stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Formula 1 -kausi 2011
Sääntömuutokset kaudelle 2011

Aika-ajoihin paluun tekee 107 %:n sääntö. Jokaisen kuljettajan on mahduttava aika-ajon ensimmäisessä osiossa 107 %:n sisälle nopeimmasta ajasta.
Säädettävän takasiiven käyttö tulee olemaan sähköisesti kontrolloitua ja kuljettaja voi käyttää sitä vain ollessaan alle sekunnin päässä edessä olevasta kuljettajasta.
Autojen julkaisupäivät

| Talli | Runko | Julkaisupäivä | Julkaisupaikka |
| --- | --- | --- | --- |
| Scuderia Ferrari Malboro | F150 | 28. tammikuuta | Maranello, Italia |
| Team Lotus | T128 | 31. tammikuuta | Internet |
| Sauber | C30 | 31. tammikuuta | Valencia, Espanja |
| Lotus Renault GP | R31 | 31. tammikuuta | Valencia, Espanja |
| Red Bull Racing | RB7 | 1. helmikuuta | Valencia, Espanja |
| Mercedes | MGP W02 | 1. helmikuuta | Valencia, Espanja |
| Scuderia Toro Rosso | STR6 | 1. helmikuuta | Valencia, Espanja |
| WilliamsF1 | FW33 | 1. helmikuuta | Valencia, Espanja |
| McLaren | MP4-26 | 4. helmikuuta | Berliini, Saksa |
| Marussia Virgin Racing | MVR-02 | 7. helmikuuta | Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta |
| Force India F1 Team | VJM04 | 8. helmikuuta | Internet |
| HRT F1 Team | F111 | 11. maaliskuuta | Barcelona, Espanja |
Tulokset > Osakilpailut

| Nro>  | Kilpailu | Paalupaikka | Nopein kierros | Voittanut kuljettaja | Voittanut talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Australian Grand Prix |  Sebastian Vettel (1.) |  Felipe Massa (1.) |  Sebastian Vettel (1.) |  Red Bull (1.) | Raportti |
| 2 |  Malesian Grand Prix |  Sebastian Vettel (2.) |  Mark Webber (1.) |  Sebastian Vettel (2.) |  Red Bull (2.) | Raportti |
| 3 |  Kiinan Grand Prix |  Sebastian Vettel (3.) |  Mark Webber (2.) |  Lewis Hamilton (1.) |  McLaren (1.) | Raportti |
| 4 |  Turkin Grand Prix |  Sebastian Vettel (4.) |  Mark Webber (3.) |  Sebastian Vettel (3.) |  Red Bull (3.) | Raportti |
| 5 |  Espanjan Grand Prix |  Mark Webber (1.) |  Lewis Hamilton (1.) |  Sebastian Vettel (4.) |  Red Bull (4.) | Raportti |
| 6 |  Monacon Grand Prix |  Sebastian Vettel (5.) |  Mark Webber (4.) |  Sebastian Vettel (5.) |  Red Bull (5.) | Raportti |
| 7 |  Kanadan Grand Prix |  Sebastian Vettel (6.) |  Jenson Button (1.) |  Jenson Button (1.) |  McLaren (2.) | Raportti |
| 8 |  Euroopan Grand Prix |  Sebastian Vettel (7.) |  Sebastian Vettel (1.) |  Sebastian Vettel (6.) |  Red Bull (6.) | Raportti |
| 9 |  Britannian Grand Prix |  Mark Webber (2.) |  Fernando Alonso (1.) |  Fernando Alonso (1.) |  Ferrari (1.) | Raportti |
| 10 |  Saksan Grand Prix |  Mark Webber (3.) |  Lewis Hamilton (2.) |  Lewis Hamilton (2.) |  McLaren (3.) | Raportti |
| 11 |  Unkarin Grand Prix |  Sebastian Vettel (8.) |  Felipe Massa (2.) |  Jenson Button (2.) |  McLaren (4.) | Raportti |
| 12 |  Belgian Grand Prix |  Sebastian Vettel (9.) |  Mark Webber (5.) |  Sebastian Vettel (7.) |  Red Bull (7.) | Raportti |
| 13 |  Italian Grand Prix |  Sebastian Vettel (10.) |  Lewis Hamilton (3.) |  Sebastian Vettel (8.) |  Red Bull (8.) | Raportti |
| 14 |  Singaporen Grand Prix |  Sebastian Vettel (11.) |  Jenson Button (2.) |  Sebastian Vettel (9.) |  Red Bull (9.) | Raportti |
| 15 |  Japanin Grand Prix |  Sebastian Vettel (12.) |  Jenson Button (3.) |  Jenson Button (3.) |  McLaren (5.) | Raportti |
| 16 |  Korean Grand Prix |  Lewis Hamilton (1.) |  Sebastian Vettel (2.) |  Sebastian Vettel (10.) |  Red Bull (10.) | Raportti |
| 17 |  Intian Grand Prix |  Sebastian Vettel (13.) |  Sebastian Vettel (3.) |  Sebastian Vettel (11.) |  Red Bull (11.) | Raportti |
| 18 |  Abu Dhabin Grand Prix |  Sebastian Vettel (14.) |  Mark Webber (6.) |  Lewis Hamilton (3.) |  McLaren (6.) | Raportti |
| 19 |  Brasilian Grand Prix |  Sebastian Vettel (15.) |  Mark Webber (7.) |  Mark Webber (1.) |  Red Bull (12.) | Raportti |
Abu Dhabin nuorten kuljettajien testit

