stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jorma Ahvenainen
Elämä ja ura

Ahvenaisen vanhemmat olivat kunnanlääkäri, lääketieteen lisensiaatti Aarne Johannes Ahvenainen ja Martta Irene Huhtiainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1952 Helsingin uudesta yhteiskoulusta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1957, lisensiaatiksi 1960 sekä väitteli tohtoriksi 1963 aiheenaan Liivinmaan keskiaikainen kauppa.
Ahvenainen toimi oppikoulun opettajana Lauttasaaressa, Kuopiossa, Valkeakoskella sekä oppikoulun lehtorina Rovaniemellä 1960–1966. Hän hoiti 1964-1966 historian apulaisprofessuuria Jyväskylän yliopiston historian laitoksella. Vuonna 1967 hänet nimitettiin historian lehtoriksi ja 1967 taloushistorian dosentiksi. Vuosina 1971–1990 Ahvenainen oli Jyväskylän yliopiston historian apulaisprofessori opetusalanaan taloushistoria. Viimeksi hän oli 1990–1995 Jyväskylän yliopiston yleisen historian professori ja humanistisen tiedekunnan dekaani. Ahvenainen jäi eläkkeelle 1995.
Ahvenainen on Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1984 ja Suomen Historiallisen Seuran tutkijajäsen. Ahvenainen on myötävaikuttanut Suomen Elinkeinoelämän Keskusarkiston perustamiseen Mikkeliin ja hän kuului sen johtokuntaan vuodesta 1980 alkaen. Vuonna 2005 Ahvenainen sai Saima-mitalin.
Ahvenainen on kirjoittanut Enso-Gutzeitin, Kymi Oy:n, Kankaan paperitehtaan, jyväskyläläisen Fredriksonin lakkitehtaan ja Kymiyhtiön englantilaisen tytäryhtiön Star Paper Ltd:n yrityshistoriikit. Lisäksi hän on kirjoittanut Suomen sahateollisuuden historian ja Rovaniemen kaupungin historian. Ahvenainen on julkaissut myös tutkimuksia lennätinkaapeliverkon rakentamisesta ennen ensimmäistä maailmansotaa Itä-Aasiaan, Karibian alueelle ja Etelä-Amerikkaan.
Air Mali

