stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toinen Pietarin kirje

| Toinen Pietarin kirje> Ἡ ἐπιστολὴ τοῦ Πέτρου Β΄.Raamattu Uusi testamentti |
| --- | --- |
 Toisen Pietarin kirjeen alku Bodmerin papyruksessa VIII.
Synty
Kirjoittaja (perint.):  Pietari
Kirjoituspaikka:  Rooma
Ajoitus:  toinen vuosisata
Teksti
Genre:  kirje
Alkukieli:  koinee-kreikka
Lyhenne:  2. Piet.
Lukuja:  3
Jakeita:  61
Edeltävä: < 1. Piet.Seuraava: 1. Joh. >
Katso myösLuettelo Raamatun kirjoista
Toinen Pietarin kirje (m.kreik. Ἡ ἐπιστολὴ τοῦ Πέτρου Β΄, Hē epistolē tū Petrū 2) on yksi Uuden testamentin kirjeistä. Kirjeen aloitusjae sanoo kirjoittajan olevan ”Simon Pietari, Jeesuksen Kristuksen palvelija ja apostoli”, joka on identifioitu samaksi henkilöksi kuin apostoli Pietari. Jotkut nykytutkijat pitävät kirjettä Pietarin kirjoittamana ja ajoittavat sen 60-luvun puoliväliin. Toisten mukaan Pietari ei olisi kirjeen kirjoittaja, ja se olisi kirjoitettu vasta ensimmäisellä vuosisadalla.
Historia

Kirjeen aloitusjae sanoo kirjoittajan olevan ”Simon Pietari, Jeesuksen Kristuksen palvelija ja apostoli”, joka on identifioitu samaksi henkilöksi kuin apostoli Pietari. Missään muualla Uuden testamentin alkutekstissä hänestä ei kuitenkaan käytetä nimeä Simōn Symeōn Petros, eli Simon Simeon Pietari. Kirje antaa ymmärtää, että se on kirjoitettu vain hieman ennen Pietarin kuolemaa (1:14).
Osa tutkijoista epäilee, ettei Pietari olisi kirjeen kirjoittaja. Kirjoittajaa kohtaan oli epäilyksiä jo antiikin aikana. Hieronymus (n. 347–420) puhui kirjeen autenttisuuden puolesta, mutta kirjoitti teoksessaan Kuuluisia miehiä: ”Hän kirjoitti kaksi kirjettä, joita kutsutaan katolisiksi, toinen niistä, johtuen tyylinsä eroista ensimmäiseen verrattuna, ei monien mielestä ole hänen”. Myös Origenes (n. 185–254) epäili kirjeen autenttisuutta, mutta myöhemmin hyväksyi kirjeen apostoli Pietarin kirjoittamaksi. Kuten Hieronymuskin kirjoitti, kirjeen kielellinen tyyli eroaa huomattavasti Ensimmäisestä Pietarin kirjeestä. Kirjeen tyyliä voisi sanoa korusanaiseksi ja retoriseksi. Jotkut tutkijat ovat selittäneet nämä erot sillä, että Barnabas tai joku muu oli auttanut Pietaria ensimmäisen kirjeen kirjoittamisessa, kun taas toinen kirje oli hänen omaa käsialaansa. Toisaalta Ensimmäisessä ja Toisessa Pietarin kirjeessä on paljon sisällöllisiä yhtäläisyyksiä.
Myös kirjeen ajoitus jakaa tutkijoita. Osa on sitä mieltä, että kirje on kirjoitettu 60-luvun puolivälissä. Osa puolestaan ajoittaa kirjeen vasta toiselle vuosisadalle. Myöhäisemmän ajoituksen todistusaineistoksi on esitetty kirjeessä olevia viittauksia Paavalin kirjeisiin (3:15–16), jolloin oletetaan, että kirjeet ovat yleisesti tunnettuja lukijoille, eli että ne olisi koottu ja julkaistu ja niistä olisi tullut osa kirkoissa luettua kirjallisuutta kirjeen kirjoittamisen aikaan. Ne tutkijat jotka päättelevät Pietarin kirjeen kirjoittajaksi ja ajoittavat kirjeen 60-luvulle katsovat, että Paavalin kirjeet eri seurakunnille oli koottu ja julkaistu kaikille luettavaksi jo 60-luvulla, jolloin Pietari kuoli. Varhaisempaa ajoitusta on tuettu myös tekstin sisällön samankaltaisuudella Ensimmäisen Pietarin kirjeen kanssa sekä viittauksella Pietarin tulevaan marttyyrikuolemaan kohdassa 1:14. Mikäli tekstin tulkitsee kirjaimellisesti, kirje ajoittuisi näin ollen ajanjaksolle 65–68 jaa., koska Pietari kuoli Neron vainoissa noin vuonna 68.
Myös kirjeen hyväksyminen Uuden testamentin kaanoniin kohtasi epäilyjä, ja siitä tulikin viimeinen kaanoniin hyväksytyistä kirjoista. Kirje hyväksyttiin kaanoniin Laodikeian kirkolliskokouksessa vuonna 372 Athanasioksen ja Augustinuksen vaikutuksesta.
Sisältö

