stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rikos
Seuraamukset

Rikoksista on määrätty rangaistukset. Suomessa rangaistusten yleisiä periaatteita ovat, että rangaistukset eivät saa olla julmia tai loukata suhteellisuus- ja yhdenvertaisuusperiaatteita, rangaistusten tulee kohdistua vain rikoksen tekijään, eikä tälle saa aiheuttaa tarpeetonta kärsimystä, ja rangaistusjärjestelmän tulisi olla taloudellinen.
Suomessa käytössä olevat rangaistukset luokitellaan vapausrangaistuksiin (ehdoton tai ehdollinen vankeus ja yhdyskuntapalvelu) ja varallisuusrangaistuksiin (sakko, rikesakko ja oikeushenkilölle määrättävä yhteisösakko). Muita rangaistusmuotoja ovat kuolemanrangaistus, ruumiinrangaistus ja häpeärangaistus, mutta näitä ei Suomessa pidetä hyväksyttävinä.
Eritysrangaistukset koskevat eräitä tiettyjä tekijäryhmiä. Nuorisorangaistus koskee nuoria henkilöitä, ja viraltapano ja varoitus koskevat virkamiehiä.
Rangaistus määrätään valitsemalla rangaistuslaji ja rangaistusasteikko (soveltuvan rikossäännöksen asettamat rajat) sekä mittaamalla rangaistus valitun rangaistusasteikon sisällä. Samanlaisesta teosta kuuluu määrätä samanlainen rangaistus. Rangaistukseen voi liittyä yleisiä koventamis- tai lieventämisperusteita.
Rangaistuksen lisäksi voidaan tuomita muita seuraamuksia, kuten maksettavaksi vahingonkorvauksia, pakkolaitokseen eristäminen, ajokielto, rikoksentekovälineen menetetyksi tuomitseminen, liiketoimintakielto tai lähestymiskielto.
Tietyillä perusteilla rangaistus voidaan jättää tuomitsematta, vaikka rikos luetaankin syytetyn syyksi. Rangaistavaksi säädetty teko voi jäädä rankaisematta tekijään liittyvistä syistä, kuten jos hän on syyntakeeton, ja eräissä muissa poikkeustapauksissa, kuten hätävarjelu, pakkotila ja esimiehen käsky.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Ylen Elävä arkisto: Rikokset
Rikospaikka, kotimaisia rikoksia (Arkistoitu – Internet Archive)
Findikaattori – Poliisin tietoon tulleet rikokset (aikasarja vuodesta 1980 alkaen)
Erland Haapaniemi

Erland Haapaniemi (3. marraskuuta 1894 Vehkalahti – 13. elokuuta 1962 Hamina) oli suomalainen päätoimittaja ja Maalaisliiton kansanedustaja.
Haapaniemen vanhemmat olivat maanviljelijä Elias Haapaniemi ja Mariana Kiri. Hän kävi kansakoulun ja toimi sitten työmiehenä ja työnjohtajana uitto- ja tietöissä, liikeapulaisena sekä maanviljelijänä kotitilallaan vuoteen 1927 saakka. Haapaniemi toimi lisäksi Maakansan, Haminan Sanomien ja Maaseudun avustajana 1913–1925, ja hän oli karkotettuna Siperiassa 1916–1917 erään lehtikirjoituksensa vuoksi.
Haapaniemi oli 1927 Haminassa ilmestyneen Maaseutu-lehden päätoimittajan sijaisena ja lehden päätoimittajana 1928–1954. Viimeksi hän oli Kymen Sanomien päätoimittaja 1955–1962. Haapaniemi toimi myös Maalaisliiton Kymenlaakson ja Lounais-Karjalan piirisihteerinä 1927–1948, Maalaisliiton Kymenlaakson ja Lounais-Karjalan rahastonhoitajana 1927–1962 sekä 9 vuoden ajan Vehkalahden asutuslautakunnan rahastonhoitajana ja asutusneuvojana.
Haapaniemi oli Maalaisliiton kansanedustajana 1948–1954 edustaen Kymen läänin vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamies vuoden 1931 ja 1950 presidentinvaaleissa sekä kuului Vehkalahden kunnanvaltuustoon. Haapaniemi oli Maalaisliiton keskushallituksen jäsen, Maalaisliiton sanomalehtimiesyhdistyksen hallituksen varapuheenjohtaja ja Kymenlaakson sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtaja.
Erland Haapaniemi oli naimisissa vuodesta 1920 Lyydi Matilda Harjulan kanssa.
Saara Forsius

