stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kromaattinen asteikko
Historia

Kromatiikka tunnettiin jo antiikin Kreikassa. Termi kromaattinen on johdettu kreikan kielen sanasta chroma, joka tarkoittaa väriä. 1200-luvulle saakka se muodostettiin teoreettisesti tavallisimmin Pythagoraan säveljärjestelmän pohjalta, joka perustui puhtaisiin kvintteihin ja näin saatujen sävelten toistumiseen eri oktaavi­aloissa. Kuten tarkemmin käy ilmi jäljempää kohdasta Viritys ja taajuuksien suhteet, asteikko ei ollut täysin symmetrinen, vaan mikäli kaikki kvintit kyettiin virittämään täysin puhtaiksi, puoliaskelet olivat hieman eri suuruisia. Seuraavien vuosisatojen aikana kehitettiin useita muita viritys­järjestelmiä, joissa niissäkin esiintyi vastaavaa epäsymmetriaa. Vain tasa­vireisellä asteikolla, jota nykyisin yleisesti käytetään, kromaattisen asteikon kaikki puoli­askelet ovat yhtä suuret.
Kuhunkin duuri- ja molliasteikkoon kuuluu varsinaisesti vain seitsemän säveltä, jotka muodostavat diatonisen asteikon. Tonaalisessa musiikissakin esiintyy kuitenkin varsin usein myös sävellajiin varsinaisesti kuulumattomia muunnesäveliä, toisinaan kromaattisen asteikon mukaisesti nousevia tai laskevia sävel­kulkujakin. Vielä 1700-luvulla kromatiikan käyttö musiikissa oli varsin rajallista, vaikka sillä katsottiin olevan huomattava ilmaisuarvo, ja esimerkiksi joissakin Bachin sävellyksissä sitä esiintyy. Sen sijaan 1800-luvulla sen käyttö laajeni varsin huomattavasti.
Kromaattinen asteikko nuottikirjoituksessa

Kun kromaattinen asteikko on esitettävä nuotti­kirjoituksessa, tarvitaan aina etumerkkejä, siis ylennys- tai alennus­merkkejä. Kun enharmoniset sävelet kuten gis ja as voidaan samastaa, tämä voidaan tehdä useilla eri tavoilla.
Ei ole yleispätevää sääntöä siitä, milloin käytetään ylennys- ja milloin alennusmerkkejä. Varsinkin musiikkiteoreettisissa yhteyksissä on usein tapana käyttää nousevassa asteikossa korotus- ja laskevassa asteikossa alennusmerkkejä seuraavaan tapaan:
Käytännössä kuitenkin merkintätapa riippuu myös sen kappaleen sävellajista, jossa kromaattinen sävelkulku esiintyy, jolloin se voidaan merkitä esimerkiksi jommallakummalla seuraavista tavoista:
Yllä olevat nuotinnukset ovat vain esimerkkejä monista tavoista, miten kromaattinen asteikko voidaan kirjoittaa. Yleensä kolmea peräkkäistä säveltä ei kuitenkaan esitetä saman kantasävelen muunnoksena, jolloin se esiintyisi, paitsi sellaisenaan, sekä ylennettynä että alennettuna kuten G sarjassa Ges – G – Gis.
Vastaavat asteikot ei-länsimaisessa musiikissa

Vanhassa kiinalaisessa musiikin teoriassa kromaattista asteikkoa vastaa käsite Shí-èr-lǜ. Länsimaiset musiikki­tieteilijät ovat ainakin aikaisemmin nimittäneet sitä "kiinalaiseksi kromaattiseksi asteikoksi". Nimitys on kuitenkin harhaan­johtava, sillä Kiinassa sitä ei ole koskaan käsitetty varsinaiseksi musikaaliseksi sävel­asteikoksi, vaan pelkästään kahden­toista sävelen sarjaksi, jonka pohjalta asteikkoja voitiin muodostaa.
Intialaisessa sävel­järjestelmässä eli sargamissa esiintyy myös 12 säveltä oktaavia kohti, mukaan luettuna korotetut ja alennetut sävelet.
Totaalinen kromatiikka

Saman­nimiset sävelet eri oktaavi­aloissa muodostavat sävelluokan. Kaikki 12 sävelluokkaa yhdessä muodostavat totaalisen kromatiikan' (eli totaalisen kromaattisen aggregaatin)). Arnold Schönbergin kehittämässä kaksitoistasäveljärjestelmässä käytetään 12 sävelen muodostamia sävelrivejä, jolloin kuhunkin sävelluokkaan kuuluva sävel esiintyy rivissä vain kerran.
Viritys ja taajuuksien suhteet