Yhteenveto:
Alkutervehdys (1:1–2)
Kutsutut ja valitut (1:3–15)
Kristuksen kirkkaus ja profeettojen sana (1:16–21)
Väärät opettajat (2)
Jeesuksen paluu (3)
Jotkut tutkijat katsovat, että kirje oli tarkoitettu täydennykseksi Pietarin ensimmäiselle kirjeelle. Ensimmäisessä kirjeessä Pietari oli opettanut, että Jeesuksen toinen tuleminen koittaisi pian. Toisen kirjeen kirjoittamisen aikaan apostoli halusi selittää seurakunnalle, miksi toinen tuleminen ei ollut vielä tapahtunut (3:9).
Kirje sisältää 11 viittausta Vanhaan testamenttiin. Se sisältää myös harvinaisen viittauksen yhteen Paavalin kirjeistä, ja jotkut pitävät viittauksen kohteena olevaa kirjettä Ensimmäisenä kirjeenä tessalonikalaisille (1 Tess. 4:13–5:11).
Kirje jakaa myös paljon yhteisiä ajatuksia Juudaksen kirjeen kanssa. Tämä on kiinnostanut tutkijoita. Mahdollisia selityksiä ovat se, että sekä Pietari että Juudas käyttivät kirjeidensä pohjana yhteistä lähdettä tai että Pietari lainaa Juudaksen kirjettä .
Kirjeessä on yhtäläisyyksiä myös Pietarin ilmestykseen.
Kirjallisuutta > Suomeksi

Peltola, Olavi: ”Toinen Pietarin kirje”, Löytöretki Uuteen testamenttiin.  Kauniainen:  Perussanoma, 1992.  ISBN 951-888-362-9  Teoksen verkkoversio.
Thurén, Jukka & Thurén, Lauri: Katoliset kirjeet : Jaakobin kirje, Ensimmäinen Pietarin kirje, Toinen Pietarin kirje, Ensimmäinen Johanneksen kirje, Toinen ja kolmas Johanneksen kirje, Juudaksen kirje.  Aurinko, 2007.  ISBN 978-951-618-842-6
Kirjallisuutta > Englanniksi

Mayor, Joseph B.: The Epistle of St. Jude and the Second Epistle of St. Peter: Greek Text with Introduction, Notes and Comments.  Wipf and Stock Publishers, 2004.  ISBN 1592447562
Phillips, John: Exploring the Epistles of Peter: An Expository Commentary.  (The John Phillips Commentary Series 16)  Kregel Academic, 2005.  ISBN 0825433827
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toinen Pietarin kirje Wikimedia Commonsissa
Aiheesta muualla > Teksti

Raamattu . Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
Toinen Pietarin kirje[vanhentunut linkki] (1992)
Toinen Pietarin kirje[vanhentunut linkki] (1938)
Toinen Pietarin kirje. Suomenkieliset käännökset (1992, 1938 ja 1776), useita muita käännöksiä sekä kreikankielinen alkuteksti (mm. Westcott-Hort -laitos). Uskonkirjat.net.
Toinen Pietarin kirje (1938, 1776 ja 1642). Finbible – suomalaisia raamatunkäännöksiä.
Aiheesta muualla > Muuta

