stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karl Barth
Nuoruus ja uran alku

Barth syntyi Baselissa mutta vietti lapsuusvuotensa Bernissä. Vuosina 1911–1921 hän työskenteli reformoidun kirkon pappina Safenwilin kylässä Aargaun kantonissa. Vuonna 1913 hän avioitui viulisti Nelly Hoffmanin kanssa. Heille syntyi neljä poikaa ja tytär. Myöhemmin Barth toimi teologian professorina Göttingenin yliopistossa 1921–1925, sitten Münsterin yliopistossa 1925–1930 ja Bonnin yliopistossa 1930–1935. Göttingenissä hän tapasi ensi kerran Charlotte von Kirschbaumin, josta tuli hänen pitkäaikainen sihteerinsä. Barth joutui palaamaan vuonna 1935 Saksasta Sveitsiin, koska ei suostunut vannomaan uskollisuutta Hitlerille. Hän toimi professorina Baselissa 1935–1962.
Barth oli alkuaan opiskellut saksalaista protestanttiliberalismia opettajanaan muun muassa Wilhelm Hermann, mutta hän kääntyi tätä teologiaa vastaan ensimmäisen maailmansodan aikana. Hänen reaktionsa johtui muutamista vaikuttajista kuten Saksan ja Sveitsin uskonnollis-sosialistisen liikkeen johtajista, muun muassa Hermann Kutterista ja Raamatullisen Realismiliikkeen miesten, kuten Christoph Blumhardtin ja Søren Kierkegaardin ja skeptisen filosofian edustajan Franz Overbeckin vaikutuksesta.
Roomalaiskirje

Kommentaarissaan Römerbrief, etenkin sen osittain uudelleen kirjoitetussa toisessa painoksessa 1922, Barth väitti, että Jumala, joka ilmestyy Jeesuksen ristissä, hylkää kaikki yritykset liittää Jumala ihmiskunnan kulttuuriin, saavutuksiin ja omaisuuksiin. Monet teologit pitävät sitä merkittävimpänä teologisena tekstinä Schleiermacherin teoksen Über die Religion: Reden an die Gebildeten unter ihren Verächtern jälkeen.
Ensimmäistä maailmansotaa seuranneena aikana Barth yhdistettiin opettajiensa liberalismia vastaan kääntyneisiin, niin sanotun ”Dialektisen teologian” kannattajiin. Liikkeen jäseniä olivat Rudolf Bultmann, Eduard Thurneysen, Emil Brunner ja Friedrich Gogarten.
Barmenin julistus

Vuonna 1934 protestanttinen kirkko määritteli kantaansa Kolmanteen valtakuntaan. Osa teologeista otti kielteisen kannan, heidän joukossaan Karl Barth, joka oli suurimmassa vastuussa Barmenin teologisen julistuksen (saks. Barmer theologische Erklärung) kirjoittamisesta. Teoksessa vastustettiin natsismin vaikutusta saksalaisessa kristillisyydessä ja mainittiin, että kirkon alamaisuus Jumalalalle ja Jeesukselle Kristukselle estää muiden ”herrojen” vaikutusvallan, kuten Saksan Führerin, Hitlerin. Barth postitti julistuksen henkilökohtaisesti Hitlerille. Teoksesta Barmer theologische Erklärung tuli yksi Tunnustuskirkon perustavista asiakirjoista ja saksalaisen kristillisen vastarintaliikkeen julistus natsismia vastaan.
Barth oli valittu Reichsbruderratin eli johtajiston neuvoston jäseneksi. Hän joutui eroamaan Bonnin yliopiston professorin virasta ja palaamaan kotimaahansa Sveitsiin julistuksen Saksassa aiheuttaman vaikutuksen vuoksi. Sveitsissä hän otti vastaan systemaattisen teologian professorin viran Baselin yliopistossa. Tässä yhteydessä häneltä vaadittiin vastaamaan rutiinikysymykseen, joka esitetään sveitsiläisille virkamiehille, ja hän ilmoitti hyväksyvänsä kansallisen puolustuksen. Hänen vastauksensa oli: ”Kyllä, erityisesti pohjoisrajalla”. Vuonna 1938 hän kirjoitti tšekkiläiselle kollegalleen Josef Hronádkalle kirjeen, jossa hän ilmoitti, että Kolmatta valtakuntaa vastaan taistelevat sotilaat olivat kristityn asialla.
Kirkon dogmatiikka

