stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dan Ewing
Elämäkerta

Ewing syntyi Manlyssa ja kasvoi Forestvillessa, Australiassa. Hän on perheensä vanhin neljästä sisaruksista. Ewing opiskeli Marist College North Shoressa, jonka aikana hän esiintyi musikaalisissa näytelmissä. Ewing edusti myös kouluaan urheilussa, kuten koripallossa, jalkapallossa, rugbyssa, yleisurheilussa, uinnissa ja lentopallossa. Jalkapalloa hän on harrastanut 6-vuotiaasta asti pelatessaan Forest Killarneyn junioriseurassa. Näyttelemistä Ewing opiskeli muun muassa Kensingtonissa National Institute of Dramatic Artissa, sekä John Gibsonin opissa.
Elämäkerta > Näyttelijänä

Näyttelemisen pariin Ewing päätyi serkkunsa kautta, pelatessaan samaan aikaan koripalloa. Hänen serkkunsa teki näyttelemistä lisätyönä ja Ewing lähti mielenkiinnosta mukaan. Hän kokeili näyttelemistä aikaisemmin high schoolissa, mutta varsinaisesti päätyi ammatikseen näyttelijäksi serkkunsa kautta, kun lisätöiden myötä Ewingille tarjoutui lukuisia mainosrooleja. Sittemmin hän pääsi television pariin tehden aluksi cameorooleja elokuviin Dead Meat ja Superman Returns. Vuosina 2007–2008 Ewing sai ensimmäisen vierailevan roolin australialaisessa televisiosarjassa Home and Away. Ensimmäisen pääroolin hän sai vuonna 2009 televisiosarjasta Power Rangers: RPM, jossa Ewing näyttelee Mustaa Rangeria, Dillionia.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva/TV-sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2004 | Dead Meat | linnan zombi |
| 2006 | Superman Returns | Uni oppilas |
| 2007–2008 | Home and Away | Reuben Humphries |
| 2008 | Blue Water High |  |
| 2009 | Power Rangers: RPM | Dillion |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dan Ewing TV.comissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kansakuntien ja vapauden Eurooppa

Kansakuntien ja vapauden Eurooppa (Europe of Nations and Freedom, ENF) oli EU-kriittinen europarlamenttiryhmä Euroopan parlamentissa. 40 europarlamentaarikon ryhmä perustettiin 15. kesäkuuta 2015. Ryhmän puheenjohtajat olivat Marine Le Pen ja Marcel de Graaff. Ryhmä korvautui vuonna 2019 uudella ja suuremmalla Identiteetti ja demokratia (ID) -ryhmällä.
Jäsenpuolueet maittain

| Jäsenvaltio | Puolue | MEPit |
| --- | --- | --- |
|  Itävalta | Itävallan vapauspuolue (Freiheitliche Partei Österreichs) | 4 |
|  Belgia | Vlaams Belang (Vlaams Belang) | 1 |
|  Ranska | Kansallinen rintama (Front National) | 20 |
|  Saksa | Vaihtoehto Saksalle (Alternative für Deutschland) | 1 |
|  Italia | Pohjoisen liitto (Lega Nord) | 5 |
|  Italia | sitoutumaton | 1 |
|  Alankomaat | Vapauspuolue (Partij voor de Vrijheid) | 3 |
|  Puola | Uuden oikeiston kongressi (Kongres Nowej Prawicy) | 2 |
|  Romania | sitoutumaton | 1 |
|  Yhdistynyt kuningaskunta | sitoutumaton | 1 |
|  |  | 39 |
Lähteet ja huomautukset

↑  Members ENF. Arkistoitu 3.2.2018. Viitattu 25.6.2017. (englanniksi)
↑  Parlamentin ryhmien painopisteet: Identiteetti ja demokratia Euroopan parlamentti.  19.8.2019. Viitattu 25.10.2023.
↑  Members ENF Group. Arkistoitu 3.2.2018. Viitattu 26.6.2017.
Aiheesta muualla