Kirby, Peter (toim.): 2 Peter. Early Christian Writings. (englanniksi)
Thurén, Lauri: Toinen Pietarin kirje. SLEY:n raamattuluennot.
Vander Heeren, Achille: Epistles of Saint Peter Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
| n k Uusi testamentti |
| --- | --- |
Evankeliumit ja apostolien teot:  Evankeliumi Matteuksen mukaan  Evankeliumi Markuksen mukaan  Evankeliumi Luukkaan mukaan  Evankeliumi Johanneksen mukaan  Apostolien teot 
Paavalin kirjeet:  Kirje roomalaisille  Ensimmäinen kirje korinttilaisille  Toinen kirje korinttilaisille  Kirje galatalaisille  Kirje efesolaisille  Kirje filippiläisille  Kirje kolossalaisille  Ensimmäinen kirje tessalonikalaisille  Toinen kirje tessalonikalaisille  Ensimmäinen kirje Timoteukselle  Toinen kirje Timoteukselle  Kirje Titukselle  Kirje Filemonille  Kirje heprealaisille 
Katoliset kirjeet:  Jaakobin kirje  Ensimmäinen Pietarin kirje  Toinen Pietarin kirje  Ensimmäinen Johanneksen kirje  Toinen Johanneksen kirje  Kolmas Johanneksen kirje  Juudaksen kirje 
Profetiat:  Johanneksen ilmestys
Foster’s Home for Imaginary Friends

| Foster's Home for Imaginary Friends |
| --- | --- |
 Sarjan logo.
Tyyli:  piirrossarja Komedia
Kestoaika:  22 min.
Luoja(t):  Craig McCracken
Pääosissa:  Keith Ferguson Sean Marquette Candi Milo Tom Kenny Phil LaMarr Grey DeLisle Tom Kane Tara Strong
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Cartoon Network  Cartoon Network
Esitetty:  13. elokuuta 2004 – 3. toukokuuta 2009
Tuotantokausia:  6
Jaksoja:  79
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Cartoon Network Studios
Palkinnot
Voitetut:  Emmy (2005, 2006, 2007, 2008) Annie (2006, 2007)
Ehdokkuudet:  Annie (2005, 2006, 2007, 2008, 2009) Emmy (2005, 2006, 2007) TCA Award (2006)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Foster's Home for Imaginary Friends ("Fosterin koti kuvitteellisille ystäville") on yhdysvaltalainen neljä kertaa Emmylla palkittu 79-osainen piirrossarja. Sarjan on luonut Craig McCracken. Se kertoo 8-vuotiaasta pojasta nimeltä Mac ja hänen mielikuvitusystävästään Blooregard Q. Kazoosta eli Bloosta. Macin äiti ilmoittaa pojalleen, että hän on liian vanha mielikuvitusystävälle, joten hän joutuu hankkiutumaan Bloosta eroon. Onneksi Bloo saa tietää Fosterin kodista mielikuvitusystäville. Mac vie hänet sinne. Asiassa on vain yksi huono puoli: jos Mac ei käy siellä joka päivä kello kolme, joku saattaa adoptoida Bloon, kuten minkä tahansa muunkin mielikuvitusystävän. Fosterin kodissa Mac ja Bloo saavat uusia ystäviä, joihin kuuluvat mm. Eduardo, Coco ja Wilt. Sarja aloitettiin vuonna 2004 ja sitä esitetään Cartoon Network -kanavalla. Sarjaa tuottaa Cartoon Network Studios. Sarjaa esitettiin Yhdysvalloissa kuuden tuotantokauden verran, joka sai päätöksensä vuonna 2009. Ensimmäinen ja toinen tuotantokausi on julkaistu myös DVD:llä Yhdysvalloissa.
Tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listan mukaan Foster's Home for Imaginary Friends oli sijalla 85.
Hahmot

