stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Risten rautatieasema

Risten rautatieasema (lyh. Re, ratakm: vanha asema 277+387, uusi asema 277+194) oli rautatieliikennepaikka Tampere–Pori-radalla Risten kylässä Kokemäellä.
Riste kuului Tampere–Pori-radan alkuperäisiin liikennepaikkoihin. Asemarakennus rakennettiin Oulun radan pysäkkirakennuksen piirustusten mukaan samanlaisena kuin esimerkiksi Nokian, Karkun, Kauvatsan ja Nakkilan asemarakennukset samalla rataosalla. Asema sijaitsi kahden jyrkän kaarteen välisellä lyhyellä suoralla. Pian radan valmistuttua vuonna 1895 rakennettiin Risten asemalta sivuraide läheiselle sorakuopalle ja tältä edelleen vuonna 1919 raide voimalaitokselle.
Risten asema esiintyi 1900-luvun alussa kaavailtuna risteysasemana, kun suunniteltiin uutta rautatietä Helsingistä Loimaan kautta Satakuntaan. Risten ohella toisena vaihtoehtona oli Rauman radan risteysasema Peipohja. Uutta rataa pidettiin pääkaupungin elintarvikehuollon kannalta tärkeänä. Nämä ratasuunnitelmat hautautuivat kuitenkin maantieliikenteen kehittyessä.
Sisällissodan aikana keväällä 1918 Risten asemarakennus yritettiin polttaa, mutta asemapäällikön rouva sai aikeen estetyksi; samaan aikaan kuitenkin läheiset Peipohjan, Kokemäen ja Kyttälän asemarakennukset poltettiin ja Pahakosken rautatiesilta räjäytettiin. Vuonna 1938 valmistui asemalta sivuraide viljavarastolle. Risten asemarakennusta muutettiin vuosina 1947 ja 1952.
Risten aseman ympärille muodostui asutusalue, jossa oli 1960-luvulla noin 400 asukasta, ja vuosituhannen vaihteeseen mennessä väkiluku oli kasvanut tästä liki kaksinkertaiseksi. Viimeisten vuosikymmenien kasvu on kuitenkin perustunut Kokemäen keskustaajaman Tulkkilan läheisyyteen ja hyviin maantieyhteyksiin.
Risten asema ja kylä jäivät vuonna 1966 valmistuneen rataoikaisun vuoksi sivuun uudesta ratalinjasta, ja uudella radalla avattiin saman niminen seisake. Viljavarastolle rakennettiin uusi pistoraide. Vanha asemarakennus purettiin 1970-luvun alussa. Henkilöliikenne Risten seisakkeella lopetettiin vuonna 1983, vaihde suljettiin ja liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1999.
Kyttälän rautatieasema

Kyttälän rautatieasema (lyh. Ktä) on käytöstä poistettu rautatieliikennepaikka Tampere–Pori-radalla Kyttälän kylässä Kokemäellä.
Historia

Kyttälä kuului vuonna 1895 avatun Tampere–Pori-radan alkuperäisiin liikennepaikkoihin. Alkuperäinen pysäkkirakennus rakennettiin Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukaisesti vuonna 1895 samanlaisena kuin läheiset Kauvatsan ja Risten asemat samalla rataosalla, mutta se tuhoutui tulipalossa jo elokuussa 1897. Uusi asemarakennus rakennettiin samoin piirustuksin, mutta se puolestaan poltettiin sisällissodan aikana Kokemäen taistelun yhteydessä 17. huhtikuuta 1918. Sen tilalle rakennettiin kolmas lautarakenteinen asemarakennus. Alkuperäinen hirsinen vesitorni korvattiin vuonna 1916 tiilisellä.
Kyttälä oli sikäli poikkeuksellinen rautatieasema, että se oli tärkeä risteysasema, vaikka paikalle ei johtanut lainkaan maantietä. Vuonna 1893 aloitettiin säännöllinen laivaliikenne Kokemäenjokea myöten Kyttälästä Huittisiin ja näin Kyttälän asema palveli huittislaisia. Vuonna 1898 rakennettiin kapearaiteinen rautatie Kyttälän asemalta satamalaiturille. Kyttälä oli myös tärkeä puutavarankuljetuksen solmukohta. Loimijoen alueelta uitettuja tukkeja kuormattiin juniin kuljetettaviksi Raumalle ja toisaalta muualta Suomesta junalla tuotuja tukkeja purettiin junanvaunuista uitettaviksi Porin suuntaan. Laivaliikenne Kyttälän ja Huittisten välillä päättyi vuonna 1933 maantieliikenteen vilkastuessa. Maantie Kyttälän asemalle valmistui kuitenkin vasta 1940-luvulla.
Henkilöliikenne Kyttälän asemalla lopetettiin vuonna 1983 ja koko liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1984. Kyttälän ja samana vuonna lakkautetun Ahvenuksen seisakkeen välillä otettiin käyttöön Ahvenuksen junakohtauspaikka vajaat kolme kilometriä Tampereen suuntaan. Kyttälän raiteet jäivät palvelemaan vain aseman viereisen Kyttälän sahan tarpeita, ja asemarakennus myytiin vuonna 1992. Sivuraide Kyttälän asemalta sahalle purettiin vuonna 1993, muu ratapiha seuraavana vuonna ja asemarakennus paikallisten asukkaiden vastustuksesta huolimatta vuonna 1995. Aseman vesitorni on vielä jäljellä asunnoksi muutettuna.
Ulvilan rautatieasema

