stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
M/S Norman Atlantic
Historia

Laiva rakennettiin Visentinin telakalla Porto Virossa Koillis-Italiassa englantilaiselle Ermine Street Shippingille vuonna 2009. Se sai ensimmäiseksi nimekseen Akeman Street. Helmikuusta 2010 huhtikuuhun 2011 alus oli vuokrattuna norjalaiselle T-linkille. Kesäkuussa 2011 laiva sai uuden nimen, Scintu, ja siirtyi italialaisen Saremarin liikennöimäksi. Tammikuussa 2013 aluksen operoijaksi tuli Grande Navi Veloci, jolta alus siirtyi saman vuoden huhtikuussa italiaiselle Moby Linesille. Lokakuussa 2013 laiva vuokrattiin ranskalaiselle LD Linesille. Tammikuussa 2014 alus sai nimen Norman Atlantic. Syyskuusta 2014 alkaen  laivalla liikennöi Caronte & Tourist, kunnes Norman Atlantic siirtyi italialaiselle ANEK Linesille.
Historia > Tulipalo

M/S Norman Atlanticin autokannella syttyi tulipalo sunnuntaina 28. joulukuuta 2014 sen ollessa matkalla Kreikasta Italiaan. Matkustajia ja miehistöä oli syttymishetkellä kyydissä yhteensä 478 henkeä. Sää onnettomuuspaikalla oli hankala, mikä haittasi pelastustöitä. Matkustajat ja miehistö saatiin evakuoitua laivalta seuraavan päivän iltaan mennessä, viimeisenä laivasta poistui kapteeni Argilio Giacomazzi. Yksitoista ihmistä on turman jäljiltä löydetty kuolleena. Lisäksi kaksi albanialaista merimiestä kuoli laivan hinaustöissä.
Onnettomuuspaikka
Mycoplasma laboratorium

Mycoplasma laboratorium on synteettisellä genomilla toimiva bakteerilaji, jonka genomi perustuu Mycoplasma mycoides -bakteerin genomiin. Tämä bakteerisolun valmistus kuuluu synteettisen biologian tutkimusalaan. M. laboratoriumin valmisti J. Craig Venterin johtaja tutkimusryhmä, joka julkisti tuloksensa 2010. Tutkimusryhmässä työskenteli lisäksi Nobel-palkittu mikrobiologi Hamilton Smith. M. laboratoriumia pidetään ensimmäisenä täysin synteettisellä genomilla kuuluvana bakteerisoluna ja sitä on kutsuttu jopa ensimmäiseksi esimerkiksi synteettisestä elämästä.
Venterin tutkimusryhmä käytti pohjanaan tietokannassa olevaa Mycoplasma mycoides capri -bakteerin genomia, joka on kooltaan n. 1,08 miljoonaa emäsparia. Mycoplasma-bakteereilla on pienin tunnettu genomi ja tutkimus sivuaa ns. minimaalisen genomiikan tutkimushaaraa, eli elämän vähimmäisvaatimuksia tutkivaa tutkimusalaa. Tutkimusryhmä muokkasi M. mycoidesin genomia lisäämällä siihen muutamia lyhyitä "vesileima"-osia, joiden avulla onnistunut tulos pystyttiin toteamaan.
Uusi mutanttikanta eli Mycoplasma laboratorium syntetisoitiin osissa ja kasattiin kokonaisuudeksi, joka siirrettiin isäntänä toimivaan Mycoplasma capricolum -soluun. Synteettinen genomi korvasi M. capricolumin genomin, ja tuloksena syntyi uusi elinkelpoinen ja lisääntymiskykyinen bakteerisolu.
Länsirannikonsalamanteri

| Länsirannikonsalamanteri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Sammakkoeläimet Amphibia
Lahko::  Pyrstösammakot Caudata
Heimo::  Vesiliskot Salamandridae
Suku::  Kaliforniansalamanterit Taricha
Laji::  granulosa
Kaksiosainen nimi
 Taricha granulosa  (Skilton, 1849) 
Katso myös
   Länsirannikonsalamanteri Wikispeciesissä   Länsirannikonsalamanteri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Länsirannikonsalamanteri (Taricha granulosa) on Yhdysvaltain länsirannikolla elävä salamanterilaji.
Koko ja ulkonäkö

