stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Munkkiniemi
Historia > Liittäminen Helsinkiin

Helsingin kaupunki oli jo pitkään ollut kiinnostunut liittämään itselleen useita yhdyskuntia kaupungin läheisyydessä. Jo vuonna 1918 oli Helsingin maalaiskunnassa ehdotettu, että maalaiskunnan esikaupungit liitettäisiin Helsingin kaupunkiin, koska maalaiskunnan maanviljelijät eivät halunneet maksaa esikaupunkiasutusten aiheuttamia kohoavia kustannuksia. 1920-luvulla tehtiin useita liittämisehdotuksia, mutta ne eivät johtaneet mihinkään. Huopalahden kunta halusi eroon Fredriksbergistä, joka oli kaupungin omistama, mutta sekään liitos ei toteutunut. Vuonna 1926 Huopalahden kunta anoi lupaa tulla jaetuksi kahtia, Munkkiniemeen ja Lauttasaareen, mutta anomus hylättiin. Sisäasiainministeriön selvitysmies Yrjö Harvia esitti vuonna 1936 seitsemän vuoden ja tuhannen sivun mietintönsä. Hän esitti että Helsingin kaupungin alue kasvaisi 2 925:stä 21 116:een hehtaariin, joka käsittäisi melkein kaikki esikaupungit. Huopalahden kunta vastusti voimakkaasti liittämistä Helsinkiin, mutta toisen maailmansodan takia päätöstä siirrettiin, minkä osa vastustajista näki voittona. Vuonna 1944, kaksi viikkoa välirauhansopimuksen allekirjoittamisen jälkeen, valtioneuvosto päätti liittää Huopalahden, Haagan, Oulunkylän ja Kulosaaren kunnat Helsinkiin, sekä suuria osia Helsingin maalaiskunnasta alkaen 1.1.1946 niin kutsutussa suuressa alueliitoksessa.
Yleistietoa

Munkkiniemen peruspiiriin kuuluvat kaupungin virallisen aluejaon mukaan seuraavat osa-alueet: Vanha Munkkiniemi, Niemenmäki, Munkkivuori ja Talinranta sekä Helsinginniemen ja Espoon välissä sijaitsevat Lehtisaari ja Kuusisaari.
Liikenne

HSL liikennöi Munkkiniemeen bussi- ja raitioliikennettä. Lisäksi lähibussilinjat 33, 34 ja 35 liikennöivät alueella.
Liikenne > Raitioliikenne

Raitiolinja 4 (Munkkiniemi - Katajanokka) pysähtyy neljällä pysäkillä Munkkiniemessä:
Munkkiniemen puistotie (0121/0122)
Laajalahden aukio (0123/0124)
Tiilimäki (0125/0126)
Saunalahdentie (0127)
Liikenne > Bussiliikenne

Munkkiniemen kautta kulkevat bussit käyttävät ensisijaisesti Puistotietä tai Huopalahdentietä.
Laajalahden aukion (1401/1402) kautta kulkevat bussilinjat:
33 Munkkivuori - Ritolehto–
500 Munkkivuori - Pasila - Itäkeskus (M) (Korvasi linjat 58 ja 58B 12.8.2019 alkaen)
Huopalahdentietä pitkin Munkkivuoren ostoskeskuksen ohi kulkevat bussilinjat:
20 Eira – Munkkivuori
25 Kamppi – Pajamäki
30 Eira – Pitäjänmäki – Konala – Malminkartano – Myyrmäki
52 Otaniemi – Munkkiniemi – Haaga – Kannelmäki – Kuninkaantammi
57 Munkkiniemi - Ruskeasuo - Viikki - Kontula (M)
Liikenne > Kaupunkipyörät

Kaupunkipyöräverkoston asemista 9 sijaitsee Munkkiniemen ja Munkkivuoren alueella. Nämä ovat:
Saunalahdentie
Torpanranta
Laajalahden aukio
Munkkiniemen aukio
Huopalahdentie
Ulvilantie
Munkkivuoren ostoskeskus
Teljäntie
Muusantori
Asukkaista

