stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joseph Chamberlain

Joseph Chamberlain
Joseph Chamberlain (8. heinäkuuta 1836 Lontoo – 2. heinäkuuta 1914 Lontoo) oli englantilainen poliitikko. Poliittisen uran alussa hän ajoi työväestön aseman parantamista. Noustuaan valtakunnanpoliitikoksi hänet tunnettiin Brittiläisen imperiumin ja imperialismin kannattajana.
Lapsuus ja nuoruus

Joseph Chamberlain syntyi Lontoon esikaupungissa vauraan, vapaakirkollisen ja kenkiä valmistaneen liikkeenomistajan poikana. Kuusitoistavuotiaana Joseph aloitti työuransa isänsä palveluksessa. Kahdeksantoistavuotiaana Chamberlain muutti Birminghamiin ja alkoi valmistaa ruuveja serkkunsa omistamassa yrityksessä.
Poliittinen ura

Loputtoman energiansa ja organisointitaitojensa ansiosta Chamberlain menestyi ruuvien valmistuksessa, valtasi alan Birminghamissa, ja muutamassa vuosikymmenessä hänestä tuli varakas. Ansaittuaan riittävästi Chamberlain siirtyi politiikkaan. Vuonna 1873 hänestä tuli Birminghamin pormestari. Pormestarina Chamberlain saneerautti slummikortteleita, uudisti rakennuskantaa, järjesti asukkaille puhtaan juomaveden, varusti kaupungin kaasuvaloilla ja perusti puistoja sillä seurauksella, että kuolleisuus laski ja hänen henkilökohtainen suosionsa kasvoi.
Vuonna 1876 Chamberlain valittiin parlamentin alahuoneeseen ja vuonna 1880 William Gladstonen toisen hallituksen kauppaministeriksi. Vuonna 1886 hänestä tuli Gladstonen kolmannen hallituksen kunnallisministeri ja vuonna 1895 lordi Salisburyn konservatiivisen hallituksen siirtomaaministeri. Pääministeri Gladstonen ja kunnallisministeri Chamberlainin välillä syntyi vuonna 1886 taistelu Irlannin home rule -kysymyksestä, ja Chamberlain joutui jättämään hallituksen. Chamberlain leimattiin liberaalien keskuudessa petturiksi, ja hän alkoi lähestyä poliittisesti konservatiivista puoluetta. Kesti kuitenkin vuoteen 1895 asti, ennen kuin hän pääsi uudelleen hallitukseen. Neuvotteluissa Saksan Lontoon-lähettilään kreivi Paul Hatzfeldtin kanssa Chamberlain teki kolme kertaa, vuosina 1898, 1899 ja 1901, Saksalle ehdotuksen puolustusliitosta. Saksa kuitenkin väisteli, mikä sai kärsivällisyytensä menettäneen Chamberlainin julkisissa puheenvuoroissaan arvostelemaan Saksaa. Sen seurauksena liittoneuvottelut kariutuivat lopullisesti. Heinäkuusta 1902 syyskuuhun 1903 Chamberlain oli Arthur Balfourin hallituksessa siirtomaaministerinä.
Vuonna 1906 Chamberlain valittiin suurella äänimäärällä uudelleen parlamenttiin Birminghamista, mutta pian sen jälkeen hän sai halvauskohtauksen, jonka seurauksena hän menetti liikuntakykynsä.
Perhesuhteet

Joseph Chamberlain oli Neville Chamberlainin ja Austen Chamberlainin isä. Molemmat pojista olivat myös merkittäviä poliitikkoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joseph Chamberlain Wikimedia Commonsissa
Sarvinokikana

| Sarvinokikana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Nokikanat Fulica
Laji::  cornuta
Kaksiosainen nimi
 Fulica cornuta  (Bonaparte, 1853) 

