stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sebasiinihappo

| Sebasiinihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1,10-dekaanidihappo
CAS-numero:  111-20-6
PubChem CID:  5192
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H18O4
Moolimassa:  202,3 g/mol
Ulkomuoto:  Valkoista jauhetta
Sulamispiste:  131 °C (404 K)
Kiehumispiste:  294 °C (567 K) (13,3 kPa)
Tiheys:  1,2 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 0,1 g/100 ml (20 °C)
Sebasiinihappo on kaksi­emäksinen karboksyylihappo eli dikarboksyylihappo, joka on palavaa. Se on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan valkoista jauhetta, jolla on tunnusomainenselvennä haju. Aineen kemiallinen kaava on C10H18O4 ja rakennekaava HOOC(CH2)8COOH. Sebasiinihaposta käytetään myös nimityksiä dekaanidihappo, 1,10-dekaanidihappo ja 1,8-oktaanidikarboksyylihappo.
Sebasiinihapon moolimassa on 202,3 g/mol, sulamispiste 131 °C, kiehumispiste 13,3 kPa:n paineessa 294 °C, tiheys 1,2 g/cm3, leimahduspiste 220 °C ja CAS-numero 111-20-6. Sebasiinihapon liukoisuus veteen (20 °C) on 0,1 g/100 ml.
Valmistus ja käyttö

Yksi tärkeimpiä sebasiinihapon valmistusmenetelmiä on risiinistä saatavan risiiniöljyhapon kuumentaminen emäksisissä olosuhteissa, jolloin se hajoaa muodostaen sebasiinihappoa. Tämä reaktio voidaan suorittaa joko panos- tai jatkuvatoimisen prosessina. Yhdistettä valmistetaan myös kemiallisesti hapettamalla syklodekanolia, butadieenistä, elektrolyyttisesti momometyyliadipaatista tai hapettamalla steariinihappoa. Sebasiinihappoa käytetään hajusteiden, muovien pehmentimien, polyamidien ja polyestereiden valmistuksessa.
Aiheesta muualla

Sebasiinihapon kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Sebacic acid (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Sebacic acid (englanniksi)
KEGG: Sebacic acid (englanniksi)
ChemBlink: Sebacic acid (englanniksi)
HMS Scout (H51)

| HMS Scout |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John Brown and Company
Kölinlasku:  25. lokakuuta 1917
Laskettu vesille:  27. huhtikuuta 1918
Palveluskäyttöön:  15. kesäkuuta 1918
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 11. helmikuuta 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  919 t (standardi) 1 240 t (max)
Pituus:  84,12 m
Leveys:  8,15 m
Syväys:  2,99 m
Koneteho:  27 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  90
Aseistus
Aseistus:  3 × 4"/L45 (102 mm) QF Mk V 1 × QF 2 naulan ilmatorjuntatykki 4 × 21" (533 mm) torpedoputkea 2 × 18" torpedoputkea
HMS Scout (viirinumero H51) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1918 vesille laskettu Amiraliteetin S-luokan hävittäjä, joka palveli ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin huhtikuussa 1917 John Brown and Companyltä Clydebankistä osana vuosien 1917-1918 laivasto-ohjelmien 11. tilausta ja sen köli laskettiin 25. lokakuuta 1917. Alus laskettiin vesille 27. huhtikuuta 1918 ja se valmistui 15. kesäkuuta 1918.
Palvelus

