Mongolian historia
Moderni aika > Kohti uutta yhteiskuntaa

Mongolia oli ollut vuoteen 1991 saakka täysin riippuvainen Neuvostoliiton taloudellisesta tuesta. Tämän tuen hävittyä Neuvostoliiton romahtamisen myötä, Mongolia ajautui vakavaan talouskriisiin 1990-luvun alussa. Lisäksi Venäjä väitti että Mongolia oli velkaa sille suuren summan Neuvostoliiton Toisen maailmansodan jälkeen myöntämästä taloudellisesta avusta. Kansainvälinen konferenssi myönsi Mongolialle tukea 150 miljoonaa dollaria vuodessa, kunnes maassa olisi merkittäviä ulkomaisia investointeja. Tämän myötä Mongolia alkoi kehittää laajojen mineraalivarantojensa hyödyntämistä ulkomaisten yritysten kanssa ja kaupankäyntiä alettiin kehittää etenkin Kiinan ja muiden Itä-Aasian maiden suuntaan.
Vuonna 1997 Mongolian presidentinvaalien voittajaksi nousi MPRP:n Natsagiin Bagabandi. 1990-luvun loppu oli maassa poliittisesti sekasortoinen ja taloudellisten uudistusten vauhti hidastui, mikä pahensi maan köyhyyttä ja työttömyyttä. Lisäksi maan demokratiakehityksen keulakuvana pidetty ja ministerinä toiminut Sanjaasürengiin Zorig murhattiin. Hänelle järjestettiin valtiolliset hautajaiset. Ulkopoliittisesti suhteet Venäjään olivat viilentyneet Venäjän vaatiman velan vuoksi. Mongolian pääministeri Puntsagiin Jasrai matkusti Venäjälle keskustelemaan velasta vuonna 1995, mutta sopimusta ei saatu aikaan. Vuonna 2003 Venäjä ilmoitti kuitenkin yllättäen että se on luopunut 98 prosentista vaatimuksistaan ja Mongolia suostui maksamaan 250 miljoonaa dollaria kattaakseen loput velasta. Huolimatta velasta aiheutuneista jännitteistä Mongolia ja Venäjä solmivat vuonna 2000 yhteisen sopimuksen, jossa molemmat osapuolet suostuivat olemaan muodostamatta sotilaallisia tai poliittisia liittoja toisiaan vastaan.
Mongolialla oli vuosikymmenien ajan ulkosuhteet vain Kiinaan ja Neuvostoliittoon, sekä myöhemmin Venäjään. Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen diplomaattisuhteita on solmittu myös muihin maihin. Erityisen laajat suorat kulttuuriset ja taloudelliset siteet Mongolialla on Venäjän itsehallinnollisiin alueisiin Altain tasavaltaan, Burjatiaan, Tuvaan ja Kalmukiaan, sekä Kiinan puolella Xinjiangiin ja Sisä-Mongoliaan. Näissä kaikissa elää mongoliväestöä, joilla on historiallinen yhteys Mongolivaltakuntaan.
2000-luvulle tultaessa maan politiikka ja hallinto on ollut edelleen epävakaata ja poliitikkoja on syytetty korruptiosta. Kansallishenkeä maassa on nostatettu paljastamalla Tšingis-kaanin muistomerkki Sühbaatarin aukiolla vuonna 2006, jolloin maassa kunnioitettiin Mongolivaltion perustamisen 800-vuotispäivää. Muistomerkin tieltä poistettiin kommunistisen vallankumouksen sankareiden Sühbaatarin ja Tšoibalsanin mausoleumit ja heidät haudattiin muualle.
Mongolialaisia luolamaalauksia.
Xiongnujen asuttama alue 200-luvulla eaa.
Orkhon-kirjoituksella kaiverrettuja paasia Mongoliassa.
Kitaanivallan aikainen stupa Dornodin alueella.
Tšingis-kaanin rintakuva Mongolian presidentinlinnassa.
Tšingis-kaani vastaanottamassa Jin-dynastian lähettilästä.
Kublai-kaanin patsas Ulanbaatarissa Sühbaatarin aukiolla.
Bogd Khan
Vallankumousjohtaja Damdiny Sühbaatar.
Mongolian kansantasavallan johtaja Horloogijn Tšoibalsan ja neuvostoliittolainen sotilaskomentaja Georgi Žukov Halhin-Golin taisteluiden aikana 1939.