stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Äärioikeisto Suomessa (kirja)
Väkivaltaa kirjan esittelytilaisuudessa Jyväskylässä

Tammikuussa 2013 Jyväskylän kaupunginkirjastossa  kolme henkilöä yritti väkivalloin tunkeutua kirjan esittelytilaisuuteen. Yksi hyökkääjistä löi tapahtuman järjestäjää puukolla lapaluuhun. Hyökkääjiä taas lyötiin teleskooppipampulla. Teoksen kirjoittajista paikalla olivat Andersson ja Brunila. Silminnäkijät yhdistivät hyökkääjät äärioikeistolaiseen Suomen vastarintaliike -järjestöön. Muun muassa sisäministeri Päivi Räsänen tuomitsi  kokoontumis- ja sananvapautta loukkaavan väkivallan ja pääministeri Jyrki Katainen vaati blogikirjoituksessaan nollatoleranssia sananvapautta ja kokoontumisvapautta vastaan tehtyjä rikoksia kohtaan. Myös useat sanomalehdet ja järjestöt, kuten Suomen Pen tuomitsivat iskun.
Mikael Brunila sanoi haastattelussa teoksen julkaistilaisuudessa marraskuussa 2012: ”Vielä muutama vuosi sitten ei ollut realistinen uhka, että vaikkapa Pride-kulkueeseen tai rasismin vastaiseen mielenosoitukseen hyökätään. Tänä päivänä vastaavien tapahtumien järjestäjät joutuvat aina ottamaan sen mahdollisuuden huomioon”. Li Andersson kertoi muun muassa ihmettelevänsä äärioikeistolaisten liikkeiden vähättelyä. Esimerkiksi Suojelupoliisi on Anderssonin mukaan vähätellyt etenkin katuryhmien uhkaa. Anderssonin mukaan on traagista, että poliittisen keskustelutilaisuuden järjestäjät joutuvat miettimään turvallisuutta.  Dan Koivulaakson mukaan terrori kertoo siitä, että äärioikeiston uhkailujen vuoksi harva on suostunut puhumaan aiheesta julkisesti. Kirjatapahtumaa järjestämässä ollut Jyväskylän yhteiskunnallisen opiston rehtori Irma Hirsjärvi kommentoi, että julkiseen tilaisuuteen kohdistunut hyökkäys on ”kulminaatiopiste, jossa me suomalaisina otamme kantaa siihen, tapahtuuko tällaista jatkossa vai ei.”
Aiheesta muualla

Kirjan sivut.
Äärioikeisto suomessa (Li Andersonin ja Mikael Brunilan haastattelu) Totuusradio.  25.11.2012.
Panu Jansson: Suomalaisen rasismin ilmenemismuotoja (haastattelu) City.  2.11.2012.
Liuskateurikka

| Liuskateurikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  asteridit
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit
Suku::  Teurikat Teucrium
Laji::  botrys
Kaksiosainen nimi
 Teucrium botrys  L. (1753) 
Katso myös
   Liuskateurikka Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Liuskateurikka (Teucrium botrys) on huulikukkaiskasveihin kuuluva kasvilaji. Se on yksivuotinen haarovavartinen pysty ruoho, joka kasvaa 10–30 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat kahteen kertaan pariliuskaiset. Kukan teriö on 1–2 cm pitkä, vaalean sinipunainen, hienokarvainen. Teriö on ylähuuleton ja sen alahuuli on viisiliuskainen, keskimmäinen liuska on selvästi suurin. Liuskateurikka esiintyy alkuperäisenä Keski- ja Etelä-Euroopassa. Se kasvaa myös harvinaisena tulokkaana Ruotsissa Gotlannissa.
Äärivasemmisto

Äärivasemmisto tarkoittaa vasemmiston äärimmäisintä tai radikaaleinta osaa. Äärivasemmistolaisiksi voidaan määritellä kapitalismikriittiset, keskusta-oikeistoa arvostelevat liikkeet, jotka kehottavat väkivaltaan tai ihannoivat totalitaristista järjestelmää.
Liikkeet ja ideologiat

