stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muumipappa ja meri
Tarina muualla

Tove Janssonin vuonna 1957 Muumipeikko-sarjakuvaan piirtämä tarina Muumiperhe ja meri sisältää paljon juonellisia yhtäläisyyksiä Muumipappa ja meri -kirjan kanssa.
Muumipappa ja meri -kirjaan perustuu kolme jaksoa animaatiosarjassa Muumien maailma, kaksi jaksoa sarjassa Muumilaakson tarinoita ja neljä jaksoa sarjassa Muumilaakso. Muumilaakson tarinoiden tuottaja Dennis Livson suunnitteli pitkään tekevänsä kirjasta myös erillisen elokuvan, mutta se ei koskaan toteutunut, sillä Janssonin perikunta ei antanut hänelle lupaa tehdä enempää muumianimaatioita.
Taidegraafikko Tuulikki Pietilä on tehnyt kirjan pohjalta neljä kolmiulotteista muumikuvaelmaa, jotka kuuluvat nykyään Tampereella sijaitsevan Muumimuseon kokoelmaan. Kuvaelmat ovat:
Muumimamma ja Pikku Myy -triptyykki (1984)
Muumipappa-triptyykki (1985)
Muumipeikko ja merihevoset (1988)
Muumipeikko ja Mörkö rannalla (1988).
Muumimamma ja Pikku Myy -triptyykki sisältää osat Majakan vaaralliset portaat, Muumimamman unelmapuutarha sekä Muumimamma ja Pikku Myy. Kuvaelman keskimmäisessä osassa on esitetty kohtaus, jossa Muumimamma maalaa kaipaamansa puutarhan majakan valkoisille seinille. Kuvaelman seinämaalauksen on tehnyt Tove Jansson. Muumipappa-kuvaelmassa on osat Sininen lasikuula, Sammunut majakka ja Salaperäinen lampi. Ensin mainittuun osaan Pietilä on sijoittanut pilarin päälle kristallipallon näköisen esineen, jota on todellisuudessa käytetty kirjepainona Janssonin isoisän lapsuudenkodissa.
Luettelo OLL:n puheenjohtajista

Tämä on luettelo Opiskelijoiden liikuntaliiton puheenjohtajista. Listaan on merkitty 1980-luvulta alkaen puheenjohtajan taustaopiskelijajärjestö. Vuoteen 1971 asti Opiskelijoiden Liikuntaliitto tunnettiin Suomen Akateemisena Urheiluliittona (SAUL).
1970-luku

1971 Olli Saarela, varapuheenjohtaja Jouko Purontakanen
1972 Olli Saarela, varapuheenjohtaja Antero Lassila
1973 Arto Nyström, varapuheenjohtaja Holker Wickström
1974 Erkki Tervo, varapuheenjohtaja Risto Nieminen
1975 Vesa Keskitalo, varapuheenjohtaja Eero Kankaanpää
1976 Irja Ansalehto-Salmi, varapuheenjohtaja Kari Rantsi
1977 Jukka Toivola, varapuheenjohtaja Osmo Kääriäinen
1978 Jukka Toivola, varapuheenjohtaja Kimmo Raatikainen
1979 Seppo Siltovuori, varapuheenjohtaja Kimmo Raatikainen
1980-luku

1980 Seppo Siltovuori, varapuheenjohtaja Kimmo Raatikainen
1981 Jouko Lindroos, varapuheenjohtaja Kjell Sevon
1982 Harri Mäki-Reinikka, Helsingin yliopiston ylioppilaskunta (HYY), varapuheenjohtaja Teijo Makkonen Tampereen yliopiston ylioppilaskunta (Tamy)
1983 Harri Mäki-Reinikka, Helsingin yliopiston ylioppilaskunta (HYY), varapuheenjohtaja Teijo Makkonen Tampereen yliopiston ylioppilaskunta (Tamy)
1984 Timo Santavuo Turun yliopiston ylioppilaskunta (TYY), varapuheenjohtaja Teijo Makkonen Tampereen yliopiston ylioppilaskunta (Tamy)
1985 Timo Santavuo Turun yliopiston ylioppilaskunta (TYY), varapuheenjohtaja Teijo Makkonen Tampereen yliopiston ylioppilaskunta (Tamy)
1986 Matti Kauppinen (HYY), varapuheenjohtaja Jari-Pekka Jouppi, Oulun yliopiston ylioppilaskunta (OYY)
1987 Matti Kauppinen (HYY), varapuheenjohtaja Jari-Pekka Jouppi (OYY)
1988 Jukka Kemppi, Lappeenrannan teknillisen yliopiston ylioppilaskunta (LTKY), varapuheenjohtaja Arja Kosonen (HYY)
1989 Juha Viertola (HYY), varapuheenjohtaja Pekka Salmi, Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta (TKY)
1990-luku