Puhtaassa virityksessä eri sävelten taajuuksien suhteet perussäveleen C voidaan esittää seuraavilla murto­luvuilla, joille on ohessa esitetty myös desimaaliset likiarvot:
| C | Cis (C♯) | Des (D♭) | D | Dis (D♯) | Es (E♭) | E | Fes (F♭) | Eis (E♯) | F | Fis (F♯) | Ges (G♭) | G | Gis (G♯) | As (A♭) | A | Ais (A♯) | B (B♭) | H | Ces (C♭) | His (H♯) | C |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 25/24 | 16/15 | 9/8 | 75/64 | 6/5 | 5/4 | 32/25 | 125/96 | 4/3 | 25/18 | 36/25 | 3/2 | 25/16 | 8/5 | 5/3 | 125/72 | 9/5 | 15/8 | 48/25 | 125/64 | 2 |
| 1 | 1,0417 | 1,0667 | 1,125 | 1,1719 | 1,2 | 1,25 | 1,28 | 1,3021 | 1,3333 | 1,3889 | 1,44 | 1,5 | 1,5625 | 1,6 | 1,6667 | 1,7361 | 1,8 | 1,875 | 1,92 | 1,9531 | 2 |
Puhdas viritys perustuu puhtaisiin oktaaveihin (suhde 1:2) ja kvintteihin (suhde 2:3) sekä suuriin ja pieniin tersseihin (suhteet 4:5 ja 5:6). Eri sävelten suhteen murtolukuina ovat aina sellaisia, että niiden osoittajan ja nimittäjän alku­tekijöinä esiintyvät vain luvut 2, 3 ja 5. Todetaan, että alennetut sävelet, esimerkiksi Des ja Es, ovat säännöllisesti hieman korkeampia kuin niitä enharmonisesti vastaavat ylennetyt sävelet, esimerkiksi Cis ja Dis. Toisaalta E:n ja F:n samoin kuin H:n ja C:n väliin tarvitaan "ylimääräiset" sävelet Eis/Fes ja His/Ces. Nämä ovat 19-EDO -järjestelmän mukaiset puhtaan virityksen likiarvot.
Pythagoraan virityksessä, joka perustuu vain puhtaisiin oktaaveihin ja kvintteihin, sävelten taajuuksien suhteet ovat seuraavan taulukon mukaiset. Näiden murtolukujen osoittajina ja nimittäjät ovat usein edellisiä suurempia, mutta niiden alku­tekijöinä ovat vain luvut 2 ja 3. Monien sävelten taajuudet poikkeavat edellä mainitusta puhtaasta virityksestä syntonisen komman eli suhteen 80/81 verran. Edellisestä poiketen ylennetyt sävelet ovat tässä hieman korkeampia kuin niiden enharmoniset vastineet. Eri sävelten taajuuksien suhteet perussävelen taajuuteen ovat seuraavat:
| C | Cis (C♯) | Des (D♭) | D | Dis (D♯) | Es (E♭) | E | F | Fis (F♯) | Ges (G♭) | G | Gis<bf501r>(G♯) | As (A♭) | A | Ais (A♯) | B (B♭) | H | C |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2187/2048 | 256/243 | 9/8 | 32/27 | 8192/6561 | 81/64 | 4/3 | 729/512 | 1024/729 | 3/2 | 6561/4096 | 128/81 | 27/16 | 4096/2187 | 16/9 | 243/128 | 2 |
| 1 | 1,0679 | 1,0535 | 1,125 | 1,1852 | 1,2490 | 1,2656 | 1,3333 | 1,4238 | 1,4047 | 1,5 | 1,6018 | 1,5802 | 1,6875 | 1,8279 | 1,7778 | 1,8984 | 2 |
Nämä ovat 17-EDO -järjestelmän mukaiset Pythagoraan virityksen approksimaatiot.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Chromatic scale
Kirjallisuutta

