stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saintes-Maries-de-la-Mer
Huomattavia rakennuksia

.
Saintes-Maries-de-la-Mer'in huomattavin rakennus on 1000- ja 1100-luvuilla rakennettu linnoitettu kirkko Église de Notre-Dame-de-la-Mer, joka rakennettiin suojelemaan pyhäinjäännöksiä mutta myös paikallisia asukkaita siinä tapauksessa, että saraseenit nousisivat alueella maihin. Korkea kappeli on samalla vartiotorni, jota sen juurella kiertää tie ja joka on varustettu myös ampuma-aukoin.
Muita huomattavia rakennuksia ovat:
Markiisi de Baroncellin museo ja talo, entisessä määrin virastotalossa. Museo esittelee markiisi Folco de Baroncelli-Javonin keräämiä dokumentteja perinteisestä camarguelaisesta elämänmuodosta,ja kaupungin historiasta.
Château d'Avignon
Arènes des Saintes-Maries-de-la-Mer, rakennettu 1930-luvulla härkätaisteluja varten.
Ben K:n maalaus "Camargue" kaupungin keskustassa
Määrin virastotalo, rakennettu 1930-luvulla, koristettu Marcel Dyfin maalauksilla.
Huomattavia rakennuksia > Saintes-Maries-de-la-Mer elokuvissa

Paikkakunnalla on kuvattu useita elokuvia kuten
Crin-Blanc (1952)
D'où viens-tu Johnny? (1963)
La course du lièvre à travers les champs (1972)
Pitkä vaalea punatukkainen (ransk. La moutarde me monte au nez, 1974).
Myös elokuvan Le Professionel (1981) alkukohtaus on kuvattu Saintes-Maries-de-la-Merissä, vaikka sen tapahtumat suurimmaksi osaksi sijoittuvat Afrikkaan.
Paikkakuntaan liittyviä tunnettuja henkilöitä

Folco de Baroneclli-Javon ((1869–1943), paikallisia perinteitä vaalinut ja tunnetuksi tehnyt kirjailija ja runoilija
Vincent van Gogh, oleskeli paikkakunnalla 10–16. kesäkuuta 1888, maalasi siellä kolme taulua ja teki 11 piirustusta
Permann-Paul, ranskalainen taidemaalari
Denys Colomb de Daunant, kirjailija, runoilija, valokuvaaja ja elokuvaaja, Albert Lamorissen vuonna 1952 ohjaaman elokuvan Crin-Blanc käsikirjoittaja
Christian Chomel, raseteur, vit aux Saintes-Maries-de-la-Mer depuis 2002.
Manitas de Plata, flamencokitaristi, joka saapui paikalle joka vuosi pyhiinvaellusaikoina.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Saintes-Maries-de-la-Mer
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saintes-Maries-de-la-Mer Wikimedia Commonsissa
Saintes-Maries-de-la-Mer'in kunnan sijainti Camarguessa
Lautta Bac du Sauvage Petit-Rhônella 4 kilometrin päässä Saintes-Maries-de-la-Mer'istä
Linnoitetun kirkon läntinen portti
Vincent van Goghin maalaus Purjeveneet Saintes-Maries'issa vuodelta 1888
Kuja Saintes-Maries-de-la-Merissä, valokuvattu maalis­kuussa 2005
Saintes-Maries-de-la-Mer'in määrin virastotalo
Ristiä kantava pyhiinvaeltaja Saintes-Maries-de-la-Merissä
Romanien pyhiinvaellukseen liittyvä rituaalinen kylpy
Saintes-Maries-de-la-Merin linnoitettu kirkko
Kirkon krypta. Oikealla Saara Egyptiläistä (Mustaa Saaraa) esittävä veistos
Saintes-Maries-de la-Merin areena
Käännös suomeksi
SS United States

