stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Selki (Vihti)
Historiaa

Selin kylän asutus on lähtöisin neljästä kantatilasta ja niistä lohkotuista pienemmistä tiloista.
Selissä oli aikoinaan viisi kulmakuntaa; pääkylä, Gesterby, Kalmankallio, Kiviniemi ja
Nummi. Hangasjoen latvahaarojen maaperä oli sangen sopivaa maanviljelyyn. Selin kyläkeskus oli ennen rautatien tuloa Siltamäessä, nykyisen Nummenpääntien varrella Lepsämäntien risteyksen jälkeen. Hanko–Hyvinkää-radan valmistumisen myötä palvelut
alkoivat siirtyä Selin rautatieaseman ympärille. Kylässä oli noihin aikoihin oma sähkölaitos ja vesimylly.
Kansakoulu perustettiin vuonna 1903 ja toimi alkuun vuokratiloissa Hemmin talossa. Ensimmäinen opettaja Juho Einar Kumpulainen siirtyi pian Ouluun ja tilalle saatiin Jyväskylän seminaarista vasta valmistunut Juho Jooseppi Kyttälä, joka teki koko työuransa Selin koulussa ja jäi eläkkeelle 1945. Yhden luokkahuoneen ja opettajanasunnon sisältävä koulurakennus nousi kylään 1926–1927, jota laajennettiin 1941 omalla keittolalla ja 1949 yläkerran käsityö- ja voimisteluluokalla. Selin kansakoulu lakkautettiin vuonna 1968. Rakennus oli sen jälkeen ensin vuokralla ja myytiin sitten monitoimitaloksi Selin kyläyhdistykselle,
1910-luvulla rakennettiin nuorisoseurantalo Seppola ja sen viereen urheilukenttä, jota pidettiin 1950-luvulla Vihdin parhaana. Nyt taloa käytetään pääasiassa kesäisin.
1970-luvulla kylä teollistui ja radan liepeille nousi suuria teollisuushalleja. Nyt suurin yritys Seilissä on betonivalumuotteja ja niiden tukirakenteita valmistava kansainvälinen Doka.
1980-luvulla Selki tuli tunnetuksi Pauli Rantasen perustamasta tekstiilikierrätyslaitoksesta Rejtex Oy:stä, jossa valmistettiin 1990-luvun puoleenväliin asti muun muassa öljyvahinkojen torjuntamattoja. Samaa perua on yhä toimiva Pisara-kirpputori Selissä ja Nummelassa.
Aiheesta muualla

Selin kylän verkkosivusto (suomeksi)
Luuhaukikalat

| Luuhaukikalat |
| --- | --- |
 Täpläluuhauki (Lepisosteus oculatus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Luuhaukikalat  Lepisosteiformes  Hay, 1929
Heimo::  Luuhauet  Lepisosteidae  Cuvier, 1825
Suvut ja lajit
 Jättiluuhauki (Atractosteus tristoechus)  Keihäsluuhauki (Atractosteus spatula)  Tropiikinluuhauki (Atractosteus tropicus)  Floridanluuhauki (Lepisosteus platyrhincus)  Luuhauki (Lepisosteus osseus)  Pikkuluuhauki (Lepisosteus platostomus)  Täpläluuhauki (Lepisosteus oculatus) 
Katso myös
   Luuhaukikalat Wikispeciesissä   Luuhaukikalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Luuhaukikalat (Lepisosteiformes) on viuhkaeväisiin kuuluva kalalahko. Lahkoon kuuluu ainoastaan yksi heimo luuhauet (Lepisosteidae). Luuhaukilajeja tavataan nykyisin ainoastaan Pohjois- ja Keski-Amerikan makeista ja murtovesistä.
Taksonomia