| Saara Forsius |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1902 Vihti
Kuollut: 5. elokuuta 1988 (86 vuotta) Lahti
Ammatti:  nuorisokasvattaja, pankinjohtaja ja kansanedustaja
Vanhemmat:  isä, maanviljelijä Artturi Hiidenheimo
Saara Margareta Elisabet Forsius (o.s. Hiidenheimo, vuoteen 1906 Törnström; 27. maaliskuuta 1902 Vihti – 5. elokuuta 1988 Lahti) oli suomalainen agronomi, nuorisokasvattaja, pankinjohtaja ja kansanedustaja.
Forsius opiskeli Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa ja valmistui vuonna 1927 sekä agronomiksi että maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi. Hän meni seuraavana vuonna naimisiin Vihdin Säästöpankin toimitusjohtajan Eiler Forsiuksen kanssa. Liitosta syntyi kaksi poikaa vuonna 1929 ja 1931.
Vuosina 1931–1937 Forsius toimi Vihdin yhteiskoulussa luonnonhistorian, maantieteen, terveysopin ja voimistelun opettajana. Samoina vuosina hän osallistui Vihdissä Kansallisen Kokoomuspuolueen ja Lotta Svärd -järjestön sekä Isänmaallisen kansanliikkeen paikallisosastojen toimintaan. Lotta Svärd -järjestön lakkauttamisen 1944 jälkeen Forsius toimi vuosina 1945–1947 Maatalouskerholiiton (myöh. 4H-järjestö) palveluksessa Nuorten Sarka -lehden ja Maatalouskerhoneuvoja-lehden toimitussihteerinä.
Saara Forsius oli Vihdissä kunnallisvaalien ehdokkaana Kokoomuspuolueen listoilla vuonna 1947. Seuraavan vuoden alussa hän tuli valituksi valtuustoon ja toimi siellä vuoteen 1972 saakka.
Saara Forsius nimitettiin Vihdin Säästöpankin toimitusjohtajaksi aviomiehensä kuoleman jälkeen vuonna 1951. Forsius sai paljon julkisuutta tammikuussa 1954, kun vankilasta karannut Hilarius Sorjonen yritti ryöstää Vihdin Säästöpankin. Forsius ei ryöstöyrityksen aikana suostunut luovuttamaan Sorjoselle kassaholvin avainta ja niinpä Sorjonen poistui paikalta ilman rahaa. Samana vuonna Forsius valittiin eduskuntavaaleissa kansanedustajaksi, ja hän toimi niissä tehtävissä vuoteen 1970 saakka. Hän oli Yleisradion hallintoneuvoston jäsen 1964–1970.
Saara Forsius kuoli Lahdessa 86 vuoden ikäisenä vuonna 1988. Kansanedustaja Merikukka Forsius on hänen lapsenlapsensa. Myös Saara Forsiuksen isä, maanviljelijä Artturi Hiidenheimo sekä tämän toinen puoliso Elli Hiidenheimo, isän veli Pentti Hiidenheimo ja äidinisä Kaarle Ojanen toimivat kansanedustajina.
Aiheesta muualla

