stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vaaleatukkainen tyttö

| Vaaleatukkainen tyttö |
| --- | --- |

Nimi:  Vaaleatukkainen tyttö
Tekijä:  Helene Schjerfbeck
Valmistumisvuosi:  1916
Taiteenlaji:  Muotokuva
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  56,5  cm
Leveys:  44,5  cm
Kokoelma:  Städel Museum
Sijainti:  Städel Museum
Helene Schjerfbeck
Maalauksia
Hjördis | Hälytys | Mustataustainen omakuva | Omakuva, valoa ja varjoa | Ovi | Ryöväri paratiisin portilla | Sininauhainen tyttö | Tanssiaiskengät | Toipilas | Tyttö hiekkakuopassa | Äitini
Artikkeleita
Constantin Guys | Einar Reuter | Magnus Schjerfbeck | Gösta Stenman | Helena Westermarck | Maria Wiik
Vaaleatukkainen tyttö on Helene Schjerfbeckin suurikokoinen maalaus vuodelta 1916. Siinä on nuori tyttö, joka on kallistanut päänsä lukemaan kirjaa. Teoksen malli on Schjerfbeckin naapurissa Hyvinkäällä asunut Impi Tamlander, joka sisarensa Jennyn kanssa auttoi taiteilijaa. Schjerfbeck-asiantuntija Leena Ahtola-Moorhouse on sanonut teoksesta: ”Vaaleatukkainen tyttö on hyvin kauniisti maalattu, huipputeos.”
Teoksen selkäpuolella on luonnos teoksen Kuvakudos (1914) mieshahmosta, ja se on sotkettu valkoisella ja punaisella.
Vaaleatukkainen tyttö on ollut vuosikymmeniä yksityisessä omistuksessa Euroopassa, mutta tuli myyntiin Sothebyn kautta joulukuussa 2015 samaan aikaan kahden varhaisemman teoksen kanssa, Miekkailijan (1924) ja Liinatukkaisen pojan (1878). Teos myytiin noin 1,2 miljoonan euron (870 000 punnan) kauppahintaan Frankfurtissa sijaitsevalle Städel-museolle, jossa se pantiin yleisön nähtäville. Vaaleatukkainen tyttö oli sitä ennen ollut esillä viimeksi näyttelyssä vuonna 1980.
Rollbar

| Rollbar |
| --- | --- |
Ensiesiintyminen:  The Transformers (1987)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Rollbar
Asema:  jäljittäjä
Ryhmäsidokset:  Autobotit Throttlebotit
Sukupuoli:  Mies
Muuntautumismuodot:  Jeep Wrangler
Näyttelijä(t):  Dan Gilvezan (1987)
Rollbar on kuvitteellinen robotti Transformers-universumissa, joka kuuluu hyviin Autobotteihin.
The Transformers

Rollbar on animaatiosarjassa yksi Throttleboteista.
Transformers: Armada

Transformers: Armadassa Rollbar on Decepticoneja vakoilleen Autobotti Scavengerin Mini-Con.
Elokuvasarja

Rollbar on Autobotti, joka ei esiinny Michael Bayn ohjaamissa Transformers-elokuvissa, mutta hänestä on tehty leluja.
Elokuvasarja > Transformers: Kaatuneiden kosto

Elokuvaan Transformers: Kaatuneiden kosto pohjautuvissa leluissa Rollbar muuntautuu kuljetusautoksi.
Elokuvasarja > Transformers – Tuhon aikakausi

Rollbarista on tehty elokuvaan Transformers – Tuhon aikakausi pohjautuviin leluihin uusi versio, joka muuntautuu Chevrolet Sonic RS -ralli-autoksi. Rollbar ei esiinny tässäkään elokuvassa, mutta hänen ajoneuvomuotonsa nähdään irlantilaisen ralliautoilijan ja Tessa Yeagerin poikaystävän, Shane Dysonin, autona.
Aiheesta muualla

Lisätietoa Rollbarista TFWIKI.Netissä, Transformers-aiheisesta wikiassa
Slavonic Channel International

| Slavonic Channel International |
| --- | --- |
 Logoa KSK
Lähetykset alkoivat:  14. joulukuuta 1994
Maa:   Ukraina
Näkyvyysalue:  Koko maa
Kotisivu:  slav.tv
Saatavuus
Satelliitti
Sirius 4:  12,075 GHz 5.0°E
Astra 2С:  12,090 GHz 31.5°E
Infobox OKNimi-testi OK: 
Slavonic Channel International (ukr. Міжнародний Слов'янський Канал, Mižnarodnyi Slovjanskyi Kanal, ven. Международный Славянский Канал, Meždunarodnyi Slavjanski Kanal) on ukrainalainen televisiokanava.
Virallinen kotisivu

