stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen urheilu 1977
Jalkapallo

Suomen miesten maajoukkue pelasi kahdeksan maaottelua, joista se voitti kaksi ja pelasi yhden tasan. Maailmanmestaruuskilpailujen karsinnoissa Aulis Rytkösen valmentama Suomi voitti toukokuussa vieraskentällä Luxemburgin 0–1 sekä hävisi Italialle kesäkuussa Helsingin olympiastadionilla 0–3 ja lokakuussa Torinossa 6–1. Huhtikuussa Suomi voitti Ankarassa Turkin 1–2, ja elokuussa Oslossa Norja ja Suomi pelasivat tasan 1–1. Syyskuussa Helsingissä vierailleelle nimekkäälle Saksan liittotasavallan joukkueelle Suomi hävisi vain 0–1. Jyrki Nieminen ja Matti Paatelainen tekivät vuoden maaotteluissa kumpikin kaksi maalia. Kuuden vuoden mittaisessa, neljän maan kesken käydyssä Pohjoismaiden-mestaruusturnauksessa Suomi sijoittui viimeiseksi.
Suomen naisten maajoukkue hävisi heinäkuussa Maarianhaminassa pelatussa Pohjoismaiden-mestaruusturnauksessa Ruotsille 0–4 ja Tanskalle 0–1. Suomen joukkuetta valmensi Juhani Nirkkonen.
Miesten Suomen-mestaruuden voitti Valkeakosken Haka, hopeaa sai Kuopion Palloseura ja pronssille sijoittui Turun Palloseura.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Kemin Into, hopeaa sai Turun Palloseura ja pronssille sijoittui Helsingin Jalkapalloklubi.
Jääkiekko

Maailmanmestaruuskilpailut pelattiin Wienissä, Itävallassa ja Suomi sijoittui kahdeksan joukkueen turnauksessa viidenneksi.
Suomen-mestaruuden voitti tamperelainen Tappara, hopeaa sai Turun Palloseura ja pronssille sijoittui Tampereen KooVee.
Jääpallo

Maailmanmestaruuskilpailuissa Norjassa Suomi saavutti pronssia hävittyään kahdesti Neuvostoliitolle sekä voittojen mentyä niin Ruotsin kuin Norjankin kanssa tasan.
Suomen-mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran Oulun Luistinseura, hopeaa sai Lappeenrannan Veiterä ja pronssille sijoittui kemiläinen Veitsiluodon Vastus.
Keilailu

Euroopan-mestaruuskilpailuissa Lea Hilokoski voitti kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa sekä Eija Krogeruksen kanssa parikilpailussa. Suomen viisimiehisjoukkue Leo Hilokoski, Martti Koskela, Niilo Olonen, Tauno Ranta ja Tapio Vuorinen saavutti pronssia.
Koripallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti Turun NMKY, hopeaa sai espoolainen Playhonka ja pronssille sijoittui Kotkan Työväen Palloilijat.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Lahden Sampo, hopeaa sai Nokian Urheilijat ja pronssille sijoittui helsinkiläinen Karhun Pojat.
Käsipallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran helsinkiläinen Sparta, hopeaa sai toinen helsinkiläisseura Kiffen ja pronssille sijoittui Helsingin IFK.
Naisten SM-sarjassa mitalikolmikko oli edelliskauden tapaan Sjundeå IF, Riihimäen Pallonlyöjät ja helsinkiläinen Katajanokan Haukat.
Lentopallo

Miesten Suomen-mestaruuden voitti kolmannen peräkkäisen kerran Pieksämäen NMKY, hopeaa sai helsinkiläinen Lautta-Pojat ja pronssille sijoittui Vammalan Kisa.
Naisten Suomen-mestaruuden voitti Jyväskylän Pesä-Veikot, hopeaa sai Helsingin Kiri -60 ja pronssille sijoittui Karhulan Veikot.
Moottoripyöräily

Motocrossin maailmanmestaruussarjassa Heikki Mikkola voitti 500-kuutioisten pyörien luokassa uransa kolmannen maailmanmestaruuden.
Trialin maailmanmestaruussarjassa Yrjö Vesterinen voitti toisen peräkkäisen mestaruutensa.
Nyrkkeily

