stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vammala
Ympäristö > Nähtävyyksiä

Rautaveden kulttuurimaisema Vammalan sydämessä kuuluu Ympäristöministeriön nimeämiin Suomen kansallismaisemiin. Tähän maisemaan oleellisena osana kuuluu keskiaikainen Tyrvään Pyhän Olavin kirkko Sastamalan Tyrväällä.
Rautaveden etelärannalla, noin kolme kilometriä keskustasta, sijaitsee Vehmaanniemen luonnonsuojelualue, jonka omistaa Maailman luonnon säätiön Suomen osasto. Luonnonsuojelualueiksi rauhoitettuja kohteita ovat myös Karhunsaari Kulovedellä Ellivuoren ja Kutalan välillä sekä Pirunvuori Rautaveden itäpuolella.
Kokemäenjoen vesistön eteläpuolella sijaitsee luoteesta kaakkoon suuntautuva harjujakso, joka alkaa Tyrväänkylän alueelta ja jatkuu Roismalan kautta Houhajärven pohjoispuolitse Sammaljoelle, Rautaniemeen ja edelleen Urjalaan. Harjun maasto on kuitenkin kärsinyt laajasta soran ja hiekan otosta; tosin käytöstä poistettuja hiekkakuoppia on nykyisin metsitetty. Harjun reunamilla, Sammaljoelle ja Halkivahaan kulkevan maantie 2521:n varrella, on melko laajoja soita.
Vammalasta Vesilahteen vievän seututie 301:n varrella, noin 10 kilometrin päässä valtatie 12:lta, on sijainnut neljän kunnan (Tyrvää, Karkku, Tottijärvi ja Vesilahti) yhteinen rajapyykki. Lähellä tätä on sijainnut ns. Velhonkanto, johon liittyy useita kansantarinoita. Seppo Suvannon mukaan itse rajapyykki ei ole Velho eikä Velhonkanto, vaan Alho. Nimi on luettu vuoden 1479 rajapyykkien luettelosta (kopiosta) väärin.
Liikenneyhteydet

Vammalan tärkeimmät liikenneväylät ovat Tampereen ja Porin välinen rautatie ja valtatie 11, Tampereen ja Rauman välinen valtatie 12 (alun perin Tampereen ja Turun välinen valtatie 9, myöhemmin kantatie 41) sekä seututiet Punkalaitumelle, Äetsään, Laviaan, Hämeenkyröön ja Vesilahteen.
Kokemäenjoen vesistö jakaa kaupungin kahteen puoliskoon. Vammalan sisäisen liikenteen kannalta tärkeimmät yhteydet vesistön yli ovat Vammaskosken silta ja Stormista Karkunkylän ja Kiuralan kautta Karkkuun kulkeva, Rauta- ja Kuloveden väliset vuolteet ylittävä maantie.
Liikenneyhteydet > Julkiset liikennevälineet

Matka-aika Vammalan ja Tampereen välillä kestää junalla nopeimmillaan 42 minuuttia ja linja-autolla noin tunnin.
Yhteydet junalla Vammalasta Tampere-Pori -radan ulkopuolelle edellyttävät junanvaihtoa Tampereella. Linja-autojen pikavuoroilla Vammalasta pääsee ilman autonvaihtoa Tampereen ja Turun ohella Raumalle, Ikaalisiin ja Seinäjoelle. Helsingin ja Porin yhteyksiin sisältyy autonvaihto Huittisissa.
Junamatka Vammalan ja Helsingin välillä kestää nopeimmillaan 2 tuntia ja 18 minuuttia sekä reitti linja-autolla Huittisten kautta 2 tuntia ja 45 minuuttia. Yhteys linja-autolla Vammalan ja Turun välillä kestää nopeimmillaan tunnin ja 40 minuuttia sekä junayhteys Tampereen kautta noin tunnin kauemmin.
Vammalaa lähimmät lentoasemat sijaitsevat noin 50 kilometrin päässä Pirkkalassa, noin 65 kilometrin etäisyydellä Porissa ja noin 110 kilometrin päässä Turussa.
Hallinto > Kaupunginosat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Hoppu  Iisa  Kalliala  Karhu  Kaukola  Ketola  Lousaja  Marttila |  Nokkakylä  Nuupala  Näntölä  Ojansuu  Parviala  Pitkämäki  Raivio  Roismala |  Ruoksamo  Sastamala  Sileekallio  Sylvää  Tyrväänkylä  Varila  Vinkinmäki  Vinkki |
Hallinto > Maarekisterikylät

Eko, Houhajärvi, Humaloja, Hätilä, Isojärvi, Juti, Järvenpää, Kahimala, Kalliala, Kaltila, Kaltsila, Kaukola, Ketola, Koivula, Komerola, Laukula, Leiniälä, Liuhala, Lousaja, Lummaja, Marttila, Nuupala, Näntölä, Ojansuu, Pohjala, Rautajoki, Roismala, Ruoksamo, Sammaljoki, Soinila, Soukko, Stormi, Tapiola, Tyrväänkylä, Uusikylä, Varila, Vataja, Vehmaa, Vihattula ja Vinkkilä.
Aluskylä, Heinoo, Innala, Jassala, Juurakko, Karimäki, Karkunkylä, Kärppälä, Ketunkylä, Kiurala, Koivu, Kojola, Koski, Kutala, Lammentaka, Lielahti, Mäenkylä, Nohkua, Oravula, Palviala, Pitkänkaro, Rainio, Raipio, Rikainen, Toijala, Tyrisevä ja Vihtiälä.
Jalkavala, Kiikoistenmaa, Kittilä, Koivuniemi, Kouraniemi, Lahdenperä, Leppälammi, Makkoinen, Pajuniemi, Peräkunta, Pohjakylä, Pyykoski, Sävi, Suodenniemi ja Taipale.
Toisen asteen koulutus

Vammalan ammattikoulu
Vammalan lukio (alun perin Tyrvään Yhteiskoulu, sittemmin Vammalan Yhteislyseo)
Karkun kotitalous- ja sosiaalialan oppilaitos
Sastamalan opisto
Tyrvään käsi- ja taideteollisuusoppilaitos
Karkun evankelinen opisto
Tapahtumia ja paikkoja

Vanhan kirjallisuuden päivät järjestetään vuosittain Sylvään koululla. Kävijöitä on yleensä lähes 20 000 – enemmän kuin kaupungissa oli asukkaita.
Sastamalan kirkko
Tyrvään Pyhän Olavin kirkko
Ellivuoren laskettelukeskus on Etelä-Suomen tunnetuimpia laskettelukeskuksia. Lähistöllä on Pirunvuori ja sen rinteellä sijaitsee taidemaalari Emil Danielssonin rakennuttama kivinen ateljeehuvila.
Herra Hakkaraisen talo
Mantsun ja Kalssun urheilukentät, Keskuskenttä, Koivuniemen kenttä, Mettäkenttä ja Varilan kenttä eli "Kai Nurminen -stadion".
Vammalan alueen suurimmat järvet ovat Rautavesi, Liekovesi ja Kulovesi. Kaikki kolme sopivat hyvin virkistyskalastamiseen, erityisesti kuhan kalastukseen.
Lakeside Golf Vammala on Pirkanmaan suurin golfkeskus
Vammalan Auto- ja traktorimuseo
Marsalkka Mannerheimin salonkivaunu Shell-huoltoasemalla Stormissa
Urheilu

Vammalassa on lentopallon SM-liigassa pelaava joukkue, Vammalan Lentopallo. VaLePa pelaa kotiottelunsa Vexve areenalla. Seura on voittanut kaksi SM-pronssia historiansa aikana vuosina 1993, ja 2008, SM-hopeaa vuonna 2011 ja SM-kultaa vuonna 2012
Taekwon-don (ITF-maailmanliitto) Suomen kaikkien aikojen menestyksekkäin urheilija Ismo Mäkinen on vammalalainen.
Tunnettuja vammalalaisia

Kristian Antila, jääkiekkoilija
Mikko Esko, lentopalloilija
Jouko Hohko, Sielun Veljien basisti
Mauri Kunnas, kirjailija
Mikko Lahtinen, filosofi
Arttu Lausniemi, jääkiekkoilija
Mika Lehto, jääkiekkoilija
Allan Liuhala, Hämeen Sanomien entinen päätoimittaja
Juho Liuksiala, jääkiekkoilija
Ismo Mäkinen, taekwondoin
Simo Saimo, jääkiekkoilija
Arto Satonen, Kokoomuksen kansanedustaja
Gary Sundgren, jalkapalloilija
Tommi Visto, jalkapalloilija
Ystävyyskaupunkeja

Skövden kunta, Ruotsi
Ringsted, Tanska
Halden, Norja
Kašin, Venäjä
Kuressaare, Viro
Vásárosnamény, Unkari
Kulttuuri > Murre

Vammalan alueella puhutun kielen perustana on yläsatakuntalainen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Vammalan alueella puhuttu murre on Tyrvään murre, joka kuuluu yläsatakuntalaisen murteen eteläryhmään, joka on lähellä perihämäläisiä murteita.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Vammalan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla kutunjuusto, Tyrvään kakko ja silakkaleipä.
Kirjallisuutta

Jokiaro, Timo: Tyrvään oluttehdas. Tyrvään seudun Museo- ja Kotiseutuyhdistyksen julkaisuja XLIII, 1966, Vammala.
Pietilä, Esko: Vammalan rakentaminen vuoteen 1918. Tyrvään seudun Museo- ja Kotiseutuyhdistyksen julkaisuja XLVII, 1973, Vammala.
Sillanpää, L. A.: Vammalan kauppala 1897–1961, Vammalan kauppala 1962.
Seppälä, Raimo: Pirunvuori − taidetta ja tarinoita. Tyrvään seudun Kotiseutuyhdistyksen julkaisuja LXXXIV, 2004, Vammala. ISBN 951-9279-39-3.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vammala Wikimedia Commonsissa
Vammalan kaupungin kotisivut
Vammalan seudun matkailu (Arkistoitu – Internet Archive)
Mistä Vammala tunnetaan (Arkistoitu – Internet Archive)
Herra Hakkaraisen talo (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Pirkanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Akaa  Hämeenkyrö  Ikaalinen  Juupajoki  Kangasala  Kihniö  Kuhmoinen  Lempäälä  Mänttä-Vilppula  Nokia  Orivesi  Parkano  Pirkkala  Punkalaidun  Pälkäne  Ruovesi  Sastamala  Tampere  Urjala  Valkeakoski  Vesilahti  Virrat  Ylöjärvi 
Entiset kunnat:  Aitolahti  Akaa  Eräjärvi  Ikaalisten epäitsenäinen kauppala  Ikaalisten maalaiskunta  Karkku  Keikyä  Kiikka  Kiikoinen  Kuhmalahti  Kuru  Kylmäkoski  Luopioinen  Längelmäki (osa)  Messukylä  Mouhijärvi  Mänttä  Pohjaslahti  Sahalahti  Suodenniemi  Suoniemi  Sääksmäki  Teisko  Toijala  Tottijärvi  Tyrväntö (osa)  Tyrvää  Vammala  Viiala  Viljakkala  Vilppula  Äetsä 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO) 2  Yhdysvallat  Tšekki 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Tyrvään Pyhän Olavin kirkko.
Nyky-Sastamalan alueen kuntaliitokset. Vammalan alue laajeni kattamaan Tyrvään, Karkun ja Suodenniemen kunnat.
Näkymä Myllyvuolteen sillalta Rautavedelle päin.
Vammalan rautatieasema.
Vasylkivka

| Vasylkivka Васильківка |
| --- | --- |
 vaakuna
 Vasylkivka
 Koordinaatit: 48.2158°N, 36.0118°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Dnipropetrovskin alue
Piiri:  Synelnykoven piiri
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  9,6 km²
Väkiluku (2021)  ():  11 439
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vasylkivka (ukr. Васильківка) on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Dnipropetrovskin alueen Synelnykoven piirissä. Vasylkivka sijaitsee Dneprin sivujoki Samaran sivuhaaran Vovtšajoen varrella, 47 kilometriä piirikeskus Synelnykoven keskustasta ja 95 kilometriä aluekeskus Dniprosta itäkaakkoon.
Ukrainan tilastokeskus arvioi taajaman väkiluvuksi 11 439 asukasta vuoden 2021 alussa. Vuonna 2001 taajaman väkiluku oli 12 111. Asukkaista ovat pääosin etniseltä taustaltaan ukrainalaisia.
Vasylkivka on perustettu 1700-luvulla Zaporižžjan kasakoiden talviasutukseksi. 1800-luvulla se oli Jekaterinoslavin kuvernementin Pavlohradin kihlakunnan maaseutukylä. Nykyään se on maatalousalueen keskus, jossa tuotetaan muun muassa juustoa ja säilykkeitä.
Ukrainan vuonna 2020 tehdyn aluehallintouudistuksen jälkeen kuulunut Synelnykoven piiriin. Aiemmin se oli osa Vasylkivkan piiriä ja toimi piirin hallintokeskuksena.
Vovtšajoen pato sähkövoimaloineen.
Urheilukenttää katsomoineen.
Varsinais-Suomen vaakuna

Varsinais-Suomen vaakuna
Varsinais-Suomen vaakuna on Varsinais-Suomen historiallisen ja nykymaakunnan heraldinen tunnus. Sisäministeriön 24.1.1963 vahvistama vaakunaselitys kuuluu: "Punaisessa kentässä ristikkäin kaksi kultaista peistä; kumpaankin peitseen on kiinnitetty kaksikielekkeinen sininen lippu, jossa reunoihin ulottuva kultainen risti; peitsien päällikkeenä kruunullinen kultainen turnajaiskypärä. Kilven päällä herttuakunnan kruunu."
Vaakunan historiaa

Ensimmäinen tunnettu Varsinais-Suomen alueen tunnus on vuodelta 1326 peräisin oleva sinetti, johon on kuvattu Jeesus-lasta sylissään pitelevä Neitsyt Maria. Maria on muun muassa Turun tuomiokirkon suojeluspyhimys ja kaupungin vaakunassa onkin käytetty neljää liljaa, joiden on katsottu kuvaavan Mariaa. Myös Maarian vaakunassa on entisen kunnan nimeen ja keskiaikaisen kirkon suojeluspyhimykseen viitaten rukoileva Neitsyt Maria.
Varsinais-Suomen vaakuna on Satakunnan vaakunan ohella Suomen vanhimpia. Vaakunat ovat peräisin Ruotsin kuninkaan Kustaa Vaasan pojalleen Juhanalle vuonna myöntämästä vaakunasta vuodelta 1557, jolloin Juhana sai Varsinais-Suomen ja Satakunnan alueet herttuakunnakseen. Vaakunan on tulkittu vielä tällöin olleen Aurajoen eteläpuolisten Halikon ja Piikkiön kihlakunnat kattaneen Etelä-Suomen tunnus. Vaakunan ritarikypärä-aiheen on tulkittu symboloivan herttuakunnan eteläosaan syntynyttä herttuan hovia, sekä alueen asemaa Ruotsin itäosien keskuksena. Etelä-Suomen vaakuna vakiintui Varsinais-Suomen maakuntavaakunaksi 1800-luvulta alkaen.
Varsinais-Suomen vaakunaa on käytetty osana maakunnan alueen kattaneiden läänien vaakunoita. Venäjän hallintokauden aikaan Turun ja Porin läänin vaakuna koostettiin Varsinais-Suomen, Satakunnan ja Ahvenanmaan vaakunoista. Vuonna 1962 läänille vahvistettiin vaakuna, jonka heraldisessa oikeassa kentässä käytettiin Varsinais-Suomen vaakunaa, vasemman kentän ollessa Satakunnan vaakuna. Vuoden 1997 lääniuudistuksen myötä Varsinais-Suomi kuului osaksi Länsi-Suomen lääniä, jonka vaakuna koostettiin Varsinais-Suomen, Satakunnan ja Pohjanmaan vaakunoista. Varsinais-Suomen vaakuna on esiintynyt myös useiden sotilasyksiköiden tunnuksissa ja lipuissa. Ruotsin valtakaudella muun muassa Uudenmaan läänin jalkaväkirykmentti ja Uudenmaan ja Hämeen läänin ratsuväkirykmentti käyttivät vaakunaa lipuissaan, viittauksena rykmenttien historiaan vanhan Etelä-Suomen alueella.
Vaakunan värit esiintyvät myös Varsinais-Suomen perinteisissä isännänviireissä. Käytössä on sini-punainen viiri, sekä alun perin maakunnan ruotsinkielissä osissa käytetty puna-keltainen viiri. Varsinais-Suomen maakuntaliitto päätti vuonna 1970 maakunnan viirin väreiksi punaisen ja keltaisen, jonka jälkeen kyseinen malli on vakiintunut koko maakunnan viiriksi. Lisäksi Varsinais-Suomen liitto käyttää maakuntaviiriksi kutsutta vaakunaviiriä, jossa kelta-punaisen viirin tyveen on asetettu maakunnan vaakuna.
Galleria

Varsinais-Suomen sinetti vuodelta 1326
Varsinais-Suomen vaakuna vuoden 1562 teoksessa Armorial suédois. Ranskan kansalliskirjasto, Pariisi.
Juhana-herttuan vaakuna Turun linnassa. Varsinais-Suomen vaakuna ala-oikealla.
Varsinais-Suomen vaakuna Kustaa Vaasan hautamuistomerkissä Uppsalan tuomiokirkossa vuodelta 1583.
Kankainen Varsinais-Suomen vaakuna Kaarle X Kustaan hautajaisista vuodelta 1660.
Turun ja Porin läänin vaakuna vuodelta 1899
Ahti Hammarin 24.1.1963 tekemään malliin perustuva vaakuna.
Varsinais-Suomen vaakuna osana Turun ja Porin läänin vaakunaa 1962-1997.
Varsinais-Suomen vaakuna osana Länsi-Suomen läänin vaakunaa 1997–2009.
Varsinais-Suomen isännänviiri.
Ruotsinkielisen Varsinais-Suomen isännänviiri. Vakiintunut koko maakunnan viiriksi.
Varsinais-Suomen liiton käyttämä maakuntaviiri.
Hjalmar Braxén

| Hjalmar Braxén |
| --- | --- |
 Hjalmar Braxén
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. joulukuuta 1860 Pudasjärvi, Suomi
Kuollut: 5. kesäkuuta 1909 (48 vuotta) Santala, Suomi
Kansalaisuus:  Suomalainen
Ammatti:  saarnamies, säveltäjä, kirjailija
Kirjailija
Kirjallinen suuntaus: Vapaakirkko
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hjalmar Gustaf Braxén (10. joulukuuta 1860 Pudasjärvi – 5. kesäkuuta 1909 Santala) oli suomalainen säveltäjä ja vapaakirkollisen liikkeen saarnaaja.
Braxén toimi 1880-luvulta alkaen yhtenä vapaakirkollisen herätysliikkeen johtomiehistä yhdessä Constantin Boijen, Antti Mäkisen, F. W. Lönnbeckin ja Edvard Björkenheimin kanssa. Braxén asui Santalan kartanossa sen jälkeen, kun hän avioitui kartanon tyttären Hulda Sjöblomin kanssa 1897.
Lapsuus ja nuoruus

Hjalmarin isä Karl Fredrik Braxén oli Enontekiön nimismies. Isä kuoli tapaturmaisesti 1863 Hjalmarin ollessa kolmevuotias. Talo huutokaupattiin, ja nuori äiti joutui varattomana muuttamaan Kalajoelle. Katovuosien vuoksi perhe koki ankaraa puutetta. Äiti hankki perheelle elatuksen pitämällä säätyläisperheiden lapsille koulua ja harjoittamalla pientä leipomoa.lähde?
Keväällä 1877 Hjalmar Braxén koki uudestisyntymisen apteekkari Fr. Borgin kauttaselvennä. Braxén muutti Helsinkiin 1880 ja kirjautui yliopiston teologiseen tiedekuntaan. Muutamassa vuodessa hän suoritti jumaluusopin erotutkinnon korkeimmilla arvosanoilla. Hän ei kuitenkaan omantuntonsa tähden voinut vihkiytyä valtiokirkon papiksi, sillä hän koki, että se olisi sitonut hänen kätensä ja olisi estänyt häntä toimimasta sielujen voittamiseksi.lähde?
Sävellykset

Oi Herrani Jeesukseni (sanat ja sävel, Hengellinen laulukirja numero 70)
Autuus suuri oomme Herran kansaa (sanat ja sävel, Hengellinen laulukirja numero 149)
Kun taisto riehuu maallinen (sävel, Hengellinen laulukirja numero 158)
Olet mun (sävel, Hengellinen laulukirja numero 418)
Rakas Jeesus, suo mun olla (sävel, Hengellinen laulukirja numero 499)
Vasílis Vasilikós

| Vasílis Vasilikós> Βασίλης Βασιλικός |
| --- | --- |
 Vasílis Vasilikós
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. marraskuuta 1933 Thessaloniki, Kreikka
Kuollut: 30. marraskuuta 2023 (90 vuotta) Ateena, Kreikka
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: kreikka
Pääteokset:  Z
Aiheesta muualla
vassilikos.toposbooks.gr
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vasílis Vasilikós (kreik. Βασίλης Βασιλικός, 18. marraskuuta 1933 Thessaloniki, Kreikka – 30. marraskuuta 2023 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen kirjailija.
Vasilikós asui sotilasdiktatuurin aikaan Pariisissa. Palattuaan Kreikkaan hän toimi vuosina 1982–1983 johtajana Kreikan yleisradiossa (ERT).
Vasilikós kirjoitti lyhyttä ja pitkää proosaa sekä runoja. Hänen läpimurtoteoksensa on kolmesta novellista koostuva Lehti, Kaivo, Enkeli (1960), joka sai menestystä myös ulkomailla. Hänen pääteoksensa on Z (1966), jonka aiheena on kansanedustaja Grigóris Lamprákisin murha sotilasdiktatuurin aikana 1963. Costa-Gavras ohjasi sen pohjalta elokuvan Z – hän elää.
Suomennetut teokset

Lehti, Kaivo, Enkeli (To fýllo, To pigádi, T’angéliasma), suom. Matti Miikkulainen, Versum, 1967 (suomennettu ruotsinkielisestä käännöksestä)
Z (Z), suom. Heikki Kaskimies, Versum 1968 (suomennettu ranskankielisestä käännöksestä)
Valokuvat (Oi fotografíes), suom. Heikki Kaskimies, Kirjayhtymä 1972 Sarja: Arena ISBN 951-26-0084-6 (Suomennettu ranskankielisestä teoksesta Les photographies)
Boris Vasiljev

| Boris Vasiljev |
| --- | --- |
 Boris Vasiljev
Henkilötiedot
Syntynyt: 1924 Smolensk, Neuvostoliitto
Kuollut: 2013 (88–89 vuotta) Moskova, Venäjä
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: venäjä
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Boris Lvovitš Vasiljev (ven. Бори́с Льво́вич Васи́льев; 1924 Smolensk, Neuvostoliitto – 2013 Moskova, Venäjä) oli venäläis-neuvostoliittolainen kirjailija.
Vasiljevin isä oli sotilas, ja Vasiljevkin suoritti sotilasakatemian. Hän toimi koeajajana Uralilla. Hän liittyi NKP:n jäseneksi vuonna 1952.
Vasiljev aloitti 1955 näytelmillä, mutta hänen tunnetuin teoksensa on Karjala-aiheinen sotaromaani Ja ilta oli rauhaisa (1969). Sota-aiheinen on myös toisen maailmansodan aikaisista taisteluista Brestin linnakkeessa lähellä Puolan rajaa kertova Ei kaatuneiden luettelossa (1974). Sen sijaan Älkää ampuko valkoisia joutsenia kertoo maaseudun ihmisen uskosta hyvään ja häntä kohtaavista kärsimyksistä.
Suomennetut teokset

Ja ilta oli rauhaisa (A zori zdest tihije), suom. Ulla-Liisa Heino, Kansankulttuuri 1974 ISBN 951-615-068-3
Älkää ampuko valkoisia joutsenia (Ne streljaite v belyih lebedej), suom. Pirjo Laine, Hämeenlinna: Karisto 1978 Sarja: Neuvostokirjallisuutta  ISBN 951-23-1259-X
Ei kaatuneiden luettelossa (V spiskah ne znatsilsja), suom. Pirjo Laine, Hämeenlinna: Karisto 1979 Sarja: Neuvostokirjallisuutta ISBN 951-23-1381-2
Francisco Vásquez de Coronado

Francisco Vázquez Coronadon rintakuva Plaza Mayorilla, Salamancassa.
Francisco Vásquez de Coronado (1510–1554) oli espanjalainen tutkimusmatkailija, jonka tunnetuin saavutus oli Yhdysvaltain lounaisten osien, muun muassa Grand Canyonin löytäminen ensimmäisenä eurooppalaisena.
Coronado ja hänen lähes tuhat miestään purjehtivat Meksikonlahdelle vuonna 1540 tarkoituksenaan etsiä käsiinsä tarunomaiset ”seitsemän kultaista kaupunkia”. Matkan rasitukset osoittautuivat odotettua suuremmiksi. Orjina tuotuja mustia pakeni, samoin osa oppaina toimineista intiaaneista. Myös monet espanjalaiset kyllästyivät matkantekoon ja palasivat takaisin lähtöpaikalleen nykyiseen Meksikoon. Coronado jatkoi pienemmän joukon kanssa aarteiden etsimistä. He löysivät useita 200–400 asukkaan pueblo-kyliä, näiden joukossa zuni-intiaanien asuttama Cibola, jonka piti olla yksi seitsemästä kultaisesta kaupungista. Rikkaudet jäivät kuitenkin löytymättä ja kun toinenkin tarujen kaupunki Quivira osoittautui ruohokattoisten majojen muodostamaksi köyhäksi kyläksi, espanjalaiset lopettivat aarteiden etsimisen ja purjehtivat vuonna 1542 takaisin kotimaahansa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Francisco Vásquez de Coronado Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Vapaakauppa

Vapaakauppa tarkoittaa yleensä ihmisten ja yritysten oikeutta käydä kauppaa keskenään vapaasti myös valtakunnanrajojen yli. Se siis tarkoittaa rajoitusten, kuten tullien ja tuontirajoitusten puuttumista kahden tai useamman valtion välillä. Vapaakauppa on siis markkinatalouden rajoittamattomin ja kansainvälisin muoto, jossa ihmisten keskinäiselle kanssakäymiselle, kaupankäynnille ja sopimuksille asetetaan mahdollisimman vähän rajoituksia. Vapaakauppasopimuksissa pyritään yleensä myös yhdenmukaistamaan tai poistamaan markkinoita sääteleviä sääntöjä.
Vapaakauppa-alueita on maailmassa useita, suurimman niistä muodostaa tällä hetkellä Euroopan talousalue. Muita vapaakauppa-alueita ovat muun muassa Pohjois-Amerikan NAFTA ja Aasiassa AFTA sekä SAFTA. Maailman kauppajärjestö WTO on maailmanlaajuinen järjestö, jonka tehtävä on kaupan esteiden keskinäinen vapauttaminen.
Historia

Ulkomaisen kaupan oppijärjestelmät kehittyivät 1400-luvulla. Merkantilismi oli vallitseva talouspolitiikka Länsi-Euroopassa 1500-1800-luvuilla. Merkantilistit tavoittelivat kansallista yhtenäisyyttä ja vahvistivat kansallisvaltiota. Heidän mukaansa vauraus oli valtatekijä, joka edellytti kulta- ja hopeakolikoiden kertymistä. Maat ilman omia kaivoksia hankkivat varoja ylläpitämällä vientiä tuontia suurempana valtion tiukan kauppavalvonnan avulla.
Ranskassa syntyi vastareaktio tähän kontrolliin 1700-luvulla. Talousfilosofit, nimeltään fysiokraatit, kehittivät ensimmäisen vapaakauppateorian. Vaikka heidän ajatuksillaan oli vähän vaikutusta Ranskassa, ne inspiroivat skotlantilaista taloustieteilijää Adam Smithiä, jonka vapaakauppateoriat vaikuttivat myöhemmin Britannian kauppapolitiikan kehitykseen.
Smith haastoi merkantilismin suojelulliset päätelmät. Hän korosti, että vauraus ei riippunut rahasta sinänsä, vaan siitä, mitä sillä voitiin ostaa. Hallituksen sääntely itse asiassa vähensi kansakuntien vaurautta, koska se esti niitä hankkimasta eniten hyödykkeitä halvimmalla hinnalla. Vapaakaupan avulla jokainen maa voisi lisätä vaurauttaan viemällä tuotteita, joita se pystyi tuottamaan halvimmalla, ja tuomalla halvemmalla tuotettuja tavaroita muualta.
Smithin mukaan kukin maa erikoistuisi tuottamaan ja viemään niitä tavaroita, joissa sillä oli absoluuttinen etu. Toisin sanoen, se pystyi tuottamaan niitä halvemmalla kuin kauppakumppanimaat. David Ricardo laajensi tätä ajatusta 1800-luvulla vertailevan edun periaatteella. Hän totesi, että vaikka jotkut maat eivät saavuta absoluuttista etua minkään hyödykkeen tuotannossa, ne voisivat hyötyä vapaakaupasta keskittymällä tuottamaan niitä hyödykkeitä, joissa niillä oli pienin haitta. Tämä mahdollistaa vaihdon helpoiten tuotettavien tavaroiden ja vaikeammin tuotettavien tavaroiden välillä. Vertailevan edun periaate muodostaa teoreettisen perustan vapaakaupan puolustukselle.
Ricardon mukaan kaikki maat hyötyvät vapaakaupasta, mutta brittiläinen filosofi ja taloustieteilijä John Stuart Mill osoitti myöhemmin, että hyöty riippuu tuontien ja vientien vastavuoroisesta kysynnästä. Mitä enemmän kysyntää maalla on viennilleen suhteessa tuontikysyntään, sitä suurempi hyöty se saa vapaakaupasta. Tämä heijastuu maan kansainvälisten kaupan ehtojen parantumisena, kuvastuen vientihintojen ja tuontihintojen suhteena.