Michael Hewitt: Musical Scales of the World.  The Note Tree, 2013.  ISBN 978-0957547001
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kromaattinen asteikko Wikimedia Commonsissa
Rob Silver: Chromatic Scales for the Guitar (Kromaattinen asteikko kitaralle soitettuna eri sormituksin robsilverguitars.blogspot.com.  18.5.2010.
The 12 golden notes is all it takes Skytopia.
Bizetn oopperan Carmen (1875) tunnettu aaria L'amour est un oiseau rebelle alkaa kvintin laajuisella laskevalla kromaattisella sävelkululla.  kuunnella (ohje)
Nouseva kromaattinen asteikko kirjoitettuna vain ylennysmerkkejä käyttämällä
Laskeva kromaattinen asteikko kirjoitettuna vain alennusmerkkejä käyttämällä.
C:stä alkava harmoninen kromaattinen asteikko
C:stä alkava melodinen kromaattinen asteikko
C:stä alkavan kiinalaisen Shí-èr-lǜ:n sävelet.  Soita (ohje)
Tyypillinen 12 sävelen muodostava säveljono Anton Webernin konsertossa Op. 24 neljälle trikordille.  Soita (ohje)
Käännös suomeksi
BMW 5-sarja (F10)

| BMW F10 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Egypti  Indonesia  Intia  Kiina  Malesia  Meksiko  Saksa  Thaimaa
Valmistaja:  BMW
Valmistusvuodet:  2010–2017
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen fastback 5-ovinen farmari
Luokka:  E-segmentti
Edeltäjä:  BMW E60
Seuraaja:  BMW G30 BMW G32
Teknisesti samankaltaisia:  BMW F06 BMW F13
Tekniset tiedot
Moottori:  R4 R6 V8
Iskutilavuus:  2,0–4,4 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  takaveto neliveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen manuaali 8-vaihteinen automaatti 7-vaihteinen kaksoiskytkin
BMW F10 on BMW 5-sarjan kuudennen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 2010–2017. Se korvasi edeltäneen E60-mallin ja seuraajaksi tuli G30. 5-sarjan Gran Turismon korvasi puolestaan 6-sarjan Gran Turismo.
BMW 5-sarja (F10) 2010–2017

BMW F10 esiteltiin marraskuussa 2009 neliovisena sedanina.  Mallistoon kuuluivat myös farmari (F11) sekä fastback-korinen Gran Turismo (F07). 5-sarjan pohjalevylle perustuvat myös 6-sarja (F13) ja 6-sarjan Gran Coupé.
Vuoden 2010 Euro NCAP -kolaritestistä BMW F10 sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Vuonna 2013 suurimmat ulkonäölliset uudistukset kohdistuivat etupuskuriin ja takavaloihin. Lisäksi Gran Turismo -mallin takaluukun kansi muotoiltiin uudelleen, jolloin myös tavaratilan koko kasvoi.
BMW M5

Urheilumalli M5 esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2011. Siinä on kaksoisturboahdettu 4,4-litrainen V8 teholtaan 552 hevosvoimaa. Voimansiirtona on seitsemänportainen kaksoiskytkinvaihteisto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta BMW 5-sarja (F10) Wikimedia Commonsissa
BMW F11
BMW 5-sarjan Gran Turismo (F07)
Facelift-mallin BMW F10.
BMW M5 F10
Karl Silberbauer

Karl Silberbauer
Karl Josef Silberbauer (21. kesäkuuta 1911 – 9. syyskuuta 1972) oli itävaltalainen kansallissosialisti ja SS:n Oberscharführer (ylikersantti) toisen maailmansodan aikana Alankomaissa. Hän oli syntynyt Wienissä, hän valitsi poliisin ammatin isänsä tavoin vuonna 1935. Toisen maailmansodan alettua hän liittyi Gestapoon, muutti Alankomaihin, ja 1943 siirrettiin Haagiin SD:n palvelukseen. Hän pidätti Anne Frankin ja hänen perheensä heidän piilopaikastaan loppuvuonna 1944 ja toimitutti nämä keskitysleirille. Sodan jälkeen vuonna 1960 Simon Wiesenthal jäljitti Silberbauerin Wienistä, jossa hän työskenteli poliisivoimissa. Silberbaueria ei kuitenkaan koskaan tuomittu ja hän palasi poliisin tehtäviinsä. Hänen esimiehensä Julius Dettmann puolestaan teki itsemurhan Haagissa 1945. Silberbauer kuoli 1972.
Wilma Aintila