Euroopan-mestaruuskilpailuissa Kalevi Marjamaa saavutti pronssia alle 71-kiloisten sarjassa ja Rauno Pellikainen alle 81-kiloisissa.
Paini

Kreikkalais-roomalaisen painin maailmanmestaruuskilpailuissa Pertti Ukkola voitti kultaa alle 57-kiloisten sarjassa.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa Pertti Ukkola voitti kultaa alle 57-kiloisten sarjassa.
Soutu

Maailmanmestaruuskilpailuissa Pertti Karppinen saavutti yksiköissä hopeaa, mikä oli suomalaissoutajien kaikkien aikojen ensimmäinen MM-mitali.
Yleisurheilu

Sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa hopeaa saivat Pekka Päivärinta 3 000 metrin juoksussa ja Antti Kalliomäki seiväshypyssä sekä pronssia Arto Bryggare 60 metrin aitajuoksussa.
Lokrinen

C:stä alkava lokrinen asteikko.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Lokrinen on eräs musikaalinen moodi ja sitä vastaava diatoninen asteikko. Pianon valkoisilla koskettimilla lokrinen asteikko voidaan soittaa aloittamalla H:sta ja jatkamalla seuraavaan, oktaavia korkeampaan h:hon saakka.
Historia

Nimi "lokrinen" on peräisin antiikin Kreikan aikaisesta musiikin teoriasta. Se sai nimensä Kreikan Lokriksen maakunnan mukaan. Nykyisessä merkityksessään termi tuli kuitenkin käyttöön vasta 1800-luvulla.
Nykyisin lokriseksi nimitetty moodi vastaa sitä, mitä kreikka­laiset nimittivät diatoniseksi mikso­lyydiseksi. Kreikka­laisilla "lokrinen" oli toinen nimi silloiselle "hypo­dooriselle" eli "tavalliselle" tonokselle, jonka asteikko ulottui mese-sävelestä nete hyperbolaion-säveleen ja jonka diatoninen luonne vastasi nykyistä aiolista moodia.  Tässä merkityksessä termi esiintyy joilla­kuilla antiikin aikaisilla musiikin teoreetikoilla kuten Kleonideella erään oktaavilajin ja Athenaeuksella erään silloin jo vanhentuneeksi katsotun harmonian nimenä.
Keskiaikaisten kirkkosävellajien järjestelmään nykyinen lokrinen moodi ei kuulunut. Kun Heinrich Glarean vuonna 1547 teoksessaan Dodecachoron uudisti moodien teoriaa, hän antoi tälle oktaavin jako­tavalle nimen "hyper­aiolinen" ja esitti siitä joitakin esi­merkkejä aikansa musiikista (ystävänsä Sixtus Dietrichin suosituksesta erään kolmi­osaisen poly­fonisen esi­merkin sekä Christe -osan eräästä Pierre de La Rue, mutta hänkään ei hyväksynyt hyper­aiolista kahden­toista moodinsa joukkoon.
Ensimmäisen kerran termi lokrinen esiintyy musiikin teoriassa nykyisessä merkityksessään vasta 1800-luvun alussa, jolloin sitä käytettiin uuden, järjestys­numerolla 11 alkavan moodin nimenä, jonka päätössävel (finalis) on H ja jossa puoli­askelet ovat asteikon ensimmäisen ja toisen sekä neljännen ja viidennen sävelen välissä. Sen tenor -sävel on G, mediantti D, ja sillä on kaksi partisipanttia, E ja F.
Nykyinen lokrinen moodi