Munkkiniemen asukkaiden keski-ikä on kaupungin toiseksi korkein, asukkaista 21,9 % on yli 64-vuotiaita.
Alueella toimivia suomenkielisiä kouluja ovat kunnallinen Munkkiniemen ala-aste ja yksityinen Munkkiniemen yhteiskoulu (yläaste ja lukio). Ruotsinkieliset koulut Munksnäs lågstadieskola ja Munksnäs högstadieskola ovat molemmat kaupungin ylläpitämiä.
Merkittäviä rakennuksia

Villa Aalto, Alvar Aallon kotitalo, Riihitie 20.
Munkkiniemen pensionaatti, Hollantilaisentie 11, Valmistunut 1920, suunnittelija Eliel Saarinen. Vuosina 1923–1940 rakennus oli Kadettikoulun käytössä. Siinä toimi Valtion­hallinnon kehittämis­keskus (HAUS), Tulli­hallituksen tullikoulu ja Ravintola Kadetti vuoteen 2018 asti. Rakennusta ollaan muuttamassa asuintaloksi.
Rivitalo, Hollantilaisentie 12–20, valmistunut 1919–20, suunnittelija Eliel Saarinen.
Hotelli Kalastajatorppa, Kalastajatorpantie 1 ja 2–4. Uusimman, vuonna 1975 valmistuneen hotellirakennuksen on suunnitellut Einari Teräsvirta. Hotelli kuuluu Hilton hotelliketjuun.
Valtion vierastalo, Kalastajatorpantie 3, suunnittelija Einari Teräsvirta.
Munkkiniemen kartano, Kartanontie 1. Nykyinen päärakennus on rakennettu vuonna 1815 ja sitä jatkettiin vuonna 1839. Kartanoa ympäröi englantilaistyyppinen puisto 1830-luvulta. Nykyään kartanon omistaa Kone Oyj.
Uusgotiikkaa edustava viljasiilo, jossa asuu laulaja Ville Valo, on rakennettu 1840-luvulla.
Lippakioski, valmistunut 1939, Helsingin vanhin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Munkkiniemi.com -paikallisportaali (Arkistoitu – Internet Archive)
Munkkiniemen kartta
Kiireetön löytää Munkan helmet (Arkistoitu – Internet Archive) Helsinki-info 04/2007 (Flash)
Oulunkylän rakennusperintö Kaartintorpan historiasta
Munkkiniemen kartano
Kalastajatorpan puisto vuonna 1915
Munkkiniemi Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.
Munkkiniemen pensionaatti, myöhemmin Kadettikoulu
Hollantilaisentie ja Eliel Saarisen rivitalot
Munkkiniemen puistotie 1930-luvun funkkistaloineen
Auringonlasku Laajalahdella. Keilaniemen toimistotalot taustalla
Kalastajatorpan vanha osa
Raaseporin linna

Magnus Schjerfbeckin havainnekuva siitä, millainen Raaseporin linna on saattanut olla 1500-luvulla. Piirustus vuodelta 1880.
Raaseporin linna
Raaseporin linna (ruots. Raseborgs slott) on Raaseporin Snappertunassa sijaitseva keskiajalta peräisin oleva linna.
Linna mainitaan ensimmäistä kertaa historiallisissa dokumenteissa vuonna 1378. Se hylättiin 1500-luvulla Helsingin perustamisen, maankohoamisen ja olutkellarin romahtamisen jälkeen. Alun perin linna rakennettiin saarelle, jota ympäröi nykyään Raaseporinjokena tunnettu rehevöitynyt joki. Maankohoamisen johdosta linnanrauniot ovat nykyään sisämaassa ja joki on surkastunut merkittävästi. Linnan historiaan liittyy useita taisteluita. 1800-luvun lopulta alkaen linnaa on restauroitu useaan otteeseen. Viimeisin restaurointi saatiin valmiiksi vuonna 1988. On kuitenkin epäselvää, minkä näköinen linna on aikoinaan ollut.
Raaseporin linna nykyään
Linnan sisäpiha
Historiaa

