stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Intian kastilaitos

Intian kastilaitos määrittelee ihmisten arvojärjestyksen hindulaisuudessa ja osittain joissain muissakin intialaisissa uskonnoissa. Jako perustuu käsitykseen siitä, että kosminen laki dharma määrää kaikille eläville olennoille niiden syntyessä paikkansa. Intian kastilaitoksessa on neljä suurta kastia ja niiden alapuolella kastittomien joukko.
Alun perin jako koski arjalaisten maahanmuuttajien työnjakoa 1500-luvun maanviljelysyhteiskunnassa, jossa ihmiset perivät tehtävänsä. Kastijärjestelmään liittyvä syrjintä kiellettiin virallisesti Intian perustuslaissa vuonna 1950. Siitä huolimatta kastilaitos elää edelleen, erityisesti maaseudulla. Vuonna 2004 Unicef arvioi, että maailmassa yli 250 miljoonaa ihmistä kokee syrjintää, koska kuuluu alhaiseen kastiin.
Neljä pääkastia

Kastilaitos jakaa intialaisen yhteiskunnan neljään pääkastiin eli varnaan (sanskritiksi वर्ण, varṇa 'väri; luokka'): bramiineihin (tai brahmaani, oppineita, jotka ovat perehtyneet pyhiin kirjoituksiin, opettajia ja pappeja), kshatriyoihin (sotureita, joiden tehtävänä oli puolustaa maata), vaišyoihin (kauppiaat) ja šudriin (maanviljelijöitä ja käsityöläisiä). Nämä kastit mainitaan klassisessa Veda-kirjallisuudessa. Veda-ajalla luodun (noin 1300 eaa. – 1000 eaa.) Rigvedan viimeisessä hymnissä mainitaan neljäs varna šudrat. Rigvedassa kirjoitetaan: ”"bramiini oli hänen suunsa, hänen käsivarsistaan syntyi kšatrya, hänen reisistään tuli vaišya ja hänen jaloistaan syntyi šudra.”
Kukin mainituista kasteista jakaantuu lukemattomiin alaryhmiin kunkin jäsenen ammatillisen erikoistumisen tai erikoispiirteen mukaisesti. Alun perin järjestelmä oli joustava ja se salli tiettyä liikkumavaraa kastien välillä kunkin yksilön kykyjen ja toiveiden mukaisesti. Alkuaikojen ammatillista merkitystä enemmän ruvettiin painottamaan uskonnollista merkitystä: näin järjestelmä kangistui siinä määrin, että ihmisyksilön syntymä määräsi saman tien lopullisesti, mihin kastiin hän kuului. Vuosisatojen saatossa kastilaitoksesta tuli väline, jolla kolme ensin mainittua kastia saattoivat tehokkaasti käyttää hyväkseen ja vieläpä riistää neljättä.
Tiukan ja jähmeän kastilaitoksen arvellaan syntyneen vasta brittiläisen siirtomaahallinnon aikana.
Kastittomat

Neljän kastin ulkopuolelle jäävät kastittomat eli paariat, dalitit, panchamat tai "koskemattomat". He ovat kaikkien neljän pääkastin alapuolella ja tekevät kaikkein vähiten arvostettuja töitä. Kastittomien yhteiskunnallinen syrjintä on kielletty Intian perustuslaissa, mutta siitä huolimatta heitä halveksutaan ja kartetaan. Mahatma Gandhi puolusti kastittomia ja kutsui heitä nimellä harijanit, 'jumalan lapset'.
Kastittomien kosketuksen uskottiin saastuttavan. Siksi heidän liikkumistaan rajoitettiin eivätkä he päässeet esimerkiksi temppeleihin. Kiinalainen munkki Faxian kuvaa jo 300–400-lukujen vaihteessa alempien kastien ylemmille pelkästä läheisyydestä aiheuttamaa saastumista. Brittien aikana Keralan aluetta kutsuttiin "kastien hourulaksi", koska siellä rituaaliseen saastumiseen suhtauduttiin äärimmäisen tiukasti. Brahmaanijohtajan edellä kulki palvelija miekan kanssa kuuluttamassa hänen tulostaan. Epäpuhtaan kastin edustaja, joka ei poistunut brahmaanin näköpiiristä, saatettiin surmata. Tiukat säännöt määräsivät, millaisen etäisyyden päässä minkäkin kastin edustajan oli pysyttävä brahmaanista. Näitä sääntöjä noudatetaan vanhasta tottumuksesta jossain määrin edelleen.
Jatit

