stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taaperniemi
Historia > Kyläkuva

Taaperniemi sijaitsi Suomelle kuuluessaan Muolaan kunnan länsiosassa Muolaanjärven rannalla noin 12 kilometriä Muolaan kirkonkylästä Kirkkorannasta länteen. Taaperniemen naapurikyliä olivat etelässä Perkjärvi ja Keskikylään kuuluva Norkkola, idässä Muolaanjärven toisella puolella Oinala ja Vihola sekä lännessä valtion omistama Pällilän kruununpuisto. Taaperniemeen kuului myös erillinen metsäpalsta varsinaisen kylän itäpuolella, joiden välissä oli Viholan ja Keskikylään kuuluvien Pyykkölän, Orolan ja Jääskelän kylien metsäpalstat.
Varsinaisen kylän itäpuolella oli Metsäkyläksi kutsuttu kulmakunta ja Metsäkylän itäpuolella vielä Suurniemen taloryhmä, joka virallisesti kuului Viholan kylään. Taaperniemen pinta-ala oli vuonna 1936 yhteensä 12,58 neliökilometriä, josta oli peltoa 253 hehtaaria, niittyä 11 hehtaaria ja metsää 989 hehtaaria. Taaperniemestä johti kylätie etelään Keskikylään ja pikkutie pohjoiseen Metsäkylän ja Suurniemen kulmakuntien kautta Ylä-Hotokan kylään. Kylän pellot olivat keskittyneet Muolaanjärven rannalle.
Taaperniemen koulupiiri perustettiin vuonna 1913 ja se aloitti toimintansa samana vuonna vuokratiloissa. Vuodesta 1926 koulu toimi supistettuna kansakouluna. Oma koulurakennus valmistui vuonna 1923 ja se tuhoutui talvisodassa.
Historia > Sota-aika

Taaperniemen alueen väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäivät taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Taaperniemen asukkaat asutettiin Humppilaan.
Kirjallisuutta

toim. Heino-Vesihiisi Maija: Perkjärvi, Kannaksen kuvastin seitsemin savuin sinisin (seitsemän kannakselaista kylää omien asukkaittensa kuvaamina: Perkjärven asemankylä, Perkjärven kylä, Ilola, Keskikylä, Lavola, Leipäsuo, Taaperniemi sekä Perkjärven tykistöleiri).  Hämeenlinna:  Karisto, 1998.  ISBN 951-23-2522-5
toim. Koiranen Antti, Koiranen Sirpa ja Nikkanen Ilpo: Taaperniemes hämäröimäs, muistelmia Muolaan Taaperniemen koulupiiristä.  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1999.  ISBN 951-44-4544-9
Muolaa
| --- | --- |
Muolaan kylät:  Ala-Kuusaa • Hanttula 2 • Harvola • Hattula • Heikkilä 3 • Heimala 5 • Himala • Hotokka • Ilola • Jaarila 5 • Jääskelä 1 • Kallainen 5 • Kannila • Karhula 2 • Kiltee • Kirkkoranta (kirkonkylä) • Koirala • Kurkela 3 • Lattula • Lavola • Lehtokylä 5 • Leipäsuo • Leirilä 3 • Muolaankylä • Myhkyrilä 4 • Määttälä • Norkkola 1 • Oinala (Oinaala) • Oravala 4 Orola 1 • Paakeli • Passila • Peikola • Peippola • Perkjärvi • Perkjärvi as • Pihkala 5 • Punnus • Pyykkölä 1 • Pällilä • Retukylä • Saavola 4 • Sakkalila 5 • Selola 5 • Soittola 2 • Sokiala • Sormula • Taaperniemi • Telkkälä • Tervola • Turulila • Vesikkala • Vihola • Ylä-Hotokka • Ylä-Kuusaa
Kyyrölän kylät:  Kangaspelto • Kyyrölä • Parkkila • Sudenoja
Huomautuksia
1 Jääskelä, Norkkola, Orola ja Pyykkölä muodostivat käytännössä yhtenäisen kyläalueen, jota nimitettiin Keskikyläksi.

