stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jihadismi
Historia > Vaiheet > Klassinen jihadismi

Vallankumouksellista islamismia seurasi Abdallah Azzamin innoittama klassisen jihadismin kausi. Klassinen jihadismi muodostui Afganistanissa 1980-luvulla Abdallah Azzamin koordinoidessa maata miehittäneen Neuvostoliiton vastaiseen jihadiin saapuvien vierastaistelijoiden virtaa. Hän julisti, että jokaisen muslimimiehen on puolustettava muslimien hallitsemaa aluetta kun vääräuskoiset hyökkäävät sinne. Opillisesti klassinen jihadismi on hyvin samankaltainen kuin valtavirran muslimien tulkinta jihadista, joka perustuu Koraaniin ja haditheihin. Koska Azzamin klassinen jihadismi ei ollut yhtä poliittista ja hyökkäävää kuin vallankumouksellinen jihadismi, se saavutti laajan kansansuosion ja oppineiden hyväksynnän. Myös Saudi-Arabian kuningashuone oli hyvillään kotoperäisten jihadistiensa häipymisestä kauas Afganistaniin.
Historia > Vaiheet > Globaali jihad-liike

Kolmas vaihe on globaali jihad-liike ja al-Qaidan aika, jonka kiistaton johtohahmo oli Osama bin Laden. Bin Laden laajensi 1990-luvulla jihadin hyökkäyksen kohteena olevalta alueelta kaikkialle, myös vihollisen omalle alueelle, ja samalla laajensi jihadisteille sallittujen keinojen kirjoa. Hän yllytti kannattajiaan verisiin terroritekoihin kaikkialla maailmassa erityisesti länsimaisuutta edustavissa kohteissa. Bin Ladenin johtaman al-Qaida-järjestön globaali jihadismi nousi jihad-liikkeen hallitsevaksi ideologiaksi. Kaikissa näissä tapauksissa radikaaliryhmät käyttivät jihad-retoriikkaa, mutta yhdessäkään ei ollut oppineiston yksimielistä kannatusta. Sen sijaan monet uskonoppineet ovat katsoneet, että palestiinalaisten aseellinen toiminta israelilaisia miehittäjiä vastaan on jihad.
Ideologisesti johdonmukaisen bin Ladenin kuoltua al-Qaidan johtajaksi nousi Aiman al-Zawahri. Hän ryhtyi solmimaan ja katkaisemaan liittolaissuhteita vaihtelevista poliittisista syistä, mikä vieraannutti monia alatason jihadisteja liikkeestä. Al-Qaidan tilalle jihadistisen liikkeen johtajaksi nousi islamilaisen kalifaatin Irakin ja Syyrian alueelle perustanut Isis, jonka kalifaatti tarjosi kiintopisteen jihadistien toiminnalle. Vaikka Isis on toiminut hyvin raa’asti, se sai kuitenkin fundamentalististen salafistien hyväksynnän Muhammedin ajan yhteiskunnallisen ihanteen esimerkkinä.
Isisin perustaman kalifaatin kulta-aika kesti kesästä vuoden 2015 loppuun. Menestyksensä aikana sille vannoivat uskollisuudenvalansa monet muutkin jihadistiset järjestöt kuten Nigerian Boko Haram. Vuoden 2016 alussa Isisiä vastaan käyneet Yhdysvaltain, Irakin, kurdien ja muiden armeijat alkoivat ajaa sitä ahtaalle, ja kalifaatti kukistui lopullisesti lokakuussa 2017.
Alueensa menettäneen Isisin lisäksi 2010-luvulla toimivia jihadistijärjestöjä ovat olleet Arabian niemimaan al-Qaida, Islamilaisen Maghrebin al-Qaida, Boko Haram Nigeriassa, Taliban Afganistanissa ja Pakistanissa, Ansar al-Sharia Libyassa, Ansar al-Sharia Tunisiassa, Al-Shabaab Somaliassa, Abu Sayyaf Filippiineillä, Jemaah Islamiyah Indonesiassa ja Ansar Beit al-Maqdis Siinailla.
Historia > Vaiheet > Jihad-liikkeen sirpaloituminen

