stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Postmoderni taide
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Postmoderni taide Wikimedia Commonsissa
Postmodernism: Style and Subversion 1970-1990 -näyttelyn verkkosivu. (englanniksi)
Taideliike stuckistit on vastustanut julkilausumissaan postmodernismia. (englanniksi)
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Vivienne Westwood myymälä, Lontoo.
Bradbury Building, jossa osa Blade Runner -elokuvan kohtauksista kuvattiin.
Laurie Anderson esiintyy.
Klaus Nomi
Jenny Holzerin valoinstallaatio New Yorkissa.
Michael Graves, Vesikattila, 1984.
Rem Koolhaas ja Erwin Olaf, Ulkokäymälä, Groningen, Hollanti.
Alessandro Mendini, Museo, Groningen, Hollanti.
Symeeni

| Symeeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-metyyli-4-propan-2-yylibentseeni
CAS-numero:  99-87-6
PubChem CID:  7463
SMILES:  CC1=CC=C(C=C1)C(C)C 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H14
Moolimassa:  134,212 g/mol
Sulamispiste:  –68,9 °C
Kiehumispiste:  177,1 °C
Tiheys:  0,857 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 23,4 mg/l (25 °C)
Symeeni (C10H14) on aromaattinen hiilivety, joka muistuttaa rakenteeltaan monoterpeenejä. Symeeniä esiintyy luonnossaan monien kasvien eteerisissä öljyissä.
Esiintyminen luonnossa

Lukuisat kasvit sisältävät symeeniä, erityisesti kumina ja ajuruohot. Yhdistettä sisältävät lisäksi muun muassa sitrushedelmät, papaija, ananas, oregano ja tomaatti.
Synteesi

Symeeniä voidaan valmistaa teollisesti alkyloimalla tolueenia propeenilla 60 °C:n lämpötilassa katalyytin läsnä ollessa.
Symeeniä voidaan syntetisoida myös käyttämällä lähtöaineena limoneenia, jota saadaan melko halvalla eristettyä sitrushedelmistä tai paperiteollisuuden sivutuotteena. Limoneenista voidaan symeeniä valmistaa kahdella eri tavalla. Limoneeni voidaan joko vedyttää metallikatalyyttien avulla, minkä jälkeen syntynyt tuote dehydrogenoidaan, jolloin saadaan kymeeniä. Limoneeni voi myös happamissa olosuhteissa isomeroitua. Isomeerien dehydraus tuottaa symeeniä.
Käyttö

Puhtaalla symeenillä on sitruunankaltainen tuoksu. Sitä käytetäänkin hajusteissa. Tämän lisäksi yhdistettä käytetään muiden yhdisteiden, esimerkiksi lääkeaineiden ja hajusteiden synteesissä.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database: p-Cymene (englanniksi)
KEGG: p-Cymene (englanniksi)
ChemBlink: 4-Isopropyltoluene (englanniksi)
SMS Preußen (1903)

| Preussen |
| --- | --- |
 SMS Preußen maalauksessa (1906)

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  AG Vulcan, Stettin
Kölinlasku:  huhtikuu 1902
Laskettu vesille:  30. lokakuuta 1903
Palveluskäyttöön:  12. heinäkuuta 1905
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1931
Tekniset tiedot
Uppouma:  14 394 t
Pituus:  127,7 m
Leveys:  22,2 m
Syväys:  8,1 m
Koneteho:  17 000 ihp (13 MW)
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  743
Aseistus
Aseistus:  4 × 28 cm SK L/40 -tykkiä kaksoistorneissa 14 × 17 cm tykkiä 18 × 8,8 cm tykkiä 6 × 450 mm torpedoputkea
SMS Preussen oli Saksan keisarikunnan laivaston Braunschweig-luokan taistelulaiva, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa sekä sen jälkeen Reichsmarinessa. Alus romutettiin 1931.
Valmistus

Alus tilattiin AG Vulcanilta Stettinistä osana vuoden 1900 laivastolain hankintoja ja sen köli laskettiin huhtikuussa 1902. Alus laskettiin vesille 30. lokakuuta 1903 ja se valmistui 12. heinäkuuta 1905.
Palvelus