Jouko Vahtola on katsonut, että Raaseporin linnan perustaminen olisi ollut jatkoa saksalaisten Baltian ristiretkille ja sen olisi perustanut Riian piispa Albertin seuraaja, hänen veljensä piispa Hermann von Buxhövden kalparitareineen. Nimi Raasepori tulisi näin saksalaisen Lyypekin lähellä sijaitsevasta Ratzeburgin hiippakunnan nimestä.
Mahtimies Bo Joninpoika Grip rakennutti ensimmäiset muurit 1360–1370-luvuilla Johannes Westfalin ollessa Turun piispana. Gripin tarkoitus oli ilmeisesti tasapainottaa Suomenlahden toisella puolella sijainneen vilkkaan hansakaupungin Tallinnan vaikutusta. Linna koki loistonsa 1400-luvulla, mutta Helsingin perustamisen jälkeen Raaseporin merkitys väheni, kunnes se vuonna 1553 hylättiin. Uusi yritys asuttaa linnaa tapahtui kolmen vuoden kuluttua. Olutkellarin romahdettua parin vuoden kuluttua linna hylättiin uudestaan, ja hylätty linna alkoi raunioitua. Kellarin tuhoutuminen oli suuri menetys, koska olut oli keskiajalla tärkeä elintarvike.
Muun muassa kuningas Kaarle Knuutinpoika piti hallussaan Raaseporin linnaa, jossa hän asui kolmatta hallituskauttaan edeltäneen välivaiheen aikana. Vuonna 1570 kuningas Juhana III läänitti linnaläänin alueen enovainajansa ja tukijansa Lewenhauptin suvulle, korottaen heidät kreivilliseen arvoon Raaseporin nimellä, jolloin Raaseporista tuli kreivikunta.
Toiminta nykyään

Linnan raunioita on restauroitu vierailuun sopivaksi useampaan otteeseen 1800-luvun lopulta lähtien.
Kesäaikaan linna on avoinna yleisölle. Alueella sijaitsee myös kesäkahvila Linnanvoudin Tupa. Suomen suurin ruotsinkielinen kesäteatteri Raaseporin kesäteatteri järjestää näytöksiä linnan läheisyydessä kesäisin.
Linnassa on kuvattu myös muun muassa Babylon Whores -yhtyeen "Et In Arcadia", Anna Abreun ”Stereo” ja Teräsbetonin ”Orjatar” -kappaleiden musiikkivideot.
Vuonna 2017 linnan alueella tehtiin laittomia kaivauksia. Linnan alueelle kaivettiin 284 kuoppaa, joista nostettiin esiin ainakin kymmeniä keskiaikaisia ammuksia. Raaseporin linna suoja-alueineen on rauhoitettu muinaismuistolain nojalla. Metallinetsintää harrastanut mies tuomittiin rakennussuojelurikoksesta sekä kavalluksesta ehdolliseen vankeuteen.
Kirjallisuutta

Torsten Hartman, Raseborgs slotts historia / Torsten Hartman, Helsinki, 1896 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547, verkkoversio)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Raaseporin linna - raaseporinlinna.fi
Raaseporin linnanrauniot (Arkistoitu – Internet Archive) – muuka.com
Raasepori – Museovirasto(ruotsiksi)
Ilmakuvaa Raaseporin linnasta
Raaseporin linna, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 31.12.1933, nro 53, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Raaseporin linnan katon puurakenteet sisäpuolelta
Golden Hour of The Kinks