Varna-kastijärjestelmän rinnalla ja siihen sekoittuneena Intiassa ovat jatit. Jateja on tuhansia ja ne ovat eräänlaisia ammattikiltoja ja alakasteja. Kaikkien viiden ryhmän ihmiset kuuluvat johonkin jatiin. Jatin ja varnan suurin ero on se, että jatia ihminen voi vaihtaa, varnaansa ei. Jati on paikallinen ja intialainen yhteisöllinen järjestelmä, kun taas varna edustaa hindulaisuuteen perustuvaa uskonnollista järjestelmää.
Intian kastilaitos hindulaisuuden ulkopuolella

Kastilaitos yhdistetään hindulaisuuteen, mutta myös muiden Intian uskontojen sisällä on varnoja ja jateja vastaavia yhteiskuntaluokkia, myös sikhiläisyydessä vaikka sen perustaja Guru Nanak kielsi kastilaitoksen. Buddhalaisuus ei yleensä tunnusta kastilaitosta lainkaan, vaikka eräiden buddhalaisten lahkojen keskuudessa on kastilaitosta muistuttavia jakoja. Intian muslimien keskuudessa taas arabialaista sukujuurta olevat mielletään korkea-arvoisemmiksi kuin hindukäännynnäisten jälkeläiset.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Intian kastilaitos Wikimedia Commonsissa
Lampaankäävät

| Lampaankäävät |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Albatrellaceae
Suku::  Lampaankäävät Albatrellus  Gray
Katso myös
   Lampaankäävät Wikispeciesissä   Lampaankäävät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lampaankäävät (Albatrellus) on kääpäsuku. Suvun edustajille on tyypillistä lakkien alapinnalla olevat pillit sekä se, että ne ovat keskikokoisia tai suuria sieniä. Lajeja tavataan lähinnä pohjoisissa metsissä ja ne ovat mykorritsasieniä. Suvun tunnetuimmat lajit ovat herkullinen ruokasieni lampaankääpä ja nuorena syötävä typäskääpä. Muita lajeja ovat esimerkiksi karitsankääpä sekä vuohenkääpä. Lampaankäävät poikkeavat muista käävistä siinä, että ne ovat usein niitä pehmeämaltoisempia ja kasvavat maasta eivätkä puusta. Aiemmin sukuun luettiin myös keltakääpä, joka on nykyisin dna-analyysien perusteella siirretty omaan keltakääpien (Xanthoporus) sukuunsa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Lampaankäävät (Albatrellus)
Mushroom Expert: Genus Albatrellus (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1073187  Wikispecies: Albatrellus  AusFungi: 60015488  CoL: RGR  EoL: 21420  EPPO: 1ALBAG  Fungorum: 17035  GBIF: 2551762  iNaturalist: 54168  IRMNG: 1046991  MycoBank: 17035  NBN: NHMSYS0001474275  NCBI: 68750  NZOR: 450db43e-9b50-412c-a60d-dca202a322fc  Open Tree of Life: 160859
Gli invincibili fratelli Maciste

| Gli invincibili fratelli Maciste |
| --- | --- |
 Elokuvan italialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Roberto Mauri
Käsikirjoittaja:  Edoardo Mulargia, Roberto Mauri
Tuottaja:  Domenico Seymandi
Säveltäjä:  Felice Di Stefano
Kuvaaja:  Romolo Garroni
Leikkaaja:  Enzo Alabiso
Lavastaja:  Giuseppe Ranieri
Pääosat:  Iloosh Khoshabe, Claudie Lange, Mario Novelli
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Intercambio Film Europa Sud America
Ensi-ilta:  18. joulukuuta 1964 (Italia)
Kesto:  90 min.
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  143 086 900 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gli invincibili fratelli Maciste (”Voittamattomat Macisten veljekset”) on vuonna 1964 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Roberto Mauri. Macisten veljeksiä näyttelevät iranilaissyntyinen Iloosh Khoshabe alias Richard Lloyd ja Mario Novelli alias Tony Freeman.
Juoni