Länsirannikonsalamanteri on alle 20 cm:n mittainen kokonaispituudeltaan. Lajin selkäpuoli on väriltään punertavan ruskea ja vatsapuoli on oranssi. Salamanterin silmät ovat keltaiset ja silmäluomet samanväriset kuin pää. Silmistä erottaakin parhaiten länsirannikonsalamanterin sen sukulaisesta kaliforniansalamanterista. Nämä kaksi lajia ovat ulkonäöltään melkein samannäköiset. Lajin iholla on pieni määrä hermomyrkkyä, joka ei kuitenkaan vaikuta terveen ihon läpi.
Levinneisyys

Länsirannikonsalamanterin levinneisyysalue on Pohjois-Amerikan länsirannikolla Kaliforniassa, jossa lajia tavataan luonnonvaraisena.
Elintavat

Länsirannikonsalamanteri viihtyy vedessä, mutta voi elää myös enimmäkseen maalla.
Ravinto

Länsirannikonsalamanteri syö erilaisia pieniä selkärangattomia, kuten muutkin salamanterit.
Lemmikkieläimenä

Suomessa länsirannikonsalamanteri on harvinainen terraariolemmikki, toisin kuin Keski-Euroopassa tai Amerikassa, missä se on melko yleinen terraariossa pidettynä. Länsirannikonsalamanteri voi mennä eläinkaupoissa helposti sekaisin sukulaisensa kaliforniansalamanterin kanssa, mutta niiden elinolosuhteet ovat suunnilleen samanlaiset. Terraariossa tulisi olla maa-aluetta ja riittävän iso uimapaikka. Elinolosuhteet tulee järjestää yksilön viihtyvyyden mukaan, eli jos salamanteri viettää paljon aikaa vedessä, tulee sille tarjota suurempi uimatila. Uimapaikan vesi täytyy vaihtaa päivittäin salamanterin herkän ihon vuoksi. Pohjapinta-alaltaan terraarion pitäisi olla vähintään 80 × 40 cm. Sopiva lämpötila päivisin on noin 16–21 astetta ja lämpötila voi laskea yöksi muutaman asteen. Maalla elävän länsirannikonsalamanterin terraariossa tulee olla riittävä ilmankosteus, jota voi ylläpitää sumuttamalla terraariota päivittäin.
Aiheesta muualla

Sammakkolampi (Arkistoitu – Internet Archive)
Caudata Culture (englanniksi)
Moses Kiptanui

| Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kenia.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Kenia> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Atlanta 1996 | 3 000 m esteet |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tokio 1991 | 3 000 m esteet |  |
|  Kultaa | Stuttgart 1993 | 3 000 m esteet |  |
|  Kultaa | Göteborg 1995 | 3 000 m esteet |  |
|  Hopeaa | Ateena 1997 | 3 000 m esteet |  |
Moses Kipkore Kiptanui (s. 1. lokakuuta 1971 Marakwet, Kenia) on kalenji-heimoon kuuluva entinen huippujuoksija, päämatkanaan estejuoksu.
Vaikka Kiptanui oli koko 1990-luvun alkupuoliskon ylivoimaisin urheilija lajissaan, ei hän koskaan voittanut olympialaisten kultamitalia. Kiptanui oli ensimmäinen ihminen, joka alitti 3 000 metrin esteissä maagisen kahdeksan minuutin haamurajan. Vuonna 1991 hän voitti kahdeksan käymistään kymmenestä estejuoksukilpailusta. 1992 Barcelonan olympialaisista ehdoton ennakkosuosikki Kiptanui joutui jäämään pois, koska loukkaantumisen takia ei kyennyt osallistumaan Kenian olympiakarsintoihin.
Suurimmat saavutukset

