stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1934
Ottelut > Loppuottelu

Italian ja Tšekkoslovakian välisen loppuottelun pelipaikka oli Stadio Nazionale del PNF Roomassa. Ottelua oli seuraamassa myös Benito Mussolini, joka sai kunnian ojentaa ottelun voittajajoukkueelle Jules Rimet -pokaalin. Italia oli päässyt loppuotteluun hyvin kyseenalaisin keinoin, vaikkakin se oli osoittanut olevansa iskukykyinen joukkue. Italian pelaajat kohottivat ennen ottelua kätensä fasistitervehdykseen. Myös ottelun ruotsalaisen erotuomarin Ivan Eklindin väitettiin käyneen tapaamassa Mussolinia ennen ottelua, mutta tästä ei ole todisteita.
Pelillisesti ottelussa ei nähty hienouksia. Tšekkoslovakia loi paremmat maalintekopaikat, mutta Giampiero Combi Italian maalilla torjui tšekkoslovakialaisten yritykset. Molempien maiden puolustukset olivat vahvoja omassa päässään ja ottelu eteni pitkään maalittomana. Kun ottelua oli pelaamatta parikymmentä minuuttia, Antonín Puč antoi kulmapotkun, jonka jälkeen pallo ajautui uudelleen hänelle. Hän yllätti pienestä kulmasta maalilla pelanneen Combin ja Tšekkoslovakia siirtyi johtoon. Pian tämän jälkeen Tšekkoslovakia oli jo kasvattaa johtoaan Jiří Sobotkan osuttua tolppaan. Maailmanmestaruus oli lipeämässä Italian käsistä, mutta yhdeksän minuuttia ennen ottelun loppua Raimundo Orsi rakensi itselleen maalintekotilanteen ja laukaisi kierteisen pallon Tšekkoslovakian maaliin. Ottelu eteni lopulta tasatilanteessa jatkoajalle. Jatkoajalla Italia löysi kotiyleisön tukemana uusia voimia itsestään. Jatkoajan alussa Italia keskitti Tšekkoslovakian maalille. Keskitykseen ehti ensin Angelo Schiavio, joka iski pallon maaliin ratkaisten maailmanmestaruuden Italialle.
Italia ja Mussolini saivat kotikisoissaan haluamansa, mutta muualla maailmassa jälkipuheet jatkuivat tavasta, jolla Italiaa oli autettu tavoitteisiinsa. Osa syytöksistä ei ole totta, mutta joka tapauksessa yksittäiset tapahtumat pelaajista, jotka eivät saaneet pelata, ja tuomareista, jotka eivät olisi saaneet tuomita, sekä kyseenalaiset maalit, yhdistyvät manipulaatioketjuksi ja Italian eduksi. Syytöksistä huolimatta Italialla oli kisoissa loistava joukkue, joka oli ennen turnausta yksi suosikeista. Joka tapauksessa Mussolini saavutti kisoissa omille tavoitteilleen fasismin propagandavoiton. Symbolisesti neljän päivän kuluttua turnauksen päättymisestä Mussolini tapasi Adolf Hitlerin Venetsiassa historiallisessa tapaamisessa. Kokous toimi akselivaltojen liittouman alkuna ja tapahtumat johtivat lopulta toiseen maailmansotaan.
Tulokset > Puolivälierät

