stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Algots
Historiaa

Algot Johanssonin (1886–1978) vuonna 1907 perustama tekstiili- ja vaatetusyritys menestyi parhaiten 1930-luvulta alkaen, jolloin se siirtyi kotiompelijoiden käytöstä tehdasmaiseen tuotantoon Ruotsin Boråsissa. Tuottavuus nousi, mutta niin myös työvoiman vaihtuvuus koska ompelijat eivät useinkaan jaksaneet liukuhihnan tahdin määräämää työvauhtia.
Vuonna 1963 yritys listautui Tukholman pörssiin. 1950-luvulta alkaen yritys toimi yhä enemmän maahanmuuttajatyövoiman varassa, jota saatiin muun muassa Suomesta, Jugoslaviasta ja Kreikasta. Ruotsin palkkatason noustessa nopeasti Algots siirsi osan tuotannosta jo vuonna 1966 Portugaliin, jossa ompelijoiden työkustannukset olivat noin kymmenesosa Ruotsin tasosta. Etabloituminen Portugaliin ei kuitenkaan ollut helppoa, ja pari vuotta myöhemmin Algots rantautui pienemmin vaikeuksin Suomeen, jossa teollisuudessa työskentelevien naisten nimellispalkka oli vielä vuonna 1971 vajaa puolet ruotsalaisten palkkatasosta. Algots asettui ruotsinkieliseen Närpiön kuntaan jonne työvoimaa saatiin myös suomenkielisistä naapurikunnista. 1970-luvun alkuvuosina Algots perusti Ruotsin hallituksen aluepoliittisilla tuilla tehtaita Västerbottenin alueelle, jossa vuonna 1974 työskenteli jo 700 ihmistä yrityksen palveluksessa. Kustannuspaine ja heikko myynti ajoivat Algotsin kuitenkin konkurssiin vuonna 1977, vaikka Suomen-toiminnot olisivat olleet yhä kannattavia.
Algots Suomessa

1960-luvun lopulla Närpiön kunta rakensi Finbyhyn suuren teollisuushallin, joka vuokrattiin Algotsin tytäryhtiölle Oy Algots Ab:lle. Pian Algots osti hallin itselleen ja työllisti siellä parhaimmillaan 840 ihmistä vuonna 1972. Algots perusti tehtaat 1970-luvun alussa myös eteläpohjalaiskuntiin Alajärvelle, Kurikkaan, Laihialle ja Teuvalle ja työllisti Suomessa 1 100 ihmistä. Vuonna 1980 Suomen Algots sai Neuvostoliitosta siihen asti suurimman tilauksensa, lähes 300 000 lastenhaalaria, mikä varmisti työllisyyden noin vuodeksi.
Oy Algots Ab:sta tuli myöhemmin Oy Suomen Eiser, sitten Eiser Konfektion Oy. Eiser teki konkurssin vuonna 1993, ja Suomen 1990-luvun alun lamassa Närpiön halli oli ensin tyhjillään kunnes sai vuokralaisikseen pienyrityksiä. Vuonna 2000 halliin asettui ruotsalainen patjatehdas Hilding Anders, joka tunnettiin aiemmin nimellä Unituli.
Kirjallisuutta

Segerblom, Mats (1983): Algots. En teko-koncerns uppgång och fall. Liber förlag. ISBN 91-38-90366-0.
Käännös suomeksi
Alkuperäisasukasjäljittäjät

Kuva aboriginaalijäljittäjä Tommy Windichistä
Alkuperäisasukasjäljittäjät olivat Australian aboriginaaleja, jotka palvelivat Ison-Britannian alaisuudessa jäljittäjinä ja poliisijoukkoina. He olivat erinomaisia jäljittäjiä johtuen heidän kiertelevästä elämäntavastaan, Australian rajaseutusodissa he osoittautuivat tehokkaiksi yksiköiksi toiminnassa muita aboriginaaleja vastaan, tosin he syylistyivät useisiin verilöylyihin aboriginaaleja vastaan kohdistettujen kostotoimenpiteiden aikana.
Historia > Jäljittäjät