1990:
Afrikan mestaruuskilpailut, Kairo, Egypti:
1 500 m: kultaa
Nuorten maailmanmestaruuskilpailut - Plovdiv, Bulgaria.
1 500 m: kultaa
1991:
Maailmanmestaruuskilpailut, Tokio, Japani:
3 000 m estejuoksu: kultaa
1991 All Africa Games - Kairo, Egypti:
3 000 m estejuoksu: kultaa
1992:
Maailmanennätys - Zürich.
3 000 m estejuoksu: 8.02,08
1993:
Maailmanmestaruuskilpailut, Stuttgart, Saksa:
3 000 m estejuoksu: kultaa
1994:
Hyväntahdon kisat - Pietari, Venäjä:
5 000 m: kultaa
1995:
Maailmanmestaruuskilpailut, Göteborg, Ruotsi:
3 000 m estejuoksu: kultaa
Maailmanennätys - Monaco.
3 000 m: 7.27,18
Maailmanennätys - Zürich.
3 000 m estejuoksu: 7.59,18
1996:
Olympialaiset, Atlanta, Yhdysvallat:
3 000 m estejuoksu: hopeaa
Maailmanennätys - Rooma, Italia.
5 000 m: 12.54,85
1997:
Maailmanmestaruuskilpailut, Ateena, Kreikka:
3 000 m estejuoksu: hopeaa
Myllylähde

Myllylähde voi tarkoittaa muiden muassa seuraavia:
Myllylähde, lähde Alastarolla Loimaalla Varsinais-Suomessa
Myllylähde, lähde Oripäässä Varsinais-Suomessa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Myllylähde”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
M/S Global Carrier

| M/S Global Carrier |
| --- | --- |
 M/S Global Carrier Sörnäisten satamassa Helsingissä heinäkuussa 2008.
Tyyppi:  Rahtilaiva
Lippuvaltio:  Suomi
Kotipaikka:  Maksamaa
IMO-numero:  7528647
MMSI-numero:  230958000
Tunnuskirjaimet:  OJLA
Aiemmat nimet:  1978–1980: Imparca Express I 1980: Stena Carrier 1980–1981: Imparca Miami 1981–1982: Stena Carrier 1982: Jolly Bruno 1982–1983: Jolly Smeraldo 1983–2004: Stena Carrier 2004– Global Carrier
Omistaja:  Lillbacka Powerco Oy
Aiemmat omistajat:  1978–1982: Stena Atlantic Line 1982–1988: Stena Ocean Line 1988–2000: Stena Carrier Ltd. 2000–2003: Stena Line Shipholding BV 2003–2004: Grundstenen 99072 Ab (myöh. yhtiön nimi vaihtui Interbalticiksi) 2004– Lillbacka Powerco Oy
Rakennustelakka:  Hyundai Shipbuilders & Heavy Industries, Ulsan, Etelä-Korea
Rakennusnumero:  650
Vesillelasku:  17. maaliskuuta 1978
Luovutettu:  30. kesäkuuta 1978
Status:  Turkkiin romutettavaksi 10. kesäkuuta 2012
Tekniset tiedot
Pituus:  151,94 m
Leveys:  21,67 m
Syväys:  7,27 m
Bruttovetoisuus:  5 539 brt
Koneisto:  2 × Pielstick 12PC2-5V-400 V-diesel
Koneteho:  11 475 kW
Nopeus:  17 kn
Hyttejä:  12
Lastikapasiteetti:  1 700
Lähteet:  
M/S Global Carrier (IMO 7528647) oli suomalaisen Lillbacka Powerco Oy:n omistama ro-ro-rahtialus. Alus oli rakennettu vuonna 1978 Ulsanissa Etelä-Koreassa. 8. kesäkuuta 2012 alus myytiin Liberiaan ja 10. kesäkuuta 2012 se ajettiin Turkin İzmirin pohjoispuolella rannalle purettavaksi.
Tekniset tiedot

