stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hr. Ms. Java (1921)
Palvelus > Bankansalmen taistelu

Alus osalltistui ABDA:n laivasto-osastoon mukana 13.–14. helmikuuta 1942 Bankansalmen kahakkaan Japanin laivaston maihinnousuosaston kanssa.
Java liittyi iltapäivällä 13. helmikuuta Sundasalmessa kontra-amiraali Karel Doormanin itäiseen iskuosastoon, jonka muut alukset olivat Tromp ja De Ruyter. Osaston tehtävänä oli tuhota japanilainen saattue, joka oli matkalla Palembangin satamaan Pohjois-Sumatralla. Doorman päätti odottaa avustavia hävittäjiä ja siten hän otti kurssin Oosthaveniin, jossa HMS Exeter ja HMAS Hobart liittyivät osastoon. Hävittäjät saapuivat seuraavana päivänä.
Osasto lähti Oosthavenista iltapäivällä 14. helmikuuta Gasparinsalmeen. Osastoon kuuluivat risteilijät sekä hävittäjät Alankomaiden laivaston Van Ghent, Kortenaer, Piet Hein ja Banckert, Yhdysvaltain laivaston USS Barker, USS Stewart, USS Bulmer, USS John D. Edwards, USS Pillsbury ja USS Parrott. Noin puoli viisi seuraavana aamuna Van Ghent osui riuttaan.
Palvelus > Balin taistelu

Keisarillisen Japanin laivaston risteilijän Chokain tiedustelukone oli kello 09.20 havainnut osaston, joka joutui ilmahyökkäykseen muutamaa tuntia myöhemmin. Ensimmäisessä hyökkäysaallossa oli seitsemän lentotukialus Ruyjolta lähtenyttä Kate-torpedopommittajaa, joihin oli asennettu pommit. Pommitus oli kuitenkin tehoton. Osasto saapui 16. helmikuuta Tandjong Priokiin Bataviaan lukuun ottamatta Javaa ja muutamaa hävittäjää, jotka menivät tankattaviksi tankkeri Tan 1:lle Ratai Bayhin Sumatralle.
Java saapui 17. helmikuuta osaston mukana Tjilatjapiin, josta matka jatkui seuraavana iltana Balin maihinnousuosastoa vastaan. Osastoon kuuluivat Java, De Ruyter ja neljä hävittäjää, mutta Kortenaer ajoi karille. Loppuosa alkuperäisestä osastosta lähti myöhemmin kohti Surabayaa. Taistelussa Javaan osui yksi 4,7 tuuman kranaatti, joka pinnallisten vaurioiden lisäksi haavoitti kahta miestä. Alus saapui 20. helmikuuta Surabayaan.
Palvelus > Jaavanmeren taistelu

Iskuosasto lähti illalla 25. helmikuuta merelle partioidakseen Madoeran rannikolla. Osasto palasi Surabayaan seuraavana päivänä. Osasto lähti vielä samana iltana partiomatkalle Jaavanmerelle. Se joutui varhain 27. helmikuuta ilmarynnäkön maaliksi, jolloin HMS Jupiter sai väistettyä pommit. Osasto saapui Surabayaan myöhemmin samana päivänä.
Doorman johti osaston illalla 27. helmikuuta merelle tuhotakseen havaitut Jaavalle matkaavat saattueet. Japanilaiset havaitsivat osaston ja osasto kohtasi japanilaisten saattueen suojueen, johon kuuluivat raskaat risteilijät Nachi ja Haguro, kaksi kevyttä risteilijää ja neljätoista hävittäjää.
Jaavan pohjoisrannikon edustalla ABDAn laivasto-osasto joutui japanilaisten yllättämäksi. Nachin laukaisema 61 cm torpedo osui lähelle Javan taaempaa ammusvarastoa, joka räjähti. Ilmatorjuntakannen 40 millimetrin tykkien asemat syttyivät tuleen ja aluksen perä katkesi läheltä miehistön tiloja. Vauriot aiheuttivat suuren vuodon perän konehuoneessa ja aluksen kallistumisen. Kaikki elektroniset laitteet sammuivat ja ainoa asia minkä miehistö kykeni tekemään oli aluksen hylkääminen. Yhtään pelastusvenettä ei kyetty sähkön puuttumisen vuoksi laskemaan, joten kaikki kelluva heitettiin yli laidan. Alus upposi noin viidessätoista minuutissa vieden mukanaan 512 miehistönjäsentä mukaan lukien päällikön Ph. B. M. van Straelenin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hr. Ms. Java (1921) Wikimedia Commonsissa
Java-luokan risteilijät
Eine