| Wilma Aintila |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. huhtikuuta 2004 (ikä 20)
Kansalaisuus:   Suomi
Pyöräilijä
Joukkue:  Canyon–SRAM zondacrypto
Laji:  maantiepyöräily
Rooli:  ajaja
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2021  2022:  Team Toni & Toni IK-32 Restore Cycling Team Team Rytger Development
Ammattilaisjoukkue(et)
2023–2024 2025–:  Lotto Dstny Ladies Canyon–SRAM zondacrypto
 Tiedot päivitetty: 8. tammikuuta 2025 
Wilma Aintila (s. 12. huhtikuuta 2004 Kirkkonummi) on suomalainen maantiepyöräilijä. Hän edusti vuonna 2021 suomalaista Team Toni & Toni IK-32 -joukkuetta ja alankomaalaista Restore Cycling Teamia sekä 2022 tanskalaista Team Rytger Development -joukkuetta. Hän on kilpaillut ammattilaisena vuodesta 2023 lähtien. Hän edusti Lotto Dstny Ladies -tallia vuosina 2023–2024 ja on vuodesta 2025 ajanut Canyon–SRAM zondacrypto -joukkueessa.
Aintila sijoittui MM-kilpailujen junioreiden aika-ajossa 12:nneksi 2022. EM-kilpailuissa hän oli alle 23-vuotiaiden aika-ajossa viides vuonna 2023 sekä junioreiden aika-ajossa kuudes 2022 ja kymmenes 2021. Hän voitti aika-ajon alle 23-vuotiaiden Suomen-mestaruuden ja sai elite-luokan maantieajossa SM-hopeaa 2024.
Suomen Pyöräily valitsi Aintilan Vuoden pyöräilijäksi 2022.
Renault 19

| Renault 19 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Argentiina  Belgia  Espanja  Kolumbia  Portugali  Ranska  Taiwan  Turkki  Venezuela
Valmistaja:  Renault
Valmistusvuodet:  1988–1996
Korimalli:  2-ovinen cabriolet 3-ovinen hatchback 4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback
Luokka:  C-segmentti
Muotoilija:  Giorgetto Giugiaro
Edeltäjä:  Renault 9/11
Seuraaja:  Renault Mégane
Teknisesti samankaltaisia:  Renault Mégane I Renault Mégane Scénic
Henkilöluku:  4–5
Iskutilavuus:  1,2–1,9 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti 4-vaihteinen automaatti
Renault 19 on Renault’n vuosina 1988–1996 pääosin Euroopan markkinoille valmistama alemman keskiluokan henkilöauto, joka korvasi Renault 9- ja 11-mallit. Auto oli viimeinen Renault’n malli, jonka tunnuksena käytettiin numeroa. Renault 19:n seuraajaksi tuli pitkälti samaan tekniikkaan perustuva Mégane. Argentiinassa mallin valmistus jatkui vuoteen 1999 saakka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Renault 19 Wikimedia Commonsissa
Renault-mallit
| --- | --- |
Nykyiset: Alaskan | Arkana | Austral | Captur | Kiger | Kwid | Triber | Twingo | Clio | Duster | Sandero | Mégane | Kangoo | Scénic | Taliant | Talisman | Espace | Koleos
Numeraaliset: 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 25 | 30
Nimelliset: Alliance/Encore | Fluence | Fuego | Kadjar | Medallion | Safrane | Premier | Torino | Rodeo | Avantime
Toisen maailmansodan jälkeiset: 4CV | Caravelle | Colorale | Dauphine | Dauphinoise | Floride | Frégate | Ondine
Maailmansotien väliset: Celtaquatre | Juvaquatre | Nervastella | Primaquatre | Reinastella | Viva Grand Sport | Vivaquatre | Vivasix
Ensimmäistä maailmansotaa edeltävät: 10CV | 12CV | 35CV | 40CV | 50CV / 50/60CV | A | AG/AG-1 | B | C | D | E | G/H/J | L/M | N(a)/N(b)/S | N(c)/Q/U(a/e) | R/T | U | AS/V | X/X-1 | Y
Alpine–Renault: A106 | A108 | A110 | A305 | A310 | A610/GTA
Renault Sport: Clio Renault Sport | Spider | Mégane Renault Sport | Clio V6 Renault Sport
Konseptit: Alpine 210 RS | Altica | Argos | BRV | Espace F1 | EPURE | EVE | Egeus | Etoile Filante | Fiftie | Initiale | Koléos | Laguna | Mégane | Next | Racoon | Scénic | Talisman | VESTA 2 | Wind | Steppe
Paketti- ja kuorma-autot: Estafette | Fourgonette | Kangoo | Express | Kerax | Magnum | Mascott | Master | Messenger | Midlum | Trafic | 50-sarja
Dacia-merkki: Lodgy | Logan | Sandero | Duster | Dokker
Renault-Samsung Motors: SM3 | SM5 | SM7
Renault 19 Chamade
Facelift-mallin Renault 19.
Renault 19 Cabriolet
Ranskan Länsi-Afrikka