Katso myös
   Sarvinokikana Wikispeciesissä   Sarvinokikana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sarvinokikana (Fulica cornuta) on eteläamerikkalainen rantakana. Se elää Pohjois-Chilessä, Lounais-Boliviassa ja Koillis-Argentiinassa. Charles Lucien Bonaparte kuvaili lajin holotyypin Potosísta Boliviasta vuonna 1853.
Sarvinielukukka

| Sarvinielukukka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Ratamokasvit Plantaginaceae
Tribus::  Antirrhineae
Suku::  Nielukukat Kickxia
Laji::  spuria
Kaksiosainen nimi
 Kickxia spuria  (L.) Dumort. 
Katso myös
   Sarvinielukukka Wikispeciesissä   Sarvinielukukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sarvinielukukka eli pyörönielukukka (Kickxia spuria) on yksivuotinen rentovartinen ratamokasvilaji. Sen varsi on liereä ja runsaskarvainen, rotevampi kuin keihäsnielukukalla. Lehdet ovat leveänsoikeat ja kahdesta kolmeen senttimetriä pitkät. Pitkäperäiset kukat kasvavat yksittäin lehtihangoissa. Kukka on hieman rauniokilkan kukkaa muistuttava, mutta siinä on käyrä kannus. Kukan väri on sitruunankeltainen ja sen ylähuuli on tumman purppuranpunainen.
Sarvinielukukkaa esiintyy Länsi-, Keski- ja Etelä-Euroopassa, Makaronesian saarilla, Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä. Lajista on muutamia vanhoja havaintoja Suomessa.
Vanha kasviokuvitus.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1951

| Mestaruussarjan kausi 1951 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  10
Ajankohta:  3. toukokuuta− 14. lokakuuta
Mestari:  KTP 1. Mestaruussarjan mestaruus 1. Suomen mestaruus
Toinen sija:  VIFK
Kolmas sija:  TPK
Pudonneet joukkueet:  Sudet I-Kissat
Ottelut:  90
Maalit:  355 (3,9 per ottelu)
Paras maalintekijä:  Åke Forsberg (16)
Suurin kotivoitto:  KuPS−Sudet 7−2 VIFK−Sudet 6−1
Suurin vierasvoitto:  I-Kissat−VIFK 1−6
Eniten maaleja ottelussa:  KIF−VPS 4−8
Suurin yleisömäärä:  4 027 TPK−KTP 2−2
Yleisökeskiarvo:  1 806
Alempi sarjataso:  Suomensarja
  ← 1950 :  1952 → 
Mestaruussarjan ottelu KIF−I-Kissat Olympiastadionilla.
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1951 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 20. kausi. Kaudella 1951 Mestaruussarja pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti KTP, joka varmisti ensimmäisen mestaruutensa viimeisessä ottelussa 14. lokakuuta, kun se voitti I-Kissat Kalle Lahden ja Mauri Vanhasen maaleilla 2–1. Viimeiseksi sijoittuneet Sudet ja I-Kissat putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1951 voitti KIF:n Åke Forsberg 16 maalilla. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1951 oli keskimäärin 1 806 katsojaa ottelua kohti. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 23. syyskuuta Turun Urheilupuistossa pelatussa ottelussa TPK−KTP, kun ottelua saapui seuraamaan 4 027 katsojaa.
Joukkueet

Mestaruussarjaan osallistui 10 joukkuetta, joista kahdeksan kaudelta 1950 ja kaksi nousijaa kauden 1950 Suomensarjasta. Suomensarjan Länsilohkon voittaja TPK ja Itälohkon voittaja Sudet nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeiseksi jääneet TuVe:n ja Kullervon.
| Joukkue | Kaupunki |
| --- | --- |
Ilves-Kissat (I-Kissat): Tampere
Kotkan Työväen Palloilijat (KTP): Kotka
Kronohagens IF (KIF): Helsinki
Kuopion Palloseura (KuPS): Kuopio
Sudet: Helsinki
Turun Pallokerho (TPK): Turku
Turun Palloseura (TPS): Turku
Vaasan Palloseura (VPS): Vaasa
Valkeakosken Haka (Haka): Valkeakoski
Vasa IFK (VIFK): Vaasa
Huom. Valkeakoski oli kauppala.
Sarjataulukko

