stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Prey (vuoden 2022 elokuva)

| Prey |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Dan Trachtenberg
Käsikirjoittaja:  Patrick Aison
Tarina:   Patrick Aison  Dan Trachtenberg 
Perustuu:  Jim ja John Thomasin luomiin hahmoihin
Tuottaja:   John Davis  Jhane Myers  Marty P. Ewing 
Säveltäjä:  Sarah Schachner
Kuvaaja:  Jeff Cutter
Leikkaaja:   Angela M. Catanzaro  Claudia Castello 
Pääosat:   Amber Midthunder  Dakota Beavers  Michelle Thrush  Stormee Kipp  Julian Black Antelope  Dane DiLiegro 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   20th Century Studios  Davis Entertainment  Lawrence Gordon Productions 
Levittäjä:   Hulu (Yhdysvallat)  Disney+ (kansainvälinen) 
Ensi-ilta:  21. heinäkuuta 2022 (San Diego Comic-Con)
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti comanche
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Prey on vuonna 2022 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen scifi-toimintaelokuva, jonka on ohjannut Dan Trachtenberg. Se on Predator-elokuvasarjan viides sovitus sekä esiosa sarjan neljälle aiemmalle elokuvalle. Pääosia esittävät Amber Midthunder, Dakota Beavers, Michelle Thrush, Stormee Kipp, Julian Black Antelope ja Dane DiLiegro.
Elokuva sijoittuu 1700-luvulle ja sen keskiössä on Comanche-soturi Naru, joka taistelee mystistä, huipputeknisen arsenaalin omaavaa avaruusolentoa vastaan.
Prey sai maailmanensi-iltansa San Diegon Comic-Conissa 21. heinäkuuta 2022. Se julkaistiin maailmanlaajuisesti Hulu- ja Disney+-palveluissa 5. elokuuta 2022. Elokuva sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta, jotka kehuivat eritysesti toimintakohtauksia, Midthunderin roolisuoritusta, visuaalisia tehosteita, kuvausta sekä sitä, miten Comancheja kuvataan. Monet kriitikoista ovat jopa mieltäneet Preyn olevan sarjan paras Predator -elokuva sitten vuonna 1987 ilmestyneen ensimmäisen elokuvan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Amber Midthunder  | … |  Naru   |
|  Dakota Beavers  | … |  Taabe   |
|  Dane DiLiegro  | … |  Predator   |
|  Michelle Thrush  | … |  Aruka   |
|  Stormee Kipp  | … |  Wasape   |
|  Julian Black Antelope  | … |  päällikkö Kehetu   |
|  Bennett Taylor  | … |  Raphael Adolini   |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Prey Internet Movie Databasessa (englanniksi)
-elokuvat
| --- | --- |
Pääsarja: Predator – saalistaja (1987) • Predator 2 (1990) • Predators (2010)
AVP-sarja: Alien vs. Predator (2004) • Aliens vs. Predator 2 (2007)
Punaisten kirjainten arvoitus

| Punaisten kirjainten arvoitus> A Study in Scarlet |
| --- | --- |
 Ensipainoksen kansi
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Arthur Conan Doyle
Kieli:  englanti
Genre:  salapoliisiromaani
Kustantaja:  Ward, Lock and Company
Julkaistu:  1887
Suomennos
Julkaistu:  Kosto (1898), Kostaja (1899), Vainottu (1908) ja Punaisten kirjainten arvoitus (1982)
Sarja: Sherlock Holmes
Seuraava:  Neljän merkki
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Punaisten kirjaiden arvoitus (engl. A Study in Scarlet) on brittiläisen kirjailijan Sir Arthur Conan Doylen kirjoittama ensimmäinen Sherlock Holmes -romaani, joka ilmestyi ensimmäisen kerran Britanniassa 1887. Suomeksi teos on julkaistu useilla eri nimillä: Kosto (1898), Kostaja (1899), Vainottu (1908) ja Punaisten kirjainten arvoitus (1982).
Romaani ilmestyi alun perin yhteisniteessä kahden muun romaanin kanssa. 1888 se ilmestyi yksinään, mutta kumpikaan laitos ei ollut menestys - lukijat ja arvostelijat tuskin edes huomasivat sitä. Yhdysvalloissa teos menestyi kuitenkin niin hyvin, että yhdysvaltalainen Lippincott's Magazine tilasi Doylelta jatko-osan 1889 (Neljän merkki).
Juoni