| Eine |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  23. tammikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Eini, Enni
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Eino
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eine on suomalainen naisen etunimi.
Eine on todennäköisesti syntynyt Einon ('miekalla hallitseva') sisarnimeksi, eikä niinkään yleisnimestä eine, jonka merkitys on 'aamiainen', 'alkuaine'.
Suomen almanakassa nimi on ollut vuodesta 1929 lähtien.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan vuoden 2019 loppuun mennessä Eine-nimen oli saanut 5 093 naista ja vähintään yksi mies. Suurin osa nimistä on annettu 1920- ja 1930-luvuilla.
Tunnettuja Einejä

Eine Joutsijoki, toimittaja, kirjailija
Eine Laine, näyttelijä
Eine Nyyssönen, toinen Tulilahden kaksoismurhan uhreista
Olavi Ehrnrooth

| Erkki Olavi Ehrnrooth> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. heinäkuuta 1907 Oulu
Kuollut: 27. maaliskuuta 1943 (35 vuotta) Utti
Ammatti:  sotilas
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1928–1943
Komentajuudet:  koelentue 6. joulukuuta 1939 lentolaivue 34 25. heinäkuuta 1940 lentolaivue 32 12. heinäkuuta 1941 lentolaivue 34 19. tammikuuta 1943
Taistelut ja sodat:  talvisota ja jatkosota
Sotilasarvo:  majuri
Kunniamerkit:  VR 4, VR 3, VR 2, EK 2 ja EK 1
Ylennykset:  luutnantti kapteeni 6. joulukuuta 1936 majuri 11. helmikuuta 1941
Joukko-osasto:  lentoasema 6 ilmasotakoulu
Joukkoyksikkö:  koelentue lentolaivue 32 lentolaivue 34
Erkki Olavi Ehrnrooth (4. heinäkuuta 1907 Oulu – 27. maaliskuuta 1943 Utti) oli suomalainen sotilaslentäjä ja toisen maailmansodan aikainen hävittäjä-ässä. Ehrnrooth saavutti noin 80 taistelulennolla viisi ilmavoittoa.
Sotilasura

Kadettikouluun 1. lokakuuta 1928 hyväksytty Ehrnrooth palveli valmistuttuaan luutnanttina lentoasema 6:ssa sekä Ilmailukoulussa. Kapteeniksi 6. joulukuuta 1936 ylennetty Ehrnrooth nimitettiin marraskuussa 1937 Tampereelle sijoitetun koelentueen päälliköksi. Talvisodan sytyttyä lentueen koneet osallistuivat koelentotoiminnan ohessa Tampereen ilmapuolustukseen. Näillä lennoilla Ehrnrooth ampui alas yhden SB ja kaksi DB-3 -pommikonetta.
Ehrnrooth nimitettiin välirauhan aikana, 25. heinäkuuta 1940, lentolaivue 34:n komentajaksi. Majuriksi 11. helmikuuta 1941 ylennetty Ehrnrooth määrättiin jatkosodan alettua lentolaivue 32:n komentajaksi. Ehrnrooth osallistui jatkosodan aikana Curtiss Hawk -koneita lentäen taistelutoimintaan ampuen alas yhteensä kaksi I-153 -hävittäjää. Ehrnrooth nimitettiin 19. tammikuuta 1943 Messerschmitt Bf 109 -kalustolla varustettavan lentolaivue 34:n komentajaksi.
Ehrnrooth sai surmansa lento-onnettomuudessa Utissa 27. maaliskuuta 1943, kun hänen ohjaamansa VL Pyry -harjoitushävittäjä syöksyi maahan matalalla tehdyn vaakakierteen jälkeen.
Ehrnroothin saavuttamat ilmavoitot

| Päivämäärä | Aika | Paikka | Oma kone | Alasammuttu kone |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 13. tammikuuta 1940 | 14.50–15.30 | Tuulos | FA-1 | 1 SB |
| 29. tammikuuta 1940 | 15.45–16.30 | Lempäälä | FA-1 | 1 DB-3 |
| 2. maaliskuuta 1940 | 12.45–13.30 | Nokia | FR-101 | 1 DB-3 |
| 16. heinäkuuta 1941 | 14.45–14.50 | Nurmin asema | CU-556 | ½ I-153 |
| 21. heinäkuuta 1941 | 10.05–10.10 | Kärkijärvi | CU-557 | 1 I-153 |
| 28. maaliskuuta 1942 | 05.30–07.30 | Suursaari | CU-571 | ½ I-153 |