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | KTP (M) | 18 | 10 | 7 | 1 | 44 | 26 | +18 | 27  |
| 2 | VIFK | 18 | 10 | 6 | 2 | 45 | 24 | +21 | 26  |
| 3 | TPK | 18 | 8 | 7 | 3 | 40 | 25 | +15 | 23  |
| 4 | Haka | 18 | 7 | 5 | 6 | 38 | 32 | +6 | 19  |
| 5 | KuPS | 18 | 8 | 2 | 8 | 38 | 35 | +3 | 18  |
| 6 | TPS | 18 | 7 | 4 | 7 | 41 | 41 | 0 | 18  |
| 7 | KIF | 18 | 8 | 2 | 8 | 40 | 42 | −2 | 18  |
| 8 | VPS | 18 | 5 | 7 | 6 | 34 | 31 | +3 | 17  |
| 9 | Sudet (P) | 18 | 3 | 3 | 12 | 18 | 52 | −34 | 9  |
| 10 | I-Kissat (P) | 18 | 1 | 3 | 14 | 17 | 47 | −30 | 5  |
Lähde: Jalkapallokirja 1952
(M) = Suomen mestari; (P) = Putoaja
Tulokset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Koti \ Vieras1 | KTP | VIFK | TPK | Haka | KuPS | TPS | KIF | VPS | Sud | I-K |
| KTP  |   | 2–3  | 3–2  | 2–0  | 4–2  | 5–1  | 3–1  | 1–1  | 2–1  | 3–0 |
| VIFK  | 2–2  |   | 3–3  | 1–5  | 1–1  | 4–0  | 1–1  | 4–1  | 6–1  | 2–0 |
| TPK  | 2–2  | 1–1  |   | 3–3  | 3–0  | 2–2  | 4–0  | 3–3  | 2–1  | 1–1 |
| Haka  | 1–1  | 1–2  | 2–4  |   | 1–4  | 1–3  | 2–0  | 1–1  | 3–0  | 1–1 |
| KuPS  | 2–3  | 1–4  | 1–0  | 1–2  |   | 2–1  | 2–5  | 0–0  | 7–2  | 2–0 |
| TPS  | 2–2  | 1–1  | 1–0  | 4–7  | 4–5  |   | 2–1  | 2–3  | 1–1  | 4–0 |
| KIF  | 3–3  | 1–0  | 0–3  | 3–1  | 1–4  | 5–3  |   | 4–8  | 5–0  | 4–1 |
| VPS  | 1–1  | 1–2  | 1–2  | 1–2  | 3–2  | 1–2  | 3–0  |   | 1–1  | 1–1 |
| Sudet  | 1–3  | 1–2  | 1–5  | 0–0  | 1–0  | 0–5  | 1–3  | 0–3  |   | 4–3 |
| I-Kissat  | 1–2  | 1–6  | 0–1  | 1–5  | 1–2  | 1–3  | 1–3  | 3–1  | 1–2  |   |
Lähde: Jalkapallokirja 1951; Jalkapallokirja 1952
1 Kotijoukkue vasemmanpuoleisessa sarakkeessa.
Värit: Sininen = kotivoitto; Keltainen = tasapeli; Punainen = vierasvoitto.
Tilastot > Maalintekijät

|  | Pelaaja | Joukkue | M |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Åke Forsberg | KIF | 16 |
| 2 |  Stig-Göran Myntti | VIFK | 15 |
| 2 |  Mauri Vanhanen | KTP | 15 |
| 4 |  Eugen Johansen | TPS | 12 |
| 5 |  Leo Lehto | Haka | 11 |
| 5 |  Harry Reunanen | TPK | 11 |
| 5 |  Aulis Rytkönen | KuPS | 11 |
| 8 |  Pauli Kauppinen | KuPS | 10 |
Lähde: Suomen Sosialidemokraatti
Tilastot > Yleisömäärät