Uusinta
Maalintekijät

Turnauksen paras maalintekijä ja kultainen kenkä -palkinnon saaja oli Tšekkoslovakian Oldřich Nejedlý, joka viimeisteli viisi maalia. Hänet julistettiin virallisesti turnauksen maalikuninkaaksi vasta 72 vuoden kuluttua, vuonna 2006. Tätä vanhemmissa tilastoissa hän jakoi maalikuninkuuden Edmund Conenin ja Angelo Schiavion kanssa. Aikakirjoissa ollut virhe oli seurausta Tšekkoslovakian ja Saksan välisen ottelun kirjanpidosta, joissa oli merkattu yhden malin tekijäksi Rudolf Krčil.
Yhteensä turnauksessa tehtiin 70 maalia. Eniten maaleja teki Italia, joka onnistui maalinteossa 12 kertaa.
Oldřich Nejedlý
Edmund Conen
Angelo Schiavio
Raimundo Orsi
Leopold Kielholz
| --- | --- |
  Johann Horvath   Bernard Voorhoof   Antonín Puč   Abdulrahman Fawzi   Karl Hohmann   Ernst Lehner :   Géza Toldi   Giovanni Ferrari   Giuseppe Meazza   José Iraragorri   Sven Jonasson 
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Ernesto Belis   Alberto Galateo   Josef Bican   Anton Schall   Karl Sesta   Matthias Sindelar   Karl Zischek   Leônidas   Jiří Sobotka   František Svoboda  |   Jean Nicolas   Georges Verriest   Stanislaus Kobierski   Rudolf Noack   Otto Siffling   György Sárosi   Pál Teleki   Jenő Vincze   Enrique Guaita   Kick Smit  |   Leen Vente   Ștefan Dobay   Isidro Lángara   Luis Regueiro   Gösta Dunker   Knut Kroon   André Abegglen   Willy Jäggi   Aldo Donelli  |
MM-turnaukseen osallistuneet maat kartalla. Väri kuvaa joukkueen sijoitusta turnauksessa.
Hollannin ja Sveitsin välinen ottelu.
Ruotsin Nils Axelsson yrittää murtautua Argentiinan puolustuksen läpi.
Gianpiero Combi ja Ricardo Zamora ennen Italian ja Espanjan välisen ottelun alkua.
Angelo Schiavio viimeisteli voittomaalin jatkoajalla.
Léros

Léroksen saarta ja sen tuulimyllyjä.
| --- | --- |
Sijainti:  37°09′N, 26°51′E, Léros Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Korkein kohta:  500 m
Pinta-ala:  53 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  7 907
Suurin kaupunki:  Agía Marína
Asutuskeskukset:  Lakkí
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Léros (kreik. Λέρος) on Kreikan saari, joka sijaitsee Egeanmeren itäosassa ja kuuluu Dodekanesian saariryhmään. Se on yksi saariryhmän kahdestatoista pääsaaresta. Saaren pinta-ala on 53 neliökilometriä ja asukasluku 7 907 (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Léroksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkaupunki on Agía Marína.
Maantiede

Léros sijaitsee Egeanmeren itäosassa ja kuuluu Dodekanesian saaristoon. Sen lähimmät saaret ovat Kálymnos etelässä, Leipsoí pohjoisessa ja Pátmos luoteessa. Etäisyys Kálymnokselle on alle 2 kilometriä, ja välissä on useita pieniä saaria. Siksi saarten välille on joskus suunniteltu siltaa, jota ei kuitenkaan ole rakennettu.
Saaren pinta-ala on noin 53 neliökilometriä ja rantaviivan pituus noin 70 kilometriä. Saaren pituus on noin 15 kilometriä ja leveys kapeimmillaan noin 1,5 kilometriä. Saari on vuoristoinen ja sen korkein kohta kohoaa noin 500 metrin korkeuteen.
Maantiede > Hallinto, kaupungit ja kylät

Léros kuuluu hallinnollisesti Léroksen kuntaan, johon kuuluu myös lähialueen pienempiä saaria. Kunta kuuluu Kálymnoksen alueyksikköön ja se Etelä-Egean saarten alueeseen.
Saaren suurimmat asutukset ovat pääkaupunki Agía Marína (2 372 asukasta), saaren merkittävin satamakaupunki Lakkí (2 058), Álinda (748), Kamára (643) ja Xirókampos (514). (Katso myös: Luettelo Léroksen kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Historia > Antiikki