| S/S United States |
| --- | --- |

Tilattu:  1949
Vesillelasku:  23. kesäkuuta 1951
Neitsytmatka:  3. heinäkuuta 1952
Tekniset tiedot
Kansien määrä:  12
Pituus:  302 m
Leveys:  30,9 m
Nopeus:  64 km/h
Matkustajia:  1 928
Miehistö:  1 044
SS United States on William Francis Gibbsin suunnittelema yhdysvaltalainen entinen linjalaiva. United States Linen omistama United States lähti neitsytmatkalleen 3. heinäkuuta 1952 ja saapui Le Havreen Ranskassa 7. heinäkuuta. Matkaan kului kolme vuorokautta, 10 tuntia ja 40 minuuttia, eli yli 10 tuntia vähemmän kuin edellisellä nopeimmalla linjalaivalla RMS Queen Maryllä. 1960-luvulla linjalaivojen kanssa alkoi kilpailla lentoliikenne, samalla kun laivojen polttoaineen hinta nousi. United States poistettiin käytöstä vuonna 1969.
Loppuvuodesta 1995 asti United States on ollut ankkuroituna satamaan Philadelphiassa. Vuonna 2024 päätettiin, että alus muutetaan keinotekoiseksi riutaksi merenpohjaan Okaloosan piirikuntaan Floridaan. Alkuperäisen aikataulun mukaan se piti siirtää Philadelphiasta Alabamaan marraskuussa 2024, mutta siirto viivästyi useaan otteeseen. Lopulta laivan siirto aloitettiin 19. helmikuuta 2025. Laivasta on myös liikkunut virheellinen huhu, jonka mukaan se siirrettäisiinkin New Yorkiin.
Julie Bowen

| Julie Bowen |
| --- | --- |
 Julie Bowen vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. maaliskuuta 1970 (ikä 54) Baltimore, Maryland, Yhdysvallat
Puoliso:  Scott Phillips (2004–)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1992–
Merkittävät roolit:  Ed Boston Legal Moderni perhe
Palkinnot
 Parhaan naissivuosan Primetime Emmy komediasarjassa  2011, 2012 Moderni perhe  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Julie Bowen (s. 3. maaliskuuta 1970) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten hahmoistaan televisiosarjoissa Ed (2000–2004), Boston Legal (2005–2008), Lost (2004–2010) ja Moderni perhe (2009–2020), josta hän on saanut Emmy-palkinnon kahdesti vuosina 2011 ja 2012.
Bowen syntyi Baltimoressa, Marylandissa, ja opiskeli Brownin yliopistossa. Hän erikoistui Italian renessanssiin ja vietti itse vuoden Firenzessä.
Bowen on näytellyt myös muun muassa elokuvissa Happy Gilmore – ammattilainen (1996), Ihmissusi Pariisissa (1997) ja Maapallon viimeinen mies (1999).
Bowen meni syyskuussa 2004 naimisiin Scott Phillipsin kanssa. Heillä on kolme lasta: huhtikuussa 2007 syntynyt esikoispoika ja toukokuussa 2009 syntyneet kaksospojat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julie Bowen Wikimedia Commonsissa
Julie Bowen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Puola 
Taiteenala:  Emmy Awards 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  Trove  Elonet 
Muut:  IdRef
Agnus Dei (Barber)

Samuel Barber vuonna 1944.
Agnus Dei (Jumalan karitsa) on yhdysvaltalaisen säveltäjän Samuel Barberin kuorosävellys. Se on Barberin oma sovitus kuuluisasta Adagio jousille -teoksestaan. B-mollissa oleva musiikki kestää noin kahdeksan minuuttia.
Kirje roomalaisille

| Kirje roomalaisille> Πρὸς Ῥωμαίους ἐπιστολή.Raamattu Uusi testamentti |
| --- | --- |
 Kirje roomalaisille 7:4–7, Codex Claromontanus kreikaksi.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  Paavali
Kirjoituspaikka:  Korintti
Kohde:  Rooman seurakunnat
Ajoitus:  n. 56–57 jaa.
Teksti
Genre:  kirje
Alkukieli:  koinee-kreikka
Lyhenne:  Room.
Lukuja:  16
Jakeita:  433
Edeltävä: < Ap. t.Seuraava: 1. Kor. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Kirje roomalaisille eli Roomalaiskirje (m.kreik. Πρὸς Ῥωμαίους ἐπιστολή, Pros Rhōmaiūs epistolē) on yksi Uuden testamentin kirjeistä. Sen on kirjoittanut apostoli Paavali Roomassa sijainneelle seurakunnalle. Teologisesti kirje on yksi Uuden testamentin merkittävimmistä, ja se on vaikuttanut hyvin paljon kristinuskon suuriin opettajiin kuten Augustinukseen ja Martti Lutheriin. Luther piti Roomalaiskirjettä yhtenä Uuden testamentin tärkeimmistä kirjoista, joka jokaisen kristityn tulisi tuntea sydämellään, sanasta sanaan.
Historia