Pituutta Global Carrierilla oli 151,94 metriä, leveyttä 21,67 metriä ja sen syväys oli 7,27 metriä. Laivan koko tilavuus (bruttovetoisuus) oli 5 539 bruttorekisteritonnia ja matkustus- ja lastitilojen tilavuus (nettovetoisuus) 2 489 nettorekisteritonnia. Norjalainen Det Norske Veritas ilmoittaa aluksen bruttovetoisuudeksi (GT) 13 117. Aluksen kuollut paino eli kantavuus oli 8 113 tonnia. Aluksen lastikapasiteetti oli 1 700 kaistametriä. Laivan huippunopeus oli noin 17 solmua ja jääluokitus 1A eli se pystyi useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin.
Laivan pääkoneina oli kaksi Pielstick 12PC2-5V-400 V-dieselmoottoria, jotka kehittivät yhdessä 11 475 kilowatin tehon.
Tekniset tiedot > Alustyyppi

Global Carrier oli ro-ro-alus (roll on roll off), eli sen lastaus tapahtui perästä pyörien päällä ilman nosturia. Ro-ro-alus on kaikkein kilpailukykyisin ratkaisu nopeutta vaativissa ja lyhyissä kuljetuksissa, sillä se on nopea lastata ja purkaa. Rahtitilaan jää aina paljon käyttämätöntä tilaa, minkä vuoksi aluksia ei juuri valtameriliikenteessä käytetä.
Käyttöhistoria > 1978–2004

Alus laskettiin vesille 17. maaliskuuta 1978 eteläkorealaisella Hyundai Shipbuilders & Heavy Industriesin telakalla (nyk. Hyundai Heavy Industries). Aluksen rakennusnumero oli 650. Alus valmistui kesäkuun lopulla yhdeksäntenä 11 aluksen sarjasta, jonka muodostavat valmistumisjärjestyksessä M/S Global Freighter (nimi valmistuessa Merzario Ausonia), M/S Stena Transfer (Stena Runner), M/S Tor Baltica (Elk), M/S Kilmore (Norsky), uponnut M/S Finnbirch (Stena Prosper), M/S Finnforest (Stena Project), M/S Pelagitis (Tor Felicia), M/S Stena Partner (Alpha Enterprise), M/S Strada Corsa (Merzario Espania) ja M/S Diplomat (Stena Trader). Sarjasta käytetään nimitystä Stena Searunner, ja kaikki alukset ovat tanskalaisen Knud E. Hansen A/S:n suunnittelemia.
Alus luovutettiin 30. kesäkuuta Stena Atlantic Linen omistukseen, joka rekisteröi sen Bermudan lipun alle nimellä Imparca Express I. Kotisatamaksi tuli Hamilton. Tämän jälkeen Imparca Line aloitti liikennöinnin aluksella.
Helmikuussa 1980 alus sai nimen Stena Carrier ja jo elokuussa nimeksi vaihtui Imparca Miami. Seuraavana vuonna alus sai jälleen nimen Stena Carrier. Helmikuussa 1982 Stena Carrier myytiin Stena Ocean Linelle, joka rekisteröi aluksen Caymansaarten lipun alle. Kotipaikaksi tuli George Town. Omistajanvaihdoksen jälkeen alus aikarahdattiin eli vuokrattiin italialaisen Ignazio Messina -rahtivarustamon liikenteeseen nimellä Jolly Bruno. Elokuussa alus sai nimen Jolly Smeraldo.
Toukokuussa 1983 alus nimettiin jo kolmannen kerran Stena Carrieriksi. Tämän jälkeen Stena Portlink aloitti liikennöinnin aluksella reitillä Esbjerg–Iso-Britannia. Myöhemmin samana vuonna Stena Carrier siirtyi liikennöimään Karibialle. Liikenne siellä jatkui vuoteen 1986 saakka. Syyskuun alussa vuonna 1987 alus aloitti liikenteen Travemünden ja Göteborgin välillä. Vuonna 1988 alus siirtyi Stena Carrier Ltd:n omistukseen. Lippuvaltiona säilyi Caymansaaret.
Toukokuussa 2000 Stena Carrier aikarahdattiin Stena Linen liikenteeseen. Grundstenen 99072 Ab osti aluksen 18. marraskuuta 2003 ja rekisteröi sen Ruotsin lipun alle. Kotipaikaksi tuli Göteborg. Omistajanvaihdoksen jälkeen alus aikarahdattiin Stena RoRon liikenteeseen. Grundstenen 99072 Ab muutti nimensä Interbaltic Ab:ksi 5. maaliskuuta 2004.
Käyttöhistoria > 2004–