Varhaisimmat luuhaukikaloihin kuuluvat fossiilit on ajoitettu myöhäiselle hiilikaudelle. Sukupuuttoon kuolleita sukuja ovat Pohjois-Afrikasta löytynyt Paralepidosteus sekä Brasiliasta löytyneet Obaichtys ja Oniichtys sekä Masillosteus. Nykyään lahkossa elää seitsemän lajia, jotka jaetaan kahteen sukuun.
Aikaisemmin amian ja luuhaukikalojen katsottiin kuuluvan samaan lahkoon Holostei ja siihen kuului myös monia hävinneitä kaloja. Tämä lahko on kuitenkin tarkemman tutkimuksen tuloksena paljastunut parafyleettiseksi. Toisinaan luuhaukikalat sijoitetaan eräiden muiden sukupuuttoon kuolleiden kalaheimojen kanssa kuuluvaksi lahkoon Semionotiformes.
Alla olevassa kladogrammissa luuhaukikalat sijoitetaan kladiin Ginglymodi sukupuutton kuolleen Semionotiformesin ja kahden ei kumpaankan näistä lahkoista sijoitetun suvun kanssa (incertae sedis), Neosemionotus ja Kyphosichthys
Anatomia

Luuhaukikalat ovat pitkiä ja solakkaruumiisia kaloja, suurin laji keihäsluuhauki voi saavuttaa jopa 3 metrin pituuden. Kuono on hyvin pitkä ja suussa on useita neulamaisia hampaita. Suomut ovat suurikokoiset ja kiinnittyneet toisiinsa muodostaen ikään kuin panssarin. Selkäeviä kaloilla on yksi ja se sijaitsee lähellä pyrstöä. Luuhaukien uimarakot voivat toimia keuhkojen tavoin ja lajit voivat ottaa tarvitsemansa hapen myös ilmasta ja tämän vuoksi ne voivat tulla toimeen myös vähähappisessa vedessä. Luuhaukikalojen selkäranka on kaloille poikkeuksellinen ja muistuttaa matelijoiden ja eräiden lintujen selkärankaa. Muilla kaloilla ainoastaan luikeroihin kuuluvilla Andamia-suvun lajeilla. Väritykseltään luuhaukilajit ovat ruskeita ja eräillä lajeilla on pilkkuja.
Levinneisyys ja elintavat

Luuhaukikalat elivät lähes koko Pangae-mantereen alueella. Tästä todisteena ovat fossiilit, joita on löytynyt Pohjois- ja Keski-Amerikan lisäksi myös Etelä-Amerikasta, Afrikasta, Euroopasta ja Intiasta. Nykyään lajeja tavataan Ainoastaan Pohjois- ja Keski-Amerikasta eteläisimmän lajin ollessa Costa Ricassa elävä Tropiikinluuhauki ja pohjoisimpana Quebecin eteläosissa elää Luuhauki. Niiden elinympäristöä ovat pääasiassa hitaasti virtaavat makeat vedet, eräitä lajeja tavataan myös murtovesistä ja jättiluuhaukea merialueilta Kuuban lähistöltä. Luuhauet uiskentelevat yleensä hitaasti veden pinnan läheisyydessä. Talvisin ne siirtyvät syvempiin vesiin ja vaipuvat horroksenkaltaiseen tilaan.
Luuhaukikalat kutevat ainoastaan makeissa vesissä. Mäti on myrkyllistä ja väriltään vihreää. Luuhaukien ravintoa ovat pääasiassa kalat, mutta voivat syödä myös rapuja ja muita äyriäisiä ja toisinaan myös vesilintuja. Taloudellisesti tärkeitä kalastettavia lajeja ovat erityisesti keihäsluuhauki ja jättiluuhauki. Lihan lisäksi kaloista voidaan hyödyntää myös suomut, joista tehdään koruja.
Kasper Halttunen