Jihadistisen liikkeen neljäntenä vaiheena voidaan pitää globaalin jihad-liikkeen sirpaloitumista eri ryhmittymiin, joilla on enenevässä määrin toisistaan poikkeavia piirteitä. Tässä vaiheessa liike on siirtymässä organisaatioista ideologisiin verkostoihin.
Historia > Vaiheet > Jihad-liikkeen sirpaloituminen > Länsimaiden jihadistit

Vuonna 2016 jihadistit ovat aiempaa useammin länsimaissa eläviä "yksinäisiä susia", jotka ovat radikalisoituneet nopeasti ja toteuttavat iskuja jihadistijärjestöjen innoittamana mutta ilman suoraa yhteyttä järjestöihin. Isis on yllyttänyt nuoria muslimeja tekemään iskuja länsimaissa sitä mukaa, kun järjestö itse on joutunut ahtaalle Irakissa ja Syyriassa.
Jihadistisen liikkeen tukijat länsimaissa kuuluvat salafistiseen vastakulttuuriin, joka on kasvanut ja radikalisoitunut 2010-luvulla. Esimerkiksi Saksassa oli vuonna 2014 jo 7 500 salafistia. Jihadisteiksi ryhtyneet länsimaalaiset löysivät ensin salafismin ja liittyivät sitä kautta jihadiin, ja osa heistä lähti Irakiin ja Syyriaan vierastaistelijoiksi. Radikaali salafistinen liike tarjoaa jäsenilleen mahdollisuuden kapinoida länsimaiden politiikkaa, demokratiaa, tasa-arvoa ja ihmisoikeuksia vastaan sekä saarnaa vihamielisyyttä "uskottomia" kohtaan. Liike tarjoaa myös järjestystä ja mustavalkoisen maailmankuvan, jossa sääntöjen noudattamisen perusteella joko päästään taivaaseen tai joudutaan helvettiin. Liike tarjoaa jäsenilleen myös yhteisöllisyyttä ja hyväksyntää. Salafismista on Euroopassa tullut nuorisokulttuuri, josta ovat kiinnostuneet muutkin kuin muslimiksi kasvaneet tai uskonnolliset ihmiset.
Euroopan salafistit ovat hyvin aktiivisia internetissä, he jakelevat Koraaneja, ja heitä näkee mielenosoituksissa pitelemässä kylttejä, joissa kannatetaan šariaa, ennustetaan islamin ylivaltaa ja vastustetaan demokratiaa. He ovat myös hyvin verkostuneita, ja Länsi-Euroopan eri maiden salafistijärjestöt ovat nimenneet itsensä usein samalla tavalla: esimerkiksi Ranskassa on Sharia4France, Belgiassa Sharia4Belgium ja Alankomaissa Sharia4Holland. Myös Norjassa ja Tanskassa on omat salafistijärjestönsä. Salafisteihin on Euroopassa 2010-luvulla alkanut liittyä aiemmasta poiketen myös naisia, joista osa lähti myös Isisin vierastaistelijoiksi. Naispuoliset jihadistit ovat ideologisesti usein yhtä kiihkeitä kuin miespuolisetkin ja heillä on samat motiivit. Taistelutehtävät heiltä on kuitenkin kielletty jihadistien nykyisen doktriinin pohjalta.
Yhdysvaltoihin ei ole havaittu muodostuneen järjestäytynyttä jihadistista liikettä tai vastakulttuuria. Maassa vuoden 2001 jälkeen tehdyt harvat jihadistiset terrori-iskut ja -suunnitelmat ovat olleet ulkomaisten yhteyksien tai internetin kautta radikalisoituneiden yksittäisten tekijöiden suorittamia. Ainoa poikkeus tähän on Minneapolisin somalikaupunginosa, josta on lähtenyt taistelijoita al-Shabaabin riveihin.
Historia > Vaiheet > Jihadismi Suomessa

