stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Battenbergin prinsessa Alice
Sairastumisjakso

Prinsessa Alice oli uskonnollinen jo alun perin, mutta hänen uskomuksensa alkoivat muuttua yhä omalaatuisemmiksi. Kuulovammastaan huolimatta hän kuuli päänsisäisiä ääniä ja uskoi niiden perusteella harrastavansa seksiä Jeesuksen ja muiden uskonnollisten persoonien kanssa. Vuonna 1930 hänellä diagnosoitiin skitsofrenia, ja sairautta hoidettiin Berliinissä. Lääkäri Sigmund Freud piti sairauden aiheuttajana seksuaalisia turhaumia, minkä vuoksi Alice sai kohtuunsa röntgensädehoitoa.
Kun hoito huomattiin tehottomaksi, prinsessa vietiin vasten tahtoaan sveitsiläiseen parantolaan. Hän ei saanut hyvästellä lapsiaan, kuten tuolloin yhdeksänvuotiasta Philipiä, joka vietiin lähtöhetkellä piknikille. Alice oli pakkohoidossa kaksi ja puoli vuotta, ja asia pidettiin salassa. Aviomies prinssi Andreas ei virallisesti eronnut vaimostaan mutta muutti vuonna 1930 rakastajattarensa näyttelijätär Andrée Godard Lafaytten (kreivitär de la Bigne) kanssa Rivieralle. Philip vietti sisäoppilaitoksen lomat isoäitinsä ja setänsä hoivissa Britanniassa eikä tavannut Toisen maailmansodan vuoksi isäänsä enää vuoden 1939 jälkeen.
Paranemisen jälkeen

Päästyään vuonna 1932 parantolasta prinsessa Alice asui yksin vaatimattomissa saksalaisissa majataloissa, mm. Kölnissä. Hän tapasi poikansa vuonna 1937 tyttärensä Cecilien hautajaisissa, joka kuoli lento-onnettomuudessa miehensä ja lastensa kanssa 26-vuotiaana. Vuonna 1935 Kreikkaan oli palautettu monarkia, joten Alice muutti takaisin Kreikkaan. 16-vuotias Philip kävi koulua Skotlannissa Gordonstounin sisäoppilaitoksesa. Saksa miehitti Kreikan vuonna 1941. Alice välitti veljensä lähettämiä ruokapaketteja eteenpäin ja piilotti juutalaisia kotiinsa lähellä Gestapon päämajaa. Hän käytti kuulovammaansa tekosyynä olla vastaamatta kysymyksiin, joita hänelle esitettiin kun heräsi epäilyksiä.
Toisen maailmansodan jälkeen prinsessa Alice antoi häälahjaksi Nikolai II:lta vuonna 1903 saamastaan timantti-akvamariini tiarasta kolme timanttia poikansa Philipin morsiamelleen prinsessa Elisabetille antamaa kihlasormusta varten. Muista timanteista tehtiin myös häälahjaksi rannekoru. Hän antoi toisen, Meander-timanttitiaran häälahjana miniälleen prinsessa Elisabetille vuonna 1947. Sitä on viimeksi käyttänyt prinsessa Annen tytär Zara Phillips häissään vuonna 2011. Vuonna 1949 prinsessa Alice myi loput jalokivet ja perusti varoilla uskonnollisen järjestön "Martan ja Marian kristitty sisarkunta" sekä luostarin ja lastenkodin Ateenan köyhään lähiöön. Hän ryhtyi luostarin abbedissaksi, mihin hänen äitinsä suhtautui ihmetellen sitä, että nunna tupakoi ja pelaa canastaa.
Vuonna 1967 sotilasjuntta teki Kreikassa vallankaappauksen. Prinsessa Alice oli ensin vastahakoinen lähtemään Kreikasta, mutta Philip lähetti lentokoneen ja hänen vaimonsa kuningatar Elisabeth kehotti tätä tulemaan Britanniaan. Prinsessa Alice muutti Buckinghamin palatsiin Englantiin. Hänellä oli tapana polttaa Woodbine-savukkeita, ja tupakan lemahdus kertoi hänen tulostaan jo ennen häntä itseään. Prinsessa Alice asui palatsissa kaksi vuotta, kunnes hän kuoli 84-vuotiaana vuonna 1969.
Israelin korkein oikeus palkitsi prinsessa Alicen hänen kuolemansa jälkeen vanhurskaana kansakuntien joukossa hänen työstään holokaustin uhrien puolesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Battenbergin prinsessa Alice Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Kreikka 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Prinsessa Victoria Alice Elisabeth Julie Marie von Battenberg, Philip de László 1907
Nuori prinsessa Alice 1800-luvun lopussa
Alice Battenberg, Kreikan ja Tanskan prinsessa 1909
Prinsessa Alice von Battenberg tyttäriensä Kreikan ja Tanskan prinsessa Margaritan (1905-1981), Theodoran (1906–1969), Cecilien (1911-1937) ja Sophien (1914-2001) kanssa. Prinsessa Alicella on päässä Meander-tiara, joka kuuluu nykyään Englannin kuningasperheelle.
Prinsessa Alice ja hänen poikansa prinssi Philip saapumassa Alicen tyttärenpojan Hessenin prinssi Karlin häihin Hollannin Haagiin.
Edesmenneen prinsessa Alicen elossa olleet lapset, prinsessa Sophie ja prinssi Philip, laskemassa seppeleen Jerusalemin Yad Vashemissa vuonna 1994.
Knidoksen Afrodite

