stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yhdistetyn maailmancup 1984–1985
Maailmancupin kokonaiskilpailun kymmenen parasta

| Sija | Urheilija | Maa | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Geir Andersen |  Norja | 140 |
| 2. | Hermann Weinbuch |  Länsi-Saksa | 126 |
| 3. | Hubert Schwarz |  Länsi-Saksa | 79 |
| 4. | Hallstein Bøgseth |  Norja | 69 |
| 5. | Heiko Hunger |  Itä-Saksa | 62 |
| 6. | Uwe Dotzauer |  Itä-Saksa | 52 |
| 7. | Thomas Müller |  Länsi-Saksa | 46 |
| 8. | Torbjørn Løkken |  Norja | 39 |
| 9. | Ivar Olsen |  Norja | 38 |
| 10. | Klaus Sulzenbacher |  Itävalta | 34 |

Täydellinen pistetaulukko FIS:n tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Yhdistetyn maailmancupit
83–84 | 
84–85 | 
85–86 | 
86–87 | 
87–88 | 
88–89 | 
89–90 | 
90–91 | 
91–92 | 
92–93 | 
93–94 | 
94–95 | 
95–96 | 
96–97 | 
97–98 |  
98–99 | 
99–00 | 
00–01 | 
01–02 | 
02–03 | 
03–04 | 
04–05 | 
05–06 |
06–07 |
07–08 |
08–09 |
09–10 |
10–11 |
11–12 |
12–13 |
13–14 |
14–15 |
15–16 |
16–17 |
17–18 |
18–19 |
19–20 |
20–21 |
21–22 |
22–23 |
23–24
Yhdistetyn Continental Cup 2017–2018

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Yhdistetyn Continental Cup 2017–2018
| Laji | Miehet | Naiset |
Voittaja
| Kokonaiscup |  Thomas Jöbstl |  Stefanija Nadimova |
| Maiden välinen cup |  Itävalta |  Venäjä |
Kilpailut
| Kilpailupaikat | 7 | 2 |
| Henkilökohtaiset kilpailut | 18 | 4 |
Joukkuekilpailut: -
| Perutut kilpailut | 0 | 2 |
← 2016–2017 2018–2019 →
Yhdistetyn Continental Cup 2017–2018 alkoi 15. joulukuuta 2017 Yhdysvaltojen Steamboat Springsissä ja päättyi 11. maaliskuuta 2018 Venäjän Nižni Tagilissa. Kaudella tuli ensimmäistä kertaa mukaan naisten kilpailuja joita oli tarkoitus olla kuusi, mutta kaksi kilpailua peruttiin. Miesten kilpailuja oli seitsemäntoista. Naisten ensimmäisen kokonaiscupin voitti venäläinen Stefanija Nadimova, ja miesten cupin itävaltalainen Thomas Jöbstl.
Kilpailukalenteri > Miehet

