stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Erkki Junkkarinen
Elämäkerta > Levytysuran alkuvaiheet

Junkkarinen nousi suosioon vuonna 1950 heti ensilevytyksellään, venäläissävelmällä ”Yksinäinen harmonikka”. Sen jälkeen Toivo Kärki kirjoitti hänelle lukuisia iskelmiä muutaman vuoden ajan, ensimmäisinä "Harhakuva", "Soita hiljaa kitarain" ja "Tuija, tehtaan tyttö"  . Kärjen-Reino Helismaan valssi ”Imatran Inkeri” oli syksyllä 1951 Suomen kolmanneksi myydyin levy. Samaan aikaan ensilevytyksen kanssa hän aloitti laajat kiertueet Helismaan, Esa Pakarisen ja Per-Erik Förarsin kanssa. Vuoden 1954 jälkeen Junkkarisen suosio alkoi hiipua ja levytykset harvenivat loppuakseen kokonaan moneksi vuodeksi, ja myös hänen yhteistyönsä Toivo Kärjen kanssa päättyi. Junkkarinen muutti vuonna 1957 Helsinkiin, jossa hän ryhtyi työskentelemään tukkukaupassa. Työn ohessa hän esiintyi satunnaisesti, kunnes pääsi esiintymään vakituisesti tanssiravintola Mikadoon, jossa hän esiintyi lähes joka ilta. Päivätyö tukussa kuitenkin jatkui.
Junkkarinen levytti 1960-luvulla vain seitsemän omaa levytystä, joukossa oli Eugen Malmsténin vuosikymmeniä aikaisemmin levyttämä ”Ruusut hopeamaljassa”, joka Junkkarisen versiona menestyi kuitenkin heikosti. Kiinnitys Mikadossa päättyi vuonna 1968, minkä jälkeen Junkkarinen oli lähtenyt keikkakiertueelle ja huomannut suosionsa elpyneen etenkin Pohjanmaalla. Hän vaihtoi levy-yhtiötä ja levytti marraskuussa 1970 Pauli Granfeltin yhtyeen solistina ensimmäisen albuminsa Vanhaan hyvään aikaan, jonka julkaisi Blue Master.
Erkki Junkkarisen 25-vuotistaiteilijajuhla järjestettiin PSO:n ja MTV:n avustuksella Helsingin Kulttuuritalolla keväällä 1974. Saman vuoden lopulla Junkkarisen vaimo kuoli yllättäen kotiinsa Junkkarisen itse ollessa keikkamatkalla.
Elämäkerta > Suursuosio

Junkkarinen levytti vuonna 1975 kappaleen ”Ruusut hopeamaljassa” uudestaan nimellä ”Ruusuja hopeamaljassa”. Samannimisestä albumista hän sai Suomen ensimmäisen platinalevyn ja nousi siten poikkeuksellisen suureen suosioon. Myös muut Junkkarisen 1970-luvulla julkaisemat levyt menestyivät hyvin; hän saavutti kaikkiaan 11 kultalevyä. Suurimman suosion aikaan vuosina 1976–1977 Junkkarinen keikkaili puolen vuoden aikana jokaisena päivänä eri puolilla Suomea ehtimättä käydä kotonaan kolmeen kuukauteen.
Suosion ja suurten esiintymispalkkioiden myötä Junkkarinen rakennutti tiilitalon Riihimäelle. Sinne hän muutti vaimonsa kanssa Helsingin Pakilasta juhannuksen alla 1977.
Elämäkerta > Viimeiset ajat

Tultaessa 1980-luvulle Junkkarisen suosio ja kysyntä alkoivat laantua nopeasti ja esiintymispalkkiot pienenivät. Myös levytyksiä ilmestyi aiempaa harvemmin: esimerkiksi vuonna 1982 häneltä ilmestyi vain yksi vähälle huomiolle jäänyt uusi julkaisu, ja muut olivat uusintajulkaisuja. Junkkarinen kuitenkin jatkoi esiintymistä 2000-luvulle asti.
Eläkevuosinaan hän asettui asumaan Hämeenlinnaan. Erkki Junkkarinen kuoli sairauskohtaukseen kotonaan 9. huhtikuuta 2008. Junkkarisen löysi kuolleena kotoaan omasta nojatuolistaan hänen vaimonsa. Paikalle saapuneet ensihoitajat totesivat Junkkarisen kuolleeksi tuloksettoman elvytyksen jälkeen. Hänet on haudattu Vuorentaan hautausmaalle Hämeenlinnaan (osasto 20, rivi 1, paikka 44).
Taiteilijakuva

