Historiallinen poetiikka
Historiallisen poetiikan osa-alueita > Aineiston rajaukseen perustuvat lähestymistavat

Vaikka mitä tahansa kirjallista aineistoa voidaan lähestyä historiallisen poetiikan näkökulmasta, historiallinen poetiikka sisältää myös joitakin lähestymistapoja jotka perustuvat aineiston rajaamiseen tietyllä tavalla. Tutkijat eivät välttämättä aina lausu näitä lähestymistapoja julki, mutta ne ovat silti melko vakiintuneita.  Tässä yhteydessä ”poetiikka” tarkoittaa sekä niitä tapoja jolla jokin on rakentunut että myös niiden tutkimista.
Teospoetiikka tarkoittaa lähestymistapaa joka rajautuu yksittäisen teoksen poetiikan tutkimiseen. Se voi keskittyä suppeammin tiettyyn teoksessa esiintyvään ilmaisukeinoon tai myös tarkastella teoksessa yhdistyviä ilmaisukeinoja kokonaisuutena. Tiettyyn teokseen rajautuminen tekee teospoetiikan tutkimuksesta historiallisen poetiikan kehyksessä usein kontekstoivaa tutkimusta, joka liittää teoksen joko kirjalliseen tai muuhun historialliseen kontekstiin.
Kirjailijapoetiikka tutkii poetiikan näkökulmasta kirjailijan tuotantoa tai sen osaa. Koska se analysoi ja vertailee useita teoksia samalta tekijältä, se hyödyntää yleensä teospoetiikan tutkimusta. Usean teoksen tarkastelu tekee kirjailijapoetiikasta lähes väistämättä diakronista tutkimusta siinä mielessä, että se tulee teoksia vertaillessaan huomioineeksi mahdolliset muutokset kirjailijan käyttämissä keinoissa. Kirjailijapoeettista tutkimusta voi tehdä myös kontekstoivasti, ja tällöin voidaan huomioida esimerkiksi kirjailijan elämän vaikutus tai hänen esittämänsä käsitykset omasta poetiikastaan. Jo esimerkiksi Unto Kupiainen tarkasteli poetiikkaa rajautuen tietyn kirjailijan tuotantoon tutkimuksissaan Juhani Ahon ja Unto Seppäsen huumorista, joten tällainen lähestymistapa on Suomessa varsin vakiintunut.
Lajipoetiikka on genrejen, historiallisten lajien, alalajien tai tyylilajien poetiikan tarkastelua. Kun lajipoetiikkaa tarkastellaan diakronisesti, kyseessä on yleensä yhden tai useamman lajin kehkeytymisen tarkastelu jollakin aikavälillä. Kontekstoiva tarkastelutapa puolestaan suhteuttaa tietyn ajankohdan lajirepertoaareja aikakauteen, ja diakronis-kontekstoiva tarkastelu huomioi sekä lajissa tapahtuvat muutokset että lajin suhteen aikakauteensa.
Suuntauksen poetiikka muistuttaa lajipoetiikan tutkimusta mutta keskittyy kirjallisiin suuntauksiin (esimerkiksi romantiikkaan, realismiin tai modernismiin), jotka ovat yleisemmän tason ilmiöitä verrattuna kirjallisuuden lajeihin. Ominaista erilaisille kirjallisuuden suuntauksille on tietynlainen käsitys siitä, minkälaista kirjallisuuden pitäisi olla. Tämä käsitys voi olla joko julkilausuttu ohjelmanjulistuksessa tai implikoitua teksteistä. Aikakaudet kirjallisuuden historiassa saavat usein nimityksensä niitä hallitsevan suuntauksen nimestä.
Kirjailijaryhmän poetiikka tarkastelee diakronisesta, kontekstoivasta tai diakronis-kontekstoivasta näkökulmasta kirjallisen ryhmän poetiikkaa. Usein kirjailijaryhmä muodostuu toisensa tuntevista kirjailijoista jotka toimivat yhdessä joko yksityisesti tai myös julkisesti esimerkiksi julkaistessaan yhteisjulkaisuja. Kirjailijaryhmän jäsenten poetiikkojen välillä voi olla eroavaisuuksia, ja heitä tarkastellaan ryhmänä ensisijaisesti koska heidän tiedetään toimineen ryhmänä, vaikka heidän teksteistään voi myös löytyä poeettisia samankaltaisuuksia. Esimerkkejä kirjailijaryhmistä Suomessa ovat muun muassa Tulenkantajat ja Mäkelän piiri.
Historiallisen poetiikan näkökulmasta voi tutkia myös jonkin (alueen tai vastaavan) kirjallisuuden historiaa, jolloin muodostuu käsitys kyseisen kirjallisuuden historiallisesta poetiikasta. Myös eri kirjallisuuksien poeettisten ratkaisujen vertailu tai tutkimus ilmaisukeinojen historiallisesta siirtymisestä kirjallisuudesta toiseen on mahdollista, jolloin kyseessä on vertaileva poetiikan tutkimus.