| Pvm | Paikkakunta | Matka | Voittaja | Toinen | Kolmas |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15.12.2017 |  Steamboat Springs | HS75 / 10 km |  Mikko Kokslien |  Truls Sønstehagen Johansen |  Hugo Buffard |
| 16.12.2017 |  Steamboat Springs | HS75 / 10 km |  Mikko Kokslien |  Hugo Buffard |  Truls Sønstehagen Johansen |
| 17.12.2017 |  Steamboat Springs | HS75 / 10 km |  Mikko Kokslien |  Truls Sønstehagen Johansen |  Hugo Buffard |
| 5.1.2018 |  Klingenthal | HS140 / 5 km |  Antoine Gérard |  Sindre Ure Søtvik |  Maxime Laheurte |
| 6.1.2018 |  Klingenthal | HS140 / 10 km |  Franz-Josef Rehrl |  Maxime Laheurte |  Paweł Słowiok |
| 7.1.2018 |  Klingenthal | HS140 / 10 km |  François Braud |  Antoine Gérard |  Paweł Słowiok |
| 12.1.2018 |  Ruka | HS142 / 10 km |  Bernhard Flaschberger |  Hidefumi Denda |  Thomas Jöbstl |
| 13.1.2018 |  Ruka | 10 km / HS142 |  Sindre Ure Søtvik |  Martin Fritz |  Luis Lehnert |
| 14.1.2018 |  Ruka | HS142 / 10 km |  Thomas Jöbstl |  Martin Fritz |  Harald Johnas Riiber |
| 20.1.2018 |  Rena | HS111 / 10 km |  Thomas Jöbstl |  Bernhard Flaschberger |  Jens Lurås Oftebro |
| 21.1.2018 |  Rena | HS111 / 10 km |  Dominik Terzer |  Martin Fritz |  Taylor Fletcher |
| 3.2.2018 |  Planica | HS139 / 10 km |  Bryan Fletcher |  Taylor Fletcher |  Martin Fritz |
| 4.2.2019 |  Planica | HS139 / 10 km |  Bryan Fletcher |  Martin Fritz |  Taylor Fletcher |
| 10.2.2018 |  Eisenerz | HS109 / 10 km |  Mika Vermeulen |  Mikko Kokslien |  Espen Bjørnstad |
| 11.2.2018 |  Eisenerz | HS109 / 10 km |  Mikko Kokslien |  Paul Gerstgraser |  Mika Vermeulen |
| 9.3.2018 |  Nižni Tagil | HS100 / 10 km |  Lukas Runggaldier |  Aguri Shimizu |  Terence Weber |
| 10.3.2018 |  Nižni Tagil | 10 km / HS100 |  Bernhard Flaschberger |  Ernest Jahin |  Paul Gerstgraser |
| 11.3.2018 |  Nižni Tagil | HS100 / 15 km |  Laurent Muhlethaler |  Tobias Simon |  Lukas Runggaldier |
Kilpailukalenteri > Naiset

| Pvm | Paikkakunta | Matka | Voittaja | Toinen | Kolmas |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 6.1.2018 |  Otepää | HS100 / 5 km | Peruttiin lumen puutteen vuoksi. | Peruttiin lumen puutteen vuoksi. | Peruttiin lumen puutteen vuoksi. |
| 7.1.2018 |  Otepää | HS100 / 5 km | Peruttiin lumen puutteen vuoksi. | Peruttiin lumen puutteen vuoksi. | Peruttiin lumen puutteen vuoksi. |
| 20.1.2018 |  Rena | HS111 / 5 km |  Stefanija Nadimova |  Ayane Miyazaki |  Jenny Nowak |
| 21.1.2018 |  Rena | HS111 / 5 km |  Ayane Miyazaki |  Stefanija Nadimova |  Jenny Nowak |
| 10.3.2018 |  Nižni Tagil | HS100 / 5 km |  Stefanija Nadimova |  Ayane Miyazaki |  Anastasia Goncharova |
| 11.3.2018 |  Nižni Tagil | HS100 / 5 km |  Stefanija Nadimova |  Jenny Nowak |  Ayane Miyazaki |
Zerrin Özer

Zerrin Özer (s. 4. marraskuuta 1962 Ankara, Turkki) on turkkilainen pop-laulaja. Hän on syntynyt Ankarassa. Vuosina 1978-1980 hän työskenteli "İstanbul Gelişim Orchestran" jazz- ja tanssimusiikkiprojektejen parissa.
Vuonna 2000 hän teki kokoelmalevyn nimeltä Bir Zerrin Özer Arşivi.
Øyvin Thon

Øyvin Thon (s. 25. maaliskuuta 1958) on norjalainen suunnistaja.
Øyvin Thon voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden Tampereen 1979 ja Thunin 1981 MM-kisoissa. Molemmissa kilpailuissa Norja sai kolmoisvoiton. Zalaegerszegin MM-kisoissa 1983 Thon sai hopeaa hävittyään Morten Berglialle 2,20 minuuttia Norjan neloisvoittoon päättyneessä kisassa. MM-kisojen 1979 viestissä Thon epäonnistui toisella osuudella pahasti ja Norja jäi kuudenneksi. Viisissä seuraavissa MM-kisoissa Thon voitti viestissä kultaa. MM-kisoissa 1981 ja 1983 myös hänen veljensä Harald Thon kuului viestin kultamitalijoukkueeseen.
Maailmancupin kokonaiskilpailun Øyvin Thon voitti 1988. Samana vuonna hän voitti Jukolan viestin. Hän edusti tuolloin Bækkelagets SK -seuraa.
Saavutukset

MM-kultaa henkilökohtaisella matkalla 1979 ja 1981
MM-kultaa viestissä 1981, 1983, 1985, 1987 ja 1989
MM-hopeaa henkilökohtaisella matkalla 1983
MM-kisoissa kuudes viestissä 1979
MM-kisoissa seitsemäs henkilökohtaisella matkalla 1985 ja 1987
Maailmancupin kokonaiskilpailun voitto 1988
Jukolan viestin voitto 1988
Ähtärin lentokenttä

Ähtärin lentokenttä on Ähtärin Karhunkankaalla sijaitseva ultrakevyille koneille tarkoitettu lentopaikka. Kenttä rakennettiin vuosina 2010–2011.
Ähtärin lentokentän asvalttipintainen kiitotie on 370 metriä pitkä ja 12 metriä leveä. Kokonaispituus on 478 metriä. Kentällä on lentokonehalli viidelle koneelle. Kenttää hallinnoi Ähtärin Ilmailijat ry. Kentällä ei ole polttoainepistettä.
Yu-Gi-Oh! Duel Monsters

| Yu-Gi-Oh! Duel Monsters |
| --- | --- |
遊☆戯☆王デュエル モンスターズ   (Yū☆gi☆ō Dyueru Monsutāzu)
Genre: Seikkailu, fantasia 
Manga: Yu-Gi-Oh! Duelist
Tekijä: Kazuki Takahashi
Julkaisija: Shueisha
Sarjajulkaisulehti: Weekly Shonen Jump
Ensimmäinen painatus: 1998 – 2002
Kirjojen lukumäärä: 24 
Manga: Yu-Gi-Oh! Millennium World
Tekijä: Kazuki Takahashi
Julkaisija: Shueisha
Sarjajulkaisulehti: Weekly Shonen Jump
Ensimmäinen painatus: 2003 – 2004
Kirjojen lukumäärä: 7 
TV-anime: Yu-Gi-Oh! Duel Monsters
Ohjaaja: Kunihisa Sugishima
Studio: Studio Gallop Nihon Ad Systems
Lähetyskanavat:  TV Tokyo  Kids' WB
Alkuperäinen lähetyskierros: 18.4.2000 – 29.9.2004
Jaksojen määrä: 224 
Yu-Gi-Oh!, Japanissa Yu-Gi-Oh! Duel Monsters (遊☆戯☆王デュエル モンスターズ), on Yu-Gi-Oh!-mangaan perustuva animesarja, jonka tuotti Studio Gallop ja Nihon Ad Systems. Englanninkielisen sarjan levittäjänä toimi 4Kids Entertainment, jonka versiota esitettiin useissa muissa Euroopan maissa, mutta dubattuna heidän omille kielilleen. Sarjan suuri suosio johti myös korttipelin luomiseen.
Sarjasta tuotettiin yhteensä 224 jaksoa, jotka esitettiin alun perin Japanissa TV Tokyolla vuosien 2000–2004 välisenä aikana. Yhdysvalloissa sarja alkoi vuonna 2001 Kids' WB:llä, jonka jälkeen sitä esitettiin myös Euroopassa.
Yu-Gi-Oh! Duel Monsters jatkaa samankaltaista tarinaa, kuin edellinen Yu-Gi-Oh! -anime. Pääasiassa sarja keskittyy päähahmoon lukiolaispoika Yugi Mutoon, jonka elämä pyörii läpi sarjan Otteluhirviöt (engl. Duel Monsters, mangassa "Magics and Wizards") -pelin ympärillä. Sarjassa on useita eri juonia ja tarinoita, joita yhdistää yksi asia.
Sarjan ensimmäinen kausi perustuu mangan osiin 8-16, toinen kausi sekä kolmannelta kaudelta jaksot 122-144 perustuvat osiin 17-31 sekä viidenneltä kaudelta jaksot 199-224 perustuvat osiin 32-38. Kaikki muut sarjan tapahtumat eivät pohjaudu mangaan.
Äänirooleissa > Alkuperäiset äänet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Shunsuke Kazama  | … |  Yuugi Mutou / Yami no Yuugi   |
|  Hiroki Takahashi  | … |  Katsuya Jounouchi   |
|  Maki Saitō  | … |  Anzu Masaki   |
|  Takayuki Kondō  | … |  Hiroto Honda (2000–2001)   |
|  Hidehiro Kikuchi  | … |  Hiroto Honda (2001–)   |
|  Yō Inoue  | … |  Ryou Bakura / Yami no Bakura (2000–2001)   |
|  Rica Matsumoto  | … |  Ryou Bakura / Yami no Bakura (2001–2004)   |
|  Kenjirō Tsuda  | … |  Seto Kaiba   |
|  Junko Takeuchi  | … |  Mokuba Kaiba   |
|  Jiro Takasugi  | … |  Pegasus J. Crawford   |
|  Tetsuya Iwanaga  | … |  Malik Ishtar / Yami no Malik   |
|  Tadashi Miyazawa  | … |  Sugoroku Mutou   |
|  Haruhi Terada  | … |  Mai Kujaku   |
|  Ryō Naitō  | … |  Ryuji Otogi   |
|  Sumi Shimamoto  | … |  Isis Ishtar   |
|  KONTA  | … |  Rishid Ishtar   |
|  Nozomu Sasaki  | … |  Shadi Shin   |
|  Tetsuo Komura  | … |  Gouzaburou Kaiba   |
|  Yuu Emaou  | … |  Dartz   |
|  Urara Takano  | … |  Insector Haga   |
|  Kin Fujii  | … |  Dinosaur Ryuzaki (2000–2001)   |
|  Yuichi Nakamura  | … |  Dinosaur Ryuzaki (2002–2004)   |
|  Daisuke Namikawa  | … |  Ryota Kajiki   |
|  Hajime Komada  | … |  Bandit Keith   |
|  Kaori Tagami  | … |  Rebecca Hopkins   |
|  Saburo Kodaka  | … |  Arthur Hopkins   |
|  Rie Tanaka  | … |  Vivian Wong   |
|  Yuki Nakao  | … |  Black Magician Girl, sivuäänet   |
|  Kazunari Kojima  | … |  Black Magician, Mahad   |
Äänirooleissa > Englanniksi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Dan Green  | … |  Yugi Muto / Yami Yugi, Sir Timaeus   |
|  Wayne Grayson  | … |  Joey Wheeler, Shadi Shin, Dartz, Sir Hermos   |
|  Amy Birnbaum  | … |  Téa Gardner, Bonz   |
|  Frank Frankson  | … |  Tristan Taylor   |
|  Ted Lewis  | … |  Ryo Bakura / Yami Bakura, Alistar, Bandit Keith   |
|  Eric Stuart  | … |  Seto Kaiba, Sir Critias   |
|  Tara Jayne  | … |  Mokuba Kaiba (kaudet 1–4)   |
|  Caroline Lawson  | … |  Mokuba Kaiba (5. kaudella)   |
|  Darren Dunstan  | … |  Maximillion J. Pegasus   |
|  Jonathan Todd Ross  | … |  Marik Ishtar / Yami Marik, Gozaburo Kaiba   |
|  Adam Blaustein  | … |  Solomon Moto   |
|  Megan Hollingshead  | … |  Mai Valentine (kaudet 1–3)   |
|  Bella Hudson  | … |  Mai Valentine (4. kaudella), Dark Magician Girl, Mana   |
|  Marc Thompson  | … |  Duke Devlin, Valon   |
|  Karen Neil  | … |  Ishizu Ishtar   |
|  Michael Alston Bailey  | … |  Odion Ishtar, Shada   |
|  Lisa Ortiz  | … |  Serenity Wheeler   |
|  Andrew Rannells  | … |  Noah Kaiba, Leon von Schroeder, Mako Tsunami   |
|  David Wills  | … |  Gozaburo Kaiba   |
|  Pete Zarustica  | … |  Zigfried von Schroeder   |
|  Jimmy Zoppi  | … |  Weevil Underwood, Lumis   |
|  Sam Regal  | … |  Rex Raptor (kaudet 1–4)   |
|  Anthony Salerno  | … |  Rex Raptor (5. kaudella)   |
|  Kerry Williams  | … |  Rebecca Hawkins   |
|  Mike Pollock  | … |  Arthur Hawkins   |
|  Alyson Johnson  | … |  Vivian Wong   |
|  Marc Diraison  | … |  Karim   |
|  Michael Sinterniklaas  | … |  Dark Magician, Mahad   |
|  Brian Maillard  | … |  Ironheart   |
Aiheesta muualla

