stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kreikkalais-roomalainen paini
Historia

Kreikkalais-roomalaisen painin nimi tulee siitä, että sen uskottiin noudattavan sitä painimisen tyyliä, jota antiikin ajan sotilaat harjoittivat. Todellisuudessa muun muassa Olympian kisoissa käyty paini eli pale oli väkivaltaisempi laji, aivan kuten antiikin Rooman painikouluissa ja myös Colosseumilla käydyissä otteluissa käytetty painin muoto. Nykyajan kreikkalais-roomalaisena painina tunnettu paini on kehitetty 1800-luvun ranskalaisesta sirkuspainista. Alkuperäinen kreikkalainen paini onkin liikkeiltään lähempänä nykyistä vapaapainia kuin kreikkalais-roomalaista versiota. Suurimmat erot vapaapainiin palessa ovat tahallisen kuristamisen ja kivuntuoton salliminen.
Ensimmäisissä nykyaikaisissa olympialaisissa Ateenassa vuonna 1896 painittiin pehmitetyn maan päälle levitetyllä öljykankaalla. Myöskään painoluokkia ei vielä tuolloin ollut. Painin ensimmäinen olympiavoittaja oli saksalainen Carl Schumann. Ensimmäiset MM-kisat järjestettiin vuonna 1905. Kansainvälinen painiliitto UWW perustettiin vuonna 1912, ja siihen kuuluu nykyään 162 jäsenmaata.
Sittemmin painialustana ryhdyttiin käyttämään lujaa puuvillakangasta, josta käytettiin nimitystä molski (engl. "moleskin", myyrännahka). Molskin pintarakenne aiheutti painijoille usein palovammoja ja se oli myös vaikea puhdistaa, minkä vuoksi painijat saivat jalkoihinsa paiseita. 1960-luvulta molskien tilalle tulivat nykyiset PVC-muovista valmistetut matot.
Lajin luonne ja sääntöjä

Painissa tärkein ominaisuus on taito ja oivalluskyky, mutta myös voimaa ja kestävyyttä vaaditaan. Painiminen perustuu nopeisiin tilannearvioihin, vastustajan virheiden hyödyntämiseen ja niiden perusteella tehtyihin omiin ratkaisuihin.
Painissa suurin mahdollinen suorituksesta saatava pistemäärä on viisi. Sen saa mistä tahansa laajakaarisesta heitosta, joka vie vastustajan suoraan siltaan eli asentoon, jossa hän on kantapäidensä ja päälakensa varassa kaarimaisessa asennossa.
Viime aikoinamilloin? kansainvälinen liitto on pyrkinyt tekemään lajista yleisöystävällisempää ja muuttanut sääntöjä milloin mihinkin suuntaan.
Vuodesta 2018 alkaen miesten painoluokat ovat seuraavat (vain *-merkityt olympialaisissa):
55 kg
60 kg*
63 kg
67 kg*
72 kg
77 kg*
82 kg
87 kg*
97 kg*
130 kg* (raskas sarja).
Luvut ovat ylärajoja, joten kilpailija saa kilpailla oman alimman painoluokan lisäksi myös seuraavassa ylemmässä painoluokassa. Raskaassa sarjassa kilpaillakseen on kilpailijan painon tulee kuitenkin olla 97–130 kilogrammaa.
Painimatto on 12 × 12 metrin kokoinen neliö, jonka keskellä on halkaisijaltaan 9 metriä oleva ympyrän muotoinen painialue. Ottelussa tuomareita ovat mattotuomari, joka johtaa ottelua, arvostelutuomari, joka antaa pisteet, sekä ylituomari, joka valvoo ottelun tasapuolisuutta. Toinen painijoista käyttää punaisia ja toinen sinisiä trikoita.
Ottelun voittaa selätyksellä (selätykseksi katsotaan tilanne, jossa painija onnistuu pitämään vastustajaansa asennossa, jossa vastustajan molemmat hartiat koskettavat matonpintaa eli ns. siltatilanteessa) tai kahdella erävoitolla. Eriä on maksimissaan kolme. Erän voittaa painija, joka on saanut enemmän pisteitä erän päätyttyä tai on saanut kuuden pisteen eron vastustajaansa, jolloin kyseessä on ylivoimainen pistevoitto (ypv). Lisäksi erän voi voittaa yhdellä viiden pisteen suorituksella (ns. laajakaarinen heitto) tai kahdella kolmen pisteen suorituksella. Erää ei painita loppuun, jos painija saa kuuden pisteen eron vastustajaan, heittää laajakaarisen heiton tai tekee kaksi kolmen pisteen heittoa.
Yhden erän pituus on kaksi minuuttia. Ensimmäiset puolitoista minuuttia painitaan pystyasennosta ja viimeinen puoli minuuttia mattoasennosta, joka alkaa parterre-asennosta, ellei jompikumpi ottelijoista ole siltatilanteessa. Alle komennetaan painija, joka on häviöllä, ja johdossa oleva painija saa ottaa otteen. Ellei pisteitä ole tullut, niin ensimmäisessä erässä otteen saa ottaa punainen ja toisessa erässä sininen. Kolmannessa erässä otteen saa ottaa pisteettömässä tilanteessa painija, joka on aikaisemmissa erissä tehnyt enemmän pisteitä. Jos pisteitä ei ole tehty tai pisteet ovat tasan niin, ettei jommallakummalla ole vastustajaansa arvokkaampia suorituksia, suoritetaan arvonta.
Ottelu voi myös päättyä, jos toiselle ottelijalle on merkitty tuomaripöytäkirjaan 3 varoitusta, joita annetaan erilaisista rikkeistä, kuten pakoilusta.
Kilpailuja