Ranskan Länsi-Afrikka (ransk. Afrique occidentale française, AOF) oli vuosina 1895–1904 perustettu Ranskan siirtomaa-alue Länsi-Afrikassa. Siihen kuuluivat nykyisten Beninin, Burkina Fason, Guinean, Malin, Mauritanian, Nigerin, Norsunluurannikon ja Senegalin alueet. Siirtomaan hallinnollinen keskus oli Dakar.
Alueesta tuli vuonna 1904 ranskalaisen kenraalikuvernöörin johtama siirtomaa-alueiden liitto. Niiden väliset rajat muuttuivat useaan kertaan. Siirtomaiden johdossa olivat kenraalikuvernöörin alaiset varakuvernöörit neuvonantajineen. Myöhemmin kenraalikuvernöörin yhteyteen perustettiin neuvoa-antava suuri neuvosto. Toisen maailmansodan aikana Ranskan Länsi-Afrikka oli Vichyn hallituksen alainen vuoteen 1942. Sodan jälkeen siirtomaihin perustettiin alueparlamentit, joilla oli oikeus päättää budjetista ja valita edustajia Ranskan kansalliskokoukseen, tasavallan neuvostoon ja Ranskan unionin yleiskokoukseen.
Ranskan Länsi-Afrikka hajosi vuonna 1958, jolloin Ranskan Guinea julistautui itsenäiseksi. Muut siirtomaat, Dahomey, Mauritania, Niger, Norsunluurannikko, Ylä-Volta sekä entisen Ranskan Sudanin ja Senegalin muodostama Malin liittovaltio itsenäistyivät vuonna 1960.
Vaikutusvallan vähentyminen

Ranskan siirtomaavallan päättyessä ja siirtokuntien itsenäistyessä Ranskan vaikutusvalta alkoi vähentyä useimmissa Länsi-Afrikan maissa 1960-luvulla. Vuosina 1964-1995 Ranska osallistui ainakin 30 suoraan sotilaalliseen väliintuloon. Entinen siirtomaavalta piti Länsi-Afrikkaa ja Sahelia "luonnollisen leviämisen ja vaikutusvallan tilana". Ranskan sotilaallinen läsnäolo Afrikassa mahdollisti sen, että Ranska oli ranskankielisen Afrikan konfliktinratkaisu- ja hallintamekanismien ytimessä. Tämän takia sillä on paikka YK:n turvallisuusneuvostossa. Sotilaallisen läsnäolon vähentyminen 2020-luvulla pakotti Ranskan hallinnon muuttamaan Afrikka-strategiaansa. Marraskussa 2024 presidentti Emmanuel Macronille esitellyn raportin mukaan Ranska aikoo vähentää entisestään sotilaallista läsnäoloaan Afrikassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ranskan Länsi-Afrikka Wikimedia Commonsissa
Jaakko Wuolijoki

Jaakko Wuolijoki -nimisiä henkilöitä ovat:
Jaakko Wuolijoki (eli Jaakko Mölsä) (s. 1993) on suomalainen näyttelijä ja muusikko.
Jaakko Wuolijoki (1914–1982), suomalainen tekniikan tutkija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Jaakko Wuolijoki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Miep Gies