Äärivasemmisto ei ole yhtenäinen liike tai ideologia. Käsitteellä on eri historiallisissa konteksteissa tarkoitettu hyvinkin erilaisia ryhmiä, jotka on voitu jonkin erityispiirteensä perusteella erottaa maltillisemmasta vasemmistosta ja laitavasemmistosta. Äärivasemmistolaisiksi on usein kutsuttu varsinkin sosialisteja, kommunisteja ja anarkisteja tai näiden ryhmien joitakin osia. Käsitettä ovat käyttäneet lähinnä vasemmiston tai sen tietyn osan vastustajat, jolloin se on saanut ensisijaisesti kielteisen merkityksen.
Marxilaisen ja varsinkin marxilais-leniniläisen vasemmiston keskuudessa äärivasemmistolaisina on pidetty anarkisteja ja toisaalta Neuvostoliiton johtamasta kommunistisesta liikkeestä irtautuneita radikaaleja suuntauksia kuten trotskilaisia tai maolaisia. Näissä piireissä on käytetty myös käsitettä ultravasemmistolaisuus, jolla on tarkoitettu tukeutumista jyrkkään ja yhteistyökyvyttömään vallankumoukselliseen fraseologiaan. Ultravasemmistolaisena on pidetty esimerkiksi Kominternin niin sanotun kolmannen kauden (1928–1935) linjauksia, joissa sosiaalidemokraatit määriteltiin sosiaalifasisteiksi.
Tavoitteet

Saksan turvallisuuspoliisin mukaan äärivasemmiston tavoitteena on lakkauttaa nykyinen valtio ja yhteiskuntajärjestys, ja sen mukana vapaa demokratia. Sen äärivasemmisto haluaa korvata ideologiastaan riippuen joko kommunistisella järjestelmällä tai anarkistisella yhteiskunnalla, jossa ei ole johtajia. Äärivasemmistolaiset haluavat taistella kapitalismia vastaan ja hävittää sen, sillä he pitävät kapitalismia kaiken pahan juurisyynä ja esteenä vapaalle ja tasa-arvoiselle yhteiskunnalle. Kapitalismin voi heidän mielestään hävittää vain kumoamalla valtio ja yhteiskuntajärjestys, koska poliittiset uudistukset eivät siihen riitä.
Keinot

Saavuttaakseen päämääränsä äärivasemmistolaiset hyväksyvät väkivallan käytön. Saksan turvallisuuspoliisin mukaan yli yksi neljäsosa saksalaisista äärivasemmistolaisista on suuntautunut väkivaltaisesti. Äärivasemmistolaiset harjoittavat väkivaltaa mielenosoituksissa, ja he iskevät ihmisiä ja omaisuutta vastaan, joskus ”antifasismin” nimissä luodakseen ”natsivapaita vyöhykkeitä”. Äärivasemmiston kohteita ovat esimerkiksi poliisit, poliitikot ja liikemiehet. Äärivasemmisto hyödyntää myös demokraattista keskustelua tuodakseen poliittista agendaansa esille sekä radikalisoidakseen ihmisiä ja saadakseen uusia jäseniä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Äärivasemmisto Wikimedia Commonsissa
Likaiset kädet