Roomalaiskirje on yksi seitsemästä Paavalin kirjeestä, joiden aitoutta ei kyseenalaisteta. Kirje on todennäköisesti kirjoitettu Korintissa tai lähellä sijainneessa Kenkhreaissa (myös Kenkrea), Korintin Egeanmeren puoleisessa satamakaupungissa. Paavali mainitsee kirjeessä kenkrealaisen Foibean (Room. 16:1). Muita Paavalin tuntemia korinttilaisia olivat muun muassa Gaius (Room. 16:23; 1 Kor. 1:14) ja Erastus (2 Tim. 4:20).
Kirjeessä ei mainita kirjoitusajankohtaa, mutta perinteisen näkemyksen mukaan se on kirjoitettu n. 57–58, mahdollisesti jo 54.  Paavali oli kertomansa mukaan lähdössä toimittamaan rahalahjaa Jerusalemiin.  Tämän matkan Paavali teki noin vuonna 55–58, joten kirje on kirjoitettu hieman aiemmin. On mahdollista, että Paavali halusi Roomasta uuden tukikohdan lähetystyölleen Espanjaan, minne hän oli aikeissa lähteä (Room. 15:23–28).
Roomassa sijaitsi alkukristillinen seurakunta jo hyvin varhain kristinuskon synnyn jälkeen. Uusille uskonnoille oli tyypillistä levitä ensimmäisenä valtakunnan pääkaupunkiin. Kristinusko oli todennäköisesti levinnyt Roomaan Jerusalemista joidenkin niiden juutalaisten mukana, jotka olivat kokeneet ensimmäisen kristillisen helluntain. Siihen aikaan juutalaisia oli hyvin paljon myös Roomassa, ja todennäköisesti myös uskonnolliset roomalaiset käyttivät heidän synagogiaan. Näin kristinusko levisi paitsi juutalaisten myös roomalaisten keskuuteen nopeasti. Seurakunta koostui siis lähinnä juutalaisuudesta kääntyneistä kristityistä, mutta myös pakanoista. Kristittyjä oli kaupungissa todennäköisesti jo paljon, ja heillä oli useita kokoontumispaikkoja (Room. 16:14–15).
Sisältö

Roomalaiskirjettä on sanottu Paavalin teologian pääkirjeeksi. Siksi se on myös sijoitettu Uuden testamentin kirjeistä ensimmäiseksi. 
Kirje on myös Paavalin kirjeistä pisin. Paavali oli esittänyt monet Roomalaiskirjeen argumenteista jo aiemmissa kirjeissään, erityisesti Galatalaiskirjeessä sekä Korintin seurakunnalle osoitetuissa kirjeissä.
Kirje on hyvä Paavalin opin yleiskatsaus, koska hän on kirjoittanut sen seurakunnalle, jossa hän ei ollut aiemmin käynyt. Niin hän joutui selittämään oppinsa alusta alkaen ja loogisesti edeten. Muut kirjeet Paavali kirjoitti sellaisille seurakunnille, jossa hän oli jo aiemmin käynyt kertomassa oppinsa suullisesti. Paavalin aikomus oli matkustaa Roomaan myöhemmin, joten kirje on tarkoitettu ikään kuin käymään häntä edellä, jotta Rooman kristityt avustaisivat sitten Paavalia lähetysmatkalle Espanjaan (15:23–24).
Tervehdysosuuden (luku 1:1–15) jälkeen kirje sisältää opetuksellisen ja dogmaattisen pääosan (luku 1:16 – luku 11). Tämän jälkeen seuraa neuvova ja varoittava osa (luvut 12 – 15:13), jonka jälkeen kirje päättyy matkasuunnitelmien kuvaamiseen sekä lopputervehdyksiin muutamille nimeltä mainituille henkilöille (luvut 15:14–16). Kirjeen luku 16 on ollut väittelyiden aiheena. Jotkut kyseenalaistavat sen, että se olisi alun perin kuulunut kirjeeseen.
Kirjeen läpi kulkevana teemana on se, kuinka sidottuja ihmiset ovat syntien ja Mooseksen lain alla. Kristuksessa ihmiskunta oli tullut vapautetuksi juutalaisen lain kahleista, synnistä ja kuolemasta. Kirje sisältää myös tulkinnan siitä, mikä on ollut Jumalan tarkoitus Israelin kansalle.
Kirjeen pääajatus on seuraava: Sekä juutalaiset että pakanat, jotka kummatkin ovat yhtä syntisiä eivätkä voi kehuskella pelastuvansa itsessään, pelastuvat ainoastaan uskosta. Luterilainen vanhurskauttamisoppi perustuu ennen kaikkea Roomalaiskirjeeseen. Tämän opin avainjae on Room 5:1: ”Kun nyt Jumala on tehnyt meidät, jotka uskomme, vanhurskaiksi, meillä on Herramme Jeesuksen Kristuksen ansiosta rauha Jumalan kanssa.” Näin Jumalan ja ihmisen välissä ei ole enää mitään estettä, ei mitään syntiä, joka estäisi suoran yhteyden. Rauha Jumalan kanssa on mahdollista ainoastaan siksi, että Jeesus maksoi synneistä ristinkuolemallaan.
Evankelistat ovat poimineet Roomalaiskirjeestä joukon jakeita, joita kutsutaan ”Roomalaiskirjeen tieksi”. Se esittää selkeän ja yksinkertaisen tien henkilökohtaiseen pelastukseen:
»Sillä kaikki ovat tehneet syntiä ja ovat vailla Jumalan kirkkautta. (Room. 3:23)
...synnin palkka on kuolema... (Room. 6:23a)

