stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Al-Šarh
Sisältö

Muun muassa Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan Muhammedin elämäkerran monet tapahtumat on luotu Koraanin tekstien pohjalta, joita sitten kehämäisesti käytetään todisteina Muhammedin elämänvaiheista. Suurassa 94 esiintyvä "rinnan avaaminen" esiintyy Ibn Ishaqin 700-luvun Muhammed-elämäkerrassa kertomuksena, jossa kaksi valkoisiin pukeutunutta miestä avaa Muhammedin rinnan  ja poistavat sydämestä mustan palasen, minkä jälkeen he pesivät Muhammedin sydämen kultamaljassa olevalla lumella.  Islaminuskossa suura tulkitaan kertomuksena Muhammedista, mutta teksti itsessään ei viittaa siihen. Maininta "arvon korottamisesta" on antanut aiheen tulkita Muhammedin lähtökohtien olleen köyhistä oloista.
Dvoritšna

| Dvoritšna (Дворічна) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Dvoritšna
 Koordinaatit: 49.8510°N, 37.6848°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Harkovan alue
Piiri:  Kupjanskin piiri
Perustettu noin :  1660
Kaupunkityyppiseksi taajamaksi:  1960
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkityyppinen taajama
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  4,6 km²
Väkiluku (2021):  3 387
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dvoritšna (ukr. Дворічна) on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Harkovan alueen itäosan Kupjanskin piirissä, Donetsin Oskil-sivujoen varrella. Dvoritšnasta on 162 kilometriä aluekeskus Harkovaan.
Väkiluvuksi on arvioitu 3 387 (1.1.2021). Vuoden 2001 väestönlaskennassa taajamassa oli 4 489 asukasta, joista enemmistö oli ukrainalaisia. Paikkakunta oli aiemman Dvoritšnan piirin keskus. Heinäkuun 2020 aluehallinnollisen uudistuksen yhteydessä siitä tuli osa 133 135 asukkaan (2021) Kupjanskin piiriä.
Taajaman koillispuolella Oskiljoen varrella sijaitsee Dvoritšnan kansallispuisto.
Harkovan alueen Dvoritšnan kaupunkityyppisen taajaman lyseon ikkunat olivat säpäleinä ja koulun katto paloi Venäjän tykistötulen seurauksena 5. tammikuuta 2023.
Venäjä miehitti taajaman keväällä 2022 osana hyökkäystään Ukrainaan. Ukrainan asevoimat vapautti taajaman miehittäjistä lokakuun 2022 alussa. Venäjä jatkoi sotilaallisia iskuja taajamaan sen jälkeenkin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dvoritšna Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Encyclopedia of Modern Ukraine
Al-Zalzala

Kahlil Gibranin piirros esittää Al-Khansaa. Runoilijatar on joko plagioinut Koraania tai hänen runonsa on päätynyt yhdeksi Koraanin suurista.
Al-Zalzala (arab. سورة الزلزلة‎, suom. Järistyksen suura) on Koraanin 99. suura. Se sisältää 8 jaetta.
Teksti

Suura kuuluu Ahsen-Bören suomennoksen mukaan seuraavasti:
Kun maa järkkyy omasta järinästään,
kun se purkaa esiin kuormansa
ja kun ihminen kysyy: »Mikä sitä vaivaa?»
sinä päivänä on se sanova sanomansa,
kun Herrasi on antanut siihen käskyn;
sinä päivänä astuvat (kuolleet) ihmiset esiin erilaisissa ryhmissä näkemään tekojaan.
Silloin se, joka on tehnyt hyvää hiukkasenkin verran, on sen näkevä,
ja se, joka on tehnyt pahaa hiukkasenkin verran, saa sen havaita.
Sisältö

Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan suura on identtinen 600-luvulla eläneen al-Khansan (k. 630 jälkeen)  kirjoittaman runon kanssa. Hämeen-Anttila tulkitsee asian niin, että al-Khansa on lainannut Koraania.
Al-Tariq

Arabialainen jumalatar Allat seisomassa leijonan edessä seurassaan kaksi naishahmoa (Manat ja al-Uzza?). Al-Uzza tarkoittaa "mahtavin" ja on nähtävästi Venus-planeetan nimitys. Koraanin "saatanalliset jakeet" mainitsevat nämä kolme jumaluutta.  Reliefi Irakin Hatrasta 100-luvulta.
Al-Tariq (arab. الطارق‎, suom. Yöllisen kulkijan suura) on Koraanin 86. suura. Se sisältää 17 jaetta.
Teksti

