stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Macintosh 512K

| Macintosh 512K |
| --- | --- |

Valmistaja:  Apple Computer
Tuoteperhe:  Macintosh
Tyyppi:  mikrotietokone
Julkaistu:  1984
Valmistus lopetettu:  1986
Mukana toimitettu käyttöjärjestelmä:  Classic Mac OS
Suoritin:  Motorola 68000
Massamuisti:  kiintolevy
Keskusmuisti:  512 kt
Macintosh 512K, lempinimeltään "Fat Mac"
Mac 512K takaa
Macintosh 512K on Apple Computerin 10. elokuuta 1984 julkaisema tietokone. Macintosh 512K, lempinimeltään Fat Mac (Lihava Mac), oli toinen laajan Macintosh-tietokonesarjan malli.
Tekniset tiedot

Macintosh 512K oli Macintosh 128K-mallin päivitys, jossa 128 kt:n keskusmuisti korvattiin 512 kt:n muistilla. Laitteessa oli 8 MHz:n Motorola 68000 -suoritin, 400 kt:n levykeasema ja kolme DB-9 ja yksi DB-19 -liitäntä. 9" näyttö ja keskusyksikkö oli pakattuna samaan koteloon, johon kytkettiin hiiri ja näppäimistö sekä lisävarusteena saatava kiintolevy tai ulkoinen levykeasema. Käyttöjärjestelmänä toimi System 1.0 ja mukana toimitettiin MacPaint ja MacWrite. Käyttöjärjestelmää pystyi päivittämään versioon System 4.1 saakka.
Kehitys ja vastaanotto

Vuoden 1984 tammikuussa julkaistu, ensimmäinen Macintosh osoittautui muistiltaan riittämättömäksi ja päivitetyn mallin julkaisu tapahtui jo muutaman kuukauden päästä. Päivitetty versio maksoi 3 195 dollaria ja Macintosh 128K :n hinta pudotettiin 2 199 dollariin. Fat Macin julkaisun jälkeen julkaistiin myös sovellukset MacDraw, MacProject ja Macintosh Pascal. Pian tuli saataville myös LaserWriter-tulostin, joka mahdollisti julkaisuohjelmien (desktop publishing) käytön. Huhtikuussa 1986 Macintosh 512K :sta julkaistiin päivitetty versio Macintosh 512Ke, jossa oli suurikapasiteettisempi levykeasema ja isompi ROM-muisti.
Triviaa

Fat Mac -lempinimi juontui Macintosh 512K:n suuresta keskusmuistista, joka oli kooltaan nelinkertainen Macintosh 128K:hon verrattuna.
Aiheesta muualla

Mac 512K Low End Mac -sivustolla
Kuvia ja tekniset tiedot
Apple Macintosh
| --- | --- |
Compact Macintosh (Classic):   Macintosh 128K  Macintosh 512K  Macintosh 512Ke  Macintosh Plus  Macintosh SE SE FDHD  Macintosh SE/30  Macintosh Classic  Macintosh Classic II  Macintosh Color Classic  Macintosh Color Classic II 
II:   Macintosh II  Macintosh IIx  Macintosh IIcx  Macintosh IIci  Macintosh IIfx  Macintosh IIsi  Macintosh IIvi  Macintosh IIvx 
LC:   Macintosh LC  Macintosh LC II  Macintosh LC III  Macintosh LC III+  Macintosh LC 475  Macintosh LC 520  Macintosh LC 550  Macintosh LC 575  Macintosh LC 580  Macintosh LC 630 
Centris/Quadra:   Centris 610  Centris 650  Centris 660AV  Quadra 605  Quadra 610  Quadra 630  Quadra 650  Quadra 660AV  Quadra 700  Quadra 800  Quadra 840AV  Quadra 900  Quadra 950 
Power Macintosh:   Power Macintosh 4400  Power Macintosh 5200 LC  Power Macintosh 5260 LC  Power Macintosh 5400  Power Macintosh 5500  Power Macintosh 6100  Power Macintosh 6200  Power Macintosh 6300  Power Macintosh 6400  Power Macintosh 6500  Power Macintosh 7100  Power Macintosh 7200  Power Macintosh 7300  Power Macintosh 7500  Power Macintosh 7600  Power Macintosh 8100  Power Macintosh 8200  Power Macintosh 8500  Power Macintosh 8600  Power Macintosh 9500  Power Macintosh 9600  Power Macintosh G3  Power Macintosh G4 Cube  Power Macintosh G4  Power Macintosh G5 
Muut mallit:   XL  Portable  Performa  TV  Twentieth Anniversary Macintosh  iMac  eMac  Mac mini  Mac Pro 
Kannettavat:   PowerBook PowerBook 100  iBook  MacBook  MacBook Air  MacBook Pro 
Palvelimet:   Apple Network Server  Apple Workgroup Server Workgroup Server 9150  Xserve 
Muuta:  Luettelo Macintosh-malleista
Käyttöjärjestelmät:   Mac OS  macOS
Vanuatun kielet

