stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sukevan tsasouna

| Apostolien Pietarin ja Paavalin tsasouna Sukevan tsasouna |
| --- | --- |
 Sukevan tsasouna.
Sijainti:  Vankilantie 52 A, 74340 Sukeva (Sonkajärvi)
Koordinaatit:  63.88217°N, 27.45178°E
Seurakunta:  Iisalmen ortodoksinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1960
Suunnittelija:  arkkitehti Ilmari Ahonen
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sukevan tsasouna, eli Apostolien Pietarin ja Paavalin tsasouna on Sonkajärven pohjoisosassa, Sukevan taajamassa sijaitseva ortodoksinen rukoushuone. Puisen tsasounan suunnitteli arkkitehti Ilmari Ahonen ja sen vihki 18. syyskuuta 1960 arkkipiispa Paavali. Ikonostaasin on maalannut Martha Neiglick-Platonoff.
Vuosien 1939-1944 sotien seurauksena 70 prosenttia Suomen ortodokseista joutui jättämään aiemman kotipaikkansa Suomessa. Heille rakennettiin 13 kirkkoa ja 41 tai 42 rukoushuonetta vuosina 1950-1961. Ilmari Ahonen oli tunnetuimpia tämän jälleenrakennuskauden ortodoksisten rukoushuoneiden suunnittelijoita. Sukevan tsasouna on alkuperäisessä, jälleenrakennuskauden jälkeisessä asussaan. Sen vieressä sijaitsee ortodoksinen hautausmaa.
Nykyään toimii ortodoksisen kirkon Kuopion ja Karjalan hiippakunnan, Iisalmen ortodoksisen seurakunnan Sonkajärven alueen pyhäkkönä. Tsasounan temppelijuhlaa eli praasniekkaa vietetään 28.kesäkuuta.
Tsasounan pihalla on muistokivi Karjalaan jääneille vainajille.
Sugny

| Sugny |
| --- | --- |
 Kunnantalo
 Sugny
 Koordinaatit: 49°21′31″N, 4°39′28″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Grand Est
Departementti:  Ardennes
Arrondissementti:  Vouziers
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,1 km²
Väkiluku (2019):  100 
 – Väestötiheys:  16 as./km²
Kunnan numero:  08431
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sugny on kunta Pohjois-Ranskassa Ardennesin departementissa Grand Estin alueella. Se sijaitsee noin kuusi kilometriä Vouziers’n kaupungista lounaaseen.
Historia

Ensimmäisen maailmansodan aikana kunnan alueella oli saksalaisten kenttäsairaala. Se oli perustettu kalkkikivikukkulaan kaivettuihin tunneleihin. Sairaalassa hoidettiin yhteensä 6 002 sotilasta. Tunnelin sisäänkäynti on yhä nähtävissä, sekä sitä vartioiva kivinen leijona, Lion de Sugny.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sugny Wikimedia Commonsissa
Stipe Drviš

| Stipe Drviš |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Stipe Drviš
Syntynyt: 8. kesäkuuta 1973 Makarska
Kansalaisuus:  Kroatia
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Hämähäkkimies
Pituus:  196  cm
Paino:  81 kg
Painoluokka:  raskas keskisarja
Kätisyys:  vasenkätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  34
Voitot:  32
– tyrmäysvoitot:  13
Tappiot:  2
Ratkaisemattomat:  0
Stipe Drviš, tunnetaan Saksassa nimellä Stipe Drews (s. 8. kesäkuuta 1973 Makarska), on kroatialainen ammattilaisnyrkkeilijä ja WBA-liiton raskaan keskisarjan entinen maailmanmestari.
Amatööriura

Amatöörinä Drviš otteli 100 ottelua ja saavutti 90 voittoa. 1996 EM-kisoissa hänen taipaleensa katkesi kolmanteen otteluun jossa vastaan asettui lopulta mestaruuden voittanut Pietro Aurino. Samana vuonna Atlantan olympialaisissa hän hävisi puolivälierässä Seung-Bae Leelle. 1997 MM-kisoissa hänen taipaleensa katkesi jo ensimmäiseen otteluun. Samana vuonna hän sijoittui Adrianmeren kisoissa toiseksi. Kroatian mestaruuden Drviš voitti amatöörinä kuudesti.
Ammattilaisura