Kirkon dogmatiikka (saks. Die kirchliche Dogamatik) on yksi suurimmista teologisista kirjoista, joita on koskaan kirjoitettu. Se on yhteensä 13 kirjaa käsittävä teos. Barthin teologinen perusta käy ilmi tästä teoksesta. Yleisesti teos mainitaan hänen tärkeimmäksi teologiseksi työkseen. Barth julkaisi ensimmäisen osan Dogmatiikan painoksen 1932 ja jatkoi työtään kuolemaansa 1968 asti, jolloin teos oli kuuden miljoonan sanan pituinen 13-osainen kirjateos.
Myöhempi elämä

Toisen maailmansodan jälkeen Barthista tuli merkittävä vaikuttaja. Hans Joachim Iwandin kanssa hän otti Darmstadtin hallituksessa 1947 kantaa Saksan kirkon jälleenrakentamiseen ja suhteiden luomiseen ulkomaille. Stuttgartin julistuksessa 1945 Barth teki selväksi, että kirkon halukkuus kääntyä anti-sosialistien ja konservatiivien puolelle johti sen myöntyväisyydelle kansallissosialistiselle ideologialle.
1950-luvulla Barth ilmaisi hyväksyntänsä rauhanliikkeelle ja vastusti Saksan jälleenvarustautumista. Barth opetti Duken yliopistossa.
Barth kirjoitti artikkelin ”The Christian Century”, joka käsitteli ”itä–länsi-kysymystä”.
Vuonna 1962 Barth vieraili Yhdysvalloissa, missä hän opetti Princetonin teologisessa seminaarissa, Chicagon yliopistossa ja San Franciscon teologisessa seminaarissa. Hän oli kutsuttuna Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen, mutta sairastumisensa vuoksi hän ei voinut osallistua siihen.
Teoksia

The Epistle to Romans. ISBN 0-19-500294-6
Kristus ja me kristityt.  ((Christus und wir Christen, 1947.) Suomentanut Juhani Simojoki. Pisara-sarja 7)  Helsinki:  Kirjaneliö, 1978.  ISBN 951-600-410-5
Julkaisuja

Manifesto of the Ninety-Three German Intellectuals, 1914 (Verkkoversio)
Kirjallisuutta

Asprey, Christopher: Eschatological Presence in Karl Barth’s Göttingen Theology.  Oxford:  Oxford University Press, 2010.  ISBN 978-0-19-958470-3
Hancock, Angela Dienhart: Karl Barth’s Emergency Homilectic, 1932–1933: A Summons to Prophetic Witness at the Dawn of the Third Reich.  Grand Rapids (Mich.):  Wm. B. Eerdmans Publishing Co., 2013.  ISBN 978-0-8028-6734-6
Norwood, Donald W.: Reforming Rome: Karl Barth and Vatican II.  Grand Rapids (Mich.):  Wm. B. Eerdmans Publishing Co., 2015.  ISBN 978-0-8028-7210-4
Aiheesta muualla

The Center for Barth Studies — Princetonin Teologisen seminaarin sivut
Barth Literature Search Project
Karl Barth book reviews
Johnny McDowellin Barth-sivut
Time-aikakauslehden etusivuartikkeli Karl Barthista 20.4.1962[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef
Burgebrach

| Burgebrach |
| --- | --- |
 vaakuna
 Burgebrach
 Koordinaatit: 49°50′N, 10°45′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Hallintopiiri:  Oberfranken
Piirikunta:  Bamberg
Hallinto:  
 – Pormestari:  Johannes Maciejonczyk
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  87,86 km²
Korkeus:  267 m
Väkiluku:  7 019
 – Väestötiheys:  79,9 as./km²
 
 www.vg-burgebrach.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Burgebrach on kunta Baijerissa, Etelä-Saksassa. Burgebrachissa on 7 019 asukasta (vuonna 2020), joista noin 2 000 asuu kunnan keskustassa. Burgebrachiin kuuluu yli kaksikymmentä pientä kylää, joista tunnetuin lienee Treppendorf, Euroopan suurimman musiikkikaupan, Musikhaus Thomannin ansiosta.
Burgebrachin kunnanjohtajana toimii Johannes Maciejonczyk (CSU).
Alueen postinumero on 96138.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Burgebrachin kotisivut (saksaksi)
Benetton B198