Abu Dhabin GP:n jälkeen F1-tallit ajattivat nuoria kuljettajia 3 päivän mittaisissa testeissä 15.–17. marraskuuta. Tässä lista kuljettajista, jotka ajoivat tallien autoja:
| Talli | Kuljettaja | Ajopäivät | Saavutukset sarjoista 2011 |
| --- | --- | --- | --- |
| Red Bull Racing |  Jean-Eric Vergne | 15. & 17. marraskuuta | World Series by Renault - 2. |
| Vodafone McLaren Mercedes |  Gary Paffett | 15.–17. marraskuuta | DTM - 7. |
| Vodafone McLaren Mercedes |  Oliver Turvey | 15.–17. marraskuuta | GP2 - 25. |
| Scuderia Ferrari |  Jules Bianchi | 15.–17. marraskuuta | GP2 - 3. |
| Mercedes |  Sam Bird | 15.–17. marraskuuta | GP2 - 6. |
| Lotus Renault GP |  Robert Wickens | 15. marraskuuta | World Series by Renault - Mestaruus |
| Lotus Renault GP |  Jan Charouz | 17. marraskuuta | World Series by Renault - 25. |
| Lotus Renault GP |  Kevin Korjus | 16. marraskuuta | World Series by Renault - 6. |
| Williams |  Valtteri Bottas | 15.–16. marraskuuta | GP3 - Mestaruus |
| Williams |  Mirko Bortolotti | 17. marraskuuta | Formula 2 - Mestaruus |
| Force India |  Max Chilton | 15. & 17. marraskuuta | GP2 - 20. |
| Force India |  Johnny Cecotto Jr | 16. marraskuuta | GP2 - 24. |
| Sauber |  Fabio Leimer | 15.–17. marraskuuta | GP2 - 14. |
| Sauber |  Esteban Gutiérrez | 15.–17. marraskuuta | GP2 - 13. |
| Scuderia Toro Rosso |  Stefano Coletti | 15. & 17. marraskuuta | GP2 - 11. |
| Scuderia Toro Rosso |  Kevin Ceccon | 16.–17. marraskuuta | Auto GP - Mestaruus |
| Team Lotus |  Alexander Rossi | 17. marraskuuta | World Series by Renault - 3. |
| Team Lotus |  Luiz Razia | 16. marraskuuta | GP2 - 12. |
| Team Lotus |  Rodolfo Gonzalez | 15. marraskuuta | GP2 - 26. |
| Hispania Racing |  Dani Clos | 15.–17. marraskuuta | GP2 - 9. |
| Hispania Racing |  Nathanaël Berthon | 16.–17. marraskuuta | World Series by Renault - 13. |
| Hispania Racing |  Jan Charouz | 16. marraskuuta | World Series by Renault - 25. |
| Marussia Virgin Racing |  Adrian Quaife-Hobbs | 15. marraskuuta | GP3 - 5. |
| Marussia Virgin Racing |  Charles Pic | 15.–16. marraskuuta | GP2 - 4. |
| Marussia Virgin Racing |  Robert Wickens | 17. marraskuuta | World Series by Renault - Mestaruus |
Televisiointi

