stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pitkäjousi

Eurooppalainen pitkäjousimies
Japanilaisia Kyūdō-pitkäjousimiehiä
Pitkäjousi on pitkä, useimmiten käyttäjänsä pituinen tai pitempi jousiase. Pitkäjousi on jännittämättömänä lähes suora. Sen teho perustuu suureen pituuteen sekä jäykkyyteen, joka kasvaa suorassa suhteessa vetopituuteen. Pitkäjousella ampuminen vaatiikin muihin jousityyppeihin verrattuna runsaasti ammuntaharjoittelua ja lihasten treenausta.
Pitkäjousen raaka-aineena on käytetty sitkeitä puulajeja kuten marjakuusta. Jousta opittiin parantamaan liittämällä yhteen erilaisia sitkeitä ja kestäviä puulaatuja, kuten marjakuusta sisäpinnalla ja bambusäleitä ulkopinnalla. Nykyisin pitkäjousissa voi ulkopintana olla lasi- tai hiilikuitulaminaatteja.
Pitkäjouset tehtiin alun perin vuolemalla jousen päät ohuemmiksi ja taivuttamalla niitä hieman taaksepäin. Kädensija on yleensä hyvin yksinkertainen. Nuolihyllynä toimii jousikäsi tai jousen rungon pieni koroke, kuoppa tai lovi.
Englantilaisten pitkäjousimiehet olivat voitokkaassa osassa kuuluisassa Crécyn taistelussa vuonna 1346. Pitkäjousella ampuminen oli fyysisesti vaativaa. Jousen jännittäminen vastasi noin 30-kiloisen painon nostamista, ja lisäksi piti tähdätä. Englannin talonpojilla riitti tähän voimaa, koska he söivät parempaa ravintoa kuin muut eurooppalaiset. Sotalaiva Mary Rosen noston yhteydessä löydettyjen luurankojen luustossa oli kulumajälkiä, jotka olivat syntyneet jousen jännittämisestä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Medieval Longbow Vimeo.
Pirtua, pirtua

| Pirtua, pirtua |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste, Marko Kautto, 1991
Ohjaaja:  Visa Mäkinen
Käsikirjoittaja:  Visa Mäkinen, Kari Levola, Jouni Virta, Ilkka Liettyä
Tuottaja:  Visa Mäkinen
Pääosat:  Martti Kainulainen Matti Mäntylä Ahti Kuoppala Taneli Rinne
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Tuotanto Visa Mäkinen
Ensi-ilta:  20. joulukuuta 1991
Kesto:  1 h 31 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pirtua, pirtua on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut Visa Mäkisen draamaelokuva. Siinä nuori mies taistelee kieltolain aikaan kylänsä pirtutrokareita vastaan.
Visa Mäkisen ensimmäinen yritys vakavan elokuvan tekemiseksi sai teattereissa vain 1 650 katsojaa ja tuotti miljoonan markan verran tappiota, minkä seurauksena Mäkinen luopui elokuvien teosta. Televisioesityksissä MTV3-kanavalla Pirtua, pirtua sai vuoden 1995 huhtikuussa 287 000 ja vuoden 2001 kesäkuussa 180 000 katsojaa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Martti Kainulainen  | … |  Matson   |
|  Matti Mäntylä  | … |  Shemeikka   |
|  Mikko Jurkka  | … |  Masto   |
|  Taneli Rinne  | … |  nimismies Einola   |
|  Ahti Kuoppala  | … |  patruuna Tuorila   |
|  Aarno Sulkanen  | … |  2. patruuna   |
|  Raimo Mellin  | … |  patruuna Magnusson   |
|  Timo Nissi  | … |  pappi   |
|  Hilkka Ollikainen  | … |  Maston äiti   |
|  Janina Roisko  | … |  Manta   |
|  Kai Tanner  | … |  Reiska   |
|  Henri Kapulainen  | … |  trokari Ville Mattila   |
|  Seppo Kulmala  | … |  trokari   |
|  Timo Koivusalo  | … |  trokari   |
|  Matti Ruohola  | … |  toimittaja Sundström   |
|  Sirpa Lumikko  | … |  Aino, kartanon palvelija   |
|  Helka Kuusiluoto  | … |  raittiusseuran puhuja   |
|  Maria Kuismin  | … |  kartanon piika   |
|  Pekka Elomaa  | … |  konstaapeli  |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä pitää Mäkisen ensimmäisen draamaelokuvan kuvausta laadukkaana mutta sisältöä onttona. Hän antaa elokuvalle kaksi viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Suomen maatalous