Likaiset kädet (ransk. Les Mains sales) on kirjailija-filosofi Jean-Paul Sartren kirjoittama näytelmä. Teoksen kantaesitys oli Pariisissa vuonna 1948. Poliittinen näytelmä sijoittuu kuvitteelliseen itäeurooppalaiseen Illyyrian valtioon. Näytelmä kertoo toisen maailmansodan aikaisesta puoluejohtajan salamurhasta. Tarina kerrotaan salamurhaajan näkökulmasta välähdyksenomaisten muistikuvien ja takaumien avulla.
Sartren teos käsittelee eksistentialismia, mutta se on tulkittu myös poliittiseksi draamaksi.
Eksistentialismin keskeisiin edustajiin kuuluneen Sartren suhde kommunismiin oli vaihteleva ja vaikea. Toisen maailmansodan aikana hän oli kuulunut Ranskan vastarintaliikkeeseen. Sodan jälkeen hänen suhteensa Ranskan kommunistipuolueeseen kylmenivät. Eksistentialismin perusajatus siitä, että jokaisen ihmisen yksilöllinen kokemus maailmasta on ainutlaatuinen ja että ihminen on yksin vastuussa teoistaan, oli ristiriidassa kommunistisen maailmanselityksen kanssa. Neuvostoliitto tuomitsi eksistentialismin taantumuksellisena porvariajatteluna, ja Josif Stalin ja kulttuurielämän puhdistustoimia johtanut suomalaisillekin varsin tuttu Andrei Ždanov kampanjoivat näkyvästi Sartren ”rappiofilosofiaa” vastaan. Vuonna 1948 Ždanov järjesti Puolan pääkaupungissa Varsovassa Intellektuellit maailmanrauhan puolesta -konferenssin, jonka puhujat hän oli ohjeistanut tarkoin. Neuvostoliiton kirjailijaliiton puheenjohtaja Alexander Fadejev nimitti puheessaan Sartrea ”kynää käyttäväksi sakaaliksi”, minkä kuultuaan useimmat konferenssin länsimaisista osallistujista riisuivat epäuskoisina kuulokkeensa.
Suomessa 1948

Näytelmän ensi-ilta oli Suomessa Kansallisteatterissa 8. lokakuuta 1948, ja sitä esitettiin joulukuulle saakka. Se sai yleisesti hyvät kritiikit lukuun ottamatta 12. lokakuuta ilmestynyttä Työkansan Sanomien Armas Äikiän kirjoitusta, jossa otsikolla ”Kansallisteatterin tökerö teko” syytettiin teatteria Suomen ja Neuvostoliiton suhteiden vahingoittamisesta. Äikiä edusti dogmaattista kommunistista taideihannetta, joka ei hyväksynyt poikkeamia sosialistisesta realismista. Äikiän kirjoituksen jälkeen Likaisten käsien esitykset jatkuivat täysille saleille, ja eduskunta kävi katsomassa sen kutsuvierasnäytännössä 23. marraskuuta.
Likaisten käsien ympärillä käyty polemiikki herätti ennen pitkää Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystön huomion. Neuvostoliiton asiainhoitaja A. N. Fedorovin 5. joulukuuta ulkoministeri Carl Enckellille lähettämän nootin jälkeen esitykset päättyivät. Tuolloin nootteja tuli useita eri aiheista, kun Neuvostoliitossa ei katsottu hyvällä SKDL:n joutumista oppositioon, kun Fagerholm muodosti sosialidemokraattien vähemmistöhallituksen. Likaisten käsien ohella toinen silmätikuksi joutunut näytelmä oli revyyteatteri Punaisessa Myllyssä pyörinyt ”revanssihenkinen” Jääkärin morsian, joka niin ikään vedettiin ohjelmistosta.
Sanomalehdet uutisoivat nootista neutraaliin sävyyn. Nootin sisältöä referoitiin, mutta itse tapaukseen ei otettu kantaa. Helsingin Sanomat muistutti tosin – hieman sarkastiseen sävyyn – että myös paavi Pius XII oli julistanut pannaan Sartren eksistentialistisen tuotannon, mukaan lukien Likaiset kädet.
Näytelmässä pääosan esittäjä Aku Korhonen oli naamioitu näyttämään Stalinilta, minkä ohjaaja Eino Kalima muistelmissaan Sattumaa ja johdatusta 1962 jyrkästi kielsi. Hän myös kielsi, että näytelmän esityksen lopettaminen olisi ollut hallituksen määräämä toimenpide. Hänen mukaansa päätös tehtiin ”hyvässä yhteisymmärryksessä”, mikä tosin oli tapausta väitöskirjassaan pohtineen Hanna Korsbergin mukaan tuolloin vakiintunut tapa ilmaista asia. Korsberg ymmärtää Kaliman kannan, sillä rikoslakiin oli 1948 lisätty sensuuripykälä, jolla vierasta valtiota loukkaava esitys on rangaistava. Näytelmässä mukana ollut Kyllikki Forssell totesi vuonna 1999 Korsbergille, että kielto tuli eduskunnan ulkoasiainvaliokunnalta. Kansallisteatterin asiakirjoista ei kuitenkaan löydy mainintaa, ja ulkoasiainvaliokunnan pöytäkirjassa todetaan vain, että nootteja käsiteltiin 8. joulukuuta 1948, jolloin teatteria käsiteltäessä muun muassa Enckell oli poistunut. Kansallisteatterin johtokunnassa sattui istumaan silloinen sisäministeri Aarre Simonen, joka Korsbergin arvelun mukaan lienee suositellut näytelmän vetämistä pois. Korsbergin mukaan todellinen syy esitysten lopettamiseen jää avoimeksi.
Myös Sartrelle tuli tieto tapauksesta. Historioitsija Antony Beevorin mukaan kirjailija oli ”aidosti tyrmistynyt siitä, että hänen näytelmäänsä hyödynnettiin kommunismin vastaisessa propagandassa”. Niinpä Sartre ilmoitti, että näytelmää saisi vastaisuudessa esittää vain, jos esitysmaan kommunistipuolue hyväksyy esittämisen. Näytelmää ei sen jälkeen juuri esitetty.
Likaiset kädet muussa kulttuurissa

