stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Zarah Leander

| Zarah Leander |
| --- | --- |
 Zarah Leander vuoden 1937 elokuvassa Vieraille rannoille.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. maaliskuuta 1907 Karlstad, Ruotsi
Kuollut: 23. kesäkuuta 1981 (74 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:   ruotsalainen
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Puoliso:  Nils Leander (1927–1932) Vidar Forsell (1932–1943) Arne Hülphers (1956–)
Lapset:  Boel Leander (1927–) Göran Leander (1929–2010)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Zarah Stina Leander (alk. Sara Stina o.s. Hedberg, vuodesta 1956 Hülphers; 15. maaliskuuta 1907 Karlstad, Ruotsi – 23. kesäkuuta 1981 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä ja laulaja, joka oli toisen maailmansodan aikaan suuri filmitähti Saksassa.
Ura > Alkuvaiheet

Leanderin esiintyjänura alkoi vuonna 1929 Ernst Rolfin kabareekiertueella, jolle hänet oli värvätty kiertueen primadonnan Margit Rosengrenin sijaiseksi. Hän esitti Greta Garbon roolissa kappaleen ”Vill ni se en stjärna?”, josta oli tuleva hänen nimikkolaulunsa. Seuraavana vuonna hän esiintyi neljässä kabareessa Tukholmassa, näytteli elokuvassa ja teki ensimmäiset levytyksensä, joiden joukossa oli versio Marlene Dietrichin tunnetuksi tekemästä kappaleesta ”Falling in Love Again”. Läpimurto tapahtui vuonna 1931 Lehárin operetissa Iloinen leski, jossa hän esiintyi Hanna Glavarin roolissa. Seuraavina vuosina häntä kysyttiin niin Skandinaviaan, Keski-Eurooppaan kuin Hollywoodiinkin, jossa työskenteli siihen aikaan useita muitakin ruotsalaisia näyttelijöitä ja ohjaajia. Kahden kouluikäisen lapsen äitinä hän ei pitänyt Hollywoodia sopivana vaihtoehtona, vaan lähti töiden perään Manner-Eurooppaan. Kansainvälisenä läpimurtona oli Ralph Benatzkyn operetti Axel an der Himmelstür, jota esitettiin Wienin Theater an der Wienissä vuonna 1936.
Ura > Ura Saksassa

Seuraavana vuonna hän teki ensimmäisen elokuvaroolinsa Saksassa. Kansallissosialistisen Saksan Universum Film AG -yhtiölle tehtyjä, melodramaattisiksi luokiteltavia elokuvia kertyi yhteensä kymmenen. Lisäksi hän teki lukuisia suosittuja levytyksiä Saksassa, joukossa kappaleet ”Ich steh’ im Regen”, ”Ich weiss es wird einmal ein Wunder gescheh’n”, ”Nur nicht aus Liebe weinen” ja ”Der Wind hat mir ein Lied erzählt”. Leanderin hyvä saksan kielen taito perustui Riian-vuosiin, jolloin hän oli opiskellut laulua.
Ura > Toisen maailmansodan jälkeen

Leander palasi Ruotsiin vuonna 1943, mutta häneen suhtauduttiin kylmäkiskoisesti monen vuoden ajan, koska hän oli työskennellyt natsien palveluksessa. Hänen uransa saattoi jatkua Ruotsissa vasta 1950-luvun puolella.
Sittemmin Leander teki konttoritöitä Tukholmassa. Hän esiintyi useasti myös Suomessa ja järjesti jäähyväiskiertueensa vuonna 1973. Hän jäi eläkkeelle viihdemailmasta vuonna 1981. Samana vuonna hän kuoli Tukholmassa aivohalvaukseen.
Yksityiselämä