...mutta Jumalan armolahja on iankaikkinen elämä Kristuksessa Jeesuksessa, meidän Herrassamme. (Room 6:23b)

Jumala osoittaa rakkautensa meitä kohtaan siinä, että Kristus kuoli meidän puolestamme, kun vielä olimme syntisiä. (Room. 5:8)

Jos sinä suullasi tunnustat, että Jeesus on Herra, ja sydämessäsi uskot, että Jumala on herättänyt hänet kuolleista, olet pelastuva. Sydämen usko tuo vanhurskauden, suun tunnustus pelastuksen. (Room. 10:9–10)
Jokainen, joka huutaa avukseen Herran nimeä, pelastuu. (Room. 10:13)»
Kirjallisuutta > Suomeksi

Peltola, Olavi: ”Kirje roomalaisille”, Löytöretki Uuteen testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-362-9  Teoksen verkkoversio.
Thurén, Jukka: Roomalaiskirje.  Aurinko, 2011.  ISBN 9789522301871
Kirjallisuutta > Englanniksi

Bicksler, William: A Commentary on the Epistle to the Romans.  Holy Fire Publishing, 2005.  ISBN 0976622106
Jowett, Benjamin & Campbell, Lewis: The Epistles of St. Paul to the Thessalonians, Galatians, and Romans: Translation and Commentary.  Wipf and Stock Publishers, 2003.  ISBN 1592442625
Kruse, Colin G.: Paul's Letter to the Romans.  (The Pillar New Testament Commentary)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 2012.  ISBN 0802837433 * Moo, Douglas J.: The Epistle to the Romans.  (The new international commentary on the New Testament)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1996.  ISBN 0802823173
Murray, John: Epistle to the Romans.  (New international commentary on the New Testament)  Wm. B. Eerdmans Publishing, 1960.  ISBN 0802843417
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirje roomalaisille Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Kirje roomalaisille (Arkistoitu – Internet Archive) (1992)
Kirje roomalaisille (Arkistoitu – Internet Archive) (1938)
Kirje roomalaisille. Suomenkieliset käännökset (1992, 1938 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä kreikankielinen alkuteksti (mm. Westcott-Hort -laitos). Uskonkirjat.net.
Kirje roomalaisille (1938, 1776 ja 1642). Finbible – suomalaisia raamatunkäännöksiä.
Aiheesta muualla > Muuta