Air Malin Iljušin Il-18 Charles de Gaullen lentokentällä vuonna 1979.
Air Malin Boeing 737 de Gaullen kentällä vuonna 1984.
Société nationale Air Mali oli Malin valtion omistama lentoyhtiö vuosina 1960–1986.
Air Mali perustettiin Neuvostoliiton ja Britannian tuella vuonna 1960. Se sai yksinoikeuden Malin sisäisiin ja kansainvälisiin lentoihin. Aluksi tarkoitus oli myydä 45 % osakkeista yksityisille, mutta ostajien puuttuessa yhtiö jäi kokonaan valtion omistukseen.
Air Mali aloitti toimintansa vuonna 1961 Bamakon ja Gaon välisellä kotimaanreitillä. Samana vuonna alettiin lentää Pariisiin, Casablancaan ja Marseille’hin. Miehistöinä toimivat afrikkalaisia kouluttaneet neuvostoliittolaiset. Uusia kohteita olivat Rabat, Abidjan, Accra, Douala, Brazzaville, Dakar, Conakry ja Monrovia. Kalusto käsitti kaksi Iljušin Il-18, yhden Iljušin Il-14, kaksi Antonov An-24, kaksi Antonov An-2, kolme Douglas DC-3 ja viisi tilauskäytössä ollutta Aero 45 -konetta.
Air Malin kotimaanlennot olivat yleensä kannattamattomia. Voittoa tuottivat etupäässä kansainväliset lennot, joiden matkustajamäärä oli kuusinkertainen kotimaanlentoihin verrattuna. Vuonna 1967 yhtiö tilasi kaksi uutta Antonov An-24:sta ja vuonna 1971 se sai Pariisin, Marseille’n ja Casablancan lentoja varten ensimmäisen oikean suihkukoneensa Boeing 727-173C:n. Pian sen jälkeen saatiin Afrikan-lentoja varten Boeing 737-100. Vuonna 1966 aloitettu Berliinin yhteys lakkasi vuonna 1971.
1970-luvun lopulla Air Malin lennot laajenivat Freetowniin, Ouagadougouun, ja Niameyhin. Uusia koneita olivat kaksi de Havilland Canada DHC-6 Twin Otter 300:sta, Antonov An-24, Iljušin Il-18 ja Boeing 727-173C. Vuonna 1986 yhtiön kalusto käsitti Iljušin Il-18:n, Boeing 737-100C:n, Boeing 737-200:n, BAe 146-100:n ja DHC-6 Twin Otterin. Yhtiö työllisti lähes 600 henkeä.
Air Mali koki historiansa aikana neljä vakavaa onnettomuutta:
5. marraskuuta 1966: Neuvostoliitosta Maliin siirretty Iljušin Il-14 putoaa Cayollen solassa Ranskassa tappaen koko 17-henkisen miehistön.
12. elokuuta 1974: Jeddasta Bamakoon lentänyt Iljušin 18V kohtaa Niameyn yllä myrskyn, joka pakottaa sen kääntymään kohti Ouagadougoua. Koneesta loppuu polttoaine ja se yrittää hätälaskua maantielle. Kaikki 47 matkustajaa ja kymmenhenkinen neuvostoliittolainen miehistö saavat surmansa.
21. kesäkuuta 1983: Twin Otter putoaa Nielassa tappaen kaikki viisi matkustajaa ja kaksi lentäjää.
22. helmikuuta 1985: Antonov An-24B saa moottorivian pian Timbuktusta lähdön jälkeen ja päättää palata takaisin. Kone putoaa Saharan autiomaahan. Kaksi lentäjää ja 48 yhteensä 49 matkustajasta kuolevat.
Pitkään rahoitusvaikeuksista kärsinyt yhtiö lakkautettiin vuonna 1986. Sen tilalle perustettiin uusi samanniminen yhtiö, jonka osakkeista Malin valtio omisti 51 prosenttia. Uusi Air Mali päätti vuonna 1988 keskittyä kotimaanliikenteeseen, mutta Neuvostoliiton avun loputtua se joutui lopettamaan toimintansa vuonna 1990. Liikenne jatkui vuonna 1992.
Terhi Airas-Järventaus

Terhi Airas-Järventaus (o.s. Airas, s. 13. tammikuuta 1961) on suomalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Hänet valittiin uransa aikana kerran vuoden naispelaajaksi. Airas-Järventaus voitti SM-kultaa vuosina 1991 ja 1992, jolloin hän edusti Vantaan Pussihukkia. Vuonna 2000 hän voitti kolmannen Suomen mestaruutensa Pantterien paidassa. Airas-Järventaus pelasi Suomen naisten koripallomaajoukkueessa 137 peliä, joissa hän teki 1462 pistettä. Hänen maajoukkue-uransa piste-ennätys on 31 pistettä, jonka hän teki vuonna 1980.
Airas-Järventaus nimettiin elokuussa 2015 Suomen koripallon Hall of Fameen.
Hänen isänsä on entinen maajoukkuetason koripalloilija ja jääkiekkoilija Matti Airas. Airas-Järventaus on naimisissa entisen huippu-uimarin Martti Järventauksen kanssa.
FS Aigle (1853)

| Aigle |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Cherbourg
Kölinlasku:  16. syyskuuta 1852
Laskettu vesille:  17. syyskuuta 1853
Palveluskäyttöön:  13. huhtikuuta 1854
Poistui palveluskäytöstä:  8. toukokuuta 1858
Tekniset tiedot
Uppouma:  508 t
Pituus:  51,9 m
Leveys:  8,5 m
Syväys:  3,57 m
Koneteho:  200 hv
Aseistus
Aseistus:  4 × 16 cm tykkiä
Aigle oli Ranskan laivaston vuonna 1853 vesille laskettu aviso.
Valmistus

Alus tilattiin 31. joulukuuta 1851 Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin 16. syyskuuta 1852. Alus laskettiin vesille 17. syyskuuta 1853 ja se otettiin palvelukseen 13. huhtikuuta 1854. Alus valmistui saman vuoden huhtikuussa.
Palvelus

