stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oskari Jussila
1920-luku > Vanhoillislestadiolaisen liikkeen vaikuttajaksi

Oskari Jussila oli saavuttanut 1920-luvun alussa vanhoillislestadiolaisessa liikkeessä keskeisen pappisvaikuttajan aseman. Vuonna 1919 Jussilalle uskottiin liikkeen pää-äänenkannattajan, Siionin Lähetyslehden, toimittaminen. Tätä tehtävää hän hoiti aina vuoteen 1939 ja vielä vuosina 1942–1944. Taloudellisestikin lehden toimitus oli menestys eli tuotti herätysliikkeelle tuloja. Jussila oli aktiivinen kielteisien kannanottojen lausuja 1920-luvun alun muita lestadiolaisen liikkeen haaroja kuten uusheräystä kohtaan. Päämoite oli niiden ”lakihenkisyys”. Jussila vieraili 1920 Yhdysvaltojen pohjoisilla suomalaisalueilla ja tuomitsi siellä ns. suurseuralaiset. Oskari Jussilan lehtikirjoittelussa tähän aikaan oli ominaista terävä vastakirjoittelu niitä kohtaan, jotka jollain tavalla arvostelivat vanhoillislestadiolaisuutta. Tähän aikakauteen kuuluu myös aktiivinen toiminta oman kansanopiston perustamiseksi. Niinpä vuonna 1923 aloitti toimintansa Ylitornion kristillinen kansanopisto vanhoillislestadiolaisen liikkeen tukemana.
1920-luku > Kokoomuslaisena kansanedustajana

Vuoden 1922 eduskuntavaaleissa Jussila oli kokoomuksen ehdokkaana Oulun pohjoisessa vaalipiirissä ja tulikin valituksi. Muut silloiset lestadiolaiskansanedustajat tulivat maalaisliiton listalta. Tähän aikaa eduskunnassa esillä olleeseen uskonnonvapauslakiin Jussila otti tiukan kannan. Hän kannatti kansakoulun perinteistä uskonnonopetusta sekä Suomen evankelis-luterilaisen kirkon julkisoikeudellisen aseman säilyttämistä. Hän tuki kansanedustaja-aikanaan kirkollisten toimintamäärärahojen lisäämistä tai ainakin ennallaan säilyttämistä. Vanhoillislestadiolaisuus ei kuitenkaan eduskunnassa tullut mitenkään esille. Jussilan katsottiin kuuluvan kansanedustaja-aikanaan myös ns. ”kypäräpäisten pappien” joukkoon, joiden vaatimuksena oli saada valtion budjettiin tarpeelliset määrärahat maan ulkoisen ja sisäisen turvallisuuden takaamiseksi. Muita teemoja eduskuntatyössä olivat hänen valitsijoidensa asuinalue eli Lappi ja Peräpohjola sekä niiden kehittäminen.
1930-luku > Toiminta 1930-luvun vanhoillislestadiolaisessa liikkeessä

Suomen Rauhanyhdistysten Keskusyhdistyksen (SRK) johtaman vanhoillislestadiolaisuuden sisäiset erimielisyydet johtivat 1930-luvun puolivälissä niin sanotun Rauhan Sanan ryhmän erkaantumiseen. Tässä kiistassa Jussila ei ollut keskeisimmässä roolissa, vaikka kuului liikkeen keskeisimpiin hahmoihin. Hän ei halunnut kuulua ”poispotkijoiden joukkoon”. Hänen katsotaan vaikuttaneen kuitenkin siihen, että pääosa papeista jäi SRK:n johtamaan vanhoillislestadiolaiseen liikkeeseen.
Vuonna 1936 Jussila teki toisen matkansa Pohjois-Amerikan suomalaisalueille. Matka kesti kaikkiaan noin puoli vuotta. Tänä aikana hän kiersi heidemanilaisissa seurakunnissa Michiganissa, Minnesotassa, Massachusettsissa, Etelä-Dakotassa, Oregonissa ja Kaliforniassa sekä Kanadan Torontossa. Tämän matkan sanotaan olleen Suomessa meneillään olleeseen hajaannusvaiheeseen verrattuna leppoisa kokemus. Aikalaisille on tältä matkalta jäänyt mieleen erikoisena tapauksena se, että Amerikan matkan tuliaisina Oskari Jussilalla oli oma ”Amerikan rauta” eli henkilöauto, joka siihen aikaan oli hyvin harvinaista etenkin pohjoisessa Suomessa.
1930-luku > Ensimmäinen lestadiolainen lääninrovasti

