stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiinan siviili-ilmailuhallinto
CAAC lentoyhtiönä

| CAAC 中国民航 |
| --- | --- |

 IATA: CA  –  ICAO: CCA 
Kutsukoodi:  CAAC
Perustettu:  1949
Lakkautettu:  1987 (jaettiin kuudeksi lentoyhtiöksi)
Kohteiden määrä:  85 (vuonna 1987)
Solmukohdat:  Peking Capital Shanghai Hongqiao Guangzhou Baiyun Chengdu Shuangliu Xi’an Xiguan Shenyang Taoxian
Emoyhtiö:  Valtioneuvosto
Kotipaikka:  Peking, Kiina
CAAC aloitti kotimaanlennot vuonna 1949. Vuodesta 1962 lähtien se lensi myös ulkomaille, aluksi muihin kommunistisiin maihin, kuten Neuvostoliittoon, Mongoliaan, Pohjois-Koreaan, Burmaan, Bangladeshiin, Pohjois-Vietnamiin ja Kambodžaan. 1980-luvun puolivälissä CAAC lensi kaukolentoja Yhdysvaltoihin, Eurooppaan, Lähi-itään ja Australiaan. Nämä lennot lennettiin pääasiassa Boeingin valmistamilla lentokoneilla, mutta venäläisvalmisteisia koneita käytettiin reiteillä Itä-Eurooppaan.
Boeingin asiakastunnus CAAC:lle oli J6. Air China otti sen käyttöönsä ja käytti sitä vuoteen 1999 asti. CAAC:n IATA-tunnus CA oli käytössä vain kansainvälisillä lennoilla.
CAAC:n koneiden pyrstöihin oli maalattu Kiinan lippu. Runkoihin oli maalattu valkoiselle pohjalle kaksi sinistä raitaa ja kiinankielinen CAAC-teksti.
CAAC lentoyhtiönä > Jakaminen

Vuonna 1987 CAAC:n toiminta jakautui kuudelle eri lentoyhtiölle, jotka nimettiin toiminta-alueidensa ja solmukohtiensa maantieteellisen sijainnin mukaan:
Air China (peri CAAC:n IATA- ja ICAO-tunnuksen)
China Southwest Airlines (yhdistyi Air Chinaan vuonna 2002, solmukohta Chengdu)
China Eastern Airlines (solmukohta Shanghai)
China Northwest Airlines (yhdistyi China Easterniin vuonna 2002, solmukohta Xi’an)
China Southern Airlines (solmukohta Kanton)
China Northern Airlines (yhdistyi China Southerniin vuonna 2003, solmukohta Shenyang)
CAAC lentoyhtiönä > Laivasto

CAAC:n laivastoon kuuluivat vuonna 1987 seuraavat konetyypit:
Airbus A310
Antonov An-12
Antonov An-24/Xian Y-7
Antonov An-30
BAe 146
Boeing 707
Boeing 737-200
Boeing 747-200
Boeing 747SP
Boeing 767
Hawker Siddeley Trident 2E
Iljušin Il-18
Jakovlev Jak-42
McDonnell Douglas MD-82
Tupolev Tu-154B
Tupolev Tu-154M
CAAC lentoyhtiönä > Laivasto > Yleisilmailu

Aérospatiale Alouette SA-319
Boeing 234
Harbin Y-11
Harbin Z-5
Mil Mi-8
Shijiazhuang Y-5
CAAC lentoyhtiönä > Laivasto > Entiset konetyypit

Poistettiin käytöstä ennen vuotta 1987 (poistamisvuosi sulkeissa):
Iljušin Il-14 (1982)
Iljušin Il-62 (1986)
Lisunov Li-2 (1981)
Shanghai Y-10 (prototyyppi, lensi alle vuoden, ei otettu käyttöön)
Vickers Viscount (1984)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiinan siviili-ilmailuhallinto Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Civil Aviation Administration of China
CAAC:n Boeing 747-200 Osakan kansainvälisellä lentoasemalla noin vuonna 1990.
CAAC:n Boeing 707.
CAAC:n Boeing 747SP Charles de Gaullen kansainvälisellä lentoasemalla vuonna 1981.
CAAC:n Iljušin Il-62 Šeremetjevon kansainvälisellä lentoasemalla vuonna 1974.
Käännös suomeksi
Isang Yun

