stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sami Borg
Teokset

Pertti Pesonen, Risto Sänkiaho & Sami Borg: Vaalikansan äänivalta.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-19118-3
Mittaus päivässä: tutkimus vuonna 1994 julkistetuista Suomen presidentinvaalien kannatusmittauksista.  Helsinki:  Oikeusministeriö, 1994.  ISBN 951-47-9523-7
Velvollisuus vaikuttaa: tutkimus suomalaisten äänestysosallistumisen perusteista ja eduskuntavaalien äänestysprosentin laskusta.  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1996.  ISBN 951-44-3959-7
Puolueet ja edustuksellinen kunnallisdemokratia: tutkimus poliittisesta edustautumisesta ja legitimiteetistä.  Tampere:  Tampereen yliopisto, 1998.  ISBN 951-44-4360-8
Borg, Sami (toim.): Suomen demokratiaindikaattorit.  Helsinki:  Oikeusministeriö, 2006.  ISBN 952-466-301-5
Hiljaa hyvä tulee: puheenvuoro äänestysprosenteista ja vaaliaktivoinnista.  Helsinki:  Kunnallisalan kehittämissäätiö, 2008.  ISBN 978-952-5514-90-2
Borg, Sami & Paloheimo, Heikki (toim.): Vaalit yleisödemokratiassa: Eduskuntavaalitutkimus 2007.  Tampere:  Tampere University Press, 2009.  ISBN 978-951-44-7568-9
Borg, Sami (toim.): Muutosvaalit 2011.  Helsinki:  Oikeusministeriö, 2012.  ISBN 978-952-259-171-5
Borg, Sami (toim.): Demokratiaindikaattorit 2013.  Helsinki:  Oikeusministeriö.  ISBN 978-952-259-333-7
Kuntavaalitutkimus 2017.  Helsinki:  Kunnallisalan kehittämissäätiö, 2018.  ISBN 978-952-349-010-9
Borg, Sami & Kestilä-Kekkonen, Elina & Wass, Hanna (toim.): Politiikan ilmastonmuutos: Eduskuntavaalitutkimus 2019.  Helsinki:  Oikeusministeriö, 2020.  ISBN 978-952-259-838-7
Borg, Sami & Koljonen, Kari: Käyttöliittymä vaaleihin. Tutkimus vaalikoneista kansalaisten, ehdokkaiden ja journalismin näkökulmista.  Tampere:  Tampere University Press, 2020.  ISBN 978-952-359-026-7
Kansanvaltaa koronan varjossa. Tutkimusraportti vuoden 2021 kuntavaaleista.  Helsinki:  Kunnallisalan kehittämissäätiö, 2022.  ISBN 978-952-349-085-7
Aluevaalitutkimus 2022.  Helsinki:  Kunnallisalan kehittämissäätiö, 2023.  ISBN 978-952-349-101-4
Reed–Solomon-koodit

Reed–Solomon-koodit (RS) ovat lohkopohjaisia virheenkorjauskoodeja, jotka ovat BCH-koodien alajoukko. Ne perustuvat äärellisen kunnan sisällä toimiviin polynomeihin.
Käyttökohteita ovat muun muassa tallennusmediat kuten CD-ROM, satelliittiliikenne sekä ADSL-modeemit.
Irving S. Reed ja Gustave Solomon esittelivät koodit vuonna 1960, mutta systemaattisen purkualgoritmin löysi vasta vuonna 1968 Elwyn Berlekamp. Berlekampin ja James Masseyn menetelmä tunnetaan nimellä Berlekamp–Massey-algoritmi.
RS-koodit ilmoitetaan symboleilla k (ulottuvuus) ja n (pituus) muodossa (n, k).
Aiheesta muualla

Ruohonen, Keijo: Koodaus- ja informaatioteoria (PDF) math.tut.fi. 1999. Arkistoitu 15.10.2019. Viitattu 15.10.2019.
Adolf Krank