2 Vuotjärven koulupiiriin kuuluneita Soittolaa, Karhulaa ja Hanttulaa kutsuttiin toisinaan Vuotjärven kyläksi.

3 Kurkelan, Heikkilän ja Leirilän pikkukylistä käytettiin yhteisnimitystä Nurmii.

4 Myhkyrilän, Oravalan ja Saavolan pikkukylistä käytettiin yhteisnimitystä Saustala.

5 Lehtokylän koulupiiriin kuuluneista kaakkoiskulman kylistä käytettiin nimitystä Ylämaa.

6 Neljästä kylästä koostunut Kyyrölän kunta liitettiin Muolaaseen vuonna 1934.
Tahvo

| Tahvo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  26. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Tahva, Tahvana
Vastineita eri kielissä:  Stefan, Stefanus
Nimen alkuperä:  Stefanos
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tahvo on suomalainen miehen etunimi.
Tahvo itäsuomalainen muoto kreikkalaisesta nimestä Stefanos, joka merkitsee 'kruunua', 'seppelettä'.
Tahvo on ollut yleinen puhuttelumuoto ja sitä on alettu antaa ristimänimenä 1870-luvulta alkaen. Almanakassa Tahvo on ollut vuodesta 1950 lähtien.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimen Tahvo on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä saanut 640 henkilöä.
Tunnettuja Tahvoja

Tahvo Hiekkaranta, kansanedustaja (SDP)
Tahvo Jaatinen, maanviljelijä ja valtiopäivämies
Tahvo Kaila, kirjailija
Tahvo Kruus, kansanedustaja (Suomalainen puolue)
Tahvo Könönen, päätoimittaja ja kunnallispoliitikko
Tahvo Luosto, kieli- ja kansatieteilijä
Tahvo Putkonen, viimeinen Suomessa rauhan aikana kuolemantuomion saanut ja mestattu rikollinen
Tahvo Riihelä, kansanedustaja (nuorsuomalainen)
Tahvo Ruotsalainen, sosiaalidemokraattinen poliitikko ja kustannusyhtiön toimitusjohtaja
Tahvo Rönkkö, maatalousministeri 1961-1962
Kuvitteellisia Tahvoja

Tahvo Kenonen, hahmo Maiju Lassilan romaanissa Tulitikkuja lainaamassa, räätäli
Tahvo Luupää, yksi Luupäät-sarjakuvan päähenkilöistä
Tahvo Pöllöpeili, Till Eulenspiegel, saksalaisten kansantarinoiden hahmo
Tahvo Soranen, animaatiohahmo sarjassa Kiviset ja Soraset, Retu Kivisen paras kaveri
Taavi

| Taavi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  30. joulukuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  26. kesäkuuta,  19. syyskuuta
Muunnelmia:  Taavetti, Taavu, Taave
Vastineita eri kielissä:  David
Nimen alkuperä:  Daavid
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taavi on suomalainen ja virolainen miehen etunimi. Taavin nimipäivä on 30. joulukuuta.
Taavi on suomalainen muunnos heprealaisperäisestä nimestä David (Daavid), joka tarkoittaa ’suuresti rakastettua’, ’lemmikkiä’. Toinen nimen suomenkielinen muunnelma on Taavetti.
Suomen almanakassa nimi on ollut vuosina 1890–1899 sekä uudelleen vuodesta 1929 lähtien nykyisellä paikallaan.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Taavi-nimen on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut 3 817 henkilöä.
Tunnettuja Taaveja

