stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Naskh
Oppineiden erimielisyyksiä > Kadonneet jakeet

Jotkut klassiset kirjoittajat kertovat, että Koraani olisi sisältänyt myös jakeita, jotka ovat sittemmin kadonneet. Al-Bukharin hadithin mukaan enkeli Gabriel tarkisti Koraanin vuosittain Muhammedin kanssa. Viimeinen tarkistus tapahtui juuri ennen profeetan kuolemaa. Jokaisessa tarkistuksessa enkeli poisti jakeita. Niinpä Al-Suyuti (k. 1505) kertoo, että suura 33 oli alun pitäen 200 jakeen mittainen tai jopa pidempi kuin suura 2 (286 jaetta), mutta nyt siitä on jäljellä vain 73 jaetta. Al-Suyuti antaa muitakin esimerkkejä Koraanin kadonneista osista.
Haukijärvi (Ulvila)

| Haukijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Satakunta‎
Kunnat:  Ulvila
Koordinaatit:  61°28′43″N, 22°01′24″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Harjunpäänjoen valuma-alue‎ (35.14)
Laskuoja:  Haukioja 
Järvinumero:  35.141.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  25,1 m 
Rantaviiva:  0,906 km 
Pinta-ala:  0,03434 km² 
 fiHaukijärvi 
Haukijärvi on Satakunnassa Ulvilassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Kaasmarkun alueeseen. Ulvilassa on toinenkin Haukijärvi.
Maantiede

Järven pinta-ala on 3,4 hehtaaria ja sen pituus on 300 metriä ja leveys 100 metriä. Järven luusua sijaitsee järven kaakkoisrannalla, josta saa alkunsa 4,3 kilometriä pitkä Haukioja, joka laskee Harjunpäänjokeen Rankhuhdassa.
Järven rantaviiva on kilometrin pituinen ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsä- ja suomaastoa. Ranta on rakentamaton eikä sinne johda tietä.
Historiaa

Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimenä oli "Haukjärvi". Kartassa järvi vaikuttaa pitemmältä, mikä viittaa osittaiseen järvenlaskuun. Tätä puoltaa nykyisen kartan viereinen suo, jonka paikalle on Kalmbergin karttaan merkitty järvi. Fransinoja saattaa olla näiltä ajoilta peräisin.
Kyösti Valfrid Kaukovalta
Teoksia

Uudenkaupungin historia I osa 1917, II osa 1928, III osa 1930, IV osa 1943
Tampereen valtauksen kaksivuotismuisto 3.- 6.4.1920. Tampereen suojeluskunnan esikunta 1920
Tampereen seudun kapinahistoria. Otava 1921
Tampereen Verkatehtaan historia 1797–1929: Jokioisten Verkatehdas 1979–1858, A. I. Frietsch & K:ni 1858–1869, Tampereen Verkatehdas osakeyhtiö 1869–1929. 1930
Hämeen läänin historia I–III Karisto 1931
Pirkkalan heimo- ja keskiaika 1934
Pirkkalan historia, kirjoittaneet K. V. Kaukovalta, K. Jaakkola ja Aug. Sorila. 1934
Forssan puuvillatehtaan historia 1847–1934 1934
Kaupan historia kauppakouluja ja opistoja varten WSOY 1936
Mitä tapahtui Nokialla Nuijasodan aikaan? 1936
Osakeyhtiö Pyynikki 1886–1936. 1936
Suomen maalaiskuntain kunnallisen itsehallinnon historia. Maalaiskuntien liitto 1940
Osuusliike Tuotanto r.l. 1916–1941. 1942
Suomen Käsityöläis-Osakepankki 1917–1942. 1942
Tampereen kaupungin kauppiaskunnan eläke- ja apurahasto 1844–1944 : 100-vuotiskertomus. 1944
Tampereen verkatehdas 1797–1947: muistojulkaisu, kirjoittaneet K. V. Kaukovalta ja Ale-Einari Riipinen. 1947
Aiheesta muualla

