stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
David Myatt

David Myatt muslimiksi kääntymisen jälkeen
David Myatt (s. 1950) on brittiläinen aktivisti, joka on osallistunut muun muassa väkivaltaisten uusnatsien ja islamististen terroristiryhmien toimintaan. Hänet tunnetaan teististä satanismia edustavan Order of Nine Angles -liikkeen pääideologina. Myatt on julkaissut runsaasti kirjoituksia, joihin on kuulunut ideologisia esseitä, runoutta ja Antiikin Kreikan kirjallisuuden käännöksiä.
Myatt toimi uusnatsiliikkeissä jo 1970-luvulla ja oli vangittuna ja epäiltynä useista väkivaltarikoksista tämän toimintansa aikana. Vuonna 1998 hän ilmoitti kääntyneensä muslimiksi. Antisemitismin tutkija Robert S. Wistrichin mukaan Myattista tuli tuolloin voimakas jihadin, itsemurhaiskujen ja juutalaisten tappamisen kannattaja sekä voimakas Osama bin Ladenin puolestapuhuja. 2010-luvun alussa Myatt ilmoitti luopuneensa ääriliikkeistä. Sekä hänen kannattajansa että kriitikkonsa ovat kyseenalaistaneet tämän ja nähneet hänen elinikäisen aktivisminsa taustalla Order of Nine Anglesin ideologiaan kytkeytyviä motiiveja.
1970-luvulla Myatt perusti Order of Nine Anglesin (O9A), jonka opinkappaleet hän kirjoitti pseudonyymillä Anton Long. Liike uskoo nykyisen aionin eli länsimaisen sivilisaation olevan tuhoutumassa ja korvautumassa ulkoavaruuden kolonisoivalla arjalaisella imperiumilla. Vuonna 2008 liike alkoi saada uutta suosiota sosiaalisen median kautta. Order of Nine Angles kannattaa muun muassa ihmisuhrien antamista, raiskausta ja lapsen seksuaalista hyväksikäyttöä. Liikkeen käsitykset ovat kaukana tyypillisistä satanistien käsityksistä. Order of Nine Anglesin ajattelun ytimessä on uuden, ylemmän ihmisen luominen, mikä edistyy horjuttamalla länsimaisia yhteiskuntia ja pyrkimällä tuhoamaan ne. Myatt vastustaa Saatanan kirkon ja Setin Temppelin opetuksia. Hänen toivomassaan imperiumissa valtaa käyttäisi "saatanallisten jumalihmisten" laji.
Toiminta islamistina

Myatt kääntyi syksyllä 1998 muslimiksi ja opetteli arabian kielen. Hän matkusteli muslimimaissa, minkä jälkeen hän kirjoitti suuren määrän esseitä ja artikkeleita islamista. Hän käytti musliminimiä Abdul Aziz ja Abdul-Aziz ibn Myatt. Myatt ylisti Osama bin Ladenia ja Talibania. Hän puolusti kirjoituksissaan itsemurhaiskuja ja siviileihin kohdistettavaa väkivaltaa. Myattin kirjoituksia julkaistiin lukuisilla islamistisilla nettisivuilla, kuten Hamasin sivuilla ja lukuisilla Al-Qaidan sponsoroimilla nettisivuilla. Syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen Myatt julisti ne sankarillisiksi ja vaati juutalaisten tappamista. Hän kannusti nuoria muslimeita jihadiin. Vuonna 2003 häneen viitattiin UNESCO:n konferenssissa käsiteltäessä antisemitismin kasvua. The Times käsitteli Myattia keväällä 2006 osana Ison-Britannian islamilaisten ekstremistien tarkasteluaan. Maaliskuussa 2006 Myatt osallistui Yusuf al-Qaradawin järjestön järjestämään vuoropuheluun, joka toteutettiin suorana verkkolähetyksenä. Hän vastasi eri maiden muslimien esittämiin kysymyksiin. Kun Myattilta kysyttiin hänen tuestaan uusnatsiryhmille, hän totesi, ettei kannata kansallissosialistista ideologiaa. Naton terrorismia koskeneissa konferensseissa Myattiin viitattiin islamilaisen fundamentalismin edustajana vuosina 2005, 2006 ja 2010. Vuoden 2005 konferenssissa tutkija Ely Karmon kertoi Myattin kutsuneen kaikki sionistien viholliset mukaan jihadiin juutalaisia ja Yhdysvaltoja vastaan. Martin Amis luonnehti Myattia "kiihkeäksi jihadistiksi".
Pyynnöistä huolimatta Myatt ei suostunut osallistumaan keskusteluihin arabiankielisissä televisiolähetyksissä.
Myöhemmät vaiheet

