stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lina Bo Bardi
Nuoruus ja opiskelu

Achillina Bo syntyi Italiassa 1914. Hän innostui jo nuorena taiteesta ja arkkitehtuurista, mutta hänen vanhempansa eivät olleet erityisen kannustavia taiteelliselle uralle. Bo lähti tästä huolimatta opiskelemaan arkkitehtuuria Roomaan.
Bo valmistui 1939 Rooman Sapienza-yliopistosta ja muutti seuraavana vuonna Milanoon. Hän oli opiskellut muun muassa Marcello Piacentinin ja Gustavo Giovannonin alaisuudessa.
Ura > Italista Brasiliaan

Bo aloitti Milanossa yhteistyön arkkitehti Carlo Paganin kanssa ja aloitti myös uransa journalismin parissa. Bo ja Pagani perustivat Studio Bo e Pagani -nimisen arkkitehtitoimiston. Bo työskenteli Italiassa myös arkkitehti ja muotoilija Giò Pontin kanssa ja kirjoitti tämän Lo Stile -lehteen. Bo oli vuosina 1944–1945 Pontin vuonna 1928 perustaman Domus-lehden varajohtaja. Bo, Pagani ja valokuvaaja Federico Patellani matkustivat vuonna 1945 Domuksen toimeksiannosta Italiassa dokumentoimassa toisen maailmansodan aiheuttamia tuhoja.
Bo muutti 1946 takaisin Roomaan. Hän tapasi siellä taidekauppiaana, galleristina ja kriitikkona toimineen Pietro Maria Bardin. He menivät naimisiin ja päättivät muuttaa lokakuussa Brasiliaan etsimään uusia mahdollisuuksia. Samalla he pääsivät pois sodan jälkeisen Italian painostavasta ilmapiiristä. Bardi oli saanut Brasiliasta kutsun tulla perustamaan ja johtamaan São Paulon taidemuseota, joka oli Brasilian ensimmäinen nykytaidetta kerännyt museo.
Ura > Casa de Vidro ja São Paulon taidemuseo

Bardit perustivat 1950 aikakauslehti Habitatin, jonka päätoimittajana Lina Bo Bardi toimi vuoteen 1953. Lehdestä tuli tuona aikana Brasilian merkittävin arkkitehtuurilehti. Bo Bardi sai 1951 Brasilian kansalaisuuden ja perusti samana vuonna São Paulon taidemuseon Nykytaiteen insituuttiin Brasilian ensimmäisen teollisen muotoilun kurssin. Samana vuonna hän myös suunnitteli tunnetuimman huonekalunsa, Bardin maljan, joka on teräskehikolla lepäävä puolipallonmuotoinen tuoli.
Bo Bardi suunnitteli itselleen ja miehelleen modernistisen Casa de Vidron (1951) eli lasitalon São Paulon Morumbin asuinalueelle. Se rakennettiin kukkulalle, ja sen olohuone on rakennettu rinteen yläpuolelle ohuiden paalujen varaan. RAkennus on sittemmin täysin yhdistynyt sen luonnonympäristöön.
Bo Bardi alkoi vuonna 1958 suunnitella uutta rakennusta São Paulon taidemuseolle, kun vanha rakennus alkoi käydä pieneksi. Uudisrakennus valmistui 1968. Museo edustaa brutalismia, ja se on 74 metriä pitkä betoninen ja lasinen rakennus, joka on nostettu neljän pylvään varassa kahdeksan metriä maanpinnan yläpuolelle. Aukio sen alla on monipuolinen kokoontumispaikka.
Ura > Vanhojen rakennusten korjauksia

Bo Bardi muutti 1950-luvun lopulla Salvadoriin Bahian osavaltioon. Hän opetti vuonna 1958 Bahian yliopiston kuvataiteiden koulussa, ja vuonna 1959 hän lähti perustamaan Bahian modernin taiteen museota. Hän sijoitti museon vanhaan suolatehtaaseen Solar do Unhãoon, jonka peruskorjauksen hän suunnitteli 1963.
Bo Bardi palasi 1964 São Pauloon, kun maassa oli poliittisia levottomuuksia. Seuraavana vuonna alkoi Brasilian sotilasdiktatuurin aikakausi, jota kesti vuoteen 1985. Sen aikana Bo Bardi kuratoi näyttelyitä ja työskenteli teatterissa, johon hän suunnitteli lavasteita ja puvustuksia. Hänen toteuttamistaan näytelmistä merkittävin on vuonna 1969 tuotettu Bertolt Brechtin näytelmä Im Dickicht der Städte.
Bo Bardin kokemukset Salvadorista veivät hänet kiinnostuksensa luomaan ainutlaatuista brasilialaista arkkitehtuuria, jossa käytetään yksinkertaisia ja paikallisia materiaaleja. Hän kutsui sitä nimellä ”Arquitetura Povera”. Hän keskittyikin uransa loppuvaiheet erityisesti vanhojen rakennusten käyttökohteiden muokkaamiseen ja historiallisten rakennusten restauroimiseen. Bo Bardi johti 1980-luvulla Salvadorin historiallisen keskustan suojelu- ja restaurointiprojekteja. Sesc Pompeia oli puolestaan São Pauloon vuosina 1977–1986 rakennettu viihde- ja kulttuurikeskus. Bo Bardi loi keskuksen vanhasta teräsrumputehtaasta.
Bo Bardi jatkoi uraansa vuoden 1992 kuolemaansa asti. Hänen viimeisin projektinsa oli vuonna 1990 aloitettu Palácio das Indústrias São Paulon kaupungille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lina Bo Bardi Wikimedia Commonsissa
Bardi-instituutti (englanniksi) (portugaliksi)
Casa de Vidro
São Paulon taidemuseo
Casa do Benin Salvadorissa. Rakennus oli yksi Salvadorin historiallisen keskustan rakennuksista, joita Bo Bardi oli peruskorjaamassa.
Sesc Pompeia
Vehkapotti

| Vehkapotti |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°42′52″N, 24°41′36″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Karankajärven va (14.66)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.664.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  183,2 m  
Pituus:  310 m  
Leveys:  170 m  
Rantaviiva:  0,845 km  
Pinta-ala:  4,364 ha  
Tilavuus:  0,0001254 km³ 
Keskisyvyys:  2,87 m  
Suurin syvyys:  4,8 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiVehkapotti 
Vehkapotti  on Keski-Suomessa Saarijärvellä  Paajalan lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 310 metriä pitkä, 170 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 4,4 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 125 400 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 2,9 metriä ja suurin syvyys on 4,8 metriä. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Karankajärven valuma-alueella (14.66), jonka Vihanninjoen valuma-alueeseen (14.664) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 183,2 metriä mpy.
Lex Tulenheimo

Lex Tulenheimo oli Tokoin senaatin keväällä 1917 eduskunnalle antama lakiesitys, jonka tarkoituksena oli helmikuun vallankumouksen jälkeisessä tilanteessa siirtää huomattava osa entisestä Suomen suuriruhtinaan vallasta Suomen senaatille. Esitys, jonka otsikko oli ”Erinäisten asian siirtämisestä Suomen Senaatin ja Kenraalikuvernöörin ratkaistaviksi”, nimettiin senaatin oikeustoimituskunnan päällikkönä toimineen vanhasuomalaisen Antti Tulenheimon mukaan. Lakiesitys perustui yhteisymmärrykseen Suomen senaatin ja Venäjän väliaikaisen hallituksen kanssa. Esityksen valiokuntakäsittelyn aikana vasemmistoenemmistöinen eduskunta kuitenkin muokkasi siitä huomattavasti radikaalimman version eli niin sanotun valtalain, jonka mukaan ylin valtiovalta olisikin siirtynyt eduskunnalle.
Lex Tulenheimo olisi jättänyt Venäjän hallitukselle oikeuden hajottaa Suomen valtiopäivät ja määrätä uudet vaalit sekä normaalin valtiopäivien koollekutsumisen ja päättämisen. Venäjän hallitukselle olisivat jääneet myös ”Venäjän etua” koskevat kysymykset. Suomen kenraalikuvernöörin tuli antaa lausunto siitä, mitkä Suomen senaatin käsiteltäväksi tulevista asioista olisivat koskeneet Venäjän etuja. Sen sijaan valtalaissa Suomen eduskunnalle olisi siirretty sellaisiakin valtaoikeuksia, jotka Lex Tulenheimo jätti Venäjän hallitukselle, kuten valtiopäivien koollekutsuminen.
Venäjän väliaikaisen hallituksen vastustuksen vuoksi valtalaki ei koskaan tullut voimaan, vaikka se hyväksyttiin Suomen eduskunnassa kesällä 1917. Sen sijaan Lex Tulenheimon sisältö pääosin tosiasiallisesti toteutui heikentyneen Venäjän väliaikaisen hallituksen 12. syyskuuta 1917 antaman niin sanotun Kornilovin manifestin kautta.
Aiheesta muualla