Zarah Leander oli naimisissa kolmesti: näyttelijä Nils Leanderin, lehtimies Vidal Forsellin ja viimeksi suomalaistaustaisen pianisti-kapellimestarin Arne Hülphersin (1904–1978) kanssa. Hänen kaksi lastaan, Göran ja Boel, olivat syntyneet ensimmäisestä avioliitosta Nils Leanderin kanssa.
Kirjallisuutta

Arnborg, Beata: Se på mig! En biografi över Zarah Leander.  Stockholm:  Natur & kultur, 2017.  ISBN 978-91-27-14366-1
Jacobi, Jutta: Zarah Leander: En stjärnas liv.  Västerås:  Ica, 2007.  ISBN 978-91-534-2922-7
Leander, Zarah: Zarah: Zarah Leanderin muistelmat.  (Muistiin merkinnyt Jan Gabrielsson. Ruotsinkielisestä alkuteoksesta suomentanut Paula Leistén)  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1973.  ISBN 951-26-0335-7
Pettersson, Brigitte: Mina 25 år med Zarah Leander.  Vikbolandet:  Zarah Leander sällskapet, 2009.  ISBN 978-91-633-5693-3
Rosenberg, Tiina: Bögarnas Zarah: Diva, ikon, kult.  Stockholm:  Normal, 2009.  ISBN 978-91-85505-69-2
Schön, Bosse: Sanningen om Zarah Leander: Säkerhetspolisens hemliga akt.  Stockholm:  Bosse Schöns förlag, 2008.  ISBN 978-91-977646-0-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zarah Leander Wikimedia Commonsissa
Zarah Leander Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Zarah Leander Sällskapet.
Tanssilauluista Orfeukseen, Kuva, 09.11.1938, nro 23, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  BMLO  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Zarah Leander Helsingin Kalastajatorpalla 1972
Bair Irincheev

Puhe Suomen sotilaiden muistomerkillä.
Bair Klimentjevitš Irintšejev (ven. Баир Климентьевич Иринчеев, s. 1977 Leningrad) on venäläinen historianharrastaja ja tietokirjailija. Hän on perustanut Viipuriin yksityisen sotamuseon, jossa hän esittelee Kannakselta löytämiään esineitä ja toisen maailmansodan tapahtumia venäläisestä näkökulmasta. Hän asuu osittain Suomessa.
Kesällä 2024 Irintšejev toimi todistajana Venäjän Karjalan tasavallan järjestämässä näytösoikeudenkäynnissä, jossa Suomea syytettiin kansanmurhasta Itä-Karjalan miehityshallinnon aikana.
Suomennetut teokset

Jatkosota puna-armeijan silmin, toim. Artem Drabkin & Bair Irincheev; suomeksi toim. Heikki Tiilikainen ja Jukka-Pekka Laine. Atena, 2007 ISBN 978-951-796-491-3.
Talvisodan kadonneet kuvat, suom. Jertta Ratia. Pori: Avrora-design, 2010. ISBN 978-5-93768-039-6. – Vyborg: Karelian Isthmus war museum, 2014. ISBN 978-5-9905826-3-7. (monikielinen)
Talvisota venäläisin silmin. Bair Irincheev. Minerva, 2012 ISBN 978-952-492-659-1 – 2014 ISBN 978-952-312-062-4.
Kaukopartio-operaatio Petrovski Jam: legendaarinen sissi-isku vai sotarikos? Bair Irincheev, Pjotr Repnikov. Minerva, 2013 ISBN 978-952-492-796-3.
Zaterânnye miry baltiki = Itämeren kadonnut maailma = Lost worlds of the Baltic sea, suom. Jertta Ratia. Sankt-Peterburg: Vserossijskaâ obŝestvennaâ organizaciâ Russkoe geografičeskoe obŝestvo, Leningradskoe oblastnoe otdelenie, 2015 ISBN 978-5-9905826-7-5. (monikielinen)
Kannaksen suurtaistelut kesällä 1944 venäläisin silmin, suom. Mirko Harjula. Minerva, 2016 ISBN 978-952-312-049-5.
Sodan pitkät varjot: taistelujen jäljet ennen ja nyt, Bair Irincheev & Sergei Larenkov; uudet neliväriset kuvat: Sergei Larenkov; suomenkielisen kieliasun tarkistus: Maura Ratia. Minerva, 2016 ISBN 978-952-312-290-1.
Lehto (Tuntematon sotilas)

