stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jamel Saihi
Ura

Saihi aloitti uransa synnyinkaupungissaan Montpellier’ssa. Hän nousi joukkueen edustukseen kaudella 2006-2007, pelattuaan ensimmäisen ottelunsa ammattilaisena 20. huhtikuuta 2007 Tours FC:tä vastaan. Seuraavalla kaudella hän nousi joukkueensa vakiopelaajiin pelattuaan 29 ottelua. Saihi oli myös kaudella 2008-2009 avauskokoonpanon pelaaja, mutta loukkaantumisten vuoksi pelasi kauden aikana 16 ottelua. Montpellier nousi kaudella 2009-2010 Ranskan pääsarjaan, mutta Saihi oli hetken aikaa poissa nyrjähtäneen nilkan vuoksi. Hän palasi takaisin pelikentille Ranskan liigacupin ottelussa RC Lensia vastaan 22. syyskuuta 2009.
Ura > Maajoukkueura

Ranskassa syntynyt Saihi sai tilaisuuden edustaa vanhempiensa kotimaata, Tunisiaa, kun valmentaja Humberto Coelho nimesi hänet 19. marraskuuta 2008 pelattavaan ystävyysotteluun Ghaanaa vastaan. Saihi pelasi toisen maaottelunsa ystävyysottelussa Alankomaita vastaan 11. helmikuuta 2009, jossa hän myös teki ensimmäisen maalinsa Tunisian paidassa. Sittemmin Saihi kärsi pitkään nilkkavammasta ja oli poissa maajoukkueen 2010 MM-karsinnoista. Kahdeksan kuukauden jälkeen hän tuli toisella puoliajalla vaihdosta kentälle Keniaa vastaan pelatussa MM-karsintaottelussa. Saihi pelasi myös harjoitusottelussa Saudi-Arabiaa vastaan.
Vuonna 2012 hän tuli valituksi vuoden 2012 Afrikan-mestaruuskilpailuihin. Hän pelasi turnauksessa kaksi ottelua Gabonia ja Ghanaa vastaan. Tunisian kisat päättyivät puolivälieriin hävittyään Ghanalle jatkoajalla maalein 2–1.
Tilastot

| Seura | Kausi | Liiga> Ottelut | Liiga> Maalit | Cup> Ottelut | Cup> Maalit | Eurocup> Ottelut | Eurocup> Maalit | Yhteensä> Ottelut | Yhteensä> Maalit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Montpellier | 2006–2007 | 1 | 0 | - | - | - | - | 1 | 0 |
| Montpellier | 2007–2008 | 29 | 0 | - | - | - | - | 29 | 0 |
| Montpellier | 2008–2009 | 16 | 0 | 2 | 0 | - | - | 18 | 0 |
| Montpellier | 2009–2010 | 26 | 0 | 2 | 0 | - | - | 28 | 0 |
| Montpellier | 2010–2011 | 14 | 1 | 2 | 0 | - | - | 16 | 1 |
| Montpellier | 2011–2012 | 19 | 0 | 1 | 0 | - | - | 20 | 0 |
| Montpellier | Yhteensä | 105 | 1 | 7 | 0 | - | - | 112 | 1 |
| Uralla yhteensä | Uralla yhteensä | 105 | 1 | 7 | 0 | - | - | 112 | 1 |
Saavutukset

Ranskan liigacup
Hopeaa: 2011
Ranskan mestaruus: 2012
James Allison

| James Allison |
| --- | --- |
 James Allison vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. helmikuuta 1968 (ikä 56) Louth, Lincolnshire, Englanti
Kansalaisuus:   Iso-Britannia
Ammatti:  tekninen johtaja
Puoliso:  Rebecca Allison (kuoli 2016)
Lapset:  Emily, Matteo ja Jonathan Allison
Muut tiedot
Aktiivisena:  1990–
James Allison (s. 22. helmikuuta 1968 Louth, Lincolnshire) on brittiläinen insinööri. Hän toimii Formula 1 -talli Mercedeksen teknisenä johtajana.
Ura Formula 1 -sarjassa

