stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jintara Poonlarp

| Jintara Poonlarp> จินตหรา พูนลาภ |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1969 (ikä 55) Roi Et, Thaimaa
Kansalaisuus:   Thaimaa
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Thongbai Janrueang (ทองใบ จันทร์เหลือง)
Aktiivisena:  1987-
Tyylilajit:  Mor lam, Luk thung ja popmusiikki 
Levy-yhtiöt:  GMM Grammy ja RS Public Company Limited (käännä suomeksi) 
Aiheesta muualla
www.jintarafanclub.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jintara Poonlarp (thaiksi จินตหรา พูนลาภ, s. 6. maaliskuuta 1969, Thaimaa)  on thaimaalainen näyttelijä ja laulaja. Hän laulaa elokuvissa "Tao Ngoy", "Miss.Hien", "Rak Salay Dok Fai Baan", "Wan Puen Kien Jod May", "Chiwit Chan Khad Thue Mai Dai", "Mia Luang Thuang Sid".
Diskografia > Studioalbumit

Took lauk auk rong rian (ถูกหลอกออกโรงเรียน)
Wan puean kian jot mai (วานเพื่อนเขียนจดหมาย)
Rai oi khoi rak (ไร่อ้อยคอยรัก)
Songsan huajai (สงสารหัวใจ)
Uaipon hai puean (อวยพรให้เพื่อน)
Mor Lam Sa On+Luk Thung Sa on 1st-14th (หมอลำสะออน+ลูกทุ่งสะออน ชุด 1-14)
Jintara Krob Krueang 1st-9th (จินตหราครบเครื่อง ชุด 1-9)
Diskografia > Yksi albumi

Tao Ngoy (เต่างอย)
Phak Dee Tee Jeb (ภักดีที่เจ็บ)
Leigh Julius

| Leigh Julius> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. maaliskuuta 1985 Cradock
Uran tiedot
Pituus:  173 cm
Laji:  Yleisurheilu, pikajuoksu
Seura:  Mr. Price Athletics Club
Kilpauran kesto:  2001–
Valmentaja:  Chris Doubell
 Tietolaatikko päivitetty 27.3.2012 
| Mitalit> Maa:   Etelä-Afrikka.Miesten yleisurheilu.Afrikan kisat  | Mitalit> Maa:   Etelä-Afrikka.Miesten yleisurheilu.Afrikan kisat  | Mitalit> Maa:   Etelä-Afrikka.Miesten yleisurheilu.Afrikan kisat  | Maa:   Etelä-Afrikka> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Alger 2007 | 200 m |  |
|  Hopeaa | Alger 2007 | 4 × 100 m |  |
| Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  | Afrikan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Pronssia | Bambous 2006 | 200 m |  |
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Hopeaa | Melbourne 2006 | 4 × 100 m |  |
Leigh Ignatius Julius (s. 25. maaliskuuta 1985 Cradock) on eteläafrikkalainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa. Hän edustaa seuratasolla Mr. Price Athletics Clubia ja useassa arvokilpailussa Etelä-Afrikkaa. Aikuisten tasolla Juliusin paras saavutus Afrikan kisojen 200 metrin mestaruus vuonna 2007.
Urheilu-ura