Ensimmäisen kerran aboriginaaleista värvättyjä jäljittäjiä lienee käytetty vuonna 1834 Länsi-Australiassa kun kaksi aboriginaalijäljittäjää värvättiin etsimään kadonnutta kymmenvuotiasta poikaa Fremantlessa. Toinen tunnettu tapaus, jossa käytettiin aboriginaalijäljittäjiä, oli kolmen lapsen katoaminen Wimmerassa. Aboriginaalijäljittäjä nimeltä Djungadjinganook löysi heidät yhdeksän päivän etsimisen jälkeen. Kadonneiden etsimisen lisäksi monet Australian sisäosia tutkineet retkikunnat käyttivät aboriginaalijäljittäjiä.
Historia > Ratsupoliisi

Ensimmäinen alkuperäisasukasratsupoliisiyksikkö perustettiin vuonna 1842 Victoriassa Port Phillipin alueella. Heitä käytettiin turvaamaan kultaesiintymiltä Melbourneen tulevia retkikuntia. Lisäksi eurooppalaiset uskoivat, että koulutetut aboriginaalit hylkäisisivät kiertelevän elämäntapansa ja asettuisivat aloilleen, jolloin he toimisivat esimerkkinä myös muille aboriginaaleille.
Heikki Alho

| Heikki Alho |
| --- | --- |
 Heikki Alho (takana keskellä) vuonna 1972.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1937 Uusikaupunki
Kuollut: 30. joulukuuta 2021 (84 vuotta) Turku
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1954–2001
Merkittävät roolit:  Simeoni (Seitsemän veljestä) Woyzeck (Woyzeck)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Heikki Johannes Alho (19. huhtikuuta 1937 Uusikaupunki – 30. joulukuuta 2021 Turku) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki työuransa pääosin Turun kaupunginteatterissa.
Elämä ja ura

Heikki Alhon vanhemmat olivat seppä Aarne Alho ja Martta Randelin. Hän aloitti näyttelijän uransa harjoittelijana Uudenkaupungin Teatterissa kaudella 1954–1955 ja oli kiinnitettynä Oulun Teatteriin 1955–1958. Vuosina 1959–1961 hän näytteli Riihimäen Teatterissa, minkä jälkeen hän teki harrastajateatterityötä muutaman vuoden. Alhon pesti Turun kaupunginteatterin palveluksessa alkoi 1967.
Alhon näyttämötehtäviin kuului muun muassa Simeonin rooli Kalle Holmbergin ohjaamassa Seitsemässä veljeksessä, josta tuli taiteellinen ja kaupallinen menestys. Syyskaudella 1972 ensi-iltansa saanutta näytelmää esitettiin kolmen vuoden aikana lähes 250 kertaa. Alhon muita merkittäviä rooleja ovat esimerkiksi:
Mikko (Jääkärin morsian)
Topias (Nummisuutarit)
Juutas (Putkinotko)
Isä Lorenzo (Romeo ja Julia)
Arthur (Tango)
McMurphy (Yksi lensi yli käenpesän)
Woyzeck (Woyzeck).
Alho näytteli sivuosia muutamissa elokuvissa ja televisiotuotannoissa 1970–1990-luvuilla.
Hänet on palkittu Suomen Näyttelijäliiton kultaisella taiteilijamerkillä.
Filmografia > Elokuvat

Tulipää (1980)
Pilkkuja ja pikkuhousuja (1992)
Filmografia > Televisiotuotannot

Seitsemän veljestä (1976)
Iso viulu – kaks sataa (1976)
Muni maailmani muni (1979)
Suomi vaarassa (1982)
Tuomittu (1996) (dokumentti; rooli: kertoja)
Alien 3

| Alien 3 |
| --- | --- |
 Alien 3:n juliste.
Ohjaaja:  David Fincher
Käsikirjoittaja:  David Giler Walter Hill Larry Ferguson
Tarina:  Vincent Ward
Tuottaja:  Gordon Carroll David Giler Walter Hill
Säveltäjä:  Elliot Goldenthal
Kuvaaja:  Alex Thompson
Leikkaaja:  Terry Rawlings
Pääosat:  Sigourney Weaver Charles S. Dutton Charles Dance Paul McGann Brian Glover Ralph Brown Danny Webb Christopher John Fields Holt McCallany Lance Henriksen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Brandywine Productions
Levittäjä:  20th Century Fox
Ensi-ilta:   22. toukokuuta 1992  28. elokuuta 1992
Kesto:  114 minuuttia (teatteriversio) 145 minuuttia (erikoisversio)
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  50–55 miljoonaa $
Tuotto:  159 773 545 $
Edeltäjä:  Aliens – paluu
Seuraaja:  Alien – ylösnousemus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alien 3 (tyyliteltynä Alien³) on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiselokuva, jonka ohjasi David Fincher. Se on jatkoa vuoden 1986 elokuvalle Aliens – paluu. Aiempien elokuvien tavoin pääosassa näytteli Sigourney Weaver.
Elokuva julkaistiin 22. toukokuuta 1992. Vaikka se tuotti vähemmän Yhdysvaltain lipputuloissa, se ansaitsi yli 100 miljoonaa dollaria Pohjois-Amerikan ulkopuolella. Elokuva sai osakseen ristiriitaisia ​​arvosteluja ja sitä miellettiin heikommaksi osaksi edeltäjiinsä nähden. Elokuvan ohjauksesta vastannut Fincher on sittemmin suhtautunut elokuvaan välttelevästi, syyttäen elokuvan huonosta laadusta studiota.
Juoni