Miep Gies ja Egon Krenz 1989
Miep Gies (15. helmikuuta 1909 Wien – 11. tammikuuta 2010) oli yksi henkilöistä, jotka piilottivat ja suojelivat Anne Frankin perhettä natsien juutalaisvainoilta Alankomaiden miehityksen aikana. Hän löysi ja talletti jälkipolville Anne Frankin päiväkirjat, jotka myöhemmin julkaistiin kuvauksena elämästä holokaustin keskellä.
Gies evakuoitiin joulukuussa 1920 Wienistä Leideniin, sillä hänen kotialueellaan oli yhä ruokapula ensimmäisen maailmansodan jäljiltä. Hän siirtyi Amsterdamiin 1922.
Gies meni naimisiin Jan Giesin kanssa ja sai ainoan lapsensa vuonna 1950. Anne Frankin päiväkirjan julkaisun jälkeen hänet on mm. julistettu vanhurskaaksi kansakuntien joukossa. Hänelle on myönnetty vuonna 1994 Saksan Bundesverdienstkreuz, vuonna 1995 Yad Vashem -mitali sekä Raoul Wallenberg -palkinto. Alankomaiden kuningatar Beatrix löi hänet Orania-Nassaun ritarikunnan ritariksi vuonna 1997. Vuonna 1994 Miep Gies sai Saksan Liittotasavallan ansioristin. Hän vastaanotti Los Angelesissa yhdessä Jon Blairin kanssa Oscarin 1996 dokumenttielokuvasta Anne Frank Remembered.
Hän on kirjoittanut kirjan Anne Frank, suojattini (engl. Anne Frank Remembered; Tammi 1988).
Aiheesta muualla

Miep Giesin viralliset sivut (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Gakuen Alice

Gakuen Alice on Higuchi Tachibanan luoma manga-sarja. Sitä julkaistiin Hana to Yume -nimisessä shoujo-lehdessä vuosina 2003–2013. Sarjan pohjalta on tehty 26-osainen anime.
Juoni

Tarinan päähenkilö on Mikan-niminen tyttö. Kun hänen paras ystävänsä Hotaru lähetetään Tokioon sisäoppilaitokseen, hän on allapäin. Vuoden odottamisen jälkeen hän suruissaan karkaa kotoa kohti Alice-akatemiaa. Sen porteilla kaksi miestä lupaa viedä Mikanin kouluun, vaikka oikeasti he yrittävät siepata hänet. Koulun opettaja Narumi pelastaa hänet. Mikan kertoo Narumille tulonsa syyn, ja samaan aikaan Narumi huomaa hänessä jotain erityistä. Hän lupaa päästää Mikanin kouluun opiskelemaan, jotta hän voisi tavata ystäväänsä. Narumi kertoo myös Mikanille, mikä on "Alice-kyky", jollainen on kaikilla koulun opiskelijoilla. Mikanin kouluelämä alkaa ja hän kohtaa monia haasteita, kuten oman Alicensa löytämisen. Pian hän kuitenkin huomaa, että koulun menneisyyteen liittyy jotain hämärää, joka vieläkin vainoaa koulua ja sen oppilaita.
Alice

"Alice" on erityinen kyky, joka on vain harvoilla. Se vaihtelee henkilöittäin. Tosin se saattaa kulkea samana suvussa, jolloin vaikka äidillä ja tyttärellä on sama Alice.
Erilaisia Alicejä ovat muun muassa tuli, illuusioiden luonti ja ihmisferonomi.
Alicet jakautuvat neljään ryhmään:
1. Alice-kyky kestää vain lapsuusiän ja katoaa aikuistuttua.
2. Kyky kestää koko elämän mutta on hyvin heikko.
3. Kyky on voimakas, mutta joka kerta kun sitä käyttää se lyhentää Alice-kyvyn kestoa, jonka vuoksi tämäkin hälvenee aikanaan.
4. Kyky on voimakas, mutta joka kerta kun sitä käyttää se lyhentää käyttäjän elinaikaa. Tämä viimeinen ryhmä on erittäin harvinainen.
Päähenkilöt > Mikan

Mikan on tarinan päähenkilö, joka on sarjan alussa noin 10-vuotias. Hän on positiivinen ja uuttera tyttö, mutta myös melkoinen itkupilli. Sarjan alussa Mikanin Alice-kyky on Mitätöimisen Alice.
Päähenkilöt > Natsume

Natsume on tarinan miespäähenkilö. Hän on tarinan alussa 10-vuotias. Natsume on hiljainen ja hyvin kapinallinen luonteeltaan, mutta hän on myös hyvin lojaali eikä ikinä pettäisi ystäviään. Natsumen Alice-kyky on tuli. Hän ja Mikan eivät tarinan alussa tule toimeen keskenään, mutta myöhemmässä vaiheessa heistä tulee erittäin läheisiä toisilleen.
Päähenkilöt > Ruka