Allison valmistui Cambridgen yliopistosta vuonna 1989 ja seuraavana vuonna hän sai ensimmäisen F1-pestinsä Benetton Formulan suunnittelijana. Vuonna 1992 hän siirtyi Larrousselle palaten kahden vuoden päästä takaisin Benettonille, jossa hän toimi vuoteen 1999 asti.
Vuonna 1999 Allison siirtyi ensimmäisen kerran Scuderia Ferrarin leipiin. Hän toimi tallilla kuusi vuotta, kunnes vuonna 2005 hän palasi takaisin Renault F1:ksi nimensä muuttaneelle Benettonille, jossa hän toimi teknisen johtajan sijaisena vuoteen 2009, jolloin hänestä tuli Renaultin tekninen johtaja. Talli muutti nimensä Lotus Renault GP:ksi vuonna 2011. Toukokuussa 2013 Allison irtisanoutui Lotukselta ja saman vuoden heinäkuussa hän palasi Ferrarille, nyt tekniseksi johtajaksi, jossa roolissa hän toimi heinäkuuhun 2016 saakka. 16. helmikuuta 2017 Allison vahvistettiin Mercedeksen tekniseksi johtajaksi, jossa työssä hän aloitti 1. maaliskuuta. Huhtikuussa 2021 uutisoitiin, että hän jättää teknisen johtajan tehtävät Mike Elliottille ja siirtyy pääjohtajaksi tekniselle toimisto-osastolle, jossa keskittyy kaudesta 2022 lähtien sarjaan tuleviin sääntömuutoksiin.
Allison oli naimisissa Rebecca Allisonin kanssa, kunnes tämä kuoli alkuvuodesta 2016. Heillä on kolme lasta.
James Allison (vas.) ja Pat Fry Ferrari-tallissa vuonna 2014.
Käännös suomeksi
Jinja

| Jinja Idindha |
| --- | --- |
 Katunäkymää
 Jinja
 Koordinaatit: 0°25′24″N, 33°12′14″E 
Valtio:   Uganda
Hallintoalue:  Itäinen alue
Piirikunta:  Jinja
Väkiluku (2002):  86 520
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jinja on Ugandan Itäisen hallintoalueen suurin kaupunki. Se sijaitsee Victoriajärven rannalla. Vuoden 2002 väestönlaskennassa kaupungin väkiluku oli 86 520: Arvio vuodelle 2010 oli 97 292 asukasta.
Niilin lasketaan alkavan Jinjan liepeiltä, ja kaupungin lähellä on koskia, joissa voi harrastaa koskenlaskua. Matka minibussilla Kampalasta Jinjaan kestää noin puolitoista tuntia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jinja Wikimedia Commonsissa
Italian ympäriajo