Alus osallistui Oolannin sodan Ranskan laivaston sekä ensimmäiseen että toiseen purjehduskesään. Ensimmäisenä kesänä alus osallistui Bomarsundin taisteluun 15. elokuuta 1854 ja toisena kesänä se oli aseistettuna joukkojenkuljetusaluksena osallistuen 9.-11. elokuuta 1855 Suomenlinnan piiritykseen.
Alus lähti 1. syyskuuta 1857 Toulonista Senegaliin.
Alus nimettiin 8. maaliskuuta 1858 Épervieriksi, jotta nimi Aigle vapautuisi uudelle valmisteilla olevalle keisarilliselle jahdille. Alus tuhoutui Gabonissa Comojoella reilua kuukautta myöhemmin 30. huhtikuuta ja se poistettiin virallisesti alusluettelosta 8. toukokuuta.
Markku Airio

Markku Erkki Airio (s. 25. huhtikuuta 1952 Helsinki) on suomalainen judoka, joka kilpaili kansainvälisellä tasolla 1970–1980-luvuilla.
Airio sijoittui Montrealin olympialaisissa 1976 avoimessa luokassa jaetulle 16:nnelle ja raskaassa sarjassa jaetulle 17. sijalle. EM-kilpailuissa hän oli viides yli 93 kg:n painoluokassa 1976 sekä yli 95-kiloisissa 1978 ja 1980. Avoimessa luokassa hän oli seitsemäs 1984.
Airio edusti seuratasolla helsinkiläistä Chikaraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden alle 93 kg:n painoluokassa 1974, alle 95-kiloisissa 1977 sekä yli 95 kg:n sarjassa 1978, 1979 ja 1987. SM-hopeaa hän sai yli 93-kiloisissa 1973, alle 93-kiloisissa 1975 sekä yli 95 kg:n painoluokassa 1980, 1983–1986 ja 1990, yhteensä kahdeksan kertaa. SM-pronssia hän sai yli 95-kiloisissa 1982 ja 1988.
Keijo Airola

Keijo Johannes Airola (30. huhtikuuta 1935 Turku – 3. marraskuuta 2015 Turku) oli suomalainen jalkapalloilija.
Välihyökkääjänä pelannut Airola edusti urallaan Turun Terästä 1953, Turun Pyrkivää 1954–1956, Valkeakosken Hakaa 1957–1961 ja Turun Tovereita 1962–1966. Hän voitti Suomen mestaruuden Pyrkivässä 1954 ja Hakassa 1960, ja hopeaa vuonna 1957 ja pronssia vuosina 1959 ja 1961 (Haka). Airola voitti myös Suomen Cupin kahdesti Hakassa 1959 ja 1960. Kaikkiaan Airola pelasi 8 kauden aikana 145 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 65 maalia.
Airola pelasi vuosina 1959–1960 maajoukkueessa yhteensä 2 maaottelua. Jääkiekkoa hän pelasi pelasi mestaruussarjassa vuosina 1957–1959 Turun Palloseurassa.
Keijo ("Keppari") Airola lähetettiin 1930–1940 lukujen taitteessa sotalapseksi Ruotsiin. Sotien jälkeen hän palasi kotiinsa Turun Kurjenmäkeen, missä hän liittyi Turun Teräkseen, jossa pelasi jalkapalloa ja jääkiekkoa. Airolan kyvyt huomattiin ja hän siirtyi vuonna 1954 Turun Pyrkivään. Käytyään ruotsinkielisen kauppaopiston  Valkeakosken Haka kiinnostui hänestä. Hän sai 1957 työpaikan Yhtyneissä Paperitehtaissa ja oli monta vuotta Juuso Waldenin "oikea käsi". 1960-luvun alkupuolella Airola muutti takaisin Turkuun, jossa hän toimi Yhtyneitten Paperitehtaitten aluemyyntipäällikkönä. Hän liittyi Turun Tovereihin, jossa pelasi 1. divisioonassa useita vuosia. Talvella hän pelasi jääkiekkoa sekä Valkeakoskella että Turussa Turun Palloseuran riveissä. 1970-luvun alussa Airola muutti pääkaupunkiseudulle ja perusti paperialan konsulttifirman. Vaimonsa kuoleman jälkeen hän muutti takaisin Turkuun lastensa kanssa.
Airolalle on myönnetty Hakan kunniaviiri. Vuosina 1967 ja 1969 hän oli Turun piirin edustajana liittokokouksissa. Airola harrasti ulkoilun ohella pöytätennistä.
Airut

