Messias
Juutalainen messiaskäsitys

Hepreankielisen sanan mashiach (המשיח, messias) kirjaimellinen käännös on ’voideltu’, joka viittaa rituaaliin, jossa joku tai jokin pyhitetään laittamalla sen päälle pyhää öljyä. Sanaa käytetään monessa kohtaa heprealaista Raamattua, ja sillä viitataan suureen määrään erilaisia henkilöitä ja esineitä; esimerkiksi, kuninkaisiin, pappeihin ja profeettoihin, Temppeleihin, alttareihin, astioihin, happamattomaan leipään, ja jopa ei-juutalaiseen kuninkaaseen.
Juutalaisuuden mukaan profeettojen ennustama messias ei ole jumalallinen olento, Jumalan poika, eikä Jumala. Hänen uskotaan olevan Kuningas Daavidin jälkeläinen. Messias on juutalaisen tulkinnan mukaan ihminen, joka tulee hallitsemaan Israelin kansaa kuninkaana messiaanisena aikana. Usko messiaan tuloon on kahdestoista kohta Maimonideksen 13-osaisessa juutalaisen uskon määritelmässä.
Maimonides kuvaa messiasta seuraavasti:
”Ja jos kuningas nousee Daavidin huoneesta, joka opiskelee Tooraa ja keskittyy käskyihin kuten hänen isänsä Daavid, sekä kirjallisen että suullisen Tooran mukaan, ja hän saa koko Israelin noudattamaan sitä ja vahvistaa aukkoja sen harjoittamisessa, ja sotii Jumalan sotia, häntä tulee kohdella kuin hän olisi voideltu. Jos hän onnistuu ja rakentaa pyhän temppelin oikealle paikalleen ja kerää Israelin hajaantuneet jäsenet yhteen, hän on todellakin varmasti voideltu, ja hän korjaa koko maailman tuoden sen palvomaan Herraa yhdessä, niin kuin on sanottu: ’Sillä silloin minä annan kansoille kirkkaan kielen, niin että he kaikki julistavat Herran nimeä, ja palvovat Häntä yhdessä’ (Sef. 3:9)”
Juutalaisuudessa uskotaan että messiaan tulo riippuu ihmisten teoista. Sanotaan, että messias tulee joko silloin, kun maailma tarvitsee häntä eniten (kun maailma on niin syntinen ja messiaan pelastuksen tarpeessa) tai kun maailma on ansainnut messiaan (kun hyvyys vallitsee maailmassa).
Juutalaiset ovat selittäneet monien Tanakin (kristittyjen Vanhan testamentin) kohtien olevan Messiasta koskevia ennustuksia. Alfred Edersheim löysi 456 kohtaa, joiden ”muinainen Synagoga katsoi olevan messiaanisia”, ja kaikkein vanhimmissa rabbiinisissa kirjoituksissa oli 558 viittausta, jotka tukivat näitä tulkintoja. Esimerkiksi 1. Mooseksen kirjan 49:10:ssä ennustettiin, että hallitsijan valtikka kuuluisi Juudan heimolle ja että Silo (eli se jolla on valta) tulisi tuosta sukuhaarasta. Onkeloksen targum, Jerusalemin targumit ja midraš kaikki katsovat ilmauksen ”Silo” tarkoittavan Messiasta.
Ajanlaskumme alkuaikoina Qumranin essealaislahko odotti kahta Messiasta, joista toisen piti olla pappi, toisen kuningas.
Josefuksen perusteella saa sen käsityksen, että viimeisellä vuosisadalla ennen toisen temppelin tuhoa vuonna 70 nousi useita messiaita, jotka lupasivat vapautusta Rooman ikeestä ja jotka saivat alttiita seuraajia.
Vuonna 132 tervehdittiin messiaskuninkaana Bar Kokhbaa (ben Kosibaa), joka oli huomattavimpia Messiaana pidettyjä henkilöitä. Kukistaessaan hänen johtamaansa kapinaa roomalaissotilaat surmasivat tuhansia juutalaisia. Jotkut ajattelivat Bar-Kokhban olleen Daavidin jälkeläinen, mikä olisi tukenut hänen väitettään, että hän oli Messias.
Muita vuoden 70 jälkeen itseään Messiaaksi väittäviä olivat kreetalainen Mooses, joka vakuutti, että hän jakaisi Kreetan ja Palestiinan välisen meren, Serenus, joka johti monia juutalaisia Espanjassa, ja sabbatealaisen harhaopiksi katsotun mystisen liikkeen perustanut Šabbetai Tsevi. The Jewish Encyclopedia (X osa, s. 252–255) luettelee 28 väärää messiasta vuosilta 132–1744.