stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lumivaaran kirkko
Kirkon ulkoasu

Lumivaaran kirkko on malliltaan tornillinen pitkäkirkko. Se on rakennettu tiilestä ja rapattu valkoiseksi. Kirkon toisessa päässä sijaitseva kellotorni ei juurikaan ulkone kirkon runko-osasta. Kellotornin alaosa on nelikulmainen ja yläosa kahdeksankulmainen, joka kapenee kohti huippua.
Kirkon pääsisäänkäynti sijaitsee kellotornin alaosassa. Pääsisäänkäynnin yläpuolella on kirkon valmistumisvuosi, 1935, sekä maalaus, jossa kaksi enkeliä on polvistuneena kahta puolta ristiä. Maalauksessa on kirjoitus ”Sinun tykönäsi on elämän lähde”.
Kirkon satulakattoisessa runkohuoneessa on matalat pulpettikattoiset kylkiäiset. Alttarin puoleisen pään seinä on porrasmainen ja nousee katon yläpuolelle. Kylkiäisten jatkona on kuoriosan molemmin puolin matalat kulmikkaat rakennusosat, joissa toisessa oli sakaristo.  Molemmissa kylkiäisissä on kahdeksan suippokaarista ikkunaa. Niiden yläpuolella satulakaton alaosassa on kummallakin puolella neljä suippokaarista ja satulakatollista ikkunaa. Kuoriosassa on kaksi värilasillista kaari-ikkunaa.
Sisäosat

Kirkkosali on kolmilaivainen ja kirkossa oli istumapaikkoja noin 720. Keskimmäisessä laivassa on korkea tynnyriholvikatto. Kaartuva tynnyriholvi kertautuu alttarin kehyksinä. Keskilaivan molemmin puolin on puolitynnyriholvikattoiset sivulaivat, joissa on lehterit. Keskilaivan seinät ja katto maalattiin valkoiseksi ja sivulaivojen seinät ja katto harmaaksi sekä holvit valkoiseksi. Lehterien kaiteissa on Emil Ruokolaisen maalaamia raamatunlauseita sekä apostolien symbolit ja nimet.
Irtaimisto

Nuori Lumivaaran seurakunta sai suurimman osan irtaimistostaan lahjoituksena. Kellotorniin sijoitettiin kaksi kelloa vuonna 1934.  Urkuja kirkkoon ei ehditty hankkia vaan käytössä oli urkuharmoni. Erillistä alttaritaulua ei ole vaan alttarikuva maalasivat kirkon seinään Ilmari ja Seppo Launis. Alttarimaalauksen aiheena on Kristuksen kirkastuminen ja siinä on sanat ”Tämä on minun rakas poikani. Kuulkaa häntä.”
Sota-aika

Talvisodan jälkeen Lumivaara ja sen kirkko luovutettiin Neuvostoliitolle. Venäläiset tuhosivat muun muassa kirkon alttarin ja käyttivät kirkkoa elokuvateatterina. Jatkosodassa Lumivaara vallattiin takaisin ja Lumivaaran kirkko saatiin kunnostettua 1943. Vuonna 1944 kirkko jäi kuitenkin Neuvostoliitolle.
Irtaimiston kohtalo

Lumivaaran kirkon irtaimisto saatiin evakuoitua kirkon kelloja lukuun ottamatta. Suurempi kello on edelleen kirkon tornissa. Pienempi kirkonkello on tällä hetkellä Huuhanmäen entiselle kasarmialueelle perustetun uuden hotellin pihassa. Lumivaaran kirkon kattokruunut on lahjoitettu Teuvan kirkkoon ja kynttilänjalat, ehtoollisvälineet, kastemalja ja kirkkotekstiilit Alavuden kirkkoon.
Nykytilanne