Tornion rovastikunnan papit valitsivat Oskari Jussilan vuonna 1938 lääninrovastiksi. Näin Jussila oli tällöin evankelis-luterilaisessa kirkossa korkeimmassa asemassa oleva lestadiolaispappi. Vuonna 1939 Jussila joutui syrjään Siionin Lähetyslehden toimittajan tehtävästä. Seuraajaksi tuli Väinö Havas, jonka katsottiin nousseen maallikkojohdon arvostuksessa Jussilan rinnalle, jopa ohikin. Jussila palasi toimittajaksi Havaksen kaatumisen jälkeen 1942.
Sotavuodet 1939–1945 vaikuttivat merkittävästi Jussilan kannanottoihin. Hän omaksui koko kansan yhteenkuuluvuutta korostaneen aseveli-ideologian ja samalla ilmeisen saksalaismielisyyden. Lapin sodan alettua Jussila siirtyi vuoden 1944 lopulla noin puolen vuoden ajaksi Ruotsiin ollakseen siellä Alatornion ja Ranuan evakkojen sekä haavoittuneiden suomalaissotilaiden sielunhoitajana. Maaliskuussa 1945 käydyissä vaaleissa Jussila ei onnistunut pääsemään eduskuntaan. Tämän katsottiin viestivän sodan aikana tapahtuneesta yhteiskunnallisesta murroksesta ja kokoomuspuoluetta äänestäneiden keskuudessa tapahtuneesta vanhoillislestadiolaisuuden painoarvon vähentymisestä.
Alatornion kirkkoherran virkaa hoitaessaan Oskari Jussilalla oli enemmän aikaa lukea teologista kirjallisuutta. Hänen kansanedustajauransahan oli päättynyt hänen tultuaan Alatornion kirkkoherraksi. Uskonyhteisössä pappien veljespiirin kokouksissa hän toi lukemaansa teologista kirjallisuutta esille. Tälle ajalle oli tyypillistä hänen mieltymyksensä ns. Lundin yliopiston teologian professorien teksteihin, ennen kaikkea Anders Nygrenin teksteihin. Lundilaisten käsitykset lain ja evankeliumin keskinäisestä suhteesta miellyttivät Jussilaa. Jännitteitä sotavuosien jälkeen vanhoillislestadiolaisessa liikkeessä aiheutti suhtautuminen rauhansanalaisiin, mikä oli pappistaustaisten osalta sovintohakuisempaa kuin maallikoilla. Lopputulos oli kuitenkin maallikoiden kantaa noudattava tiukempi kannanotto, joka piti jännitettä yllä vanhoillislestadiolaisessa liikkeessä 1940- ja 1950-luvuilla.
Viimeiset elinvuodet ja O. H. Jussilan muisto