Suomessa Formula 1 -lähetyksiä esitti kaudella 2011 maksutelevisiokanava MTV3 MAX.
Selostaja:
Oskari Saari
Varikkotoimittaja:
Timo Pulkkinen
Asiantuntijat:
Erkki Mustakari
Mika Salo
Peli

F1 2011
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Formula 1 -kausi 2011 Wikimedia Commonsissa
| n k Formula 1 -kaudet |
| --- | --- |
1950-luku:  1950  1951  1952  1953  1954  1955  1956  1957  1958  1959 
1960-luku:  1960  1961  1962  1963  1964  1965  1966  1967  1968  1969 
1970-luku:  1970  1971  1972  1973  1974  1975  1976  1977  1978  1979 
1980-luku:  1980  1981  1982  1983  1984  1985  1986  1987  1988  1989 
1990-luku:  1990  1991  1992  1993  1994  1995  1996  1997  1998  1999 
2000-luku:  2000  2001  2002  2003  2004  2005  2006  2007  2008  2009 
2010-luku:  2010  2011  2012  2013  2014  2015  2016  2017  2018  2019 
2020-luku:  2020  2021  2022  2023  2024  2025 
Osakilpailut Formula 1 -kaudella 2011
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Bahrain |  Australia |  Malesia |  Kiina |  Turkki |  Espanja |  Monaco |  Kanada |  Eurooppa |  Britannia |
|  Saksa |  Unkari |  Belgia |  Italia |  Singapore |  Japani |  Korea |  Intia |  Abu Dhabi |  Brasilia |
Red Bullin säädettävä takasiipi auki ja kiinni
Charles Goodyear

| Charles Goodyear |
| --- | --- |
 Charles Goodyearin kuva Scientific Americanin artikkelissa vuonna 1891.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. joulukuuta 1800 New Haven
Kuollut: 1. heinäkuuta 1860 New York
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  Keksijä
Puoliso:  Clarissa Beecher
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Charles Goodyear (29. joulukuuta 1800 – 1. heinäkuuta 1860) oli ensimmäinen amerikkalainen, joka vulkanoi kumia. Hän keksi tämän prosessin vuonna 1839 ja patentoi sen 15. kesäkuuta 1844. Vaikka Goodyear usein mainitaan menetelmän keksijänä, nykyaikainen tutkimus on osoittanut, että mesoamerikkalaiset olivat muokanneet kumia palloiksi ja muiksi esineiksi samankaltaisella menetelmällä jo 1600 eaa.
Goodyear keksi vulkanointiprosessin vahingossa etsittyään viisi vuotta kumille vakaampaa olomuotoa.
Alkuvuodet