Suomalainen Lillbacka Powerco Oy osti aluksen 16. huhtikuuta 2004 ja rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotipaikaksi tuli pieni Pohjanlahden rannikkokunta Maksamaa. Alus sai nimen Global Carrier 22. huhtikuuta ja 24. huhtikuuta alus aloitti liikennöinnin Travemünden ja Turun välillä. Lokakuussa 2004 alus aikarahdattiin Silja Linen tytäryhtiön, SeaWind Linen liikenteeseen. Tuolloin alus liikennöi tiistaista torstaihin Turun ja Tukholman välillä. Muina aikoina PowerLine käytti alusta välillä Turku–Travemünde. Joulukuusta 2004 tammikuuhun 2005 alus oli RG Linen liikenteessä linjalla Vaasa–Uumaja. Tammikuussa 2006 Global Carrier aikarahdattiin Finnlinesin Helsingin ja Ison-Britannian Hullin väliseen liikenteeseen.
Heinäkuussa 2006 alus aikarahdattiin P&O Ferriesin liikenteeseen linjalle Rotterdam/Zeebrugge–Hull. Alus siirtyi Zeebruggen ja Tilburyn väliseen liikenteeseen 11. marraskuuta 2007. Tammikuussa 2008 rahtaussopimus päättyi, jonka jälkeen alus aikarahdattiin jälleen Finnlinesin liikenteeseen, välille Helsinki–Gdynia. Joulukuussa 2008 alus jäi käyttämättömänä Turkuun.
Keskiviikkoiltana 13. elokuuta 2008 alus oli Helsingissä ja kello 18:n jälkeen Helsingin pelastuslaitos sai ilmoituksen aluksen miehistöltä, jonka mukaan hydrauliöljyä oli päässyt vuotamaan pilssiin eli laivan sisälle. Lisäksi ilmoittajan mukaan mereen oli päässyt öljyä. Varhain torstaiaamuna 14. elokuuta pelastuslaitos aloitti öljyntorjuntaoperaation asentamalla laivan ympärille turvapuomeja sekä imeytyspuomeja vuotokohtaan. Tämän operaation oli tarkoitus estää öljyn leviäminen veteen. Operaatiossa oli mukana Helsingin sataman työntekijöitä sekä kaksi meripelastusyksikköä.
Kesäkuussa 2009 PowerLine aloitti liikennöinnin aluksella linjalla Turku–Oxelösund–Travemünde kerran viikossa.
Kesäkuussa 2012 alus myytiin Turkkiin purettavaksi.
Aluksen käyttäjät

| --- | --- |
 1978–1980 — Imparca Line  1980  1980–1981 — Imparca Line  1981–1982  1982–1983 — Ignazio Messina  1983–2004 — Stena Line  2004 — PowerLine:  2004 — SeaWind Line  2004–2005 — RG Line  2005–2006 — PowerLine  2006 — Finnlines  2006–2008 — P&O Ferries  2008 — Finnlines  2009–2012 — PowerLine
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta M/S Global Carrier Wikimedia Commonsissa
Wikiuutisissa on aiheeseen liittyvä uutinen: Hydrauliöljyä mereen Helsingin edustalla
Fakta om Fartyg – Imparca Express I (ruotsiksi)
The ferry site – M/F Global Carrier (englanniksi)
Global Carrier Poosunetissä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Aluksen kotisataman, Maksamaan, sijainti Suomen kartalla.
Mutsure (1943)