.aspx Saara Forsius Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1954–1958 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (24):  Forsius  Hakala (1954–1956)  Hallberg  Hamara  Hetemäki  Honkala  Huttunen (1954–1956†)  Innala  Junnila  Järvi  Koivisto  Kosola  Leikola  Pohjala  Raipala  Saariaho  Saikku (1956–1958)  A. Salminen  M. Salminen (1956–1958)  Saura  Seppä  Seppälä  Tuuli  Tuurna  Wiherheimo  Wirtanen 
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1958–1962 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (29):  Airo  Ala-Kulju (1959–1962)  Asunta  Aulanko  Borg-Sundman  Forsius  Hallberg  Hara  Hetemäki  Hietala  Innala  Junnila  Kemppainen  Koivisto  Kosola  Lehtonen  Leikola  Lähteenmäki  Nieminen  Pohjala  Raipala  Rihtniemi  Saariaho  Salminen  Saukkonen  Saura  Seppä  Tuuli  Wiherheimo  Wirtanen (1958–1959†) 
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1962–1966 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (32):  Airo  Ala-Kulju  Asunta  Aulanko (1962–1964†)  Borg-Sundman  Forsius  Hallberg  Hara  Hietala  Huurtamo  Häikiö  Ilaskivi  Kemppainen  Koivisto  Koppanen  Kosola  Kuoppala (1962–1963†)  Linkola  Lähteenmäki  Mäki (1964–1966)  Nieminen  Raipala  Rautkallio  Rihtniemi  Saariaho  Saukkonen  Saura  Seppälä  Sillantaus  Turunen  Tuuli  Valkama (1963–1966)  Wiherheimo 
1 2  Olli Aulanko kuoli kesken vaalikauden 30. huhtikuuta 1964.  1 2  Väinö Kuoppala kuoli kesken vaalikauden 2. syyskuuta 1963.  
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1966–1970 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (26):  Apajalahti  Asunta  Borg-Sundman  Forsius  Haarla  Hamara  Hara  Hietala  Huima  Huurtamo  Häikiö  Ilaskivi  Junnila  Kemppainen  Koppanen  Kosola  Linkola  Lähteenmäki  Mäki  Mäki-Hakola  Nikkilä  Raipala  Rihtniemi  Sillantaus  Vaittinen-Kuikka  Vartia 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta
Kaino Haapanen

Kaino Mainio Haapanen (15. marraskuuta 1911 Jokioinen – 22. huhtikuuta 1986 Humppila) oli suomalainen SKDL:ää edustanut poliitikko. Haapanen toimi kansanedustajana Hämeen läänin eteläisestä vaalipiiristä vuosina 1951–1970 ja 1974–1975. Hän vaikutti myös muun muassa Humppilan kunnanvaltuuston puheenjohtajana ja presidentin valitsijamiehenä vaaleissa 1956, 1962, 1968.
Haapanen työskenteli 1930-luvun alussa maa- ja metsätaloustöissä sekä merimiehenä vuosina 1937–1938. Sotien jälkeen hän sai esittelijän tehtävät "punaisessa" Valtiollisessa poliisissa. Kansanedustajaksi Haapanen nousi vaaleissa 1951. Hän toimi eduskunnassa muun muassa suuren valiokunnan puheenjohtajana. Haapanen putosi parlamentista vaaleissa 1970, mutta hän nousi takaisin maaliskuussa 1974 Osmo Kockin siirryttyä Suomen DDR:n suurlähettilääksi.
Haapasella oli luottamustehtäviä muun muassa Hämeen maakuntaliitossa, Suomi–Unkari -seurassa ja Lännen Sokeri -yhtiössä. Hän kuului SKDL:n liittotoimikuntaan ja Yleisradion ohjelmaneuvostoon.
Haapanen valmistui kauppakoulusta vuonna 1931, Valtion poliisikoulusta 1946 ja Sirola-opistosta 1950.
Jonas Castrén

| Jonas Castrén |
| --- | --- |

Kansanedustaja
 22.5.1907–31.10.1917  
Ryhmä/puolue:  Nuorsuomalainen Puolue
Vaalipiiri:  Viipurin läänin läntinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 25. helmikuuta 1850 Pyhäjärvi Ol
Kuollut: 10. lokakuuta 1922 (72 vuotta) Hyvinkää
Ammatti:  asianajaja
Puoliso:  naimaton
Tiedot
Puolue:  Nuorsuomalainen Puolue
Jonas Castrén (25. helmikuuta 1850 Pyhäjärvi, Oulun lääni – 10. lokakuuta 1922 Hyvinkää) oli suomalainen asianajaja, nuorsuomalainen poliitikko ja valtiopäivämies sekä kansanedustaja.
Perhe ja työura