Oskari Jussila oli elämänsä loppuun asti näkemyksessään pysyä uskollisena uskonyhteisölleen. Hänen kuolemansa jälkeen pappien suhde vanhoillislestadiolaiseen liikkeeseen muodostui väljemmäksi. Hänen kirjoituksensa sai keskeisen aseman vanhoillislestadiolaisuudesta eronneessa Elämän Sana -ryhmässä. Ryhmän aseman kuihduttua Jussilan muisto tulee parhaiten esiin hänen hengellisistä lauluistaan ja virsirunoistaan. Tunnetuimpana voitaneen pitää nykyisessä Virsikirjassa olevaa virttä 316, joka alkaa sanoilla Käyn armoalttarillesi. Lisäksi Jussilan pitkään toimittama Siionin laulut -kokoelma sen alusta, vuodesta 1916 vuoteen 1939 asti on jättänyt pysyvän ja näkyvän jäljen lestadiolaisen liikkeen seuratoimintaan.
Oktjabrskoje

| Oktjabrskoje (Октябрьское) |
| --- | --- |
 Hanti-Mansian sijainti, alla taajaman sijainti piirikunnassa
 Oktjabrskoje
 Koordinaatit: 62.45693°N, 66.04309°E 
Valtio:  Venäjä
Feneraatiopiiri:  Ural
Alue:  Tjumenin alue
Piirikunta:  Hanti-Mansia
Piiri:  Oktjabrskojen piiri
Perustettu:  1590lähde?
Kaupunkityyppiseksi taajamaksi:  1959lähde?
Väkiluku (2010):  3 640
Postinumero:  628100 (piiri 628100-628195)
Suuntanumero(t):  +7 34678
 
 www.oktregion.ru 
 Oktjabrskojen piirin sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Oktjabrskoje (ven. Октябрьское) on kaupunkityyppinen taajama Venäjän Hantien ja mansien autonomisen piirikunnan länsiosassa, Obin itärannalla. Taajama sijaitsee linnuntietä noin 226 kilometriä piirikunnan pääkaupunki Hanty-Mansijskista luoteeseen.
Taajama sijaitsee historiallisella ugrien (hantien) mailla, jossa Siperian kaanikunnan aikaan sijaitsi eräs hantiruhtinaskunnan aluekeskuksista. Se liitettiin osaksi Moskovan Venäjää Siperian valloituksen yhteydessä; paikkakunnan perustamisajankohtana mainitaan joskus valloitusajalta oleva 1590.lähde?
Neuvostoaikana paikkakunnan elinkeinoihin kuuluivat muun muassa kalastus, metsähallinto ja vointuotanto.
Nykyään tämä 3 640 (2010) asukkaan kaupunkityyppinen taajama toimii yhteensä 32 224 asukkaan Oktjabrskojen piirin hallintokeskuksena. Oktjabrskoje sijaitsee tärkeiden Jamalin Nenetsian Urengoin, Novyi Urengoin ja Nadymin seudulta saapuvien maakaasun siirtoputkistojen lähistöllä; satelliittikuvan mukaan nämä putkistot alittavat Obin runsas 10 kilometriä taajaman luoteispuolella.
Lähin rautatieasema sijaitsee Obin toisella puolella Priobjen taajamassa linnuntietä noin 25 kilometriä Oktjabrskojesta luoteeseen (yhteys Obin yli vesitse). Lähimmät lentoasemat sijaitsevat Njaganissa ja Belojarskissa. Belojarskiin on tieyhteys, josta maantie jatkuu kestopäällysteisenä koilliseen Jamalin Nenetsian keskiosien (Nadym) maantieverkkoon.
Saimi Järnefelt

Saimi Järnefelt puolisonsa Eero Järnefeltin maalaamassa muotokuvassa vuodelta 1889.
Saimi Pia Järnefelt (o.s. Swan; 12. kesäkuuta 1867 Helsinki – 24. lokakuuta 1944 Järvenpää) oli suomalainen näyttelijä ja kirjallisuuden suomentaja.
Saimi Järnefelt oli yksi maisteri Carl Gustaf Swanin ja Emilia Malinin yhdeksästä tyttärestä. Järnefeltin siskoja olivat Helmi, Aino, Elli, Toini, Lyyli, Anni, Ilma ja Nelma. Järnefelt oli näyttelijänä Suomalaisessa teatterissa ja meni sitten naimisiin taidemaalari Eero Järnefeltin kanssa. He asuivat muun muassa Järvenpään Suvirannassa.
Suomennoksia