Syksyllä 2010 Myatt kertoi luopuneensa islamista ja omaksuneensa itse kehittämänsä mystisen filosofian, josta hän käytti nimitystä Numinous Way. Hän kuvaili sitä epäpoliittiseksi, ei-uskonnolliseksi elämäntavaksi, joka perustuu empatiaan ja nöyryyteen. Hän kertoi hylänneensä ekstremismin sen kaikissa muodoissa. Myattin mukaan islamista luopumisprosessin oli käynnistänyt hänen kihlattunsa itsemurha. Vuonna 2010 Myatt julkaisi omaelämäkertateoksen Myngath.
Alkuvuodesta 2012 Myatt kirjoitti artikkelisarjan, jossa käsitteli ekstremismin hylkäämistä. Hän arvosteli voimakkaasti Adolf Hitleriä ja kuvasi syvää katumustaan ja suruaan kärsimystä aiheuttaneista teoistaan. Kirjoituksissaan Myatt myös kritisoi rodun käsitettä ja totesi etnisyyden olevan yhdentekevä. Keväällä 2012 hän kertoi huomattavasti uudistaneensa Numinous Way -ajatteluaan ja nimenneensä sen uudelleen Pathei-Mathos-filosofiaksi. Myatt julkaisi koottujen teostensa painoksen, jolle hän antoi nimen Opera Omnia. Myatt hyväksyi siihen vain harvoja kirjoituksiaan viimeisten 40 vuoden ajalta. Myatt tuomitsi lähes kaikki ennen vuotta 2011 laatimansa kirjoitukset ja myös monet vuosina 2011–2012 esittämistään ajatuksista. Osan runoudestaan ja Antiikin Kreikan kirjallisuudesta tekemistään käännöksistä hän kuitenkin katsoi edelleen ajankohtaisiksi.
Tulkinnat Myattin vaikuttimista

Historioitsija Nicholas Goodrick-Clarke esitteli kirjassa Black Sun: Aryan Cults, Esoteric Nazism and the Politics of Identity Myattin ensisijaisesti saatananpalvojana ja Order of Nine Anglesin suurmestarina. Antifasistinen Searchlight-lehti tuki Goodrick-Clarken käsityksiä ja kirjoitti vuonna 2000 useimpien satanistien pitävän Myattia ja hänen Order of Nine Angles -liikettään vaarallisina. Tutkija Jacob C. Senholt piti Myattin elinikäistä omistautumista erilaisille ääriliikkeille eräänlaisena pelinä, joka kuului Order of Nine Anglesin ideologiaan. Tämän tulkinnan mukaan kääntyminen muslimiksi oli taktiikka, jota Myatt hyödynsi Order of Nine Anglesin okkultististen päämäärien saavuttamisessa.
Okkultistista tulkintaa Myattin motiiveista kannattavat myös Order of Nine Anglesin ihailijat. Order of Nine Angles on kirjoittanut radikaalin islamin edistämisen olevan kuin synkkä riitti, joka vapauttaa tiettyjä "ei-kausaalisia energioita". Order of Nine Anglesin kirjoitusten mukaan "pahoina" pidettyjen henkilöiden ja asioiden, kuten Osama bin Ladenin kannattaminen on kuin "aikaamme sopiva musta messu". Order of Nine Anglesin aatteeseen kuuluu sekä natsismin että islamismin mahdollistama kaaoksen luominen ja väkivallan lietsonta "uuden ihmisen" ja uuden yhteiskunnallisen järjestelmän luomiseksi. Useimmat Myattin kriitikotkin ovat nähneet Myattin toimintaa ohjanneina periaatteina vallankumouksellisuuden, fanaattisuuden ja terrorismin, joiden tarkoitus on kaataa "uusi maailmanjärjestys" ja edistää "galaktista imperiumia". Äärioikeiston vastainen aktivisti Gerry Gable pitikin Myattia vielä muslimiksi kääntymisen jälkeen yhtenä jyrkimmän linjan brittiläisistä uusnatsiajattelijoista. Juutalaisyhteisön johtaja Michael Whine piti Myattin liittoutumista islamilaisten ääriliikkeiden kanssa osoituksena opportunismista.
Myattin vastustajat ovat väittäneet Myattin olevan Ison-Britannian turvallisuusjoukkojen tai poliisin agent provocateur.
Ylivieskan ammattiopisto

