stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen sosiaali- ja terveysministeriö
Historia > Sosiaali- ja terveysministeriön juuret ja hyvinvointivaltion rakentaminen

Sosiaali- ja terveysministeriön juuret ulottuvat vuoteen 1917, jolloin Suomen sosiaalihallinto eriytettiin omaksi toimialakseen. Alun perin sosiaaliministeriönä tunnettu virasto keskittyi muun muassa työväenasioihin, köyhäinhoitoon ja sosiaalivakuutuksen kehittämiseen. Sotien jälkeinen jälleenrakentaminen loi pohjan hyvinvointivaltion kasvulle, ja 1950–1970-luvuilla toteutettiin merkittäviä uudistuksia, kuten kansaneläke- ja sairasvakuutuslaki, äitiysavustus, neuvolaverkosto sekä laaja sairaalajärjestelmä. Vuonna 1968 ministeriö sai nykyisen nimensä, kun terveydenhuolto siirtyi sen vastuulle.
Historia > Kriisien ja muutosten keskellä kohti nykyaikaa

1980-luvun talouskasvun vuosina ministeriö laajensi sosiaaliturvaa ja kehitti muun muassa työsuojelua, lapsiperheiden etuuksia ja vammaisten palveluita. 1990-luvun lama asetti uusia haasteita, mutta sosiaaliturvajärjestelmä säilyi vahvana talouskriisistä huolimatta. EU-jäsenyys vuonna 1995 toi mukanaan uusia kansainvälisiä velvoitteita ja sääntelyä, minkä vuoksi kansallista sosiaali- ja terveyspolitiikkaa on mukautettu eurooppalaisiin linjauksiin.
Historia > Uudistusten aika: sosiaaliturva ja terveydenhuolto 2000-luvulla

2000-luvulla sosiaali- ja terveysministeriö kehitti sosiaaliturvan ja terveydenhuollon rakenteita vastaamaan väestön ikääntymisen ja yhteiskunnan muutoksiin. Uudistukset kohdistuivat eläkejärjestelmään, palvelurakenteisiin sekä ennaltaehkäisevään terveyden edistämiseen. Vuoden 2005 eläkeuudistus ja kunta- ja palvelurakenneuudistus (Paras-hanke) pyrkivät varmistamaan sosiaaliturvan kestävyyden, ja vuonna 2011 voimaan tullut terveydenhuoltolaki vahvisti perusterveydenhuollon ja erikoissairaanhoidon yhteistyötä.
Ministeriön vastuualueet ja tavoitteet

Ministeriön vastuualueisiin kuuluvat:
Terveyden ja hyvinvoinnin edistäminen
Ennaltaehkäisevät toimet, kuten rokotusohjelmat, mielenterveyden tukeminen ja terveyttä edistävät kampanjat.
Sosiaali- ja terveyspalvelut
Palvelujen kehittäminen ja niiden saavutettavuuden turvaaminen.
Sosiaaliturva
Järjestelmän uudistaminen vastaamaan väestön muuttuvia tarpeita
Sosiaalivakuutus ja yksityisvakuutus
Vakuutusjärjestelmien ohjaus, valvonta ja kansalaisten oikeuksien turvaaminen.
Työsuojelu ja työhyvinvointi
Työturvallisuuden parantaminen ja työhyvinvoinnin edistäminen työlainsäädännön ja valvonnan avulla.
Tasa-arvo ja yhdenvertaisuus
Sukupuolten tasa-arvon ja syrjimättömyyden edistäminen kaikilla yhteiskunnan osa-alueilla.
Sosiaali- ja terveysministeriön toiminnan tavoitteena on taata kaikille suomalaisille samanlaiset mahdollisuudet terveelliseen ja turvalliseen elämään. Ministeriön tavoitteena on vahvistaa väestön hyvinvointia, ehkäistä eriarvoisuutta, edistää tasa-arvoa ja parantaa elin- ja työympäristöjen turvallisuutta. Päätöksenteossa korostuvat tietoon perustuva arviointi ja kestävyys, jotka huomioivat niin sosiaaliset, taloudelliset kuin ekologiset vaikutukset. Strategia ohjaa toimintaa nykyhetken haasteisiin vastaten ja tulevaisuuden hyvinvointia rakentaen.
Organisaatio

