Mäkiluodon historia
Uudelleenrakentaminen

Suomalaiset lähtivät selvittämään haltuunsa jääneiden rannikkolinnakkeiden kuntoa kesällä 1918. Everstiluutnantti Arno Alqvistin johtama toimikunta luovutti selvityksensä Yleisesikunnalle saman vuoden elokuussa. Siinä todettiin merimiinoitteiden suojaamiseen tarkoitetun Mäkiluodon olevan silloisessa raunioituneessa kunnossaan käyttökelvoton vastikään perustetuille Suomen puolustusvoimille. Neuvosto-Venäjän kanssa ei ollut myöskään tehty lopullista rauhansopimusta, mikä linnakkeiden materiaalin omistustilanteesta epäselvän ja rajoitti niiden käytön jatkosuunnittelua. Suomeen jääneiden linnoituslaitteiden kohtalo oli yksi Tarton rauhanneuvottelujen merkittävistä kysymyksistä. Mäkiluotoon ehdotettiin jo vuonna 1919 kahdeksantuumaista rannikkopatteria, mutta suunnitelma jäi toteutumatta. Linnaketta käsiteltiin itsenäistymisen jälkeen lähinnä entisen Pietari Suuren merilinnoituksen osana, eikä sen nähty olevan merkityksellinen Suomen puolustusjärjestelyjen kannalta. Linnakkeiden materiaali ja rakenteet jäivät vuonna 1920 solmitussa Tarton rauhansopimuksessa lopulta Suomelle, ja valtioneuvosto jakoi ne eri viranomaisille. Mäkiluodon rakennuskanta luovutettiin erikoisella järjestelyllä puoliksi puolustusvoimille ja yleisten rakennusten hallitukselle. Järjestely tuotti ongelmia, ja rakennukset siirtyivät vähitellen kokonaisuudessaan puolustusvoimien omistukseen vuoteen 1926 mennessä, jolloin valtioneuvosto päätti siirtää Mäkiluodon ja sitä ympäröivän vesialueen puolustusvoimille.
Linnakkeen uudelleenrakentamista ryhdyttiinkin suunnittelemaan vasta vuosien vatvomisen jälkeen 1920-luvun loppupuolella. Se oli tuolloin liitetty rannikkotykistörykmentti 1:een, jonka henkilökunta aloitti linnoitustyöt talvella 1930 aseteknikko I. Jolman johdolla. Pääosin ehjäksi jääneistä 14 tuuman tykkiasemista läntisen perusta purettiin ja siirrettiin Kuivasaareen. Itäiseen tykkiaseman rakentamista jatkettiin tavoitteena sijoittaa siihen sotasaaliina saaduista Obuhovin 12-tuumaisista merikanuunoita käyttänyt kaksoistorni. Työ oli varsin hidasta, sillä Mäkiluodon tornin tykit siirrettiin  purettavalta Inon linnakkeelta, hankittiin tietyiltä osin Virosta (panssarointia, korotushammaskaaret) ja tuotettiin tietyin osin uustuotantona suomalaisissa teollisuuslaitoksissa (lukkokehykset, ammukset, osia koneistoista). Mäkiluodon järeän patterin toteutus kuului meripuolustuksen materiaalitarpeita varten vuosina 1927–1928 laadittuihin laajoihin viisi- ja kymmenvuotisohjelmiin, joita jatkettiin vielä erillisellä kuusivuotisohjelmalla vuonna 1931.
Porkkalan seutu oli yksi merkittävistä viinan salakuljetusreiteistä kieltolain aikana, minkä seurauksena irti päässeitä pirtukanistereja ajautui silloin tällöin myös Mäkiluotoon. Saaren rannoille ajautuneet kanisterit kiinnostivat ymmärrettävistä syistä linnakkeella 1920-luvun lopulla koulutettuja merivoimien reserviläisosastoja, joita johti silloinen luutnantti, myöhempi komentaja Eero A. Huima. Pirtunetsinnän vastapainoksi Huima keksi rakennuttaa muistomerkin saaren varhaisempaan historiaan liittyneelle merikapteeni Mac Elliotille, jonka aiempi hauta oli tuhoutunut venäläisten aloitettua Mäkiluodon linnakkeen rakennustyöt ensimmäisen maailmansodan aikana. Tätä laivaston reserviläisten vuonna 2015 puretun kasarmin koillisnurkalle pystyttämää muistomerkkiä on myöhemmin kutsuttu virheellisesti myös Mac Elliotin haudaksi.
Pitkällisten rakennustöiden päätteeksi tykkitorni saatiin koeampumavalmiiksi heinäkuussa 1933. Kuivasaaren 12-tuumaisen tornin peruskivi laskettiin seuraavan vuoden toukokuussa Mäkiluodon tornin ampuessa kunnialaukaukset Kuivasaaren edustalle. Mäkiluodon rakentaminen jatkui vuonna 1934 käynnistyneelle kahdeksantuumaisen patterin rakentamisella, joka kuitenkin valmistui vasta kesäksi 1938. Tulenjohto- ja mittaustornin rakentaminen ajoittui vuosille 1935–1936. Tornin valmistuttua suoritettiin patterin ensimmäiset meriammunnat hinattavaan maaliin.
Puolustusjärjestelmien rakentamisen jälkeen siirryttiin uuden kasarmin ja kantahenkilöstön asuntojen rakentamiseen, sillä saaren vanha asuntokanta ei soveltunut talviolosuhteissa ihmisasunnoiksi. Uusi kasarmi ja kantahenkilökunnan asuinrakennus vihittiin käyttöön rannikkotykistörykmentti 1:n vuosipäivänä 12. toukokuuta 1939, minkä jälkeen Mäkiluodosta tuli koulutuslinnake.