| Italian ympäriajo |
| --- | --- |
Viimeisin kilpailu: Italian ympäriajo 2023
Paikalliset nimet: Il Giro d'Italia
Alue: Italia, joskus ympäröivät valtiot
Ajankohta: touko–kesäkuu
Laji: maantie
Tyyppi: Suuri etappiajo (Grand Tour)
Järjestäjä: RCS Sport
Johtaja: 
Historia
Ensimmäinen: 1909
Kilpailuja yht.: 106 (2023)
Ensimmäinen voittaja:  Luigi Ganna
Eniten voittoja:  Alfredo Binda  Fausto Coppi  Eddy Merckx (5 voittoa)
Viimeisin voittaja:  Primož Roglič (2023)
Eniten päiviä roosapaidassa:  Eddy Merckx (77)
Eniten etappivoittoja:  Mario Cipollini (42)
Italian ympäriajo eli Giro d'Italia, usein pelkkä Giro, on yksi kolmesta pyöräilyn suuresta ympäriajosta yhdessä Ranskan ympäriajon (Tour de France) ja Espanjan ympäriajon (Vuelta a España) kanssa ja yksi maailman tärkeimmistä pyöräkilpailuista. Ensimmäinen Giro d'Italia käynnistyi 13. toukokuuta 1909 ja siitä lähtien tämä kolme viikkoa kestävä urheilujuhla on ajettu vuosittain toukokuussa, poikkeuksina ainoastaan vuodet 1915–1918 ja 1941–1945, jolloin kilpailua ei ajettu maailmansotien takia. Vuonna 2020 kilpailu ajettiin lokakuussa koronaviruspandemian vuoksi. Reitti muuttuu vuosittain ja poikkeaa aika ajoin naapurivaltioidenkin alueelle. Italian ympäriajo on osa maantiepyöräilyn korkeinta kilpasarjaa, UCI World Touria.
Kokonaiskilpailun johtaja, eli etappeihin vähiten aikaa käyttänyt, pitää yllään maglia rosaa, vaaleanpunaista paitaa. Paita otettiin ensimmäisen kerran käyttöön vuonna 1931 ja sen väri juontaa kilpailun organisoineen urheilulehden, Gazzetta dello Sportin paperin väristä. Vuorten valtias eli paras ylämäkiajaja pitää vuorostaan yllään sinistä paitaa, maglia azzurraa. Pistekilpailun johtajan, joka usein on kirimies, paita on purppura maglia ciclamino.
Italian ympäriajon ovat useimmin voittaneet Alfredo Binda, Fausto Coppi ja Eddy Merckx, kukin viisi kertaa.
Suomalaisista kilpailuun ovat ottaneet osaa Kari Myyryläinen vuonna 1988, Joona Laukka vuonna 1996, Jussi Veikkanen vuosina 2006, 2007, 2008, 2011, 2012, 2014 ja 2015, Kjell Carlström vuosina 2008, 2009 ja 2011 sekä Jaakko Hänninen 2020.
Giron viime vuosien voittajia

| Vuosi | Kokonaiskilpailu  | Toinen | Kolmas | Pistekilpailu  | Mäkikilpailu  | Nuorten kilpailu  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 |  Ivan Basso |  David Arroyo |  Vincenzo Nibali |  Cadel Evans |  Matthew Lloyd |  Richie Porte |
| 2011 |  Michele Scarponi |  Vincenzo Nibali |  John Gadret |  Michele Scarponi |  Stefano Garzelli |  Roman Kreuziger |
| 2012 |  Ryder Hesjedal |  Joaquim Rodríguez |  Thomas De Gendt |  Joaquim Rodríguez |  Matteo Rabottini |  Rigoberto Urán |
| 2013 |  Vincenzo Nibali |  Rigoberto Urán |  Cadel Evans |  Mark Cavendish |  Stefano Pirazzi |  Carlos Betancur |
| 2014 |  Nairo Quintana |  Rigoberto Urán |  Fabio Aru |  Nacer Bouhanni |  Julián Arredondo |  Nairo Quintana |
| 2015 |  Alberto Contador |  Fabio Aru |  Mikel Landa |  Giacomo Nizzolo |  Giovanni Visconti |  Fabio Aru |
| 2016 |  Vincenzo Nibali |  Esteban Chaves |  Alejandro Valverde |  Giacomo Nizzolo |  Mikel Nieve |  Bob Jungels |
| 2017 |  Tom Dumoulin |  Nairo Quintana |  Vincenzo Nibali |  Fernando Gaviria |  Mikel Landa |  Bob Jungels |
| 2018 |  Chris Froome |  Tom Dumoulin |  Miguel Ángel López |  Elia Viviani |  Chris Froome |  Miguel Ángel López |
| 2019 |  Richard Carapaz |  Vincenzo Nibali |  Primož Roglič |  Pascal Ackermann |  Giulio Ciccone |  Miguel Ángel López |
| 2020 |  Tao Geoghegan Hart |  Jai Hindley |  Wilco Kelderman |  Arnaud Démare |  Ruben Guerreiro |  Tao Geoghegan Hart |
| 2021 |  Egan Bernal |  Damiano Caruso |  Simon Yates |  Peter Sagan |  Geoffrey Bouchard |  Egan Bernal |
| 2022 |  Jai Hindley |  Richard Carapaz |  Mikel Landa |  Arnaud Démare |  Koen Bouwman |  Juan Pedro López |
| 2023 |  Primož Roglič |  Geraint Thomas |  João Almeida |  Jonathan Milan |  Thibaut Pinot |  João Almeida |
Giron ennätyksiä