Sotien välillä HMS Scout palveli Välimerellä, kunnes se siirrettiin vuonna 1928 Kiinan asemalle Hongkongiin, missä se palveli edelleen toisen maailmansodan puhjetessa.
Alus siirrettiin 3. syyskuuta Singaporeen miinalaivaksi muutettuna ja se laski seuraavana päivänä Singaporen edustalle miinakentän. Alus palautettiin 10. syyskuuta hävittäjäksi.
Alus palveli Kiinan asemalla partioaluksena käyden kahteen otteeseen (syyskuusta marraskuuhun 1940 ja marraskuusta 1941) telakalla huollettavana, kunnes Japani liittyi sotaan. Alus oli juuri telakalla, mistä se palautettiin palvelukseen. Alus siirrettiin 8. joulukuuta Singaporeen.
Alus sijoitettiin 18. joulukuuta Port Swettenhamiin Perak-laivueeseen, jonka tehtävänä oli häiritä japanilaisten liikennöintiä Malakansalmessa. Se palasi tammikuussa 1942 Singaporeen japanilaisten lentokoneiden tehtyä operaatiot alueella mahdottomiksi.
Helmikuussa Scout suojasi evakuointisaattueen Singaporesta Bataviaan. Tehtävän päätyttyä alus siirrettiin Tanjong Priokiin ABDAn läntisen iskuosaston alaisuuteen. Se sijoitettiin 25. helmikuuta Surabajaan itäiseen iskuosastoon, jossa olivat risteilijät HMAS Hobart, HMS Danae, HMS Dragon ja hävittäjä HMS Tenedos.
Alus osallistui 26. helmikuuta yritykseen torjua läntiselle Jaavalle suuntautunut japanilaisten maihinnousu. Osastot eivät kuitenkaan kohdanneet toisiaan. Seuraavana päivänä tankattuaan alus suojasi Hobartia Colomboon Dragonin ja Danaen kanssa.
Maaliskuussa Scout liitettiin Force B:hen, jonka muut alukset olivat lentotukialus HMS Hermes ja kevyet risteilijät HMS Caledon ja Dragon. Alus suojasi 31. maaliskuuta Force B:n mukana lentotukialuksia HMS Indomitablea ja HMS Formidablea, jotka muodostivat Force A:n. Laivaston tehtävänä oli torjua Ceylonille pyrkivät japanilaiset. Alus tankattiin 4. huhtikuuta laivaston mukana Addun atollilla, minkä jälkeen osasto pysyi merellä japanilaisten lentokoneiden iskiessä Ceylonille. Osasto siirtyi Kilindiniin Keniaan.
Alus suojasi toukokuussa Kilindiniin sijoitettuja Revenge-luokan taistelulaivoja. Se siirrettiin kesäkuussa Colomboon huollettavaksi, mistä palattuaan alus suojasi Intian valtameren saattueita.
Scout oli tammikuusta toukokuuhun 1944 huollettavana Bombayssa. Huollon aikana todettiin aluksen kunnon olevan niin heikko, että korjaus ei olisi kannattavaa. Alus sijoitettiin majoitusalukseksi hävittäjienemälaivan HMS Woolwichin viereen Trincomaleessa.
Alus purjehti joulukuussa 1945 kotimaahan, jonne saavuttuaan se sijoitettiin poistolistalle. Alus myytiin 11. helmikuuta 1946 romutettavaksi T W Wardille Briton Ferryyn, jonne se saapui hinattuna 2. maaliskuuta.
Şehzade

Şehzade Abdürrahim Efendi, Fausto Zonaron maalaus 1800-luvun lopulta.
Şehzade (turk. Şehzade; [ʃehzaːˈde]) oli Osmanien valtakunnassa käytössä ollut prinssiä, eli sulttaanin poikaa, tarkoittava arvonimi. Osmanien tavan mukaan taustaa, arvoa tai asemaa nimet olivat kiinteästi osa kantajansa omaa nimeä varsinkin virallisissa yhteyksissä. Şehzadea käytettiin varsinaisen nimen edessä (esimerkiksi Şehzade Halil).
Şehzade juontui persiankielisestä termistä šāhzādeh, joka on yhdistelmä hallitsijaa tarkoittavasta sanasta šaahi ja jälkeläistä tarkoittavasta jälkiliitteestä -zade. Myös Persiassa šāhzādeh tarkoitti prinssiä.
Osmanien valtakunnan alkuaikoina prinssistä käytettiin nimitystä çelebi. Esimerkiksi sulttaani Bayezid I:n pojat Mehmed Çelebi, Süleyman Çelebi, Musa Çelebi, İsa Çelebi ja Mustafa Çelebi taistelivat keskenään vallasta 1400-luvun alussa vallinneen Osmanien interregnumin aikana. Mehmed voitti yli kymmenen vuotta kestäneen valtataistelun ja kruunautti itsensä sulttaaniksi. Hän myös otti käyttöön şehzaden çelebin tilalle.
Şehzade oli osmaniprinssien arvonimenä 1700-luvun loppuun, jolloin sulttaani Abd-ul-Hamid I:n hallinnon aikana prinssin ensisijaiseksi arvonimeksi tuli varsinaisen nimen jälkeen käytetty efendi (esimerkiksi Abdülmecid Efendi). Şehzadea saatettiin silti käyttää ohella, jolloin prinssiyttä kuvaavat arvonimet kirjoitettiin varsinaisen nimen molemmin puolin (Şehzade X Efendi).
Séguéla