Adolf Krank (26. toukokuuta 1841 Kööpenhamina – 16. helmikuuta 1940 Janakkala) oli suomalainen kirkkoherra. Hän oli Suomen vanhin virassa ollut kirkkoherra kuollessaan 98-vuotiaana.
Krankin vanhemmat olivat merikapteeni Simon Petter Krank (1792–1845) ja Maria Josefina Durchman. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lukiosta 1862 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1868. Krank vihittiin samana vuonna papiksi.
Krank toimi Tammelan kappalaisena 1874–1888. Hän oli sitten Janakkalan kirkkoherrana yli 50 vuoden ajan vuodesta 1888 aina kuolemaansa saakka 1940. Krank sai rovastin arvon 1898.
Krank ei enää itse pystynyt hoitamaan kirkkoherran tehtävää vuodesta 1922 alkaen, ja viimeisen puheensa saarnatuolista hän piti vuonna 1931 Janakkalan pitäjän 500-vuotisjuhlassa. Kirkkoherran tehtäviä hoitivat apulaisina toimineet papit. Krank oli silti virassaan kuolemaansa saakka, koska kirkkoherran virka oli tuolloin elinikäinen.
Adolf Krank oli naimisissa 1870–1927 Kristina Sofia Hedströmin (1849–1927) kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä ja kolme poikaa. Pojat suomensivat sukunimensä muotoon Rankka. Heitä olivat lyseon lehtori Adolf Wilhelm Rankka, rautatieinsinööri Väinö Rankka ja arkkitehti Armas Rankka. Kotitalousopettaja ja keittokirjojen tekijä Valma Krank-Heikinheimo oli Adolf Krankin tytär.
Philadelphian vapauden mitali

Philadelphian vapauden mitali
Philadelphian vapauden mitali (engl. Philadelphia Liberty Medal) on jokavuotinen kansainvälinen ihmisoikeuspalkinto, jonka myöntää nykyään National Constitution Center. Palkinto perustettiin vuonna 1988 Yhdysvaltain perustuslain 200. juhlavuotta, ja sitä jaetaan henkilöille, jotka ovat työskentelleet vapauden puolesta.
Alkujaan mitalia jakoi Philadelphia Foundation -niminen säätiö. National Constitution Center otti vastuun mitalin jakamisesta vuonna 2006. Tuolloin sen saivat sekä Bill Clinton että George Bush vanhempi. Mitali voidaan luovuttaa yksilöiden lisäksi myös organisaatioille. Mitalin nauhasta löytyvät Yhdysvaltain lipun värit (punainen, valkoinen ja sininen):
mitalin nauha
Palkinnon saajat