Lehto on romaanihenkilö Väinö Linnan romaanissa Tuntematon sotilas. Hän on alikersantti, joka toimii romaanissa kuvatun konekiväärikomppanian kolmannen joukkueen ensimmäisen ryhmän johtajana. Lehto on kuvattu kovana ja aggressiivisena miehenä, joka inhoaa kaikenlaista heikkoutta ja tulkitsee sääntöjä oman mielensä mukaan. Hän on myös julma, varsinkin vihollisvankeja kohtaan. Alikersantti Rokan tapaan Lehto ei juurikaan kunnioita muodollista kuria.
Edvin Laineen Tuntematon sotilas -elokuvassa vuodelta 1955 Lehtoa esittää Åke Lindman, ja Rauni Mollbergin Tuntematon sotilas -elokuvassa vuodelta 1985 Pauli Poranen. Aku Louhimiehen Tuntematon sotilas -elokuvassa vuodelta 2017 Lehdon roolissa nähdään Severi Saarinen.
Hahmon kuvaus

Lehto kuvataan kovaluonteiseksi ja riippumattomaksi aina äärimmäisyyteen saakka. Hän on Tampereen seuduilta kotoisin oleva orpopoika, eräänlainen katulapsi, joka ei suoraan kerro taustoistaan ja kokemuksistaan toisille: ”Siviilissä hän oli ollut autonapumies, ja muuta hänen entisestä elämästään ei kiskomallakaan saatu irti.” Linna valottaa hänen luonnettaan muun muassa kuvaamalla, kuinka hän kiusaantuu isänmaallisuuteen liittyvistä keskusteluista.
Komppanianpäällikkö kapteeni Kaarna ja joukkueenjohtaja vänrikki Koskela ovat ainoat, joita Lehto edes jonkin verran kunnioittaa. Lammiota hän vihaa niin kuin muut.
Lehdon luonnetta kuvaa kovuus, säännöistä välittämättömyys ja aggressiivisuus. Hän voi myöhästyä lomalta viikon ja olla piittaamatta tästä seuraavasta rangaistuksesta ja toisaalta jatkaa vaarallista tehtävää vain siksi, ettei ”menettäisi kasvojaan”. Alaisiaan kohtaan hän on säälimätön ja julma, ja hän kiusaa ja rääkkää armottomasti sotamies Riitaojaa. Hän myös varastaa armeijan elintarvikkeita ja murhaa sotavangin.
Lehto haavoittuu vihollisen konekivääritulituksessa kun hänen ryhmänsä on lähetetty yöllisen operaation yhteydessä tavoittamaan yhteyttä toiseen osastoon, joka ei ole saapunut paikalle. Lehto menettää aluksi tajuntansa, mutta virottuaan hän toteaa olevansa suurissa tuskissa, haavoittuneensa vakavasti ja alaruumiinsa halvaantuneen. Koska vihollinen ei saa hänestä henkeä pois, hän tekee itsemurhan ampumalla itseään suuhun kiväärillä. Koskela peittää polun varteen vierekkäin makaamaan jääneet Lehdon ja tämän itsemurhaa seuranneessa vihollisen tulituksessa kuolleen Riitaojan ruumiit mantteleilla, minkä jälkeen Lehdon ruumis kuljetetaan Tampereelle ja Riitaojan ruumis hänen kotipitäjäänsä jonnekin Keski-Suomeen.
Analyysia hahmosta