Isang Yun vuonna 1970.
Isang Yun (kor. 윤이상, Yun I-sang, hanja 尹伊桑; 17. syyskuuta 1917 – 3. marraskuuta 1995) oli eteläkorealainen säveltäjä.
Isang Yun syntyi Chungmussa, nykyisessä Tongyeongissa, Etelä-Koreassa. Hän aloitti musiikin kirjoittamisen 14-vuotiaana ja opiskeli Japanissa. Hän palasi kotimaahansa Japanin liityttyä toiseen maailmansotaan, mutta joutui vuonna 1943 japanilaisten vangitsemaksi. Vuonna 1953 hän aloitti opettamisen Soulin yliopistossa ja vuonna 1956 hän siirtyi Eurooppaan täydentämään musiikinopintojaan.
Isang Yun vietti suurimman osan ammattiurastaan Saksassa. Hän kuoli keuhkokuumeeseen Berliinissä 1995. Isang Yunin tuotantoon kuuluu muun muassa oopperoita, sinfonioita, konserttoja ja kamarimusiikkia.
Jacques Desbrière

Jacques Desbrière (1925 Pariisi – 2021) oli ranskalainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa runsaasti pianomusiikkia ja sävellyksiä erilaisille kamarikokoonpanoille. Hänen teostensa joukossa on myös Patrick Gallois'lle omistettu sinfonia, jonka kantaesitti Jyväskylä Sinfonia vuonna 2005 ja josta on saatavilla Naxoksen levytys.
Jacques Dimont

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten miekkailu. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten miekkailu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | México 1968 | floretti, joukkuekilpailu |  |
Jacques Dimont (2. helmikuuta 1945 Carvin – 31. joulukuuta 1994 Avignon) oli ranskalainen miekkailija. Hän kilpaili vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa ja oli siellä mukana voittamassa kultaa floretin joukkuekilpailussa.
Jalopähkämö

| Jalopähkämö |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit
Alakaari::  Koppisiemeniset
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Pallepähkämöt Betonica
Laji::  macrantha
Kaksiosainen nimi
 Betonica macrantha  K.Koch 
Synonyymit
 Stachys macrantha (K.Koch) Stearn 
Katso myös
   Jalopähkämö Wikispeciesissä   Jalopähkämö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jalopähkämö (Betonica macrantha) on monivuotinen pallepähkämöiden sukuun kuuluva laji. Se on kuin rohtopähkämö (Betonica officinalis), mutta lehtilavat ovat muodoltaan pitkulaisesta kolmiomaiseen puikeita ja selvästi tyveltä leveneviä. Kukinto on purppuranpunaisista kukista muodostuva latvatähkä. Teriö on 2,5–3,5 senttimetriä pitkä.
Jalopähkämöä esiintyy alkuperäisenä Lounais-Aasiassa. Sitä käytetään koristekasvina ja havaitaan satunnaisesti tulokkaana Suomen luonnossa.
Aiheesta muualla

Pohjolan kasvien pauloissa: Betonica macrantha - jalopähkämö
Puutarha.net: Jalopähkämö (Stachys macrantha) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Stachys macrantha (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Stachys macrantha (englanniksi)
Jerome Kersey

| Jerome Kersey |
| --- | --- |
 Kersey vuonna 2003
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jerome Kersey
Syntynyt: 26. kesäkuuta 1962 Clarksville, Virginia, Yhdysvallat
Kuollut: 18. helmikuuta 2015 (52 vuotta) Tualatin, Oregon, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pieni laitahyökkääjä
Pituus:  201 cm
Paino:  98 kg
NBA-varaus:  46. varaus 1984 (Portland Trail Blazers)
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1980–1984:   Longwood University
Seurajoukkueet
1984–1995 1995–1996 1996–1997 1997–1998 1999–2000 2000–2001:   Portland Trail Blazers  Golden State Warriors  Los Angeles Lakers  Seattle SuperSonics  San Antonio Spurs  Milwaukee Bucks
Jerome Kersey (26. kesäkuuta 1962 Clarksville, Virginia – 18. helmikuuta 2015 Tualatin, Oregon) oli yhdysvaltalainen koripalloilija.
Kersey pelasi NBA:ssa 17 kautta vuosina 1984–2001, pisimpään Portland Trail Blazersissä, joka varasi hänet NBA:han vuoden 1984 varaustilaisuudessa 46. vuorolla. Hän edusti myös viittä muuta NBA-seuraa, joista San Antonio Spursin riveissä irtosi sarjan mestaruus vuonna 1999. Kersey osallistui NBA:n donkkikilpailuun neljästi 1980-luvulla.
Kersey kuoli keuhkoveritulppaan 18. helmikuuta 2015 Oregonin Tualatinissa 52 vuoden iässä. Kersey oli ollut muutamaa päivää ennen kuolemaansa jalkaleikkauksessa. Hyytymän epäiltiin lähteneen liikkeelle leikkauksessa ja kulkeutuneen vasempaan keuhkoon, mikä aiheutti Kerseyn kuoleman oregonilaisessa sairaalassa, johon hänet oli kuljetettu kotoaan.
J. C. Schiødte