| Séguéla |
| --- | --- |
 Séguéla
 Koordinaatit: 7°57′39″N, 6°40′29″W 
Valtio:  Norsunluurannikko
Piirikunta:  Woroba
Alue:  Worodougou
Departementti:  Séguéla
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kunta
Väkiluku (2014):  63 800
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Séguéla on kunta ja aliprefektuuri sekä Séguélan departementin, Worodougoun alueen ja Woroban piirikunnan hallinnollinen keskus Norsunluurannikon keskiosassa. Se sijaitsee 506 kilometriä Abidjanista luoteeseen. Kunnassa ja aliprefektuurissa on 63 800 asukasta (vuonna 2014, väestönlaskenta).
Mandinkojen perustama Séguéla on vanha kauppapaikka, jossa suolaa ja karjaa vaihdettiin metsävyöhykkeen kolapähkinöihin. Samori Touré hävitti sen vuonna 1893. Siirtomaa-aikana Séguéla oli hallintopiirin keskus.
Séguélan departementtiin kuuluvat Bobin, Diarabanan, Duallan, Kamalon, Massalan, Séguélan, Sifién ja Woroflan aliprefektuurit. Kuntia ovat Dualla, Massala, Séguéla, Sifié ja Worofla. Asukkaat ovat etupäässä islaminuskoisia djulia.
Séguéla on maatalousalueen kaupallinen keskus. Vientiin tuotetaan cashewpähkinöitä, kahvia, kaakaota ja kautsua. Seudulla louhitaan myös timantteja.
Utsjoen kirkko

| Utsjoen kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Utsjoki
Koordinaatit:  69°51′49″N, 027°00′22″E
Seurakunta:  Utsjoen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1853
Suunnittelija:  Ernst Lohrmann
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  230
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kirkko sisältä
Utsjoen kirkko on kirkko Utsjoella pohjoisessa Lapissa. Se on Suomen ja Euroopan unionin pohjoisin kirkko. Kirkon suunnitteli Ernst Lohrmann intendentinkonttorissa ja se rakennettiin harmaakivestä vuosina 1850–1853. Kirkko on pieni, istumapaikkoja on 230 ja pinta-ala on 170 neliömetriä. Kirkko on muodoltaan pitkäkirkko, torni on sen itäpäässä ja länsipäässä on kirkkosalia matalampi tasakattoinen sakaristo.
Alttaritaulun Ylösnousemus (270 × 140 cm öljymaalaus kankaalle) maalasi Aukusti Koivisto vuonna 1924. Aiemmin alttariseinällä oli ollut vain puinen kullattu risti.
Utsjoen kirkko sijaitsee valtatien 4 varrella noin kuusi kilometriä Utsjoen kirkonkylän eteläpuolella. Pidemmän matkan takaa kirkkoon saapuneet ihmiset ovat yöpyneet kirkon lähistöllä olevissa kirkkotuvissa. Utsjoen kirkkotuvat on entisöity perustusten pohjalta, vanhimmat ovat 1700-luvulta ja suurin osa 1800-luvulta. Kirkkotupia on yhteensä 14 ja lisäksi on yksi entisöity kammi.
Yhdessä viereisen Utsjoen pappilan kanssa Utsjoen kirkko ja Utsjoen kirkkotuvat ovat osa Museoviraston vuonna 2009 valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi määrittelemää Utsjoen kirkkomaisemaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Utsjoen kirkko Wikimedia Commonsissa
Utsjoen kirkkotuvat Retkipaikka.fi-sivustolla
Utsjoen kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Utsjoen kirkko (Q13570764)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko, kivikirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Utsjoki
sijainti: Utsjoen kirkonkylä
katuosoite: Utsjoentie 543, 99980 Utsjoki
koordinaatit: 69°51′49″N 27°00′22″E﻿ / ﻿69.86365°N 27.00608°E﻿ / 69.86365; 27.00608
Urheiluvuosi 1987

Urheiluvuosi 1987 käsittelee vuoden 1987 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Alppihiihto

Maailmanmestaruuskilpailut 27.1.–8.2. Crans-Montanassa, Sveitsissä. Kisaohjelmaan kuului viisi miesten ja viisi naisten lajia. Sveitsi voitti kahdeksan kultamitalia ja saavutti yhteensä 14 mitalia. Kaksinkertaisia maailmanmestareita olivat Pirmin Zurbriggen, Maria Walliser ja Erika Hess. Mitaleille pääsi kaikkiaan seitsemän maata.
Maailmancupkaudella 1986–1987 miesten kokonaiskilpailun voitti ylivoimaisesti Sveitsin Pirmin Zurbriggen ja naisten kokonaiskilpailun ykkönen oli Sveitsin Maria Walliser maannaistaan Vreni Schneideria seitsemän pistettä enemmän keränneenä. Naisten kokonaiskilpailun viisi parasta olivat sveitsiläisiä.
Amerikkalainen jalkapallo

Super Bowl 26.1. Pasadenassa. New York Giants voitti Denver Broncosin 39–20.
Ampumahiihto

Miesten maailmanmestaruuskilpailut 10.–15.2. Lake Placidissa, Yhdysvalloissa. Itä-Saksan Frank-Peter Roetsch voitti kultaa kaikilla kolmella matkalla.
Naisten maailmanmestaruuskilpailut 25.–28.2. Lahdessa, Suomessa. Neuvostoliiton Jelena Golovina voitti kultaa 5 kilometrillä ja kuului viestin voittajajoukkueeseen. Norjan Sanna Grønlid voitti kultaa 10 kilometrillä
Maailmancupissa 1986–1987 kokonaiskilpailun voitti kolmannen peräkkäisen kerran Itä-Saksan Frank-Peter Roetsch viiden pisteen erolla Länsi-Saksan Fritz Fischeriin.
Autourheilu

Formula 1:n maailmanmestaruuden voitti Williamsilla ajanut brasilialainen Nelson Piquet kolmannen kerran urallaan.
Rallin maailmanmestaruuden voitti Lancialla ajanut Juha Kankkunen toisen peräkkäisen kerran.
Golf

Masters-turnauksen voitti yhdysvaltalainen Larry Mize.
Yhdysvaltain avoimen turnauksen voitti yhdysvaltalainen Scott Simpson.
Britannian avoimen turnauksen voitti britti Nick Faldo.
PGA-mestaruuden voitti yhdysvaltalainen Larry Nelson.
Jalkapallo

Euroopan mestarijoukkueiden cupin 1986–1987 loppuottelu 27.5. Wienissä, Itävallassa. Portugalilainen FC Porto voitti saksalaisen Bayern Münchenin 2–1.
Keilailu

Maailmanmestaruuskilpailut 3.–13.6. Helsingissä, Suomessa. Sekä miehet että naiset kilpailivat kuudessa lajissa. Yhdysvallat voitti kuusi kultaa ja yhteensä 11 mitalia.
Koripallo

Miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 3.–14.6. Ateenassa, Kreikassa. Loppuottelussa Kreikka voitti Neuvostoliiton jatkoajalla 103–101, ja pronssia sai Jugoslavia.
Naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 4.–11.9. Espanjassa. Loppuottelussa Neuvostoliitto voitti Jugoslavian 83–73, ja pronssia sai Unkari. Mestaruus oli Neuvostoliitolle 15. peräkkäinen.
NBA:n mestaruuden voitti Los Angeles Lakers, joka oli loppuotteluissa Boston Celticsiä parempi otteluvoitoin 4–2.
Lentopallo

Miesten Euroopan-mestaruuskilpailut 25.9.–3.10. Belgiassa. Kultaa voitti Neuvostoliitto, hopeaa sai Ranska ja pronssille sijoittui Kreikka.
Naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 25.9.–3.10. Belgiassa. Kultaa voitti Itä-Saksa, hopeaa sai Neuvostoliitto ja pronssille sijoittui Tšekkoslovakia.
Nyrkkeily

Mike Tyson nousi ammattinyrkkeilyn raskaan sarjan kiistattomaksi mestariksi, kun hän aiemman WBC-liiton maailmanmestaruutensa jatkoksi voitti WBA-liiton mestaruuden 7. maaliskuuta pistevoitolla James Smithistä ja IBF-liiton mestaruuden 1. elokuuta pistevoitolla Tony Tuckerista.
Ammattinyrkkeilyn keskisarjassa Sugar Ray Leonard palasi ottelemaan kolmen vuoden tauon jälkeen ja voitti 6. huhtikuuta WBC-liiton maailmanmestaruuden pistevoitolla Marvin "Marvelous" Haglerista. Leonardin luovuttua tittelistä sen voitti 29. lokakuuta Thomas Hearns kukistamalla argentiinalaisen Juan Domingo Roldánin, ja näin Hearnsista tuli ensimmäinen nyrkkeilijä, joka on voittanut maailmanmestaruuden neljässä eri painoluokassa.
Pikaluistelu

Yleisluistelun naisten maailmanmestaruuskilpailut 7.–8.2. West Allisissa, Yhdysvalloissa. Mestaruuden voitti Itä-Saksan Karin Kania ennen maannaistaan Andrea Ehrigiä. Kania oli nopein kahdella lyhimmällä ja Ehrig kahdella pisimmällä matkalla.
Yleisluistelun miesten maailmanmestaruuskilpailut 14.–15.2. Heerenveenissä, Alankomaissa. Mestaruuden voitti neuvostoliittolainen Nikolai Guljajev maailmanennätyspistein 159,356. Guljajev luisteli 1 500 metrillä maailmanennätyksen 1.52,70, ja maailmanennätyksiä kohentelivat myös alankomaalainen Leo Visser 5 000 metrillä ajallaan 6.47,01 ja norjalainen Geir Karlstad 10 000 metrillä ajallaan 14.03,92.
Sprinttimaailmanmestaruuskilpailut 31.1.–1.2. Sainte Foyssa, Kanadassa. Miesten mestaruuden voitti Japanin Akira Kuroiwa ja naisten mestaruuden Itä-Saksan Karin Kania.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Maailmanmestaruuskilpailut 11.–21.2. Oberstdorfissa, Saksassa. Ohjelmassa oli neljä miesten ja neljä naisten maastohiihtolajia sekä kolme mäkihypyn ja kaksi yhdistetyn kilpailua. Mitalitilaston ykkönen oli kolme kultaa voittanut Ruotsi. Eniten mitaleja sai Norja, kymmenen kappaletta. Kaikkiaan mitaleille pääsi kymmenen maata. Ainoa kaksinkertainen kultamitalisti oli Ruotsin Thomas Wassberg, jonka toinen kulta tuli viestistä.
Maastohiihdon maailmancupin 1986–1987 miesten kokonaiskilpailun voitti Ruotsin Torgny Mogren 17 pisteen erolla maanmieheensä Thomas Wassbergiin ja naisten kokonaiskilpailun ykkönen oli toisen peräkkäisen kerran Suomen Marjo Matikainen 30 pistettä Neuvostoliiton Anfisa Reztsovaa edellä.
Mäkihypyn maailmancupin 1986–1987 kokonaiskilpailun voitti Norjan Vegard Opaas 26 pisteen erolla Itävallan Ernst Vettoriin.
Yhdistetyn maailmancupin 1986–1987 kokonaiskilpailun voitti Norjan Torbjørn Løkken 46 pisteen erolla Länsi-Saksan Hermann Weinbuchiin.
Pyöräily

Ratapyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 25.–31.8. Wienissä, Itävallassa.
Maantiepyöräilyn maailmanmestaruuskilpailut 1.–6.9. Villachissa, Itävallassa.
Italian ympäriajon voitti irlantilainen Stephen Roche.
Ranskan ympäriajon voitti Stephen Roche.
Suunnistus

Maailmanmestaruuskilpailut 1.–5.9. Gérardmerissa, Ranskassa. Ruotsin Kent Olsson ja Arja Hannus voittivat henkilökohtaiset mestaruudet. Norja voitti molemmat viestit.
Tiomila-viesti 2.–3.5. Gimossa, Ruotsissa. Ruotsalaisseura Pan-Önos voitti miesten viestin, ja norjalainen NTHI oli paras naisten viestissä.
Jukolan viesti 13.–14.6. Hollolassa, Suomessa. Suomalainen Hiidenkiertäjät voitti miesten Jukolan ja ruotsalainen OK Hedströmmen Venlojen viestin.
Taitoluistelu