Charles Goodyear syntyi New Havenissa, Connecticutissa 29. joulukuuta 1800. Hän oli isänsä Amasa Goodyearin esikoispoika, jonka isoisä Stephen Goodyear oli New Havenin vuonna 1638 yksi perustajista. Amasa Goodyear omisti pienen maatilan niemellä, joka tunnetaan nykyään nimeltä Oyster Point. Siellä Goodyear vietti suurimman osan lapsuudestaan. Kun Goodyear oli nuori, hänen isänsä sai patentin koskien norsunluunappien valmistusta. Tästä syystä perhe muutti Naugatuckin kaupunkiin Connecticutiin, missä perheen tehdas käytti saatavilla olevaa vesivoimaa nappien valmistukseen. Lisäksi perheellä oli maatila. Nuori Charles vietti näiden kahden välillä nuoruutensa.
Vuonna 1816 Charles muutti pois kotoa Philadelphiaan, jossa hän opetteli rautakaupan pitoa. Hän työskenteli ahkerasti 21-vuotiaaksi, jolloin hän palasi Connecticutiin työskentelemään isänsä yritykseen Naugatuckiin. He valmistivat sekä norsunluu- että metallinappeja ja useita maatalouskoneita.
Avioliitto ja uran alku

Elokuussa vuonna 1824 Charles meni naimisiin Clarissa Beecherin kanssa. Häntä on kuvailtu hyvin persoonalliseksi ja sympaattiseksi naiseksi sekä suureksi tueksi impulsiiviselle keksijämiehelleen. Kaksi vuotta pariskunnan Philadelphiaan muuton jälkeen Charles Goodyear avasi oman rautakaupan. Hänen erikoisuutensa olivat maatalouteen erikoistuneet erityistuotteet, joita hänen tehtaansa valmisti. Kilpailu englantilaisperäisiä tuotteita vastaan päättyi, kun hänen tuottamansa amerikkalaiset työkalut saivat kuluttajien luottamuksen muutaman vuoden jälkeen. Charles Goodyear saattoi todeta olevansa tuottavalla toimialalla.
Menestys jatkui ja Goodyear rikastui. Vuosina 1829-1830 hänen terveytensä kuitenkin heikentyi vatsavaivojen takia. Samaan aikaan useiden yritysten vararikko toi hänen yritykselleen taloudellisia vaikeuksia. Ponnisteluista huolimatta hän joutui lopulta luovuttamaan liiketoimensa. Seuraavat kymmenen vuotta olivat katkeraa kamppailua ja oikeudenkäyntejä velkojien kanssa. Silloisen lainsäädännön mukaan hän joutui kerta toisensa jälkeen velkojen takia vankilaan, vaikka hän oli viimeistelemässä keksintöään, jolla voisi maksaa loput velkansa.
Kumin tutkimus > Vulkanointiprosessi