Televisiokanavan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Should Have Stayed in the Grave

| Should Have Stayed in the Grave Faff-Bey |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1986–1994
 Julkaistu: 2005
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: thrash metal
 Kesto: 68.46
 Levy-yhtiö: Poko Records
Faff-Beyn muut julkaisut
| New Religion 1994 | Should Have Stayed in the Grave 2005 |   |
Should Have Stayed in the Grave on suomalaisen thrash metal -yhtyeen Faff-Beyn kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Poko Records.
Kappaleet

When Death Comes – 0.58
Psycho – 1.54
S/M Party – 1.27
The Laugh – 2.12
Authority – 2.50
The Slaymaker – 4.20
No Rule – 2.19
Doesn't Feel Like Laughing – 3.38
Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band the Second – 2.17
Bleed For Me – 2.56
The Second Funeral – 4.49
Bloody Mary & The Tooth Fairy – 3.14
Awake – 2.30
Birthday – 4.41
Ace of Spades – 2.42 (säv. Eddie Clarke, Lemmy Kilmister, Phil Taylor)
Who Has Said That Hell Is Hot – 2.55
Domestic Pleasures – 4.21
Southern Uncomfort – 4.08
Scarred Life – 4.28
Wish I Was Away – 2.28
The Giant of Kurikka – 2.58
Robert the Redeemer – 1.46
The Barbie Murders – 2.55
Aiheesta muualla

Should Have Stayed in the Grave Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Should Have Stayed in the Grave Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Similansaaret

Saarten sijainti
Ko Similan
Similansaaret on Thaimaassa Andamaanienmerellä sijaitseva saariryhmä. Alue on ollut kansallispuisto vuodesta 1982. Saarten kallioperä on graniittia ja rannoilla on valkoista hiekkaa. Saarten rannikot ovat suosittuja sukelluspaikkoja. Alue oli myös Jacques Cousteaun suosiossa. Kansallispuiston alueella on suojelualue, jolla suojellaan merikilpikonnia. Alueella on koralliriuttoja, joissa elää korallieläinten lisäksi meriviuhkoja ja merivuokkoja. Näiden ympärillä liikkuu perhokaloja ja keisarikaloja. Alueelle pääsee veneellä Phuketista, Khao Lakista tai Thap Lamusta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Similansaaret Wikimedia Commonsissa
Slavonia

Slavonia Kroatian kartalla
Slavonia
Slavonia on Kroatian itäisin suuralue. Se on alavaa maanviljelys- ja metsätalousaluetta, jonka rajoilla virtaa kolme jokea: Tonava idässä, Drava pohjoisessa ja Sava etelässä. Vuonna 2001 Slavoniassa oli yhteensä 891 259 asukasta. Suurin kaupunki on Osijek, jossa on noin 115 000 asukasta.
Slavonia on historian kuluessa kuulunut moneen eri valtakuntaan. Viimeksi Kroatian sodan aikana Operaatio Salamassa 1995 kroaatit valtasivat Slavonian länsiosan serbeiltä. Itäosa oli YK:n erityisalue, ja se liitettiin Kroatiaan 1998.
Alueella on jonkin verran öljy- ja maakaasuvaroja, mutta elintarviketeollisuus on sen johtava teollisuuden ala. Vehnä ja maissi ovat tärkeimmät viljelykasvit.
Slavonia jaetaan viiteen piirikuntaan eli županiin:
Virovitica-Podravina 	Virovitičko-podravska županija
Požega-Slavonia 	Požeško-slavonska županija
Brod-Posavina	Brodsko-posavska županija
Osijek-Baranja	Osječko-baranjska županija
Vukovar-Syrmia 	Vukovarsko-srijemska županija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Slavonia Wikimedia Commonsissa
Selim Liipola

Selim Konstantin Liipola (30. tammikuuta 1871 Koski Tl – 25. heinäkuuta 1932 Vehmaa) oli suomalainen opettaja ja koulunjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Henkilöhistoria