Suura kuuluu Ahsen-Bören suomennoksen mukaan seuraavasti:
Kautta taivaan ja aamutähden!
Tiedätkö, mikä on aamutähti?
Se on häikäisevän kirkas tähti.
Ei ole sielua, jolla ei olisi suojelijaansa.
Miettiköön ihminen, mistä hänet on luotu!
Hänet on luotu pienestä, pursuavasta pisarasta,
joka on lähtöisin kupeiden ja rintakehän välistä.
Totisesti, Jumala voi herättää hänet jälleen eloon
päivänä, jona kaikki, mikä salassa on, tulee ilmi.
Eikä hänellä ole silloin voimaa eikä auttajaa.
Nimessä taivaan, josta sateet tulevat,
ja maan, joka avaa uumenensa!
Totisesti tämä on ratkaiseva sana,
eikä mitään joutavaa puhetta.
Totisesti heillä on juonensa,
mutta Minulla myös on suunnitelmani.
Anna siis aikaa uskottomille; myönnä heille aikaa hetkiseksi!
Sisältö

Valaformulan jälkeen (jae 1) esittää kysymyksen aamutähdestä, mikä avaa vertauskuvallisesti suuran aiheen (jakeet 2–3).  Jakeissa 4–10 annetaan varoitus ihmisille: sielulla on suojelijansa, mutta tuomiopäivänä ihminen on omillaan. Jakeet 11–17  sisältävät uuden valaformulan ja kertovat annetun viestin tärkeydestä. Uskottomille on eläessään aikaa punoa juoniaan, mutta Jumalalla on lopullinen suunnitelmansa.
Aksos

| Aksos> Ἄξος |
| --- | --- |
 Aksoksen akropolista.
Sijainti
 Aksos
Koordinaatit:  35°18′28″N, 24°50′39″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Axós, Mylopótamos, Réthymno, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Aiheesta muualla
  Aksos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aksos (m.kreik. Ἄξος, myös Ϝάξος, Waksos), alun perin Oaksos (Ὄαξος) (lat. Axus, Oaxus), oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Axóksen kylän paikalla.
Maantiede

Aksoksen poliksen kaupunkikeskus sijaitsi Idavuoren pohjoisrinteessä Kreetan pohjoisissa keskiosissa noin 11 kilometriä sisämaahan saaren pohjoisrannikosta ja noin seitsemän kilometriä luoteeseen nykyisestä Anógeian pikkukaupungista. Aksoksen akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi kukkula, joka sijaitsee heti nykyisen Axóksen kylän itäpuolella. Kaupunki levittäytyi kukkulalta koilliseen kohti nykyistä Livádan kylää sekä myös ainakin etelään päin. Kaupungin lähellä virtasi samanniminen joki, josta se oli saanut nimensä. Toisaalta sana aksos (ἄξος) viittaa kreetalaisessa käytössä paikan kallionkielekkeisiin ja halkeamiin (yleensä kreikassa ἀγμός, agmos).
Aksoksen kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Idässä sen alue rajautui todennäköisesti Knossoksen ja Tylissoksen polisten alueisiin, kaakossa Gortynin alueeseen ja lännessä Eleuthernan alueeseen. Aksoksen satamana toimi Astale saaren pohjoisrannikolla.
Historia