Jonas Castrén kuului Castrénin sukuun. Hänen isänsä oli kappalainen, myöhempi Pyhäjärven kirkkoherra ja valtiopäivämies Zachris Castrén. Castrénin äiti Betty Leontine Reuter saavutti mainetta herätysliikkeessä muun muassa puhumalla kielillä. Castrénin veli oli oikeusneuvos- ja valtiopäivämies Johannes Castrén. Jonas Castrén oli myös Suomen pääministeri Urho Castrénin setä, professori Erik Castrénin isosetä ja poliitikko Zachris Castrénin pikkuserkku. Kielentutkija Matthias Alexander Castrén oli hänen isänsä serkku.
Jonas Castrén pääsi ylioppilaaksi vuonna 1869 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1876 ja lakitieteen 1893. Castrén toimi asianajajana Helsingissä ja Ruotsissa vuosina 1894–1922.
Yhteiskunnallinen toiminta

Castrén johti 1880-luvulla Lauri Kivekkään ohella niin kutsuttuja nuoria fennomaaneja ja suomenkielisten opiskelijoiden radikaalia K. P. T. -ryhmää, jotka olivat Suomalaisen puolueen päälinjaa uudistusmielisempiä ja kieliasiassa jyrkempiä suuntauksia. Nuori Castrén kannatti jyrkkää suhtautumista ruotsinkielisiin ja tarvittaessa yhteistyötä venäläisten viranomaisten kanssa. Sortokausien aikana hänen linjansa kääntyi tässä suhteessa täydellisesti ympäri.
Vuoden 1885 säätyvaltiopäivillä Castrén esiintyi ensi kertaa hyökkäävästi radikaalien uudistusten kuten äänioikeuden laajentamisen ja naisten opiskelumahdollisuuksien kannattajana, mikä säikäytti fennomaanien vanhat johtajat Yrjö-Sakari Yrjö-Koskisen ja Agathon Meurmanin. Castrén oli talonpoikaissäädyn jäsenenä myös vuosien 1888, 1891, 1894 ja 1905–1906 valtiopäivillä, ja kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön edustaen valtakirjalla Hammarlandin kuntaa. Kpt-läisyyden kuihduttua Castrén siirtyi sen piiristä syntyneisiin nuorsuomalaisiin. Ajan kuluessa hänen poliittiset mielipiteensä muuttuivat yhä konservatiivisemmiksi ja oikeistolaisemmiksi.
Ensimmäisen sortokauden aikana Castrén omaksui tiukan perustuslaillisuuden ja oli huhtikuussa 1903 yksi ensimmäisiä Bobrikovin maasta karkottamia. Hän asui maanpaossa Tukholmassa vuosina 1903–1905. Palattuaan hän oli nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana vuosina 1907–1914 ja 1917 Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Eduskunnassa hän toimi maatalousvaliokunnaan puheenjohtajana 1908 ja perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana 1909.
Castrén asui poliittisista syistä uudelleen Ruotsissa vuosina 1914–1917 ja 1918–1921. Hän oli Suomen itsenäisyysliikkeen ulkomaanvaltuuskunnan jäsenenä Tukholmassa vuosina 1916–1918 ja Suomen sisällissodan aikana lyhyen aikaa Suomen valkoisen hallituksen virallisena edustajana Ruotsissa. Castrén ei koskaan kohonnut ministeriksi tai muihin keskeisiin päättäjäntehtäviin, mutta oli aikansa näkyvimpiä poliitikkoja ja mielipidevaikuttajia.
Castrén kuului nuorsuomalaisen puolueen oikean siiven (”pääskysten”) johtajiin ja oli tunnettu kiihkeästä ja moralistisesta tavastaan tarkastella poliittisia kysymyksiä, etenkin sortovuosien taistelua laillisuuden puolesta. Häntä pidettiin omiensakin keskuudessa ristiriitaisena hahmona ja hänet tunnettiin muun muassa nimillä ”pasuunan ääni” ja ”kiljuva jalopeura”, tosin hänen edustamansa ajattelutapa ei tuolloin ollut vieras monille muillekaan ”pääskysille”. Castrén rikkoi välinsä etenkin vanhasuomalaisiin poliitikkoihin, joita hän piti näiden myöntyväisyyslinjan vuoksi pettureina, ja poltti monet sillat takanaan. Hän oli myöhemmällä iällään oikeistolainen ja vuoden 1918 valtiomuotokiistassa monarkisti, mutta ei voinut toimia vuonna 1918 perustetussa kokoomuspuolueessa, koska vanhat ”suomettarelaiset” olivat siinä vahvasti mukana.
Gustaf Arokallio

| Gustaf Arokallio> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 22. toukokuuta 1907 – 31. toukokuuta 1909 1. maaliskuuta 1910 – 31. maaliskuuta 1919  
Ryhmä/puolue:  Nuorsuomalaisen puolueen eduskuntaryhmä (1907–1909, 1910–1918) Kansallisen kokoomuksen eduskuntaryhmä (1918–1919)
Vaalipiiri:  Viipurin läänin itäinen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. kesäkuuta 1854  Sotkamo, Suomi
Kuollut: 11. joulukuuta 1939 (85 vuotta)  Eura, Suomi
Ammatti:  kirkkoherra
Arvonimi: rovasti (1899)
Puoliso:  Sofia Parviainen (1889–1939)
Tiedot
Puolue:  Nuorsuomalainen Puolue (–1918) Kansallinen Kokoomus (1918–)
Gustaf Arokallio, aiemmin Petterson (10. kesäkuuta 1854 Sotkamo – 11. joulukuuta 1939 Eura) oli suomalainen kirkkoherra, rovasti ja valtiopäivämies, joka istui myös eduskunnassa useaan otteeseen vuosien 1907 ja 1919 välillä. Hän edusti alun perin Nuorsuomalaista Puoluetta ja sitten Kansallista Kokoomusta. Hän toimi Kurkijoen seurakunnassa kaikkiaan 51 vuotta.
Elämä

Gustaf Arokallio syntyi Sotkamossa kesäkuussa 1854. Hänen vanhempansa olivat Nivalan kirkkoherra, rovasti Gustaf Reinhold Petterson (1822–1890) ja Wendla Lovisa Wegelius. Arokallio solmi vuonna 1889 avioliiton Sofia Elisabet Parviaisen kanssa. Arkkitehti Elsa Arokallio oli heidän tyttärensä.  Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1872 Oulun ruotsalaisesta alkeisoppilaitoksesta ja suoritti teologisen erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1878. Arokallio vihittiin papiksi 1879, ja 1899 hänestä tuli rovasti. Pastoraalitutkinnon hän oli suorittanut 1885. Arokallio oli Kurkijoen kappalaisena 1888–1897 ja kirkkoherrana vuodesta 1898 alkaen, ja hän toimi myös vt. lääninrovastina 1898–1903 ja 1926. Arokallio jatkoi työtään kirkkoherrana aina vuoteen 1939 saakka, jolloin hän kuoli Eurassa 85 vuoden iässä.
Arokallio oli kiinnostunut erityisesti kansanopetuksen ja maatalouden kehittämisestä. Hänen aloitteestaan perustettiin 1895 Kurkijoen osuusmeijeri ja lainoja köyhille viljelijöille myöntänyt Kurkijoen maanviljelysrahasto. Arokallio toimi myös lahjoitusmaatalonpoikien yhteismetsäkysymyksen parissa ja hän oli Elisenvaaran maanviljelyskoulun esimiehenä parikymmentä vuotta. Hän oli pappissäädyssä valtiopäiväedustaja 1894 ja 1904. Eduskuntaan Arokallio valittiin Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä.
Julkaisuja

Nimellä Gustaf Petterson:
Kirkon ja valtion keskinäinen suhde : uskontieteinen kirjoitus kirkkohistorian alalta. Gummerus 1885
Mietteitä kiertokouluista ja ylhäisemmästä kansakoulusta. Gummerus 1887
Kansanopetuksesta Sweitsissä. Gummerus 1896
Opetusjärjestelmä Sweitsin kanttooneissa : tauluissa. Tekijä, Helsinki 1902
Nimellä Gust. Arokallio:
Vaaleihin mennessä. Tekijä, Helsinki 1917
Jätetäänkö Suomen eduskunnan oikeusasiamiehen kertomuksessa toiminnastaan vuonna 1925 s:lla 6-7 selostettu perustuslakivastainen päätös ja menettely oikaisematta?. Tekijä, Helsinki 1928
Lahjoitusmaatalonpoikien yhteismetsäasia. Helsinki 1928
Ville Boman

| Ville Boman |
| --- | --- |
 Vilho Boman vuonna 1909.
Kansanedustaja
 1.6.1909–31.1.1911  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Kuopion läntinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1883 Kuopio
Kuollut: 30. huhtikuuta 1934 (50 vuotta) New York
Ammatti:  piirisihteeri
Otto Vilho (Ville) Boman (12. elokuuta 1883 Kuopio – 30. huhtikuuta 1934 New York) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1909–1911. Kansanedustajakautensa jälkeen Boman muutti Yhdysvaltoihin, jossa hänestä tuli merkittävä vaikuttaja amerikansuomalaisten parissa aluksi sosialistisessa ja myöhemmin kommunistisessa työväenliikkeessä.
Elämä

Köyhän työläisperheen kuudentena lapsena syntyneen Vilho Bomanin vanhemmat olivat kivityömies Pekka Boman ja Amalia Airaksinen. Hän kävi kansakoulun ohella käsityökoulun ja aloitti työnteon 13-vuotiaana. Vuonna 1900 Boman liittyi Kuopion työväenyhdistyksen rauta- ja metallityöläisten ammattiosastoon. Kaksi vuotta myöhemmin hänet erotettiin poliittisista syistä työpaikastaan Valtionrautateiden konepajalta. Boman muutti Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli muun muassa räätäliliikkeen edustajana ja toimi työväenliikkeessä. Palattuaan Suomeen joulukuussa 1906 Boman palkattiin SDP:n Kuopion läntisen vaalipiirin piirisihteeriksi ja kiertäväksi puhujaksi. Yrjö Räisäsen mukaan Boman villitsi vaalipiirinsä työväestön niin jyrkkään sosialismiin, että vaikutus tuntui vielä 1930-luvulla.
Boman osallistui myös radikaalien työläisaktivistien toimintaan. Joulukuussa 1907 hänet vangittiin epäiltynä osallisuudesta aiemmin syksyllä tapahtuneisiin Haapaniemen rullatehtaan ja Karhonsaaren sahan kassanhoitajien ryöstöihin. Boman vapautettiin syytteistä, mutta hän sai kaksi kuukautta vankeutta solvattuaan oikeudenkäynnin aikana kaupunginviskaali K. J. Basilieria. Vankeus muutettiin myöhemmin sakoiksi. Ryöstöistä oli epäiltynä myös Bomanin Savon Työmiehen kirjapainossa työskennellyt veli Aatu. Boman valittiin kansanedustajaksi toukokuun 1909 eduskuntavaaleissa, vaikka hänen vaalikelpoisuutensa asetettiin aluksi kyseenalaiseksi oikeusjutun johdosta. Heinäkuussa 1909 Viipurin hovioikeus tuomitsi Bomanin sakkoihin, kun hänen katsottiin solvanneen kaupunginviskaalia Väinölänniemellä pidetyssä työväenyhdistyksen tilaisuudessa. Boman valittiin uudelleen kevään 1910 vaaleissa, mutta eduskunta hajotettiin jo syksyllä, jonka jälkeen hän muutti pysyvästi Yhdysvaltoihin.
Boman asettui aluksi Milwaukaukseen ja työskenteli myöhemmin Raivaajan toimittajana Fitchburgissa. Hän oli lyhyesti mukana syndikalistisen IWW:n toiminnassa, mutta liittyi pian Amerikan Suomalaiseen Sosialistijärjestöön, kunnes lokakuun vallankumouksen aiheuttaman hajaannuksen myötä siirtyi Yhdysvaltain kommunistiseen puolueeseen. Sanomalehtityönsä ohella Boman kiersi ahkerasti puhujana amerikansuomalaisten keskuudessa ja toimi opettajana Työväen Opistossa. Syksyllä 1925 Boman palkattiin Superiorissa ilmestyneen Työmiehen toimittajaksi, mutta linjaristiriitojen vuoksi hänet erotettiin pian lehdestä ja ASS:stä. Boman asui viimeiset vuotensa New Yorkin Brooklynissa, jossa hänestä tuli Elis Sulkasen ja Henry Askelin ohella amerikansuomalaisten kommunistien trotskilaisen opposition merkittävin hahmo. Boman ehti myös olemaan vuonna 1933 perustetun American Workers Partyn jäsen. Raivaajan ja Työmiehen lisäksi hän kirjoitti Torontossa ilmestyneeseen Vapaaseen Sanaan. Munuaisvaivoista kärsinyt Boman kuoli umpisuolenleikkaukseen 50-vuotiaana Brooklynissa. Hänet on haudattu Massachusettsin Ashburnhamiin.
Perhe

Ville Bomanin puoliso oli Anni Savolainen.
Teoksia

Suomalaiset lännen kultalassa. Superior: Amerikan suom. sos. kustannusliikkeet, 1921.
Aleksanteri Fränti

Aleksanteri Fränti
Aleksanteri Fränti (sukunimi aik. Hippi; 4. toukokuuta 1881 Lapua – 11. toukokuuta 1950 Kajaani) oli suomalainen kansakoulunopettaja, toiminnanjohtaja ja nuorsuomalaisten sekä Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustaja.
Fräntin vanhemmat olivat talollinen Jaakko Hippi ja Sofia Nyrhilä. Hän kävi kansakoulun ja valmistui opettajaksi 1904 Rauman seminaarista. Fränti toimi kansakoulunopettajana ja postitoimiston hoitajana Kittilässä 1904–1919 ja hän oli myös Lapin maatalousseuran sihteerinä 1906–1919. Fränti oli Kajaanin maanviljelysseuran sihteerinä 1919–1940, Kajaanin suoviljelyn ystävien sihteerinä 1922–1950 ja Kajaanin maanviljelysseuran toiminnanjohtajana 1940–1950. Hän omisti myös itse maatilan. Fränti sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1929.
Fränti oli nuorsuomalaisten kansanedustajana 1909–1914 ja 1917 edustaen Lapinmaan vaalipiiriä. Hän oli vielä Kansallisen Edistyspuolueen kansanedustajana 1919–1922 (Lapinmaan vaalipiiri) ja 1933–1936 (Oulun läänin eteläinen vaalipiiri). Jälkimmäiselle kaudelleen hän tuli marraskuussa 1933 Mikkelin läänin maaherraksi siirtyneen edistyspuolueen Emil Jatkolan paikalle. Fränti kuului myös Suomen Pankin tilintarkastajiin ja valtiontilintarkastajiin.
Fränti oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931, 1937, 1940 ja 1943 presidentinvaaleissa. Hän oli myös Suomen-Venäjän rajakomission puheenjohtajana ja Kajaanin kaupunginvaltuuston puheenjohtajana ja kaupunginhallituksen jäsenenä. Fränti oli myös Lapin maatalousseuran puheenjohtajana ja Suomen hypoteekkiyhdistyksen valtuuskunnan varapuheenjohtajana.
Aleksanteri Fränti oli naimisissa vuodesta 1911 Maria Kustaava Kandelinin kanssa. Heillä oli kaksi lasta joista toinen oli Kainuun maatalouden kehittäjänä tunnettu agronomi ja maanviljelysneuvos Aslak Fränti.
Teoksia