Ammattilaiseksi Drviš ryhtyi vuonna 1999. 1. lokakuuta 2000 hän voitti avoimen Saksan mestaruuden raskaassa keskisarjassa  tyrmättyään Andre Mewisin viidennessä erässä. 23. marraskuuta 2002 hän voitti IBF-liiton Intercontinental-tittelin pisteillä Manuel Lee Ossieta vastaan, ja seuraavassa ottelussaan 8. helmikuuta 2003 avoimena olleen Euroopan mestaruuden pisteillä Silvio Brancoa vastaan. Hän puolusti titteleitään Olivier Beardia ja Konstantin Švetsiä vastaan. Tämän jälkeen hän kuitenkin luopui mestaruusvyöstään, koska osallistui Paul Briggsiä vastaan käytyyn WBC-liiton otteluun, jolla ratkaistiin maailmanmestarin haastaja. Hän kuitenkin hävisi täydet 12 erää kestäneen ottelun selkeästi kaikin tuomariäänin.
18. kesäkuuta 2005 Drviš voitti Omar Eduardo Gonzalezin WBO:n intercontinental-ottelussa, ja seuraavassa ottelussaan tammikuussa otti avoinna olleen EM-tittelin takaisin itselleen yksimielisellä pistevoitolla Antonio Brancalionista. Toukokuussa hän puolusti mestaruuttaan japanilaista Kai Kurzawaa vastaan.
28. huhtikuuta 2007 Drviš asteli jälleen MM-kehään, tällä kertaa WBA-liiton mestaruusotteluun jossa vastassa oli hallitseva mestari Braco. Oberhausenissa käyty ottelu kesti täydet 12 erää, ja Drviš julistettiin voittajaksi kaikin tuomariäänin. 16. joulukuuta 2007 Drviš menetti WBA-liiton vyön hävittyään 12-eräisen kamppailun Danny Greenille tuomariäänin. Molemmat nyrkkeilijät lopettivat uransa tämän ottelun jälkeen.
Aiheesta muualla

Stipe Drviš Universum-promootion sivuilla[vanhentunut linkki]
Ammattilaisottelutilastot BoxRec-tietokannassa
Star of Life

Star of Life.
Star of Life (suom. Elämän tähti) on yhdysvaltalaisen National Highway Traffic Safety Administrationin tunnus. Se koostuu sinisestä kuusisakaraisesta tähdestä, jota ympäröi valkoinen reunus. Kuvion keskellä on antiikin lääketieteen tunnus, Asklepioksen sauva.
Perinteisesti Star of Lifea on käytetty Yhdysvalloissa virallisten ambulanssien ja ensihoitohenkilökunnan tunnuksena. Lisäksi Star of Life -tunnusta käytetään ensiapulaukkujen merkitsemiseen. Tunnuksesta on myös oranssi versio, jota käytetään Search and Rescue -yksikköjen tunnuksena.
Sojuz TMA-12

Sojuz TMA-12 oli Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento Kansainväliselle avaruusasemalle (ISS). Avaruusalus laukaistiin Baikonurista 8. huhtikuuta 2008 ja se palasi maahan 24. lokakuuta 2008 kello 3:37 UTC.
Miehistö

Laukaistiin ISS:n "Retkikunta 17"-miehistö:
Sergei Volkov, päällikkö, Venäjän avaruusjärjestö
Oleg Kononenko, Venäjän avaruusjärjestö
Yi So-yeon, Etelä-Korean ensimmäinen kosmonautti, palasi Sojuz TMA-11:llä, tämän naisavaruuslentäjän matka Sojuzissa ISS-asemalle maksoi Etelä-Korealle 25 miljoonaa dollaria.
Laskeutuivat
Sergei Volkov
Oleg Kononenko
Richard Garriott - Avaruuslennolle osallistuja (Avaruusturisti)
Aiheesta muualla

Korean kosmonautti/astronauttiohjelma (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Korean kosmonautti/astronauttiohjelma - korealainen lehtiartikkeli (englanniksi)[vanhentunut linkki]
Novostin uutinen laukaisusta 8.4.2008
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Sojuz TMA-11 | Sojuz-avaruuslento | Seuraaja: Sojuz TMA-13 |
Stingray (torpedo)

HMS Westminster (F237) laukaisee Sting Ray harjoitustorpedon.
Stingray on GEC-Marconi Limitedin alun perin valmistama akustisesti maaliin hakeutuva torpedo, jonka valmistus on siirtynyt BAE Systemsille. Britannian kuninkaallinen laivasto otti aseen käyttöön vuonna 1983.
Taustaa