Jørgen Schiødte
Jørgen Christian Schiødte (1815–1884) oli tanskalainen hyönteistutkija. Hän oli Kööpenhaminan yliopiston v.t. professori ja Kööpenhaminan eläintieteellisen museon (Zoologisk Museum) intendentti. Hän saavutti asemansa täysin itseopiskelun avulla, tutkintoja suorittamatta. Schiødten teokset liikkuivat etupäässä hyönteismorfologian ja -biologian alalla, ja hän koetti ennen muuta selvittää ruumiinrakenteen riippuvuutta elintavoista. Hänen teoksiaan ovat Genera og species af Danmarks Eleutherata (1841) sekä De metamorphosi Eleutheratorum observationes. Bidrag til insekternes udviklingshistorie (1862-75), joka sisältää mestarillisia selityksiä kovakuoriaistoukista ja -koteloista ja jonka on kuvittanut Emil Adolf Løvendal.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta J. C. Schiødte Wikimedia Commonsissa
Isamu Akasaki

| Isamu Akasaki> 赤崎 勇 |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  赤崎 勇
Syntynyt: 30. tammikuuta 1929 Chiran, Japani
Kuollut: 1. huhtikuuta 2021 (92 vuotta)
Kansalaisuus:  Japani
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Kioton yliopisto, Japani
Instituutti:  Meijo-yliopisto, Nagoya, Japani   Nagoyan yliopisto, Nagoya, Japani
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  sininen LED
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (2014)
 Lähteet:  
Isamu Akasaki (jap. 赤崎 勇, Akasaki Isamu, 30. tammikuuta 1929 Chiran, Japani – 1. huhtikuuta 2021 Nagoya, Japani) oli japanilainen tieteilijä, joka kehitti puolijohdekiteiden kasvatusmenetelmiä ja onnistui valmistamaan ensimmäisenä galliumnitridistä hyvälaatuisia yksittäiskiteitä, mikä myöhemmin mahdollisti galliumnitridin käyttämisen puolijohdesovelluksissa. Akasakille myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 2014 yhdessä Shūji Nakamuran ja Hiroshi Amanon kanssa sinisen LED-valon keksimisestä.
Akasaki suoritti vuonna 1952 Kyoton yliopistossa alemman korkeakoulututkinnon. Sen jälkeen hän työskenteli Kobe Kogyolle, josta tuli myöhemmin Fujitsu. Akasaki siirtyi vuonna 1969 Nagoyan yliopistoon, missä hän opetti monissa eri tehtävissä ja suoritti vuonna 1964 tohtorin tutkinnon. Akasaki johti myöhemmin Matsushita Research Institute Tokyon perustutkimuksen laboratoriota, kunnes hän vuonna 1981 sai paikan Nagoyan yliopiston professorina. Meijo-yliopiston tehtäviin hän siirtyi vuonna 1992.
J. C. Penney