Johannes Jørgensen: Elämänvalhe ja elämäntotuus. Otava 1896
Abraham Dreyfus: Rajuilma: huvinäytelmä yhdessä näytöksessä. Kuopio: U. W. Telen, 1899. (alkuteos Une tempéte sous un crane)
H. Rider Haggard: Tarina kolmesta leijonasta. Kuvittanut Albert Gebhard. Otava, 1899. (alkuteos A Tale of Three Lions)
Grant Allen: Valkoisen miehen jalka: seikkailukertomus. Otava, 1899.
Harriet Beecher Stowe: Pikku haltijoita. Porvoo: Werner Söderström, 1900. (alkuteos House and Home Papers)
Charles Dickens: Kaksi kaupunkia: romaani, edellinen ja jälkimmäinen osa. Porvoo: Söderström, 1903. 2. painos 1933
George Eliot: Mylly joen rannalla. Suomentaneet Saimi Järnefelt ja Helka Varho. WSOY, 1944. 9. painos 1973 (alkuteos The Mill on the Floss)
Kirjallisuutta

Toppi, Marko (toim.): Eero ja Saimi Järnefeltin kirjeenvaihtoa ja päiväkirjamerkintöjä 1889–1914. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2009. ISBN 978-952-222-113-1.
Toppi, Marko (toim.): Vain tosi on pysyväistä. Eero ja Saimi Järnefeltin kirjeenvaihtoa ja päiväkirjamerkintöjä 1915–1944. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2013. ISBN 978-952-222-399-9.
Suutela, Hanna: Impyet – näyttelijättäret Suomalaisen Teatterin palveluksessa. Helsinki: Like, 2005. ISBN 952-471-421-3.
Aiheesta muualla

Project Gutenberg : Harriet Beecher-Stowen Pikku haltijoita Saimi Järnefeltin suomentamana
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Jänkkäjärvi (Ylitornio, Lohijärvi)

| Jänkkäjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Ylitornio
Koordinaatit:  66°26′29″N, 24°31′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Jänkkäjoki 
Järvinumero:  67.996.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  117,3 m  
Rantaviiva:  2,57 km  
Pinta-ala:  10,384 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiJänkkäjärvi 
Jänkkäjärvi  on Lapissa Ylitorniolla Lohijärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 10,4 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se sijaitsee Harjujärven eteläpuolella ja Jänkkävaaran lounaispuolella. Järvi on lähes kokonaan kasvamassa umpeen. Kuivina kausina sen keskellä on pieni avoveden kaistale, mutta korkean veden aikana sillä on kaksi laajempia avoveden aluetta. Sen rantaviivan pituus on 2,6 kilometriä ja sen rannat ovat kosteikkoista suomaata. Järvi on autio erämaajärvi, jonne lähimmät tiet sijaitsevat Jänkkävaaran länsirinteillä.
Luontoarvoja

Jänkkäjärvi muodostaa yhdessä Lylyjärven kanssa Jänkkäjärvi–Lylyjärvi- vesilintujen suojelualueen (145 hehtaaria, 920162). Lylyjärvi sijaitsee Jänkkävaaran itäpuolella. Molemmissa järvissä vesialuetta reunustaa laajat saraniityt ja suoalueet ja järvet ovat matalina kasvamassa umpeen. Järvillä pesii muun muassa haapana, jouhisorsa, kuikka, pikkulokki, tukkasotka ja uivelo.
Järvi on ruskeavetinen, lievästi rehevöitynyt järvi, jonka vedenväri johtuu humuksesta ja veteen liuenneesta raudasta. Veden happipitoisuudet ovat alhaiset ja veden happamuustasot ovat suojärville tyypillisen happamat.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Tornionjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 67) Tengeliönjoen valuma-alueen (67.9) Kuijasjoen valuma-alueella (67.99), jonka Lylyjoen valuma-alueeseen (67.996) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117,3 metriä mpy. Järven pohjoisrantaan on johdettu ojitettujen metsäsoiden kuivatusojat. Niiden mukana laskevat siihen vetensä myös Vaattojärvi ja Onkijärvi. Järven laskujoki Jänkkäjoki lähtee järven eteläpäästä ja se yhtyy ensin yli kahden kilometrin päässä Lylyjokeen, joka vuorostaan yhtyy Mellasjärvestä alkavaan Mellajokeen, joka yhtyy Kuijasjokeen ja tämä laskeekin lopuksi Lohijärveen.
Historiaa