Maailmanmestaruuskilpailut 9.–14.3. Cincinnatissa, Yhdysvalloissa. Maailmanmestaruuden voittivat Kanadan Brian Orser, Itä-Saksan Katarina Witt kolmannen kerran urallaan, pariluistelussa Neuvostoliiton Jekaterina Gordejeva / Sergei Grinkov toisen peräkkäisen kerran sekä jäätanssissa Neuvostoliiton Natalija Bestemjanova / Andrei Bukin kolmannen peräkkäisen kerran.
Tennis

Australian avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti ruotsalainen Stefan Edberg ja naisten tšekkoslovakialainen Hana Mandlíková.
Ranskan avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti tšekkoslovakialainen Ivan Lendl ja naisten länsisaksalainen Steffi Graf.
Wimbledonin miesten kaksinpelin mestaruuden voitti australialainen Pat Cash ja naisten jo kahdeksannen kerran yhdysvaltalainen Martina Navrátilová.
Yhdysvaltain avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti Ivan Lendl ja naisten Martina Navrátilová.
Davis Cupin voitti Ruotsi ja Federation Cupin Länsi-Saksa.
Uinti

Euroopan-mestaruuskilpailut 16.–23.8. Strasbourgissa, Ranskassa. Itä-Saksa voitti 18 kultamitalia, joista neljätoista naisten ratauintimatkoilta. Itäsaksalainen Kristin Otto voitti henkilökohtaisilla matkoilla kolme kultamitalia.
Voimistelu

Telinevoimistelun maailmanmestaruuskilpailut 18.–25.10. Rotterdamissa, Alankomaissa. Neuvostoliitto oli mitalitilaston ykkönen kahdeksalla kultamitalilla. Neuvostoliiton Dmitri Bilozertšev voitti kultaa 12-ottelussa, hevosella, rekillä ja joukkuekilpailussa sekä saavutti kaksi hopeamitalia. Naisista Romanian Aurelia Dobre voitti kultaa 8-ottelussa, puomilla ja joukkuekilpailussa sekä saavutti kaksi pronssimitalia.
Yleisurheilu

Sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 6.–8.3. Indianapolisissa, Yhdysvalloissa.
Maastojuoksun maailmanmestaruuskilpailut 22.3. Varsovassa, Puolassa. Miesten mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran kenialainen John Ngugi ja naisten nopein oli ranskalainen Annette Sergent. Miesten joukkuemestaruuden voitti Kenia ja naisten Yhdysvallat.
Maailmanmestaruuskilpailut 29.8.–6.9. Roomassa, Italiassa.
Naisten maantiejuoksun maailmanmestaruuskilpailu 21.11. Monacossa. Mestaruuden voitti norjalainen Ingrid Kristiansen, ja joukkuekilpailun ykkönen oli Portugali.
Sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 21.–22.2. Liévinissä, Ranskassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urheiluvuosi 1987 Wikimedia Commonsissa
Alfred Schütz

Alfred Schütz.
Alfred Schütz (13. huhtikuuta 1899 Wien, Itävalta – 20. toukokuuta 1959 New York, Yhdysvallat) oli itävaltalainen filosofi ja sosiologi. Hän opiskeli oikeustiedettä Wienissä, ja tutki myöhemmin fenomenologiaa, yhteiskuntatieteiden metodologiaa sekä muun muassa Edmund Husserlin ja William Jamesin ajattelua. Schütz muutti Yhdysvaltoihin ennen toista maailmansotaa. Suurimman osan elämäänsä hän toimi pankkiirina. Hän myös opetti osa-aikaisesti New School for Social Researchissa New Yorkissa.
Schütz pyrki kehittämään Husserlin fenomenologiaa yhteiskuntatieteiden filosofian pohjaksi, yhdistettynä Max Weberin sekä johtavien yhdysvaltalaisten sosiologien, kuten George Herbert Mead, teorioihin. Schütz itse ei ollut koskaan Husserlin oppilas, mutta hän ja hänen työtoverinsa Felix Kaufmann tutkivat Husserlin teoksia laajalti. Schützin ensimmäinen teos Sosiaalisen maailman merkityksekäs rakentuminen saavutti kuitenkin Husserlin huomion, mikä johti kirjeenvaihtoon ja siihen, että Schütz kävi Husserlin luona ennen tämän kuolemaa vuonna 1938. Hänelle oli tosin tarjottu Husserlin assistentin tointa jo 1930-luvun alkupuolella, mutta hän oli kieltäytynyt.
Teoksia