Kirjassa Scotland Yard löytää autiotalosta miehen ruumiin. Seinältä löydetään verenpunaisilla kirjaimilla kirjoitettu RACHE.
Synty

Punaisten kirjainten arvoitus oli Doylen kolmas romaani. Se oli hänen vastineensa halpojen vihkoromaanien rikostarinoille. Doyle pyrki kirjoittamaan parannellun ja rationaalisen version niistä. Doyle aloitti romaanin kirjoittamisen maaliskuussa 1886 ja käsikirjoitus valmistui huhtikuun loppuun mennessä. Doyle lähetti käsikirjoituksen useille kustantajille, mutta yksikään ei halunnut julkaista sitä. Lopulta Ward, Lock and Company suostui julkaisemaan sen seuraavana vuonna yhteisniteessä kahden muun teoksen kanssa. Doyle suostui siihen, vaikka olikin tyytymätön julkaisutapaan ja saamaansa palkkioon (25 puntaa), joka oli vähemmän kuin mitä hän oli saanut novellista pari vuotta aikaisemmin.
Julkaisu ja aikalaisvastaanotto

Punaisten kirjainten arvoitus ilmestyi ensimmäisen kerran Beeton's Christmas Annual -lehdessä 1887 yhdessä kahden muun romaanin kanssa. Se ei menestynyt. Nykyään lehti on harvinainen keräilykappale ja sitä pidetään maailman kalleimpana lehtenä. Sothebyn huutokaupassa 2007 hyväkuntoinen kappale myytiin 156 000 dollarilla. 1888 romaani julkaistiin erillisenä kirjana, jonka kuvituksen teki Doylen isä Charles Altamont Doyle. Erillisjulkaisu ei menestynyt sen paremmin kuin ensimmäinenkään: Britanniassa sitä eivät huomanneet lukijat eivätkä arvostelijat.
Doyle ehti kirjoittaa kaksi romaania (Micah Clarke ja Cloomberin salaisuus) ennen kuin yhdysvaltalainen Lippincott's Magazine otti yhteyttä 1889 ja tilasi uuden Sherlock Holmes -romaanin. Toisin kuin Britanniassa romaani oli menestynyt Yhdysvalloissa niin hyvin, että kustantaja halusi uuden Holmes-seikkailun. Doyle kirjoitti Neljän merkit, joka ilmestyi helmikuussa 1890. Neljän merkit menestyi jo huomattavasti paremmin kuin Punaisten kirjainten arvoitus.
Aiheesta muualla

Punaisten kirjainten arvoitus Gutenberg-projektissa (englanniksi)
Punaisten kirjainten arvoitus alkuperäisellä kuvituksella (englanniksi)
Doylen isän, Charles Altamont Doylen, kuvitusta vuoden 1888 laitoksesta.
Vuoden 1888 laitoksen kansi.
Päivi Kantola

Päivi Kantola on suomalainen laulaja ja näyttelijä. Hän on valmistunut Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksesta. Hän on näytellyt Helsingin Kaupunginteatterissa muun muassa Les Misérables ja Risto Räppääjä -musikaalien päärooleja. Hän on laulanut levylle monologioopperan Arabian jänis – yksinäytöksinen ooppera lapsille. Levy oli ehdolla vuoden 2007 klassisen musiikin Emma-palkinnon saajaksi.
Pyreneittenpihlaja

| Pyreneittenpihlaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Limipihlajat Hedlundia
Laji::  mougeotii
Kaksiosainen nimi
 Hedlundia mougeotii  (Soy.-Will. & Godr.) Sennikov & Kurtto (2017) 
Synonyymit
 Sorbus mougeotii Soy.-Will. & Godr. (1858) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Pyreneittenpihlaja (Hedlundia mougeotii) (ennen Sorbus mougeotii) on limipihlajien sukuun kuuluva laji. Sitä esiintyy Etelä- ja Keski-Euroopassa. Se kukkii maaliskuulta heinäkuulle. Marjojen raakileita alkaa tulla heinäkuulla, ja marjat kypsyvät elokuulta lokakuulle. Lehdet puhkeavat maaliskuussa, ja ne varisevat marraskuussa. Kukinnot ovat valkoisia ja pieniä. Lehdet ovat sahalaitaisia. Marjat ovat helakanpunaisia.
Pyreneittenvuohi

| Pyreneittenvuohi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Nautaeläimet Bovidae
Alaheimo::  Vuohet Caprinae
Suku::  Capra
Laji::  pyrenaica
Kaksiosainen nimi
 Capra pyrenaica  Schinz, 1838 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Pyreneittenvuohi eli pyreneidenvuorikauris (Capra pyrenaica) on vuohien alaheimoon kuuluva Iberian niemimaan sorkkaeläinlaji. Sen neljästä alalajista kaksi on kuollut sukupuuttoon, kaksi on elinvoimaisia.
Alalajit:
Capra pyrenaica victoriae
Capra pyrenaica  hispanica
Capra pyrenaica lusitanica sukupuuttoon 1800-luvulla
Capra pyrenaica pyrenaica sukupuuttoon 2000
Pyreneittenvuohi on ruskeanharmaa ja painaa 35–80 kg. Koiraan sarvet voivat olla jopa 75 cm pitkät.
Pyreneittenvuohet elävät jyrkillä kallioilla. Capra pyrenaica victoriae elää Iberian niemimaan keskiosan vuorilla, ja sitä on istutetttu useaan paikkaan Espanjassa. Capra pyrenaica  hispanica elää vuoristossa lähellä Välimerta. Capra pyrenaica lusitanica eli Pohjois-Portugalissa, missä se kuoli sukupuuttoon 1800-luvulla. Capra pyrenaica pyrenaica eli Pyreneillä, missä viimeinen tunnettu yksilö kuoli vuonna 2000.
Päivi Korvajärvi

Päivi Heleena Korvajärvi (s. 12. marraskuuta 1951 Ilmajoki) on suomalainen sosiaalipsykologi ja työelämän tutkija. Hän väitteli aiheenaan työelämän sukupuolittuneet käytännöt Tampereen yliopistosta 1998. Hän on myös kirjoittanut useita artikkeleita ja toimittanut kirjoja, jotka käsittelevät empiiristä, etnografista, työelämäntutkimusta sekä sukupuolen merkitystä työelämässä.
Korvajärvi on syntynyt Ilmajoella ja päässyt ylioppilaaksi Ilmajoen yhteiskoulusta 1970.
Korvajärvi toimii Tampereen yliopistossa naistutkimuksen, erityisesti yhteiskuntatieteellisen naistutkimuksen professorina.
Punaviiksimesikko

| Punaviiksimesikko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Mesikot Meliphagidae
Suku::  Loistolaulumesikot Lichenostomus
Laji::  cratitius
Kaksiosainen nimi
 Lichenostomus cratitius  (Gould, 1841) 
Katso myös
   Punaviiksimesikko Wikispeciesissä   Punaviiksimesikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Punaviiksimesikko (Lichenostomus cratitius) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Punaviiksimesikkoa tavataan Australian eteläosissa. Lajia on kuvattu suhteellisen yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
RN Carlo Alberto

| RN Carlo Alberto |
| --- | --- |
 RN Carlo Alberto

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  La Spezian laivastontelakka
Kölinlasku:  7. joulukuuta 1892
Laskettu vesille:  14. elokuuta 1895
Palveluskäyttöön:  1. huhtikuuta 1899
Poistui palveluskäytöstä:  2. tammikuuta 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 397-6 614 t
Pituus:  105,7 m
Leveys:  18,04 m
Syväys:  7,2 m
Koneteho:  13 000 ihp
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  500-504
Aseistus
Aseistus:  12 × 152 mm tykkiä 4-6 × 120 mm tykkiä 14 × Hotchkiss 57 mm tykkiä 6-8 × Hotchkiss 37 mm tykkiä 4 × 450 mm torpedoputkea
RN Carlo Alberto (ital. Regia Nave Carlo Alberto) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1899 palvelukseen otettu Vettor Pisani -luokan panssariristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin La Spezian laivastontelakalta, missä köli laskettiin 7. joulukuuta 1892. Alus laskettiin vesille 14. elokuuta 1895 ja liitettiin laivastoon 1. huhtikuuta 1899.
Palvelus

Alus myytiin romutettavaksi 2. tammikuuta 1920.
Päivi Kairamo

| Päivi Kairamo |
| --- | --- |
 Päivi Kairamo vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1964 (ikä 60)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  diplomaatti ja virkamies
Muut tiedot
Koulutus: oikeustieteen kandidaatti
Päivi Kairamo (aiemmin myös Kairamo-Hella, s. 10. huhtikuuta 1964) on suomalainen diplomaatti ja virkamies. Hän on työskennellyt Genevessä Suomen YK:n pysyvän edustuston päällikkönä 1. heinäkuuta 2012 alkaen. Kairamo aloitti Suomen suurlähettiläänä Turkissa 1. syyskuuta 2016.
Kairamo on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti. Hän valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1990 ja aloitti uransa työministeriössä vuonna 1991. Kairamo työskenteli ministeriössä hallitussihteerinä vuoteen 1995. Ulkoasiainministeriössä Kairamo työskenteli kaupallisena neuvoksena 1995–1997 ja 1998 sekä eduskunnassa sosiaali- ja terveysvaliokunnan valiokuntaneuvoksena 1997.
Vuosina 1998–2000 Kairamo toimi erityisasiantuntijana Suomen pysyvässä EU-edustustossa. Hän työskenteli Euroopan komission virkamiehenä 2000–2005. Kairamo oli tasavallan presidentin ulkopoliittinen neuvonantaja 2005–2009 ja tasavallan presidentin kanslian kansliapäällikkö 2009–2012.
Puoluekannaltaan Kairamo on sosialidemokraatti. Kairamon isä oli Suomen Sosialidemokraatti -lehden entinen päätoimittaja Aimo Kairamo.
RN Carlo Alberto Racchia (1916)

| RN Carlo Alberto Racchia |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ansaldo, Genova
Kölinlasku:  10. joulukuuta 1914
Laskettu vesille:  2. kesäkuuta 1916
Palveluskäyttöön:  21. joulukuuta 1916
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut osuttuaan miinaan 21. kesäkuuta 1921
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 840 t (standardi) 2 377 t (kuormattu)
Pituus:  103,75 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,75 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  35 000 shp
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  158
Aseistus
Aseistus:  8 × 102 mm tykkiä 4 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 450 mm torpedoputkea 100 × miinaa
RN Carlo Alberto Racchia (ital. Regia Nave Carlo Alberto Racchia) oli Italian kuninkaallisen laivaston Mirabello-luokan hävittäjä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Genovasta Ansaldolta, missä köli laskettiin 10. joulukuuta 1914. Alus laskettiin vesille 2. kesäkuuta 1916 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 21. joulukuuta.
Palvelus

Alus upposi osuttuaan miinaan 21. kesäkuuta 1921 Mustallamerellä.
RN Francesco Stocco

| RN Francesco Stocco |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cantieri navali Odero, Sestri Ponente
Kölinlasku:  2. helmikuuta 1916
Laskettu vesille:  5. kesäkuuta 1917
Palveluskäyttöön:  19. heinäkuuta 1917
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 24. syyskuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  709 t (standardi) 914 t (kuormattu)
Pituus:  73,54 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,34 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  15 500 shp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  98
Aseistus
Aseistus:  6 × 102 mm tykkiä 2 × 40 mm tykkiä 4 × 450 mm torpedoputkea 10 × miinaa
RN Francesco Stocco (ital. Regia Nave Francesco Stocco) oli Italian kuninkaallisen laivaston Sirtori-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 2. helmikuuta 1916. Alus laskettiin vesille 5. kesäkuuta 1917 ja liitettiin laivastoon reilua kuukautta myöhemmin 19. heinäkuuta.
Palvelus

Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1929 torpedoveneeksi (ital. torpediniere). Alus upotettiin 24. syyskuuta 1943.
RN Francesco Nullo

| RN Francisco Nullo |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  CNQ, Fiume
Kölinlasku:  9. lokakuuta 1925
Laskettu vesille:  14. marraskuuta 1925
Palveluskäyttöön:  15. huhtikuuta 1927
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 21. huhtikuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 056 t (standardi) 1 625 t (kuormattu)
Pituus:  90,16 m (kokonaispituus) 89,6 m (vesiraja)
Leveys:  9,2 m
Syväys:  2,9 m
Koneteho:  36 000 shp
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  156
Aseistus
Aseistus:  4 × 120 mm tykkiä kaksiputkisina asennuksina 2 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 2 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 6 × 533 mm torpedoputkea 52 × miinaa
RN Francisco Nullo (ital. Regia Nave Francisco Nullo) oli Italian kuninkaallisen laivaston Sauro-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Fiumesta CNQ:lta, missä köli laskettiin 9. lokakuuta 1924. Alus laskettiin vesille 14. marraskuuta 1925 ja liitettiin laivastoon 15. huhtikuuta 1927.
Palvelus

Alus upotettiin 21. huhtikuuta 1940.
Päästökompensaatio

Päästökompensaatio, ilmastokompensaatio, hiilikompensaatio tai päästöhyvitys (engl. carbon offset) tarkoittaa rahallista hyvitystä, jolla pyritään kumoamaan aiheutettujen kasvihuonekaasupäästöjen vaikutukset rahoittamalla päästöjen vähentämiseen tähtääviä toimia toisaalla. Valtio, yritys, yhteisö tai yksilö voi hyvittää aiheuttamiaan päästöjä rahoittamalla esimerkiksi uusiutuvan energian tuotantoa tai puiden istuttamista. Usein tavoitteena on toiminnan hiilineutraalius eli se, ettei toiminta vaikuta ilmaston lämpenemiseen.
On olemassa palveluntarjoajia, joiden kautta yksilöt tai yritykset voivat maksaa vapaaehtoista päästömaksua hyvittääkseen aiheuttamiaan kasvihuonekaasupäästöjä. Tunnetuin esimerkki lienee lentomaksu, lentomatkustamisesta maksettava vapaaehtoinen päästökompensaatiomaksu.
Päästöjen kompensoinnin muotoja ovat myös Kioton pöytäkirjassa määritellyt joustomekanismit: päästökauppa, yhteistoteutus ja puhtaan kehityksen mekanismi. Sen sijaan, että valtio vähentäisi omia päästöjään saavuttaakseen sille pöytäkirjassa määritellyt päästövähennysvelvoitteet, se voi rahoittaa päästöjen vähentämistä muissa maissa. Tarkoituksena on, että toimenpiteet kohdistuisivat sinne, missä päästöjen vähentäminen on kustannustehokkainta.
Organisaatiot kompensoivat aiheuttamiaan hiilidioksidipäästöjä tukemalla hiilidioksidipäästöjä rajoittavia toimia organisaationsa ulkopuolella. Päästöjen kompensoinnissa organisaatio ostaa päästövähennyksiä, jotka ovat tulleet esimerkiksi energiatehokkuudesta.  Vastuullisuus ja päästöjen kompensointi on yhä enenevissä määrin kasvava trendi yritysmaailmassa.
Kritiikki

Kasvihuonekaasupäästöjen kompensointia on kritisoitu siitä, että niiden avulla voidaan välttää päästövähennystarpeet ja jatkaa saastuttavaa toimintaa. Päästöjen hyvittäminen johtaa tavoiteltuun lopputulokseen vain, mikäli kompensaatiomaksuilla saavutetut päästövähennykset ovat pysyviä ja sellaisia, joita ei muussa tapauksessa olisi toteutettu. Erityisesti metsittämällä toteutettuja päästökompensaatiohankkeita on kritisoitu siitä, että päästövähennysten pysyvyyttä ei voida taata: metsä voi palaa tai se voidaan hakata, jolloin puiden ilmakehästä sitoma hiili vapautuu takaisin ilmakehään. Lisäksi istutusmetsät saattavat vähentää luonnon monimuotoisuutta ja viedä viljelyskelpoista maa-alaa.
Päästövähennysten laadun ja luotettavuuden varmistamiseksi päästökompensaatiohankkeille on kehitetty sertifikaatteja, kuten WWF:n ja muiden kansalaisjärjestöjen kehittämä Gold Standard.
Suomessa päästöhyvitysten tarjonta on katsottu rahankeräyslain alaiseksi toiminnaksi.
Poliisihallitus on aloittanut rikostutkinnan Finnairin tarjoamasta Push for Change -palvelusta.
Palveluntarjoajia

Päästökompensointia tarjoaa nykyään moni taho ja yritys.
Vihreiden entinen kansanedustaja Antero Vartia perusti päästökompensaatioita tarjoavan Compensate-säätiön vuonna 2019. Se eroaa muista hyvityspalveluista siinä, että päästönsä voi hyvittää jo hyödykettä ostaessaan, maksuhetkellä. Hyvitysmaksu kannustaa vähentämään turhinta kulutusta, ja se ohjataan lyhentämättömänä metsitykseen, koska säätiö itse maksaa kulut, aluksi Vartian ja lahjoittajien rahoilla, sittemmin yritysten lisenssimaksuilla. Hankkeilla on tunnetuimmat kansainväliset sertifikaatit ja hankkeissa sidotaan hiilidioksidia 2–5-kertainen määrä päästöihin nähden. Helsingin yliopiston aerosoli- ja ympäristöfysiikan professori Markku Kulmala on hankkeen neuvonantajaryhmässä. Erilaiset kompensaatiot osana vastuullisuusohjelmia ja päästökompensaatiohankkeita ovat saaneet jalansijaa jopa kansainvälisissä pörssiyhtiöissä.
Pörhösuomuhelokka