| Kasper Halttunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. kesäkuuta 2005 (ikä 19) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Kassu
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  192 cm
Paino:  93 kg
Seura
Seura (P):  San Jose Sharks
Sarja:  NHL
Nyk. seura:  London Knights (OHL)
Pelinumero:  12
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2022–
Aik. seurat:  HIFK (SML) Kiekko-Vantaa (Mestis)
NHL-varaus:  36. varaus, 2023 San Jose Sharks
Kasper Halttunen (s. 7. kesäkuuta 2005 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa OHL-joukkue London Knightsissa. Hänellä on tulokassopimus NHL-seura San Jose Sharksin kanssa. Halttunen on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:  Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Kanada 2025 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Saksa 2022 | jääkiekko |  |
| Hlinka Gretzky Cup  | Hlinka Gretzky Cup  | Hlinka Gretzky Cup  |  |
|  Pronssia | Red Deer 2022 | jääkiekko |  |
Halttunen valittiin Pohjola-leirin tähdistökentälliseen vuonna 2021. Halttunen pelasi alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuosina 2021 ja 2022, joista jälkimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Hän edusti alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta myös Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2021, jolloin Halttunen voitti kultaa.
Halttunen pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2022 ja 2023, joista ensimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Vuoden 2022 turnauksessa valmentajat valitsivat Halttusen Suomen turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin myös Latviaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2023 turnauksessa Halttunen toimi Suomen kapteenina. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 6+4=10. Valmentajat valitsivat Halttusen Suomen turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin myös Sveitsiä vastaan pelatun avausottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Halttunen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2024 ja 2025, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Suomen varakapteenina. Puolivälieräottelussa Slovakiaa vastaan Halttunen teki joukkueensa 5–3-voittoon päättyneen ottelun voittomaalin. Ruotsia vastaan pelatun välieräottelun päätteeksi hänet valittiin Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi. Turnaus päättyi lopulta hopeaan.
Yhteensä Halttunen on pelannut 28 nuorten ja 39 poikien maaottelua.
Pelityyli

EP Rinksiden suomenkielisten sivujen päätoimittaja Lassi Alasen mukaan Halttunen on armoitettu maalintekijä, jonka rannelaukaus on tarkka sekä painava ja one-timer todellinen ase ylivoimapelaamista ajatellen. Alasen mukaan Halttunen pystyy isokokoisena laiturina suojaamaan kiekkoa kulmissa tehokkaasti, mutta on ennen kaikkea käsistään erittäin taitava ja pystyy laittamaan puolustajia solmuun näyttävilläkin tavoilla. Alasen mukaan näiden vahvuuksien lisäksi hän luistelee varsin kohtuullisella tasolla, vaikka Halttusella on vielä joitain korjattavia yksityiskohtia. Alasen mukaan hän on pystynyt varsin laadukkaaseen lyhytsyöttöpelaamiseen, mutta Halttunen ajoittain kuitenkin pyrkii pysymään pelivälineessä itse liiankin pitkään ja menettelee kiekkoja liian optimististen harhautusyritysten kautta.
Halttunen on kuvaillut itseään aika suoraviivaiseksi pelaajaksi ja ahneeksi hyökkääjäksi. Hän on kertonut haluavansa olla ratkaisija ja hyvä maalintekijä. Halttunen on kauden 2021–2022 aikana omien sanojensa mukaan vähän monipuolistunut, eli pystynyt myös jakamaan syöttöjä ja tekemään hyviä asioita puolustuspäässäkin.
Halttunen on kertonut ottaneensa paljon mallia Patrik Laineen laukauksesta. Hän on kertonut seuranneensa NHL:ssä suomalaispelaajien lisäksi paljon myös Nathan MacKinnonia.
Muuta

Halttusen pikkuveli Noa pelaa puolustajana Viikinkien U18-joukkueessa. Veljesten isä Niko Halttunen pelasi omalla urallaan hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 220 SM-liigaottelua. Hän voitti Jokereissa kaksi Suomen-mestaruutta (1996 ja 1997). Niko loi ammattilaisuraa myös Ruotsissa, ECHL:ssä ja Ranskassa. Hän toimii nykyään Jokereiden U20-joukkueen vastuuvalmentajana.
Luettelo Valkeakosken julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Valkeakosken julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Valkeakosken kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Valkeakosken kaupunkiin on liitetty Sääksmäen kunta.
Julkisilta paikoilta poistetut ja tuhoutuneet teokset

| Teos | Aiempi sijainti | Nykyinen sijainti | Tekijä | Paljastettu | Poistettu/ Tuhoutunut | Syy | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Askel-veistos (Pyramidit) | Koiton aukio (Kauppatori) | Varastoitu Lumikorpeen | Siren, HannuHannu Siren | 1997 | 2016 |  |  |  |
| Koski palasina KOPA | Linja-autoasemalla laiturien puoleisessa kellopylväässä katoksen alla, Apiankatu 4 |  | Ketomäki, MatiasMatias Ketomäki | 2006 | 2020 | Kellotorni purettu |  |  |
Lancia Dedra