Vanuatulla on alle 300 000 asukasta ja kotoperäisiä kieliä on 138, mikä tarkoittaa sitä, että maassa on eniten kieliä suhteessa väkilukuun. Yhdellä kielellä on keskimäärin 1760 puhujaa.
Viralliset kielet

Vanuatulla on maan perustuslain mukaan kolme virallista kieltä: englanti, ranska ja bislama. Tämän lisäksi bislama tunnustetaan kansallisena kielenä.
Viralliset kielet > Bislama

Bislama, joka on englantiin pohjautuva kreolikieli, on tärkeä väline erikielisten ryhmien keskenäisessä viestinnässä. Englannin- ja ranskankielisten väestöryhmien välit ovat pitkään olleet viileät ja bislama nähdään eräänlaisena neutraalina kaikkien vanuatulaisten yhteisenä kielenä. Lisäksi suurin osa poliittisista kampanjoinnista tapahtuu bislamaksi.
Bislama on erittäin läheistä sukua tok-pisinille ja pijinille. Nämä kolme kieltä niputetaan yhdeksi kieleksi tai murrejatkumoksi.
Suurin osa Port Vilan ja Luganvillen asukkaista puhuu bislamaa äidinkielenään.
Viralliset kielet > Englanti ja ranska

Iso-Britannia ja Ranska olivat samanaikaisesti Vanuatun siirtomaaisäntiä, minkä johdosta kummatkin kielet ovat maan virallisia kieliä historiallisista syistä. Käytännössä englannin- ja ranskankielinen väestö elää erillään toisistaan, ja maassa on erilliset koulut molemmille kieliryhmille. Elinkeinoelämä käyttää kuitenkin enemmän englantia.
Dalenin kirkko (Lillestrøm)

| Dalenin kirkko Dalen kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2008.
Sijainti:  Lillestrøm, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Borgin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1905
Suunnittelija:  Gudmund Hoel
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Dalenin kirkko (norj. Dalen kirke) on Lillestrømin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1905.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dalenin kirkko (Lillestrøm) Wikimedia Commonsissa
Vestre Molandin kirkko

| Vestre Molandin kirkko Vestre Moland kirke |
| --- | --- |

Sijainti:  Lillesand, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Agderin ja Telemarkin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1100-luku
Materiaali:  kivi, puu
Istumapaikkoja:  350
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Vestre Molandin kirkko (norj. Vestre Moland kirke) on Lillesandin kunnassa Norjassa sijaitseva kirkko 1100-luvulta. Alun perin kivinen pitkäkirkko muutettiin 1700-luvulla puulaajennuksella ristikirkoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vestre Molandin kirkko Wikimedia Commonsissa
Société centrale canine

Société centrale canine (SCC) eli Ranskan Kennelliitto on ranskalainen kenneljärjestö. Se koostuu paikallisista järjestöistä ja rotujärjestöistä, ja se järjestää ja ohjaa toimintaa hallituksellisten ryhmien ja koirajärjestöjen välillä. Se on kuulunut "Latinalaiseen Koiraliittoon" (Alianza Canina Latina) vuodesta 2018.
Historia

