H. C. Andersen
Elämä ja ura > Kirjailijan ura > Menestys kirjailijana

Andersen matkusti alkukesällä 1831 ensi kertaa ulkomaille Saksaan ja julkaisi matkakuvauksen Skyggebilleder. Andersen kertoi matkan avartaneen hänen maailmankuvaansa ja palauttaneen hänelle hyvän mielialan vaikean vuoden jälkeen. Hän kertoi myös Harz-vuoriston saaneen hänet kuulemaan ensimmäisen kerran mielessään aidosti satujen soinnin. Berliinissä Andersen tutustui Adelbert von Chamissoon, joka ensimmäisenä saksansi Andersenin runoja ja antoi hänestä myönteisiä arvioita.
Andersen sai vuonna 1833 kaksivuotisen matkastipendin ja teki sen turvin pitkän, uransa kannalta merkittävän kulttuurimatkan Eurooppaan: Saksaan, Pariisiin, Sveitsiin ja Italiaan sekä paluumatkalla Keski-Euroopan kaupunkeihin. Andersen piirsi matkalla ahkerasti ja kirjoitti paitsi runoja, myös päiväkirjaa ja kirjeitä kotimaahan. Italian-matkan tuloksena hän kirjoitti romaanin Improvisatoren, joka ilmestyi vuonna 1835. Romaanista tuli Andersenin läpimurtoteos. Hän julkaisi samoihin aikoihin myös ensimmäisen satukirjansa Eventyr, fortalte for børn, jossa oli neljä satua, mukaan lukien Tulukset ja Todellinen prinsessa. Seuraavat osat ilmestyivät vuosina 1836 ja 1837. Tarinoiden arvoa ei ensin käsitetty, ja niiden myynti oli hidasta. Sen sijaan Andersen menestyi paremmin romaanillaan O. T. (1836). Vuonna 1837 hän kirjoitti romaanin Kun en Spillemand.
Vuonna 1840 Andersen kiinnitti huomionsa teatteriin ja saavutti tunnustusta orjuutta käsittelevällä näytelmällään Mulatten (1840). Hän palasi kuitenkin takaisin vahvimmalle alalleen vuonna 1840 antologiallaan Billedbog uden Billeder (suom. Kuvaton kuvakirja).
Andersenin pisin matka vuosina 1840–1841 vei hänet Saksan, Italian, Maltan ja Kreikan kautta Konstantinopoliin. Paluumatka kulki Mustanmeren ja Tonavan kautta. Hänen selostuksensa tästä kokemuksesta on En Digters Bazar (1842), jota yleensä pidetään hänen parhaana matkakirjanaan. Myös Eventyrin maine kasvoi tasaisesti: ensimmäinen kokoelmateos ilmestyi vuonna 1837, toinen vuonna 1842 ja seuraavat vuosina 1843, 1847 ja 1852.
Andersenia juhlittiin 1840-luvulla jo ympäri Eurooppaa. Kesäkuussa 1847 hän teki ensimmäisen Englannin-matkansa. Hän tapasi Charles Dickensin, jonka teoksissa voi havaita Andersenin vaikutusta. Dickens ja Andersen olivat ennen tapaamistaan olleet aikansa kirjeenvaihdossa ja Dickens oli kutsunut Andersenin luokseen vierailulle. Tuolloin Dickens ei tiennyt, että Andersen oli käännättänyt kirjeitään, koska ei osannut englantia juuri lainkaan. Andersen asettui mutkitta asumaan Dickenseille viideksi viikoksi eikä välittänyt lainkaan isäntänsä tuolloisesta aviokriisistä. Kun Andersen viimein häipyi, Dickens kiinnitti vierashuoneeseen kyltin, jossa luki: ”Täällä nukkui tanskalainen kirjailija Hans Christian Andersen viisi viikkoa, mikä tuntui perheestä ikuisuudelta.”
Andersen halusi yhä erottua romaanikirjailijana ja näytelmäkirjailijana. Hän halveksi satujaan, jotka olivat tehneet hänet kuuluisaksi. Hän ei pitänyt siitä, että niitä pidettiin lastensatuina. Silti hän kirjoitti niitä edelleen, ja vuosina 1847 ja 1848 ilmestyi kaksi uutta kokoelmaa. Pitkän hiljaisuuden jälkeen Andersen julkaisi vuonna 1857 romaanin At være eller ikke være. Vuonna 1863 hän julkaisi matkakirjan I Spanien.