Aksoksen historiasta tiedetään suhteellisen vähän. Kaupungin eponyymi heeros oli Oaksos, jota pidettiin Apollonin poikana ja Minoksen ja Pasifaen pojanpoikana. Historiallisesti paikka on ollut asuttu viimeistään myöhäisellä minolaisella kaudella. Aksos kehittyi merkittäväksi kaupungiksi myöhäisellä geometrisella ja varhaisella arkaaisella kaudella 700–600-luvuilla eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Aksios (Ἄξιος), Waksios (Ϝάξιος) ja Oaksios (Ὄαξιος).
Antiikin lähteissä Aksos mainitaan vain harvoin. Herodotoksen mukaan sen kuninkaana oli hieman ennen Kyrenen perustamista, noin 700-luvun eaa. lopulla tai 600-luvun eaa. alkupuolella, Etearkhos. Hänen tyttärensä Fronimne oli Kyrenen perustajan, theralaisen Battoksen äiti. Maininnan perusteella kaupunki olisi ollut basileia eli monarkia vielä arkaaisella kaudella, ja kyseessä on ainoa maininta kreetalaisesta kuninkaasta minolaisen kauden jälkeisellä ajalla. Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa oli bule eli neuvosto (bola), ekklesia eli kansankokous (ekklēsia/polis) sekä kreetalaisille kaupungeille tyypillisiä kosmoi-virkamiehiä (yks. kosmos), joita oli mahdollisesti kolme tai neljä. Kansa jakaantui fyleihin eli heimoihin (fyla) ja hetaireioihin (hetairēia).
Aksos löi omaa aiginalaisen mallin mukaista hopearahaa klassisen kauden lopulla ja hellenistisen kauden alussa noin vuosina 380/370–280/270 eaa. Kaupungin suojelijajumala oli oletettavasti Apollon, jonka paikallinen epiteetti saattoi olla Aksios.
Rakennuslöytöjen perusteella Aksos on ollut olemassa vielä roomalaisella kaudella ja Kreetan ensimmäisellä bysanttilaisella kaudella. Paikka lakkasi olemasta asuttu viimeistään venetsialaisvallan ajalla, kun asutus siirtyi nykyiseen Anógeiaan. Nykyinen Axóksen kylä on ottanut nimensä antiikin aikaisesta kaupungista.
Rakennukset ja löydökset

Aksoksen rauniot ovat säilyneet suhteellisen huonosti. Kaupungin akropoliilta on löydetty niin kutsuttua kyklooppimuuria tai pelasgilaista muuria. Muurit eivät ole ympäröineet koko kukkulaa vaan kattaneet ainoastaan ne kohdat, joissa luonnonlinnoitteet ovat olleet riittämättömät. Akropoliilta on löydetty myös temppelin rauniot (nk. Temppeli I). Sitä on arveltu Apollonille omistetuksi. Toinen temppeli (Temppeli II), jota arvellaan Afroditen temppeliksi, on löydetty akropoliin itäpuolelta. Temppeleiden seiniin oli kirjoitettu kaupungin lakeja.
Kaupungin akropoliilta on löydetty myös suurikokoinen vesisäiliö, joka sijaitsi Temppelin I luoteispuolella. Akropoliin eteläpuolelta on löydetty hellenistisen kauden rakennusten jäänteitä sekä hautoja arkaaiselta ja ennen kaikkea hellenistiseltä ja roomalaiselta kaudelta. Piirtokirjoitusten mukaan kaupungissa on ollut andreion.
Kaupungin lyömissä rahoissa esiintyvät kuvituksena Zeus ja Apollon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aksos Wikimedia Commonsissa
Näkymä Aksoksen akropoliilta.
Aksoksen raunioita.
Alajärven vaakuna

Alajärven vaakuna
Alajärven vaakuna on Alajärven kaupungin tunnus. Vaakuna on ns. puhuva vaakuna viitaten aiheeltaan kunnan nimeen; sen tyviö nimen alku- ja aaltokoro loppuosaan. Vaakuna toistaa Pohjanmaan maakuntavaakunan värit.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä hopeinen aaltokoroinen tyviö.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Alajärven kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 14. maaliskuuta 1961. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 16. lokakuuta samana vuonna.
Al-A’la

Suuran 87 tekstiä arabiaksi
Al-A’la (arab. الأعلى‎‎, suom. Ylimmän suura) on Koraanin 87. suura. Se sisältää 19 jaetta.
Teksti

Suura kuuluu Ahsen-Bören suomennoksen mukaan seuraavasti:
Ylistä Herrasi, Korkeimman, nimeä,
Hänen, joka luo ja tekee täydelliseksi,
joka määrää ja ohjaa,
joka kasvattaa viheriän laidunruohon
ja kuivattaa sen jälleen tomun harmaaksi.
Me annamme sinun julkilukea (Koraania), etkä ole mitään unohtava,
paitsi mitä Jumala tahtoo: totisesti Hän tietää, mitä ilmaistaan ja mikä pidetään salassa.
Tahdomme tasoittaa sinun lähetystiesi.
Käy siis eteenpäin varoittaen, totisesti koituu varoituksesta hyvää:
se, joka (Jumalaa) pelkää, ottaa siitä vaarin,
mutta viheliäinen karttaa sitä,
hän joutuu ankarimpaan tuleen,
jossa hän ei elä eikä kuole.
Mutta onnellinen se, joka tekee parannuksen,
ylistää Herransa nimeä ja rukoilee.
Mutta te pidätte parempana tämän maailman elämää,
vaikka tuleva elämä on parempi ja kestävämpi.
Näin on totisesti vanhimmissa kirjoituksissa,
Aabrahamin ja Mooseksen kirjoissa.
Sisältö