Liipolan vanhemmat olivat maanviljelijä Henrik Gabriel Ali-Liipola ja Wilhelmiina Tilkanen ja puoliso vuodesta 1903 Aino Granqvist. Kuvanveistäjä Yrjö Liipola oli hänen veljensä. Selim Liipola valmistui agronomiksi Mustialasta vuonna 1894 ja toimi sitten tilanhoitajana ja lyhyen aikaa Satakunnan lääninagronomin apulaisena. Opettaja ja osan aikaa vt. johtaja Länsi-Suomen kansanopistossa Huittisissa hän oli 1896–1904. Hän oli maanviljelyskoulun johtaja myös Somerolla, ennen kuin hänestä tuli vuonna 1906 Vakka-Suomen maamieskoulun johtaja Vehmaalla. Liipolalla oli myös useita kunnallisia ja maatalousalan luottamus- ja asiantuntijatehtäviä. Maanviljelysneuvoksen arvonimen hän sai vuonna 1931.
Julkaisuja

Vakka-Suomen maamieskoulu 1906–1931: katsaus 25-vuotiseen työhön, 1931
Simienin kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Amhara Etiopia
Pinta-ala:  220,0 km2, 136,0 km2 
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto, puisto 
Perustettu:  1969 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Simienvuorten maisemaa
Simienin kansallispuisto on Pohjois-Etiopiassa, Simienin vuoristossa sijaitseva suojelualue. Kansallispuisto perustettiin vuonna 1967 ja sen pinta-ala on 412 neliökilometriä. Osa kansallispuistosta (136 km²) nimettiin vuonna 1978 Unescon maailmanperintökohteeksi. Alue oli yksi Unescon ensimmäisistä maailmanperintökohteista. Kotoperäisten lajien kantojen voimakkaan pienenemisen vuoksi se lisättiin vuonna 1996 myös Unescon uhattujen kohteiden listalle.
Kansallispuisto sijaitsee Amharan osavaltiossa, noin 150 kilometriä Gondarista koilliseen ja noin 200 kilometriä Aksumista lounaaseen. Puisto sijaitsee 2 800–4 500 metrin korkeudessa. Puiston alueella on Etiopian korkein vuori, Ras Dashen (4 550 m mpy.).
Puistoon järjestetään opastettuja 3–10 päivän vaellusmatkoja. Lähtöpaikkana on muun muassa Debarkin kaupunki Gondar–Aksum-valtatien varrella.
Kansallispuistossa elää useita eläinlajeja, kuten alueelle tyypillinen etiopiansusi, tselada eli etiopianpaviaani ja etiopianvuorikauris.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Simienin kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Sanjūsangen-dō

| Sanjūsangen-dō> 三十三間堂 |
| --- | --- |
 Sanjūsangen-dōn päärakennus nähtynä temppelialueen portilta.
Sijainti:   Kioto
Koordinaatit:  34°59′16″N, 135°46′18″E
Rakennustyyppi:  buddhalaistemppeli
Valmistumisvuosi:  1164
Rakennuttaja:  keisari Go-Shirakawa
Omistaja:  Myōhō-inin temppeli
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hōnenin pystyttämä keisari Go-Shirakawan muistomerkki päärakennusta vastapäätä.
Sanjūsangen-dō (jap. 三十三間堂) on buddhalaistemppeli Higashiyaman suuralueella Kiotossa lähellä rautatieasemaa. Sen virallinen nimi on Rengeō-in-hon-dō (蓮華王院本堂, ’Lootuskuninkaan halli’). Epävirallinen mutta tunnetumpi nimi Sanjūsangen-dō johtuu 33 syvennyksestä, jotka jäävät temppelirakennuksen pääsalin kattoa kannattelevien pylväiden väliin. Luku 33 ilmentää myös temppelissä palvottavan myötätunnon bodhisattvan Kannonin kolmeakymmentäkolmea eri olomuotoa.
Sanjūsangen-dōn omistaa Myōhō-inin temppeli (妙法院), joka huolehtii myös sen kunnossapidosta. Temppelissä harjoitetaan tendai-buddhalaisuutta, joka on Japanissa syntynyt mahajana-buddhalaisuuden lahko.
Historia

Sanjūsangen-dō valmistui vuonna 1164 keisari Go-Shirakawan määräyksestä ja sotapäällikkö Taira no Kiyomorin valvonnassa. Temppelissä riehui raju tulipalo 1249, mutta vain päärakennus rakennettiin uudelleen 1266. Se on vielä nykyäänkin Japanin pisin puurakennus.
Vuonna 1604 alueella käytiin kuuluisa kaksintaistelu, jossa kohtasivat miekkamiehet Miyamoto Musashi ja Yoshioka Denshichiro. Taistelua on kuvattu muun muassa Hiroshi Inagakin ohjaamassa elokuvassa Zoku Miyamoto Musashi: Ichijōji no kettō (1955), jonka pääosaa näytteli Toshirō Mifune.
Arkkitehtuuri

Temppelissä palvellaan bodhisattva Sahasrabhuja-arya-avalokiteśvaraa, joka tunnetaan myös tuhatkätisenä Kannonina. Pääsalissa on kuvanveistäjä Tankein Kamakura-kaudella veistämä suuri Kannon-patsas, jota pidetään Japanissa kansallisaarteena.
Suurta Kannon-patsasta ympäröi tuhat yksilöllistä ja luonnollisen kokoista Kannon-patsasta, jotka on järjestetty sen molemmille puolille portaittain nousevalle korokkeelle kymmeneen 50 patsaan riviin. Patsaista 124 on peräisin alkuperäisestä temppelistä, ja loput on tehty 1200-luvulla. Patsaat on veistetty japaninsypressistä ja päällystetty lehtikullalla.
Kannon-patsaiden eteen on asetettu 28 vartijapatsasta sekä kaksi muuta patsasta, jotka esittävät Fūjinia (tuulen jumalaa) ja Raijinia (ukkosen jumalaa). Näitä patsaita pidetään Japanissa merkittävinä taideaarteina. Patsaita kannattelevan korokkeen takana temppelin takaosassa on pieni näyttelytila. Temppelin piha-alueella on vaatimaton kivimuistomerkki, jonka tendai-pappi Hōnen pystytti keisari Go-Shirakawan kuoleman 13. vuosipäivänä.
Juhlat ja tapahtumat

Temppeli tunnettiin historiallisesti tōshiya-nimisestä (通し矢, suom. ’maaliin osuvat nuolet’) jousiammuntakilpailusta, jossa ammuttiin japanilaisella pitkäjousella. Kilpailu järjestettiin toukokuussa temppelin takaosassa sijaitsevalla länsiverannalla, joka on 2,5 metriä leveä ja 120 metriä pitkä mutta vain 5,5 metriä korkea. Verannan eteläpäässä seisoneet kilpailijat ampuivat pohjoispäähän ripustettuun maalikankaaseen, jonka vieressä tuomari totesi osumien laillisuuden.
Tapahtumaan kuului osakilpailuja, joissa ammuttiin joko sata tai tuhat nuolta verannan puolestavälistä tai koko pituudelta (118 metrin ampumaetäisyydeltä). Vaativimmassa osakilpailussa kilpailijan täytyi osua maaliin mahdollisimman monta kertaa yhden vuorokauden aikana. Koetus alkoi kuudelta illalla ja päättyi seuraavana iltana. Yöllä veranta valaistiin sen eteen sytytetyillä tulilla, joita vahtimaan asetettiin vartijoita. Aina 500 nuolta ammuttuaan kilpailija sai pitää lyhyen tauon, jonka aikana katselijat kannustivat häntä.
Tapahtuma järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1606. Sitä pidettiin erittäin vaativana paitsi pitkän kestonsa myös verannan mataluuden vuoksi. Pitääkseen nuolen lentoradan suorana kilpailijat joutuivat käyttämään voimakasta jousta ja poikkeuksellista ampumistekniikkaa.
Kaikkien aikojen ennätyksenhaltijana pidetään 22-vuotiasta Wasa Daihachiroa, joka ampui kilpailussa vuonna 1686 13 053 nuolta ja osui maaliin 8 133 kertaa. Tuloksen saavuttaakseen hänen täytyi ampua keskimäärin 9 nuolta minuutissa, mihin ei ole laskettu mukaan 500 nuolen välein pidettyjä teetaukoja. Toista sijaa pitää samurai Hoshino (10 542 nuolta ja noin 8 000 osumaa).
Vielä nykyäänkin temppelin alueella pidetään vuosittain perinteen vaalimiseksi samanniminen kyūdōkilpailu, tosin päärakennuksen pihalla ja vain 60 metrin pituisella radalla ("Enteki"). Tammikuun puolivälissä järjestetään kuitenkin tōshiyan näytösesitys alkuperäisten sääntöjen mukaisesti. Tammikuussa temppelissä suoritetaan myös pajuriitti (柳枝のお加持), jonka aikana osallistujien päätä kosketetaan pyhällä pajunvitsalla päänsäryn torjumiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sanjūsangen-dō Wikimedia Commonsissa
Sanjūsangen-dōn virallinen sivusto (japaninkielinen)
Kuvia temppelistä
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Sanjūsangen-dō
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Sanjūsangen-dō
1 001 Kannon-patsasta
Edo-kaudella tehty ukiyo-e-puupiirros, joka esittää tōshiya-jousiammuntakilpailua.
Verannan vanhoja kattopalkkeja, jotka on vaihdettu uudempiin rakennusta kunnostettaessa. Harjakset ovat jäänteitä lukemattomista nuolista, joita osui kattopalkkeihin tōshiya-jousiammuntakilpailussa.
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Similaun

