stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Statistisk sentralbyrå

| Statistisk sentralbyrå (SSB)  |
| --- | --- |

 SSB:n pääkonttori Oslossa.
Perustettu:  1876
Tehtävä:  tilastokeskus
Ministeriö:  Norjan valtiovarainministeriö
Päätoimi­paikka:  Oslo
Päätoimi­paikka:  Oslo ja Kongsvinger
Pääjohtaja:  Geir Axelsen (2018–)
Työntekijöitä:  832 (2020)
Aiheesta muualla
Sivusto
Statistisk sentralbyrå (lyh. SSB) on Norjan valtion tilastokeskus, joka toimii hallinnollisesti valtiovarainministeriön alaisuudessa. Sen toimipaikat sijaitsevat Oslossa ja Kongsvingerissä, ja sillä oli vuonna 2020 yhteensä 832 työntekijää. Statistisk sentralbyrå tuottaa tilastotietoa noin 300 eri kategoriassa. Virasto perustettiin vuonna 1876, ja sitä on vuodesta 2018 johtanut Geir Axelsen.
SSB:n tuottama kuvallinen esitys Norjan energiantuotannosta ja -kulutuksesta vuonna 2014.
Johtajat

1876–1913: Anders Nicolai Kiær
1913–1920: Nicolai Rygg
1920–1945: Gunnar Jahn
1946–1948: Arne Skaug
1949–1980: Petter Jakob Bjerve
1980–1991: Arne Øien
1991–2004: Svein Longva
2005–2010: Øystein Olsen
2011–2015: Hans Henrik Scheel
2015–2017: Christine B. Meyer
2017–2018: Birger Vikøren (vt.)
2018–: Geir Axelsen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Statistisk sentralbyrå Wikimedia Commonsissa
Sūsninkai

Sūsninkai on kylä Kalvarijan kunnassa, Marijampolėn läänissä, Lounais-Liettuassa lähellä Puolan ja Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kylässä asui 275 asukasta.
Kylän sijainti kartalla
Sönke Rothenberger

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sönke Rothenberger vuonna 2016. |  Sönke Rothenberger vuonna 2016. |  Sönke Rothenberger vuonna 2016. |  |
Maa:   Saksa
Kouluratsastus
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio Janeiro 2016 | joukkuekilpailu |  |
Sönke Rothenberger (s. 14. lokakuuta 1994) on saksalainen kouluratsastaja. Hän on menestynyt parhaiten hevosilla Deinhard B sekä Cosmo 59. Toiseksi mainitulla hevosella Rothenberger sai olympiakullan kesäolympialaisista 2016 kouluratsastuksen joukkuekilpailusta.
Hänen isänsä Sven sekä äitinsä Gonnelien ovat myös saavuttaneet ratsastuksessa olympiamitaleita.
Sömmerda (piirikunta)

Sömmerdan piirikunta (saks. Landkreis Sömmerda) on piirikunta Saksan Thüringenin osavaltion koillisosassa. Piirikunnan pinta-ala on 1 806,86 neliökilometriä ja väkiluku 69 655 asukasta. Pääkaupunki ja samalla suurin kaupunki on Sömmerda.

Thüringenin piirikunnat ja kaupunkipiirit
Altenburger Land
Eichsfeld
Eisenach
Erfurt
Gera
Gotha
Greiz
Hildburghausen
Ilm-Kreis
Jena
Kyffhäuserkreis
Nordhausen
Saale-Holzland-Kreis
Saale-Orla-Kreis
Saalfeld-Rudolstadt
Schmalkalden-Meiningen
Sömmerda
Sonneberg
Suhl
Unstrut-Hainich-Kreis
Wartburgkreis
Weimar
Weimarer Land
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Landkreis Sömmerda
Sœur Emmanuelle