Airut on juhlamenoissa käytetty avustaja. Airuet kuuluvat vahvasti erityisesti akateemiseen juhlaperinteeseen, esimerkiksi promootioissa ja osakunnilla. Airuet edustavat nuorten ylioppilaiden tärkeää osaa yliopistoyhteisössä.
Airuet ja juhlapuhuja suorittamassa HYKSin Iho-Allergiasairaalan pitkäaikaisen ylilääkärin virallisen muotokuvan paljastusta helmikuussa 2007. Airuilla on nauhat paitsi väärillä olkapäillä, myös nauhat ylösalaisin.
Airuita voidaan käyttää ovivartiossa, lippuvartiossa, arvovieraiden saattajina ja vastaavissa kunniatehtävissä. Myös esimerkiksi arvohenkilön pitäessä puhetta tai vaikka virallista muotokuvaa paljastettaessa molemmille puolille voidaan asettaa airuet.
Suomessa airuen tunnuksena on yleensä silkkinen airutnauha. Yleisin airutnauha on Suomen lipun väreissä oleva sinivalkoinen noin 20 cm leveä silkkinauha. Helsingin yliopiston osakunnilla ja tiedekuntajärjestöillä on airutnauhat omissa väreissään. Näitä käytetään tarpeen mukaan  yliopiston ja osakuntien omissa tilaisuuksissa. Myös muilla järjestöillä on omia airutnauhoja. Esimerkiksi Suomen Sosialidemokraattinen Puolue ja muut työväenpuolueet käyttävät useimmiten paraateissaan airutnauhoina kokopunaisia vastaavia nauhoja.
Airutnauhan tulee aina olla siisti. Airutnauha asetetaan miehillä oikean olkapään yli kulkemaan vasemmalle puolelle rinnan yli noin lantiolle, jossa se solmitaan. Suomen lipun nauhassa valkoinen puoli on ylöspäin. Nauhan päät jäävät vapaasti roikkumaan, mieluiten mahdollisimman tasapituisina.  Naisella nauha sidotaan vasemman olan yli oikealle puolelle. Tällöin kunniavartiossa nainen seisoo oikealla ja mies vasemmalla puolella ovea niin, että nauhoista muodostuu A-kirjain.
Airutnauhat edellyttävät virallista käytöstä ja siistiä tai juhlapukeutumista. Airutnauhaa käyttävä henkilö ei laula, syö, juo tai kiirehdi nauha päällä. Akateemisissa juhlissa airuilla on usein ylioppilaslakki.
Tauno Aho

Tauno Aukusti Aho (10. heinäkuuta 1914 Hibbing, Minnesota, Yhdysvallat – 8. joulukuuta 1996 Kuortane, Suomi) oli suomalainen harmonikansoittaja ja mestaripelimanni. Häntä pidetään eräänä 1900-luvun merkittävimmistä suomalaisista kaksirivisen harmonikan taitajista.
Tausta

Aho syntyi Minnesotassa ja oli Kusti Ahon ja Hilja o.s. Mustapään esikoinen. Jo pienenä hän kuuli isänsä ja serkkunsa "Kaarangan Jaakkoon" kaksirivisen soittoa. Hän alkoi soittaa, aluksi isältään salaa, isänsä kaksirivistä jo 5–6-vuotiaana. Perhe muutti Suomeen Taunon käytyä kaksi vuotta koulua. Aluksi lomamatkaksi aiottu matka muuttuikin muuttomatkaksi, ja isä-Kusti lähti yksin takaisin Amerikkaan.
Pelimanni

Aho alkoi soittaa tansseja jo 13–14-vuotiaana, ja rippikoulun jälkeen hän hankki viisirivisenkin. Jatkosodan loppuaikoina Aho osallistui myös viihdytyskiertueille muun muassa yhdessä Viljo Vesterisen kanssa.
Soitettuaan pitkään viisirivistä Ahon kiinnostus takaisin kaksiriviseen elpyi 1950-luvulla.
Palkinnot ja tunnustukset

Suomen pelimannimestari 1977
mestaripelimannin arvonimi 1977
valtion taiteilijaeläke 1986
Levytykset

Sitähä voi inspiroira (Sibelius-Akatemia, 1978)
Mestaripelimanni (Kuortaneen kulttuurilautakunta, 1985)
Aiheesta muualla