1990 Juha Viertola (HYY), varapuheenjohtaja Risto Juvonen (TYY)
1991 Pekka Linnainmaa (HYY), varapuheenjohtaja Markku Pöllänen, Tampereen teknillisen yliopiston ylioppilaskunta (TTYY)
1992 Pekka Linnainmaa (HYY), varapuheenjohtaja Katri Hietanen (TYY)
1993 Teemu Japisson (Tamy), varapuheenjohtaja Johanna Hervonen (HYY)
1994 Minna Huuskonen, Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta (JYY), varapuheenjohtaja Jan Erola (HYY)
1995 Johanna Aatsalo-Sallinen (HYY), varapuheenjohtaja Petteri Nyman (Tamy)
1996 Tarja Mäki-Punto (JYY)
1997 Tarja Mäki-Punto (JYY), varapuheenjohtaja Esa Teikari (TTYY)
1998 Esa Mänttäri, Joensuun yliopiston ylioppilaskunta (JoYY), varapuheenjohtaja Sanna Pietiäinen, Kuopion yliopiston ylioppilaskunta (KYY)
1999 Esa Mänttäri (JoYY) varapuheenjohtaja Henri Latonen (JYY)
2000-luku

2000 Henri Latonen (JYY), varapuheenjohtaja Mikko Strahlendorff (HYY)
2001 Henri Latonen (JYY), varapuheenjohtaja Johanna Ilomäki (TTKY)
2002 Henri Latonen (JYY), varapuheenjohtaja Matti Hirvola (HYY)
2003 Irina Apiola (HYY), varapuheenjohtaja Juhana Salminen (TKY)
2004 Anne Kettunen, Jyväskylän ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (JAMKO), varapuheenjohtaja Kristiina Palomäki (TTYY)
2005 Hilkka Laitinen (HYY), varapuheenjohtaja Tapio Imporanta, Lapin yliopiston ylioppilaskunta (LYY)
2006 Jussi Ansala (Tamy), varapuheenjohtaja Tapio Imporanta (LYY)
2007 Jussi Ansala (Tamy), varapuheenjohtaja Tapio Imporanta (LYY)
2008 Tuukka Eloranta (TKY), varapuheenjohtaja Ulla Hyvönen (KYY)
2009 Jussi Sallinen (JoYY), varapuheenjohtaja Joni Karjalainen (HYY)
2010-luku

2010 Kaisa Myllylä Tampereen yliopiston ylioppilaskunta (Tamy), varapuheenjohtaja Akseli Hakala Turun ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (TUO)
2011 Akseli Hakala Turun ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (TUO), varapuheenjohtaja Iida Jaakkola Tampereen yliopiston ylioppilaskunta (Tamy)
2012 Lotte Uutinen Arcada studerandekår (ASK), varapuheenjohtajat Saila Huhtiranta Tampereen teknillisen yliopiston ylioppilaskunta (TTYY), Silva Loikkanen Helsingin yliopiston ylioppilaskunta (HYY)
2013 Teemu Myllärinen Itä-Suomen yliopiston ylioppilaskunta (ISYY), varapuheenjohtajat Vesa-Ville Väänänen Oulun seudun ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (OSAKO), Jyrki Eriksson Helsingin yliopiston ylioppilaskunta (HYY)
2014 Hanna Huumonen Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta (JYY), varapuheenjohtaja Joonas Kinnunen Helsingin yliopiston ylioppilaskunta (HYY)
2015 Matias Vainio Itä-Suomen yliopiston ylioppilaskunta (ISYY), varapuheenjohtajat Teemu Palkki Helsingin yliopiston ylioppilaskunta (HYY), Bennie Wardi HAAGA-HELIAn opiskelijakunta HELGA
2016 Bennie Wardi Haaga-Helian opiskelijakunta (HELGA), varapuheenjohtajat Marjukka Mattila Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta (JYY), Miran Hamidulla Helsingin yliopiston ylioppilaskunta (HYY)
2017 Marjukka Mattila Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta (JYY), varapuheenjohtajat Juho Paavola Satakunnan ammattikorkeakoulun opiskelijakunta SAMMAKKO, Otto Takala Suomen Urheiluopiston opiskelijakunta Tahkon Talli
2018 Soile Koski-Aho Tampereen yliopiston ylioppilaskunta (Tamy), varapuheenjohtajat Antti Pollari Helsingin yliopiston ylioppilaskunta (HYY), Outi Häkkinen Metropolia Ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (METKA)
2019 Joonas Suikula Lappeenrannan teknillisen yliopiston ylioppilaskunta (LTKY), varapuheenjohtajat Tiina Anttonen Metropolia Ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (METKA), Harri Nurmi Diakonia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (O'Diako)
2020-luku