| Pörhösuomuhelokka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Strophariaceae
Suku::  Helokat Pholiota
Laji::  squarrosa
Kaksiosainen nimi
 Pholiota squarrosa  (Vahl) P. Kumm. 
Katso myös
   Pörhösuomuhelokka Wikispeciesissä   Pörhösuomuhelokka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pörhösuomuhelokka (Pholiota squarrosa, aikaisemmin "pörhösuomuinen kantosieni") on pörhösuomuinen helokkalaji. Se on väriltään ruskeankellertävä, ja muistuttaa kannoilla kasvavaa mesisientä. Pörhösuomuhelokan lakki on aluksi pallomainen ja myöhemmin laakeneva. Sen pinnalla on selvästi erottuvia suomuja. Leveydeltään lakki on 5–10 senttimetriä. Pörhösuomuhelokan heltat ovat tiheät ja aluksi keltaiset, mutta muuttuvat myöhemmin ruskeiksi. Itiöt ovat ruskeita. Sienen malto on kellanvalkoista ja haju on retikkamainen. Pörhösuomuhelokka ei ole ruokasieni, ja se on varsinkin vanhana pahanmakuinen. Sitä on joskus epäilty lievästi myrkylliseksi[lähde? ]. Pörhösuomuheokkaa tavataan Etelä-Suomessa yleisenä. Pohjoisempana se on harvinaisempi. Pörhösuomuhelokka kasvaa tuppaina usein koivujen tai muiden lehtipuiden rungolla tai tyvellä. Sen kasvuaika on elokuusta lokakuuhun.
Pörhösuomuhelokan lähilajit tulihelokka (P. flammans) ja mesihelokka (P. limonella) erottaa pörhösuomuhelokasta niiden kirkkaamman värin avulla. Aarnihelokan (P. squarrosoides) ja pörhösuomuhelokan voi erottaa siitä, että pörhösuomuhelokan itiöt ovat aarnihelokan itiöitä suurempia. Aarnihelokka on myös pörhösuomuhelokkaa huomattavasti harvinaisempi.
Pörhösuomuhelokkaa on käytetty tekstiilien värjäyksessä vihreän värin saamiseen.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Pörhösuomuhelokka (Pholiota squarrosa)
iNaturalist: Pörhösomuhelokka (Pholiota squarrosa)
Luontoportti: Pörhösuomuhelokka (Pholiota squarrosa)
MushroomExpert: Pholiota squarrosa (englanniksi)
Pyrex

Mittalasit, joista vasemmanpuoleinen on tehty karkaistusta soodalasista ja oikeanpuoleinen borosilikaattilasista.
Pyrex (ääntämys: [paireks]) on kuumuutta kestävän lasin kauppanimi, jonka Corning Inc. toi markkinoille vuonna 1915. Se luotiin vastineeksi Keski-Euroopassa markkinoidulle Schott AG:n borosilikaattilasin Duran-kauppanimelle. Saksalainen kemisti Otto Schott kehitti borosilikaattilasin vuonna 1893. Corningin lasitehtaan tutkimusjohtaja Eugene Sullivan tutustui borosilikaattilasiin opiskellessaan Leipzigissa. Hän kehitti vuonna 1908 borosilikaattilasin Corningille, ja sitä markkinointiin nimellä Nonex. Sullivan sai yhdessä William Taylorin kanssa 1915 Yhdysvalloissa borosilikaattilasille patentin. Corningilla ymmärrettiin uuninkestävän lasin suuret kuluttajamarkkinat. Corning markkinoi Pyrex-nimellä myös karkaistua soodalasia.
Vuodesta 1998 Pyrex-kauppanimen on omistanut World Kitchen LLC niminen Corningista eronnut yritys, joka valmistaa ja markkinoi sooda- ja borosilikaattilasituotteita Pyrex-nimellä Yhdysvalloissa, Etelä-Amerikassa ja Aasiassa. Euroopassa, Lähi-idässä ja Afrikassa PYREX (kaikki kirjaimet isoja) kauppanimi on lisensoitu International Cookware -nimiselle yritykselle käytettäväksi borosilikaattilasituotteille.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyrex Wikimedia Commonsissa
Quatermass

| Quatermass> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1969–1971
Tyylilaji:  progressiivinen rock
Kotipaikka:   Britannia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  John Gustafson, basso, laulu   Pete Robinson, kosketinsoittimet   Mick Underwood, rummut  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Quatermass oli vuosina 1969–1971 toiminut brittiläinen progressiivista rockia esittänyt yhtye. Sen jäsenet olivat John Gustafson, Pete Robinson ja Mick Underwood. Yhtyeen ainoa albumi oli vuonna 1970 julkaistu Quatermass.
Kokoonpano

John Gustafson – basso, laulu
Pete Robinson – kosketinsoittimet
Mick Underwood – rummut
Diskografia

Quatermass (1970)
Long Road  (1997)
Diskografia > Singlet

"Black Sheep of the Family" / "Good Lord Knows" (1970)
"One Blind Mice" / "Punting" (1971)
"Gemini" / "Black Sheep of the Family" (1971)