TV.com (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Yannic Seidenberg

| Yannic Seidenberg |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. tammikuuta 1984 (ikä 40) Villingen-Schwenningen, Saksa
Kansalaisuus:   Saksa
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja/vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  172 cm
Paino:  83 kg
Seura
Seura:  EHC München
Sarja:  DEL
Pelinumero:  36
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2001–
Aik. seurat:  Adler Mannheim (DEL)   Kölner Haie (DEL)   ERC Ingolstadt (DEL)
| Mitalit> Maa:  Kanada.Jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kanada.Jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Kanada.Jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:  Kanada> Jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pyeonghang 2018 | jääkiekko |  |
Yannic Seidenberg (s. 11. tammikuuta 1984 Villingen-Schwenningen) on saksalainen jääkiekkoilija, joka edustaa DEL-joukkue EHC Müncheniä. Seidenberg on hopeamitalisti vuoden 2018 talviolympialaisista.
Kauden 2020-2021 jälkeen Seidenberg on DEL-liigan historian viidenneksi eniten runkosarja- ja seitsemänneksi eniten pudotuspeliotteluita pelannut pelaaja.
Ura > Seuraura

Seidenberg on Schwenninger Wild Wingsin kasvatti. Kaudeksi 2001-2002 hän siirtyi Schwenningeristä DEL-joukkue Adler Mannheimiin, jossa teki debyyttinsä pääsarjatasolla. Tulokaskaudellaan Seidenberg teki 59 runkosarjaottelussa tehot 0+8=8. Vielä seuraavan vuoden ajan hän pelasi Mannheimissa ennen siirtymistään Pohjois-Amerikan WHL-juniorisarjassa pelaavaan Medicine Hat Tigersiin kaudeksi 2003-2004. Hat Tigersissa Seidenberg teki 67 ottelussa tehot 19+47=66. Hän voitti WHL:n tulokkaiden syöttöpörssin. 20 pudotuspeliottelussa hän teki 19 tehopistettä sijoittuen liigan pistepörssin kolmanneksi myös Hat Tigersissa pelanneiden Chris St. Jacquesin sekä Darren Reidin jälkeen.. Joukkue voitti mestaruuden ja pääsi pelaamaan Memorial Cupissa, jossa Seidenberg teki neljässä ottelussa yhden maalin sekä neljä syöttöpistettä.
Seidenberg pelasi WHL:ssä vain yhden kauden, jonka jälkeen palasi kotimaahansa Kölner Haien joukkueeseen. Paluukautensa jälkeen Seidenberg siirtyi ERC Ingolstadtiin, jossa pelaamiensa neljän kauden aikana hänet valittiin kolmesti DELin tähdistöotteluun. Kaudeksi 2013-2014 Seidenberg siirtyi EHC Müncheniin, jossa hän voitti Saksan mestaruuden kolmena perättäisen vuonna 2016, 2017 ja 2018. Kaudella 2016-2017 Seidenberg valittiin pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi. 14 ottelussa hän teki tehot 3+7=10. Kauden 2017-2018 päätteeksi Seidenberg valittiin koko liigan parhaaksi puolustajaksi hänen voitettuaan puolustajien pistepössin.
Kaudeksi 2018-2019 Seidenberg nimettiin Münchenin varakapteeniksi. Kaudella 2020-2021 hän voitti DELin puolustajien maalipörssin tehtyään 38 runkosarjaottelussa yhdeksän maalia.
Ura > Maajoukkueura

Seidenberg edusti Saksan juniorimaajoukkueita alle 18- sekä alle 20-vuotiaissa useina vuosina. Vuoden 2003 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa Saksa tippui pääsarjasta ensimmäiseen divisioonaan, jonka mestaruuden se voitti seuraavana vuonna nousten takaisin ylimpään sarjaan.
Ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan Seidenberg pelasi vuonna 2007, kun hän pelasi Saksan maajoukkueessa yhden ottelun maailmanmestaruuskilpailuissa. Seuraavan vuoden turnauksessa hän pelasi kuusiottelua tehoin 1+2=3 sekä vuoden 2009 turnauksessa neljä ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Vuodesta 2013 vuoteen 2019 Seidenberg oli osana Saksan joukkuetta jokaisissa maailmanmestaruuskilpailuissa.
Seidenberg edusti Saksaa vuoden 2018 talviolympialaisissa. Seitsemässä pelaamassaan ottelussa hän teki yhden maalin sekä istui kaksi kahden minuutin rangaistusta. Saksa voitti turnauksessa olympiahopeaa.
Henkilökohtainen elämä