(Konetyyppien lyhenteet: FA = Fiat G.50, FR = Fokker D.XXI, CU = Curtiss Hawk, SB = Tupolev SB-2, DB-3 = DB-3, I-153 = Polikarpov I-153)
Jelabuga

| Jelabuga Алабуга |
| --- | --- |

 fiJelabuga 
 55°46′01″N, 52°01′59″E 
Väkiluku 2021:  73 630 
 {{URL|example.com|optional display text}} 
Jelabugan symboli – bolgaarien linnoituksen torni.
Kazanskaja-katu Jelabugassa.
Bolšaja Pokrovskaja -katu.
Gassarinkatu.
Jelabuga (ven. Ела́буга, tataariksi Алабуга, Alabuğa) on kaupunki Tatarstanin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Kaman rannalla 215 kilometriä Kazanista itään. Kaupunki on Jelabugan piirin keskus. Asukkaita on 70 000 henkeä (vuonna 2008).
Historia

Jelabugan lähellä Kaman oikean rannan korkealla niemellä on sijainnut 900–1000-lukujen vaihteessa syntynyt Volgan bolgaarien kaupunki, josta on säilynyt kivestä rakennetun linnoituksen jäänteitä ja yksi sen pyöreistä torneista. 1500-luvulla paikalle syntyi kylä, josta vuonna 1780 tuli Vjatkan lääniin kuulunut Jelabugan kaupunki. Maantieteellisen sijaintinsa ansiosta siitä kehittyi huomattava kaupan keskus. Puisen kaupungin tuhosi vuoden 1850 tulipalo, jonka jälkeen sen keskustaan syntyi kivisistä kauppiastaloista, kirkoista ja julkisista rakennuksista koostuva yhtenäinen rakennuskokonaisuus.
Talous

Nykyään Jelabuga on yksi Tatarstanin öljyntuotannon keskuksista. Kaupungissa on autotehdas, rakennus- ja elintarviketeollisuutta ym. Vuonna 2005 perustettiin Jelabugan erikoistalousalue, johon odotetaan mm. autoteollisuuden investointeja. Entisessä hiippakunnanopiston rakennuksessa toimii pedagoginen korkeakoulu.
Kuuluisia henkilöitä

Jelabugassa on syntynyt taidemaalari Ivan Šiškin (s. 1832), sinne on haudattu vuoden 1812 sodassa taistellut upseeri Nadežda Durova ja vuonna 1941 siellä vietti viimeiset päivänsä runoilija Marina Tsvetajeva. Kaupungissa on heille omistetut kotimuseot.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jelabuga Wikimedia Commonsissa
Jelabugan piirin/ kaupungin viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Jelabugan kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi)
Pääkaupunki: Kazan (Qazan)


Agryz (Ägerce) |
Almetjevsk (Älmät) | 
Arsk (Arça) |
Aznakajevo (Aznaqay) |
 Bavly (Bawlı) |
Bolgar (Bolğar) |
Bugulma (Bögelmä) | 
Buinsk (Bua) |
Jelabuga (Alabuğa) | 
Laiševo (Layış) |
Leninogorsk |
Mamadyš (Mamadış) |
Mendelejevsk (Mendeleyev)  |
Menzelinsk (Minzälä) |
 Naberežnyje Tšelny (Yar Çallı) | 
 Nižnekamsk (Tübän Kama) |
Nurlat |
Tetjuši (Täteş) |
 Tšistopol (Çístay) | 
Zainsk (Zäy) |
Zelenodolsk (Yäşel Üzän)
↑  https://rosstat.gov.ru/storage/mediabank/tab-5_VPN-2020.xlsx . Tieto on haettu Wikidatasta.
Tatarstanin lippu
Jemenin arabitasavalta