Rypsipelto ja heinälato.
Suomen maatalous tarkoittaa Suomen valtion alueella harjoitettavaa maataloutta. Suomessa on peltoa 2,3 miljoonaa hehtaaria ja koko Suomen pinta-alasta maatalousmaan osuus on 8 prosenttia. Suomessa menestyvät ilmasto-olosuhteista johtuen nopeasti valmistuvat eli lyhyen kasvukauden vaativat viljelykasvit ja lajikkeet. Suomessa laajasti viljeltyjä viljelykasveja ovat nurmikasvit, ohra ja kaura. Suomessa on maitotaloutta. Suomessa on otollisemmat olosuhteet maataloudelle kuin vuoristoisessa Pohjois-Ruotsissa ja kylmässä Venäjän Karjalassa.
Suomen maapinta-alasta suuri osa on soita, maannos on verrattain köyhää podsolimaannosta ja metsämaa kilpailee taloudellisesti viljelymaan kanssa monin paikoin. Suomessa maanviljelyä ja satojenmuodostumisia rajoittavat ilmastolliset tekijät, kuten mm. verrattain lyhyt kasvukausi, verrattain alhaiseksi jäävä tehoisa lämpösumma, sadonkorjuun aikaan epäsuotuisasti sijoittuvat syyssateet, hallanvaara ja verrattain kylmä talvi, joka rajoittaa satoisampien syyslajikkeiden hyödyntämistä. Näitä kompensoivat kesän pitkät päivät, sillä viljelykasvit saavat runsaasti energiaa auringosta vuorokaudessa. Golfvirta pitää Suomen leveysasteeseen nähden lämpimänä.
Suomessa talvi puhdistaa pellot taudeista ja tuholaisista.
Maataloustilastoa

Suomessa oli maatiloja ja puutarhayrityksiä 52 775 kappaletta vuonna 2014. Viimeisen vuosikymmenen aikana tilojen määrä on vähentynyt, keskikoko kasvanut ja työntekijöiden määrä tilaa kohti vähentynyt. Vuosien 2000 ja 2007 välillä maatilojen (ml. puutarhayritykset) määrä on laskenut 13 516 yrityksellä (16,5 %). Samassa ajassa maatiloilla töitä tekevien henkilöiden määrä on vähentynyt 184 420:stä 144 214:ään (21,8 %). Maatilojen keskipeltoala oli vuonna 2012 38,9 hehtaaria.
Viljelykäytössä olevaa maatalousmaata on noin 2 295 000 hehtaaria (2008). Eniten Suomessa viljellään nurmikasveja. Tärkeimmät viljakasvit ovat ohra (614 000 ha), kaura (376 000 ha), vehnä (220 300 ha) ja ruis (24 000 ha). Muita yleisiä kasveja ovat rypsi (53 200 ha), peruna (26 500 ha), ruokohelpi (20 700 ha), kumina (17 500 ha) ja sokerijuurikas (13 600 ha). Suomi on yksi maailman suurimmista kauran tuottajamaista ja viejistä. Suomi tuottaa neljäsosan maailman kuminasta.
Vuonna 2017 öljyhamppua viljeltiin 540 hehtaarilla. Vuonna 2017 kuituhamppua viljeltiin 312 hehtaarilla.
Karjataloudessa eniten tuotetaan maitoa (2 287 miljoonaa litraa vuonna 2007), josta pieni osa jalostetaan muun muassa voiksi ja juustoksi. Maidon tuotantomäärät ovat laskeneet n. 6 prosenttia vuodesta 2003 lähtien. Lihatuotteista merkittävimmät vuonna 2007 olivat sianliha (213 miljoonaa kiloa), siipikarja (95 miljoonaa kiloa) ja naudanliha (88 miljoonaa kiloa). Sianlihan ja siipikarjan tuotanto on noussut vuodesta 2000 lähtien. Siipikarjan tuotantomäärät ovat ohittaneet supistuneen naudanlihan tuotannon vuonna 2006. Myös kananmunat (57 miljoonaa kiloa) ovat merkittävä osa tuotantoa. Poronhoidon merkitys elinkeinona on suurin Pohjois-Suomen syrjäisimmissä ja harvaan asutuissa kunnissa. Suomen alkuperäisistä tuotantoeläinten maatiaisroduista maatiaissika on kuollut sukupuuttoon. Nautarodut ovat uhanalaisia; puhdasrotuista itäsuomenkarjaa ja pohjoissuomenkarjaa on vain 350 lehmää kumpaakin. Suomenhevonen väheni maatalouden koneellistumisen myötä. Maatiaiskanoja on noin 1500.
Noin 8 % Suomen maatiloista on luomutuotannossa (2014). Osuus on lisääntynyt viime vuosina. Vuonna 2017 Suomen luomuviljelty peltoala oli 259 451 hehtaaria.
Kylmän talven vuoksi torjunta-aineita ei tarvita yhtä paljon kuin lämpimämmissä maissa. Toisaalta pohjoisen havumetsävyöhykkeen kasvukauden lyhyys rajoittaa sadot päiväntasaajaan läheisemmistä maista. Karun podsolimaannoksen vuoksi lannoitteita käytetään runsaasti.
Navettojen yksikkökoot ovat kasvaneet. Seinäjoen Ylistaron alueella sijaitsee Suomen suurin navetta, jossa on tilaa 600 lehmälle.
Maanviljelyn muuttuminen