Nuorin voittaja: Fausto Coppi (Italia) oli vuonna 1940 20 v, 8 kk ja 25 pv vanha.
Vanhin voittaja: Fiorenzo Magni (Italia) oli vuonna 1955 35 vuotta.
Eniten etappivoittoja yhdessä Girossa: Alfredo Binda (Italia) 12 etappivoittoa vuonna 1927.
Useimmin palkintokorokkeella: Felice Gimondi, 9 kertaa - 3 voittoa, 2 kertaa toisena, 4 kertaa kolmantena.
Nopein Giro: 1983, voittaja Giuseppe Saronnin keskinopeus 38,937 km/h.
Nopein etappi: 17. toukokuuta 1997, voittaja Mario Cipollinin keskinopeus 48,521 km/h.
Eniten lähtijöitä: 298 ajajaa vuonna 1928.
Vähiten lähtijöitä: 56 ajajaa vuonna 1912.
Eniten maaliin päässeitä: 150 ajajaa vuonna 2006.
Vähiten maaliin päässeitä: 8 ajajaa vuonna 1914.
Pisin Giro: Vuonna 1954 4 337 kilometriä.
Lyhyin Giro: Vuonna 1909 2 448 kilometriä.
Pisin etappi: Vuonna 1914 Lucca-Rooma 430 kilometriä (voittaja Costante Girardengo)
Giron ennätyksiä > Eniten etappivoittoja

Mario Cipollini (Italia) 42
Alfredo Binda (Italia) 41
Learco Guerra (Italia) 31
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Italian ympäriajon viralliset sivut
Giro d’Italia
1909
1910
1911
1912
1913
1914
1919
1920
1921
1922
1923
1924
1925
1926
1927
1928
1929
1930
1931
1932
1933
1934
1935
1936
1937
1938
1939
1940
1946
1947
1948
1949
1950
1951
1952
1953
1954
1955
1956
1957
1958
1959
1960
1961
1962
1963
1964
1965
1966
1967
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
2015
2016
2017
2018
2019
2020
2021
2022
2023
2024
Maglia rosa
Maglia ciclamino
Maglia rosso passione
Maglia verde
Maglia bianca
UCI World Tour
| --- | --- |
Kaudet:   (UCI World Ranking 2009  UCI World Ranking 2010)  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019  2020  2021  2022  2023  2024 
Kilpailut:   Tour Down Under  Pariisi–Nizza  Tirreno–Adriatico  Milano – San Remo  Katalonian ympäriajo  E3 Prijs Vlaanderen  Gent–Wevelgem  Flanderin ympäriajo  Baskimaan ympäriajo  Pariisi–Roubaix  Amstel Gold Race  La Flèche Wallonne  Liège–Bastogne–Liège  Tour de Romandie  Italian ympäriajo  Critérium du Dauphiné  Sveitsin ympäriajo  Ranskan ympäriajo  Puolan ympäriajo  Eneco Tour  Clásica de San Sebastián  Espanjan ympäriajo  Vattenfall Cyclassics  GP Ouest-France  Grand Prix Cycliste de Québec  Grand Prix Cycliste de Montréal  Lombardian ympäriajo 
Kokonaiskilpailun voittajalle annettava pokaali, Trofeo senza fine.
John Richard Keating

