Banqueting House
Historia

Nykyinen Banqueting House on kolmas juhlahuoneisto samalla paikalla. Kaikki kolme juhlahuoneistoa rakennettiin osaksi Whitehallin palatsia, joka oli ollut Englannin hallitsijan virallinen asuinpaikka Henrik VIII:n ajoista lähtien. Ensimmäisessä, tilapäiseksi aiotussa rakennuksessa pidettiin tilaisuuksia, joissa aateliskosijat saattoivat liehitellä neitsytkuningatar Elisabet I:tä.
Elisabetin seuraajan Jaakko I:n aikana vanha juhlahuoneisto oli hatarasta rakenteestaan huolimatta ahkerassa käytössä: siellä järjestettiin loisteliaita naamionäytelmiä, jotka olivat suosittua ajanvietettä Jaakon hovissa. Naamionäytelmissä pukeuduttiin omituisiin asuihin ja esitettiin niin runoutta, musiikkia, tanssia kuin propagandaakin. Myös kuningas ja hänen vaimonsa Anna Tanskalainen ottivat joskus osaa näytelmiin.
Lopulta Jaakko antoi arkkitehti Robert Stickellsille tehtäväksi suunnitella uuden, pysyvämmän juhlahuoneiston. Hän ei kuitenkaan pitänyt lopputuloksesta, sillä vaikka rakennus oli hyvin koristeellinen, peittivät parvea kannattavat pylväät suuren osan yleisön näkymästä. Niinpä kuningas ei ollut järin pettynyt, kun juhlahuoneisto paloi maan tasalle vuonna 1619.
Kuninkaan uusi pääarkkitehti Inigo Jones sai toimeksi suunnitella kolmannen juhlahuoneiston. Jones oli paitsi etevä arkkitehti myös taitava puku- ja lavastussuunnittelija, ja hän oli toteuttanut yhteistyössä näytelmäkirjailija Ben Jonsonin kanssa useita naamionäytelmiä kuningatar Annalle. Jones tiesi, kuinka pettynyt kuningas oli ollut edelliseen juhlahuoneistoon, ja päätti suunnitella uudesta rakennuksesta tyystin erilaisen. Hän otti elementtejä Euroopan-matkoillaan näkemästään antiikin Rooman ja renessanssin arkkitehtuurista ja yhdisti niitä luovalla tavalla Banqueting Housen suunnittelussa. Rakennus valmistui vuonna 1622 ja hämmästytti kaikki omaperäisyydellään.
Rakennuksessa ehdittiin esittää vain muutama naamionäytelmä ennen kuin Jaakon kuolema (1625), Englannin ja Espanjan välinen sota ja Lontoossa puhjennut ruttoepidemia keskeyttivät teatteritoiminnan vuoteen 1631 asti. Jaakon poika Kaarle I ja hänen vaimonsa Henrietta Maria jatkoivat naamionäytelmien esittämistä vuosina 1631–1636, kunnes hovin rahat alkoivat käydä vähiin ja Englanti oli ajautunut sisäpoliittiseen kriisiin. Rubensin maalausten asentaminen Banqueting Housen sisäkattoon merkitsi loppua rakennuksen käytölle teatterina, sillä näytännöissä poltettujen lukemattomien kynttilöiden savu olisi voinut vaurioittaa arvokkaita taideteoksia.
Jo Jaakko I oli alustavasti neuvotellut Rubensin kanssa Banqueting Houseen tulevista maalauksista, mutta vasta Kaarle I antoi toimeksiannon taiteilijalle 1629 tai 1630. Rubens esitteli Kaarlelle luonnoksia maalauksista henkilökohtaisesti, mutta maalasi lopulliset taulut Antwerpenissä. Ne asennettiin paikoilleen 1636, ja Rubens sai työstään palkkioksi 3 000 puntaa ja kultaketjun. Hän ei luultavasti koskaan nähnyt maalauksia niiden lopullisessa sijoituspaikassa.
Vain kolmetoista vuotta myöhemmin 30. tammikuuta 1649 Kaarle mestattiin Banqueting Housen edustalla. Englanti oli ajautunut sisällissotaan vuonna 1642 itsevaltaisen kuninkaan kieltäydyttyä parlamentaristien vaatimuksista. Seitsemän vuotta kestäneiden taistelujen jälkeen parlamentaristit olivat kukistaneet Kaarlen joukkoineen ja tuominneet hänet kuolemaan maanpetoksesta. Nykyään Banqueting Housessa järjestetään joka vuoden tammikuun 30. päivänä Kaarlen mestauksen muistotapahtuma.
Vuonna 1660 tapahtuneen restauraation jälkeen kuningas Kaarle II käytti Banqueting Housea alamaistensa tapaamiseen. Helmikuussa 1689 rakennuksessa luettiin Bill of Rights Vilhelm Oranialaiselle ja hänen vaimolleen Marialle, minkä jälkeen he ottivat vastaan Englannin kruunun.
Koko Whitehallin palatsi Banqueting Housea lukuun ottamatta tuhoutui vuoden 1698 rajussa tulipalossa. Tulipalon jälkeen juhlasali sisustettiin kuninkaalliseksi pääkappeliksi, ja siellä pidettiin jumalanpalveluksia vielä senkin jälkeen, kun kappeli oli siirretty St Jamesin palatsiin. Vuonna 1808 rakennuksesta tehtiin sotilaskappeli, jonka jumalanpalveluksiin saattoi osallistua kerralla jopa 2 000 sotilasta.
Vuonna 1895 kuningatar Viktoria lahjoitti rakennuksen museokäyttöön Royal United Services Institutionille. Juhlasaliin tuotiin vitriinejä, joihin asetettiin näytteille sotahistoriaan liittyviä esineitä, ja katosta ripustettiin roikkumaan lippuja. Museo lopetti toimintansa 1962, minkä jälkeen rakennus restauroitiin ja avattiin yleisölle. Nykyään rakennusta hallinnoi Historic Royal Palaces, ja se toimii nähtävyytenä ja tapahtumapaikkana.