Suurimmat kansainväliset kreikkalais-roomalaisen painin kilpailut ovat
Kesäolympialaiset neljän vuoden välein
maailmanmestaruuskilpailut joka syksy lukuun ottamatta olympiavuosia
maailmancup, jokavuotinen maajoukkuekilpailu
Euroopan-mestaruuskilpailut joka vuoden toisen neljänneksen aikana:
Masters-turnaus, jokavuotinen turnaus kymmenelle parhaalle painijalle
Tunnettuja suomalaisia kreikkalais-roomalaisen painin taitajia

Verner Weckman, olympiavoittaja 1908
Kaarlo Koskelo, olympiavoittaja 1912
Yrjö Saarela, olympiavoittaja 1912
Emil Väre, olympiavoittaja 1912, 1920
Oskari Friman, olympiavoittaja 1920, 1924
Adolf Lindfors, olympiavoittaja 1920
Kalle Anttila, olympiavoittaja 1924
Edvard Westerlund, olympiavoittaja 1924
Väinö Kokkinen, olympiavoittaja 1928, 1932
Hermanni Pihlajamäki, olympiavoittaja 1932
Lauri Koskela, olympiavoittaja 1936
Kelpo Gröndahl, olympiavoittaja 1952
Kyösti Lehtonen, olympiavoittaja 1956
Rauno Mäkinen, olympiavoittaja 1956
Pertti Ukkola, olympiavoittaja 1976
Jouko Salomäki, olympiavoittaja 1984
Harri Koskela
Jani Haapamäki
Jarkko Ala-Huikku
Juha Ahokas
Kustaa Pihlajamäki
Marko Asell
Marko Yli-Hannuksela
Mikael Lindgren
Rami Hietaniemi
Tapio Sipilä
Tuomo Karila
Elias Kuosmanen, alle 17-vuotiaiden ikäluokan maailman- ja Euroopan mestari (2011, 2012)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kreikkalais-roomalainen paini Wikimedia Commonsissa
Luettelo Kenian kansallispuistoista