| J>  C. Penney Company, Inc. |
| --- | --- |

ISIN:  US7081601061
Perustettu:  14. huhtikuuta 1902
Toimitusjohtaja:  Jill Soltau
Puheenjohtaja:  Ronald Tysoe
Kotipaikka:  Plano, Texas, Yhdysvallat
Toiminta-alue:  Yhdysvallat
Henkilöstö:  95 000 (2018)
Kotisivu:  jcp.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eräs J. C. Penneyn toimipiste.
J. C. Penney eli JCPenney (lyhenne JCP) on yhdysvaltalainen tavarataloketju. J. C. Penneyn nimi on ollut myös muodossa Penney's. J. C. Penney oli aikaisemmin Searsin ja Montgomery Wardin kaltainen sekatavarakauppa, joka vähitellen muuntui keskihintaiseksi vaatepainotteiseksi tavarataloketjuksi, joka sijoittuu Yhdysvaltain markkinoilla edullisemman Kohl'sin ja kalliimman Macy'sin väliin. Yritys operoi noin 1060 tavarataloa. J. C. Penneyn lippulaivamyymälä sijaitsee Manhattanilla. J. C. Penney tekee yhteistyötä Sephora-kosmetiikkayrityksen kanssa. Ellen DeGeneres on toiminut J. C. Penneyn puolestapuhujana. Yrityksen nimi on peräisin sen perustajalta, James Cash Penneyltä. J. C. Penneyllä on 117 000 työntekijää (2013).
Toimipisteissä on usein Sephora-kosmetiikkamyymälä ja Salon-kauneussalonki. Niissä voi toimia myös Portrait-valokuvastudio ja Optical-silmälasiliike. J. C. Penneyn omia merkkejä eli private labeleita ovat naisten vaatteissa A.N.A, Worthington, St John's Bay, Arizona Jean Co., Ambrielle ja Xersion, miesten vaatteissa Stafford, St John's Bay, J.Ferrar, Arizona Jean Co., The Foundry ja Xersion.. Yritys on luonut Xersion-brändin. Yrityksen valikoimiin ovat kuuluneet myös naistenvaatebrändit Warner's, Alfred Dunner, Maidenform, Lee, Bali ja Vanity Fair. Miesten vaatemerkkejä J. C. Penneyllä ovat Izod, Nike, Haggar Clothing Co, Levi's, Hanes, Dockers ja Van Heusen, lastenvaatemerkkejä Izod, Nike, Levi's, Hanes ja Carter's. Käyttötavaroissa merkkejä ovat Cuisinart, Keurig, Samsonite, Bali ja Calphalon.
Vuonna 2014 J. C. Penney sulki 33 tavarataloa ja irtisanoi 2000 työntekijää. Vuonna 2015 J. C. Penneyn toimitusjohtajaksi valittiin Myron E. Ullmanin  tilalle Marvin Ellison, aiemmin Home Depotin varatoimitusjohtaja. 
Vuonna 2013 J. C. Penney oli Yhdysvaltain 29. suurin vähittäiskauppa liikevaihdolla mitattuna.
Aiheesta muualla

J. C. Penneyn virallinen kotisivu (englanniksi)
Iso Hiekka-aavikko

Ison Hiekka-aavikon sijainti Australiassa.
Isoa Hiekka-aavikkoa
Iso Hiekka-aavikko on aavikko Australiassa Länsi-Australian ja Pohjoisterritorion alueilla.
Iso Hiekka-aavikko on pääosin alavaa hiekka-aavikkoa. Punaiset pitkät ja rinnakkaiset hiekkadyynit peittävät valtaosan aavikosta. Alueella on kuitenkin myös joitakin matalia kukkuloita ja suolajärviä. Ison Hiekka-aavikon pohjoisosan ilmasto on trooppista, ja myös trooppisia monsuuneja esiintyy.
Ison Hiekka-aavikon alueella on vain vähän asutusta. Merkittävimmät keskukset ovat Telfer Länsi-Australiassa ja Yulara Pohjoisterritoriossa. Uluru-Kata Tjutan kansallispuisto sijaitsee Ison Hiekka-aavikon kaakkoisosassa.
Härskiänsaari

Härskiänsaari
| --- | --- |
Sijainti:  Ruokolahti Etelä-Karjala Suomi
Vesialue:  Saimaa: Suur-Saimaa, Haapavesi
Korkein kohta:  110 m mpy. 
Pinta-ala:  15 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  alle 20
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Härskiänsaari on saari varsinaisella Saimaalla Suur-Saimaan ja Haapaveden välisessä järvenosassa Etelä-Karjalan Ruokolahdella.
Maantietoa