Sœur Emmanuelle vuonna 2003.
Madeleine Cinquin eli Sœur (Sisar) Emmanuelle (16. marraskuuta 1908 – 20. lokakuuta 2008) oli ranskalainen nunna, joka tuli Ranskassa tunnetuksi humanitaarisen työn tekijänä.
Sœur Emmanuelle syntyi Brysselissä Belgiassa. Hän vietti varhaisimmat vuotensa Pariisissa ja Lontoossa. Kuusivuotiaana hän joutui todistamaan isänsä hukkumiskuoleman.
Sœur Emmanuelle sai oppiarvon filosofiasta Pariisin yliopistosta mutta ryhtyi nunnaksi ja antoi lupauksen vuonna 1929. Hän eli vuosina 1971–1993 Kairon slummien työläisten ankeissa oloissa, ja hänestä tuli julkisuuden henkilö hänen palattuaan Ranskaan pitkälti yli 80 vuoden ikäisenä.
Sœur Emmanuelle äänestettiin vuonna 2004 Ranskan "suosituimmaksi naiseksi" ja "kuudenneksi suosituimmaksi kansalaiseksi". Hänen elämäkertansa Sœur Emmanuelle – la biographie julkaistiin vuonna 2006.
The Last Guardian

| The Last Guardian |
| --- | --- |
 Kansikuva
Kehittäjä:  genDESIGN  SCE Japan Studio 
Julkaisija:  Sony Computer Entertainment 
Jakelija:  PlayStation Store
Ohjaaja:  Fumito Ueda 
Tuottaja:  Yasutaka Asakura
Suunnittelija:  Fumito Ueda
Säveltäjä:  Takeshi Furukawa
Julkaistu:   7. joulukuuta 2016
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli 
Ikäluokitus:  PEGI: 12  ESRB: T  Virheellinen ESRB-arvo 
Alusta:  PlayStation 4
Jakelumuoto:  Blu-ray
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
The Last Guardian (jap. 人喰いの大鷲トリコ, Hitokui no Ōwashi Toriko, suorasti käännettynä ”Trico, ihmisiä syövä kotka”) on genDESIGNin kehittämä toimintaseikkailupeli, jonka Sony Computer Entertainment julkaisi PlayStation 4:lle joulukuussa 2016. Se on epäsuora jatko-osa peleille Ico ja Shadow of the Colossus.
Pelin on suunnittelut ja ohjannut japanilainen Fumito Ueda. Hänet tunnetaan tavastaan luoda tyyliteltyjä, temaattisia sekä pelattavuudeltaan omaperäisiä pelejä.
Kehitys

Pelin kehitys aloitettiin vuonna 2007. Ensimmäiset konseptivideot The Last Guardianista julkaistiin toukokuussa 2009, mutta peli esiteltiin viikkoja myöhemmin myös E3-messuilla. Vuoden 2015 E3-messuilla peli esiteltiin uudelleen ja sen ilmoitettiin ilmestyvän vuonna 2016. The Last Guardian julkaistiin lopulta 7. joulukuuta 2016 PlayStation 4:lle. Peliä kehitettiin noin yhdeksän vuotta, mikä tekee siitä yhden pisimpään kehitetyistä videopeleistä.
Peliä kehitti alun perin Team ICO, ja peli oli tarkoitus julkaista PlayStation 3:lle.
Pelaaminen

The Last Guardianissa pelaaja ohjaa nuorta poikaa ja Trico-nimistä otusta, jotka yrittävät yhdessä paeta linnasta. Pelaaminen vaatii ongelmien ratkaisua ja tasohyppelyä. Myös Tricon tunteiden tulkinta on tärkeää, sillä Trico auttaa liikkumisessa sekä vartijoiden päihittämisessä.
Tarina

Kotikylästään napattu nuori poika herää haavoittuneen Trico-nimisen otuksen kanssa valtavassa linnassa olevasta luolasta. Trico on iso tynnyreitä syövä koiramainen eläin, jolla on siivet. Vaikka Trico vaikuttaa aggressiiviselta, poika vapauttaa sen kahleista ja parantaa sen haavat. Poika ja Trico ystävystyvät ja yrittävät paeta yhdessä linnasta. Trico on itsepäinen, eikä varsinkaan alussa tottele poikaa. Rakennuksessa on myös vartijoita, jotka yrittävät estää pojan paon.
Vastaanotto