Benetton B198
Benetton B198 oli Nick Wirthin suunnittelema auto, jolla Benetton-talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1998. Autoa ajoivat Giancarlo Fisichella ja Alexander Wurz.
Kauden alussa näytti siltä, että talli voisi hyvinkin sijoittua valmistajien MM-sarjassa kolmanneksi, mutta tulokset huononivat kauden loppua kohti. Fisichellan ensimmäisestä paalupaikasta Itävallan Grand Prix’sta huolimatta talli sijoittui viidenneksi valmistajien sarjassa.
Teknisiä tietoja

moottori: Playlife (Renault), 71° V10
vaihdelaatikko: Benetton 6-vaihteinen, puoliautomaattivaihdelaatikko
polttoaine: Agip
renkaat: Bridgestone
Saavutukset

kilpailuja: 16
voittoja: 0
paalupaikkoja: 1
nopeimpia kierroksia: 1
Formula 1 -tulokset

(lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa)
| Vuosi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Benetton | Playlife V10 | B |  | AUS | BRA | ARG | SMR | ESP | MON | CAN | FRA | GBR | AUT | DEU | HUN | BEL | ITA | LUX | JPN | 33 | 5. |
| 1998 | Benetton | Playlife V10 | B | Giancarlo Fisichella | Kesk. | 6 | 7 | Kesk. | Kesk. | 2 | 2 | 9 | 5 | Kesk. | 7 | 8 | Kesk. | 8 | 6 | 8 | 33 | 5. |
| 1998 | Benetton | Playlife V10 | B | Alexander Wurz | 7 | 4 | 4 | Kesk. | 4 | Kesk. | 4 | 5 | 4 | 9 | 11 | Kesk. | Kesk. | Kesk. | 7 | 9 | 33 | 5. |
Wilson Bentley

Bentley kuvaamassa lumikiteitä
Bentleyn kuvaamia lumikiteitä
Wilson Bentley (1865–1931)  oli yhdysvaltalainen tutkija ja valokuvaaja, joka kuvasi lumihiutaleita mikroskoopilla.
1800-luvun välineille lumihiutale oli vaativa kohde, sillä ne ovat pieniä ja lyhytikäisiä. Bentley kiinnitti paljekameran mikroskooppiin, ja onnistui ensimmäisenä saamaan tarkkoja kuvia lumihiutaleista. Hän pyydysti ne jäähdytetyille, mustan sametin peittämille levyille. Bentley kuvasi yli 5 000 hiutaletta, ja jokainen oli erilainen. Vuonna 1931 hän julkaisi niistä suositun valokuvakirjan.
Bentley kuvasi myös jään ja veden kaikkia muotoja, kuten pilviä ja sumua. Hän myös tallensi sadepisaroiden kokoja.
Julkaisuja

Thompson, Jean M. & Bentley, Wilson A. Water Wonders Every Child Should Know Garden City: Doubleday, Page & Co. 1913
Bentley, Wilson A. The Guide to Nature (1922)
Bentley, Wilson A. 'The Magic Beauty of Snow and Dew', National Geographic (Tammikuu 1923)
Bentley, Wilson A.; Humphreys, William J: Snow Crystals, New York: McGraw-Hill, 1931
Kirjallisuutta

Blanchard, Duncan: The Snowflake Man, A Biography of Wilson A. Bentley," McDonald and Woodward, 1998 ISBN 0-939923-71-8.
Martin, Jacqueline Briggs: "Snowflake Bentley," New York: Houghton Mifflin Co., 1998 ISBN 0-395-86162-4
Stoddard, Gloria May. "Snowflake Bentley: Man of Science, Man of God." Shelburne, VT: New England Press, 1985 ISBN 0-933050-31-3
Burghausen

| Burghausen |
| --- | --- |

 vaakuna
 Burghausen
 Koordinaatit: 48°10′N, 12°50′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Hallintopiiri:  Ylä-Baijeri
Piirikunta:  Altötting
Hallinto:  
 – Pormestari:  Florian Schneider
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  19,85 km²
Korkeus:  420 m
Väkiluku:  18 795 (2 020)
 – Väestötiheys:  946,9 as./km²
 