Hujanen, Pasi & koskenniemi, Erkki: Kirje roomalaisille. SLEY:n raamattuluennot.
Kirby, Peter (toim.): Romans. Early Christian Writings. (englanniksi)
Merk, August: Epistle to the Romans Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
| n k Uusi testamentti |
| --- | --- |
Evankeliumit ja apostolien teot:  Evankeliumi Matteuksen mukaan  Evankeliumi Markuksen mukaan  Evankeliumi Luukkaan mukaan  Evankeliumi Johanneksen mukaan  Apostolien teot 
Paavalin kirjeet:  Kirje roomalaisille  Ensimmäinen kirje korinttilaisille  Toinen kirje korinttilaisille  Kirje galatalaisille  Kirje efesolaisille  Kirje filippiläisille  Kirje kolossalaisille  Ensimmäinen kirje tessalonikalaisille  Toinen kirje tessalonikalaisille  Ensimmäinen kirje Timoteukselle  Toinen kirje Timoteukselle  Kirje Titukselle  Kirje Filemonille  Kirje heprealaisille 
Katoliset kirjeet:  Jaakobin kirje  Ensimmäinen Pietarin kirje  Toinen Pietarin kirje  Ensimmäinen Johanneksen kirje  Toinen Johanneksen kirje  Kolmas Johanneksen kirje  Juudaksen kirje 
Profetiat:  Johanneksen ilmestys
Lykeion

| Lykeion> Λύκειον |
| --- | --- |
 Lykeionin arkeologista aluetta.
Sijainti:  Rigíllis 11, Kolonáki, Ateena, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  37°58′26″N, 23°44′36″E
Rakennustyyppi:  gymnasion
Valmistumisvuosi:  500-luku eaa.
Käyttäjä:  mm. Aristoteleen peripateettinen koulukunta
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lykeion (m.kreik. Λύκειον, lat. Lyceum) oli antiikin aikainen gymnasion eli voimistelu- ja urheilupaikka Ateenassa Kreikassa. Se tunnetaan ennen kaikkea paikkana, jossa filosofi Aristoteles opetti ja jossa toimi tämän perustama peripateettinen koulukunta, johon Lykeionin nimellä usein viitataan.
Lykeionin nimestä on peräisin tietynlaista toisen asteen oppilaitosta usein tarkoittava sana lyceum sekä suomen kielen sana ”lyseo”. Lykeionin arkeologinen kohde sijaitsee Rigíllis-kadulla Kolonákin kaupunginosassa nykyisen Ateenan keskustan itäosassa.
Historia > Varhaishistoria

Lykeionin gymnasionin paikalla oli alun perin Apollon Lykeiokselle eli ”susien Apollonille” omistettu pyhäkkö. Tämä oli todennäköisesti paimenjumala, jonka uskottiin suojelevan laumoja susia vastaan. Lykeionin aluetta käytettiin paitsi urheilupaikkana myös sotilaallisiin harjoituksiin, kulttitoimintoihin sekä Ateenan ekklesian eli kansankokouksen kokoontumispaikkana ennen Pnyksin rakennelmien valmistumista tähän käyttöön. Tämä näkyy siinä, että alueella oli lukuisia erilaisia rakennuksia.
Gymnasion rakennettiin paikalle oletettavasti Ateenan tyranni Peisistratoksen aikana arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. tai viimeistään Perikleen aikana klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Alueelle rakennettiin enemmän rakennuksia 300-luvulla eaa., jolloin Lykurgos myös kunnosti gymnasionin. Lykeion oli yksi Ateenan kolmesta tärkeimmästä gymnasionista Akademeian ja Kynosargeen ohella. Jo ennen Aristotelesta Lykeionia käyttivät opetuspaikkanaan monet aiemmat sofistit ja filosofit, kuten Protagoras ja Sokrates. Platonin dialogi Euthydemos sijoittuu Lykeionille.
Historia > Aristoteleen kouluna