Ylivieskan ammattiopisto on Jokilaaksojen koulutuskuntayhtymään JEDU:un kuuluva ammattiopisto. Koulutuskuntayhtymään kuuluvat myös Haapaveden ammattiopisto, Haapajärven ammattiopisto, Kalajoen ammattiopisto, Nivalan ammattiopisto, Oulaisten ammattiopisto ja Piippolan ammatti- ja kulttuuriopisto.
Ammattiopisto tarjoaa kolme ammatillista perustutkintoa; sosiaali-, terveys- ja liikunta-alan perustutkinto, turvallisuusalan perustutkinto ja audiovisuaalisen alan perustutkinto. Näistä tutkinnoista valmistuu lähihoitajia ja mediapalvelujen toteuttajia (ent. Media-assistentti). Sekä turvallisuusvalvojia. Ylivieskan ammattiopistolla voi suorittaa myös kaksoistutkinnon ja osa opinnoista suoritetaan verkko-opintoina. Työssäoppiminen ulkomailla on myös mahdollista esim. Espanjassa, Virossa, Kiinassa, Portugalissa ja Sloveniassa.
Ylivieskan ammattiopisto tarjoaa myös aikuiskoulutusta sosiaali-, terveys- ja liikunta-alalle, kulttuurialalle, puhdistuspalvelualalle sekä hotelli- ja ravintola-alalle.
Aiheesta muualla

http://www.jedu.fi/ylivieska
Salibandyn alle 19-vuotiaiden poikien maailmanmestaruuskilpailut

| Men’s U19 World Floorball Championships |
| --- | --- |

Laji:  salibandy
Perustettu:  2001
Joukkueita:  16
Hallitseva mestari:   Ruotsi
Eniten mestaruuksia:   Ruotsi (5)
Sivusto:  Men's U19 WFC
Salibandyn alle 19-vuotiaiden poikien maailmanmestaruuskilpailut on kansainvälisen salibandyliiton järjestämä turnaus, jossa pelataan maailmanmestaruudesta. Kisat pelataan kahden vuoden välein.
U19-poikien kisat pelataan toukokuussa joka toinen vuosi. Kisat pidetään samana vuonna naisten kisojen kanssa.
Ensimmäiset nuorten MM-kisat pidettiin vuonna 2001 Saksassa. Mestaruuden tuolloin voitti Ruotsi, Sveitsi sijoittui hopealle ja Suomi pronssille.
Ruotsi on mestaruuksien puolesta menestynein joukkue viidellä maailmanmestaruudellaan. Suomi on kuitenkin ainoa joukkue, joka ei ole kertaakaan jäänyt ilman mitalia. Ruotsi nimittäin jäi neljänneksi vuonna 2015.
Maailmanmestaruuskilpailut ja mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Paikka |
| 2001 |  Ruotsi |  Sveitsi |  Suomi |  Weißenfels, Merseburg, Hohenmölsen, Naumburg, Prittitz, Halle, Markranstädt, Dessau |
| 2003 |  Suomi |  Ruotsi |  Tšekki |  Praha |
| 2005 |  Ruotsi |  Suomi |  Sveitsi |  Cēsis, Valmiera ja Kocēni |
| 2007 |  Ruotsi |  Tšekki |  Suomi |  Kirchberg ja Zuchwil |
| 2009 |  Ruotsi |  Suomi |  Sveitsi |  Turku ja Raisio |
| 2011 |  Suomi |  Ruotsi |  Sveitsi |  Weißenfels |
| 2013 |  Ruotsi |  Sveitsi |  Suomi |  Hampuri |
| 2015 |  Suomi |  Sveitsi |  Tšekki |  Helsingborg |
| 2017 |  Suomi |  Ruotsi |  Tšekki |  Växjö |
| 2019 |  Tšekki |  Ruotsi |  Suomi |  Halifax |
| 2021 |  Tšekki |  Suomi |  Ruotsi |  Brno |
| 2023 |  Ruotsi |  Sveitsi |  Suomi |  Fredrikshavn |
| 2025 |  |  |  |  Zürich |
Mitalitaulukko