Listan henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Taavi Aas, virolainen poliitikko, Tallinnan kaupunginjohtaja ja talous- ja rakenneministeri
Taavi Arola, kauppaneuvos, Hankkijan pitkäaikainen toimitusjohtaja
Taavi Hahl, kirjailija, kuoronjohtaja ja laulaja
Taavi Heikkilä, SOK:n pääjohtaja
Taavi Heino, amerikansuomalainen toimittaja ja kommunisti
Taavi Hirn, kuoronjohtaja, laulunopettaja ja tenorilaulaja
Taavi Kahra, opettaja, toimittaja ja kirjastonhoitaja
Taavi Kassila, elokuvaohjaaja
Taavi Kilpi, maanviljelijä ja Kustavin merenkulkuperinteen tuntija
Taavi Kivipelto, pesäpalloilija
Taavi Komonen, kanadansuomalainen maratonjuoksija
Taavi Koponen, jääkärikapteeni
Taavi Lehtinen, kunnallisneuvos, opettajaseminaarin lehtori ja päätoimittaja
Taavi Lindman, piiriasiamies ja kansanedustaja (SDP)
Taavi Matilainen, maanviljelijä ja päätoimittaja
Taavi Pesonen, näyttelijä ja oopperalaulaja
Taavi Pitkänen, Sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustaja
Taavi Pohjanpalo, konsuli ja lähetystöneuvos
Taavi Pöyhönen, poliitikko (SDP)
Taavi Rissanen, kansanedustaja 1907–1908 (SDP)
Taavi Rõivas, Viron pääministeri 2014–2016
Taavi Siltanen, insinööri, kaupunkineuvos ja Viipurin apulaiskaupunginjohtaja
Taavi Soininvaara, kirjailija
Taavi Starck, Lappeenrannan punakaartin esikunnan jäsen 1918
Taavi Taina, jääkärikapteeni
Taavi Tainio, poliitikko
Taavi Tamminen, painija
Taavi Tuokkola, kirjailija
Taavi Törmälehto, Mannerheim-ristin ritari
Taavi Vartia, käsikirjoittaja, ohjaaja ja kirjailija
Taavi Vartiainen, jääkiekkoilija
Taavi Vilhula, poliitikko ja ministeri (Maalaisliitto)
Taavi Viljakainen, näytelmäkirjailija
Taavi Vähäsarja, kirjailija
Kuvitteellisia Taaveja

Taavi Ankka, Aku Ankka -sarjakuvissa esiintyvä hahmo.
Taavi, animaatiosarjassa Hei, Taavi
Taavi, Jussi Nikkilän rooli Jukka-Pekka Siilin elokuvassa Hymypoika (2003)
Tiivi-Taavi (Tinky-Winky), violetti hahmo Teletapeissa.
Taavi-tiikeri, televisiosarjassa Taavi-tiikerin naapurissa
Taavi-tonttu, lääkäritonttu piirrossarjassa Taavi-tontun huikeat seikkailut
Nimen muita käyttöyhteyksiä

Taavi-silta, Porin Etelärannasta Kirjurinluotoon kesäisin johtava ponttoonisilta
"Takarivin Taavi", Veikko Lavin musiikkikappale.
Taínaro

| Taínaro> Ταίναρο |
| --- | --- |
 Taínaron niemi.
  Taínaro 
Muut nimet:  Matapás/Matapá (Ματαπάς/Ματαπά)
Sijainti:  36°23′6″N, 22°28′58″E
Merialue:  Joonianmeri
Vesialue:  Messenianlahti, Lakonianlahti
Valtio
Valtio:   Kreikka
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Lakonia
Kunta:  Anatolikí Máni
Taínaro (kreik. Ταίναρο eli Ακρωτήριο Ταίναρο, Akrotírio Taínaro) eli Matapás (Κάβο Ματαπάς/Ματαπά, Kávo Matapás/Matapá; myös Matapanin niemi), antiikin Tainaron (m.kreik. Ταίναρον; lat. Taenarum), on niemi Peloponnesoksen etelärannikolla Kreikassa. Se on Mánin niemimaan eteläisin kärki, Manner-Kreikan eteläisin piste ja koko Manner-Euroopan toiseksi eteläisin piste. Hallinnollisesti niemi kuuluu Anatolikí Mánin kuntaan Lakonian alueyksikössä.
Taínaron niemeä.
Antiikin aikana niemellä sijaitsi Tainaronin kaupunki. Sen lähellä sijaitsi (ja sijaitsee edelleen) luola, jota kreikkalaiset pitivät Haadeen sisäänkäyntinä. Herakleen kerrottiin raahanneen Kerberoksen ulos manalasta sen kautta. Pausaniaan mukaan niemellä oli useita temppeleitä, mukaan lukien Poseidonille omistettu temppeli. Bysanttilaisella ajalla Poseidonin temppelin paikalle rakennettiin kirkko.
Roomalaisella kaudella niemimaalle syntyi Kainepoliin (Caenepolis) eli Tainaroksen kaupunki, jota ei tule sekoittaa varhaisempaan Tainaronin kaupunkiin.
Toisen maailmansodan aikaan vuonna 1941 niemen edustalla käytiin Matapanin taistelu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taínaro Wikimedia Commonsissa
Tacnan taistelu