Julius voitti vuonna 2001 alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa pronssia viestistä ja sai universiadeista kultaa 200 metriltä sekä hopeaa 100 metriltä Daegun kisoissa 2003. Hän oli voittanut maansa nuorten mestaruuden 2002 sekä 100 että 200 metrin matkoilta. Vuonna 2004 hän oli alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa toinen 200 metrillä, ja samoissa kisoissa Etelä-Afrikka oli pitkässä viestissä hopealla. Lisäksi Julius voitti maansa mestaruuden sekä 100 että 200 metrillä. Hän oli Ateenan olympialaisissa 2004 alkueränsä kuudes 200 metrin matkalla, eikä päässyt toiselle kierrokselle saakka ja putosi samalla matkalla puolivälierissä Helsingin MM-kisoissa 2005. Julius jäi alkueriin myös Helsingin MM-kisoissa 100 metrillä, mutta voitti universiadeissa 200 metrin kultaa ollen kisahistorian ensimmäinen, joka saavutti tittelin toista kertaa peräkkäin. Hän kilpaili kyseisenä kesänä myös muun muassa Lappeenrannan Eliittikisoissa. Julius voitti vuonna 2006 Etelä-Afrikan mestaruuden 200 metrillä.
Julius voitti vuonna 2006 Afrikan-mestaruuskisoissa pronssia 200 metrillä ja pääsi samassa lajissa välieriin saakka Kansainyhteisön kisoissa. Etelä-Afrikan viestijoukkue sai Kansainyhteisön kisoissa hopeaa ajallaan 38,98 sekuntia 4 × 100 metrin matkalta, jossa Julius juoksi kolmannen osuuden. Maa sai pikaviestin hopeaa myös vuoden 2007 universiadeissa, ja Julius sai 200 metrin henkilökohtaisen hopeamitalin juostuaan matkan ajassa 20,96. Hän voitti samana vuonna 200 metrin kultaa Afrikan kisoista seitsemän sekunnin sadasosan erolla Ghanan Seth Amoohon, ja Etelä-Afrikka saalisti jälleen hopeaa 4 × 100 metriltä.
Julius oli maansa pikaviestijoukkueen jäsen Pekingin olympialaisissa 2008, mutta joukkue joutui keskeyttämään alkueräjuoksunsa. Hän oli 4 × 100 metrin viestijoukkueen jäsenenä voittamassa universiadien pronssia vuonna 2009. Julius kilpaili samoissa universiadeissa myös 200 metrillä.
Muuta

Julius on opiskellut Nelson Mandela Metropolitan Universityssä liikuntatieteitä, ja Chris Doubell on valmentanut häntä.
Henkilökohtaiset ennätykset

Lähde: Tilastopaja
100 m: 10,25 s (Rio de Janeirossa 2007)
200 m: 20,42 (Potchefstroomissa 2010)
Len Deighton

| Len Deighton> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. helmikuuta 1929 (ikä 95)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Leonard Cyril Deighton (18. helmikuuta 1929 Lontoo, Iso-Britannia) on brittiläinen kirjailija ja historioitsija.
Tausta

Deighton syntyi Marylebonen esikaupunkialueella englantilais-irlantilaisille vanhemmille. Hänen isänsä työskenteli British Museumin virkailijan Campbell Dodgsonin autonkuljettajana. Toisen maailmansodan aikana Deightonit muuttivat Dodgsonien talouteen. Deightonin äiti työskenteli hotellin kokkina, mistä pojan katsotaan perineen kiinnostuksensa ruokaan.
Sota katkaisi Deightonin koulunkäynnin ja hän toimi jonkin aikaa isänsä apupoikana sekä rautatievirkailijana. 17-vuotiaana hän liittyi Kuninkaallisten ilmavoimien palvelukseen ja toimi tiedusteluosaston valokuvaajana. Hän siirtyi siviiliin vuonna 1949 ja sai entisille sotilaille suunnatun opiskeluapurahan, minkä turvin hän opiskeli St. Martin's School of Artissa ja sen jälkeen Royal College of Artissa. Tämä oli tärkeää hänen kirjallisen uran kehitykselleen.
1950-luvulla Deighton oli sekalaisissa töissä, kuten tarjoilijana Piccadillylla, apukokkina Royal Festival Hallissa, tehtaanjohtajana, opettajana, kuvittajana, lehtivalokuvaajana ja mainostoimiston johtajana. Vuosina 1956–1957 hän pääsi matkustamaan moniin eksoottisiin paikkoihin lentokoneen stuerttina. Deighton avioitui kuvittaja Shirley Thompsonin kanssa vuonna 1960 ja oleili perheineen muun muassa Irlannissa ja Portugalissa.
Vuonna 1960 Deighton kirjoitti viikoittaista ruokapalstaa The London Observer -lehteen ja julkaisi ensimmäisen keittokirjansa 1965.
Tuotanto