| Vuosi | Palkinnon saaja | Maa |
| --- | --- | --- |
| 2024 | Ken Burns |  Yhdysvallat |
| 2023 | Judy Woodruff |  Yhdysvallat |
| 2023 | David Rubeinstein |  Yhdysvallat |
| 2022 | Volodymyr Zelenskyi |  Ukraina |
| 2021 | Jimmy Lai |  Hongkong |
| 2021 | Loujain al-Hathloul |  Saudi-Arabia |
| 2020 | Ruth Bader Ginsburg |  Yhdysvallat |
| 2019 | Anthony Kennedy |  Yhdysvallat |
| 2018 | George W. Bush |  Yhdysvallat |
| 2018 | Laura Bush |  Yhdysvallat |
| 2017 | John McCain |  Yhdysvallat |
| 2016 | John Lewis |  Yhdysvallat |
| 2015 | Tenzin Gyatso |  Tiibet |
| 2014 | Malala Yousafzai |  Pakistan |
| 2013 | Hillary Rodham Clinton |  Yhdysvallat |
| 2012 | Muhammad Ali |  Yhdysvallat |
| 2011 | Robert Gates |  Yhdysvallat |
| 2010 | Tony Blair |  Britannia |
| 2009 | Steven Spielberg |  Yhdysvallat |
| 2008 | Mihail Gorbatšov |  Venäjä |
| 2007 | Bono |  Irlanti |
| 2007 | DATA (Debt, AIDS, Trade, Africa) |  Britannia |
| 2006 | George H. W. Bush |  Yhdysvallat |
| 2006 | Bill Clinton |  Yhdysvallat |
| 2005 | Viktor Juštšenko |  Ukraina |
| 2004 | Hamid Karzai |  Afganistan |
| 2003 | Sandra Day O'Connor |  Yhdysvallat |
| 2002 | Colin Powell |  Yhdysvallat |
| 2001 | Kofi Annan |  Ghana |
| 2000 | James D. Watson |  Yhdysvallat |
| 2000 | Francis Crick |  Britannia |
| 1999 | Kim Dae Jung |  Korean tasavalta |
| 1998 | George  Mitchell |  Yhdysvallat |
| 1997 | CNN International |  Yhdysvallat |
| 1996 | kuningas Hussein |  Jordania |
| 1996 | Shimon Peres |  Israel |
| 1995 | Sadako Ogata |  Japani |
| 1994 | Václav Havel |  Tšekkoslovakia |
| 1993 | Nelson Mandela |  Etelä-Afrikka |
| 1993 | Frederik Willem de Klerk |  Etelä-Afrikka |
| 1992 | Thurgood Marshall |  Yhdysvallat |
| 1991 | Óscar Arias Sánchez |  Costa Rica |
| 1991 | Lääkärit ilman rajoja |  Sveitsi |
| 1990 | Jimmy Carter |  Yhdysvallat |
| 1989 | Lech Wałęsa |  Puola  |
Lähde:
Manic Street Preachers

| Manic Street Preachers |
| --- | --- |
 Manic Street Preachers esiintymässä Lontoossa.
Tiedot
Toiminnassa:  1986–
Tyylilaji:  glam punk, vaihtoehtorock, hard rock
Kotipaikka:   Wales, Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  James Dean Bradfield, laulu, kitara   Sean Moore, rummut   Nicky Wire, basso  
Entiset jäsenet:  Richey James Edwards, kitara (1988–1995)  Flicker, basso (1986–1988) 
Levy-yhtiö:  Sony BMG, 1991–   Heavenly Records, 1991  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Manic Street Preachers on walesilainen rockyhtye. Yhtye on tunnettu paitsi vasemmistolaisuutta edustavista sanoituksistaan myös kitaristi-sanoittajan Richey James Edwardsin mystisestä katoamisesta vuonna 1995.
Manic Street Preachersin tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”If You Tolerate This Your Children Will Be Next”, ”A Design for Life”, ”Everything Must Go” ja ”Motorcycle Emptiness”. Manic Street Preachersiä pidetään ensimmäisenä länsimaista kotoisin olevana rockyhtyeenä, joka vieraili ensimmäisenä Kuuban tasavallassa konsertoiden siellä vuonna 2001.
Perustaminen ja alkuvuodet