| Golden Hour of The Kinks The Kinks |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1964–1969
 Julkaistu: 8. lokakuuta 1971
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Shel Talmy, Ray Davies
 Tyylilaji: pop rock
 Levy-yhtiö: Pye Records/Golden Hour
Listasijoitukset
  21. (23. lokakuuta 1971)
The Kinksin muut kokoelmalevyt
| Lola 1971 | Golden Hour of The Kinks 1971 | The Kink Kronikles (USA) 1972 |
Golden Hour of The Kinks on The Kinksin lokakuussa 1971 julkaistu kokoelma-albumi. Sen julkaisi yhtyeen vanha levy-yhtiö Pye Records ja levy sisältää kappaleita tältä ajalta, vuosilta 1964–69. Albumin CD-versio julkaistiin toukokuussa 1991.
Kappaleet

A-puoli
Days
Wonderboy
Autumn Almanac
Waterloo Sunset
Dedicated Follower of Fashion
Dead End Street
Set Me Free
Sunny Afternoon
Till the End of the Day
Sitting on My Sofa
B-puoli
Victoria
A Well Respected Man
You Really Got Me
All Day and All of the Night
Tired of Waiting for You
See My Friends
Louie Louie
Animal Farm
Shangri-La
Where Have All the Good Times Gone
Gorki

Gorki (ven. Горки tai Горький) voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Gorki (Горки) eli Horki, kaupunki Valko-Venäjän Mahiljoun alueella
Gorki (Горький), Nižni Novgorodin kaupungin nimi Venäjällä vuosina 1932–1990
Gorki (Горки), kylä ja maalaiskunta Venäjällä Novgorodin alueen Soltsyn piirissä
Gorki (Горки), kylä ja maalaiskunta Venäjän Jamalin Nenetsian Šuryškaryn piirissä
Gorki (Горки), taajama Kivennavan maalaiskunnassa Venäjän Leningradin alueen Viipurin piirissä
Maksim Gorki, neuvostovenäläinen kirjailija
Maksim Gorki, Neuvostoliiton laivaston risteilijä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Gorki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Marie Curie