| Vastaanotto> Yhteispisteet.Kerääjä | Vastaanotto> Yhteispisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Metacritic: 82 / 100 
Arvostelupisteet
Julkaisu: Pisteet
Gamereactor: 8 
GameSpot: 9 / 10 
IGN: 7 / 10 
V2.fi:  
Dome.fi:  
The Last Guardian sai pääosin hyvän vastaanoton. Sitä kehuttiin hyvistä graafiikoista ja Tricon samaistuttavuudesta. Peliä moitittiin huonoista kontrolleista ja outoihin suuntiin osoittavasta kamerasta.
Respawn.fin arvostelija Kristian Eloluoto kuvaili peliä graafisesti näyttäväksi ja tarinallisesti todella hyväksi. GameSpot arvostelija Peter Brown kehui peliä hyvästä graafikasta ja sen tarjoamista lämpimistä hetkistä. Hän kuitenkin kritisoi peliä ajoittaisesta hidastelusta. V2.fin arvostelija Kati Alha kehui peliä hyvästä tunnelmasta ja Tricon luomisesta todella elävän oloiseksi. Hän moitti peliä huonoista kontrolleista ja toisinaan oudoista kamerakulmista. Tiltin arvostelija Markus Mesiä suhtautui peliin negatiivisesti. Hän moitti pelin kameraa, tasoloikan toimivuutta, hahmoja ja vanhentuneen näköistä ulkoasua. Kokonaisuutena hän kuvaili peliä kaameaksi, mutta kehui sen musiikkia. Dome.fin arvostelija Juho Anttila kuvasi pelin ääniä tyylikkäästi hoidetuiksi ja kehui Tricon hyvää animointia. Hän moitti peliä huonoista kontroilleista ja töksähtelevyydestä.
Aiheesta muualla

The Last Guardian MobyGamesissa (englanniksi)
Virallinen verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Team Ico
| --- | --- |
Videopelit:   Ico  Shadow of the Colossus  The Last Guardian 
Avainhenkilöt:   Fumito Ueda  Kenji Kaido
Spirit of the Boogie

| Spirit of the Boogie Kool & the Gang |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: elokuu 1975
 Tuottaja(t): Kool & the Gang
 Tyylilaji: funk, R&B, soul
 Kesto: 42.33
 Levy-yhtiö: De-Lite Records
Kool & the Gangin muut julkaisut
| Light of Worlds 1974 | Spirit of the Boogie 1975 | Love & Understanding 1976 |
Spirit of the Boogie on yhdysvaltalaisen Kool & the Gang -yhtyeen vuonna 1975 julkaistu kuudes studioalbumi, jota on pidetty yhtyeen parhaana. Levy nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 48, jazz-listan sijalle 18, ja R&B-listan sijalle 5. Lisäksi kappaleet ”Spirit of the Boogie” ja ”Caribbean Festival” muodostuivat hiteiksi.
Kappaleet

| A-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Spirit of the Boogie | Bayyan, Boyce, Kool & the Gang | 4.52 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Ride the Rhythm | Bayyan, Kool & the Gang | 2.55 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Jungle Jazz | Bayyan, Kool & the Gang | 4.43 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Sunshine and Love | Bayyan, Kool & the Gang | 3.46 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Ancestral Ceremony | Bayyan, Kool & the Gang | 3.39 |  |  |  |  |  |  |
| B-puoli |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Mother Earth | Bayyan, Brown, Kool & the Gang | 5.38 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Winter Sadness | Bayyan, Smith, Kool & the Gang | 5.04 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Caribbean Festival | Bayyan, Kool & the Gang | 9.26 |  |  |  |  |  |  |
Slang

| Slang Def Leppard |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1994 – 1995
 Julkaistu: 14. toukokuuta 1996
 Tuottaja(t): Pete Woodroffe, Def Leppard
 Tyylilaji: vaihtoehtorock, grunge
 Kesto: 45.58
 Levy-yhtiö: Mercury Records
Listasijoitukset
  13.
Def Leppardin muut studioalbumit
| Adrenalize 1992 | Slang 1996 | Euphoria 1999 |
Singlet albumilta slang
 ”Slang” Julkaistu: toukokuu 1996  ”Work It Out” Julkaistu: heinäkuu 1996  ”All I Want Is Everything” Julkaistu: elokuu 1996  ”Breathe a Sigh” Julkaistu: marraskuu 1996
Slang on brittiläisen hard rock -yhtye Def Leppardin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1996. Albumin tyyli poikkeaa bändin edellisistä tuotoksista radikaalisti ja sen tuotti Pete Woodroffe. Slang sijoittui Billboardin 200 -listalla sijalle 14 ja Britannian listoilla sijalle 5. Albumilta julkaistiin neljä singleä: All I Want Is Everything, Slang, Work It Out ja Breathe A Sigh. Slang on ainoa Def Leppardin albumi, jonka kuvituksessa ei ole Def Leppardin logoa.
Kappaleet