Antiikin aikana Leros oli ensin doorilaista aluetta ja sitten Miletoksen siirtokunta ja joonialaista aluetta. Miletoksen alaiseksi saari tuli oletettavasti Joonian kapinan aikoihin noin 495 eaa. 400-luvun eaa. lopulla Leros kuului Deloksen meriliittoon. Saaren poliksen eli kaupunkivaltion Leroksen kaupunkikeskus sijoitetaan yleensä nykyisen Agía Marínan kaupungin lähelle. Leros tunnettiin Artemis Parthenoksen temppelistä, minkä vuoksi siitä on myöhemminkin käytetty nimitystä ”Artemiin saari” (tai ”Dianan saari”).
Historia > Myöhempi historia

Johanniittain ritarikunta valloitti Léroksen vuonna 1314. Osmanien valtakunnan osaksi saari liitettiin vuonna 1523. Italia valloitti Léroksen ja muun Dodekanesian Kastelórizoa lukuun ottamatta vuonna 1912. Virallisesti Italia sai saaret hallintaansa Lausannen sopimuksessa vuonna 1923. Saari toimi Italian sotilastukikohtana. Italialaiset rakensivat Lakkín kaupungin (Porto Lago) 1930-luvulla.
Saarella käytiin 26. syyskuuta – 16. marraskuuta 1943 toiseen maailmansotaan kuulunut Léroksen taistelu, jossa italialaiset, britit ja kreikkalaiset ottivat yhteen saksalaisten kanssa. Taistelu päättyi saksalaisten voittoon ja marraskuussa 1943 Saksa miehitti Léroksen. Britit miehittivät saaren 9. toukokuuta 1945 ja Kreikkaan saari liitettiin 7. maaliskuuta 1948.
Léroksella on ollut aiemmin jossain määrin huono maine kolmesta syystä. Kreikan sisällissodan (1946–1949) jälkeen saarella toimi kommunistien orpojen ja huostaanotettujen lasten koulu. Kreikan sotilasjuntan aikana vuosina 1967–1974 saarella toimi vankileiri. Vuonna 1959 saarelle perustettiin psykiatrinen sairaala. Se aiheutti vuonna 1989 mediaskandaalin, kun sen keskitysleirimäisiksi kuvatut olot paljastuivat BBC-dokumentissa koko Euroopalle. Mielisairaalan tilanne korjattiin EU-rahoituksella. Se on toiminnassa täysin uudelleenjärjesteltynä edelleen ja se on saarelle merkittävä taloudellisesti.
Suomessa Léros tunnetaan muun muassa kirjailija Göran Schildtin ja Daphne-purjeveneen kotina Kreikassa. Schildtit muuttivat saarelle vuonna 1965 ja heidän talonsa Villa Kolkis sijaitsee Spilián kylässä. Schildt kuvaa saarta ja saarelaisten elämää erityisesti teoksessaan Dianan saari.
Talous ja liikenne

Saaren merkittävin työnantaja on pitkään ollut psykiatrinen sairaala, jonka ansiosta saari ei ole ollut riippuvainen turismista. Se työllistää noin 1 000 henkeä. Muutoin Léroksen pääelinkeinot ovat kalastus ja maanviljely. Saarella kasvatetaan esimerkiksi johanneksenleipäpuuta, oliivia, hedelmiä, viikunaa, tupakkaa ja viinirypälettä.
Léroksen pääsatama sijaitsee Lakkíssa. Saarelle liikennöi päivittäin lautta pääkaupunki Ateenan kupeessa sijaitsevasta Pireuksesta. Lauttoja liikennöi myös Kosilta, Ródokselta ja Kálymnokselta sekä useilta muiltakin Dodekanesian saariston saarilta. Kesäisin katamaraani liikennöi Lérokselta myös esimerkiksi Leipsoílle, Ikaríalle, Pátmokselle, Sýmille, Sámokselle ja Kosille.
Léroksen lentoasema sijaitsee saaren pohjoisosassa lähellä Parthénin kylää. Olympic Airlines operoi kentältä päivittäin Ateenan kansainväliselle lentoasemalle.
Kirjallisuutta