Sosiaali- ja terveysministeriön toimintaa johtavat kaksi ministeriä ja kansliapäällikkö. Ministereiden apuna voi olla valtiosihteeri. Työministeri käsittelee työttömyysturvaan ja aikuiskoulutukseen liittyvät asiat.​
Organisaatio > Ministeriön toiminta jakautuu kuuteen osastoon, joista jokainen vastaa eri sektoreista sosiaali- ja terveysministeriön alalla:

Sosiaali- ja terveydenhuollon ohjausosasto (OHO)
Sosiaaliturva- ja vakuutusosasto (SVO)
Turvallisuus ja terveys -osasto (TUTO)
Yhteisöt ja toimintakyky –osasto (YTO)
Sosiaali- ja terveydenhuollon asiakkaat ja palvelut –osasto (APO)
Työ- ja tasa-arvo –osasto (TTO) [6]
Organisaatio > Ministeriössä toimii neljä erilaista yksikköä:

Strategia- ja talousyksikkö (STAR)
Viestintäyksikkö (VIE)
Kansainvälisten asioiden yksikkö (KVY)
Henkilöstö- ja hallintoyksikkö (HEHA)
Ministeriön hallinnonalalla toimivat laitokset ja virastot

Sosiaali- ja terveysministeriön hallinnonalalla työskentelee yli 3 400 henkilöä ja toimii useita itsenäisiä laitoksia ja virastoja, jotka toteuttavat ministeriön yhteiskunnallisia tavoitteita ja osallistuvat hallitusohjelman hankkeisiin. Osa laitoksista ja virastoista tuottaa tutkimustietoa lainsäädännön valmisteluun sekä sosiaali- ja terveyspolitiikan linjausten ja päätöksenteon pohjaksi. Osa virastoista toimii lupa- ja valvontaviranomaisina.
Ministeriön hallinnonalalla toimivat laitokset ja virastot > Itsenäinen yksikkö ministeriön sisällä:

Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus (STEA)
Ministeriön hallinnonalalla toimivat laitokset ja virastot > Ministeriön nelivuotisen tulossopimuksen piirissä olevat toimijat:

aluehallintovirastot (sosiaali- ja terveystoimen tehtävät ja työsuojelu)
Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimea
Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valvira
Säteilyturvakeskus (STUK)
Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL)
Työterveyslaitos (TTL)
Sosiaaliturva-asioiden muutoksenhakulautakunta (SAMU)
Ministeriön hallinnonalalla toimivat laitokset ja virastot > Muut ministeriön valvomat toimijat:

Työeläkeasioiden muutoksenhakulautakuntaa
Tapaturma-asioiden muutoksenhakulautakuntaa
Liikennevahinkolautakuntaa
Ministeriön hallinnonalalla toimivat laitokset ja virastot > Muut ministeriön hallinnonalan toimijat:

Alko
Eläketurvakeskus
Kansaneläkelaitos
Työsuojelurahasto
Työllisyysrahasto
Finanssivalvonta
FinnHEMS
Kansliapäälliköt

Seuraavat henkilöt ovat toimineet sosiaali- ja terveysministeriön kansliapäällikköinä:
1920–1951: Niilo A. Mannio
1951–1972: Aarne Tarasti
1972–1990: Kari Puro
1990–1994: Heikki S. von Hertzen
1995–2006: Markku Lehto
2007–2012: Kari Välimäki
2012–2019: Päivi Sillanaukee
2019–2022: Kirsi Varhila
2022– Veli-Mikko Niemi
Aiheesta muualla

Sosiaali- ja terveysministeriö
| n k  Suomen ministeriöt |
| --- | --- |
 Liikenne- ja viestintäministeriö  Maa- ja metsätalousministeriö  Oikeusministeriö  Opetus- ja kulttuuriministeriö  Puolustusministeriö  Sisäministeriö  Sosiaali- ja terveysministeriö  Työ- ja elinkeinoministeriö  Ulkoministeriö  Ympäristöministeriö  Valtioneuvoston kanslia  Valtiovarainministeriö
Punaperämuuranen

| Punaperämuuranen |
| --- | --- |
 Punaperämuuranen - koiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Harmaamuuraset Isleria
Laji::  guttata
Kaksiosainen nimi
 Isleria guttata  (Vieillot, 1825) 
Synonyymit
 Myrmotherula guttata 