Kirkkoa käytettiin jatkosodan jälkeen viljavarastona, mutta nykyisin se on tyhjä ja hylätty. Kirkon ulkoasu on rapistunut, kattopellit ruostuneet ja tornin huipussa ollut risti on vedetty alas. Entiset lumivaaralaiset pitivät kirkossa jumalanpalveluksen 5. heinäkuuta 1992.
Lumivaaran kirkon ympärille on suunniteltu perustettavaksi Venäjän ensimmäinen luterilainen luostari. Luostari on suunniteltu pyhitettäväksi Pyhälle Olaville ja sinne voivat asettua sekä miehet että naiset. Luostarin perustamisen yhteydessä on suunniteltu myös itse kirkon kunnostamista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lumivaaran kirkko Wikimedia Commonsissa
Selvitys Lumivaaran kirkkorakennuksesta (Arkistoitu – Internet Archive)
Lumivaaran kirkon pohjapiirros ja kuvia nykytilasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Lumivaaran kirkko rakennusvaiheessa (Arkistoitu – Internet Archive)
Lumivaaran kirkon vihkiäisistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Lumivaaran kirkko ennen sotia
Kuvia Lumivaaran kirkon nykytilasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilmari Launiksen suunnittelemia suomalaisia kirkkoja
Kalvolan kirkko
Konneveden kirkko
Lumivaaran kirkko
Pomarkun kirkko
Pornaisten kirkko
Saaren kirkko
Sammaljoen kirkko
Tervon kirkko
Valkjärven kirkko
Vieremän kirkko
Vuokselan kirkko
Ylämaan kirkko
Lumivaaran kirkon enkeli 2016.
Lumivaaran kirkon alttaritaulun Jeesus katsoo tuhottuun kirkkosaliin (2016).
Lumivaaran kirkon säästynyt kello 2016.
Bob Graham (kirjailija)

| Bob Graham> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. lokakuuta 1942 (ikä 82) Sydney, New South Wales, Australia
Kansalaisuus:  australialainen
Ammatti:  lastenkirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Robert Donald (Bob) Graham (s. 20. lokakuuta 1942 Sydney, New South Wales, Australia) on australialainen kirjailija ja kuvittaja.
Graham opiskeli piirtämistä ja maalausta Julian Ashton Art Schoolissa. Hän asui jonkin aikaa Britanniassa mutta palasi Australiaan 1969 ja aloitti työn kuvittajana ja muotoilijana. Sairauslomalla ollessaan hän alkoi kuvittaa lastenkirjoja, joista ensimmäinen ilmestyi 1981.
Australialainen säveltäjä George Ellis on säveltänyt ja sovittanut muutamien Grahamin kirjojen aiheista musiikkia. Niitä esitettiin Children’s Book Council of Australian kokouksessa Sydneyssä vuonna 2010.
Grahamin kirjoille on myönnetty parikymmentä palkintoa, ja lisäksi hän ollut palkintoehdokkaana monista kirjoistaan. Hän on saanut myös kaksi henkilökohtaista palkintoa.
Palkinnot ja tunnustukset

2011 Kids Own Australian Literature Awards eli Koala Awards: Legend
2012 ehdokas Hans Christian Andersen -palkinto
Suomennetut teokset

Peter Smith, Bob Graham: Jennin pikkuveli (Jenny’s Baby Brother), suomentaja Maria Vuorio. Otava, 1983 ISBN 951-1-07471-7
Omat touhut (I Can), suomentaja Pirkko Harainen. Otava, 1986 ISBN 951-1-08955-2. (Kissimirri-sarja)
Max (Max), suomentaja Pirkko Harainen. WSOY, 2000. ISBN 951-0-25283-2 (Nestle Smarties Book Prize, Koala Awards)
Puffe: sirkuskoira seikkailee (Buffy), suomentaja Tuula Sandström. WSOY, 2000. ISBN 951-0-25284-0 (Yabba- ja Cyber-palkinnot)
Riehakas koira (The Trouble with Dogs), suomentaja Terhi Leskinen. Karkkila: Mäkelä, 2008. ISBN 978-951-882-779-8
René Gothóni

| René Gothóni> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1950 (ikä 74) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  uskontotiede
René Reinhold Gothóni (s. 10. huhtikuuta 1950 Helsinki) on suomenruotsalainen uskontotieteilijä. Hän on ensimmäinen uskontotieteen professori Helsingin yliopiston humanistisessa tiedekunnassa vuodesta 2003.
Aiheesta muualla