Jakeet 1–9  ovat kehotuksia ylistää Jumalaa ja jakeet 9–19 kertovat, miten uskottomat valitsevat tämänpuoleisen elämän. Jaakko Hämeen-Anttila katsoo, että jakeissa 1–9 teksti tarkoittaa profeetta Muhammedia, mutta teksti itsessään ei sisällä mitään nimiä. Viimeisessä jakeessa suura viittaa esikuvina Abrahamin ja Mooseksen kirjoihin. Mooseksen kirjat viittaavat Tooraan. Abrahamin "kirjoitukset" on viittaus, jonka nojalla muslimit katsovat, että myös Abraham on kirjoittanut yhden islamin pyhistä kirjoista. Sen perusteella myös Abraham on islamissa arvoltaan paitsi profeetta, myös "lähettiläs".
Koraanin tutkimus

Richard Bell on riimianalyysin perusteella katsonut, että suuran alkuperäiseen tekstiin on myöhemmin lisätty osia, jotka erottuvat erilaisen riimin perusteella. Tällaisia lisäyksiä olisi suuran lopussa olevat jakeet 16–19, missä tapahtuu dramaattinen käänne tekstin sisällössä.
Christoph Luxenberg katsoo, että jakeessa 6 oleva verbi ei tarkoita lukemista, vaan opettamista: "Me opetamme sinua, ettet unohda".
Aladobi

Aladobia
Aladobi (ransk. à la daube, arkikielessä myös alatoopi, syltty, punsa, tytinä, tutina, hytisevä) on ruokalaji, kylmä ja jäykkä viipaleiksi leikattava liha-, kala- tai kasvishyytelö. Lihahyytelö valmistetaan yleensä vasikan tai sian päästä tai sorkista, mutta myös lampaan-, hirven- ja naudanliha ovat yleisiä. Myös kieli ja potka sopivat aladobin raaka-aineeksi. Lisäksi myös kasvis- ja kala-aladobeja valmistetaan.
Sanan aladobi sanotaan tulevan ranskan kielen termistä à la daube tai italian kielen termistä dobba, mutta nykyranskassa tai -italiassa näitä termejä ei tunneta. Sen sijaan daube ja en daube merkitsevät viinissä mausteyrttien tai vihannesten kanssa keitettyä lihaa. Nykyisin aladobin kaltaista ruokalajia kutsutaan sekä ranskaksi että englanniksi joko nimellä aspic (senkin sanan alkuperä on epäselvä) tai kieltä ynnä muuta pään osia sisältävää versiota nimellä ”pääjuusto”, ranskaksi fromage de tête ja englanniksi head cheese.
Aladobin kaltaiset ruoat tunnetaan perinneruokina ympäri Suomen. 1980-luvulla toteutetussa pitäjäruokaprojektissa jonkinlaisen aladobin, useimmiten lihahyytelön, valitsi nimikkoruoakseen ainakin Humppila, Joensuu, Jyväskylä, Kangasala, Kiukainen, Kotka, Kuusankoski, Lahti, Marttila, Mouhijärvi, Myrskylä, Nastola, Pirkkala, Suodenniemi ja Tuusula.
Suomessa tarjottiin aladobin kanssa aiemmin laimennettua väkiviinaetikkaa, mikä ei kuulu ranskalaiseen keittiöön.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aladobi Wikimedia Commonsissa
Ala-Kuusaa

| Ala-Kuusaa Кли́мово |
| --- | --- |
 Ala-Kuusaa Кли́мово
 Koordinaatit: 60°36′10″N, 29°30′18″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Viipurin piiri
Kunta:  Kyyrölä
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kylä
Aikavyöhyke:  UTC+3
Postinumero:  188835
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ala-Kuusaa (ven. Кли́мово, Klimovo, v:een 1948 Ала Кууса) on kylä Kannilanjoen länsipuolella Kyyrölän kunnassa Leningradin alueella Venäjällä. Ala-Kuusaa kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Muolaan kuntaa.
Historia > Kyläkuva

