stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tadeusz Bór-Komorowski
Kansannousun johtajana

Komorowski osallistui Saksaa vastaan käytyihin taisteluihin toisen maailmansodan alussa vuonna 1939. Hän auttoi koodinimellä Bór järjestämään vastarintaliikkeen toimintaa Krakovan alueella. Heinäkuussa 1941 hänestä tuli Kotiarmeijan eli AK:n apulaiskomentaja, ja hänet nimitettiin maaliskuussa 1943 prikaatikenraaliksi.
Vuonna 1944, kun Neuvostoliiton joukot etenivät Puolaan, Puolan pakolaishallitus Lontoossa kehotti Bor-Komorowskia valmistautumaan aseelliseen kapinaan Varsovassa. Pakolaishallitus halusi palata pääkaupunkiin vapauttamaan puolalaiset ja estämään kommunistien valtaantulo Puolassa, mitä Stalin oli selkeästi käynnistämässä.
Varsovan kansannousu alkoi Komorowskin käskystä 1. elokuuta 1944, ja kapinalliset ja Kotiarmeija valtasivat suurimman osan Keski-Varsovasta. Neuvostoliiton armeija oli vain parinkymmenen kilometrin päässä Varsovasta. Stalinin määräyksestä kansannousulle ei annettu mitään apua. Stalin kuvasi kansannousua rikolliseksi seikkailuksi. Britannia onnistui pudottamaan kapinallisille tarvikkeita lentoteitse, mutta ne päätyivät enimmäkseen saksalaisille. Saksalaisten käytettävissä oli suuria joukkoja Waffen-SS:sta ja lisäksi Neuvostoliiton armeijan karkureita, jotka toimivat erityisen brutaalisti, Erich von dem Bachin komentamina.
Syyskuussa 1944 Bor-Komorowski ylennettiin Puolan armeijan ylipäälliköksi.
Kansannousun jälkeen

Kaksi kuukautta taistelujen jälkeen Bor-Komorowski antautui saksalaisille sillä ehdolla, että Saksa pitää AK:n taistelijoita sotilaina. Bor-Komorowski joutui internointileirille Saksassa. Huolimatta saksalaisten painostuksesta hän kieltäytyi antamasta antautumismääräystä Puolan Kotiarmeijalle, joka taisteli edelleen Saksan määräysvallan alla olevassa Puolassa. Vapauduttuaan sodan lopussa hän vietti loppuelämänsä Lontoossa, jossa hän toimi aktiivisesti Puolan emigranttipiireissä. Vuosina 1947–1949 hän toimi pääministerinä Puolan pakolaishallituksessa, jota ei tosin enää pidetty Puolan hallituksena Länsi-Euroopan maiden taholta. Lontoossa hän kirjoitti elämäkerran Maanalainen armeija (1951). Hän kuoli Lontoossa 71-vuotiaana..
Käännös suomeksi
Tanssin aluekeskusverkosto

Tanssin aluekeskusverkosto on valtakunnallinen tanssin asiantuntijaverkosto. Verkoston toiminnan tavoitteena on edistää tanssitaiteen saatavuutta ja saavutettavuutta, lisätä tanssin ammattilaisten työskentelymahdollisuuksia sekä yhteistyötä Suomessa ja kansainvälisesti. Verkoston toiminta on käynnistynyt vuonna 2004.
Aluekeskukset

Tanssin aluekeskusverkostoon kuuluu kuusi keskusta:
Itä-Suomen tanssin aluekeskus
Keski-Suomen Tanssin Keskus
Pirkanmaan Tanssin Keskus
Läntinen tanssin aluekeskus
Pohjanmaan tanssin aluekeskus
Pohjoinen tanssin aluekeskus, joka koostuu kahdesta toimijasta: JoJo – Oulun Tanssin Keskus (Oulu), Routa Company (Kajaani).
Zodiak – Uuden tanssin keskus toimi vuoteen 2021 saakka tanssin aluekeskuksena Helsingissä. Pohjoiseen tanssin aluekeskukseen kuuluivat Rimpparemmi (Rovaniemi), vuoteen 2023 ja Pyhäjärven tanssi (Pyhäsalmi) vuoteen 2024 saakka.
Aiheesta muualla