K. V. Kaukovalta : Tamperelaista koululaiskieltä, Aamulehti, 25.02.1934, nro 54, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
K. V. Kaukovalta : 500 vuotta Davidin kapinasta, Aamulehti, 18.09.1938, nro 251, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)
Ahvenjärvi (Harjavalta)

| Ahvenjärvi (Harjavalta) |
| --- | --- |
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Harjavalta
Koordinaatit:  61°21′37″N, 22°09′35″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  ei ole 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  45−47,5 
 fiAhvenjärvi 
Ahvenjärvi on Satakunnassa Harjavallassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Kovelinojan valuma-alueeseen. Ahvenjärvi on laskettu 1800-luvulla ja sen nykyinen vesialue on aiemmasta vain murto-osan kokoinen.
Maantieto

Järvi sijaitsee keskellä 750 metriä pitkää ja 400 metriä leveää luhtamaata. Umpeenkasvu johtuu järven vedenpinnan laskusta ja ainoa avovedenpaikka sijaitsee luhteikon keskellä. Enää lammeksi luokiteltava avoveden alue on halkaisijaltaan alle 50 metriä. Luhteikkoa ei ole ojitettu, mutta ympäröivät suot ja metsät on ojitettu tiheästi. Vedet valuvat kuitenkin Iso-Huilun ja Vähä-Huilun suuntaan.
Järven alkuperäiset mitat voidaan arvioida esimerkiksi vuoden 1856 Kalmbergin kartastosta, mihin järvi on vielä piirretty. Kartan mittakaava on melko suuri eli 1 : 100 000, joten mitat ovat vain suuntaa antavia. Mittauksen mukaan Ahvenjärvi olisi ollut korkeintaan 900 metriä pitkä ja 400 metriä leveä.
Järvenlasku

Vuonna 1822 anoi Hermu Matts Johansson Kokemäeltä lupaa saada ojittamalla alentaa Ahvenjärven vedenpintaa. Hakemus siirrettiin kuitenkin lokakuussa lääninkonttoriin eikä sen päätöksestä ole tietoa. Järvi on kuitenkin vanhojen karttojen mukaan kutistunut merkittävästi, joten lupa järvenlaskuun on ilmeisesti annettu. Järvenlaskuilla tavoiteltiin lisää niittyjä, jonka heinää karja laidunsi ja jota voitiin säilöä talveksi.
Bullterrieri

| Bullterrieri |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Englanti,  Iso-Britannia
Määrä:  Suomessa rekisteröity 1 485 
Rodun syntyaika:  1800-luku
Alkuperäinen käyttö:  härkätaistelut
Nykyinen käyttö:  seurakoira
Elinikä:  12–13 vuotta
Muita nimityksiä:  bulli, koirien gladiaattori, Bull Terrier, bullterjer, White Cavalier
FCI-luokitus:  ryhmä 3 Terrierit alaryhmä 3 Bull-tyyppiset terrierit #11
Ulkonäkö
Paino:  narttu n. 20–30 kg uros n. 25–40 kg
Säkäkorkeus:  narttu n. 40–50 cm uros n. 45–55 cm
Väritys:  valkoinen joko värillisillä pään alueen merkeillä tai ilman, brindle, punainen, tricolor, mustabrindle joko valkoisilla merkeillä tai ilman (solid)
Bullterrieri (engl. Bull Terrier) on alun perin taistelukoiraksi jalostettu englantilainen koirarotu, voimakasrakenteinen terrieri. Rodun pienempi muunnos kääpiöbullterrieri on kokoaan lukuun ottamatta täysin bullterrierin kaltainen.
Ulkonäkö