Elokuvaohjaaja Aki Kaurismäki on tehnyt Sartren näytelmästä elokuvaversion.
Näytelmän juoni

Hugo Barine on nuori porvarillinen intellektuelli, joka liittyy kommunistiseen puolueeseen. Koska Hugon isä on johtava liikemies, muut puolueen jäsenet eivät tunnusta Hugoa aidoksi kommunistiksi. Hugo haluaa palavasti todistaa tavalla tai toisella oman sitoutumisensa puolueeseen.
Puoluejohtaja Hoederer käy neuvotteluja ei-sosialististen puolueiden kanssa tehdäkseen vastarintaa natsi-Saksalle. Kommunistipuolueeseen kuuluvat Luis ja Hugo haluavat pitää puolueen aatteen puhtaana ja vastustavat Hoedererin suunnitelmia. Hugo pitää puoluejohtajan toimintaa petoksena muita puolueenjäseniä kohtaan. Todistaakseen sitoutumisensa Hugo suunnittelee puoluejohtaja Hoedererin salamurhan.
Hugosta tulee Hoedererin sihteeri. Hugo ja hänen nuori vaimonsa Jessica muuttavat asumaan Hoedererin asuntoon. Hoederer aloittaa neuvottelut muiden puolueiden kanssa. Hugon tarkoituksena on murhata Hoederer, mutta juuri ratkaisevalla hetkellä räjähtää pommi. Pommihyökkäys osoittaa, että Hugon salamurhaajan taitoihin ei luoteta.
Olga Lorame saapuu Hugon luokse ja kertoo olevansa pommi-iskun takana. Olga kertoo puolueen muiden jäsenten olevan levottomia, ja hän toivoo, että Hugo tappaisi Hoedererin pian. Hugon halu säilyttää puolue ideologisesti puhtaana ja todistaa itsensä aidoksi kommunistiksi kasvaa entisestään.
Näytelmän edetessä Hugon, Jessican ja Hoedererin välille syntyy erimielisyyksistä huolimatta syvä luottamussuhde. Hoederer saa tietää, että Hugo aikoo tappaa hänet muiden puoluejäsenten käskystä ja haluaa auttaa Hugon ulos vaikeasta tilanteesta.
Jessican ja Hoedererin välille syttyy suhde. Hugo yllättää heidät suutelemasta ja ampuu suutuspäissään Hoedererin. Surman jälkeen Hugo tuomitaan ja vangitaan. Hugo saa lahjoja vankilaan niiltä puolueen jäseniltä, jotka palkkasivat hänet tappamaan Hoedererin. Osa lahjoista paljastuu myrkytetyiksi.
Vapauduttuaan vankilasta Hugo saa tietää, että puolueen tappajat ovat nyt hänen perässään. Hugo tapaa Olgan, jolle hän kertoo asioiden kulun omasta näkökulmastaan. Hän kertoo, ettei tappanut Hoedereriä puoluepoliittisista syistä vaan siksi, että Hoederer ei ollut luotettava halutessaan neuvoa ja ohjata häntä vaikeassa elämäntilanteessa.
Olga kertoo, että Hoedererin ehdotus yhteistyöstä muiden puolueiden kanssa on mennyt läpi. Hugo kokee puolueen pettäneen hänet. Vaikka puolueen toiminta saattoi säästää satoja tuhansia ihmishenkiä, se ei ole Hugon mukaan merkityksellinen asia. Hugo tulee siihen tulokseen, että kaikki puoluejohtajat ovat täsmälleen samalla tavalla epäluotettavia.
Hugo ymmärtää, että nykyisessä puoluepoliittisessa tilanteessa hänen tekonsa tuottaisivat hänelle pelkkää häpeää. Olga yrittää pelastaa Hugon, mutta Hugo on päättänyt antaa puolueen salamurhaajien tehdä työnsä loppuun.
Henkilöt