Truth?   (Collen,Elliott, Savage,Campbell) – 3.00
Turn to Dust   (Collen) – 4.21
Slang  (Collen, Elliott) – 2.37
All I Want Is Everything  (Elliott) – 5.20
Work It Out  (Campbell) – 4.49
Breathe a Sigh  (Collen) – 4.06
Deliver Me  (Collen, Elliott) – 3.04
Gift of Flesh  (Collen) – 3.48
Blood Runs Cold  (Collen, Elliott) – 4.26
Where Does Love Go When It Dies  (Elliott, Collen) – 4.04
Pearl of Euphoria  (Elliott, Collen, Savage) – 6.21
Move with Me Slowly (Japanese edition bonus track)  (Collen) – 6.19
Kokoonpano

Rick Allen – Rummut
Vivian Campbell – Kitara, laulu
Phil Collen – Kitara, mandoliini, laulu
Joe Elliott – Laulu
Rick Savage – Basso, akustinen kitara, laulu
Arvostelut

Metalliluola: 6½/10
Aiheesta muualla

Slang Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Slang Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Spirit of the Age

| Spirit of the Age Hawkwind |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1976–1978
 Julkaistu: syyskuu 1988
 Tyylilaji: progressiivinen rock, heavy rock, space rock, new wave
 Levy-yhtiö: Virgin
Hawkwindin muut julkaisut
| Angels of Death 1986 | Spirit of the Age 1988 | Stasis (The UA Years 1971–1975) 1990 |
Spirit of the Age on Hawkwindin kokoelma-albumi, jonka kappaleet ovat vuosilta 1976–1979.
Kappaleet

The Forge of Vulcan (Introduction Out-take) (House) - 3:05
Flying Doctor (Calvert/Brock) - 5:38
Steppenwolf (Calvert/Brock) - 9:46
Hassan I Sabha (Calvert/Rudolph) - 5:21
25 Years (Brock) - 4:31
Jack Of Shadows (Calvert/House/Shaw) - 3:28
PSI Power (Calvert/Brock) - 6:06
Reefer Madness (Calvert/Brock) - 6:03
Fable Of A Failed Race (Calvert/Brock) - 3:15
High Rise (Calvert/House) - 4:36
Quark Strangeness And Charm (Calvert/Brock) - 3:41
Back On The Streets (Calvert/Rudolph) - 2:56
Kerb Crawler (Calvert/Brock) - 3:45
Only The Dreams Of The Cold War Kid (Calvert) - 3:55
Spirit Of The Age (Calvert/Brock) - 7:20
The Last Embrace

| The Last Embrace Embraze |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : talvi 2005–2006
 Studio : Studio 23, Oulu
 Julkaistu: 16. elokuuta 2006
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Embraze
 Tyylilaji: heavy metal, goottirock
 Kesto: 48.31
 Levy-yhtiö: Verikauha
Listasijoitukset
  29. (34/2006)
Embrazen muut julkaisut
| Katharsis 2002 | The Last Embrace 2006 |   |
The Last Embrace on heavy metal -yhtye Embrazen viides ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2006 levymerkillä Verikauha Records.
Kappaleet

Memory Trace of Our Time – 6.00
Racing Against Time – 4.08
Liquid Fire – 4.02
Branded – 4.31
Sun Goes Down – 6.12
Sleeping Ground – 5.17
Carvings on the Gallowstree – 4.49
The One – 3.38
No Solace – 4.11
Dead Roses – 5.43
Kokoonpano

Lauri Tuohimaa – laulu, kitara
Heidi Määttä – kosketinsoitin
Ilkka Leskelä – rummut
Olli-Pekka Karvonen – bassokitara
Sami Siekkinen – kitara
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Reetta Valo – laulu
Päivi Myllykangas – laulu
Anna Moilanen – laulu
Tiina Koskinen – laulu
Kokoonpano > Tuotanto

Aki Karppinen – äänittäjä, miksaaja, masteroija
O.W. Kinnunen – grafiikka, valokuvat, design
Arvostelut