Senaatin oikeuksien maltillinen laajentaminen muuttui valtalaissa laajaksi eduskuntavallaksi, Svinhufvud, Suomen itsenäisyyden tekijät ja vaiheet, Itsenäisyys100.fi
Vaijerihara

Vaijerihara on merenmittaajien työväline, jota käytetään tehtäessä perusmittauksia uuden väylän rakentamista varten.
Vaijeriharan muodostaa noin 400 metrin mittainen poijujen ja painojen avulla määräsyvyyteen painotettu vaijeri; poijuissa on pari metriä korkeat viiritangot näkyvine viireineen. Kaksi mittausvenettä hinaa haraa halutulla reitillä, ja kun vaijeri osuu esteeseen, kohdalla oleva poiju kohoaa ja viiritanko siis kaatuu; tästä mittaajat näkevät esteiden paikat.
Menetelmä on vain kohtalaisen tarkka ja sitä käytetäänkin nimenomaan valmistelevassa työssä. Valmiin väylän tarkastusharaus tehdään työntöharan avulla.
Tõrvan kunta

| Tõrvan kunta (Tõrva vald) |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Tõrva sijaitsee Etelä-Virossa.
 Koordinaatit: 58°0′N, 25°50′E 
Valtio:   Viro
Maakunta:  Valgamaa
Helmen, Hummulin, Põdralan ja Tõrvan yhdistyminen:  21.10.2017
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kunta  (vir. vald)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  647,22 km²
Väkiluku (1.1.2018):  6 270
 – Väestötiheys:  10 as./km²
 
 torva.kovtp.ee 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tõrvan kunta sijaitsee Etelä-Virossa Valgamaan maakunnassa.
Sijainti

Kunta rajoittuu etelässä Latviaan, lännessä Mulgiin, pohjoisessa Viljandiin sekä idässä Elvaan, Otepäähän ja Valgaan.
Hallinto

Tõrvan kunta muodostettiin vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä Tõrvan kaupunki, Helmen, Hummulin ja Põdralan kunnat sekä yksi Pukan kunnan kylä. Kunnassa on 6 270 asukasta (1.1.2018).
Kunta muodostuu Tõrvan epäitsenäisestä kaupungista, Helmen ja Hummulin pienkauppaloista (alevik) sekä 37 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Tõrva.
Liikenne

Tõrvan kautta kulkevat valtatiet 3 ja 6.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tõrvan kaupunki Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helme Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hummuli Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Põdrala Wikimedia Commonsissa
Loketon onkalo

Loketon onkalo on Puumalassa Pistohiekan alueella sijaitseva 10–13 metriä syvä ja 70 metriä pitkä kalliorotko. Pari metriä leveän rotkon pohjalla kasvaa muun muassa saniaisia ja siellä kulkee polku.
Unturned

| Unturned |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Nelson Sexton
Julkaisija:  Smartly Dressed Games
Jakelija:  Steam, Microsoft Store ja PlayStation Store
Suunnittelija:  Nelson Sexton
Pelimoottori:  Unity 3D
Julkaistu:  Windows, OS XNA 7. heinäkuuta 2014 LinuxNA 27. kesäkuuta 2015 Virallinen julkaisu 7. heinäkuuta 2017
Lajityyppi:  selviytymiskauhupeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Alusta:  Linux, Mac OS X, Windows
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Unturned on Nelson Sextonin kehittämä selviytymiskauhupeli. Peli on julkaistu ennakkojulkaisuna vuonna 2014 ja lopullisena versiona vuonna 2017.
Pelaaminen