| Knidoksen Afrodite |
| --- | --- |
 Knidoksen Afrodite, roomalainen kopio, noin 1. vuosisata–100-luku jaa.
Nimi:  Knidoksen Afrodite
Tekijä:  Praksiteles
Valmistumisvuosi:  n. 360–330 eaa.
Taiteenlaji:  veistos
Teostyyppi:  patsas
Materiaali:  marmori
Knidoksen Afrodite oli Praksiteleen noin vuonna 360–330 eaa. veistämä antiikin kreikkalainen Afroditea esittänyt veistos. Se oli sijoitettu Afrodite Euploian temppeliin Knidoksessa. Veistos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta se tunnetaan siitä tehtyjen kopioiden kautta.
Knidoksen Afrodite, yksityiskohta roomalaisesta kopiosta.
Veistos esittää rakkaudenjumalattaren juuri riisuuntuneena ja astumassa kylpyyn. Jumalatar peittää häpynsä oikealla kädellään. Vaate on hänen vasemmassa kädessään (tai joissakin kopioissa ripustettuna vasemmalle puolelle esimerkiksi suurikokoisen ruukun päälle). Plinius vanhemman mukaan Praksiteles teki samaan aikaan kaksi Afrodite-veistosta, joista puettu myytiin Kosiin ja riisuttu Knidokseen. Knidoksen Afroditesta tuli kuuluisampi. Veistos on ensimmäisiä, jossa jumalatar tai kunniallinen nainen yleensä esitetään täysin alastomana, mikä oli aiemmin ollut tyypillistä miehiä esittäville veistoksille, kuten kuros-patsaille. Praksiteleen kerrotaan käyttäneen mallinaan Fryne-nimistä hetairaa. Alkuperäinen veistos oli tehty marmorista.
Knidoksen Afroditea ylistettiin antiikin kirjallisuudessa usein, ja siitä tehtiin useita kopioita erityisesti roomalaisella ajalla. Kyseistä Afrodite-tyyppiä kutsutaan nimellä Venus pudica, ”siveellinen Venus”. Parhaiten säilynyt kopio on Vatikaanin museossa. Tyyppiä edustavat myös muun muassa Medicin Venus ja Capitoliumin Venus. Nykyisinkin Knidoksen Afrodite on Praksiteleen veistoksista tunnetuin ja ehkä jopa koko antiikin Kreikan tunnetuin veistos Milon Venuksen ohella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Knidoksen Afrodite Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Venus pudica Wikimedia Commonsissa
Alustatalous