| Lancia Dedra |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Lancia
Valmistusvuodet:  1989–1999
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen farmari
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Lancia Prisma
Seuraaja:  Lancia Lybra
Teknisesti samankaltaisia:  Alfa Romeo 155 Fiat Tempra Fiat Tipo Lancia Delta
Tekniset tiedot
Teho:  75–182 hv
Vetotapa:  etuveto neliveto
Kulutus:  8,3–8,9 l / 100 km
Mitat
Massa:  1060–1330 kg
Pituus:  4340 mm
Leveys:  1700 mm
Korkeus:  1417 mm
Lancia Dedra on Lancian vuosina 1989–1999 valmistama ylemmän keskiluokan automalli. Auto käyttää Tipo-pohjalevyä ja oli sedan-mallina toisen sukupolven Lancia Deltalle. Lancia Dedra oli Lancia Prisman seuraaja eikä saavuttanut suurta menestystä vientimarkkinoilla. Vuonna 1993 tehtiin facelift, joka auttoi hieman myynnissä. Autoa myytiin myös farmarina vuosina 1993–1999 ja se oli melko suosittu Italian markkinoilla siihen asti, kun se korvattiin Lancia Lybralla.
Lancia Dedra SW
Lancia kehitettiin Fiat Tempran kanssa Tipo-pohjalevylle, mutta oli Fiatin sijaan kohdistettu ylempään keskiluokkaan. Auton muotoilusta vastasi I.DE.A Institute. Autoon oli saatavana joihinkin malleihin optiona elektronisesti ohjattu jousitus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lancia Dedra Wikimedia Commonsissa
Lancian (Lancia Automobiles S.p.A.) automallit
Nicolò Fagioli

Nicolò Fagioli (s. 12. helmikuuta 2001 Piacenza) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 178-senttimetrinen. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Juventusta.
Fagioli pelasi Piacenzan, Cremonesen ja vuodesta 2015 Juventuksen junioreissa. Hän pelasi ensimmäisen Serie A -ottelunsa helmikuussa 2021. Samalla kaudella hän pelasi Juventuksen voittamassa Italian cupissa puolivälieräottelun. Seuraavalla kaudella hän oli lainalla Serie B:ssä Cremonesessa ja pelasi 33 liigaottelua, joissa hän teki kolme maalia. Kaudella 2022–2023 hän pelasi Juventuksen edustusjoukkueessa 26 Serie A -ottelua, joista 17 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä kolme maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kaksi ja Eurooppa-liigassa kuusi ottelua. Kaudella 2023–2024 hän pelasi vain kahdeksan Serie A -ottelua. Hänelle määrättiin lokakuussa 2023 seitsemän kuukauden pelikielto vedonlyöntisääntöjen rikkomisesta. Rangaistukseen kuuluivat myös sakkomaksu ja määräys terapiaan uhkapeliongelman hoitamiseksi.
Fagioli pelasi Italian alle 15-, alle 17-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi viisi ottelua alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2018 Italian saavuttaessa hopeaa ja kolme ottelua alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019. Hän pelasi Italian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2022 ystävyysottelussa Albaniaa vastaan. Kesäkuussa 2024 hän pelasi ystävyysotteluissa Turkkia sekä Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän tuli vaihdosta kentälle viimeisessä alkulohko-ottelussa Kroatiaa vastaan ja pelasi avauskokoonpanossa tappiollisessa neljännesvälieräottelussa Sveitsiä vastaan. Hän on vuoden 2024 loppuun mennessä pelannut seitsemän A-maaottelua, joissa hän on ollut kolme kertaa avauskokoonpanossa.
Lancia Musa