Härskiänsaari on 7,2 kilometriä pitkä ja 3,7 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 15 neliökilometriä. Saari on keskeltä kapeampi kuin muualla. Kapea kohta on 830 metriä leveä ja tämän matalan alueen päissä ovat Lahnalahti ja Suolahti. Sen pohjoispäässä on vain 100 metriä leveä Vuosalmi, jossa kohtaavat Haapaveden ja Suur-Saimaan vedet Kalmasaaren ympärillä. Haapaveteen kuuluu pohjoispuolella sijaitseva Kauvonselkä ja siitä kaakkoon ja lopulta etelään kaartuva Soinilansalmi. Kauvonselän saaria ovat Kuusikko, Iso-Vastari, Pieni-Vastari, Haamaa ja suurimpana Vuosaari. Nykyään katsotaan Haapaveden päättyvän pengertiehen, joka ylittää salmen sen puolivälissä. Salmen eteläosa jatkuu kaakkoon päin ja yhtyy siellä Korosniemenselkään. Härskiänsaarelta näkyy idässä koko tämän matkan Äitsaari. Etelässä Korosniemenselän takana näkyy Mietinsaari. Näkymää rajoittaa täällä saaristo, joka kätkee sisälleen Siikaveden. Saariston saaria ovat esimerkiksi Hyvättisaari, Raksinsaari, Mäntysaari, Haapasaari, Jänissaari, Lukkarisaari, Hänisaari ja Lehmänen. Suurin saari Kuisaari toimii Siikaveden luonnollisena länsirajana. Kuisaaren pohjoispuolella jatkuu saaristo: Karhusaari, Salmisaari, Viholaissaari, Majasaari, Lehtinen, Ulmisaari ja Mustiainen. Sen takana aukeaa länteen Suur-Saimaa. Härskiänsaarta suojaa Suur-Saimaan länsituulilta Suuri Lintusaari ja Pieni Lintusaari. Näiden välissä kulkee pieni järvenselkä, joka on noin kilometrin leveä. Järvenselän pohjoispää loppuu Lintusaarenselkään, jonka takana näkyy Härskiänsaarelta Utalasta alkava niemimaa.
Saaren pintamuodot ovat maltilliset, mutta se on toisaalta kankaremaata . Korkeuserot liikuttaessa ovat vain 10–20 metriä. Saaren korkein kohta on Pitkienkallio, joka kohoaa saaren eteläosassa 110 metrin korkeuteen mpy. Myös Vuosalmen kylä on sijainnut korkealla mäellä. Saarella ei ole järviä eikä soita. Metsäisen saaren joitakin laaksoja on ojitettu, mutta oja ovat täällä harvinaisuuksia. Saarella asuu kiinteästi alle 20 henkilöä ja kesäisin tulee lisää noin 100 vapaa-ajan asunnon asukkaat. Saaren vapaa-asuntojen määrä lähti voimakkaaseen kasvuun pengertien valmistuttua. Äitsaarelta tulevaa tietä voi ajaa Rasilaan asti, jonne on matkaa 20 kilometriä. Härskiänsaaren keskellä kulkee vanhaa kärrypolun reittiä seuraava autotie, johon Rasilasta tuleva tie yhtyy.
Historiaa