Junkkarinen oli taitava viheltäjä ja tästä taidostaan hänelle annettiin tunnettu lempinimi 'Pakilan satakieli'. Junkkarisen vihellys on kuultavissa muun muassa Olavi Virran levytyksessä ”Sydänsuruja” vuodelta 1960. Valtion taiteilijaeläke hänelle myönnettiin vuonna 1990.
Vuonna 1982 ilmestyneessä muistelmakirjassaan Toivo Kärki arvioi yhteistyötään Junkkarisen kanssa 1950-luvun alkuvuosina: ”Erkki Junkkarinen kiersi myös orkesterini kanssa ja levytti sävellyksiäni, hän oli yleensä kaikkein nopeimpia laulajia oppimaan. Jos tuli ohjelmistoon uusi kappale, soitin sen kaksi kertaa ja Eki osasi sen.” Kärjen mukaan Junkkarinen ei tuntenut nuotteja lainkaan. Junkkarinen puolestaan sanoi eräässä haastattelussa 2000-luvulla, että juuri Kärki opetti hänet laulamaan levylle, ja että hänen oma suuri esikuvansa oli Henry Theel. Veikko Tuomi puolestaan kuvaili 1970-lukua Tapio Niemen kirjoittamassa elämäkerrassa: ”Eki peittosi meidät kaikki, hänen menestyksessään ei muilla ollut nokan koputtamista. Mutta me saamme kiittää Ekiä siitä, että hänen suosionsa veti vielä kerran mukaansa meidät muutkin. Tehtiin keikkoja ja tehtiin levyjä.”
Junkkarista säesti erittäin usein Erkki Frimanin yhtye. Junkkarinen myös levytti useita Frimanin säveltämiä kappaleita. Menestyksekkäimmät 1970-luvun levynsä Junkkarinen teki PSO-levymerkille Pauli Granfeltin yhtyeen kanssa.
Erkki Junkkarisen tunnetuimpia iskelmiä ovat edellä mainittujen lisäksi muun muassa (1950-luvulta)  ”Kun yö on valoton” sekä (1970-luvulta) ”Pieni hetki”, ”Vesivehmaan jenkka”, ”Kappale kauneinta Suomea” ja ”Sinun kanssasi tähtisilmä”. ”Lappeenrantaan”-humpasta muodostui vuodesta 1977 lähtien järjestettyjen Lappeenrannan humppafestivaalien tunnussävel. Junkkarinen teki 1970-luvulla myös uudet levytykset aiemmista menestyskappaleistaan ”Yksinäinen harmonikka”, ”Hopeahääpäivänä” ja ”Valssi menneiltä ajoilta”. Vuonna 1989 hän tallensi levylle oman versionsa Vladimir Vysotskin ”Ystävän laulusta”. Kaikkiaan Junkkarinen levytti liki 350 kappaletta lähes puolen vuosisadan aikana, Toivo Kärjen originaaleja 25. Junkkarinen oli pitkään pisimmän aktiivisen uran tehnyt suomalainen mieslaulaja, kunnes Eino Grön ohitti hänet.
Oopperalaulaja Jorma Hynninen on Erkki Junkkarisen pikkuserkku.
Salanimet

Kari Ensio
Diskografia > Studioalbumit

Vanhaan hyvään aikaan (1970)
Konkaritanssit (1972)
Pakilan satakieli (1974)
Ruusuja hopeamaljassa (1975)
Kohtauspaikka (1975)
Nuoruusmuistoja (1976)
Kauneimmat valssit (1976)
Romantiikkaa ruusutarhassa (1977)
Kappale kauneinta Suomea (1977)
Me käymme joulun viettohon (1977)
Sireenien aikaan (1978)
Tulisuudelma (1978)
Iloista romanttista juhlaa (1979)
Onnen maljat (1980)
Ystävän laulu (1989)
Sua ilman (1990)
Tunteiden tiellä (1996)
Diskografia > Kokoelmat