Peli on zombieaiheinen selviytymiskauhupeli. Tavoitteena pelissä on kerätä tavaroita ja selviytyä zombeja vastaan. Peli on saatavilla ilmaiseksi Steamista.
Unturned käyttää samanlaista palikkamaista grafiikkatyyliä kuin Minecraft tai Terraria.
Pelillisesti sen inspiraatiot ovat DayZ-tyylisissä peleissä. Tavoitteena on selvitä zombien valloittamalla Prince Edwardin saarella.
Pelissä on myös tavaroiden ja rakennusten rakentelusysteemi. Päivityksissä peliin on lisätty uusia aseita, eläimiä, ruokia, rakennuksia, uusia zombeja ja VR-tuki.
Pelissä on käytössä kulkuneuvoja joita ovat esimerkiksi autot, lentokoneet/helikopterit, veneet.
Pelissä on myös areena-pelitila (Battle royale), jossa pelaajat ovat pienenevällä alueella ja yrittävät selvitä kuolematta, arenamodessa ei ole zombeja. Pelissä on myös horde mode jossa pelaajan pitää selvitä zombilaumoja vastaan. Siinä voi myös ostaa aseita ja muita hyödyllisiä tavaroita tarvittaessa.
Peliin on myös lisätty karttaeditori jossa voi itse tehdä karttoja, jotka voi julkaista workshopissa.
Sexton oli 16-vuotias julkaistessaan pelin Steamissä vuonna 2014. Parissa vuodessa pelin oli ladannut 24 miljoonaa käyttäjää, ja se oli Steamin kolmanneksi ladatuin peli. Ainut rahastuskeino on viiden dollarin kertamaksu, jolla pääsee erikoisservereille, saa ainutlaatuisia vaatteita ja kullattuja aseita.
Vielä vuonna 2021 peli on Steamin sadan pelatuimman pelin joukossa yli 60000 yhtäaikaisella pelaajalla.
Käännös suomeksi
Lac de Vassivière

| Lac de Vassivière |
| --- | --- |

Valtiot:   Ranska
Paikkakunta:  Beaumont-du-Lac, Peyrat-le-Château, Royère-de-Vassivière ja Faux-la-Montagne (en) 
Koordinaatit:  45°47′33″N, 1°53′10″E
Laskujoki:  Maulde (d) 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  648  m 
 fiLac de Vassivière 
Lac de Vassivière on tekojärvi Ranskassa Uuden-Akvitanian alueella. Se on yksi Ranskan suurimmista tekojärvistä.
Lac de Vassivière
Järvi ulottuu neljän kunnan alueelle, jotka ovat Creusen departementissa Faux-la-Montagnen ja Royère-de-Vassivièren kunnat sekä Haute-Vienne departementissa Beaumont-du-Lacin ja Peyrat-le-Châteaun kunnat.
Historia

Ranskassa alkoi 1940-luvun lopulla voimakkaan talouskasvun kausi, joka tunnetaan nimellä Trente Glorieuses. Tuolloin Ranskan sähköenergiantarpeet kasvoivat. Sitä varten Ranskaan rakennettiin voimalaitoksia, joista yksi oli Viennen sivujoen Maulden patoaminen ja vesivoimalan rakentaminen. Mauldejoen vesi ei yksin riittänyt tarvittavaan vesimäärään, vaan tekojärveen ohjailtiin useiden viereisten jokien vettä kanavien avulla.
Pato on 32,9 metriä korkea. Vuoden 1949 lopussa pato suljettiin ja tekojärvi täytyi vedellä. Tekojärvessä on 106 miljoonan kuutiometrin vesivaranto. Vuonna 1952 vesivoimala otettiin käyttöön. Sen keskimääräinen vuotuinen sähköntuotanto vastaa 40 000 asukkaan kaupungin vuosikulutusta. Järvellä on myös tärkeä vapaa-ajanviettopaikka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lac de Vassivière Wikimedia Commonsissa
USS Donald Cook (DDG-75)

| USS Donald Cook |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bath Iron Works, Bath, Maine
Kölinlasku:  9. heinäkuuta 1996
Laskettu vesille:  3. toukokuuta 1997
Palveluskäyttöön:  4. joulukuuta 1998
Tekniset tiedot
Uppouma:  6 900 t (standardi) 9 000 t
Pituus:  154 m
Leveys:  20 m
Syväys:  9,4 m
Koneteho:  100 000 hv (75 MW)
Nopeus:  30+ solmua
Miehistöä:  33 upseeria ja 38 aliupseeria ja 210 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  2 × Mk 41 VLS -ohjusjärjestelmää, joihin 90 RIM-156 SM2-, BGM-109 Tomahawk- tai RUM-139 VL-Asroc -ohjusta 1 × Mk 45 5"/54 -tykki 2 × 25 mm Mk 38 Mod 2 -pikatykkiä 4 × .50" konekivääriä 2 × 20 mm Mk 15 Phalanx CIWS -järjestelmää 2 × Mk 32 SVTT -torpedoputkea 1 × Sikorsky SH-60 Seahawk -helikopteri
USS Donald Cook (runkonumero DDG-75) on Yhdysvaltain laivaston Arleigh Burke -luokan ohjushävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Bath Iron Worksilta Bathista Mainesta, missä köli laskettiin 9. heinäkuuta 1996. Alus laskettiin vesille 3. toukokuuta 1997 ja otettiin palvelukseen 4. joulukuuta 1998.
Palvelus