Imperiumi: 7+/10
Metal Storm: 8.1/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Albumi The Last Embrace Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
The Last Embrace discogs.com -sivustolla
The Glorious Burden

| The Glorius Burden Iced Earth |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Morrisound Recording, Tampa, Florida
 Julkaistu: 12. tammikuuta 2004
 Tuottaja(t): Jim Morris & Jon Schaffer
 Tyylilaji: power metal, thrash metal
 Kesto: 78.47
 Levy-yhtiö: SPV
Listasijoitukset
  Billboard 200: 145.
Iced Earthin muut julkaisut
| Tribute to the Gods 2002 | The Glorius Burden 2004 | The Blessed and the Damned 2004 |
The Glorious Burden on metalliyhtye Iced Earthin vuonna 2004 ilmestynyt seitsemäs studioalbumi. Levy on entisen Judas Priest -laulaja Tim Owensin ensimmäinen Iced Earthin riveissä, yhtyeen jättänyttä Matt Barlow’ta kuullaan levyllä taustalaulajan ominaisuudessa. Levyn kappaleet, erityisesti 32-minuuttinen Gettysburg-trilogia, käsittelevät muun muassa Yhdysvaltain soitaisaa historiaa.
Albumi debytoi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalla 145. Albumin kansikuvan on toteuttanut Leo Hao.
Yhdysvaltalainen Spin-lehti on listannut The Glorious Burdenin ensimmäiseksi listallaan 12 kaikkien aikojen huonoimmasta heavy metal -albumeista. Albumista sanottiin seuraavaa: ”(Kitaristi) Jon Schaffer teki itsestään uudestisyntyneen patriootin ja päätti tehdä siitä kaikkien ongelman The Glorious Burdenilla, joka on monumentti amerikkalaiselle hevonpaskalle sekä varoittava tarina siitä, miten päämäärätön kapinointi, joka on metallissa yleistä, voi mennä kammottavalla tavalla vikaan”. Albumin sanottiin olevan "saappaannuolijoilta saappaannuolijoille".
Kappaleet > CD 1

The Star-Spangled Banner – 1.13
Declaration Day – 4.59
When the Eagle Cries – 4.06
The Reckoning (Don't Tread on Me) – 4.56
Greenface – 3.02
Attila – 5.36
Red Baron/Blue Max – 4.05
Hollow Man – 4.25
Valley Forge – 4.46
Waterloo – 5.48
When the Eagle Cries – 3.34 (Akustinen versio)
Kappaleet > CD 2

Gettysburg (1863): I. The Devil to Pay – 12.13
Gettysburg (1863): II. Hold at All Costs – 7.05
Gettysburg (1863): III. High Water Mark – 12.35
Kokoonpano

Jon Schaffer – soolo- ja rytmikitara, taustalaulu
Tim Owens – laulu
Ralph Santolla – soolokitara
James MacDonough – basso
Richard Christy – rummut
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Jim Morris – soolokitara (kappaleissa When the Eagle Cries ja When the Eagle Cries (Unplugged))
Matt Barlow – taustalaulu
Sam King – taustalaulu
Jeff Day – taustalaulu
Howard Helm – piano
Susan McQuinn – huilu, piccolo
Michael LoBue – säkkipilli
Prahan filharmoninen orkesteri – Gettysburg (1863) -trilogia
Arvostelut

Allmusic:
Imperiumi: 9/10
Soundi:
Aiheesta muualla

The Glorious Burden Discogsissa. (englanniksi)
Albumi The Glorious Burden Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Iced Earth
| --- | --- |
Studioalbumit:   Iced Earth  Night of the Stormrider  Burnt Offerings  The Dark Saga  Days of Purgatory  Something Wicked This Way Comes  Horror Show  Dark Genesis  Tribute to the Gods  The Glorious Burden  The Blessed and the Damned  Framing Armageddon  The Crucible of Man  Dystopia  Plagues of Babylon  Incorruptible  A Narrative Soundscape 
EP:t:   Enter the Realm  The Melancholy E.P.  The Reckoning  Overture of the Wicked  I Walk Among You 
Livealbumit:   Alive in Athens  Live in Ancient Kourion
Suad al-Attar

Suad al-Attar
Suad al-Attar (arab. سعاد العطار‎, Su‘ād al-‘Aṭṭār; s. 1942) on irakilainen taidemaalari. Al-Attarin töitä on yksityiskokoelmissa ympäri maailmaa ja merkittävissä museoissa, kuten British Museumissa ja Calouste Gulbenkianin museossa Lissabonissa, Portugalissa. Hän asuu nykyään Lontoossa.
Elämänvaiheita