Tauno Ahon esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Aigys

| Aigys> Αἴγυς.Sijainti |
| --- | --- |
 Aigys
Koordinaatit:  37°14′46″N, 22°9′55″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kamára, Megalópoli, Arkadia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Lakonia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aigys (m.kreik. Αἴγυς, lat. Aegys) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Lakoniassa Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Megalópolin kunnan alueelle lähelle nykyistä Kamáran kylää.
Maantiede

Aigys sijaitsi Lakoniassa lähellä Karnion (nyk. Xerílas) -joen alkulähteitä ja Arkadian rajaa. Alun perin se luettiin osaksi Arkadiaa, ja myös nykyisin sen paikka on Arkadian alueyksikön alueella. Strabon ja Stefanos Byzantionlainen lukevat Aigyksen Lakoniaan. Aigyksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue tunnettiin nimellä Aigytis (Αἰγῦτις). Se oli suhteellisen pienikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu alle 25 neliökilometriä. Toisaalta se vaikuttaa alun perin käsittäneen laajemman alueen, mukaan lukien kaikki Maleatiin ja Kromitiin alueiden kylät.
Historia

Antiikin lähteiden mukaan Aigys tuli osaksi Lakoniaa jo varhain, kun spartalaiset tekivät siitä perioikkikaupungin. Pausaniaan mukaan spartalaiset olisivat vallanneet Aigyksen Arkhelaoksen aikana noin 775–760 eaa., mutta kuvauksessa on jotakin anakronistista, sillä siinä kaupungin kuvataan jo olleen perioikkikaupunki valtauksen aikaan.
Vaikka kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polikseksi eli itsenäiseksi kaupunkivaltioksi, sen todellinen asema tunnetaan huonosti, eikä ole varmuutta siitä, oliko se olemassa poliksena arkaaisella tai klassisella kaudella. On mahdollista, että paikannimi viittasi tuossa vaiheessa lähinnä seudun asukkaisiin yleisesti. Vaikuttaakin siltä, että esimerkiksi Megalopoliin perustamisen aikoihin Maleatiin ja Kromitiin asukkaita, mukaan lukien kaupungit Skirtonion (Skiros?), Malea, Kromnos, Belbina ja Leuktra (Leuktron), kutsuttiin yleisnimityksellä ”aigyslaiset”.
Kaupungin kansalaisesta (tai seudun asukkaasta) käytettiin etnonyymejä Aigyeus (Αἰγυεύς), Aigytēs (Αἰγύτης), Aignatēs (Αἰγνάτης) ja Aigneus (Αἰγνεύς).
Ahvo

| Ahvo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  7. huhtikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  18. tammikuuta, 8. maaliskuuta, 2. toukokuuta, 5. heinäkuuta
Muunnelmia:  Ohvana
Vastineita eri kielissä:  Afanasi
Nimen alkuperä:  Agabus tai Athanasios
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ahvo on suomalainen miehen etunimi, joka esiintyy myös sukunimenä.
Ahvo on itäkarjalainen muunnos nimestä Agabus, joka hepreaksi tarkoittaa heinäsirkkaa. On kuitenkin mahdollista, että äänteellisen samankaltaisuuden takia Ahvo olisi muodostunut kreikkalaisperäisen kuolematonta tarkoittavan Athanasios-nimen venäläisestä muunnoksesta Afanasi.
Suomen almanakassa nimi on ollut vuosina 1929–1949 kesäkuun 25. päivä ja vuodesta 1950 lähtien nykyisenä päivänään 7. huhtikuuta.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on ollut kirjoilla vuoden 2019 loppuun mennessä alle 88 Ahvo-nimistä miestä ja alle kymmenen naista.
Tunnettuja Ahvoja > Ahvo etunimenä

Ahvo Yli-Lonttinen (1913–1992), suomalainen yritysjohtaja ja teollisuusneuvos
Tunnettuja Ahvoja > Ahvo sukunimenä

Eija Ahvo (s. 1951), suomalainen näyttelijä ja laulaja
Tunnettuja Ahvoja > Ahvo nimimerkkinä

Ahvo, päätoimittaja Uki Niemisen (1898–1942), pakinoitsijanimimerkki.
Tauno Aitio