Alustatalous on taloudellista, sosiaalista ja yhteiskunnallista toimintaa, jossa olennaisessa asemassa ovat Internet-infrastruktuuri ja sen päälle rakennetut palvelut. Alustataloudessa yritys ei itse tuota palvelua tai tuotetta, vaan se tarjoaa alustan, jonka kautta muut voivat hoitaa palvelut. Tätä tietotekniikan mahdollistamaa ympäristöä voidaan kutsua alustaksi ja sillä tapahtuvaa taloudellista toimintaa alustataloudeksi. Nick Srnicekin mukaan alustat perustuvat eri ryhmien yhdistämiselle ja datalle. Srnicekin mukaan alusta on mekanismi, joka seuraa ryhmien välistä vuorovaikutusta sekä kerää dataa ja käyttää kerättyä dataa. Srnicekin mukaan yksityisyyden suojan mureneminen on olennainen osa alustataloutta.
Tunnetuimpia alustatalouden toimijoita ovat erilaiset palveluita ja tuotteita välittävät yritykset, kuten Amazon, Airbnb, Uber ja Baidu. Myös erilaiset kansalaistoiminnat kuten Wikipedia ja Siivouspäivä voidaan nähdä kuuluvan alustatalouden piiriin. Toinen yleinen alustatalouteen liittyvä ilmiö ovat erilaiset teknologiset alustat, joiden varaan muut voivat rakentaa tuotteita ja palveluita. Tällaisia ovat esimerkiksi Microsoftin, Applen ja Googlen alustat, joiden varaan useat itsenäiset kehittäjät perustavat liiketoimitansa.
Yleistä

Alustatalousyritykset on jaettu seuraaviin tyyppeihin:
Transaktioalustat (digital matchmakers): Amazon, Airbnb, Uber, Wolt ym.
Innovaatioalustat: Microsoft, Intel ym.: muut voivat tehdä tuotteita ja palveluita heidän standardiensa varaan.
Integroidut alustat ovat edellisten yhdistelmiä, kuten Apple, Google ja Alibaba.
Alustataloudessa arvonluonnissa on väitetty siirryttävän perinteisen arvoketjujen optimoinnista ja ohjailusta organisaatioiden ja toimialojen rajat ylittävien alustaekosysteemien luomiseen. Alustatalous kuvaa markkinaa, jossa digitaalisiin alustoihin nojaava liiketoiminta on saavuttanut merkittävän tai määräävän markkina-aseman.
Alustatalouteen kuuluu taipumus kohti monopolia, sillä tietyn koon saavuttaneesta alustasta tulee dominoiva. Esimerkkejä tällaisista ovat Google hakukoneissa, Facebook sosiaalisissa verkostoissa, Twitter mikrobloggaamisessa, Netflix elokuvien suoratoistossa, YouTube videoiden jakamisessa ja Spotify musiikissa. Alustan taipumusta kohti monopolia selitetään verkostovaikutuksilla: mitä useampi käyttää alustaa, sitä arvokkaammaksi alusta muodostuu kaikille. Tästä seuraa itseään voimistava menestys, ja kilpailijoiden on käytännössä mahdotonta tehdä lovea alustan saavuttamaan asemaan.
Srnicekin mukaan datan keräämiseen perustuminen saa alustatalouden toimijat kasvattamaan datan keruuta. Srnicekin ennustuksen mukaan eri alustat tulevat tulevaisuudessa kilpailemaan keskenään sen kautta mistä ne saavat kerättyä lisää dataa. Johannes Koposen mukaan alustatalouden toimijat ovat hyötyneet siitä että niiden hyödyntämä avainresurssi, data, on niukka resurssi. Data ei kuitenkaan välttämättä tule jatkossa olemaan niukka resurssi.
Alustatalouden on tulkittu olevan Suomessakin keskeinen kilpailukykytekijä kansainvälisessä liiketoiminnassa tulevaisuudessa ja asiaa käsitellään esimerkiksi Business Finlandin oppaassa alustatalouden tiekartasto. Useat konsulttiyritykset ovat myös luoneet suunnittelutyökaluja, joiden avulla voi mallintaa istuvuutta yritykseen omaan liiketoimintaan.
Sääntely

