Veiki-moreenit
Muodostumisteoria

Ne katsotaan muodostuneen mannerjäätikön reunalla, missä jäätikön paksuus on ollut vähäinen. Jäätikkö oli aikaisemmin virrannut alas Skandeilta luoteesta tai lännestä päin. Jäänmuodostuksen vähennyttyä tai virtauskielekkeen käännyttyä muualle, alkoi jäätikön liike hidastua ja lopulta se pysähtyi. Pysähtynyttä jäätikköä kutsutaan usein ”kuolleeksi jääksi”. Veiki-moreenien syntyminen edellyttää, että jäätikössä on kuormana runsaasti moreenia. Kun seudun ilmasto hiljalleen lämpeni, alkoi jäätikkö sulaa epätasaisesti. Jäätikön pinnan kuopanteisiin kertyi sulamisvettä jääjärviksi ja veden mukana valui jääjärven pohjalle moreenia. Niistä kertyi järven pohjalle sedimenttikerros, joka myös keräsi tummana auringon valoa itseensä. Niinpä järvet syvenivät, kun järven pohja suli nopeammin kuin ympäristön vaaleampi jää. Lopulta järvet olivat jäätikön ympäröimiä järviä, joka rannoille valui sulaneen jäätikön sisältä esiin tullutta moreenia. Moreeni kertyi aivan jään viereen vesirajalle, jolloin järviä ympäröivät yhtenäiset moreenivallit. Sulamisveden joukkoon liettyi moreenista savea, joka laskeutui järven pohjalle tasaiseksi sedimentiksi. Kun jää myöhemmin suli ympäriltä pois, jäi maastoon vallien ympäröimiä altaita, joiden pohja oli tasainen. Näiden ympäristöstä kuitenkin puuttui moreenia, koska se oli valunut järviin. Jäätikön alta saattoi paljastua kuoppia ja toisinaan myös moreenikumpuja. Kuoppiin kertyi vettä ja niihin muodostui järviä.
Kyseinen tapahtumasarja on aikaisemmin arveltu tapahtuneen Varhais-Veikselin jäätiköitymisen lopuksi, mutta muodostelmien ajoitukset ovat tuottaneet vaihtelevia arvoja. Radiohiiliajoitukset vaihtelivat laajasti, koska puolet näytteistä antavat ajoitukseksi 17 000 – 40 000 vuotta sitten ja toisia näytteistä ei saatu ajoitettua ollenkaan. Niiden katsottiin olevan yli 40 000 – 50 000 vuotta vanhoja. Käyttämällä siitepölyanalyysiä on voitu haarukoida ajoitusta tarkemmaksi. Nykyään ajatellaan yleisesti, että muodostumat syntyivät Varhais-Veikselin lopuksi noin 59 000 – 40 000 vuotta sitten. Järvien ja lampien pohjalta löydettyjen ikivanhojen sedimenttien arvellaan syntyneen 300 – 2 000 vuoden aikana. Jos muodostumat ovat kymmeniä tuhansia vuosia vanhoja, ovat ne kuitenkin säilyneet verrattain hyvin useamman jäätiköitymisen aiheuttamasta eroosiosta. Vuonna 2020 sai Mimmi Lindqvist usealla eri ajoitusmenetelmällä yhdestä Veiki-moreenista Kortejärveltä OSL-ajoitukseksi noin 42 000 – 37 000 vuotta sitten (± 5 000 vuotta). Ajoitus sijoittuu Keski-Veikseliin (MIS 3, engl. Marine Isotope Stage)  kuuluneeseen interstadiaaliin, jota edustaa paikallinen ”Tärendö 2”-interstadiaalivaihe. Aika näyttää, muuttuuko Veiki-moreenien ajoitus tämän tuloksen vuoksi.
Osa Veiki-moreeneista ovat säilyneet vain osittain. Syyllinen vaurioihin voivat olla jälkeenpäin tapahtuneet jäätiköitymiset, joiden jäätiköt ovat virranneet muodostelmien yli. Jos jäätikön pohja olisi ollut ”lämmin”, olisivat muodostumat joutuneet virtaavan veden aiheuttaman eroosion kohteeksi. Yleisesti uskotaan, että alueen jäätikö oli pohjastaan ”kylmä”. Jäätyneet muodostumat eivät silloin olisi joutunut eroosion kohteeksi, vaan niiden muoto olisi säilynyt nykypäiviin asti riittävän ehjänä, vaikkalin osittain vaurioituneena. Esiintyville vaurioille on toinenkin selitys. Vuosituhansia Veiksel-jääkauden jälkeen maaperä kallistui epätasaisen maankohoamisen takia. Järvialtaat alkoivat kallistua ja vierekkäiset järvet yhtyivät isommiksi järviksi. Kun niiden yhteinen valuma-alue oli kasvanut riittävän suureksi, muodostui vesistöjärjestelmään vesivirtauksia, jotka kuluttivat moreenivallien seinämiä. Mimmi Lindqvist esitti  vuonna 2020 tällaisen ajatusmallin hyödyntäen Kortejärven tukimuksessa syntynyttä aineistoaan. Sedimenttiaineiston ajoituksien mukaan Kortejärven moreenivallien murtuminen olisi tapahtunut viime jääkauden loppuvaiheessa noin 9 800 vuotta sitten.