stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lappalaiset
Lappalaiset ja saamelaiskäräjälaki

Kielitoimiston sanakirja määrittelee termiä lappalaiset käytetyn saamelaisista, Lapin asukkaista ja keskiajalla pyyntikulttuuria harjoittaneesta väestöstä. Lappalainen-sanan monitulkintaisuus liittyy poliittiseen saamelaisuuden määrittelyä koskevaan kamppailuun. ”Lappalainen”-sanalla on varmuudella tarkoitettu ainakin kahta eri asiaa: Ruotsin viranomaismerkinnöissä sillä on tarkoitettu lappalaiselinkeinojen harjoittajaa  ja toisaalta lappalaisella on tarkoitettu myös kansankielellä etnistä saamelaista. Vuonna 1996 astui voimaan laki saamelaiskäräjistä , jonka 3 §:ssä määritellään laissa tarkoitettu saamelainen. Määritelmään tuli yhtenä objektiivisena kriteerinä se, että saamelaisen tulee olla sellaisen henkilön jälkeläinen, joka on merkitty tunturi-, metsä- tai kalastajalappalaiseksi maa-, veronkanto- tai henkikirjassa.
Jälkeenpäin tämä on todettu ongelmalliseksi ja vuoden 2018 saamelaiskäräjälain uudistamista koskevassa hallituksen esityksessä  todettiin vanhoista viranomaismerkinnöistä sivulla 27: ”Näissä asiakirjoissa on merkintöjä muistakin saamelaisten nykyisellä kotiseutualueella menneisyydessä asuneista ihmisistä kuin saamelaisista, eikä asiakirjamerkintä sellaisenaan siten välttämättä osoita henkilön polveutuvan saamelaisesta suvusta.” Taustana tälle on se, että lukuisat tutkimukset osoittavat, että viranomaismerkintöjen monet lappalaiset olivat suomalaisia etnisyydeltään. Hallituksen esityksen mukaan saamelaiskäräjälain nykyiseen määritelmään ”saamelainen”, näin otsikoituna, on saatettu liittää maankäyttöä ja -omistusta sekä elinkeinojen harjoittamista koskevia odotuksia.
Lappalaiset ja saamelaiskäräjälaki > Korkeimman hallinto-oikeuden päätöksiä

Korkein hallinto-oikeus (KHO), joka on ylin hallintotuomioistuin, jolle voi valittaa saamelaiskäräjien päätösten lainmukaisuudesta, on käyttänyt osin lappalaisperustetta hyväksyessään saamelaiskäräjien vaaliluetteloon vuonna 2011 ja 2015. KHO otti käyttöön ns. kokonaisharkinnan, jossa saamelaismääritelmän täyttymisen perusteeksi riitti hyvin kaukainen lappalaismerkintä historiassa. Tapauksissa, joissa kielikriteerin ei yksinään voida katsoa täyttyvän, ja valittaja on olennaisesti vuotta 1875 vanhemmassa rekisterissä lappalaisten joukkoon merkityn henkilön jälkeläinen, KHO tarkastelee tapauksia kokonaisuutena arvioiden henkilön saamelaisuutta itseidentifikaation ja muiden saamelaisuutta puoltavien seikkojen valossa. Vuonna 2011 KHO hyväksyi neljä henkilöä vaaliluetteloon ja vuonna 2015 93 henkilöä lisää vastoin saamelaiskäräjien näkemystä siitä, ettei se tunnista kyseisiä henkilöitä kansansa jäsenikseen  (sivu 123). Näistä 97 henkilöstä suurin osa KHO hyväksyi vaaliluetteloon kokonaisharkinnan perusteella.
Vuonna 2019 saamelaiskäräjien hallitus vaati kolmen korkeimman hallinto-oikeuden antaman saamelaiskäräjien vaaliluetteloon ottamista koskevan lainvoimaisen päätöksen purkamista sillä perusteella, että tulkinta päätöksissä ei olisi "perustunut kohtuullisiin ja objektiivisiin perusteisiin erityisesti siltä osin kuin päätöksissä oli turvauduttu objektiivisten kriteerien sijaan kokonaisarviointiin". Korkein hallinto-oikeus katsoi, "että se ei ollut kokonaisarviointia tehdessään syrjäyttänyt laissa mainittuja objektiivisia kriteerejä". KHO piti esitettyä käsitystä myös "varsin yksioikoisena".
Audi A7