Dosentti Mirjam Kalland on tulkinnut Lehdon olevan ennen kaikkea hylätty lapsi. Lehdolla on hyvin kielteinen mielikuva itsestään, hän ei halua kiinnittyä kehenkään eikä mihinkään, sillä lapsuuden voimakas hylkäämiskokemus ei saa toistua. Riitaojan heikkoutta hän inhoaa kaikkein eniten, koska tämän pelossa hän tunnistaa sen pienen pelokkaan pojan, joka hänkin on ollut. Lehdon kovuutta korostaa se, että hän puhuu Tampereen murteen sijasta kirjakieltä, joka ei vaikuta mitenkään koomiselta.
Kirjailija Petri Tamminen on kuvitellut Lehdon taustan: ”Lehto oppi puhumaan 4-vuotiaana ja vaikenemaan 6-vuotiaana. Kasvattiperheen poika naarattiin Näsijärvestä ja kannettiin aittaan. Lehto kävi ovelta kurkkaamassa, vaikka oli kielletty. Hänet lähetettiin Tampereelle. Lastenkodin makuusalissa itkettiin joka yö. Kansakoulussa Lehto istui kaksi luokkaa. Seuraavat kaksi hän seisoi nurkassa. Viimeiset kaksi hän kulki Kyttälän kaduilla. Hän ei pyytänyt keneltäkään mitään, ei edes tulta. Jos sitä tarjottiin, hän ei ottanut. Työväentalon ilmaisen hernesopan hän otti, pani pihalla juoksuksi, livahti liiterin taakse ja söi saaliinsa kuin susi. Lehto piti bensasta ja syreenin tuoksusta. Eläinkunnasta, auringosta, puista, miehistä, naisista ja lapsista hän ei pitänyt. Hänen uhmaikänsä alkoi puoli vuotta ennen syntymää, kohdussa, siellä missä hänet hylättiin, ja päättyi 21 vuotta myöhemmin märässä metsässä Petroskoihin johtavan maantien varrella.”
Esikuvat

Lehdolla ei ole ollut tosielämässä suoranaista esikuvaa, mutta hänen kaatumisensa muistuttaa turkulaisen alikersantti Tuure Lehtosen kuolemaa. Lehtonen oli vuonna 1920 syntyneen Väinö Linnan ikätoveri ja toimi hänen kanssaan varusmiesten kouluttajana Liperin Ylämyllyllä ennen jatkosodan syttymistä. Jalkaväkirykmentti 8:n 1. pataljoonan  konekiväärikomppaniassa kivääriryhmän johtajana palvellut Lehtonen ja kolme muuta miestä kaatuivat Tsalkissa Itä-Karjalassa 23. elokuuta 1941 eikä heidän ruumiitaan pystytty hakemaan pois vihollisen asemien edestä. Linnan mukaan Lehtonen oli mukava kaveri, mutta tosipaikan tullen kova; jälkimmäistä luonteenpiirrettä Linna korosti Lehdon hahmossa voimakkaasti.
Lehmuskiitäjä

| Lehmuskiitäjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Aitoperhoset Ditrysia
Yläheimo::  Kehrääjämäiset Bombycoidea
Heimo::  Kiitäjät Sphingidae
Alaheimo::  Smerinthinae
Suku::  Mimas
Laji::  tiliae
Kaksiosainen nimi
 Mimas tiliae  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Lehmuskiitäjä Wikispeciesissä   Lehmuskiitäjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lehmuskiitäjä (Mimas tiliae) on kiitäjiin kuuluva yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Lehmuskiitäjä on keskikokoinen, helposti tunnistettava kiitäjälaji, jonka siipien kärkiväli vaihtelee 63–78 mm. Etusiivet ovat pohjaväriltään vihertävän ruskeat, mutta värin sävy vaihtelee yksilöittäin huomattavasti. Naaraat ovat paitsi koiraita kookkaampia, myös usein sävyltään ruskeampia kun taas koiraiden yleisväritys painottuu enemmän vihreään. Etusiiven poikki kulkee leveä, tummanvihreä vyö, joka saattaa olla poikki keskeltä tai surkastunut yhdeksi tai kahdeksi täpläksi. Tunnetaan myös värimuoto f. obsoleta, jolla vyö puuttuu kokonaan. Takasiivet ovat kellanruskeat ja niissä on huonosti erottuva, tumma poikkiraita.
Toukka on kookas, yleisväritykseltään vihreä ja kauttaaltaan vaaleiden nystyjen peittämä. Toukan peräpäässä on selkäpuolelta turkoosinsininen, alta punakeltainen piikki. Ennen koteloitumista toukan väri vaihtuu harmahtavaksi tai punertavaksi, jolloin sen havaitsee kasvillisuuden joukosta hieman helpoimmin. Täysikasvuisena toukka on 65–75 mm pitkä.
Mimas tiliae ♂
Mimas tiliae ♂ △
Mimas tiliae ♀
Mimas tiliae ♀ △
Levinneisyys ja lentoaika

Lehmuskiitäjä on pääasiassa Euroopassa esiintyvä laji. Levinneisyys ulottuu Iberian niemimaalta Ison-Britannian eteläosiin, Skandinavian eteläosiin ja idässä Pohjois-Turkkiin, Pohjois-Iraniin ja Uralille. Yksittäishavaintoja on Etelä-Siperiastakin.
Suomessa lehmuskiitäjä on levinneisyydeltään eteläinen ja jo Keski-Suomen korkeudella sitä tavataan enää satunnaisesti. Lentäviä perhosia tavataan kesäkuun alusta heinäkuun puoliväliin. Syys-lokakuussa on tavattu harvinaisen toisen sukupolven yksilöitä.
Elinympäristö ja elintavat

Lehmuskiitäjä elää lehtomaisissa, rehevissä metsissä ja sellaisissa puistoissa, joissa kasvaa lehmuksia. Sillä ei ole vaellustaipumusta ja perhosta tapaa vain harvoin etäämpänä sen tyypillisestä elinpaikasta. Lehmuskiitäjä liikkuu aktiivisesti vain muutaman tunnin ajan auringonlaskun jälkeen. Muun ajan se lepää puiden rungoilla tai lehvästön suojassa teeskennellen kuivunutta lehteä. Koiraita lentää valolle, naaraita vain harvoin. Aikuisella perhosella ei ole toimivia suuosia eikä se siksi vieraile kukilla. Aikuinen perhonen elääkin vain noin viikon.
Naaras houkuttelee koiraita luokseen erittämillään feromoneilla ja parittelu, jonka ajan koiras roikkuu naaraan takaruumiista, saattaa kestää jopa 20 tuntia. Heti parittelun jälkeen naaras aloittaa munimisen ja munii muutaman yön aikana jopa 130 munaa, yleensä pareittain lehtien alapinnoille, tavallisimmin latvustoon. Toukat kuoriutuvat reilun parin viikon kuluttua ja ovat aktiivisia lähinnä öisin. Toukat ovat täysikasvuisia heinä-elokuun vaihteessa, jolloin ne lähtevät etsimään koteloitumispaikkaa. Laji talvehtii maanalaisena kotelona lähellä ravintokasvina toimineen puun tyveä, harvoin kauempana. Joskus kotelo voi sijaita myös oksilla sammaleen alla tai kaarnan raossa. Kotelo voi talvehtia kaksikin kertaa.
Ravintokasvi