Ulvilan rautatieasema sijaitsi Tampere–Pori -radalla Ulvilan keskustaajamassa Friitalassa. Asema aloitti toimintansa seisakkeena, mutta se laajennettiin myöhemmin rautatieasemaksi. Teollisuusyritysten ja hyvien liikenneyhteyksien ansiosta Friitalasta kehittyi Ulvilan suurin taajama. 1. kesäkuuta 1932 asti aseman nimi oli Friitalan rautatieasema. Ulvilan rautatieasema palveli lähinnä ympäröivän kylän henkilöliikennettä. Liikennepaikka muutettiin miehittämättömäksi seisakevaihteeksi vuonna 1970, tavaraliikenne lopetettiin vuonna 1974, henkilöliikenne vuonna 1983 ja koko liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1984. Tilausjunia paikalla pysähtyi satunnaisesti vielä 1990-luvulla.
Asemalta rakennettiin 1930-luvulla teollisuusraide Friitala Oy:n tehtaalle. Teollisuusraide purettiin tehtaan toiminnan supistuttua 1990-luvulla. Suojeltavaksi määrätty huonokuntoinen asemarakennus paloi vuonna 2003. Rakennuksen oli suunnitellut arkkitehti Thure Hellström ja se oli siirretty paikalle Kontiolahden Jakokoskelta Joensuu–Kontiomäki-radan varrelta vuonna 1932. Nykyään asemasta on jäljellä asemapäällikön talo ja laiturin jäännökset.
Suoniemen rautatieasema

Suoniemen rautatieasema (lyh. Snm) on nykyisin junakohtauspaikkana toimiva rautatieliikennepaikka Tampere–Pori-radalla Nokian kaupungissa entisen Suoniemen kunnan alueella.
Suoniemen rautatieasema on yksi Porin radan alkuperäisistä liikennepaikoista. Se avattiin laiturivaihteena silloisen Suoniemen kunnan luoteiskulmalle Urmian kylään junaliikenteen alkaessa vuonna 1895. Paikalle johti kylätie Karkun ja Nokian väliseltä maantieltä Mouhijärven puolelta ja Suoniemen kirkko sijaitsi vastapäätä liikennepaikkaa Kuloveden etelärannalla. Paikalla oli aluksi vain odotussuoja, kunnes vuonna 1904 valmistuivat Bruno Granholmin suunnittelema Platformskjul I -tyyppinen laiturirakennus ja tavarasuoja. Samalla rakennettiin sivuraide. Alkuperäinen liikennepaikkarakennus korvattiin Thure Hellströmin suunnittelemalla uudella asemarakennuksella vuonna 1937.
Suoniemen rautatieaseman sijainti oli varsin syrjäinen ja se palveli käytännössä vain vähäistä kyläasutusta. Paikalta oli usean kilometrin päässä sijaitsevaan Suoniemen kunnan keskustaajamaan Siuroon vain ratayhteys. Suoniemen kunnan pohjois- ja eteläosien välillä ei ollut Kuloveden yli lainkaan maaliikenneyhteyttä. Suoniemen asema muutettiin miehittämättömäksi liikennepaikaksi vuonna 1970 ja seisakkeeksi tavaraliikenteen loppuessa vuonna 1973. Henkilöliikenne lopetettiin ja liikennepaikka lakkautettiin vuonna 1989. Myös asemarakennus on sittemmin purettu. Suoniemi-niminen junakohtauspaikka otettiin käyttöön noin 400 metrin päässä suljetulta asemalta vuonna 1999. Suoniemen kunta lakkautettiin ja liitettiin Nokian kaupunkiin vuoden 1973 alussa.
Suoniemen aseman läheisyydessä sijaitsivat Myrrän ja Aatamin seisakkeet, edellinen kilometrin päässä asemalta Tampereen suuntaan, jälkimmäinen saman verran Porin suuntaan.
Mommilan rautatieasema