Lindberg, Camilla & Lindberg, Magnus: Leros. Göran ja Christine Schildtin kreikkalainen elämä.  Helsinki:  Schildts, 2010.  ISBN 978-951-50-1999-8
Schildt, Göran: Dianan saari.  (2. painos)  Otava, 1990.  ISBN 951-1-11323-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Léros Wikimedia Commonsissa
Léroksen kunnan kotisivut (kreikaksi) (englanniksi) (italiaksi) (venäjäksi) (kiinaksi)
Léroksen taistelusta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Dodekanesia
| --- | --- |
Pääsaaret:   Astypálaia  Kálymnos  Kárpathos  Kásos  Kastelórizo (Megísti)  Kos  Léros  Nísyros  Pátmos  Ródos  Sými  Tílos 
Muut suuremmat saaret:   Agathonísi  Alimiá  Arkoí  Farmakonísi  Gyalí  Kínaros  Lévitha  Leipsoí  Nímos  Psérimos  Saría  Télendos 
Pienet saaret:   Adelfoí  Áfoti  Ágios Antónios  Agía Kyriakí, Astypálaia  Agía Kyriakí, Kálymnos  Agía Kyriakí, Léros  Agía Marína  Agía Thékla  Ágios Andréas  Ágios Geórgios, Megísti  Ágios Geórgios, Pátmos  Ágios Theódoros  Agriélaia  Ammoúdi  Antítilos  Ánydro  Apanonísia  Archángelos  Archangélou  Arefoúsa  Argeloússa  Armáthia  Artikonísi  Aspronísia Makrý Aspronísi  Megálo Aspronísi  Mikró Aspronísi  Aspropníchtis  Astakidonísia Astakída  Astakidópoulo  Chténi  Siál  Aváptistos  Avgó  Balámou  Chálavra Káppari  Makronísi  Piáto  Piláfi, Leipsoí  Psómos  Stavrí  Chamilí  Charkiás  Chiliomódi  Chína  Chondró  Chondronísi  Chondrós  Despotikó  Diakóftis  Diavátes Karavalonísi  Megalonísi  Divoúnia  Drosonísi  Exonísi  Faradonísia  Fokionísia  Frágkos  Ftenó  Gáidaros Livadeión  Gáidaros Megálou Chorioú  Gialesíno  Gláros, Agathonísi  Gláros, Léros  Glynó  Griá  Ímia  Kalapódia  Kalavrós  Kalólimnos  Kalóvolos  Kandelioússa  Karávolas  Karofýlla  Káto Prasoúa  Katsagrélli  Katsikópoula  Kentronísi  Kolófonas, Chálki  Kolófonas, Kásos  Kómaros  Kouloúndros  Kouloúra  Kounéli  Kounoúpoi  Koúrika  Koutsomýti  Krevátia  Krevatió  Kténia  Liádia Megálo Livádi  Pláka, Léros  Lígkia  Líra  Lítra  Maelonísi  Makronísi, Kásos  Makronísi, Pátmos  Makrý  Manóli  Márathos  Marmarás  Mávra  Mávro Poïní  Megálo Mávro Poïní  Megálo Trístomo  Mikrí Kouloúra  Mikró Sofráno  Mikró Trístomo  Moíra  Moní  Nekrothíki  Nerá, Agathonísi  Nerá, Kálymnos  Nípouri  Nisáki  Nisí  Nisierós  Ofidoússa  Oxiá  Pacheiá  Palaiókastro  Páno Prasoúa  Páploma  Patelída  Paximáda  Pentánisa  Pénte Vráchoi  Pergoússa  Petrokáravo  Piganoússa  Piláfi, Pátmos  Pítta  Pláka, Kásos  Plateía  Pláti, Kálymnos  Pláti, Kásos  Pláti, Sými  Polýfados  Pontikonísia Megálos Pontikós  Mikrós Pontikós  Pontikoúsa  Porionísi  Práso  Prasonísi, Kárpathos pohj.  Prasonísi, Kárpathos itä  Prasonísi, Pátmos  Prasonísi, Ródos  Prasoúda  Psathonísi, Agathonísi  Psathonísi, Pátmos  Psomí  Psoradiá  Ro  Safonídi  Saráki  Savoúra  Sélli  Sesklí  Sfýra  Skláves  Smyneronísi  Sochás  Sókastro  Spoláto  Strongylí, Agathonísi  Strongýli, Chálki  Strongýli, Kásos  Strongylí, Léros  Strongylí, Megísti  Strongylí, Nísyros  Strongyló, Pátmos  Strongyló, Ródos  Sýrna  Tigáni  Tragonéra  Tragonísi  Tragoúsa  Tría Nisiá Mesonísi  Plakída  Stefánia  Troumpéto  Trypití  Tsoúka, Chálki  Tsoúka, Pátmos  Tsoukáki  Vasilikí  Velóna  Xéra  Xóplakes  Zaforás 
Pantélin kylä.
Pantélin linna ja Agía Marínan kaupunkia.
Lakkí, Léroksen tärkein satamakaupunki.
Libyanmeri