Professori René Gothóni. Uskontotieteen laitos.
René Gothóni (Arkistoitu – Internet Archive). Kotisivut. (englanniksi)
René Gothóni 375 humanistia – Helsingin yliopisto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  DDB  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Daniel Granato

| Daniel Granato> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1984 (ikä 40–41)
Kansalaisuus:  Brasilia ja Italia
Ammatti:  elintarviketieteilijä, apulaisprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Universidade Federal do Paraná (M.Sc. 2009), São Paulon yliopisto (Ph.D. 2011), Wageningenin yliopisto (Ph.D. 2016)
Instituutti:  Luonnonvarakeskus
Palkinnot:  Highly Cited Researcher (Clarivate Analytics, 2019)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Daniel Granato (s. 1984) on brasilialais-italialainen elintarviketieteilijä, joka työskentelee tutkijana ja apulaisprofessorina Luonnonvarakeskuksessa (Luke) Espoossa. Hän lukeutuu elintarviketieteen ja yleisemmin maataloustieteiden viitatuimpiin tutkijoihin maailmassa.
Granato valmistui maisteriksi vuonna 2009 Universidade Federal do Paranásta pääaineenaan elintarviketeknologia. Hän suoritti elintarviketieteen tohtoritutkinnon São Paulon yliopistossa (2011) ja elintarvikekemian tohtoritutkinnon Wageningenin yliopistossa (2016). Hänen englanninkielinen elintarvikekemian alaan kuuluva väitöskirjansa käsitteli rypälemehujen kemiallista koostumusta ja hyötyjä. Työ oli otsikoitu Reflectance of botanical, production and geographical origin on the unique compositional traits of purple grape juices.
Granato nousi marraskuussa 2019 maailman viitatuimpien tutkijoiden joukkoon maataloustieteiden alalla (Highly Cited Researchers, luokka Agricultural Sciences); tämä listaus pohjautuu analyytikkoyritys Clarivaten ylläpitämään Web of Science -julkaisutietokantaan. Vuoden 2019 maailman viitatuimpien tutkijoiden listauksessa oli yhteensä noin 6 200 tutkijaa, joista 3 700 oli ryhmitelty johonkin 21:stä selvityksessä mukana olleesta tieteenalaryhmästä ja 2 500 oli poikkitieteellisten aihepiirien tutkijoita.
Aiheesta muualla

Google Scholarin sivu Daniel Granatosta (englanniksi) (google.com)
Daniel Granato, Highly citerd, Associate professor - Food Processing and Quality, Natural Resources Institute Finland (englanniksi) (publons.com)
Daniel Granato (englanniksi) (researchgate.net)
Daniel Granato & Gastón Ares (2013) Mathematical and Statistical Methods in Food Science and Technology (Wiley-Blackwell)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Tieteilijät:  Google Scholar  ORCID  Publons 
Muut:  IdRef
Phil Gordon

| Phil Gordon |
| --- | --- |
 Phil Gordon Caesars Palacen Poker Blog -turnauksessa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. heinäkuuta 1970 
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Pokerinpelaaja
WSOP-voitot:  0
WSOP-rahasijat:  15 
WPT-voitot:  1
EPT-voitot:  0
Turnausansiot (USD):  1 920 068
Päivitetty:  26. tammikuuta 2009
Philip "Phil" Stewart Gordon (s. 6. heinäkuuta 1970) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen, pokerikirjailija ja tv- ja radiokommentaattori. Gordon on Full Tilt Pokerin, yhden suurimmista nettipokerihuoneista, perustajia ja sen ammattilaisryhmän (Team Full Tiltin) jäsen.
Varhaisvuodet

Gordon varttui Atlantan lähiöalueella Stone Mountainilla Georgiassa. Gordon aloitti 15-vuotiaana opiskelun Georgia Institute of Technologyssa voitettuaan National Merit Scholarship Finalist -stipendin. Gordon suoritti tutkintonsa tietojenkäsittelystä ja aloitti työskentelyn Pohjois-Kaliforniassa Lockheed Missilesissa ja Space Companyssa. Tämän jälkeen hän meni töihin Netsys Technologiesiin. Netsys myytiin Ciscolle 95 miljoonalla dollarilla. Kaupan jälkeen Gordon lähti kiertämään maailmaa viideksi vuodeksi vieraillen yli 50 maassa ja viidellä mantereella.
Pokeriura

2000-luvun alussa Gordon alkoi menestyä pokeriturnauspelaajana ja saavutti neljännen tilan World Series of Pokerin pääturnauksessa vuonna 2001 ansaiten 399 610 dollaria. Seuraavana vuonna hän selviytyi kahden WSOP-turnauksen finaalipöytään. Vuonna 2004 Gordon voitti World Poker Tourin Bay 101 Shooting Stars -osakilpailun ansaiten 360 000 dollaria. Marraskuussa 2006 hän oli Red Rock Casino Resortissa Las Vegasissa pelatun FullTiltPoker.Net Championshipin ykkönen. 
Tammikuussa 2009 Gordonin pokeriuran turnausansiot ylittivät 1,9 miljoonaa dollaria.
Vuosina 2003–2006 Gordon toimi Celebrity Poker Showdown -ohjelman kommentaattorina. Hän on ollut myös kommentaattorina ESPN:n WSOP-lähetyksissä ja toiminut "The Poker Edge"-radioshown isäntänä yhdessä Andrew Feldmanin kanssa. Gordon on myös pelannut television pokeriohjelmassa Poker After Dark. Gordon on kirjoittanut kolme suosittua pokerikirjaa, joista kaksi on suomennettu.
Kirjoja

Phil Gordon, Jonathan Grotenstein: Poker: The Real Deal.  Simon Spotlight Entertainment, 2004.  ISBN 978-0689875908
Phil Gordon: Phil Gordon's Little Green Book: Lessons and Teachings in No Limit Texas Hold'em.  Simon Spotlight Entertainment, 2005.  ISBN 978-1416903673  (suomennettu nimellä Pieni vihreä kirja - Hold'em pokeri, Readme.fi Oy, 2008 ISBN 978-9522200303)
Phil Gordon: Phil Gordon's Little Blue Book: More Lessons and Hand Analysis in No Limit Texas Hold'em.  Simon Spotlight Entertainment, 2006.  ISBN 978-1416927198  (suomennettu nimellä Hold'em pokeri - Pieni sininen kirja, Readme.fi Oy, 2008 ISBN 978-9522200433)
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Phil Gordon Full Tilt Pokerin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Phil Gordon The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
Phil Gordon Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat
Glenn Gould

Nuori Glenn Gould englanninsetterinsä kanssa 1946
Glenn Herbert Gould (25. syyskuuta 1932 Toronto, Ontario – 4. lokakuuta 1982 Toronto) oli kanadalainen pianisti. Erityisen tunnetuksi hän tuli Johann Sebastian Bachin teosten tulkkina, joita hän esitti hyvin omintakeisella tyylillä. Hän lopetti lavaesiintymiset vuonna 1964 ja keskittyi sen jälkeen levyttämiseen sekä radio- ja televisio-ohjelmien tekemiseen.
Gould syntyi Goldin perheeseen, mutta perhe muutti nimensä 1930-luvulla kasvaneen antisemitismin pelossa. Perhe oli kristitty, mutta Gold-nimen pelättiin leimaavan sen juutalaiseksi. Gouldin ensimmäinen pianonsoiton opettaja oli hänen äitinsä, jonka isoisä oli Edvard Griegin serkku. Kymmenvuotiaasta alkaen Gould opiskeli Toronton konservatoriossa pianonsoittoa Alberto Guerreron, urkujensoittoa Frederick C. Silvesterin ja musiikinteoriaa Leo Smithin johdolla.
Vuonna 1945 hän piti ensikonserttinsa soittimenaan urut. Seuraavana vuonna oli vuorossa ensimmäinen orkesterikonsertti Toronton sinfoniaorkesterin solistina. Ensimmäisen pianoresitaalinsa Gould piti vuonna 1947, ja radiokonserttien sarja alkoi Kanadan CBC-radioyhtiön lähetyksessä vuonna 1950. Vuonna 1955 hän teki ensilevytyksensä, josta on tullut ehkä hänen tunnetuimpansa, Bachin Goldberg-muunnelmat.
Gouldin omintakeinen soittotyyli jakoi yleisön mielipiteet. Hänen tekninen taituruutensa oli kiistaton, mutta rohkeat tulkinnat vakiintuneista klassisen musiikin teoksista herättivät vastalauseita. Gould ei koskaan soittanut kappaletta kahdesti samalla tavalla. Hänen maneerinaan oli hyräillä soittaessaan: tapa on taltioitunut monille äänitteille.
Vuonna 1957 Gould teki kuuluisan konserttikiertueen Neuvostoliittoon, ensimmäisenä pohjoisamerikkalaisena pianistina toisen maailmansodan jälkeen. Tarinan mukaan esityksen ensimmäisellä puoliskolla sali oli melko tyhjillään, mutta väliajan jälkeen sali oli täpötäynnä.
10. lokakuuta 1964 Gould antoi yllättäen viimeisen konserttinsa Los Angelesissa, syyksi konserttien lopettamiseen hän sanoi, että yleisö häiritsee häntä. Loppuelämänsä hän keskittyi tulkitsemaan musiikkia levytysstudiossa. Hän myös sävelsi sekä kirjoitti ja tuotti televisio- ja radio-ohjelmia. Hän tulkitsi viimeisinä vuosinaan uudestaan "tavaramerkkiteoksensa" Goldberg-muunnelmat. Vuoden 1981 versio eroaa suuresti alkuperäisestä, varsinkin tempojensa hitauden vuoksi.
Erakkomaista elämää viettänyt, eksentrisenä pidetty Glenn Gould kuoli vuonna 1982 aivohalvaukseen synnyinkaupungissaan Torontossa. Hänet on haudattu Toronton Mount Pleasant -hautausmaalle. Hän oli aiemmin sanonut lopettavansa pianonsoiton 50-vuotiaana. Näin hän tekikin, sillä hän kuoli joitakin päiviä 50-vuotispäivänsä jälkeen.
Gouldin muistoksi on perustettu The Glenn Gould Foundation, joka myöntää kolmen vuoden välein jaettavan Glenn Gould -palkinnon.
Kirjallisuutta