Mommilan rautatieasema (lyh. Mla) on rautatieliikennepaikka Mommilan kylässä Hausjärven kunnassa Kanta-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee Riihimäki–Lahti-rataosalla, noin 20 kilometrin päässä Riihimäen rautatieasemalta ja noin 39 kilometrin päässä Lahden rautatieasemalta.
Asemalla pysähtyvät Riihimäen ja Lahden väliset G-junat. Riihimäelle liikennöidään raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2.
Mommila oli alkujaan seisake, jonka silloinen kartanon omistaja Alfred Kordelin vaati saadakseen tilansa maitoa markkinoille. Lammin puolella sijaitsevalle kartanolle oli seisakkeelta viitisen kilometriä. Myöhemmin Mommila toimi vilkkaana asemana, jossa sijaitsi myös kylän posti. Alkuperäinen liikennepaikkarakennus korvattiin uudella Thure Hellströmin suunnittelemalla rakennuksella 1920-luvulla. Nykyisin paikka on taas seisakkeena. Tavaraliikenne seisakkeella lopetettiin vuonna 1990 ja vaihteet purettiin vuonna 1997. Henkilöliikenne Mommilassa oli tarkoitus lopettaa vuonna 1993, mutta paikallisten asukkaiden toivomuksesta liikennepaikka on yhä käytössä. Asemarakennus ja alueen muita rakennuksia siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007.
Mommilan aseman itäpuolella sijainnut Mommilanraitin tasoristeys korvattiin maantien ylikulkusillalla vuonna 2004. Seuraavana vuonna Mommilan asemalaitureita siirrettiin muutaman sadan metrin verran Lahden suuntaan sillan yhteyteen, minkä ansiosta myös entisellä asema-alueella sijainnut laituripolku voitiin poistaa käytöstä.
Mommilan asemalla sattui 5. toukokuuta 1977 onnettomuus, jossa sai surmansa veturinkuljettaja ja 20 henkilöä loukkaantui, kun erikoispikajuna Savonia ja tavarajuna törmäsivät.
Mommilan asemalla toimi aikoinaan Pursijärven kansakoulu. jonka opettajina alusta asti toimi Viljo Saraja (s. 1900) ja Milia Aaltonen. Pian heidän jäätyään eläkkeelle 1960-luvulla koulu lopetettiin. Asemalla oli useita sivuraiteita ja Haminankylässä toimineen Saidanlahden sahan lastaussilta puruille ja sahatavaralle. Asemaa vastapäätä sijaitsi Sakkisen puusepäntehdas, joka vaurioitui tulipaloissa. Kylällä toimi kolme sekatavarakauppaa: Oitin osuusliikkeen sivumyymälä, Paasosen K-kauppa ja Unto Pullisen K-kauppa. Mommilan kartanosta tuotiin aikoinaan paljon maitoa junalla vietäväksi Pietariin ja myöhemmin Helsinkiin. Entisellä asemalla toimi myös postikonttori vielä 1970-luvulla.
Juna asemalla.
George Peele

| George Peele> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: noin 1558
Kuollut: ennen 1598
Kansalaisuus:  Englanti
Ammatti:  näytelmäkirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
George Peele (noin 1558 – ennen 1598) oli englantilainen näytelmäkirjailija, William Shakespearen edeltäjä. Hän palveli yliopistorunoilijana ja  oli myös näyttelijä. Hän sai avioituessaan varallisuutta, mutta joutui myöhemmin elantonsa vuoksi tarttumaan juonitteluun, ja samalla hänestä tuli hyvin kekseliäs. Näytelmissään hän ilmentää nokkelaa, rehevää ja aistillista mielikuvitusta. Huvinäytelmä The arraygnement of Paris (1584) sisältää runsaasti kuningatar Elisabet I:n imartelua. Merkittäviä ovat myös The famous chronicle of king Edward I (painettu 1593), The battell of Alcazar (1594), The love of King David and fair Bethsabe (painettu 1599) ja The old wives’ tale (1595).
Peelen runon "Laulu" on suomentanut Pertti Nieminen, joka on julkaissut sen runokokoelmassaan Kuu kultainen terälehti (Otava, 2008, ISBN 978-951-1-23007-6)
Peelen näytelmän The Old Wives' Talen pohjalta on Peter Aston säveltänyt lastenoopperan Sacrapant the Sorcerer (1969).
Konrad Pehrsson