Nykyisessä käytännössä lokrista voidaan pitää molliasteikkona, jonka toinen ja viides sävel ovat alennetut puoliaskelen verran. Se voidaan käsittää myös asteikoksi, joka alkaa joonisen eli duuriasteikon seitsemänneltä säveleltä. Lokrisella moodilla on kaava  1, ♭2, ♭3, 4, ♭5, ♭6, ♭7. Sen toonikasointu on vähennetty kolmisointu, esimerkiksi h:sta alkavalla lokrisella asteikolla H-d-f.
Esimerkkejä:
H-lokrinen alkaa H:sta ja sisältää samat sävelet kuin C-duuriasteikko. (H, C, D, E, F, G, A, H)
E-lokrinen alkaa E:stä ja sisältää samat sävelet kuin F-duuriasteikko. (E, F, G, A, B, C, D, E)
G-lokrinen alkaa G:stä ja sisältää samat sävelet kuin As-duuriasteikko. (G, As, B, C, Des, Es, F, G)
Fis-lokrinen alkaa Fisistä ja sisältää samat sävelet kuin G-duuriasteikko. (Fis, G, A, H, C, D, E, Fis)
Luonnehdinta

Lokrinen on ainoa diatoninen moodi, jonka toonikasointu on vähennetty kolmisointu, jota pidetään riitasointuna. Tämä seuraa siitä, että soinnun pohja­sävelen ja kvintin välinen intervalli on vähennetty kvintti. Esimerkiksi H-lokrisen kolmi­soinnun muodostavat sävelet H, D ja F, missä H on pohja­sävel ja F kvintti. Niiden välinen vähennetty kvintti tekee soinnusta riitasointisen. Toisinaan kvintti voidaan kuitenkin myös jättää pois soinnusta, jolloin riita­sointua ei muodostu.
Perus­muodossaan lokrisen asteikon päätös­sävel (finalis) on H, ja sen sävel­ala ulottuu tästä sävelestä oktaavin ylös­päin. Siinä puoli­askelet ovat ensimmäisen ja toisen sekä neljännen ja viidennen sävelen välissä.
Vaikkei lokrinen moodi kuulukaan keski­aikaisiin kirkko­­sävellajeihin, on sen eri sävelten luonnetta kuitenkin kuvattu keski­aikaisesta teoriasta peräisin olevilla termeillä. Niinpä tämän moodin päätös­sävel eli finalis on H, tenor -sävel on G, mediantti D, ja sillä on kaksi partisi­panttia, E ja F. Päätös­sävel eli finalis on nimensä mukaisesti sävel, johon melodia päättyy ja vastaa näin toonikaa tonaalisessa musiikissa. Tenor taas on sävel, jonka ympärillä sävelmä pää­asiassa liikkuu, mediantti on saanut nimensä sijainnistaan finalis- ja tenor-sävelten välissä ja partisi­pantti on apu­sävel, joka yleensä on sävel­askelen päässä mediantista autenttisissa moodeissa, plagaalisissa moodeissa taas sama kuin tenor.
Tunnettuja lokrisia sävelmiä

Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Lokrista moodia eli H-moodia on pidetty lähinnä diatonisen asteikon rakenteesta ja moodien järjestelystä johtuvana teoreettisena konstruktiona, jolla ei ole sanottavaa käytännöllistä merkitystä. Ainakin seuraavissa sävellyksissä esiintyy kuitenkin lokrisessa moodissa kulkevia osuuksia :
Debussyn Jeux, jossa on kaksi laajaa lokrista osuutta
Hindemithin Symphonic Metamorphosis of Themes by Carl Maria von Weber (1943), jonka toisen osan teemassa ("Turandot Scherzo") miksolyydinen ja lokrinen moodi vuorottelevat ja joka päättyy lokriseen.
englantilaisen kansanmuusikko John Kirkpatrickin laulu "Dust to Dust"  (englantilaisessa musiikissa ei lokrista asteikkoa ole perinteisesti käytetty, mutta tässä Kirkpatrick käyttää sitä musikaalisena innovaationa)
islantilaisen laulaja-lauluntekijä Björkin basso-osuus laulussa Army of Me (1995)
Myös seuraavissa teoksissa on katkelmia, joissa sävelmän voidaan käsittää siirtyvän lyhyeksi ajaksi siirtyvän lokriseen moodiin:
Rahmaninovin h-molli-preludi, Op. 32 (1910)
Sibeliuksen sinfonia nro 4, a-molli, Op. 63 (1911)
Hindemithin Ludus Tonalis (1942)
Kirjallisuutta