Deighton julkaisi ensimmäisen kirjansa, The Ipcress File, 33-vuotiaana vuonna 1962, julkaisijana Hodder & Stoughton. Kirjasta tuli menestys, kuten useimmista myöhemmistäkin. Hänet mainittiin arvosteluissa "paremmaksi kuin Fleming". Hän vaihtoi kustantajaa toiselle romaanilleen ja Jonathan Cape -yhtiö oli hänen pääkustantajansa 1980-luvulle saakka.  Hänen tunnetuimmat kirjansa ovat vakoiluaiheisia romaaneja tai historiallisia tietokirjoja. Deightonin kirjoista on tehty myös elokuvia. Hänen ensimmäisten kirjojensa nimetön sankarihahmo sai elokuvissa nimen Harry Palmer, jota näytteli Michael Caine. Bernard Samson -trilogiasta tehtiin 13-osainen televisiosarja Vakoilupeli (1988) Granada-televisioyhtiölle. Deighton on julkaissut myös sarjan keittokirjoja.
Tuotanto > Harry Palmer -kirjat

The Ipcress File, 1962 (Aivopesu, 1976, WSOY, suom. Jaakko Kaurinkoski)
Horse Under Water, 1963 (Osteri, 1990, WSOY, suom. Juhani Jaskari)
Funeral in Berlin, 1964 (Hautajaiset Berliinissä, 1990, WSOY, suom. Juhani Jaskari)
Billion Dollar Brain, 1966 (Miljardin dollarin aivot, 1972, Suuri Suomalainen Kirjakerho, suom. Juhani Jaskari)
Tuotanto > Bernard Samson -kirjat

Berlin Game, 1983 (Berliinin peli, 1985, WSOY, suom. Erkki Hakala)
Mexico Set, 1984 (Meksikon erä, 1986, WSOY, suom. Erkki Hakala)
London Match, 1985 (Lontoon ottelu, 1987, WSOY, suom. Erkki Hakala)
Sarjan esinäytös, Winter, 1987 (Rautaristi, 1989, WSOY, suom. Juhani Koskinen).
Spy Hook, 1988 (Vakooja: koukku, 1990, WSOY, suom. Heikki Salojärvi)
Spy Line, 1989 (Vakooja: siima, 1991, WSOY, suom. Erkki Jukarainen)
Spy Sinker, 1990 (Vakooja: paino, 1992, WSOY, suom. Erkki Jukarainen)
Faith, 1994 (Usko, 1995, Book Studio, suom. Heikki Sarkkila)
Hope, 1995 (Toivo, 1996, Book Studio, suom. Jorma-Veikko Sappinen)
Charity, 1996 (Luottamus, 1997, Book Studio, suom. Jorma-Veikko Sappinen)
Tuotanto > Muita romaaneja

An Expensive Place to Die, 1967 (Kallista kuolla Pariisissa, 1967, WSOY, suom. Juhani Jaskari)
Only When I Larf, 1968 (Vain kun naurattaa, 1968, WSOY, suom. Juhani Jaskari)
Bomber, 1970
Declarations of War short story collection, 1971
Close-Up, 1972
Spy Story, 1974 (Sotapeli, 1976, WSOY, suom. Kai Kaila)
Yesterday's Spy, 1975
Twinkle, Twinkle, Little Spy, 1976 (Välky, välky vakooja, 1980, WSOY, suom. Arto Häilä)
SS-GB, 1978 (SS Lontoo, 1979, WSOY, suom. Mikko Kilpi)
XPD, 1980 (XPD, 1981, Uusi kirjakerho, suom. Matti Kannosto)
Goodbye, Mickey Mouse, 1982
MAMista, 1991
City of Gold, 1992
Violent Ward, 1993
Pests: a Play in Three Acts, 1994
Tuotanto > Historiakirjoja

Fighter:The True Story of the Battle of Britain, 1977
Airshipwreck, 1978
Blitzkrieg: From the Rise of Hitler to the Fall of Dunkirk, 1979
The Orient Flight L.Z. 127-Graf Zeppelin, 1980 (Cyril Deighton-nimellä, Fred F. Blaun kanssa)
Blood, Tears and Folly: An Objective Look at World War II, 1993
Tuotanto > Keittokirjoja

Len Deighton's Action Cook Book, 1965
Où Est le Garlic, 1965
Anton Edelmann Creative Cuisine: Chef's Secrets from the Savoy, 1994
Lotfi Benzarti

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 
Syntymäpaikka: Monastir, Tunisia
Seura
Seura:  Emirates Club
Tehtävä: Päävalmentaja
Valmennusura
1985–1986 1986–1988 1997–1999 1999–2000 2001–2004 2008–2009 2009–2010 2011 2011 2012:  US Monastir  Olympique de Béja  US Monastir  ES Sahel  US Monastir  Najran SC  Baniyas SC  Al-Wehda  Al Kharitiyath  Emirates Club
Lotfi Benzarti (arab. لطفي البنزرتي‎, s. Monastir) on tunisialainen jalkapallovalmentaja. Tammikuusta 2012 lähtien hän on toiminut Emirates Clubin päävalmentajana.
Hänen veljensä Faouzi on jalkapallovalmentaja.
Valmennusura

Benzarti aloitteli valmentajana 1980-luvulla ja tuli kesken kauden 1984–1985 US Monastirin valmentajaksi. Hän onnistui säilyttämään joukkueen pääsarjassa sijoittuen neljä pistettä putoamisrajan yläpuolelle. Benzarti sai jatkaa seuraavankin kauden päävalmentajana, mutta joukkueen menestyksen jäätyä heikoksi hän sai potkut kesken kautta 1986–1987. Sittemmin Benzarti otti Olympique de Béjan valmennusvastuun ja onnistui säilyttämään joukkueen pääsarjassa. Hän sai jatkaa valmentamista myös kaudella 1987–1988, mutta ei kyennyt nostattamaan joukkueen pääsarjasijoitusta edelliskautta korkeammalle.
Ensimmäisen mestaruutensa Benzarti saavutti ES Sahelin päävalmentajana kaudella 1999–2000, joukkueen voitettua CAF Cupin. Seuraavalla kaudella hänet korvasi kauden alussa algerialainen Mahieddine Khalef. Sittemmin Benzarti palasi vielä valmentamaan US Monastiria kolmekautta, jonka aikana parhaaksi sijoitukseksi jäi kuudestila kaudella 2002–2003.
Kaudella 2008–2009 Benzarti siirtyi Saudi-Arabian valioliigassa pelanneen Najran päävalmentajaksi. Joukkue sijoittui kauden päätteeksi sijalle yhdeksän.
Kaudeksi 2009–2010 siirtyi valmentamaan arabiemiirikuntalaista Baniyasia, joka onnistui nousemaan kyseiselle kaudelle pääsarjaan. Benzartin johdolla Baniyas sijoittui Arabiemiirikunnan pääsarjassa neljänneksi.
Toukokuussa 2011 hän siirtyi kesken kauden saudiarabialaisen Al-Wehdan päävalmentajaksi. Hän ei kuitenkaan onnistunut pelastamaan joukkuetta putoamiselta Saudi-Arabian 1. divisionaan. Benzarti jätti tehtävänsä elokuussa 2011. Kuukautta myöhemmin hän siirtyi qatarilaisen Al Kharitiyathin päävalmentajaksi, mutta ei onnistunut saamaan joukkueeleen yhtään voittoa Qatarin pääsarjassa ja hänet erotettiin tehtävästään.
Tammikuussa 2012 Benzarti siirtyi Emirates Clubin päävalmentajaksi.
Valmennusura > Meriitit

CAF Cup: 1999
Livets teater

| Livets teater Magnus Uggla |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: lokakuussa 1976
 Tuottaja(t): Anders Henriksson
 Tyylilaji: pop/rock
 Kesto: 56.29
 Levy-yhtiö: CBS
Magnus Ugglan muut julkaisut
| Om Bobbo Viking 1975 | Livets teater 1976 | Va ska man ta livet av sig för när man ändå inte får höra snacket efteråt 1977 |
Livets teater on ruotsalaisen Magnus Ugglan toinen albumi vuodelta 1976. Viiden ensimmäisen kappaleen jälkeen albumilla tulee pitkä "Livets teater" -niminen osuus, jota voisi luonnehtia rock-oopperaksi. Kaikki albumin kappaleet ovat Ugglan säveltämiä ja sanoittamia.
Jotkut kriitikot sanoivat albumin olleen edellä aikaansa juuri tuon "Livets teater" -osuuden takia.
Kannessa on kuva Ugglasta ja vähäpukeisesta naisesta. Kuvan on ottanut Ugglan veli, Gabriel Uggla.
Kappalelista

Draget – 4.23
Glittrande Sune – 5.44
Sommartid – 4.43
Två små primadonnor – 5.32
Barn av sin stad – 7.04
Livets teater – 28.59
Lemppu

Lemppu on Kankaanpään Ala-Honkajoen kylän keskusalue. Nimi liittyy kylän asutuksen syntyyn 1600-luvun lopulla. Nimi Ala-Honkajoki vakiintuu käyttöön vasta 1800-luvun jälkipuoliskolla, siihen saakka lähinnä osa laajempaa aluetta nimeltä Jokkis (Jockis). On kiistelyitä, tarkoittaako Lemppu aluetta, henkilöä vai vanhaa taloa.
Historiaa

Nykyisen Ala-Honkajoen alueen ensimmäinen uudisasukas Juho Matinpoika, jonka veli Matti Matinpoika oli isännöinyt Kyynärjärvenkylän Kyynärjärveä jo yli kymmenen vuotta. Juho Matinpoika perusti Koivukosken eli Koukun talon. Sirpa ja Arvi Rajalan mukaan veljekset olivat kotoisin Jämijärven Alapeijarilta, jossa Suomen asutuksen yleisluettelossa (SAY) näkyy Juho v. 1673 ja vielä v. 1682. Edelleen heidän mukaansa kolmas veli Yrjö Matinpoika isännöi Jämijärven Rotua, ja täällä esiintyy SAY:ssä Juho Matinpoika itsellisinä v. 1687. Seuraavaksi Juho Matinpoika ja Riitta-vaimo näkyvät jo Koivukoskessa v. 1695. Käräjillä puhuttiin Juho Koukusta Koivukoskessa, jolloin nimi Koukku esiintyi sukunimen kaltaisena liikanimenä. Koivukosken uudisasutus, ja siis Ala-Honkajoen kylä, on perustettu mahdollisesti jo v. 1688, sillä vuoden 1689 syyskäräjillä Ikaalisten Vatsiaisten kylän isännät Matti Sipinpoika (Luukas), Jaakko Yrjönpoika (Hannu) ja Matti Paavonpoika sekä Kartun kylän Mikko Sälli valittivat uudisasukas Juho Matinpojan viljelevän heidän maitaan Karvianjoen varrella. Erityisesti mainittiin Vatsiaisten kylän omistama Karviaisten niitty ja Sällin omistama Kortiston niitty. Tähän Mikko Sällillä oli esittää lainlukija Daniel Simonpojan 26.2.1668 antama tuomio.
Toiseksi vanhimmaksi taloksi on katsottava Kovaluoma, sillä Yrjö Tuomaanpoika ja Maalin on merkitty sinne jo vuosina 1696–1697. Kovaluoman nimi esiintyy varsinkin kirkonarkistossa milloin Kuivaluomana tai Kavoluomana. Nälkävuodet varmaankin pakottivat Yrjön väistymään, sillä jo seuraavana vuonna siellä asui Heikki Yrjönpoika Jankkari. Heikki oli naimisissa Pomarkun Savon tyttären kanssa. Hän oli ollut siellä renkinä ennen muuttoa Ala-Honkajoelle. Tämäkään suku ei jäänyt Kovaluomaan, sillä jo isonvihan jälkeen siellä isännöi Kortteiston Erkin poika Tuomas.
Kolmas talo, talo joka varmaan perustettiin juuri vielä 1600-luvun puolella oli Kortteisto eli Lemppu. Sen perustivat Erkki Tuomaanpoika ja Anna Joosepintytär. Heidän sukujuuriaan ei tunneta, mutta mahdollisesti he olivat kankaanpääläisiä. Erkin isä Tuomas näkyy SAY:ssä renkinä Kankaanpäässä ja Vuorenmaassa ja oli todennäköisesti juuri se Tuomas Olavinpoika, joka nälkävuosina kuoli siellä. Erkin äiti tunnetaan vain etunimeltä Kaisa.
Erkki Tuomaanpoika jätti melkoisen panoksen ympäristön väestöön. Erkin vanhin poika Erkki jäi Kortteiston isännäksi, Tuomas siirtyi Kovaluomaan, Juho perusti Pomarkun Kivijärven, Matista tuli isäntä Yli-Krakalle, Pekasta Jönkkärille ja Joosepista Luomajärvelle. Lemppu-nimi näyttää liittyvän enemmän paikkaan kuin henkilöön, sillä myös Kortteiston seuraavasta isännästä käytettiin tätä nimeä.
Aiheesta muualla

Pentti Luodetlahti 1998: Lempusta ja lemppulaisista (Arkistoitu – Internet Archive)
Lemppu Lempun kylätoimikunta. Arkistoitu 5.3.2008. Viitattu 24.9.2009.
Lilja Brik

Lilja Jurjevna Brik (myös Lili ja Lily, ven. Ли́ля Ю́рьевна Брик o.s. Lilja Kagan (ven. Лиля Каган); 11. marraskuuta (J: 30. lokakuuta) 1891 Moskova – 4. elokuuta 1978) oli nuoruudessaan Vladimir Majakovskin rakastettu. Hän oli naimisissa Osip Brikin kanssa. Hänen nuorempi sisarensa oli Elsa Triolet. Pablo Neruda on sanonut häntä "Venäjän avantgarden" muusaksi. Aikalaiset lyhensivät hänen nimensä usein "Л.Ю." tai "Л.Ю.Б." jotka ovat venäjän kielen sanan «любовь», 'rakkaus', alkukirjaimet.
Nuoruus

Lilja Brik syntyi juristin ja musiikinopettajan juutalaiseen perheeseen. Sisarukset saivat erinomaisen koulutuksen ja puhuivat sujuvasti saksaa ja ranskaa ja soittivat pianoa. Lilja valmistui Moskovan arkkitehtuurioppilaitoksesta.
Sisarukset olivat tunnettuja kauneudestaan. Heidän muotokuviaan ovat maalanneet Aleksandr Rodtšenko, Alexander Tyšler, David Šterenberg, David Burljuk, Fernand Léger, Nadežda Léger-Hodasevitš, Gary Blumenfeld ja myöhemmin Henri Matisse ja Marc Chagall. Lilja avioitui 1912 futuristirunoilija, kriitikko Osip Brikin kanssa.
Brik ja Majakovski

1915 Elsa ystävystyi lupaavan futuristirunoilijan ja graafikon Vladimir Majakovskin kanssa ja kutsui hänet käymään kotonaan, mutta Majakovski rakastui Liljaan. Maailmansodan ja sisällissodan kauhuista huolimatta heidän romanssinsa pysyi julkisuudessa koko 1920-luvun, mihin saattoi vaikuttaa se, että Brik ei eronnut miehestään.
Vuodesta 1915 Majakovski omisti runoutensa lähes yksinomaan Liljalle, poikkeuksena vain 1920-luvun lopun omistukset Tatjana Jakovlevalle. Hän omisti Liljalle runonsa ja mainitsi niissä tämän nimeltä esimerkiksi runossaan "Pilvi housuissa" (1915), "Флейта-позвоночник" (1916), "Про это" ('Tästä', 1922), "Лилечка! Вместо письма" ('Liletska! Kirjeen sijasta').
Majakovski 1918 kirjoitti käsikirjoituksen elokuvaan "Закованная фильмой" ('Zakovannaja filmoi'), jossa hän ja Lilja näyttelivät pääosia. Elokuvan tuotti elokuvayhtiö "Neptune", ja se on kadonnut lukuun ottamatta muutamia koeottoja, joita Gianni Totti käytti elokuvassaan 1980-luvulla.
Käytyään 1926 Krimillä tutustumassa kolhooseihin Brik tuotti dokumenttielokuvan Евреи на земле juutalaisten maanviljelyksestä Neuvostoliitosta, johon käsikirjoituksen kirjoittivat hänen kanssaan Majakovski ja Viktor Šklovski. Vuosina 1928–1929 Brik ohjasi puolidokumentaarisen elokuvan "Стеклянный глаз" ('Lasisilmä'), joka parodioi "porvarillista elokuvaa".
Joidenkin kirjoittajien mielestä rakkaus Liljaan oli yksi Majakovskin itsemurhaan vaikuttanut tekijä. Majakovski teki itsemurhan 
Moskovassa 1930 heti kun suhde Veronika Polonskajan kanssa päättyi. Lilja oli juuri silloin Berliinissä, eikä myöntänyt sitä vaan kirjoitti, että hän oli pelastanut tämän itsemurhalta kaksi kertaa.
Majakovskin kuoleman jälkeen

1930 Lilja Brik avioitui neuvostokenraali Vitali Primakovin kanssa. Primakov pidätettiin Stalinin vainojen aikana 1936 ja teloitettiin 1937. Syytteet kumottiin ja hänen maineensa puhdistettiin postuumisti 1957.
Kirjeessään Stalinille 1935 Lilja Brik valitti, että Majakovskin runoperintöä laiminlyödään. Stalin esitti kuuluisan huomautuksensa Nikolai Ježoville:
»Toveri Jezhov, huolehtikaa Brikin kirjeestä. Majakovski on edelleen paras ja lahjakkain neuvostoajan runoilijoista Välinpitämättömyys hänen kulttuuriperintöään kohtaan on rikos. Mielestäni Brik valittaa varsin aiheellisesti..."»
Historioitsija Roi Medvedev kirjoitti 1970-luvulla The Continent -lehdessä, että itse Stalin pyyhki Liljan nimen pois Ježovin teloituslistalta.
1938 Brik avioitui kirjailija Vasili Abgarovitš Katanjanin kanssa, ja heidän avioliittonsa kesti 40 vuotta.
Lilja Brik teki itsemurhan 87-vuotiaana, jolloin hän oli parantumattomasti sairas. Häneltä jäi veistoksia ja tekstejä. Vastikään julkaistut sisarusten väliset kirjeet viideltä vuosikymmeneltä (toista maailmansotaa lukuun ottamatta) kertovat Neuvostoliiton elämästä ja kulttuurista.
Vaikutus

Brikiä on yritetty kuvata ahneeksi ja manipuloivaksi femme fataleksi, mutta hänet tunteneet huomauttavat hänen altruismistaan ja älykkyydestään. Hän auttoi monia lupaavia lahjakkuuksia ja tunsi paljon johtavia kulttuurihenkilöitä niin Venäjällä kuin muuallakin, kuten Sergei Eisenstein, Lev Kulešov, Boris Pasternak, Vsevolod Meyerhold, Kazimir Malevitš, Sergei Paradjanov, Maja Plisetskaja, Rodion Schedrin, Andrei Voznesenski, Yves Saint-Laurent ja Pablo Picasso.
1918. Lilja Brik elokuvassa "Zakovannaja filmoi".
1928. Elokuvan leikkaamista.
Majakovskin runo 'Про Это' ('Tästä')