Mac: Mac on kekseliäs ja viisas kahdeksanvuotias poika, joka kantaa koko ajan reppua selässään. Hän on hyvin ystävällinen. Pahassa tapauksessa hän voi kuitenkin jopa ryhtyä sabotaasiin. Terrence on hänen isoveljensä.
Blooregard "Bloo" Q. Kazoo: Bloo on Macin mielikuvitusystävä. Mac keksi hänet kolmevuotiaana. Bloo on hyvin itsekäs ja kapinallinen, mutta kuitenkin yleisesti mukava.
Wilt: Wilt on pitkä, punainen mielikuvitusystävä, joka pitää koripallosta. Hän on todella kohtelias. Häneltä puuttuu toinen käsi, koska hänelle sattui onnettomuus koripallopelissä. Wiltin keksi Jordan Michaels, josta tuli myöhemmin koripalloilija.
Coco: Coco on sekopäinen mielikuvitusystävä, joka on yhdistelmä lintua, palmua ja lentokonetta. Hän ei osaa sanoa tai kirjoittaa muuta kuin oman nimensä. Kaksi tiedemiestä, Douglas ja Adam, löysivät Cocon autiolta saarelta. Cocon keksijästä ei ole tietoa.
Eduardo: Eduardo on arka, härkää muistuttava mielikuvitusystävä. Hurjasta ulkonäöstään huolimatta Eduardo on yksi kilteimmistä mielikuvitusystävistä Fosterin kodissa. Hän on myös hyvin herkkä. Hän puhuu espanjaa ja englantia sekaisin. Eduardon keksi Nina Valerosa, josta tuli myöhemmin poliisi.
Madame Foster: Vanha, mutta energinen nainen, joka perusti kodin mielikuvitusystäville. Hän on mukava ja välittää kaikista mielikuvitusystävistä.
Frances "Frankie" Foster: 22-vuotias Madame Fosterin lapsenlapsi. Hän auttaa mielellään kaikkia ystäviä kodissa, mutta vihaa siivousta ja Mr. Herrimanin sääntöjä.
Mr. Herriman: Vanha jänistä muistuttava mielikuvitusystävä, jonka Madame Foster keksi itse. Herriman on kova pomottamaan muita ja hänen sääntönsä saavatkin muut hermostumaan, varsinkin Frankien.
Duchess: Mielikuvitusystävä, joka on erittäin ilkeä ja laiska. Duchess pitää itseään kauniina, mutta muut ovat eri mieltä. Kaikki haluavat, että joku adoptoisi hänet äkkiä.
Terrence: Macin 13-vuotias isoveli. Hän kiusaa aina Macia ja Bloota, mutta lopuksi hän saa aina maistaa omaa lääkettään.
Cheese: Keltainen mielikuvitusystävä, joka ei ole kovin viisas. Cheese pitää esimerkiksi kaakaosta, muroista, peleistä ja karkeista. Cheesen on keksinyt Macin naapuri Louise.
Goo Goo GaGa: Tyttö, jolla on erittäin aktiivinen mielikuvitus. Goo puhuu erittäin nopeasti ja keksii aina vahingossa paljon mielikuvitusystäviä.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sean Marquette  | … |  Mac, sivuäänet   |
|  Keith Ferguson  | … |  Bloo, sivuäänet   |
|  Phil LaMarr  | … |  Wilt, sivuäänet   |
|  Candi Milo  | … |  Coco, rouva Foster, Cheese, sivuäänet   |
|  Tom Kenny  | … |  Eduardo, sivuäänet   |
|  Grey DeLisle  | … |  Frankie, Duchess, Goo, Macin äiti, sivuäänet   |
|  Tom Kane  | … |  herra Herriman, sivuäänet   |
|  Tara Strong  | … |  Terrence, sivuäänet   |
|  Jeff Bennett  | … |  sivuäänet   |
|  Kevin Michael Richardson  | … |  sivuäänet   |
Jaksolista