Hugo Barine – nuori porvarillinen intellektuelli, joka liittyy kommunistipuolueeseen. Koska Hugon isä on johtajana työskentelevä liikemies, puolueen muut jäsenet eivät tunnusta Hugoa aidoksi kommunistiksi. Hugo haluaa saada tunnustuksen omalle asemalleen.
Hoederer – entinen parlamentinjäsen, puoluejohtaja, joka on hyvin luottavainen, kunnes ymmärtää Hugon aikovan tappaa hänet. Hoederer perustaa kaikki suunnitelmansa poliittiseen realismiin.
Jessica – Hugon nuori vaimo, joka pysyttelee erossa politiikasta. Kun Hugo vangitaan, Jessica lakkaa käyttämästä Hugon sukunimeä ja kiistää heidän avioliittonsa.
Olga – yksi Hugon harvoista ystävistä.
Louis – kommunistipuolueen jäsen, joka vastustaa puoluejohtajan suunnitelmia.
Karsky – poliittisen Pentagon-ryhmittymän johtaja
Charles ja Frantz – salamurhaajia, jotka lähetetään tappamaan Hugo sen jälkeen, kun hän on vapautunut vankilasta.
Slick, Georges ja Leon – Hoedererin henkivartijat.
Aiheesta muualla

Likaiset kädet -näytelmän teatterikritiikki opiskelijalehti Aviisissa
Korkeimman oikeuden Likaiset kädet -ennakkoratkaisu (KKO 1974-II-49)
20 suosikkia – Pure mua

| 20 suosikkia – Pure mua Meiju Suvas |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1982–1994
 Julkaistu: 1995
 Formaatti: CD-levy, C-kasetti
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 68.35
 Levy-yhtiö: Fazer Records
Meiju Suvaksen muut julkaisut
| Hokkuspokkus 1995 | 20 suosikkia – Pure mua 1995 | Sukella sieluun asti 1996 |
20 suosikkia – Pure mua on Meiju Suvaksen vuonna 1995 julkaistu kokoelmalevy, joka sisältää 20 kappaletta hänen vuosina 1982–1994 levyttämistään kappaleista. Albumin on julkaissut CD-levynä ja C-kasettina Fazer Records. Albumi on ensimmäinen Suvaksen kokoelmalevy "20 suosikkia" -sarjassa. Hänen muut sarjassa julkaistut albumit ovat "20 suosikkia – Sydänmyrsky" ja "20 suosikkia – Viet itsekontrollin".
Kappaleet