John Richard Keating (20. heinäkuuta 1934 Chicago, Illinois – 22. maaliskuuta 1998) oli yhdysvaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Chicagon arkkihiippakuntaan 20. joulukuuta 1958 ja nimitettiin Arlingtonin hiippakunnan johtoon 7. kesäkuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Pio Laghi, jota avustivat Thomas Joseph Murphy ja Thomas Jerome Welsh.
Keating kuoli 63-vuotiaana virassa.
Jesus Christ Pose

| ”Jesus Christ Pose” Soundgarden |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Badmotorfinger
 Äänitetty : maalis–huhtikuu 1991
 Julkaistu: 1991
 Tekijä(t): Matt Cameron, Chris Cornell, Ben Shepherd, Kim Thayil
 Tuottaja(t): Terry Date, Soundgarden
 Tyylilaji: grunge, heavy metal
 Kesto: 05.52
 Levy-yhtiö: A&M
Soundgardenin muut singlet
| ”Room a Thousand Years Wide” 1990 | ”Jesus Christ Pose” 1991 | ”Outshined” 1991 |
Jesus Christ Pose on Soundgardenin yksi suosituimpia kappaleita ja vuonna 1991 julkaistu single.
Monet ihmiset pitävät tätä kappaletta antikristillisenä. Yhtye jopa sai siitä syystä tappouhkauksia Isossa-Britanniassa 90-luvun alkupuolella. Kappale tosiasiassa kertoo siitä kun media käyttää Jeesuksen nimeä ja tämän ristiinnaulitsemisasentoa väärin.
"Jesus Christ Pose" kuullaan elokuvan S.F.W. alkuteksteissä.
The Dillinger Escape Plan on tehnyt kappaleesta oman versionsa.
Kappaleet

Jesus Christ Pose – 5.52
Aiheesta muualla

Discogs
Albumi Jesus Christ Pose Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Soundgarden
| --- | --- |
Studioalbumit::   Ultramega OK  Louder Than Love  Badmotorfinger  Superunknown  Down on the Upside  King Animal 
EP:t::   Screaming Life  Fopp  Loudest Love  SOMMS  Songs from the Superunknown 
Kokoelma::   Screaming Life/Fopp  A-Sides  Telephantasm 
Videot::   Louder Than Live  Motorvision 
Singlet::   "Hunted Down"  "Flower"  "Loud Love"  "Hands All Over"  "Room a Thousand Years Wide"  "Jesus Christ Pose"  "Outshined"  "Rusty Cage"  "Spoonman"  "Black Hole Sun"  "Fell on Black Days"  "My Wave"  "The Day I Tried to Live"  "Superunknown"  "Pretty Noose"  "Burden in My Hand"  "Blow Up the Outside World"  "Ty Cobb"  "Bleed Together" 
Aiheeseen liittyvää::   Grunge  Audioslave  Hater  Temple of the Dog
Jean Bruun