Jemenin arabitasavalta (engl. Yemen Arab Republic, arab. الجمهوريّة العربية اليمنية‎)  eli Pohjois-Jemen oli valtio Arabian niemimaalla Lounais-Aasiassa. Sen naapurimaita olivat Saudi-Arabia pohjoisessa ja Jemenin kansantasavalta idässä. Maa oli olemassa vuosina 1962–1990.
Historia

Jemeneiden jaon syynä oli vuonna 1839 tapahtunut Britannian suorittama Adenin satamakaupungin haltuunotto, jonka jälkeen englantilaiset laajensivat vaikutusvaltaa Arabian niemimaalla. Aden itsenäistyi vuonna 1967 Jemenin kansantasavallaksi, josta tuli sosialistinen valtio.
Ottomaanien valtakunta laajeni taas Pohjois-Jemenissä jonka keskuspaikka oli Sanaa. 
Pohjois-Jemen itsenäistyi Jemenin kuningaskuntana 1. marraskuuta vuonna 1918 kun Osmanien valtakunta hajosi ensimmäisen maailmansodan loputtua.
Sèvresin rauhansopimus 10. elokuuta vuonna 1920 takasi sille rajat, ja silloinen hallitsija Yahya Muhammad Hamid ed-Din onnistui pitämään Jemenin kuningaskunnan suurvaltojen kiistojen ulkopuolella ja toisessa maailmansodassa puoluettomana. Tämä johti täydelliseen eristäytymiseen ulkomaailmasta.
Jemen liittyi kuitenkin Arabiliittoon vuonna 1945 ja YK:hon vuonna 1947.
Yahya Muhammad Hamid ed-Dinin salamurhan jälkeen vuonna 1948 hänen poikansa Ahmad bin Yahyasta tuli kuningas. Uudistusta vaativat baatistit ja nasseristit alkoivat suunnitella monarkian kaatamista, minkä seurauksena vuonna 1956 tapahtui epäonnistunut vallankaapausyritys. Ahmad bin Yahya kuoli luonnollisesti vuonna 1962, jolloin hallitsijaksi tuli tämän poika Muhammad al-Badr, joka jatkoi isänsä viitoittamaa tietä. Muhammad al-Badrin tärkeimmät liittolaiset olivat Egypti ja Saudi-Arabia.
Egyptin ja Syyrian kanssa Jemen muodosti lyhyen ajan valtioliiton, kunnes se hajosi vuonna 1962.
26. syyskuuta vuonna 1962 armeijan ylipäällikkö Abdullah as-Sallal syrjäytti Muhammad al-Badrin vallasta ja julisti Jemenin tasavallaksi.
Al-Badr pakeni vuorille ja ryhtyi sissisotaan Sallalin hallitusta vastaan. Syttyi Pohjois-Jemenin sisällissota joka alkoi vuonna 1962 ja kesti aina vuoteen 1970.  Al-Badr  sai tukea Saudi-Arabialta, Jordanialta, Iranilta ja Marokolta. Sallal puolestaan sai tukea Egyptiltä, Algerialta, Syyrialta ja PLO:lta.
Vuonna 1970 Saudi-Arabia lopetti Al-Badrin tukemisen ja tunnusti Jemenin arabitasavallan. Al-Badri pakeni Englantiin.
Pohjois-Jemenin sisällissota jakoi arabimaat kahtia. Saudi-Arabia, Jordania ja Marokko tukivat monarkisteja kun Egypti, Syyria ja Algeria taas tasavaltalaisia. Tämä johti syvään kahtiajakoon Lähi-idässä.
Etelä-Jemenin ja Pohjois-Jemenin suhteet olivat sisällissodan jälkeen hyvät. Lukuun ottamatta vuonna 1972 tapahtunutta välirikkoa, joka oli puhkeamassa sodaksi ellei Arabiliitto olisi ratkaissut kiistaa vuonna 1979 Kuwaitin kokouksessa. Pohjois-Jemenin presidentti Ibrahim al-Hamdi ja hänen veljensä murhattiin 11. lokakuuta 1977.
Kun Etelä-Jemenissä vuonna 1989 marxilainen hallitus kaatui, se ehdotti Pohjois-Jemeniä solmimaan sen kanssa poliittisen liiton. Vuonna 1990 Pohjois-Jemen ja Etelä-Jemen yhdistyivät Jemenin tasavallaksi.
Vuonna 1994 pohjoisjemeniläisen poliitikon murhayritys johti sisällissotaan, jossa osapuolena oli Jemenin sosialistinen puolue ja Jemenin hallituksen joukot. Jemenin hallitus voitti sodan ja Jemenin sosialistisen puoleen jäseneet pakenivat maasta. Presidentti Ali Abdullah Salihin asema vahvistui. Maassa vallitsee epävakaa rauha.
Merkittävimmät luonnonvarat