2020 Antti Pentikäinen Aalto-yliopiston ylioppilaskunta (AYY), varapuheenjohtajat Sanna-Maria Ahl Seinäjoen ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (SAMO) ja Nita Vallimäki Satakunnan ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (SAMMAKKO)
2021 Julia Tuuri Haaga-Helia ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (Helga), varapuheenjohtajat Essi Lumme Metropolia Ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (METKA) ja Jorma Alastalo Tampereen ylioppilaskunta (TREY)
2022 Essi Lumme Metropolia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (METKA), varapuheenjohtajat Tekla Hahl Jyväskylän ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (JAMKO) ja Jani Ressi Metropolia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (METKA)
2023 Emilia Junnila Helsingin yliopiston ylioppilaskunta (HYY), varapuheenjohtajat Lari Koskinen Metropolia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (METKA) ja Atte Kolehmainen Metropolia-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (METKA)
2024 Mio Kortelainen Laurea-ammattikorkeakoulun opiskelijakunta (Laureamko), varapuheenjohtajat Marika Uusi-Illikainen Jyväskylän yliopiston ylioppilaskunta (JYY) ja Tomas Kurenniemi Aalto-yliopiston ylioppilaskunta (AYY)
Urho Myllymäki

Urho Myllymäki (10. heinäkuuta 1917 Kauhajoki – 13. syyskuuta 1995 Kauhajoki) oli suomalainen kaksirivisen harmonikan ja viulun soittaja.
Myllymäki on tunnettu eräänä eteläpohjalaisen kansanmusiikin merkittävimmistä taitajista. Hänen isänsä Iisakki Myllymäki eli Hiskin Iikkoo oli myös tunnettu pelimanni ja Urhon opettaja. Isä ja poika Myllymäki voittivat molemmat suomenmestaruuden pelimannimusiikissa ja menestyivät myös muissa kilpailuissa. Urho Myllymäki sai mestaripelimannin arvonimen Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla 1971.
Levytyksiä

Mestaripelimannit (3 sooloa ja yksi duetto Risto Ala-Ikkelän kanssa, RCA, 1971)
Eteläpohjalaasittain (3 duettoa Risto Ala-Ikkelän kanssa, RCA, 1972)
Kirjallisuutta

Niina Kiprianoff: Mestaripelimanni Urho Myllymäki : henkilökuva ja polkansoittotapa.  (Pro Gradu)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 2008.  Teoksen verkkoversio (viitattu 14. tammikuuta 2010). (Arkistoitu – Internet Archive)
Aiheesta muualla

Urho Myllymäen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ylen Elävä arkisto: Mestaripelimanni Urho Myllymäen osa oli kerjurin osa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Myysia

Myysia (m.kreik. Μυσία, Mysia) oli antiikin aikainen alue luoteisessa Vähässä-Aasiassa. Se rajoittui etelässä Lyydiaan, idässä Fryygiaan ja lännessä Propontikseen. Idempänä sijainnut Troas laskettiin joskus kuuluvaksi Myysiaan.
Myysia joutui Lyydian vallan alle kuningas Kroisoksen aikana, ja myöhemmin siitä tuli osa Persian valtakuntaa. Aleksanteri Suuri valloitti alueen ja siitä tuli osa Seleukidien valtakuntaa. Roomalaisten kukistettua Antiokhos III:n vuonna 189 eaa. alue liitettiin Pergamoniin.
The Mysterious Traveler