Suad al-Attar syntyi kolmilapsisen perheen kolmanneksi lapseksi. Hänen isänsä Ali Sadiq oli kirjanpitäjä ja hänen sukunsa oli asunut Bagdadissa jo sukupolvien ajan. Hänen äitinsä Anisa oli syntynyt Basrassa varakkaaseen perheeseen ja hänellä oli selvästi lahjakkuutta sekä käsitöissä että piirtämisessä. Perheessä arvostettiin koulutusta ja edistystä.
Al-Attar aloitti maalaamisen jo nuorena. Hän kopioi maalauksia isän ostamasta taidekirjasta, ja kun hän täytti 16 vuotta, hän sai kodistaan oman huoneen maalaamista varten. Hänen kykynsä havaitsi koululaisten taidetapahtumasta vaikutusvaltainen irakilainen taidemaalari Jawad Saleem. Al-Attar pääsi yhtenä harvoista naisista mukaan Bagdadin nykytaiteen ryhmään ja hän on ensimmäinen nainen, joka on pitänyt yksityisnäyttelyn Bagdadissa. Hänen ensimmäiset työnsä saivat inspiraationsa Bagdadin vanhan kaupungin ja Tigris-joen näkymistä.
Vuonna 1976 al-Attar muutti aviomiehensä ja lastensa kanssa Lontooseen. Muutto vaikutti myös hänen taiteeseensa, joka sai nyt vaikutteita sumerien ja assyrialaisten korkokuvista ja arabialaisista käsikirjoituksista. Hän lisäsi niihin vaikutteita länsimaisesta taiteesta.
Irakin 1980- ja 2010-lukujen sodat ja väkivaltaisuudet ovat näkyneet al-Atterin taiteessa. Hänen näyttelyidensä niminä ovat olleet "Palava kaupunkini" (2003) ja "Muinaisen kaupungin kyyneleet" (2011).
Vuonna 1991 al-Attarin isä kuoli. Isän menettäminen ja huoli Irakiin jääneistä omaisista saivat al-Attarin lopettamaan maalaamisen vähäksi aikaa. Tämän jälkeen hän teki piirroksia kuulakärkikynällä ja niihin liitti runosäkeitä.
Huoli sukulaisista ei ollut turha. Vuonna 1993 al-Attarin nuorempi sisar Layla al-Attar, joka oli myös taidemaalari, kuoli Yhdysvaltojen tekemässä ohjusiskussa.
Suad al-Attarin muutettua Lontooseen, hänen varhaisia töitään jäi sukutaloon Bagdadiin. Ne katosivat sieltä jäljettömiin vuonna 2003, kun liittouman joukot valtasivat Bagdadin.
Aiheesta muualla

http://www.suadalattar.com/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
St Lawrence Ground

Krikettiottelu St. Lawrence Groundilla
St. Lawrence Ground on krikettikenttä Canterburyssä, Englannissa. Se toimii Kent County Cricket Clubin kotikenttänä. Kentän keskellä kasvaa lehmus, mikä on harvinaista, koska yleensä krikettikentät ovat puuttomassa ja pensaattomassa maastossa. Kentällä on pelattu krikettiä vuodesta 1847.
St Matthias -saaret

| St Matthias -saaret |
| --- | --- |
 St Matthias -saaret ilmasta kuvattuna.
Merialue:  Tyynimeri
Vesialue:  Bismarckinmeri
Saaria yht.:  kymmenen
Suurin saari:  Mussau
Muita saaria:  Emira, Loaua, Mananus
Pinta-ala:  480 km²
Valtio
Valtio:  Papua-Uusi-Guinea
Maakunta:  Uusi-Irlanti
Väestö
Väkiluku:  3 600
St Matthias -saaret ovat osa Bismarckinsaarten saariryhmää Papua-Uudessa-Guineassa, Tyynellämerellä. St Matthias -saarten pääsaari on Mussau, joka on samalla saarista suurin, ja muut tärkeimmät saaret ovat Emira, Loaua ja Mananus. Näiden saarten pinta-ala on yhteensä noin 400 neliökilometriä. Pienempiä saaria ovat esimerkiksi Boliu ja Tench.
St Matthias -saarilla puhutaan pääasiassa St Matthias -saarten kieliä.
Stephen O’Meara