1950-luvulla kuninkaallinen laivasto käytti ilmasta laukaistavia Mk.30 -torpedoita, jotka olivat passiivisia sukellusveneiden aiheuttaman äänen perusteella maaliinhakeutuvia. Ajankuluessa sukellusveneiden vaimentuessa torpedoista tuli tehottomia. Seuraajaksi suunniteltu kaikuluotaukseen perustuva Mk.31 -torpedo ei edennyt valmistukseen, vaan laivastolle hankittiin 1960-luvulla Yhdysvalloista Mk.44 -torpedoita. Mk.44 -torpedot korvattiin myöhemmin yhdysvaltalaisilla Mk.46 -torpedoilla.
Pyrkimys riippumattomaksi Yhdysvalloista hankituista aseista käynnisti vuonna 1964 brittiläisen torpedon suunnittelun. Sen vaatimukset määriteltiin NASR 7511:ssä (engl. Naval and Air Staff Requirement). Suunniteltu torpedo sai 1970-luvun lopulla nimen Stingray.
Suunnittelu ja valmistus

1950-luvulla Britannian kuninkaallinen laivasto oli varustettu Britanniassa suunnitelluilla ja valmistetuilla Mk.30 -tyypin lentokoneesta pudotettavalla torpedolla. Ne olivat passiivisesti maaliinhakeutuvia, jotka mittasivat sukellusveneiden aiheuttamia ääniä. Sukellusveneiden melutason laskiessa torpedot muuttuivat tehottomiksi. Brittiläisen kaikuluotaukseen perustuvan Mk.31 -torpedon tuotanto ei kyennyt saamaan hallituksen hyväksyntää. 1960-luvulla laivasto osti yhdysvaltalaisia Mk.44 -torpedoita täyttämään puutteen, mitkä myöhemmin korvattiin Mk.46 -torpedoilla.
Halu irrottautua riippuvuudesta Yhdysvaltain asehankintoihin johti vuonna 1964 alkaneeseen tutkimusohjelmaan, jonka tehtävänä oli kehittää brittiläinen torpedo. Sen vaatimukset määritettiin alun perin NASR 7511 (engl. Naval And Staff Requirement). Tämä johti 1970-luvun lopulla Stingray-torpedon syntyyn.
Suunnittelu ja valmistus > Suunnittelu

1960-luvun puolessavälissä tehdyn tutkimustyön tuloksena esitettiin polyetyleenioksidi -säiliön sijoittamista taistelukärjen taakse.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sting Ray (torpedo)
Merkinnän syy: ominaisuudet ja käyttäjät kuvaamatta. Malline puuttuu
Käännös suomeksi
Star route -skandaali

Vuonna 1884 julkaistussa pilakuvassa republikaanista puoluetta symbolisoiva nainen joutuu kantamaan eri skandaaleissa ryvettyneitä republikaanipoliitikkoja. Star route -skandaaliin liitetyt Thomas Brady ja Stephen Dorsey ovat kuvassa säkeissä, joissa lukee "Star Route Swindle".
Star Route -skandaali oli poliittinen skandaali Yhdysvalloissa 1800-luvun lopulla. Skandaali liittyi postilaitoksen yksityisille yrityksille ulkoistamiin Yhdysvaltain harvaan asuttujen länsi- ja eteläosien postireitteihin eli niin kutsuttuihin star route -reitteihin. Skandaalin aikoihin Yhdysvalloissa oli yhteensä noin kymmenen tuhatta star route -postireittiä ja niiden ylläpitoon kului liittovaltiolta vuosittain kuusi miljoonaa tuon ajan Yhdysvaltain dollaria. Jotkin yksityisiä postireittejä hoitaneet yritykset olivat ensin tarjoutuneet hoitamaan star route -postireittejä lähes olematonta korvausta vastaan, mutta pian sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen ne olivat neuvotelleet itselleen Yhdysvaltain kongressissa huomattavasti suuremman korvauksen reittien hoitamisesta.
Skandaali alkoi purkautua vuonna 1880 kun kongressi sai tietoonsa, että jotkut kummankin pääpuolueen poliitikoista olivat sekaantuneet kyseenalaisten postireittien järjestämiseen. Maaliskuussa 1881 virkaan tullut uusi presidentti James Garfield määräsi pian virkaanastujaistensa jälkeen postilaitoksen johtajan Thomas Jamesin tutkimaan asiaa.
Skandaalin seurauksena monet skandaaliin liitetyt poliitikot ja virkamiehet erotettiin tehtävistään tai heidät asetettiin syytteeseen. Postilaitoksen toinen varajohtaja Thomas Brady erosi skandaalin vuoksi huhtikuussa 1881. Kesäkuussa republikaanisenaattori Stephen Dorseyn avustaja myönsi osallistuneensa skandaaliin ja sanoi myös Dorseyn ja tämän perheenjäsenten olleen osallisina siinä. Kesäkuussa 1882 Brady, Dorsey ja seitsemän muuta miestä joutuivat oikeuteen epäiltyinä petoksista. Ensimmäinen oikeudenkäynti johti Dorseyn avustajan ja toisen poliittisesti vähäpätöisen henkilön tuomioihin. Tuomion jälkeen oikeudenkäynti kuitenkin järjestettiin uudelleen, koska oikeuden puheenjohtajaa oli yritetty ensimmäisen oikeudenkäynnin aikana lahjoa. Toinen oikeudenkäynti johti vapauttavaan tuomioon kaikkien syytettyjen osalta.
Stara (täsmennyssivu)