Konekivääriharjoitus etulinjassa. Konrad Pehrsson kivääristä vasemmalla syöttämässä panosvyötä. Hän kaatui tämän kuvan oton jälkeisenä päivänä.
Konrad Johan Olof Pehrsson (27. joulukuuta 1892 Dragsfjärd – 1. joulukuuta 1916 Latvia) oli suomalainen jääkäri.
Jääkärimerkki
Hänen vanhempansa olivat liikemies Olof Pehrsson ja Hulda Sofia Forsström. Hän kävi viisi luokkaa Turun ruotsalaista reaalilyseota ja toimi vakuutusosakeyhtiö Verdandissa Turussa konttoristina ja osastopäällikkönä.
Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 12. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, missä hän haavoittui vakavasti ja kuoli vielä samana päivänä matkalla sairaalaan. Hänet haudattiin 2. joulukuuta 1916 sotilashautausmaahan Latsche-joen rannalle  Dumben yhteishautaan saksalaisten aseveljien kanssa. Samassa haudassa lepää myös neljä muuta partiokahakoissa vuonna 1916 kaatunutta suomalaista jääkäriä: Frans Viktor Heinonen, Einar Otto Evert Myntti, Emil Aleksander Kantola ja Viktor Kamis. Jostain tuntemattomasta syystä Pehrssonille ei ole pystytetty samanlaista betonista ristiä, kuin neljälle muulle jääkärille.. Kuollessaan hän oli kirjoilla Sauvossa. Kunniamerkiksi hänelle jäi rintamalta Jääkärimerkki.
Vaihtoehtoiset energianlähteet öljylle

Vaihtoehtoisia energianlähteitä öljylle etsitään, koska maaöljyn odotetaan ehtyvän lähivuosikymmenien aikana. 40 % kaikesta maailmassa käytetystä energiasta ja 95 % liikenteessä käytetystä energiasta tulee öljystä.
Epätavanomainen öljy

Epätavanomainen öljy tarkoittaa öljyä, joka tuotetaan menetelmillä, jotka poikkeavat tavanomaisesta öljyntuotannosta. Tällä hetkellä tärkein epätavanomainen öljy on öljyhiekka. Merkittäviä epätavanomaisia öljyesiintymiä ovat Kanadan ja Venezuelan öljyhiekat. Öljy-yhtiöt arvioivat, että näissä esiintymissä on yhteensä kaksi kolmasosaa maailman öljyvaroista. On esitetty, että öljyhiekka ei kuitenkaan pysty estämään maailman öljyntuotannon kääntymistä laskuun. Tuotanto öljyhiekasta vaatii paljon energiaa. Tähän tarkoitukseen käytetään maakaasua. On ehdotettu ydinvoimaloiden rakentamista tätä varten. Epätavanomaisen öljyn tuotanto on tehottomampaa ja ympäristölle haitallisempaa kuin tavanomaisen öljyn tuotanto.
Muut fossiiliset polttoaineet sekä Fischerin–Tropschin prosessi