 www.burghausen.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Burghausen on kaupunki Saksan Ylä-Baijerissa Altöttingin piirikunnassa Salzachjoen rannalla aivan Itävallan rajalla. Kaupungin asukasluku oli 18 795 vuoden 2020 lopussa. Burghausenin linna joen rannalla on 1 051 metriä pitkä ja se on maailman pisin linna.
Burghausenin linna ja kaupunki Salzach-joen takana.
Kaupunki lienee perustettu jo noin 600-luvulla tullin asemapaikaksi. Vuonna 1025 Konrad II katsoi Burghausenin keisarilliseksi omaisuudeksi. Vuonna 1164 Baijerin ja Saksin herttua Henrik Leijona asettui Burghausenin linnaan. Myöhemmin seudulla on ollut suurta sotahistoriallista merkitystä muun muassa kolmikymmenvuotisen sodan asemapaikkana.
Nykyään kaupungissa on kemianteollisuutta, jota harjoittaa Wacker-Chemie AG. Yhtiö omistaa 2. Bundesliigassa pelanneen jalkapalloseura Wacker Burghausenin, joka pelaa kotiottelunsa Wacker Arenalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Burghausen Wikimedia Commonsissa
Kaupungin verkkosivut (saksaksi)
Bentsheksoli

| --- | --- |

Bentsheksoli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
1-sykloheksyyli-1-fenyyli-3-piperidin-1-yylipropan-1-oli
Tunnisteet
CAS-numero: 144-11-6
ATC-koodi: N01AA01
PubChem CID: 5572
DrugBank: DB00376
Kemialliset tiedot
Kaava: C20H31NO 
Moolimassa: 301,466 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Tiheys: 1,04 g/cm³
Sulamispiste: 258,5 °C
Kiehumispiste: 447,9 °C
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: 3,3-4,1 tuntia
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Suun kautta
Bentsheksoli eli triheksifenidyyli on Parkinsonin taudin hoidossa käytettävä synteettinen, muskariinireseptoria salpaava antikolinergi. Se pääsee keskushermostoon lipidiliukoisuutensa vuoksi. Sen ohella Parkinsonin taudin hoidossa käytettäviä saman ryhmän lääkeaineita ovat biperideeni ja orfenadriini.
Triheksifenidyylin kemiallinen kaava on C20H31NO, moolimassa 301,466 g/mol, tiheys 1,04 g/cm3, kiehumispiste 760 mmHg paineessa 447,9 °C, leimahduspiste 211 °C ja CAS-numero 144-11-6.
Stereokemia

Triheksifenidyylissä on kiraliakeskus ja kaksi enantiomeeriä. Lääkkeet ovat rasemaatteja.
| Enantiomeerit |
| --- | --- |
  CAS: 40520-25-0:   CAS: 40520-24-9
Aiheesta muualla

PubChem: Trihexyphenidyl (englanniksi)
DrugBank: Trihexyphenidyl (englanniksi)
ChemSpider: Trihexyphenidyl (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Trihexyphenidyl (englanniksi)
ChemBlink: Trihexylphenedyl (englanniksi)
Matti Kuorikoski

| Matti Kuorikoski> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1741
Kuollut: 1800
Ammatti:  kirkonrakentaja
Puoliso:  Kaisa Juhontytär Hannila
Matti Kuorikosken suunnittelelma Kaustisen kirkko (1777) ja kellotapuli (1778). Kellotapuli on alkuperäisasussaan, kirkkoa on korotettu vuonna 1859 Jaakko Kuorikosken johdolla.
Matti Matinpoika Kuorikoski (1741–1800) oli suomalainen kirkonrakentaja ja kaustislaisen Kuorikosken kirkonrakentajasuvun kantaisä. Matti Kuorikosken kolme jälkipolvea käsittävät yhteensä 14 kirkonrakentajaa. Suku toimi kirkonrakentajina noin 140 vuoden mittaisen ajanjakson, joka päättyi Matti Kuorikosken pojanpojanpojan Juho Jaakko Kuorikosken kuollessa vuonna 1918.
Matti Kuorikoski rakensi kotikuntaansa Kaustiselle sen kirkon ja erillisen kellotapulin. Kirkko valmistui vuonna 1777 ja tapuli seuraavana vuonna. Tyypiltään kirkko on ristikirkko. Sitä korotettiin vuonna 1859, jolloin kirkko sai nykyisen ulkomuotonsa. Korotuksen suunnitteli ja toteutti Kuorikosken pojanpoika Jaakko Kuorikoski. Muutostyössä kirkko purettiin perustuksia myöten ja käytännössä rakennettiin uudelleen. Sen pohjamitat pysyivät samoina, mutta seinät tehtiin korkeammaksi ja kirkkoon rakennettiin attika, sisäänpäin kovertuva kupolin katto ja torni. Kellotapuli on säilynyt Matti Kuorikosken tekemässä asussa.
Vuonna 1782 valmistui Kuorikosken rakentamana Perhon kirkko. Kirkko purettiin 1902, ja sen tilalle rakennettiin Valter Thomén suunnittelema uusi kirkko, joka valmistui 1903. Kuorikoski rakensi Perhoon myös erillisen kellotapulin, joka valmistui 1799. Tapuliin tehtiin sen ulkomuotoa muuttanut korjaus vuonna 1840 Kuorikosken pojan Heikki Kuorikosken johdolla.
Bakau