Bullterrieri on vankkarakenteinen ja lihaksikas terrieri, jolla on lyhyt, tiheä turkki. Ruumiinrakenne on vankka ja pyöreä, hartiat ovat lihaksikkaat ja rintakehä leveä. Mitään korkeus- ja painorajoja rodulla ei ole, mutta keskimääräinen korkeus on 50–60 cm ja paino 20–40 kg. Kääpiöbullterrierin säkäkorkeus on alle 35,5 cm, mutta muutaman sentin ylitys ei haittaa suppean geenipohjan vuoksi.
Rodun tunnusomaisin piirre on sen pää, joka on edestä katsottuna munanmuotoinen. Sivulta katsottuna bullterrierin otsa kaartuu tasaisesti kuonoa kohti. Päälaki on miltei tasainen. Myös silmät ovat erikoiset: pienet, tummat ja kolmionmuotoiset. Lyhyttä ja tyvestä paksua häntää bullterrieri kantaa vaakasuorassa.
Ulkonäkö > Väritys

Bullterrierille hyväksytään varsin monenlaiset väriyhdistelmät. Täysin valkoinen on ehkäpä tunnetuinkenen mukaan? väri, mutta valkoisillakin koirilla saa olla päässä laikkuja. Kirjavilla koirilla valkoista pitäisi olla vähemmän kuin värillisiä alueita. Värejä ovat esimerkiksi juovikas (brindle), kolmivärinen (tricolor), punainen ja fawn eli kellertävän ruskea. Sinistä ja maksanväriä ei hyväksytä. Yhdysvaltalainen American Kennel Club asettaa kahdesta muuten samanveroisesta yksilöstä etusijalle brindlen koiran, samoin FCI:n ja siten myös Suomen Kennelliiton rotumääritelmä. Yhdistyneessä kuningaskunnassa sen sijaan suositaan valkoista vastaavassa tilanteessa.
Valkoinen
Valkoinen mustin laikuin
Punainen
Punavalkoinen
Brindle
Brindlevalkoinen
Tricolor
Luonne ja käyttäytyminen

Bullterrierit ovat ystävällisiä ja iloisia mutta usein itsepäisiä koiria. Ne ovat fyysisesti vahvoja ja niillä on vahva puruvoima. Ne ovat myös älykkäitä, joten ne tarvitsevat monipuolisesti virikkeitä. Härkätaistelukoirataustansa vuoksi bullterrieri on kehitetty todella rohkeaksi ja päättäväiseksi roduksi. Samasta syystä se saattaa vastata sille esitettyyn haasteeseen, vaikka on yleensä rauhallinen. Bullterrierit rakastavat ihmisten seuraa, eikä niitä pitäisi jättää pitkiksi ajoiksi yksin.
Bullterrieri ei ole erityisen miellyttämishaluinen rotu, joten sen kouluttaminen ei ole aina ihan yksinkertaista. Omistajalta vaaditaan kärsivällisyyttä ja päättäväisyyttä: kouluttaminen onnistuu vahvistamalla toivottua käyttäytymistä palkitsemisen avulla. Bullterrieri sietää kipua hyvin.
Bullterrierit eivät välttämättä pidä muista koirista, mutta ihmisiä kohtaan ne ovat hyvin ystävällisiä.
Alkuperä

Rotu kehittyi Englannissa alun perin taistelukoiriksi jalostetuista roduista. Bullterrierin kantarotu on sukupuuttoon kuollut mutta sittemmin uudelleen luotu vanhaenglanninbulldoggi (Old English Bulldog), jota risteytettiin eri terrierirotuihin - ennen kaikkea mustaruskeaan englanninterrieriin. Näin luotiin uusi rotu, jota kutsuttiin nimellä Bull and Terrier. Valkoisen bullterrierin luoja oli irlantilaissyntyinen James Hinks, joka risteytti bull and terrier -rodun valkoisen englanninterrierin kanssa, ja käytti myöhemmin jalostukseen myös dalmatiankoiraa. Täten hän alkoi määrätietoisesti jalostaa bull and terrier -tyyppisistä koirista valkoista, ruumiinrakenteeltaan symmetrisempää rotua. Hän kutsui valkoisia koiriaan bullterriereiksi erotukseksi varhaisesta bull and terrier -rodusta.
Vuoden 1860 tienoilla rotu oli hajonnut kahteen haaraan: puhtaanvalkoiseksi bullterrieriksi ja värillisiksi muodoiksi, joista myöhemmin kehittyi staffordshirenbullterrieri. Bullterrierille ominainen pään muoto kehittyi vasta 1900-luvulla, eikä tiedetä, mitä rotuja jalostuksessa käytettiin sen aikaansaamiseksi.
Alkuperä > Nykyinen käyttötarkoitus