Ensimmäisessä maailmansodassa alus kuului laivaston 4. laivueeseen, joka palveli Itämerellä vuonna 1915. Miehistö vajeen takia laivue siirrettiin satamapalvelukseen ja sen henkilöstö sijoitettiin muille aluksille. Sodan päätyttyä alus jatkoi palvelustaan Reichsmarinessa F-luokan miinanraivajien emälaivaksi muutettuuna. Alus poistettiin alusluettelosta 5. huhtikuuta 1929 ja se romutettiin 1931 lukuun ottamatta 63 metriä pitkää keskiosaa, jota käytettiin räjähdekokeiden koealustana. Se nimettiin Vierkantiksi eli tasapohjaksi.
Pretty Baby

| Pretty Baby |
| --- | --- |
 Julisteessa Brooke Shields.
Ohjaaja:  Louis Malle
Käsikirjoittaja:  Polly Platt
Tuottaja:  Louis Malle
Säveltäjä:  Jelly Roll Morton
Kuvaaja:  Sven Nykvist
Leikkaaja:  Suzanne Baron
Pääosat:   Brooke Shields  Keith Carradine  Susan Sarandon 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:  1978
Kesto:  110 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pretty Baby on Louis Mallen tuottama ja ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1978. 1900-luvun alun lapsiprostituoidusta kertovan elokuvan on käsikirjoittanut yhdessä ohjaajan kanssa Polly Platt. Tarina perustuu historiallisiin tapahtumiin, ja pohjana on käytetty Al Rosen kirjaa Storyville, New Orleans: Being an Authentic Account of the Notorious Redlight District. Pääosia näyttelevät Brooke Shields, Keith Carradine ja Susan Sarandon.
Juoni

Valokuvaaja E. J. Bellocq (Carradine) ottaa vuoden 1917 New Orleansissa malleikseen prostituoidun (Sarandon) ja tämän 12-vuotiaan tyttären (Shields). Bellocq kiinnostuu tyttärestä myös seksuaalisesti ja menee tämän kanssa naimisiin.
Vastaanotto

Elokuva aiheutti aiheensa takia kohua ympäri maailmaa, ja muun muassa Kanadassa sen esittäminen kiellettiin kokonaan. Pretty Baby sai Oscar-ehdokkuuden musiikistaan. Cannesissa se oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi ja palkittiin teknisellä Grand Prix’llä.
Elokuvaa esitettiin Suomessa aluksi maaseututeattereissa, ja se sai Suomen-ensi-iltansa Jalasjärven Kinossa 30. heinäkuuta 1978.
Helsingin Sanomien Matti Salo arveli Pretty Babyn olevan siihenastisen amerikkalaisen elokuvan rehellisin prostituution kuvaus, järkiperäinen ”miehen elokuva”. Toisaalta hän sanoi Mallen käyttävän historiallista henkilöä, valokuvaaja E. J. Bellocqia (1873–1949), tirkistelynsä verukkeena. Helena Ylänen piti elokuvaa visuaalisesti komeana epookkikuvauksena, joka ei kuitenkaan ulotu ihmisten sisälle juuri lainkaan. Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo harmitteli elokuvan hukkaavan hyvän aiheensa ja tarjoavan lähinnä hyvää musiikkia (Jerry Wexler) ja hienoa kuvausta (Sven Nykvist). Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, joka vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Pretty Babyn vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Synteettinen kuitu

Polyesteristä valmistettuja dacronlankoja.
Synteettinen kuitu eli tekokuitu on ihmisen kehittämää ja kemiallis-fysikaalisin menetelmin valmistamaa kuitua, joka pyrkii jäljittelemään luonnonkuituja tai olemaan ominaisuuksiltaan niitä jossain suhteessa parempaa. Ensimmäiset synteettiset kuidut keksittiin 1800-luvun lopulla, ja 1940-luvulta lähtien niistä on tullut erittäin tärkeitä raaka-aineita erityisesti tekstiilien valmistuksessa (mm. nailon, elastaani ja polyesteri), mutta myös monilla muilla tuotannon aloilla (mm. lasikuitu, mineraalivilla ja kevlar).
Synteettisiä kuituja valmistetaan pääasiassa sulattamalla tai liuottamalla polymeerejä, keraameja tai metalleja pehmeäksi massaksi ja puristamalla massa sitten suulakkeen pienten reikien läpi väliaineeseen, joka kovettaa sen ohuiksi säikeiksi eli kuiduiksi.
Synteettisten kuitujen tyypit