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | Maa |  |  |  | Yht |
| 1 |  Ruotsi | 6 | 4 | 1 | 11 |
| 2 |  Suomi | 4 | 3 | 5 | 12 |
| 3 |  Tšekki | 2 | 1 | 3 | 6 |
| 4 |  Sveitsi | 0 | 4 | 3 | 7 |
Onni Tarjanne

Onni Tarjanne 1920-luvulla.
Onni Alcides Tarjanne (vuoteen 1906 Törnqvist; 5. syyskuuta 1864 Virrat – 23. toukokuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti ja rakennusopin professori. Hän ansioitui erityisesti massiivisten kaupunkitalojen suunnittelijana. Tarjanteen päätyö oli kuitenkin Kansallisteatteri, joka oli Suomen ensimmäisiä julkisia rakennuksia, jossa kertaustyylien piirteet olivat väistyneet uuden kansallisromanttisen tyylin tieltä.
Henkilötietoja

Tarjanteen vanhemmat olivat kappalainen Karl Gustaf Törnqvist ja Karolina Gustafva Regina Schreck. Hän suomensi sukunimensä vuonna 1906. Hän valmistui vuonna 1885 Polyteknillisestä opistosta ja jatkoi opintojaan Münchenissä ja teki myös opintomatkoja Skandinaviaan ja Keski-Eurooppaan.
Tarjanne toimi lehtorina Turun teollisuuskoulussa 1887–1889. Polyteknillisen opiston rakennuskonstruktio-opin nuorempana opettajana hän toimi 1889–1898 ja vanhempana opettajana 1898–1908. Vuosina 1908–1917 ja 1921–1928 hän oli Teknillisen korkeakoulun rakennusopin professori. Vuosina 1917–1921 hän toimi yleisten rakennusten ylihallituksen ylijohtajana. Tarjanne oli Suomalaisten Teknikkojen Seuran perustajajäsen 1896 ja toimi myös Arkkitehtiliitossa, samoin kuin osallistui Helsingin kunnalliselämään.
Tarjanteen puoliso vuodesta 1891 oli Josefina Margareta Weijola (1865–1942). Oikeuskansleri Toivo Tarjanne oli heidän poikansa. Tarjanteen veljiä olivat opetushallinnon virkamies Jukka Tarjanne ja päätoimittaja Atte Tarjanne.
Työt Helsingissä