Bullterrierit suorittavat Suomessa nykyisin lähinnä seurakoiran virkaa, ja jonkin verran rodun harrastajat osallistuvat bulleillaan myös koiranäyttelyihin. Koirataistelut ovat nykyisin useimmissa maissa laittomia ja yleisesti epäeettisinä pidettyjä, joten alkuperäistä tarkoitustaan bullterrierin ei enää tarvitse täyttää.
Jonkin verran bullterriereitä näkyy myös agility- ja tokokentillä, mutta ominaisuuksiltaan bullterrieri ei ehkä ole paras mahdollinen harrastuskoira vaativalle harrastajalle.
Terveystilanne

Bullterrierin yleisimpiin perinnöllisiin sairauksiin kuuluvat munuaissairaudet, sydänviat, polvien luksaatiot ja kuurous. Kuuroutta esiintyy etenkin täysin valkoisilla koirilla. Ihoallergiat ovat melko yleinen ongelma: allergisen reaktion voi laukaista esimerkiksi hyönteisen purema. Bullterrieri vaatii liikuntaa ja tekemistä, mutta kasvuvaiheessa sitä ei saisi rasittaa liiaksi. Rotu on myös ahne ruualle, joten ylipainoa voi kertyä ellei koiran syömistä tarkkailla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Svenska Bullterrierforumet (Arkistoitu – Internet Archive)
Bullterrierin rotuesittely, Koirat.com
Bull Terrier Club of America (englanniksi)
The Bull Terrier Club – Ison-Britannian rotuyhdistys (englanniksi)
Svenska Bullterrierklubben (ruotsiksi)
South African Bull Terrier Club (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Bull Terrier – The Bulldog Information Library (englanniksi)
Bullterrierillä on erikoinen ilme ja pään muoto.
Alkuperäinen bullterrieri vuodelta 1907.
Bullterrieri ja vieressä kääpiöbullterrieri
Bullterrieri filippiiniläisessä postimerkissä.
Bullterrieri agilityradalla.
Saarijärvi (Pori)

| Saarijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:   Suomi
Maakunnat:  Satakunta
Paikkakunta:  Pori, Ulvila
Koordinaatit:  61°32′33″N, 22°19′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Jylhäjoki 
Järvinumero:  35.146.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  59,3 m 
Rantaviiva:  5,093 km 
Pinta-ala:  0,44199 km² 
 fiSaarijärvi 
Saarijärvi on järvi Porin ja Ulvilan, aiemmin Kullaan ja Lavian rajalla Satakunnassa. Se kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Jylhäjoen valuma-alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 44,2 hehtaaria ja sen pituus on 1,2 kilometriä ja leveys 1,1 kilometriä. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 5,9 kilometriä pitkä järven laskujoki Jylhäjoki. Mäkisestä maastosta laskee järveen muutama suo-oja sekä Tielamminoja, joka toimii Tielammien ja Keksalmin laskuojana.
Järven rantaviiva on 5,1 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Sen sijaan Kotolahden ja Oltavankankaan rannoilla on metsäistä suota ja avosuota. Järvessä on kaksi metsäistä saarta ja Pikkuluoto, joka on kapeakannaksinen niemi. Vastarannan Isoluoto on soistunut Kotolahdessa rantaan kiinni. Kuttuniemen salmesta aukeaa 500 metriä pitkä lahti Pitkälahti, joka muodostaa oman osansa järveä. Pitkälahden yli kulkee Ulvilan raja siten, että suurin osa järveä jää Porin puolelle. Lammasniemellä on runsaasti loma-asutusta, mutta maatiloja tai peltoja ei rantaan rajaudu.
Historia