| Marie Curie |
| --- | --- |
 Marie Curie noin vuonna 1898.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Marie Skłodowska-Curie
Syntynyt: 7. marraskuuta 1867 Varsova, Kongressi-Puola, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 4. heinäkuuta 1934 (66 vuotta) Passy, Haute-Savoie, Ranskan kolmas tasavalta
Kansalaisuus:  Puola   Ranska
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Sorbonne
Väitöstyön ohjaaja:  Henri Becquerel
Instituutti:  Sorbonne ESPCI
Oppilaat:  André-Louis Debierne   Marguerite Catherine Perey
Tutkimusalue:  fysiikka, kemia
Tunnetut työt:  radioaktiivisuus, poloniumin ja radiumin löytäminen
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1903)  Nobelin kemianpalkinto (1911)  Davy-mitali (1903)  Matteucci-mitali (1904) 
 Nimikirjoitus
Maria Skłodowska 16-vuotiaana.
Marie Skłodowska-Curie (alun perin Maria Salome Skłodowska; puol. Maria Skłodowska-Curie; 7. marraskuuta 1867 – 4. heinäkuuta 1934) oli puolalainen fyysikko (hänellä oli myös Ranskan kansalaisuus), kemisti ja Nobel-palkittu radioaktiivisuuden tutkimuksen uranuurtaja.
Uransa aikana Marie Curie löysi aviomiehensä Pierre Curien kanssa kaksi radioaktiivista alkuainetta: poloniumin ja radiumin. Lisäksi hän havaitsi toriumin olevan radioaktiivista. Pierre ja Marie Curie saivat jaetun Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1903 – Curiet saivat sen radioaktiivisuuden tutkimuksesta ja Henri Becquerel radioaktiivisuuden löytämisestä. Marie Curie sai uransa aikana toisenkin Nobelin, vuonna 1911 Nobelin kemianpalkinnon, koska oli onnistunut ensimmäisenä eristämään puhdasta radiumia ja oli löytänyt kaksi uutta alkuainetta. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Curie omistautui lähes yksinomaan röntgenkuvausmenetelmien kehittämiseen.
Myös Curien tytär Irène Curie ja tämän aviomies Frédéric Joliot-Curie tutkivat radioaktiivisuutta ja selvittivät keinotekoisen radioaktiivisuuden periaatteen, mikä pohjusti tietä neutronin löytymiselle. Koska radioaktiivisuus oli Curien aikana täysin uusi ilmiö, radioaktiivisuuden haitallisista vaikutuksista eläviin kudoksiin ei ollut tietoa. Radioaktiivisuutta luultiin pikemminkin terveyttä edistäväksi. Curie altistui tutkimuksissaan runsaalle määrälle ionisoivaa säteilyä. Siksi Curien luuydin tuhoutui, ja hän kuoli pahaan anemiaan vuonna 1934.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Maria Skłodowska syntyi Varsovassa Puolassa Venäjän keisarikunnassa vuonna 1867. Hänen opettajavanhempansa Władysław ja Bronisława Skłodowska (o.s. Boguska) kastoivat viidennen ja viimeiseksi jääneen lapsensa Maria-nimiseksi, mutta hänestä puhuttiin yleensä Manyana, perhepiirissä hän oli Manya aina. Hän itsekin käytti Manya-nimeä esimerkiksi allekirjoituksissaan. Äiti oli ollut paikallisen tyttökoulun rehtori – tässä koulussa Maria itse asiassa oli syntynyt – ja isä opetti julkisessa oppilaitoksessa matematiikkaa ja fysiikkaa. He pitivät myös puolankielisiä oppitunteja salaa, sillä venäläiset olivat kieltäneet sen venäläistämisohjelmassa. Radikaaleja he eivät olleet, vaikka toivoivatkin Puolalle vähintään itsehallintoa. Marian isän isä Józef Skłodowski oli myös pätevöitynyt opettajan ammattiin.
Maria Skłodowskan alkeisopetuksesta huolehtivat paikalliset koulut, mutta myös isä opetti lapsiaan. Skłodowskien toimeentulo ja perhe-elämä olivat hyvällä tolalla, kunnes Władysław vuonna 1873 erotettiin toimestaan. Władysławin oli otettava oppilaita opetettavaksi omaan kotiinsa, sillä tulot muista pienipalkkaisista opettajantöistä eivät riittäneet perheen elatukseen. Heidän luonaan asui melkein 20 oppilasta. Oppilaat lounastivat perheen kanssa, ja opetus annettiin heidän kotonaan. Muuttunut tilanne oli ilmeisesti syynä siihen, että Marian sisko Sophia (Zofia) sairastui lavantautiin ja kuoli vuonna 1876. Sophian sairastuminen ilmeisesti johti jo valmiiksi vaihtelevassa terveydentilassa olleen Marian äidin sairastumiseen tuberkuloosiin. Kahden vuoden kuluttua Bronisława-äiti kuoli, ja perheeseen kuuluivat enää Marian ja Władysławin lisäksi siskokset Bronisława (Bronia eli Bronya) ja Helena (Hela) sekä ainoa poika Józef.
Maria Skłodowska aloitti 11-vuotiaana toisen asteen opinnot venäjänkielisessä oppikoulussa. Hän valmistui koulusta 1883 luokkansa parhaana. Tuon ajan Puolassa tyttöjen opinnot yleensä päättyivät, kun he täyttivät 15 vuotta. Koulun jälkeen useimmat suunnittelivat avioliittoa, mutta tällaiset suunnitelmat eivät olleet Marialle itsestäänselviä. Masennuksen vuoksi hän piti välivuoden, jonka aikana hän kierteli Puolaa tapaamassa sukulaisiaan.
Ainoat vaihtoehdot puolalaiselle naiselle jatkaa opintoja olivat joko muuttaa ulkomaille tai mennä ”liikkuvaan yliopistoon” – se tarkoitti puolalaisten positivistien pitämää laitonta oppilaitosta, joka järjesti salaisia oppitunteja iltaisin myös naisille. Liikkuva yliopisto sai nimensä siitä, että sen tunnit järjestettiin milloin missäkin. Se on esimerkki Puolassa voimakkaana eläneestä venäjävastaisuudesta. Skłodowska ei muiden tapaan ollut erityisen vallankumouksellinen, vaan positivistien tapaan hän uskoi koulutuksen johtavan lopulta Puolan vapautumiseen. Silti hän unelmoi joskus voivansa muuttaa pois Varsovasta – esimerkiksi Pariisiin, jonne jo monet muutkin puolalaisen älymystön edustajista olivat muuttaneet.
Elämä > Kotiopettajana

