Kansaneläkelaitoksen päätoimitalo
Toimitalon arkkitehtuuri

Kelan päätoimitaloa pidetään keskeisenä esimerkkinä siitä, kuinka Alvar Aalto pyrki inhimillistämään suurikokoisia instituutio- ja liikerakennuksia. Tässä tärkein keino oli jakaa suuri rakennusmassa useisiin osiin. Kolmionmuotoinen tontti antoi tähän monia mahdollisuuksia. Rakennusosien väliin suunniteltiin aukioita ja suojaisia puistoalueita. Tämän osiin jakamisen huomaa, jos kävelee talon ympäri. Se näyttää erilaiselta joka sivultaan. Pääsisäänkäynti ja varsinainen julkisivu näkyvät Mannerheimintieltä. Vastapäisellä sivulla talo näyttää imaisevan sisäänsä Lastenlinnan suunnasta tulevan Kirjailijanpuiston. Kolmannessa kulmassa on savupiipusta kehitetty torni. Savupiippu ei ole enää alkuperäisessä käytössä.
Rakennuksen suuri yleisösali (Kela-halli) kattoikkunoineen on kuin sisälle siirretty julkisen elämän kyläaukio. Talon kirjasto toistaa Viipurin kirjaston aiheita. Rakennuksen eri osat laskevat portaittain puistovyöhykkeeseen päin ja tuovat mieleen italialaiset tai kreikkalaiset mäen päälle rakennetut kylät tai temppelialueet, joissa julkinen tila on nostettu mäelle.
Kelan rakennus poikkeaa ympäristöstään, koska se on paikalla muurattua punatiiltä. Ympäröivät asuintalot ovat rapattuja ja pääasiassa vaaleaksi maalattuja. Tiilet ovat Riihimäellä toimineen Santamäen tiilitehtaan tuotantoa. Ne ovat normaalimittaisia ja käsin lyötyjä. Ne ovat osoittautuneet kestäviksi, minkä lisäksi ne eivät jäätyneenäkään kuoriudu samalla tavalla kuin paineella valmistetut tehdastiilet. Myös 1950-luvun muurareiden ammattitaidolla on osuutensa asiaan. Julkisivuissa on käytetty myös kuparipeltiä ja tummaa graniittia. Kelan talon ensimmäisen kerroksen sisäseinissä käytetytä sauvamaiset keraamiset laatat Aalto kehitti Arabian tehtaiden kanssa nimenomaan tätä rakennusta varten. Hän käytti samoja laattoja samanaikaisesti myös Rautatalossa. Hän halusi löytää akustisesti edullisen ja suurta kulutusta kestävän ratkaisun. Laatat näyttävät vielä nytkin täysin uuden veroisilta.
Aalto jakoi talon kolmeen eri kategoriaan, joiden perusteella sisustuksen materiaalit valittiin. Ensimmäisen kerroksen asiakastilat ja yleiset tilat olivat yksi kategoria, tavalliset toimistohuoneet toinen ja johdon kerros kolmas kategoria. Niissä tiloissa, joissa kävi asiakkaita tai liikenne oli muuten kova, tarvittiin kulutusta kestävää materiaalia. Tähän ryhmään kuului muun muassa henkilöstön ruokala toisessa ja sosiaalitilat ensimmäisessä kerroksessa. Taloon rakennettiin myös paternosterhissi.
Aalto suunnitteli rakennusta varten ainakin yhdeksän erilaista valaisinmallia, joista monia on myöhemmin otettu käyttöön myös muualla. Huonekalut, valaisimet, ovenkahvat ja muut yksityiskohdat on mietitty juuri tämän talon tarpeita ja käyttöä varten, mutta Aalto on käyttänyt niitä tai niistä kehiteltyjä ideoitaan myös muissa suunnittelemissaan rakennuksissa (muun muassa samanaikaisesti rakenteilla olleessa Rautatalossa).
Aallon arkkitehtuurin tuntijat ovat yksimielisiä siitä, että Aallon paras kausi osui sodan jälkeiseen aikaan. Kun hänen syntymästään vuonna 1998 oli kulunut sata vuotta, asetettiin toimikunta, jonka tehtävänä oli arvottaa hänen keskeinen tuotantonsa. Yhtenä tavoitteena oli kymmenen parhaan listan laatiminen, jollainen syntyikin. Kelan talo oli tämän listan viiden ensimmäisen joukossa. Neljä muuta ovat Paimion parantola, Säynätsalon kunnantalo, Vuoksenniskan kirkko ja Villa Mairea. Kelan pääkonttoria arvostetaan niin suomalaisten kuin ulkomaistenkin asiantuntijoiden keskuudessa.