Tunnetuin kaikista Tarjanteen suunnittelemista rakennuksista lienee Suomen Kansallisteatteri (Vilhonkatu 11, Helsinki) vuodelta 1902. Hänen muita töitään Helsingissä ovat:
Marian sairaala (kirurg. osasto) (Lapinlahdenkatu 16) – sairaala, rakennettu vuonna 1894
Erottajankatu 5 – toimistorakennus, 1896
Kansakoulu (Snellmaninkatu 18) – koulurakennus, 1899
Kemian laboratorio (Abrahaminkatu 1–5) – oppilaitos, 1899
Meritullinkatu 16 – asuintalo, 1900
Rauhankatu 1 – asuintalo, (yhdessä Lars Sonckin kanssa), 1900
Uudenmaankatu 25 – asuintalo, (yhdessä Lars Sonckin kanssa), 1900
Pietarinkatu 5 – asuintalo, 1902 (lisärakennus 1905)
Huvilakatu 1 – asuintalo, 1906
Huvilakatu 20–22 – asuintalo, 1908
Lönnrotinkatu 36 – bostads AB ST HANS lisärakennus, 1909
Karjalaisten talo (Liisankatu 17) – asuintalo, 1910
Eteläesplanadi 10 – liikerakennus, 1910
Museokatu 11 – asuintalo, 1912
Armfeltintie 13 – asuintalo 1911
Uudenmaankatu 13 – asuinrakennus, 1914
Salama (Aleksanterinkatu 15) – rahalaitos, 1914
Teknillisen korkeakoulun sähköteknillinen laboratorio (Albertinkatu 40–42), 1925
Tarjanne suunnitteli myös vuonna 1969 puretun Heimolan talon Yliopistonkatu 5:een.
Työt muualla

Tarjanteen muualle suunnitelemia rakennuksia ovat muun muassa seuraavat:
Marttisen Vanha Pappila, 1892, Virrat
Takaharjun parantola, 1903, Punkaharju
Ansalan Metsästysmaja, 1908, Loppi
Ämmäkosken voimalaitos, 1917, Kajaani
Lapuan patruunatehtaan lataamo ja karkaisimo, Lapua
Lapuan patruunatehtaan ruokala, 1923, Lapua
Satalinnan tuberkuloosiparantola, 1925, Harjavalta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Onni Tarjanne Wikimedia Commonsissa
Wäre, Ritva: / Tarjanne, Onni (1864–1946) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  23.3.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Tarjanteen suunnittelemia rakennuksia. (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  Musée d'Orsay 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Kansallisteatteri valmistui vuonna 1902 Helsingin Rautatientorille.
Eteläesplanadi 10
Takaharjun parantola Punkaharjulla valmistui vuonna 1903.
Tarjanteen suunnittelema Vaskiveden taistelun muistomerkki Virroilla valmistui 1928.
Salibandyn alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailut

| Women’s U19 World Floorball Championships |
| --- | --- |

Laji:  salibandy
Perustettu:  2004
Joukkueita:  16
Hallitseva mestari:   Ruotsi
Eniten mestaruuksia:   Ruotsi (8)
Sivusto:  Women's U19 WFC
Salibandyn alle 19-vuotiaiden tyttöjen maailmanmestaruuskilpailut ovat kansainvälisen salibandyliiton järjestämä turnaus, jossa pelataan maailmanmestaruudesta kahden vuoden välein. Kisat järjestetään toukokuussa samoina vuosina jolloin miesten kisat järjestetään.
Menestynein maa U19 MM-kisoissa on ylivoimaisesti Ruotsi, joka on voittanut maailmanmestaruuden seitsemän kertaa.  Ruotsi on myös Suomen ohella ainoa joukkue, joka on onnistunut voittamaan joka vuosi jonkin mitalin. Ensimmäiset kisat järjestettiin 2004 Tampereella.
Maailmanmestaruuskilpailut ja mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Paikka |
| 2004 |  Ruotsi |  Suomi |  Sveitsi |  Tampere |
| 2006 |  Ruotsi |  Suomi |  Sveitsi |  Leipzig ja Naunhof |
| 2008 |  Sveitsi |  Ruotsi |  Suomi |  Wolsztyn, Babimost ja Zbąszyń |
| 2010 |  Ruotsi |  Suomi |  Tšekki |  Olomouc |
| 2012 |  Suomi |  Sveitsi |  Ruotsi |  Nitra |
| 2014 |  Ruotsi |  Suomi |  Tšekki |  Babimost, Rakoniewice ja Zbąszyń |
| 2016 |  Ruotsi |  Suomi |  Sveitsi |  Belleville |
| 2018 |  Ruotsi |  Suomi |  Tšekki |  St. Gallen ja Herisau |
| 2021 |  Suomi |  Ruotsi |  Tšekki |  Uppsala |
| 2022 |  Ruotsi |  Tšekki |  Suomi |  Katowice |
| 2024 |  Ruotsi |  Suomi |  Tšekki |  Lahti |
| 2026 |  |  |  |  Lignano Sabbiadoro |
Mitalitaulukko