Manic Street Preachers perustettiin vuonna 1986 nimellä Betty Blue ranskalaisen Jean-Jacques Beineix'n elokuvan Betty Blue mukaan. Tuolloin kokoonpanossa olivat koulutoverit James Dean Bradfield (soolokitara), Bradfieldin serkku Sean Moore (rummut), Nicky Wire (oikealta nimeltään Nicholas Allen Jones, komppikitara) ja Flicker (oikealta nimeltään Miles Woodward, basso). Aluksi Bradfield kokeili sanoittamista, mutta luovutti ja näin alkuvaiheen sanoituksista vastasi Wire. Alkuvuodesta 1988 Flicker jätti yhtyeen väittäen yhtyeen erkaantuneen punk-juuriltaan. Wire vaihtoi kitaran bassoon ja yhtye jatkoi kolmimiehisenä.
Vuonna 1988 yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä "Suicide Alley" omakustanteena. The Clashin debyyttialbumia muistuttavan kannen valokuvasi ja suunnitteli Richey James Edwards. Edwards oli alun perin yhtyeen roudari ja autonkuljettaja, mutta hänestä tuli Flickerin lähdettyä yhtyeen neljäs jäsen. Edwards sanoitti Manic Street Preachersin kappaleita yhdessä Wiren kanssa ja suunnitteli levynkannet. Lavalla hän oli lähinnä soittavinaan kitaraa.
Yhtyeen alkuaikojen esiintymiset olivat hyvin punkhenkisiä. Bradfield ja Wire heittivät herjoja yleisölle ja yhtye soitti The Ramonesin tapaan lyhyitä "20 minuuttia energiaa" - ne muistuttivat punk rock -tyylisessä yhtye/yleisö-kanssakäymisessään skotlantilaisen The Jesus and Mary Chainin esiintymisiä pari vuotta aiemmin.
Kesäkuussa 1990 punklevymerkki Damaged Goods Records julkaisi Manic Street Preachersin nelikappaleisen EP:n New Art Riot. Seuraavan vuoden tammikuussa indiemerkki Heavenly Recordsin kautta ilmestyi punk/metallivaikutteinen rocksingle "Motown Junk". Seuraavan vuoden aikana yhtye alkoi saavuttaa brittilehdistössä nimeä rienaavilla haastatteluillaan, joissa se hyökkäsi niin muita yhtyeitä kuten Slowdivea ja My Bloody Valentinea vastaan. Tammikuussa 1992 ilmestyi single "You Love Us", joka nousi Britannian singlelistan sijalle 16.
Generation Terrorists – The Holy Bible (1992–1995)

Manic Street Preachersin debyyttialbumi Generation Terrorists (alkuperäinen nimiehdotus oli "Culture, Alienation, Boredom And Despair") julkaistiin Columbia Recordsin kautta helmikuussa 1992. Se oli tupla-albumi, jolla oli 18 kappaletta (Yhdysvaltain versiossa 14). Albumilta julkaistiin kuusi singleä ja sitä myytiin 250 000 kappaletta. Yhtyeen ensimmäinen Britannian Top10 singlehitti oli kuitenkin yhdessä Fatima Mansionsin kanssa julkaistu hyväntekeväisyyssingle, coverversio kappaleesta "Suicide Is Painless".
Kakkosalbumi Gold Against the Soul sai ristiriitaisen vastaanoton, mutta levy nousi Britannian albumilistan sijalle kahdeksan. Allmusicin Stephen Thomas Erlewinen mukaan albumilla yhtye päätti muuttaa "työväenluokan angstinsa raskaaksi areenarokiksi". Levyn myötä Manic Street Preachersin ulkoinen imago muuttui glamrockmaisesta punktyylistä enemmän valtavirran rockyhtyettä muistuttavaksi.
The Holy Bible ilmestyi elokuussa 1994 ja vaikka se sai kriitikoilta hyviä arvosteluja, albumi myi kahta edeltäjäänsä huonommin. Levyä ei julkaistu lainkaan Yhdysvalloissa. 1. helmikuuta 1995 Richey James Edwards katosi kirjauduttuaan ulos Embassy Hotelista Bayswater Roadilla Lontoossa kello seitsemän aamulla. Edwardsin auto löydettiin hylättynä 14. helmikuuta Severn Viewin huoltoasemalta läheltä Severn Bridge -siltaa. Edwardsia ei ole sittemmin nähty ja hänet julistettiin kuolleeksi marraskuussa 2008. Yhtyeen toiminta keskeytyi kuudeksi kuukaudeksi. Ensimmäinen Edwardsin katoamisen jälkeinen äänite oli The Help Album -hyväntekeväisyyslevylle tehty cover "Raindrops Keep Fallin' on My Head".
Everything Must Go – Lipstick Traces (1996–2003)