Erkki Junkkarinen 1−2 (Finnlevy, 1969) (levytyksiä 1950-luvulta)
Erkki Junkkarinen 3−4 (Finnlevy, 1974) (levytyksiä 1950- ja 1960-luvuilta)
Eri esittäjiä: 16 tähteä – 16 iskelmää (Finndisc, 1975)
Erkki Junkkarinen − Parhaimmat 1−2 (PSO, 1976)
Erkki Junkkarinen − Unohtumattomat 1−2 (Finnlevy, 1978)
Hopeahääpäivänä (Finnlevy, 1981)
Erkki Junkkarinen − Parhaat (Finnlevy, 2-LP, 1991)
Erkki Junkkarinen - Unohtumattomat (Finnlevy, 1993) (levytyksiä vuosilta 1950-1957)
20 suosikkia – Ruusuja hopeamaljassa (Warner Music, 1996)
20 suosikkia – Siks’ oon mä suruinen (Warner Music, 2002)
20 suosikkia – Tulisuudelma (Warner Music, 2003)
Erkki Junkkarinen muistoissamme (Valitut Palat, 3-CD, 2008)
Musiikin mestareita: Erkki Junkkarinen − Laulajan muisto (Warner Music, 2-CD, 2008)
Ystävän laulu − 25 unohtumatonta laulua (sisältää albumit Ystävän laulu ja Sua ilman) (2008)
Soi laulu kaunehin (2009)
Kirjallisuutta

Jauhiainen, Lauri: Ruusuja hopeamaljassa: Erkki Junkkarisen elämäntarina. Musiikki Fazer 1977.
Aiheesta muualla

Kallioniemi, Kari: / Junkkarinen, Erkki (1929–2008). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 16.4.2008. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Erkki Junkkarisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Erkki Junkkarinen Pomus.netin tietokannassa. (Arkistoitu – Internet Archive)
Erkki Junkkarinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Erkki Junkkarisen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Erkki Junkkarisen vihellystuotanto esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| n k Erkki Junkkarinen |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Vanhaan hyvään aikaan  Konkaritanssit  Pakilan satakieli  Ruusuja hopeamaljassa  Kohtauspaikka  Nuoruusmuistoja  Kauneimmat valssit  Romantiikkaa ruusutarhassa  Kappale kauneinta Suomea  Me käymme joulun viettohon  Sireenien aikaan  Tulisuudelma  Iloista romanttista juhlaa  Onnen maljat  Ystävän laulu  Sua ilman  Tunteiden tiellä 
Kokoelmat:  Erkki Junkkarinen 1−2  Erkki Junkkarinen 3−4  Eri esittäjiä: 16 tähteä – 16 iskelmää  Erkki Junkkarinen − Parhaimmat 1−2  Erkki Junkkarinen − Unohtumattomat 1−2  Hopeahääpäivänä  Erkki Junkkarinen − Parhaat  Erkki Junkkarinen - Unohtumattomat  20 suosikkia – Ruusuja hopeamaljassa  20 suosikkia – Siks’ oon mä suruinen  20 suosikkia – Tulisuudelma  Erkki Junkkarinen muistoissamme  Musiikin mestareita: Erkki Junkkarinen − Laulajan muisto  Ystävän laulu − 25 unohtumatonta laulua  Soi laulu kaunehin 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  Europeana
Armas Järnefelt

| Armas Järnefelt |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. elokuuta 1869 Viipuri, Suomen suuriruhtinaskunta, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 23. kesäkuuta 1958 (88 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Ammatti:  kapellimestari, säveltäjä
Puoliso:  Maikki Pakarinen (1893–1908) Olivia Edström (1910–)
Muusikko
Tyylilajit:  länsimainen taidemusiikki 
Merkittävät teokset:  Berceuse
Soittimet:  piano 
 Nimikirjoitus
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Edvard Armas Järnefelt (14. elokuuta 1869 Viipuri – 23. kesäkuuta 1958 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen säveltäjä ja kapellimestari.
Ura