|  | Joukkue | O | Yht>  | Ka>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | KTP | 9 | 22 513 | 2 501 |
| 2 | TPK | 9 | 21 700 | 2 411 |
| 3 | TPS | 9 | 21 497 | 2 389 |
| 4 | KuPS | 9 | 18 833 | 2 093 |
| 5 | KIF | 9 | 17 714 | 1 968 |
| 6 | I-Kissat | 9 | 17 557 | 1 951 |
| 7 | VIFK | 9 | 13 586 | 1 510 |
| 8 | VPS | 9 | 13 502 | 1 500 |
| 9 | Sudet | 9 | 12 404 | 1 378 |
| 10 | Haka | 9 | 7 780 | 864 |
|  | Yhteensä | 90 | 167 086 | 1 857 |
Lähde: Suomen Sosialidemokraatti
Huom. Palloliiton vahvistama lopullinen yleisömäärä oli 1 806 katsojaa ottelua kohti. Tilastossa seurojen ilmoittamat alustavat yleisömäärät. Luvut koottu Suomen Sosialidemokraatin otteluraporteista.
Suomen mestarit

| Pelaaja | O | M |
| --- | --- | --- |
|  Veikko Heiskanen (mv) | 18 | 0 |
|  Kauko Hakala | 18 | 6 |
|  Kaarlo Kalavainen | 18 | 0 |
|  Pertti Koivisto | 18 | 0 |
|  Into Koskimaa | 18 | 0 |
|  Kalle Lahti | 18 | 7 |
|  Sulo Parkkinen | 18 | 0 |
|  Yrjö Rainero | 17 | 5 |
|  Aimo Sommarberg | 18 | 0 |
 Mauri Vanhanen: 15
|  Pertti Vanhanen | 13 | 7 |
Lähteet: Jalkapallokirja 1981; Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006
Kauden aikana joukkueessa pelasivat myös Esko Glummerus (7/3) ja Matti Salmelainen (2/1).
Sarvijärvi (Suomussalmi)

| Sarvijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Kuusamo, Suomussalmi
Koordinaatit:  65°29′42″N, 29°41′30″E
Järvinumero:  59.539.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  220 m 
Rantaviiva:  16,55 km 
Pinta-ala:  1,57 km² 
Tilavuus:  0,00815 km³ 
Keskisyvyys:  5,2 m 
Suurin syvyys:  28,6 m 
 fiSarvijärvi 
Sarvijärvi on syvyyssuhteiltaan epäyhtenäinen ylänköjärvi Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun maakuntarajalla Kuusamon ja Suomussalmen kunnissa. Sen pinta-ala on 1,6 neliökilometriä. Etäisyys Kajaanista on 169 kilometriä pohjoiskoilliseen. Sarvijärven itäisin osa sijaitsee Suomen ja Venäjän rajavyöhykkeellä.
Maantiede

Sarvijärven ulottuvuus lännestä itään on 4,6 kilometriä. Järven itäosan muodostaa noin 1,8 kilometriä pitkä salmimainen lahti, jonka suulla sijaitsee Simunaniemi. Länsiosan huomattavin niemimaa on Niskaniemi, jonka pohjoispuolella sijaitsee Levälahti. Sarvijärvi pohjoinen osa on melko syvä, eteläinen osa on matala. Simunanniemen luoteispuolella on lähes 30-metrinen syvänne, josta länteen on useita noin 20-metrisiä syvänteitä Levälahteen saakka. Sarvijärven itäisen lahden syvin kohta on 16 metriä. Järven eteläosassa kolmen metrin syvyyskäyrä kulkee niin kaukana rantaviivasta, että paikka paikoin se on lähempänä järven pohjoista rantaa.
Sarvijärven saariluku on 14. Saarista neljä on alle aarin laajuisia luotoja. Laajin saari on yli kaksihehtaarinen Isosaari. Sen länsipuolella sijaitsee Nuuvinsaaret, joiden luoteispuolella sijaitsee Niskasaari. Sarvijärven rannat ovat metsä- ja suomaata, järven kaakkoispuolisen Simunavaaran huippu on noin 260 metriä merenpinnan yläpuolella.
Sarvijärveen virtaa Luomanjoki pohjoisesta Alaluomasta (224,6 metriä mpy). Idästä Sarvijärveen laskee Simunaluoma (221,6 metriä mpy), joka sijaitsee Suomen ja Venäjän välisellä rajavyöhykkeellä. Sarvijärvi laskee Sarvijokea länteen Iijärveen (218,3 metriä mpy).
Sarvijärven vesitilavuus on 8 149 000 kuutiometriä.
Sarvijärvi (59.539.1.001) kuuluu Sarvijoen valuma-alueeseen (59.539), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Iijärven valuma-alue (59.53) ja ensimmäinen Kiantajärven reitin valuma-alue (59.5). Sarvijärvi on laajin Sarvijoen valuma-alueen 19:stä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin Luomajärvi.
Suomussalmen ja Kuusamon rajan Sarvijärvi on laajin Suomen neljästätoista Sarvijärvestä.
Salmijärvi (Padasjoki)

| Salmijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Padasjoki
Koordinaatit:  61°15′23″N, 25°09′38″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kukkian reitin valuma-alue (35.78)
Laskujoki:  oja Kivijärveen 
Järvinumero:  35.787.1.066
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  153,9 m  
Rantaviiva:  1,549 km  
Pinta-ala:  6,521 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiSalmijärvi 
Salmijärvi  on Päijät-Hämeessä Padasjoella  sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 6,5 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 153,9 metriä mpy.
Jääpallon SM-kilpailu 1908

| SM-kilpailu 1908 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  4
Ajankohta:  9.helmikuuta 1908- 16.helmikuuta 1908
Sarjajärjestelmä:  cup-kilpailu
Mestari:  Polyteknikkojen Urheiluseura
Toinen sija:  Helsingin IFK
 1909 → : 
Suomen ensimmäinen jääpallomestaruus ratkaistiin talvella 1908, jolloin kilpailuun osallistui neljä joukkuetta. Kyseessä olivat myös ensimmäiset minkään joukkuepallopelin mestaruuskilpailut Suomessa. Suomen mestaruuskilpailujen järjestämistä varten perustettiin Suomen Palloliitto organisoimaan kilpailuja maan jää- ja jalkapallomestaruudesta. Jääpallo tunnettiin vielä tuohon aikaan nimellä hockey.
Alkuaikoina kilpailuihin osallistui joukkueita vain Helsingistä ja Viipurista. Ensimmäisiin SM-kilpailuihin osallistui kolme helsinkiläisjoukkuetta: PUS, IFK ja Unitas, sekä viipurilainen Viborgs Hockeyklubb. Ensimmäisen mestaruuden ratkaisemiseen riitti kolme ottelua. Helsingissä PUS voitti Unitaksen 6-0 ja eteni loppuotteluun, Viipurissa pelatussa ottelussa HIFK voitti Viborgs Hockeyklubbin maalein 1-4. Kaikkien aikojen ensimmäinen SM-finaali pelattiin Helsingin Pohjoissataman luistinradalla. Polyteknikkojen Urheiluseura voitti ottelussa Helsingin IFK:n maalein 8-3. HIFK johti ottelua jo 3-1, mutta lopulta PUS eteni ensimmäiseksi jääpallomestariksi.
Välierät

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Polyteknikkojen Urheiluseura | 6–0 (3-0) | Sportklubben Unitas |
| Viborgs Hockeyklubb | 1–4 (1-1) | Helsingin IFK |
Loppuottelu

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 |
| --- | --- | --- |
| Polyteknikkojen Urheiluseura | 8–3 (5-3) | Helsingin IFK |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.: Polyteknikkojen Urheiluseura
2.: Helsingin IFK
3.: Viborgs Hockeyklubb
3.: Sportklubben Unitas
Aiheesta muualla

