) ja myös Enderbyn saarella, joka kuuluu Aucklandsaariin, sekä Otagon niemimaalla.
Kuningasalbatrossi on uhanalainen kuten kaikki albatrossit. Kehittyneempien kalastustapojen ansiosta lajin väheneminen on pysähtynyt. Nykyinen maailman populaatio on noin 10 000 paria.
Elinympäristö

Eteläiset valtameret. Pesimäsaaret ovat karuja, puuttomia saaria.
Lisääntyminen

Kuningasalbatrossi on sukukypsä 9–11 vuoden ikäisenä. Laji on yksiavioinen ja parin erottaa toisistaan vain kuolema. Avioeroja ei varmuudella ole havaittu. Pesintä tapahtuu kahden vuoden välein. Koiras saapuu ensimmäisenä vanhalle pesäpaikalle ja alkaa rakentaa maahan pesää ruohoista ja muista tarjolla olevista materiaaleista. Naaraan saavuttua ne kosiskelevat ja parittelevat ja lentävät sitten merelle keräämään vararavintoa elimistöönsä syömällä runsaasti. Ne palaavat pesälle juuri ennen munintaa. Naaras munii yhden suuren munan, jonka paino on 205–487 g, mikä on 5–11 % naaraan painosta. Muninta on lokakuussa. Muninnan jälkeen naaras lentää merelle ruokailemaan ja jättää koiraan 2–3 viikoksi hautomaan. Näin ne vaihtavat vuoroa säännöllisesti, kunnes poikanen ei enää 6 viikon ikäisenä tarvitse lämmitystä. Haudonta kestää 79 päivää. Poikanen on valkoinen ja nuoret linnut ovat saman värisiä kuin vanhat. Poikanen on lentokykyinen keskimäärin 8 kuukauden ikäisenä. Uusintapesintää ei tapahdu, jos muna tai poikanen tuhoutuu.
Pesinnän epäonnistumisen syynä ovat usein saarille tuodut vieraat lajit, pahimpana rotta.
Ravinto

Pääravintona ovat mustekalat ja äyriäiset. Ruokailee pääasiassa öisin.
Kythera

Kytheran kaakkoisrannikkoa Avlémonaksen ja Palaiópolin alueella.
| --- | --- |
Sijainti:  36°14′32″N, 22°59′22″E, Kythera Saaret, Attika Kreikka
Saariryhmä:  Jooniansaaret
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Korkein kohta:  Mermigkáris, 506 tai 507
Pinta-ala:  279,593 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  3 973
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kythera (kreik. Κύθηρα, Kýthira; transl. myös Kíthira; lat. Cythera) on Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään ja sijaitsee Peloponnesoksen etelärannikon edustalla. Saaren pinta-ala on 279,593 neliökilometriä ja asukasluku 3 973 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Kythera kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Saaren pääkylä on Chóra.
Saari asutettiin ensimmäisen kerran neoliittisella kaudella. Minolaiset saapuivat saarelle 2000-vuosituhannella eaa. ja väistyivät mykeneläisten tieltä 1400-luvulla eaa. Mykeneläisiä seurasivat vuorollaan doorilaiset, foinikialaiset ja spartalaiset. Myöhemmin saarta ovat hallinneet myös roomalaiset, bysanttilaiset, arabimerirosvot, venetsialaiset, ranskalaiset, osmanit, venäläiset ja britit. Kreikkaan saari liitettiin vuonna 1864. Italia ja Saksa miehittivät Kytheran toisen maailmansodan aikana.
Kytheran talous perustuu enimmäkseen maanviljelyyn, karjanhoitoon ja kalastukseen. Saaren matkailu on vähäistä lukuun ottamatta heinä- ja elokuuta.
Etymologia ja mytologia

Erään näkemyksen mukaan Kythera on saanut nimensä saaren ensimmäisen asukkaan, Foinikiasta saapuneen Kytheroksen mukaan. Toisen näkemyksen mukaan saaren nimi pohjautuu muinaiskreikan verbiin κεύθω, joka tarkoittaa 'piilotettua rakkautta mahassa'. Tämä viittaa siihen, että kreikkalaisen mytologian rakkauden jumalattaren Afroditen eli Kythereian on sanottu syntyneen saarella. Mytologian mukaan titaani Kronos tappoi isänsä Uranoksen leikkaamalla tältä irti sukuelimet, jotka hän heitti mereen. Sukuelimet muuttuivat kahdeksi kiveksi, mahdollisesti Kytheran itärannikolla oleviksi Antidragonéraksi ja Dragonéraksi. Sukuelimistä mereen valuneiden veripisaroiden vaikutuksesta syntyi Afrodite, joka nousi merestä vaahdon keskeltä. Mytologian mukaan Afrodite matkusti Kytheralta Kyprokselle suurella simpukankuorella. Myös Kyproksen Pafosta on väitetty Afroditen syntymäpaikaksi. Venetsian valtakaudella saari tunnettiin nimellä Cerigo.
Maantiede