Synteettiset kuidut jaetaan seuraaviin ryhmiin:
Synteettisistä polymeereistä valmistetut tekokuidut eli synteettiset kuidut, mm. elastaani, akryyli ja polyesteri.
Epäorgaaniset kuidut ei-polymeerisistä materiaaleista tai hiilletyistä polymeereistä: metalli-, lasi-, keraami- ja hiilikuidut.
Synteettisten kuitujen valmistusmenetelmät

Synteettisiä kuituja valmistetaan lähinnä neljällä eri menetelmällä:
Märkäkehruu on perinteisin menetelmä, jota käytetään myös luonnonkuitujen kuten pellavan kehruussa. Märkäkehruussa polymeerit liuotetaan eri kemikaaleja käyttäen puolijuoksevaksi massaksi eli kehruuliuokseksi, joka suulakepuristetaan nestemäiseen kovetinaineeseen. Näin saadut kiinteät kuidut kuivataan, vedetään, venytetään ja kelataan rullauslaitteen avulla rullaksi. Märkäkehruumenetelmällä valmistetaan muun muassa aramideja ja elastaania. Menetelmä on varsin hidas, kuitua syntyy alle 150 metriä minuutissa.
Kuivakehruussa selluloosa liuotetaan helposti haihtuvaan liuottimeen ja suulakepuristetut kuidut kovetetaan haihduttamalla liuotin pois kuuman ilman tai muun kaasuvirtauksen avulla. Näin valmistetaan muun muassa akryylikuituja. Kuivakehruun nopeus on noin 1 000 metriä minuutissa.
Sulakehruu on menetelmä, jossa kiinteät lähtöaineet sulatetaan lämmössä massaksi, joka voidaan puristaa suulakkeen läpi kuiduiksi. Kuidut kovettuvat jäähtyessään viileässä ilmassa. Sulakehruu on tekokuitujen tärkein ja tehokkain kehruumenetelmä, jolla tuotetaan muun muassa nailonkuituja jopa 6 000 metrin minuuttinopeudella.
Sähkökehruun eli sähköstaattisen kuidutuksen avulla tuotetaan hyvin ohuita (halkaisijaltaan 10 nm – 10 µm) mikrokuituja. Polymeeriliuokseen tai -sulaan kohdistetaan voimakas sähkövaraus, joka voittaa nesteen pintajännityksen ja vetää massasta ohuita säikeitä. Ne jäähtyvät ja kovettuvat ilmassa ja käsitellään edelleen muiden kehruumenetelmien tapaan.
Tekokuitujen historiaa

Luonnonsilkin päättymättömät kuidut saivat 1600-luvulla muun muassa englantilaisen tutkijan John Hooken kehittelemään ajatusta ihmisen valmistamasta vastaavanlaisesta kuidusta. Tämä toteutui kuitenkin vasta 1800-luvun lopulla, kun ranskalainen Hilaire de Chardonnet ja englantilaiset Cross, Beavan ja Beadley kehittelivät tahoillaan selluloosapohjaisia viskoosin kaltaisia ”tekosilkkejä”. Tuotantoon tämä ensimmäinen muuntokuitu tuli vuoden 1910 paikkeilla nimellä raion. Vuonna 1927 saksalainen nobelisti Hermann Staudinger todisti kuitujen koostuvan ketjuuntuneista makromolekyyleistä. Yhdysvaltalainen yhtiö DuPont kehitti 1930-luvulla Wallace Carothersin johdolla ensimmäisen polyamidikuidun, joka sai kauppanimen nailon (engl. nylon). Muutamaa vuotta myöhemmin englantilaiset J. Rex Whinfield ja J. T. Dickson onnistuivat kehittämään polyesterikuitujen tuotantomenetelmän. 1950-luvun keskivaiheilla tulivat ensimmäiset korkeita lämpötiloja kestävät aramidikuidut, joita kehitti etenkin Stephanie Kwolek DuPontilla. Aramidi- ja hiilikuitujen kaupallinen tuotanto alkoi vasta 1970-luvun alusta muun muassa kauppanimillä Kevlar, Trevar ja Kermel.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Synteettinen kuitu Wikimedia Commonsissa
Príncipe (provinssi)

Príncipen provinssi on toinen São Tomé ja Príncipen saarivaltion kahdesta provinssista (myös nimellä ”alue”, port. região). Príncipen provinssi käsittää valtion toisen pääsaaren Príncipen sekä pienemmät Tinhosa Granden, Tinhosa Pequenan, Ilhéu Caroçon ja Ilhéu Bombomin saaret ympäröivältä merialueelta. Provinssi käsittää saman alueen kuin vuodesta 1995 autonomisena ollut Paguén piirikunta, joka on yksi São Tomé ja Príncipen seitsemästä piirikunnasta. Asukkaita provinssissa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 7 542, joista miehiä oli 3 892 ja naisia 3 650. Provinssin pääkaupunki on Santo António.
Väkiluvun kehitys

Oheisessa taulukossa esitetyt Príncipen provinssin väkiluvut pohjautuvat São Tomé ja Príncipen kansallisen tilastoinstituutin (port. Instituto Nacional de Estatística) tietoihin.
| Vuosi | Väkiluku yhteensä | Miehiä | Naisia |
| --- | --- | --- | --- |
| 1940 | 3 124 |  |  |
| 1950 | 4 402 |  |  |
| 1960 | 4 544 |  |  |
| 1970 | 4 593 |  |  |
| 1981 | 5 255 | 2 857 | 2 398 |
| 1991 | 5 471 | 2 796 | 2 675 |
| 2001 | 5 966 | 3 087 | 2 879 |
| 2011 | 7 542 | 3 892 | 3 650 |
Syria Phoenice

| Syria Phoenice Provincia Syria Phoenice> Rooman provinssi |
| --- | --- |

 Syria Phoenicen provinssin alue vuonna 210.
Valtio:  Rooman valtakunta Itä-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Oriens (300-luku)
Diokeesi:  Oriens (n. 293–395)
Nykyinen valtio/alue:  Libanon, Syyria
Perustettu:  194
Lakkautettu:  n. 395–409
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Tyros?
Syria Phoenice (Phoenice, lat. Provincia Syria Phoenice; m.kreik. Ἐπαρχία τῆς Φοινίκης Συρίας, Eparkhia tēs Foinikēs Syrias) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Syyriassa nykyisten Libanonin ja Syyrian valtioiden alueella.
Maantiede

Syria Phoenicen provinssi käsitti vanhan Foinikian ydinosat ja suurin piirtein antiikin aikaisen Syyrian alueen eteläosan. Nykyisistä valtioista sen alue käsittää suunnilleen Libanonin sekä Syyrian eteläosan. Lännessä aluetta rajasi Välimeri. Idässä provinssin alue ulottui Palmyraan ja Eufrates-joelle asti. Provinssin pohjoispuolella sijaitsi Syria Coelen provinssi ja eteläpuolella Syria Palaestinan ja Arabian provinssit. Provinssin hallinnollinen keskus saattoi olla Tyros.
Maantiede > Kaupunkeja

Syria Phoenicen roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Arados (Aradus)
Arka (Arca)
Berytos (Berytus) eli Laodikeia (Laodicea)
Damaskos (Damascus)
Emesa
Heliopolis
Laodikeia (Laodicea)
Palmyra
Ptolemais
Rafanai (Raphanae)
Sidon
Tripolis
Tyros (Tyrus)
Historia

Syria Phoenicen alue oli aiemmin osa Syrian provinssia. Syria Phoenicen provinssi perustettiin keisari Septimius Severuksen aikana vuonna 194, jolloin Syrian provinssi jaettiin kahteen osaan, joista toinen oli eteläosan käsittänyt Syria Phoenice ja toinen pohjoisosan käsittänyt Syria Coele. Syria Phoeniceen asetettiin tuolloin yksi legioona. Diocletianuksen uudistuksesta noin vuonna 293 lähtien provinssi kuului Oriensin diokeesiin. 300-luvulla se oli osa Oriensin prefektuuria.
Provinssi lakkautettiin Rooman valtakunnan jaon vuonna 395 tienoilla tai viimeistään vuoteen 400 mennessä, jolloin se oli jaettu kahteen provinssiin. Nämä olivat Phoenice prima (Phoenice paralia, Phoenicia) ja Phoenice secunda (Phoenice Libanensis, Augusta Libanensis).
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Itä-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Syria 64 eaa.–193 | Syria 64 eaa.–193 | Syria Coele | Syria Coele | Syria prima | (Syyrian rannikko) |
| Syria 64 eaa.–193 | Syria 64 eaa.–193 | Syria Coele | Syria Coele | Syria secunda (Syria salutaris) | (Syyria keskinen) |
| Syria 64 eaa.–193 | Syria 64 eaa.–193 | Syria Coele | Syria Coele | Euphratensis (Augusta Euphratensis) | (Syyria Eufrat-joesta länteen) |
| Syria 64 eaa.–193 | Syria 64 eaa.–193 | Syria Phoenice | Syria Phoenice | Phoenice prima | (Libanon) |
| Syria 64 eaa.–193 | Syria 64 eaa.–193 | Syria Phoenice | Syria Phoenice | Phoenice secunda (Phoenice Libanensis, Augusta Libanensis) | (Syyria eteläinen) |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.
Principe Amedeo -luokka

| Principe Amedeo -luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  5 761 t
Pituus:  78,82-79.73 m
Leveys:  17,30-17,40 m
Syväys:  7,90-8,00 m
Koneteho:  6 117 ihp
Nopeus:  12,2-12,85 solmua
Miehistöä:  548
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 11" tykki 6 × 10" tykkiä
Principe Amedeo -luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston ironcladluokka, johon kuului kaksi 1865-1875 valmistettua alusta. Luokan alukset olivat Italian laivaston ensimmäiset täysin Italiassa valmistetut ja varustetut ironcladit, mutta niiden valmistamiseen kului 9-10 vuotta.
Alukset

Giuseppe de Lucan suunnittelemien alusten piti alun perin olla puurunkoisia. Ne kuitenkin valmistettiin osittain rautarunkoisina ja niiden suojana oli täyspitkä vyö ja keskilaiva oli vuorattu raudalla.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| RN Palestro | La Spezian laivastontelakka, La Spezia | elokuu 1865 | 30. syyskuuta tai 2. lokakuuta 1871 | 11. heinäkuuta 1875 | poistettu alusluettelosta 1900 |
| RN Principe Amedeo | Regio Cantiere di Castellammare di Stabia, Castellammare di Stabia | elokuu 1865 | 15. tammikuuta 1872 | 15. joulukuuta 1874 | poistettu alusluettelosta 1895 |
Printemps

Boulevard Haussmann Printemps ja Pariisin metron pysäkki yöllä
Printemps on pariisilainen tavaratalo, joka sijaitsee osoitteessa Boulevard Haussmann 64. Printemps on samalla kadulla numerossa 40 sijaitsevan Galeries Lafayette Haussmannin kovin kilpailija.
Printempsiin kuuluu kolme rakennusta: Printemps de la Mode (suomeksi "muodin kevät") jossa on naisten ja lasten vaatteita, Printemps de la Maison ("kodin kevät") kodintavaratalo sekä miestentuotteisiin keskittynyt Printemps de l’Homme ("miehen kevät").
Printemps de la Maisonin kymmenennestä kerroksesta näkee upean kaupunkimaiseman.
Printemps kuuluu Kering-konserniin, jonka aiempi nimi oli Pinault-Printemps-Redoute. Se on miljardööri François Pinault’n luoma ja vuodesta 2005 hänen poikansa François-Henri Pinault’n johtama konserni, jonka omistukseen kuuluu monia luksusbrändejä kuten Bottega Veneta, Boucheron, Gucci, Sergio Rossi ja Yves Saint Laurent sekä muita kauppaketjuja kuten tietotekniikkaa, levyjä ja kirjoja myyvä FNAC sekä postimyyntiyhtiö Redcats, joka tunnetaan Suomessa nimellä Ellos.
Synekdemos

| Synekdemos> Συνέκδημος.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Hierokles
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  maantiede
Julkaistu:  n. 460-luku tai 527–528
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Synekdemos (m.kreik. Συνέκδημος, Synekdēmos, lat. Synecdemus) on Hierokleen kirjoittama maantieteellinen teos, joka antaa kuvan Itä-Rooman maantieteestä myöhäisantiikin ja varhaisbysanttilaisen ajan taitteessa 400- ja 500-luvuilla. Se on merkittävä lähde oman aikansa maantieteelle.
Historia