Järveä kutsuttiin myös nimellä Iso-Saarijärvi, erotukseksi Vähä-Saarijärvestä. Vuonna 1894 talollinen Kustaa Anttila haki lupaa laskea Saarijärven vedenpintaa ja sai siihen luvan vuonna 1896. Järvenlaskun huomaa vertaamalla nykyisiä karttoja vuoden 1856 Kalmbergin kartaston karttaan. Vanhassa kartassa järvellä oli suuri Isoluodon saari silloisen Kotolahden suulla. mutta nykyään lahtea ja saarta ei enää ole. Järven pinta-ala on pienentynyt noin neljänneksen.
Vähä-Huilu

| Vähä-Huilu |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Harjavalta
Koordinaatit:  61°21′53″N, 22°06′57″E
Mittaustietoja
 fiVähä-Huilu 
Vähä-Huilu on Satakunnassa Harjavallassa sijaitseva kuivatettu järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Kovelinojan valuma-alueeseen. Järven paikalla sijaitsee nykyään Vähä-Huilun niminen avosuo, joka syntyi 1800-luvulla järvenlaskun seurauksena.
Maantieto

Nykyisen järven paikalla sijaitseva avosuo on kilometrin pituinen ja sen luoteispäässä suo jatkuu metsittyneenä suona. Koko suon pituudelta on kaivettu yksi kuivatusoja, joka yhtyy Iso-Huilusta laskevaan laskuojaan. Oja jatkaa Osonojana ja muuttuu alajuoksulla Kovelinojaksi ennen yhtymistään Harjunpäänjokeen Kaasmarkussa Ulvilassa.
Mittaamalla vuoden 1856 Kalmbergin kartastosta järven mittoja, voidaan mittakaavan avulla saada summittainen käsitys järven silloisista mitoista. Kartassa järvellä on sama muoto kuin nykyisellä suolla. Järvi olisi Kalmbergin kartan mukaan noin 1,1 kilometriä pitkä ja 200 metriä leveä.
Historiaa

Silloisen Kokemäen ja nykyisen Harjavallan Niuttalasta kotoisin oleva Jacob Hermu ja muut hankkeen osalliset anoivat vuonna 1816 lupaa kuivattaa Vähä-Huilujärven. Päätös annettiin vuonna 1825, jonka jälkeen järvi on kuivatettu avosuoksi. Myös Iso-Huilujärven kuivatuspäätöksessä on samat päivämäärät.
Hermun anomuksessa järveä kutsuttiin "Vähä-Huilujärveksi". Kalmbergin kartastosa 1855–1856 järven nimi kirjoitettiin "Wähäjärvi" ja sen vieressä ollutta Iso-Huilua taas "Huilujärvi".
Sahalahti (Ulvila)

| Sahalahti |
| --- | --- |
 Sahalahtea lännestä heinäkuussa 2016. Kuvassa Metsäopiston rakennus.
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Ulvila
Koordinaatit:  61°29′01″N, 22°11′55″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Joutsijoki eli Harjunpäänjoki 
Järvinumero:  35.142.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  noin 42-43 m
Rantaviiva:  0,803 km 
Pinta-ala:  0,02712 km² 
 fiSahalahti 
Sahalahti on Satakunnassa Ulvilassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Kullaan alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 2,7 hehtaaria ja sen pituus on 250 metriä ja leveys 150 metriä. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta jatkaa matkaansa järven läpi virtaava Joutsijoki eli Harjunpäänjoki.
Järven rantaviiva on 0,80 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Alueella on aiemmin toiminut retkikeskus ja järven rannalla sijaitsevat Länsirannikon Koulutuksen metsäopetuksen tilat.
Iso-Huilu

| Iso-Huilu |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Harjavalta
Koordinaatit:  61°22′09″N, 22°06′53″E
Mittaustietoja
 fiIso-Huilu 
Iso-Huilu on Satakunnassa Harjavallassa sijaitseva kuivatettu järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-alueen Kovelinojan valuma-alueeseen. Järven paikalla sijaitsee Iso-Huilun luhtamaa ja suo.
Maantieto