Ennusteissa on arveltu vallitsevan trendin jatkuvan eli Suomessa sijaitsevien maatilojen määrän pienenevän ja koon kasvavan. Tällöin tuotanto pysyisi suunnilleen nykyisellä tasolla. Toisaalta on esitetty monien maatilojen sivutoimien laajenevan perinteisestä metsätaloudesta muun muassa maatilamatkailuun.
Monivuotisen maustekasvin kuminan viljely on yleistynyt Suomessa ja Suomi tuottaa yli neljänneksen maailman kuminasta. Kuminan viljely tasaa viljelyn riskejä ja se on yhtä kannattavaa tai kannattavampaa kuin viljan viljely.
Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen mukaan ilmaston lämpeneminen aiheuttaa Suomessa viljelyrajojen siirtymistä pohjoiseen, kasvukausien pitenemistä ja satojen paranemista lähivuosikymmeninä. Esimerkiksi rypsin viljelyala on 8,5-kertaistunut aikavälillä 1995–2007, ja rapsi- ja vehnäpellotkin ovat kasvaneet tuntuvasti. Samalla kuitenkin tuholaisten, kuivuuden ja kasvitautien haitallisten vaikutusten uskotaan kasvavan ilmaston lämmetessä. Rapsi on vähitellen syrjäyttämässä pienempisatoista rypsiä.
Runsassatoisten rehukasvien rehumaissin ja sinimailasen viljely voivat yleistyä. Vuonna 2017 rehumaissia viljeltiin 700-800 hehtaarin alalla
Eri viljelykasveista voidaan ottaa käyttöön myöhäisempiä, pidemmän kasvukauden vaativia lajikkeita. Myöhäisemmät lajikkeet tietävät viljelijöille suurempia satoja. Keväistä on tullut liian kuivia ja syksyistä liian märkiä. Lisäksi viljelyä haittaavat rankemmiksi tulleet sateet.
Vuonna 2017 kuminan viljelyala oli 24 000 hehtaaria. Vuonna 2017 rapsin viljelyala oli 37 000 hehtaaria, mikä on ohittanut rypsin 28 500:n hehtaarin viljelyalan. Härkäpavun viljelyala oli vuonna 2017 perunaa vastaava noin 22 000 hehtaaria. Härkäpapua siis viljellään jo perunaa vastaavalla alalla.
Lämpenevä ilmasto voi pahentaa gammayökkösen toukkien tekemiä tuhoja. Lisäksi litusääski voi levitä Suomeen.
"Meillä ei olisi ensimmäistäkään tuotetta ilman tuontia", toteaa luonnonvarakeskuksen tutkija. Maatilan työtkin vaativat koneita ja polttoainetta.
EU-jäsenyys