öljy
kala
suola
marmori
Merkittävimmät vientituotteet

öljy
puuvilla
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1966

Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1966 pelattiin Englannissa. FIFA myönsi turnauksen järjestelyoikeuden Englannille, jossa jalkapallo oli aikanaan syntynyt, vuonna 1960Roomassa pitämässään kokouksessa. Turnaus on ensimmäinen, josta on välittynyt värillistä kuvaa, joskun värit on lisätty jälkeenpäin. Suuri yleisö seurasi televisiolähetyksiä edelleen mustavalkoisena, mutta tekniikan kehittyessä televisioyleisöllä oli ensimmäistä kertaa nähtävillä hidastukset.
Kilpailuformaatti oli sama kuin edellisissä kisoissa. Turnaukseen selviytyi 16 joukkuetta. Karsintojen kautta kisoihin pääsi 14 joukkuetta. Isäntämaa Englanti ja hallitseva maailmanmestari Brasilia selviytyivät MM-kilpailuihin ilman karsintaa. Maat jaettiin neljään neljän joukkueen lohkoon, kunkin lohkon kaksi parasta pääsi puolivälieriin.
Turnauksen loppuottelussa Englanti voitti Länsi-Saksan jatkoajalle venyneessä ottelussa. Ottelu ratkesi yhteen MM-kisojen historian kiistanalaisimpaan maaliin, kun Geoff Hurstin laukaus osui ylärimaan ja kimposi alas lähelle maaliviivaa. Erotuomari tuomitsi tilanteen maaliksi, mutta keskustelu tilanteesta jatkui vuosikymmeniä. Vasta myöhempi tekniikka on kyennyt analysoimaan tilannetta tarkemmin ja on voitu todeta, ettei pallo koskaan mennyt maaliviivan yli.
Järjestelyt

FIFA myönsi vuoden 1966 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailujen järjestelyoikeuden Englannille vuonna 1960 Roomassa pitämässään kokouksessa. Muut ehdokkaat kisaisänniksi olivat Espanja ja Länsi-Saksa. Näistä Espanja veti hakemuksensa viime metreillä pois ja antoi tukensa Englannin hakemukselle. Englannissa järjestetty turnaus oli Toisen maailmansodan jälkeisenä aikana ensimmäinen, joka järjestettiin maassa, joka oli suoraan osallinen sotaan. Aiemmat neljä turnausta pelattiin sotatoimien ulkopuolella olevissa, tai puolueettomissa maissa.
Karsinnat

1960-luvulla Afrikan ja Aasian maat alkoivat pyrkiä tosissaan mukaan kansainvälisille jalkapallokentille. FIFA oli täysin eurooppalaisten ja eteläamerikkalaisten johtama järjestö, ja suhtautuminen Aasian ja Afrikan maihin oli nuivaa, eikä FIFAn johdossa ollut Stanley Rous ollut halukas ottamaan mukaan uusia tulokkaita. Kuin armopalana Aasian, Afrikan ja  Oseanian maille myönnettiin yksi jaettava kisapaikka. Tästä suivaantuneena 15 Afrikan maata vetäytyi karsinnoista, koska maanosalle ei myönnetty yhtä suoraa paikkaa MM-kilpailuihin. Myös Aasian maat vetäytyivät osoittaakseen tukensa Afrikan maille, tai eivät muiden ongelmien vuoksi osallistuneet karsintoihin. Lopulta karsintoihin osallistuivat ainoastaan Pohjois-Korea ja Australia. Phnom Penhissä järjestettyjen karsintaotteluiden jälkeen jaetun kisapaikan lunasti Pohjois-Korea. Euroopan maille oli MM-turnaukseen annettu yhdeksän paikkaa, Etelä-Amerikalle kolme paikkaa ja Pohjois- ja Keski-Amerikalle yksi paikka. Ilman karsintoja turnaukseen selviytyivät isäntämaa Englanti ja hallitseva mestari Brasilia.
Joukkueet

