stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Immaen taistelu
Taistelun jälkeen

Roomalaiset olivat aiheuttaneet vakavan tappion palmyralaisille, ja kuningatar Zenobialla ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin luopua Antiokiasta. Myöhemmin roomalaiset kukistivat Palmyran armeijan uudelleen Emesan luona.
Imbros (kaupunki)

| Imbros> Ἴμβρος.Sijainti |
| --- | --- |
 Imbros
Koordinaatit:  40°14′00″N, 25°54′03″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Kaleköy, Gökçeada, Çanakkale
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Imbros
Provinssi:  Thracia
Aiheesta muualla
  Imbros Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Imbros (m.kreik. Ἴμβρος, lat. Imbrus) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) samannimisellä saarella (nyk. Imbros/Gökçeada) nykyisen Turkin alueella. Sen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Kaleköyn kylän paikalla.
Maantiede

Imbroksen poliksen kaupunkikeskus sijaitsi samannimisen saaren pohjoispäässä nykyisen Kaleköyn kylän paikalla. Kreikaksi paikka on tunnettu nykyaikana nimellä Kástro (”Linna”). Kaupungilla oli hyvä satamapaikka. Kaupungin lähellä on sijainnut saaren pohjoisosan hedelmällinen tasankoalue.
Imbroksen kaupunkivaltion haltuun kuului koko Imbroksen saari, jolla ei ollut muita poliksia. Näin kaupunkivaltion alue oli kooltaan noin 279 neliökilometriä. Saarella sijaitsi myös ainakin yksi toinen tunnettu asutus ja satama, Naulokhos saaren lounaisrannikolla. Siellä oli lähde, jolla uskottiin olevan taikavoimia. Saari sijaitsi antiikin terminologialla Aigeianmeren koillisosassa Traakian Khersonesoksen lounaisrannikon edustalla kaakkoon Samothraken saaresta ja koilliseen Lemnoksen saaresta. Plinius vanhempi laski saaren ympärysmitaksi 62 roomalaista mailia, mutta hänen arviossaan on lähes puolet liikaa. Saari oli vuorinen ja metsäinen ja siellä virtasi Ilissos-niminen joki.
Historia

Imbroksen saari on ollut asuttu viimeistään keskisellä paleoliittisella kaudella ja edelleen neoliittisella ja pronssikaudella. Antiikin aikaisen käsityksen mukaan saaren varhaisia asukkaita olivat pelasgit. Saaren asukkaiksi mainitaan myös kaarialaiset ja traakialaiset sekä tyrrheenit noin vuodesta 700 eaa. lähtien. Imbros tunnettiin läheisen Samothraken tavoin kabiirien eli suurten jumalten sekä Hermeen kultista. Kaarialaiset kutsuivat Hermestä nimellä Imbrasos. Homeros mainitsee sekä Imbroksen saaren että kaupungin, ja käyttää saaresta epiteettiä paipaloessē (παιπαλοέσση), ”kalliokas”, ”vuorinen”.
Dareioksen sotapäällikkö Otanes valloitti Imbroksen osaksi Persian valtakuntaa. Tuohon aikaan saari oli edelleen pelasgien asuttama. Myöhemmin ateenalaiset tekivät Imbroksesta siirtokuntansa, ja Miltiades nuorempi valtasi sen samassa yhteydessä kuin Lemnoksen noin vuonna 500 eaa. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Imbros kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 447/446–421/420 eaa. Imbroslaiset olivat lemnoslaisten tavoin ateenalaisten liittolaisia, eivät skyroslaisten tavoin kleruukkeja eli klerukhia-siirtokuntalaisia. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Imbrios (Ἴμβριος).
Myöhemminkin Imbrosta pidettiin edelleen ateenalaisten omistuksena. Ateenalaiset joutuivat luopumaan Imbroksesta peloponnesolaisodan jälkeen vuonna 404 eaa., jonka jälkeen se oli itsenäinen, mutta ateenalaiset saivat sen haltuunsa jälleen vuoteen 392 eaa. mennessä. Vuoden 386 eaa. Antalkidaan rauha, joka muutoin takasi itsenäisyyden kaikille kreikkalaisille kaupunkivaltioille, salli ateenalaisten pitää Imbroksen, Lemnoksen ja Skyroksen hallussaan. Tämän jälkeen ateenalaiset asuttivat saaren kleruukeilla. Loppuosa väestöstä oli paikallisia imbroslaisia. Imbros säilyi Ateenalla edelleen vuoden 322 eaa. rauhassa. Imbros löi omaa pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien.
Kun roomalaiset voittivat Filippos V:n Makedonian, he palauttivat jälleen Imbroksen ateenalaisille yhdessä Lemnoksen, Skyroksen ja Deloksen kanssa. Antiokhos III:n laivasto purjehti Kreikkaan hyökätessään ensin Imbrokselle ja ylitti sieltä meren Skiathokseen. Ovidius mainitsee Imbroksen paikkana, johon häntä maanpakoon kuljettanut laiva pysähtyi. Hän käyttää paikasta nimeä Imbria tellus
Löydettyjen piirtokirjoitusten perusteella Imbroksen väestö jaettiin ateenalaiseen tapaan fyleihin ja demoksiin, ja kaupunkivaltion päätökset kirjattiin bulen (neuvosto) ja demoksen (kansa, kansankokous) nimiin. Myös monien virkamiesten nimitykset ovat samat kuin Ateenassa. Ateenalaistyylinen hallintomalli jatkui ainakin roomalaiselle kaudelle 100-luvulle saakka. Vasta keisari Septimius Severus (hallitsi 193–211) erotti Imbroksen Ateenan yhteydestä.
Rakennukset ja löydökset