Stara voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Stara, Helsingin kaupungin virasto
Stara, suomalainen monimediallinen viihdealan julkaisu
stara eli tähti, suosittu julkisuuden henkilö, usein esiintyjä kuten näyttelijä tai laulaja
Bio Stara, elokuvateatteri Paimiossa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Stara”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Skáros

| Skáros> Σκάρος |
| --- | --- |
 Skároksen kallio.
Sijainti
 Skáros
Koordinaatit:  36°25′57″N, 25°25′05″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Imerovígli, Thíra, Etelä-Egean saaret
Ajanjakso:  keskiaika
Valtakunta:  Bysantti Venetsia Osmanien valtakunta
Aiheesta muualla
  Skáros Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Skáros (kreik. Σκάρος) on keskiaikaisen linnan ja asutuksen arkeologinen kohde, joka sijaitsee Thíran saarella Santorínilla lähellä Imerovíglin kylää. Se oli saaren keskiaikainen keskus.
Historia

Skároksen vanhemman linnan rakensivat venetsialaiset Jacopo (Giacomo) Barozzin johdolla vuosien 1205–1230 välillä. Ensimmäinen kuvaus paikasta tunnetaan vuodelta 1421. 1600-luvulla paikalla käyneet kuvaavat Skároksen olleen valloittamaton luonnonlinnoitus. Sitä ei valloitettu koskaan myöhemminkään historiansa aikana. Se kärsi kuitenkin usein vaurioita maanjäristyksissä, muun muassa Koloúmpo-tulivuoren purkauksen yhteydessä vuonna 1650, sekä 1701–1711 ja 1866–1870.
Paikka alettiin hylätä vähitellen 1600-luvulta lähtien, ja erityisesti vuosien 1701–1711 maanjäristysten jälkeen. Syynä olivat paitsi maanjäristysten ja kivivyöryjen aiheuttamat hankaluudet myös se, että merirosvojen uhka väistyi vähitellen. Tämän jälkeen saaren keskukseksi kehittyi Firá. Skároksella oli kuitenkin jonkinlaista asutusta vielä vuonna 1770. Ainoa säilynyt kuva Skároksesta rakennuksineen on Thomas Hopen tekemä ja peräisin 1790-luvulta. Arkeologi Ludwig Rossin käydessä saarella vuonna 1836 paikka oli jo täysin autio.
Rakennukset

Skároksen kukkulalla oli kaksi linnaa. Toinen, Epáno Kástro (”Ylälinna”) eli La Roka, oli vanhempi ja sijaitsi kukkulan huipulla, ja toinen, Káto Kástro (”Alalinna”), oli uudempi ja sijaitsi alempana. Kukkulalla oli myös ylhäisön taloja sekä tavallisia asuinrakennuksia, hallintorakennuksia, katedraalikirkko ja muita kirkkoja sekä luostareita. Kukkula oli rakennettu tiiviisti, ja siellä kerrotaan olleen 200 taloa. Rakennukset oli tehty kivestä. Linnoituskaupunki yhdistyi muuhun saareen siirrettävän puusillan kautta.
Nykyisin kukkulalla on jäljellä vain vähän raunioita. Suuri osa rakennusten osista on joko käytetty uudelleen tai varissut mereen maanjäristyksissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skáros Wikimedia Commonsissa
Thomas Hopen tekemä piirros Skároksesta, 1790-luku.
Lämmöneriste