Elokuvan tapahtumat sijoittuvat vuoteen 2179, vain muutama tunti Aliens – paluun tapahtumien jälkeen. U.S.S. Sulaco -aluksella syttyy tulipalo, minkä seurauksena se laukaisee pakoaluksen avaruuteen. Alus pakkolaskeutuu Fiorina ”Fury” 161:lle, entiselle vankilaplaneetalle, jonne sen entiset vangit ovat halunneet jäädä asumaan vankilan lakkauttamisen jälkeen. Ellen Ripley (Sigourney Weaver) selviytyy pakkolaskusta, mutta aluksessa olleet noin kymmenenvuotias tyttölapsi Newt ja alikersantti Hicks ovat kuolleita sekä synteettinen androidi Bishop (Lance Henriksen) on toimintakyvytön. Ripley joutuu uhatuksi olemalla ainoa nainen murhaajien ja seksuaalirikollisten keskellä. Uskonnolliset vangit pysyvät kuitenkin vankilajohtaja Andrews’n (Brian Glover) ja hengellisen johtajan, Dillonin (Charles S. Dutton), komennuksessa.
Ripley pelkää Newtin saaneen Alien-alkion sisäänsä ja pyytää Clemens-nimistä lääkäriä (Charles Dance) suorittamaan tytön ruumiinavauksen. Vaikka jälkiä eliöstä ei löydy, Ripleyn pyynnöstä Newt ja Hicks polttohaudataan. Pakoaluksessa salamatkustanut facehugger on kuitenkin asettanut alkionsa erään vangin koiraan, josta syntyy uusi Alien. Andrews kertoo Ripleylle vankilan olevan täysin vapaa tuliaseista. Vangit odottavat pelastuksekseen Ripleyta tavoittelevaa Weyland-Yutanin alusta.
Aseettomat vangit joutuvat epätoivoiseen taisteluun Alienia vastaan. Poikkeuksellisesti Alien säästää Ripleyn hengen, jolloin tämä tajuaa kantavansa sisällään Alien-kuningattaren alkiota. Ripley käskee Dillonia tappamaan hänet ja tuhoamaan alkion, mutta taistelutahtoinen Dillon pitää Ripleyta hyvänä apuna Alienin tuhoamiseen.
Alienia vastaan käytyjen yhteenottojen jälkeen ainoat henkiin jääneet Ripley ja Morse (Danny Webb) tuhoavat Alienin käyttämällä tulikuumaa lyijyä. Weyland-Yutanin miehet, mukanaan Bishop-androidille identtinen Michael Bishop, ovat saapuneet paikalle ja yrittävät vakuuttaa Ripleyn suunnitelmistaan tuhota Alien. Ripley tietää yhtiön aikovan käyttää rotua taistelutarkoituksiin ja haluaa estää Alienin leviämisen. Ripley tuhoaa kuningataralkion ja itsensä hyppäämällä laavaa sisältävään masuuniin.
Tuotanto