Runon keskeinen aihe oli rakkaus. Oltuaan lyhyen aikaa erossa joulun 1922 edellä Majakovski kirjoitti ystävällisen fotosurrealistisen runon, jossa hän esitti vertauskuvien kautta kaipaustaan Liljaa kohtaan. Jotkut kohdat heijastelevat aihelmia, jotka ovat sukua Angelo Maria Ripellinon "esineiden kapinalle". Esimerkiksi eräässä puhelinkeskustelussa runoilija näkee puhumansa sanat dinosauruksena, joka matelee pitkin linjaa, ja koko talo tärisee kun puhelin soi
Teokset

"Щен"
"С Маяковским"
"Пристрастные рассказы" (Passionate Stories)
Letters between Lilya and Elsa, 1920s-1970
Aiheesta muualla

L.Yu.B.:n tytärpuolen Inna Gensin muistelmat (Arkistoitu – Internet Archive)
artikkeli
Arkady Vaksbergn arovstelu kirjasta "The Riddle and the Magic of Lilya Brik" (Arkistoitu – Internet Archive)
Lilja Brik Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Vladimir Majakovski ja Lilja Brik
Kuva Majakovskista ja Brikistä vuodelta 1918 (ylempi kuva). Se ilmestyi 1960-luvulla virallisessa julkaisuissa retusoituna, niin että Brik on poistettu siitä (alempi kuva).
Johanna Koljonen

Johanna Koljonen vuonna 2016.
Johanna Koljonen (s. 17. kesäkuuta 1978 Helsinki) on suomenruotsalainen kirjailija, kriitikko, suomentaja ja radiotoimittaja. Hän muutti vuonna 1999 Tukholmaan ja asuu nykyäänmilloin? Kööpenhaminassa.[lähde? ]
Koljonen on vuodesta 2008 toiminut sarjakuvakäsikirjoittana suomalaisessa mangasarjassa Oblivion High jaetulla kirjoittajanimellä Ms Mandu.
Aiheesta muualla

Johanna Koljosen kotisivut.
Jeffrey Parazzo

| Jeffrey Parazzo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Jeff Parazzo
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1978 (ikä 46)  Toronto, Ontario
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2002–
Merkittävät roolit:  Trent Fernandez (Power Rangers Dino Thunder)
Aiheesta muualla
IMDb 
Jeffrey Parazzo (s. 29. maaliskuuta 1978
Toronto, Ontario) on kanadalainen näyttelijä, joka tunnetaan roolistaan Trent Fernandezina televisiosarjasta Power Rangers Dino Thunder. Ennen rooliaan hän usein esiintyi televisiomainoksissa ja teatterissa. Parazzo on esiintynyt muutamissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, kuten Älä kerro äidille ja Kadonneiden jäljillä. Hän vieraili myös Power Rangers: SPD:ssä Trent Fernandezin ja Tommy Oliverin ääninä.
Lipon rautatieasema

Lipon rautatieasema (lyh. Lip) oli rautatieliikennepaikka Suomussalmen kunnassa Suomen rataverkkoon kuuluneella rataosuudella Kontiomäki–Taivalkoski. Liikennepaikka otettiin käyttöön 1. joulukuuta 1959, kun Taivalkosken radasta valmistui Vääkiön ja Taivalniskan välinen osuus. Henkilöliikenne lakkautettiin 23. toukokuuta 1982 ja tavaraliikenne 1. helmikuuta 1999. Liikennepaikka lakkautettiin lopullisesti 9. tammikuuta 2005. Käytännössä liikennepaikka on ollut lakkautettuna jo 4. elokuuta 2004 alkaen, kun Pesiökylän ja Taivalkosken välinen rataosuus lakkautettiin liikennöintikelvottomana.
Nykyisin liikennepaikalla on jäljellä yksi sivuraide, jota aiemmin käytettiin junien kohtaamisiin sekä tavaran kuormaukseen. Liikennepaikan asemarakennus on hävitetty, ja siitä on jäljellä vain osia kivijalasta.