Vuonna 1838 Goodyear tapasi Nathaniel Haywardin Woburnissa Massachusettsissa, jossa Hayward oli tehtaanjohtaja. Hieman tämän jälkeen Goodyear muutti kaupunkiin ja jatkoi kokoaikaisesti keksintönsä parantamista. Hän oli erittäin kiinnostunut Haywardin rikkipohjaisista kumin kuivatuskokeista. Hayward kertoi Goodyearille, että hän käytti rikkiä kuminvalmistuksessa.
Goodyear kertoi kirjassaan "Gum Elastic and Its Varieties, with a detailed account of its application and uses and of the Discovery of Vulcanization", kuinka tuli näihin aikoihin keksineeksi vallankumouksellisen vulkanointimenetelmänsä. Kirjassaan keksijä, kenties nöyryyttään tai ajan tieteellistä kirjoitusta seuraten, käytti vain kolmannen persoonan lähteitä viitatessaan itseensä. Toisaalta Goodyear ei ehkä halunnut kehuskella löydöllään ja halusi antaa mahdollisimman rehellisen näkökulman.
Joidenkin lähteidenlähde? mukaan Goodyear kokeili samantyyppisillä materiaaleilla avoimen liekin avulla ja näki, kuinka kumin reunat tummuivat, mutta kuinka kärventyneiden alueiden reunoilla oli alueita, jotka näyttivät muuttuneilta. Toiset lähteetlähde? väittävät, että Goodyear vahingossa kaatoi kumimassaa kuuman keittolevyn päälle. Käänteellinen löytö oli reaktio, jossa luonnonkumin kuumentaminen ja rikki tuottivat vulkanoitua kumia. Tämä prosessi johti aikanaan vulkanointiprosessiin. Charles Goodyear itse myönsi, että vulkanoinnin kehitys ei ollut suoraan seurausta tieteellisen menetelmän käytöstä, vaan sanoi löydön syyksi vahingon sekä kokeilun ja havainnoinnin.
Nyt kun keksijä oli vuosien jälkeen löytänyt kriittiseen prosessiin ratkaisun, hän alkoi levittää sanaa ystävilleen pääoman keräämiseksi. Epäonnekseen Goodyearin useat vastaavanlaiset projektit olivat karkottaneet potentiaaliset rahoittajat. Usean vuoden ajan hän kärsi perheensä kanssa äärimmäisessä köyhyydessä työskennellen pienessä mittakaavassa. Viimein hän meni New Yorkiin ja näytti eräitä näytteistään William Ryderille, joka yhdessä veljensä Emory Ryderin kanssa kiinnostui keksinnöstä ja aloitti valmistuksen. Keksijän epäonni ei näyttänyt poistuvan tässäkään vaiheessa, sillä Ryder Bros. yhtiö ajautui vaikeuksiin ja näytti siltä, että yritystoiminnan jatkaminen oli mahdotonta.
Onnekseen Goodyear oli käynnistänyt pienen tehtaan Springfieldissä yhdessä sisarensa miehen De Forestin kanssa, joka oli rikas villan valmistaja. Hän tuli Ryderin tilalle liiketoiminnassa, ja prosessin kehittäminen liiketaloudellisesti kannattavaksi saattoi jatkua. Vuonna 1844 kumin vulkanointimenetelmä oli Goodyearin silmissä tarpeeksi valmis, joten hän haki sille patenttia. Tuotantolaitosta Springfieldissä johtivat keksijän veljet Nelson ja Henry. Vuonna 1843 Henry aloitti uuden tehtaan Naugatuckissa ja vuonna 1844 esiteltiin mekaaninen sekoitusmenetelmä, jolla korvattiin entinen liuotinaineisiin perustunut sekoitusprosessi.
Kuolema

Goodyear kuoli 1. huhtikuuta 1860 matkalla tapaamaan kuolevaa tytärtään. Saavuttuaan New Yorkiin hän kuuli tyttären kuolleen. Charles tuupertui, joten hänet vietiin Fifth Avenuen hotelliin, missä hän kuoli 59-vuotiaana. Hänet haudattiin New Havenin kaupungin Grove Streetin hautausmaalle.
Perintö