Suomessa on tehty yksi jihadistinen terrori-isku, Turun isku elokuussa 2017. Syyrian ja Irakin taistelualueille jihadististen äärijärjestöjen riveihin on Suomesta matkustanut taistelemaan 80–90 henkilöä. Huhtikuussa 2019 julkaistun Jihadistinen liikehdintä Suomessa -tutkimuksen mukaan jihadistinen toiminta on Suomessa enimmäkseen hajanaista ja organisoitumatonta sekä vaatimatonta verrattuna muihin Länsi-Euroopan maihin. Jihadismia julkisesti kannattavia järjestöjä ei Suomessa ole, eikä sellaista tukevia radikaaleja moskeijoita, vaan jihadistinen toiminta on valtaosaltaan värväyksen ja rahoittamisen kaltaista väkivallatonta tukea. Jihadistinen toiminta on kuitenkin kasvanut oleellisesti aikaisemmasta.
Ideologia

Jihadistit ovat aseellista jihadia hyökkäyssotana käyviä islamisteja. Jihadistit jakavat maailman ”islamin alueeseen” (Dar al-Islam) ja ”sodan alueeseen” (Dar al-Harb). He pyrkivät väkivalloin palauttamaan yhtenäisen, islamilaista lakia noudattavan islamilaisen kalifaatin alueille, jotka ovat joskus olleet islamin alaisia ja näin ollen kuuluvat jo nyt islamin alueeseen vaikka ovat uskottomien (kafir) hallussa. Näihin islamille kuuluviksi alueiksi he lukevat muun muassa koko Lähi-idän, Venäjän, Kiinan, Espanjan ja osia Ranskasta. Kalifaatin perustamisen jälkeenkin sen ulkopolitiikan on oltava ikuista jihadia. Tässä he suhteessa modernit jihadistit seuraavat klassista tulkintaa, jonka mukaan jihadia on periaatteessa jatkettava kunnes "koko ihmiskunta on joko omaksunut islamin tai alistunut islamilaisen valtion alaisuuteen".
Jihadistit pitävät itseään ainoina tosiuskovaisina. Heidän tärkeimpiä vihollisiaan ovat maltilliset muslimit, jotka vastustavat jihadismia tai ylläpitävät maallisia muslimihallintoja; Al-Qaida oli ensimmäinen ja harvoja, joka otti päävihollisekseen islamin ulkopuolisen kohteen.
Jihadistien kampanjassa on kolme vaihetta: tosiuskovaisten edelläkävijöiden joukon luominen, oman maa-alueen varmistaminen, ja islamilaisen valtion perustaminen.
Jihadistien mukaan jihad on heidän uskonnollinen velvollisuutensa ja myös uskonnollisten kirjoitusten mukaista. Jihadistien mukaan jihad on jokaisen muslimin yksilöllinen velvollisuus, eikä valtion asia niin kauan kuin islamilaista valtiota ei vielä ole olemassa.
Ideologia > Jihadistisen ideologian kritiikki

Jihadismia on arvosteltu islamin omasta piiristä sillä perusteella, että sen katsotaan rikkovan islamilaisen lain periaatteita.
Ideologia > Jihadistisen ideologian kritiikki > Rashad Ali ja Hannah Stuart