Luettelo Kenian kansallispuistoista sisältää tietoja Kenian kansallispuistoista.
Keniassa on 23 kansallispuistoa maa-alueilla ja lisäksi neljä merialueen kansallispuistoa.
| Nimi | Perustettu | Kuva | Huom>  |
| --- | --- | --- | --- |
| Aberdaren kansallispuisto | 1950 |  |  |
| Amboselin kansallispuisto | 1899 / 1974 |  |  |
| Arabuko Sokoken kansallispuisto | 1990 |  |  |
| Central Islandin kansallispuisto ja South Islandin kansallispuisto | 1983 |  | osa Unesco-kohdetta Turkanajärven kansallispuistot |
| Chyulu Hillsin kansallispuisto | 1983 |  |  |
| Elgonvuoren kansallispuisto | 1992 |  | Ugandan rajalla |
| Hell's Gaten kansallispuisto | 1984 |  |  |
| Itä-Tsavon kansallispuisto | 1948 |  |  |
Länsi-Tsavon kansallispuisto: 
| Kisite-Mpungutin kansallispuisto |  |  | merellä |
| Koran kansallispuisto | 1973/1989 |  | George Adamson |
| Malindin kansallispuisto |  |  | merellä |
| Malka Marin kansallispuisto | 1989 |  |  |
| Masai Maran kansallispuisto |  |  | jatkuu Serengetin kansallispuistoon Tansaniassa |
| Merun kansallispuisto | 1968 |  |  |
| Mombasan kansallispuisto |  |  | merellä |
| Mount Kenyan kansallispuisto | 1949 |  | Unescon maailmanperintökohde |
Mount Longonotin kansallispuisto: 
| Nairobin kansallispuisto | 1946 |  |  |
| Nakurujärven kansallispuisto | 1960 / 1968 |  |  |
Ol Donyo Sabukin kansallispuisto Kyanzavi Kilimambogo: 
Ruman kansallispuisto: 
| Saiwa Swampin kansallispuisto | 1974 |  |  |
| Sibiloin kansallispuisto | 1973 |  | osa Unesco-kohdetta Turkanajärven kansallispuistot |
| Watamun kansallispuisto | 1968 |  | merellä |
Aiheesta muualla

National Parks (Arkistoitu – Internet Archive) Visit Kenya
Lincolnin piirikunta

Lincolnin piirikunta voi tarkoittaa 24 eri piirikuntaa Yhdysvalloissa:
Lincolnin piirikunta, Arkansas
Lincolnin piirikunta, Colorado
Lincolnin piirikunta, Etelä-Dakota
Lincolnin piirikunta, Georgia
Lincolnin piirikunta, Idaho
Lincolnin piirikunta, Kansas
Lincolnin piirikunta, Kentucky
Lincolnin piirikunta, Louisiana
Lincolnin piirikunta, Länsi-Virginia
Lincolnin piirikunta, Maine
Lincolnin piirikunta, Minnesota
Lincolnin piirikunta, Mississippi
Lincolnin piirikunta, Missouri
Lincolnin piirikunta, Montana
Lincolnin piirikunta, Nebraska
Lincolnin piirikunta, Nevada
Lincolnin piirikunta, New Mexico
Lincolnin piirikunta, Oklahoma
Lincolnin piirikunta, Oregon
Lincolnin piirikunta, Pohjois-Carolina
Lincolnin piirikunta, Tennessee
Lincolnin piirikunta, Washington
Lincolnin piirikunta, Wisconsin
Lincolnin piirikunta, Wyoming
Myös:
Lincolnin piirikunta, entinen piirikunta Kanadan Ontariossa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lincolnin piirikunta”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Liberty Broadcasting System