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sija | Maa |  |  |  | Yht |
| 1 |  Ruotsi | 8 | 2 | 1 | 11 |
| 2 |  Suomi | 2 | 7 | 2 | 11 |
| 3 |  Sveitsi | 1 | 1 | 3 | 5 |
| 4 |  Tšekki | 0 | 1 | 5 | 6 |
Jonas Cornell

Jonas Cornell
Jonas Cornell (alun perin Bengt Henrik Jonas Cornell) (8. marraskuuta 1938 Tukholma, Ruotsi – 29. lokakuuta 2022) oli ruotsalainen tuottaja, ohjaaja ja käsikirjoittaja.
Cornell oli naimisissa näyttelijä Agneta Ekmannerin kanssa.
Filmografia > Näyttelijänä

1983 – Profitörerna (TV)
1989 – Hassel – Säkra papper
1997 – Adam & Eva
2002 – Taurus (TV)
Filmografia > Käsikirjoittajana

1967 – Puss & kram
1968 – Jag älskar, du älskar
1969 – Som natt och dag
1970 – Grisjakten
1977 – Bluff Stop
1979 – En Kärleks sommar
1986 – Gösta Berlingin taru (TV)
1987 – Idag röd (TV)
1987 – Lysande landning (TV)
1987 – Träff i helfigur (TV)
1990 – Lad isbjørnene danse
1991 – Riktiga män bär alltid slips
1992 – Traberg
1993 – Roseanna
1993 – Polis, polis, potatismos
1993 – Mies parvekkeella
1995 – Petri tårar
1996 – Renters rente (TV)
1987 – I dag röd
1987 – Lysande landning
1987 – Träff i helfigur
1998 – Hamilton
1999 – Magnetisörens femte vinter
2001 – Hamilton (TV)
2002 – Dina
2004 – Linné och hans apostlar (TV)
2005 – Drømmefangeren (TV)
Filmografia > Ohjaajana

1967 – Puss & kram
1969 – Som natt och dag
1970 – Grisjakten
1974 – La Bohème
1974 – Purpurgreven
1977 – Bluff Stop
1981 – Babels hus
1981 – Varning för Jönssonligan
1984 – Rosmersholm
1987 – I dag röd
1987 – Lysande landning
1988 – Månguden
1988 – Falsk forår
1990 – Apelsinmannen
1991 – Riktiga män bär alltid slips
1992 – Koomikon lapsuus
1996 – Renters rente
1996 – Skyernes skygge rammer mig
2002 – Olivia Twist
2004 – Linné och hans apostlar
Filmografia > Tuottajana

1983 – Andra dansen
Kristillisdemokraattien Helsingin piiri

| KD Helsinki |
| --- | --- |


Alue:  Helsingin kaupunki
Johto:  Markus Hekkala (pj)  Miikka Korpiranta (vpj.)
Jäseniä:  488 (2020)
Kansanedustajia:  0 / 22 (2023)
Kunnanvaltuutettuja:  1 / 85 (2021)
Aiheesta muualla
Sivusto
Kristillisdemokraattien Helsingin piiri on yksi Kristillisdemokraattien viidestätoista piirijärjestöstä. Piiri vastaa Kristillisdemokraattien järjestö-, tiedotus- ja vaalitoiminnasta Helsingissä. Kristillisdemokraateilla on Helsingin kaupunginvaltuustossa yksi kaupunginvaltuutettu kaudella 2021-2025.
Ylintä päätösvaltaa Helsingin Kristillisdemokraateissa käyttää piirikokous. Piirin puheenjohtajana toimii Markus Hekkala.
Historia > Yhdistyksen perustaminen