Brittiläinen ajatushautomo Henry Jackson Society julkaisi vuonna 2014 toimittajien Rashad Ali (liberaali muslimi) ja Hannah Stuarin oppaan, jossa perusteltiin, että jihadismi on vastoin islamin periaatteita. Arvostelu tapahtui lähinnä liberaalin islamilaisuuden näkökulmasta. Opas esittää seuraavat asiat islamin vastaisiksi:
jihadistit julistavat jihadin yksityishenkilöinä, eivät valtion edustajana
jihadistien mukaan jihadia on käytävä aina ja kaikkialla islamin levittämiseksi; klassinen käsitys on rajatumpi
jihadistit käyvät jihadia hyökkäyssotana
jihadistit eivät näe rauhanomaisia keinoja sotaa suositeltavampina
jihadistit surmaavat siviilejä
jihadistit perustelevat siviilien surmaamisen katsomalla islamin viholliset kollektiivisesti syyllisiksi
jihadistit eivät välitä naisten ja lasten surmaamisen kiellosta
jihadistit laajentavat marttyyrikuoleman käsitettä itsemurhaiskuihin, joita he pitävät jaloina, ja he käyttävät kiellettyjä keinoja iskuissaan
jihadistit hylkäävät uskollisuuden omalle yhteisölleen ja iskevät myös oman maansa kansalaisia vastaan
Shafi’i – koulukuntaan kuuluva keskiajan šariakäsikirja Umdat al-Salik sisältää joitakin määryksiä, joita Rashad Ali ja Hannah Stuart pitivät esitteessään epäislamilaisina. Käsikirja toteaa, että jihadiin ei tarvita kalifin suostumusta, jos kalifaattia ei ole olemassa (09.8). Ei-muslimeita vastaan on sodittava, kunnes heistä tulee muslimeja (09.9). Naisia ja lapsia ei saa tappaa paitsi, jos he sotivat muslimeita vastaan. Eläimiä ei saa tappaa paitsi, jos niitä käytetä muslimeita vastaan tai jos niiden tappaminen edistää vihollisen voittamista.  Vanhat miehet (yli 40) on lupa tappaa, samoin kristityt munkit (09.10). Miespuoliset aikuiset sotavangit on lupa tappaa kalifin luvalla (09.14). Vihollisen talot ja puutarhat on lupa hävittää (09.15). Valloitetun maan naiset ja lapset ovat sotasaalista, ja he ovat orjia (k32.1). Joka omistaa orjattaren, voi käyttää häntä mielensä mukaan seksuaaliseen nautintoon (k32.3).
Jihadistisen ajattelun perusteet > Jihad

Jihadistisesti ajattelevien salafi-jihadistien käsitykset valtavirran salafistien ajattelusta erottaa selvimmin jihadin eli pyhän sodan käsittäminen Jumalan palvonnan korkeana, joidenkin ajattelijoiden mukaan jopa korkeimpana muotona.
Jihadismi perustuu jihadiin, joka on kuulunut islamiin jo sen alkuajoista alkaen. Koraanin Medinan-aikaisissa suurissa käsitellään usein jihadia eli profeetta Muhammedin johtaman nuoren muslimivaltion puolustautumista ulkoisia hyökkääjiä vastaan ja valtakunnan alueen väkivaltaista laajentamista islamin levittämiseksi. Nykyajan jihadistit korostavat fyysisen taistelun tärkeyttä jihadin toiseen merkitykseen, muslimin sisäiseen kamppailuun nähden. Abdallah Azzam korotti jihadin muslimin tärkeimmäksi velvoitteeksi heti islamin uskoon tulon ja uskontunnustuksen lausumisen jälkeen. Hänen jälkeensä toiminut Anwar al-Aulaqi julisti, että edes hyökkäyksellisen jihadin eli valloituksen ja islamin levittämisen julistamiseen ei tarvita maallista johtajaa vaan ainoastaan Jumala. Afganistanissa jihadistit kävivät vielä puolustuksellista jihadia miehittäjää vastaan. Kun Yhdysvaltain vääräuskoiset sotajoukot oli päästetty 1990-luvun alussa Saudi-Arabiaan ajamaan Kuwaitia miehittänyt Irakin johtaja Saddam Hussein takaisin, sen ja monen muun Yhdysvaltain, muiden länsimaiden ja YK:n toimen johdosta Osama bin Laden oikeutti hyökkäyksellisen jihadin käytön itsepuolustuksena julistamalla vuonna 1996 sodan Yhdysvalloille. Bin Laden oikeutti myös iskut läntisen maailman siviilejä kohtaan, koska muslimitkin olivat kaikkialla maailmassa läntisen maailman hyökkäyksen kohteena. Siitä alkaen jihadistit ovat katsoneet terrorihyökkäyksensä olevan oikeutettua puolustuksellista jihadia. Monet salafiajattelijat eivät ole hyväksyneet tällaista puolustuksellisen jihadin käsitteen venyttämistä.
Jihadistisen ajattelun perusteet > Tauhid