Nykyinen järven paikalla sijaitseva kosteikko muistuttaa kolmisormista kättä, jonka 250 metriä pitkä peukalo osoittaa pohjoiseen ja kaksi pitkää sormea osoittavatta molemmat kaakkoon. Pisin sormi on 750 metriä pitkä, toinen on 450 metriä pitkä ja suo on muuten 400 metriä leveä. Suon pituussuuntaan on kaivettu pitkä oja, joka jatkuu metsään Osonojana. Oja muuttuu alajuoksulla Kovelinojaksi ennen yhtymistään Harjunpäänjokeen Kaasmarkussa Ulvilassa.
Mittaamalla vuoden 1856 Kalmbergin kartastosta järven mittoja, voidaan mittakaavan avulla saada summittainen käsitys järven mitoista. Kartassa on järvellä sama muoto kuin nykyisellä suolla. Järven pituus olisi Kalmbergin kartan mukaan noin kilometrin pitkä ja 450 metriä leveä.
Historiaa

Silloisen Kokemäen ja nykyisen Harjavallan Niuttalasta kotoisin oleva Jacob Hermu ja muut osalliset anoivat vuonna 1816 lupaa kuivattaa Iso-Huilujärven. Päätös annettiin vasta 1825 ja sen jälkeen Iso-Huiluna nykyään tunnettu järvi on kuivatettu avosuoksi. Myös Vähä-Huilujärven kuivatuspäätöksessä on samat päivämäärät.
Hermun anomuksessa järveä kutsuttiin "Iso-Huilujärveksi". Kalmbergin kartastossa 1855–1856 järven nimi kirjoitettiin "Huilujärvi" ja sen vieressä ollutta Vähä-Huilua taas "Wähäjärveksi".
Siirtokuntien kongressi

Siirtokuntien kongressi äänestämässä itsenäisyydestä.
Siirtokuntien kongressi toimi Pohjois-Amerikan kolmentoista siirtokunnan asukkaiden edustuslaitoksena 1770- ja 1780-luvuilla. Nimitystä käytetään kolmesta peräkkäin toimineesta kongressista:
ensimmäinen mannermaakongressi (engl. First Continental Congress) kokoontui 5. syyskuuta – 26. lokakuuta 1774. Se ei säätänyt lakeja.
toinen mannermaakongressi (Second Continental Congress) kokoontui 10. toukokuuta 1775 – 1. maaliskuuta 1781. Se julisti Yhdysvallat itsenäiseksi 4. heinäkuuta 1776 ja omaksui asteittain väliaikaisen hallituksen tehtävät.
konfederaation kongressi (Congress of the Confederation) kokoontui 1. maaliskuuta 1781 – 4. maaliskuuta 1789. Se korvasi toisen mannermaakongressin konfederaatioartiklojen astuttua voimaan, ja sen jäseniksi tulivat automaattisesti kaikki toiseen mannermaakongressiin nimitetyt. Konfederaation kongressi lopetti toimintansa, kun nykyinen Yhdysvaltain perustuslaki tuli voimaan.
Siirtokuntien kongressi muodostettiin alun perin koordinoimaan amerikkalaisten vastineet Britannian hallintoa vastaan, mutta siitä tuli sotilasliittouman hallintoelin tilanteen kärjistyttyä sodaksi. Kaikki kolme kongressia kokoontuivat Philadelphiassa, joskin toinen mannermaakongressi joutui välillä toimimaan evakossa brittijoukkojen miehittäessä kaupunkia.
Taustat > Brittien ja amerikkalaisten väliset ongelmat