Tauno Olavi Aitio (17. syyskuuta 1917 Turku – 30. syyskuuta 1996) oli suomalainen jalkapalloilija.
Keskustukena pelannut Aitio edusti koko uransa ajan 1937–1952 Turun Palloseuraa. Hän oli hankkimassa TPS:lle neljää Suomen mestaruutta (1939, 1941, 1945 ja 1949) ja neljää SM-hopeaa. Kaikkiaan Aitio pelasi 14 kauden aikana 176 pääsarjatason ottelua.
Suomen maajoukkueessa Aitio pelasi yhden maaottelun 1943 Unkaria vastaan.
Aitio saavutti mestaruuden myös käsipallossa Turun Palloseurassa 1944.
Aitio kuului TPS:n johtokuntaan ja harrasti torvisoittoa. Hän oli ammatiltaan liikennetarkastaja.
Aithalidai

| Aithalidai> Αἰθαλίδαι.Sijainti |
| --- | --- |
 Aithalidai
Koordinaatit:  38°6′34″N, 23°47′3″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  etelään Tatóista, Attika
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Leontis
 :  Antigonis (vsta 307 eaa.)
 :  Leontis (vsta 201 eaa.)
Trittys:  mesogeios
Demonyymi:  Aithalidēs (Αἰθαλίδης)
Bulen jäseniä:  2
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aithalidai (m.kreik. Αἰθαλίδαι, lat. Aithalidae) oli antiikin aikainen alun perin Leontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Aithalidai sijaitsi lähellä Eupyridain, Kropidain ja Pelekeen demoksia. Sijaintipaikan oletetaan olleen etelään nykyisestä Tatóista.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Leontis ja sillä oli kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Antigonis-fyleen ja fylen lakkauttamisen jälkeen vuodesta 201/200 eaa. jälleen Leontis-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Aithalidēs (Αἰθαλίδης).
Ainoa kulttuuri?

| Ainoa kulttuuri? Keskustelua luonnontieteestä> The One Culture? A Conversation About Science |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Jay A. Labingerin ja Harry Collins (toim.)
Genre:  tiedepolitiikka
Kustantaja:  University of Chicago Press
Julkaistu:  2001
Suomennos
Suomentaja:  Kimmo Pietiläinen
Kustantaja:  Terra Cognita
Julkaistu:  2006
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  388
ISBN:  952-5202-61-5
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ainoa kulttuuri? Keskustelua luonnontieteestä (engl. The One Culture? A Conversation About Science) on vuonna 2001 ilmestynyt kemisti Jay A. Labingerin ja sosiologi Harry Collinsin toimittama kirja. Teos syntyi seminaarista johon toimittajat kokosivat luonnontieteilijöitä ja tieteensosiologeja ajatustenvaihtoon kahden kulttuurin, tieteensosiologian vahvan ohjelman ja tieteiden sodan kysymyksistä. Artikkelien kirjoittajia ovat muun muassa Alan Sokal, Jean Bricmont, Steven Weinberg, Steven Shapin ja Trevor Pinch. Teoksen on suomentanut Kimmo Pietiläinen ja julkaissut suomeksi Terra Cognita vuonna 2006.
Aiheesta muualla

Stolzenberg, Gabriel: Debunking the Conventional Wisdom about the Science Wars. (englanniksi)
Wahlstedt, Pekka: Yhden tiede on jonkun toisen mielipide. Helsingin sanomat  27.7.2007.
Aira

| Aira |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  4. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  18. syyskuuta
Muunnelmia:  Airi
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  mukaelmanimi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aira on suomalainen naisen etunimi. Aira otettiin nimipäiväkalenteriin joulukuun 4. päivälle vuonna 1929, mutta se esiintyi Kansanvalistusseuran kalenterissa jo 1908. Aira on Airin rinnakkaisnimi.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi on annettu Suomessa vuoden 2019 loppuun mennessä 8 271 naiselle ja alle viidelle miehelle.
Tunnettuja Aira-nimisiä

Aira Hellaakoski, kuvataiteilija
Aira Kemiläinen, historian professori
Aira Kokki, kirjailija
Aira-Anneli Mäkinen, laulaja
Aira Niemi-Pynttäri, taidemaalari
Aira Ruishalme, televisiosarjojen käsikirjoittaja
Aira Samulin, tanssinopettaja ja yrittäjä
Aira Savisaari, kirjailija
Aira Sinervo (Aira Brink, Aira Kolula), kirjailija, runoilija, sanoittaja, suomentaja ja Sirola-opiston johtaja
Aira Suomela, posliinimaalaustaiteilija
Aira Vuoristo, kirjailija ja lastenlääkäri
Diskonttaus