Tacnan taistelu käytiin 26. toukokuuta 1880 Tacnassa Perussa Tyynenmeren sodan aikana Manuel Baquedano Gonzalezin kometaman Chilen ja keskenään liittoutuneiden Narcisco Camperon komentamien Bolivian ja Perun joukkojen välillä. Verisen taistelun voitti Chile, joka valtasi Tacnan kaupungin. Itse sota jatkui kuitenkin vielä useita vuosia.
Tausta

Etelä-Amerikan maiden itsenäistyttyä niiden välillä käytiin muutama pidempään kestänyt sota, joista Chilen Perua ja Boliviaa vastaan käymä Tyynenmeren sota oli pisin ja verisin. Sota alkoi konfliktina tuolloin Bolivialle kuuluneen Antofagastan maakunnan nitraattiesiintymistä. Nitraatit olivat elintärkeitä Chilen taloudelle, joka oli riippuvainen siitä saaduista tuotoista eurooppalaisten tuotteiden ostamiseksi. Bolivian uhatessa ottaa haltuunsa chileläisen nitraattiyhtiön Antofagastassa Chile otti Antofagastan sataman haltuunsa pienen 2 500 miehen sotilasosaston turvin. Peru ja Bolivia olivat vuonna 1873 solmineet keskenään salaisen liiton Chileä vastaan, jonka Chilen toteuttama hyökkäys aktivoi. Chile julisti näin sodan molemmille maille 5. huhtikuuta 1879. Chilen laivaston voitot merellä mahdollistivat Erasmo Escalan johtamien joukkojen rantautua Tarapacássa Etelä-Perussa marraskuussa samana vuonna. Tarapacá miehitettiin perulaisista ja bolivialaisista saadun voiton jälkeen. Perun ja Bolivian presidentit vaihtuivat ja armeijan komentajaksi nousi bolivialainen kenraali Narcisco Campero.
Sodan kuluessa aluksi pienet armeijat olivat kasvaneet kun miehiä alettiin ottaa asepalvelukseen.Helmikuussa 1880 13 000 chileläistä nousi maihin Ilossa Perun rannikolla. Chileläisten komentajaksi oli noussut Escalaa aggressiivisempana pidetty kenraali Manuel Baquedano Gonzalez. Hänen tavoitteensa oli Arican sataman valtaus, mikä merkitsi marssia hankalan maaston läpi sisämaan kautta. Kuukauden kestäneen matkan jälkeen joukot saapuivat Campo de la Alianzan tasangolle lähellä Tacnan kaupunkia, jonne bolivialaisia ja perulaisia komentanut Campero oli perustanut puolustusasemansa. Camperon komennuksessa oli 9 000–12 000 miestä, 16 tykkiä ja 7 Gatling-konekivääriä. Chileläisiä oli 11 000–14 000 ja heillä oli mukanaan 37 tykkiä ja 4 konekivääriä. Chileläisten komentaja Gonzalez sai kaksi erilaista neuvoa etenemisestä. Chilen sotaministeri José Vergara ehdotti saartoliikettä miesvoiman säästämiseksi, mutta tykistön komentaja ehdotti hyökkäystä koko rintaman mitalla, jotta vihollinen ei saisi liikuteltua sotilaitaan puolustusasemasta toiseen. Gonzalez päätyi jälkimmäisen vaihtoehdon kannalle jakaen joukkonsa viiteen osastoon ja määräten nämä hyökkäämään vihollista vastaan ihmisaaltona.
Taistelu