Tärkeässä osassa oleva henkilö, joka rakastaa eläimiä. Häntä voi alussa luulla kylmäksi persoonaksi, mutta todellisuudessa hän on kiltti ja välittävä ihminen. Ruka on myös Natsumen paras ystävä. Hänen Alice-kykynsä on Eläinferomonin Alice.
Päähenkilöt > Hotaru

Päähenkilö Mikanin paras ystävä ja myös merkittävä henkilö. Hän on hiljainen, älykäs ja vakava, mutta hyvä ihminen. Hänen Alice-kykynsä on Oivallusten Alice.
Modin II hallitus

| Modin II hallitus |
| --- | --- |
  Intian tasavallan  hallitus
 Pääministeri Narendra Modi
Toimikausi alkoi:  30. toukokuuta 2019
Toimikausi päättyi:  9. kesäkuuta 2024
Valtionpäämies:  Ram Nath Kovind
Jäsenet
Hallituksen johtaja:  Narendra Modi
Ministerien lukumäärä:  54
Hallituspuolueet:   Intian kansanpuolue  Intian republikaanipuolue (A) 
Hallituksen asema:  enemmistöhallitus
Historia
Viimeiset vaalit:  Intian parlamenttivaalit 2019
Kausia:  5 vuotta
Edellinen:  Modin I hallitus
Seuraava:  Modin III hallitus
Modin II hallitus oli Intian hallitus 30. toukokuuta 2019 – 9. kesäkuuta 2024. Hallituksessa oli alun perin 24 hallitusministeriä, 9 itsenäistä valtioministeriä ja 24 valtioministeriä eli yhteensä ministereitä oli 57. Ensimmäistä kertaa ministereinä toimi 19 uutta ministeriä. Ministerien määrän osalta parhaiten edustettu osavaltio oli Uttar Pradesh, josta oli peräisin kymmenen ministeriä. Andhra Pradeshista, Nagalandista, Manipurista, Mizoramista, Sikkimistä ja Tripurasta sen sijaan valittiin nolla ministeriä. Naisia hallituksessa oli kuusi.
Intian hallituksissa on kolmenlaisia ministereitä: kabinettiministereitä, valtioministereitä ja valtioministereitä itsenäisillä vastuualueilla. Kabinettiministerit (engl. cabinet minister) ovat haltuunsa annettujen ministeriöiden johtajia. Valtioministerit (engl. minister of state) ovat hallitusministerin alaisia virkamiehiä, poislukien valtioministerit itsenäisillä vastuualueilla (engl. minister of state (independent charge)), jotka vastaavat itse ministeriönsä asioista.
Valtioministerit (itsenäisillä vastuualueilla)

| Salkku | Ministeri | Ministeri | Aloitti tehtävässä | Lopetti tehtävässä | Puolue | Lähde |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tilastojen ja ohjelmien toimeenpanon valtioministeri (itsenäinen) Kehityssuunnitelmien valtioministeri (itsenäinen) |   | Rao Inderjit Singh | 30. toukokuuta 2019 | 9. kesäkuuta 2024 | BJP |  |
Trophée des Champions

| Trophée des Champions |
| --- | --- |

Laji:  Jalkapallo
Maa(t):   Ranska
Perustettu:  1995
Joukkueita:  2
Hallitseva mestari:  Paris Saint-Germain
Eniten mestaruuksia:  Paris Saint-Germain (13)
Trophée des Champions (Ranskan supercup) on jalkapallo-ottelu, jossa kohtaavat edelliskauden Ligue 1 -mestari sekä Ranskan cupin voittaja. Eniten voittoja on Paris Saint-Germainilla, joka on vienyt turnauksen nimiinsä 11 kertaa.
Trophée des Champions -ottelu avaa perinteisesti sarjakauden Ranskassa, sillä se pelataan viikko ennen liigan alkua. Nykymuotoisena supercup aloitettiin vuonna 1995. Vuosina 1955–1986 samaa kilpailua järjestettiin epäsäännöllisin väliajoin nimellä Challenge des Champions. Joukkueiden saavutuksiin lasketaan sekä nykymuotoisen että entisen kilpailun voitot.
Vuodesta 2009 lähtien turnaus on pelattu Ranskan ulkopuolella. Järjestely on saavuttanut suurta suosiota, ja turnauksen ennätysyleisö nähtiin vuonna 2010 Tunisiassa Stade 7 Novembrella, kun Olympique de Marseillen ja Paris Saint-Germainin välistä ottelua seurasi 57 000 katsojaa.