Pure mua (Ven Devorame Otra Vez) - 4'36 (1991)
Ystäväsi aina (Amigos Para Siempre) - 4'22 (1994)
Moliendo Café (Moliendo Café) - 3'04 (1993)
Sydän tietää (Mer Än Vänskap) - 3'18 (1990)
Syttymään saat liekin (Mono Agapi) - 3'22 (1993)
Oli kuu, oli yö - 2'48 (1992)
Kuin villit linnut - 3'09 (1994)
Oma maailma (Summer Og Fly) - 2'58 (1993)
Kiinan meren kuu - 3'04 (1986)
Minut riisuit (Juan Valentio) - 2'50 (1992)
Tahdon sinut - 2'54 (1982)
Oot paha - 3'33 (1982)
Kolmekymmentä ja risat - 2'37 (1993)
Kaunotar ja kulkuri - 3'43 (1993)
Muukalainen (Främling) - 2'49 (1983)
Tulit niinkuin laiva - 4'32 (1992)
Kun tanssimme näin - 3'17 (1994)
Rakkauden muistomerkki (Twist In My Sobriety) - 4'15 (1989)
Villivarsa - 3'15 (1984)
Ilman rakkautesi tulta (Ya Te Olvidé) - 2'45 (1992)
Aiheesta muualla

"20 suosikkia – Pure mua" Suomen äänitearkiston tietokannassa[vanhentunut linkki]
Listen to Me Marlon

| Listen to Me Marlon |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Stevan Riley
Käsikirjoittaja:   Stevan Riley  Peter Ettedgui 
Tuottaja:   John Battsek  R.J. Cutler  George Chignell 
Säveltäjä:  Stevan Riley
Kuvaaja:  Ole Bratt Birkeland
Leikkaaja:  Stevan Riley
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:   Cutler Productions  Passion Pictures 
Levittäjä:  Hulu
Ensi-ilta:   2015-10-1414. lokakuuta 2015  
Kesto:  102 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Listen to Me Marlon on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut brittiläinen dokumenttielokuva yhdysvaltalaisnäyttelijä Marlon Brandosta. Elokuvan on ohjannut Stevan Riley, ja se on kerrottu pääasiassa Brandon salassa pitämien ääninauhojen avulla.
Vastaanotto

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Elokuvauutiset.fi  Niko Jutila: 
Film-O-Holic.com  Juuso Kilpeläinen: 
Keskiarvo:
20 suosikkia – Perhonen

| 20 suosikkia – Perhonen Paula Koivuniemi |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1966–1978
 Julkaistu: 1995
 Formaatti: CD-levy, C-kasetti
 Tyylilaji: Iskelmä
 Kesto: 62.57
 Levy-yhtiö: Fazer Records
Paula Koivuniemen muut julkaisut
| Se kesäni mun 1994 | 20 suosikkia – Perhonen 1995 | Tulisielu 1996 |
20 suosikkia – Perhonen on Paula Koivuniemen vuonna 1995 julkaistu kokoelma-albumi, joka sisältää 20 kappaletta hänen vuosina 1966–1978 levyttämistään kappaleista. Albumi sisältää Koivuniemen ensimmäisen levytyksen, "Perhonen", vuodelta 1966. Albumin on julkaissut CD-levynä ja C-kasettina Fazer Records. Levy on osa Warner Music Finlandin 20 suosikkia kokoelmalevysarjaa.
Kappaleet