Liberty Broadcasting System oli Yhdysvalloissa vuosina 1947–1952 toiminut radioverkko. Verkon perusti Gordon McLendon, ja laajimmillaan vuonna 1951 se kattoi 458 radioasemaa ollen Yhdysvaltain toiseksi suurin radioverkko heti Mutual Broadcasting Systemin jälkeen. Verkon lähetykset koostuivat lähinnä MLB-sarjan baseball-otteluista, joita selostettiin kaukokirjoittimelta tulevien otteluraporttien perusteella ja elävöitettiin äänitehosteilla. Verkko tuotti voittoa, joskaan ei runsaasti. Lähetykset veivät kuitenkin yleisöä alasarjojen otteluilta, ja verkon lopulliseksi kohtaloksi osoittautui MLB-seurojen päätös kieltää otteluiden radioinnit Keskilännessä ja Yhdysvaltain koillisosissa, kuten myös kaupungeissa joissa parhaillaan pelattiin alasarjojen otteluita.
Nykyisin Yhdysvalloissa toimivalla saman nimisellä yrityksellä ei ole mitään tekemistä alkuperäisen Liberty Broadcasting Systemin kanssa.
Aiheesta muualla

The Liberty Broadcasting System (englanniksi)
Luettelo lento-onnettomuuksissa kuolleista

Tämä on luettelo lento-onnettomuuksissa tunnetuista kuolleista henkilöistä. Muissa liikenneonnettomuuksissa kuolleet löytyvät Luettelosta tunnetuista liikenneonnettomuudessa kuolleista henkilöistä.
Aaliyah (16. tammikuuta 1979 – 25. elokuuta 2001)
Roald Amundsen (mahdollisesti)
Toivo Antikainen
Frederick Banting
Richard Bong
Kobe Bryant
Subhas Chandra Bose
Camilo Cienfuegos (mahdollisesti)
Bessie Coleman
Philippe Cousteau
John Denver
Eduard Dietl
Amelia Earhart (mahdollisesti)
Eugene Ely
Steve Fossett
Juri Gagarin
Cassie Gaines
Steve Gaines
Carlos Gardel
Juvénal Habyarimana
Dag Hammarskjöld
Buddy Holly
James Horner
Leslie Howard
Charles Huntziger
Amy Johnson
Lech Kaczyński
John F. Kennedy, Jr.
Joseph Kennedy
Kustaa Aadolf, Västerbottenin herttua
Raymonde de Laroche
Philippe Leclerc
Otto Lilienthal
Lin Biao
Arvid Lindman
Carole Lombard
Fabio Lombini
Rodriguez Lopez Sr.
Eustace Loraine
Larry McDonald
Colin McRae
Glenn Miller
Emilio Mola
Ricky Nelson
Fred Noonan
Edward O'Hare
Wiley Post
Kauko Pöyhönen
Harriet Quimby
Bertram Ramsay
Randy Rhoads
J. P. "The Big Bopper" Richardson
Lothar von Richthofen
Knute Rockne
Will Rogers
Charles Rolls
Edvard Rusjan
Antoine de Saint-Exupéry
Emiliano Sala
José Sanjurjo
Thomas Selfridge
Lothar Sieber
Władysław Sikorski
Fritz Todt
Lauri Törni
Ritchie Valens
Ronnie Van Zant
Stevie Ray Vaughan
Dmytro Vitovsky
R. H. V. Wilson
Isoroku Yamamoto
Kentin herttua Yrjö
Muhammad Zia-ul-Haq
Long An

Maakunta Vietnamin kartalla
Long An on  maakunta Vietnamin eteläosassa,  Đồng Bằng Sông Cửu Longin alueella. Sen pääkaupunki on Tân An. Huhtikuussa 2009 maakunnassa oli noin 1,44 miljoonaa asukasta. Maakunnan pinta-ala on 4494 km².
Kurkijoen piiri