1. tuotantokausi (2004)
House of Bloo's
Store Wars
The Trouble with Scribbles
Busted
Dinner Is Swerved
World Wide Wabbit
Berry Scary
Seeing Red / Phone Home
Who Let the Dogs In?
Adoptcalypse Now
Bloooo
2. tuotantokausi (2005)
Partying Is Such Sweet Soiree
The Big Lablooski
Where There's a Wilt There's a Way / Everyone Knows It's Bendy
Sight for Sore Eyes / Bloo's Brothers
Cookie Dough
Frankie My Dear
Mac Daddy
Squeakerboxxx
Beat with a Schtick
The Sweet Stench of Success
Bye Bye Nerdy
Bloo Done It
My So Called Wife
3. tuotantokausi (2005–2006)
Eddie Monster
Hiccy Burp
Camp Keep a Good Mac Down
Imposter's Home for Um... Make 'Em Up Pals
Duchess of Wails
Foster's Goes to Europe
Go Goo Go
Crime After Crime
Land of the Flea
A Lost Claus
One False Movie
Setting a President
Room with a Feud
Cuckoo for Coco Cards
4. tuotantokausi (2006)
Challenge of the Super Friends
The Big Picture
Squeeze the Day
Neighbor Pains
Infernal Slumber
I Only Have Surprise for You
Bus the Two of Us
The Big Cheese
Bloo's the Boss
Emancipation Complication
Make Believe It or Not
Good Wilt Hunting
5. tuotantokausi (2007–2008)
Cheese A Go-Go
The Buck Swaps Here
Say It Isn't Sew
Something Old Something Bloo
The Bloo Superdude and the Magic Potato of Power!
Schlock Star
The Bride to Beat
Affair Weather Friends
Ticket to Rod
Nightmare on Wilson Way
Better Off Ed
The Little Peas
Let Your Hare Down
6. tuotantokausi (2008–2009)
Jackie Khones and the Case of the Overdue Library Crook
Mondo Coco
Pranks for Nothing
Bloo Tube
Race for Your Life, Mac and Bloo!
Destination Imagination
The Bloo Superdude and the Great Creator of Everything's Awesome Ceremony of Fun That He's Not Invited to
Bad Dare Day
Read 'Em and Weep
Fools and Regulations
Goodbye to Bloo
Lyhyet piirretyt (2006–2007)
Driving Miss Crazy
Neighborhood Wash
All Zapped Up
Bad to the Phone
Truth or Stare
Cranks a Lot
A Chore Thing
Hide and Bloo Seek
Badvertisement
Give Pizza a Chance
Drawing Bored
Fistful of Cereal
Petrified Pet
Coconuts
Pen Pal
Birthday Cake Bloos
Backpack Attack
Hair Today Gone Tomorrow
Pelit

Sarjasta on tehty Craven kehittämä ja julkaisema Game Boy Advance -tasohyppelypeli Foster's Home for Imaginary Friends ja Sensory Sweep Studiosin kehittämä ja Midway Gamesin julkaisema Nintendo DS -peli Foster's Home for Imaginary Friends: Imagination Invaders. Sarjaan perustuvat myös mobiilipeli Foster's Home for Imaginary Friends: Balloon Bonanza, verkkopeli Big Fat Awesome House Party ja Leapster-koneelle tehty opetuspeli Foster's Home for Imaginary Friends.
Informaatiomuotoilu

Charles Joseph Minardin kaavio Napoleonin Venäjän sotaretkestä on klassinen esimerkki informaatiomuotoilusta.
Informaatiomuotoilu pyrkii tekemään tiedosta mahdollisimman ymmärrettävää ja helppolukuista. Informaatiomuotoilussa keskeistä on tilastotiedon visualisointi siten, että katsoja oivaltaa graafisen esityksen nähdessään jotain uutta. Informaatiomuotoilun tarve on kasvanut, kun viestinnän määrä etenkin verkossa on lisääntynyt ja kun uusia datavarantoja on saatu vapaaseen käyttöön. Informaatiomuotoilua hyödynnetään esimerkiksi infografiikassa.
Kirjallisuutta