Kansakuntien ja vapauden Eurooppa -ryhmän viralliset Internet-sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
http://www.europarl.europa.eu/meps/fi/search.html?politicalGroup=2960
Intia kesäolympialaisissa 1948

Intia osallistui Lontoon kesäolympialaisiin 1948 79 urheilijan voimin. Intian joukkue saavutti yhden mitalin, kun maahockeyjoukkue voitti olympiakultaa neljännen kerran peräkkäin.
Mitalistit > Kultaa

Leslie Claudius, Walter de Sousa, Keshav Dutt, Lawrie Fernandes, Ranganandhan Francis, Gerry Glacken, Akhtar Hussain, Pat Jansen, Amir Kumar, Kishan Lal, Leo Pinto, Jaswant Rajput, Latif-ur Rehman, Reginald Rodrigues, Tarlochan Singh Bawa, Randhir Singh Gentle, Balbir Singh, Sr., G. Nandy Singh, Kunwar Digvijay Singh, Maxie Vaz - Maahockey miehet
Itä-Siangin piirikunta

Itä-Siangin piirikunta (engl. East Siang district, hindiksi पूर्व सियांग जिला, Pūrva Siyāṅga jilā) on yksi Intian Arunachal Pradeshin osavaltion 17 piirikunnasta. Se rajautuu lännestä Länsi-Siangin piirikuntaan, pohjoisesta Ylä-Siangin piirikuntaan, idästä Ala-Dibangin laakson piirikuntaan ja etelästä Assamiin.
Itä-Sikkim

Itä-Sikkim (nepaliksi पूर्व सिक्किम, Pūrva Sikkima, engl. East Sikkim) on yksi Intian Sikkimin osavaltion neljästä piirikunnasta. Se rajautuu pohjoisesta Pohjois-Sikkimiin, lännestä Etelä-Sikkimiin, etelästä Länsi-Bengaliin ja idästä Kiinaan ja Bhutaniin.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 283 583 asukasta.
Ivo Sanader

