stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mustafa Cemilev
Poliittinen ura Ukrainassa

Krimin tataarien medžlis perustettiin kesäkuussa 1991, ja Cemilev valittiin sen puheenjohtajaksi. Hän toimi tehtävässä vuoteen 2013, jolloin hänen seuraajakseen tuli Refat Tšubarov.
Cemilev valittiin Verh'ovna Radaan ensimmäisen kerran vuonna 1998 ja uudestaan vuoden 2019 vaaleissa Euroopan solidaarisuus -puolueen listoilta.
Kun Venäjä järjesti vuonna 2014 vilpillisen kansanäänestyksen Krimin liittämisestä itseensä, Cemilev oli tuolloin Ankarassa. Hän päätyi pitämään Turkin ulkoministerin Ahmet Davutoğlun kanssa lehdistötilaisuuden, jossa molemmat ilmaisivat kantansa kansanäänestystä vastaan ja totesivat sen olevan laiton.
Vuonna 2016 Moskova ilmoitti, että se oli antanut Cemilevistä pidätysmääräyksen, kertomatta tarkemmin, mistä häntä syytetään. Cemilev oli jo vuonna 2014 saanut viiden vuoden "maahantulokiellon" Krimille.
Poliittinen ura Ukrainassa > Poliittisia kantoja

Cemilev on sanonut, etteivät Krimin alkuperäisasukkaat tulisi koskaan hyväksymään niemimaan liittämistä osaksi Venäjää.
Kunnianosoituksia

Ukrainan sankari (Ukraina, 2023)
Vapauden ritarikunta (Ukraina, 2018)
Turkin tasavallan ansioritarikunta (Turkki, 2014)
Liettuan ansioritarikunta (Liettua, 2015)
Puolan tasavallan ansioritarikunta (Puola, 2022)
Cemilev on ollut ehdolla Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi vuonna 2011.
Vitali Klytško

| Vitali Klytško Maailman raskaansarjan maailmanmestari |
| --- | --- |
 Vitali Klytško
Henkilötiedot
Koko nimi:  Vitali Volodymyrovytš Klytško
Syntynyt: 19. heinäkuuta 1971 (ikä 53) Belovodsk, Kirgiisien SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   ukrainalainen
Lapset:  3
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Dr. Iron Fist (Tohtori Rautanyrkki) 
Pituus:  203 cm
Paino:  114 kg
Painoluokka:  raskassarja
Kätisyys:  oikeakätinen, eli nyrkkeilytermein orthodox
Ammattilaistilastot
Ottelut:  47
Voitot:  45
– tyrmäysvoitot:  41
Tappiot:  2
Ratkaisemattomat:  0
Ei tuomiota/ mitätöity:  0
Aiheesta muualla
klitschko.com
Vitali Volodymyrovytš Klytško (ukr. Віталій Володимирович Кличко, s. 19. heinäkuuta 1971) on Kiovan pormestari ja ukrainalainen poliitikko sekä entinen raskaansarjan nyrkkeilijä ja potkunyrkkeilijä. Klytško on voittanut maailmanmestaruuden kummassakin lajissaan.
Klytško johtaa Vitali Klytškon Ukrainan demokraattinen kehityksen allianssi -puoluetta. Sen lyhenne "UDAR" tarkoittaa iskua tai lyöntiä.
Tausta ja yksityiselämä

Klytško syntyi vuonna 1971 Kirgiisien SNT:ssa Belovodskojen kaupungissa. Klytškon äiti oli venäläinen ja isä ukrainalainen. Isä palveli Neuvostoliiton ilmavoimien kenraalina, ja Klytškon veljekset viettivät suurimman osan 1970- ja 1980-luvuista ilmavoimien kasarmeilla. Perhe oli uskollinen Neuvostoliitolle ja katsoi Yhdysvaltojen olevan vihollinen, mutta Klytškon nyrkkeilyuran vietyä hänet Floridaan 1980-luvun lopulla hän kertoi sanoneensa isälleen, että tämä oli ollut väärässä ja että Yhdysvallat oli hieno paikka. Ensimmäiset nyrkkeilyhanskansa Klytško sai 13-vuotiaana.
Hän työskenteli Ukrainan armeijan lähitaistelukouluttajana ennen kuin aloitti ammattilaisuransa vuonna 1997. Klytško on myös opiskellut Kiovan yliopistossa liikunta- ja terveystieteitä sekä väitellyt tohtoriksi. Klytško on 203 cm pitkä ja painaa noin 115 kg.
Klytško puhuu ukrainaa, venäjää, englantia ja saksaa.
Poliittinen ura