Merkittävimpiä julkaisuja:
Sosiaalisen maailman merkityksekäs rakentuminen: Johdatus ymmärtävään sosiologiaan.  ((Der sinnhafte Aufbau der sozialen Welt: Eine Einleitung in die verstehende Soziologie, 1932.) Johdatus ja suomennos: Veikko Pietilä. Jälkisanat: Tapio Aittola)  Tampere:  Vastapaino, 2007.  ISBN 978-951-768-197-1
"William James' Concept of the Stream of Consciousness Phenonemologically Interpreted", julkaisussa Philosophy and Phenomenological Research. 1: 442-451 (1941)
"Scheler's Theory of Intersubjectivity & the General Thesis of the Alter Ego", julkaisussa Philosophy and Phenomenological Research. 2: 323-347 (1942)
"On Mulitple Realities", julkaisussa Philosophy and Phenomenological Research. 5: 533-576. (1945)
"Sartre's Theory of Alter Ego", julkaisussa Philosophy and Phenomenological Research. 9: 181-199. (1948)
"Choosing Among Projects of Action", julkaisussa Philosophy and Phenomenological Research. 12: 161-184. (1951)
"Edmund Husserl's Ideas, Volume II", julkaisussa Philosophy and Phenomenological Research. 13: 394-413. (1953)
"Die Phänomenologie und die fundamente der Wissenschaften", julkaisussa Philosophy and Phenomenological Research. 13: 506-514. (1953)
"Common-sense and Scientific Interpretation in Human Action", julkaisussa Philosophy and Phenomenological Research. 14: 1-38. (1953)
"Concept and Theory Formation in the Social Sciences", julkaisussa Journal of Philosophy. 51: 257-272. (1954)
"Max Scheler's Epistemology and Ethics: I", julkaisussa Review of Metaphysics. 11: 304-314. (1957)
"Max Scheler's Epistemology and Ethics: II", julkaisussa Review of Metaphysics. 11: 486-501. (1958)
"Type and Eidos in Husserl's Late Philosophy", julkaisussa Philosophy and Phenomenological Research. 20: 147-165. (1959)
Postuumeja julkaisuja:
"Strukturen der Lebenswelt" (yhdessä Thomas Luckmannin kanssa) (1975)
Collected Papers (1962-66)
Collected Papers I: The Problem of Social Reality. Toimittaneet M. A. Natanson ja H. L. van Breda.
Collected Papers II. Studies in Social Theory. Toimittanut A. Brodersen.
Collected Papers III. Studies in Phenomenological Philosophy. Toimittaneet I. Schutz ja Aron Gurwitsch.
Gesammelte Aufsätze (käännös englannista Benita Luckmann ja Richard Grathoff) (1971–1972), 3 osaa:
Osa 1: Das Problem der sozialen Wirklichkeit. Johdanto Aron Gurwitsch (1971)
Osa 2: Studien zur soziologischen Theorie. Toimittanut Arvid Brodersen (1972)
Osa 3: Studien zur phänomenologischen Philosophie. Toimittanut Ilse Schütz (1971)
Das Problem der Relevanz. Toimittanut Richard M. Zaner, johdanto Thomas Luckmann (1971)
Zur Theorie sozialen Handelns. Ein Briefwechsel. Kirjeenvaihto Talcott Parsonsin kanssa (1977)
Theorie der Lebensformen. Frühe Manuskripte aus der Bergson-Periode. Toimittanut Ilja Srubar (1981)
Kirjallisuutta

Barber, M: The Participating Citizen: A Biography of Alfred Schutz.  New York:  State University of New York Press, 2004.
Wagner, H. R: Alfred Schutz: An Intellectual Biography.  Chicago and London:  The University of Chicago Press, 1983.
Aiheesta muualla

The Alfred Schütz Archive (englanniksi)
Stanford Encyclopedia of Philosophy: Alfred Schütz (englanniksi)
Bibliography of Secondary Sources on Alfred Schütz, 1932-1998 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Alfred Schütz
Käännös suomeksi