Opetus- ja kulttuuriministeriö 2004: tanssin aluekeskustoiminta (Arkistoitu – Internet Archive)
Selvitys tanssin aluekeskusten vaikuttavuudesta 2023
Synnin palkka on kuolema

| Synnin palkka on kuolema |
| --- | --- |
Kirjailija:  Marko Nenonen Timo Kervinen
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1994
ISBN:  951-11308-1-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Synnin palkka on kuolema: Suomalaiset noidat ja noitavainot 1500–1700-luvulla on Marko Nenosen ja Timo Kervisen teos noitavainoista Suomessa. Kirjan julkaisi Otava vuonna 1994. Teosta edelsi Nenosen Tampereen yliopistossa tekemä väitöskirja Noituus, taikuus ja noitavainot: Ala-Satakunnan, Pohjois-Pohjanmaan ja Viipurin Karjalan maaseudulla 1620–1700 (Suomen historiallinen seura 1992).
Nenonen on julkaissut myös kaksiosaisen teoksen Noitavainot Euroopassa.
Aiheesta muualla

Marko Nenonen ja Timo Kervinen: Noituus, taikuus ja noitavainot Suomessa (Arkistoitu – Internet Archive).
Tanssilattialla (Anssi Kelan kappale)

| ”Tanssilattialla” Anssi Kela |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Nostalgiaa
 Julkaistu: toukokuu 2015
 Tekijä(t): Anssi Kela
 Tuottaja(t): Anssi Kela
 Tyylilaji: disko
 Kesto: 03.55
 Levy-yhtiö: The Fried Music
Anssi Kelan muut singlet
| ”Nostalgiaa” 2015 | ”Tanssilattialla” 2015 | ”Viimeinen yö” 2015 |
”Tanssilattialla” on suomalaisen laulaja-lauluntekijän Anssi Kelan kappale, joka julkaistiin promosinglenä toukokuussa 2015. Kappale on toinen singlejulkaisu Kelan kuudennelta sooloalbumilta Nostalgiaa.
”Tanssilattialla” rakentuu bassokuvion ympärille, jota Kela oli kantanut mukana pitkään. Lisättyään taustalle rummut hän kuitenkin totesi, että bassolinjan oli ”liian monimutkainen” ja päätti yksinkertaistaa sitä. Kappaleen kitararaidat on soitettu Fender Custom Shopin Nile Rodgers Hitmaker Starocaster -replikakitaralla. Sanoitukset pohjautuvat tositarinaan; Kela oli yhtyeineen esiintymässä Ruotsin-risteilyllä ja konsertin jälkeen hän kiinnitti huomion tanssilattialla olevaan mieheen, joka ”toiveikkaana lähestyi naisryhmiä tullakseen kerta toisensa jälkeen torjutuksi.” Kela myöhemmin totesi: ”Välillä törmää vaan asioihin tai ilmiöihin, joita tulee myöhemmin käyttämään biisiin. Tämä oli sellainen.” Kappaleeseen kuvattiin myös Matti Vesasen ja Joonas Laaksoharjun ohjaama musiikkivideo.
”Tanssilattialla” nousi parhaimmillaan Suomen radiosoittolistan sijalle 52 viikoksi. Yhteensä listaviikkoja kappaleelle kertyi seitsemän.
Kappaleet