Vuoden 1986 peruskartassa oli merkitty ympäröivien metsien suo-ojitukset punaisella varausvärillä. Ennen niitä metsäalueet olivat lähes koskemattomia. Vain Vaattojärven ja Onkijärven purot laskivat Jänkkäjärveen.
Kasper Järnefelt

Caspar (Kasper) Woldemar Järnefelt (13. kesäkuuta 1859 Pietari – 11. joulukuuta 1941 Mäntsälä) oli suomalainen kriitikko, lääninhallituksen kielenkääntäjä ja venäjän kielen opettaja. Hän oli huomattava taustavaikuttaja, jonka aktiivisin aika ajoittui 1880-lukuun. Suomalainen kulttuurihistoria tuntee hänet ensisijaisesti kriitikkona, kirjallisten aatteiden ja teorioiden edistäjänä sekä kirjallisen elämän merkittävänä taustahahmona. Hän teki yhteistyötä muun muassa kirjailija Juhani Ahon kanssa.
Perhetausta

Järnefeltin isä oli kenraali ja maaherra Alexander Järnefelt ja äiti vapaaherratar Elisabeth Järnefelt omaa sukuaan Clodt von Jürgensburg. Hänen sisaruksiaan olivat taidemaalari Eero Järnefelt, säveltäjä Armas Järnefelt, varatuomari Arvid Järnefelt sekä Aino Sibelius. Kasper Järnefeltin puoliso vuodesta 1889 vuoteen 1905 oli Emma Järnefelt omaa sukuaan Ahonen (1866–1905). Heillä oli kolme lasta: Aino (1890–1963), Ivar (Keto) (1891–1952) ja Yrjö (1896–1946). Pojat eivät seuranneet isänsä jalanjälkiä; Ivarista tuli viilari ja Yrjöstä sähköteknikko ja kauppamatkustaja.
Elämä ja ura