| Lancia Musa |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Lancia
Valmistusvuodet:  2004–2012
Korimalli:  5-ovinen tila-auto
Luokka:  M-segmentti
Teknisesti samankaltaisia:  Fiat Idea Fiat Punto II Lancia Ypsilon I
Iskutilavuus:  1 248–1 910 cm³
Teho:  70–100 hv
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 6-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen robotti
Kulutus:  6,6 l / 100 km
Lancia Musa on Lancian vuosina 2004–2012 valmistama pieni tila-automalli. Auto perustuu alustaltaan ja tekniikaltaan Fiat Ideaan ja toisen sukupolven Fiat Puntoon. Musa on ylellinen pieni tila-auto, Idean ollessa enemmän perusmalli. Vuosina 2006 ja 2007 Musa oli Italian myydyin kompakti tila-auto.
Facelift-mallin Lancia Musa.
Lancia Musan facelift-malli esiteltiin Frankfurtin autonäyttelyssä syyskuussa 2007. Etupuskuri uudistui ja etusäleikkö sai uuden kromikehyksen ja Lancian uuden logon. Myös kylkilistat saivat kromikoristuksen. Suurin muutos koski peräosaa, johon tuli uudet LED-valot. Tavaratila kasvoi 75 litralla (395 l) ja lastauskorkeus on neljä senttiä aikaisempaa matalampi. Edeltäjäänsä nähden mallivuoden 2008 Musa on myös hieman pidempi. Valmistaja ilmoittaa myös melutason laskeneen kahdella desibelillä. Moottoreita on valikoimassa yhteensä viisi: diselmoottorit 1,9 Multijet ja 1,3 Multijet (70/90 hv) sekä kaksi 1,4-litraista bensiinimoottoria (77/95 hv).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lancia Musa Wikimedia Commonsissa
Lancian (Lancia Automobiles S.p.A.) automallit
Wilma Schlizewski

Wilma Schlizewski (alun perin Hannele Laine, ennen vuotta 2001 Hantta Krause, s. 6. toukokuuta 1958 Kuusankoski) on suomalainen tatuointitaiteilija ja entinen televisiojuontaja. Schlizewski-nimi on peräisin puolalaissyntyiseltä isoäidiltä Martalta.
Schlizewski syntyi rakennusmestarin ja ateljeeompelijattaren ainoaksi lapseksi. Hän pääsi vuonna 1977 copywriter-harjoittelijaksi mainostoimisto SEK:iin. Hän perusti 1987 oman mainostoimiston nimeltä Hurja-Hanna Oy. Inky Queen -tatuointistudion hän perusti Helsinkiin vuonna 1987 ja Tallinnaan 2016. Sittemmin hän on hankkinut myös asunnon Tallinnasta.
Schlizewski esiintyi 1980-luvun puolivälissä sekä Yleisradion että MTV3:n tv-ohjelmissa. Hän juonsi 1984–1985 muun muassa Yleisradion Viikonlopputelevisiota.  Syksyllä 1990 hän sai PTV4-kaapelikanavalle oman keskusteluohjelman Hantan Kahvelissa!, jonka vieraita olivat muun muassa Sam Inkinen, Jukka Kajava ja Pekka Sauri. Myöhemmin Schlizewski on esiintynyt tositelevisio-ohjelmissa Karavaanarit (2011), Riemuloma Kanarialla (2013) ja Diili (2013) sekä vuonna 2016 sarjassa Elämä pelissä yhdessä aviomiehensä Olli Väätäisen kanssa.
Schlizewski julkaisi vuonna 1986 nimellä Hantta Krause singlen ”Flirttailemaan/Tosi nainen” (Megafon meg 008) ja 1988 gonzo-tyylisen matkakirjan Maailma on minun. Hän toimi vuonna 1991 lyhyen aikaa Setan Z-lehden päätoimittajana. Vuonna 1998 Schlizewski ohjasi yhdessä Paul Richterin kanssa pitkän eroottisen elokuvan The Secret Diary of Veronica.
Schlizewski oli Helsingin kaupunginvaltuuston ja kulttuurilautakunnan jäsen 1989–1992 kokoomuksen edustajana. Schlizewski oli 2008–2011 FCF Pro Wrestling Helsinki Fight Clubin toimitusjohtaja.
Yksityiselämä