Diskonttaus tarkoittaa tulevaisuuden rahavirran nykyarvon  laskemista. Jotta eri aikoina maksettavat rahamäärät olisivat vertailukelpoisia keskenään, pitää kaikkien maksujen arvo siirtää valittuun ajankohtaan (tyypillisesti nykyhetkeen) eli diskontata. Näin eri aikoina suoritettavat maksut saadaan yhteismitallistettua ja niitä on helppo vertailla.
Diskonttaus perustuu ajatukseen, että euro tänään on arvokkaampi, kuin euro vasta vuoden kuluttua. Tänään saatu euro on arvokkaampi, sillä mikäli sen annetaan vuoden ajan kasvaa korkoa esimerkiksi 2 % tuotolla, on vuoden kuluttua käytössä yhden euron sijaan 1,02 €. Mitä kauemmaksi tulevaisuuteen maksu sijoittuu tai mitä korkeampaa diskonttokorkoa käytetään, sitä vähemmän rahalla on arvoa nykyhetkellä.
Diskonttaamisessa olennaista on diskonttokoron valinta. Vaihtoehtoiskustannuksen mukaisesti ajateltuna diskonttokoron määrä riippuu siitä, kuinka paljon korkoa pääomalle diskonttaaja olettaa tyypillisesti saavansa. Yhtiö voi käyttää diskonttokorkonaan esimerkiksi painotettua pääoman keskikustannusta (ns. Wacc-lukua) tai muuta tuottovaatimusta. Mikäli ei ole perusteita käyttää muita lukuja, voidaan diskonttaaminen suorittaa myös käyttämällä ns. riskittömän sijoituksen reaalikorkoa, jonka voidaan määritelmällisesti katsoa olevan reaalikorko, jonka kuka tahansa voi pääomalleen riskittä saada.
Virallinen diskontto ja kauppadiskontto

Maksun diskontto eli ennakkokorko on alennus, joka tulee kysymykseen, jos jokin maksu on sovittu maksettavaksi jonakin määräpäivänä (eräpäivänä), mutta sopimuksen mukaan maksajalla on oikeus saada maksusta jonkin sovitun korkoprosentin mukaista alennusta, mikäli hän suorittaa maksun jo ennen eräpäivää.
Tämän hyvityksen laskemiseen on olemassa kaksi tapaa, virallinen diskontto ja kauppadiskontto, jotka johtavat hieman eri tuloksiin. Kauppadiskontto merkitsee aina hieman suurempaa alennusta kuin samalla korkoprosentilla laskettu virallinen diskontto, mutta käytännössä erotus on lähes merkityksettömän pieni.
Virallinen diskontto ja kauppadiskontto > Virallinen diskontto

Virallinen diskontto määritellään siten, että jos alennetun eli diskontatun maksun suuruinen rahasumma k sijoitetaan maksupäivänään korkoa kasvamaan annetun prosentin p mukaan, alun perin sovittuun eräpäivään mennessä sille kertyy korkoa täsmälleen tämän myönnetyn alennuksen verran. Toisin sanoen pätee yhtälö:
missä K on alun perin sovittu maksu eli velan tuleva arvo ja k alennettu (diskontattu) maksu eli velan nykyarvo, p korkoprosentti ja t aika vuosina (yleensä vuoden murto-osa eli t < 1).  Kun yhtälö ratkaistaan nykyarvon k suhteen, saadaan:
Virallista diskonttoa pidetään perusteiltaan loogisempana kuin kauppadiskonttoa, ja se onkin käytössä oikeustapauksissa ja saamistodistuksissa.
Virallinen diskontto ja kauppadiskontto > Kauppadiskontto

Laskutoimitusten helpottamiseksi virallisen diskonton sijasta käytetään kuitenkin usein ns. kauppadiskonttoa, joka lasketaan kaavalla:
Toisin sanoen diskonttoprosentti lasketaan tällöin velan tulevasta arvosta (K), ei nykyarvosta (k).