Stephen James O'Meara (16. marraskuuta 1956) on yhdysvaltalainen kirjailija, valokuvaaja ja luonnontieteilijä. Hän pystyy näkemään 8-magnitudin tähtiä paljaalla silmällä. Hän suoritti kandidaatin tutkinnon Northeastern University -yliopistosta.
Susisilli

| Susisilli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Sillikalat Clupeiformes
Heimo::  Susisillit Chirocentridae
Suku::  Chirocentrus
Laji::  nudus
Kaksiosainen nimi
 Chirocentrus nudus  Swainson, 1839 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Susisilli (Chirocentrus nudus) on susisillien heimoon kuuluva merikala, joka elää indopasifisella merialueella, 47 eri maassa. Susisilli painaa noin 400 grammaa ja on korkeintaan metrin pituinen. Laji elää pinnassa, korkeintaan 150 metrin syvyydessä. Joidenkin vahvistamattomien havaintojen mukaan laji esiintyisi Japanissa.
Stephen Ouimette

| Stephen Ouimette> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1954 (ikä 70) St. Thomas, Ontario
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Steven Ouimette
Aktiivisena:  1985–
Merkittävät roolit:  Gus Victor (The Top of His Head) Beetlejuice (Beetlejuice) Oliver Welles (Slings and Arrows)
Palkinnot
 Gemini (2007) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Stephen Ouimette (s. 30. kesäkuuta 1954, St. Thomas, Ontario) on kanadalainen Gemini-palkittu näyttelijä, joka tuli tunnetuksi elokuvasta The Top of His Head. Sittemmin Ouimette tuli tunnetuksi myös äänirooleistaan, kun hän toimi 1980- ja 1990-luvuilla muun muassa Babar-piirretyissä Pompadourin äänenä, elokuvaan Beetlejuice perustuvassa samannimisessä piirrossarjassa Beetlejuice, sekä oltuaan Marvelista tutun Enkelin äänenä piirrossarjassa X-Men. Vuosien 2003–2006 aikana Ouimette esiintyi televisiosarjassa Slings and Arrows, josta hänet palkittiin Geminilla.
Suso Cecchi D’Amico

Suso Cecchi D’Amico
Suso Cecchi D’Amico (s. Giovanna Cecchi, 21. heinäkuuta 1914 Rooma, Italia – 31. heinäkuuta 2010 Rooma, Italia) oli italialainen käsikirjoittaja. Hän teki yhteistyötä useiden maansa huippuohjaajien, kuten Vittorio De Sican, Luchino Viscontin ja Michelangelo Antonionin kanssa.
Muita tunnettuja Cecchi D’Amicon elokuvia ovat Rakas vihollinen (1947), Rocco ja hänen veljensä (1960), Boccaccio '70 (1962), Tiikerikissa (1962), Kuinka äkäpussi kesytetään (1967), Mortadella (1971), Ludwig II (1972), Jeesus Nasaretilainen (1977) ja Hänen kaksi elämäänsä (1985). Myös Cecchi D'Amicon isä Emilio Cecchi tuli tunnetuksi elokuvan parista.
Cecchi D’Amico oli 1960-luvulla ehdolla Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi työstä elokuvassa Casanova 70. Vuonna 1982 hän oli Cannesin elokuvajuhlien tuomariston jäsen. Hän voitti useita merkittäviä palkintoja eri elokuvajuhlilla. Vuonna 1994 hänelle myönnettiin elämäntyöstään Venetsian elokuvajuhlien Kultainen leijona.
Stephen Pile

Stephen Pile (s. 1949, Lincolnshire) on brittiläinen kirjailija.
Pile julkaisi vuonna 1979 huumoripainotteisen teoksensa Suurten munausten kirja, joka kuvaa ihmisten  surkuhupaisimpia epäonnistumisia kautta aikojen. Hän kirjoitti teokselleen myös jatko-osan, mutta vetäytyi sitten kirjailijanuraltaan ja siirtyi lehtiuralle.
Pile oli "avuttomia" ihmisiä yhteen koonneen Not Terribly Good Clubin perustajajäsen, mutta yhteisö lopetettiin sen noustua suureen suosioon munausten kirjan julkaisemisen jälkeen.