Katso myös
   Punaperämuuranen Wikispeciesissä   Punaperämuuranen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punaperämuuranen (Isleria guttata) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Punaperämuurasta tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Ranskan Guianassa, Guyanassa, Surinamessa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 840 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pyrstömuura

| Pyrstömuura |
| --- | --- |
 Pyrstömuurakoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Pyrstömuurat Mackenziaena
Laji::  severa
Kaksiosainen nimi
 Mackenziaena severa  (Lichtenstein, 1823) 

Katso myös
   Pyrstömuura Wikispeciesissä   Pyrstömuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pyrstömuuranaaras.
Pyrstömuura (Mackenziaena severa) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pyrstömuuraa tavataan Brasiliassa, Argentiinan koillisosassa ja Paraguayn kaakkoisosissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 390 000 km2. Lajin kanta on vakaa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ylänköpuumuura

| Ylänköpuumuura> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Puumuurat Thamnophilus
Laji::  aroyae
Kaksiosainen nimi
 Thamnophilus aroyae  (Hellmayr, 1904) 

Katso myös
   Ylänköpuumuura Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ylänköpuumuura (Thamnophilus aroyae) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Ylänköpuumuuraa tavataan Boliviassa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 77 000 km2. Laji on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen takia, mutta laajan levinneisyysalueen ansiosta se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Syndikointi (lähetystoiminta)

Syndikointi  tarkoittaa radio- ja televisiotoiminnassa ohjelman esitysoikeuksien myymistä useammalle kuin yhdelle asiakkaalle, esimerkiksi radio- tai televisioasemalle tai kaapelikanavalle. Syndikointi on tavallista maissa, joissa radio- ja televisioasemat ovat itsenäisiä, eivätkä verkkojen omistuksessa, erityisesti Yhdysvalloissa. Ohjelmia voidaan syndikoida myös kansainvälisesti. Ensimmäisenä syndikoituna radiosarjana pidetään Amos ’n’ Andya, joka pääsi levitykseen vuonna 1928.
Pikipuumuura

| Pikipuumuura |
| --- | --- |
 Pikipuumuurakoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Neoctantes
Laji::  niger
Kaksiosainen nimi
 Neoctantes niger  (Pelzeln, 1859) 

Katso myös
   Pikipuumuura Wikispeciesissä   Pikipuumuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikipuumuura (Neoctantes niger) on puumuuriin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikassa.
Koko ja ulkonäkö

Pikipuumuura kasvaa noin 16 cm pitkäksi. Sukupuolet eroavat hieman toisistaan ulkonäöltään. Pikipuumuurakoiras on kauttaaltaan musta lukuun ottamatta valkoista laikkua lapaluiden kohdalla. Naaraalla on rinnassa laaja punaruskea laikku. Pikipuumuuran nokka muistuttaa muodoltaan talttaa.
Levinneisyys ja elintavat

Pikipuumuuraa tavataan Kolumbiasta Peruun sekä hajanaisesti Brasilian pohjois- ja keskiosissa. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja erityisesti niiden tiheiköt. Lintu liikkuu yksin tai pareittain. Pikipuumuura syö hyönteisiä ja käyttää nokkaansa ravinnon kaivamiseen lahopuusta ja kuoren alta.
Pikipuumuuranaaras.
Watling Streetin taistelu

Watling Streetin taistelu käytiin vuonna 60 tai 61 jaa. roomalaisten ja ikeenien kuningattaren Boudiccan johtamien joukkojen välillä jossakin Watling Street -maantien varrella Britanniassa. Taistelussa Suetonius Paulinuksen johtama paljon pienempi roomalaisarmeija voitti britannialaiset ja kukisti Boudiccan nostattaman kapinan roomalaisia vastaan.
Taustaa