Koponen, Juuso: Tieto näkyväksi: Informaatiomuotoilun perusteet. Aalto yliopisto, 2016. ISBN 978-952-60-6642-4.
Aiheesta muualla

informaatiomuotoilu.fi
Inchcape

Inchcapen autoliike Englannin Portsmouthissa.
Inchcape plc on kansainvälinen pörssiyhtiö, joka harjoittaa autojen maahantuontia, jälleenmyyntiä ja huoltotoimintaa 26 maassa Afrikassa, Aasiassa, Australiassa, Etelä-Amerikassa ja Euroopassa. Sen pääkonttori sijaitsee Lontoossa.
Maailmanlaajuisen konsernin liikevaihto vuonna 2012 oli noin 6,1 miljardia euroa ja henkilöstömäärä noin 14 400. Inchcape on listattu Lontoon pörssiin ja on mukana FTSE 250 -osakeindeksissä.
Historiaa

Vuonna 1847 brittiläiset William Mackinnon ja Robert Mackenzie perustivat Mackinnon Mackenzie Companyn (MMC) Intian Kalkuttaan. Vuosikymmentä myöhemmin Mackinnon perusti Calcutta and Burma Steam Navigation Companyn kuljettamaan alueen postia. Vuonna 1862 näistä muodostettu British India Steam Navigation Company listautui Lontoon pörssiin. Kolmanneksi partneriksi tuli 1874 James Lyle MacKay, ja vuonna 1914 hän oli MMC:n ainoa elossa oleva osakas. Kuningas Yrjö V nimitti hänet pääriksi siirtomaa-ansioistaan nimellä Inchcape of Strathnaverin paroni. Hänestä tuli sittemmin varakreivi ja lopulta vuonna 1929 ensimmäinen Inchcapen jaarli.
Toisen maailmansodan jälkeen Inchcapen suvulla oli monia taloudellisia intressejä eri puolilla brittiläistä imperiumia. Vuonna 1958 nämä kaikki yhdistettiin Inchcape and Company -nimiseksi yritykseksi, jonka osakekannasta neljännes laitettiin kaupan Lontoon pörssiin.
Vuonna 1973 Inchcape osti Mann Egerton & Companyn, josta tuli yhtiön autoliiketoiminnan kivijalka. 1800-luvun loppuvuosina perustettu Mann Egerton oli saanut alkunsa myymällä varhaisia de Dion-, Renault- ja Daimler-autoja, ja 1970-luvulla se myi British Leyland -yhtiön autoja ja useita loistoautomerkkejä.
Automyynnin ohella toiseksi merkittävimmäksi Inchcapen toimialaksi nousi 1980-luvulla eri teollisuudenalojen tarvitsemien testauspalvelujen tarjoaminen, polttoaineiden ja mineraalien testauksesta tekstiileihin ja elektroniikkaan. 1980-luvun lopulla autoliiketoiminta toi 75 prosenttia Inchcapen liikevaihdosta, suurimpana merkkinä Toyota. Muita Inchcapen toimialoja olivat laivanvarustus sekä puutavara- ja teebisnes.
1990-luvun puolivälissä maailmanlaajuinen lama ja Japanin jenin korkea kurssi heikensivät Toyotan autojen ja muiden japanilaistuotteiden kysyntää. Inchcapen uusi johtajisto alkoi myydä yrityksen muita toimialoja ja päätti vuonna 1998 keskittää yrityksen maailmanlaajuisen liiketoiminnan autoalalle, joka kuitenkin pidemmän ajan kuluessa oli osoittautunut Inchcapen parhaaksi bisnekseksi.
Inchcape tänään

Nykymuodossaan Inchcape plc edustaa eri maissa markkinatilanteesta riippuen hyvinkin eri automerkkejä, joskus vain maahantuojana, joskus vain vähittäismyyjänä, joskus molemmissa rooleissa. Inchcapen yleisimpiä edustuksia ovat Toyota, Lexus, Scion, Chevrolet, Subaru, BMW, Mazda, Mercedes-Benz, Volkswagen, Audi ja Honda.
Inchcapen tärkeimpiä markkina-alueita ovat:
Australia (Subaru)
Kiina (Toyota ja Lexus)
Hongkong (Toyota, Lexus, Hino, Jaguar, Land Rover, Ford ja Daihatsu
Venäjä (Pietarin alue, Audi ja Peugeot)
Singapore (Toyota, Lexus ja Suzuki)
Inchcape Motors Finland Oy