Turnauksen ennakkoasetelmissa suursuosikki oli Brasilia. Eteläamerikkalaisista Argentiina ja Uruguay tiedettiin vahvoiksi. Chile oli edellisen turnauksen pronssimitalisti, mutta sen joukkue oli lähes kokonaan uusiutunut. Eurooppalaisista maista edellisten kisojen parhaat Jugoslavia ja Tšekkoslovakia eivät selviytyneet karsinnoista MM-turnaukseen. Potentiaalisiksi menestyjiksi luettiin isäntämaa Englannin lisäksi Länsi-Saksa, Italia, Unkari, Neuvostoliitto ja Portugali.
Turnauksessa pelasi 16 joukkuetta. Euroopasta oli mukana kymmenen maata, Etelä-Amerikasta neljä, Pohjois-ja Keski-Amerikasta yksi ja Aasiasta yksi:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   Argentiina   Brasilia   Bulgaria   Chile  |   Englanti   Espanja   Italia   Länsi-Saksa  |   Meksiko   Neuvostoliitto   Pohjois-Korea   Portugali  |   Ranska   Sveitsi   Unkari   Uruguay  |
Stadionit

Turnaukseen otteluita pelattiin seitsemässä kaupungissa kahdeksalla stadionilla. Lontoossa otteluita pelattiin kahdella stadionilla. Turnauksen loppuottelu pelattiin  Wembley-stadionilla, jonka kapasiteetti oli lähes 100 000.
|   Lontoo Manchester Liverpool Sunderland Middlesbrough Birmingham Sheffield |   Lontoo Manchester Liverpool Sunderland Middlesbrough Birmingham Sheffield | Birmingham | Liverpool |
| --- | --- | --- | --- |
| Villa Park Kapasiteetti:55 000  | Goodison Park Kapasiteetti: 70 000  |  |  |
| Lontoo | Lontoo |  |  |
| Wembley Stadium Kapasiteetti:100 000  | White City Stadium Kapasiteetti: 76 567  |  |  |
| Manchester | Middlesbrough | Sheffield | Sunderland |
| Old Trafford Kapasiteetti: 42 730  | Ayresome Park Kapasiteetti: 40 310  | Hillsborough Stadium Kapasiteetti: 42 730  | Roker Park Kapasiteetti: 40 310  |
Ottelut > Alkulohkot > Lohko 1

Turnauksen avausottelu pelattiin Wembley-stadionilla isäntämaa Englannin ja Uruguayn välillä. Kotiyleisö odotti Englannilta paljon, mutta avausottelu ei luvannut suuria. Ottelu päättyi maalittomaan tasapeliin.
Toisessa ottelussaan Englanti sai vastaansa Meksikon, joka pelasi omassa avausottelussaan tasapelin Ranskaa vastaan. Englannin pelaajien hermostuneisuus vaativan kotiyleisön edessä oli silminnähtävää ottelun alkupuoliskolla. Tilanteen laukaisi Bobby Charlton, joka laukaisi 25 metristä pallon Meksikon maaliin. Maali oli yksi Charltonin uran kuuluisimmista osumista. Myöhemmin Roger Hunt viimeisteli ottelun loppulukemiksi 2-0 Englannille. Lohkon päätöskierroksella Englanti otti kahdella Huntin tekemällä maalilla 2-0 voiton Ranskasta. Voitto takasi Englannille lohkon ykkössijan ja Ranska jäi yllättäen lohkon jumboksi. Uruguay kukisti toisessa ottelussaan Ranskan maalein 2-1, jolloin Uruguaylle riitti Meksikoa vastaan pelattavassa päätösottelussa tasapeli jatkoonpääsyn varmistamiseksi. Ottelu päättyi maalittomaan tasapeliin.
Ottelut > Alkulohkot > Lohko 2