Everything Must Go, joka oli ensimmäinen albumi ilman Edwardsia, sisälsi viisi laulua, joissa oli Edwardsin osittain tai kokonaan kirjoittamat sanat. Muut kappaleet olivat Wiren yksinään sanoittamia mukaan lukien Britannian singlelistan kakkoseksi noussut "A Design for Life". Albumi oli Mercury Prize -ehdokas vuoden 1996 parhaaksi albumiksi ja se sisälsi "A Design for Lifen" lisäksi singlehitit "Australia" (brittilistan seitsemäs), "Everything Must Go" (brittilistan viides) ja "Kevin Carter" (brittilistan yhdeksäs).
Vuonna 1998 ilmestynyt This Is My Truth Tell Me Yours nousi suosituksi ympäri maailman ja oli muun muassa Britannian albumilistan ykkösenä kolme viikkoa. Espanjan sisällissodasta kertova single "If You Tolerate This Your Children Will Be Next" oli yhtyeen ensimmäinen singlelistan ykkönen Britanniassa. Albumin singlet "You Stole The Sun From My Heart", "Tsunami" ja "The Everlasting" nousivat myös listoille.
Marraskuussa 1999 Manic Street Preachers julkaisi singlen "The Masses Against The Classes", joka nousi Britannian singlelistan ykköseksi 16. tammikuuta 2000. Singleä ei julkaistu normaaleilla studioalbumeilla. Vuonna 2001 yhtye esiintyi Kuubassa, jossa sen jäsenet tapasivat presidentti Fidel Castron. Matkasta ja konsertista julkaistiin DVD Louder than War.
Kuuban konsertissa kuultiin jo monia kappaleita yhtyeen kuudennelta albumilta Know Your Enemy (2001). Albumin kaksi ensimmäistä singleä, "So Why So Sad" ja "Found That Soul", julkaistiin samana päivänä. Seuraavana vuonna ilmestyi kokoelma-albumi Forever Delayed, joka sisälsi myös ennen julkaisemattomat laulut "Door To The River" ja "There By The Grace Of God" (joka julkaistiin myös singlenä). Vuonna 2003 ilmestyi singlejen B-puolia, harvinaisuuksia ja covereita sisältävä kokoelma Lipstick Traces.
Lifeblood – Journal For Plague Lovers (2004–2009)

Yhtyeen seitsemäs studioalbumi Lifeblood julkaistiin 1. marraskuuta 2004. Se ei noussut Britannian albumilistalla 13:tta sijaa korkeammalle ja sai ristiriitaisen vastaanoton kriitikoilta. Esimerkiksi Mojo antoi albumille neljä tähteä viidestä, mutta Q vain kaksi. Albumia seurasi areenakiertue Britanniassa. Kiertueella oli ensimmäistä kertaa Edwardsin katoamisen jälkeen mukana kakkoskitaristi. 6. joulukuuta 2004 ilmestyi The Holy Biblen kymmenvuotisjuhlapainos. 19. huhtikuuta 2005 ennen Past-Present-Future-kiertueen viimeistä esiintymistä Manic Street Preachers jakoi faneilleen God Save The Manics EP:tä, joka tuli myöhemmin ladattavaksi ilmaiseksi yhtyeen kotisivuille. EP:n kolme kappaletta julkaistiin myös Lipstick Tracesin Japanin painoksella.
Syyskuussa 2005 yhtyeeltä ilmestyi kappale "Leviathan" hyväntekeväisyysalbumilla Help-a Day in the Life. Helmikuussa Manic Street Preachers versioi The June Bridesia tämä englantilaisyhtyeen tribuuttialbumilla Still Unravished.
Kahdeksas studioalbumi Send Away The Tigers ilmestyi 7. toukokuuta 2007. Se sai edeltäjäänsä parempia arvioita kriitikoilta ja nousi Britannian albumilistan kakkoseksi. Albumin ensimmäisellä singlellä "Your Love Alone Is Not Enough" oli mukana The Cardigansin laulaja Nina Persson ja se oli parhaimmillaan Britannian singlelistan kakkosena. Kaksi seuraavaa singleä "Autumn Song" ja "Indian Summer" nousivat molemmat myös Top30:een. Helmikuussa 2008 yhtyeelle luovutettiin NME Awards -tapahtumassa God Like Geniuses Award -palkinto.
Yhtyeen yhdeksäs studioalbumi Journal For Plague Lovers ilmestyi 18. toukokuuta 2009. Albumin tuotti Steve Albini. Levyn tekstit perustuvat Richey Edwardsin sanoituksiin, jotka hän antoi muutama viikko ennen katoamistaan Nicky Wirelle. Journal For Plague Lovers nousi ilmestymisviikollaan brittilistan kolmannelle sijalle ja sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. Levyn keskiarvo Metacritic -sivustolla on 85, joka oikeuttaa nimitykseen "universal acclaim".
Sooloprojektit