| Libyanmeri> Λιβυκό Πέλαγος |
| --- | --- |
 Näkymä Kreetan saaren etelärannikon Kouroúpa-vuorelta Libyanmerelle.
  Libyanmeri 
Koordinaatit:  34°00′N, 24°24′E
Merialue:  Välimeri
Libyanmeri (kreik. Λιβυκό Πέλαγος, Livykó Pélagos) on Välimeren osa, joka sijaitsee Kreikalle kuuluvan Kreetan saaren ja Pohjois-Afrikan rannikon välissä. Libyanmeri on pari kilometriä syvä ja sen rannalla sijaitsevat suurimmat kaupungit ovat Libyassa ja Egyptissä. Libyanmeren halki kulkee tärkeä laivaväylä Suezin kanavan ja Euroopan välillä.
Libyanmeren rantaa Kreetan Soúgiassa.
Libyanmeren pohja on rannikon läheisyydessä kerroslaakioinen. Libyanmeren ilmasto on subtrooppinen. Alueen keskinmääräinen sademäärä vuodessa on 100–500 mm. Lämpötila tammikuussa on 10–20 °C ja heinäkuussa 20–30 °C.
Kreetan rannikon Libyanmereen kuuluvista lahdista suurin on Messaránlahti saaren etelärannikon keskiosissa. Meressä sijaitsevat muun muassa Kreikalle kuuluvat, Kreetan saariin luettavat Gávdoksen, Gavdopoúlan, Paximádian, Chrysín ja Koufonísin saaret. Euroopan ja Afrikan litosfäärilaatat kohtaavat Libyanmerellä Gávdoksen eteläpuolella.
Kreetalla Libyanmeren rannalla sijaitsevat muun muassa Palaióchora, Soúgia, Agía Rouméli, Loutró, Chóra Sfakíon, Fragkokástello, Préveli, Agía Galíni, Mátala, Kaloí Liménes, Mýrtos ja Ierápetra. Myös muun muassa Kommóksen arkeologinen kohde sijaitsee Libyanmeren rannalla. Lähellä rantaa sijaitsevat myös Faistos ja Agía Triáda sekä Prévelin ja Kapsáksen luostarit.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Libyanmeri Wikimedia Commonsissa
Kreikan merialueet
| --- | --- |
Egeanmeri:   Almyróksenlahti  Argoliinlahti  Chaniánlahti  Elefsínanlahti  Epídavroksenlahti  Epídavros Limirán lahti  Eteläinen Euboianlahti  Fálironlahti  Gérakaksenlahti  Géranlahti  Ierissóksenlahti  Ikaríanmeri  Iraklioninlahti  Kallonínlahti  Kassándranlahti  Kaválanlahti  Kíssamoksenlahti  Kreetanmeri  Maliakóslahti  Málianlahti  Mégaranlahti  Mirampéllonlahti  Moúdroksenlahti  Myrtóonmeri  Pagasitikóslahti  Petaliónlahti  Pohjoinen Euboianlahti  Saroninlahti  Singitikóslahti  Siteíanlahti  Soúdanlahti  Strymonikóslahti  Thermaïkóslahti  Traakianmeri 
Joonianmeri:   Amvrakikóslahti  Antíkyranlahti  Argostólinlahti  Domvraínanlahti  Itéanlahti  Korintinlahti  Kyparissiakóslahti  Laganáksenlahti  Lakonianlahti  Messenianlahti  Mýrtoksenlahti  Navarínonlahti  Patraksenlahti 
Libyanmeri:  Messaránlahti
Letku (Tammela)