Tanssilattialla – 3.55
Listasijoitukset

| Lista | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Radiosoittolista: 52
Tarqeq

| Tarqeq |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  S. S. Sheppard, D. C. Jewitt, J. Kleyna
Löytöaika:  16. tammikuuta 2007
Kiertoradan ominaisuudet
Planeetta:  Saturnus
Eksentrisyys:  0.1186
Kiertoaika:  887.30 d
Inklinaatio:  49.572°
Fyysiset ominaisuudet
Päiväntasaajan halkaisija:  ~7 km
Keskitiheys:  2.3 g/cm3
Tarqeq on yksi Saturnuksen lukuisista kuista. Se on yksi viidestä inuitiryhmään kuuluvista kuista ja sen löysivät 16. tammikuuta 2007 Scott S. Sheppard, David C. Jewitt ja Jan T. Kleyna Subaru-teleskoopilla Mauna Keassa, Havaijiilla.
Tarqeqia kutsuttiin aluksi nimellä S/2007 S1. Kuun nimi tulee inuititen mytologiasta, jossa Tarqeq oli Maan Kuun henki. Hengen sanottiin olevan mahtava metsästäjä, joka vahti ihmiskuntaan. Alaskan inuitiittien keskuudessa Tarqeq hallitsi myös eläimiä.
Suuri lavra

| Suuri lavra Μεγίστη Λαύρα |
| --- | --- |
 Suuri lavra.
Sijainti:  Athos,  Kreikka
Koordinaatit:  40°10′15″N, 24°22′59″E
Kirkkokunta:  ortodoksinen kirkko
Tyyppi:  munkkiluostari
Perustaja:  Athanasios Athoslainen
Perustettu:  963
Asukkaita:  79
Tyylisuunta:  bysanttilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Athosvuori 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Suuri lavra (kreik. Μεγίστη Λαύρα, Megísti Lávra tai Μονή Μεγίστης Λαύρας, Moní Megístis Lávras) on ortodoksinen luostari Athoksen autonomisessa luostaritasavallassa Kreikassa. Sen nimen 'lavra' tarkoittaa suurta luostaria tai pääluostaria. Athoksen kahdenkymmenen luostarin välisessä hierarkiassa Suuri lavra on ensimmäisellä sijalla.
Historia

Suuri lavra on Athoksen luostareista vanhin. Sen perusti Athanasios Athoslainen vuonna 963 saatuaan luvan keisari Romanos II:lta. Ennen luostarin perustamista alueella oli asunut yksittäisiä erakkomunkkeja. Athanasios toi alueelle tavan asua yhdessä niin kutsutuissa kinobioottisissa luostareissa. Myöhemmin luostarin rakentamista tukivat keisarit Nikeforos II Fokas, Johannes I Tzimiskes ja Basileios II. Luostari sai lahjoituksena suuria maa-alueita ja siihen liitettiin pienempiä luostareita. Luostari on koko sen historian ajan ollut ensimmäinen Athoksen luostarien joukossa sekä vaurautensa että kirkollisten aarteidensa vuoksi.
1300-luvulla luostari muutettiin idiorytmiseksi luostariksi. Luostari taantui turkkilaisvallan aikana. Tämä johtui paitsi merirosvojen hyökkäyksistä ja verorasituksesta myös maanjäristyksistä, joista eräs suurimmista sattui vuonna 1585. Luostari palasi kinobioottiseen elämäntapaan vuonna 1574 ja takaisin idiorytmiseen vuonna 1670. Vuodesta 1980 lähtien luostari on ollut jälleen kinobioottinen. Vuonna 2011 luostarissa oli 79 asukasta.
Rakennus