Audi A7 on Audin vuodesta 2010 lähtien valmistama urheilullinen fastback-korinen edustusluokan automalli, joka perustuu Audi A6:een.
Audi A7 C7 (2010–2018)

| Audi A7 C7 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Saksa
Valmistaja:  Audi
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  2010–2018
Korimalli:  5-ovinen fastback
Luokka:  E-segmentti
Seuraaja:  Audi A7 (C8)
Teknisesti samankaltaisia:  Audi A4 (B8) Audi A5 (B8) Audi A6 (C7) Audi A8 (D4) Audi Q5 (Typ 8R) Audi RS7 (C7) Audi S7 (C7) Porsche Macan Volkswagen Phideon
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volkswagen Group MLB
Moottori:  R4 V6
Iskutilavuus:  1,8–3,0 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  8-vaihteinen automaatti 7-vaihteinen kaksoiskytkin
Ensimmäisen sukupolven A7 esiteltiin heinäkuussa 2010 Pinakothek der Moderne -museossa Münchenissä, myöhemmin suurelle yleisölle saman vuoden syyskuussa Pariisin autonäyttelyssä.
Vuonna 2014 tehtiin uudistuksia muun muassa etusäleikköön ja takavaloihin. Kaikki valot on toteutettu LED-tekniikalla, ja lisävarusteena ajovaloihin oli saatavana LED-matriisivalot.
Audi A7 C8 (2018–)

| Audi A7 C8 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Kiina  Saksa
Valmistaja:  Audi
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  2018–
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen fastback
Luokka:  E-segmentti
Edeltäjä:  Audi A7 (C7)
Teknisesti samankaltaisia:  Audi A4 (B9) Audi A5 (B9) Audi A6 (C8) Audi A8 (D5) Audi e-tron Audi Q5 (Typ FY) Audi Q7 (Typ 4M) Audi Q8 Audi RS7 (C8) Audi S7 (C8) Bentley Bentayga Lamborghini Urus Porsche Cayenne (Typ PO536) Volkswagen Touareg III
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volkswagen Group MLB Evo
Moottori:  R4 V6
Iskutilavuus:  2,0–3,0 l
Polttoaine:  bensiini diesel
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  8-vaihteinen automaatti 7-vaihteinen kaksoiskytkin
Toisen sukupolven A7 esiteltiin Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2018.
Shanghain autonäyttelyssä huhtikuussa 2021 esiteltiin ainoastaan Kiinan markkinoilla myytävä A7L, joka on muusta mallistosta poiketen sedan-korinen. A7L:n akseliväliä on pidennetty perusmallista 98 millimetrillä, mikä tekee siitä jopa pidemmän kuin suuremmassa A8-mallissa. Kokonaispituudeltaan A7L jää kuitenkin sitä lyhyemmäksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Audi A7 Wikimedia Commonsissa
Facelift-mallin Audi A7 C7.
Audi A7L
Kilpiäinen

Kilpiäinen on Lahden kaupunginosa. Se sijaitsee Pohjois-Lahdessa lähellä Hollolan rajaa Vesijärven rannalla, Mukkulan naapurissa. Kilpiäisten alue on vanhaa omakotialuetta, Kevätkadun varrella on myös kerros- ja rivitaloja. Kilpiäisissä sijaitsee myös vanhainkoti.
Vesijärven ranta-alueilla sijaitsee Kilpiäistenpohjan luonnonsuojelualue ja lähes vesirajassa on lintutorni.
Bussiyhteydet: Linjalla 1K pääsee Kilpiäisiin. 1K kulkee Karjusaarenkatua Karjusaareen.
Lahti
Ankkuri (Lahti)