| Ivo Sanader |
| --- | --- |

Kroatian 8. pääministeri
 23. joulukuuta 2003 – 6. heinäkuuta 2009  
Presidentti:  Stjepan Mesić
Varapääministeri:  Đurđa Adlešič Jadranka Kosor Slobodan Uzelac Damir Polančec
Edeltäjä:  Ivica Račan
Seuraaja:  Jadranka Kosor
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. kesäkuuta 1953 (ikä 71)  Split, Jugoslavia (nykyään Kroatia)
Puoliso:  Mirjana Sanader
Tiedot
Puolue:  Kroatian demokraattinen liitto
Uskonto:  katolinen
Ivo Sanader (entinen Ivica Sanader) (s. 8. kesäkuuta 1953 Split) on kroatialainen poliitikko. Hän oli maan pääministeri joulukuusta 2003 alkaen, mutta erosi tehtävästään yllättäen 1. heinäkuuta 2009. Hänet tuomittiin myöhemmin kymmenen vuoden vankeusrangaistukseen korruptiosta.
Sanader on suorittanut tohtorintutkinnon romaanisista kielistä ja vertailevasta kirjallisuustieteestä Innsbruckin yliopistosta, Itävallasta. Äidinkielensä kroatian lisäksi hän puhuu saksaa, englantia, ranskaa ja italiaa.
Sanader palasi Itävallasta Splitiin 1990-luvun alussa. Hän työskenteli kansallisteatterin johdossa Splitissä. Hänet valittiin HDZ:n edustajana alahuoneeseen vuonna 1992. Pian hänet nimitettiin tiede- ja teknologiaministeriksi, vuosiksi 1992–1993. Vuosina 1993–1995 ja 1996–2000 hän toimi varaulkoministerinä.
Karismaattisen johtajansa Franjo Tuđmanin kuoltua HDZ menetti kannatustaan. Sanaderin johdolla äärikansallinen HDZ muuttui maltilliseksi euromyönteiseksi keskusta-oikeistolaiseksi konservatiivipuolueeksi. Johtajuuskamppailun vuoksi oikeisto erosi puolueesta vuonna 2002, ja perusti oman Kroaattiblokkinsa, mutta ei saanut kerättyä itselleen kannatusta.
Vuoden 2003 vaalivoiton jälkeen presidentti nimitti 9. joulukuuta 2003 Sanaderin hallituksen muodostajaksi. Parlamentti hyväksyi 23. joulukuuta 2003 hänen hallituksensa, johon kuuluu lisäksi eläkeläisten puolue ja itsenäinen serbipuolue.
Sanader pyrki johtamaan maansa Euroopan unioniin, jonka kanssa käytäviä neuvotteluja ei kuitenkaan voitu saada valmiiksi ennen seuraavia vaaleja. Hänen työtään hankaloitti maassa kasvava EU-vastaisuus. Sanaderin suosio oli vahva, mutta sitä heikensi päätös korvata Itävallan kansalaisille toisen maailmansodan jälkeen kansallistettu omaisuus. Vuoden 2005 paikallisvaaleissa oppositio otti voiton, ja kenraali Ante Gotovinan pidätys Kanariansaarilla joulukuussa 2005 laski hallituksen suosiota.
Sanader oli viimeinen valtiomies, joka tapasi paavi Johannes Paavali II:n vatikaanissa helmikuussa 2005, muutamia viikkoja ennen tämän kuolemaa.
Marraskuun 2007 lopulla järjestyttyjen vaalien jälkeen Sanader jatkoi pääministerinä. Oikeistolaista HDZ:aa tukivat Kroatian talonpoikaispuolue (HSS) ja Sosiaaliliberaali puolue (HSLS).
Sanaderin kaudelta tunnetaan useita korruptiotapauksia, joista jo 11 merkittävimmän summaksi Jutarnji list -lehti laski 192,5 miljoonaa euroa.
Sanader pakeni Kroatiasta 9. joulukuuta 2010 muutamia tunteja ennen kuin parlamentti päätti hänen syytesuojansa poistamisesta, jotta hänet voitaisiin pidättää. Hänet pidätettiin seuraavana päivänä Itävallassa. Marraskuussa 2012 hänet tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankilaan korruptiosta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivo Sanader Wikimedia Commonsissa
Kroatian pääministerit
Stjepan Mesić
Josip Manolić
Franjo Gregurić
Hrvoje Šarinić
Nikica Valentić
Zlatko Mateša
Ivica Račan
Ivo Sanader
Jadranka Kosor
Zoran Milanović
Tihomir Orešković
Andrej Plenković
Oleksandr Turtšynov

| Oleksandr Turtšynov> Олександр Турчинов |
| --- | --- |

Ukrainan parlamentin puhemies
 22. helmikuuta 2014 – 27. marraskuuta 2014  
Presidentti:  Viktor Janukovytš itse (toimea hoitanut) Petro Porošenko
Edeltäjä:  Volodymyr Rybak
Ukrainan ensimmäinen varapääministeri
 18. joulukuuta 2007 – 11. maaliskuuta 2010  
Pääministeri:  Julija Tymošenko
Edeltäjä:  Mykola Azarov
Seuraaja:  Andri Kljujev
SBU:n 7. pääjohtaja
 4. helmikuuta 2005 – 8. syyskuuta 2005  
Presidentti:  Viktor Juštšenko
Edeltäjä:  Ihor Smeško
Seuraaja:  Ihor Drižtšanyi
Henkilötiedot
Syntynyt: Oleksandr Valentynovytš Turtšynov 31. maaliskuuta 1964 (ikä 60)  Dnipropetrovsk
Ammatti:  poliitikko
Puoliso:  Hanna Turtšynov
Tiedot
Puolue:  Isänmaa-puolue (Julija Tymošenkon ryhmittymä)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
turchynov.com
Oleksandr Valentynovytš Turtšynov (ukr. Олекса́ндр Валенти́нович Турчи́нов, s. 31. maaliskuuta 1964 Dnipropetrovsk) on ukrainalainen poliitikko. Hänestä tuli vuoden 2014 Ukrainan vallankumouksen myötä parlamentin puhemies sekä toimea hoitanut presidentti, kunnes toukokuussa presidentinvaalissa valittu Petro Porošenko astui toimeensa.
Viktor Janukovytšin syrjäyttämisen jälkeen Itä-Ukrainassa alkoi kapinaliike, joka alkoi miehittää eri hallintorakennuksia. Sisäministeri Arsen Avakov antoi ultimaatumin valtausten lopettamiseen 11. huhtikuuta 2014 mennessä tai ne lopetetaan voimatoimin.
14. huhtikuuta Turtšynov ilmoitti ”terrorismin vastaisen operaation” aloittamisesta kapinallisia vastaan.
Turtšynov on baptistikirkon pastori. Hän on myös johtanut riippumatonta uutistoimistoa sekä kirjoittanut psykologisia trillereitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oleksandr Turtšynov Wikimedia Commonsissa
I’m in Love with a Monster