Suomessa toimiva Inchcape Motors Finland Oy huolehtii Mazda-, Jaguar- ja Land Rover -autojen maahantuonnista, jälleenmyynnistä ja huollosta Suomen lisäksi Virossa, Latviassa ja Liettuassa. Yritys työllistää runsaat sata henkilöä.
Inchcape Motors Finland Oy syntyi vuonna 1992 Inchcapen tytäryhtiön TKM:n ostettua Haka-Auto Oy:n koko osakekannan. Haka-Auto oli vuodesta 1981 Eka-yhtymän omistuksessa, kunnes yhtiön vuonna 1989 ostivat itselleen toimitusjohtaja Mikko Långström ja talousjohtaja Matti Pulli Suomen siihen asti suurimmassa management buyout -kaupassa. Kolmanneksi omistajaksi tuli pian ahvenanmaalainen sijoittaja Anders Wiklöf.
Haka-Auto oli perustettu vuonna 1955 nimellä Vara-Haka Oy. Vuonna 1965 Haka-Autoksi muuttunut Kaj Eräjuuren omistama BMW-autojen maahantuontiyritys alkoi tuoda Suomeen myös Mazda-ajoneuvoja. Haka-Auton tytäryhtiö Vara-Haka Oy toi maahan myös itäsaksalaisia Wartburgeja vuodesta 1971 aina 1990-luvun alkuun asti, jolloin niiden valmistus loppui. Vuonna 1972 valmistuivat Haka-Auton uudet toimitilat Vantaan Kaivokselaan. Vuonna 1981 Haka-Auto siirtyi Eka-yhtymälle. Tuolloin Haka-Auton liikevaihto oli 161,9 miljoonaa markkaa ja siinä työskenteli 132 henkilöä.
Käännös suomeksi
Incoterm

Incoterms eli toimituslausekkeet ovat Kansainvälisen kauppakamarin (ICC) kauppaehtoja, jotka määrittelevät ostajan ja myyjän vastuun toimituksesta, tavarasta ja kustannuksista.
Toimituslausekkeiden käyttö yksinkertaistaa ja lyhentää kauppasopimusten sisältöä. Lausekkeiden perään merkitään paikka johon asti myyjällä on vastuu kuljetuksista ja/tai niiden kustannuksista. Vastaavia toimituslausekekokoelmia on muutama, siksi kauppakirjassa pitää mainita käytettävän kokoelman nimi, esimerkiksi FOB Lontoo, Incoterms 2000. Toimituslausekkeet eivät määrittele kuljetustapaa eivätkä tavaran omistusoikeutta, ainoastaan kuljetuksen osapuolten vastuuta kuljetuksen eri vaiheista.
Virallinen versio on englanninkielinen, joskin virallisia käännöksiä on 31 kielellä. ICC:n kansalliset toimistot julkaisevat käännöksiä.
Historiaa

1920-luvulle tultaessa kauppiaat olivat kehittäneet kaupan alan sanastoon termejä, jotka kuvasivat kaupan osapuolien oikeuksia ja vastuita. Toimituslausekkeita ei ymmärretty samalla tavalla kaikissa maissa, ja rajojen yli tapahtuvassa kaupassa tapahtui usein väärinkäsityksiä.
Kansainvälinen kauppakamari ICC Pariisissa kehitti Incoterms-järjestelmän, joka on lyhenne sanoista International Commerce Terms. Säännöt määrittelivät lausekkeet, joilla määriteltiin ostajien ja myyjien kulut, riskit ja velvollisuudet kansainvälisessä kaupassa. Ensimmäiset säännöt julkaistiin 1936.
Näitä sääntöjä on ajoittain uudistettu uusien säännösten ja kuljetustapojen vuoksi. Säännöt heijastavat tämänhetkisiä kuljetuksen tapoja ja vastaavat YK:n Kansainvälistä tavaran kauppaa koskevista sopimuksista tehtyä yleissopimusta. Uusin Incotermsien versio on 1.1.2020 voimaan astunut Incoterms(R) 2020 .
Aiheesta muualla