Sibeliustalo sijaitsee Ankkurin kaupunginosassa.
Ankkuri on noin 4 000 asukkaan alue Lahdessa kaupungin keskustan läheisyydessä. Alueella on rantaviivaa noin kolmen kilometrin verran.
Ankkuri on ollut suurten uudistusten kohteena ja nykyinen nimikin sillä on ollut vasta vuodesta 1990. Vuosina 1995–1998 uusittiin Vesijärven satama ja vuonna 2000 valmistui Sibeliustalo. Alueen rakentamisessa on keskitytty korkeatasoisuuteen ja sinne on pyritty rakentamaan kansallisesti ja kansainvälisestikin vetovoimaisia kohteita.
Alueen keskellä on Ankkurikeskus, jossa on erityisesti palveluja ja yritysten toimitiloja. Ankkurikeskukseen liittyy Satamaranta, johon kuuluvat Vesijärven ja Teivaan satamat. Pohjoisessa sijaitsevat Ruoriniemen ja Ankkurirannan asuntoalueet, etelässä Ankkuripuisto.
Historia

Ankkurin alue oli aikoinaan hyvin merkittävä teollisuuden keskittymä, josta monet kaupungin teollisuuslaitokset ovat aloittaneet. Alue valtasi vähitellen Vesijärven rantoja ja lisäksi vesialueita täytettiin maa-alan lisäämiseksi. Nykyisen Sibeliustalon paikalle perustettiin vuonna 1869 Lahden saha, johon puutavaraa tuotiin Päijänteen kautta höyrylaivoilla.
Teollisen rakennemuutoksen myötä 1980-luvulla merkittäviä yrityksiä siirtyi pois tai muutti toimintaansa.
Kirjallisuutta

Airamo, Raimo: Lahden Ankkuri: Rantakaupungin nousu tehtaan raunioista /  An Anchor for Lahti: New Lakeside City Rises from Factory Ruins.  (Käännökset: Nicholas Mayow ja Esa Leskinen)  Lahden kaupunki, 2008.  ISBN 978-951-849-619-2  (suomeksi) (englanniksi)
Lahden kaupunkisuunnittelujulkaisu.  (3/1993: Lahden Ankkurikeskuksen yleissuunnitelma)  Tekninen virasto/kaupunkisuunnittelu, Arkkitehtityö oy, 1993.  ISBN 951-849-390-1
Antti Leinonen (virkamies)

Antti Tuomas Leinonen (s. 1. marraskuuta 1967 Helsinki) on suomalainen virkamies, joka toimii oikeusministeriön kansliapäällikkönä. Hän on aiemmin työskennellyt oikeusministeriössä muun muassa lainsäädäntöneuvoksena, lainsäädäntöjohtajana ja osastopäällikkönä.
Ura

Leinonen suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1992 ja Master of International Business Law -tutkinnon Lontoossa vuonna 1997. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1994.
Leinonen on työskennellyt oikeusministeriössä lainsäädäntösihteerinä ensin viransijaisena 1992–1994 ja sitten vakinaisena 1994–1996, lainsäädäntöneuvoksena 1998–2009, lainsäädäntöjohtajana 2009–2019 sekä yksityisoikeus- ja oikeudenhoito-osaston osastopäällikönä vuodesta 2019 alkaen. Syyskuussa 2024 hänet nimitettiin oikeusministeriön kansliapäälliköksi vuodesta 2025 alkaen. Leinonen oli rikosvahinkolautakunnan puheenjohtaja vuosina 2001–2005, ja hän on myös toiminut puheenjohtajana tai jäsenenä lukuisissa työryhmissä, kansainvälisissä sopimusneuvotteluissa ja kansainvälisissä istunnoissa.
Roman Malinovski

Roman Malinovski
Roman Vatslavovitš Malinovski (ven. Роман Вацлавович Малиновский; 30. maaliskuuta (J: 18. maaliskuuta) 1876 Płockin kuvernementti, Kongressi-Puola, Venäjän keisarikunta – 5. marraskuuta 1918 Moskova, Neuvosto-Venäjä) oli venäläinen poliitikko, joka toimi vuosina 1912–1914 bolševikkipuolueen keskuskomitean jäsenenä sekä sen parlamenttiryhmän puheenjohtajana valtakunnanduumassa. Myöhemmin paljastui, että hän oli ollut koko ajan tsaarin salaisen poliisin Ohranan agentti. Bolševikkien noustua valtaan Malinovski palasi vuonna 1918 Venäjälle, jossa hänet tuomittiin kuolemaan petturina ja teloitettiin.
Nuoruus ja päätyminen Ohranan palvelukseen