| ”I’m in Love with a Monster” Fifth Harmony |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Hotel Transylvania 2: Original Motion Picture Soundtrack
 Äänitetty : 2015
 Julkaistu: 14. elokuuta 2015
 Formaatti: digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): Samuels
 Tyylilaji: funk-pop
 Kesto: 03.31
 Levy-yhtiö: Epic Records, Syco Music
Fifth Harmonyn muut singlet
| ”Worth It” 2015 | ”I’m in Love with a Monster” 2015 | ”Work from Home” 2016 |
I’m in Love with a Monster on yhdysvaltalaisyhtye Fifth Harmonyn kappale. Sen julkaisivat Epic Records sekä Syco Music digitaalisesti ladattavana singlenä 14. elokuuta 2015. Kappale on toteutettu tietokoneanimoidulle fantasia-komediaelokuvalle Hotel Transylvania 2. Kappaleen ovat sanoittaneet Harmony Samuels, Carmen Reece, Sarah Mancuso, Edgar Etienne sekä Ericka Coulter, joista ensimmäinen myös tuotti sen. ”I’m in Love with a Monster” on popkappale, jossa on elementtejä myös R&B:sta, soulista, rockista ja hip hopista.
Sanoiltaan kappale kertoo henkilöstä, joka on rakastunut ilkikuriseen tyyppiin, josta laulu käyttää sanaa ”hirviö” (monster) hyperbolana kuvaillakseen hänen persoonallisuuttaan. Julkaisunsa jälkeen kappaleesta ei tullut myyntimenestystä sen päästyä listoille vain Belgiassa, jossa se nousi singlelistan sijalle 23. Kappaleelle on toteutettu myös musiikkivideo, jonka ensiesitys tapahtui Sonyn mainostaululla New Yorkin Times Squarellä 27. elokuuta 2015. Videolla nähdään yhtyeen jäsenet tanssimassa hotellin edustalla ja sisätiloissa hirviöiksi pukeutuneiden näyttelijöiden kanssa, joilla viitataan kappaleen mukanaoloon elokuvassa. Jokainen yhtyeen jäsen esittää videolla jotakin hahmoa. Fifth Harmony on esittänyt kappaleen livenä muun muassa James Cordenin juontamassa The Late Late Show’ssa sekä radio-ohjelmassa On Air with Ryan Seacrest.
Kappalelista