Prinssi Akimiin rakastunut maanalaisen valtakunnan kuningatar Thaliade kaappaa tämän morsiamen Janan houkutellaakseen prinssin luokseen. Maciste 1 löytää tiensä Thaliaden luoliin ja kukistaa niitä vartioivat leopardiasuiset miehet, mutta juotuaan kuningattaren taikajuomaa hänestä tulee tämän tottelevainen orja. Paikalle saapuva Akim lupautuu naimaan Thaliaden, jos tämä vapauttaa vankinsa. Luoliin tunkeutuu myös Maciste 2, joka häviää kamppailun huumattua veljeään vastaan. Maciste 1:een rakastunut kuningattaren palvelija Nice antaa tälle vastamyrkkyä, ja yhdessä veljekset kukistavat kuningattaren leopardimiehet, estävät tämän naima-aikeet ja aiheuttavat maanjäristyksen, joka tuhoaa maanalaisen valtakunnan sankarien paetessa paikalta.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Iloosh Khoshabe  | … |  Maciste 1   |
|  Claudie Lange  | … |  kuningatar Thaliade   |
|  Mario Novelli  | … |  Maciste 2   |
|  Gia Sandri  | … |  Nice   |
|  Antonio De Teffé  | … |  prinssi Akim   |
|  Pier Anna Quaia  | … |  Jana   |
|  Ferruccio Viotti  | … |     |
|  Franco Visconti  | … |     |
|  Ruth von Hagen  | … |     |
|  Noelle Dumas  | … |     |
|  Steve Lang  | … |  Thur   |
Tuotanto ja tyyli

Gli invincibili fratelli Maciste on halvalla ja amatöörimäisesti toteutettu suoraviivainen peplumseikkailu. Sen suurin oivallus on, että Macisteja voikin yhden sijasta olla kaksi. Tyylilajin hiipumista heijastavat häpeilemätön camp-henkisyys ja tavanomaista selkeämmät eroottiset vihjaukset. Elokuvan vilpitön naivius ja reipas toiminnallisuus tekevät siitä puutteistaan huolimatta melko viihdyttävää katseltavaa.
Julkaisut

Elokuvaa esitettiin Saksassa nimellä Der Untergang des Leopardenreiches (”Leopardivaltakunnan tuho”). Yhdysvalloissa se tunnetaan nimillä The Invincible Brothers Maciste ja The Invincible Gladiators (”Voittamattomat gladiaattorit”). Harvoin nähdystä filmistä ei ole kunnollista DVD-julkaisua.
Aiheesta muualla

Gli invincibili fratelli Maciste Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Landumat

Landumafetissi 1900-luvun alun postikortissa.
Landumat (myös landomat) ovat atlantinkongolaista kieltä puhuva kansa Guinean rannikolla. He asuvat maan lounaisosassa Bokén kaupungin ympäristössä ja lähellä Guinea-Bissaun rajaa. Landumia on 14 000 henkeä.
Landumien sukukansoja ovat bagat, kissit, nalut, limbat ja bullomit. Pohjoisesta saapuneet fulbet ja susut pakottivat heidät siirtymään jokien halkomalle soistuneelle rantavyöhykkeelle. Siirtomaa-aikana landumat toimivat eurooppalaisten kaupankäynnin välittäjinä. 1800-luvulla he alkoivat sulautua susuihin.
Kansan pääelinkeinot ovat maanviljely ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, banaani, maniokki, bataatti ja maissi sekä nykyään myös kahvi, maapähkinä, sokeriruoko, vihannekset ja hedelmät. Lisäksi keräillään kookos- ja öljypalmun hedelmiä sekä kolapähkinöitä. Landumien käsityöläiset ovat tunnettuja suurikokoisista naamioistaan.
Asumuksena toimivat pyöreät lehvä- tai olkikattoiset majat. Eurooppalainen vaatetus on korvannut lannevaatteet ja kasvikuiduista valmistetut hameet. Ruokavalio koostuu etupäässä kasviksista. Perhe on suuri ja polygynia on yleistä. Sukujärjestelmä on patrilineaarinen ja avioliitto patrilokaalinen. Kyläyhteisöt muodostivat aikaisemmin Fouta Djallonin muslimihallitsijoiden alaisia päällikkökuntia. Miehet ja naiset kuuluivat initiaatioriittejä harjoittaviin salaseuroihin.
Landumat harjoittavat etupäässä perinteistä uskontoa, johon kuuluu esi-isien ja luonnonvoimien palvontaa. Lisäksi on sunnimuslimeja ja katolisia.
Insuliinireseptori

Insuliinin aktivoimana (1) insuliinireseptori ohjaa glukoosinsiirtäjäproteiinin solukalvolle (2) ja glukoosia siirtyy soluun (3) glykogeenin tuotannon (4), glykolyysin (5) ja rasvahappojen synteesin (6) lähtöaineeksi.
Insuliinireseptori on solun kalvoproteiini, jonka aktivoi insuliini. Insuliinireseptorit säätelevät solujen energiantuotantoa sekä sokeri- ja rasva-aineenvaihduntaa insuliinitasojen ohjaamina. Insuliinireseptorit ovat luokan II tyrosiini-kinaasi-reseptoreita.
Insuliinireseptorin koodaa ihmisen geeni INSR.
Rakenne

Insuliinireseptori koostuu kahdesta alfa- ja beeta-yksiköstä. Insuliinireseptoreiden rakenteesta on useita tutkimustuloksia.
Useiden tutkimusten mukaan se muistuttaa muodoltaan Y tai T-kirjainta, alfayksiköiden muodostaessa solun ulkopuoliset yläosan sakarat, ja solukalvon sisään kulkevan beeta-yksikön muodostaessa vertikaalisen varren. Se on noin 12 nanometriä leveä ja 20 nanometriä korkea. Insuliini kiinnittyy alfa-yksiköiden muodostamaan haaraan. Joidenkin tutkimustulosten mukaan reseptorit ovat muodoltaan pallomaisia, ja niihin voi kiinnittyä kaksi insuliinimolekyyliä.
Toiminta

Insuliinireseptorin tehtävänä on ohjata veren sokeria siirtävät proteiinit kuten SLC2A4 solukalvoille, ja ohjata näiden reseptoreiden suorittamaa glukoosi-sokerin siirtoa soluihin, sekä lisäksi ohjata glykogeenin synteesiä, ohjata glykolyysiä sekä ohjata rasvahappojen synteesiä.
Insuliinireseptorin aktivoiduttua

Insuliinireseptorin aktivoi siihen kiinnittyvä insuliini. Se aktivoi glukoosiaineenvaihdunnasta ja sen siirtämisestä vastaavien proteiinien toimintaa, insuliiniaineenvaihduntaan liittyvien geenien aktivaatiota sekä glykogeenin synteesiä GSK-3-proteiinin kautta. Insuliinin toimintamekanismia molekyylitasolla ei vielä täysin tunneta.
Insuliinireseptorin aktivoiduttua > Signaaliketju

Insuliinireseptorin aktivoituessa sen sisältämään tyrosiiniin liittyy fosforiryhmä, eli se fosforyloityy. Se viestii toissijaisen viestijärjestelmän kautta, johon kuuluvat tyrosiinikinaasit IRR ja kasvutekijä IGF-1. Se myös viestii glukoosia siirtävien GLUT4-proteiinien siirtymistä solukalvolle.
Insuliinireseptorin aktivoitumisen seurauksena tapahtuu seriini-treoniini-fosforylaatioreaktioita, joiden seurauksena muodostuvat substraattiproteiinit IGF-1-IGF-4. Tyrosiini-kinaasit reseptorista aktivoivat substraattiproteiineja ja geenien ilmenemistä. Substraattiproteiinien aktivaatio liittyy joukkoon muita proteiini-kinaasijärjestelmiä, kuten PI 3 -kinaasi, joista seuraa inositolien tuotantoa.
Insuliinireseptorin aktivoiduttua > Substraattiproteiinit

Insuliinireseptori viestii aktivaatiosignaalin ainakin yhdeksään tällaiseen substraattiproteiiniin. Niihin kuuluvat mm. IRR ja GAB-1. Insuliinireseptorin aktivoitumisesta seuraava välittäjäproteiini, esimerkiksi IGF-kinaasi, aktivoi näitä muita substraattiproteiineja, eli fosforyloi kohdeproteiinien tyrosiinin hydroksyyliryhmän. Kohdeproteiineja ovat mm. G-proteiinit, fosfotyrosiinifosfataasi-entsyymi ja sytoplasmassa esiintyvä tyrosiinikinaasi. Fosforylaatio- ja defosforylaatio-reaktiot siis säätelevät näiden entsyymien toimintaa ja myös niiden sijaintia solussa.
Katsotaan, että insuliinireseptorin aktivaation jälkeen yleensä tapahtuva endosytoosi on insuliinireseptorin ominaisuus.
Insuliinireseptorin aktivaation jälkeen

Insuliinin sitouduttua insuliinireseptoriin voi insuliini joko vapautua tai päätyä hajotettavaksi moninaisia reittejä pitkin.
Reseptori voi suoraan vapauttaa insuliinin tai reseptori hajottaa insuliinin solukalvolla, jolloin sen hajoamistuotteet jäävät solun ulkopuolelle.
Vaihtoehtoisesti, insuliinireseptori ja siihen kiinnittynyt insuliini voi siirtyä endosytoottisesti solukalvolta solun sisään endosomi-rakkulassa. Endosomissa insuliini hajoaa, ja sen hajoamistuotteet päätyvät joko solun omaan käyttään tai diasytoottisesti solun ulkopuolelle. Insuliinireseptori päätyy takaisin solukalvolle palautuen alkuperäiseen tilaansa.
Insuliinin noin 71 minuutin elinkaaresta se kiertää elimistössä, muun muassa verenkierrossa, 3 minuuttia. Loppuajan insuliini on kiinnittyneenä reseptoreihin. Valtaosa insuliinista on sitoutuneena maksan reseptoreihin. Merkittävä osa insuliinista vapautuu reseptoreista takaisin verenkiertoon.
Insuliinin hajottamisesta elimistössä vastaavat pääosin maksa ja munuaiset.
Liittyy II-tyypin diabetekseen

Insuliinireseptorin viestinnän heikentymisen eli insuliiniresistenssin seurauksena aiheutuu II-tyypin diabetes.
Lakkaasi

Malli silkkivyökäävän lakkaasin rakenteesta
Lakkaasi on oksidoreduktaaseihin kuuluva entsyymi, joka katalysoi fenolien hapettumista kinoneiksi ja fenolien hapettavia kytkentäreaktioita, mutta toisaalta myös polyfenolien pilkkoutumisia pienemmiksi molekyyleiksi. Entsyymiä tavataan useissa mikro-organismeissa ja sienissä sekä eräistä kasveista. Lakkaasin EC-numero on EC 1.10.3.2 ja CAS-numero 80498-15-3. Lakkaasia käytetään esimerkiksi paperi- ja tekstiiliteollisuudessa kuitujen valkaisuun.
Rakenne ja biologinen rooli

Ensimmäisen kerran lakkaasi eristettiin vernissasumakista (Toxicodendron vernicifluum tai Rhus vernicifera) 1800-luvun lopulla. Sen rakenne selvitettiin noin 100 vuotta myöhemmin. Lakkaasia esiintyy useissa mikrobeissa ja sienissä. Kasvikunnassa sitä tuottavat sumakkikasvit sekä eräät muun kasvilajit kuten vuorivaahtera, loblollymänty ja huiskahevoskastanja. Lakkaasi on rakenteeltaan monomeeri ja koostuu yhdestä polypeptidiketjusta, jossa on noin 500 aminohappoa. Entsyymiin on kuitenkin usein sitoutunut useita polysakkaridiyksiköitä. Lakkaasi vaatii toimiakseen neljä kupari-ionia sitoutuneena entsyymiin. Entsyymissä on kolme erilaista sitoutumiskohtatyyppiä kupari-ioneille. Kupari-ionien tehtävä on sitoutua happeen ja olla apuna hapetusreaktioiden katalyysissä. Lakkaasin molekyylimassa on suurimmillaan noin 125 kDa. Lakkaasin inhibiittoreita ovat muun muassa fluoridi-, hydroksidi- ja atsidi-ionit. Lakkaasi hyväksyy substraateikseen useantyyppisiä fenoleita, jotka se hapettaa kinoneiksi ja lisäksi entsyymi voi katalysoida hapettuneiden yhdisteiden kytkentäreaktioita.
Lakkaasi muodostaa fenolisista yhdisteistä kinoneja ja radikaaleja. Nämä radikaalit voivat reagoida keskenään muodostaen ristiinlinkittyneitä rakenteita. Sienissä lakkaasi avustaa lahottamista hajottamalla ligniiniä. Lisäksi entsyymillä on merkitystä itiöemien kasvussa, itiöiden tuotannossa ja solujen tarttumisessa toisiinsa. Kasveissa lakkaasi voi osallistua ligniinin biosynteesiin ja se kovettaa eräiden kasvilajien pihkan lakkamaiseksi.
Käyttö

Koska lakkaasi hajottaa ligniiniä käytetään sitä selluteollisuudessa ligniinin poistamiseen ja sellun valkaisemiseen. Tekstiiliteollisuudessa sitä käytetään niin ikään kuitujen valmistamiseen ja käsitellyissä farkuissa indigon tummansinisen värin vaalentamiseen kuluneen vaikutelman aikaansaamiseksi. Entsyymiä voidaan käyttää myös fenolisten yhdisteiden pitoisuuksien määrittämiseen ja elintarviketeollisuudessa mehujen kirkastamiseen.
Aiheesta muualla

Tieteen termipankki: Lakkaasi
Matti Lampainen

Matti Lampainen.
Matti Veikko Lampainen (s. 16. tammikuuta 1932 Kanneljärvi) on suomalainen jääkiekkopuolustaja ja -valmentaja.
Lampainen oli levittämässä jääkiekon suosiota Poriin, Helsinkiin ja Lahteen. Hän aloitti uransa Tampereella TBK:ssa ja Tapparassa ennen siirtymistään Ilvekseen. Lampainen ehti voittaa viisi Suomen mestaruutta Tampereella ennen siirtymistään Porin Karhuihin ja sieltä toiseen porilaisjoukkueeseen RU-38:aan.
Lampainen aiheutti hämmennystä tamperelaisjoukkueissa värväämällä RU:hun omistajan Rosenlewin rahoilla pelaajia Tampereelta. Hän toimi valmentajana, kun hänen joukkueensa RU-38 voitti Suomen mestaruuden 1967. Lampainen oli jo aiemmin ollut joukkueen pelaajavalmentajana, mutta mestaruuskausi oli ensimmäinen, jolloin hän keskittyi vain valmentamiseen.
Toisen Suomen mestaruutensa Lampainen otti valmentajana Jokereissa, kun hän johdatti helsinkiläisseuran historiansa ensimmäiseen mestaruuteen 1973. Lampainen rakensi Jokereissa pitkälle viritetyn pelityylin, joka perustui taitokiekkoon, HIFK:n rymistelypelin vastapainoksi. Lahden Kiekkoreipasta Lampainen valmensi SM-liigassa kaudet 1976–1978.
Maajoukkuetta Lampainen edusti pelaajaurallaan 103 kertaa. Mukaan mahtuivat seitsemät MM-kisat ja yhdet olympiakisat.
Lampainen kilpaili myös pyöräilyssä. Hän voitti SM-kultaa 4 km:n joukkueajossa Pyörä-Poikien joukkueessa vuonna 1955.
Saavutukset ja palkinnot

5 Suomen mestaruutta pelaajana (1953, 1954, 1955, 1958, 1960)
4 SM-pronssia
2 Suomen mestaruutta valmentajana (1967, 1973)
Suomen Jääkiekkoleijona #27
Bernd Landvoigt

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montreal 1976 | kaksikko i.p. |  |
|  Kultaa | Moskova 1980 | kaksikko i.p. |  |
|  Pronssia | München 1972 | kahdeksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Luzern 1974 | kaksikko i.p. |  |
|  Kultaa | Nottingham 1975 | kaksikko i.p. |  |
|  Kultaa | Hamilton 1978 | kaksikko i.p. |  |
|  Kultaa | Bled 1979 | kaksikko i.p. |  |
Bernd Landvoigt (s. 23. maaliskuuta 1951 Brandenburg an der Havel) on saksalainen, Itä-Saksaa edustanut soutaja. Hän voitti kaksosveljensä Jörg Landvoigtin kanssa kaksi olympiakultaa ja neljä maailmanmestaruutta.
Landvoigt saavutti Münchenin kesäolympialaisissa 1972 pronssia kahdeksikossa. Tämän jälkeen hän siirtyi Jörg-veljensä kanssa perämiehettömään kaksikkoon, jossa he voittivat maailmanmestaruuden vuosina 1974, 1975, 1978 ja 1979 sekä olympiakultaa Montrealissa 1976 ja Moskovassa 1980. Montrealissa he voittivat hopealle sijoittuneen yhdysvaltalaisparin 3,42 sekunnilla ja Moskovassa neuvostoliittolaisen Pimenovin kaksosten muodostaman parin 2,49 sekunnilla.
Landvoigt avioitui soudun olympiavoittaja Viola Goretzkin kanssa.
Lamppula

Lamppula (ven. Ла́мпово, Lampovo) on kylä Leningradin alueen Hatsinan piirin Orinansavotan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Pietarin ja Oredežin välisen rautatien itäpuolella neljän kilometrin päässä kuntakeskuksesta. Asukkaita on noin 1 500 henkeä.
1600–1700-luvun vaihteessa Lamppulassa oli Koprinan luterilaisen seurakunnan kappeli.
Lamppula on yksi Hatsinan piirin vanhauskoisten perinteisistä keskuksista. Heitä siirtyi Inkeriin jo Ruotsin vallan aikana 1700-luvun lopussa. Pomorjen vanhauskoisryhmällä on kylässä 1900-luvun alussa rakennettu rukoushuone ja hautausmaa.
Kylän nähtävyyksiä ovat 1800-luvulla rakennetut koristeelliset hirsitalot ja ruhtinas Vitgenšteinin vuonna 1910 rakennuttama koulurakennus. Lamppulassa toimii perunan viljelyyn ja maidontuotantoon erikoistunut maatalousyritys ZAO Orlinskoje. Kylästä on linja-autoyhteys Siiverskaan.
Aiheesta muualla

Lamppula Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Jaana Lammi

Jaana Lammi (oik. Jaana Lammi-Uusitalo s. 21. heinäkuuta 1962 Siikainen) on suomalainen iskelmälaulaja, joka voitti vuonna 1990 Seinäjoen Tangomarkkinoilla Tangokuningattaren tittelin. 
Lammi harrastaa myös näyttelemistä
Diskografia

Uuteen seikkailuun (1991)
Rakkauden portit (1996)
Kuin laineet (2000)
Aiheesta muualla

Jaana Lammin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Seinäjoen tangomarkkinoiden tangokuningattaret
| --- | --- |
1980-luku:   1987: Arja Sipola  1988: Kirsi Rissanen  1989: Arja Koriseva 
1990-luku:   1990: Jaana Lammi  1991: Kaija Pohjola  1992: Eija Kantola  1993: Merja Raski  1994: Tiina Räsänen  1995: Marita Taavitsainen  1996: Saija Varjus  1997: Niina Päivänurmi  1998: Kirsi Ranto  1999: Taina Kokkonen 
2000-luku:   2000: Mira Kunnasluoto  2001: Mira Sunnari  2002: Johanna Pakonen  2003: Saija Tuupanen  2004: Johanna Debreczeni  2005: Kati Fors  2006: Elina Vettenranta  2007: Jenna Bågeberg  2008: Hanna Talikainen 
2010-luku:   2011: Mervi Koponen  2013: Heidi Pakarinen  2014: Maria Tyyster  2015: Susanna Heikki  2016: Erika Vikman  2017: Aino Niemi  2018: Saana Sassali  2019: Pirita Niemenmaa 
2020-luku:   2022: Heta Halonen  2023: Charlotta Saari  2024: Miia Laitinen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle