Nicolas Fouquet
Poliittinen ura > Tuomarina

Maaliskuussa 1633 isä François Fouquet kysyi ￼￼kardinaali Richelieultä pojalleen Pariisin parlamentin neuvonantajan virkaa. Pyyntöön vastattiin kielteisesti, mutta hänelle osoitettiin vastaava virka kardinaalin vastikään perustamasta Metzin parlamentista. Tämä nuoren pojan nimitys oli osoitus isä Fouquet’n nauttimasta suosiosta ja kardinaalien luottamuksesta Nicolas'n kykyihin, sillä hänet määrättiin tehtävään erivapaudella nuoren ikänsä vuonsi.
Nuori Nicolas sai tehtäväksi kardinaalilta inventoida Vicin veronkantoviraston asiapaperit, jossa säilytettiin kaikkia Metzin arkkipiispan maallisten tulojen tositteita. Tehtävänä oli myös selvittää, josko Lothringenin herttua Kaarle IV olisi käyttänyt hyväkseen kuninkaalle varattuja oikeuksia. Tämä oli melkeinpä luonnollista, koska kyseessä oli hiljan emämaahan liitetty alue, joka kaiken lisäksi oli vielä valtion ympäröimä. Tätä casus belli tilannetta käytettiin yleisesti hyväksi tällaisissa tilanteissa. Näin siis ranskalaisten sotilasjoukkojen läsnäolo yritettiin käyttää hyväksi valloitetulla alueella ja sen valtiontaloudessa. Nuoren Nicolas Fouquet’n puututtua asiaan suurella innolla, asiat saivat kuitenkin uuden käänteen.
Vuonna 1635 François Fouquet osti pojalleen kunniaviran, joka edellytti myös erivapautta nuoren iän vuoksi. Vuonna 1638 Nicholas erosi Metzin tuomioistuimen virasta ja osallistui Ranskan itsevaltiaan määräämään neuvoston jäsenyyteen Nancyssa. Hän hoiti virkaansa ja vietti vapaa-aikaan suurellisesti tyylillä, hän kävi teatterissa sekä osallistui tanssiaisiin ja juhliin. Samana vuonna 1635 isä luovutti Nicolas'lle osuutensa Compagnie des îles d’Amériquesta eli Antillien saarten vuokraus- ja hallintayhtiöstä.
Isä François Fouquet halusi naittaa poikansa, ja Nicolas kohdisti katseensa Marie Fourché'hen. Avioliittosopimus allekirjoitettiin 10. tammikuuta ￼￼1640￼￼, Nicolas'n isä kuoli 22. huhtikuuta samana vuonna. Avioliiton sanottiin olleen hyvin varakas, sillä aviovaimo Marie oli Mathieu Fourchén ja aatelisen Guyonne Bourriaun (Dame de Quéhillac), ainoa perillinen. Hän toi yhteiseen talouteen mukanaan 160 000 livreä rahana ja vuokratuloina, eritoten Quéhillac'n alueen maista Loiren laaksossa luoteis-Ranskassa.
Nicolas omisti vanhempiensa lahjoittaman viran, joka arvioitiin noin 150 000 livren arvoiseksi sekä lisäksi noin 20 000 livren pääoman. Kumpaisellakin aviopuolisolla oli erittäin vahvat sukulaissiteet Bretagneen. Marien isä oli Bretagnen parlamentin neuvos. Nicolas oli sukulaissuhteessa Chalainin sukuun, ja isällä oli yhteistyötä Atlantilla käytävän kaupan yhtiömiehiin.
Fouquet hankki 1. helmikuuta 1641 omistukseensa Vaux’n varakreivikunnan, joka sijaitsee Brien maakunnassa. Elokuussa samana vuonna vaimo synnytti Marie-tyttären, mutta kuoli synnytykseen. Vuonna 1642 tapahtunut kardinaali Richelieun kuolema särki Fouquet’n perheen unelmat. Kuitenkin valtakuntaa johti edelleenkin kuningas Ludvig XIII ja tämän jälkeen sijaishallitsijana Anna Itävaltalainen.
Vuonna 1644 Fouquet sai nimityksen - sijaishallitsijan henkilökohtaisella päätöksellä - Grenoblen kaupunkiin Dauphinén alueen oikeus-, poliittis- ja talousasioista intendentiksi. Tässä tehtävässä hän teki kuitenkin virheen poistuessaan viranhoidosta ilman lupaa. Hän näet osallistui veljensä François'n piispanvihkimykseen Agdessa. Paluumatkalla hän sai kuitenkin tiedon veronmaksulakosta ja muistakin virka-alueellaan tapahtuneista levottomuuksista. Hän osoitti kuitenkin harkintaa, kylmähermoisuutta ja itsehillintää sekä sai kansan kapinoinnin ja napinan loppumaan.
Vuonna 1647 Fouquet sai nimityksen Picardiessa olevan armeijan intendentiksi. Tämä nimitys tapahtui kolmikymmenvuotisen sodan viimeisessä vaiheessa.