On odotettavissa, että maakaasu saavuttaa tuotantohuippunsa 5-15 vuotta öljyn jälkeen.kenen mukaan? Laivoissa voidaan käyttää nesteytettyä maakaasua polttoaineena (LNG). On olemassa suuret, mutta rajalliset kivihiilivarat, joita voidaan käyttää polttoaineena öljyvarojen ehtymisen aikana. Fischerin-Tropschin prosessissa muutetaan hiilidioksidia, hiilimonoksidia ja metaania erimuotoisiksi nestemäisiksi hiilivedyiksi. Saksalaiset kehittivät tekniikan toisen maailmansodan aikana lieventämään öljypulaansa. Tekniikkaa käytetään nykyään Etelä-Afrikassa dieselin tuottamiseen hiilestä. Koska hiilivarat ovat myös rajalliset, tätä tekniikkaa voisi käyttää väliaikaisratkaisuna jos öljyvarat käyvät vähiin.
Monissa epätavallisissa öljyissä energian hyötysuhde on negatiivinen, mutta uuden tekniikan avulla voidaan päästä voitolle.lähde? Sitä vastoin jäljellä olevat fossiiliset polttoaineet voivat olla todella vaikeasti tavoitettavissa. Ne voivat olla syrjäisissä paikoissa, kuten syvällä merenpohjassa tai Etelämantereella. Ne voivat olla huonompaa, vaikeasti jalostettavaa laatua.
Molemmat seikat voivat vaikuttaa öljyn hintaan, jolloin ennustamisesta tulee hankalaa. Loppujen lopuksi uusi teknologia ei voi estää öljyntuotantoa hiipumasta, sillä öljy on rajallinen luonnonvara. Uusi tekniikka saattaa siirtää öljyhuippua kauemmaksi tulevaisuuteen, mutta toisaalta myös lisätä tuotantoa ja entisestään nopeuttaa öljyntuotannon vähenemiskehitystä. Kehittyneen tekniikan käyttö johtaa usein nopeampaan tuotannon putoamiseen: pudotus on ollut yksittäisten kenttien kohdalla jopa yli 15 prosenttia vuodessa. Ylituotanto voi johtaa kentän vahingoittumiseen ja nopeaan romahdukseen.
Metanolia voidaan käyttää moottoreissa pienin muutoksin. Metanoli tehdään yleensä maakaasusta, joskus myös hiilestä, ja sitä on mahdollista tehdä kaikista hiiliyhdisteistä, myös hiilidioksidista.
Vetytalous

Vety on energian varastointitapa, ei energialähde. Vety saattaa olla ratkaisu tulevaisuuden energiaongelmiin. Suhteellisen uusilla tekniikoilla voidaan tehokkaasti hyödyntää vetyenergiaa. Vety on kuitenkin tuotettava muulla energialla. Tehokkain tapa tuottaa vetyä on tehdä sitä maakaasusta, joka sekin on ehtyvä luonnonvara. Toinen tapa tehdä vetyä on elektrolyysin avulla, jossa vettä hajotetaan vedyksi ja hapeksi. Tähän tarvitaan sähköenergiaa. Biomassasta ja hiilestä on myös tehty vetyä.
Suuri joukko energia-asiantuntijoita ja tutkijoita on sitä mieltä, että vety on tällä hetkellä epäkäytännöllinen vaihtoehto fossiilisten polttoaineiden korvaajaksi.kenen mukaan? Sen tuottaminen on tehotonta, sen energiatiheys ei ole hyvä (vetytankkien tulisi olla 2-3 kertaa suuremmat kuin bensatankkien) ja se on kallista kuljettaa ja muuttaa takaisin sähköksi. Miljoonien uusien vetykulkuneuvojen valmistamiseen sekä vedyn jakelun infrastruktuurin rakentamiseen kuluisi valtavasti energiaa. Vedyn käyttäminen suoraan henkilöautoissa onkin vastatuulessa, ja vedyn suhteen ollaan keskittymässä juniin ja energian tallettamiseen tuuli- ja aurinkovoimasta. Vetytekniikan tutkimus jatkuu.
Uusimman tutkimuksen mukaan vetyä voidaan tuottaa jopa nelinkertainen määrä estämällä hapen pääsy polttokennoon ja samalla kohdistamalla bakteereihin sähkövirtaa: . Tätä kutsutaan mikrobiaaliseksi polttokennoksi.
Metanolitalous

Vetytalouden suurelta osin ratkaisemattomien käytännön ongelmien vuoksi vaihtoehdoksi on esitetty myös metanolitaloutta, jossa energian siirto- ja varastointikemikaalina käytettäisiin vedyn sijasta metanolia. Metanolin varastointi ja kuljetus on huomattavasti yksinkertaisempaa kuin vedyn.
Maakaasusäiliö
Uraanimalmi on maankuoressa yhtä yleinen kuin tina. Uraani ja torium muodostavat yhdessä maapallon mittavimman nykytekniikalla hyödynnettävissä olevan energiavaran.
Padottu joki
Tuulivoimaloiden turbiineita Tanskassa
HesaÄijä