Yannicin veli Dennis Seidenberg jääkiekkoilija, joka päätti uransa vuonna 2019 pelattuaan yli 900 NHL-ottelua sekä voitti Stanley Cupin.
Yrjö Ora

Yrjö Ilmari Ora (30. huhtikuuta 1889 Viipuri – 30. syyskuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen lyseon lehtori ja oppikirjojen tekijä.
Yrjö Oran vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Tuomas Ora ja Fredrika Parviainen. Ora pääsi ylioppilaaksi Viipurin klassillisesta lyseosta 1907 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1912 ja filosofian maisteriksi 1917.
Yrjö Ora oli Terijoen yhteiskoulun opettajana 1912–1916, Viipurin kauppakoulun opettajana 1917–1918, Karjalan maanviljelyslyseon opettajana 1917–1918 sekä Viipurin liikeapulaiskoulun opettajana ja johtajana 1917–1918. Hän oli sen jälkeen Viipurin kauppakamarin asiamiehenä 1918–1919 ja Suomen Valtamerentakainen Kauppa Oy:n johtokunnan sihteerinä 1919–1920. Tämän jälkeen Ora oli Viipurin realikoulun, maanviljelys- ja kauppalyseon opettajana vuodesta 1920 sekä koulun johtajana vuodesta 1925. Viipurin suomalaisen klassillisen lyseon suomenkielen vanhempana lehtorina hän oli 1928–1929 ja sitten Helsingin koelyseon historian, yhteiskuntaopin ja kansantalouden vanhempana lehtorina vuodesta 1929 alkaen sekä tämän lyseon rehtorina 1929–1934. Suomen sisällissodan aikana Ora toimi Karjalan Armeijakunnan Pääesikunnan Tiedonantoja-lehden toimittajana ja Karjalan 2. rykmentin adjutanttina ja kansliapäällikkönä..
Yrjö Ora oli naimisissa vuodesta 1920 Saima Impi Virtasen kanssa.
Julkaisuja

Etiikan opetuksesta Viipurin kauppalyseossa. Viipuri 1923
Filosofian alkeiden oppikirja: oppikouluja varten. Otava 1925, 2. painos 1936 uudistanut Erik Ahlman, 3. painos 1941, 4. painos 1945
Viipurin suojeluskunta vuosina 1917-1927. Viipurin suojeluskunta, Viipuri 1928
Viipurin teollisuusyhdistys 1868-1928. Viipurin teollisuusyhdistys, Viipuri 1928
Historian oppikirja keskikouluille. 1, Vanha aika; tekijät Y. I. Ora ja A. K. Ottelin. Otava 1933, 2. uus. painos 1944
Historian oppikirja keskikouluille. 2, Keskiaika; tekijät Y. I. Ora ja A. K. Ottelin. Otava 1934, 2. painos 1945
Historian oppikirja keskikouluille. 3, Uusi aika; tekijät Y. I. Ora ja A. K. Ottelin. Otava 1935, 2. painos 1946
Suomen historia: lukioluokkia varten; kirjoittaneet Yrjö Ora, Eino Jutikkala. Otava 1936, 2. uus. painos 1947
Oppikoulun ongelmia: reunamuistutuksia koulunuudistamiskeskusteluun. Otava 1943
Kansantaloustieteen alkeita lukioluokille. WSOY 1950, 2. painos 1953
Liikesuomea kauppakoululaisille; kirj. Ida Pekari, Yrjö Ora. Otava 1961
Toimitustöitä

K. O. Lindeqvist : Uuden ajan historian oppikirja ; toim. Yrjö Ora. 10. uus. painos WSOY 1946
Suomennoksia

Heinrich Lhotzky : Lapsesi sielu. Gummerus 1912 (alkuteos Die Seele deines Kindes)
J. V. Snellman : Kootut teokset 8, Kotimaisen kirjallisuuden arvosteluja ; suom. Yrjö Ora ja Juho Tervonen. WSOY 1932
Yu (kana)

ゆ hiraganalla tai ユ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan /jɯ/, ja ne ovat kana-aakkostojen 37. sijalla ya- ja yo-tavujen välissä.
Alkuperä

Hiragana ゆ ja katakana ユ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 由.
Latinisaatio

Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki- että Nihon-shiki-järjestelmissä: « yu ».
Kirjoitus

Hiragana ゆ kirjoitetaan kahdella vedolla:
Vasemmalle pystyveto, joka kääntyy alhaalla ylös oikealle ja tekee pitkän kaaren.
Pystyveto, joka lävistää edellisen vedon keskiosan.
Katakana ユ kirjoitetaan kahdella vedolla:
Vaakaveto, joka kääntyy alas.
Alas vaakaveto, joka koskettaa edellisen vedon alakohtaa.
Tietotekniikassa

Unicode-merkinnät:
ゆ (suuri merkki): U+3086
ゅ (pieni merkki): U+3085
ユ (suuri merkki): U+30E6
ュ (pieni merkki): U+30E5
Käyttö

Kanojen pieniä muotoja, ゅ ja ュ, käytetään i:hin loppuvien kanojen kanssa muuttamaan niiden ääntämystä (Hepburn-latinisaatiolla):
きゅ / キュ: kyu (/kʲɯ/)
ぎゅ / ギュ: gyu (/gʲɯ/)
しゅ / シュ: shu (/ɕɯ/)
ちゅ / チュ: chu (/cɕɯ/)
じゅ / ジュ: ju  (/ʑɯ/)
にゅ / ニュ: nyu (/nʲɯ/)
ひゅ / ヒュ: hyu (/çʲɯ/)
びゅ / ビュ: byu (/bʲɯ/)
ぴゅ / ピュ: pyu (/pʲɯ/)
みゅ / ミュ: myu (/mʲɯ/)
りゅ / リュ: ryu (/ɺʲɯ/)
Vetojen järjestys merkille ゆ.
Vetojen järjestys merkille ユ.
Évoran tuomiokirkko

| Évoran tuomiokirkko Basílica Sé de Nossa Senhora da Assunção |
| --- | --- |

Sijainti:  Évora, Portugali
Koordinaatit:  38°34′18″N, 7°54′24″W
Kirkkokunta:  roomalaiskatolinen
Rakentamisvuosi:  1204
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Évoran tuomiokirkko (port. Sé de Évora, Catedral de Évora) on tuomiokirkko Évoran kaupungissa Portugalissa. Se kuuluu osana kaupungin historiallista keskustaa Unescon maailmanperintöluetteloon.
Évoran tuomiokirkko on Portugalin suurin keskiaikainen katedraali.
Évoran tuomiokirkko rakennettiin vuosien 1184 ja 1204 välisenä aikana. Sitä muokattiin vuosina 1280–1340 goottilaiseen tyyliin. Pääkappeli rakennettiin kokonaan uudelleen 1700-luvulla.
Évoran tuomiokirkko - Sé Catedral de Évora
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Évoran tuomiokirkko Wikimedia Commonsissa
Stark (kuvitteellinen suku)

Starkin suvun lipussa on harmaa hurjasusi.
Stark on kuvitteellinen suku, jonka on luonut yhdysvaltalaiskirjailija George R. R. Martin. Suku esiintyy Martinin kirjasarjassa Tulen ja jään laulu, siihen pohjautuvassa televisiosarjassa Game of Thrones ja muissa samaan maailmaan sijoittuvissa teoksissa, kuten romaanissa Tuli ja veri ja sen pohjalta tehdyssä televisiosarjassa House of the Dragon. Alkuperäisen sarjan päähenkilöistä sukuun kuuluvat Ned ja Catelyn Stark sekä heidän lapsensa Robb, Sansa, Arya ja Bran.
Martinin teoksissa Starkit polveutuvat ensimmäisistä Westerosiin asettuneista ihmisistä ja suku on siten yksi mantereen vanhimmista. Suvun perustajajäsen on Brandon Stark eli Brandon Rakentaja, joka perusti Yövartion Pitkän yön jälkeen ja osallistui sekä Muurin että Talvivaaran linnan rakentamiseen. Brandon Rakentaja kruunattiin ensimmäiseksi Pohjoisen kuninkaaksi ja suku hallitsee Pohjoisen kuningaskuntaa tuhansia vuosia, kunnes Torrhen Stark vannoo uskollisuutta Aegon Valloittajana tunnetulle Aegon Targaryenille. Starkit palvelevat Targaryenin sukua Robert Baratheonin johtamaan Robertin kapinaan asti.
Tavat ja tunnukset

Starkin suvun vaakunatunnus on harmaa hurjasusi ja tunnuslause ”Talvi on tulossa” (engl. Winter is coming). Martinin mukaan tunnuslause juontaa juurensa lumimyrskyyn, jonka hän koki nuoruudessaan. Game of Thrones -televisiosarjan suosion myötä alkuperäiskielisestä lauseesta on tullut osa meemikulttuuria. Vuonna 2015 suomalainen meteorologi Pekka Pouta esiintyi MTV Sportin Talvimaratonin mainoksessa Eddard Starkiksi pukeutuneena suvun tunnuslauseen sanoen ja mainos sai huomattavaa suosiota ympäri maailmaa.
Starkit uskovat vanhoihin jumaliin ja hautaavat vainajansa Talvivaaran alla sijaitseviin kryptiin.
Starkit teoksissa > Tulen ja jään laulu ja Game of Thrones

George R. R. Martinin kirjasarjassa Tulen ja jään laulu (1996–) ja televisiosarjassa Game of Thrones (2011–2019) kerrotaan Talvivaaraa asuttavasta Starkien perheestä. Perheen pää on Pohjoisen vartija ja Talvivaaran lordi Eddard ”Ned” Stark. Nedillä ja hänen vaimollaan Catelynillä on viisi lasta: Robb, Sansa, Arya, Bran ja Rickon. Nedillä on myös avioton lapsi nimeltä Jon Nietos. Perheen jäsenet ovat Robbia ja Rickonia lukuun ottamatta kertojahahmoja kirjasarjassa. Robb on kuitenkin juonen kannalta merkittävä hahmo, jonka toimia seurataan tarkasti muiden kertojien kautta. Rickon sitä vastoin on vain vähän esillä sekä kirja- että televisiosarjassa.
Muita edellä mainituissa teoksissa esiintyviä Starkeja ovat Nedin isä Rickard Stark sekä sisarukset Brandon, Lyanna ja Benjen. Heistä Rickard, Brandon ja Lyanna ovat kuolleet ennen tarinan alkua. He olivat kuitenkin tärkeässä osassa Robert Baratheonin kapinassa, jonka jälkiseurauksia sarjassa käsitellään. Benjen kuuluu Yövartioon ja katoaa tarinan alkupuolella. Televisiosarjassa paljastetaan, että Jon Nietos on todellisuudessa prinssi Rhaegar Targaryenin ja Lyanna Starkin poika ja oikealta nimeltään Aegon Targaryen.
Starkit teoksissa > Tales of Dunk and Egg

Martinin puskaritari Duncan ”Dunk” Pitkän ja prinssi Aegon ”Egg” Targaryenin seikkailuista kertovan pienoisromaanisarjan Tales of Dunk and Egg (1998–) kolmannessa osassa ”Mysteeriritari” (2010) tavataan Beron Stark. Sarjan toistaiseksi julkaisematon neljäs osa sijoittuu Talvivaaraan.
Starkit teoksissa > House of the Dragon

Starkit esiintyvät myös Tuli ja veri -romaaniin pohjautuvassa televisiosarjassa House of the Dragon (2022–), joka kertoo Targaryenin suvun lohikäärmetanssiksi kutsutusta sisällissodasta. Televisiosarjan ensimmäisessä jaksossa vilahtaa lordi Rickon Stark, joka vannoo uskollisuutta Rhaenyra Targaryenille. Lohikäärmetanssin aikana Talvivaaran lordi on edesmenneen Rickonin poika Cregan Stark, jonka odotetaan olevan isäänsä suuremmassa roolissa sarjan tulevilla tuotantokausilla, mikäli televisiosarja on juoneltaan uskollinen Martinin romaanille.