Alus on palveluksessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta USS Donald Cook (DDG-75) Wikimedia Commonsissa
USS Ellyson

| USS Ellyson |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Federal Shipbuilding and Drydock Company, Kearny, New Jersey
Kölinlasku:  20. joulukuuta 1940
Laskettu vesille:  26. heinäkuuta 1941
Palveluskäyttöön:  28. marraskuuta 1941
Poistui palveluskäytöstä:  19. lokakuuta 1954
Loppuvaihe:  Japanille 1954 JDS Asakaze palautettu 1970 Taiwanille varaosiksi 1970
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 630 t
Pituus:  106,17 m
Leveys:  11 m
Syväys:  4,01 m
Koneteho:  50 000 shp
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  276
Aseistus
Aseistus:  4 x DP 5"/38 -tykkiä 6 x .50" ilmatorjuntakonekivääriä 10 x 21" (533 mm) torpedoputkea 2 x syvyyspommikiskoa
USS Ellyson (runkonumerot DD-454 ja DMS-19) oli Yhdysvaltain  laivaston Gleaves-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Kearnystä New Jerseystä Federal Shipbuilding and Drydock Companyltä, missä köli laskettiin 20. joulukuuta 1940. Se laskettiin vesille 26. heinäkuuta 1941 kumminaan komentaja Grodon Ellysonin  tytär ja otettiin palvelukseen 28. marraskuuta 1941 ensimmäisenä päällikkönään J. B. Rooney.
JDS Asakaze

Japanin meri-itsepuolustusvoimat liitti aluksen laivastoonsa nimellä JDS Asakaze runkonumerolla DD-181 ollen sisaraluksensa JDS Hatakazen (ex-USS Macomb) kanssa laivaston ensimmäiset hävittäjät.
Palveluksensa aikana Japanissa alukselle asennettiin uutta elektroniikkaa ja etukannen taaempi 5 tuuman tykki poistettiin, jotta  torpedoputkien aiheuttamaa kansipainoa tasattaessa. Alus palautettiin 1969 Yhdysvalloille, joka luovutti elokuussa 1970 sen Taiwanin laivastolle varaosiksi.
Tukivektorikone

Tukivektorikoneen yksinkertainen kaavio.
Tukivektorikone (engl. support-vector machine) on 1990-luvulla kehitetty lineaarinen luokitinmalli, joka soveltuu luokitteluun ja käyränsovitustehtävään. Tukivektorikone voidaan toteuttaa neuroverkolla. Tukivektorikoneen yleistämiskyky on  MLP-neuroverkkoon verrattuna parempi. Yleistämiskyky kuvaa luokittimen kykyä luokitella ennalta tuntemattomat näytteet oikein.
Perusteet

Tukivektorikoneen perusajatus on sovittaa kahden näytejoukon väliin sellainen taso, että sen kanssa yhdensuuntaisten marginaalitasojen välimatka on mahdollisimman suuri eikä yksikään näyte jää marginaalitasojen väliin. Marginaalitasojen välimatkaa rajoittavia näytevektoreita kutsutaan tukivektoreiksi. Luokittelun tulos riippuu ainoastaan näistä tukivektoreista.
Tukivektorikoneen tulee opetuksen jälkeen osata luokitella mielivaltainen näyte. Luokitin opetetaan opetusaineiston perusteella, ja siksi sen hyvyys osaltaan riippuu opetusaineiston hyvyydestä.
Kun opetusjoukot eivät ole separoituvia, käytetään tukivektorikonetoteutusta, jota kutsutaan joustavan marginaalin luokittimeksi. Menetelmä etsii opetusaineistosta ne näytevektorit, jotka määrittävät eri luokkien rajat.
Optimimarginaaliluokitin