Kristillisdemokraattien Helsingin piiri perustettiin 16. toukokuuta 1960 NNKY:n ravintolassa pidetyssä kokouksessa. Vasta perustettu toimi itsenäisesti nimellä Helsingin Kristillisdemokraatit r.y.. Yhdistyksellä oli samankaltainen tarkoitus, kuin kaksi vuotta aikaisemmin perustetulla SKL:llä. SKL kiinnostuikin uudesta yhdistyksestä nopeasti sen perustamisen jälkeen. SKL:n toivomuksesta yhdistys vaihtoi nimensä Helsingin Kristilliseksi Liitoksi syksyllä 1961 ja liittyi saman vuoden marraskuussa SKL:n ensimmäiseksi jäsenyhdistykseksi. Yhdistyksen ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Yrjö Liusvaara ja hallitukseen Paavo Luostarinen, Olavi Majlander, Tauno Marjala ja Eino Pinomaa.
Vuoden 1962 eduskuntavaaleissa yhdistys tuki kristillistä ryhmittymää nimeltä Puolueeton keskusta, jonka ehdokkaat olivat ei-sosialististen puolueiden listoilla kuudessa eri vaalipiirissä. Helsingistä ei vaaleissa saavutettu varsinaista paikkaa, mutta toimittaja Kai Antturi valittiin varalle.
Historia > Mukaan vaalitoimintaan

Vuonna 1964 puolue osallistui kunnallisvaaleihin Helsingissä 12 henkilön ehdokaslistalla. Yhdistyksen vaalitunnustus oli kristillisen kodin ja yhteiskunnan puolesta. Puolue sai yhteensä 3 139 ääntä ja yhden paikan Helsingin kaupunginvaltuustoon. Puolueen ensimmäiseksi helsinkiläiseksi valtuustoedustajaksi valittiin rehtori Kerttu Vainikainen. Vainikainen liittyi ensimmäisen kautensa lopussa kokoomukseen.
Vuonna 1965 Helsingissä järjestettiin pohjoismaisten kristillisten puolueiden kokous, johon Norjan ja Ruotsin puolueet lähettivät edustajansa. 1960-luvun lopulle puolueen toiminta keskittyi lähes yksinomaan pääkaupunkiseudulla ja vuoden 1968 kunnallisvaaleissa Helsinki oli puolueen vahvinta tukialuetta. Puolue keräsi syksyn 1968 kunnallisvaaleissa 3 297 ääntä, joka oli yli puolet puolueen valtakunnallisesta äänisaaliista. Vaaleissa puolue kampanjoi kunnallisen asuntotuotannon ja kotihoidontuen puolesta. Vaalien jälkeen käynnistyi myös ajatus SKL:n rekisteröitymisestä puolueeksi.
Vuonna 1970 piirin Olavi Majlander valittiin puolueen puheenjohtajaksi ja samana vuonna Helsinkiin perustettiin puolueen ensimmäinen nuorisojärjestö, Helsingin Nuoret. Helsingin piirin Lauri Melamies valittiin seuraavana vuonna perustetun valtakunnallisen nuorisojärjestön ensimmäiseksi puheenjohtajaksi. Vuoden 1972 eduskuntavaaleissa puolue sai 9 406 ääntä, mutta pääkaupungin oma edustaja jäi äänimäärän kaksinkertaistumisesta huolimatta saamatta. Saman vuoden kuntavaaliessa puolue sai edustajan jälleen kaupunginvaltuustoon, kun Majlander valittiin valtuutetuksi. Majlander luopui puolueen puheenjohtajuudesta vuoden 1973 puoluekokouksessa. Piirin Ilmari Helimäki valittiin samassa kokouksessa puolueen ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi. Vuoden 1975 eduskuntavaaleissa Majlander valittiin kansanedustajaksi.
Lokakuussa 1975 Helsingin, Itä-Uudenmaan ja Pohjanmaan ruotsinkieliset paikallisosastot yhdistivät voimansa ja perustivat puolueen ruotsinkielisen erityisjärjestön. Järjestön ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Asser Stenbäck Helsingistä.
Vuoden 1979 eduskuntavaaleissa Helsingistä valittiin kansanedustajaksi Asser Stenbäck, joka toimi tehtävässä vuoteen 1983 saakka. Vuoden 1987 eduskuntavaaleissa Helsingistä valittiin kansanedustajaksi eduskuntasihteeri Eeva-Liisa Moilanen. Moilanen toimi kansanedustajana vuoteen 1995 asti.
1980- ja 1990-luvun taitteessa käytiin vuosia kestänyttä poliittista kädenvääntöä Jakomäessä sijainneen Helsingin kristillisen koulun kohtalosta. Kristityn Vastuu-lehdessä otettiin tiukasti kantaa kristillisen koulun puolesta. Maaliskuussa 1993 Helsingin kaupunginvaltuusto lopulta hyväksyi Helsingin Kristillisen koulun peruskoulua korvaavaksi kouluksi. Äänestyksessä koulun puolesta äänestivät kaikki perinteiset ei-sosialistiset ryhmät ja yksi vasemmistoliiton edustaja.
Historia > Kristillisdemokraattinen piiri