Suomen liittyessä EU:hun neuvotteluiden keskeinen osa oli maatalouden asema. Ennen EU-jäsenyyttä suomalaisten viljelijöiden elintaso pyrittiin turvaamaan kansallisen hinta- ja tukipolitiikan avulla. Viljelijöiden saamat tuottajahinnat olivat lähes kaksinkertaiset EU:ssa maksettuihin tuottajahintoihin verrattuna. Kotimaisten tuotteiden kysyntä turvattiin tuontirajoituksilla, ja mahdollinen ylituotanto vietiin vientitukien turvin ulkomaille. Jäsenyysneuvotteluissa Suomi vaati  koko maata pohjoisen tuen sekä epäsuotuisten alueiden tuen (LFA) piiriin. Tämä hyväksyttiin vain maan pohjoisosan osalta, lisäksi Suomi sai luvan maksaa sopeutumista helpottavaa siirtymäkauden tukea viiden vuoden ajan. Jäsenyyden myötä maataloustuotteiden markkinahinnat laskivat. Maataloustuotanto ei silti romahtanut. Siirtymäkauden jälkeen viljelijät saavat suoraa tulotukea, jota ei ole sidottu korkeisiin tuottajahintoihin.
Biokaasu

Maatalouden harjoittajat voivat tuottaa biokaasua. Biokaasun tuottamiseen sopivat lanta, ylijäämänurmet ja perunatuotannon sivuvirrat. Biokaasun tuotannossa syntyvä mädätysjäännös voidaan käyttää lannoitteena maatilan omilla pelloilla. Suomen oloissa mädätyssäiliön täytyy olla hyvin eristetty ja lämmitetty. Sianlannasta biokaasua muodostuu 25-35 kuutiometriä tonnista ja biokaasun metaanipitoisuus on 65 prosenttia. Naudanlannasta biokaasua muodostuu 15-25 kuutiometriä tonnista ja biokaasun metaanipitoisuus on 60 prosenttia. Suomen Biokaasuyhdistyksen tavoitteena on edistää biokaasuteknologian käyttöönottoa maataloudessa.
Päästöt

VTT:n emeritusprofessori Ilkka Savolaisen mukaan maatalouden ilmastopäästöt vastaavat 16 miljoonaa hiilidioksiditonnia vuodessa (tCO2ekv), kun liikenteen päästöt ovat vain 10 miljoonaa tonnia. Pelkästään turvepelloista tulee vuodessa 8 miljoonaa tCO2ekv, jonka päästöoikeudet maksaisivat melkein puoli miljardia euroa vuodessa, jos pellot olisivat päästökaupan piirissä. Yhteensä soista raivatuissa turvepelloissa on 150-200 miljoonaa tonnia hiiltä, josta tulee ajan mittaan 550-800 miljoonan tonnin päästö. Turvemaiden päästöjen vähentäminen maksaisi 6-9 euroa/tCO2ekv maatalouden ilmastotiekartan mukaan eli hyvin vähän, kun päästöoikeus maksaa 60 euroa/tCO2.
Kirjallisuutta