Luostari sijaitsee lähellä Athoksen niemimaan itärannikon eteläpäätä. Alueella on jonkin verran antiikin aikaisia jäännöksiä. Linnoitettu luostari muistuttaa muureineen ja useine rakennuksineen keskiaikaista kaupunkia. Sen muurissa on 15 tornia. Luostarin pääkirkon (katholikon) ydin on peräisin luostarin perustamisen ajoilta, mutta sitä on muutettu ja laajennettu usein. Kirkko on tyypillinen bysanttilainen risti neliössä -muotoinen kirkko, jossa on kupoli. Kirkon seinämaalaukset ovat 1500-luvulta. Kirkko oli alun perin omistettu Neitsyt Marian ilmestykselle, mutta nykyään se on omistettu Athanasios Athoslaiselle. Kirkon fiale on Athoksen suurin ja vanhin.
Luostariin kuuluu 17 kappelia sen sisäpuolella ja 19 ulkopuolella. Sen alaisuuteen kuuluu myös kolme skiittaa eli sivuluostaria, Pyhän Annan skiitta, Pyhän Kolminaisuuden skiitta ja Johannes Kastajan skiitta, sekä lukuisia keljoja. Luostarin kokoelmiin kuuluu suuri joukko kirkkotaiteen aarteita sekä pyhäinjäännöksiä. Luostarissa on suuri kirjasto, jossa on yli 2 100 käsikirjoitusta ja 20 000 painettua kirjaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suuri lavra Wikimedia Commonsissa
Suuri lavra. Ortodoksi.net.
Athos (Pyhän Vuoren autonominen munkkivaltio)
| --- | --- |
Luostarit:   Suuri lavra  Vatopédin luostari  Ivíronin luostari  Chilandárin luostari  Pyhän Dionysioksen luostari  Koutloumoúsin luostari  Pantokrátorin luostari  Xiropótamoksen luostari  Zográfoksen luostari  Docheiárioksen luostari  Karákalloksen luostari  Filótheoksen luostari  Simonópetran luostari  Pyhän Paavalin luostari  Stavronikítaksen luostari  Xenofónin luostari  Pyhittäjä Gregorioksen luostari  Esfigménoksen luostari  Pyhän Panteleimonin luostari  Konstamonítoksen luostari 
Skiitat:   Bogoroditsan skiitta  Johannes Kastajan skiitta  Johannes Kastajan skiitta (Ivíron)  Neitsyt Marian ilmestyksen skiitta  Profeetta Elian skiitta  Pyhän Andreaan skiitta  Pyhän Annan skiitta  Pyhän Demetrioksen skiitta  Pyhän Demetrioksen skiitta (Lákkos)  Pyhän Kolminaisuuden skiitta  Pyhän Panteleimonin skiitta  Uusi skiitta 
Kylät:   Dáfni  Karyés 
Luostarin pääkirkko.
Suuren lavran kirkon kattomaalauksia.
Spectre (järjestö)

Spectren johtaja Ernst Stavro Blofeld Donald Pleasencen esittämänä elokuvassa Elät vain kahdesti
Spectre (SPecial Executive for Counter-intelligence, Terrorism, Revenge and Extortion) (suom. Vastavakoilun, terrorismin, koston ja kiristyksen järjestö) on Ian Flemingin James Bond -kirjoissa ja niihin pohjautuvissa elokuvissa esiintyvä kuvitteellinen terroristijärjestö, jota johtaa Ernst Stavro Blofeld.
Spectre esiintyi ensimmäisen kerran kirjassa Pallosalama ja valkokankaalla ensimmäisessä James Bond -elokuvassa Salainen agentti 007 ja tohtori No. Järjestö on kuvitteellisissa James Bond -kertomuksissa agenttien itsepintaisin vastustaja ja antagonisti. Ensimmäisissä Bond-elokuvissa Spectre esiintyi vuosina 1962–1971. Spectren ja Ernst Stavro Blofeldin nimioikeudet omisti vuodesta 1959 alkaen Kevin McClory. Vuonna 2013 Metro-Goldwyn-Mayer ja EON Productions ostivat McCloryn perheeltä oikeuden käyttää nimiä James Bond -elokuvissa, mikä mahdollisti Blofeldin ja Spectren palauttamisen elokuvasarjaan.
Spectren toiminta