Friedrich, Otto: Glenn Gould: A Life and Variations. Random House, New York. 1989. ISBN 0-394-56299-2
Kazdin, Andrew: Glenn Gould soittaa: luovaa valehtelua. Suomentanut Seppo Heikinheimo. Kirjayhtymä, Helsinki. 1991. ISBN 951-26-3486-4
Mantere, Markus: Glenn Gould: viisi näkökulmaa pianistin muusikkouteen ja kulttuuriseen reseptioon. Suomen etnomusikologinen seura, Helsinki. 2006. ISBN 951-96171-8-3
Mantere, Juha Markus: The Gould Variations: Technology, Philosophy and Criticism in Glenn Gould’s Musical Thought and Practice.  (Europäische Hochschulschriften. Reihe XXXVI, Bd. 266)  Frankfurt am Main:  Peter Lang, 2012.  ISSN 0721-3611  ISBN 978-3-631-62279-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sony BMG Music (Canada): Glenn Gould.com
Helsingin kaupunginkirjaston Gould-esittely (Arkistoitu – Internet Archive)
Library and Archives Canada: The Glenn Gould Archive (Arkistoitu – Internet Archive)
CBC Archives: Glenn Gould: Variations on an Artist
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  Grammy Awards  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Paul Graham

Paul Graham
Paul Graham (s. 1964) on englantilainen kirjailija ja Lisp-ohjelmoija.  Hänet tunnetaan bayesilaisen roskapostisuodatuksen ideoijana.
Grahamilla on tietojenkäsittelytieteen tohtorin tutkinto Harvardin yliopistosta. Hän on opiskellut myös taidemaalausta.
Kirjoja

On Lisp (1993) ISBN 0-13-030552-9
ANSI Common Lisp (1995) ISBN 0-13-370875-6
Hackers & Painters (2004) ISBN 0-596-00662-4
Aiheesta muualla

Kotisivu
Paul Grahamin esseitä
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef
Hetty Green