Hirvilammi, Juha: Varhainen viljely Suomessa.  Loimaa:  Suomen maatalousmuseo Sarka, 2010.  ISBN 978-952-99569-7-5
Niemelä, Jari: Talonpoika toimessaan: Suomen maatalouden historia.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008.  ISBN 978-952-222-034-9
Rasila, Viljo; Jutikkala, Eino ja Mäkelä-Alitalo, Anneli: Suomen maatalouden historia 1: Perinteisen maatalouden aika esihistoriasta 1870-luvulle.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-481-9
Peltonen, Matti ja Rasila, Viljo: Suomen maatalouden historia 2: Kasvun ja kriisien aika 1870-luvulta 1950-luvulle.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-482-7
Rasila, Viljo ja Markkola, Pirjo: Suomen maatalouden historia 3: Suurten muutosten aika: Jälleenrakennuskaudesta EU-Suomeen.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-483-5
Soininen, Arvo M.: Vanha maataloutemme: maatalous ja maatalousväestö Suomessa perinnäisen maatalouden loppukaudella 1720-luvulta 1870-luvulle.  Helsinki:  Suomen historiallinen seura, 1974.  ISBN 951-9254-04-8
Solantie, Reijo: Ilmasto ja sen määräämät luonnonolot Suomen asutuksen ja maatalouden historiassa.  (Väitöskirja)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 2012.  ISBN 978-951-39-5008-8  Julkaisun verkkoversio (PDF).
Sunila, J. E.: Suomen maatalous, 1. nidos.  Porvoo:  WSOY, 1922.
Sunila, J. E.: Suomen maatalous, 2. nidos.  Porvoo:  WSOY, 1922.
Vihola, Teppo: Leipäviljasta lypsykarjaan: maatalouden tuotantosuunnan muutos Suomessa 1870-luvulta ensimmäisen maailmansodan vuosiin.  Helsinki:  Suomen historiallinen seura, 1991.  ISBN 951-8915-46-6
Viita, Pentti: Suomen talonpoika 800-2010.  Helsinki:  Etelän kirja, BSV Kirja, 2012.  ISBN 978-952-5575-20-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Helsingin yliopiston tietopaketti
Finfoodin tietopaketti (Arkistoitu – Internet Archive)
Maa- ja metsätalousministeriön Tietopalvelukeskuksen julkaisemia maatalouden tilastoja[vanhentunut linkki]
Findikaattori - satomäärät viljakasveittain (aikasarja vuodesta 1920 alkaen)
| n k  Artikkelit Suomesta |
| --- | --- |
Historia:  Suomen asutushistoria  Suomen esihistoria  Ruotsin vallan aika Suomessa  Suomen suuriruhtinaskunta  Itsenäisen Suomen historia  Suomen sotahistoria 
Maantiede:  Geologia  Ilmasto  Joet  Järvet  Kansallispuistot  Kaupungit  Kaupunkialueet Helsinki  Tampere  Turku  Oulu  Jyväskylä  Kunnat  Linnut  Luonto  Luonnonsuojelualueet  Läänit  Maakunnat Ahvenanmaa  Metsät  Nisäkkäät  Saaret  Taajamat  Ääripisteet 
Hallinto:  Asevoimat NATO  Eduskunta  Hallinnolliset alueet  Ihmisoikeudet  Korruptio  Laki  Oikeusjärjestelmä  Perustuslaki  Poliisi  Politiikka  Presidentti  Puolueet  Pääministeri  Ulkopolitiikka  Vaalit  Valtioneuvosto  Valtion talousarvio 
Talous:  Eläkejärjestelmä  Energia  Liikenne  Maatalous  Matkailu  Meriteollisuus  Metsätalous  Keskuspankki  Pörssi  Teollisuus  Tiede  Tulopolitiikka  Valtionyhtiöt  Verotus  Viestimet  Yrittäjyys 
Yhteiskunta:  Hyvinvointi  Ihmiskauppa  Ilmastonmuutos  Kielet Suomi  Ruotsi  Pohjoissaame  Inarinsaame  Koltansaame  Karjala  Koulutus  Naiset  Prostituutio  Rikollisuus  Sensuuri  Siirtolaisuus  Suomalaiset  Terveydenhoito  Uskonto  Väestö 
Kulttuuri:  Arkkitehtuuri  Elokuva  Itsenäisyyspäivä  Juhlapäivät  Kansallislaulu  Kansanperinne  Kansallissymbolit  Keittiö  Kirjallisuus Kalevala  Lippu  Maailmanperintökohteet  Musiikki  Mytologia  Sauna  Taide  Urheilu  Valokuvaus  Vaakuna 
Suomenkarjaa.
Suomen Omakotiliitto

Suomen Omakotiliitto ry on vuonna 1947 perustettu suomalaisten pientaloasukkaiden ja vapaa-ajan asukkaiden edunvalvonta- ja palvelujärjestö. Omakotiliitto on puoluepoliittisesti sitoutumaton. Yhdistyksen tavoitteena on edistää kansalaisten vaikutusmahdollisuuksia asuntopolitiikassa tukemalla kansalaisten kuulemisen ja vaikutusmahdollisuuksien lisäämistä elinympäristöä koskevassa päätöksenteossa. Omakotiliittoon kuuluu 265 jäsenyhdistystä, joissa on yli 75 000 henkilöjäsentä.
Toiminta