Amerikan siirtokuntien brittivastaisuus alkoi vuonna 1763, jolloin Yrjö III antoi kuninkaallisen julistuksensa, jossa määriteltiin tarkoin siirtokuntien länsiraja. Appalakkien länsipuolelle muuttaneiden uudisasukkaiden oli palattava takaisin ja jätettävä läntiset maa-alueet intiaaneille. Ohiojoen laakson jättäminen sen alkuperäisille asukkaille herätti katkeruutta siirtolaisissa ja lisäsi erimielisyyksiä siirtokuntien ja Englannin hallituksen välillä. Siirtolaiset vaativat lisää oikeuksia päättää omista asioistaan, ja englantilaiset pelkäsivät siirtokuntien itsenäistyvän liikaa.
Ongelmat kärjistyivät entisestään, kun Englannin parlamentti hyväksyi kesällä 1767 valtiovarainministeri Charles Townshendin kehittämät lait. Siirtokuntalaiset olivat tyytymättömiä uusiin lakeihin ja alkoivat boikotoida brittien merikauppaa. Englantilaiset joutuivat palkkaamaan tullivirkailijoita Amerikan suuriin satamakaupunkeihin, ja siirtolaiset puolestaan lisäsivät mielenosoituksiaan emämaata vastaan. Englantilaiset sotalaivat kuljettivat sotilaita rauhoittamaan mielenosoituksia. Tilanne johti Bostonin verilöylyyn, jossa brittisotilaat surmasivat viisi mielenosoittajaa.
Verilöylyn jälkeen siirtokuntien verotuksesta luovuttiin teetullia lukuun ottamatta. ”Whigit” eli liberaalit patriootit kampanjoivat ”vapauden poikina” teetulleja vastaan. Kampanjan vuoksi suurin osa teelaivoista joutui palaamaan siirtokuntien satamista. Kapinamielialaansa tehostaakseen vapauden pojat palkkasivat joulukuussa 1773 mohawk-intiaaneiksi naamioituneet siirtolaiset heittämään Bostonin satamaan ankkuroitujen brittilaivojen teelastit veteen. Tapaus tunnetaan historiassa Bostonin teekutsuina.
Siirtokuntien kongressit > Ensimmäinen mannermaakongressi

Englannissa Bostonin tapahtumat tulkittiin avoimeksi kapinaksi brittihallitusta vastaan. Parlamentti lakkautti Massachusettsin itsehallinnon ja asetti koko siirtokunnan kruunun alaiseksi. Samanaikainen vuoden 1774 Quebecin laki esti siirtokuntien leviämisen Ohiojoen laaksoon ja merkitsi uhkaa siirtokuntien läntisten suunnitelmien murskaantumisesta.
Siirtokunnat aloittivat tuntuvat vastatoimet brittihallintoa vastaan ja niiden  kirjeenvaihtokomiteat (Committee of Correspondence) järjestivät ensimmäisen mannermaakongressin 5. syyskuuta 1774 Philadelphiassa. Paikalle kokoontui 56 edustajaa, heidän joukossaan muun muassa John Adams, Samuel Adams, John Jay ja George Washington. Puheenjohtajana toimi Peyton Randolph. Vain Georgian ja Kanadan edustajat jättivät saapumatta. Monet kokouksen edustajat olivat valmiit taipumaan brittihallintoon, mutta myös täydellistä itsenäisyyttä kannatettiin. Kongressi lähetti Yrjö III:lle osoitetun vaatimuksen Massachusettsin itsehallinnon palauttamiseksi. Samalla kongressi ilmoitti siirtokuntien boikotoivan kaikkia brittiläisiä tuotteita, kunnes parlamentti lakkauttaa Townshendin ”sietämättömät lait”.