Järjestön tavoitteena on kiristys ja maailmanvalta. Spectren johtaja Blofeld havainnollistaa järjestön toimintastrategian taistelukalojen avulla elokuvassa Salainen agentti 007 Istanbulissa. Yksi taistelukala katsoo, kun kaksi muuta taistelukalaa tappelevat. Lopulta tappelua vierestä seurannut kala hyökkää toisen taistelukalan kukistaneen väsyneen taistelukalan kimppuun ja tappaa sen nopeasti. Samalla tavalla Spectren tavoitteena on usuttaa kaksi supervaltaa toistensa kimppuun toivoen, että ne väsyttäisivät toisensa loppuun, jolloin Spectre nousisi voimakkaimmaksi. Spectre yrittää kaikkensa, jotta se saisi taistelun lännen CIA:n ja MI6:n sekä idän KGB:n välille. Vaikka Spectren toiminta sijoittuu kylmän sodan aikoihin, ei se siis ole idän tai lännen puolella.
Kirjassa ja elokuvassa Pallosalama Spectren päämaja sijaitsee Pariisissa. Sen peitejärjestönä toimii pakolaisia avustava järjestö, joka kirjoissa on nimeltään Firco ja elokuvissa International Brotherhood for the Assistance of Stateless Persons (suom. Valtiottomien henkilöiden kansainvälinen veljeskunta).
Järjestön sisäinen kuri on ankara ja pienistäkin rikkomuksista sekä epäonnistumisista rangaistaan kuolemalla. Tehostaakseen kuolemaa rangaistuskeinona Blofeld valitsee teloitettavaksi viattoman jäsenen. Teloitus tehdään salaperäisesti uhrin huomaamatta.
Johto

Spectreä johtaa superroisto Ernst Stavro Blofeld, joka elokuvissa, muttei kirjoissa, esiintyy persialaista kissaa silittävänä miehenä. Järjestön kakkosmies on Emilio Largo. Kirjassa kerrotaan, että jos Blofeldille sattuisi jotain, Largo ottaisi johdon. Largo esiintyy ensimmäisen ja ainoan kerran kirjassa Pallosalama.
Kirjoissa jäsennumerot on sekoitettu ja järjestelty tahallaan epäselvästi jäljityksen estämiseksi. Romaanissa Pallosalama johtaja Ernst Stavro Blofeld on ”Numero 2”, kun taas Emilio Largo on ”Numero 1”. Elokuvissa numero seuraa hierarkiaa. Blofeld on aina ”Numero 1” ja Emilio Largo on ”Numero 2”. Elokuvassa Salainen agentti 007 Istanbulissa esiintynyt neuvostoarmeijasta Spectreen loikannut eversti Rosa Klebb tunnettiin numerona kolme.
Spectren jäsenet

Suoraan Blofeldin alaisuudessa toimivat Spectren jäsenet. Numero nimen perässä kertoo ilmestymisjärjestyksen.
Spectren jäsenet > Elokuvissa

Tohtori Julius No (Salainen agentti 007 ja tohtori No)
Professori  R. J. Dent (Salainen agentti 007 ja tohtori No) Tri No’n alaisuudessa
Miss Taro (Salainen agentti 007 ja tohtori No) Tri No’n alaisuudessa
Entinen SMERŠin operaatioiden eversti Rosa Klebb (Numero 3, Salainen agentti 007 Istanbulissa)
Donald ”Red” Grant  (Salainen agentti 007 Istanbulissa) Rosa Klebbin alaisuudessa
Eva Adara (Salainen agentti 007 Istanbulissa)
Kronsteen (Numero 5 Salainen agentti 007 Istanbulissa)
Morzeny  (Salainen agentti 007 Istanbulissa)
Emilio Largo (Numero 2, Pallosalama)
Fiona Volpe (Pallosalama)
Eversti Jacques Boitier (Numero 6, Pallosalama)
Kreivi Lippe (Pallosalama)
Angelo Palazzi (Pallosalama)
Vargas (Pallosalama) Emilio Largon alaisuudessa
Janni (Pallosalama) Emilio Largon alaisuudessa
Professori Ladislav Kutze (Pallosalama) Emilio Largon alaisuudessa
Quist (Pallosalama) Emilio Largon alaisuudessa
Helga Brandt (Numero 11, (Elät vain kahdesti) osittain Herra Osaton alaisuudessa
Hans (Elät vain kahdesti)
Herra Osato (Osato Chemicalsin johtaja, Elät vain kahdesti)
Irma Bunt (Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa)
Gunther (Hänen majesteettinsa salaisessa palveluksessa)
Herra Wint & Herra Kidd (Timantit ovat ikuisia)
Bert Saxby (Timantit ovat ikuisia)
Le Chiffre (Casino Royale)
Dominic Greene (007 Quantum of Solace)
Raoul Silva (007 Skyfall)
Herra Hinx (007 Spectre)
Useita muita Spectren agentteja, jotka ovat nimettömiä tai merkityksettömiä.
Spectren jäsenet > Elokuvissa > Epäviralliset

Maximillian Largo (Numero 1, Älä kieltäydy kahdesti)
Fatima Blush (Numero 12, Älä kieltäydy kahdesti)
Spectren jäsenet > Kirjoissa

Kaikki alla listatut nimet ovat romaanista Pallosalama.
Emilio Largo — Numero 1
Giuseppe Petacchi — Domino Petacchin veli
Pierre Borraud  — Blofeld tappoi tämän tytön raiskaajan
Tohtori Kandinsky
Tohtori Kotze
Kreivi Lippe —
Agent #6 —
Søs Fenger

| Søs Fenger |
| --- | --- |
 Søs Fenger vuonna 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Charlotte Fenger
Syntynyt: 2. joulukuuta 1961 (ikä 62)
Kansalaisuus:  tanskalainen
Ammatti:  laulaja
Muusikko
Soittimet:  kitara 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Charlotte "Søs" Fenger (s. 2. joulukuuta 1961)  on tanskalainen laulaja. Hän toimi 1980-luvulla muun muassa Love Construction- ja News-yhtyeiden laulajana, kunnes julkaisi vuonna 1989 sooloalbumin Vinterdage. Hänen laulutyylinsä vaihtelee jazzista poppiin ja rockiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Søs Fenger Wikimedia Commonsissa
Tarranauha

Koukkupuoli (vasen) ja lenkkipuoli (oikea)
Tarranauha eli takiaisnauha eli velcro on tekstiilien tai vastaavien tuotteiden kiinnittämiseen tarkoitettu tuote. "Velcro" on yhdysvaltalaisen yrityksen tuotemerkki, mutta vastaavia nauhoja on muillakin valmistajilla.
Tarranauhassa on kaksi puolta: kova koukkupuoli ja pehmeä silmukkapuoli. Yleisen kaupunkitarinan mukaan tarranauha keksittiin Yhdysvaltojen avaruusohjelmassa. Tosiasiassa nauhan keksi vuonna 1941 sveitsiläinen insinööri George de Mestral, takiaisten tartuttua hänen housuihinsa koiran kanssa tehdyllä kävelylenkillä. Mestral tutki kotona housuistaan nyppämiään takiaisia mikroskoopin alla ja päätyi kehittämään tarranauhan jonka toinen puoli oli koukkuisa kuten takiainen, ja toinen puoli pehmeä ja silmukkainen, kuten housujen kangas.
Tarranauhan etuja ovat tiukkuuden säädettävyys ja helppo sulkeminen. Siksi sitä käytetään paljon ulkoilu- ja lastenvaatteissa. Vastaavasti kasvuikäiselle nuorelle tarrakiinnitys voi olla lapsellisuuden perikuva.
Suuret valssisuosikit 2

| Suuret valssisuosikit 2 Matti ja Teppo |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1995
 Tyylilaji: iskelmä
 Levy-yhtiö: MTR Music
Matin ja Tepon muut julkaisut
| Kaikki peliin 1994 | Suuret valssisuosikit 2 1995 | Toivon ja hiljaisuuden lauluja 1995 |
Suuret valssisuosikit 2 on Matin ja Tepon vuonna 1995 julkaistu studioalbumi. Albumi on myynyt kultalevyn oikeuttavan määrän.
Albumi on jatkoa vuoden 1990 platinaa myyneelle albumille Suuret valssisuosikit, ja vuonna 1998 Matti ja Teppo julkaisivat vielä albumin Suuret valssisuosikit 3.
Kappaleet