Omakotiliiton jäsenet saavat maksutonta lakineuvontaa, rakennus- ja energianeuvontaa sekä piha- ja puutarhaneuvontaa puhelimitse. Suomen Omakotilehti ilmestyy viisi kertaa vuodessa ja liiton jäsenkortilla saa alennuksia Suomen Omakotiliiton yhteistyökumppaneiden tuotteista ja palveluista. Myös jäsenyhdistyksillä on omia jäsenetujaan. Yksi Omakotiliiton tarjoamista jäseneduista on edulliset sähkösopimukset, joita on solmittu Kymenlaakson Sähkön ja Turku Energian kanssa.
Omakotiliitolla on ollut useita energianeuvontaprojekteja historiansa aikana. Se on antanut energianeuvontaa sekä jäsenille että kaikille pientaloasukkaille.
2000-luvulla liiton toimintaa on tehty tunnetuksi useiden projektien avulla ja osallistumalla vuosittain asumisen ja rakentamisen keskeisiin valtakunnallisiin messutapahtumiin, kuten Omakoti-messuille sekä asunto- ja loma-asuntomessuille.
Edunvalvontajärjestönä Omakotiliitto antaa lausuntoja eri toimielimille. Omakotiliitto muistutti, että kiinteistön energiaratkaisut ja niiden parantaminen on pitkäjänteistä toimintaa, joka pitää ottaa huomioon verotusratkaisuja tehtäessä. Omakotiliitto pitää pientaloasukkaan kiinteistöveroa epäoikeudenmukaisena, koska se pohjautuu tonttien ja kiinteistöjen verotusarvoon eikä ota huomioon asukkaan veronmaksukykyä. Liiton mielestä asuntotonttien kiinteistöveron alennuksella kunnat voisivat osoittaa pientalomyönteisyyttä.
Omakotiliitto kehotti ottamaan aikalisän haja-asutusalueiden jätevesi-investoinneissa ja odottamaan hajajätevesiasetuksen voimaantulon ja sisällön selviämistä. Liiton mukaan kiinteistönomistajat olivat saaneet jätevesihuollon uudistamistarpeista puutteellista, jopa virheellistä tietoa, jonka pohjalta tehdyt investoinnit voivat osoittautua turhiksi.
Sähkömarkkinat avautuivat kuluttajien kilpailutettavaksi vuonna 1998. Omakotiliitto kilpailutti sähköyhtiöt valtakunnallisesti jäsenistönsä puolesta.
Historia

Suomen Omakotiliitto perustettiin 30. maaliskuuta 1947 Suomen Esikaupunkien Kiinteistöliiton nimellä. Syynä oli sodan jälkeen vallinnut asuntopula ja halu ajaa omakotitaloasukkaiden etuja. Liitto halusi osallistua entisten rintamasotilaiden järjestötoimintaan, jolla etsittiin ratkaisua omakotitalojen rakentamismenoihin. Liitto on tarjonnut alusta lähtien rakennusteknillistä ja lainopillista neuvontaa.
Suomen Esikaupunkien Kiinteistöliittoa käytettiin jo alkuvuosina lausunnon antajana muun muassa eduskunnan valiokunnissa ja lainvalmistelukunnassa. Edunvalvontatyön ensimmäisiä saavutuksia oli muutos omakotikiinteistöjen verotukseen vuonna 1948.
Vuonna 1949 liitto muutti nimensä Suomen Pienkiinteistöliitoksi. Nimenmuutosta perusteltiin edunvalvonnan tehostamisella ja sillä, että uusi nimi kuvasi paremmin toiminnan luonnetta. Liiton tavoitteita olivat vuokrasäännöstelyn purku sekä muutokset asuntojen pakkovälitykseen ja vuokralaisten irtisanomissuojaan. Liiton toiminta perustui vapaaehtoistyöhön ja jäsenmaksuihin, valtionapua ei ollut. Kansainvälinen yhteistyö alkoi 1950-luvulla.
Vuosina 1958–1972 asuntorakentamisen painottuminen kerrostalotuotantoon ja muuttoliike vaikuttivat liiton toimintaan. Liiton jäsenmäärä lähes kaksinkertaistui 1990-luvulla 24 110:sta 42 000:een.
Projektit