Schlizewski seurusteli 1970-luvun lopussa muusikko Jokke Seppälän kanssa ja solmi 1980-luvun alkupuolella lyhyeksi jääneen avioliiton malli Johan Krausen kanssa. Hän seurusteli 1980-luvulla lävistystaiteilija Yazkan kanssa. Schlizewskillä on kaksi aikuista tytärtä avoliitosta malli ja valokuvaaja Jukka Mykkäsen kanssa 1986–1998. Schlizewski oli 2008–2010 naimisissa Robin Schlizewskin ja 2012–2017 kehonrakentaja ja personal trainer Olli Väätäisen kanssa.
Schlizewski jäi kiinni törkeästä rattijuopumuksesta 28. joulukuuta 2021 ajettuaan autoa 1,7 promillen humalassa.
Kirjat

Krause, Hannele: Maailma on minun.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1988.  ISBN 951-26-3152-0
Schlizewski, Wilma: Kaikkea muuta kuin laihdutusopas.  Helsinki:  WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-39537-0
Lotila, Sami & Schlizewski, Wilma: Hurja Hantta.  Helsinki:  Into, 2024.  ISBN 978-952-393-413-9
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Hantta Krause arvioi Cicciolinaa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Mattia Zaccagni

Mattia Zaccagni Lazion pelaajana marraskuussa 2021.
Mattia Zaccagni (s. 16. kesäkuuta 1995 Cesena) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 177-senttimetrinen. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Laziota.
Zaccagni pelasi Bellaria Igean junioreissa, joista hän siirtyi Hellas Veronaan. Hän pelasi lainalla alemmilla sarjatasoilla Veneziassa kaudella 2014–2015 ja Cittadellassa vuoden 2016 alkupuoliskon. Hän pelasi Hellas Veronassa ensimmäisen Serie A -ottelunsa syyskuussa 2015. Hän pelasi joukkueessa kaikkiaan 81 Serie A -ottelua, joissa hän teki yhdeksän maalia, ja 55 Serie B -ottelua, joissa hän teki viisi maalia. Hän siirtyi elokuussa 2021 lainalle Lazioon, ja seuraavana kesänä hän jäi pysyvästi Lazion pelaajaksi. Hän on kolmen kauden aikana pelannut Laziossa 92 Serie A -ottelua ja tehnyt niissä 20 maalia. Hän on pelannut Laziossa kuusi Mestarien liigan, kymmenen Eurooppa-liigan ja kolme Konferenssiliigan ottelua. Hän teki maalin helmikuussa 2022 Eurooppa-liigan ottelussa Portoa vastaan.
Zaccagni ei pelannut nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Italian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2022 ystävyysottelussa Turkkia vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän tuli vaihdosta kentälle toisessa alkulohko-ottelussa Espanjaa vastaan, kolmannessa alkulohko-ottelussa Kroatiaa ja tappiollisessa neljännesvälieräottelussa Sveitsiä vastaan. Hän teki Kroatiaa vastaan lisäajan viime hetkillä 1–1-tasoitusmaalin, jolla Italia varmisti paikan neljännesvälieriin. Zaccagni on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä yhdeksän maaottelua ja ollut niissä kahdesti avauskokoonpanossa.
Burhanpur

| Burhanpur |
| --- | --- |
 Burhanpur
 Koordinaatit: 21°18′41″N, 76°13′44″E 
Valtio:  Intia
Osavaltio:  Madhya Pradesh
Piirikunta:  Burhanpur
Väkiluku (2011):  210 886
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Burhanpur (hindiksi बुरहानपुर, Burhānpur, urduksi ‏برہان پور‎, Burhān Pūr) on kaupunki Keski-Intiassa Madhya Pradeshin osavaltiossa. Sen asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 210 886.
Maantiede

Burhanpur sijaitsee Intian Madhya Pradeshin osavaltiossa Burhanpurin piirikunnassa maan keskiosassa noin 55 kilometriä Khandwasta etelään. Burhanpurin eteläpuolella virtaa Taptijoki.
Historia