Lehmuskiitäjän toukka käyttää ravintonaan lehtipuita kuten lehmuksia (Tilia), koivuja (Betula), leppiä (Alnus) ja vuorijalavaa (Ulmus glabra).
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Lehmuskiitäjä
Harri Puranen: Lehmuskiitäjä
butterfly conservation: lime hawk-moth (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
UK Safari (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q428187  Wikispecies: Mimas tiliae  BioLib: 51164  BOLD: 75643  CoL: 73KM6  EoL: 507024  EPPO: MIMATI  EUNIS: 307006  Fauna Europaea: 443932  Fauna Europaea (new): ef1d9b0f-b0fe-4534-9167-ea854603a566  GBIF: 5123922  iNaturalist: 154388  IRMNG: 10325973  LepIndex: 54300  LoB: 4138  MaBENA: MimasTiliae  NBN: NBNSYS0000006067  NCBI: 522848  Observation.org: 1641  Open Tree of Life: 706015  Laji.fi: MX.61457 
Lehmuskiitäjän toukka
Tuure Lehén

| Tuure Lehén |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. huhtikuuta 1893 Jämsänkoski
Kuollut: 12. lokakuuta 1976 (83 vuotta) Helsinki
Poliitikko
Puolue:  SKP
Thure (Tuure) Valdemar Lehén (28. huhtikuuta 1893 Jämsänkoski – 12. lokakuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen punaupseeri, kommunistipoliitikko, filosofi, toimittaja ja kääntäjä, joka vaikutti Venäjällä ja Neuvostoliitossa 1918–1945. Hän omisti elämänsä Neuvosto-Suomelle.
Lapsuus ja nuoruus

Tuure Lehén syntyi puusepän perheeseen ja vietti lapsuutensa Jämsänkoskella. Kansakoulun hän kävi Jämsässä. Sen jälkeen Tuure oli pari vuotta töissä ja liittyi vuonna 1908 SDP:n jäseneksi Jämsänkosken työväenyhdistyksen kautta. Työväenyhdistyksen kokouksissa hän piti usein pöytäkirjaa. Kun Jämsässä avattiin yhteiskoulu, salli Tuuren isä lahjakkaana pidetyn pojan astua herrojen opinahjoon. Poika hyväksyttiin yhteiskouluun ja hän suoritti 5 luokkaa. Kesken koulun Tuure kuitenkin muutti Helsinkiin, missä kävi Helsingin reaalilyseota. Kouluaikana hän työskenteli Sosialidemokraatti-lehden lentävänä toimittajana. Tuure kirjoitti ylioppilaaksi 20-vuotiaana vuonna 1913.
Vuonna 1915 Lehén aloitti opinnot Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla, nykyisessä humanistisessa tiedekunnassa.
Teoksia

Voiton tie (myös Tie voittoon, alkujaan Der Weg zum Sieg; salanimellä Alfred Langer). Ilmestynyt saksaksi 1926, suomeksi 1928 ja 1932.
Työväenluokan maailmankatsomus. Luentoja dialektisesta materialismista.  Helsinki:  Kansankulttuuri, 1950.
Kommunismi ja kristinusko.  (2. painos 1953)  Helsinki:  Kansankulttuuri, 1951.
Kansa ja valtio. Luentoja marxilaisen valtio-opin alkeista.  Helsinki:  Kansankulttuuri, 1952.
Työväenluokan maailmankatsomus. Luentoja dialektisesta materialismista.  (3. uusittu ja täydennetty painos)  Kotka:  [s.n.], 1959.  Teoksen verkkoversio (PDF). – 4. painos: Kansankulttuuri, 1962.
Materialisteja ja idealisteja. Tutustumisretki filosofian historiaan.  Helsinki:  Kansankulttuuri, 1964.  – 5. painos: Työväenliikkeen tietokirjoja, Taskusarja, 1971. ISBN 951-615-025-X. – 7. painos 1976.
Vallankaappaushölmöily 1948. Kansankulttuuri 1948.
Punaisten ja valkoisten sota.  Helsinki:  Kansankulttuuri, 1967.
Kirjallisuutta