Digitaalinen lataus
I’m in Love with a Monster – 3:31
Listasijoitukset

Belgia (Ultratip Flanderi): 23
Käännös suomeksi
Kangasalan kirkko

| Kangasalan kirkko |
| --- | --- |
 Kangasalan kirkko
Sijainti:  Pikkola, Kangasala
Koordinaatit:  61°27′48.8″N, 24°04′12.3″E
Seurakunta:  Kangasalan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1767
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  800
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kangasalan kirkko, sankarihaudat
Kangasalan kirkko on 1760-luvulla rakennettu kivikirkko Kangasalan keskustassa Pikkolan osa-alueella Kirkkoharjun kupeessa. Kirkon on rakentanut Antti Piimänen Ruotsin yli-intendentinviraston laatiman suunnitelman pohjalta. Se otettiin käyttöön ilman tornia 1767, mutta lopullisesti kirkko torneineen valmistui syksyllä 1776. Kirkon torni kaatui vuonna 1782 ja uusi torni valmistui syksyllä 1800. Kirkossa on nykyään Kangasalan Urkurakentamo Oy:n 1988 rakentamat 34-äänikertaiset urut kolmella sormiolla. Persoonallisena yksityiskohtana kirkon katto muodostuu sadoista raameissa olevista tähdistä. Kirkon vasemman takasivustan seinään on muurattu kivi, joka legendan mukaan on toiminut Kuussalon Kaarinan mestausalustana. Veripisarat Kangasalan vaakunassa symboloivat tätä tapahtumaa.
Kangasalan kirkko on suosittu vihkikirkko ja kesäaikana se on tiekirkkona. Kirkossa pidetään jumalanpalvelus joka sunnuntai klo 10.
Kirkon historia

Kangasalan seurakunta erosi Pirkkalan seurakunnasta 1300-luvun puolivälin jälkeen omaksi seurakunnakseen. Vuonna 1366 Kangasalla mainitaan ensimmäisen kerran olevan oma kirkkoherra. Vuonna 1403 asiakirja mainitsee Rötker Paavalinpoika Trastinin Kangasalan kirkkoherrana. Kangasalan on täytynyt olla jo keskiajalla merkittävä seurakunta, sillä vuonna 1409 Kangasalan kirkkoherra siirtyi Turun tuomiokirkon papiksi ja myöhemmin tuomiorovastiksi.
Kangasalan ensimmäinen puukirkko rakennettiin 1300-luvulla Liuksialan kartanon maille. Puukirkon paikalla oli aiemmin ollut muinainen kulttipaikka.
Kangasalan seurakunnan alueella on nykyisin neljä kirkkoa: Kangasalla, Sahalahdella, Kuhmalahdella ja Vehkajärvellä. Kangasalan nykyinen kivikirkko on kolmas (tunnettu) kirkko Kangasalla. Ensimmäinen sijaitsi Liuksialassa, mistä se siirrettiin 1640-luvulla lähelle nykyisen kirkon paikkaa. Perimätiedon mukaan yhtenä syynä siirtoon oli se, että väki talloi pellot kulkiessaan kirkkoon. Nykyisin Liuksialan kirkon paikalla on vuonna 1932 valmistunut, Liuksialan kartanon silloisen isännän Jalmari Meurmanin rakennuttama Liuksialan kappeli. Toinen, Herttualan kirkko, rakennettiin 1650-luvulla ja sen rapistuessa ja jäädessä ahtaaksi päätettiin rakentaa tilalle uusi, kivinen kirkko. Uuden kirkon rakentamisesta keskusteltiin jo 1730-luvulla, mutta rakentamistyöt saatiin alkuun vasta vuonna 1764. Rakennusmestarina toimi Antti Piimänen ja muurausmestarina Gust. Rosenberg. Kirkko vihittiin ilman tornia marraskuussa 1767 ja nimettiin prinssi Kustaan kirkoksi (Kustaa III oli Ruotsin hallitsijana vuosina 1771−1793).
Alun perin kellotapuli sijaitsi kirkkoa vastapäätä Tapulinmäellä. Kellotorni valmistui lopulta kirkon yhteyteen syksyllä 1776. Rakennusjälki ei kuitenkaan ollut kauttaaltaan hyvää, ja vuoden 1780 piispantarkastuksessa tornissa todettiin repeämiä, jotka olisi pitänyt korjata kiireesti. Korjaustöiden aloittaminen kuitenkin kesti, ja torni kaatui toukokuussa 1782 vieden mukanaan myös osan kirkkomaan kiviaitaa. Uuden tornin rakentamisen suunnittelu saatiin alkuun vuonna 1785, mutta varsinaiset rakennustyöt aloitettiin kuitenkin vasta toukokuussa 1799. Rakennustöiden aloittamista olivat viivästyttäneet ilmeisesti katovuodet ja köyhyys. Uusi torni valmistui syksyllä 1800.
Tornissa on kolme kelloa. Kaksi kelloista ovat 1700-luvulta: isommassa kellossa on vuosiluku 1777 ja pienemmässä 1787. Alun perin kelloja soitettiin Tapulinmäen tornista, mutta vuodesta 1800 asti kellot ovat olleet paikoillaan nykyisessä tornissa. Kolmannen kellon lahjoitti kirjailija Jalmari Finne seurakunnalle vuonna 1934. Nykyisin kellojen soitto on automatisoitu. 1600-luvulla saadut kirkonkellot on perimätiedon mukaan upotettu isonvihan aikana nykyisen Ukkijärven pohjaan. Tarinoiden mukaan järveen upotettujen kellojen soittoa saattaa joskus yhä kuulla. Kellotornin huippu on ollut valaistu 1970-luvulta lähtien. Se muistuttaa siitä, että kirkko on kuin palava kynttilä, joka pimeälläkin osoittaa kohti taivasta.
Kirkon historia > Korjaustyöt vuonna 1839