Salafistit antavat erityisen korostuneen roolin tauhidin käsitteelle, uskolle yhteen kaikkivaltiaaseen ja palvomisen arvoiseen Jumalaan. Afganistanissa 1980-luvulla toiminut Abdallah Azzam yhdisti jihadin käsitteen Allahin ykseyteen ja sen käytännön toteuttamiseen, mikä oli käänteentekevää jihadistisessa ideologiassa. Hänen mukaansa kaikkein korkein tapa toteuttaa tauhidia oikein oli toteuttaa ”tekojen tauhidia” käymällä jihadia, taistelua Jumalan tiellä. Tällöin marttyyrikuolema ei ollut epätoivottava asia, vaan se toteutti muslimin elämän päämäärän ja varmisti pääsyn paratiisiin tuonpuoleisessa.
Jihadistisen ajattelun perusteet > Takfir

Jihadistien oman toimintansa oikeuttamisessa tärkeä merkitys on takfirilla. Takfirin käsitteen korostamisen vuoksi muut muslimit kutsuvatkin jihadisteja usein takfireiksi. Islamilaisena käsitteenä takfir tarkoittaa jonkun tuomitsemista vääräuskoiseksi ja siten erotetuksi oikean islamin uskon piiristä. Takfir voidaan julistaa epäislamilaisista ajatuksista tai teoista. Koska šaria-lain mukainen rangaistus uskosta luopuminen on kuolema, muslimit eivät yleensä ryhdy takfirin julistamiseen köykäisin perustein. Takfirin julistamista on perinteisesti käytetty muslimiyhteisön sisäisen puhdasoppisuuden ja siitä seuraavan yhtenäisyyden vaalimiseen; ei-muslimit ovat itsestäänselvästi vääräuskoisia. Jihadistiset ideologit pitävät harhaopin ja epäislamilaisten käytänteiden kitkemistä uskovien yhteisöstä ensisijaisen tärkeänä. Jihadismin kannalta käänteentekevä tapahtuma oli, kun Said Qutb julisti Egyptin presidentti Nasserille tekojen takfirin, kun tämä oli hylännyt entiset Muslimiveljeskuntaan kuuluneet liittolaisensa ja alkanut vainota heitä. Kiihkomielisimmin jihadistit alkoivat käyttää takfiria Yhdysvaltojen hyökättyä Irakiin vuonna 2003. Sunnien ja shiiojen vastakkaiasettelu Irakissa voimistui, ja Irakin al-Qaidan johtaja Abu Mus’ab al-Zarqawi otti tähtäimeensä shiiat. Hän alkoi julistaa harhautuneina pitämilleen shiioille takfir-tuomioita oikeuttaen sillä väkivaltansa. Irakin al-Qaidaa seurannut Isis jatkoi laajasti modernin takfirin käsitteen käyttöä oman väkivaltaisen toimintansa perustelemiseksi ja oikeuttamiseksi, ja käsite on säilyttänyt tärkeän asemansa globaalin jihadistisen liikkeen sirpaloitumisenkin jälkeenkin.
Jihadistisen ajattelun perusteet > Al-wala wa-l-bara

Al-wala wa-l-bara tarkoittaa että muslimin tulee rakastaa sitä, mitä Jumalakin rakastaa ja vihata sitä, mitä Jumalakin vihaa. Periaate tunnetaan myös nimellä hyvään käskeminen ja pahan kieltäminen. Monille jihadisteille al-wala wa-l-bara on tauhidin harjoittamisen jälkeen tärkein uskon käytännön ilmenemismuoto. Jihadistit pyrkivät sen avulla suojelemaan oman yhteisönsä hurskautta ja puhdasoppisuutta eristämällä sen jäsenet haitallisista ulkopuolisista vaikutuksista ja yhteyksistä vääräuskoisiin, joiden kanssa ei tule olla missään tekemisissä ja joita vastaan on liittouduttava. Esimerkiksi bin Laden vetosi juuri al-wala wa-l-baraan vastustaessaan yhdysvaltalaisjoukkojen läsnäoloa Saudi-Arabiassa.
Propaganda