Michael Hewitt: Musical Scales of the World.  The Note Tree, 2012.  ISBN 978-0957547001
”Claude Debussy, Pelléas et Mélisande”, Cambridge Opera Handbooks.  Cambridge University Press, 1989.  ISBN 978-0-521-31446-6
Jay Rahn: Constructs for Modality, ca. 1300–1550, no. 2 (Fall), s. 5–39.  Canadian Association of University Schools of Music Journal / Association Canadienne des Écoles Universitaires de Musique Journal.
'To achieve perfect clarity of expression, that is my aim' : Zum Verhältnis von Tradition und Neuerung in Benjamin Brittens War Requiem. Die Musikforschung, huhti–kesäkuu 1999, 52. vsk, nro 2, s. 212–219.
Stalney Sadie (toim.): ”Pelléas et Mélisande”, The New Grove Dictionary of Opera.  Macmillan Press (Lontoo), Grove's Dictionaries of Music (New York), 1992.  ISBN 0-333-48552-1
Aiheesta muualla

Locrian mode for guitar at GOSK.com
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Locrian mode
H:sta alkava lokrinen asteikko.
Käännös suomeksi
Kolppi

Kolppi (ruots. Kållby)  on kylä Pedersören kunnassa. Kolppi erotettiin omaksi kyläkseen Katternöstä vuonna 1830. Ruotsinkielinen nimi Kållby sisältää henkilönnimen Kåll, joka on puhuttelumuoto miehennimestä Karl. Rautatiehallitus antoi 1900-luvun alussa aseman suomenkieliseksi nimeksi nimen Kolppi. Asemannimeä alettiin käyttää myös kylän suomenkielisenä nimenä.
Kolpissa järjestetään vuosittain Kalastuksen yö -tapahtuma. Tapahtumaa on järjestetty talkoovoimin vuodesta 2001.
Halsholmen (Västanfjärd)

| Halsholmen> Maantiede |
| --- | --- |
Saariryhmä:  Turunmaan saaristo
Merialue:  Itämeri
Pinta-ala:  0,26 km²
Valtio
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Varsinais-Suomi
Kunta:  Kemiönsaari
Väestö
Väkiluku:  2
Infobox OKNimi-testi OK: 
Halsholmen on saari Västanfjärdin edustalla Kemiönsaaren kunnassa. 26 hehtaarin kokoisella saarella asuu vakituisesti kaksi ihmistä.
Halsholmen on ollut asuttu 1890-luvusta lähtien. Saaren ainoa tila on ollut saman suvun omistuksessa 1930-luvusta lähtien. Saarelle on lohkottu myöhemmin kesämökkejä. Halsholmenin asutus sijaitsee saaren pohjoisosassa pienen lahden kupeessa. Saaren eteläosaan on kasvanut kiinni Björkholmen, minkä seurauksena saaren keskiosaan on syntynyt entisen salmen kohdalle laaja lahti.
Carlisle United FC

Carlisle United FC on englantilainen jalkapalloseura Carlislen kaupungista Cumbrian kreivikunnassa. Carlisle United FC perustettiin 5. toukokuuta 1904 Shaddongate United Association Football Clubin tilalle. Seura pelaa Englannin kakkosliigassa, mutta on pelannut myös Englannin 1. divisioonassa 1974–1975. Seura pelaa kotiottelunsa Brunton Parkilla.
Stadion

Carlisle United pelaa kotiottelunsa Brunton Parkilla, jonka kapasiteetti on 16 981. Stadion on jaettu neljään katsomoon, joista joukkueen kannattajat ovat joko pohjois- tai itäkatsomossa. Osa katsomoista on katettu, eivätkä kaikki paikat ole istumapaikkoja. Stadionin katsojaennätys 27 500 on vuodelta 1957, kun Birmingham City pelasi FA Cupin kolmannella kierroksella Carlisle Unitedia vastaan. Ennätystä sivuttiin vuonna 1970 FA Cupin viidennellä kierroksella, kun Middlesbrough kohtasi Carlisle Unitedin.
Saavutukset

Englannin 1. divisioonassa 1974–75
FA Cupin puolivälierät 1975
Football League Trophyn toinen sija 2003, 2006 ja 2010
Kuva stadionin länsikatsomosta.
Hamming-koodi