Kirkkoa korjattiin muun muassa vuonna 1839. Silloin uusittiin ikkunoita, lattia tasoitettiin ja korotettiin, ja vanhojen lankkujen päälle vaihdettiin pontatut lankut. Kirjalaudat ja lehterit korjattiin sekä penkit uusittiin. Alttarista tehtiin puoliympyrän muotoinen. Myös kirkon väritystä uusittiin. Ovista tuli mustat ja ikkunanpuitteista siniset. Seinät valkaistiin liimavärillä. Katto maalattiin vaaleansiniseksi, ja sinne tänne maalattiin enkelin kuvia. Vuonna 1823 kirkkoon oli saatu myös uusi alttaritaulu, joka esittää Jeesusta rukoilemassa Getsemanessa. Alttarikokonaisuus on tältä ajalta.
Seuraava suurempi remontti tehtiin 1890-luvun lopussa, mutta ennen sitä uusittiin muun muassa kellotornin katto 1850-luvulla. Vuonna 1869 kirkko valkaistiin sisältä sammuttamattomalla kalkilla. Vuonna 1845 kirkko sai ensimmäiset urkunsa. Urut tulivat Suomen ensimmäisestä urkutehtaasta, Kangasalan urkutehtaalta, jonka Anders Thulé perusti vuonna 1843 urkuverstaana. Kangasalan kirkon urut olivat urkutehtaan toiset urut (opus 2/1845). Ensimmäiset urut valmistettiin 1844 Tammisaaren kirkkoon ja toiset 1845 Kangasalan kirkkoon.
Bror Axel Thulé laajensi isänsä Anders Thulén perustaman verstaan urkutehtaaksi. Vuonna 1911 urkutehdas siirtyi Thulén pojalle Martti Tulenheimolle. Thulét suomensivat 1900-luvun alussa nimensä Tulenheimoksi. Martti Tulenheimon jälkeen tehtaan toimintaa jatkoi tämän poika Pertti Tulenheimo. Hänen kuolemansa jälkeen tehdas lopetti toimintansa. Urkutehtailijat ovat osallistuneet aktiivisesti myös kunnalliseen ja poliittiseen toimintaan. Pertti Tulenheimon aikana tehdas oli alallaan Pohjoismaiden suurin.
Kirkon historia > Korjaustyöt vuonna 1896