Elokuvan tekemisessä ilmeni vaikeuksia alusta alkaen, kun Fox-yhtiöiden johtaja Joe Roth hylkäsi vuonna 1987 alkuperäisen William Gibsonin kirjoittaman käsikirjoituksen kaksiosaiseen tarinaan, jossa Maa olisi jakautunut kylmän sodan vastapuolien mukaisesti kahtia ja Weyland-Yutani joutuisi kamppailemaan asemastaan. Syy hylkäykseen oli, että elokuvan pääosaan oli alun perin kaavailtu Michael Biehniä, joka näytteli alikersantti Hicksia Aliens – paluussa, ja Sigourney Weaverin esittämä Ellen Ripley olisi ollut ainoastaan sivuosassa. Vaikka Ripleyn piti olla taas pääosassa elokuvan jälkimmäisessä osassa, Roth katsoi Ripleyn olevan niin oleellinen osa Alien-sarjaa, ettei häntä voinut sivuuttaa.
Elokuvan ohjaaja vaihtui myös useita kertoja projektin aikana; muun muassa Renny Harlinin piti ohjata elokuva, jolloin sen ilmestymisajankohdaksi oli vielä suunniteltu vuoden 1990 alkupuoliskoa. Hän kuitenkin jätti projektin. Myös ensimmäisen Alien-elokuvan ohjaajaa Ridley Scottia lähestyttiin asiassa. Lopulta ohjaajaksi valittiin aiemmin musiikkivideoita ohjannut David Fincher, joka on myöhemmin sanonut, että hän joutui vain myötäilemään tuottajien päätöksiä ja tekemään elokuvasta mahdollisimman kaupallisen.
Vuonna 2003 elokuvasta julkaistiin DVD:llä teatteriversion rinnalla uusi versio, ns. assembly cut, joka on noin 30 minuuttia pidempi kuin vuoden 1992 teatteriversio, ja jossa juonta on muutettu huomattavasti ja uusia erikoistehosteita lisätty. David Fincher ei osallistunut uuden version tekoon. Kun Alien 3 julkaistiin Blu-raylla vuonna 2010, uutta versiota korjailtiin vielä hiukan ja Sigourney Weaver, Charles Dance sekä Lance Henriksen äänittivät dialogia uudelleen.
MTV Juniori

| MTV Juniori |
| --- | --- |

Lähetykset alkoivat:  1. marraskuuta 2006
Omistaja:  MTV Oy   (Telia Company)
Tunnuslause:  Lasten ikioma kanava
Maa:   Suomi
Näkyvyysalue:  Koko maa
Aiemmin:  Subtv Juniori (2006–2008)  Sub Juniori (2008–2010)  MTV3 Juniori (2010-2013)  MTV Juniori (2013-2017)  C More Juniori (2017-2023)
Rinnakkaiskanava(t):  MTV3 MTV3 HD MTV Sub (HD) MTV Ava (HD) MTV Max (HD) MTV Urheilu 1 (HD) MTV Urheilu 2 (HD) MTV Urheilu 3 MTV Aitio (HD) MTV Viihde (HD) MTV Katsomo (HD)
Kotisivu:  www.cmore.fi/juniori
Saatavuus
Antenniverkko
Antero:  Kanava 43 Kanava 88 (Hybridi Beta)
Satelliitti
Allente:  Kanava 13 (HD) Kanava 80 (HD)
Kaapeliverkko
Telia:  Kanava 89 (HD)
Elisa:  Kanava 210 (HD)
DNA:  Kanava 58
IPTV (ADSL)
Maxivision:  
Elisa:  Kanava 663 (HD)
Infobox OKNimi-testi OK: 
MTV Juniori (aiemmin Subtv Juniori, Sub Juniori, MTV3 Juniori ja C More Juniori) on maksu-TV-kanava, joka aloitti lähetyksensä vuonna 2006, ja jonka omistaa MTV Oy. Kanava on osa C More Total -kanavapakettia, ja se lähettää lapsille suunnattuja ohjelmia ja elokuvia. Kanavan lähetysaika on aamukuudesta kello 20 asti. MTV Juniori näkyy digitaalisessa antenni-, kaapeli-, laajakaista-TV- ja satelliittiverkossa. Kanavan juontajina toimivat Pekka Laukkarinen, Mikko Laine, Laura Haikala, Ella Tarvonen ja Isa Hänninen.
Juontajat

Kanavaa juonsivat pitkään Kana, Janesta tuttu Tea Hiilloste ja Pekka Laukkarinen. Vuoden 2010 lopussa Kana lähti Juniorilta. Kanan tilalla kanavalla aloitti vuoden 2011 alusta kolme uutta juontajaa: Aurora Belegu, Mikko Laine ja Laura Haikala. Kanavalla on nähty myös Miitta Sorvalin esittämä Mummo. Tea Hiilloste keskittyi alkuvuodesta 2013 lähtien lastenmusiikin tekemiseen ja jätti MTV3 Juniorin juontotehtävät. Hänen tilallaan kanavalla aloitti uutena juontajana Ella Tarvonen.
Entiset logot