| Bakau |
| --- | --- |
 Bakaun kalatori
 Bakau
 Koordinaatit: 13°29′N, 16°41′W 
Valtio:   Gambia
Alue:  Banjul
Kunta:  Kanifing
Väkiluku (2013):  25 265
Aikavyöhyke:  UTC0
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bakau on kaupunki Gambiassa. Se sijaitsee valtion länsiosassa Atlantin valtameren rannikolla, lähellä pääkaupunki Banjulia.
Hallinnollisesti Bakau koostuu kahdesta kaupungista, uudessa Bakaussa oli vuonna 2013 noin 25000 asukasta, mutta lisäksi 3500 asui Bakau Wasulun (vanha Bakau) puolella.
The West Australian

The West Australian (myös The West) on Länsi-Australian Perthissä ilmestyvä paikallinen sanomalehti, jonka omistaa Seven West Media. Sitä julkaistaan tabloidina ja se on Australian toiseksi vanhin keskeytyksettä julkaistu sanomalehti. Levikiltään se on maan neljänneksi suurin sanomalehti. Lehteä pidetään konservatiivisena, ja se tukee liberaalien ja kansallispuolueen koalitiota.
Aiheesta muualla

The West Australian (englanniksi)
Bentso(a)

| Bentso(a)pyreeni |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  50-32-8
PubChem CID:  2336
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C20H12
Moolimassa:  252,31 g/mol
Ulkomuoto:  Vaaleankeltaisia kiteitä
Sulamispiste:  178,1 °C (451 K)
Kiehumispiste:  496 °C (769 K)
Tiheys:  1,4 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
    
Bentso(a)pyreeni eli BaP on orgaaninen yhdiste ja se kuuluu polysyklisiin aromaattisiin hiilivetyihin. Yhdiste on palavaa ja huoneenlämmössä (20 °C) se on olomuodoltaan vaaleankeltaista kiteistä ainetta. Sen kemiallinen kaava on C20H12. Bentso(a)pyreenista käytetään myös nimityksiä bents(a)pyreeni, 3,4-bentsopyreeni ja bentso(d,e,f)kryseeni.
Bentso(a)pyreenin moolimassa on 252,31 g/mol, sulamispiste 178,1 °C, kiehumispiste 496 °C, suhteellinen tiheys 1,4 g/cm3 ja CAS-numero 50-32-8. Yhdiste liukenee huonosti veteen (<0,1g/100 ml). Aine reagoi voimakkaiden hapettimien kanssa. Bentso(a)pyreenia syntyy usein epätäydellisen palamisen tai orgaanisen aineksen pyrolyysin seurauksena.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Bentso(a)pyreeni on luokiteltu Suomessa syöpäsairauden vaaraa aiheuttavaksi aineeksi (ryhmä 3) ja se on erittäin myrkyllistä vesieliöille.
Jotkut sienet, kuten nukkaorvakat (Phanerochaete) ja osterivinokkaat (Pleurotus), pystyvät hajottamaan jopa bentso(a)pyreeniä hiilidioksidiksi erittämiensä solunulkoisten peroksidaasien avulla.
Aiheesta muualla

PubChem: Benzo(a)pyrene (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Benzo[apyrene] (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Benzo(a)pyrene (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Benzo(a)pyrene (englanniksi)
International Agency for Research on Cancer (IARC): Benzo(a)pyrene (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf) (englanniksi)
Eliezer Ben-Jehuda

Ben-Jehuda työpöytänsä ääressä 1910-20
Eliezer Ben-Jehuda (hepreaksi אֱלִיעֶזֶר בֶּן־יְהוּדָה,  s. 7. tammikuuta 1858 Luzhky, Venäjän keisarikunta – 16. joulukuuta 1922 Jerusalem,  Palestiinan brittiläinen mandaatti) oli heprean kielen ja juutalaisten tekstien tutkija, joka loi perustan modernin heprean synnylle ja leviämiselle arkikäyttöön Israelissa. Hän on nykyheprean isä ja hänen ansiotaan on, että hepreasta tuli puhekieli. Hän oli myös mukana Israelin valtion perustusten laskemisessa. Nykyisin hepreaa puhuvat ensimmäisenä tai toisena kielenään miljoonat ihmiset ympäri maailman ja se on Israelin virallinen kieli.
Hän opiskeli Venäjällä ja Ranskassa.
Elämänvaiheita > Lapsuus

Eliezer Jitzhak Perelman syntyi liettualaisessa pikkukaupungissa Luzhkyssa nykyisen Valko-Venäjän alueella. Tuohon aikaan vain perheen ensimmäinen poika oli vapaa sotapalveluksesta. Äiti Feige pelkäsi kahden nuorimman puolesta, että näille kävisi kuin hänen omalle veljelleen, jonka kasakat veivät tsaarin määräyksestä jo seitsemänvuotiaana armeijaan. Sen jälkeen Feige ei enää koskaan kuullut mitään veljestään. Lopulta vanhemmat päättivät rekisteröidä pojat tuttujen lapsettomien perheiden nimiin. Siten Eliezerin sukunimi Perlman muuttui Iljanoviksi. Eliezerillä oli hyvä lukupää. Perhe oli köyhä eikä heillä ollut varoja pojan kouluttamiseen. Vanhemmat laittoivat hänet uskonnollisen David Wolfsonin, äidin veljen, luo, joka oli varakas, toivoen pojasta rabbia.
Elämänvaiheita > Opinnot

Hänen vanhempansa toivoivat hänestä rabbia ja hänen opintonsa perehdyttivät hänet syvästi hepreankieleen.
Ben-Jehuda kuitenkin siirtyi maalliseen oppiin ja ajautui aikakautensa poliittisiin pyörteisiin. Eurooppalaisten kansallisvaltioiden, kuten Bulgaria ja Kreikka, synty herätti Ben-Jehudassa monen muun juutalaisen tavoin unelman juutalaisten omasta valtiosta. Ben-Jehudan näkemys hepreankielestä juutalaista kansaa yhdistävänä tekijänä sopi hyvin yhteen juutalaisyhteisössä kyteneen sionistisen aatteen kanssa.
Juutalaiset tunsivat heprean pyhien kirjoitustensa kielenä, mutta sen saattaminen puhekäyttöön vaati mm. uutta sanastoa ja keskustelukäytäntöjen kehittämistä. Ben-Jehuda sai käytännön kokemusta "arkihepreasta" opettaessaan kieltä Pariisissa ja asuessaan Algerian juutalaisten keskuudessa.
Ben-Jehuda muutti 1881 Palestiinaan, missä hän ajoi modernia hepreaa maata asuttaneiden juutalaisten yhteiseksi kieleksi. Heikosta terveydestään huolimatta Ben-Jehuda toimi opettajana ja muun muassa julkaisi sionistista sanomalehteä. Kouluissa hän opettaisi kielen lapsille ja lehdet tekisivät sitä tunnetuksi aikuisten parissa. Maaperä hepreankielen uudelle synnylle oli otollinen Israelissa, missä kielien kirjo oli laaja. Yhteinen kieli nähtiin pian sionistisen aatteen ja syntyvän valtion edellytyksenä.
Ben-Jehudan poika, Ben-Zion ("Siionin poika", s. 1882), oli ensimmäinen modernia hepreaa äidinkielenään puhunut ihminen.
Ben-Jehudan kirjallinen päätyö oli eittämättä 17-osaisen heprean kielen sanakirjan aloittaminen ja aineiston kerääminen. Viimeisteltyyn muotoonsa teoksen 11 viimeistä osaa saattoivat hänen toinen vaimonsa Hemda, hänen poikansa, ja viimeisten kolmen osan osalta vastaperustettu Israelin valtio lopulta vuonna 1951.,
Muuta

Israelissa Jerusalemissa on katu nimeltä Ben Yehuda Street.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eliezer Ben-Jehuda Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Ben-Jehuda ja vaimonsa Hemda 1912
Armavir (kaupunki)

| Armavir Արմավիր Արմավիր |
| --- | --- |

 fiArmavir 
 40°09′22″N, 44°02′20″E 
Valtio:  Armenia
Maakunta:  Armavirin
Aikavyöhyke:  UTC+4
Väestö
Väkiluku (2011)  (de jure):  29 319
Muuta
Suuntanumero:  (+374) 237
 armavir.agro.am 
Armavir (arm. Արմավիր) on Armenian länsiosassa, maanteise 46 kilometriä Jerevanin länsipuolella sijaitseva Armavirin maakunnan pääkaupunki. Vuoden 2011 väestönlaskennan aikaan kaupungin asukasluku oli 29 319; vuosikymmen aiemmin asukkaita oli  32 034 (2001).
Jerevanista johtaa Armaviriin M5-valtatie (Jerevan–Vagharšapat–Metsamor–Armavir). Armavir on myös Armenian länsiosissa kulkevan, Georgian Tbilisistä Jerevanin eteläpuolelle Masisiin johtavan pääradan Tbilisi–Armenian raja–Ajrum–Gjumri (risteysasema)–Armavir–Masis (risteysasema) varrella.
Armenian ydinvoimalaitos (Metsamor) sijaitsee maanteitse 13 kilometriä Armavirin itäpuolella.
Historiallinen Armavirin kaupunki, joka oli Armenian pääkaupunki Orontidin dynastian aikana (331–210 eaa.), sijaitsee 7 kilometriä nykyisen Armavirin eteläpuolella. Nykykaupunki perustettiin vuonna 1931 nimellä Sardarapat, ja uudelleennimettiin Armaviriksi vuonna 1935.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Armavir (kaupunki) Wikimedia Commonsissa
Glodeni

| Glodeni |
| --- | --- |
 Muistoristi Glodenissa.
 Glodeni
 Koordinaatit: 47.7737°N, 27.5165°E 
Valtio:   Moldova
Piiri:  Glodenin piiri
Kaupungintalon osoite:  str. Suveranitatii 2, or. Glodeni, MD-4901, Republica Moldova
Kirjallinen maininta:  1673
Kaupungiksi:  1967
Väkiluku (2014):  11 500
Suuntanumero(t):  +373 249
 
 www.glodeni.md 
 Glodenin piirin sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Glodeni (ven.  ja ukr. Глодя́ни, Glodjany) on kaupunki ja Glodenin piirin keskus Pohjois-Moldovassa.
Kaupunki sijaitsee maanteitse noin 35 kilometriä Pohjois-Moldovan keskuskaupunki Bălțista länteen. Yhtä lähellä on lännessä Romanian raja ja Costeștin pikkukaupungin rajanylityspaikka Euroopan yhteisön puolelle. Pääkaupunki Chișinău sijaitsee 168 kilometrin päässä kaakossa. Glodeniin johtaa myös Moldovan rautateiden pistorata Bălțin lounaispuolelta Răuțelin risteysasemalta.
Glodenissa on noin 11 500 ja koko maaseutuvaltaisessa piirissä 60 400 asukasta (2014). Kaupunki on kasvanut kymmenisen prosenttia  viime vuosikymmenen aikana; vuonna 2004 asukkaita oli 10 465 ja koko piirissä 60 975. Tuolloin kaupungin väestön enemmistö oli moldovalaisia (60,0 %), runsaasti on myös ukrainalaisia (27,7 %) ja venäläisiä (9,8 %).
Paikkakunta mainitaan ensimmäisen kerran historiallisissa lähteissä vuonna 1673. Vuonna 1923 Glodenissa oli 2 703 ja vuonna 1940 yhteensä 3 960 asukasta. Vuonna 1967 Glodeni sai kaupungin aseman. Tuolloin siellä asui 6 803 henkeä.
Ystävyyskaupunkeja ovat:
Šarhorod (Шаргород), Ukraina ja
Botosani, Romania.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Glodeni Wikimedia Commonsissa