Aristoteles alkoi opettaa Lykeionissa noin vuonna 335 eaa., ja perusti näin peripateettisen koulunsa. Päinvastoin kuin opettajansa Platon, Aristoteles ei stageiralaisena ollut Ateenan kansalainen, eikä näin ollen voinut omistaa kaupungissa maata tai rakennuksia. Siksi hän ja hänen oppilaansa käyttivät julkisen gymnasionin tiloja kokoontumispaikkanaan aiempien filosofien tavoin.
Koulukunta sai kävelyyn viittaavan nimensä Lykeionin katetuista pylväskäytävistä (peripatoi) sekä siitä, että Aristoteleella kerrotaan olleen tapana opettaa kävellessään. Koska Aristoteleen koulu liittyi läheisesti gymnasioniin, koko kouluun alettiin viitata myös Lykeionin nimellä. Aristoteles opetti Lykeionissa lähes kuolemaansa vuonna 322 eaa. saakka. Lykeionissa oli muun muassa suuri kirjasto, jonka koulukunta oli koonnut.
Aristoteleen seuraaja Theofrastos hankki alueelta rakennuksia ja maita omistukseensa. Peripateettinen koulukunta toimi Lykeionissa ainakin vuoteen 86 eaa. saakka, jolloin Sulla vei sen kirjaston Roomaan. Itse gymnasion säilyi olemassa aina 300-luvulle jaa. saakka, jolloin se jäi pois käytöstä.
Historia > Kaivaukset

Lykeionin rauniot löydettiin vuonna 1996, kun alueelle oltiin tekemässä pelastuskaivauksia Goulandrísten säätiön nykytaiteen museon rakentamista varten. Museohanke siirtyi muualle, ja kaivauksia jatkettiin tämän jälkeen 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen. Vuosina 2011–2013 alue kunnostettiin avattavaksi arkeologisena kohteena. Osa raunioista on katettu matalilla katoksilla. Lykeionin arkeologinen puisto on avoin yleisölle vuodesta 2014.
Rakennukset ja löydökset

Lykeion sijaitsi Ilissos-joen varrella Ateenan kaupunginmuurilla eli niin kutsutulla Themistokleen muurilla ympäröidyn alueen itäpuolella eli muurien ulkopuolella, Diokhares-portin suunnassa. Antiikin aikaisten kuvausten mukaan paikka oli idyllistä lehtoa, joka käsitti laajan alueen. Sitä luonnehtivat avoimet kentät ja toisaalta puiden varjostamat alueet. Lykeionia rajasivat pohjoispuolelta Eridanos-joki ja Lykabettos-kukkulan rinne, eteläpuolelta Ilissos-joki ja lounaispuolelta Olympoksen Zeuksen temppelin alue. Läheltä kulki tärkeä Mesogaian tasangolle johtanut tie, joka kulki suurin piirtein nykyisen Vasilíssis Sofías -valtakadun paikalla. Nykyisin arkeologinen kohde on Rigíllis-kadulla Bysanttilaisen ja kristillisen museon ja Ateenan konservatorion välisellä alueella, suhteellisen lähellä Kreikan parlamenttitaloa.
Gymnasionin kaivausalueen koko on noin 50 × 48 metriä eli noin 0,24 hehtaaria. Gymnasion-rakennuksen pituusakseli oli pohjois-eteläsuunnassa ja sisäänkäynti oletettavasti etelästä. Rakennuksesta on tunnistettu noin 23 × 26 metrin kokoisella keskuspihalla varustettu palaistra, jota käytettiin muun muassa painiharjoituksissa. Se on ollut ympäröity kolmelta sivulta pylväiköillä, joiden leveys on ollut noin 3,5–4 metriä. Pylväikköjen takana oli lukuisia huoneita. Pohjoissivulla sijaitsi oletettavasti opetustiloja ja kirjasto, ja itä- ja länsisivuilla muun muassa konisterion, jossa painijat pölyttivät itsensä hiekalla, ja elaiothesion, jossa he voitelivat itsensä öljyllä.
Muihin löytöihin kuuluu muun muassa kaivo ja vesisäiliöitä. Pihan pohjoisosasta on löydetty urheilijoiden käyttämä kylmien kylpyjen allas, joka oli lisätty ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Samaan aikaan kokonaisuuden koillis- ja luoteiskulmiin lisättiin kylpylärakennukset. Roomalaisella kaudella kylpylätilat muutettiin roomalaisiksi kylpylöiksi.
Antiikin lähteiden mukaan Lykeionissa oli pyhäköt Apollonin lisäksi myös Hermeelle ja muusille. Muusien pyhäkön lähellä oli pieni stoa eli pylväshalli. Alueella oli myös toinen stoa, jonka seinillä oli esillä maailmankarttoja. Aristoteleen ajan jälkeen Lykeionissa tiedetään olleen esillä hänen rintakuvansa. Lykeionin alueella sijaitsi myös juoksurata tai -ratoja (dromoi) sekä urheilukilpailuiden tuomarien eli athlothetain istuimet. Alueen kastelemiseksi sinne oli kaivettu vesikanavia Eridanos- ja Ilissos-joista. Alueella kasvoi muun muassa suuria plataanipuita, jotka Sulla kaatoi kaupunkia piirittäessään. Lykeionin lähellä sijaitsi heeros Panopsille omistettu lähdekaivo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lykeion Wikimedia Commonsissa
Lykeionin palaistran ja pylväikköpihan raunioita, katettuna vesialtaan jäänteet.
Lykeionin raunioita.
Rekonstruktio gymnasionin palaistrasta.
Comalies