Rooman keisari Claudius valloitti suuren osan Britanniaa vuonna 43. Vuonna 60 alkoi eräs Britannian vakavimmista kapinoista Roomaa vastaan. Sen aloitti Norfolkin ikeenien kuningatar Boudicca, joka oli kuningas Prasutaguksen puoliso. Prasutagus oli kuolemaansa asti Rooman liittolainen, mutta hänen kuoltuaan vuonna 60 roomalaiset ryöstivät prokuraattori Decianus Catuksen johdolla ikeenien kuningaskunnan, ruoskivat Boudiccan ja raiskasivat hänen tyttärensä. Boudicca nousi tämän vuoksi kapinaan samana vuonna ja hankki liittolaisia omasta ja naapuriheimoista. Tämän jälkeen hän ryösti Camulodunumin (Colchester), Verulamiumin (St Albans) ja Londiniumin (Lontoo) kaupungit.
Roomalaiset lähettivät 200 huonosti koulutettua sotilasta kapinaa vastaan, mutta osasto tuhottiin Camulodunumissa. Seuraavaksi legaatti Petilius Cerialis hyökkäsi Legio IX Hispanasta kootun osaston avulla kapinan ydinalueelle, mutta tämäkin osasto lyötiin ja melkein kaikki saivat surmansa.
Tämän jälkeen provinssin käskynhaltija Gaius Suetonius Paulinus palasi sotaretkeltä Pohjois-Walesista ja kohtasi Boudiccan joukot Watling Streetissä.
Joukot

Paulinuksella oli komennossaan suurin osa Legio XIV Geminaa ja osa Legio XX Valeria Victrixiä sekä apujoukkojen jalka- ja ratsuväkeä. Yhteensä joukkoja oli noin 10 000 miestä.
Boudiccan armeijan kokoa ei tiedetä, mutta se oli todennäköisesti suurempi kuin roomalaisten. 100-luvulla eläneen historioitsija Dion Kassioksen mukaan britannialaisia oli 230 000, mutta tämä on luultavasti liioittelua. Britannialaiset olivat kuitenkin koulutukseltaan, varustukseltaan ja kuriltaan huomattavasti roomalaisia heikompia.
Taistelu

Paulinus tiesi vihollisarmeijan suunnattomasta koosta ja järjesti omat joukkonsa varovasti kapeikkoon, jonka ylänkö ja tiheät metsät suojasivat roomalaisten selustaa ja sivustaa. Legioonat olivat keskustassa, apujoukkojen jalkaväki vieressä ja ratsuväki sivustoilla.
Britannialaiset asettivat vaununsa armeijansa taakse, jolloin sotilaiden perheet pystyivät seuraamaan taistelua vaunuistaan. Boudicca uskoi voittavansa vihollisen pikemminkin ylivoimallaan kuin taktiikalla.
Britannialaiset lähtivät lopulta rynnäkköön roomalaisten taistelulinjaa vastaan. He saivat kuitenkin vastaansa tuhansien roomalaisten pilum-keihäiden sateen niskaansa. Roomalaisten pilum oli suunniteltu hajoamaan iskussa ja porautumaan tiukasti vihollisen kilpiin kiinni, joten viholliset eivät voineet käyttää pilumia uudelleen. Kiivaassa rynnäkössä britannialaiset myös pakkautuivat tiiviiksi massaksi, jolloin he eivät voineet taistella kunnolla.
Heitettyään keihäänsä roomalaiset muodostivat kolme kiilaa (Rooman tehokkain sotataktiikka) ja tunkeutuivat vähitellen britannialaisten sekasortoiseen massaan. Brittien ylivoima kääntyi heitä itseään vastaan ja he eivät päässeet liikkumaan tungoksen vuoksi. Roomalaiset ammattisotilaat niittivät armotta maahan myös sotilaiden perheitä, jotka olivat katsomassa taistelua. Kiivaiden taisteluiden jälkeen Boudiccan joukot kääntyivät lopulta pakoon kärsittyään suuria tappioita. Roomalaiset surmasivat pakenevia armotta.
Taistelun jälkeen

Britannialaisten tappiot olivat suuret. Roomalaisen historioitsija Tacituksen mukaan kaatuneita oli jopa 80 000, kun taas roomalaisista kaatui vain noin 400 ja haavoittui vähän enemmän.
Tappion jälkeen Boudicca teki itsemurhan.
ABI