Armas Järnefeltin vanhemmat olivat Elisabeth Järnefelt  (o.s. Clodt von Jürgensburg) ja Viipurin läänin kuvernööri, kenraali Alexander Järnefelt. Armas Järnefeltin sisarukset olivat Kasper, Arvid, Erik, Ellida, Ellen, Aino, Hilja ja Sigrid. Armas Järnefelt tuli ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1887 ja opiskeltuaan jonkin aikaa lakia Helsingin yliopistossa hän siirtyi harjoittamaan opintoja ensin Martin Wegeliuksen johtamassa Helsingin musiikkiopistossa ja sitten ulkomailla Pariisissa ja Berliinissä.
Vuonna 1896 Järnefelt kiinnitettiin kapellimestariksi Magdeburgin oopperaan ja vuonna 1897 vastaavaan toimeen Düsseldorfin kaupunginteatteriin. Hän palasi vuoden kuluttua Suomeen ja oli Viipurin orkesterin johtajana 1898—1903. Järnefelt elvytti vuosina 1904–1906 suomalaista oopperaharrastusta Maikki Järnefeltin kanssa toimeenpanemillaan Wagner-näytännöillä, jotka pidettiin Kansallisteatterissa.  Talvikauden 1905–1906 Järnefelt toimi kapellimestarina Tukholman oopperassa ja 1906–1907 hän johti Helsingin musiikkiopistoa.
Järnefeltin musiikinopettajia olivat muun muassa säveltäjä Ferruccio Busoni Helsingissä ja Jules Massenet Pariisissa. Järnefeltillä oli läheiset välit Jean Sibeliukseen, koska hänen sisarensa Aino oli Jean Sibeliuksen puoliso. Armas Järnefelt työskenteli Kuninkaallisen oopperan kapellimestarina 1907–1932. Vuonna 1911 hänet nimitettiin hovikapellimestariksi ja vuonna 1923 hän sai ensimmäisen hovikapellimestarin arvon. Hän oli vuodesta 1908 alkaen Ruotsin musiikkiakatemian jäsen. Oopperatoimensa ohella Järnefelt johti Ruotsissa myös sinfonia-ja oratoriokonsertteja. Järnefelt sai Ruotsin kansalaisuuden vuonna 1909. Vuosina 1932–1937 Armas Järnefelt oli Suomalaisen Oopperan taiteellinen johtaja ja kapellimestari. Hänen johtaminaan ja ohjaaminaan esitettiin muiden muassa Richard Wagnerin Parsifal sekä Nibelungin sormus -tetralogian osat Siegfried ja Jumalten tuho.
Armas Järnefelt sai professorin arvon 1940, ja hänet vihittiin filosofian kunniatohtoriksi vuonna 1957.
Järnefeltin ensimmäinen puoliso oli vuosina 1893–1908 sopraano Maikki Järnefelt ja vuodesta 1910 oopperalaulajatar Olivia Edström.
Musiikki

Järnefeltin sävellystuotantoon kuuluu sekä pienimuotoisia kappaleita että suuria orkesteriteoksia. Tunnetuimpia lyhyitä yksittäiskappaleita ovat Preludi (1900) ja Berceuse (1904). Jälkimmäisen Järnefelt sävelsi pienelle orkesterille ja teki sen jälkeen sovitukset pianolle ja viululle sekä erikseen pianolle. Järnefelt sävelsi kantaatteja eri juhlatilaisuuksia varten, muun muassa Isänmaan kasvot (Turun yliopiston vihkiäisiin), Maan sävel (Työväen Musiikkiliiton laulujuhliin Viipurissa 1935) sekä kantaatit Kuopion lyseon 50-vuotisjuhlaan ja vuonna 1939 pidettyyn raittiuskongressiin.
Muuta tuotantoa on muun muassa Sinfoninen fantasia (1895), kuusiosainen orkesterisarja Serenadi (1893), Sarja pienelle orkesterille (1895), Lyyrinen alkusoitto (1892), Lapsuuden ajoilta (1892), sarja Es-duurissa (1897), sinfoninen runo Heimathklang (1895), Suomalainen rapsodia (1899) sekä sinfoninen runoelma Korsholma (1894), jossa on vaikutteita sekä Richard Wagnerin tuotannosta että suomalaisesta kansallisromantiikasta. Järnefelt sävelsi myös näyttämö- ja elokuvamusiikkia, esimerkiksi elokuvaan Laulu tulipunaisesta kukasta. Lisäksi hän sävelsi yli 70 yksinlaulua, 21 mieskuorolaulua, 12 sekakuorolaulua ja 13 kantaattia.
Kirjallisuutta