| Letku |
| --- | --- |
 Letkun pirtti
 Letku
 Koordinaatit: 60°41.976′N, 23°43.406′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Kanta-Häme
Kunta:  Tammela
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Letku on kylä Tammelan kunnassa Kanta-Hämeen maakunnassa. Kylässä on 380 vakituista asukasta ja lähes 300 vapaa-ajanasuntoa.
Palvelut ja liikenne

Kylän palveluita ovat kauppa ja asiamiesposti. Muita merkittäviä kohteita ovat Hämeen Luontokeskus ja aivan kylän tuntumassa sijaitseva Eerikkilän urheiluopisto. Kaiken kaikkiaan Letkulla toimii kolmisenkymmentä yritystä ja lisäksi kaksikymmentä aktiivista maatilaa. Kylätoiminta on vilkasta ja kylällä toimii lukuisia yhdistyksiä, kuten kylätoimikunta, vanhempainyhdistys, maamiesseura sekä kalastus- ja metsästysseura.
Kylä sijaitsee Hämeenlinnasta Turkuun kulkeneen Hämeen härkätien (yhdystie 2802) varrella, ja hieman sivummalla kylän halki kulkee myös Helsingistä Forssan kautta Poriin johtava valtatie 2. Lähikyliä Tammelan puolella ovat Porras, Liesjärvi ja Torro ja Tammelan eteläisen naapurikunnan Someron puolella Pajula.
Historia

Kylä on syntynyt Hämeen Härkätien varrelle viimeistään 1400-luvulla. Perimätiedon mukaan Letkun kylä on saanut nimensä epätasaista tietä kuljetettujen lautakuormien pitämästä litkun-latkun-letkun -äänestä. Nimistöntutkija Eero Kiviniemen mukaan murresana letku viittaa kulkukelpoisuudeltaan hyllyvään maanpaikkaan, jollaisia Tammelan kylien nimistöä tutkineen Timo Alasen mukaan on saattanut olla härkätiessä Letkun kohdalla.
Luonto

Luonnonympäristöltään Letku liittyy pääosan Tammelasta kattavaan karuun ja erämaiseen Tammelan ylänköön, vaikka jo Someron rajalta lännessä alkavat laajat viljelysaukeat.
Vesistöaluejaossa Letku ja sen tammelalaiset naapurikylät Torro ja Patamo sijaitsevat vedenjakajalla Tammelan eteläisen naapurikunnan Someron halki virtaavan Paimionjoen pohjoisen sivujoen Pajulanjoen latvahaarojen ja Kokemäenjoen vesistöalueeseen kuuluvien Loimijoen latvavesien välillä. Someron Hirsjärveen laskevan Pajulanjoen latvahaarojen lähdejärviä Letkulla ja sen naapurikylissä ovat Valajärvi, Valkjärvi, Tourunjärvi ja Haiponjärvi. Tammelan Pyhäjärveen laskevien vesireittien latvajärviä ovat Ruostejärvi, Vahaksenjärvi ja Tapolanjärvi sekä Torronsuohon laskeva Kolmikkaanjärvi.
Huomionosoituksia