Perhonen – 3.00 (säv. Heikki Saarniaho, san. Tuula Valkama, sov. Rauno Lehtinen) (1966)
Kuumat tuulet – 2.12 (säv. ja sov. Rauno Lehtinen, san. Tuula Valkama) (1967)
Jos helmiä kyyneleet ois – 3.27 (säv. W. Stone, san. H. Neva, sov. Nacke Johansson) (1968)
Kerro ystävälle – 3.05 (Balalaika, säv. Louis Rey, Monika Köll, san. Juha Vainio, sov. Jaakko Borg) (1968)
Mä kaiken tunnen muuttuneen – 3.05 (Allting har förändrat sig, säv. Karl-Gerhard Lundkvist, san. Juha Vainio, sov. Jaakko Borg) (1968)
Aigeianmeren laulu – 3.05 (säv. ja sov. Toivo Kärki, san. Tuula Valkama) (1970)
Onnen ruusut – 3.25 (Ann-Margret / Emigrantvisa, säv. trad., san. Orvokki Itä, sov. Nacke Johansson) (1970)
Yksinäinen lintu – 2.58 (säv. Toivo Kärki, san. A. Aleksi, sov. Nacke Johansson) (1971)
Jos konduktöörin nait – 3.53 (Never Marry a Railroad Man, säv. Robert van Leeuwen, san. Vexi Salmi, sov. Rauno Lehtinen) (1972)
Kyyneleet – 3.24 (Mon-e-le, säv. Mitchell Parish, Alex Alstone, Al Goodhart) (1970)
Maritza – 3.02 (La Maritza, säv. Jean Renard, Pierre Delanoe, san. Juha Vainio, sov. Jaakko Borg) (1971)
Kaipaan sua vain – 3.35 (Je t’appartiens / Let It Be Me, säv. Gilbert Bécaud, san. Jussi Tuominen) (1975)
Kissankultaa – 1.46 (säv. Matti Ruohonen, san. Tuula Valkama, sov. Jani Uhlenius) (1973)
Jokainen päivä on liikaa – 4.29 (Killing Me Softly With His Song, säv. Charles Fox, Norman Gimbel, san. Mirja Lähde, sov. Nacke Johansson) (1974)
Poika varjoiselta kujalta – 2.52 (Guaglione, säv. Giuseppe Fanciulli, Nisa, san. Saukki, sov. Eino Virtanen) (1975)
Ystävä vain – 3.00 (säv. ja sov. Nacke Johansson, san. Leo Länsi) (1971)
Miten voi – 3.20 (Theme from Mahogany (Do You Know Where You're Going To), säv. Michael Masser, Gerry Goffin, san. Irina Milan) (1977)
Niin se mietittiin – 2.55 (Things, säv. Bobby Darin, san. Pertti Reponen) (1977)
Tuskin sua mä tunnen – 3.26 (Let Me Get To Know You, säv. Paul Anka, san. Pertti Reponen) (1978)
Hätä ei ole tällainen – 2.28 (Breaking Up Is Hard to Do, säv. Neil Sedaka, Howard Greenfield, san. Chrisse Johansson) (1977)
Aiheesta muualla

20 suosikkia – Perhonen Suomen äänitearkiston tietokannassa[vanhentunut linkki]
Luopajärven koulu

Luopajärven koulu on alakoulu Kurikan kunnassa. Se sijaitsee noin 13 kilometriä Jalasjärven keskustasta Seinäjoen suuntaan. Koulun sijainti on kauniissa maalaismaisemassa ja lähellä luontoa. Oppilasmäärä koulussa on vajaa 80.
Aiheesta muualla