Lappalainen, Seija: ”Järnefelt, Armas (1869–1958)”, Suomen kansallisbiografia, osa 4, s. 585–586.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-445-2  / Teoksen verkkoversio.
Salmi, Hannu (toim.): Armas Järnefelt: Kahden maan mestari. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2009. ISBN 978-952-222-057-8
Aiheesta muualla

Poroila, Heikki: Yhtenäistetty Armas Järnefelt: Koko sävellystuotanto listattuna suomalaisia tiedonhakijoita ajatellen.
Armas Järnefeltin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Armas Järnefelt. Ylen Elävä arkisto.
Armas Järnefelt Ylen Musiikin syntymäpäiväkalenterissa.
Järnefelt, Armas hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Discography of American Historical Recordings  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Jänöyökkönen

| Jänöyökkönen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Iltayökköset Acronictinae
Suku::  Acronicta
Laji::  leporina
Kaksiosainen nimi
 Acronicta leporina  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Jänöyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jänöyökkönen (Acronicta leporina) on melko yleinen, yleensä miltei puhtaan valkoinen yökköslaji.
Koko ja ulkonäkö

Puhtaanvalkoisen värityksensä vuoksi jänöyökköstä ei voi sekoittaa muihin yökkösiin, joskin siilikkäissä, villakkaissa ja nirkoissa esiintyy samantapaisia lajeja. Lisäksi joskus perhonen voi olla yleissävyltään harmahtava. Sekä etu- että takasiivet ovat valkoiset. Etusiiven munuaistäplä on musta, kooltaan vaihteleva ja sen kohdalla siiven etureunaan ulottuu tumma viiru. Ulompi poikkiviiru saattaa erottua mustana. Siipiripset ovat mustavalkoiset. Siipiväli 35–45 mm.
Toukka on täysikasvuisena vaalean vihreä ja kokonaan hyvin pitkien valkoisten karvojen peittämä.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys kattaa Euroopan ja ulottuu idässä aina japaniin saakka. Sitä tavataan myös Pohjois-Amerikassa. Suomessa jänöyökköstä tavataan etelärannikolta ainakin Keski-Lapin korkeudelle saakka. Pohjoista kohti laji harvinaistuu. Perhoset ovat lennossa kesäkuun alusta heinäkuun puoleenväliin.
Elinympäristö ja elintavat

Jänöyökkönen on avoimien lehti- ja sekametsien yleinen mutta tavallisesti harvalukuinen asukas, jota tavataan myös viljelysmailla, puistoissa ja puutarhoissa. Perhoset lentävät yöllä ja tulevat jonkin verran syötille, huonosti valolle. Toukka koteloituu lahoon puuhun. Kotelo talvehtii.
Ravintokasvi

Toukka elää erilaisilla lehtipuilla, etenkin koivuilla (Betula).
Aiheesta muualla

Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Vlindernet (hollanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1536587  Wikispecies: Acronicta leporina  BAMONA: Acronicta-leporina  BioLib: 53106  BOLD: 22823  EoL: 476382  EUNIS: 311242  Fauna Europaea: 449425  Fauna Europaea (new): 204933ab-1eb4-40b1-8ae9-6ff1b47a32a2  GBIF: 1783043  iNaturalist: 460218  IRMNG: 11295935  ITIS: 188665  LepIndex: 261576  LoB: 5269  MaBENA: AcronLepor  NBN: NBNSYS0000006375  NCBI: 987862  Observation.org: 8896  Open Tree of Life: 391246  Laji.fi: MX.62451
Järvensivu

| Järvensivu |
| --- | --- |
 Järvensivu sijaitsee kuvan keskellä Iidesjärveltä Kalevanharjulle.
Kaupunki:  Tampere
Suuralue:  Keskinen suuralue
Suunnittelualue:  Sampo
Väkiluku:  n. 1 400
Postinumero(t):  33100
Lähialueet:  Kalevanharju, Nekala, Viinikka, Vuohenoja
Järvensivu on Tampereella Iidesjärven pohjoisrannalla sijaitseva kaupunginosa, joka ylettyy järven rannalta Kalevanharjulle. Se rajoittuu pohjoisessa Kalevanrinteeseen, idässä Vuohenojaan, etelässä Iidesjärveen sekä lännessä Kalevanharjuun. Järvensivulla on asukkaita noin 1 400. Kaupunginosassa on oma koulu, Järvensivun koulu. Järvensivun halki kulkee Tampere–Haapamäki-rata, jolla oli vuosina 1952–1988 Järvensivun seisake.
Historia

Järvensivulla sijaitsevalla pienellä puistoalueella Järvensivun tilan entiselle pihamaalle on vuonna 1971 pystytetty muistokivi, jossa lukee: ”Tämä muistolaatta on omistettu Järvensivun entiselle omistajalle Heikki Ahlgrenille, joka alkuun pani Järvensivun omakotiasutuksen vuokraamalla sitä varten tontteja.”
Tietojen mukaan Järvensivun tilan paikalla oli 1500-luvulla Messukylän seurakunnan kappalaisen pappila. Isojaossa vuonna 1794 tila jaettiin kahtia siten, että Iidesjärven pohjoispuolelle muodostui Järvensivun tila ja eteläpuolelle Nekalan tila. Järvensivun tilan omistaja Henrik (Heikki) Ahlgren alkoi vuonna 1890 vuokrata tontteja omistamiltaan mailta. Tampereen keskustassa sijaitsevan Kyttälän saneeraus aloitettiin 1800-luvun viimeisellä vuosikymmenellä, jonka jälkeen Järvensivullekin alkoi tulla asukkaita. Jo 1900-luvun vaihteeseen mennessä Järvensivusta oli käytännössä muodostunut Tampereen esikaupunki. Vuonna 1907 alueella asui vajaat 700 henkeä, mutta tuhannen asukkaan raja ylittyi vasta 1930-luvulla.
Järvensivun alue liitettiin Messukylän kunnasta Tampereen kaupunkiin vuonna 1922, ja ensimmäinen asemakaava alueelle vahvistettiin vuonna 1936. Alueen kadunnimistöä suunniteltaessa päädyttiin ryhmänimiin, ja aihepiiriksi valittiin linnut, sillä ruohikkorantainen Iidesjärvi on keväisin muuttolintujen suosima pesintäpaikka. Järvensivun tilan rakennukset sijaitsivat nykyisten Kuikankadun ja Tiirantaipaleen risteyksessä.
Järvensivulaiset saivat ostaa vuokratontit omakseen marraskuussa 1951. Kolme vuotta myöhemmin alueen asemakaava tarkistettiin ja peltojen vuokratonteille alkoi nousta omakotitaloja, kuten rintamamiestaloja, joihin myös vuokralaiset pääsivät. Näin saatiin rahaa muun muassa rakennusvelkaan. 1960-luvulla rakentaminen jatkui Järvensivun rinteessäkin, kun kaupunki oli alueen ostettuaan lisännyt rakennusoikeutta. Rakennusliikkeet halusivat ostaa tontteja. Myös vanhojen tonttien taloihin tehtiin jotakin laajennuksia ja peruskorjauksia.
Kaupunginosan itäosassa sijaitseva Puhontaival on nimetty Vilusen talon entisen Puhon torpan mukaan. Nimestä on paikallisesti käytetty myös muotoja Puhhoon tai Puhron torppa. Iidesjärven koilliskulmassa torpan paikan kohdalla on Puhoonlahti (myös muotoa Puhhoonlahti on käytetty). Vuodelta 1826 on asiakirjamaininta Puchko niitty. Nimiarkiston kokoelmista ei löydy toista esimerkkiä, mutta sanasta puho on kirjattu merkitys 'kosteaperäinen heinää kasvava maa-alue'.
Luonto