SCC perustettiin vuonna 1881 ohjaamaan koiranäyttelyitä Ranskassa Englannin Kennel Clubin tapaan. Vuonna 1885 otettiin käyttöön Ranskalaisen alkuperän kirja (Livre des origines français, LOF) suojelemaan maan alkuperäisrotuja. Ensimmäinen koira rekisteröitiin LOF:iin maaliskuussa 1885, ja se oli bouletingriffoni nimeltään Marco.
Vuonna 1957 Ranskan maatalousministeriö tunnusti LOF:n muiden eläinrekisterien joukkoon ja siitä alkoi rotukoirien virallinen rekisteröiminen Ranskassa. Nykyisin kaikki puhdasrotuiset koirat kirjataan tähän rekisteriin, mikäli ne täyttävät vaatimukset. Koiran vanhempien tulee olla hyväksyttyjä jalostukseen ja SCC:n virallistaman tuomarin tulee tutkia pentu 10-15 kuukauden iässä. Ranskan laki sallii ainoastaan LOF-rekisteröidyn koirien myymisen puhdasrotuisina. Tiettyjen LOF-rotujen rekisterikirja voi olla joko avoin tai suljettu, ja koiria joiden vanhemmat eivät ole rekisteröityjä voidaan hyväksyä rekisteriin silmämääräisen rotutyypillisten ominaisuuksien tutkimisen perusteella. Kolmen sukupolven jälkeen (sukupolvet ovat laissa säädetyt) jälkeläiset rekisteröidään rotuun ilman erillisiä lisätutkimuksia.
Järjestö

SCC:llä on puheenjohtaja, neljä varapuheenjohtajaa, sihteeri, apulaissihteeri, rahastonhoitaja ja apulaisrahastonhoitaja. Lisäksi sillä on 26-henkinen komitea, joka koostuu paikallisten kenneljärjestöjen, rotujärjestöjen ja harrastusjärjestöjen edustajista. Yleiskokoukseen kutsutaan yksi edustaja jokaisesta paikallis- ja erityisjärjestöstä. Lisäksi järjestöllä on koulutus-, tieteellinen tutkimus-, tuomarikoulutus- ja näyttelytoimikunta. FCI-rotujen lisäksi SCC on tunnustanut korsikankoiran, saint-usugenspanielin ja provencenajokoiran sekä käytännössä lähinnä sveitsinajokoiran ranskalaisen muunnoksen bruno saint-hubert françaisin.
Tittelit

SCC-tittelit ja termit ranskalaisissa koiranäyttelyissä:
CACS: Sertifikaatti rotumääritelmään sopivalle koiralle muotovalion arvoa varten
CACIB : Sertifikaatti kansainvälisen muotovalion arvoa varten
BOB: ROP, Rotunsa paras
BOG: RYP, Ryhmänsä paras
BIS: Best In Show
Ch.Int./CHIB: Kans Mva, Kansainvälinen muotovalio
TAN: Luonnollinen soveltuvuuskoe (käyttötason)
CACT: Sertifikaatti käyttövalion arvoa varten
CACIT: Sertifikaatti kansainvälisen käyttövalion arvoa varten
CHIT: Kans Kva, Kansainvälinen käyttövalio (Champion International Travail)
CHTGT: Metsästysvalio (Champion Travail sur Gibier Tiré)
TR: Trialer ("koiran tulee saada erinomainen sekä kevään että syksyn kenttäkokeesta ja lisäksi laatuarvostelu erinomainen näyttelystä")
Suosituimmat rodut

Ranskan suosituimmat rodut vuonna 2023 olivat SCC:n rekisterin mukaan seuraavat:
australianpaimenkoira (17 609 uutta yksilöä)
kultainennoutaja (15 276 uutta yksilöä)
staffordshirenbullterrieri (10 743 uutta yksilöä)
belgianpaimenkoira (9 749 uutta yksilöä)
saksanpaimenkoira (7 462 uutta yksilöä)
labradorinnoutaja (7 301 uutta yksilöä)
cavalierkingcharlesinspanieli (6 907 uutta yksilöä)
cockerspanieli (6 857 uutta yksilöä)
pieniamerikanpaimenkoira (5 581 uutta yksilöä)
englanninsetteri (5 294  uutta yksilöä)
mäyräkoira (4 654 uutta yksilöä)
bretoni (4 388 uutta yksilöä)
beagle (4 342 uutta yksilöä)
amerikanstaffordshirenterrieri (4 326 uutta yksilöä)
cane corso (4 085 uutta yksilöä)
ranskanbulldoggi (3 935 uutta yksilöä)
siperianhusky (3 876 uutta yksilöä)
chihuahua (3 748 uutta yksilöä)
saksanpystykorva (3 412 uutta yksilöä)
rottweiler (3 260 uutta yksilöä)
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Mickey Spillane