Trade terms selector (englanniksi)
Incoterms 2020 suomeksi
ICC:n sivu Incoterms 2010 (englanniksi)
Incoterms 2000 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
www.export911.com/e911/export/comTerm.htm (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Testaa Incotermsien tuntemuksesi -testi
International Typeface Corporation

Herb Lubalinin suunnittelema ITC Avant Garde.
International Typeface Corporation eli ITC oli vuonna 1970 perustettu kirjaintyyppejä valmistava yritys, joka oli ensimmäisiä alallaan, jolla ei ollut taustaa metallikirjakkeiden aikakaudelta. ITC:n perustivat Aaron Burns, Herb Lubalin ja Ed Rondthaler. ITC saavutti mainetta uudentyyppisillä, mainostarkoituksiin soveltuvilla kirjaintyypeillä. ITC:n kirjaintyypit levisivät 1970- ja 1980-luvuilla lisenssioikeuksien avulla tehokkaasti valoladontalaitteisiin ja siirtokirjainarkkeihin. Osa ITC:n kirjaintyypeistä edusti uusjugendia, joka oli nimensä mukaisesti saanut vaikutteita jugendista. Tällaisia kirjaintyyppejä ovat ITC Souvenir ja ITC Korinna, joiden taustalla ovat 1900-luvun alussa julkaistut saksalaiset jugend-kirjaintyypit. Edward Benguiatin suunnittelema ITC Benguiat puolestaan on saanut vaikutteita ranskalaisista art nouveau -kirjaintyypeistä. ITC myös julkaisi uudelleentulkintoja muutamista klassisista kirjaintyypeistä. Nämä uudet versiot ilmentävät kuitenkin enemmän oman aikansa muotivirtauksia kuin alkuperäisten esikuviensa henkeä. Näihin uudellentulkintoihin lukeutuvat ITC Garamond ja ITC Kabel.
ITC:n fonttivalikoimaan kuuluu nykyisin yli 1000 alkuperäistä kirjaintyyppiä, joista tunnetuimpia ovat ITC Avant Garde, ITC Benguiat, Slipstream ja ITC Souvenir. Vuonna 2000 Agfa-Monotype osti ITC:n, ja sittemmin ITC:n kokoelma on siirtynyt Monotype Imagingin omistukseen.
Sanna Immanen

Sanna Immanen (s. 30. huhtikuuta 1975 Kouvola) on suomalainen virkamies ja kääntäjä, joka suomentaa erityisesti virosta, mutta myös englannista ja ruotsista. Immanen on Viron asiantuntija, ja hän on suomentanut virolaista kirjallisuutta. Hän on työskennellyt lehdistövirkamiehenä Suomen Tallinnan-suurlähetystössä vuodesta 2020 alkaen. Immanen on työskennellyt myös Viro-instituutin Suomen edustuston toiminnanjohtajana.
Immanen on Suomen Viro-yhdistysten liiton hallituksen puheenjohtaja vuodesta 2012 alkaen.
Ura

Immanen valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2003. Hänen pääaineensa oli itämerensuomalaiset kielet (Viron kieli ja kulttuuri) ja sivuaineita folkloristiikka sekä Venäjän ja Itä-Euroopan tutkimus. Vuodesta 2001 Immanen on toiminut kääntäjänä omalla toiminimellään.
Vuosina 2000–2004 Immanen toimi Suomen Viro-yhdistysten liiton kulttuurisihteerinä, 2005–2008 liiton toiminnanjohtajana, 2009–2011 suomi vieraana kielenä -opettajana Lieksan kristillisessä opistossa ja 2011–2012 Tarton yliopiston edustajana Suomessa.