Tacnan taistelu alkoi 26. toukokuuta molempien osapuolten vaihtaessa tykkitulta, joka jäi kuitenkin tehottomaksi. Tykkien kranaatit upposivat alueen maaperän pehmeään hiekkaan. Aamulla kello kymmenen aikoihin chileläinen jalkaväki hyökkäsi kohti vihollisen asemia, mutta se ajettiin takaisin voimakkaan tulituksen alaisena. Bolivialaisten ja perulaisten vasenta siipeä komentanut eversti Eliodoro Camacho tulkitsi chileläisten vetäytyvän ja määräsi miehensä etenemään. Hän menetti kuitenkin nopeasti neljä viidesosaa miehistään chileläisten tykki- ja konekivääritulessa. Camachoa yritettiin tukea reserveillä oikealta sivustalta, joka joutui samalla pistimillä varustetun chileläisen jalkaväen hyökkäyksen kohteeksi. Heikentynyt oikea siipi murtui Gonzalezin lähettäessä vielä omat reservinsä oikean siiven ympäri. Jäljelle jääneet perulaiset ja bolivialaiset vetäytyivät Tacnaan, jossa ne antautuivat puoli seitsemältä illalla tykistökeskityksen jälkeen.
Seuraukset

Yhteenotto Tacnassa oli molemmin puolin verinen. Chileläiset menettivät 500 miestä kuolleina ja 1 600 haavoittuneina. Santiagon ja Atacaman rykmentit menettivät puolet miehistöstään. Puolustajat menettivät yhteensä 3 500–5 000 miestä. Gonzalezin taktiikkaa kritisoitiin Chilessä tarpeettoman verisenä, mutta hän jatkoi edelleen chileläisten komentajana ottaen vielä kaksi voittoa vihollisestaan vuonna 1881 ja vallaten lopulta Perun pääkaupunki Liman. Voitto Tacnassa vakiinnutti Chilen aseman Tacnassa, Tarapacássa ja Antofagastassa katkaisten samalla Bolivian pääsyn merelle, mutta sotaa se ei ratkaissut. Perun kanssa solmittiin lopulta rauha Ancónissaa 20. lokakuuta 1883, jonka mukaan Chile miehitti Tarapacán alueen. Bolivia solmi aselevon Chilen kanssa huhtikuussa 1884 väliaikaiseksi ymmärretyllä sopimuksella, jonka perusteella Chile miehitti Antofagastan.
Puolustusasemia Tacnassa.
Kuolleita haudataan taistelun jälkeen.
Taajamat Suomessa

Taajama alkaa. Liikennemerkein osoitetut tieliikennetaajamat eivät välttämättä vastaa tarkasti tilastollisten taajamien rajoja.
Taajama on Suomessa Tilastokeskuksen määritelmän mukaan vähintään 200 asukkaan rakennusryhmä, jossa rakennusten välinen etäisyys ei yleensä ole 200 metriä suurempi. Taajama-aste on taajamien väestön osuus koko kunnan väestöstä. Yli 90 % taajama-aste tarkoittaa rakenteeltaan kaupunkimaista kuntaa. Suomessa on noin 750 taajamaa.
Tilastokeskus on määritellyt taajamia vuodesta 1960 ja vuodesta 2000 määrittely on tehty kokonaan koneellisesti rakennusten koordinaattitietoihin perustuen. Taajamien nimet Suomessa eivät ole virallisia. Taajamien nimeämisessä Tilastokeskus on pyrkinyt huomioimaan paikallisesti tunnetut nimitykset. Yleensä nimet pohjautuvat peruskarttaan ja joskus Tilastokeskus on ollut yhteydessä myös kuntiin tai kylätoimikuntiin. Pääperiaatteena tilastollisten taajamien nimenannossa on ollut, että hallinnollisten kaupunkien suurimpien taajamien nimissä käytetään nimen jälkiosaa "keskustaajama" ja hallinnollisten kuntien suurimpien taajamien nimissä nimen jälkiosaa "kirkonkylä". Kun 2000-luvulla on tehty runsaasti kuntaliitoksia, voi nimi kirkonkylä tämän lisäksi nyttemmin esiintyä myös entisten kuntien keskustaajamien nimissä. Yli 15 000 asukkaan keskustaajamia kutsutaan Ympäristöministeriön aluetypologiassa myös kaupunkialueiksi.
Taajamien lukumäärä