| Comalies Lacuna Coil |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Studio : Woodhouse Studio
 Julkaistu: 28. lokakuuta 2002
 Tuottaja(t): Waldemar Sorychta
 Levy-yhtiö: Century Media Records
Lacuna Coilin muut julkaisut
| Unleashed Memories 2001 | Comalies 2002 | Karmacode 2006 |
Comalies on italialaisen Lacuna Coilin studioalbumi, joka julkaistiin 28. lokakuuta 2002.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Swamped | 4.00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Heaven’s a Lie | 4.46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Daylight Dancer | 3.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Humane | 4.12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Self Deception | 3.31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Aeon | 1.55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Tight Rope | 4.14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | The Ghost Woman and the Hunter | 4.10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Unspoken | 3.36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Entwined | 4.00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | The Prophet Said | 4.33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Angel’s Punishment | 3.56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Comalies | 4.59 |  |  |  |  |  |  |  |
Vastaanotto

Soundin arvostelussa yhtyeen musiikkia sanottiin kokeellisemmaksi, mutta albumi kuulostaa aluksi epätasapainoiselta ja vaikutelma jää rikkonaiseksi.
Aiheesta muualla

Comalies Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Comalies Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Lacuna Coil
|  Andrea Ferro  Marco Coti Zelati  Cristina Scabbia  Ryan Blake Folden >  Michaelangelo Algardi  Raffaele Zagaria  Claudio Leo  Leonardo Forti  Cristiano "Pizza" Migliore  Cristiano 'CriZ "Mozzati  Marco "Maus" Biazzi  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  In a Reverie  Unleashed Memories  Comalies  Karmacode  Shallow Life  Dark Adrenaline  Broken Crown Halo  Delirium  Black Anima  Sleepless Empire 
EP:t:  Lacuna Coil  Halflife 
Uusintaversiot:  Comalies XX 
Kokoelmat:  The EPs  Manifesto of Lacuna Coil
Toinen kirje Timoteukselle

| Toinen kirje Timoteukselle> Πρὸς Τιμόθεον ἐπιστολή Β΄.Raamattu Uusi testamentti.Synty |
| --- | --- |
Kirjoittaja (perint.):  Paavali
Kirjoituspaikka:  Rooma (vankila)
Kohde:  Timoteus
Ajoitus:  n. 100–150 jaa.
Teksti
Genre:  kirje
Alkukieli:  koinee-kreikka
Lyhenne:  2. Tim.
Lukuja:  4
Jakeita:  83
Edeltävä: < 1. Tim.Seuraava: Tit. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Toinen kirje Timoteukselle eli 2. Timoteuskirje (m.kreik. Πρὸς Τιμόθεον ἐπιστολή Β΄, Pros Timotheon epistolē 2) on yksi Uuden testamentin kirjeistä.
Ajoitus

Kirje on yksi kolmesta niin kutsutusta pastoraalikirjeestä, ja perinteisen näkemyksen mukaan yksi neljästä apostoli Paavalin yksityishenkilöille lähettämästä kirjeestä. Sen olisi kirjoittanut apostoli Paavali työtoverilleen, apostoli Timoteukselle noin vuonna 65–67 jaa. jonkin verran ensimmäisen kirjeen jälkeen. Paavali olisi kirjoittanut sen Roomassa toisen vankeutensa aikana, ja Tykikos vei kirjeen Timoteukselle.
Nykytutkimuksen mukaan kirje on todennäköisesti kirjoitettu toisen vuosisadan ensimmäisellä puoliskolla.