Vuosina 2005 ja 2012 Letku valittiin Kanta-Hämeen vuoden kyläksi.
Muuta

Letkulla sijaitsee puolustusvoimien Puolustusvoimien logistiikkalaitokseen kuuluva Tammelan varastoalue. Alueella sijaitsee myös 150 metrin kiväärirata ja 25 metrin pistoolirata. Ne ovat puolustusvoimien lisäksi eri viranomaisten, ampumaseurojen sekä yhdistysten käytössä. Tammean varastoaluetta ympäröi suoja-alueet, joille rakentamista rajoitetaan kaavassa mahdollisten onnettomuuksien varalta. Suomen ja Yhdysvaltain keskinäisen, 1. syyskuuta 2024 voimaan astuneen puolustusyhteistyösopimuksen (DCA-sopimus) nojalla Tammelan varastoalue kuuluu niihin Suomen sotilasalueisiin, jotka Suomi avaa Yhdysvaltain armeijan käyttöön.
Aiheesta muualla

Letkun kylän kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Tammela |
| --- | --- |
Taajamat:  Tammelan kirkonkylä (osa Forssan keskustaajamaa)  Häiviä  Kaukjärvi 
Rekisterikyliä:  Hevoniemi  Hykkilä  Häiviä  Kallio  Kankainen  Kaukjärvi  Kaukola  Kuuslammi  Kytö  Letku  Liesjärvi  Lunkaa  Mustiala  Myllykylä  Ojainen  Pappila  Patamo  Pikonkorpi  Porras  Riihivalkama  Saari  Sukula  Susikas  Talpia  Tammela  Teuro  Torajärvi  Torro
Mats Malm

| Mats Malm |
| --- | --- |
 Mats Malm Göteborgin kirjamessuilla 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. toukokuuta 1964 (ikä 60)
Arvonimi: professori
Koulutus ja ura
Instituutti:  Göteborgin yliopisto
Tutkimusalue:  kirjallisuustiede
Mats Malm (s. 10. toukokuuta 1964) on ruotsalainen kirjallisuustieteilijä ja kääntäjä, joka on toiminut kirjallisuustieteen professorina Göteborgin yliopistossa vuodesta 2004. Hänet valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi vuonna 2018. Malm väitteli tohtoriksi vuonna 1996 aiheenaan goottilainen historiankirjoitus. Hän on myöhemmässä tutkimustyössään perehtynyt siihen, kuinka tekstien tulkinta muuttuu ajan kuluessa. Malm on kääntänyt muun muassa Proosa-Eddan ruotsiksi.
Teoksia

Minervas äpple: Om diktsyn, tolkning och bildspråk inom nordisk göticism. I Textens auktoritet (1996, väitöskirja)
Det liderliga språket: Poetisk ambivalens i svensk ”barock” (2004)
Poesins röster: Avlyssningar av äldre litteratur (2011)
The Soul of Poetry Redefined: Vacillations of Mimesis from Aristotle to Romanticism (2012)
Ivar Arosenius, berättaren (2022)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mats Malm Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Klas Östergren | Ruotsin akatemia, tuoli 11 2018– | Seuraaja: nykyinen |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  ORCID 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Liduina

Liduina (tunnetaan myös nimillä Lidwina, Lydwine, Lydwid, Lidwid, Liduina of Schiedam) on nahkatyöläisten suojeluspyhimys katolisessa kirkkossa.
Hän oli hollantilainen tyttö, joka tuli 1400-luvulla invalidiksi pudottuaan jäihin Schiedamissa. Sen jälkeen Liduina eli kristillisesti kantaen kärsivällisesti kärsimyksensä. Tyttöä pidetään myös vanhimpana raportoituna MS-potilaana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Liduina Wikimedia Commonsissa
Let It Be

| Let It Be The Beatles |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 22. tammikuuta – 31. tammikuuta 1969 3. tammikuuta – 4. tammikuuta 1970 23. maaliskuuta – 1. huhtikuuta 1970
 Julkaistu: 8. toukokuuta 1970
 Formaatti: LP, C-kasetti, CD
 Tuottaja(t): Phil Spector
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 35.13
 Levy-yhtiö: Apple EMI
Listasijoitukset
  1. (1970)   1. (toukokuu 1970)   1. (viikko 12, 1970)   4. (1970)   Top-10 (1970)
The Beatlesin muut julkaisut
| Abbey Road 1969 | Let It Be 1970 | The Beatles 1962–1966 1973 |
Let It Be on The Beatlesin kahdestoista ja viimeinen albumi, joka julkaistiin 8. toukokuuta 1970. Suurin osa albumista äänitettiin jo ennen yhtyeen edellistä levyä Abbey Road, mutta koska yhtyeen jäsenet olivat silloin tyytymättömiä siihen, se jäi toistaiseksi hyllylle. Abbey Roadin jälkeen tuottaja Phil Spector ”uudelleentuotti” levyn ja siitä tuli The Beatlesin viimeinen julkaisu.
Taustaa

Albumin nimen piti alun perin olla Get Back (vuonna 1969), mutta nauhoitukset hyllytettiin yli vuodeksi ja julkaistiin yhtyeen hajoamisen jälkeen keväällä 1970 nimellä Let It Be. Vuoden 1970 alkupuolella Let It Be -sessioiden nauhat annettiin yhdysvaltalaiselle tuottajalle Phil Spectorille Paul McCartneyn vastahakoisen suostumisen jälkeen. Phil Spector viimeisteli albumin ja lisäsi siihen orkesterin ja kuoron säestystä. McCartney ei ollut tästä mielissään, varsinkaan kappaleensa ”The Long and Winding Road” kohdalla, jonka hän oli tarkoittanut yksinkertaiseksi pianoballadiksi.lähde? John Lennon puolusti Spectoria 1970 Jann Wennerille antamassaan haastattelussa, joka julkaistiin kirjana ja suomeksi 1973 nimellä Lennon muistelee:
»Ja hän [Spector] teki töitä sen kimpussa kuin sika. Hänhän oli aina halunnut työskennellä Beatlesin kanssa, ja hänelle annettiin paskaisin kuviteltavissa oleva satsi heikosti äänitettyä paskaa jossa oli kurja fiilinki ja hän sai siitä jotakin irti. Hän teki suuren työn.» 
(Lennon kesäkuussa 1970)
Musiikki

Albumin nimikappale ”Let It Be” on Paul McCartneyn säveltämä ja kertoo unesta, jossa hän näki kuolleen äitinsä ilmestyvän ja lohduttavan häntä myrskyisinä hetkinä, jolloin The Beatles oli hajoamassa.
”The Long And Winding Road” on myös Paul McCartneyn kirjoittama laulu. Se kertoo hänen ”elämän matkastaan” karkeasti ajateltuna. Alun perin McCartney oli tarkoittanut laulun hienoeleiseksi pianoballadiksi, mutta Spector lisäsi sen taustalle mahtipontisen orkesterisäestyksen, joka ei ollut McCartneyn mieleen. Tästä huolimatta kappale päätyi levylle sellaisena. McCartneyn esittäessä kappaletta konserteissaan sen sovitus on muistuttanut kuitenkin huomattavasti Spectorin tuottamaa versiota.
”Across the Universe” on John Lennonin kirjoittama laulu. Se julkaistiin ensimmäisen kerran hyväntekeväisyyssinglenä vuoden 1969 joulukuussa. Let It Be -albumilla se ilmestyi uudelleentuotettuna. Omat versionsa laulusta ovat tehneet muun muassa David Bowie, Roger Waters (Andy Fairweather-Low’n kanssa), Laibach, sekä Fiona Apple, jonka esittämä versio soi elokuvassa Pleasantville – Onnellisten kaupunki.
”One After 909” on varhaisimpia tunnettuja Lennon/McCartney-sävellyksiä. Se kirjoitettiin jo 1950-luvun lopulla ja nauhoitettiin 1960-luvun alussa, mutta Let It Be -sessioissa äänitetty uusi versio julkaistiin ensin. ”Two of Us” on McCartneyn kirjoittama kappale, jonka hän ja Lennon laulavat yhdessä. McCartneyta inspiroi kappaletta tehdessään hänen vaimonsa Linda.
Alkutalvella 2003 albumista ilmestyi versio Let It Be... Naked, joka sisältää kappaleet alkuperäisinä ilman Phil Spectorin muokkauksia. Albumi on digitaalisesti remasteroitu.