Similaun
Similaun kesällä 2005
| --- | --- |
Sijainti:  Tiroli (Itävalta) ja Etelä-Tiroli (Italia) Itävalta ja Italia
Vuoristo:  Alpit
Korkeus merenpinnasta:  3 606 m
Prominenssi:  250  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Similaun on noin 3 600 metriä korkea vuori Alpeilla Itävallan ja Italian rajalla. Vuori tunnetaan erityisesti Ötzin löytöpaikkana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Similaun Wikimedia Commonsissa
Similaun (saksaksi)
UWB

audio, video, puhe, tieto
koodausmenetelmät
kanavanvaraus eli kanavointi
FDMA, TDMA, CDMA
CSMA/CD (Ethernet)
CSMA/CA (802.11)
modulointi
kantoaalto (mm. sähkötys)
AM (DSB-SC, SSB)
FM (FSK, GMSK)
PM (mm. PSK, QAM)
FHSS, DSSS (eivät tarvitse kanavointia)
siirtotie
radio
kaapeli (koaksiaali, Cat5, valokuitu)
UWB (lyhenne sanoista Ultra Wideband) on radioteknologia, jossa tieto lähetetään äärimmäisen lyhyinä ja pienitehoisina pulsseina hyvin laajalla taajuuskaistalla (esimerkiksi 1—2 GHz).
Jos pulssit lähetetään pseudosatunnaisin väliajoin, pulssit eivät resonoi ympäröivien rakenteiden kanssa.
Ongelmana UWB-tekniikoissa on lähettäjän ja vastaanottajan synkronoituminen eli kuinka vastaanottaja löytää nanosekuntien tarkkuudella lähetetyt pulssit.
UWB-tekniikkaa ollaan standardoimassa (IEEE 802.15.3a). Lähetysteho on alhainen (-41,25 dBm/MHz). Kantama on maksimissaan 10-20 metriä bittinopeudella 110 Mb/s ja 2-4 metriä nopeudella 480 Mb/s.
Ryu Ji-hye