Malinovski syntyi puolalaiseen maanviljelijäperheeseen mutta jäi varhain orvoksi. Hän työskenteli 1890-luvulla sorvaajana tehtaissa Varsovassa ja Płockissa. Malinovski vietti nuoruudessaan pari vuotta vankilassa jäätyään kiinni murtovarkaudesta. Vapauduttuaan hän palveli vuosina 1901–1906 sotilaana Henkikaartin Izmailovon rykmentissä ja oli sen jälkeen sorvaajana tehtaassa Pietarissa. Vuonna 1906 hän pääsi metallityöläisten ammattiliiton sihteeriksi, liittyi Venäjän sosiaalidemokraattiseen puolueeseen ja osallistui työväen järjestäytymiseen vallankumouksen aikana. Viranomaiset karkottivat Malinovskin Pietarista vuonna 1909, ja seuraavana vuonna hänet vangittiin Moskovassa. Tällöin hän suostui ryhtymään Ohranan salaiseksi tiedottajaksi. Hän sai kuukausittain sadan ruplan palkkion raportoimalla tarkkaan bolševikkien maanalaisesta toiminnasta ja siinä mukana olevista henkilöistä. Hänen koodinimekseen annettiin Portnoi, ’räätäli’.
Poliittinen ura

Vuodesta 1911 Malinovski työskenteli Ohranan päällikön Stepan Beletskin suorassa ohjauksessa, ja hänen palkkansa kasvoi 6 000 ruplaan vuodessa. Hän sai ohjeekseen pyrkiä edistämään hajaannusta sosiaalidemokraattisessa puolueessa. Hän tutustui bolševikkien johtajaan Vladimir Leniniin vuoden 1912 Prahan puoluekokouksessa ja teki tähän vaikutuksen puhujanlahjoillaan. Leninin aloitteesta Malinovski valittiin bolševikkipuolueen keskuskomiteaan ja asetettiin ehdolle lokakuun 1912 duumanvaaleissa. Ohrana varmisti, että Malinovskin rikosrekisteri ei muodostaisi estettä ehdokkuudelle. Tultuaan valituksi neljänteen duumaan Malinovskista tuli myös bolševikkien kuusihenkisen edustajaryhmän puheenjohtaja.
Monet puolueen sisäpiiriläiset, muun muassa Nikolai Buharin, alkoivat epäillä Malinovskia vakoojaksi, koska tämän ympärillä tapahtui paljon maanalaisten puoluetyöntekijöiden pidätyksiä. Maanpaossa asunut Lenin kuitenkin luotti täydellisesti Malinovskiin ja suojeli häntä. Buharin olisi halunut tuoda epäilynsä keskuskomitean käsittelyyn mutta joutui luopumaan ajatuksesta Leninin uhattua järjestää hänet erotetuksi puolueesta. Eräät menševikkien johtajat syyttivät julkisesti Malinovskia petturiksi, mutta Lenin piti väitettä vain propagandana. Malinovski kavalsi Ohranalle lähes kaikki Venäjällä oleskelleet keskuskomitean jäsenet, muun muassa Josif Stalinin ja Jakov Sverdlovin, jotka molemmat karkotettiin Siperiaan.
Jotkut tutkijat ovat spekuloineet Leninin aavistaneen Malinovskin alusta alkaen Ohranan agentiksi ja käyttäneen tätä tarkoituksella hyväkseen. Malinovski auttoi Pravda-lehden perustamisessa vuonna 1912 ja toimi sen ensimmäisenä varainhoitajana, joten lehti sai viranomaisten hyväksynnän ja alussa mahdollisesti jopa salaista rahoitusta Ohranalta. Bolševikkien ja menševikkien välisen hajaannuksen edistäminen oli myös Leninin pyrkimys, joten hän saattoi joka tapauksessa hyödyntää Malinovskia sosiaalidemokraattien duumaryhmän hajottamiseen ollessaan itse maanpaossa.
Vuonna 1914 uusi apulaissisäministeri Vladimir Džunkovski vaati lopettamaan valtion palkkaaman agent provocateurin pitämisen duumassa ja kertoi totuuden duuman puhemiehelle Mihail Rodzjankolle. Paljastumisen uhatessa Malinovski erosi vastoin puolueensa ohjeita duuman jäsenyydestä toukokuussa 1914. Leninin, Grigori Zinovjevin ja Jakov Ganetskin muodostama puolueen erityiskomissio, joka toimi maanpaossa Itävalta-Unkarissa, tutki Malinovskiin kohdistettuja syytöksiä seuraavan parin kuukauden aikana ja totesi hänet syyttömäksi. Hänet erotettiin kuitenkin puolueesta, koska hän oli eronnut duumasta ilman puolueen lupaa.
Myöhemmät vaiheet

Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Malinovski liittyi Venäjän armeijaan ja jäi saksalaisten sotavangiksi marraskuussa 1914 lähellä Łódźia. Joulukuussa 1916 hänet ilmoitettiin bolševikkien Sotsial-Demokrat-lehdessä rehabilitoiduksi poliittisista rikkomuksistaan. Malinovskin petturuus paljastui bolševikeille lopullisesti helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917, kun Venäjän väliaikainen hallitus julkisti Ohranan salaisia asiakirjoja. Vapauduttuaan sotavankeudesta Malinovski saapui marraskuun alussa 1918 Neuvosto-Venäjälle ja pyrki Pietarissa Smolnaan tapaamaan Leniniä. Grigori Zinovjev näki ja tunnisti hänet ja määräsi hänet pidätettäväksi. Malinovskille järjestettiin Moskovassa oikeudenkäynti, jonka syyttäjänä toimi Nikolai Krylenko. Malinovski tunnusti oikeuden edessä kaiken ja väitti kertoneensa totuuden Leninille jo vuonna 1914. Hänet todettiin syylliseksi, tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin vielä samana iltana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Roman Malinovski Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Muut:  SNAC  IdRef
Pikku-Vesijärvi

| Pikku-Vesijärvi |
| --- | --- |
 Vesiurut Pikku-Vesijärven eteläosassa.
Valtiot:  Suomi 
Kunnat:  Lahti
Koordinaatit:  60°59′21″N, 25°38′44″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vesijärven valuma-alue (14.24)
Mittaustietoja
Keskisyvyys:  1,7 m
Suurin syvyys:  2,5 m
 fiPikku-Vesijärvi 
Pikku-Vesijärvi on Lahden kaupungissa sijaitseva Pikku-Vesijärven puiston ympäröimä suuri lampi, joka on yhteydessä Vesijärveen. Se sijaitsee Vesijärven asemalta Teivaalanmäen ohitse johtaneen entisen rautatien itäpuolella, alkuvuodesta 2014 puretun Lahden urheilutalon lounais- ja Lahden ammattikorkeakoulun rakennusten pohjoispuolella.
Pikku-Vesijärvi oli Vesijärven poukama ennen kuin sen ja muun Vesijärven väliin rakennettiin Vesijärven rautatieasemalle johtavan rautatien penger. Rautatien kiskot on nyttemmin poistettu.
Pikku-Vesijärveen laskettiin 1919–1931 kaksi kolmannesta Lahden kaupungin likavesistä. Vuonna 1996 arvioitiin Pikku-Vesijärven kasvavan umpeen itsestään puolen vuosisadan kuluessa. Vuonna 1998 lammesta ruopattiin 59 000 kuutiometriä liejua; tätä ennen Pikku-Vesijärven suurin syvyys oli 2,5 metriä ja keskisyvyys 1,7 metriä.
Pikku-Vesijärvi on erittäin suosittu virkistyskohde. Sen ympärillä on puisto ja sen lammessa on muun muassa Lahti Energian soivat vesiurut, joihin Lahden Matkailu viittaa musikaalisena suihkulähteenä. Lammessa on myös kaksi veistosta: Oskari Jauhiaisen Vauhtia, joka on ollut Pikku-Vesijärvessä vuodesta 1961 lähtien ja syksyllä 2024 järven eteläosaan siirretty Mikko Heinon teos Kalapoika.
Kalastuspuisto Vonkaleesta saa ahvenia, haukia, järvitaimenia ja kirjolohia.
Pikku-Vesijärven pohjoispuolisessa Kariniemen arboretumissa eli Kariniemen puulajipuistossa kasvaa 45 eri puulajin puuta. Siellä on myös linnunpönttöjä.
Aiheesta muualla

Tietoa vesiuruista ja video (Arkistoitu – Internet Archive)
Lahden kaupungin kotisivut
Lahti
Audi 80 (B1)

| Audi 80 B1 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Australia  Saksa
Valmistaja:  Audi
Konserni:  Volkswagen Group
Valmistusvuodet:  1972–1978
Muut nimet:  Audi Fox
Korimalli:  2-ovinen sedan 4-ovinen sedan 5-ovinen farmari
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Audi F103
Seuraaja:  Audi 80 (B2)
Teknisesti samankaltaisia:  Volkswagen Passat (B1)
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Volkswagen Group B1
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,3–1,6 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti
Audi 80 B1 (Typ 80) on Audi 80:n ensimmäisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1972–1978. Se korvasi edeltäneen Audi F103 -mallisarjan ja seuraajaksi tuli B2.
Audi 80 B1 (1972–1978)

Ensimmäisen sukupolven Audi 80 esiteltiin heinäkuussa 1972 kaksi- ja neliovisina sedaneina. Se oli aikanaan edistyksellinen auto etuvetoisuutensa ja tilankäyttönsä vuoksi. Sisätilat olivat edeltäjää suuremmat, vaikka pituutta olikin 20 senttimetriä vähemmän. Samaa pohjalevyä käytettiin myös seuraavana vuonna markkinoille tulleessa Volkswagen Passatissa. Perusmalleissa oli kaksi pyöreää ajovaloa, kun taas ylellisemmässä GL-mallissa ja urheilullisessa GT:ssä puolestaan neljä. Australiassa, Yhdysvalloissa ja Kanadassa autoa myytiin Audi Fox -nimisenä. Audi 80 valittiin Vuoden autoksi Euroopassa 1973.
Vuonna 1975 esiteltiin viisiovinen farmarimalli Avant.
Syksyllä 1976 mallin ulkonäköä muokattiin vastaamaan hiljattain esiteltyä suurempaa Audi 100 (C2) -mallia. Ajovalot muuttuivat neliskulmaisiksi ja takavaloista tuli aiempaa leveämmät.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Audi 80 (B1) Wikimedia Commonsissa
Audi 80 GL
Neliovinen Audi 80 B1.
Audi 80 B1 Avant
Facelift-mallin Audi 80 B1.
Enonselkä

| Enonselkä  (Vesijärvi lahti) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Lahti, Hollola
Koordinaatit:  61°02′41″N, 25°35′08″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vesijärven valuma-alue (14.24)
Laku-uoma:  Siikasalmi
Taajamat:  Lahden kaupunki
Järvinumero:  14.241.1.001
Mittaustietoja (lahti)
Pinnankorkeus:  81,4 m  
 fiEnonselkä 
Enonselkä on Vesijärven eteläisin suuri selkä. Se alkaa järven eteläpäästä Salpausselältä ja Vesijärven satamasta ja rajoittuu pohjoisessa Kutaniemeen, josta alkaa Komonselkä. Enonselän keskellä on Enonsaari. Enonselkään liittyvät Kilpiäistenpohja ja Vähäselkä.
Enonselkä oli pahoin rehevöitynyt 1960-lukuun mennessä ja siellä on 1970-luvulta alkaen toteutettu mittavia elvytysohjelmia (ks. Vesijärvi).
Enonselän syvänteissä ei ole riittävästi talvella happea, minkä vuoksi järveä on yritetty hapettaa. Toisaalta fosforia on pyritty poistamaan järvestä hoitokalastamalla toisia kalalajeja pois, jotta istutuskaloille riittäisi elintilaa.
Laitialanselkä