Maria Skłodowska oli vielä nuori, eivätkä hänen varansa riittäneet muuttoon ulkomaille, mutta Maria Skłodowska ja hänen Bronia-sisarensa tekivät suunnitelman. Maria Skłodowska menisi töihin ja antaisi suurimman osan palkastaan Bronialle, joka pääsisi Ranskaan opiskelemaan ja tekemään töitä. Myöhemmin Bronia olisi velvollinen auttamaan saamillaan varoilla Maria Skłodowskan matkaan pääsyä. Józef-veli opiskeli Varsovan yliopistossa lääketiedettä eikä näin ollen voinut auttaa sisariaan. Władysław-isänkään varat eivät riittäneet tyttärien kouluttamiseen, vaikka hän olisi halunnut tukea heitä. Maria Skłodowska haki Varsovan ulkopuolelta kotiopettajan paikkaa, jonka hän saikin Szczukien perheestä. Pesti alkoi 1886. Maria oli välillä vähällä menettää luottamuksensa sisarensa kanssa laatimaansa suunnitelmaan, koska Bronian viisivuotiset lääketieteenopinnot Pariisissa tuntuivat kestävän turhan pitkään. Lisäksi hänen työnsä saattaisi vaikuttaa venäläisistä epäilyttävältä. Maria Skłodowska ja Szczukin perheen vanhin poika Kazimierz rakastuivat, mutta isäntäperhe teki pian selväksi, ettei pojan ole soveliasta kihlautua tyhjätaskuisen Maria Skłodowskan kanssa. Tämä teki työpaikassa jatkamisen vaikeaksi, mutta Maria Skłodowska jatkoi, sillä piti sisarusten välistä sopimusta tärkeänä.
Työn ohessa hän ryhtyi omatoimisesti lukemaan eri tieteenalojen kirjallisuutta, koska ei ollut täysin varma mitä lähtisi opiskelemaan. Vähitellen fysiikka ja matematiikka alkoivat tuntua ilmeisimmiltä valinnoilta. Kemiaa hän ei unohtanut täysin, vaan kävi kemiantunneilla erään sokerijuurikastehtaan työntekijän luona.
Maria Skłodowskan epäluuloista huolimatta Pariisiin matkustaminen näytti jo vuonna 1889 olevan odotettua lähempänä. Bronia oli mennyt kihloihin opiskelijatoverinsa kanssa ja lähetti kirjeen, jossa hän pyysi sisartaan Pariisiin, mutta Maria oli muuttanut mielensä. Isä oli jo vanha ja hän saattaisi masentua, kun toinenkin tytär lähtee kotoa, ja Maria halusi auttaa sisartaan töiden etsinnässä. Maria erosi Szczukien opettajanpaikasta ja haki uusia töitä yksityisopettajana. Lisäksi hänen isänsä oli saanut hyväpalkkaisen paikan koulukodin johtajana. Isä kykeni auttamaan Broniaa, joka vastavuoroisesti auttoi sisartaan maksamalla velkansa. Syksyllä 1891 Maria Skłodowska oli jo matkalla Pariisiin junan neljännessä luokassa, jonka matkustajilla ei ollut istumapaikkoja.
Ennen lähtöään Maria Skłodowska ymmärsi, ettei hänellä ollut juuri kokemusta laboratoriotyöskentelystä. Kokemuksesta olisi paljon apua yliopistossa, joten hänen oli saatava käsiinsä joku, joka suostuisi toimimaan tsaarin käskyä vastaan ja opettamaan naiselle laboratoriotyöskentelyä. Marian serkku Józef Boguski, joka oli ollut maineikkaan kemisti Dmitri Mendelejevin apulaisena, suostui opettamaan häntä ylläpitämässään Teollisuus- ja maanviljelymuseossa, joka todellisuudessa oli puolalaisille tieteilijöille opetusta tarjoava laboratorio.
Elämä > Opiskeluvuodet