Imbroksen kaupungilla oli akropolis eli yläkaupunki ja linnavuori, joka on ollut ympäröity muurein. Muureista sekä kaupungin muista rakennuksista on löydetty jäänteitä, jotka ajoitetaan 300-luvulle eaa. Nykyisen Kaleköyn antiikin aikaisiin löydöksiin lukeutuvat myös muun muassa teatterin sekä sataman aallonmurtajan jäänteet.
Antiikin kirjallisten lähteiden perusteella Imbroksessa oli Kabeireion eli kabiirien pyhäkkö Se sijoitetaan nykyisen, raunioituneen Pyhän Konstantinoksen (Ágios Konstantínos) luostarin paikalle Roxádoon länteen Imbroksen lentoasemasta. Sieltä on löydetty pyhäkön tukimuurien jäänteitä. Kaupungissa tiedetään olleen myös Hermeelle omistettu pyhäkkö. Imbroksen pääjumala oli Athene Polias, ja näin siellä on oletettavasti ollut tälle omistettu pyhäkkö. Kaupungissa oli kultit ja näin oletettavasti pyhäköt myös kahdelletoista jumalalle, Kybelelle, Isikselle ja Dionysokselle.
Antiikin aikaisten rakennusten osia on löydetty uudelleenkäytettyinä bysanttilaisen ajan rakennuksista. Muun muassa sarkofageja käytettiin vesisäiliöinä ja piirtokirjoituskiviä kirkoissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Imbros Wikimedia Commonsissa
Imbroksen lyömä raha, n. 350–330 eaa. Kuvituksessa naisen pää sekä ityfallinen Hermes Imbramos ja teksti IMBPOY, Imbrū.
Imbroksen lyömä raha, n. 31 eaa. – 14 jaa. Kuvituksessa miehen pää ja teksti ΣΕΒΑΣ., Sebas. sekä hermi (Hermes Imbramos).
Laarit

Lararium Pompejissa.
Laarit (lat. lares) olivat roomalaisessa mytologiassa joko perheen esi-isiä, jotka auttoivat sukulaisiaan uhrilahjoja vastaan, tai erillisiä jumalia, joilla ei ollut sukulaisuussiteitä talon asukkaisiin. Tällöin laarit usein kuvattiin tanssahtelevana nuorenaparina. Laarit olivat joka talon henkilökohtaisia jumalia, jotka "asuivat" omissa alttareissaan jossain talon sopessa.
Laarit kehittyivät hedelmällisyyden jumalista, jotka huolehtivat viljasadosta, ja joita palvottiin peltoteiden risteyksissä.
Tärkeimpiä laareja olivat perheen suojelijoina toimineet laarit (lares familiares), joita kunnioitettiin kodeissa. Laarien kuvia säilytettiin joko atriumissa lieden vieressä tai erityisessä kaapissa (lararium). Teiden ja katujen risteyksissä palvottiin piirikuntien ja kaupungin kortteleiden laareja (lares compitales). Omat laarinsa olivat myös kaupungeilla (lares publici) ja valtiolla (lares praestites). Laarien kanssa palvottiin keisari Augustuksen ajoista lähtien keisarin geniusta.
Italian kielessä laareja muistetaan edelleen ilmaisuina tornare ai patrii Lari tai tornare ai propri Lari, jotka tarkoittavat "palata kotilieden lämpöön".
Katolisissa maissa kaduilla tai talojen seinissä on nykyisin pyhimysten ja etenkin neitsyt Marian patsaita. Niiden tarkoitus on suojella lähitaloja ja niissä eläviä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Laarit Wikimedia Commonsissa
Laelianus

| Laelianus |
| --- | --- |
 Roomalainen aureus. Vasemmalla Laelianuksen kuva ja teksti IMP C LAELIANVS P F AVG (Imperator Caesar Laelianus Pius Felix Augustus). Oikealla naishenkilö ja teksti "TEMPORVM FELICITAS".
Gallian keisarikunnan usurpaattori
Valtakausi:  helmi- tai maaliskuu – touko- tai kesäkuu 269
Edeltäjä:  Postumus
Seuraaja:  Postumus

Syntynyt:  ? Hispania?
Kuollut:  touko- tai kesäkuu 269 Mogontiacum, Germania Superior
Ulpius Cornelius Laelianus (k. toukokuu tai kesäkuu 269) oli roomalainen usurpaattori, joka kapinoi Gallian keisarikunnan keisaria Postumusta vastaan vuonna 269.
Laelianuksen elämästä ennen kapinaa ei tiedetä juuri mitään. Monet antiikin lähteet kutsuvat häntä virheellisesti nimillä Lollianus (Historia Augusta), Aemilianus (Orosius) ja L. Aelianus (Eutropius). Hänen koko nimensä (Ulpius Cornelius Laelianus) tiedetään vain yhden hänen lyöttämänsä kolikon perusteella. Nomen gentile "Ulpius" viittaa Hispaniaan, mistä hän saattoi olla kotoisin. Kapinansa alussa Laelianus oli joko Legio XXII Primigenian legaatti tai Germania Superiorin maaherra. Kapinan keskus oli provinssin pääkaupunki, Mogontiacum. Kapinan syyksi on arveltu kasvavaa tyytymättömyyttä keisari Postumusta kohtaan. Laelianuksella oli luultavasti paitsi XXII Primigenian, niin myös Argentoratumissa sijainneen Legio VIII Augustan kannatus.
Laelianuksen kapinan kronologia on myös epävarmaa. Kolikoista on päätelty sen alkaneen joko helmi- tai maaliskuussa 269 ja jos se kesti kaksi tai kolme kuukautta niin sen on täytynyt loppua touko- tai kesäkuussa.
Kun keisari Postumus kuuli Laelianuksen kapinasta, hän marssi heti armeijoineen Mogontiacumiin ja valtasi sen, jolloin Laelianus sai surmansa. Postumus ei kuitenkaan sallinut sotilaidensa ryöstää kaupunkia, jolloin turhautuneet joukot murhasivat Postumuksen ja huusivat Marcus Aurelius Mariuksen uudeksi keisariksi.
Lasse Lagerblom

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 27. helmikuuta 1980 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Lahti, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 185 cm
Junioriseurat
1991–1997: Reipas
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1998–1999 | Pallo-Lahti | 42 | (1) |
| 2000–2005 | FC Lahti | 54 | (4) |
| 2001 | → Pallo-Lahti | 4 | (0) |
| 2005 | → SoVo (laina) | 2 | (1) |
| 2006–2007 | Honka | 17 | (1) |
| 2007 | → FC Hämeenlinna (laina) | 1 | (0) |
| 2008 | PKKU | 11 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 131 | (7) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Lasse Lagerblom (s. 27. helmikuuta 1980 Lahti) on suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Lagerblom on pelannut Veikkausliigassa FC Lahden ja FC Hongan joukkueissa.
Myös hänen veljensä Pekka Lagerblom on tunnettu jalkapalloilija.
Laahuskehrääjä

| Laahuskehrääjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kehrääjälinnut Caprimulgiformes
Heimo::  Kehrääjät Caprimulgidae
Suku::  Macropsalis
Laji::  forcipata
Kaksiosainen nimi
 Macropsalis forcipata  (Nitzsch, 1840) 
Katso myös
   Laahuskehrääjä Wikispeciesissä   Laahuskehrääjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Laahuskehrääjä (Macropsalis forcipata) on kehrääjiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Laahuskehrääjä voi kasvaa ruumiinpituudeltaan 28–31 cm pitkäksi. Koiraalla on lisäksi kaksi 40–70 pitkää pyrstösulkaa. Sukupuolet muistuttavat muutoin toisiaan ulkonäöltään. Laahuskehrääjä on väriltään tummanruskea, ja hyöhenpuvussa on kellanruskeita ja valkoisia täpliä. Niskassa on kellanruskea kaulus. Linnun vatsa on muuta ruumista vaaleampi.
Levinneisyys ja elintavat

Laahuskehrääjää tavataan Brasilian kaakkoisosista ja Argentiinan koilliskärjestä. Lajin elinympäristöä ovat kosteat metsät ja metsien reunamaat. Lintu on yöaktiivinen ja pyydystää ravinnokseen lentäviä hyönteisiä. Laahuskehrääjän pesimäkausi on elokuulta tammikuulle. Naaras munii yksi tai kaksi vaaleanpunertavaa munaa maahan pensaan suojiin.
Ivan Illich

Iván Illich (/illitš/, 4. syyskuuta 1926 Wien – 2. joulukuuta 2002 Bremen) oli filosofi, sosiologi, historioitsija ja kehityskriitikko.
Elämä ja ura

Iván Illichin vanhemmista isä oli kroaatti  ja äiti saksalainen. Illich opiskeli Wienissä 1936–1941, mutta joutui natsivallan alaisessa Itävallassa lopettamaan koulun 1941 juutalaistaustansa takia. Perhe pakeni maasta 1941 ja muutti Italian Firenzeen, jossa Illich aloitti luonnontieteen ja taidehistorian opinnot. Vuosina 1943–1946 Illich opiskeli teologiaa Vatikaanissa, Rooman Gregoriaanisessa yliopistossa.
Vuodet 1932–1946 hän opiskeli teologiaa ja filosofiaa pontifikaatin gregoriaanisessa yliopistossa Vatikaanissa. Hän teki tohtorintutkinnon historiasta ja piti itseään historioitsijana. Illich valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1951 Salzburgin yliopistosta ja hakeutui samana vuonna papiksi New Yorkiin, Manhattanille Washington Heightsiin, jossa hän toimi vuoteen 1956 asti apulaispappina irlantilais-puertoricolaisessa seurakunnassa. Vuonna 1956 Illich nimitettiin vararehtoriksi katolilaiseen yliopistoon Puerto Ricoon. 1959 Illichistä tuli Monsignor. New Yorkissa Illich oli tekemisissä aikuiskasvatukseen ja yhteisön kehittämiseen liittyvien kysymysten kanssa. Vuonna 1956 Illich siirtyi työskentelemään vararehtorina katolilaiseen yliopistoon Poncessa Puerto Ricossa.
Vuonna 1961 hän perusti Meksikon Cuernavacaan Center for Intercultural Documentation -tutkimuskeskuksen CIDOC.
Illich nimitettiin Pennsylvanian valtionyliopiston vierailevaksi professoriksi 1986.
Hänen kuuluisin teoksensa on Deschooling Society (1971), suomennettu nimellä Kouluttomaan yhteiskuntaan (1972). Illichin tuotannossa merkittävä teos on myös lääketieteen radikaalia monopolia kritisoiva Medical Nemesis (1975).
Illichistä on suomeksi valmistunut Kirsi-Marja Saurénin väitöskirja Asiantuntijavalta – koulutettu mielikuvitus (Lapin yliopisto, 2008).
Kouluttomaan yhteiskuntaan

Illich tuli tunnetuksi teoksestaan Kouluttomaan yhteiskuntaan (1972) , joka alkaa näillä sanoin:
"Monet opiskelijat, varsinkin köyhät, ovat vaistomaisesti selvillä siitä, mitä koulut heille tekevät. Ne kouluttavat heidät sekoittamaan keskenään menetelmän ja opetuksen todellisen sisällön. Niin pian kuin nämä käsitteet muuttuvat epäselviksi omaksutaan uusi johdonmukainen ajattelutapa: mitä enemmän hoitoa annetaan, sitä parempia ovat tulokset; toisin sanoen eskalaatio, kiihdyttäminen, johtaisi menestykseen. Siten oppilas “koulutetaan” sekoittamaan keskenään opettaminen ja oppiminen, luokalta pääsy ja opillinen kehitys, päästötodistus ja pätevyys sekä sujuva esitystaito ja kyky sanoa jotain uutta".
Illichin mukaan nyky-yhteiskunnan ongelmat perustuvat neljään myyttiin: Institutionaaliset, yleistettävissä olevat arvot (kuten institutionaalisen koulutuksen tärkeys ja arvostaminen), arvojen mittaaminen (enemmän institutionaalista koulutusta on parempi), arvojen pakkaaminen (levittäminen koulutuslaitoksen kautta) ja itseääntoistava kehitys. Illich ei allekirjoittanut institutionaalisen koulutusjärjestelmän perusajatuksia, että lapset kuuluvat kouluun, lapset oppivat koulussa ja lapsia voidaan opettaa vain kouluissa. Koulutuksen perustavat ongelmat ovat hänen mukaansa sen pakollisuus ja yksilöllisen oppimisen halun tukahduttaminen, sosiaalisen integraation pysäyttäminen, ihmisiä halventava arviointisysteemi ja epätasa-arvon luominen, sen manipuloiva ja vallassa olevien tahtoon mukauttava luonne, piilotettu lukujärjestys (hidden curriculum) sekä se, että koulut valitsevat menestyjät sertifikaattien kautta. Illich on esittänyt myös etenkin kapitalistista kriittikkiä tietämyksen tuotteistamista ja ostamista kohtaan, koska se heikentää köyhien mahdollisuutta kouluttautua.
Illich ehdotti ratkaisuksi järjestelmää, jossa toteutuvat koulutuksen kolme päätavoitetta: tarjota resursseja kaikille oppimista haluaville kaikissa elämänvaiheissa, tarjota mahdollisuuksia yhdistää oppimaan ja opettamaan haluavat, tarjota avoin tilaisuus ihmisille esittää ideoitaan julkisuudessa. Hänen mukaansa vastuu omasta oppimisesta yksilöllä jokapäiväisessä arkielämässä ja oppimisen tulisi tapahtua kokemuksien kautta kirjojen sijaan. Avuksi tässä pitäisi hänen mukaansa tarjota oppimispankkeja, joista saa resursseja oppimisen avuksi.
Teokset > Suomeksi

Illich, Ivan: Kouluttomaan yhteiskuntaan.  ((Deschooling society, 1971.) Suomentanut Aarne Valpola. Delfiinikirjat)  Helsinki:  Otava, 1972.
Illich, Ivan: Oikeus hyödylliseen työttömyyteen ja sen asiantuntijaviholliset.  ((The right to useful unemployment and its professional enemies, 1977.) Suomentanut Pekka Sauri. Julkaisija: Perusta. Ilmestyskirjasto 5)  Helsinki:  WSOY, 1990.  ISBN 951-0-15442-3
Teokset > Saksaksi

Was macht den Menschen krank? 18 kritische Analysen (1991)
Teokset > Englanniksi

Celebration of Awareness (1970)
Tools for Conviviality (1973)
Energy and Equity (1974)
Medical Nemesis (1975)
Toward a History of Needs (1978), Shadow Work (1981)
Gender (1982)
H2O and The Waters of Forgetfulness (1985)
ABC: The Alphabetization of the Popular Mind (1988)
Ivan Illich in Conversation (1992)
In the Mirror of the Past: lectures and addresses, 1978–1990 (1992)
In the Vineyard of the Text (1993).
Muu kirjallisuus

Saurén, Kirsi-Marja: Asiantuntijavalta – koulutettu mielikuvitus: Systemaattinen analyysi Ivan Illichin tuotannossa esitetystä köyhyyden modernisoitumisesta kulutusyhteiskunnassa.  (Väitöskirja. Acta Universitatis Lapponiensis 147)  Rovaniemi:  Lapin yliopisto, 2008.  ISBN 978-952-484-242-6
Aiheesta muualla

Kahn, Richard & Kellner, Douglas (2007). Paulo Freire and Ivan Illich: technology, politics and the reconstruction of education. Policy Futures in Education 5 (4)  (Arkistoitu – Internet Archive)
Kahn, Richard (2009). Critical Pedagogy Taking the Illich Turn. The International Journal of Illich Studies 1(1)
The International Journal of Illich Studies  (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  Google Scholar 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Ilmakehän rajakerros

Ilmakehän rajakerros, joka tunnetaan myös nimillä planetaarinen rajakerros tai pelkästään rajakerros, on rajakerros ilmakehässä troposfäärin alaosassa, jossa alla oleva maa- tai vesipinta vaikuttaa ilmakehään voimakkaimmin. Rajakerroksen paksuus vaihtelee paikan, vuoden- ja vuorokaudenajan sekä säätilanteen mukaan. Yhden määritelmän mukaan rajakerrokseen kuuluu kaikki ilma, joka on ollut kosketuksissa maanpinnan kanssa viimeisen vuorokauden aikana. Toisen määritelmän mukaan rajakerros on se osa troposfääriä, johon maan pinnan ominaisuudet suoraan vaikuttavat ja joka reagoi pinnan pakotteiden muutoksiin korkeintaan noin tunnin viiveellä (poikkeuksena yöllinen residuaalikerros).
Ilmavirtaus rajakerroksessa on aina turbulenttinen, eli se koostuu kaoottisista kolmiulotteisista pyörteistä, lukuun ottamatta alinta millimetriä maanpinnan lähellä, missä virtaus on laminaarinen. Turbulenssi kuljettaa erittäin tehokkaasti liikemäärää, vesihöyryä ja lämpöä pystysuunnassa. Tällaisen pystysuuntaisen kuljetuksen nimi on turbulenttinen vuo. Rajakerroksen yläpuolella on vapaa ilmakehä, jossa vallitsee geostrofinen tuuli ja virtaus on vain ajoittaisesti turbulenttista. Ilmakehän rajakerros on siis ikään kuin vapaan ilmakehän ja maanpinnan välinen puskuri.
Rakenne

Rajakerroksen alinta osaa, yleensä noin kymmenesosaa sen paksuudesta, kutsutaan pintakerrokseksi, missä tuulen pystyprofiili noudattaa logaritmista tuulilakia ja Moninin–Obuhovin samanlaisuusteoria pätee. Pintakerroksen yläpuolella kitkan vähitellen laimeneva vaikutus saa aikaan Ekmanin spiraalin (ks. myös Ekman-Taylor-spiraali), jossa tuuli muuttuu voimakkaasti korkeuden mukaan: voimistuu ja kääntyy pohjoisella pallonpuoliskolla myötäpäivään, eteläisellä vastapäivään.
Kesällä manneralueilla rajakerroksen paksuudella on poutasäällä selvä vuorokausivaihtelu: päiväsaikaan auringon lämmityksen aikaansaama konvektio ja turbulenssi sekoittavat ilmaa, ja hyvin sekoittunut ilmakerros kasvaa parin kilometrin paksuiseksi, kun taas yöllä muodostuu säteilyjäähtymisen takia pintainversio. Inversion korkeus on tällöin sama kuin rajakerroksen paksuus.
Päivällä syntynyt konvektiivinen hyvin sekoittunut kerros ei välttämättä muutu kokonaan stabiiliksi yön aikana, vaan Ekman-kerroksen yläosiin jää ns. vanha sekoituskerros (residuaalikerros eli jäännöskerros). Vanha sekoituskerros voi säilyä jopa seuraavaan päivään. Residuuaalikerroksessa turbulenssi on heikompaa kuin hyvin sekoittuneessa kerroksessa.
Pintakerros on päivällä konvektiivinen ja ulottuu korkeammalle, öisin kerros on matalampi ja stabiili. Myös Ekman-kerroksen syvyys pienenee kerroksen muuttuessa aurinkoisen päivän hyvin sekoittuneesta kerroksesta yön residuaalikerrokseksi. 
Inversiokerros erottaa rajakerroksen vapaasta ilmakehästä öisin, päivisin sekoituskerros. Sekoituskerroksessa vapaan ilmakehän ilmaa sekoittuu alapuolella olevaan turbulenttisempaan rajakerroksen ilmaan.
Rajakerroksen sisältä voidaan eri alustojen rajapinnoilta tuulen suunnasta riippuen erottaa myös niin sanottu sisäinen rajakerros. Sisäinen rajakerros muodostuu kahden erityyppisen alustan (rosoisuus, lämpötila tai ilmankosteus muuttuu) rajapinnalle ilmavirran kulkiessa rajapinnan ylitse. Tyypillinen esimerkki kahden alustan rajapinnasta on metsän ja peltoaukean raja, jossa alustan rosoisuus muuttuu selvästi. Sisäisen rajakerroksen korkeus kasvaa rajapinnasta ilmavirran suuntaan ja sen sisällä virtaus on asettunut uuden alustan kanssa tasapainoon. Sisäisen rajakerroksen yläpuolella virtauksessa vallitsee vanhan alustan vaikutus.
Turbulenttisuus

Richardsonin luku kertoo stabiilisuuden kautta, onko ilmakehän rajakerros turbulenttinen vai ei. Pintakerroksessa stabiilisuutta kuvataan myös stabiilisuusindeksillä  \zeta .
Reynoldsin luku kertoo turbulenttisuudesta viskoosisuuden kautta.
Turbulenssin voimakkuus on suoraan verrannollinen turbulenttiseen kineettiseen energiaan.
Ilmakehäyhtälöt ja rajakerroksen mallintaminen

Rajakerroksen tilan kehittymistä ajassa voidaan kuvata ilmakehäyhtälöillä, jotka ovat numeerisen rajakerrosmallin perusta. Seuraavassa on ilmakehäyhtälöt tuulen komponenteille  u ja  v (voidaan johtaa Navier-Stokes-yhtälöistä) sekä lämpötilalle  T ja kosteudelle  q
.
{\frac {\partial {\overline {u}}}{\partial t}}=-{\frac {1}{\overline {\rho _{0}}}}{\frac {\partial {\overline {p}}}{\partial x}}+f{\overline {v}}-{\frac {\partial {\overline {u^{\prime }w^{\prime }}}}{\partial z}}
{\frac {\partial {\overline {v}}}{\partial t}}=-{\frac {1}{\overline {\rho _{0}}}}{\frac {\partial {\overline {p}}}{\partial y}}-f{\overline {u}}-{\frac {\partial {\overline {v^{\prime }w^{\prime }}}}{\partial z}}
{\frac {\partial {\overline {T}}}{\partial t}}={\overline {S_{\theta }}}\qquad \qquad -{\frac {\partial {\overline {\theta ^{\prime }w^{\prime }}}}{\partial z}}
{\frac {\partial {\overline {q}}}{\partial t}}={\overline {S_{q}}}\qquad \qquad -{\frac {\partial {\overline {q^{\prime }w^{\prime }}}}{\partial z}}
Yhtälöryhmä ei ole ratkaistavissa, koska vuotermejä (esim.  {\overline {u^{\prime }w^{\prime }}}) ei tunneta. Tätä ongelmaa kutsutaan sulkemisongelmaksi.
Rajakerroksessa esiintyvät ilmiöt

Sumu ja sumupilvi ovat tyypillisiä rajakerrokseen rajoittuvia sääilmiöitä. Rajakerroksen virtausilmiöitä ovat vuoristoaallot, hydraulinen hyppy, kaupunkivirtaus, rannikkokonvergenssi, merituuli, rinnetuulet sekä yöllisiä suihkuvirtauksia aiheuttava inertiaalioskillaatio. Rajakerroksen yläosissa pyörteilyä voivat aiheuttaa kirkkaan ilman turbulenssi ja top-down turbulenssi.
Ilmansaasteiden lähteet ovat suurilta osin ilmakehän rajakerroksessa, ja siten leviäminenkin tapahtuu pääosin rajakerroksessa. Saasteiden leviämistä voidaan ennustaa lähilaskeumamallien ja kaukokulkeutumismallien avulla.