Järnefelt suomensi venäjästä muun muassa Nikolai Gogolin ja Leo Tolstoin teoksia. Lisäksi hän suomensi ranskasta ja norjasta. Erikoisalanaan hänellä oli Henrik Ibsen. Hänen suurin yksittäinen käännöstyönsä oli Dmitri Merežkovskin Ylösnousseet jumalat: Leonardo da Vinci (1910). Järnefeltin huomattavin kirjallinen ansio oli, että hänen myötään suomalaiseen realismiin tuli venäläinen tyypin käsite sekä tyypillisen teoria. Kirjallisuudessa Kasper Järnefelt korosti yksinkertaisuutta, aitoutta, luonnollisuutta ja rehellisyyttä. Hän vierasti suomalaista uusromantiikkaa ja symbolismia.
Kasper Järnefeltistä kehkeytyi Elisabeth Järnefeltin ympärille kasvaneen kirjallisen ryhmittymän eli Järnefeltien koulun avulla sukupolvensa johtava taideteoreetikko ja kirjallinen auktoriteetti. Useat aikalaiskirjailijat tunsivat Kasper Järnefeltin ja pyysivät häneltä kritiikkiä. Hänen arvosteluihinsa suhtauduttiin pelonsekaisella kunnioituksella. Tunnetuimpia Järnefeltin kanssa yhteistyötä tehneitä kirjailijoita olivat Juhani Aho, Minna Canth, Arvid Järnefelt ja Heikki Kauppinen eli Kauppis-Heikki. Canthin kanssa hän oli läheinen ystävä lukuun ottamatta vuosien 1887–1890 välirikkoa – Järnefelt oli vuonna 1887 tyrmännyt Canthin teoksen Salakari.
Laaja-alaisesta lahjakkuudestaan huolimatta Kasper Järnefelt jäi maineikkaiden sisarustensa varjoon. Häneltä puuttui kunnianhimo tulla "joksikin". Päätoimiensa ohella hän toimi taidekriitikkona ja taidemaalarina. Hän oli suorittanut opintoja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1870-luvulla. Yliopistossa hän opiskeli vuoteen 1887, muttei suorittanut loppututkintoa. Järnefelt maalasi pienimuotoisia tauluja (21 cm × 17 cm, 20 cm × 32 cm), joita hän esitteli julkisesti vain vuosina 1894–1896 Suomen Taiteilijaseuran näyttelyissä.
Järnefelt jäi eläkkeelle Kuopion Lyseon venäjän kielen lehtorin virasta jo vuonna 1909. Leskeksi muutamaa vuotta aiemmin jäänyt mies eli ulkomaailmasta lähes tyystin eristyksissä äitinsä kanssa, kunnes tämä kuoli vuonna 1929. Sen jälkeen hän vietti lopun elämänsä tyttärensä Ainon kanssa.
Aiheesta muualla

Kansallisbiografia.fi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  Musée d'Orsay 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Jänösiilikäs

| Jänösiilikäs |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Siilikkäät Arctiidae
Alaheimo::  Aitosiilikkäät Arctiinae
Suku::  Spilosoma
Laji::  urticae
Kaksiosainen nimi
 Spilosoma urticae  (Esper, 1789) 
Katso myös
   Jänösiilikäs Wikispeciesissä   Jänösiilikäs Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jänösiilikäs (Spilosoma urticae) on harvinainen, siilikkäisiin kuuluva yöperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Etusiivet ovat molemmilla sukupuolilla pohjaväriltään valkoiset ja niissä on muutamia pieniä mustia pisteitä, mutta pisteet voivat myös puuttua kokonaan. Takasiivet ovat aina puhtaan valkoiset ilman minkäänlaisia pisteitä. Ruumis on tuuheakarvainen. Pää ja keskiruumis ovat valkoiset. Takaruumis on selkäpuolelta kullankeltainen ja sen keskellä on rivi mustia pisteitä. Takaruumiin kärki on valkoinen. Tuntosarvet ovat valkoiset, mutta niiden yläpinnalla keskiviiva on musta. Perhosen siipiväli on 38–46 mm.
Jänösiilikäs muistuttaa varsin paljon erittäin yleistä tiikerisiilikästä (Spilosoma lubricipedum). Lajit erottaa tuntosarvien ja takasiipien perusteella. Lisäksi siivet ovat jänösiilikkäällä hieman kapeammat.
Toukka on täysikasvuisena 40–45 mm pitkä, tumma, ja sen selkäpuolella on vaaleanruskea juova. Toukkaa peittävät tummat karvat ovat pitempiä sen peräpäässä.
Levinneisyys ja lentoaika

Jänösiilikästä tavataan Euroopassa pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Lisäksi levinneisyys ulottuu idässä Itä-Siperiaan. Suomessa jänösiilikäs tavattiin ensimmäisen kerran vuonna 1959. Nykyisin sitä tavataan harvinaisena Etelä- ja Lounais-Suomessa, pääasiassa rannikon tuntumassa. Aikuiset perhoset lentävät kesä-heinäkuussa.
Suomen uhanalaisarvioinnissa jänösiilikäs on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Elinympäristö ja elintavat