Muutettuaan Ranskaan Maria Skłodowska halusi muuttaa etunimensä paikallisten kieleen paremmin istuvaksi; Marie oli hänen tuleva nimensä. Skłodowska aloitti kemian ja fysiikan opiskelut vuonna 1891 Sorbonnen luonnontieteellisessä tiedekunnassa. Hän asettui asumaan ”latinalaiskortteliin” Pariisin Quartier Latiniin, joka sijaitsi lähellä yliopistoa. Siellä asui muitakin opiskelijoita ja myös paljon taiteilijoita. Ennen muuttoaan Marie Skłodowska oli asunut sisarensa ja tämän kihlatun luona. Olot eivät olleet latinalaiskorttelissa kummoiset. Skłodowskan kerrotaan joutuneen pitämään talvella kaikkia omistamiaan vaatteita päällään. Hänen sanotaan olleen niin uppoutunut opiskeluun, ettei hän voinut tuhlata aikaa syömiseen.
Marie Skłodowskan oli syytäkin uppoutua opiskeluun, sillä hänen taidoissaan oli vielä parannettavaa muihin saman ikäisiin verrattuna. Myös uuden kielen opetteluun meni aikaa. Skłodowska saavutti ensimmäisen päämääränsä ahkeran opiskelunsa ansiosta kesällä 1893, kun hän sai suoritettua fysiikan maisterintutkinnon (ransk. Diplome de Licencié ès Sciences physiques). Matematiikan maisterintutkinto oli vielä kesken, sillä heikon taloudellinen tilanteen takia Skłodowska ei ollut pystynyt suorittamaan sitä loppuun. Sorbonnessa oli jo huomattu nuoren naisen kyvyt, ja ranskalaiset onnistuivat vaikuttamaan siihen, että Skłodowskalle myönnettiin stipendi. Ennen matematiikantutkinnon suorittamista ”Yhteisö kansallisen teollisuuden rohkaisemiseksi” oli pyytänyt Skłodowskaa tutkimaan erilaisten teräslaatujen magneettisia ominaisuuksia ja vertailemaan niitä teräslaatujen kemiallisiin rakenteisiin. Työtä varten hän tarvitsi laboratoriota, jota hän ryhtyikin seuraavaksi etsimään. Hänen magnetismitutkimuksiaan johti maineikas fyysikko ja värivalokuvauksen kehittäjä Gabriel Lippmann.
Laboratorion etsimisen yhteydessä Skłodowskalle selvisi, että hänen tarpeisiinsa soveltuvan laitteiston hankkimiseen saattaisi löytyä apua itsekin magneettisia ilmiöitä tutkineelta Pierre Curielta. Sopiva laboratorio löytyi Pariisin Teollisuusfysiikan ja -kemian kunnallisesta koulusta (ransk. École Municipale de Physique et Chimie Industrielle, EPCI; nyk. ESPCI), jonka laboratoriotoimintaa Pierre Curie itse johti. He tapasivat ensi kerran keväällä 1894, ja heidän suhteensa alkoi heti lämmetä.
Kesällä 1894 Skłodowska matkusti takaisin kotimaahansa. Hän oli rakastunut, mutta hänellä oli velvollisuudentunteita iäkästä ja huolenpitoa tarvitsevaa isäänsä kohtaan. Pierre Curien lähettämät rakkauskirjeet vetosivat Marie Skłodowskaan kuitenkin niin, että hän palasi syksyllä Ranskaan. Päätös ei ollut helppo, sillä Skłodowska ajatteli haaveidensa Puolan itsenäisyydestä ja oman sisäisen puolalaisuutensa kuolevan, jos hän lähtisi Ranskaan. Vuoden kuluttua, 26. heinäkuuta 1895 vasta tohtoriksi valmistunut Pierre ja Marie Curie saivat siviilivihkimyksen Pariisin Sceaux-lähiössä. Marie Curie oli äitinsä kuoleman takia menettänyt katolisen uskonsa, ja Pierre Curien perhe kyllä kuului protestantteihin, mutta he eivät muuten olleet kovin uskonnollisia. He muuttivat asumaan Rue de la Glacière 24:ssä sijainneeseen huoneistoon.
Elämä > Kahden uuden alkuaineen löytyminen