| Marios Kleovoulou> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1986 (ikä 38–39) Kypros
Kansalaisuus:  Suomi
Muusikko
Taiteilijanimi:  HesaÄijä
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  2015–
Tyylilajit:  pop, rap
Merkittävät teokset:   7300 päivää  Sauna lämpee  Pakettimatka  Seksihelteet  Karhun kaato  Gyl maar 
Yhtyeet:  Forte Silence
Levy-yhtiöt:  Warner Music Finland
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
HesaÄijä, oikealta nimeltään Marios Kleovoulou (s. 1986 Kypros), on suomalainen laulaja ja rap-artisti. Hänellä on kreikkalainen isä ja suomalainen äiti. Hän asui nuoruutensa Raumalla, mutta asuu nykyään Espoossa. Hän on naimisissa ja pariskunnalla on 2020 syntynyt tytär.
HesaÄijä aloitti tuotantonsa vuonna 2015 julkaisemalla kappaleen "KeskiHesa". Vuonna 2016 hän julkaisi Mäkin kanssa kappaleen "Terassilta lentoon". Kappaleesta tuli iso hitti ja se on myynyt suoratoistopalvelu Spotifyssä tuplaplatinaa ja Youtubessa kultaa. Vuonna 2017 HesaÄijä julkaisi kappaleet "Karhun kaato", "Sauna lämpee", "Väsyneempi ku ennen lomaa" ja "Huulet tötterölle". Näistä kaksi ensimmäistä menestyivät hyvin "Karhun kaato" myi kultaa ja "Sauna lämpee" myi platinaa. Vuonna 2018 HesaÄijä julkaisi singlet "Pakettimatka", "Kuha Ruotsi hävii" ja "Seksihelteet". Lisäksi artisti julkaisi albumin Gyl maar, joka ylitti platinarajan jo ennen julkaisuaan. Singleistä "Pakettimatka" ja "Seksihelteet" menestyivät – edellinen myi platinaa ja jälkimmäinen kultaa. Vuonna 2019 HesaÄijä julkaisi singlet "7300 päivää", "3kymppinen" ja "Baana auki".
Musiikkiuransa lisäksi HesaÄijä on tunnettu amatöörikoomikkona, joka julkaisee Instagramissa ja Facebookissa sketsivideoita, joissa hän puhuu vahvaa Rauman murretta.
Vuodesta 2018 HesaÄijä on laulanut englanniksi Forte Silence -nimisessä rock-yhtyeessä.
Kleovoulou osallistuu Selviytyjät Suomi -tosi-tv-ohjelman yhdeksännelle tuotantokaudelle, jota esitetään Nelosella ja Ruudussa syksyllä 2024.
Diskografia > Albumit

Gyl maar (2018)
Diskografia > Singlet

KeskiHesa (2015)
Terassilta lentoon feat. Mäkki (2016)
Karhun kaato (2017)
Sauna lämpee feat. Mäkki (2017)
Väsyneempi ku ennen lomaa (2017)
Huulet tötterölle feat. Janne Ordén (2017)
Pakettimatka (Yksi Totuus) feat. Seksikäs-Suklaa & Slim Mill (2018)
Kuha Ruotsi hävii feat. Eini (2018)
Seksihelteet (2018)
7300 päivää (Dj Oku Luukkainen) feat. Erika Vikman & Danny (2019)
3kymppinen (2019)
Baana auki (2019)
Naamat (2020)
Hölkälle (Pasi ja Anssi) (2021)
Hyppääppä kyytiin (2022)
Diskografia > Musiikkivideot

KeskiHesa (2015)
Pakettimatka (Yksi Totuus, mukana Seksikäs-Suklaa & Slim Mill, 2018)
No Self Control (Forte Silence, 2018)
Hugo bossi (mukana Mäkki, 2018)
7300 päivää (Dj Oku Luukkainen, mukana Erika Vikman & Danny, 2019)
Unicorn (Forte Silence, 2019)
Hölkälle (Pasi ja Anssi, 2019)
Hyppääppä kyytiin (2022)
Karaokemaa (yhdessä Faijan kanssa, 2025)
Diskografia > Lautauslista

| Vuosi | Single | Listasijoitus> Singlelista | Listasijoitus> Latauslista |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | KeskiHesa | - | 14. |
| 2016 | Terassilta lentoon (mukana Mäkki) | 9. | 3. |
| 2017 | Karhun kaato | - | 15. |
| 2017 | Sauna lämpee (mukana Mäkki) | 16. | 2. |
| 2018 | Pakettimatka (mukana Seksikäs-Suklaa & Slim Mill) | 20. | - |
| 2018 | Seksihelteet | 18. | - |
| 2019 | 7300 päivää (mukana Erika Vikman & Danny) | 3. | - |
| Vuosi | Albumi | Listasijoitus |
| --- | --- | --- |
| 2018 | Gyl maar | 9. |
Pederastia