Polyuretaanilla lämpöeristetty polyeteenistä valmistettu putkielementti
Lämmöneriste tai lämpöeriste on ainekerros, jota käytetään estämään lämmön siirtymistä silloin, kun halutaan säilyttää jokin kappale ympäristöstään poikkeavassa lämpötilassa.
Lämpö siirtyy aineesta toiseen johtumalla, konvektiolla ja/tai lämpösäteilemällä. Lämmöneristeiden päätyypit ovat siten lämmönsiirtymistapojen mukaan:
heijastavat eristeet, joilla pyritään estämään säteilyn absorboitumista eli säteilyn lämmön siirtymistä kappaleeseen.
huonosti lämpöä johtavat eristeet, joilla pyritään estämään lämmönjohtumista kappaleesta toiseen.
huonosti lämpöä johtavat eristeet tai tyhjiö, joilla pyritään estämään lämmön konvektiivista siirtymistä estämällä välittävän aineen – esimerkiksi ilman – liikkumista kappaleen ympärillä.
Usein lämmöneristerakenne on näiden päätyyppien yhdistelmä. Esimerkiksi termospullossa on ulkopuolella heijastava pinta, sekä pullon sisä- ja ulkokuoren välissä tyhjiö.
Eristeen lämmöneristyskyky

Lämmöneristeen eristyskykyä kuvaa sen lämmönläpäisykerroin. Mitä pienempi arvo, sitä parempi eristyskyky.
Lämmöneristemateriaalit > Ilmakerrokseen perustuvat lämmöneristeet

Useimmat lämmöneristeet perustuvat paikallaan pysyvään ilmakerrokseen, joka vähentää johtumista ja konvektiota, muttei säteilyä. Tavallisimmat tyypit ovat rakenteeltaan kuitumaiset (esimerkiksi untuva ja erilaiset villat), huokoiset (esimerkiksi korkki tai styroksi) ja rakeiset (esimerkiksi sintratut) eristemateriaalit.
Ilmaeristeiden eristekyky riippuu seuraavista asioista:
ilmanvirtauksen estäminen eristeessä ja rakenteessa; riittävän suurissa ilmataskuissa syntyy sisäistä konvektiota eli virtausta
eristeen kiinteän aineen määrä suhteessa ilmamäärään; runsas kiinteän aineen määrä synnyttää eristeen sisäisiä lämpösiltoja
valitun eristeen ominaisuuksien kestoikä
valitun eristeen sopivuus rakenteeseen ja rakenteen käyttötarkoitukseen
valitun eristeen sopivuus asennustapaan: eristeen mekaaniset ominaisuudet, kuten pehmeys, kovuus ja kimmoisuus
Lämmöneristemateriaalit > Kiinteät lämmöneristeet

Mikä tahansa huonosti lämpöä johtava materiaali voi toimia lämmöneristeenä. Tyypillisiä kiinteiden lämmöneristeiden materiaaleja ovat keraamit ja tiilet vaikkapa tulisijoissa tai hirsiseinärakenteessa.
Lämmöneristeet avaruustoiminnassa

Avaruusalusten lämmöneristäminen on hyvin keskeistä niiden toiminnan takaamiseksi. Mahdollisimman pieni massa ja toisaalta tilavuus on tärkeää myös lämmöneristeissä, sillä aineen vienti avaruuteen on äärimmäisen kallista. Avaruudessa ei ole Auringon säteilyltä suojaavaa ilmakehää, joten säteily pääsee lämmittämään laitteita täydellä intensiteetillä, joka on Maan keskimääräisellä etäisyydellä Auringosta nk. aurinkovakion eli I0 = 1,37 ± 0,02 kW/m2 suuruinen. Tavallisesti käytetään niin kutsuttuja monikerroslämmöneristeitä, jotka koostuvat useista ohuista ainekerroksista. Eristämiseen voidaan käyttää myös lämpöä eristävää maalia pintakäsittelynä.
Lämpöeristyksen toiminta on tärkeää esimerkiksi avaruussukkuloiden Maahan paluussa. Laukaisussa ja Maahan paluussa avaruusalukset joutuvat suureen mekaaniseen rasitukseen. Avaruussukkula Columbian tuhoutuminen 1. helmikuuta 2003 johtui lämpöeristyksen pettämisestä ilmakehään paluun aikana. Tämä taas johtui lämpöeristyksen vaurioitumisesta sukkulan laukaisussa.
Lämmöneristeet rakentamisessa