Lokki – 3.10 (”On hiljainen aaltojen keinunta tää...”, säv. trad., san. Antti Henttonen, sov. Aku Toivonen)
Niittykukkaset – 3.28 (säv. Matti Siitonen, san. Vexi Salmi, sov. Jussi Eriksson)
Kesä on rakkauden aikaa – 3.20 (säv. Teppo Ruohonen, san. VeePee Lehto, sov. Matti Hiekkalinna)
Muistojen kaupunki – 3.35 (säv. Jussi Rasinkangas, san. Kyösti Timonen, sov. Matti Hiekkalinna)
Ruusun aika – 3.23 (”Taivas tietää sen vain, kuinka kaikkea hain...”, säv. Matti Ruohonen, san. Jukka Saarinen, sov. Antti Hyvärinen)
Orvokkiseppele – 3.52 (säv. Erkki Friman, san. Vexi Salmi, sov. Aarne Hartelin)
Suuri uutinen – 2.58 (säv. Teppo Ruohonen, san. VeePee Lehto, sov. Aku Toivonen)
Jos ei tunteita oisi – 2.54 (säv. Toni Ruohonen, Matti Ruohonen, san. Jorma Toiviainen, sov. Matti Hiekkalinna)
Kaunis valhe – 2.50 (”Oli silmies säihky niin sytyttävä...”, säv. Georg Malmstén, san. R. R. Ryynänen, sov. Reino Ranta)
Ilta Saimaalla – 2.50 (”En afton vid Mjörn”, säv. Karl Severin, san. Saukki, sov. Lasse Paasikko)
Syysvalssi – 2.59 (”Kaikki kuihtuiko taas liian varhain...”, säv. ja san. Martti Heikkilä, sov. Matti Hiekkalinna)
Oot lähelläin – 3.04 (säv. Matti Ruohonen, san. VeePee Lehto, sov. Toni Ruohonen)
Aiheesta muualla

Matti Ja Teppo ‎– Suuret Valssisuosikit 2 discogs.com.
Tapio Mattlar

Mattlar kampiliiran kammessa vuonna 2010.
Tapio Ilari Mattlar (s. 17. maaliskuuta 1953 Helsinki) on suomalainen muusikko, musiikkitoimittaja ja maaseutuaktivisti. Muusikkona Mattlar on erikoistunut muinaissoittimiin: hänen instrumenttejaan ovat kampiliira, viikinkilyyra, jouhikko, kantele ja šamaanirumpu. Helsinkiläissyntyinen Mattlar viljelee Harjun perinnemaisematilaa Hartolan Vuorenkylässä ja tunnetaan Suomen Kylätoiminta ry:n (SYTY) yhtenä perustajana. Kylätoiminnalle myönnettiin kunniapalkinto vuoden 1992 Right Livelihood -tapahtumassa.
Mattlar kirjoitti ylioppilaaksi Lauttasaaren yhteiskoulusta 1972 ja pääsi opiskelemaan Helsingin yliopistossa journalismia ja etnomusikologiaa, haaveenaan musiikkitoimittajan työ. Vuosina 1977–1979 Mattlar toimitti ja juonsi Yleisradiossa ohjelmasarjaa Rock and rollin villit vuodet.
Vuonna 1996 Mattlar perusti folkrockyhtyeen Tarujen Saari. Hänen nykyinen yhtyeensä on nimeltään Ancient Bear Cult.
Vuonna 2013 julkaistiin Tapio Mattlarin laulajapuolisostaan Marja Mattlarista toimittama kirja Marja Mattlar – musiikkiura omin päin. Heidän poikansa on radiotoimittaja Mikko Mattlar.
Teoksia