| Hetty Green |
| --- | --- |
 Hetty Green tyttärensä häissä vuonna 1909.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. marraskuuta 1834 New Bedford, Massachusetts, Yhdysvallat
Kuollut: 3. heinäkuuta 1916 (81 vuotta) New York, New York, Yhdysvallat
Puoliso:  Edward Henry Green
Lapset:  Edward ”Ned” Howland Robinson Green (1868–1936) Hetty Sylvia Ann Howland Green Wilks (1871–1951)
Muut tiedot
Lempinimet:  Wall Streetin noita
Hetty Green (synt. Henrietta Howland Robinson), (21. marraskuuta 1834 – 3. heinäkuuta 1916), lempinimeltään ”Wall Streetin noita” oli yhdysvaltalainen sijoittaja ja liikenainen, joka on jäänyt historiaan aikansa rikkaimpana naisena sekä sairaalloisesta saituruudestaan.
Vaikkakin Hetty peri suuren omaisuuden ensin isältään ja myöhemmin tädiltään, voidaan häntä pitää omaisuutensa itse tehneenä. Varansa hän ansaitsi muun muassa investoinneilla, kylmähermoisella pörssikeinottelulla, sotaobligaatioilla ja rahan lainauksella.
Hettyn saituruudesta on monia tarinoita, joista osa lienee väriteltyjä. Tiedetään kuitenkin, että hän saattoi tinkiä halvoistakin päivittäisistä ostoksista, käytti ainoastaan yhtä ainoaa arkipukua, kieltäytyi joistakin omista ja lastensa lääketieteellisistä hoidoista niiden ”kalleuden” vuoksi sekä muutti vanhemmalla iällä halvoista vuokra-asunnoista toiseen vältelläkseen verottajaa. Ilmeisesti myös hänen avioliittonsa päättyi raha-asioista johtuneista erimielisyyksistä.
Hettyn lapsilleen jättämän omaisuuden arvo vastasi nykyrahassa yli kymmentä miljardia euroa. Edwardin kuoltua hänen osuus omaisuudesta siirtyi avioehdon mukaisesti hänen sisarelleen Sylvialle. Valtava omaisuus päätyi lopulta 63 hyväntekeväisyysjärjestölle ja oppilaitokselle Sylvian laatiman testamentin perusteella.
Gregorius Toursilainen

Gregorius Toursilainen ja Salve Kilperik I:n edessä. Keskiaikaisen käsikirjoituksen kuvitusta.
Gregorius Toursilainen (n. 538–594) oli frankkilainen historioitsija ja Toursin piispa. Hänen pääteoksensa Historia Francorum käsittelee frankkien historiaa vuosina 417–591, ja on merovingien aikakauden keskeisin lähde.
Gregorius kuului huomattavaan gallialais-roomalaiseen sukuun, jonka monet jäsenet olivat piispoja.  Gregorius päätti jo varhain astua kirkon palvelukseen, ja vuonna 573 hänet valittiin Toursin piispaksi, missä virassa hän pysyi kuolemaansa saakka.
Gregorius Toursilainen kirjoitti useita pyhimysten elämäkertoja, tunnetuimpana niistä Martinus Toursilaisen eli Pyhän Martin ihmeteoista kertovat neljä kirjaa.
Gregorius Toursilainen on julistettu pyhimykseksi. Hänen muistopäiväänsä vietetään 17. marraskuuta.
Gon

Gon on pieni fiktiivinen dinosaurus, joka seikkailee japanilaisessa sarjakuvassa jonka on luonut Masashi Tanaka. Sarjakuva on piirretty realistisella piirrostyylillä ja se on toteutettu ilman kirjoitettua puhetta sekä ääniefektejä. Vuonna 1998 manga saavutti Excellence Prize -palkinnon Japan Media Arts Festival -tapahtumassa.
Gonin seikkailut perustuvat luontoon liittyviin hauskoihin oivalluksiin. Sarjakuvassa on vain vähän jatkuvuutta eri osien välillä, sillä Gon seikkailee yksittäisissä tarinoissa eri maanosissa niille tyypillisissä luonto-olosuhteissa. Gon esitetään yleensä helposti suuttuvana, mutta hyväsydämisenä olentona, joka auttaa eläinystäviään pulassa ja taistelee viholliseläimiä vastaan.
Masashi Tanaka sanoi:lähde? "Tämä sarja ei sisällä dialogia tai onomatopoeettisia merkkejä. Minulta kysytään aina miksi olen valinnut niin. Alussa en ajatellut että äänet olisivat tarpeellisia. Sarjakuvassa (mangassa) ei pitäisi olla kielioppia. Mielestäni on myös outoa antaa eläimille ihmisten kieli ja laittaa ne puhumaan. Päätin piirtää Goniin jotain mikä oli mielenkiintoisempaa kuin mikään mitä voisit kuvailla sanoin. Sarjakuvalla on silti suurta potentiaalia mitä ei esiinny muussa mediassa. Aion vielä kehittää sarjakuvailmaisuani."
Gonin hahmo