Saarella on ollut 1600-luvulta asti kartano, joka tunnetaan Härskiänhovina. Kartanon osti Savanderin konkurssipesästä Emil Hansén 16.3.1869. Hän anoi vuonna 1877 lupaa perustaa saarelle höyrysahan. Kun lupa tuli vuonna 1878, möi hän kartanonsa maineen ja toimilupineen pietarilaiselle kauppiaalle Franz William Kochille hyvällä voitolla. Uusi omistaja rakennutti ja käynnisti sahan vuonna 1879. Saha tarjosi töitä 30 aikuiselle ja 12 lapselle, jotka sahasivat vuosittain 38 000–45 000 tukkia. Kartano ja saha vaihtoivat omistajia vuosina 1881 ja 1884, mutta sahan toiminta lopetettiin yllättäen vuonna 1887. Kartano ja saha myytiin edelleen T. & J. Salvesenille, joka uudisti sahan ja käynnisti sen uudelleen. Nyt sahalla työskenteli 40–60 henkilöä ja he tuottivat puutavaraa 2 000 standarttia vuodessa. Kun saha uudistettiin vuonna 1911, ylsi tuotanto 2 800 standarttiin vuodessa. Salvesenit kohtelivat työväkeä hyvin ja perustivat heidän lapsilleen koulun kartanon yläkertaan. Koulu toimi noin 20 vuotta, jolloin saha paloi vuonna 1917. Lapset siirtyivät Utalan kouluun ja hiljalleen hakeutui väki muualle töihin. Saaren asukkaista suuri osa oli sahan työtekijöitä. Sahan yhteydessä toimi myös kauppa vuodesta 1898 1920-luvulle asti .
Saaresta voi luoda yleiskuvan vuoden 1918 Imatran seudun talouskartasta. Saarella on ollut Vuosalmen kylä ja Härskiänsaaren kylä ja niitä vastaavat kuuden ja kahden maatalon kylät, jotka ovat sijainneet eri päässä saarta. Kylien välillä oli kärrypolku, joka kävi myös neljän torpan kautta. Kyliä ei nykyään ole ja peltomaat ovat metsittyneet.
Toisen maailmansodan loputtua lisääntyi saarelaisten keskuudessa syntyvyys ja samaan aikaan asutettiin saarelle Karjalankannaksen evakkoja. Saarelle perustettiin vuonna 1953 uudelleen koulu, joka toimi kaksi- ja välillä myös kolmiluokkaisena. Vuonna 1962 oli koulussa ennätyksellisesti 23 oppilasta. Koulun toiminta lakkautettiin vuonna 1964 ja sen oppilaat siirtyivät Utalaan kouluun.
Härskiänsaaren asukkaat liikkuivat ennen omilla veneillään mantereelle ja takaisin. Kun myöhemmin tulivat yhteysalukset ensin höyrylaivan ja sittemmin dieslmoottoriveneiden muodossa, jäivät kirkkoveneet ja omat veneet vähemmälle käytölle. Lopulta saareen pääsi mantereelta Vuosalmen ylittävällä kapulalossilla. Reitti Rasilaan lyheni, kun ensin rakennettiin 1950-luvun lopussa tie Rasilasta Äitsaaren rantaan, ja sitten saareen asti rakennettiin 1990-luvulla 500 metriä pitkä pengertie. Pengertien Härskiänsaaren puolelle jätettiin kapea silta-aukko. Pengertie haittasi vedenvirtauksia ja esti veden vapaan liikkumisen Soinilansalmessa. Sen haittoja pyrittiin vähentämään rakentamalla vanhan sillan tilalle uusi pitempi silta. Se valmistui talvella 2018. Vuosalmen lossia ei ole, mutta pyöräilijöille tarjotaan tilaamalla venekyyti Vuosalmen yli.
Lähteitä

1 2 3 4 5  Manninen, Ari: ”Härskiänsaari”, Saimaa – koko tarina, s. 456–459.  Helsinki:  A Bonnier Group Company/Readme.fi, 2020.  ISBN 978-952-321-783-6.
1 2 3 4  Härskiänsaari (sijainti maastokartalla) Karttapaikka. Helsinki:  Maanmittauslaitos. Viitattu 2.6.2021.
↑  Häkkinen, Kaisa: Nykysuomen etymologinen sanakirja, s. 344.  Teos, 2004.  ISBN 951-851-013-X.
↑  Äitsaaren talousalueen kyläsuunnitelma (vuosille 2005–2015) ekarjala.fi.  2005. Viitattu 4.6.2021.
1 2  Kinnunen, Mauri: Lakkautettujen kyläkoulujen kierros. Härskiänsaaren kansakoulu Ruokolahdella maurikin.blogspot.com.  2.8.2017. Viitattu 4.6.2021.
↑  Imatran seudun taloudellinen kartta (PDF) (Timo Meriluoto – Vanhat kartat) timomeriluoto.kapsi.fi.  1918. Helsinki:  Maanmittaushallitus. Viitattu 2.6.2021.
↑  Tonder, Harri: Tienteon vuosikymmenet Ruokolahdella Ruokolahtelainen.  2.12.2015. ruokolahtelainen.com:  Ruokolahti. Arkistoitu 3.6.2021. Viitattu 4.6.2021.
Kirjallisuutta