Amfora, pederastinen kuvaelma, Münchenin museo.
Pederastia (kr. παιδεραστία < παῖς 'lapsi' + ἐραστής 'rakastaja') tarkoittaa ensisijaisesti antiikin Kreikan kulttuurissa esiintynyttä aikuisen miehen ja nuorukaisen välistä seksuaalissävytteistä suhdetta. Perinteinen aikuistumisriitti oli teini-ikään tulleen nuoren antaminen isän valitseman miehen kasvatettavaksi. Kasvatukseen sisältyi urheilua ja opintoja. Lisäksi pojan ja kasvattajan suhteeseen sisältyi eroottista homoseksuaalisuutta, jolla poikaa opetettiin ymmärtämään rakkauden ja huomioon ottamisen merkitys, ja näin hänestä oletettiin kehittyvän vastuuntuntoinen aikuinen. Poika tavallaan asetettiin naisen asemaan, jotta hän oppisi kohtelemaan naisia oikein. Myöhemmin pederastialla tarkoitettiin yleensä vain homoseksuaalisuutta, mutta se oli laajalle levinnyt väärinkäsitys.
Aikuisella iällä nuorukaisen odotettiin menevän naimisiin perheen hyväksymän tai valitseman naisen kanssa, eikä aikuisten miesten välistä homoseksuaalisuutta välttämättä katsottu hyvällä. Kreikkalaisen kasvatuksen ääripäitä olivat ateenalaisten sivistyneenä ja hienostuneena pitämät tavat ja spartalaisten äärimmäiseen itsekuriin perustuva poikien kasvatus sotureiksi. Spartalaisten pederastiasta ei ole arkeologisia todisteita; sen sijaan Ateenasta ja muista kreikan kaupunkivaltioista niitä on löytynyt runsaasti.
Kirjallisuutta

Dover, Kenneth J.: Greek Homosexuality. Duckworth 1978.
Dover, Kenneth J. "Greek Homosexuality and Initiation." Que(e)rying Religion: A Critical Anthology. Continuum, 1997, s. 19–38.
Ellis, Havelock: Studies in the Psychology of Sex, vol. 2: Sexual Inversion. Project Gutenberg.
Ferrari, Gloria. Figures of Speech: Men and Maidens in Ancient Greece. University of Chicago Press, 2002.
Hubbard, Thomas K. Homosexuality in Greece and Rome. University of California Press, 2003. Verkkoversio: luvut 1–2. (Arkistoitu – Internet Archive)
Johnson, Marguerite – Ryan, Terry. Sexuality in Greek and Roman Society and Literature: A Sourcebook. Routledge, 2005.
Lear, Andrew – Cantarella, Eva: Images of Ancient Greek Pederasty: Boys Were Their Gods. Routledge, 2008. ISBN 978-0-415-22367-6
Nissinen, Martti: Homoerotiikka Raamatun maailmassa.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1994.  ISBN 951-570-194-5
Nussbaum, Martha: Sex and Social Justice. Oxford University Press, 1999.
Percy, William A.: Pederasty and Pedagogy in Archaic Greece. University of Illinois Press, 1996.
Same-Sex Desire and Love in Greco-Roman Antiquity and in the Classical Tradition of the West. Binghamton: Haworth, 2005.
Sergent, Bernard: Homosexuality in Greek Myth. Beacon Press, 1986.
Saara Peiponen

Saara Peiponen 1960-luvun alussa kahden metsätyömiehen seurassa.
Saara Stefanova Peiponen (1. huhtikuuta 1921 Pitkäranta – 19. marraskuuta 2000 Joensuu) oli suomalainen metsänhoitaja, Suomen ensimmäinen naispuolinen aluemetsänhoitaja.
Peiponen tuli ylioppilaaksi Sortavalan tyttökoulusta ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta vuonna 1946. Vuonna 1956 hänet nimitettiin erivapaustietä Suomen ensimmäiseksi naispuoliseksi aluemetsänhoitajaksi Haapajärvelle.
Vuoden 1954 eduskuntavaaleissa Peiponen valittiin Joensuusta varasijalle Kokoomuksen ehdokaslistalta.