1. marraskuuta 2006 – 15. tammikuuta 2008
16. tammikuuta 2008 – 14. joulukuuta 2010
15. joulukuuta 2010 – 2012
2012 – 2. marraskuuta 2013
3. marraskuuta 2013 – 1. maaliskuuta 2017
1. maaliskuuta 2017 – 10. lokakuuta 2023
Aiheesta muualla

MTV Juniori kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Margery Allingham

| Margery Allingham> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1904 Lontoo, Englanti
Kuollut: 1966 (61–62 vuotta) Colchester, Englanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Esikoisteos:  Blackerchief Dick
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Margery Allingham (1904 Lontoo, Englanti – 1966 Colchester, Englanti) oli brittiläinen salapoliisikirjailija. Hänen esikoisteoksensa on 1923 ilmestynyt merirosvoromaani Blackerchief Dick. Myöhemmissä teoksissa päähenkilöksi noussut Albert Campion oli ensimmäisen kerran mukana teoksessa The Crime at Black Dudley (1928). Viimeinen teos oli osin kesken jäänyt Cargo of Eagles (1968), jonka hänen puolisonsa Philip Youngman Carter viimeisteli.
Suomennetut teokset

Kuolema kulkee sumussa (The Tiger in the Smoke); suom. Arto Tuovinen, WSOY 1960. Sarja: Sapo 49
Kohtalokas kotiopettajatar (The China governess); suom. Eeva Heikkinen ja Pirkko Haljoki, WSOY 1968. Sarja: Sapo
Meille se on aivan sama, antologiassa: Murha maaseudulla: 22 englantilaista kartanomysteeriä (English country house murders), Thomas Godfrey (toim.), Hyvinkää: Book studio 1990 Sarja: Jännityksen mestarit, 39. ISBN 951-611-310-9
Rahaa poltettavaksi asti (Money to burn), antologiassa: Murhan viisi vuosikymmentä. 1 (Fifty years of the best of Ellery Queen's Mystery Magazine), suom. Annika Eräpuro. Hyvinkää: Book Studio 1991 Sarja: Jännityksen mestarit, 49 ISBN 951-611-377-X
Floyd Henry Allport

Floyd Henry Allport (22. elokuuta 1890 Wisconsin – 15. lokakuuta 1978 Los Altos, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen sosiaali- ja poliittisen psykologian professori.
Allport toimi vuosina 1924–1956 New Yorkin osavaltiossa sijaitsevan Syracusen yliopiston professorina, ja oli myös vierailevana professorina Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä.
Allport oli ensimmäisiä, jotka edellyttivät tieteellisten kriteereiden soveltamista sosiaalipsykologiaan.
Allportin pääteos on Social Psychology, ISBN 0-384-00890-9
Allportin veli Gordon W. Allport oli tunnettu persoonallisuuspsykologi.
Aiheesta muualla

F. H. Allportin elämäntyöstä (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  SNAC  IdRef
Lloyd Alexander

| Lloyd Alexander> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. tammikuuta 1924 Philadelphia
Kuollut: 17. toukokuuta 2007 (83 vuotta)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Aikakausi:  1955–
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 World Fantasy Lifetime Achievement 2003 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Lloyd Chudley Alexander (30. tammikuuta 1924 – 17. toukokuuta 2007 Philadelphia, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen kirjalliseen tuotantoonsa lukeutuu yli 40 teosta, jotka ovat pääasiassa fantasia- ja nuortenkirjallisuutta. Alexanderin teoksia on myös käännetty peräti 20 eri kielelle. Hänen tunnetuin teoksensa on viisiosainen fantasiakirjasarja Prydainin kronikka (The Chronicles of Prydain).
Alexanderille on myönnetty kahdesti yhdysvaltalainen National Book Award vuosina 1971 ja 1982, sekä monia muita palkintoja teoksistaan. Vuonna 2003 hänelle myönnettiin World Fantasy Lifetime Achievement -palkinto elämäntyöstään.
Prydainin kronikan kaksi ensimmäistä kirjaa toimivat pohjana Disney-yhtiön elokuvalle Hiidenpata (1985).
Yksityiselämä