Optimimarginaaliluokitin on tukivektorikoneen toteutus separoituville näytejoukoille. Optimimarginaaliluokitin määrää päätöstason  \mathbf {w} ^{T}\mathbf {x} +b=0 kahden separoituvan näytejoukon välille. Lisäksi vaaditaan että kummankin luokan päätöstasoa lähimmän pisteen ja päätöstason välinen etäisyys on mahdollisimman suuri. Tämä tarkoittaa sitä että kummankin luokan lyhin etäisyys pintaan nähden on sama, koska kokonaisuuden kannalta lyhin etäisyys määrittyy lähempänä olevan luokan perusteella.
Luokat ovat lineaarisesti separoituvia silloin kun kahden eri luokan yksikäsitteinen erottaminen yhdellä tasolla on mahdollista.
Etsitään piirreavaruuden  R^{N} tasoa  (\mathbf {w} ,b) siten, että näytevektorille  \mathbf {x} _{i} pätee
Sovitaan, että luokan  a pisteitä vastaa  y:n arvo  +1 ja luokan  b  -1. Muodostetaan yhtälö
joka pätee kummankin luokan pisteille. Jos opetustieto koostuu  l eri pisteestä, jotka ovat  \mathbf {x} _{i}, kun  i=1,\dots ,l, ja  y_{i} ovat niiden vastaavat luokat (joko  +1 tai  -1), niin vaadimme että luokat erottava taso  (\mathbf {w} ,b)
toteuttaa ehdon
Näytepisteen euklidinen etäisyys tasoon  (\mathbf {w} ,b) on
Päätöstason löytämiseksi on olemassa useita ratkaisutapoja. Kirjallisuudessa usein esiintyvä ratkaisutapa perustuu neliölliseen optimointiin. Toinen tapa on etsiä kummallekin luokalle  konveksipeitteet, ja sen jälkeen etsiä konveksipeitteiden välinen lyhin etäisyys ja tätä vastaavat pisteet  p_{a} ja  p_{b} peitteiden pinnalla. Päätöstason normaalivektori  \mathbf {w}  on pisteiden  p_{a} ja  p_{b} erotus vektorin suuntainen, ja  b on näiden pisteiden keskiarvo.
Optimimarginaaliluokitin > Ratkaiseminen neliöllisellä optimoinnilla

Optimimarginaaliluokitin määritetään ratkaisemalla seuraava neliöllinen optimointiongelma. Ratkaistaan päätöstaso minimoimalla lauseke  {\frac {1}{2}}\|\mathbf {w} \|^{2}
tason normaalivektorin  \mathbf {w}  suhteen ehdolla
Muuttuja  b ratkaistaan ehdosta.
Päätöstason yksiselitteiseen määrittämiseen tarvitsee tuntea kaksi tasoa lähinnä olevaa pistettä  \mathbf {x} _{n} ja  \mathbf {x} _{m}. Pisteen  i euklidinen etäisyys tasoon  \mathbf {w}  on
missä  \|\mathbf {w} \| on normalisointitermi.
Taso  (\mathbf {w} ,b) on yhdensuuntainen tason  (c\mathbf {w} ,cb) kanssa, kun  c>0, josta seuraa että  c voidaan valita siten, että  |c\mathbf {w} ^{T}\mathbf {x} _{i}+cb|=1 pisteille  \mathbf {x} _{n} ja  \mathbf {x} _{m}. Tällöin euklidisten etäisyyksien summaksi saadaan
Tämän seurauksena rajoittamalla reunaehdot annetun tehtävän mukaisesti ja minimoimalla  \|\mathbf {w} \|, marginaalitasoilla sijaitsevien pisteiden m ja n etäisyys maksimoituu.
Joustavan marginaalin luokitin

Joustavan  marginaalin luokitin (C-SVM) optimimarginaaliluokittimen yleistys ei-separoituville näytejoukoille. Lähes kaikissa käytännön luokittelutehtävissä näytejoukot ovat ei-separoituvia. Ei-separoituvuus huomioidaan määrittämällä jokaiselle väärään luokkaan luokittuvalle näytteelle ns. slack-vakio  \gamma _{i}, mikä on näytteen etäisyys päätöspintaan. Vakio  \gamma _{i}=0, kun näyte luokittuu oikein.
Kahteen luokkaan luokitteleva joustavan marginaalin luokitin määritetään ratkaisemalla neliöllinen optimointiongelma
muuttujien  \mathbf {w} ,  b ja  \gamma _{i} suhteen 
kun reunaehdot ovat
ja
kun  i=1,\dots ,l. Ongelma voidaan ratkaista ratkaisemalla Lagrangen menetelmällä konstruoitu duaaliongelma
missä  C on regularisointitermi ja reunaehdot ovat
ja
missä  \mathbf {\alpha } _{i} ovat Lagrangen kertoimet ja  \mathbf {y} =[y_{1},\dots ,y_{l}]^{T}.
Epälineaarinen tukivektorikone