Urheilumme Kasvot 3, s.507
13.02.1908   Hufvudstadsbladet no 43
17.02.1908   Hufvudstadsbladet no 47
10.02.1908   Hufvudstadsbladet no 40
Jääpallon SM-sarjan kaudet
| Cup-kilpailut |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1900-luku |  |  |  |  |  |  |  | 1908 | 1909 | 1910 |
| 1910-luku | 1911 | 1912 | 1913 | 1914 | 1915 | 1916 | 1917 | (1918) | 1919 | 1920 |
| 1920-luku | 1921 | 1922 | 1923 | 1924 | 1925 | 1926 | 1927 | 1928 | 1929 | 1930 |
Mestaruussarja: 
| 1930-luku | 1931 | 1932 | 1933 | 1934 | 1935 | 1936 | 1937 | 1938 | 1939 | 1940 |
| 1940-luku | 1941 | 1942 | 1943 (cup) | 1944 (cup) | 1945 | 1946 | 1947 | 1948 | 1949 | 1950 |
| 1950-luku | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 | 1960 |
| 1960-luku | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Bandyliiga: 
| 1990-luku |  | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010–luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| 2020–luku | 2020–21 | 2021–22 | 2022–23 | 2023–24 | 2024–25 |  |  |  |  |  |
Sekamitat

| Sekamitat> Πάμμετρος.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Diogenes Laertios
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  epigrammikokoelma
Julkaistu:  200-luku
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Sekamitat (m.kreik. Πάμμετρος, Pammetros) eli Epigrammit (Ἐπιγράμματα, Epigrammata‎) oli Diogenes Laertioksen kirjoittama kokoelma epigrammeja. Teoksen runot käsittelivät kuuluisia edesmenneitä miehiä, ja teoksen nimen mukaisesti epigrammit oli kirjoitettu eri runomitoissa ja rytmeissä.
Diogeneen epigrammikokoelma ei ole säilynyt nykyaikaan. Diogenes on ilmeisesti sisällyttänyt joitakin omia runojaan tunnetumpaan filosofien elämäkertoja kokoavaan teokseensa Merkittävien filosofien elämät ja opit, ja hän myös viittaa siinä runokokoelmaansa useita kertoja. Bysantin aikana joitakin kokoelman runoja otettiin mukaan Kreikkalaiseen antologiaan.
Yksi epigrammien pääteemoista on ilmeisesti ollut jonkun merkittävän henkilön, kuten filosofin, kuolema. Esimerkiksi Thaleelle Diogenes kirjoitti näin (alkukielessä runomittana eleginen distikon):
»Γυμνικὸν αὖ ποτ’ ἀγῶνα θεώμενον, ἠέλιε Ζεῦ,
τὸν σοφὸν ἄνδρα Θαλῆν ἥρπασας ἐκ σταδίου.
Αἰνέω ὅττι μιν ἐγγὺς ἀπήγαγες· ἦ γὰρ ὁ πρέσβυς
οὐκέθ’ ὁρᾶν ἀπὸ γῆς ἀστέρας ἠδύνατο.»
»Gymnikon au pot’ agōna theōmenon, ēelie Zeu,
ton sofon andra Thalēn hērpasas ek stadiū.
Aineō hotti min engys apēgages· ē gar ho presbys
ūketh’ horān apo gēs asteras ēdynato.
»
»Urheilukilpaa katsomasta, suuri Zeus-Aurinko,
tempaisit ylös luoksesi tuon viisaan Thaleen.
Kiitän sinua, kun nostit hänet lähemmäs; vanhus
ei saattanut enää nähdä tähtiä maan pinnalta.»
Diogeneen runous ei yleisesti ole saanut tutkijoilta erityisen kiittäviä arvosteluja, vaikkakin parhaita epigrammeja on luonnehdittu sattuviksi ja joidenkin sisällöstä on ollut hyötyä antiikintutkimuksen kannalta. Diogeneeseen ja tämän tuotantoon erityisen kriittisesti suhtautunut Friedrich Nietzsche esitti, että Diogenes olisi kirjoittanut (tai enimmäkseen kopioinut) koko filosofian historiansa lähinnä säilyttääkseen omat runonsa jälkipolville osana teosta; hän nimittäin tiesi, etteivät hänen keskinkertaiset runonsa muutoin säilyisi. Nietzschen näkemys on kuitenkin täysin spekulatiivinen ja vailla filologisia perusteluja.
Kirjallisuutta

Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit.  (Suomennos ja selitykset Marke Ahonen. Sisältää eräitä Sekamittojen runoja)  Helsinki: Kustannusosakeyhtiö Summa, 2003.  ISBN 952-5418-07-3.
Saara Kesävuori

Saara Kesävuori, sukunimi aik. Sarkkinen (s. 
1. huhtikuuta 1959 Savonlinna) on suomalainen Tampereella asuva kirjailija.
Kesävuori julkaisi 1980-luvulla nuortenkirjoja ja kirjoitti näytelmiä sekä radiokuunnelman. Hän väitteli vuonna 2003 tohtoriksi Eila Pennasen varhaistuotannosta. Vuonna 2010 hän voitti Kouvolan dekkarinovellikilpailun novellilla Syntymäpäivän jälkeen, joka on julkaistu antologiassa Murhattu mieli. Viimeksi Kesävuori on julkaissut dekkaritrilogian, johon kuuluvat teokset Saarroksissa, Tarkasti vartioitu sekä trilogian päätösteos Kuningas.
Teoksia

Nimellä Saara Sarkkinen:
Mä en. WSOY 1985
Töitä mun faijalle!. WSOY 1987
Valkoinen ankka. WSOY 1988
Tämän jälkeen ylösnousemus : näytelmä. 1990
Torakkamessu : yksinäytöksinen näytelmä. Tampereen työväen teatteri, Tampere 1990
Ikuisesti sinun : kuunnelma petoksesta ja kielen valheesta ; dramaturgi Väinö Vainio. Yleisradio, Helsinki 1991
Nimellä Saara Kesävuori:
Tuntematon Väinö Linna : näytelmä. Tampereen työväen teatteri, Tampere 1995
Oidipus oli mies : psykohistoriallinen elämäkerta Eila Pennasesta vuoteen 1952 saakka, väitöskirja. Acta Universitatis Tamperensis 931. Tampere 2003 (Väitöskirja TamPub-julkaisuarkistossa)
Hyvä isä. Tammi 2008
Tarvitse minua. Tammi 2010
Äidin rakkaus. Tammi 2011
Saarroksissa. Tammi 2012
Tarkasti vartioitu. Tammi 2013
Kuningas. Tammi 2014
Musta hevonen. Tammi 2015
Toimitustöitä

Minä ja me : Pirkkalaiskirjailijat ry. 1943-1993 ; toimittanut Saara Sarkkinen. Gummerus 1993
Elämän tuulikannel : kokoelma KTV:läisten naisten elämäntarinoita ; toimittanut Saara Kesävuori. Kunta-alan ammattiliitto, Helsinki 1998
Elämänkumppanina runo ; toim. Saara Kesävuori. Aamulehti, Tampere 2006
Palkinnot

Kirjallisuuden valtionpalkinto 1989
Kalle Kaiharin säätiön palkinto 1990
Santo Domingo (1781)

| Santo Domingo |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reales Astilleros de Esteiro, Ferrol
Laskettu vesille:  26. helmikuuta 1781
Poistui palveluskäytöstä:  kesäkuu 1806
Loppuvaihe:  romutettu 1807
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 188 t (arqueo)
Pituus:  45,44 m (köli)
Leveys:  14,02 m
Syväys:  6,78 m
Aseistus
Aseistus:  alempi tykkikansi: 26 × 24 naulan tykkiä ylempi tykkikansi: 28 × 12 naulan tykkiä puoli- ja etukansi: 6 × 8 naulan tykkiä
Santo Domingo oli Espanjan laivaston vuonna 1781 vesille laskettu Santo Domingo -luokan kaksikantinen 60-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

Francisco Gautierin suunnitelmiin perustunut alus tilattiin 4. maaliskuuta 1780 Reales Astilleros de Esteirolta Ferrolista ja nimettiin 20. tammikuuta 1781. Alus laskettiin vesille 26. helmikuuta 1781.