Seuraava taulukko kuvaa Suomen taajamien lukumäärän kehitystä vuodesta 1960 lähtien vuoteen 2021 asti.
| Vuosi | Taajamia |
| --- | --- |
1960: &&&&&&&&&&&01137.&&&&001 137
1970: &&&&&&&&&&&01045.&&&&001 045
1980: &&&&&&&&&&&01001.&&&&001 001
1985: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”tieto”.0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”tieto”tieto puuttuu
1990: &&&&&&&&&&&&0874.&&&&00874
1995: &&&&&&&&&&&&0906.&&&&00906
2000: &&&&&&&&&&&&0747.&&&&00747
2005: &&&&&&&&&&&&0745.&&&&00745
2011: &&&&&&&&&&&&0747.&&&&00747
2020: &&&&&&&&&&&&0723.&&&&00723
2021: &&&&&&&&&&&&0712.&&&&00712

Taajamien lukumäärä on vähentynyt selvästi vuodesta 1960, jolloin taajamia oli yli 1 100. Sen jälkeen monet pienet taajamat ovat joko lakanneet olemasta taajamia tai kasvaneet yhteen viereisten, suurempien taajamien kanssa. 2000-luvulla taajamien määrä on pysynyt suunnilleen samalla tasolla: vuosien 2000, 2005 ja 2011 taajamarajausten perusteella taajamia on ollut hiukan alle 750.
Suurimmat taajamat

Seuraavassa taulukossa on lueteltu Suomen kymmenen suurinta taajamaa asukasluvun perusteella vuoden 2021 lopussa.
| Taajama | Väkiluku (31> 12.2021) | Maapinta-ala (km²) | Väestötiheys (as> /km²) | Kunta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Helsingin keskustaajama | &&&&&&&&01340363.&&&&001 340 363 | &&&&&&&&&&&&0721.0350000721,35 | &&&&&&&&&&&01858.01000001 858,1 | Helsinki 644 978 Espoo 290 674 Vantaa 234 158 Järvenpää 44 476 Kerava 36 505 Tuusula 30 844 Nurmijärvi 20 969 Sipoo 16 406 Kauniainen 10 265 Kirkkonummi 8 338 Mäntsälä 2 706 Vihti 40 Pornainen 4 |
| Tampereen keskustaajama | &&&&&&&&&0353704.&&&&00353 704 | &&&&&&&&&&&&0291.0610000291,61 | &&&&&&&&&&&01212.09000001 212,9 | Tampere 230 522 Nokia 29 475 Kangasala 26 565 Ylöjärvi 26 244 Lempäälä 21 283 Pirkkala 19 615 |
| Turun keskustaajama | &&&&&&&&&0283305.&&&&00283 305 | &&&&&&&&&&&&0285.0380000285,38 | &&&&&&&&&&&&0992.0700000992,7 | Turku 186 496 Kaarina 33 593 Raisio 24 319 Naantali 14 561 Lieto 14 418 Masku 5 928 Rusko 3 990 |
| Oulun keskustaajama | &&&&&&&&&0210271.&&&&00210 271 | &&&&&&&&&&&&0207.0140000207,14 | &&&&&&&&&&&01015.01000001 015,1 | Oulu 191 957 Kempele 18 314 |
| Jyväskylän keskustaajama | &&&&&&&&&0131432.&&&&00131 432 | &&&&&&&&&&&&0112.0650000112,65 | &&&&&&&&&&&01166.07000001 166,7 | Jyväskylä 129 563 Muurame 1 869 |
| Lahden keskustaajama | &&&&&&&&&0119731.&&&&00119 731 | &&&&&&&&&&&&0117.0800000117,80 | &&&&&&&&&&&01016.04000001 016,4 | Lahti 104 356 Hollola 15 003 Asikkala 372 |
| Kuopion keskustaajama | &&&&&&&&&&093872.&&&&0093 872 | &&&&&&&&&&&&&054.039000054,39 | &&&&&&&&&&&01725.09000001 725,9 | Kuopio |
| Porin keskustaajama | &&&&&&&&&&083206.&&&&0083 206 | &&&&&&&&&&&&0122.0460000122,46 | &&&&&&&&&&&&0679.0500000679,5 | Pori 62 958 Ulvila 10 178 Harjavalta 6 242 Nakkila 3 828 |
| Joensuun keskustaajama | &&&&&&&&&&072950.&&&&0072 950 | &&&&&&&&&&&&&080.09000080,09 | &&&&&&&&&&&&0910.0900000910,9 | Joensuu 61 883 Kontiolahti 6 372 Liperi 4 695 |
| Vaasan keskustaajama | &&&&&&&&&&068417.&&&&0068 417 | &&&&&&&&&&&&&072.083000072,83 | &&&&&&&&&&&&0939.0400000939,4 | Vaasa 59 718 Mustasaari 8 699 |
Liikennemerkit