Lloyd Alexander syntyi Philadelphiassa 30. tammikuuta 1924. Hänen vanhempansa olivat pörssimeklari Alan Alexander ja Edna Alexander (o.s. Chudley), ja hänellä oli vanhempi sisar Florence. Perhe eleli Philadelphian Drexel Hillin kaupunginosassa.
Jo neljän vuoden iästään lähtien Alexander luki paljon kirjoja, sillä vaikka hänen vanhempansa lukivat vain sanomalehtiä, he ostivat kuitenkin hyllyjen täytteeksi kirjoja Pelastusarmeijalta. 13-vuotiaana Alexander haaveili episkopaalisen kirkon pappiudesta, mutta perheen taloudellinen tila vuoden 1929 pörssiromahduksen jäljiltä teki Alexanderille mahdottomaksi päästä pappisseminaariin.
Lukuinnostuksensa myötä Alexander päätyi tutustumaan kelttiläisiin ja kreikkalaisiin taruihin, ja päätti jo varhaisessa vaiheessa ryhtyä kirjailijaksi. Toisessa maailmansodassa Alexander palveli Yhdysvaltain maavoimissa Pariisissa. Pariisissa hän oli tavannut tulevan puolisonsa Janine Dennin, jolla oli entuudestaan nuori tytär nimeltä Madeleine. Alexander ja Denni menivät naimisiin 8. tammikuuta 1946 ja muuttivat pian Alexanderin kotikonnuille Philadelphiaan. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän työskenteli muun muassa toimittajana ja kuvittajana. Samalla hän kirjoitti pöytälaatikkoon aineksia tuleviin teoksiinsa.
Vuonna 1955 Alexander julkaisi ensimmäisen teoksensa, mutta hän alkoi saada mainetta vasta 1960-luvulla, kun hän siirtyi lasten- ja nuortenkirjallisuuden pariin. Hänen todellinen läpimurtonsa tapahtui Prydainin kronikka -fantasiakirjasarjalla, joka pohjautuu walesilaisia taruja sisältävään Mabinogioniin. Näistä kirjasarjan päätösosa, Suurkuningas (The High King), palkittiin Newbery-mitalilla vuonna 1969. Muihin Alexanderin tunnettuihin teoksiin lukeutuivat myös myöhemmin kirjoitetut Westmark- ja Vesper Holly -kirjasarjat.
Alexanderin elämäntyylistä tiedettiin, että hän piti kirjailijana jatkuvasti tiukkaa, rutiininomaista työaikataulua: hän heräsi joka aamu kello 4 ja työskenteli myöhään iltapäivään asti, jonka jälkeen nautti ainoasta ateriastaan vaimonsa Janinen kanssa. Tätä käytäntöä hän noudatti jopa silloinkin kun hänellä ei ollut minkäänlaista inspiraatiota töihinsä. Hänen tapoihin kuului myös olla kirjeenvaihdossa fanien kanssa, jotka silloin tällöin tapasivat myös vierailla hänen luonaan.
Alexander sairastui syöpään ja kuoli 83-vuoden ikäisenä kotonaan Philadelphiassa 17. toukokuuta 2007.
Suomennetut teokset

Prydainin kronikka (Chronicles of Prydain ). Suom. Ritva-Liisa Pilhjerta.
Kolmen kertomus.  (The Book of Three, 1963)  Gummerus, 1987.  ISBN 951-35-4019-7
Hiidenpata.  (The Black Cauldron, 1965)  Gummerus, 1988.  ISBN 951-20-3292-9
Llyrin linna.  (The Castle of Llyr, 1966)  Gummerus, 1989.  ISBN 951-20-3493-X
Taran vaeltaja.  (Taran Wanderer, 1967)  Gummerus, 1990.  ISBN 951-36-0032-7
Suurkuningas.  (The High King, 1968)  Gummerus, 1991.  ISBN 951-36-0032-7
Kirjallisuutta

Ritva-Liisa Pihljerta: ”Prydainin kronikka ja tekijä”. Portti 3/1992.
Aiheesta muualla

Leena Peltonen: Prydainin kronikka. Aikakone 2/1990.
Risingshadow-sivuston kirjailijaprofiili
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Alp Grüm