The Mysterious Traveler oli yhdysvaltalainen jännityskuunnelmasarja, jonka ensimmäisen jakson Mutual Broadcasting System esitti 5. joulukuuta 1943 ja viimeisen 16. syyskuuta 1952. Sarjan isäntänä ja jaksojen kertojana toimi Maurice Tarplin. Sarjan käsikirjoittivat, tuottivat ja ohjasivat Robert Arthur ja David Kogan.
Sarjaan perustuvaa The Mysterious Traveler Magazine -lehteä julkaistiin viisi numeroa vuosina 1951–1952, ja siinä julkaistiin Robert Arthurin lisäksi myös muun muassa John Dickson Carrin, Dorothy L. Sayersin ja Ray Bradburyn kirjoittamia tarinoita. Vuonna 1948 julkaistiin yksi numero Mysterious Traveler Comics -sarjakuvalehteä. Sen yhteys radiosarjaan on epäselvä, mutta lehti sisältää useita sarjan mainoksia. 1950- ja 1960-luvuilla julkaistulla samannimisellä lehdellä ei ole yhteyttä radio-ohjelmaan.
Aiheesta muualla

otr.net: Sarjan jaksoja kuunneltavissa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
luettelo sarjan jaksoista (englanniksi)
Stig-Göran Myntti

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 6. elokuuta 1925
Syntymäpaikka: Maalahti,  Suomi
Kuolinaika: 28. helmikuuta 2020 (94 vuotta)
Pelipaikka: hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1943–1955 | VIFK | 199 | (111) |
| 1956 | RU-38 | – | (–) |
| 1957–1965 | VIFK | 99 | (21) |
Maajoukkue
| 1945–1958 |  Suomi | 61 | (5) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Stig-Göran Myntti (6. elokuuta 1925 Maalahti – 28. helmikuuta 2020) oli suomalainen jalka- ja jääpalloilija.
Jalkapallo

Myntti edusti lähes koko uransa Vasa IFK:ta, lukuun ottamatta kautta 1957, jonka hän pelasi RU-38:n riveissä. Suomen mestaruuden Myntti voitti VIFK:ssa vuosina 1944, 1946 ja 1953. Suomen jalkapallomaajoukkueessä hän pelasi 61 A-maaottelua ja teki viisi maalia. Myntti oli mukana Suomen joukkueessa myös Helsingin 1952 olympialaisissa. Hänet valittiin Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen vuonna 1993.
Jääpallo

Jääpalloilijana Myntti saavutti MM-kilpailuissa 1957 hopeaa. Hän pelasi 12 A-maaottelua ja teki niissä neljä maalia.
Muuta

Stig-Göran Myntille myönnettiin vuoden 1954 saavutuksista Vaasa-lehden kultamitali.
Stig-Göran Myntin poika Kenth Myntti ja pojanpoika Henri Myntti ovat myös pelanneet jalkapalloa pääsarjatasolla.
Myönteisyysvinouma

Myönteisyysvinouma tai myönteisyysharha (engl. positivity bias) on ihmisten taipumus muistaa miellyttäviä asioita tarkemmin kuin epämiellyttäviä. Tutkimukset osoittavat, että tiedostamattomalla tasolla mieli pyrkii keskittymään myönteisiin asioihin, kun taas tietoisella tasolla se pyrkii keskittymään kielteisiin asioihin. Tämä tiedostamaton ennakkoasenne muistuttaa forer-ilmiötä.
Luettelo Konstantinopolin patriarkoista
Aiheesta muualla

Luettelo ekumeenisista patriarkoista patriarkaatin virallisilla sivuilla (englanniksi)
Martti Mäenpää

Martti Olavi Tuomas Mäenpää (s. 16. maaliskuuta 1950 Seinäjoki) on Teknologiateollisuus ry:n entinen toimitusjohtaja ja Tekesin entinen pääjohtaja.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Seinäjoen lyseosta vuonna 1968, valmistui Teknillisen korkeakoulun sähköosastolta diplomi-insinööriksi 1973, tekniikan lisensiaatiksi 1978 ja tekniikan tohtoriksi 1982.
Mäenpää on ollut tutkijana Suomessa (TKK, VTT), Saksassa (Aachenin teknillinen korkeakoulu) sekä Yhdysvalloissa (Caltech). Tutkijauran jälkeen hän työskenteli strategiajohtajana elektroniikkateollisuudessa (Metra Oyj) ja teollisuusneuvoksena kauppa- ja teollisuusministeriössä. Vuosina 1995–1999 hän toimi Tekesin pääjohtajana ja vuosina 2000–2010 Teknologiateollisuuden toimitusjohtajana.
Mäenpää on ollut hallituksen jäsen Finnverassa, Finprossa ja OPn tutkimussäätiössä sekä puheenjohtajana VTT:n johtokunnassa ja Teollisuussijoituksen sijoitusneuvostossa. Hän on toiminut EU:n hallintoelimissä (CREST, JRC) ja Suomen delegaation puheenjohtajana Euroopan avaruusjärjestössä. Lisäksi Mäenpää on ollut Teknillisen korkeakoulun neuvottelukunnan jäsen sekä jäsen Helsingin yliopiston fysiikan tutkimuslaitoksen (HIP) tieteellisessä neuvottelukunnassa. Hän on edustanut suomalaista teknologiateollisuutta eurooppalaisissa teollisuusjärjestöissä (Orgalime, CEEMET).
Mäenpää on Helsingin yliopiston fysiikan dosentti. Sotilasarvoltaan hän on kapteeni. Mäenpäälle on myönnetty Suomen Leijonan komentajamerkki sekä Teknillisen korkeakoulun ja Helsingin yliopiston pronssinen merkki. Hän on Joensuun yliopiston kunniatohtori.
Mystraksen katedraali

| Mystraksen katedraali Μητρόπολη του Μυστρά |
| --- | --- |
 Mystraksen katedraali.
Sijainti:  Mystrás, Spárti, Lakonia, Kreikka
Koordinaatit:  37°04′33″N, 22°22′08″E
Rakentamisvuosi:  noin 1270
Tyylisuunta:  bysanttilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Mystraksen arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mystraksen katedraali eli Metropolis (kreik. Μητρόπολη του Μυστρά, Mitrópoli tou Mystrá) eli Pyhän Demetrioksen kirkko (Ναός Αγίου Δημητρίου, Naós Agíou Dimitríou) on bysanttilaisaikainen kirkko Mystraksessa Spártin kunnassa Kreikassa. Se toimi Mystraksen katedraalina eli piispanistuimena. Kirkko on osa Mystraksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Mystraksen katedraali ja arkeologisen museon rakennus.
Mystraksen katedraalia sisältä.
Mystraksen katedraali on rakennettu noin vuonna 1280, mikä tekee siitä kaupungin vanhimman kirkon. Kirkon perusti piispa Eugenios. Katedraali kunnostettiin vuosina 1291–1292 piispa Nikeforos Moskhopuloksen aikana ja se sai nykyisen muotonsa 1400-luvun jälkimmäisellä puoliskolla piispa Matthaioksen aikana. Perimätiedon mukaan Bysantin viimeinen keisari Konstantinos XI Palaiologos kruunattiin kirkossa vuonna 1449. Kreikan itsenäistyttyä 1800-luvun alkupuolella kirkko toimi alkuvaiheessa Lakonian piispan piispanistuimena.
Katedraali edustaa Mystraksen kirkoille tyypillistä sekatyyliä: se on alaosassaan basilikakirkko ja yläosassaan viisikupolinen kirkko. Kirkko on koristeltu veistoskoristelulla sekä seinämaalauksin, jotka on tehty kolmessa vaiheessa vuosina 1270–1285, 1291–1292 sekä 1400-luvun alkupuolella.
Osmanivallan aikana kirkon pohjoispuolelle rakennettiin piha sekä kaksikerroksiset rakennukset piispan palatsiksi. Niissä toimii nykyisin Mystraksen arkeologinen museo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mystraksen katedraali Wikimedia Commonsissa
Mystraksen linna