Vuoden 2001 puoluekokouksessa puolueen nimi muutettiin Suomen Kristillisdemokraateiksi ja samalla piirijärjestöjen nimet muutettiin uutta linjaa, kristillisdemokratiaa, korostavaksi. Vuosituhannen vaihtessa puolueella oli vahvaa maahanmuuttajatyötä, jonka seurauksena puolue sai monissa vaaliessa eniten maahanmuuttajaehdokkaita.kenen mukaan? Helsingissä maahanmuuttajaehdokas valittiin varavaltuutetuksi vuoden 2000 kuntavaaleissa. Vuonna 2004 Helsinkiin perustettiin englanninkielinen osasto sekä vuonna 2006 venäjänkielinen osasto.
Poliitikkoja > Kansanedustajia

Olavi Majlander (1975-1978)
Asser Stenbäck (1979–1983)
Eeva-Liisa Moilanen (1987-1995)
Poliitikkoja > Kaupunginvaltuutettuja

Kerttu Vainikainen 1964–1968
Olavi Majlander 1973–1978
Ilmari Helimäki 1977–1996, 2001–2004
Asser Stenbäck 1981–1984
Raino Westerholm 1985–1988
Pekka Reinikainen 1989–2008
Markku Vuorinen 2009–2012→Kesk.
Sari Mäkimattila 2013–2017
Mika Ebeling 1997–
Vaalihistoria > Eduskunta

| Vaalit | Kannatus> Äänet | Kannatus>  % | Paikat | +/– |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 | 7 484 | 2,4 % | 0 / 22 |  0 |
| 1987 | 8 113 | 2,8 % | 1 / 22 |  1 |
| 1991 | 7 825 | 2,8 % | 1 / 22 |  0 |
| 1995 | 5 545 | 1,9 % | 0 / 22 |  1 |
| 1999 | 8 482 | 2,8 % | 0 / 22 |  0 |
| 2003 | 11 206 | 3,4 % | 0 / 22 |  0 |
| 2007 | 7 903 | 2,5 % | 0 / 22 |  0 |
| 2011 | 8 262 | 2,4 % | 0 / 22 |  0 |
| 2015 | 6 407 | 1,8 % | 0 / 22 |  0 |
| 2019 | 7 253 | 1,9 % | 0 / 22 |  0 |
| 2023 | 7 372 | 1,9 % | 0 / 22 |  0 |