ABI, eli Application Binary Interface on alhaisen tason rajapinta käyttöjärjestelmän ja suoritettavan ohjelman välillä.
ABI määrittelee tietokoneohjelman ja käyttöjärjestelmän, ohjelman ja kirjaston, kahden eri ohjelman tai ohjelman sisäisten osien välisiä toimintamalleja. Siihen kuuluvat kirjaston ja käyttöjärjestelmän aliohjelmien kutsukäytännöt, järjestelmäkutsut, se mitä aliohjelmia on saatavilla sekä ohjelma-, kirjasto- ja objektitiedostojen tiedostomuodot.
ABI:n tekniset yksityiskohdat peitetään ohjelmointirajapintojen alle helpottamaan ohjelmoijien työtä ja ohjelman toteuttamista eri järjestelmissä. Esimerkiksi kaikki Unixit toteuttavat saman ohjelmointirajapinnan (POSIX API), mutta eivät samaa binäärirajapintaa (ABI), joten ohjelmat on käännettävä erikseen joka alustalle ja suoritinarkkitehtuurille. Muun muassa Debian tukee kahta EABI (embedded application binary interface) muotoa ARM-suorittimille tavujärjestyksen mukaan: armel (pieni-endiaaninen) ja armeb (iso-endiaaninen). ABI:n on määriteltävä myös poikkeuksien käsittely, tietorakenteiden tasaus (engl. align) ja muita seikkoja.
ABI voi olla erilainen käytetyn suorittimen, käyttöjärjestelmän, kääntäjän tai kielen mukaan. Tyypillisesti kutsukäytännöt sovitaan käyttöjärjestelmän  ja prosessorin mukaan, mutta eri käytäntöjä on ollut.
Waterloo (albumi)

| Waterloo Abba |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Metronome-studio,  syyskuu 1973 –  helmikuu 1974
 Julkaistu: 26. maaliskuuta 1974
 Tuottaja(t): Benny Andersson & Björn Ulvaeus
 Tyylilaji: pop, pop rock
 Kesto: 35.20
 Levy-yhtiö: Polar Music
Muut kannet
   Vuoden 2001 painos
Listasijoitukset
  1. (12 viikkoa, 1974)   1. (6 viikkoa, 13 viikkoa)   3. (huhtikuu 1974)   6. (1974)   12. (7. syyskuuta 2008)   28. (kesäkuu 1974)   38. (28. toukokuuta 1976)   145. (1974)
Abban muut julkaisut
| Ring Ring 1973 | Waterloo 1974 | Abba 1975 |
Singlet albumilta Waterloo
 ”Waterloo (ruotsinkielinen versio)” Julkaistu: 4. maaliskuuta 1974  ”Waterloo (englanninkielinen versio)” Julkaistu: 12. maaliskuuta 1974  ”Honey, Honey” Julkaistu: kesäkuu 1974
Waterloo on ruotsalaisen Abba-yhtyeen maaliskuussa 1974 julkaistu toinen studioalbumi. Albumin nimikappale ”Waterloo” on yksi Abban tunnetuimmista ja yhtye voitti sillä vuoden 1974 Eurovision laulukilpailun ensimmäisenä ruotsalaisesittäjänä. Albumi oli Ruotsissa listaykkösenä 12 viikkoa ja sitä myytiin vuoden loppuun mennessä 250 000 kappaletta, mikä teki siitä siellä kaikkien aikojen myydyimmän albumin. Norjassa albumi oli listan kärjessä kuusi viikkoa.
Levyn päättävä ”Suzy-Hang-Around” on ainoa Abban kappale, jossa Benny Andersson toimii päälaulajana. Andersson pettyi tulkintaansa kutsuen sitä ”puhtaaksi, mutta rumaksi”.
Albumin kansikuvan Napoleonina toimii basisti Mike Watson.
Kappaleet