| Mystraksen linna> Κάστρο του Μυστρά |
| --- | --- |
 Mystraksen linnan raunioita.
Sijainti:  Mystrás, Spárti, Lakonia, Peloponnesos  Kreikka
Koordinaatit:  37°4′19″N, 22°22′1″E
Rakennustyyppi:  linna
Valmistumisvuosi:  1249
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Mystraksen arkeologinen alue 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mystraksen linna (kreik. Κάστρο του Μυστρά, Kástro tou Mystrá) on bysanttilaisaikainen linna Mystraksessa Kreikassa. Se rauniot ovat osa Mystraksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Mystraksen linna ja muureja.
Näkymä linnalta Evrótas-joen laaksoon.
Mystraksen linna rakennettiin Kreikan frankkivallan aikana vuonna 1249. Sen rakennutti Akhaian prinssi Vilhelm II Villehardouin. Myöhemmin linna oli bysanttilaisen Morean despotaatin käytössä. Sitä käytettiin edelleen osmanivallan aikana, jolloin siihen tehtiin uudenaikaistuksia muun muassa tuliaseiden tultua käyttöön.
Linna sijaitsee Mystraksen linnavuoren huipulla kaupungin eteläpuolella. Linnavuoren korkeus on 621 metriä merenpinnasta laskettuna. Linnan porttia vartioi suuri suorakulmainen torni. Sisällä on linnanpiha, sotilaiden majoitustiloja, suuri vesisäiliö sekä muun muassa kappeli. Linnalta on hyvä näköala itään koko Evrótas-joen laaksoon. Lännessä näköala avautuu Taÿ́getos-vuorille.
Linnan etelä- ja kaakkoispuolella on jyrkkä seinämä, joka tekee sen vaikeaksi valloittaa näiltä puolilta. Muilta suunnilta linnan puolustusta on vahvistettu muilla muureilla ja linnoitteilla. Muureja on kahdessa tasossa, ja niitä on vahvistettu neliskulmaisilla ja pyöreillä torneilla. Ylempi muuri alkaa linnan länsipuolelta ja kiertää sen pohjoispuolella Mystraksen palatsin alueen ja itäpuolella Pantánassan luostarin. Alempi muuri alkaa kaupungin luoteisosassa ja kiertää Vrontóchion luostarin ja seuraa kukkulan rinnettä Perivléptoksen luostarille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mystraksen linna Wikimedia Commonsissa
Mytologioita

| Mytologioita> Mythologies.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Genre:  kulttuurintutkimus
Julkaistu:  1957
Suomennos
Suomentaja:  Panu Minkkinen
Kustantaja:  Gaudeamus
Ulkoasu:  nidottu
ISBN:  951-662-588-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Mytologioita on Roland Barthesin vuonna 1957 ilmestynyt teos. Kirja koostuu vuosina 1954–1956 kirjoitetuista esseistä, joissa Barthes tutkii nykyaikaisten sosiaalisten arvojärjestelmien taipumusta luoda moderneja myyttejä. Barthes tarkastelee teoksessa myös myytin luomisen semiologista prosessia, ja lisää Ferdinand de Saussuren merkkianalyysiin toisen tason, jossa merkit nostetaan myytin tasolle. Kirjaa pidetään kulttuurintutkimuksen klassikkona.
Aiheesta muualla

Demytologisoinnin perusoppikirja (Arkistoitu – Internet Archive). Niin & näin 1/1995.
Mika Siimes: Sarkasmin mestarinäyte. Helsingin sanomat 8.1.1995.
Luettelo Myllykosken Pallo -47:ssä pelanneista jalkapalloilijoista

Tämä on luettelo Myllykosken Pallo -47:ssä pelanneista jalkapalloilijoista. Luettelossa ovat Myllykosken Pallo -47:ssä Suomen jalkapallon korkeimmalla sarjatasolla Mestaruussarjassa (1975) tai Veikkausliigassa (1992–2014) vähintään yhden ottelun pelanneet jalkapalloilijat.
Huomioita