Jihadistit tuottavat runsaasti propagandaa, jonka avulla he pyrkivät radikalisoimaan muslimiyhteisöä ja keräämään jäseniä liikkeeseensä. Jihadistinen propaganda on perinteisesti koostunut erilaisista kirjoituksista ja saarnoista, joita on levitetty teksteinä tai nauhoitteina aatetta kannattavien keskuudessa. Radikalisoituminen on tapahtunut ylhäältä alaspäin johdettuna prosessina, jossa jihadistinen saarnaaja etsii sopivan henkilön ja lähestyy tätä propagandamielessä. Tällaisia henkilöitä saarnaajat löytävät etenkin tunteellisista tilanteista kuten hautajaisista tai mujahidien urotekoihin ja marttyyrien sankarikuolemiin keskittyvistä tilaisuuksista.
Nykyajan jihadistit ovat kehittäneet uuden, modernia teknologiaa hyödyntävän lähestymistavan kannattajien rekrytoimiseen ja muslimiyhteisön radikalisoimiseen. Arabian niemimaan al-Qaidan propagandisti Anwar al-Aulaqi alkoi hyödyntää jihadistien terroritekoja eräänlaisina mainoksina, joiden tehtävänä oli herättää jihadistisesta sanomasta kiinnostuneiden huomio. Internetiin alettiin ladata huolellisesti ja ammattitaitoisesti kuvattuja filmejä esimerkiksi taisteluista ja julkisista mestauksista. Propagandassa jihadista puhuttiin nuoriin vetoavasti katu-uskottavaan tyyliin, turhaa mahtipontisuutta välttäen. Tällaiselle propagandalle altistuneet henkilöt saivat tahoillaan uskonnollisen herätyksen, radikalisoituivat ja ottivat yhteyttä jihad-liikkeen rekrytoijiin. Isisin propagandan yksi tarkoitus on ollut myös tarjota kohdeyleisölleen tärkeitä merkityksellisyyden ja joukkoon kuulumisen mahdollisuuksia, joita näillä ei maahanmuuttajina vieraissa yhteiskunnissa useinkaan ollut. Tällaista yhteenkuuluvuutta propagandavideoilla kuvataan taistelukohtausten lomaan leikatuilla kohtauksilla, joissa taistelijat näytetään viettämässä aikaansa yhdessä lämpimän yhteenkuuluvuuden hengessä.
Salafistis-jihadististen liikkeiden määrän kasvu maailmalla vuosina 1988–2013.
Jōruri

Jōruri (jap. 浄瑠璃) on japanilainen romanttisten balladien tyyppi. Se on saanut nimensä Jōruri-neidosta, joka esiintyy Muromachi-kauden Minamoto no Yoshitsunesta kerrotussa rakkaustarinassa Jōrurihime monogatari. Tarinan suosion myötä jōruri vakiintui balladien yleisnimitykseksi. Alun perin balladeja säestettiin biwalla ja tanssilla, mutta Edo-kaudella säestyksessä yleistyivät shamisen ja nuket. Jōruri-nukketeatterista syntyi vähitellen Bunraku.
Eri jōruri-koulukunnat kehittivät useita eri jōruri-tyylejä, joista tunnetuin on gidayū. Merkittäviä jōruri-kirjailijoita olivat Chikamatsu Monzaemon, Ki no Kaion, Takeda Izumo, Namiki Sōsuke ja Chikamatsu Hanji.
Lohiahvenet

| Lohiahvenet |
| --- | --- |
 Lohiahven (Percopsis omiscomaycus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset  Actinopterygii
Lahko::  Lohiahvenkalat  Percopsiformes
Heimo::  Lohiahvenet  Percopsidae  Agassiz, 1850
Katso myös
   Lohiahvenet Wikispeciesissä   Lohiahvenet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lohiahvenet (Percopsidae) on lohiahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Pohjois-Amerikasta.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat lohiahvenien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu eoseenikaudelle. Nykyään heimossa elää 1 suku ja 2 lajia. Lajit ovat lohiahven (Percopsis omiscomaycus) ja pikkulohiahven (P. transmontana). Ruumiinrakenteeltaan lohiahvenent muistuttavat ahventa. Lajista pikkulohiahven on litteämpi. Kooltaan heimon lajit voivat suurimmillaan kasvaa noin 20 cm:n mittaisiksi. Lohiahvenlajeilla on rasvaevä. Väriltään heimon lajit ovat harmahtavia tai ruskehtavia tummemin pilkuin.
Levinneisyys ja elintavat