Jänösiilikäs elää kosteissa ympäristöissä kuten kosteilla niityillä, vesistöjen rannoilla sekä saarilla ja pohjoista kohti siirryttäessä saariston merkitys perhosen esiintymispaikkana kasvaa. Jänösiilikäs on kosteikkojen laji ja sen esiintymät ovat yleensä varsin paikallisia. Perhoset lepäävät päivät lehtien alapinnoilla ja lähtevät liikkeelle vasta hämärän laskeuduttua kunnolla. Koiras lentää helposti valolle, mutta naaras vain harvoin.
Naaras munii noin 350 munaa ryhminä ravintokasvien lehtien alapinnoille. Toukat oleskelevat enimmäkseen lehtien alla ja ovat yöaktiivisia. Ne ovat täysikasvuisia elokuussa ja koteloituvat maanpinnan tuntumaan, usein rannalle, jonkin matkaa vesirajan yläpuolelle. Kotelo sijaitsee tavallisesti joko kiven tai puunkappaleen alla tai sammalen tai ruohotukon seassa.
Ravintokasvi

Toukka syö monia ranta- ja kosteikkokasveja kuten isohierakkaa (Rumex hydrolapathum), vesiminttua (Mentha aquatica), ranta-alpia (Lysimachia vulgaris) sekä keltakurjenmiekkaa (Iris pseudacorus).
Lauri Järvilehto

Pääraadin puheenjohtaja Lauri Järvilehto (vas.), voittajan edustajat Juha Telkkinen & Anu Guttorm, eOppimiskeskuksen hallituksen puheenjohtaja Ville Venäläinen.selvennä
Lauri Järvilehto (s. 18. heinäkuuta 1977 Helsinki) on suomalainen filosofi, kirjailija, puhuja, yrittäjä ja muusikko. Hän on kirjoittanut useita suomenkielisiä tietokirjoja, muun muassa Tee itsestäsi mestariajattelija, Monenkirjavia kuvitelmia ja Upeaa työtä. Järvilehto toimii Aalto-yliopiston työelämäprofessorina ja Aalto Ventures Program -yrittäjyyskoulutusohjelman johtajana.
Järvilehto on väitellyt filosofian tohtoriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 2011. Hän on perustanut Filosofian Akatemian ja on yksi Lightneer-oppimispeliyrityksen perustajista. Hän on ollut mukana perustamassa Extended Mind Technologies -yritystä. Hän toimii myös Suomen Unicefin hallituksessa.
Järvilehto on työskennellyt muusikkona ja säveltäjänä useiden suomalaisartistien kanssa ja säveltää esimerkiksi Songsworth-nimellä. Järvilehto on toiminut myös yhteistyössä Rovion kanssa. Hän on Madetojan musiikkilukion entinen oppilas.
Julkaisut

The Nature and Function of Intuitive Thought and Decision Making, Springer, 2015 ISBN 978-3-319-18176-9
Pragmatic a priori knowledge : a pragmatic approach to the nature and object of what can be known independently of experience. University of Jyväskylä, 2011 – (Jyväskylä studies in education, psychology and social research, ISSN 0075-4625 ; 429.). ISBN 978-951-39-4564-0  Jyväskylän yliopisto.
Tee itsestäsi mestariajattelija. Tammi, 2012 ISBN 978-951-31-6484-3
Upeaa työtä! : näin teet itsellesi unelmiesi työpaikan. Tammi, 2013 ISBN 978-951-31-7058-5
Hauskan oppimisen vallankumous, PS-kustannus, 2014 ISBN 978-952-451-619-8
Monenkirjavia kuvitelmia, Tammi, 2014 ISBN 978-951-31-7823-9
Martela, Frank, Järvilehto, Lauri, Ammattiosaajan hyvä elämä : ajatuksia ja työkaluja ammattiin opiskelevien elämänlaadun edistämiseksi, EHYT, 2012 – (EHYT, ISSN 2341-8281 ; 2.). ISBN 978-952-6661-00-1
Järvilehto, Lauri, ym. Mitä tapahtuu huomenna? : [ajattelulle], [kirjan on toimittanut Ellun Kanat -Ajatushautomon työryhmä,Ellun Kanat -Ajatushautomo, 2012 ISBN 978-952-67655-5-6
Lauri Järvilehto: Kiitorata: Startup-maailman molemmat puolet.  Tammi, 2018.  ISBN 9789520403317
Aiheesta muualla