Mickey Spillane vuonna 1974 Columbon kuvauksissa
Mickey Spillane (oik. Frank Morrison Spillane; 9. maaliskuuta 1918 Brooklyn, New York City – 17. heinäkuuta 2006 Murrells Inlet, Etelä-Carolina) oli yhdysvaltalainen rikoskirjailija, joka edusti tyylillisesti kovaksikeitettyäselvennä rikoskirjallisuutta. Hänen kirjojaan on myyty maailmanlaajuisesti yli 225 miljoonaa kappaletta. Tunnetuin Spillanen kirjallisista hahmoista on newyorkilainen yksityisetsivä Mike Hammer, josta on tehty myös elokuvia sekä televisiosarjoja.
Mike Hammer on "yhden miehen lynkkausjoukko", joka "käyttää runsaasti väkivaltaa ja kidutusta vammauttaen tai tappaen ne, jotka tulevat hänen tielleen". Sarjan viidessä ensimmäisessä kirjassa kuolee 48 ihmistä, joista 34:n väkivaltaisen poismenon aiheuttaa suoranaisesti Hammer. Spillanen romaaneissa on nähty myös naisvihamielisyyttä ja kommunistien pelkoa.
Spillane kirjoitti kaikkiaan 13 Hammer-kirjaa. Suomennoksia on suuri määrä, ja monta kirjaa on julkaistu Suomessa useinakin erinimisinä käännöksinä.
Spillane kuului vuodesta 1952 elämänsä loppuun saakka Jehovan todistajiin. Toisin kuin luomansa etsivähahmo, Spillane ei polttanut eikä juonut, ja hän suhtautui hyvin vakavasti kristillisiin uskomuksiinsa.
Tuotanto > Mike Hammer

1947 – I, the Jury (elokuvaksi 1953 ja 1982, TV 1981) (suom. Minä, kostaja)
1950 – My Gun is Quick (elokuvaksi 1957) (suom. Silmä silmästä)
1950 – Vengeance is Mine (TV 1983) (suom. Kosto on minun)
1951 – One Lonely Night (suom. Kuolet, ellet kerro!)
1951 – The Big Kill (suom. Mike Hammer iskee)
1952 – Kiss Me Deadly (elokuvaksi Kohtalokas tapaaminen 1955)
1962 – The Girl Hunters (elokuvaksi 1963) (suom. Älä odota armoa)
1964 – The Snake (suom. Käärme)
1966 – The Twisted Thing (suom. Kiero juttu, Mike Hammer)
1967 – The Body Lovers (suom. Kerrasta poikki, Mike Hammer ja nimellä Ruoska)
1970 – Survival …Zero (suom. Päivät ovat luetut, Mike Hammer)
1989 – The Killing Man (suom. Mike Hammer ja tappaja)
1996 – Black Alley (suom. Pimeät kujat)
Tuotanto > Muita

1951 – The Long Wait (suom. Mies ilman muistia, elokuva 1954)
1961 – The Deep (suom. Yö (julk. Gummerus 1963 ja kirjasarjassa Salama minun makuuni, 1971)
1964 – Day of the Guns (suom. Aikamoinen nainen, 1966)
1965 – Bloody Sunrise (suom. Verinen auringonnousu, 1966)
1965 – The Death Dealers (suom. Kuoleman kauppiaat, 1985)
1966 – The By-Pass Control (suom. Lähtölaskenta, Tiger Mann, 1968)
1969 – The Delta Factor (elokuva 1970; suom. Tuntematon tekijä, 1985)
1972 – The Erection Set (suom. New York, New York, 1989)
1973 – The Last Cop Out (suom. Tappajan ruletti, 1974)
1980 – The Day the Sea Rolled Back (lastenkirja)
2003 – Something's Down There (suom. Vaarallinen kolmio, 2007)
Aiheesta muualla

Mickey Spillanen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Savon Sanomien uutinen kirjailijan kuolemasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Viikin arboretum

Kaakkoisen sisääntuloaukon kyltti
Kartta arboretumin sijainnista Vanhankaupunginlahdella
Viikin arboretum eli Viikin puulajipuisto on osa Helsingin Vanhankaupunginlahden sekä Viikin ulkoilu- ja virkistysaluetta. Arboretum perustettiin vuonna 1969 dendrologian tutkimusta ja opetusta varten Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan yhteyteen. Sitä johtaa Helsingin yliopiston ja Helsingin kaupungin yhteinen johtoryhmä.
Rauhoitusmääräykset luonnonsuojelualueella

Sallittua:
liikkuminen jalan ja polkupyörällä pääulkoilureiteillä sekä jalan poluilla ja pitkospuilla
liikkuminen luonnonsuojelualueella vesien ollessa jäässä
Kiellettyä:
sulan maan aikana polkureittien ulkopuolella (Saunalahdella 1.3–30.11)
kalastus, veneily
kaikenlainen kasvillisuuden, maaperän ja muun luonnon vahingoittaminen
eläinten häiritseminen
roskaaminen
Alueen esittely

Helsingin yliopisto tutkii ja opettaa arboretumissa dendrologiaa eli puulajitiedettä. Alue on kooltaan 20 hehtaaria ja sinne on istutettu eri puolilta maailmaa kerättyjä puita ja pensaita yli 400 lajia.  Puulajipuisto jakaantuu kasvisukujen esittelyalueeseen ja viiteen kasvimaantieteelliseen alueeseen. Kullakin alueella on oma esittelytaulunsa aluetta kiertävällä luontopolulla.
Alueelle on tehty istutuksia sen perustamisesta 1969 lähtien tuhansia taimia yli 300:sta eri lajista. Arboretumissa kasvaa esimerkiksi ruhtinaanpoppeleita, valkopyökkejä, terijoensalavia, visa- ja loimaankoivuja, komeita katajia ja mantsuriansaarnia ja kuusamia. Lajien on annettu villiintyä, ja kyseessä lieneekin puu ja -pensaslajistoltaan monipuolisin luonnonsuojelualue Suomessa. Jotkut lajit ovat hävinneet kilpailun elintilasta kotimaiselle lajistolle, jotkut ovat menehtyneet hirvien, jänisten ja myyrien seurauksena. Arboretum sijaitsee Helsingin yliopiston Viikin tutkimustilan alueella rajoittuen etelän ja lännen puolelta Vanhankaupunginlahden luonnonsuojelualueeseen, ja pohjoisen sekä idän puolelta tilan peltoihin.
Alueen suojelun historiaa

1959 kosteikkoalueesta rauhoitettiin pieni osa asetuksella.
1962 luonnonsuojelualue laajeni huomattavasti.
1987 suojelualueeseen liitettiin rantalehtoja. Suojelualue oli kooltaan 254 ha, josta Helsingin kaupunki omisti 219 ha ja valtio loput.
2005 Saunalahti (47,5 ha) liitettiin osaksi luonnonsuojelualuetta.
Vanhankaupunginlahden lintuvesi – Natura 2000 –alue (316 ha) kattaa koko luonnonsuojelualueen ja sen lisäksi Porolahden perukan.
Puupuiston lajisto