Vuoden 1896 remontti oli seurakunnalta suuri panostus niin taloudellisesti kuin myös siksi, että suunnittelijaksi palkattiin Stuttgartissa arkkitehdiksi valmistunut Josef Stenbäck. Remontissa poistettiin lattialankut ja kirkon pohja täytettiin soralla ja päällystettiin sementti-iskoskerroksella. Ovet, sivulehterit, virsitaulut ja penkit uusittiin. Ikkunoita ja urkulehteriä laajennettiin sekä alttari ja saarnastuoli korjattiin. Sisätilat maalattiin. Kirkon sisäkatto vuorattiin pahvilla ja päällystettiin palttinakankaalla. Sisäkatto maalattiin öljyvärillä ja koristeltiin tähdin. Katto edusti keskieurooppalaista barokkityyliä.
Vuonna 1907 kirkko sai toiset urkunsa, mutta julkisivu säilyi samana. Uudistus oli kuitenkin niin perusteellinen, että urut saivat uuden opusnumeron 190. Kirkko sähköistettiin 1920-luvulla. 1930-luvun alussa keskusteltiin myös lämmityksen muuttamisesta sähköiseksi, mutta loppujen lopuksi päätettiin kustannussyistä pitäytyä puulämmityksessä.
Kirkon historia > Korjaustyöt vuosina 1954−1955

Vuonna 1955 valmistuneessa kirkon korjauksessa hävitettiin poikkisakaroiden parvet, uusittiin virsitauluja ja lisättiin valaistusta seinälampettien avulla. Suurin muutos oli 1890-luvun tähtitaivaan peittäminen vaaleanvihreällä värillä. Syyn tähän on kerrottu olleen se, että seurakuntalaiset keskittyivät saarnan kuuntelun sijasta tähtien laskemiseen. Kirkko sai myös uudet urut ja vanhojen urkujen fasadi siirrettiin sivuoven päälle koristeeksi. Uudet urut olivat sähköpneumaattiset, joten vanhaan fasadiin pystyttiin sisällyttämään kolme urkupöydästä soitettavaa äänikertaa, jotka olivat soitettavissa 1980-luvun remonttiin asti uusilla uruilla erillisellä sormiolla. Fasadin takana ovat siis soineet uudet urkupillit. Kirkko vihittiin uudelleen 22. joulukuuta 1954 ja urut 11. joulukuuta 1955.
Kirkon historia > 1980-luvun korjaustyöt