Vuonna 1852 Goodyear matkusti pitkään suunnittelemalleen kiertueelle Eurooppaan, jossa hän tapasi Charles Macintosh & Companyn palveluksessa olleen Thomas Hancockin. Hancock valmisti vulkanoitua kumia ilman yhdysvaltalaista lisenssiä. Hancock väitti keksineensä menetelmän itsenäisesti ja sai tämän tueksi vuonna 1843 brittiläisen patentin, joka vahvistettiin vuonna 1844. Kolmas vuoteen 1855 mennessä annettu patenttia koskeva kiista brittiläisen kuminvalmistuksen pioneerin Stephen Moulton kanssa Hancockia vastaan perustui väitteeseen, että menetelmä oli kopioitu Goodyearilta. Goodyear oli läsnä oikeudenkäynnissä. Jos Hancock häviäisi, Goodyear saisi Britanniassa patentin keksinnölleen ja saisi osuuksia sekä Hancockin että Moultonin tuotannosta. Molemmat valmistajat olivat tutkineet Goodyearin vulkanoitua kumia vuonna 1842, mutta useat kemistit todistivat, ettei vulkanointimenetelmää voitu toistaa pelkästään sitä havainnoimalla. Hancock voitti patenttikiistassa.
Vuonna 1852 ranskalainen yhtiö Aigle lisensoi Goodyearin keksinnön ja alkoi valmistaa jalkineita. Tämä herätti suurta kiinnostusta, ja vuonna 1855 Ranskan keisari antoi Charles Goodyearille kunniamerkin (Grand Medal of Honor) sekä legioonan kunniaristin (Cross of the Legion of Honor) tunnustuksena hänen ansioistaan. Myöhemmin ranskalaiset tuomioistuimet hylkäsivät hänen ranskalaisen patenttinsa sillä perusteella, että maahan tuotiin amerikkalaisen patentin lisenssillä valmistettuja vulkanisoituja tuotteita.
Vuonna 1898, lähes neljäkymmentä vuotta Charlesin kuoleman jälkeen, Frank Seiberling perusti Goodyear Tire and Rubber Companyn ja nimesi sen keksijän mukaan.
Goodyearin kotikaupungissa Woburnissa Massachusettissa on hänen mukaansa nimetty koulu.
Aiheesta muualla

The Charles Goodyear Story (Arkistoitu – Internet Archive)
Raw Deal
Today in Science History - Goodyear's U.S. Patent No. 240: Improvement in the Process of Divesting Caoutchouc, Gum-Elastic, or India-Rubber of its Adhesive Properties, and also of Bleaching the Same, and Thereby Adapting it to Various Useful Purposes.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef 
W. G. Jackmanin ottama muotokuva. New York: D. Appleton & Co.
Käännös suomeksi
Jean-Léon Gérôme

| Jean-Léon Gérôme |
| --- | --- |
 Nadarin ottama valokuva Gérômesta.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. toukokuuta 1824 Vesoul, Haute-Saône
Kuollut: 10. tammikuuta 1904 (79 vuotta) Pariisi
Ammatti:  taidemaalari, kuvanveistäjä
Taiteilija
Taidesuuntaus:  akateeminen taide
 Nimikirjoitus
Jean-Léon Gérôme (11. toukokuuta 1824 Vesoul, Haute-Saône – 10. tammikuuta 1904 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä, joka vaikutti Ranskassa 1800-luvun akateemisen taiteen kultakaudella. Gérôme kuului kreikkalaisneoklassistien ryhmään ja toimi ryhmän keulakuvana. Töiden aiheet olivat usein joko klassiseen mytologiaan tai itämaiseen elämään perustuvia. Hänen maalauksensa ovat huolellisesti viimeisteltyjä ja aiheen käsittely on usein melodramaattista ja eroottista. Gérôme teki myös jonkin verran muotokuvia.
Elämä > Uran alku

Ennen varsinaisen uransa alkua Gérôme myi maalauksiaan ja teki tilauksesta mestarikopioita. Vuonna 1846 hän ryhtyi Delarochen assistentiksi. Delaroche 1847 rohkaisi häntä osallistumaan salonkiin, jossa hän voitti kolmannen palkinnon maalauksellaan Kukkotappelu, jota voidaan pitää hänen varsinaisen uransa alkuna. Vuonna 1848 helmikuun vallankumouksen aikaan hän toimi kansalliskaartin jäsenenä. Samana vuonna hän sai toisen palkinnon Pariisin salongissa maalauksistaan La Vierge et l’Enfant Jésus avec saint Jean-Baptiste ja Anacreon, Bacchus et Cupid. Vuonna 1851 hän osallistui maalauksella Intérieur grec, vuonna 1852 maalauksella Paestum ja vuonna 1853 maalauksella Daphnis et Chloé.
Elämä > Menestys ja kuuluisuus