Vuoden 2005 loppupuolella sekä Bradfield että Wire ilmoittivat aikeistaan julkaista soolomateriaalia ennen bändin uutta levyä. Joulupäivänä 2005 bändi antoi virallisilla kotisivuillaan vapaasti julkaistavaksi Wiren uuden soolokappaleen "I Killed the Zeitgeist" päivän ajaksi. Kappaleen tyyli poikkesi huomattavasti Manics Street Preachersin musiikista. Bradfieldin single "That's No Way to Tell a Lie" sekä albumi The Great Western julkaistiin heinäkuussa. Wiren albumi I Killed the Zeitgeist julkaistiin syyskuussa samana vuonna.
Kappale "Everything Must Go" oli myös Gran Turismo -pelin tunnusmusiikkina.
Kokoonpano

James Dean Bradfield – kitara, laulu
Sean Moore – rummut
Nicky Wire (oik. Nicholas Allen Jones) – basso
Kokoonpano > Entiset jäsenet

Flicker (oik. Miles Woodward) – basso (1986–1988)
Richey James Edwards – kitara (1988–1995)
Diskografia

Generation Terrorists (1992)
Gold Against the Soul (1993)
The Holy Bible (1994)
Everything Must Go (1996)
This Is My Truth Tell Me Yours (1998)
Know Your Enemy (2001)
Forever Delayed (2002) (kokoelma)
Lipstick Traces (2003) (B-puolia ja harvinaisuuksia)
Lifeblood (2004)
The Holy Bible 10th Anniversary Edition (2004) (uudelleenjulkaisu)
Everything Must Go 10th Anniversary Edition (2006) (uudelleenjulkaisu)
Send Away The Tigers (2007)
Journal For Plague Lovers (2009)
Postcards from a Young Man (2010)
National Treasures – The Complete Singles (2011) (kokoelma)
Rewind the Film (2013)
Futurology (2014)
Resistance Is Futile (2018)
The Ultra Vivid Lament (2021)
Esiintymiset Suomessa

5.3.1999 - Jäähalli, Helsinki
18.6.1999 - Provinssirock, Seinäjoki
17.6.2001 - Provinssirock, Seinäjoki
27.10.2002 - Vanha ylioppilastalo, Helsinki
6.7.2003 - Ruisrock, Turku
25.7.2008 - Qstock, Oulu
23.7.2011 - Wanaja Festival, Hämeenlinna
7.5.2014 - Circus, Helsinki
9.8.2014 - Flow Festival, Helsinki
20.4.2016 - Jäähalli, Helsinki
13.8.2016 - Wasa Open Air, Vaasa
15.6.2018 - Sataman yö, Jyväskylä
14.6.2025 - Rockfest, Turku
20.8.2025 - Allas Pool, Helsinki
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manic Street Preachers Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu (englanniksi)
Jääkiekon D-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 2000

Jääkiekon D-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 2000 pelattiin Reykjavíkissa, Islannissa 10.–16. huhtikuuta 2000. Kisojen seitsemän parasta joukkuetta siirtyivät pelaamaan 2. divisioonan MM-kisoihin, ja kaksi huonoiten sijoittunutta siirtyivät 2. divisioonan karsintasarjaan 2002.
Lopputulos > Alkulohkot

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts | ISR | ISL | TUR |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Israel | 2 | 2 | 0 | 0 | 21-3 | 4 |  | - | 15-0 |
|  Islanti | 2 | 1 | 0 | 1 | 13-6 | 2 | 3-6 |  | 10-0 |
|  Turkki | 2 | 0 | 0 | 2 | 0-25 | 0 | - | - |  |
| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts | AUS | NZL | LUX |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Australia | 2 | 2 | 0 | 0 | 17-0 | 4 |  | 10-0 | - |
|  Uusi-Seelanti | 2 | 1 | 0 | 1 | 4-11 | 2 | - |  | 4-1 |
|  Luxemburg | 2 | 0 | 0 | 2 | 1-11 | 0 | 0-7 | - |  |
| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts | BEL | RSA | MEX |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Belgia | 2 | 2 | 0 | 0 | 16-1 | 4 |  | 10-1 | - |
|  Etelä-Afrikka | 2 | 1 | 0 | 1 | 10-14 | 2 | - |  | 9-4 |
|  Meksiko | 2 | 0 | 0 | 2 | 4-14 | 0 | 0-5 | - |  |
Lopputulos > SIjoitusottelut

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts | ISR | BEL | AUS |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Israel | 2 | 1 | 1 | 0 | 10-4 | 3 |  | - | 9-3 |
|  Belgia | 2 | 1 | 1 | 0 | 5-3 | 3 | 1-1 |  | - |
|  Australia | 2 | 0 | 0 | 2 | 6-16 | 0 | - | 3-7 |  |
| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts | RSA | ISL | NZL |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Etelä-Afrikka | 2 | 2 | 0 | 0 | 16-5 | 4 |  | - | - |
|  Islanti | 2 | 1 | 0 | 1 | 9-12 | 2 | 3-9 |  | 6-3 |
|  Uusi-Seelanti | 2 | 0 | 0 | 2 | 5-13 | 0 | 2-7 | - |  |
| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts | MEX | LUX | TUR |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Meksiko | 2 | 2 | 0 | 0 | 12-3 | 4 |  | - | 5-2 |
|  Luxemburg | 2 | 1 | 0 | 1 | 8-12 | 2 | 1-7 |  | - |
|  Turkki | 2 | 0 | 0 | 2 | 7-12 | 0 | - | 5-7 |  |
Imatrankosken kirkko

| Imatrankosken kirkko |
| --- | --- |
 Imatrankosken kirkko
Sijainti:  Imatra
Seurakunta:  Imatran seurakunta
Rakentamisvuosi:  1954
Suunnittelija:  Aleksis Lindqvist
Materiaali:  tiili
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Imatrankosken kirkko on Imatran evankelisluterilaisen seurakunnan kirkko, joka sijaitsee Imatrankosken kaupunginosassa, Vuoksen varrella. Kirkko on valmistunut vuonna 1954 ja vihitty käyttöön samana vuonna 31. lokakuuta. Kirkkorakennus on arkkitehti Aleksis Lindqvistin suunnittelema. Kirkon alttarin, saarnatuolin ja penkit on suunnitellut Yrjö Vaskinen, joka on suunnitellut myös toisen imatralaisen kirkon, Tainionkosken kirkon.
Imatran seurakunta on perustettu osin Jääsken seurakunnan alueista, ja Imatrankosken kirkossa on Jääsken kirkon ehtoollisvälineet sekä alttaritaulu Tulkaa minun tyköni, joka on Arvid Liljelundin öljymaalaus vuodelta 1888. Kirkon kellotornissa, joka sijaitsee hiukan erillään itse kirkkorakennuksesta, soi Jääsken kirkon vanha kello. Entiset jääskeläiset kokivat muutenkin Imatrankosken kirkon menetetyn kirkkonsa perinteenjatkajaksi.
Imatrankosken kirkko on ollut pois käytöstä vuodesta 2020 sisäilmaongelmien seurauksena. Tyhjän kirkon lämmitys, verot ja muu ylläpito on maksanut seurakunnalle 60 000 euroa vuodessa, mutta kirkon purkamiseenkaan sillä ei ole ollut varaa.  Kirkon purkamista ja alueen kaavamuutosta selvitetään vuoden 2025 aikana.
Kirkon desakralisaatio järjestettiin 16. helmikuuta 2025. Kirkollisesineet ja alttaritaulu sijoitetaan Tainionkosken kirkkoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Imatrankosken kirkko Wikimedia Commonsissa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Imatrankosken kirkko (Q13569863)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Imatra
sijainti: Imatrankoski
katuosoite: Kanavakatu 2, 55100 Imatra
koordinaatit: 61°10′12″N 28°46′53″E﻿ / ﻿61.17°N 28.7814°E﻿ / 61.17; 28.7814
Huumeiden historia Suomessa

Bayer-lääkeyrityksen valmistama heroiinia sisältävä lääkepullo 1920-luvulta.
Huumeiden historia Suomessa käsittelee eri huumeiden ilmestymistä Suomeen, niiden kriminalisointia, käyttöä ja huumeriippuvaisten hoitoa. Huumeilla tarkoitetaan laajasti kaikkia niitä aineita, jotka vaikuttavat ihmisen henkisiin toimintoihin.
Huumausaineet ilmestyivät usein varsin nopeasti Suomeen lääkkeiksi, sen jälkeen kun ne olivat muualla maailmassa levinneet, ja tämän jälkeen myös melko nopeasti väärinkäyttöön. Nykyisin laittomiksi huumeiksi ymmärrettyjä aineita käytettiin usein sairauksien hoitoon: oopiumia kivunlievitykseen ja punatautia vastaan, morfiinia kivunlievitykseen, kokaiinia paikallispuudutukseen, heroiinia hengitystievaivoihin, yskään ja kivunlievitykseen. Monesti uutta huumausainetta pidettiin edellisiä vaarattomampana, kunnes haitat, esimerkiksi vieroitusoireet havaittiin.
Uusia huumausaineita käytettiin usein jo tunnetuista huumeista vieroittamiseen, juuri edellisestä syystä: kokaiinia morfinisteille; heroiinia morfinisteille ja kokainisteille, opiaattien käyttäjille metadonia ja niin edelleen. Riippuvuus huumeisiin saattoi tapahtua siis kahta tietä, joko laillisesti saatujen lääkkeiden (tai vieroitushoidon) kautta, tai laittomasti huijaamalla, väärentämällä lääkemääräyksiä, varastamalla ja näin hankkimalla aineita. Koulutetun kansanosan tietoisuuteen lääkeaineiden päihdekäyttö tuli lehtien välityksellä, artikkelit oli usein käännetty ulkomaisista lehdistä ja näin ollen kansaa paljon kiinnostaneet artikkelit, etenkin huumeiden käyttö nautintoaineina, levisivät varsin nopeasti.
Kriminalisointi Suomessa

Asetustasolla huumeiden käyttö määriteltiin Suomessa rikokseksi vuonna 1966 ja vuosikymmenen lopulla huumeasiat siirrettiin huoltopoliisilta rikospoliisille, jonka puitteisiin perustettiin huumeisiin erikoistuneita yksiköitä.
Vuonna 1972 säädettiin huumausainelaki. Erimielisyydet huumekysymyksen määrittelyssä tiivistyivät kysymykseen huumeiden käytön rangaistavuudesta. Hallituksen esityksessä käyttöä ei määritelty rangaistavaksi teoksi. Eduskunnassa lakivaliokunta suositteli käytön kriminalisointia, kun taas talousvaliokunta asettui hallituksen linjalle. Suuri valiokunta päätti asiasta arvalla. Nostetussa arvassa luki Ei, eli siis hallituksen rangaitsemattomuuskantaa vastaan ja kriminalisoinnin puolesta, joka hyväksyttiin myös lopullisessa äänestyksessä äänin 92 puolesta – 80 vastaan.