Alp Grümin aseman kivirakenteinen wc (edessä) ja asemarakennus (takana)
Alp Grüm on rautatieasema Graubündenin kantonissa, itäisessä Sveitsissä Berninasolan eteläpuolella, 2 091 metrin korkeudessa. Asema sijaitsee Poschiavon kunnassa, Rhätische Bahnin rataverkossa, Berninan rautatien varrella, Ospizio Berninan ja Poschiavon asemien välillä. Asemarakennuksessa on odotushuone, ravintola ja hotelli. Asemalle ei ole tieyhteyttä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Alp Grümin asemahotellin sivut
Aseman esittely matkailusivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Sveitsin julkisen liikenteen aikataulu nro 950
Vanhoja postikorttikuvia Alp Grümistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Alp Grüm sijaitsee Alppien etelärinteellä Lagh da Palü -patojärven yläpuolella
Näkymä Alp Grümistä Val Poschiavon laaksoon, Palü-jäätikölle ja Piz Palü -vuorelle
Serpentiinikäännös Berninan rautatiellä, Alp Grümin asemalla
Vanha Alp Grümin asema Palü-jäätikön alapuolella 1900-luvun alussa
Tuulikki Alkio

Alli Kirsti Tuulikki Alkio o.s. Holvia (15. joulukuuta 1920 Helsinki – 12. huhtikuuta 2007 Espoo) oli suomalainen toimittaja ja lehdistösihteeri. Hän suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1939 ja opiskeli sen jälkeen sekä Helsingin yliopistossa että Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa. Hänen vanhempansa ovat kirvesmies Martin Holm ja Hilja Lindfors.
Toimittajana Alkio aloitti Karjalan Sanomissa (ent. ja myöh. Maakansa > Suomenmaa) Viipurissa, jossa hän työskenteli jatkosodan aikana 1942–1944. Hän työskenteli toimittajana myös Ilkassa 1944–1946, Maakansassa 1946–1952 ja Suomen Sosialidemokraatissa ennen kuin siirtyi Kansaneläkelaitoksen lehdistösihteeriksi. Tässä toimessa hän työskenteli vuosina 1967–1984 ja toimi samalla Kansanvakuutuslehden toimitussihteerinä (3.) Kirjoittaessaan Alkio käytti nimimerkkiä Venla.
Alkio avioitui toimittaja Sameli Alkion kanssa vuonna 1944, ja avioliitosta syntyi kaksi lasta. Pariskunta erosi vuonna 1956.
Teos

toim. Jos jokainen putoaisi paikaltaan. Kansaneläkelaitos, 1982. ISBN 951 6691218. (Kansaneläkelaitoksen Vammaisten vuoden 1981 kirjoituskilpailun aineistosta valittuja kirjoituksia.)
Kotikuntamme, Postisäästöpankki, 1965.
Luottamustoimet

Espoon kunnanvaltuuston jäsen 1961–1964
Suomen Sosiaalidemokraattisen liittotoimikunnan jäsen ainakin vuonna 1964
Television ohjelmaneuvoston jäsen 1967–70
Palkitsemiset

Alkio on palkitti SLR:n ritarimerkillä vuonna 1964 ja tiedonjulkistamisen valtionpalkinnolla vuonna 1983.
Alpi (nimi)

| Alpi, Alvi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  1. maaliskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  Alpi: 26. marraskuuta
Muunnelmia:  Alpo
Vastineita eri kielissä:  Albin, Albinus, Aubin
Nimen alkuperä:  lat. Albinus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alpi on suomalainen miehen etunimi. Nimestä on käytössä myös muunnos Alvi, jota on käytetty naistenkin etunimenä. Alpin ja Alvin nimipäivä on 1. maaliskuuta, joka on myös Alpon nimipäivä. Helmikuuhun 2025 mennessä nimi Alpi oli annettu Suomessa 465 miehelle ja muutamalle naiselle. Nimi Alvi oli annettu noin 700 miehelle ja noin sadalle naiselle.
Nimet Alpi ja Alvi perustuvat roomalaiseen nimeen Albinus, joka tulee latinan sanasta albus, 'valkoinen', 'kirkas'. Samaa alkuperää on myös nimi Alpo. Suomen kielessä alpi merkitsee myös kasvisukua alvet (Lysimachia).
Tunnettuja Alpeja ja Alveja

Alpi Pasma (1890–1924), jääkäriluutnantti
Alpi Rytkönen (1884–1959), pankinjohtaja, virkamies ja varatuomari
Alpi Vaalaja (s. 1991), valosuunnittelija
Karhu-Alpi, Ikä-Alpi, oik. Albert Ikäheimo (1904–1989), pienviljelijä ja karhunkaataja