Länsi-Saksa tiedettiin vahvaksi joukkueeksi turnauksen alkuasetelmissa. Sen riveissä pelasi nuori Franz Beckenbauer, josta tuli myöhemmin yksi maan kaikkien aikojen parhaista pelaajista. Avausottelussa Sveitsiä vastaan Länsi-Saksa otti 5-0 voiton. Beckenbauer viimeisteli ottelussa kaksi maalia.
Toisessa ottelussaan Länsi-Saksa kohtasi Argentiinan, joka oli omassa avausottelussaan kukistanut Espanjan. Argentiinan ja Länsi-Saksan välinen ottelu oli kovaotteinen, mutta maaleja ei nähty. Näin ollen jatkoonmenijät ratkesivat vasta päätöskierroksella. Argentiina varmisti jatkopaikan kukistamalla Sveitsin maalein 2-1.
Länsi-Saksa tarvitsi vielä vähintään pisteen Espanjalta päästäkseen puolivälieriin. Espanja oli voittanut edellisissä EM-kilpailuissa maanosan mestaruuden, mutta Englannin MM-turnauksessa se ei ollut vakuuttanut. Espanja oli kukistanut Sveitsin, joten voittamalla Länsi-Saksan, Espanja etenisi jatkoon. Espanja siirtyikin ottelussa johtoon, mutta Bundesliigan maalikuninkuuden voittanut Lothar Emmerich tasoitti ottelun ennen puoliaikaa. Tasatulos olisi riittänyt Länsi-Saksalle jatkoonpääsyyn, mutta Uwe Seeler viimeisteli länsisaksalaisten voittolukemat 2-1 kuusi minuuttia ennen ottelun päätösvihellystä.
Ottelut > Alkulohkot > Lohko 3

Hallitseva maailmanmestari Brasilia arvottiin kovatasoiseen lohkoon Unkarin, Portugalin ja Bulgarian kanssa. Brasilian nimivahvan joukkueen suurimpina tähtenä oli Pelé ja Garrincha, mutta joukkueen valmistautuminen turnaukseen oli kaoottista. Pelaajavalintoihin ohi valmentaja Vicente Feolan vaikuttivat niin maan jalkapalloliiton johtajat, kuin sotilasjunttakin. Avausottelu Bulgariaa vastaan sujui kelvollisesti, Brasilia voitti Pelén ja Garrinchan maaleilla ottelun 2-0.
Portugalin ja Unkarin välinen tasokas ottelu Old Traffordilla päättyi Portugalin 3-1 voittoon. Portugalin suurin tähtipelaaja Eusébio jäi ottelussa vielä maaleitta, mutta seuraavassa ottelussa hän iski yhden maalin kun Portugali kukisti Bulgarian 3-0. Brasilian ja Unkarin välisessä ottelussa Pelé oli pelihaluistaan huolimatta lepovuorossa, sillä hänen annettiin keskittyä tuleviin otteluihin, tämä kieli siitä että Brasilia ei ehkä ottanut Unkaria vakavasti. Ottelusta muodostui yksi turnauksen parhaista. Ferenc Bene vei Unkarin heti alussa johtoon, mutta Tostão toi Brasilian tasoihin. Toisella puoliajalla János Farkas vei näyttävällä laukauksellaan Unkarin jälleen johtoon ja Kálmán Mészöly viimeisteli loppukukemat pilkulta 3-1:een. Edellisen kerran Brasilia oli hävinnyt MM-turnauksessa 12 vuotta aikaisemmin.
Tappio Unkarille tarkoitti sitä, että jatkoon päästäkseen Brasilian oli pakko voittaa Portugali kolmella maalilla lohkon päätöskierroksella. Brasilian valmentaja Feola vaihtoi lähes koko Unkari-ottelussa nähdyn kokoonpanon, Pelé oli luonnollisesti tällä kertaa mukana. Tehtävä oli Brasilialle kuitenkin liian vaikea. Eusébion johdolla Portugali voitti Brasilian maalein 3-1, ja hallitsevan maailmanmestarin turnaus päättyi alkulohkoon. Brasilialaisia jäi hiertämään turnauksessa se, että heidän näkemyksensä mukaan maan tähtipelaajat eivät saaneet riittävää suojelua turnauksen eurooppalaistuomareilta, viitaten näin muun muassa Péleen kohdistuneeseen potkimiseen.