A-puoli
Waterloo – 2.46 (säv. Benny Andersson/Stig Anderson/Björn Ulvaeus)
Sitting in the Palmtree – 3.38 (säv. Andersson/Ulvaeus)
King Kong Song – 3.12 (säv. Andersson/Ulvaeus)
Hasta mañana – 3.10 (säv. Andersson/Anderson/Ulvaeus)
My Mama Said – 3.11 (säv. Andersson/Ulvaeus)
Dance (While the Music Still Goes On) – 3.12 (säv. Andersson/Ulvaeus)
B-puoli
Honey, Honey – 2.54 (säv. Andersson/Anderson/Ulvaeus)
Watch Out – 3.45 (säv. Andersson/Ulvaeus)
What About Livingstone? – 2.54 (säv. Andersson/Ulvaeus)
Gonna Sing You My Lovesong – 3.37 (säv. Andersson/Ulvaeus)
Suzy-Hang-Around – 3.10 (säv. Andersson/Ulvaeus)
Kappaleet > Remasteroidun version bonuskappaleet

Ring Ring – 3.04 (US Remix 1974, säv. Andersson/Anderson/Ulvaeus/Neil Sedaka/P. Cood)
Waterloo – 2.43 (ruotsinkielinen versio, säv. Andersson/Anderson/Ulvaeus)
Honey, Honey – 2.58 (ruotsinkielinen versio, säv. Andersson/Anderson/Ulvaeus)
Kokoonpano > Abba

Benny Andersson – piano, kosketinsoittimet, laulu, Moog-syntetisaattori, mellotron
Agnetha Fältskog – laulu
Anni-Frid Lyngstad – laulu
Björn Ulvaeus – akustinen kitara, kitara, laulu
Kokoonpano > Muut

Ola Brunkert – rummut
Christer Eklund – saksofoni
Malando Gassama – lyömäsoittimet, congarummut
Rutger Gunnarsson – bassokitara
Per Sahlberg – bassokitara
Janne Schaffer – kitara
Sven-Olof Walldoff – jouset
Markku Kanerva

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Markku Tapio Kanerva
Syntymäaika: 24. toukokuuta 1964 (ikä 60)
Syntymäpaikka: Helsinki, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 185 cm
Lempinimi: Rive
Seura
Seura: Suomi
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1983–1990 | HJK | 186 | (26) |
| 1991–1992 | IF Elfsborg | 44 | (3) |
| 1993 | FinnPa | 26 | (1) |
| 1994–1998 | HJK | 79 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 335 | (32) |
Maajoukkue
| 1982 | Suomi U18 | 3 | (0) |
| 1984–1985 | Suomi U21 | 9 | (1) |
| 1986–1995 | Suomi | 59 | (1) |
Valmennusura
2001–2002: HJK (apuv.)
2003: Viikingit
2004–2009: Suomi U21
2010–2016: Suomi (apuv.)
2011: Suomi
2015: Suomi
2016–2024: Suomi
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Markku Tapio Kanerva (s. 24. toukokuuta 1964 Helsinki) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskuspuolustaja. Joulukuusta 2016 marraskuuhun 2024 Kanerva toimi Suomen jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Hän on toiminut pelaaja- ja valmentajauriensa välissä myös peruskoulunopettajana Haagan peruskoulussa Helsingissä 1993–2004.
Seurajoukkueet

Peliurallaan Kanerva pelasi topparina ja laitapuolustajana. Otteluita pääsarjatasolla kertyi 291 ja maaleja 29. Hän pelasi Helsingin Jalkapalloklubissa 13 kautta (1983–1990 ja 1994–1998) ja Finnairin Palloilijoissa yhden kauden (1993). Viimeisellä kaudellaan Kanerva myös pelasi HJK:ssa Mestarien liigaa. Kaudet 1991–1992 Kanerva pelasi Ruotsissa IF Elfsborgin joukkueessa.
Maajoukkue

Suomen A-maajoukkuetta Kanerva edusti 59 kertaa ja teki yhden maalin.
Valmentajana