Kythera sijaitsee Välimeressä Peloponnesoksen niemimaalla sijaitsevan Lakonian etelärannikon edustalla ja kuuluu Jooniansaarten saariryhmään. Se on yhdessä Antikytheran kanssa Jooniansaarten eteläisin saari. Saari on noin 18 kilometriä leveä, noin 30 kilometriä pitkä ja sen rantaviivan pituus on noin 90 kilometriä. Pinta-alaa on 279,593 km². Saaren sisäosa on vuoristoinen ja korkein kohta, itäosassa saarta sijaitseva Mermigkáris (Mermygáris), kohoaa 506 metriin merenpinnasta. Toisen lähteen mukaan korkein kohta sijaitsee 507 metriä merenpinnan yläpuolella. Merenpohja saaren ympärillä on kivikkoista ja syvää. Noin 40–50 meripeninkulman päässä saaresta on 3 000–4 000 metriä syviä kohtia.
Maantiede > Hallinto, kaupungit ja kylät

Kythera kuuluu hallinnollisesti Kytheran kuntaan yhdessä lähisaartensa, kuten Antikytheran, kanssa. Vuoteen 2011 saakka saari jakautui kahteen kuntaan. Kytheran kunta kuuluu Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Vuoden 2010 loppuun saakka saari ja kunta kuuluivat Pireuksen prefektuuriin.
Saaren suurimmat asutukset ovat Potamós (476 asukasta), Agía Pelagía (419), Áno Livádi (284), Chóra eli Kytheran kylä (281), Kálamos (223) ja Logothetiánika (153). (Katso myös: Luettelo Kytheran kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Kytheran pääkylä on etelärannikon tuntumassa sijaitseva Chóra, jossa sijaitsee muun muassa 1200-luvulla rakennettu venetsialaislinnoitus (kastro). Pieni Kapsálin kylä sijaitsee kaksi kilometriä Chórasta etelään. Kapsáli toimi venetsialaiskaudella Chóran satamana. Kytheran kaupankäynnin keskus on sisämaassa sijaitseva Potamós. Chórasta koilliseen Kytheran kaakkoisrannikolla sijaitsee Avlémonaksen kylä, josta aikoinaan etsittiin vuosia todisteita jumalatar Afroditen syntymäpaikalla sijainneesta temppelistä.
Kytheran saarella on useita lähteitä, joista pääosa sijaitsee saaren pohjois- ja keskiosissa. Lähteistä merkittävimmät sijaitsevat Karaváksessa, Ócheleksessa, Perátiksessa, Krýa Vrísissä, Mitátassa, Mylopótamoksessa, Viarádikassa, Petroúnissa ja Goniéksessa. Osa saaren pohjoisosan lähteiden vesistä on mineraalipitoisia. Saarella on myös joitain luolia, kuten itärannikon Diakóftissa sijaitseva Choustín luola, josta on löydetty merkkejä ihmisen toiminnasta 3000-vuosituhannelta eaa. sekä Ágia Sofían luola saaren eteläosan Kálamoksessa, joka usein talvisin on jokiveden täyttämä, 120 m²:n kokoinen Ágia Sofían tippukiviluola saaren koillisrannikon Agía Pelagíassa, Ágia Sofían tippukiviluola länsirannikon Mylopótamoksessa sekä Katafigádin luola lähellä saaren itäosassa sijaitsevaa Mermygáris-vuorta. Luolasta on löydetty muun muassa mykeneläiselle ajalle ajoitettuja keramiikan kappaleita.
Kytheran pohjois- ja itärannikolla olevat alueet sekä lähistöllä sijaitsevat pienet Dragonéran, Antidragonéran, Prasonísin, Fidonísin, Kapéllon, Koufón ja Avgón asumattomat kalliosaaret muodostavat Natura 2000 -verkostoon kuuluvan suojelualueen, jolla on kokoa 53,9 neliökilometriä. Natura 2000 -alue on tärkeä rannikon jyrkänteiden lajeille sekä pesiville merilinnuille. Alueen uhkana ovat saarille tuodut rotat sekä ohikulkevien laivojen mahdolliset öljypäästöt. Esimerkiksi vuonna 2000 Diakóftin kylän edustalla sijaitsevalle Prasonísin saarelle haaksirikkoutui alus, josta mereen päässyt raskas polttoöljy saastutti laajan alueen. Suojelualueen uhkia ovat myös metsästys, hallitsematon laidunnus ja tuli.
Kytherasta noin 40 kilometriä kaakkoon sijaitsee pienempi Antikytheran saari. Pohjoisessa sijaitsevaan Peloponnesoksen Neápoliin on matkaa 12 kilometriä.