Suomelle kuuluessaan Ala-Kuusaa sijaitsi Muolaan pohjoisosassa noin kahdeksan kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta pohjoiseen. Ala-Kuusaan naapurikyliä olivat lännessä ja pohjoisessa Ylä-Kuusaa, idässä Peippola ja etelässä Koirala. Vuonna 1936 Ala-Kuusaan pinta-ala oli 7,85 neliökilometriä, josta oli peltoa 305 hehtaaria, niittyä kahdeksan hehtaaria ja metsää 466 hehtaaria. Ala-Kuusaan koulupiirin kuului myös pieni Paakelin kylä, jonka pinta-ala samana vuonna oli noin yksi neliökilometri, josta oli peltoa 50 hehtaaria, niittyä kolme hehtaaria ja metsää 52 hehtaaria.
Ala-Kuusaan halki kulki maantie Muolaan kirkonkylästä Äyräpään kirkonkylään, josta Ala-Kuusaassa erkani kylätie Paakelin kautta Kyyrölään. Ala-Kuusaan asutus ja pellot sijaitsivat pääasiassa kylän läpi johtavan maantien molemminpuolin. Ala-Kuusaassa oli noin 20 taloa ja Paakelissa vain muutama.
Ala-Kuusaan koulupiiriin kuuluivat Ala-Kuusaan ja Paakelin kylät. Koulu aloitti toimintansa vuokratiloissa vuonna 1901 ja oma koulurakennus valmistui vuonna 1904. Ala-Kuusaan koulu sijaitsee kylän pohjoisrajalla Ylä-Kuusaan kylän puolella. Koulupiiriin olivat aluksi kuuluneet myös Ylä-Kuusaa ja Määttälä, minkä vuoksi Ala-Kuusaan koulu sijaitsi kylän rajan pohjoispuolella. Koulurakennus säilyi talvisodassa.
Historia > Sota-aika

Ala-Kuusaan koulupiirin asukkaat evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Ala-Kuusaan asukkaat asutettiin Ypäjälle.
Al-Adiyat

Suuran 100 tekstiä arabiaksi ja persiaksi 1700-luvun kirjoituksessa.
Al-Adiyat (arab. سورة العاديات‎, suom. Laukkaavien suura) on Koraanin 100. suura ja on mekkalainen tai medinalainen. Suura sisältää 11 jaetta.
Suuran teksti

Suura kuuluu Ahsen-Bören suomennoksen mukaan seuraavasti:
Kautta korskuvien sotaratsujen,
joiden kavioniskuista säkenöi tulta,
jotka riuhtoutuvat hyökkäykseen aamulla,
nostattavat tomupilven ilmaan
ja syöksyvät sotalaumojen joukkoon,
totisesti, ihminen on kiittämätön Herraansa kohtaan,
hänen on itsensä myönnettävä se.
Miten ahnaasti hän himoitseekaan maallista tavaraa!
Eikö hän tiedä, että tulee hetki, jolloin kaikki haudoista herätetään,
jolloin päivänvaloon tulee kaikki, mikä oli poven kätkössä.
Sinä päivänä heidän Herransa totisesti tuomitsee heidät tietonsa mukaan.
Sisällön tulkintaa

Perinteisen käännöksen mukaan suura alkaa jakeissa 1–5 olevalla valaformulalla, jossa vannotaan sotaratsujen kautta. Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan useat varhaiset suurat alkavat tällaisella valalla, jossa vannotaan esimerkiksi vuoden tai vuorokaudenaikojen mukaan. Hämeen-Anttilan mukaan Koraanin valaformuloita on usein ilmaisujen epäselvyyden takia vaikea kääntää. Ne muistuttavat esi-islamilaisten ennustajien käyttämiä ilmaisuja. Hänen mukaansa suura kuvaa pitkässä valaformulassa  beduiinien ratsuhyökkäystä aamunkoitteessa ja toteaa sitten, että ihminen on kiittämätön Herraansa kohtaan ja himoitsee maallista tavaraa. Sen jälkeen teksti muistuttaa Tuomiopäivästä ja Viimeisestä tuomiosta.
Suuralle antaa arvovaltaisen tulkinnan al-Tabari 900-luvulla.  Tulkinta on sama, jonka Hämeen-Anttila edellä esittää.
Sisällön tulkintaa > Vaihtoehtoinen käännös