| Ryu Ji-hye> 류지혜.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 10. helmikuuta 1976 (ikä 48) Busan, Etelä-Korea
Kansalaisuus:   Etelä-Korea
Uran tiedot
Pituus:  164 cm
Paino:  55 kg
Laji:  Pöytätennis
Saavutukset
Paras sijoitus maailmanrankingissa:  3. (lokakuu–joulukuu 2010)
| Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Naisten pöytätennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Naisten pöytätennis. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Etelä-Korea.Naisten pöytätennis. Olympialaiset  | Maa:   Etelä-Korea> Naisten pöytätennis. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | Nelinpeli |  |
|  Pronssia | Sydney 2000 | Nelinpeli |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tianjin 1995 | Joukkue |  |
|  Pronssia | Tianjin 1995 | Sekanelinpeli |  |
|  Pronssia | Eindhoven 1999 | Kaksinpeli |  |
|  Pronssia | Kuala Lumpur 2000 | Joukkue |  |
|  Pronssia | Osaka 2001 | Joukkue |  |
Ryu Ji-hye (kor. 류지혜, s. 10. helmikuuta 1976 Busan) on eteläkorealainen entinen pöytätennispelaaja ja olympiamitalisti.
Ryu kilpaili urallaan kaksissa olympialaisissa. Atlantan olympialaisissa hän voitti kaksinpelissä alkulohkonsa kolmesta ottelusta kaksi, mutta ei päässyt jatkoon. Nelinpeliin hän osallistui Park Hae-Jungin parina. Alkulohkossa he voittivat Ugandan, Romanian ja Kiinan Taipein parin päästen pudotuspeleihin. Puolivälierissä eteläkorealaispari voitti venäläisparin. Välierissä Kiinan kakkospari oli parempi erin 3–1. Pronssiottelussa Ryu ja Hae-Jung voittivat Etelä-Korean kakkosparin. Neljä vuotta myöhemmin Sydneyn olympialaisissa kaksinpelissä Ryu voitti ensimmäisellä kierroksella yhdysvaltalaisen Jun Gaon ja toisella kierroksella japanilaisen An Konishin. Puolivälierissä kiinalainen Li Ju oli parempi erin 3–1. Nelinpeliin Ryu osallistui Moo-Kyo Kimin parina. Ensimmäisellä kierroksella he voittivat Japanin parin. Puolivälierissä eteläkorealaiset voittivat Romanian parin 3–2. Välierissä Kiinan ykköspari voitti eteläkorealaisparin 3–2. Pronssiottelussa Ryu-Kim voitti Unkarin parin 3–2.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Ryu saavutti yhden hopean ja neljä pronssia. Hopean hän voitti joukkuekilpailussa Tianjinissa 1995. Samoissa MM-kilpailuissa hän saavutti myös pronssia sekanelinpelissä. Hänellä on myös pronssia vuoden 1999 MM-kilpailuista kaksinpelistä sekä joukkuekilpailuista vuosilta 2000 ja 2001.
Siilinjärven Puutelahden veneonnettomuus 1937

Siilinjärven Puutelahden veneonnettomuus oli Siilinjärvellä Pohjois-Savossa torstaina 25. marraskuuta 1937 iltapäivällä kello 17 jälkeen sattunut soutuveneen kaatumisonnettomuus, jossa menehtyi kahdeksan Kuuslahden kansakoulua käynyttä lasta. Onnettomuuden sattuessa lapset olivat Juurusveden Puutosvedellä paluumatkalla, soutamassa kotiinsa etelämyrskyssä ja kovassa aallokossa.
Onnettomuuspäivä oli muutenkin kohtalokas itäisessä Suomessa. Etelä-Savon Ristiinassa kaatui karille ajanut höyrylaiva S/S Turisti aiemmin samana iltapäivänä, minkä seurauksena hukkui 11 ihmistä.
Paluumatka koulusta

Kello 15.00 jälkeen oli 12 Kuuslahden kansakoulua käynyttä kansakoululaista lähtenyt paluumatkalle soutaen Kuuslahden kylästä, Juurusveden Kuuslahden länsirannalta. Tiedotusvälineiden mukaan vallitsi etelämyrsky. Paluumatkan ensimmäinen etappi on 700-800 metriä leveän Kuuslahden ylitys itään päin. Ylitys onnistuu Siilinjärven kunnan koulumatkaa varten hankkimalla suurikokoisella soutuveneellä soutaen. Toinen etappi on kävelyosuus jalkaisin noin kahden kilometrin matka Haapaniemen yli. Matkan kuluessa kaksi lasta jää pois, sillä he jatkavat kävellen koteihinsa. Toiset kaksi lasta jatkavat Haapaniemen laivalaiturilta kapean (noin 140 m) Pajusalmen yli itään soutaen, sitten kävellen isosiskonsa saattamana kotitaloonsa Puutelahteen.
Kahdeksalla koululapsen kotimatka jatkui Haapaniemen laivalaiturin luota Puutosveden yli kaakkoon kohti noin kilometrin päässä sijaitsevaan Vikinsaareen. On etelämyrsky ja voimakas aallokko, ilta on pimentynyt. Aamulla lapset olivat saapuneet heille varatulla suuremmalla soutuveneellä. Vaikka sama vene on paikallaan, illan pimennyttyä lapset jostain syystä ottavat soudettavakseen Haapaniemen laivalaiturin luota tavanomaista pienemmän soutuveneen, jonka Vikinsaaresta kotoisin oleva työmies on sinne päivällä soutanut. Sillä on kuljettu aiemminkin. Onnettomuusuutisessa veneen arvioidaan olleen liian pieni vallinneissa oloissa kahdeksalle koululaiselle. Koululaiset lähtivät tällä veneellä soutamaan pimeässä ja kovassa aallokossa kohti Vikinsaarta.
Tiedustelut ja uhrien etsintä