Tähän on listattu joitakin lajeja, joita puistoon on istutettu merkintöjen mukaan.
| Laji suomeksi | Tieteellinen nimi | Laji lähtöisin |
| --- | --- | --- |
| valkotammi | Quercus alba | Pohjois-Amerikka |
| strobusmänty | Pinus strobus | Pohjois-Amerikka |
| sirotuomipihlaja | Amelanchier laevis | Itäinen Pohjois-Amerikka |
| banksinmänty | Pinus banksiana | Pohjois-Amerikka |
| lännendouglaskuusi | Pseudotsuga menziesii | Pohjois-Amerikka |
| amerikkalainen omenapuu | Malus fusca | Läntinen Pohjois-Amerikka |
| serbiankuusi | Picea omorica | Eurooppa |
| korpipaatsama | Rhamnus frangula | Aasia |
| lehtosaarni | Fraxinus exelsior | Aasia |
| koreanonnenpensas | Forsythia ovata | Aasia |
| dahurianlehtikuusi | Larix gmelinii | Aasia |
| mantsurianleppä | Alnus mandshurica | Kaukoitä |
| idänkuusama | Lonicera ruprechtiana | Kaukoitä |
| tuomi | Prunus padus | Aasia |
| koivuangervo | Spiraea betulifolia | Aasia |
| rusokirsikka | Prunus sargentii | Japani, Sahalin, Korea |
| kivikoivu | Betula ermanii | Kaukoitä, Japani |
| kuurnakoivu | Betula costata | Kaukoitä |
| japaninpihta | Abies veitchii | Kaukoitä |
| amurinviini | Vitis amurensis | Kaukoitä |
| siperiankoivu | Betula platyphylla | Aasia |
| koreanpihta | Abies koreana | Aasia |
| tuohituomi | Prunus maackii | Kaukoitä |
| koreankuusi | Picea koraiensis | Kaukoitä |
| japaninpihlaja | Sorbus commixta | Kaukoitä, Japani |
| viitavaahtera | Acer barbinerve | Kaukoitä |
| tarhaomenapuu | Malus domestica | – |
| tigerstedtinsyreeni | Syringa tigerstedtii | Länsi-Kiina |
| siperianlehtikuusi | Larix sibirica | Koillis-Eurooppa, Siperia |
| sinikuusama | Lonicera caerulea | – |
| kaukasiankuusama | Lonicera orientalis | Kaukasus |
| metsäkuusi | Picea abies | – |
| unkarinsyreeni | Syringa josikaea | – |
| makedonianmänty | Pinus peuce | – |
| pensasleppä | Alnus viridis ssp. viridis | – |
| saksanpihlaja | Sorbus aria | Eurooppa, Välimeren maat |
| euroopanlehtikuusi | Larix decidua | – |
| veikselinkirsikka | Prunus mahaleb | Keski- ja Etelä-Eurooppa, Lounais-Aasia |
| nystysorvarinpensas | Euonymus verrucosus | Eurooppa, Länsi-Aasia |
| kotikataja | Juniperus communis | Eurooppa, Pohjois-Amerikka |
| raita | Salix caprea | Eurooppa, Länsi-Aasia |
| japaninmagnolia | Magnolia kobus | Japani, Korea |
| tervaleppä | Alnus glutinosa | – |
| hibatuija | Thujopsis dolabrata | Japani |
| visakoivu | Betula pendula var. carelica | – |
| loimaankoivu | Betula pendula f. crispa | – |
| japaninsiipipähkinä | Pterocarya rhoifolia | Japani |
| salava (piilipuu) | Salix fragilis | – |
| mustajalopähkinä | Juglans nigra | – |
| isopoppeli | Populus generosa | – |
| hopeapaju | Salix sibirica | – |
| poppeliristeymälajike | Populus × canadensis 'Androscoccini' | – |
| poppeliristeymälajike | Populus × canadensis 'Geneva' | – |
| siperianorapihlaja | Crataegus sanguinea | – |
| tylppäliuskaorapihlaja | Crataegus monogyna | – |
| aitaorapihlaja | Crataegus grayana | koillinen Pohjois-Amerikka |
| tataarivaahtera | Acer tataricum | – |
| kynäkataja | Juniperus virginiana | – |
Aiheesta muualla

Helsingin yliopisto: Viikin arboretum
LUDE VIE LUONTOON – Viikin Arboretum 28.5.2008
Puupuiston ulkopuolelta, idästä päin kuvattuna
Siperiaosaston näkymää
Tuohituomi sai valonsa hyvin lehtiin
Kaukoitäosaston infokyltti
Erikoinen havupuu ilman mainintaa
Salava Viikin arboretumissa
Vakava

Vakava eli valtakunnallinen kasvatusalan valintayhteistyöverkosto on yliopistollisten kasvatusalojen Vakava-valintakoetta toteuttava verkosto. Vakava-hankkeessa on vuosittain mukana useita yliopistoja ja koulutusohjelmia, esimerkiksi vuonna 2019 Vakavassa mukana olevia yliopistoja on seitsemän ja hakukohteita 35.  Kasvatusalan koulutusten yhteinen Vakava-koe järjestetään keväisin, ja se pohjautuu kirjalliseen ennakkomateriaaliin sekä koetilanteessa mahdollisesti jaettavaan lisäaineistoon. Osaan Vakava-koulutuksista sisältyy soveltuvuuskoe, johon hakijat kutsutaan Vakava-kokeen pistemäärän perusteella.
Historiaa