Hamming-koodi on Richard Hammingin mukaan nimetty virheenkorjauskoodi.
Koodilla voidaan havaita ja korjata tiedonsiirrossa tapahtuva virhe. Jos bittijonot 0000 ja 0011 ovat sallittuja arvoja ja lähettäessä 0000 tulee kahden bitin siirtovirhe 0011, tarvitaan koodausmenetelmä virheen havaitsemiseen. Käyttämällä seitsemää bittiä neljälle bitille (kolme tarkistusbittiä) voidaan yhden bitin virhe korjata ja käyttämällä kahdeksaa bittiä neljälle bitille (neljä tarkistusbittiä) voidaan kahden bitin virhe havaita.
Piennarpukinparta

| Piennarpukinparta |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Pukinparrat Tragopogon
Laji::  pratensis
Kaksiosainen nimi
 Tragopogon pratensis  L. (1753) 
Katso myös
   Piennarpukinparta Wikispeciesissä   Piennarpukinparta Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mykerö
Piennarpukinparta eli pukinparta (Tragopogon pratensis) on Euroopassa kasvava keltakukkainen asterikasvi. Se on juureskasvina viljellyn kaurajuuren (Tragopogon porrifolius) lähisukulainen.
Ulkonäkö ja koko

Piennarpukinparta on kaksivuotinen ja kasvaa 50–70 senttimetriä korkeaksi. Sillä on paksu pääjuuri. Varressa ja sen tyvellä on lukuisia pitkiä ja kapeita lehtiä. Varsilehdet ovat sepiviä, kouruisia ja suippokärkisiä. Piennarpukinparran 3–5 cm leveät, vaaleankeltakukkaiset mykeröt ovat yksittäin varren haarojen päissä. Hedelmät ovat isoja lenninhaivenellisia pähkylöitä.
Kasvi aukaisee kukkansa vain aamupäiväksi, mikä on antanut vaikutteita kansankielisiin nimiin, esimerkiksi englanninkielinen nimi Jack-go-to-bed-at-noon ("Jaakko menee nukkumaan keskipäivällä").
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Piennarpukinparran (Tragopogon pratensis) levinneisyys Suomessa.
Suomen Lajitietokeskus: Piennarpukinparta (pukinparta) – Tragopogon pratensis
Pohjolan kasvien pauloissa: Tragopogon pratensis - piennarpukinparta
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1345772  Wikispecies: Tragopogon pratensis  BioLib: 41639  Calflora: 8021  CoL: 57WKN  Ecocrop: 10478  EoL: 503271  EPPO: TROPR  EUNIS: 159791  FNA: 200024597  GBIF: 5386897  GRIN: 36818  iNaturalist: 79385  IPNI: 256112-1  IRMNG: 11403005  ITIS: 38569  MichiganFlora: 509  NatureServe: 2.132996  NBN: NBNSYS0000004527  NCBI: 41653  NZOR: f90bb51d-cf4b-472e-ae15-3e9c71c6710a  NZPCN: 2842  Open Tree of Life: 418348  PFI: 6183  Plant List: gcc-36930  PLANTS: TRPR  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:256112-1  Tropicos: 2701487  VASCAN: 3635  WisFlora: 5249  WFO: wfo-0000080363  WoRMS: 1091612  Laji.fi: MX.39928
Porkkanakärpäset

| Porkkanakärpäset |
| --- | --- |
 Chamaepsila rosae
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota
Osaluokka::  Uussiipiset Neoptera
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Kärpäset Brachycera
Heimo::  Porkkanakärpäset Psilidae  Macquart, 1835
Katso myös
   Porkkanakärpäset Wikispeciesissä   Porkkanakärpäset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Porkkanakärpäset (Psilidae) on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja kärpästen (Brachycera) alalahkoon kuuluva hyönteisheimo. Siihen kuuluu 12 sukua: Belobackenbardia, Chamaepsila, Chyliza, Loxocera, Loxocerosoma, Oxypsila, Phytopsila, Psila, Psilosoma, Schizostomyia, Synaphopsila ja Tropeopsila. Heimoon kuuluu muun muassa porkkanakärpänen (Chamaepsila rosae).
Kuurna (Kajaani)