Valaformulan käännösvaikeudet on yleisesti tunnustettu, ja eräät muslimitutkijat ovat pitäneet niitä todisteena Koraanin jumalallisesta alkuperästä. Günter Lüling  katsoo, että noin kolmannes Koraanista koostuu vanhoista arabikristillisistä hymneistä, ja tämä on yksi niistä. Muhammedin kuoleman jälkeen tekstiä editoitiin, jolloin sen merkitys muutettiin siten, että vanhan kristillisen sisällön tilalle saatiin islamilainen sisältö. Christoph Luxenberg on tehnyt Koraanista vastaavaa analyysia, joka tapahtuu siten, että tekstin kirjoitusmerkkeihin vasta paljon myöhemmin liitetyt pisteet poistetaan ja etsitään vaihtoehtoisia lukutapoja.
Munther Yuounes on yrittänyt tavoittaa jakeiden 100:1–5 alkuperäisen merkityksen muuttamalla pisteiden paikkaa kolmessa merkissä ja korvaamalla hamzan madda -merkillä. Yuounesin  laatima vaihtoehtoinen käännös kuuluu:
Ja ne (fem.), jotka lähtivät liikkeellä aamuvarhaisella ja sytyttivät tulen, jonka avulla he päättivät tehdä hyvän teon ulottaen sen ihmisjoukkoihin.
Tässä tulkinnassa beduiinien ratsuhyökkäys katoaa, ja tilalle tulee rauhallisempi aihe. Hymnin alussa ylistettäisiin tällöin naisia, jotka aamulla sytyttävät tulen ja näin tekevät hyvän teon muille ihmisille. Younes pitää mahdollisena, että jos hänen tulkintansa on oikea, Muhammedin tekstiin tehty muutos olisi joko vahinko tai sitten Lülingin olettama tarkoituksellinen muutos tavoitteena antaa sille uutta islamilaista sisältöä.
Perinteisen tulkinnan mukaan suuran aloittava valaformula puhuu ratsuväen hyökkäyksestä. Toisen käännöksen mukaan puhutaan naisista, jotka aamulla tekevät hyvää muille sytyttämällä tulet.
Akrotírin minolainen kaupunki

| Akrotíri> Ακρωτήρι |
| --- | --- |
 Akrotírin arkeologinen alue.
Sijainti
 Akrotíri
Koordinaatit:  36°21′6″N, 25°24′12″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Thíra, Santoríni, Kykladit, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  asutus
Huippukausi:  2000–1600 eaa.
Kulttuuri:  minolainen kulttuuri
Pinta-ala:  200 000 m²
Aiheesta muualla
  Akrotíri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Akrotíri (kreik. Ακρωτήρι) on esihistoriallisen, minolaisaikaisen kaupungin arkeologinen kohde Santorínin saariryhmään kuuluvalla Thíran saarella Kreikassa. Se sijaitsee noin kilometrin kaakkoon nykyisestä Akrotírin kylästä, josta se on saanut nimensä. Kaupungin minolaisaikaista nimeä ei tunneta.
Akrotíri oli Egeanmeren alueen merkittävä kauppa- ja satamakaupunki erityisesti 1900–1600-luvuilla eaa. Se tuhoutui Santorínin tulivuorenpurkauksessa noin vuonna 1627–1600 eaa. ja hautautui tuhkaan samaan tapaan kuin Pompeji. Nykyisin Akrotíri on yksi Egeanmeren saarten merkittävimmistä arkeologisista löydöistä. Kaupunki tunnetaan erityisesti sen minolaisista seinämaalauksista (niin kutsutut Akrotírin seinämaalaukset), jotka on nykyisin siirretty museoihin. Kaupunkia kaivetaan edelleen esille vaiheittain.
Historia