Lapista : kertomuksia ja kuvauksia. Matkalukemista 2.      Boman & Karlsson, Hämeenlinna 1906 (nimimerkillä Valo Vettenranta)
Huomioon otettavia kohtia Perä-Pohjolan taloudessa.   Lapin Maatalousseura, Kemi 1907
Maalaiskansakoulujen johtokunnat.    Karisto 1909
Ohjeita kaunokirjoitukseen opettamiseen : kirja opettajille ja itseopiskelijoille.   Yrjö Weilin & Kumpp. o. y., Helsinki 1910
Kittilän Alakylän kirjastoyhdistyksen kymmenvuotisjulkaisu v:lta 1904–1914, toim. A. Fränti.     Kittilän Alakylän kirjastoyhdistys, Oulu 1914
Lapin maatalousseuran 10-vuotiskertomus : 1906–1916.   Oulu 1916
Osuusliike Maakunnan r.l. 10-vuotiskertomus.    Osuusliike Maakunta, Kajaani 1927
Kainuun keuhkotautiparantolakysymys.  Kajaani 1928
Tietoja Kajaanin kihlakunnasta.    Kajaani 1928
Selostus v. 1922 pidetyillä Kainuun maakuntapäivillä esillä olleista asioista ja niiden myöhemmistä vaiheista.    Kajaani 1929
Tietoja Kajaanin maanviljelysseuran 25-vuotistoiminnasta.   Kajaanin maanviljelysseura, Kajaani 1929
Kainuun talouselämän ja sivistyselämän jälleenrakentaminen : alustus Kajaanin maanviljelysseuran kevätkokouksessa.     Kajaanin maanviljelysseura, Kajaani 1940
Kajaani-Otanmäen-Raahen rautatiekysymys, toim. A. Fränti.    Rautatietoimikunta, Kajaani 1947
Osuusliike Maakunta r.l. 1917–1947, toimittaneet A. Fränti, M. Sihvonen ja H. Tiitinen.   Osuusliike Maakunta, Kajaani 1947
Kainuun metsänhoitolautakunnan toiminta 20-vuotiskautena 1929–1948, kirjoittajat A. Fränti ja E. A. Eini.    Kainuun metsänhoitolautakunta, Kajaani 1949
Edvard Haga

Edvard Haga (19. lokakuuta 1893 Vöyri – 21. tammikuuta 1968 Vaasa) oli suomalainen poliitikko. Hänen puolueensa oli Ruotsalainen kansanpuolue.
Haga valittiin eduskuntaan viisissä vaaleissa, 1929, 1930, 1933, 1936 ja 1939, ja hän toimi kansanedustajana viidentoista vuoden ajan, elokuusta 1929 heinäkuuhun 1944. Hän edusti Vaasan läänin pohjoista vaalipiiriä ja eduskunnan valiokunnista hän vaikutti laki- ja talousvaliokunnassa, maatalousvaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa. Hän vaikutti poliittisella urallaan myös Vöyrin kunnallispolitiikassa ja oli sekä kunnan kunnallislautakunnan että kunnanvaltuuston puheenjohtaja. Vuonna 1943 hänelle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi.
Kansakoulun ja kansanopiston käynyt Haga jätti kansanedustajuuden siirryttyään Vöyrin säästöpankin johtajaksi. Varaedustajan paikalta eduskuntaan nousi Johan Otto Söderhjelm. Hän toimi säästöpankinjohtajana 17 vuoden ajan, vuoteen 1961. Hän työskenteli myös Vöyrin kunnansihteerinä, vuosina 1925–1929, ja maanviljelijänä. Hän oli lähtöisin maanviljelijäperheestä.
Hänen puolisonsa oli Anna Lisa Enges, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1920. Haga kuoli tammikuussa 1968, 74-vuotiaana.