Taajama-liikennemerkki Suomessa
Taajama päättyy -liikennemerkki Suomessa
Taistelutekniikka

Taistelutekniikka tarkoittaa asejärjestelmän tai aseen (ydinsukellusvene, hävittäjä, rynnäkkökivääri, tutka, sinko, miekka, kivinuija, yms.) käyttöön liittyviä periaatteita ja taitoja sodankäynnissä.
Taistelutekniikka on sodankäynnin alin taso, käytännössä siis lähinnä yksilöön, ryhmään tai joukkueeseen liittyvää toimintaa.
Taistelutekniikasta seuraava taso on taktiikka.
Taika-avain

| Taika-avain> Приключения Буратино |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Ivan Ivanov-Vano  Dmitri Bаbitšenko 
Käsikirjoittaja:   Nikolai Erdman  Ljudmila Tolstaja 
Tuottaja:  Ivan Ivanov-Vano
Säveltäjä:  Anatoli Lepin
Kuvaaja:  Mihail Drujan
Tuotantosuunnittelija:  Svetozar Rusakov (käännä suomeksi) Pyotr Penkin (käännä suomeksi)
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Neuvostoliitto
Tuotantoyhtiö:  Sojuzmultfilm
Ensi-ilta:  18. syyskuuta 1960 (Suomi)
Kesto:  66 min
Alkuperäiskieli:  venäjä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taika-avain tai Buratinon seikkailut (ven. Приключения Буратино, Prikljutšenija Burаtino) on neuvostoliittolainen piirroselokuva vuodelta 1960. Sen ovat ohjanneet Ivan Ivanov-Vano ja Dmitri Bаbitšenko, ja sen on tuottanut Sojuzmultfilm. Elokuva perustuu Aleksei Nikolajevitš Tolstoin teokseen Pieni kulta-avain eli Buratinon seikkailut (1936), joka vuorostaan pohjautuu Carlo Collodin saturomaaniin Pinokkion seikkailut (1881–1883).
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi pitää Taika-avainta huumoripitoisena ja teknisesti korkeatasoisena mutta moittii sen suomenkielistä dubbausta. Hän antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Taika-avain Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Taika-avain Elonet.
Taimenmeltti

| Taimenmeltti |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Kuorekalat Osmeriformes
Heimo::  Meltit Galaxiidae
Suku::  Galaxias
Laji::  truttaceus
Kaksiosainen nimi
 Galaxias truttaceus  Valenciennes, 1846 
Katso myös
   Taimenmeltti Wikispeciesissä   Taimenmeltti Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Taimenmeltti (Galaxias truttaceus) on meltteihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan makeista vesistä Australiasta.
Koko ja ulkonäkö