Jean (Johannes, Johan) Bruun (21. syyskuuta 1817 Hamina – 7. syyskuuta 1872 Sairilan kartano, Mikkelin maalaiskunta) oli suomalainen kauppias ja saha- ja rautateollisuuden harjoittaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Bruunin vanhemmat olivat kauppaneuvos Christian Bruun ja Anna Sophia von Daehn. Bruunin suku oli toiminut kauppiaina ja laivanvarustajina Haminassa 1700-luvun alkupuolelta saakka. Suku omisti myös useita vesisahoja Kymijoen vesistön alueella. Jean Bruun oli naimisissa vuodesta 1841 Anna Luise Thoden kanssa. Heidän tyttärensä Anna Luise (Lovisa) Bruun meni naimisiin vuonna 1860 haminalaisen kauppaneuvos Carl Henrik Ahlqvistin kanssa. Jean Bruun sai kauppiaanoikeudet Haminassa 1850 ja samana vuonna hän hankki omistukseensa Pieksämäellä toimineen Porsaskosken harkkohytin. Bruun sai ennakkoperintönä isältään myös sahaosuuksia muun muassa Anjalassa toimineesta Ummeljoen vesisahasta. Hän toimi Haminassa rakennusurakoitsijana ja vastasi muun muassa Haminan kadettikoulun rakentamisesta. Lisäksi Bruun raivautti Vehkalahdella soita viljelykselle ja sai siitä hyvästä Suo-Janne lempinimen. Bruun omisti laajan kirjaston, joka sisälsi klassikoiden ja 1800-luvun alun tunnettujen kirjailijoiden teoksia.
Bruun investoi huomattavia summia Porsaskosken harkkohytin uudistamiseen. Järvimalmia jalostaneen hytin yhteyteen rakennettiin valssilaitos, konepaja ja valimo. Bruun aloitti myös romuraudan tuonnin Pieksämäelle raaka-aineen saannin turvaamiseksi. Uudistustyöt velkaannuttivat Bruunin pahoin ja Porsaskosken laitosten toimintaa ei myöskään saatu kannattavaksi uudistuksista huolimatta. Vuonna 1856 Bruun osti Erik Johan Längmanilta tämän osuudet Ummeljoen vesisahasta sekä Keski-Suomessa sijainneesta Muuramen vesisahasta. 1860-luvun alussa Suomen taloutta kohtasi taantuma usean katovuoden, rahayksikön revalvoimisen ja kiristyneen luotonannon takia. Bruunin isä Christian Bruun kuoli tammikuussa 1864 ja pari kuukautta myöhemmin hänen kuolinpesänsä julistettiin konkurssiin. Pian myös Jean Bruunin Pietarissa asunut serkku Ludvig Bruun teki vararikon. Ludvig Bruun oli ollut osakkaana Porsaskosken hytissä ja Bruunin suvun Sippolassa omistamassa Saveron lasitehtaassa, jonka tuotanto oli viety Pietarin markkinoille. Saman vuoden syksyllä myös Jean Bruun joutui jättämään konkurssihakemuksen.
Bruun pakeni ennen konkurssioikeudenkäyntiä Englantiin josta sukulaiset suostuttelivat hänet kuitenkin palaamaan Suomeen. Oikeus tuomitsi Bruunin vuonna 1867 elinikäiseen konkurssiin ja hän menetti myös kansalaisluottamuksensa. Bruun vietti lopun elämänsä Mikkelin lähellä Sairilan kartanossa, jonka hänen vaimonsa sukulaiset olivat ostaneet.
Jean Bruunin poika oli kunnallisneuvos ja tehtaanjohtaja Christian Bruun.
Jinmen

| Jinmen Quemoy, Kinmen |
| --- | --- |
 Ylhäältä vastapäivään: Jinchengin kaupunkia; Kiinan tasavallan perustamisen satavuotismuistomerkki Kansallisen Quemoyn yliopiston kampuksella; Qingtian-sali Jinhun maalaiskunnassa; Guningtoun taistelun muistomerkki; Mofan jie; Qing-dynastian aikainen sotilasrakennus; Kansallinen Quemoyn yliopisto
 Lippu:  Vaakuna
 Jinmenin sijainti suhteessa manner-Kiinaan ja Taiwaniin.
Valtio:  Kiinan tasavalta
Maakunta:  Fuchien (de jure)
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  Piirikunta
 – hallinnollinen keskus:  Jincheng
 – Piirikunnanjohtaja:  Chen Fu-hai
Pinta-ala:  150 km²
Väkiluku (2022):  141 295
Jinmen eli Quemoy tai Kinmen (perint.: 金門; yksink.: 金门; pinyin: Jīnmén; Pe̍h-ōe-jī: Kim-mn̂g) on Kiinan tasavallalle eli Taiwanille kuuluva saariryhmä ja piirikunta Taiwaninsalmessa Xiamenin lahden suulla, noin 2,5 kilometrin päässä Manner-Kiinan rannikosta ja 275 kilometriä Taiwanin saaresta luoteeseen. Se koostuu samannimisestä pääsaaresta ja 11 pienemmästä saaresta ja luodosta. Pääsaarella on kukkuloita, kallioita ja tasankoja. Pääasiallinen tulonlähde on maanviljely, joka tuottaa bataattia, maapähkinöitä, hirssiä, vehnää, soijapapuja, vihanneksia ja riisiä.
Jinmen kuuluu nimellisesti Fuchienin eli Fujianin maakuntaan, vaikkakin maakuntajako on Kiinan tasavallassa menettänyt hallinnollisen merkityksensä. Vuonna 1949 nationalistit valloittivat Jinmenin saaret paetessaan Taiwaniin. Saarten hallinnasta on sodittu sen jälkeen (ensimmäinen Taiwaninsalmen kriisi ja toinen Taiwaninsalmen kriisi), ja ne olivat sotilasaluetta vuoteen 1992 asti.
Vuonna 2022 Jinmenin piirikunnassa oli 141 295 asukasta.
Vuonna 2024 ilmoitettiin että Kinmenin ja Penghun saarille sijoitetaan pysyvästi Yhdysvaltain asevoimien Green Berets -joukkoja (1st Special Forces Group).  Joukot ovat nimellisesti kouluttamassa Taiwanin asevoimien 101. ambifisen tiedustelupataljoonan sotilaita. Yhdysvaltain joukkoja ei ollut virallisesti Kiinan tasavallan tukena neljäänkymmeneen vuoteen, kunnes 2021 presidentti Tsai Ing-wen  paljasti että saarella on joukkoja koulutustehtävissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jinmen Wikimedia Commonsissa
Ida Carrara