| Mutsure / 六連 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Hitachi Zōsen, Sakurajima
Kölinlasku:  25. heinäkuuta 1942
Laskettu vesille:  10. huhtikuuta 1943
Palveluskäyttöön:  31. heinäkuuta 1943
Poistui palveluskäytöstä:  1. marraskuuta 1943
Loppuvaihe:  upotettu 2. syyskuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  870 t (standardi)
Pituus:  76,2 m (vesiraja) 77,72 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,1 m
Syväys:  3,05 m
Koneteho:  4 200 bhp
Nopeus:  19,7 solmua
Miehistöä:  147
Aseistus
Aseistus:  3 × 12 cm/45 tykkiä 4 × 25 mm tyyppi 96 36 × syvyyspommia
Mutsure (jap. 六連) oli keisarillisen Japanin laivaston Etorofu-luokan saattaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1942 hankinnoissa Hitachi Zōsenin Sakurajiman telakalta, missä köli laskettiin 25. heinäkuuta 1942. Alus laskettiin vesille 10. huhtikuuta 1943 ja otettiin palvelukseen 31. heinäkuuta.
Palvelus

Alus upoposi 2. syyskuuta 1943 torpedoituna Trukin pohjoispuolella ja poistettiin alusluettelosta 1. marraskuuta.
Maison de la Radio

| Maison de la Radio |
| --- | --- |
 Maison de la Radio Eiffel-tornista kuvattuna
Sijainti:  Pariisi, Ranska
Koordinaatit:  48°51′09″N, 2°16′41″E
Valmistumisvuosi:  1963
Suunnittelija:  Henry Bernard
Kerrosala:  100 000 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maison de la Radio on Ranskan radion (Radio France) päätoimitalo Pariisissa. Se sijaitsee Pariisin länsiosassa, 16. kaupunginosassa.
Historia

Toisen maailmansodan jälkeen radio- ja televisiotoiminta kehittyivät voimakkaasti. Ranskan radion toiminnot sijaitsivat kymmenissä paikoissa ympäri Pariisia. Tämä oli hyvin epäkäytännöllistä ja syntyi ajatus rakentaa talo, jossa kaikki toiminnot olisivat saman katon alla. Hankkeelle saatiin tontti Seinen rannalta olevalta vanhalta telakalta. Tontti oli lähellä kaupungin keskustaa ja se antoi myös mahdollisuuden käyttää Eiffel-tornia lähettimenä. Vuonna 1952 julistettiin arkkitehtikilpailu, jonka voitti seuraavana vuonna arkkitehti Henry Bernard. Rakennuslupa talolle haettiin vuonna 1954, ja lopulta 14. joulukuuta 1963 rakennuksen avasi käyttöön Ranskan presidentti Charles de Gaulle.
Rakennus

Maison de la Radio on monumentaalinen rakennuskompleksi, jonka keskellä on 68 metriä korkea 22-kerroksinen torni. Tornin ympärillä on kaksi rengasmaista rakennusta, joista ulompi on paikoin 10-kerroksinen, ja sen ympärysmitta on 500 metriä. Rakennuksen muodosta on tyylitelty myös Ranskan radion logo.
Rakennuksessa on kolme suurta salia, joita kutsutaan numeroilla 102, 103 ja 104. Niitä käyttää Ranskan radion orkesterit Orchestre national de France ja Orchestre Philharmonique de Radio France sekä Chœur et le Maîtrise de Radio France.
Uudistaminen

Vuonna 2005 aloitettiin rakennuksen täydellinen uudistaminen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maison de la Radio Wikimedia Commonsissa
– Kotisivut
Myllylä

Myllylä on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Hannes Myllylä (1881–1942), opettaja ja kirjakauppias, tietokirjailija
Jaakko Myllylä (1825–1903), maanviljelijä ja liike- ja valtiopäivämies
Jaakko Myllylä (s. 1984), ammattinyrkkeilijä
Kalle Myllylä (1844–1923), maanviljelijä, valtiopäivämies, kansanedustaja
Markus Myllylä (s. 1977), koripalloilija
Marja Myllylä (s. 1951), näyttelijä
Matti Myllylä (1920–2004), järjestö- ja yritysjohtaja, maanviljelysneuvos
Mika Myllylä (1969–2011), hiihtäjä ja olympiavoittaja
Paavo Myllylä (s. 1918), hävittäjälentäjä
Pekka Myllylä (s. 1932), jääkiekkomaalivahti
Seppo Myllylä (s. 1958), judon EM-mitalisti, poliisi, perhekotiyrittäjä
Tuomas Myllylä (s. 1986), sarjakuvataiteilija
Wiljami Myllylä (s. 2001), jääkiekkoilija
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Mustalampi (Multia, Kierrosperä)

| Mustalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Multia
Koordinaatit:  62°31′50″N, 24°33′52″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Tarhianjoen alue (35.63)
Laskujoki:  oja Hännättömänjokeen 
Järvinumero:  35.636.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  186,7 m  
Rantaviiva:  0,488 km  
Pinta-ala:  1,178 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMustalampi 
Mustalampi  on Keski-Suomessa Multialla Kierrosperän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,2 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä..
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Hännättömänjoen valuma-alueeseen (35.636) se kuuluu.
Neva

Neva tarkoittaa seuraavia asioita:
Neva, joki Venäjällä
Neva, hallintopiiri Pietarissa
Neva, kunnallishallintoalue Nevan hallintopiirissä
Neva, Pietarissa vuosina 1907–1918 ilmestynyt sanomalehti
neva, suotyyppi
Neva, suomalainen yhtye
Neva tai Néva, sukunimenä:
Eero Neva, suomalainen urheiluvaikuttaja
Samuel Néva (s. 1981), ranskalainen jalkapalloilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Neva”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mycosphaerellales

| Mycosphaerellales> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Dothideomycetes
Lahko::  Mycosphaerellales  P.F. Cannon, in Kirk, Cannon, David & Stalpers, 2001
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mycosphaerellales on  Dothideomycetes-luokkaan kuuluva kotelosienien lahko. Siihen kuuluu yksi heimo.
Heimot

Mycosphaerellaceae
Neu–Laxovan oireyhtymä

Neu–Laxovan oireyhtymä on harvinainen, ilmeisesti autosomin kautta peittyvästi periytyvä sairaus. Siihen kuuluu sikiöaikaista kasvuviivettä, epämuodostumia ja poikkeavuuksia aivoissa, munuaisissa, iholla ja sydämessä. Iktyoosi on tyypillistä.
Neu–Laxovan oireyhtymä kuvattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1971, jolloin sairaus todettiin kolmella saman suvun lapsella. Huomattavaa näissä lapsissa oli erittäin pienikokoinen pää.
On yleistä, että Neu–Laxovan oireyhtymä johtaa kuolleena syntymiseen tai ennenaikaiseen kuolemaan jo pian syntymän jälkeen.
Neu-Laxovan oireyhtymä
Babygram kuolleena syntynyt vauva, jolla on Neua-Laxovan oireyhtymä (sama tapaus)
Muototerä

Muototerä Oy on suomalainen vuonna 1953 perustettu vesileikkausteknologiayhtiö. Yritys valmistaa vesileikkauskoneita FinJet-brändin alla ja hakeseuloja paperi-, sellu- ja sahateollisuuden tarpeisiin. Se myös tarjoaa vesileikkausta alihankintana. Yritys toimii Tampereen Nekalassa.
Historia

Vuonna 1953 Sakari ja Matti Patjas ostivat Hotti Oy:n liiketoiminnan ja perustivat Muototerän. Aluksi yritys valmisti leikkuuteriä Suomen kenkäteollisuudelle, ja 1960-luvulla se alkoi valmistaa myös meistikoneita ja kenkäteollisuuden tuotantokoneita. 1970–80 luvuilla Muototerä alkoi valmistaa koneita myös muille teollisuudenaloille, ja vuonna 1987 se aloitti vesileikkauskoneiden valmistuksen ensimmäisenä Suomessa ja hakeseulojen valmistuksen. Nykyisiin tiloihin Tampereen Nekalassa Muototerä muutti 1978.
Aiheesta muualla

Patjas, Sakari, 2006. Muototerän Historiaa 1953-1994. Tampere, Suomi. Fast Point Oy, 104 sivua.
www.muototera.fi