Valmennusuransa Kanerva aloitti 2001 HJK:ssa apulaisvalmentajana. Hän toimi kausina 2001–2002 Jyrki Heliskosken ja Keith Armstrongin apuvalmentajana. Päävalmentajadebyyttinsä Kanerva teki 2003 FC Viikinkien peräsimessä. Seuraavana vuonna hän siirtyi Suomen alle 21-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajaksi. Kanervan johdolla Suomen nuoret selvisivät ensi kertaa historiassaan ikäluokan EM-kisoihin 2009. Lopputurnauksessa Suomen tie katkesi alkulohkoon.
Vuonna 2009 Kanerva valittiin Vuoden valmentajaksi Suomen urheilugaalassa. Hänet on sittemmin valittu Vuoden valmentajaksi myös 2018, 2019, ja 2020.
Marraskuun lopussa 2010 Kanerva nimitettiin Suomen A-maajoukkueen apulaisvalmentajaksi vuoden 2011 kattavalla sopimuksella. Tammikuussa 2011 Palloliitto ilmoitti Kanervan toimivan A-maajoukkueen päävalmentajana keväällä 2011 pelattavissa kolmessa maaottelussa.
Mixu Paatelaisen saatua potkut kesäkuussa 2015 Palloliitto kertoi, että Kanerva toimii A-maajoukkueen päävalmentajana vuoden 2015 loppuun saakka. Hänen apuvalmentajinaan toimivat Jonatan Johansson ja Mika Nurmela. Kanervan johdolla Suomi voitti jäljellä olevissa EM2016-karsintaotteluissa Kreikan ja Färsaaret sekä pelasi tasan Romanian ja Pohjois-Irlannin kanssa.
Hans Backen tultua A-maajoukkueen päävalmentajaksi vuoden 2016 alussa Kanerva jatkoi uraansa apuvalmentajana. Backen potkujen jälkeen joulukuussa 2016 Kanerva nostettiin jälleen päävalmentajaksi, tällä kertaa pidemmällä kolmevuotisella sopimuksella, joka sisältää myös option vuoden 2020 EM-kilpailuista. Hänen ensimmäisen valmennusryhmäänsä kuuluivat myös Simo Valakari, Jonatan Johansson ja Antti Niemi, mutta kun Valakari ja Johansson lähtivät valmentamaan Norjaan ja Skotlantiin, Kanerva valitsi valmennusryhmäänsä Mika Nurmelan ja Kari Martosen.
Kanerva johdatti Suomen vuoden 2020 EM-kisoihin
Tammikuussa 2020 Kanervan pestiä jatkettiin kattamaan vuodet 2020–2022 ja näin ollen mahdolliset MM-kisat Qatarissa 2022.
Maaliskuussa 2023 Kanerva teki jatkosopimuksen, jonka oli tarkoitus kestää vuoden 2024 loppuun saakka. Sopimus piti täten sisällään myös mahdolliset EM-kisat kesällä 2024.
Vuoden 2024 EM-kisojen karsinnoissa Suomen sijoittui Kanervan johdolla lohkonsa kolmanneksi eikä saavuttanut suoraa EM-kisapaikkaa, mutta selviytyi Kansojen liigan menestyksen turvin kaksiosaiseen jatkokarsintaan. Suomi kohtasi 21.3. vieraskentällä Walesin, mutta hävisi maalein 4–1. 26.3. Suomi kohtasi Viron, jonka voitti 2–1. Kesäkuussa 2024 Kanerva ja Palloliitto solmivat jatkosopimuksen ja valmennustiimiin tulivat apuvalmentajiksi Tim Sparv, Jani Honkavaara ja Teemu Tainio. 22. marraskuuta 2024 Kanerva sai potkut.
Saavutukset

Suomen mestaruus 1985, 1987, 1988, 1990, 1997
Suomen Cup 1984, 1996, 1998
Liigacup 1994, 1996, 1997, 1998
Markku-liitto valitsi vuonna 2009 Kanervan 13. vuoden Markuksi
Vuoden valmentaja 2008, 2018, 2019, 2020 (urheilutoimittajien valinta)
Vuoden valmentaja 2008, 2019 (Suomen jalkapallovalmentajat ry)
Yksityiselämä

Kanerva on ollut naimisissa vuodesta 1991 Satu Kanervan kanssa, joka työskentelee lentoemäntänä Finnairilla. Parilla on kaksi aikuista lasta.
Kanerva asuu Helsingin Tapaninvainiossa. Hän harrastaa mm. golfia ja pyöräilyä.