Kurkijoen piiri oli hallintoalue Karjalan ASNT:ssa Laatokan länsirannalla. Kurkijoen piirin keskuksena oli Kurkijoki vuosina 1940–1941 ja 1944–1945 ja Lahdenpohja 1945–1958.
Kurkijoen piiri muodostettiin 9. heinäkuuta 1940 ja se käsitti suunnilleen Suomen 12. maaliskuuta 1940 luovuttamat Kurkijoen, Hiitolan, Jaakkiman ja  Lumivaaran kunnat sekä Lahdenpohjan kauppalan. Alueen suomalainen väestö evakuoitiin rauhan tultua ja niinpä Neuvostoliitto siirsi alueelle uutta väestöä.
Jatkosodassa Suomi valloitti alueen takaisin elokuussa 1941 ja muualle Suomeen evakuoitu väestö pääsi palaamaan kotiseudulleen. Moskovan välirauhassa 19. syyskuuta 1944 alue jouduttiin toistamiseen luovuttamaan Neuvostoliitolle, jossa alue muodosti jälleen Kurkijoen piirin. Kurkijoen piirin hallintokeskus siirrettiin Kurkijoelta kaupungiksi tulleeseen Lahdenpohjaan 20. tammikuuta 1945.
Kurkijoen piiri lakkautettiin 1958 ja liitettiin Sortavalan piiriin. Suunnilleen entisestä Kurkijoen piirin alueesta muodostettiin Lahdenpohjan piiri 10. joulukuuta 1970.
Karjalan tasavallan entiset piirit
| --- | --- |
Lakkautetut:  Kemijoen piiri • Kiestingin piiri • Kurkijoen piiri • Petrovskin piiri • Poventsan piiri • Pyhäjärven piiri • Repolan piiri • Rukajärven piiri • Šallan piiri • Seesjärven piiri • Soutjärven piiri • Sungun piiri • Suurlahden piiri • Säämäjärven piiri • Tunkuan piiri • Vepsän kansallinen volostiselvennä • Vieljärven piiri • Viteleen piiri • Äänisentauksen piiri
Leningradin alueeseen liitetyt:  Jääsken piiri • Koiviston piiri • Käkisalmen piiri • Raivolan piiri • Raudun piiri • Viipurin piiri
Murmanskin alueeseen liitetyt:  Kantalahden piiri
Kävelyllä Lenininpuistossa

| Kävelyllä Lenininpuistossa> Promenader i Leninparken |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Leif Salmén
Kieli:  ruotsi
Genre:  esseistiikka
Kustantaja:  Söderströms
Julkaistu:  2000
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  191
ISBN:  951-52-1865-9
Suomennos
Suomentaja:  Arto Häilä
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2000
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  186
ISBN:  951-31-1908-4

Edeltävä:  Mutta Marx ajatteli toisin
Seuraava:  Palatsi Bosporin rannalla
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kävelyllä Lenininpuistossa (ruots. Promenader i Leninparken) on Leif Salménin viides esseekokoelma. Teos sisältää tekijän päiväkirjamerkintöjä ja ajatuksia vuosilta 1999–2000. Kirja ilmestyi ruotsiksi vuonna 2000 Söderströmsin kustantamana ja suomeksi Arto Häilän käännöksenä Tammelta samana vuonna.
Salmén sai asenteestaan ja Kävelyllä Lenininpuistossa -teoksestaan Kivipää-palkinnon vuonna 2001.
Aiheesta muualla

Veli-Matti Huhta: On siis pidettävä pintansa. Kiiltomato.net 16.11.2000.
Liisa Lounila

Liisa Lounila (s. 1976 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija. Hän asuu Helsingissä mutta on oleskellut ja työskennellyt useita jaksoja New Yorkissa.
Teosten tyyli

Lounila tekee sekä liikkuvan kuvan teoksia että maalauksia ja esineteoksia. Hän on hyödyntänyt valokuva- ja videoteoksissaan erilaisia tekniikoita, jotka tuovat katsojan mukaan teoksen maailmaan: puna-viherlaseilla katsottavia anaglyfisiä kolmiulotteisia kuvia, View-Master-stereokuvia sekä liikkuvan kuvan “temps mort” -efektiä, jossa kamera tuntuu kiertävän pysäytettyä kohdetta.
Perinteisten maalausten lisäksi Lounila tunnetaan muun muassa glitter-maalauksistaan. 2010-luvulla hän on esitellyt näyttelyissä hopeoituja ja palladiumilla päällystettyjä arkisia esineitä – esimerkiksi elintarvikkeiden kertakäyttöpakkauksia, kenkiä ja asusteita sekä seiniin liisteröityjä julistepinoja. Lounilan taiteen estetiikkaa on kuvattu nostalgiseksi ja surumieliseksi. Hän on kiinnostunut "elämää suuremmista" tunteista, kapinallisuudesta, tyhjyydestä ja tiedostamattomista kokemuksista.
Näyttelyitä ja julkisia esiintymisiä