Synekdemoksen kirjoittajasta Hierokleesta itsestään ei tiedetä mitään. Hänet ja hänen teoksensa ajoitetaan usein keisari Justinianus I:n aikaan ennen vuotta 535. Tarkemmin teoksen ajoitukseksi on ehdotettu Justinianuksen kauden alun vuosia 527–528. Tämä perustuu siihen, että nuorin teoksessa maninittu kaupunki perustettiin noihin aikoihin. Teoksessa on kuitenkin aukko Justinianusta edeltäneiden neljän keisarin ajalta, ja siksi on ehdotettu myös, että alkuperäinen teos olisi kirjoitettu 460-luvulla, ja sitä olisi päivitettu Justinianuksen aikana.
Teoksen kreikankielinen nimi tarkoittaa ”Matkakumppania” tai ”Mukana kuljetettavaa [käsikirjaa]”, ja se oli tarkoitettu käsikirjaksi Itä-Rooman provinsseissa matkaaville. Nimen on arveltu viittavaan siihen, että Synekdemos olisi ollut lyhennelmä pidemmästä selonteosta. Teoksen teksti on säilynyt nykyaikaan, koska se oli liitetty osaksi Georgios Kyproslaisen teosta Descriptio orbis Romani (n. 500-luvun loppu) sekä liitteeksi Konstantinos VII:n teokseen De thematibus (900-luku). Keskiajalla Synekdemos tulkittiin joskus virheellisesti piispanistuinten luetteloksi, mutta se luettelee myös muita kaupunkeja.
Synekdemoksesta on säilynyt 12 käsikirjoitusta, joista vanhin on 1100-luvulta. Tekstin ensimmäinen joskin epätäydellinen editio (editio princeps) oli Carolus à Sancto Paulon (Charles de Saint-Paul) teoksessa Geographia sacra (Pariisi, 1641; Amsterdam, 1704; fol.). Myöhempiä olivat muun muassa Everardus Schelstratenin editio teoksessa Antiquitas ecclesiae illustrata (Rooma, 1697, vol. II), François Bandurin editio teoksessa Imperium orientale, sive antiquitates Constantinopolitanae (Pariisi, 1711, vol. I), sekä Petrus Wesselingin editio teoksessa Veterum Romanorum itineraeria (Amsterdam, 1735, 4to.). Uudempia editioita ovat Gustav Partheyn Hieroclis Synecdemus (Berliini, 1866) sekä korjattu teksti August Burckhardtin Teubner-editiossa (Leipzig, 1893). Viimeisin merkittävämpi editio on Ernest Honigmannin Le Synekdèmos d'Hiéroklès et l'opuscule géographique de Georges de Chypre (Bryssel, 1939).
Kirjallisuutta

Hierocles: Hieroclis Synecdemus et notitiae graecae episcopatuum: Accedunt Nili Doxapatrii Notitia patriarchatuum et locorum nomina immutata.  (Toim. Gustav Parthey)  Nicolai, 1866.  Teoksen verkkoversio. (muinaiskreikaksi) (latinaksi)
Hierocles: Synecdemus.  (Bibliotheca scriptorum Graecorum et Romanorum Teubneriana)  Leipzig:  Teubner, 1893.  Teoksen verkkoversio. (muinaiskreikaksi) (latinaksi)
Hierocles: Le synekdèmos d'Hiéroklès. Et L'opuscule géographique de Georges de Chypre: texte, introduction, commentaire et cartes.  (Corpus Bruxellense historiae Byzantinae: Forma imperii Byzantini, osa 1. Toim. Ernst Honigmann)  Éditions de l'Institut de philologie et d'histoire orientales et slaves, 1939.
Hieroclis Grammatici Synecdemus. Teoksessa Migne, J. P.: Patrologiae cursus completus, s. 141–.  (Patrologiae cursus completus, seu bibliotheca universalis, integra, uniformis, commoda, oeconomica omnium s.s patrum, doctorum scriptorumque ecclesiasticorum sive latinorum, sive graecorum qui ab aevo apostolico ad aetatem Innocentii III (ann. 1216) pro occidentalibus, et ad Photii tempora (ann. 863) pro orientalibus... Series graeca et orientalis... accurante J. P. Migne. Nide 113)  J. P. Migne, 1864.  Teoksen verkkoversio. (muinaiskreikaksi) (latinaksi)
Vialart, Charles: Geographia sacra,...authore... Carolo a Sancto Paulo.  Teoksen verkkoversio. (muinaiskreikaksi) (latinaksi)
Aiheesta muualla

Ιεροκλής ο Γραμματικός: Συνέκδημος. Βυζαντινα κειμενα. (muinaiskreikaksi)