Kirkon eteiseen tehtiin vuonna 1979 saniteettitilat. Vuosien 1978−1982 toiminta- ja taloussuunnitelmassa oli myös kiinnitetty huomiota valaistuksen vähäisyyteen ja sisämaalauksen kulumiseen. Lisäksi suunniteltiin kellojen soiton koneistamista. Museovirasto antoi korjauksiin liittyen lausuntonsa, jonka mukaan suunnittelun lähtökohtana oli pidettävä silloisen tilanteen ja 1890-luvun korjausten asun säilyttämistä. Arkkitehdiksi valittiin Seppo Rihlama toimistoineen (Arkkitehtitoimisto Rihlamo-Lehtonen-Luoto). Arkkitehti aloitti suunnittelun keväällä 1984, ja kirkkovaltuusto hyväksyi lopullisen korjaussuunnitelman maaliskuussa 1986.
Remontin aikana penkit korjattiin ja maalattiin. Penkeistä poistettiin kaikki vanhat värikerrokset, raot korjattiin puulla ja mukailumaalattiin eli ootrattiin. Ennen kunnostusta tutustuttiin samaan aikaan maalattuihin Tyrvään, Kiikan ja Lempäälän kirkkojen penkkeihin. Myös alttarin keila-aitaus päätettiin säilyttää ja korjata. Saarnastuoli jätettiin konservoimatta sen hyvän värityksen takia. Lattian sähkölämmitys uusittiin. Vanha tiililattia päällystettiin betonilla. Samalla lattiasta hävisi kuoriin menevä porras. Myös sähkövarustukset uusittiin. Isot kattokruunut asetettiin siten, että ne eivät enää peittäneet näkyvyyttä esimerkiksi saarnastuoliin. Virsitauluista tehtiin samanlaiset kuin Josef Stenbäckin vuonna 1896 suunnittelemat. Seppo Rihlama suunnitteli myös muuhun sisustukseen sopivan lukupulpetin. Lisäksi lähelle pääovea tehtiin morsiamen- ja lastenhuoneet. Merkittävä osa remonttia oli myös 1900-luvun alkupuolelta tutun tähtitaivaan palautus kirkon sisäkattoon.
Kirkko sai myös uudet urut, järjestyksessä neljännet. Urut suunnitteli Pentti Pelto ja ne valmisti Kangasalan Urkurakentamo, joka jatkoi 1983 lähtien Kangasalan urkutehtaan perinteitä. Kyseiset urut ovat mekaaniset myöhäisbarokkiurut ja edustavat kirkon rakentamisen aikakautta. Niissä on kolme sormiota, pedaali ja 34 äänikertaa. Pillejä on noin 1500, joista 102 fasadissa. Eteläsakaraan sijoitettu ensimmäisten urkujen urkufasadi ei enää soi uusien urkujen mekaanisuudesta johtuen. Urkujen fasadin suunnittelivat Seppo Rihlama ja Pentti Pelto, ja maalauksen suoritti Jaakko Rintala. Osa vuoden 1956 urkufasadista sijoitettiin sakariston toimituskappeliin. Pentti Pelto laati myös kirkonkellojen soitto-ohjelman.
Korjaustöiden yhteydessä uusittiin myös kirkkotekstiilit. Suunnittelussa auttoivat kangasalalaiset tekstiilitaiteilijat Meri Haavisto ja Helinä Jaakkola. Seppo Rihlama suunnitteli antependiumit ja kukin Kangasalan Marttayhdistyksistä valmisti niistä yhden talkootyönä. Kirkko vihittiin uudelleen 18. lokakuuta 1987. Urkujen julkisivumaalausta ei kuitenkaan ollut ehditty tehdä vielä loppuun, joten urut vihittiin käyttöön muutamia kuukausia myöhemmin 13. maaliskuuta 1988.
Urut

Kirkon urut ovat 34-äänikertaiset mekaaniset myöhäisbarokkiurut kolmella sormiolla. Urut on suunnitellut Pentti Pelto ja valmistanut Kangasalan Urkurakentamo Oy. Julkisivun suunnittelusta vastasivat Seppo Rihlama  ja Pentti Pelto. Urut vihittiin käyttöön 13. maaliskuuta 1988.
Urut > Urkujen äänikerrat

Aikaisemmat urut, Kangasalan urkutehdas
op 2/1845
op 190/1907
op 587/1955
Kuvia

Apostoli Johannesta esittävä puuveistos kirkossa
Kattokruunu kirkossa
Kangasalan kirkon vanha alttaritaulu
Jumalan kaikkinäkevä silmä alttarin yläpuolella
Kirkon koristeellinen saarnastuoli 1600-luvulta
Kangasalan kirkon tornin rakentamisen muistolaatta
Risti kirkon tornissa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kangasalan kirkko Wikimedia Commonsissa
Kangasalan kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Kangasalan kirkko ja sen palvelijat -teos (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilmapanoraamakuva Kangasalan kirkosta - Virtuaalinen Tampereen kaupunkiopas: VirtualTampere.com
Kirkon sisätilaa
Kirkon urut
Itä-Timor kesäolympialaisissa 2020

Itä-Timor osallistui Tokion kesäolympialaisiin 2020 kolmen hengen joukkueella. Itätimorilaiset urheilijat eivät saavuttaneet yhtään mitalia.
Joukkue > Uinti

| Urheilija | Matka | Alkuerät> Aika | Alkuerät> Sija | Välierät> Aika | Välierät> Sija | Loppukilpailu> Aika | Loppukilpailu> Sija | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| José da Silva Viegas | Miesten 50 m vapaauinti | 28,59 | 72. | — | — | — | — | — |
| Imelda Ximenes | Naisten 50 m vapaauinti | 32,89 | 78. | — | — | — | — | — |