Lohiahvenia tavataan alueelta, joka pohjoisessa ulottuu Alaskaan ja Quebecin ja etelässä Missourin ja Kentuckyn osavaltioihin. Niiden elinympäritöä ovat kirkasvetiset järvet ja joet ja ne elävät lähellä sora- tai hiekkapohjaa. Lohiahvenlajien ravintoa ovat pienet selkärangattomat eläimet ja ne kutevat touko-kesäkuussa.
James P. Johnson

| James P>  Johnson |
| --- | --- |
 James P. Johnson 1920-luvun alussa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. helmikuuta 1894 New Brunswick
Kuollut: 17. marraskuuta 1955 (61 vuotta) New York
Muusikko
Taiteilijanimi:  James P. Johnson, Jimmy Johnson 
Tyylilajit:  jazz 
Soittimet:  piano 
Levy-yhtiöt:  Blue Note 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
James Price Johnson (1. helmikuuta 1894 New Brunswick – 17. marraskuuta 1955 New York) oli yhdysvaltalainen jazzpianisti ja säveltäjä. Hän loi ragtime-musiikkiin perustuvan stride-pianotyylin ja oli yksi keskeisistä vaikuttajista varhaisen jazzpianomusiikin kehityksessä. Hän sävelsi menestyneitä populaarimusiikin kappaleita kuten ”The Charleston” ja ”If I Could Be with You One Hour Tonight” sekä sävelsi musiikkia teatterinäytelmiin. Hän julkaisi myös klassista musiikkia. Johnson nauhoitti aktiivisesti 1910-luvun loppupuolelta 1930-luvulle ja oli 1940-luvulla mukana perinteisen jazzmusiikin uudelleenherättämisessä.
Elämä ja ura > Alkuvuodet

James P. Johnson syntyi New Brunswickissa 1. helmikuuta 1894. Hänen äitinsä Josephine Johnson (o.s. Harrison) työskenteli taloudenhoitajana ja hänen isänsä oli ilmeisesti mekaanikko William H. Johnson; isän henkilöllisyydestä ei tosin ristiriitaisten väestönlaskentatietojen takia ole täyttä varmuutta. Perheeseen kuului myös viisi vanhempaa sisarusta äidin edellisestä avioliitosta: sisaret Diana (s. 1873) ja Isabella (s. 1886) sekä veljet William H. (s. 1879), Richard Frank (s. 1882) ja Clifford (s. 1883). Diana oli tiettävästi kuollut nuorena. Kaikkien Jamesin sisarusten sukunimi oli Nevins äidin ensimmäisen aviomiehen mukaan. Myös Jamesin sukunimeksi ilmoitettiin myöhemmässä väestönlaskennassa Nevins.
Johnsonin äiti lauloi kirkkokuorossa. Vuonna 1898 hän hankki asuntoon pianon ja opetti nelivuotiaalle Jamesille melodioita ja sointuja ajan ragtime- ja blueskappaleista. Perhe muutti Jersey Cityyn vuonna 1902. Yhdeksänvuotiaana Jamesille hankittiin ensimmäisen kerran musiikinopettaja, koska äidin musiikkitietämys ei enää riittänyt pojan opettamiseen. Jersey Cityssä Johnson kuuli ensimmäisen kerran ragtime-pianistien soittoa. Vuonna 1908 perhe muutti New Yorkiin.
Nuorena Johnson kuunteli muun muassa bluesia, klassista musiikkia ja Scott Joplinin ragtime-sävellyksiä. Erityisesti Joplinin sävellystyyli oli tärkeä lähtökohta, josta Johnson myöhemmin lähti kehittämään omaa tyyliään. Lisäksi Johnson kuunteli usein Harlemissa vakituisesti esiintyvän neworleansilaisen pianistin Jelly Roll Mortonin soittoa.