Rakennustekniikassa käytettyjä lämmöneristeitä ovat muun muassa mineraalivillat (lasivilla ja vuorivilla), puukuitueristeet (selluvilla), pellavakuitueriste, sahanpuru, puukuitulevyt, EPS- ja XPS-levyt (polystyreeni) ja PU -ja PIR polyuretaani sekä fenolieristeet. Myös puuvillavanua ja puuhakelevyä on käytetty eristeenä.
Uudempi tulokas aerogeeli on eristyskyvyltään ylivoimainen, mutta toistaiseksi varsin kallis materiaali. Ruotsalainen yritys on keksinyt tavan parantaa sen valmistuksen kustannustehokkuutta, pudottaen valmistuskustannuksia 90 %. Eriste on 2–3 kertaa tehokkaampi eriste kuin solumuovi tai lasivilla.
Lämmönjohtavuus (toisinaan myös lämmönjohtavuuskyky, tunnus λ) kuvaa, miten hyvin jokin materiaali johtaa lämpöä.
Edellä mainittujen rakennuseristeiden lämmönjohtavuus λ:n arvoineen järjestyksessä:
Sahanpuru 0,12 W/(Km)
Ehta-täyspuueriste 0,0429 W/(Km)
Valkoinen EPS (styrox, Thermisol) 0,036-0,039 W/(Km)
Mineraalivilla (Paroc) 0,032-0,041 W/(Km)
Lasivilla (Isover) 0,031-0,041 W/(Km)
XPS-polystyreenieriste (Finnfoam) 0,031-0,037 W/(Km)
Harmaa EPS Grafiitti -polystyreenieriste (Finnfoam FF-EPS, Thermisol) 0,031 W/(Km)
PIR-polyuretaanieriste (Finnfoam FF-PIR, SPU, Bauder) 0,022-0,023 W/(Km)
Fenoli (Kingspan) 0,020-0,022 W/(Km)
Tyhjiöeristeet 0,007 W/(Km)
Valmis rakenne voi itsessäänkin toimia riittävänä eristeenä, esimerkiksi erilaisissa tiilirakenteissa. Tällöin yleensä eristyskyky perustuu rakenteen sisältämään liikkumattomaan ilmaan.
Eristeen valinnassa tulisi kiinnittää huomio koko rakenteen toimivuuteen halutussa ympäristössä. Eristeellä ja rakenteella voi olla myös toiminnallisia vaatimuksia esimerkiksi palonkeston suhteen. Lämmöneristeitä käytetään erittäin vaihtelevissa ympäristöissä ja kohteissa; esimerkiksi lähes tuhatasteisen voimalaitoskattilan tulipesän eristys eroaa huomattavasti maahan upotettavien vesiputkien routaeristyksestä.
Teknisten seikkojen lisäksi oikean eristetyypin valinta on resurssikysymys, johon vaikuttavat esimerkiksi hinta, saatavuus, sekä käytettävissä oleva rakennustekniikka ja -tavat. Joissakin tilanteissa jopa eristekerroksen vahvuus saattaa olla määräävä tekijä – esimerkiksi metallin valussa käytettävissä kuupissa, tai rakennuksissa, joissa eriste voi rajoittaa hyötykäyttöön saatavaa tilaa.
Lämmöneristeissä lämmön johtuminen on yleensä lähes lineaarinen ilmiö, joten karkeana sääntönä eristekerroksen kaksinkertaistaminen kaksinkertaistaa myös eristyskyvyn. Valmiissa rakenteessa tapahtuu lämpöhävikkiä muun johtumisen, konvektion ja säteilylämmönsiirron myötä ja nämä muuttavat hieman lineaarisuutta, mutta niden vaikutus oikein suunnitelluilla rakenteilla on vähäinen. Eri rakennekerrosten lämmönjohtavuuksien ja muiden ominaisuuksien perusteella rakenteella voidaan laskea U-arvo, joka kuvaa koko rakenteen eristyskykyä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Industrial Insulation Basics (englanniksi)
New and alternative insulation materials (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
The Differences Between Radiant Barrier & Reflective Foil Insulation (englanniksi)
Thermocouples placed in-situ into a wall, with insulation monitored in real-time (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Rakentaminen ja kestävä kehitys
| --- | --- |
Yhdyskuntasuunnittelu:   ympäristövaikutusten arviointi  ekokylä  yhteisökylä 
Suunnitteluperiaatteet:   ekorakentaminen  aurinkoarkkitehtuuri  matalaenergiatalo  passiivitalo  nollaenergiatalo  plusenergiatalo 
Lämmitys:   aurinkolämmitys  kaukolämpö  lämpöpumppu  maalämpö  puupelletti  takka 
Talotekniikka:   ilmanvaihtokone  aurinkokenno  energiansäästölamppu 
Rakennustekniikka:   rakennuksen vaippa  lämmöneriste  ilmansulku  ikkuna 
Perinnerakentaminen:   hirsirakentaminen  olkipaalirakentaminen  savirakentaminen  turpasmökki  terva  keittomaali 
Organisaatiot:   ympäristöhallinto  Ympäristöministeriö  Ympäristökeskus  Motiva 
Avaruusluotain Huygensin lämpöeristystä
Asuintalon käytävän lämpöeristystä Mississauga'ssa, Ontario'ssa, Kanadassa.
Spring Byington