Kaudet-sarakkeessa ovat kaudet, joina pelaaja on pelannut vähintään yhden sarjaottelun MyPan joukkueessa. Kausia, joina pelaaja on kuulunut joukkueen kokoonpanoon, mutta ei ole pelannut yhdessäkään sarjaottelussa, ei ole mukana. Saavutukset-sarakkeessa ovat pelaajan MyPassa saavuttamat kultaiset, hopeiset ja pronssiset Suomen-mestaruusmitalit sekä Suomen cupin mestaruudet.
Eniten otteluita korkeimmalla sarjatasolla MyPassa on pelannut Toni Huttunen, joka pelasi 441 ottelua kausina 1992–2009. Hän on myös seuran menestynein pelaaja yhdellä SM-kullallaan, viidellä SM-hopeallaan, kolmella SM-pronssillaan ja kolmella Suomen cupin mestaruudellaan. Eniten maaleja korkeimmalla sarjatasolla MyPassa on tehnyt Saku Puhakainen, joka teki 75 maalia kausina 2000–2009.
Kansainvälisesti menestyneimpiä MyPan entisiä pelaajia ovat Jari Litmanen (MyPassa kaudella 1992) ja Sami Hyypiä (1992–1995), joille MyPa oli viimeinen seurajoukkue Suomessa ennen siirtymistä ulkomaille. Molemmat ovat muun muassa pelanneet yli 100 maaottelua ja voittaneet Mestarien liigan. Trinidadtobagolainen Brent Sancho (1999) ja togolainen Kuami Agboh (2007–2008) edustivat maitaan vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailuissa.
MyPaa korkeimmalla sarjatasolla edustaneista pelaajista Ilkka Mäkelä ja Janne Lindberg ovat myöhemmin toimineet myös joukkueen päävalmentajana korkeimmalla sarjatasolla.
Tämän lisäksi MyPassa on pelannut myös muun muassa englantilainen Dean Wilkins kausina 1981 ja 1982. Wilkins on tehnyt mittavan pelaaja- ja valmentajauran Englannissa. Myös Tottenhamissa Valioliigaa pelannut Pat Corbett pelasi joukkueessa kaudella 1991.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Myllykosken Pallo -47:ssä pelanneet jalkapalloilijat Wikimedia Commonsissa
Suomen maajoukkueen ottelu- ja maalitilaston ykkönen Jari Litmanen pelasi Myllykosken Pallo -47:ssä kaudella 1992 ennen siirtymistään ulkomaille.
Luettelo Kristiinankaupungin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Kristiinankaupungin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kristiinankaupungin kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Kristiinankaupunkiin on liitetty Lapväärtin, Siipyyn ja Tiukan kunnat.
Muinaiskreikka

Alkukreikka
(n. 2000 eaa.)
Mykeneläinen kreikka
(n. 1600–1100 eaa.)
Muinaiskreikka
Homeerinen kreikka
Klassinen kreikka
(n. 800–300 eaa.)
Koinee-kreikka
(n. 300 eaa.–330)
Bysantin kreikka
(n. 330–1453)
Nykykreikka
(1453–)
Katharévousa
Dimotikí
Kreikan kielikiista
Katso myös
Kreikkalaisen kirjaimiston historia
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Muinaiskreikka on indoeurooppalaiseen kielikuntaan kuuluvan kreikan kielen historiallinen kehitysvaihe. Laajimmassa merkityksessään muinaiskreikka voi tarkoittaa kaikkia nykykreikkaa edeltäneitä vaiheita, mutta useimmiten sillä viitataan erityisesti antiikin aikana käytettyyn kreikkaan. Tuolloin kreikkalainen kielialue oli huomattavasti nykyistä laajempi ja kreikka oli pitkään koko itäisen Välimeren lingua franca.
Kreikan kielellä on ollut monia kehitysvaiheita ja selvien rajojen vetäminen on jossain määrin mielivaltaista. Yleisesti nyky- ja muinaiskreikka erotetaan toisistaan, koska ajan kuluessa tapahtuneet muutokset ovat olleet merkittäviä. Muinais- ja nykykreikan välistä eroa voitaisiin verrata latinan ja sen suorimmankenen mukaan? seuraajan, italian, väliseen eroon.
Varhaisimmat säilyneet kreikankieliset tekstit on kirjoitettu noin 1400-luvulla eaa. Kiinaa lukuun ottamatta minkään muun yhä elävän kielen historia ei ole dokumentoitu yhtä pitkältä ajanjaksolta. Muutenkin kreikan kielen merkitys länsimaiselle kulttuurille on ollut valtava. Antiikin Kreikan kulttuuri vaikutti ratkaisevasti länsimaiseen kulttuuriin ja kreikan kielellä on kirjoitettu lukuisia maailmanhistorian merkittävimpiin kuuluvia teoksia. Lainasanojen muodossa muinaiskreikka on edelleen vahvasti läsnä kaikissa eurooppalaisissa nykykielissä.