| Ida Carrara> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. kesäkuuta 1928 Bonorva, Sardinia
Kuollut: 5. joulukuuta 2013 (85 vuotta) Catania
Ammatti:  Näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Ida Carrara (16. kesäkuuta 1928 Bonorva, Sassarin maakunta, Sardinia –  5. joulukuuta 2013 Catania) oli italialainen näyttelijä. Hän teki taiteellisen uransa pääosin Teatro Stabile di Cataniassa, missä hän tulkitsi muun muassa lukuisia Luigi Pirandellon luomia roolihahmoja.
Elämä ja ura

Carrara syntyi Bonorvan kylässä Sardinian luoteisosassa yksitoistapäisen lapsikatraan kuopukseksi.
Uransa varhaisvaiheessa Carrara työskenteli Paola Borbonin johtamassa ensemblessa, ja 1948 hän liittyi sisilialaiseen ensembleen, jota luotsasivat Rosina Anselmi ja Michele Abruzzo. Näytäntökautena 1948–1949 Carrara oli mukana Rosso di San Secondon ensemblessa. Vuonna 1951 hän avioitui catanialaisen näyttelijän Turi Ferron kanssa. Ferro oli näytellyt niin ikään edellä mainitussa kokoonpanossa.
Vuonna 1958 Carrara liittyi Teatro Stabile di Cataniaan, joka on Catanian merkittävimpiä taidelaitoksia. Kaudella 1959–1960 hän tulkitsi Signora Frolan roolin Luigi Pirandellon draamassa Così è (se vi pare), joka suomenkielinen nimi on Niin on jos siltä näyttää. Kappaleessa oli mukana myös näyttelijä Virginia Balistrieri.
Carraran taiteellinen rekisteri oli laaja: hän näytteli useiden sisilialaisten kirjoittajien, kuten Giovanni Vergan, Federico De Roberton, Giuseppe Favan, Leonardo Sciascian, Dacia Marainin ja Pirandellon näytelmissä. Lisäksi hänellä oli roolitehtäviä muun muassa Anton Tšehovin, Molièren, Federico García Lorcan, Eugene O’Neillin, Tennessee Williamsin, Ágota Kristófin, Alfred Uhryn ja Colin Higginsin kirjoittamissa näytelmissä.
Uransa myöhäisvaiheessa, vuonna 2010, Carrara teki yhden päärooleista Ottavio Cappellanin teoksessa Sicilian Tragedi.
Carraran suvussa on useita näyttämötaiteilijoita, kuten näyttelijä Fioretta Mari.
Teatteri