Vikinsaaren talon isäntä saapui kotiinsa kello 18 tietämillä. Koska kaksi lasta ei ollut tällöin palannut koulusta, hänelle heräsi epäilys mahdollisesta onnettomuudesta. Isäntä meni kyselemään lapsien saapumista kahden muun Vikinsaaressa asuneen lapsen kotiin luo, mutta heidänkään lapsensa eivät olleet kotiinsa tulleet. Onnettomuuden tapahtuminen käy ilmeisemmäksi. Tällöin kolmen perheen isät siirtyvät Puutelahden talolle, jossa kahden muun lapsen äiti on jo aiemmin käynyt lapsiaan tiedustelemassa.
Kateissa olevien lapsien etsintä käynnistyy Puutelahden talosta lyhtyjen valossa, ja suuntautuu Puuteselän (Puutosveden) tuulen alapuoleista (pohjois)rantaa seuraten kohti Haapaniemeä. Melko pian etsijät löytävät kumollaan olleen veneen, jonka he tunnistivat koululaisten käyttämäksi. Etsintöjen jatkuessa illan kuluessa löytyy Puutelahden rannalta veneen kokkatuhto, koulukirjojen kansia ja lehtiä, ja yhden oppilaan saamat uudet kengät. Etsijät saavat tietää Haapaniemen talosta, että koululaisten venematka oli alkanut noin kello 17. Samalla varmistui, että kotimatkallaan olleet kahdeksan koululasta olivat veneen kaaduttua hukkuneet. Iältään uhrit olivat 9–13-vuotiaita.
Koska Puutelahden talon tai Vikinsaaren seudulla ei ollut puhelinta, tieto onnettomuudesta tuli Kuuslahden kouluun ja Siilinjärven pitäjän nimismiehelle vasta seuraavana aamuna, kun yksi vanhemmista kävi asiasta henkilökohtaisesti koululle ilmoittamassa. Uhreja etsittiin seuraavien päivien aikana kymmenien veneiden ja naarojen avulla. Kaikki onnettomuuden uhrit löydettiin joulukuun 4. päivään 1937 mennessä, vaikka järven jäätyminen hidasti viimeisten uhrien löytämistä.
Uhreista neljä löydettiin 100-150 metrin päästä Vikinsaaren rannasta. Tämän perusteella on arveltu, että venekunta olisi päässyt onnettomuuden sattuessa jo lähelle Vikinsaarta. Siten onnettomuuden suuntaa antava, mutta epävarma tapahtumapaikka voisi Savon Sanomissa 27.11.1937 ja 30.11.1937 julkaistujen uutisten mukaan olla näillä seutuvilla (muutaman sadan metrin tarkkuudella): 63.1007°N, 27.8272°E
Siunaustilaisuus ja muistomerkki

| --- | --- |
Vuonna 1937 Puutelahteen hukkuneiden kansakoululaisten yhteishauta-alue ja muistomerkki (Eemil Halonen, 1941) Viinamäen hautausmaalla.: Vuonna 1937 Puutelahteen hukkuneiden kansakoululaisten  muistomerkki (Eemil Halonen, 1941).
Yleisradion radioima Puutelahden uhrien siunaustilaisuus järjestettiin 14. joulukuuta 1937. Hevosten vetämien rekien kyydissä Vikinsaaresta Kuuslahden koulun kautta Siilinjärven kirkonkylään edennyttä hautajaiskulkuetta, uhrien siunaus- ja hautaustilaisuuksia oli seuraamassa tuhansia, joidenkin lähteiden mukaan noin 3 000 henkeä, joista vain osa mahtui sisälle täyteen Siilinjärven kirkkoon.
Onnettomuudessa menehtyneiden koululaisten yhteishauta sijaitsee Siilinjärven Viinamäen hautausmaalla. Kahdeksan muistokiven keskellä on onnettomuudesta muistuttava yhteismuistomerkki, jonka pronssireliefi on Eemil Halosen suunnittelema (1941).