Ennen matkojaan Gérôme teki tilaustöitä yksityisille tilaajille ja Ranskan valtiolle. Hän sai myös Ranskan valtion myöntämää apurahaa. Hän matkusti vuonna 1854 Turkkiin Tonavan rannikolle ja vuonna 1856 Egyptiin. Siellä hän tutustui orientaaliseen elämäntapaan, josta tuli antiikinaiheiden kanssa tunnetuimpia hänen töidensä aiheita.  Hän maalasi vuonna 1855 kolme suurta työtä Pifferaro, paimen, Venäläinen konsertti ja yhden suuren historiallisen maalauksen. Töistä heijastui Gérômen edistyminen taiteilijana.
Egyptin matka kalastus-, metsästys- ja maalausmatkoineen antoi kimmokkeen Gérômelle suuriin orientaaliaiheisiin teoksiin. Näihin aikoihin hän alkoi nousta koko orientalistikoulukunnan keulakuvaksi, tarkkoine kuvauksineen Lähi-idästä ja Egyptistä.
Yleensä Gérôme osallistui Pariisin salonkiin joka vuosi. Théophile Gautier kuvasi vuonna 1858, miten energisesti Gérôme valmistautui työskennellen vuorotellen monen yksityiskohtaisen maalauksen kanssa. Gérômella olikin tapana työskennellä vuosien ajan työstäen montaa maalausta samanaikaisesti. Hän osallistui vuonna 1859 salonkiin kuudella maalauksella: nämä maalaukset sinetöivät hänen maineensa taitavana ja arvostettuna maalarina. Vuosien 1857, 1859 ja 1861 salongit olivat Gérômen uran kannalta tärkeimmät.
Gérôme sai vuonna 1861 valmiiksi yhden uransa merkkipaaluista, 45 x 78 cm kokoisen maalauksen Vanki, joka kuvasi joen yli soudettavaa vankia. Realistina Gérôme oli siirtynyt objektiivisempaan observointiin historiallisissa kuvaelmissa romanttisen liioittelun sijaan. Maalauksesta tulikin 1800-luvulla tunnettu erinäisten painokuvien ja valokuvajäljennösten ansiosta. Hän myi taulun 5 500 frangin hintaan Nantesin museolle. Myöhemmin hän koetti ostaa sitä takaisin 15 000 frangin hintaan myydäkseen sen 30 000 frangilla yhdysvaltalaiselle keräilijälle, mutta museo kieltäytyi myymästä. Myöhemmin hän sai luvan viedä maalaukseen salonkiin, jossa se saavutti suuren suosion. Gérôme sai myös luvan maalata alkuperäisestä kopion, jonka hän myöhemmin myi 20 000 frangin hintaan yhdysvaltalaiselle keräilijälle.
Elämä > Naimisiinmeno ja uran keskivaihe

Vuonna 1861 Gérôme suunnitteli kahdeksan kuukauden matkaa Lähi-itään ja Egyptiin, jonka jälkeen hän aikoi mennä vihille välittäjänsä tyttären kanssa. Hän ajautui kuitenkin odottamattomasti kaksintaisteluun matkaa ennen pidetyissä juhlissa. Tuntemattoman miehen kanssa vaihdetut sanat riistäytyivät kaksintaisteluksi pistooleilla. Luoti osui Gérômea ranteeseen ja upposi sieltä hänen olkapäähänsä. Taistelussa olisi voinut käydä huomattavasti pahemminkin, mutta paikalle saapuneen lääkärin neuvo seisoa sivuttain juuri ennen ottelua luultavasti pelasti Gérômen hengen. Hän päätti tästä huolimatta lähteä Egyptiin, mistä hän lähtisi vielä kohti Syyriaa. Haavat paranivat maalarin onneksi matkalla ja takaisin tultuaan hän nai Marie Goupillin, joka oli kuuluisan taidevälittäjän Adolphe Goupilin tytär. Avioliitto oli pitkä ja kukoistava, sen aikana he saivat neljä tyttöä ja yhden pojan.
Vuonna 1864 École des Beaux-Artsiin eli Ranskan valtion taideakatemiaan haettiin kolmea uutta opettajaa, joista jokainen perustaisi oman ateljeensa, jonne otettaisiin 16 oppilasta. Gérômea pyydettiin yhdeksi uusista opettajista ja hän suostui. Vuonna 1863 salongin sääntöjä oli muutettu niin, että taiteilijat saivat asettaa ehdolle vain kolme työtä ja valittujen töiden lukumäärää oli vähennetty radikaalisti. Tämä oli johtanut myös Beaux-Arts’n rakennemuutokseen.
Vuonna 1864 Hän osallistui La danse de l’almée -työllä salonkiin ja vuonna 1867 töillä La porte de la mosquée El-Hasanein au Caire ja Le Marché d’esclaves. Samana vuonna hän osallistui maailmannäyttelyyn, johon hän valitsi 12 parasta työtään ja myös viimeisteli kuuluisan maalauksen La Mort de César.
Elämä > Vanhuus