Vakava-hankkeen luomisen lähtökohtana oli pitkään jatkunut keskustelu erityisesti luokanopettajakoulutuksen opiskelijavalintojen perusteista.  Keskustelun taustalla oli myös opetusministeriön huoli siitä, että uusilla ylioppilailla kestää vuosia päästä yliopistoon. Luokanopettajakoulutuksen opiskelijavalinnoissa oli saanut lisäpisteitä muun muassa työkokemuksesta, mikä heikensi uusien ylioppilaiden mahdollisuuksia päästä koulutukseen. Vakava-hankkeella haluttiin vahvistaa uusien ylioppilaiden mahdollisuuksia koulutukseen pääsyyn. Kirjallinen Vakava-koe korvasi aikaisempina esivalintatekijöinä olleet ylioppilastodistuksen ja työkokemuksen. Tarkoituksena oli myös syventää yhteistyötä valintakokeiden yhtenäisessä kehittämisessä koko kasvatusalalla.
Vakava-hanke sai ensimmäisen virallisen toimeenpanonsa vuonna 2006, jolloin se sai opetusministeriöltä rahoituksen yliopistollisten kasvatusalojen valintakoekäytänteiden kehittämiseksi. Vuosi 2006 oli hankkeelle pilottivuosi, jolloin koulutusohjelmat saivat mahdollisuuden osallistua opiskelijavalintaan, jossa oli mukana kirjallinen valintakoe, mutta edelleen myös aikaisempaan esivalintajärjestelmään perustuneita asioita. Vuodesta 2007 alkaen Vakava-kokeella on ollut vakiintunut asema yliopistollisten kasvatusalojen valintakokeena.
Koekäytännöt

Vakava-kokeen tarkoituksena on arvioida yliopistollisissa kasvatustieteen koulutuksissa vaadittavia akateemisia opiskelutaitoja. Koe perustuu kirjalliseen ennakkomateriaaliin, joka sisältää kasvatustieteiden näkökulmaan liittyviä artikkeleita, sekä mahdolliseen koetilanteessa jaettavaan lisäaineistoon. Kokeen muoto on soveltava monivalintakoe. Vakava-koe järjestetään keväisin Helsingissä, Joensuussa, Turussa, Raumalla, Tampereella, Rovaniemellä, Jyväskylässä ja Oulusa. Hakija voi osallistua kokeeseen millä tahansa edellä mainituista paikkakunnista, riippumatta siitä, minkä paikkakunnan koulutukseen hän on hakeutunut.
Mukana olevat koulutukset

Vakavassa ovat mukana seuraavat koulutukset:
Luokanopettajan koulutus
Kotitalousopettajan koulutus
Varhaiskasvatuksen opettajan koulutus
Käsityönopettajan koulutus
Opinto-ohjaajan koulutus
Erityispedagogiikka
Yleinen kasvatustiede
Aikuiskasvatustiede
Pirkkalan työväentalo Toivo

| Pirkkalan työväentalo Toivo |
| --- | --- |

Osoite:  Kranaatinmäentie 94, 33980 Pirkkala
Sijainti:  Pirkkala
Koordinaatit:  61°26′47″N, 23°34′14″E
Valmistumisvuosi:  1916
Rakennuttaja:  Pirkkalan Sos.dem. Ty Toivo ry
Omistaja:  Pirkkalan Sos.dem. Ty Toivo ry
Runkorakenne:  hirsi, lauta
Julkisivumateriaali:  lauta
Kerrosala:  n. 238 m²
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Työväentalo Toivo on Pirkkalan kunnassa sijaitseva työväentalo. Alkuperäiskäytössä oleva työväentalo on säilyttänyt ominaispiirteensä kohtuullisesti ja rakennus on hyvässä kunnossa. Työväentalolla on erityisesti sosiaalihistoriallista arvoa.