Gon on ainoa sukupuutolta selvinnyt dinosaurus. Gonin edustamaa tarkkaa dinosauruslajia ei ole määritelty. Gon on kaikkiruokainen ja hänellä on hyvä ruokahalu. Hänellä on pieneen kokoon suhteutettuna valtavat lihasvoimat; hän esimerkiksi pystyy kannattelemaan suussaan täysikasvuista afrikkannorsua. Gonin suomupeite on melkein läpäisemätön; sitä ei pysty lävistämään edes suurten saalistajien hampaat. Hänen älykkyytensä vaihtelee tarinoiden välillä; välillä Gon ei huomaa viikkoihin päänsä päällä olevaa linnunpesää, välillä hän voi ovelasti huijata leijonan hoitamaan saalistuksen puolestaan.
Pelissä Tekken 3 Gon on tulenkestävä ja pystyy sylkemään tulipalloja ja hyökkäämään myrkkykaasulla. Gon päästelee lintua ja rääkymistä muistuttavia ääniä.
Manga

Paradox Press julkaisi alun perin englannin kielisen painoksen mangasta.
Gon:  ISBN 1563897490
Gon on Safari:  ISBN 1563896699
Gon Swimming:  ISBN 1563893800
Gon Underground:  ISBN 1563895919
Gon Wild!:  ISBN 1563894742
DC Comicsin alainen CMX julkaisi vuosina 2007-2009 Gon-mangaa amerikkalaiselle yleisölle seitsemänosaisena sarjana.
Gon videopeleissä

Gon esiintyi ensimmäisen kerran videopeleissä SNES-pelissä Gon. Peli oli Mario -pelejä muistuttava sivusuuntaan kulkeva tasoloikka.
Gon ilmestyi myös lisensoituna hahmona pelissä Tekken 3. Ei tiedetä, miksi Gon halusi liittyä King Of Iron Fist -turnaukseen tai sitä, liittyykö Gonin tarina mitenkään muullakaan tavoin Tekken-pelisarjan tarinan kaanoniin. Jotta hänet saisi pelattavaksi hahmoksi, on kirjoitettava omaksi nimeksi "GON" kun on saavuttanut Tekken Ball -alipelissä tai Survival modessa niin hyvän tuloksen että saa sen parhaiden tulosten listalle. Gonille saatava toinen asukokonaisuus sisältää kilpikonnan kuoren ja siniset hanskat, minkä on arveltu viittaavan Koopa Troopa -viholliseen Super Mario -peleistä. Mitä luultavammin tämä kuitenkin viittaa GON:n manga tarinaan, jossa tämä menee tyhjän kilpikonnakuoren sisään, ja matkustaa merikilpikonna poikasten mukana kuorensa kanssa.
Elokuva

Sprite Animation Studios ilmoitti tekevänsä Moto Sakakibaran ohjaaman tietokoneanimaatiolla toteutetun elokuvan, joka perustuu Gon-mangaan. Sakakibara tunnetaan paremmin apulaisohjaajana elokuvasta Final Fantasy: The Spirits Within. Elokuva oli tarkoitus julkaista vuonna 2007.
Suomalaiset julkaisut

Gon 1.  Helsinki:  Sangatsu Manga, 2012.  ISBN 978-952-16-1532-0
Gon 2.  Helsinki:  Sangatsu Manga, 2012.  ISBN 978-952-16-1533-7
Gon 3.  Helsinki:  Sangatsu Manga, 2012.  ISBN 978-952-16-1534-4
Gon 4.  Helsinki:  Sangatsu Manga, 2012.  ISBN 978-952-16-1535-1
Gon 5.  Helsinki:  Sangatsu Manga, ilmestyy?.
Gon 6.  Helsinki:  Sangatsu Manga, ilmestyy?.
Gon 7.  Helsinki:  Sangatsu Manga, ilmestyy?.
Aiheesta muualla

Anime News Networkin esittelysivu (englanniksi)
Sprite Animation Studios Press Release (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Gon tekkenpedia.com sivulla (englanniksi)
Joni Partanen: Hoida homma Gonin tapaan! Kvaak.fi 9.8.2012.