Lähteenoja, Sirkka-Liisa: Sopuli, persoonat ja sivupersoonat, s. 33–35.  Huhmari:  Karprint Ky, 2002.  ISBN 952-9748-42-6
Saares, Jaakko (toim.): Tuure Lehén – jämsänkoskelainen ”punakenraali”: Jämsänkoskella 23.–24.5.1995 pidetyn seminaarin satoa.  Jyväskylän kesäyliopisto, 1996.  ISBN 951-34-0750-0
Sarje, Kimmo: Tuure Lehénin vieraana Kulosaaressa. Kulttuurivihkot, 2021, nro 3, s. 43–49.  ISSN 0356-3367
Aiheesta muualla

Lehén, Tuure hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Terijoen hallitus
Otto Wille Kuusinen
Mauritz Rosenberg
Akseli Anttila
Tuure Lehén
Armas Äikiä
Inkeri Lehtinen
Paavo Prokkonen
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Yrjö Ennen ja Tuure Lehénin hauta Suomen kommunistisen puolueen johtohenkilöiden yhteishaudassa Malmin hautausmaalla
Lehtokorvasieni

| Lehtokorvasieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Pezizomycetes
Lahko::  Pezizales
Heimo::  Discinaceae
Suku::  Korvasienet Gyromitra
Laji::  gigas
Kaksiosainen nimi
 Gyromitra gigas  (Krombh.) Cooke 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lehtokorvasieni (Gyromitra gigas, aikaisemmin "vaalea korvasieni") on pääasiassa keväisin, mutta myös alkukesästä kasvava mieto ruokasieni. Toisin kuin tavallinen korvasieni, lehtokorvasieni sisältää gyromitriinia hyvin vähän, mutta kuitenkin sekoittamisvaaran vuoksi tulee esikäsitellä korvasienen tavoin ennen käyttöä.
Erään vuonna 2021 julkaistun tutkimuksen mukaan epäillään, että lehtokorvasienen nauttiminen olisi yhteydessä ALS-tautiin..
Levinneisyys

Lehtokorvasieni kasvaa yleisenä Etelä- ja Keski-Suomessa, mutta puuttuu Pohjois-Suomen lajistosta. Sitä tavataan yleisimmin lehtomaisista ja tuoreista metsistä valoisista kohdista, myös kantojen ja maarunkojen lähettyvillä. Kasvaa myös koivusekametsissä ja hakkuuaukeilla.
Koko ja tuntomerkit

Lehtokorvasieni muistuttaa erehdyttävästi korvasientä (Gyromitra esculenta), mutta on korvasientä suurempi ja vaaleampi. Lehtokorvasieni on väriltään lähinnä rusehtavan keltainen, harmaankeltainen tai likaisenruskea. Sieni on 8-15 cm leveä ja 5-12 cm korkea. Malto on haurasta, ohutta ja vaaleaa, ja itiöpöly valkoista. Jalka on lyhyt, paksu ja väriltään keltaisenvalkoinen. Lakki on ontto ja poimuileva. Lakkiosan reunat ovat irti jalasta, toisin kuin tavallisella korvasienellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lehtokorvasieni Wikimedia Commonsissa
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Gyromitra gigas:  Wikidata: Q2627281  Wikispecies: Gyromitra gigas  BioLib: 59721  CoL: 3HZQ9  EoL: 1009328  EPPO: GYRMGI  GBIF: 5258511  iNaturalist: 131537  IndexFungorum: 236474  IRMNG: 10479918  MycoBank: 236474  NatureServe: 2.1073024  NBN: NBNSYS0000019570  NCBI: 1032678  Observation.org: 14354  Open Tree of Life: 647470  SpeciesFungorum: 236474  Laji.fi: MX.237705 
Helvella gigas:  Wikidata: Q59511665  CoL: 3KJYC  GBIF: 2593341  IndexFungorum: 247877  IRMNG: 10643661  MycoBank: 247877  SpeciesFungorum: 247877
Mari Saat