| Laitialanselkä  (Vesijärvi lahti) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Hollola
Koordinaatit:  61°04′55″N, 25°23′25″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vesijärven valuma-alue (14.24)
Lasku-uoma:  salmi Kaijaanselälle
Taajamat:  Hollolan kirkonkylä
Järvinumero:  14.241.1.001
Mittaustietoja (lahti)
Pinnankorkeus:  81,4 m  
 fiLaitialanselkä 
Laitialanselkä on Vesijärven lounainen selkä. Se käsittää Hollolan kirkonkylän luoteispuoleiset vesialueet itäisenä rajanaan Enonselkä. Laitialanselän rannat ovat kaislikkoa ja rantapeltoisena maaseutumaisena ympäristönä siellä on runsaasti vesilintuja. Alueella on Laasonpohjan neljä luonnonsuojelualuetta.
Laitialasellälle laskee Hammonjoki. Laitialanselkä jatkuu Manskiveen, jonka pohjoispuolella on Asikkalan Viitaila. Hollolan kirkonkylässä ja siitä itään Laitialanselällä sijaitsevat Hollolan seurakunnan Parinpellon leirikeskus.
Laitialanselän rannalla on mm. Laitialan kartano sekä Hollolan kunnan Manskiven toimintakeskus, joka nykyään on pääasiassa kunnan nuorisotoimen käytössä. Manskiven toimintakeskus ja Parinpellon leirikeskus voivat tarjota majoitusta myös ulkopuolisille ryhmille.
Laitialan kartanosta pohjoiseen sijaitsee Laitialan uimaranta, jolla on lehtomainen pysäköintialue ja kaislikkoalueen välissä sijaitseva pitkä laituri.
Vesijärviprojektien yhteydessä Laitialanselällä on harjoitettu voimakasta hoitokalastusta.
Ramat Trump

| Ramat Trump (רמת טראמפ, Ramat Tramp) |
| --- | --- |

 Ramat Trump
 Koordinaatit: 33°7′57″N, 35°41′26″E 
Valtio:  Israel
Hallintoalue:  Pohjoinen
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ramat Trump (hepr. ‏רמת טראמפ‎, Ramat Tramp) on Israelin siirtokunta Golanin kukkuloilla. Siirtokunta oli alkujaan nimeltään Bruchim (hepr. ‏ברוכים‎. Nykyisen nimensä se on saanut Yhdysvaltojen presidentti Donald Trumpin mukaan vuonna 2019. Vuonna 2024 sen asukkaita oli noin 50–100.
Maantiede

Ramat Trump sijaitsee Israelin miehittämien Golanin kukkuloiden alueella noin 20 kilometriä Syyrian vastaisesta rajasta länteen. Lähin suurempi kaupunki on Kirjat Shmona.
Historia

Israel miehitti Golanin kukkulat Syyrialta kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967 ja liitti alueen yksipuolisesti itseensä vuonna 1981. Nykyisen Ramat Trumpin paikalle rakennettiin alkujaan siirtokunta nimellä Bruchim, jonka asukasluku oli ennen sen uudelleennimeämistä vain noin 10.
Yhdysvalloista tuli ainut Golanin kukkuloiden liitoksen Israeliin tunnustanut ulkomaa sen presidentti Donald Trumpin ensimmäisellä presidenttikaudella maaliskuussa 2019. Ramat Trump sai nykyisen nimensä hänen mukaansa samana vuonna. Se on Kfar Trumanin (Harry S. Truman) jälkeen toinen Israelin Yhdysvaltain presidentin mukaan nimetyistä paikoista. Siirtokunnan perustaminen ei liittynyt kuitenkaan ainoastaan Trumpiin, vaan Israelin laajempaan pyrkimykseen vahvistaa otettaan alueesta, jota se pitää olennaisena kansallisen turvallisuutensa kannalta.
Väestö

Ramat Trumpin asukasluku oli yhden arvion mukaan vuonna 2024 arviolta 50–100 henkilöä. Samaan aikaan noin 2 000 henkilön sanottiin olevan jonotuslistassa uusina muuttajina.
Isaac Romero

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Isaac Romero Bernal
Syntymäaika: 18. toukokuuta 2000 (ikä 24)
Syntymäpaikka: Lebrija, Espanja
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 183 senttimetriä
Seura
Seura: Sevilla
Pelinumero: 7
Junioriseurat
2016–2017: Balón de Cádiz
2017–2018: Antoniano
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2017–2019 | Antoniano | 35 | (11) |
| 2019–2020 | Sevilla C | 13 | (8) |
| 2020–2024 | Sevilla B | 72 | (24) |
| 2024– | Sevilla | 29 | (6) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. tammikuuta 2025.
Isaac Romero Bernal (s. 18. toukokuuta 2000 Lebrija, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Sevillaa ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.