| Spring Byington |
| --- | --- |
 Spring Byington 1940-luvulla
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. lokakuuta 1886 Colorado Springs, Colorado
Kuollut: 7. syyskuuta 1971 (84 vuotta) Hollywood, Kalifornia
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Spring Byington (17. lokakuuta 1886 Colorado Springs, Colorado – 7. syyskuuta 1971, Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Pikku naisia (1933), Kapina laivalla (1935) ja Ne 600 urhoollista (1936). Hän oli Oscar-ehdokkaana parhaasta naissivuosasta elokuvasta Komedia meistä ihmisistä (1938).
Byington syntyi vuonna 1886 Colorado Springsissä ja aloitti näyttelemisen varhain 14-vuoden iässä. Uransa aikana hän näytteli yli 30:ssä näytelmässä ja 75:ssä elokuvassa. Hän näytteli 1950-luvulla myös viiden vuoden ajan merkittävää roolia televisiosarjassa December Bride. Hänellä on kaksi tähteä  Hollywood Walk of Famella, elokuva- ja televisioalalta.
Hän meni naimisiin Roy Carey Chandlerin kanssa 1910-luvulla, mutta he erosivat muutamien vuosien jälkeen, ja heillä on kaksi tytärtä.
Aiheesta muualla

Spring Byington Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Spring Byington NNDB. Viitattu 2.10.2023. (englanniksi)
Spring Byington (1886-1974) Hollywood's Golden Age. Viitattu 2.10.2023. (englanniksi)
Sosialurin

Føroya Social Demokratin kansi 24. toukokuuta 1927.
Sosialurin on Färsaarten toiseksi suurin päivälehti. Se oli alun perin osa sosiaalidemokraattista puoluetta, mutta vuonna 2006 Javnaðarflokkurin myi sen työntekijöille ja Føroya Telelle.
Ensimmäinen numero ilmestyi 24. toukokuuta 1927 nimellä Føroya Social Demokrat. Vuodesta 1945 alkaen nimenä oli Føroya Sosial-Demokratur, mutta nimi ”Sosialurin” oli yleisessä käytössä ja se otettiin viralliseksi nimeksi vuonna 1955. Nykyään lehden levikki on noin 8 100 kappaletta.
Yhdessä Føroya Telen kanssa lehti pitää Portal.fo-sivustoa, joka on Färsaarten tärkein internetsivusto.
Aiheesta muualla

Kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (fääriksi)
Portal.fo (fääriksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Sosialurin
Käännös suomeksi
Sosialistivallankumouksellisten maksimalistien liitto

Sosialistivallankumouksellisten maksimalistien liitto (ven. Союз социалистов-революционеров-максималистов, Sojuz sotsialistov-revoljutsionerov-maksimalistov) oli Venäjän keisarikunnassa toiminut vallankumouksellinen vasemmistopuolue, alkuaan sosialistivallankumouksellisen puolueen eli ”eserrien” radikaalisiipi, jonka aktiivisin toiminta ajoittui vuoteen 1906. Maksimalistit kannattivat vallankumouksellista terrorismia vielä jyrkemmin kuin muut eserrät, joten heidät erotettiin sosialistivallankumouksellisesta puolueesta.