Taimenmeltti voi kasvaa suurimmillaan noin 20 cm pitkäksi ja tyypillinen pituus on 10–14 cm. Laji on ruumiinmuodoltaan pitkänomainen ja tukevahko. Pää on pitkä ja leveä. Kalan selkäevä sijaitsee ruumiin takaosassa ja pyrstöevä on lovipäinen. Taimenmeltti on väriltään ruskea ja ruumiissa on tiheästi mustia pilkkuja, joissa on vaaleat reunat. Evät ovat punertavat ja mustareunaiset.
Levinneisyys ja elintavat

Taimenmelttiä tavataan rannikon läheisyydestä Victoriasta ja Tasmaniasta sekä Länsi-Australian lounaisosassa on erillinen populaatio. Lajin elinympäristöä ovat joet ja järvet ja se elää usein kivien ja puunrunkojen suojissa. Kala on nopea uimari ja sen ravintoa ovat hyönteiset. Victorian ja Tasmanian taimennmeltit kutevat jokiin vesikasvillisuuden joukkoon. Poikaset ajautuvat mereen, jossa ne viettävät poikasvaiheensa ja vaeltavat sitten takaisin makeisiin vesiin. Länsi-Australian populaatiolla ei ole yhteyttä mereen. Lajin kutuaika on maalis-toukokuussa.
Taimenmeltti luokitellaan elinvoimaiseksi, mutta Länsi-Australian populaatio on uhanalainen. Sitä uhkaavat erityisesti vieraslajit kuten lohikalat sekä patojen rakentaminen. Taimenmelttiä pidetään toisinaan akvaarioissa.
István Széchenyi

| István Széchenyi |
| --- | --- |
 Széchenyi vuonna 1848
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. syyskuuta 1791 Wien, Itävallan arkkiherttuakunta
Kuollut: 8. huhtikuuta 1860 (68 vuotta) Döbling, Itävallan keisarikunta
Kansalaisuus:  unkarilainen
Ammatti:  poliitikko, kirjailija
Vanhemmat:  Ferenc Széchényi Juliána Festetics
Puoliso:  Crescence Seilern
Lapset:  Béla (1837–1918) Ödön (1839–1922)
Muut tiedot
Lempinimet:  ”Suurin unkarilainen”
 Nimikirjoitus
István Széchenyi [ˈiʃtvaːn ˈseːtʃɛɲi] (unkariksi Széchenyi István; 21. syyskuuta 1791 Wien, Itävallan arkkiherttuakunta – 8. huhtikuuta 1860 Döbling, Itävallan keisarikunta) oli kreivi ja varakas maanomistaja, joka käynnisti 1800-luvulla Unkarissa useita kehityshankkeita. Unkarissa hänestä käytetään kunnianimeä ”Suurin unkarilainen”. Yksi tunnetuimmista Széchenyin saavutuksista on Tonavan ylittävä Széchenyin ketjusilta (Széchenyi Lánchíd), joka yhdistää Budan ja Pestin kaupungit. Széchenyi oli perustamassa Unkarin tiedeakatemiaa ja Unkarin kansallisteatteria, ja hän toimi liikenneministerinä Unkarin hallituksessa vuoden 1848 vallankumouksen jälkeen. Vallankumouksen epäonnistuttua Széchenyi sai hermoromahduksen ja vietti loppuelämänsä mielisairaalassa. Hän teki itsemurhan vuonna 1860.
Széchenyi aloitti päiväkirjan kirjoittamisen 23-vuotiaana vuonna 1814 ja piti sitä koko elämänsä ajan. Tämän vuoksi hänen ajatuksensa ja tuntemuksensa ovat säilyneet jälkimaailmalle paremmin kuin kenenkään muun Unkarin historian merkkihenkilön.