Jalasjärven kunta: Luopajärven koulu (Arkistoitu – Internet Archive)
Lohtulauseita

| Lohtulauseita Vesta |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 23. maaliskuuta 2018
 Formaatti: CD LP digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): Jori Sjöroos
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 32.59
 Levy-yhtiö: Warner Music Finland
 Levymerkki: Etenee Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen albumilista: 1.
Vestan muut julkaisut
|   | Lohtulauseita 2018 | Uskon tulevaan 2022 |
Singlet albumilta Lohtulauseita
 ”Sun katu” Julkaistu: 1. kesäkuuta 2017   ”Ota varovasti” Julkaistu: 8. joulukuuta 2017 
Lohtulauseita on suomalaisen pop-laulaja Vestan 23. maaliskuuta 2018 julkaistu esikoisalbumi. Albumi nousi julkaisunsa jälkeen kolmeksi viikoksi Suomen virallisen albumilistan ensimmäiselle sijalle. Albumin on tuottanut Jori Sjöroos.
Lohtulauseita oli julkaisua seuranneella viikolla Radio Helsingin viikon albumi. Musiikkilehti Rumban kriitikot äänestivät albumin vuoden kymmenen parhaan kotimaisen levyn listan neljänneksi.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Tuottelias | Vesta Burman | 1.59 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Sun katu | Burman | 3.28 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Fakin rockstarr | Burman, Jori Sjöroos | 3.13 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Ota varovasti | Burman | 3.27 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Pelkään | Burman | 3.11 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Vestallica | Burman, Sjöroos | 4.03 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Turvallista sotaa | Burman, Sjöroos | 4.00 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Ei tunteilla | Burman | 2.51 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Lohtulauseita | Burman | 3.33 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Paikka varattuna | Burman | 3.17 |  |  |  |  |  |  |
Arvostelut

Helsingin Sanomat:
Keskisuomalainen:
MTV.fi: positiivinen
Soundi:
Lm

Lm tarkoittaa seuraavia:
luumen, tunnus lm, valovirran yksikkö
L&M, savukemerkki
loppuunmyyty, lm., myymälästä loppunut tuote
Laulu-Miehet, LM, suomalainen kuoro.
kuumoduuli Apollo-avaruusohjelmassa, LM, englannin kielen sanoista Lunar Module
Liikenneministeriö
Loimaan rautatieasema, liikennepaikkalyhenne Lm, rautatieasema Suomessa
laskun mukaan
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lm”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Luettelo Oriveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Oriveden julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Oriveden kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Oriveteen on liitetty Eräjärven kunta ja osa Längelmäen kunnasta.
Lohtu (kappale)

| ”Lohtu” V/A |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 9. toukokuuta 2014
 Tekijä(t): Tuomas Holopainen, Simo Reunamäki, Jare Tiihonen
 Tuottaja(t): Jurek
 Kesto: 04.31
”Lohtu” on Uusi Lastensairaala 2017 -keräystä varten perustetun Live Aid ULS2017 -musiikkiprojektin levyttämä kappale, joka julkaistiin 9. toukokuuta 2014. Kappaleen on säveltänyt Tuomas Holopainen sekä sanoittaneet Jurek ja Cheek. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Dome Karukoski.
Kappaleella esiintyy yhteensä 17 artistia, jotka ovat Cheek, Chisu, Jari Sillanpää, Jenni Vartiainen, Jesse Kaikuranta, Johanna Kurkela, Jorma Uotinen, Juha Tapio, Lauri Tähkä, Lauri Ylönen, Lilli Paasikivi, Matti Salminen, Pekka Kuusisto, Peter Franzén, Riki Sorsa, Samu Haber ja Samuli Edelmann.
Inspiraationsa kappale sai Bob Geldofin vuonna 1985 järjestämästä Live Aid -konsertista, jossa joukko tunnettuja artisteja esitti kappaleen  ”We Are the World”. Lähes kaikki kappaleella mukana olevat artistit esiintyivät talkoovoimin järjestetyssä viiden tunnin pituisessa Live Aid ULS2017 -konsertissa kesäkuussa 2015 Helsingin olympiastadionilla.
Kappale nousi parhaimmillaan latauslistan toiseksi, singlelistan kuudenneksi sekä se oli parhaimmillaan 37:nneksi soitetuin radiokappale.
Kappaleet

Lohtu – 4.31