Lauri Järvilehto säveltäjänä - Fono.fi
Puhujaprofiili
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Olfaktometri

Olfaktometri käytössä.
Olfaktometri eli odorimetri on koje, jolla mitataan hajun voimakkuutta tai hajuaistin herkkyyttä.
Hamid Olimjon

Hamid Olimjon.
Hamid Olimjon (ven. Хами́д Алимджа́н, Hamid Alimdžan; 12. joulukuuta 1909 – 3. heinäkuuta 1944) oli uzbekkilainen runoilija, näytelmäkirjailija, kääntäjä ja kriitikko. Hän oli merkittävimpiä uzbekkilaisia kirjailijoita. Olimjon myös käänsi monia venäläisten kirjailijoiden teoksia uzbekin kielelle. Olimjon kuului Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen. Olimjon syntyi Jizzaxin kaupungissa, Länsi-Turkestanissa, Venäjän keisarikunnan aikaan. Hän kuoli auto-onnettomuudessa 34-vuotiaana Taškentissa.
Erkki Junkkarinen

| Erkki Junkkarinen |
| --- | --- |
 Erkki Junkkarinen perheineen vuonna 1962.
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1929
Kuollut: 9. huhtikuuta 2008 (78 vuotta)
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Eki, Pakilan satakieli
Tyylilajit:  tango, humppa, iskelmä, valssi
Soittimet:  laulu
Yhtyeet:  Symphony (1947)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Erkki Aukusti Junkkarinen (22. huhtikuuta 1929 Suonenjoki – 9. huhtikuuta 2008 Hämeenlinna) oli suomalainen laulaja. Junkkarinen oli Suomen suosituin artisti 1970-luvulla, jolloin hän sai Suomen ensimmäisen platinalevyn albumista Ruusuja hopeamaljassa ja 11 kultalevyä.
Junkkarisen levytyksiä ovat esimerkiksi ”Ruusuja hopeamaljassa”, ”Lappeenrantaan”, ”Nuoruusmuistoja”, ”Keinumorsian” ja ”Kappale kauneinta Suomea”.
Elämäkerta > Lapsuus ja nuoruus

Erkki Junkkarinen syntyi Suonenjoella 22. huhtikuuta 1929 ja vietti ensimmäiset vuotensa Iisveden sahataajamassa sijainneessa pienessä mökissä, jonka naapurissa asui sanoittaja ja säveltäjä Lauri Jauhiainen. Junkkarinen muutti 14-vuotiaana perheensä mukana Lappeenrantaan. Siellä hän alkoi päivätyön ohessa esiintyä paikallisen Symphony-orkesterin solistina vuonna 1947.
Junkkarinen osallistui ensimmäiseen laulukilpailuunsa Helsingissä vuonna 1948. Kisan päätuomari Eero Väre kehotti häntä ottamaan yhteyttä Fazer-levy-yhtiön tuotantopäällikkö Toivo Kärkeen koelaulua ja levyttämistä varten. Kärki vakuuttuikin Junkkarisen kyvyistä. Ensimmäinen levytys ilmestyi kuitenkin vasta kaksi vuotta myöhemmin, ja sitä ennen vuonna 1950 hän oli voittanut Helsingin työväentalolla järjestetyt Suomen ensimmäiset kupletti- ja iskelmälaulajien kuninkuuskilpailut.