Osa liiton toimintaa ovat erilaiset projektit. Vuonna 2011 Omakotiliitossa on meneillään neljä projektia:
Projektit > Pientalon huoltokonsepti

Omakotiliitto on tuottanut Pientalon huoltokonseptissa Omakotitalon Huoltokirjan ja jakanut sen kaikille jäsenilleen. Omakotitalon Huoltokirjan tarkoitus on ohjata rakennuksen ylläpitoa ja huoltoa.
Projektit > Omakotitalkkaritoiminta

Omakotitalkkarin tavoitteena on auttaa ikäihmisiä arjen askareissa. Samalla Omakotitalkkari-projekti tarjoaa töitä pitkäaikaistyöttömille Suomen Omakotiliiton jäsenyhdistysten kautta. Nykyisin omakotitalkkareita on jo noin 200 ympäri Suomen 120 yhdistyksessä. Yhdistys sai Suomen Asuntomessujen myöntämän Casa Humana -palkinnon omakotitalkkaritoiminnasta  vuonna 2005. Omakotitalkkaritoimintaa rahoittaa palkkatuella  työ- ja elinkeinoministeriö ELY-keskusten kautta..
Projektit > Energiatehokkuutta pientaloon

Energiatehokkuutta pientaloon -projekti antaa kuluttajalle maksutonta energianeuvontaa pientaloasukkaille. Projektin energiailloissa on käynyt liiton mukaan tuhansia ihmisiä hakemassa tietoa. Hanketta rahoittaa muun muassa työ- ja elinkeinoministeriö osana kuluttajien energianeuvontaa.
Projektit > Jässi-jätevesineuvontahanke

Jässi-jätevesihanke toimii Lappeenrannassa, Savitaipaleella, Taipalsaarella ja Lemillä. Alueen asukkaiden lisäksi neuvontaa annetaan mökkiläisille. Hankkeen jätevesineuvojat kiertävät kunnissa kertomassa jätevesiasioista vuonna 2011. He neuvovat lisäksi puhelimessa ja paikan päällä kiinteistöllä.
Aiheesta muualla

Omakotiliiton www-sivut.
Suomen Beniamino Gigli -seura

| Suomen Beniamino Gigli -seura SBGS ry |
| --- | --- |

Perustettu:  1985
Toimiala:  musiikki; seura edistää Beniamino Giglin elämäntyön tuntemusta sekä oopperamusiikin ja erityisesti italialaisen laulun harrastusta
Kotipaikka:  Helsinki
Jäsenmäärä:  143 henkilöjäsentä
Hallitus:  Helena Hakola-Louko, Tuula Åberg, Merja Peltonen, Pirjo Kuusniemi, Francesco Benedetti
Aiheesta muualla
[www.gigli.fi Sivusto]
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Suomen Beniamino Gigli -seura on perustettu vuonna 1985. Seura tekee tunnetuksi laulaja Beniamino Giglin elämäntyötä, klassista ja erityisesti oopperamusiikkia sekä harrastaa kulttuurivaihtoa Suomen ja Italian välillä järjestämällä suomalaisille laulajille mahdollisuuksia laulaa Recanatissa sekä vastaavasti italialaisille laulajille tilaisuuksia laulaa Beniamino Gigli -muistokonserteissa Suomessa. Seura myös ylläpitää suhteita Recanatiin ja eri puolilla maailmaa oleviin Beniamino Giglin taiteen ystäviin sekä pyrkii tukemaan nuoria lahjakkaita suomalaisia oopperalaulajia.
Seuran perustaminen

Suomen Beniamino Gigli -seura on perustettu 26. helmikuuta 1985. Seuran perustivat Torsten Brander ja Pentti Rajaheimo. Ensimmäisessä hallituksessa olivat lisäksi varapuheenjohtaja Jari Paavilainen, taloudenhoitaja Paula Brander ja jäseninä Mikael Brander ja Kyösti Lampinen. Tilintarkastajiksi valittiin Anne Paavilainen ja Jarmo Rönnqvist sekä heidän varamiehiksi Jorma Rajaheimo ja Irma Witikka.