| Kuurna |
| --- | --- |
Kaupunki:  Kajaani
Väkiluku:  4 081 (31.12.2014)
Osa-alueet:  Kulttuurikeskus, Puomirinne, Kisarinne, Heinisuo, Kuurnanranta, Kättö, Kätönlahti, Kangaspuro, Äkälänniemi
Postinumero(t):  87200, 87250
Kuurna on Kajaanin kaupunginosa, joka sijaitsee Kajaaninjoen pohjoispuolella noin kaksi kilometriä keskustasta koilliseen. Vuoden 2014 lopussa Kuurnassa oli 4 081 asukasta. Kuurnan kaupunginosaan kuuluvat seuraavat alueet: Kulttuurikeskus, Puomirinne, Kisarinne, Heinisuo, Kuurnanranta, Kättö, Kätönlahti, Kangaspuro ja Äkälänniemi.
Kuurna rajoittuu lännessä Puutavarantiehen ja Vanhaan Viitostiehen, pohjoisessa metsäalueeseen, idässä valtatiehen 5 ja etelässä Kajaaninjokeen. Lisäksi Kuurnaan kuuluu Äkälänniemen alue valtatien 5 itäpuolelta.
Kuurnassa sijaitsee mm. Kätönlahden koulu, K-Market sekä Kuurnan ja Kätönlahden päiväkodit.
Kuurnassa on myös pienehkö lampi, joka on todellisuudessa Kajaaninjoen lahti, Kätönlahti. Se on kuroutunut aikoinaan lammeksi Kuurnantien rakentamisen yhteydessä.
Skutnäs

Skutnäs on kaupunginosa Pietarsaaressa. Skutnäsin Asukasyhdistys r.y. tekee työtä Skutnäsin ja Vestersundinkylän kaupunginosien asuinympäristön parantamiseksi.
Nimi Skutnäs on aikaisemmin ollut talonnimi. Paikka on ollut niemi (ruots. → näs). Nimen alussa on laivannimitys skuta.
Aiheesta muualla

Skutnäsin asukasyhdistys (Arkistoitu – Internet Archive)
Tauno Tirkkonen

Tauno Tirkkonen
Tauno Juhani Uolevi Tirkkonen (2. elokuuta 1898 Tampere – 18. kesäkuuta 1976 Tampere) oli Helsingin yliopiston prosessioikeuden professori vuosina 1945–1967.
Tirkkonen kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen lyseosta 1917, valmistui filosofian maisteriksi 1920 ja lakitieteen kandidaatiksi 1926, sai varatuomarin arvon 1928 ja väitteli tohtoriksi 1933. Hän toimi vuosina 1930–1934 eduskunnan oikeusasiamiehen sihteerinä ja 1934–1935 eduskunnan perustuslakivaliokunnan sihteerinä. Hän oli myös Yhteiskunnallisen korkeakoulun rikos- ja prosessioikeuden opettaja 1930–1946 sekä Helsingin yliopiston prosessioikeuden dosentti 1935–1938 ja prosessioikeuden apulainen 1938–1945 ennen nimitystään professoriksi. Yliopistouransa ohella Tirkkonen toimi Lakimies-lehden toimitussihteerinä 1936–1945 ja päätoimittajana 1951–1956. Hän oli Suomalaisen Lakimiesyhdistyksen puheenjohtaja 1959–1963, Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1948 ja puheenjohtaja 1971–1972, valtakunnanoikeuden varajäsen 1954–1965 sekä jäsenenä Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran johtokunnassa 1944–1960, eduskunnan kirjaston hallituksessa 1948–1966 ja Alfred Kordelinin säätiön hallituksessa 1964–1971. Hän oli puheenjohtajana myös prosessilakikomiteassa, jonka mietinnön pohjalta toteutettiin vuoden 1960 oikeudenkäymiskaaren uudistus.
Tauno Tirkkosen isä oli tamperelainen kauppias, kauppaneuvos Nikolai Tirkkonen.
Julkaisuja