Mattlar, Tapio ja Mattlar, Marja: Maatilan elämää, lastenkirja,‎ 1985
Mattlar, Tapio ja Mattlar, Marja: Muuttaisitko maalle, Otava 1988
Marja Mattlar – musiikkiura omin päin, omakustanne 2013.
Käännös suomeksi
Suoninahkajäkälä

| Suoninahkajäkälä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Lecanoromycetes
Alaluokka::  Lecanoromycetidae
Lahko::  Nahkajäkälät Peltigerales
Heimo::  Nahkajäkälät Peltigeraceae
Suku::  Nahkajäkälät Peltigera
Laji::  venosa
Kaksiosainen nimi
 Peltigera venosa  (L.) Hoffm. 
Katso myös
   Suoninahkajäkälä Wikispeciesissä   Suoninahkajäkälä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suoninahkajäkälä (Peltigera venosa) on nahkajäkälien sukuun kuuluva jäkälä. Sen yläpinta on harmaanvihreä ja sileä, kosteana kirkkaanvihreä. Alapinnalla on kiinnityskohdasta viuhkamaisesti lähtevät tummanruskeat suonet. Kotelomaljat ovat nappimaisia ja enintään 10 millimetriä halkaisijaltaan. Melko harvinainen koko Suomessa. Kasvaa paljaalla kivennäismaalla, usein varjoisissa ja kosteissa paikoissa, kuten kallioseinämillä ja ojienvarsilla, varsinkin kalkkipitoisella maalla.
Suoninahkajäkälän jäkäläaineena eli sekundaarisena aineenvaihduntatuotteena esiintyy tenuioriinia (C26H24O10), metyyligyroforaattia (C25H22O10), gyroforahappoa (C24H20O10) ja triterpenoideja, kuten peltidaktyliinia (C32H54O3).
Suoninahkajäkälä on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi lajiksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Suoninahkajäkälä (Peltigera venosa)
Luopioisten kasvisto: Suoninahkajäkälä (Peltigera venosa)
UniProt: Taxonomy - Peltigera venosa (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Peltigera venosa (englanniksi)
Consortium of Lichen Herbaria: Peltigera venosa (englanniksi)
Lichens of Wales: Peltigera venosa (englanniksi)
Italic 7.0, The Information System on Italian Lichens: Peltigera venosa (englanniksi)
PheroBase: Semiochemicals of Peltigera venosa, the Fan lichen (englanniksi)
Südtiroler Volkspartei

| Südtiroler Volkspartei |
| --- | --- |
  
  
Perustettu:  1945
Johtaja:  Philipp Achammer
Puoluesihteeri:  Stefan Pramstaller
Varapuheenjohtajat:  Daniel Alfreider Karl Zeller
Ideologia:  regionalismi kristillisdemokratia
Poliittinen kirjo:  keskusta
Toimisto:  Bozen
Värit:       musta
Europarlamentaarikkoja:  1 / 76
Edustajainhuone:  3 / 630
Senaatti:  3 / 315
Etelä-Tirolin parlamentti:  15 / 35
Nuorisojärjestö:  Junge Generation
Infobox OKNimi-testi OK: 
Südtiroler Volkspartei (SVP, suom. Etelätirolilainen kansanpuolue) on poliittinen puolue Etelä-Tirolin autonomisessa maakunnassa Italiassa. Puolue perustettiin toisen maailmansodan jälkeen 8. toukokuuta vuonna 1945. Vuonna 1948 pidetyistä ensimmäisistä sodanjälkeisistä vapaista vaaleista lähtien SVP on ollut Etelä-Tirolin vahvin poliittinen voima. Vuoteen 2013 saakka sillä oli absoluuttinen enemmistö Etelä-Tirolin maapäivillä (saks. Landtag). Puolue on etninen kokoomuspuolue, joka pyrkii edustamaan Etelä-Tirolin saksan- ja ladinonkielistä väestöä.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Laadullinen nälkä

Laadullinen nälkä tarkoittaa sitä, että ihminen ei saa syömästään ruoasta tarpeeksi ravintoaineita, kuten valkuaisaineita, kivennäisiä, vitamiineja tai kuituja. Tällainen on yleistä köyhemmissä maanosissa kuten Afrikassa ja Aasiassa, missä monet ihmiset syövät enimmäkseen riisiä tai maissia.
Laadullisesta nälästä kärsii kolmasosa maapallon väestöstä eli reilut kaksi miljardia ihmistä, ja siihen kuolee vuosittain satoja tuhansia. Lisäksi miljoonien lasten kehitys kärsii peruuttamattomista häiriöistä laadullisen nälän takia.