Caccia al lupo (1959)
Giacomino re del grano (1959)
Pensaci, Giacomino! (1960, 1999)
Fiat voluntas Dei di Giuseppe Macrì (1961)
Domini (1961)
Il marchese di Ruvolito (1961)
L'altalena (1962)
Gatta ci cova (1962)
Vestire gli ignudi (1962, 1973)
La lupa (1962)
Fumo negli occhi (1962)
Questa sera si recita a soggetto (1963)
Mariana Pineda (1963)
Né di venere né di marte (1963)
Affari di stato (1963)
Dal tuo al mio (1963, 1987)
Il giuoco delle parti (1964)
Ma non è una cosa seria (1964, 1979)
L'uomo e la sua morte (1964)
Lu surdatu Vantaloru (1965)
Il rosario (1965, 2007)
Gli Abusivi (1965)
Zio Vania (1965)
L'isola dei pupi (1965)
Sei personaggi in cerca d'autore (1966)
Un certo giorno di un certo anno in Aulide (1966)
L'avaro (1966)
Yerma (1967)
Matrimonio del signor Mississippi (1967)
Il malato immaginario (1967)
Le bisacce del lupinaio (1968)
Turchetta - (ovvero "La commedia degli scambi) (1968)
Le vacche grasse (1968)
Liolà (1968)
I Vicerè (1969, 1994)
La violenza (1970)
La vita che ti diedi (1970)
Il Paraninfo (1971)
Il berretto a sonagli (1972, 1982, 1986, 1993, 1995)
Cavalleria rusticana (1972)
Il proboviro (1972)
Come prima meglio di prima (1972)
Anna Christie (1974)
Così è (se vi pare) (1976, 2008)
Vita dei campi (1976)
A ciascuno il suo (1980)
La signora Morli, una e due (1980)
Le troiane (1981)
I Malavoglia (1982, 1998)
Ultima violenza (1983)
Nozze di sangue (1983)
Che magnifica nottata (1984)
Il giardino dei ciliegi (1985)
Il Gallo (1989)
Servo di scena (1993)
La cattura (2001)
Le città del mondo (2002)
Tra vestiti che ballano (2002)
La chiave dell’ascensore (2002, 2003, 2008)
La Signora Lèuca (2004)
Ecuba o della guerra (2004)
A spasso con Daisy (2006)
Maude (2007)
Di Cristu la morti e passioni (2008)
Colomba (2009)
Sicilian Tragedi (2010)
Filmografia > Valkokangaselokuvat

Un uomo da bruciare (1962)
Un caso di coscienza (1970)
Filmografia > Televisio

Cavalleria rusticana (1967)
A ciascuno il suo (1983) Teatro
La famiglia Ceravolo (1985)
Senza via d'uscita - Un amore spezzato - (2007)
Paolo Borsellino (2010)
Radioproosa

L'aria del continente (RAI, 1955)
Kirjallisuutta

Sarah Zappulla Muscarà e Enzo Zappulla, Le donne del teatro siciliano. Da Mimi Aguglia a Ida Carrara, Catania, la Cantinella, 1995.
Sarah Zappulla Muscarà e Enzo Zappulla, Turi Ferro, il magistero dell'arte, Catania, la Cantinella, 2005.
Aiheesta muualla

Teatro Stabile Catania
Carrara Ida (Bonorva, Sassari, 1928), attrice.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: it:Ida Carrara
Käännös suomeksi
Jinju

| Jinju |
| --- | --- |
 Jinju
 Koordinaatit: 35.1799°N, 128.1082°E 
Valtio:   Etelä-Korea
Maakunta:  Etelä-Gyeongsang
Väkiluku (2016):  346 739
 
 english.jinju.go.kr/main/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jinju (kor. 진주시, Jinju-si, hanja 晋州市) on kaupunki Etelä-Korean Etelä-Gyeongsangin maakunnassa, Namjoen (Namgang) varrella. Kaupunki sijaitsee linnuntietä 88 kilometriä suurkaupunki Busanista länteen ja 284 kilometriä Soulista eteläkaakkoon. Vuonna 2016 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 346 739.
Kaupungintalo.
Namjokea.
Jinjun linnan aluetta Namjoelta.
Cheonggoksa Daeungjeon -pyhäkkö.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jinju Wikimedia Commonsissa