Oikeusvoimasta, 1933
Tuomion purku, 1937
Välimiesmenettely, 1943
Suomen rikosprosessioikeus 1–2, 1948–1953
Uusi todistuslainsäädäntö, 1949
Suomen prosessioikeus pääpiirteittäin, 1955
Suomen siviiliprosessioikeus I, 1961
artikkeleja Isoon tietosanakirjaan oikeustieteen alalta, 1931–1939
Salkko-Niila

Salkko-Niila eli Niila Länsman (1822–1912) oli laajalti tunnettu pororuhtinas. Samuli Paulaharjun mukaan hänellä olisi ollut parhaimmillaan 4 000–5 000 eläintä, huhut kertoivat jopa 10 000 yksilöstä. Paulaharju kuvaa poroihin tullutta sairautta, joka tuhosi porolaumoja laajalti. Tuho osui myös Niilan poroihin, mutta hän pääsi tilanteesta eteenpäin. Paulaharjun mukaan Niila menetti vähitellen omaisuutensa mutta hän ei eräitä uskomuksia lukuun ottamatta kerro syytä tapahtumille.
Länsman tuli Lismaan Norjasta ja rakennutti 1870-luvulla ensimmäisen talon Lismajoen varrelle. Erno Paasilinnan mukaan hän oli osa Inarin Lapin kehityssuuntaa, joka sai alkunsa Suomen ja Norjan välisestä rajasulkusopimuksesta v. 1852. Seudulle syntyi porojen suuromistajien yläluokka. Yli 1000 eläintä omistaneita olivat Länsmanin ohella esimerkiksi Niilo Magga, Jouni Helander ja Kaapi Aikio.
Länsmanin hahmo on toisella nimellä elokuvassa Valkoinen peura.
Josef Petersen

| Mitalit> Maa:   Tanska. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Tanska. Olympialaiset  | Maa:   Tanska>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 1924 | kirjallisuus |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1932 | kirjallisuus |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | epiikkakirjallisuus |  |
Josef Petersen (1881–1973) oli tanskalainen kirjailija ja olympiamitalisti.
Petersen voitti kolmesti olympiahopeaa kesäolympialaisten taidelajeista (Pariisi 1924, Los Angeles 1932 ja Lontoo 1948). Hänen teoksensa "Euryale" (kirjallisuus, 1924), "The Argonauts" (kirjallisuus, 1932) ja "The Olympic Champion" (epiikkakirjallisuus, 1948) käsittelivät antiikin Kreikkaa. Vuoden 1924 hopeasijan hän jakoi Margaret Stuartin ”Sword Songsin” kanssa.
Verkkosaari (Helsinki)

| Verkkosaari> Nätholmen |
| --- | --- |
 Asuinrakennuksia Verkkosaaressa syksyllä 2022.
Kaupunki:  Helsinki
Suuralue:  Keskinen suurpiiri
Osa-alueet:  osa Kalasataman osa-aluetta
Postinumero(t):  00580
Lähialueet:  Hermanninmäki, Hermanninranta,  Sörnäistenniemi, Suvilahti, lahden toisella puolen Kulosaari
Verkkosaari (ruots. Nätholmen) on Kalasatamaan kuuluva asuinalue Vanhankaupunginselän rannalla Helsingin itäisessä kantakaupungissa. Se muodostaa Kalasataman osa-alueen yhdessä eteläisemmän Sörnäistenniemen, Suvilahden sekä Kalasataman keskuksen eli tornitalokorttelin kanssa. Verkkosaarta rajaavat etelässä Työpajankatu, lännessä ja pohjoisessa Vanha talvitie, joka toimii rajana Hermannin kaupunginosan ja Verkkosaaren välillä. Kalasatama kokonaisuudessaan kuuluu Sörnäisten kaupunginosaan.
Täyttömaalle rakennettu Verkkosaari oli vuosikymmeniä Sörnäisten sataman aluetta ja pienteollisuusaluetta, mutta satamatoimintojen poistuttua asuinrakentaminen käynnistyi 2010-luvulla. Valmistuessaan Verkkosaaresta tulee noin 6 000 asukkaan asuinalue ravintoloineen ja palveluineen. Rakentaminen etenee alueen eteläosasta pohjoisemmaksi sekä asunto- että katurakentamisen osalta. Kokonaisuuden on tarkoitus valmistua vuonna 2028.