Mari Saat Helsingin kirjamessuilla vuonna 2011.
Mari Saat (s. 1947 Tallinna) on virolainen kirjailija ja taloustieteilijä. Hän on julkaissut vuodesta 1973 alkaen useita proosateoksia ja lastenkirjoja sekä oppikirjan ja esseekokoelman. Saat on opettanut yritysetiikkaa Tallinnan teknillisessä yliopistossa 1990-luvulta asti ja toiminut myös yritysetiikan apulaisprofessorina.
Saatin romaani Lasnamäe lunastaja (2008) sai ilmestymisvuonnaan Viron valtion kirjallisuuspalkinnon. Teos julkaistiin vuonna 2011 suomeksi nimellä Lasnamäen lunastaja. Teos kertoo vironvenäläisestä yksinhuoltajaäidistä ja tyttärestä, jotka joutuvat taloudelliseen ahdinkoon äidin jäätyä työttömäksi. Äiti ryhtyy prostituoiduksi maksaakseen tyttärensä hammasraudat.
Kirjallisuustieteilijä Luule Epner on kuvannut, että Saatin teoksia leimaavat vastakohdat, kuten elämä ja kuolema, tämän- ja tuonpuoleinen sekä ruumis ja sielu. Henkilöt tuntuvat elävän kahden maailman välissä, ja realistiseen arjen kuvaukseen sekoittuu poeettisia sävyjä ja metafyysisiä ulottuvuuksia.
Saatin puoliso on kuvataiteilija Raul Meel.
Suomennetut teokset

Lasnamäen lunastaja, suom. Tuula Friman, WSOY 2011 ISBN 978-951-0-38097-0
Sumuvuorten ruhtinas, novelli, suom. Kaisu Lahikainen, antologiassa Merentakaisia: uusinta virolaista proosaa, toim. Eva Lille. Weilin + Göös 1984 Sarja: Weilin + Göösin kirjasto ISBN 951-35-2818-9
Mathias Rust (näyttelijä)

Mathias Rust (s. 24. maaliskuuta 1982 Trollhättan) on entinen ruotsalainen elokuvanäyttelijä. Hänen läpimurtoroolinsa oli Lukas Moodysson nuorisoelokuvassa Fucking Åmål vuonna 1998, jossa hän esitti Johan Hultin osan. Hänellä on myös sivuosa Christina Olofssonin elokuvassa Hannah med H vuodelta 2003. Hän on myös laulanut yhtyeessä Mathias Rust & 0520.
Elokuvauran jälkeen Rust on opiskellut lentostuertiksi.
Lauri Leander

Lauri (Lasse) Leander (18. kesäkuuta 1893 Tampere – 4. lokakuuta 1968) oli suomalainen jääkärieversti ja toimitusjohtaja. Hänen vanhempansa olivat kauppias Kaarlo Anders Leander ja EvaLouise Samuelsson. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Annie Concordia Raninin kanssa.
Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Sortavalan reaalilyseosta vuonna 1912 ja liittyi Karjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan maanviljelys-taloudellisella osastolla vuosina 1912–1916. Hän teki maataloudellisen tutkimusmatkan Karjalaisen osakunnan stipendiaattina Raja Karjalaan. Hän oli 14. syyskuuta 1918–1922. tammikuutaselvennä 1919 välisen ajan komennettuna oppilaaksi Viipurin upseerikokelaskursseille. Komentajskurssin Sotakorkeakoulussa hän suoritti vuonna 1926 ja Suojeluskuntain päällystökoulussa vuosina 1936–1937. Lisäksi hän suoritti opintomatkan Ruotsiin ja Saksaan tutustumaan näiden maiden puolustusministeriöissä korkeimman sotilasjohdon ja armeijan järjestelykysymyksiin.
Jääkäriaika

Tämä Tampereen Sanomissa jo vuodesta 1914 saakka ollut toimittaja liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 31. elokuuta 1917 ja sijoitettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet siirrettiin pataljoonan 3. komppaniaan 26. syyskuuta 1917.