Vuodesta 1884 vuoteen 1891 Gérôme menetti monta läheistään. Hänen isänsä kuoli 1884. Samana vuonna velipuoli ja vaimon isä. 1886 Gérômen läheinen ystävä Paul Baudry ja 1888 Gustave Boulanger kuolivat. Ystäviensä tuella (Fremiet, Meissonier ja Bonnant) hän jaksoi ruveta taas työskentelemään. 1889 riehunut flunssa oli viedä myös Gérômen hengen, mutta hän kuitenkin selvisi, parantuen hitaasti. Kaksi muutakin onnettomuutta olivat lähellä viedä hänen henkensä, kaasuvuoto ja pronssivaasin putoaminen hyllyltä. Sairaanakin ollessaan Gérôme vaati, että hänen sänkynsä viereen tuodaan patsas jota hän voi muotoilla, koska jos hän kuolisi, hän halusi kuolla työskennellessään.
Näinä vuosina hän koetti työskennellä kaiken mahdollisen ajan minkä kykeni surultaan ja sairauksiltaan. Maalausten aiheet olivat realistisempia ja aikakauden symbolistien innoittamana hieman entisiä teoksia runollisempia ja dramaattisempia. 1887 salonkiin hän valmisti aitoon mittakaavaan toteutetun marmoripatsaan ”Omphale”, jonka anatomiseen tarkkuuteen hän oli itse todella tyytyväinen. Kolme vuotta myöhemmin hän valmisti kaksi samantyyppistä naisfiguuria, toisen aitoon mittakaavaan ja toisen hieman suuremmaksi: ”Tanagra” ja ”Bellona”. 1892 salonkiin hän osallistui maalauksella ”The Pygmalion and Galatea”, jossa kuvanveistäjä ojentuu suutelemaan kivestä veistämäänsä malliaan, joka herää eloon. 1892 hän teki monta tilausmuotokuvapatsasta. Patsaista monet olivat teknisiä taidonnäytteitä, poikkeuksena ainoastaan Sarah Bernhardtin muotokuva joka edusti Gérômen tuotannossa epätavallisempaa tyyliä. Gérôme työskentelikin paljon veistosten parissa 1890-luvulla ja 1900-luvun alussa, vaikkakin teki myös maalauksia samaan aikaan. Hän palkkasi itselleen kuvanveistoassistentin Emile Decorhementin auttamaan häntä aikataulujen ja raskaitten valuprosessien kanssa. Myöhempiä tärkeitä maalauksia olivat 1899 ”Frederick the Great”” jota hän itse piti parhaimpana veistoksenaan, 1900 ”Caesar Crossing the Rubicon” 1901 ja ”Washington”. Viimeisimpiin veistoksiin kuului myös vuonna 1902 salongissa esitelty kotka.