Iidesjärven itäpään luhtaniityille on muodostettu kaavoituksella suojeltu alue. Samoin Järvensivun puoleinen rantapöheikkö on suojeltu, muu osa järvestä ja sen rannoista on vapaa virkistys- ja vapaa-ajan toimintaa varten. Lintulajeja Iidesjärvellä on tavattu yli kahdensadan, myös todellisia harvinaisuuksia.
Aiheesta muualla

Mansetori - Järvensivu, luonnonläheinen kaupunginosamme[vanhentunut linkki]
Tampereen suuralueet, suunnittelualueet, tilastoalueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Keskustan suuralue: Amuri: Amuri A · Amuri B · Särkänniemi Kyttälä: Jussinkylä · Kyttälä A · Kyttälä B Petsamo: Petsamo Kaleva: Kaleva · Liisankallio · Kalevanrinne · Hakametsä Kalevanharju: Kalevanharju · Järvensivu · Vuohenoja Pyynikki: Pyynikki · Pyynikinrinne · Kaakinmaa Finlayson: Finlayson · Tammerkoski Nalkala-Ratina: Nalkala · Ratina Tammela: Osmonmäki · Tammela A · Tammela B · Tulli Tampella-Lapinniemi: Lapinniemi · Lappi · Tampella Kissanmaa: Kauppi · Kissanmaa · Uusikylä Niihama: Kaupinlaakso · Niihama
Koillinen suuralue: Messukylä : Ristinarkku · Aakkula · Messukylä Olkahinen: Kumpula · Tasanne · Olkahinen Leinola: Leinola · Holvasti Atala: Atala Pappila: Pappila Linnainmaa: Linnainmaa · Hankkio Ojala: Ojala Takahuhti: Takahuhti · Ruotula · Huikas Turtola: Turtola, Viiala Kämmenniemi: Kämmenniemi Nurmi-Sorila: Nurmi · Sorila · Aitoniemi Teisko: Polso · Terälahti · Velaatta · Viitapohja
Kaakkoinen suuralue: Kaukajärvi: Kaukajärvi · Lukonmäki · Annala · Haihara Hervanta pohjoinen: Hervanta luode · Hervanta koillinen Hervanta etelä: Hervanta lounas · Hervanta kaakko Rusko: Rusko Hervantajärvi: Hervantajärvi Vehmainen: Vehmainen Hallila: Hallila
Eteläinen suuralue: Härmälä: Härmälä · Rantaperkiö Koivistonkylä: Rautaharkko · Taatala · Koivistonkylä · Veisu · Korkinmäki · Nirva Peltolammi: Lakalaiva · Peltolammi · Multisilta · Sarankulma · Lahdesjärvi Hatanpää: Hatanpää Nekala: Viinikka · Nekala · Vihioja Muotiala: Jokipohja · Muotiala Vuores: Vuores
Läntinen suuralue: Epilä: Epilä · Epilänharju · Hyhky · Kaarila Haukiluoma: Haukiluoma · Lamminpää Ikuri: Ikuri Kalkku: Kalkku Myllypuro: Myllypuro Pispala: Ylä-Pispala · Tahmela · Ala-Pispala Rahola: Villilä · Rahola Tesoma: Ristimäki · Tesomajärvi Tohloppi: Tohloppi
Luoteinen suuralue: Lentävänniemi: Lentävänniemi Lielahti: Lielahti · Niemenranta · Hiedanranta · Santalahti Lintulampi: Niemi · Pohtola · Ryydynpohja · Lintulampi
Kaupunginosat jotka eivät ole tilastoalueita: Taraste