Nykyisin Akrotírina tunnettu paikka asutettiin ensimmäisen kerran viimeistään myöhemmällä neoliittisella kaudella 3000-luvulla eaa. Kiinteä asutus perustettiin varhaisella pronssikaudella 2000-luvulla eaa. 1900–1600-lukujen eaa. välisenä aikana kaupunki oli yksi Egeanmeren saarten merkittävimmistä kaupunkikeskuksista ja satamista, ja sillä on ollut laajat kauppayhteydet muille Egeanmeren saarille, Kreetalle, Manner-Kreikkaan, Kyprokselle, Syyriaan ja Egyptiin.
Kaupungin koko on ollut arvioiden mukaan 30 000–200 000 neliömetriä. Pohjakaavaltaan kaupunki muistuttaa Kreikan nykyisiä vanhempia saaristokyliä (chóra). Kaupungissa on ollut lukuisia monikerroksisia seinämaalauksin koristeltuja asuin- ja muita rakennuksia. Rakennuksissa on ollut muun muassa viemäröinti ja sisäkäymälät. Kaupunkiin on kuulunut satama.
Kaupunki tuhoutui suuressa Santorínin tulivuorenpurkauksessa tai jo sitä edeltäneissä maanjäristyksissä noin vuonna 1627–1600 eaa. ja peittyi tuhkan ja tuliperäisen kiven alle. Vaikuttaa siltä, että kaupungin asukkaat jättivät saaren jo ennen tulivuoren räjähdystä sitä edeltäneiden toistuvien maanjäristysten seurauksena, ja heillä oli tuolloin aikaa ottaa irtain omaisuutensa mukaan.
Kaupunki löydettiin vuonna 1967. Alue sijaitsee pienessä rotkossa, ja osia rakennuksista tuli esille veden virtauksen seurauksena. Kaupungin löydöstä ja arkeologisista kaivauksista on saanut kunnian professori Spyrídon Marinátos. Marinátoksen kuoleman jälkeen kaivauksia on jatkettu tämän oppillaan Chrístos Ntoúmaksen johdolla. Kaivauksia suorittaa Ateenan arkeologinen seura, ja ne ovat edelleen kesken. Nykyisin kaupungista on kaivettu esiin noin 10 000 neliömetrin kokoinen alue. Satamaa ei ole vielä löydetty.
Arkeologinen alue on katettu teräksestä ja lasista tehdyllä rakennelmalla. Katos romahti onnettomuudessa 23. syyskuuta 2005, ja yksi turisti kuoli ja viisi loukkaantui. Siksi alue oli useita vuosia suljettuna yleisöltä.
Seinämaalaukset

Akrotírin rakennuksista löydetyt seinämaalaukset ja esineet ovat nykyisin museoissa: osa on Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa, osa puolestaan Esihistoriallisen Theran museossa Santorínin pääkaupungissa Firássa.
Länsitalosta löydetty Laivakulkue-fresko.
Kalastajapoika-fresko.
Sahraminkerääjänaiset-fresko.
Siniset apinat -fresko.
Naiset-fresko.
Nyrkkeilevät lapset -fresko.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Akrotírin minolainen kaupunki Wikimedia Commonsissa
Akrotiri of Thera (Arkistoitu – Internet Archive). Archaeological Sites. Ministry of Culture and Sports. (englanniksi)
Akrotírista löydetty niin kutsuttu Laivakulkue-fresko, joka esittää mahdollisesti kyseistä kaupunkia itseään sellaisena kuin sen asukkaat sen näkivät.
Akrotírin arkeologisen alueen kartta, johon on merkitty tärkeimmät rakennukset.
Akrotírin katettua arkeologista aluetta.
Renato Dulbecco

| Renato Dulbecco |
| --- | --- |
 Renato Dulbecco n. 1966.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. helmikuuta 1914 Catanzaro, Italia
Kuollut: 20. helmikuuta 2012 (97 vuotta) La Jolla, Kalifornia
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Torinon yliopisto
Instituutti:  California Institute of Technology,   Salk Institute for Biological Studies,   London Research Institute
Oppilaat:  Howard Martin Temin
Tutkimusalue:  virologia
Tunnetut työt:  virus- ja syöpätutkimus
Palkinnot:   Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto (1975),   Louisa Gross Horwitz -palkinto (1973),   Selman A. Waksman -palkinto (1974)
Renato Dulbecco (22. helmikuuta 1914 – 20. helmikuuta 2012 La Jolla) oli italialais-yhdysvaltalainen virologi. Hän tutki erityisesti virusten ja syöpäsairauksien välistä yhteyttä ja siitä työstään hänet palkittiin 1975 Nobelin lääketieteen palkinnolla. Dulbeccon tutkimusten ansiosta tutkijat pystyivät ymmärtämään paremmin syöpien taustalla olevia mekanismeja. Lisäksi hän oli ensimmäisiä ihmisen genomia tutkivan projektin ehdottajia.