Burhanpurin perusti Khandeshin alueella hallinneen Faruki-dynastian hallitsija Nasir Khan al-Faruki vuoden 1398 paikkeilla. Kaupunki sai nimensä deccanilaisen pyhimyksen Burhan al-Din Gharibin mukaan. Taptijoen etelärannalle perustettiin samoihin aikoihin Zainabin kaupunki. Keskiajalla kaupunki oli strategisesti merkittävä keskus. Se palveli Faruki-dynastian pääkaupunkina, kunnes dynastian maat liitettiin Suurmogulien valtakuntaan Akbarin valtakaudella vuonna 1601. Kaupunki oli tunnettu  kulta-, musliini-, pitsi- ja hopeakaupasta, joka kuitenkin taantui 1700-luvulla.
Vuonna 1616 tuolloinen Khurramin ruhtinas ja myöhempi suurmogulien hallitsija Šah Jahan teki paikasta Deccanin alueen sotaretkiensä keskuksen. Sodat alueella aiheuttivat suuria tuhoja ja nälänhädän. Suurmoguliprinssi Parviz kuoli Burhanpurissa vuonna 1626. Aurangzeb syytti vallasta myöhemmin syrjäytettyä isäänsä Šah Jahania tämän myrkyttämisestä. Aurangzebista tuli Deccanin kuvernööri vuonna 1636, ja hän hallitsi Burhanpurista käsin. Myöhempinä vuosina kaupungin  hallinnasta suurmogulien kanssa kamppailivat marathat, joiden onnistui vallata se vuonna 1748. Arthur Wellesleyn johtamat britit kukistivat marathat vuonna 1803, ja kaupungin hallinta vaihtui useampaan otteeseen. Britit antoivat sen vuonna 1805 Sindhia-dynastian marathojen hallittavaksi. Vuonna 1849 kaupungissa syttyi verinen mellakka hindujen ja muslimien välillä. Vuonna 1860 kaupunki liitettiin kiinteäksi osaksi Brittiläistä Intiaa.
Väestö

Burhanpurin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 210 886. Vuoden 2025 arvion mukaan asukasluku oli 306 000. Vuonna 2011 asukkaista 50,53 % oli muslimeja, 45,81 % hindulaisia, 2,67 % buddhalaisia ja 0,6 % jainalaisia. Lukutaitoisia oli 80,82 %.
Dargaah-e-Hakimi, hautakompleksi Burhanpurissa.
Burhanpurin Jama Masjid eli perjantaimoskeija.
Saab Aero-X

| Saab Aero-X |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistaja:  Saab
Konserni:  General Motors
Valmistusvuodet:  2006
Tuotantomäärä:  1
Korimalli:  2-ovinen coupé
Luokka:  konsepti
Muotoilija:  Anthony Lo
Teknisesti samankaltaisia:  -
Tekniset tiedot
Henkilöluku:  2
Iskutilavuus:  2 800 cm³
Teho:  298 kW (400 hv)
Vääntö:  500 Nm
Polttoaine:  bioetanoli
Vetotapa:  neliveto
Vaihteisto:  7-vaihteinen automaatti
Mitat
Massa:  1 500 kg
Saab Aero-X on Saabin valmistama konseptiauto, joka esiteltiin Geneven autonäyttelyssä maaliskuussa 2006. Kaksipaikkaisessa urheiluautossa on yhdistelty Saabin lentokonehistoriaa sekä suuntauksia tuleviin malleihin. Esimerkiksi kesällä 2007 esitellyssä Saab 9-3 Sport Sedanin faceliftissä on viitteitä Aero-X:stä.
Tekniikka

Autossa on 400-hevosvoimainen bioetanolilla toimiva kahdella turbolla varustettu 2,8 litrainen V6-moottori. Konseptimallin erityispiirteitä ovat puuttuvat a-pilarit sekä ovien ja katon yhtenäinen avautuminen. Konseptin kori on hiilikuitua ja veto tapahtuu neljällä pyörällä. Ohjaamo on muotoiltu "skandinaavisen puhtaasti" ja valaistuksessa on hyödynnetty runsaasti LED-valoja. Nopeusmittari näkyy kolmiulotteisesti akryylipinnalla.
Autoweek-lehti palkitsi sen Geneven autonäyttelyn parhaana. Auton palkitsi myöhemmin samana vuonna myös brittiläinen Autocar-lehti vuoden parhaana konseptiautona.
Gullwing-tyyppiset ovet