Liisa Lounila on esiintynyt yksityis- ja ryhmänäyttelyissä Suomessa ja ulkomailla 2000-luvun alkupuolelta lähtien. Paulon säätiö kutsui hänet pitämään näyttelyn Kuvataideakatemian galleriassa 2002. Näyttelyn kuratoi Leevi Haapala.
Lounila edusti Suomea Venetsian biennaalissa vuonna 2003 Pohjoismaisessa paviljongissa. Näyttelyn nimi oli Devil-may-care. Vuonna 2014 Lounila oli Carnegie Art Award -palkintoehdokkaana. Lounila teki Helsingin kaupungin tilauksesta muotokuvan entisestä apulaiskaupunginjohtajasta Hannu Penttilästä 2015. Teos on muodoltaan video, ja se sijoitettiin Helsingin kaupungintalolle.
Opinnot

Liisa Lounila on valmistunut taiteen maisteriksi Kuvataideakatemiasta vuonna 2005. Hän opiskellut myös elokuvateoriaa Helsingin yliopistossa sekä taidetta Lontoon Slade School of Fine Artissa.
Aiheesta muualla

Liisa Lounilan kotisivut
Liisa Lounila AV-arkin sivuilla
Liisa Lounilan teoksia Kansallisgallerian kokoelmissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Kävelytuoli

Lapsi kävelytuolissa
Kävelytuoli on tuolin kaltainen väline, jossa seisomista ja kävelemistä opetteleva lapsi on kiinni siten, että hänen jalkansa on pujotettu kankaan aukoista ja hän voi ponnistaa vauhtia jaloillaan lattiasta.
Kävelytuolissa lapsi voi liikkua yllättävän nopeasti. Lapsi saattaa myös ulottua paremmin aiemmin ulottumattomissa olleisiin paikkoihin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
THL: Kävelytuolia käyttäneet lapset saaneet paljon päävammoja (Arkistoitu – Internet Archive)
Kukkia kaamoksesta

| Kukkia kaamoksesta Tryer |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 24. lokakuuta 2014
 Formaatti: CD, LP
 Tyylilaji: melodinen hardcore heavy metal
 Kesto: 33.52
 Levy-yhtiö: If Society
Tryerin muut julkaisut
| Hero Quest 2012 | Kukkia kaamoksesta 2014 | Samaa tarinaa 2017 |
Kukkia kaamoksesta on hardcore punk -yhtye Tryerin toinen studioalbumi. Se julkaistiin 24. lokakuuta 2014 levymerkillä If Society.
Vastaanotto

Albumi sai hyvän vastaanoton. Soundin Mikko Meriläinen antoi albumille neljä tähteä viidestä. Hän totesi harvan punkyhtyeen pystyvän tekemään Tryerin tasoista musiikkia, ja nosti erityisesti Vesa Ahosen bassonsoiton sekä laulaja Jussi Kaholan ulosannin vaikuttavimmiksi asioiksi. Niin ikään Desibelin Ilkka Valpasvuo antoi albumille neljä tähteä, ja piti sitä tummasävyisyydessään ja kaamos-teemaisuudessaan piristävänä albumina. Imperiumin Jesse Ryhänen piti albumia mielenkiintoisena, ja totesi yhtyeen onnistuneen ”tekemään levyn joka on monipuolinen mutta silti konstailematon, melodinen mutta silti tarpeeksi rankka, hevi mutta kuitenkin punk”.
Kappaleet

Tuonelan Joutsen – 3.02
Päästään pois – 2.21
Kuule veljeni, kuule siskoni – 2.26
Heijastus – 1.33
Mitä kauneus tuo tullessaan – 2.33
Yön oma – 3.20
Valtataisteluni – 3.47
Pakoon – 2.01
Vauhtisokeus – 1.36
Taivas aukeaa – 2.47
Susi – 3.26
Puute – 5.00
Kokoonpano

Jussi Kahola – laulu, kitara
Tuomas Mikola – kitara, laulu
Vesa Ahonen – basso, laulu
Jonne Haapa-aho – rummut
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Samu Oittinen – tamburiini
Jaakko Pimperi & Teemu Karjalainen – huudot
Kokoonpano > Tuotanto

Jani Riihimäki – äänittäjä, miksaaja
Samu Oittinen – masteroija
Ville Angervuori – kansikuva, yhtyekuva
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net:
Soundi:
Aiheesta muualla

Kukkia kaamoksesta @ bandcamp.com (englanniksi)
Leo Suomela

Leo Suomela 1950-luvun puolivälissä.
Leo Erik Suomela, myös L. E. Suomela, E. Korte, (s. 28. toukokuuta 1934 Kortesjärvi) on suomalainen opettaja ja kirjailija.
Suomela valmistui ylioppilaaksi vuonna 1953 Pietarsaaren Suomalaisesta Yhteiskoulusta ja aloitti opinnot Helsingin yliopistossa. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1957. Hän kirjoitti opiskeluaikana novelleja ja kertomuksia eri lehtiin, esim. Seuraan, Apuun, Kuluttajain lehteen. Hän valmistui 1973 filosofian lisensiaatiksi Oulun yliopistossa pääaineenaan kotimainen kirjallisuus, erikoisalueenaan tyylioppi ja sivuaineenaan suomen kieli. Vuonna 1984 hän väitteli Tukholman yliopistossa erikoisalueena kvantitatiivinen stilistiikka. Vuodesta 1959 hän oli äidinkielen opettajaa, ensin Joutsenon keskikoulussa, sitten Joutsenon lukiossa. Hän jäi eläkkeelle 1994.
Suomela teki 1963 aloitteen Etelä- Karjalan kirjailijoiden yhdistyksen perustamiseksi, ja syntyi Kaakkois-Suomen kirjailijayhdistys Paltta ry, nykyisin Kirjailijayhdistys Paltta ry, jonka puheenjohtajana hän oli 1963-1965, 1967 ja 1970.
Hän oli 1960-luvulla perustamassa kulttuurilehti Itäsuomea ja hoiti sen kirjallisuusosastoa vuoden 1969 loppuun. Hän herätti 1965 keskustelun kirjailijoiden asemasta laadittua luonnoksen Kirje kansanedustajille -nimiseksi tekstiksi. Teksti tuli julki Itäsuomi-lehdessä, ja sen seurauksena syntyneen keskustelun ansiosta perustettiin läänintaiteilijajärjestelmän.
Teokset

Tiilentekijät, Porvoo 1956. WSOY. Romaani.
Lakeus odottaa, Rauma 1962. Kirjayhtymä. Romaani.
Varjot palavat, Koskenkorva 1964. Kirjavirta. Romaani.
Jätesota, 1963. Ilkka-lehdessä jatkoromaanina.
Kisu ottaa pestin, Porvoo 1976. WSOY. Nuorisoromaani.
Meidän Poku, Porvoo 1976. WSOY. Nuorisoromaani. Käännetty puolaksi 1980, japaniksi 1981.
Dialogens förnyare, En kvantitativ analys av stil och variation hos dramatikerna Minna Canth, Robert Kiljander och Matti Kurikka under 1880-talets finska realism. Stockholm 1984. Kirjallisuustutkimus.
Asiasuomen aihiot, Asiasuomen matemaattisiin malleihin perustuva kirjoitusopas. Joutseno 1987.
Rahakesä, Porvoo 1987. WSOY. Nuorisoromaani.
Rakenna oma tyylisi, Sanataiteen kirjoittamiseen ohjaava, matemaattisiin malleihin perustuva opas kirjoittajille. Joutseno 1989.
Struktuurien mimesis, Kvantitatiivista analyysia indoeurooppalaisten kielten - englannin, ranskan, ruotsin, saksan ja venäjän - kahden kielenlajin, sanomalehtien ja näytelmän kielen struktuureista ja kielesten käytöstä. Joutseno 1989.
Maailman evankeliumi, Joutseno 1990. Opinor. Romaani.
Lentsikkamatka, Joutseno 1991. Opinor. Nuorisoromaani.
Näillä äärillä, Joutseno 1993. Opinor. Runokokoelma.
The mimesis of structures - Struktuurien mimesis, Kvantitatiivista analyysia indoeurooppalaisten kielten - englannin, ranskan, ruotsin, saksan ja venäjän - neljän kielenlajin, sanomalehtien, näytelmän, romaanin ja lyriikan kielen struktuureista ja kielesten käytöstä. Joutseno 1993
Elovalkeat, 2002. Kirja-Aurora. Romaani.
Kaukana Karjalan kunnaat, 2004. Pilot-kustannus. Romaani.
Näytelmät

Yö ja mies, Radiokuunnelma. Esitetty Suomen yleisradiossa 12.1.1957.
Raatokärpäset, Komedia. 1970. Kuusankosken teatteri
Kanteletar, Kansanmusiikkinäytelmä. Säv. Paroni Paakkunainen. Helsingin kaupunginteatteri 1976-77. Käännetty venäjäksi Petroskoin Suomalaisen Draamateatterin (nyk. Kansallisteatteri) 50-vuotisjuhlan päänäytelmäksi 1980. Kanteletar. NL:n TV.n filmaus 1987, näyttelijöinä Petroskoin Suomalaisen Draamateatterin näyttelijät. Esitetty NL:n keskustelevisiossa ensimmäisen kerran 6.12.1987.
Laatikkoleikki, Nelinäytöksinen komedia. 1980.
Iloinen työpaikka, Nelinäytöksinen komedia. 1980.
Kisu ottaa pestin, Nukketeatterinäytelmä. 1980. Kouvolan teatteri.
Iloinen työpaikka (1981)
Koko potti himaan (1982)
Kale diggaa, Varhaisnuorisonäytelmä. 1983.
Koko potti himaan, Nukketeatterinäytelmä, sisältyy julkaisuun Kulkunen/ Suomen nuorisokirjailijat ry:n joulujulkaisu 3. 1983.
Robert ja Olga (1987).
Onnela, Nelinäytöksinen historiallinen näytelmä. Joutseno 1987.
Vakkajuhlat (1982)* Robert ja Olga, Robert Kiljanderin ja hänen vaimonsa kymmenen avioliittovuoden tarina, neljä näytöstä. Joutseno 1988.
Silmänkääntäjät, Kolminäytöksinen komedia Pietari Hannikaisen Silmänkääntäjän, ensimmäisen suomenkielisen esityskelpoisen näytelmän kantaesityksestä 1846 Lappeenrannassa. Joutseno 1989., Hämeenlinnan teatteri 1996.
Syntiset hurskaat, Nelinäytöksinen näytelmä. 1994.
Julkaisemattomia juttuja, 1880-luvun sanomalehtimaailmaan sijoittuva nelinäytöksinen historiallinen näytelmä. 1995.
Laatikkoleikki (1995)
Silmänkääntäjät (1995)
Syntiset hurskaat (1995)
Varjot palavat (1995)
Lyylin baari (1999)
Karhunkierros (2000)
Mannerheim ja kettujen sota, näytelmä 2013 Seinäjoen kaupunginteatteri
Animaatiota

Kisu ottaa pestin, Animaatioelokuva. 1983. Esitetty Ylellä
Meidän Poku, Animaatioelokuva. 1984. Esitetty Ylen televisiokanavalla, samoin Ruotsin, Norjan ja Japanin televisiossa useita kertoja.
Aiheesta muualla

Leo Suomela Elonetissä