Marie Curie jatkoi magnetismitutkimuksiaan vuoteen 1897 saakka. Hän oli edellisenä vuonna hankkinut todistuksen, joka oikeutti hänet opettamaan fysiikkaa. Hän oli fysiikassa vuosikurssinsa paras ja matematiikassa toiseksi paras. Curie oli tullut raskaaksi, ja esikoinen Irene, tuleva Nobel-palkinnon saaja, syntyi syyskuun alussa 1897. Samana vuonna, jona Irene syntyi, Marie Curie suoritti kaksi tutkintoa, sai stipendin ja päätti tutkimuksensa karkaistujen teräslajien magneettisuudesta.
Joulukuussa Marie Curie aloitti oman väitöstyönsä kirjoittamisen. Hänen tutkimuskohteenaan olivat Henri Becquerelin vasta löytämät ”uraanisäteet” (radioaktiivisuus). Muu fyysikkoyhteisö sivuutti Becquerelin löydön, koska sitä kiinnostavampana pidettiin röntgensäteilyä, jonka saksalainen Wilhelm Röntgen oli havainnut muutama kuukausi ennen Becquerelia.
Curien tehdessä väitöstyötään fysiikan ainekäsitys muuttui. Vanhan atomikäsitteen, jonka mukaan atomi on jakamaton eikä sitä pienempiä osasia ole, murenemisesta oli ollut merkkejä jo vuoden 1897 aikana, kun J. J. Thomson suoritti omia kokeitaan katodiputkilla ja löysi elektronin. Tuolloin ei kuitenkaan vielä tunnettu atomin sisäistä rakennetta eikä siihen sitoutuneen energian määrää. Curiekaan ei vielä osannut arvata, mistä säteily oikein johtui. Hän ryhtyi tutkimaan kaikkia tuolloin tunnettuja alkuaineita. Vuonna 1898 hän havaitsi toriumin säteilevän uraaniakin enemmän. Toriumin ja uraanin aktiivisuutta kuvailevaksi sanaksi hän keksi ”radioaktiivisuuden”. Toriumin radioaktiivisuuden löytyminen antoi viitteitä siitä, että radioaktiivisuus johtui todella atomitason ilmiöstä. Curien löydettyä ilmiön Pierre Curie jätti omat kidetutkimuksensa ja ryhtyi auttamaan vaimoaan. Saman vuoden heinäkuun 18. päivänä he ilmoittivat löytäneensä uuden alkuaineen, poloniumin, jonka Marie Curie oli nimennyt isänmaansa Puolan mukaan. Samana vuonna he ilmoittivat löytäneensä toisenkin alkuaineen, radiumin.