Härskiänsaaren kartano 1641-1991 (Arkistoitu – Internet Archive), Köhli, Pirjo, 1996
Jack Benny

| Jack Benny |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Benjamin Kubelsky
Syntynyt: 14. helmikuuta 1894 Chicago
Kuollut: 26. joulukuuta 1974 (ikä 80) Beverly Hills, Kalifornia
Näyttelijä
Aktiivisena:  1932–1964
Palkinnot
 2x Emmy Golden Globe 
Aiheesta muualla
www.jackbenny.org
IMDb
Elonet
Harry Truman pianossa ja Jack Benny soittamassa viulua.
Jack Benny (synt. Benjamin Kubelsky 14. helmikuuta 1894 Chicago, Illinois, Yhdysvallat – 26. joulukuuta 1974 Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen koomikko ja näyttelijä.
Benny aloitti koomikonuransa vaudeville-esiintyjänä. Laajemmin tunnetuksi hahmoksi hän tuli viikoittaisen radio-ohjelmansa ansiosta. The Jack Benny Program oli radion kuunnelluimpia ohjelmia koko olemassaoloaikansa eli vuodet 1932–1955.
Oma televisio-ohjelmansa Bennyllä oli vuosina 1951–1964.
Benny sai kaksi Emmy-palkintoa 1958 ja 1959 ja Golden Globe -palkinnon 1958. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jack Benny Wikimedia Commonsissa
Jack Benny Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jack Benny Radio Archives (Arkistoitu – Internet Archive)
Jerome Karle

| Jerome Karle |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 18. kesäkuuta 1918 New York, Yhdysvallat
Kuollut: 6. kesäkuuta 2013 (94 vuotta) Annandale, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  City College of New York  Harvardin yliopisto Michiganin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Lawrence O. Brockway
Tutkimusalue:  Kemia
Tunnetut työt:  Kiderakenteen tutkimus
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1985)
Jerome Karle (18. kesäkuuta 1918 – 6. kesäkuuta 2013) oli yhdysvaltalainen tiedemies, joka tunnetaan ansioistaan fysikaalisen kemian alalla. Hän syntyi New Yorkissa ja opiskeli Abraham Lincoln High Schoolista päästyään City College of New Yorkissa, Harvardissa ja Michiganin yliopistossa. Hän jakoi vuoden 1985 Nobelin kemianpalkinnon yhdessä Herbert A. Hauptmanin kanssa kiinteän aineen kiderakenteen tutkimiseen käytettävien menetelmien kehittämisestä. Hän oli Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 1976 ja työskenteli Naval Research Laboratoryssa, kuten myös puolisonsa, tutkija Isabella Karle (1921–2017). Pari oli naimisissa vuodesta 1942 ja sai kolme tytärtä.
Isanganon kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Pohjoinen maakunta, Sambia
Pinta-ala:  840 km2
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  engl. Isangano National Park
Tyyppi:  kansallispuisto
Perustettu:  1957 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Isanganon kansallispuisto on Sambiassa sijaitseva pienehkö kansallispuisto. Se on pinta-alaltaan noin 840 km2 ja se sijaitsee Bangweulun suoalueiden koillispäässä. Alue sijaitsee noin 1200 metriä merenpinnan yläpuolella.
Kansallispuistoalue on suurilta osin metsää, etenkin itäosistaan. Lännempänä on tulvatasankoa, jonka lomassa on laikkuja joenvarsimetsiä.
Vuonna 2016 kansallispuiston alueelle päätettiin siirtää tulevaisuudessa yli tuhat villieläintä, muun muassa impaloja, afrikanpuhveleita, kirahveja ja seeproja. Uudet eläimet on tarkoitus siirtää puistoon Kafuen kansallispuistosta.
Aiheesta muualla

Zambia Tourism: Isangano National Park (englanniksi)
Ireen Wüst
Yksityiselämä

Wüst on avoimesti biseksuaali. Hän on aiemmin ollut parisuhteessa kaukalopikaluistelija Sanne van Kerkhofin kanssa.
Ennätykset

| Matka | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 500 m | 38,44 | Heerenveen | 9. helmikuuta 2007 |
| 1 000 m  | 1.12,64 | Salt Lake City | 15. helmikuuta 2020 |
| 1 500 m | 1.50,70 | Salt Lake City | 10. maaliskuuta 2019 |
| 3 000 m | 3.58,01 | Calgary | 12. helmikuuta 2011 |
| 5 000 m | 6.54,28 | Sotši | 19. helmikuuta 2014 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu