stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oilinginoja
Aiheesta muualla

Oilinki, Pekka 1998. Oilingin varrelta. Kustantaja: Utajärven kotiseutuyhdistys, Utajärvi. 179 s. ISBN 9519795006
Utajärvi
| --- | --- |
Kylät:  Ahmas  Alakylä  Ala-Naama  Ala-Niska  Autio  Juorkuna  Järvikylä  Kangaskylä  Kernilä  Kivijärvi  Kormunkylä  Marttisjärvi  Murronkylä  Naamankylä  Niska  Ojakylä  Potku  Sanginkylä  Sipolankylä  Sapilasmaa  Sotka  Särkijärvi  Tervolankylä  Utanen  Ylisuvanto  Yli-Utos 
Järvet, lammikot ja lähteet:  Ahmasjärvi  Ahvenlampi (Sanginkylä)  Ahvenlampi (Juorkuna)  Hakojärvi  Iso Karvasjärvi  Iso Kivijärvi  Iso Olvasjärvi  Iso-Timonen  Juorkuna  Kaihlanen  Kirkaslampi  Kivi-Sorsua  Kivijärvi  Korpinen  Kärkkäänjärvi  Lauttalampi  Marttisjärvi  Matkalampi  Mustalampi  Nuanjärvi  Palonen  Penikkajärvi  Pieni Torvenjärvi  Pikku Karvasjärvi  Pikku Olvasjärvi  Pikku-Säynäjä  Pikku-Timonen  Pontema  Puutturinjärvi  Saari-Sorsua  Sanginjärvi  Siiralampi  Sotkajärvi  Särkijärvi  Säynäjä  Torvenjärvi  Vaaranlampi  Valkiaisjärvi  Vähä-Ruohonen 
Joet ja purot:  Kiiminkijoki  Kivijoki  Koivujoki  Korpisenoja  Naamanjoki  Nuanjoki  Oilinginoja  Oulujoki  Piltuanjoki  Piltunginjoki  Poikajoki  Potkunjoki  Sanginjoki  Särkijoki  Säynäjäjoki  Tilanjoki  Timo-oja  Utosjoki 
Luonnonsuojelualueet:  Olvassuon luonnonpuisto  Rokuan kansallispuisto 
Rakennukset ja rakennelmat:  Ahmaksen kalevalainen perinnekylä  Ahmaskosken silta  Ala-Utoksen voimalaitos  Maijan kivi  Utajärven kirkko  Utajärven kivipuisto  Utasen voimalaitos 
Muistomerkit, laatat ja veistokset:  Sankarivainajien muistomerkki (1950)  Karjalaan jääneiden muistomerkki (1958)  Roomari-patsas (1985)  Veteraanikivi (1991)  Merilän suvun koskenlaskijoiden muistomerkki (2000)  Runonlaulajien muistomerkki (2003) 
Museot:  Utajärven kotiseutumuseo  Ylisipolan kotiseutumuseo 
Liikenne:  Ahmaksen rautatieasema  Niskan seisake  Oulu–Kontiomäki-rata  Rokuan rautatie  Seututie 836  Seututie 837  Sotkan seisake  Utajärven rautatieasema  Valtatie 22  Yhdystie 8300
Kenzaburō Ōe

| Kenzaburō Ōe> 大江 健三郎 |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. tammikuuta 1935
Kuollut: 3. maaliskuuta 2023 (88 vuotta)
Kansalaisuus:  Japani
Kirjailija
Tuotannon kieli: japani
Esikoisteos:  Memushiri kouchi (1958, Nip the Buds, Shoot the Kids)
Palkinnot
  Nobelin kirjallisuuspalkinto (1994) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kenzaburō Ōe (jap. 大江 健三郎, Ōe Kenzaburō, 31. tammikuuta 1935 – 3. maaliskuuta 2023) oli japanilainen kirjailija, jolle myönnettiin Nobelin kirjallisuuspalkinto 1994.
Ōe opiskeli ranskalaista kirjallisuutta, ja hänen varhaiseen tuotantoonsa vaikuttivat etenkin Ranskan ja Yhdysvaltojen nykykirjallisuus. Ōen tuotanto on usein syvästi henkilökohtaista; hän yhdistää japanilaiseen taruperinteeseen kokemuksiaan ja tunteitaan kehitysvammaisen, mutta musiikillisesti huippulahjakkaan esikoispoikansa Hikari Ōen isänä.
Ōen arvot olivat vasemmistolaisia, hän oli aktiivinen sodanvastaisessa toiminnassa, ja oli sodanjälkeisen sukupolven merkittävimpiä ääniä. Hän ei kuitenkaan liittynyt mihinkään poliittiseen puolueeseen. Näkemystensä vuoksi hän joutui vanhoillisten piirien hyökkäysten kohteeksi, jopa fyysisesti vuonna 1961 luennoidessaan Tokion yliopistossa.
Ōe avioitui 1960 Yakari Itamin kanssa, ja heillä on kolme lasta. Hikarin syntymä oli hänen elämänsä ja kirjallisen uransa käännekohta.
M/T ja kertomus Metsän ihmeestä sisältää isoäidin kertomuksia, joihin liittyy tyyppipari "matriarkka"  ja "temppuilija", joita kuvaa kirjainyhdistelmä M/T. Jan Blomstedt kirjoittaa arviossaan, etteivät tarinat pudottaneet häntä tuolilta. Hän aistii kerronnassa tinkimättömyyttä. Tarinavyyhden lopussa mukaan tulee hänen poikansa Hikari perinteen jatkajana.
Suomennetut teokset

M/T ja kertomus Metsän ihmeestä. (M/T to mori no fushigi no monogatari, 1986.) Suomentanut Kai Nieminen. Tammi, 1995 951-31-0539-3 (Keltainen kirjasto 285)
Hikarin perhe. (1997) Suomentanut Jaana Kapari. Tammi, 1997 ISBN 951-31-0959-3 (Suomennettu Stephen Snyderin englanninnoksesta The healing family)
Outo homma (1971), venäjän kielestä suomentanut Martti Anhava, Suomen Kuvalehti 1994: 43 s. 36–41 (Sisältää Jan Blomstedtin esittelyn)
Kirjallisuutta

Ulkomaisia nykykertojia 2. Toimittaneet Ritva Aarnio ja Ismo Loivamaa. BTJ Kirjastopalvelu, 1998.
Aiheesta muualla

Kenzaburo Oe: The Healing Family, Hanami Web (englanniksi) (Archive.org)
| n k Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Prudhomme  1902: Mommsen  1903: Bjørnson  1904: F. Mistral / Echegaray  1905: Sienkiewicz  1906: Carducci  1907: Kipling  1908: Eucken  1909: Lagerlöf  1910: Heyse  1911: Maeterlinck  1912: Hauptmann  1913: Tagore  1914: Ei jaettu  1915: Rolland  1916: Heidenstam  1917: Gjellerup / Pontoppidan  1918: Ei jaettu  1919: Spitteler  1920: Hamsun  1921: France  1922: Benavente  1923: Yeats  1924: Reymont  1925: Shaw 
1926–1950:  1926: Deledda  1927: Bergson  1928: Undset  1929: Mann  1930: Lewis  1931: Karlfeldt  1932: Galsworthy  1933: Bunin  1934: Pirandello  1935: Ei jaettu  1936: O’Neill  1937: Martin du Gard  1938: Buck  1939: Sillanpää  1940–1943: Ei jaettu  1944: Jensen  1945: G. Mistral  1946: Hesse  1947: Gide  1948: Eliot  1949: Faulkner  1950: Russell 
1951–1975:  1951: Lagerkvist  1952: Mauriac  1953: Churchill  1954: Hemingway  1955: Laxness  1956: Jiménez  1957: Camus  1958: Pasternak  1959: Quasimodo  1960: Perse  1961: Andrić  1962: Steinbeck  1963: Seferis  1964: Sartre  1965: Šolohov  1966: Agnon / Sachs  1967: Asturias  1968: Kawabata  1969: Beckett  1970: Solženitsyn  1971: Neruda  1972: Böll  1973: White  1974: Johnson / Martinson  1975: Montale 
1976–2000:  1976: Bellow  1977: Aleixandre  1978: Singer  1979: Elytis  1980: Miłosz  1981: Canetti  1982: García Márquez  1983: Golding  1984: Seifert  1985: Simon  1986: Soyinka  1987: Brodsky  1988: Mahfouz  1989: Cela  1990: Paz  1991: Gordimer  1992: Walcott  1993: Morrison  1994: Ōe  1995: Heaney  1996: Szymborska  1997: Fo  1998: Saramago  1999: Grass  2000: Gao 
2001–:  2001: Naipaul  2002: Kertész  2003: Coetzee  2004: Jelinek  2005: Pinter  2006: Pamuk  2007: Lessing  2008: Le Clézio  2009: Müller  2010: Vargas  2011: Tranströmer  2012: Mo Yan  2013: Munro  2014: Modiano  2015: Aleksijevitš  2016: Dylan  2017: Ishiguro  2018: Tokarczuk  2019: Handke  2020: Glück  2021: Gurnah  2022: Ernaux  2023: Fosse  2024: Kang 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Marja Oja

Sointu Marja Johanna Oja (ent. Aaltoila, o.s. Liuhto; 7. heinäkuuta 1918 Valkeala – 9. lokakuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen pianisti. Oja opiskeli pianonsoittoa Turussa Alma Wikeströmin johdolla, Helsingissä Kerttu Bernhardin ja Elli Rängman-Björlinin johdolla ja jatkoi opintojaan Pariisissa sekä Sibelius-Akatemiassa Ilmari Hannikaisen johdolla vuoteen 1942 asti. Ensikonserttinsa Oja piti Helsingissä vuonna 1944. Hän opetti lyhyen aikaa Helsingin konservatoriossa (1944–1945) ja toimi sen jälkeen yksityisenä pianonsoitonopettajana. Häntä arvostettiin erityisesti konserttisäestäjänä, mutta hän esiintyi myös orkesterisolistina ja piti pianoiltoja.
Ojan ensimmäinen puoliso oli vuosina 1941–1949 Heikki Aaltoila, vuodesta 1949 taidemaalari Onni Oja.
Aiheesta muualla

Marja Ojan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Bengt Ohlsson

| Bengt Ohlsson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1963
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Esikoisteos:  Dö som en man, sa jag
Palkinnot
 August-palkinto 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Bengt Ohlsson (7. heinäkuuta 1963) on ruotsalainen kirjailija ja kolumnisti. Suomeksi häneltä on julkaistu romaani Gregorius, joka sai Ruotsissa ilmestymisvuotenaan 2004 August-palkinnon. Romaani on vahvasti intertekstuaalinen ja pohjautuu Hjalmar Söderbergin vuonna 1905 julkaistuun romaaniin Tohtori Glas ja etenkin pastori Gregoriuksen henkilöhahmoon siinä. Söderberg kuvaa romaanissaan Gregoriuksen avioliittoa tohtori Glasin näkökulmasta, kun taas Ohlssonin teoksessa sitä tarkastellaan Gregoriuksen itsensä näkökulmasta.
Ohlssonin irtisanoutuminen vasemmistosta Dagens Nyheterissä julkaistussa debattiartikkelissa nostatti tammikuussa 2012 Ruotsissa vilkkaan sananvaihdon.
Teokset (valikoima)

1984 – Dö som en man, sa jag
1985 – Rida på en gris
1988 – Jazz är farligt
1992 – Solo
1994 – Den där lilla stunden av närhet
1999 – Vägs ände
2000 – Se till mig som liten är
2004 – Gregorius
2005 – benke@swipnet.se (kootut kolumnit)
2007 – Hennes mjukaste röst
2009 – Syster
2010 – Kolka
2011 – Rekviem för John Cummings
Teokset (valikoima) > Suomennetut teokset

Gregorius, suom. Laura Jänisniemi. Bazar, 2006 ISBN 978-951-9107-47-9
Palkinnot ja tunnustukset

2001 – Tukholman kaupungin kunniapalkinto
2004 – August-palkinto
2008 – Eyvind Johnsonin palkinto
Terho Ojanperä

Terho Aulis Ojanperä (s. 1954) on toiminut Ylivieskan kaupunginjohtajana 2010–2018, ja hän voitti vastaehdokaansa Kannuksen  kaupunginjohtajan Terttu Kortteen äänin 30–5.
Aiemmin Ojanperä on toiminut Kauhavan kehitysjohtajana 2009–2010 ja Ylihärmän kunnanjohtajana 2004–2008. Eläkkeelle Ojanperä jäi 2018, jolloin hänen seuraajakseen Ylivieskan kaupunginjohtajaksi valittiin Maria Sorvisto.
Ojanperä valittiin Ylivieskan kaupunginvaltuustoon vuoden 2021 kuntavaaleissa kokoomuksen sitoutumattomana ehdokkaana.
Werner Oesch

| Werner Christian Oesch> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1886 Valkjärvi, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 6. elokuuta 1967 (81 vuotta) Tampere
Kansalaisuus:  Suomi
Arvonimi: kauppaneuvos
Vanhemmat:  Christian Oesch, Anna Stegmann
Puoliso:  Anna Kristina Telén ja Eeva Unnukka Koskivirta
Lapset:  Anna Kristiinan lapset; Pehr Arthur Kristian Oesch 1910-1974, Veli Werner Oesch 1912-1968, Sirkka Synnöve Oesch 1913-1982 ja Klaus Lennart Oesch 1919-1944
Werner Christian Oesch [öš] (3. heinäkuuta 1886 Valkjärvi – 6. elokuuta 1967 Tampere) oli suomalainen kauppaneuvos ja Suomen Maanviljelijäin Kauppa Oy:n toimitusjohtaja.
Elämä > Perhe

Werner Oesch oli naimisissa 1909–1945 Anna Kristina Telénin (1885–1945) kanssa ja vuodesta 1961 Eeva Koskivirran kanssa. Werner Oeschin veljiä olivat kenraaliluutnantti Karl Lennart Oesch (1892–1978), Ruhan kartanon Orimattilassa omistanut Uno Oesch (1890–1961) ja Suomen sisällissodassa Raudun taistelussa kaatunut metsänhoitaja Arthur Oesch (1888–1918). Hänen nuorin poikansa Klaus kaatui Ihantalassa kesäkuussa 1944.
Elämä > Sisarukset

Fredrik Ernst Oesch 1882-1916
Emil Gotthold Oesch 1884-1952 (Ruona Oy:n toimitusjohtaja)
Werner Christian Oesch 1886-1967
Hans Arthur Oesch 1888-1918
Uno Walter Oesch 1890-1961
Karl Lennart Oesch 1892-1978 (kenraaliluutnantti)
Edit Johanna Oesch 1894-1981
Ester Amalia Oesch 1895-1976
Anna Martta Oesch 1897-1984
Kössi Ojala

Kustaa Ivar (Kössi) Ojala (16. kesäkuuta 1886 Alavus – 11. toukokuuta 1922 Tampere) oli suomalainen näyttelijä. Alun perin muurarina työskennellyt Ojala teki lyhyen uransa aikana useita kiitettyjä roolisuorituksia Tampereen Työväen Teatterissa.
Elämä ja ura

Kössi Ojalan vanhemmat olivat työmies Erkki Kustaanpoika Ojala (s. 1856) ja Maria Sannantytär (s. 1862). He muuttivat Alavudelta Tampereelle vuonna 1896. Ojala aloitti näyttelijänuransa harrastajana Tampereen Ulkotyöväen yhdistyksen näytelmäseurassa. Hän kuului muurarien ammattiosastoon. Tampereen Työväen Teatteriin Ojala siirtyi vuonna 1913 Tilda Vuoren johtajakaudella. Hän toimi iltanäyttelijänä. Ammattilainen Ojalasta tuli Kosti Elon johtajakaudella. Häntä pidettiin nerokkaana "luonneroolien" tulkitsijana, jolle oli ominaista syvällinen eläytyminen kulloiseenkin rooliin. Hänen puheääntään kuvattiin "sointuvaksi ja vivahdusrikkaaksi".lähde tarkemmin?
Uransa aikana Ojala saavutti Tampereen Työväen Teatterin johtavan sankarinäyttelijän aseman. Eino Salmelainen luonnehti häntä erääksi suomalaisen teatterin suurimmista luonnonlahjakkuuksista. Ojalan kiitettyihin roolisuorituksiin kuuluivat muun muassa porvari Möllmark Gustav Wiedin huvinäytelmässä Kaupungin ylpeys ja hurjasteleva Dulska Gabriela Zapolskan näytelmässä Rouva Dulskan moraali. Aleksis Kiven klassikossa Nummisuutarit hän näytteli Mikko Vilkastusta. Erityisen arvostettu oli Ojalan tutkielma konsuli Bernickistä näytelmässä Yhteiskunnan tukipylväät. Vuonna 1920 Ojala esiintyi Pauli Pohjolan kanssa alkoholin vaikutuksen alaisena näytelmässä Iloinen leski; molemmat saivat vakavan varoituksen. Ojala kuoli tuberkuloosiin 35-vuotiaana. Näytellessään kuningasta Hamletissa hän sai verensyöksyn ja poistui kesken lauseen näyttämöltä.
Kössi Ojala oli naimisissa Lydia Aleksandra Gröndahlin (s. 1882) kanssa.
Ossi Ojala

Ossi Aarne Aatos Ojala (23. maaliskuuta 1933 Savonlinna – 18. joulukuuta 2006) oli suomalainen kirjailija.
Ojala aloitti kirjailijanuransa nuortenkirjoilla, joista sai Otava-palkinnon vuosina 1964 (Saarella tapahtuu) ja 1968 (Kahvila Sinuhe). Sittemmin hän laajensi aluettaan muuhunkin proosaan sekä näytelmiin ja kuunnelmiin.
Agronomiperheen poika Ossi Ojala kirjoitti ylioppilaaksi Sysmän yhteiskoulusta vuonna 1953 ja suoritti humanististen tieteiden kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1962. Ojala toimi opettajana eri koulumuodoissa Suomessa ja Ruotsissa, minkä lisäksi hän työskenteli muun muassa sanomalehti- ja mainostoimittajana sekä harrastajateatterien ohjaajana. Hän toimi kuuden vuoden ajan Mikkelin läänintaiteilijana. Kirjallisten harrastusten ohella hän maalasi öljyväritöitä. Hän asui pitkään Tampereella.
Teoksia

Saarella tapahtuu : kesäinen seikkailu. WSOY 1963
Sokeat : kaksinäytöksinen näytelmä. Kulttuurityön keskus, Helsinki 1963
Valkoinen vaara : talvinen seikkailu. WSOY 1967, 2. painos 1981
Kahvila Sinuhe. WSOY 1967
Suolintu. Suomen opiskelevan nuorison raittiusliitto, Helsinki 1968
Toisenlainen rakkaustarina : romaani ; ransk. lauseet tark. ja suom. Sirkka Suomi. Librum, Helsinki 1982
Musiikkiaapinen ; tekijät Irma Seesjärvi, Ossi Ojala. Helsingin lastentarhanopettajaopisto, Helsinki 1983
Ja aika pysähtyi. Kustannusosakeyhtiö Pohjoinen, Oulu 1985 ISBN 9519152946
Kevätesikoisia : Kangasniemen kulttuurilautakunnan Suomalaisen kirjan 500-vuotisjuhlavuoden kunniaksi järjestämän 12-25-vuotiaiden runokeräyksen satoa ; työryhmä Ossi Ojala ym., kuvitus Hannu Laitinen. Kangasniemen kunta 1989
Ballerina : nuorten kuunnelma tanssia harrastavasta pojasta, jota pilkataan koulussa. Yleisradio 1990
Viettelevä partakone : idän nuori Pegasos ; Kuopion, Mikkelin ja Pohjois-Karjalan läänin taidetoimikunnat ; toimituskunta Jouko Lehtonen (vast.), Ossi Ojala ja Jouko Tyyri. Pohjois-Karjalan läänin taidetoimikunta, Joensuu 1993
Ruusulokki : romaani. VM-kustannus, Jaala 2008
Kristina Ohlsson

Kristina Ohlsson Göteborgin kirjamessuilla 2024.
Kristina Ohlsson (s. 2. maaliskuuta 1979 Kristianstad) on ruotsalainen rikoskirjailija ja politiikan tutkija.
Tutkijana Ohlsson on erikoistunut Lähi-itään ja Euroopan unionin ulkopolitiikkaan. Hän on työskennellyt turvallisuuspoliittisena analyytikkona Ruotsin poliisihallituksessa ja Euroopan turvallisuus- ja yhteistyöjärjestö ETYJin analytikkona Wienissä. Hän on ollut vapaa kirjailija vuodesta 2012.
Suomennetut teokset > Jännitysromaanit

Nukketalo.  (Askungar, 2009)  Suomentanut Outi Menna. Helsinki:  Schildts, 2010.  ISBN 978-951-50-1991-2
Tuhatkaunot.  (Tusenskönor, 2010)  Suomentanut Outi Menna. Helsinki:  Schildts, 2011.  ISBN 978-951-50-2115-1
Varjelijat.  (Änglavakter, 2011)  Suomentanut Outi Menna. Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-40187-3
Paratiisiuhrit.  (Paradisoffer, 2012)  Suomentanut Pekka Marjamäki. Helsinki:  WSOY, 2014.  ISBN 978-951-0-39698-8
Daavidintähdet.  (Davidsstjärnor, 2013)  Suomentanut Outi Menna. Helsinki:  WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-41432-3
Lotus Blues.  (Lotus Blues, 2014)  Suomentanut Pekka Marjamäki. Helsinki:  WSOY, 2016.  ISBN 978-951-0-41517-7
Mion Blues.  (Mios Blues, 2015)  Suomentanut Pekka Marjamäki. Helsinki:  WSOY, 2016.  ISBN 978-951-0-41518-4
Syntitaakka. ( Syndafloder, 2017). Suomentanut Laura Beck. WSOY, 2017. ISBN 978-951-0-42194-9 .
Sairaat sielut. (Sjuka själar, 2017). Suomentanut Outi Menna. WSOY, 2018. ISBN 978-951-0-42181-9 .
Korkein tarjous kuolemasta. (Henrys hemlighet, 2019). Suomentanut Pekka Marjamäki. WSOY, 2020. ISBN 978-951-0-44843-4
Myrskynvartija.  (Stormvakt)  Suomentanut Pekka Marjamäki. Helsinki:  WSOY, 2022.  ISBN 978-951-0-47491-4
Suomennetut teokset > Lasten ja nuorten jännitysromaanit

Lasilapset. (Glasbarnen, 2013). Suomentanut Pekka Marjamäki. WSOY, 2018. ISBN 978-951-0-43050-7 .
Hopeapoika. (Silverpojken, 2014). Suomentanut Pekka Marjamäki. WSOY, 2018. ISBN 978-951-0-43051-4 .
Kivienkelit. (Stenänglar, 2014) . Suomentanut Pekka Marjamäki. WSOY, 2019. ISBN 978-951-0-43052-1
Zombiekuume (Zombiefeber, 2016). Suomentanut Pekka Marjamäki. WSOY, 2020. ISBN 978-951-0-44558-7
Ihmissuden salaisuus (Varulvens hemlighet, 2017). Suomentanut Pekka Marjamäki. WSOY, 2020. ISBN 978-951-0-44561-7
Muumiomysteeri (Mumiens gåta, 2018). Suomentanut Pekka Marjamäki. WSOY, 2021. ISBN 978-951-0-44564-8
Aiheesta muualla

Kristina Ohlsson DekkariNetissä (Arkistoitu – Internet Archive) Tornion kaupunginkirjasto.
Kristina Ohlsson WSOY:n sivuilla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Oberstdorf

| Oberstdorf |
| --- | --- |

 vaakuna
 Oberstdorf
 Koordinaatit: 47°25′N, 10°17′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Hallintopiiri:  Schwaben
Piirikunta:  Oberallgäu
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  229,74 km²
Korkeus:  813 m
Väkiluku:  9 932
 – Väestötiheys:  43 as./km²
 
 Kotisivut  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oberstdorfin sijainti Oberallgäun piirikunnassa. Pienessä kuvassa Oberallgäun sijainti Baijerin osavaltiossa.
Oberstdorfin maisemaa.
Kirkasvetinen Christlessee sijaitsee Oberstdorfin kaakkoisosassa.
Oberstdorf on parantola- ja talviurheilukeskus Allgäun Alpeilla Baijerin osavaltion lounaisosassa Saksassa. Oberstdorfin kunta sijaitsee keskimäärin 815 metrin korkeudessa merenpinnan yläpuolella. Korkeat Nebelhornin ja Fellhornin huiput hallitsevat maisemaa.
Maantiede ja ilmasto

Oberstdorf on Saksan eteläisin kunta. Sen osa-alueet ovat Oberstdorf, Kornau, Reichenbach, Rubi, Schöllang ja Tiefenbach. Saksan eteläisin maantieteellinen alue, Haldenwanger Eck, sijaitsee kunnan alueella. Oberstdorfissa sijaitsevista vuorenhuipuista merkittävimmät ovat:
Fellhorn 2 038 m (Blumenberg des Allgäus)
Himmelschrofen 1 791 m
Höfats 2 259 m (der markanteste Allgäuer Grasberg)
Kratzer 2 427 m
Großer Krottenkopf 2 656 m (Allgäun Alppien korkein vuori)
Mädelegabel 2 645 m
Nebelhorn 2 224 m (durch Seilbahn erschlossen)
Rubihorn 1 957 m
Schattenberg 1 845 m
Schneck 2 268 m
Trettachspitze 2 595 m.
Oberstdorfissa sijaitsee useita järviä ja lampia:
Christlessee (pohjassa olevien karstilähteiden ansiosta 916 metrin korkeudessa sijaitseva järvi ei jäädy talvella, veden lämpötila on neljästä kuuteen celsiusastetta ympäri vuoden)
Engeratsgundsee
Freibergsee (Birgsautal)
Ylempi ja Alempi (Unterer und Oberer) Gaisalpsee
Guggersee (pinta-ala 843 m²)
Hermannskarsee (Großen Krottenkopfin ja Marchspitzen välissä)
Koblatsee (Nebelhornin alueella)
Laufbichelsee
Moorweiher am Krappberg
Rappensee (2 047 metriä merenpinnasta)
Schlappoldsee (Fellhornin radan varrella)
Seealpsee.
Oberstdorfissa vuoden lämpimin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 21,7 °C, mutta elokuu on lähes yhtä lämmin. Keskimääräinen alin lämpötila on pakkasen puolella marraskuusta maaliskuuhun, tammikuussa jopa –6,6 °C. Sadetta saadaan ympäri vuoden yli sata milliä kuukaudessa, kesä- ja heinäkuussa yli 200 mm.
Historia

Varhaisin kirjallinen maininta Oberstdorfista on vuodelta 1141. Maksimilian I myönsi paikkakunnalle markkinaoikeudet (Marktrecht) 1495. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Oberstdorf kärsi Ruotsin joukkojen harjoittamasta terrorista. Noin 700 oberstdorfilaista sai surmansa vuosien 1634–1635 ruttoepidemiassa. Kansansivistys otti askeleen eteenpäin vuonna 1787, kun paikkakunnan ensimmäinen koulurakennus valmistui. Oberstdorfia kohtasi suurpalo 5. ja 6. toukokuuta 1865, jolloin kaksi kolmasosaa rakennuskannasta tuhoutui. Liikenneyhteydet kehittyivät merkittävästi, kun rautatieyhteys Sonthofen–Oberstdorf avattiin 1888. Oberstdorfista alkoi kehittyä matkailukeskus. Nebelhornin köysirata (Nebelhornbahn) rakennettiin 1928–1930 ja uusittiin vuosina 1977 ja 1991. Söllereckin köysirata avattiin 1950 ja Fellhornin rata 1972. Vuonna 1937 Oberstdorf nimettiin kylpyläkeskukseksi (Kurort). Kunnan keskusta suljettiin henkilöautoliikenteeltä vuonna 1992. Oberstdorf liittyi niin kutsuttuun Zipfelbund-ryhmään kolmen muun saksalaisen paikkakunnan kanssa 1999. Ryhmään kuuluvat Saksan eteläisin paikkakunta eli Oberstdorf, sekä pohjoisin, itäisin ja eteläisin paikkakunta.
Matkailu ja liikenne

Oberstdorfin rautatieasema on 20,7 kilometriä pitkän yksirataisen ja sähköistämättömän Immenstadt–Oberstdorf-radan päätepiste. Paikkakunnan keskeisin maantieyhteys on 529 kilometriä pitkä Bundesstraße 19 (Krauthausen–Oberstdorf), joka on rakennettu nelikaistaiseksi Sonthofenin kaupungista pohjoiseen. B19 on ainoa maantieyhteys Oberstdorfista Itävallan puolella sijaitsevaan Kleinwalsertalin kuntaan.
Vuosittaisia matkailijoiden yöpymisiä Oberstdorfissa on noin 2,3 miljoonaa. Matkailijoiden saapumisia on noin 400 000 vuosittain.
Urheilu

Oberstdorf on järjestänyt Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1987, 2005 ja 2021. Oberstdorfissa sijaitsee myös yksi maailman viidestä lentomäestä (K 200, HS 235 m), jossa on pidetty maailmanmestaruuskilpailut vuosina 1973, 1981, 1988, 1998 ja 2008. Oberstdorfissa järjestetään myös yksi arvostetun ja perinteikkään Keski-Euroopan mäkiviikon kilpailuista. Oberissa Mäkiviikolla hypättävä kisa on ensimmäinen kaikista kiertueen neljästä osakilpailusta. Eniten voittoja (3) siellä ovat saavuttaneet saksalaiset Dieter Thoma ja Martin Schmitt.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oberstdorf Wikimedia Commonsissa