Suuria alustoja on erityisen paljon Kiinassa ja Yhdysvalloissa. Yhdysvalloissa niiden on annettu kehittyä melko vapaina sääntelystä. Kiinassa esimerkiksi Tencent, Baidu ja Meituan ovat yksityisomisteisia ja siten teoriassa melko vapaita. Silti niitä kontrolloidaan huomattavasti, mutta valtio myös suojaa niitä ulkomaiselta kilpailulta.
NBER-tutkimuksen mukaan tietotyön keikkatyöalustojen sääntely vähentäisi työntekijöiden, alustan ja työnostajien hyötyä eikä auttaisi offline-tietotyöläisiäkään. Ilman sääntelyä keikkatyöntekijät saavat 40 % alustan tuottamasta hyödystä (ylijäämästä).
Sääntely > Yrittäjä vai palkkatyöntekijä?

Kalifornian kansanäänestyksessä 2020 selvä enemmistö äänestäjistä vaati lainmuutosta, joka tekisi alustatalouskuskeista itsenäisiä yrittäjiä.
Suomessa asiaa vasta selvitetään oikeudessa (2021). Työneuvosto katsoi vuonna 2020, että ruokalähetit ovat työntekijöitä eivätkä yrittäjiä, joskaan he eivät kuulu Suomessa työehtosopimusjärjestelmään toisin kuin muissa Pohjoismaissa.
Yrittäjillä on kannustin toimia tehokkaasti. Jos kuski olisi työsuhteessa, hänelle pitäisi taata minimituntipalkka. Tällöin hänellä olisi heikompi kannustin toimia tehokkaasti. Sitä pitäisi kompensoida lisäämällä työntekijän valvontaa. Yksinyrittäjinä he toimivat tehokkaasti, koska tuntilaskutus vaihtelee haarukassa 10-28 euroa.
Woltille ja muille lähetysalustayhtiöille lienee HS-analyysin mukaan samantekevää, katsotaanko kuskit yrittäjiksi vai työsuhteessa oleviksi. Tärkeämpää on se, miten joustavia työsuhteen ehdot ovat. Berliinissä Woltin lähetit ovat työsuhteessa mutta laki on niin joustava, että keikkatyö sujuu toimivasti. HS-analyysi arvioi, että vastaava lainmuutos tehdään Suomessakin, niin että laki mahdollistaa toimivan kuskityön työsuhteessakin, vaatii vain eräiden riskien siirtoa kuskeilta alustayhtiölle.
Taloustutkimuksen kyselyn mukaan 56 % Woltin läheteistä haluaa työskennellä yrittäjänä ja 25 % mieluummin työsuhteessa. Lähetit pitivät tärkeänä yrittäjyyden tuomaa vapautta, ja 73 % heistä katsoi sen työsuhteen turvaa tärkeämmäksi. 41 % oli suorittanut vähintään kandidaatin tutkinnon yliopistossa, 21 % ammattikorkeakoulututkinnon. Woltin lähettiyhteistyöstä vastaava Juhani Mykkänen arveli syyksi sen, että ilman suomen taitoa voi olla vaikea löytää koulutustaan vastaavaa työtä. Tosin 81 % sanoi valinneensa työn ja vain 19 % tekevänsä sitä siksi, ettei löytänyt muuta työtä. Mykkäsen mukaan työlainsäädäntö ei mahdollista läheteille vapautta päättää työajoistaan työsuhteessa, vain yrittäjinä. Hänestä olisi parempi parantaa itsensätyöllistäjien turvaverkkoja, esimerkiksi sallia alustayrityksen tilittää YEL-maksu.
Kirjallisuutta

Srnicek, Nick. Platform Capitalism. ISBN 9781509504879
Rusnė

| Rusnė |
| --- | --- |
 Rusnėn luterilainen kirkko.
 lippu:  vaakuna
 Rusnė
 Koordinaatit: 55°17′50″N, 21°22′40″E 
Valtio:   Liettua
Lääni:  Klaipėda
Kunnallispiiri:  Šilutėn kunnallispiiri
Väkiluku (2001):  1 642
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rusnė (saksaksi Ruß) on kauppala Länsi-Liettuassa, Klaipėdan läänissä, Šilutėn kunnallispiirissä, lähellä Itämeren rannikkoa ja Venäjän (Kaliningradin alue) rajaa. Vuonna 2001 kauppalassa asui 1 642 asukasta. Rusnė sijaitsee 9 kilometriä lounaaseen Šilutėn kaupungista.
Rusnė mainitaan ensimmäisen kerran kirjallisissa lähteissä 1300-luvulla. Vuonna 1419 alueelle rakennettiin ensimmäinen kirkko ja kirkon ylläpitämä koulu vuonna 1553.
Kuvia

Kauppalan keskustaa.
Kotiseutumuseo.
Luterilainen kirkko.
Lauantaiyö

| Lauantaiyö Kirka |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 22.–26.9.1975
 Studio : Marcus Music, Tukholma
 Julkaistu: alkuvuosi 1976
 Formaatti: LP, MC, CD, digitaalinen, suoratoisto
 Tuottaja(t): Esko Linnavalli
 Tyylilaji: soul, soft rock
 Kesto: 41.06
 Levy-yhtiö: EMI Finland
 Levymerkki: EMI
Muut kannet
   Albumin takakansi
Listasijoitukset
 Suomi: Ei listasijoitusta.
Kirkan muut julkaisut
| Babitzinit konsertissa 1975 | Lauantaiyö 1976 | Kaksi puolta 1977 |
Singlet albumilta Lauantaiyö
 ”Mirella” / ”Lauantaiyö” Julkaistu: 1975
Lauantaiyö on suomalaislaulaja Kirkan alkuvuodesta 1976 julkaistu studioalbumi. Se jatkoi hänen edellisen Tiukka linja -albuminsa kunnianhimoisempaa tyyliä, ja sillä on esimerkiksi soulia, jazz-sävyjä, balladeja ja kevyttä rockia. Albumin musiikki nojaa käännösmateriaaliin esimerkiksi Stevie Wonderilta, Chuck Berrylta ja Edgar Winterilta, mutta mukana on myös taustayhtye The Islandersin Kassu Halosen ja Mircea Stanin sekä tuottaja Esko Linnavallin sävellyksiä. ”Mirella”-kappaleella Kirka sijoittui kahdeksanneksi vuoden 1975 Syksyn sävel -kilpailussa.
Albumi äänitettiin syyskuussa 1975 Marcus Music -studiossa Tukholmassa. Kirkaa säestää levyllä osittain The Islanders, mutta bassoa soittaa Pekka Pohjola ja rumpuja Vesa Aaltonen.
Lauantaiyö menestyi vaatimattomasti eikä saavuttanut listasijoituksia. Julkaisun myötä päättyi Kirkan ja levy-yhtiö EMIn kahden albumin mittainen levytyssopimus.
Tausta

Kirka oli vuonna 1974 vaihtanut levy-yhtiötä EMIlle. Samalla hän alkoi levyttää afroamerikkalaista musiikkia, kuten soulia. Vuoden 1975 alussa ilmestynyt ensimmäinen EMI-albumi Tiukka linja sai kriitikoilta pääasiassa myönteistä palautetta, mutta sitä myytiin vaisusti. Kirkan taustayhtye The Islandersin pasunisti Mircea Stan on muistellut, että kaupallisen epäonnistumisen vuoksi haluttiin tehdä nopeasti uusi albumi.
Työstö

Lauantaiyö äänitettiin 22.–26.9.1975 tukholmalaisessa Marcus Music -studiossa. Ruotsalaisstudio nautti Suomessa suurta arvostusta, ja esimerkiksi Hurriganes oli levyttänyt siellä viimeisimmät albuminsa. Marcus Music oli tekniikaltaan jonkin verran suomalaisia äänityspaikkoja kehittyneempi.
Kirkaa säestää osittain The Islanders keikkakokoonpanossaan. Rumpuja ja bassokitaraa soittivat kuitenkin korkealle arvostetut Vesa Aaltonen ja Pekka Pohjola, joiden tausta oli progressiivisen rockin yhtyeissä Tasavallan Presidentti ja Wigwam. Etenkin Aaltosesta oli kehittymässä Suomen käytetyimpiä studiomuusikoita. Kirkan mukaan Islandersin oma rumpali Ismo Kätkä ei päässyt lähtemään äänityksiin. Tiukan linjan tuottanut Tommi Liuhala oli siirtynyt tuottajaksi levymerkki Hi-Hatille, joten Lauantaiyön tuottajaksi EMI palkkasi kapellimestarina kunnioitetun Esko Linnavallin. Hän myös soitti levyllä pianoa, sähköpianoa ja klavinettia sekä teki suurimman osan sen sovituksista.
»Tekemisessä ei sinänsä ollut mitään eroa, paitsi että vieraissa oli tietysti jännempää, vehkeet Ruotsissa olivat vähän paremmat ja äänittäjän (Leif Måses) ammattitaito loistava. – – Levyn tekemisessä oli kivaa me-henkeä ja musiikillista ambitiota – vähän pullistelufiilistä, että nyt jumankaude näytetään, kun se edellinen (albumi) ei mennyt – tämä ei sitten mennyt edes sen vertaa.» 
(Kirka elämäkerrassa Enimmäkseen Kirkasta (1999))
Musiikki > Tyyli

Kirkan edelliseen Tiukka linja -albumiin verrattuna Lauantaiyö on hajanaisempi. Musiikki nojaa käännösmateriaaliin, mutta edellisestä poiketen sillä on myös itse tehtyjä kappaleita. Mukana on Kassu Halosen syvällisiä sävellyksiä sekä balladeja, kevytrockia, jazz-sävyjä ja uudelleensovitettua vanhaa rockia. Albumilla on Tiukan linjan tapaan afroamerikkalaista musiikkia, mutta edeltäjänsä modernien kappaleiden sijaan se on tyyliltään 1960-lukuisempaa. Kirka ja Islanders ottivat näihin aikoihin musiikkiinsa paljon vaikutteita Otis Reddingilta ja James Brownilta.
Musiikki > Kappalemateriaali

Ääninäytteet
Yksinäistä launtaiyötä kuvaava albumin nimikappale on käännetty Edgar Winterin tuotannosta.
Soul-kappale ”Mirella” oli mukana .
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Albumin avauskappale ”Lauantaiyö” yhdistelee soulia ja bluesia. Kappale kuvaa yksinäistä lauantaiyötä kaupunkiympäristössä. Aihe on bluesille tyypillinen, mutta perinteisen bluesin sijaan kappale on sovituksellisesti lähempänä bluesfuusiota. Kappale on käännös Edgar Winter Groupin kappaleesta ”Easy Street”. Kirkan versiota on tiivistetty alkuperäisestä.
Kirka toivoi Kassu Halosen säveltämästä Steve Winwood -tyylisestä ”Nousin ristien taa” -kappaleesta itselleen hittiä. Se ja albumin toinen Halosen sävellys ”Jos sulta sielu karkaa” ovat tiettävästi ensimmäiset levytetyt Halosen sävellykset. Tuottaja Linnavalli sävelsi kappaleen ”Maailman laidasta laitaan”.
”Mirella” on soul-kappale, jolla Kirka oli osallistunut edellisvuoden Syksyn säveleen. Kappale ylsi vielä Ilta-Sanomien ennakkokyselyssä kolmanneksi, mutta itse kilpailussa se ei pärjännyt kevyempiteemaisille ja humoristisille esityksille, ja sijoittui kymmenen laulun kilpailussa kahdeksanneksi. ”Mirellan” toivottiin kuitenkin vauhdittavan albumin myyntiä nimikappaleen ohella. Kappaleen sävelsi Mircea Stan hiljattain syntyneen Mirella-tyttärensä innoittamana ja sanoituksen kirjoitti Chrisse Johansson. Stanin toinen sävellys albumilla on englanninkielinen ”No More Rock and Roll”, jonka hän myös sanoitti. Muiden Islandersin ulkopuolisia sanoittajia albumilla ovat Johanssonin lisäksi Pertti Reponen, Jussi Raittinen ja Jussi Tuominen.
Albumilla on myös kaksi käännöstä Stevie Wonderilta: ”Hymyn vain mä haluan” (”Smile Please”) ja ”Kaikki sallitaan” (”All in Love Is Fair”). Muut käännöskappaleet ovat ”Hän kuudentoista on” (Chuck Berryn ”Sweet Little Sixteen”). ”Vesuvius” (”Original Midnight Mama”), ”Taidan kaataa aidan” (Loggins and Messina -duon ”Growin’”) ja ”Kun mies löytää naisen” (Percy Sledgen ”When a Man Loves a Woman”).
Kansitaide

Albumin kannet kuvasi Erik Uddström. Etupuolella Kirka on kuvattuna yöaikaan Helsingin Puu-Vallilassa. Kuvaan tavoiteltiin levyn nimikappaleen välittämää tyhjää tunnelmaa.
Takakanteen haettiin punaisten lyhtyjen tunnelmaa lähempää Helsingin keskustaa. Uddström on muistellut sen kuvatun Vilhonkadulla matkustajakoti Pilvilinnassa, josta vuokrattiin kuvauksia varten huone levy-yhtiön laskuun. Läheisestä Vuorikadulla sijainneesta parturista löydettiin kuvaa varten kaksi nuorta naista. Heistä toisesta näkyvät kuvassa kuitenkin pelkät varpaat paidattoman Kirkan vasemman hartian kohdalla.
Julkaisu ja vastaanotto > Myynti ja painokset

Lauantaiyö ilmestyi alkuvuodesta 1976.  Albumin ilmestyessä Kirkasta ei julkaistu nuortenlehdissä lainkaan haastatteluja levyyn tai häneen itseensä liittyen. Albumi ei menestynyt toivotusti eikä noussut listalle. Lauantaiyö oli Kirkan vuoden 1976 ainoa julkaisu, eikä häneltä ilmestynyt esimerkiksi yhtäkään singleä. Heikentynyt suosio näkyi myös nuortenlehdissä. Suosikin vuotuisessa äänestyksessä maan parhaasta mieslaulajasta hänet oli totuttu näkemään aina kärkisijoilla, mutta 1976 hän oli vasta 13:s. Myös Kirkan kahden albumin mittainen levytyssopimus EMIn kanssa päättyi.
Albumi julkaistiin alun perin vinyylilevynä ja C-kasettina. Niistä ei ole otettu uusintapainoksia. Toistaiseksi ainoa CD-versio ilmestyi 1998.
Julkaisu ja vastaanotto > Arvioita

Helsingin Sanomien 21. helmikuuta 1976 ilmestyneessä arvostelussa albumia kuvattiin tavanomaiseksi Kirka & Islanders -paketiksi, jolla on ”pintamusaa maailmalta ja ikäviä ja hahmottomia kotimaisia”. Paras kappale on kriitikon mielestä ”Kun mies löytää naisen”, jonka hän kehuu Kirkan laulavan paremmin kuin juuri kukaan Suomessa. Hän sanoo Kirkan muutenkin laulavan Tiukka linja -albumin tavoin ”niin kepeän vapautuneesti, että sitä sietää moneen otteeseen kuunnella”. Hän myös sanoo, etteivät Kirkan levyt ole koskaan olleet niin hyviä kuin mihin olisi ollut potentiaalia, eikä Lauantaiyö ole sekään täydellinen.
Esko Lehtonen kirjoittaa Suomalaisen rockin tietosanakirjassa (1983), että Lauantaiyö jatkoi vielä Kirkan kunnianhimoisempaa tuotantoa. Mainitsemisen arvoisiksi kappaleiksi hän nostaa Kassu Halosen sävellyksen ”Nousin ristien taa” sekä ”Kun mies löytää naisen” -käännöksen.
Petri Lahti arvioi Lauantaiyötä vuonna 2022 ilmestyneessä teoksessaan Kirka – Hetki lyö. Lahden mielestä Lauantaiyö ei ole huono albumi, mutta sekava. Onnistumisista hän nostaa esiin kappaleet ”Nousin ristien taa”, ”Kun mies löytää naisen” ja ”Kaikki sallitaan”. Lahden mukaan punainen lanka on kuitenkin albumilla jollain tavalla kateissa. Esimerkkejä tästä ovat ”Hän kuudentoista on” sekä ”No More Rock and Roll”, jonka Lahti sanoo onnistuneen paljon paremmin samoihin aikoihin äänitetyssä studioliveversiossa, joka julkaistiin myöhemmin albumilla Pop-Liisa 12: Kirka & Islanders 1975.
Kappaleet

A-puoli
Lauantaiyö – 3.03 (”Easy Street”, säv. Dan Hartman, san. Pertti Reponen, sov. Esko Linnavalli)
Jos sulta sielu karkaa – 3.16 (säv. & sov. Kassu Halonen, san. Chrisse Johansson)
Nousin ristien taa – 3.14 (säv. & sov. Kassu Halonen, san. Chrisse Johansson)
Hän kuudentoista on – 3.39 (”Sweet Little Sixteen”, säv. Chuck Berry, san. Jussi Raittinen, sov. Esko Linnavalli)
Hymyn vain mä haluan – 3.19 (”Smile Please”, säv. Stevie Wonder, san. Chrisse Johansson, sov. Esko Linnavalli)
Maailman laidasta laitaan – 3.14 (säv. & sov. Esko Linnavalli, san. Pertti Reponen)
B-puoli
Mirella – 2.52 (säv. & sov. Mircea Stan, san. Chrisse Johansson)
Vesuvius – 3.23 (”Original Midnight Mama”, säv. Mark Creamer, san. Jussi Tuominen, sov. Esko Linnavalli)
Taidan kaataa aidan – 2.30 (”Growin’”, säv. Kenny Loggins & Ronnie Wilkins, san. Pertti Reponen, sov. Esko Linnavalli)
Kun mies löytää naisen – 4.06 (”When a Man Loves a Woman”, säv. Calvin Lewis & Andrew Wright, san. Pertti Reponen, sov. Pekka Pohjola & Esko Linnavalli)
No More Rock and Roll – 3.55 (säv. san & sov. Mircea Stan)
Kaikki sallitaan – 3.31 (”All in Love Is Fair”, säv. Stevie Wonder, san. Chrisse Johansson, sov. Esko Linnavalli)
Painokset

| Formaatti | Levy-yhtiö ja tunnus | Julkaistu |
| --- | --- | --- |
| LP | EMI Finland, 5E 062-35106​ | 1976 |
| MC | EMI Finland, 5E 246-35106 | 1976 |
| CD | EMI Finland, 7243 4 94405 2 4 | 1998 |
Kokoonpano > Muusikot

| --- | --- |
  The Islanders  Vesa Aaltonen – rummut, lyömäsoittimet  Pekka Pohjola – bassokitara  Esko Linnavalli – piano, sähköpiano, klavinetti  Kalervo Halonen  – urut, piano, moog, laulu  Esko Vesterinen – sähkökitara  Mircea Stan – pasuuna  Pentti Lahti – sopraano-, tenori- ja baritonisaksofoni, huilu  Kirka Babitzin – laulu :   Muut  Bertil Lövgren – trumpetti  Lars Carlsson – alttosaksofoni  Christer Persson – tenorisaksofoni  Marcos Migoya – congat
Kokoonpano > Tuotanto

Leif Måses – äänitys
Erik Uddström – kansi
Esko Linnavalli – tuottaja