Coverin teoreeman mukaan kaksi ei-separoituvaa näytejoukkoa separoituvat suuremmalla todennäköisyydellä, kun ne kuvataan epälineaarisesti korkeampiulotteiseen avaruuteen. Tukivektorikoneen suorituskykyä voidaan parantaa kuvaamalla piirreavaruus kernelifunktiolla  K(\mathbf {x} ,\mathbf {y} ), joka implisiittisesti määrittelee kuvauksen.
Mercerin teorian perusteella kernelifunktiolle  K on olemassa sisätuloavaruus jos matriisi  M on positiivisemidefiniitti ja  K on symmetrinen funktio, kun  M_{ij}=K(\mathbf {x} _{i},\mathbf {x} _{j}) kaikille  i,j=1,\dots ,l. Luokittelu suoritetaan sisätuloavaruudessa lineaarisesti, mutta päätöspinta kuvautuu piirreavaruuteen epälineaariseksi, kuten ympyräksi tai ellipsiksi radiaalisella kernelifunktiolla. Mercerin teoria mahdollistaa epälineaarisen luokittimen määrittämisen intuitiivisesti.
Mielivaltainen piste  \mathbf {x}  luokitellaan luokkaan  +1, kun
ja muussa tapauksessa luokkaan  -1.
Havaitaan, että kun  \alpha _{i}>0, niin  \mathbf {x} _{i} on tukivektori. Näin ollen luokittelu riippuu ainoastaan tukivektoreista.
Epälineaarinen tukivektorikone > Kernelifunktiota

Yleisimpiä kernelifunktiota ovat
polynominen kernelifunktio  K(\mathbf {x} _{i},\mathbf {x} )=(\mathbf {x} ^{T}\mathbf {x} _{i}+1)^{p}, kun  p on positiivinen kokonaisluku
radiaalinen kernelifunktio  K(\mathbf {x} _{i},\mathbf {x} )=\exp(-{\frac {1}{2\sigma ^{2}}}\|\mathbf {x} -\mathbf {x} _{i}\|^{2}), kun  \sigma >0
Polynominen kernelifunktio erottelee piirteet lineaarisesti lähtöavaruudessa kun taas radiaalinen funktio erottelee piirteet lineaarisesti tietyssä korkeaulotteisessa avaruudessa. Lähtöavaruuden näkökulmasta radiaalinen kernelifunktio erottelee näytteet epälineaarisesti ja se voi näin ollen sen suorituskyky on joissain tilainteissa polynomista luokitinta parempi.
Tukivektorikonetoteutuksia

SVM light
Päätöstaso (keskellä) ja marginaalitasot.
USS Dyson

| USS Dyson |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Consolidated Steel Corporation, Orange, Texas
Laskettu vesille:  15. huhtikuuta 1942
Palveluskäyttöön:  30. joulukuuta 1942
Loppuvaihe:  siirretty Saksalle
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 050 t
Pituus:  114,7 m
Leveys:  12,1 m
Syväys:  5,4 m
Koneteho:  60 000 shp (45 MW)
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  319
Aseistus
Aseistus:  5 × 5"/38 tykkiä 4 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × 20 mm ilmatorjuntatykkiä 10 × 21" torpedoputkea 6 × syvyyspomminheitintä 2 × syvyyspommikiskoa
USS Dyson (runkonumero DD-572) oli Yhdysvaltain  laivaston vuonna 1942 vesillelaskettu Fletcher-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus lainattiin 17. helmikuuta 1960 Länsi-Saksalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Zerstörer 5.
Valmistus

Alus tilattiin Consolidated Steel Corporationilta Orangesta Texasista. Se laskettiin vesille 15. huhtikuuta 1942 kumminaan kontra-amiraali Charles Wilson Dysonin puoliso ja otettiin palvelukseen vielä samana vuonna 30. joulukuuta ensimmäisenä päällikkönään R. A. Gano.