Kun Klytško luopui ensimmäistä kertaa nyrkkeilyurastaan vuonna 2005, hän päätti pyrkiä Kiovan kaupunginjohtajaksi. Hän sijoittui vuoden 2006 kaupunginjohtajan vaaleissa toiseksi 25 % äänimäärällä häviten Leonid Tšernovetskyille. Samanaikaisesti Klytško kampanjoi puolueensa PORA-ROP:n nimissä Kiovan kunnallisvaaleissa, joissa puolue saavutti 14 paikkaa kaupunginvaltuustossa. Vuonna 2008 Klytško pyrki jälleen kaupunginjohtajaksi ja sai 18 % äänistä. Hän myös johti perustamansa Vitali Klytškon blokin (sittemmin UDAR) kunnallisvaaleihin ja saavutti 10,61 % äänimäärän ja 15 paikkaa.selvennä
Klytško oli ehdolla kansanedustajaksi Ukrainan parlamenttivaaleissa vuonna 2012. Klytško pääsi parlamenttiin, kun UDAR-puolue nousi vaaleissa kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi, Alueiden puolueen ja Isänmaan unionin jälkeen.
Klytško oli Euroopan unionin suosikki Ukrainan johtoon Euromaidan-mielenosoituksien aikaan, ennen Ukrainan presidentin Viktor Janukovytšin syrjäyttämistä. Yhdysvaltain Victoria Nuland ja lähettiläs Geoffrey Pyatt halusivat kuitenkin maan johtoon Arseni Jatsenjukin, josta tulikin pääministeri kolme viikkoa julki vuodetun suunnitelman jälkeen.
25. lokakuuta 2013 Klytško ilmoitti asettuvansa ehdolle Ukrainan presidentinvaaleissa vuonna 2015. Erinäisten tapahtumien johdosta presidentinvaaleja aikaistettiin vuodella, ja 29. maaliskuuta 2014 Klytško ilmoitti, ettei aiokaan asettua itse ehdolle vaan tukee liikemies Petro Porošenkon kampanjaa ja pyrkii itse Kiovan pormestariksi.
Volodymyr Zelenskin noustua presidentiksi tämä ajautui törmäyskurssille Klytškon kanssa pääkaupungin hallintoa koskien. Venäjän hyökättyä Ukrainaan 2022 erimielisyydet kuitenkin pantiin taka-alalle, ja Klytškosta tuli Kiovan puolustuksen näkyvä kasvo. Elokuussa 2022 Klytško arvioi, että puolet Kiovan 3,5 miljoonasta asukkaasta oli jättänyt pääkaupungin.
Kunnianosoituksia

Ukrainan sankari (Ukraina, 2004)
Ansioritarikunta (Ukraina, 2008)
Urhoollisuuden ritarikunta (Ukraina, 2004)
Bundesverdienstkreuz (Saksa, 2010)
Presidentin erinomaisuusmitali (Georgia, 2013)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vitali Klytško Wikimedia Commonsissa
Tilastot ammattilaisuralta
Klytškon veljesten virallinen sivu
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Herbie Hide | WBO-liiton raskaansarjan maailmanmestari 1999 Kesäkuu – 2000 Huhtikuu | Seuraaja: Chris Byrd |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Lennox Lewis | WBC-liiton raskaansarjan maailmanmestari 24. huhtikuuta 2004 – 9. marraskuuta 2005. Lopetti uransa | Seuraaja: Hasim Rahman |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Samuel Peter | WBC-liiton raskaansarjan maailmanmestari 11. lokakuuta 2008 – 16. joulukuuta 2013. Lopetti uransa toisen kerran | Seuraaja: Bermane Stiverne |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  IdRef
Määri (virka)

Määri (ransk. le/la maire, lausutaan /mɛʁ/)tarvitaan parempi lähde on Ranskassa pormestari eli kunnallinen hallintoviranomainen, joka käyttää toimeenpanovaltaa kaupungeissa tai kunnissa. Määri valitaan yleisillä, yhtäläisillä ja salaisilla vaaleilla.
Historia

Kunnan synty sellaisena kuin sen ymmärrämme, liittyy 1000-luvun tapahtumiin Ranskassa. Sittemmin 1100-luvulla syntyy määrin tehtävä. Tosiasiassa tehtävä syntyi heti, kun juridisesti ja poliittisesti tunnustettiin kunnat, ja niiden piti saada itselleen edustaja. Eri aikakausina ja eri alueilla on puhuttu pääreistä tai neuvoksista.
Sanan määri alkuperä tulee vuoteen 825 ajoittuvasta käsikirjoituksesta, jonka kirjoitti Saint-Germain-des-Prés’n luostarin apotti Irminon. Teoksessa käytetään termiä maior kun tarkoitetaan luostarin hallinnollisen alueen edustajaa eli henkilöä, joka hallinnoi kylää lääninherran laskuun.
Tehtävät

Alueellisten yhteisöjen yleisessä lainsäädännössä, Code général des collectivités territoriales, lyhennetään CGCT, määritellyt määrin tehtävä ovat:
Hänen tehtävänään on toteuttaa kunnallisen neuvoston (Conseil municipal) päätökset (CGCT art. L2122-21). Tämän tehtävän tähden hän hallinnoi kunnan omaisuutta ja johtaa sen työskentelyä, esittelee budjetin, hallinnoi kunnan tuloja, myyntejä ja vuokrauksia jne.
Määri on kunnan henkikirjoitusviranomainen (CGCT art. L2122-32), ja tässä tehtävässä hän vahvistaa solmitut avioliitot.
Määri valmistaa kunnalliset asetukset (CGCT art. L2122-28), jotka koskevat esimerkiksi liikennettä ja pysäköintiä kunnan alueella (CGCT art. L2213-1 ja seuraava), antaa luvan julkisten rakennusten käytölle, säätelee uimarantojen ja purjehduksen toimintaa, määrittelee työt, jotka voivat olla uhkana yleiselle turvallisuudella tai ympäristölle (CGCT art. L2213-22 ja seuraava).
Määri, kuten hänen apulaismäärinsäkin, ovat hallinnollisen poliisin virkamiehiä (Rikoslaki art. 16, CGCT art. L2122-31), hänen tehtäviinsä kuuluu poliisina valvoa yleistä turvallisuutta (CGCT art. L2211-1); hänen tehtävänään on siis vastata:
hyvästä järjestyksestä
rauhallisuudesta
yleisestä turvallisuudesta
yleisestä terveydenhoidosta
Määri on vastuussa kunnallisen poliisin toiminnasta sekä vainiovahdeista (CGCT art. L2212-1).
Hän vastaa hautajaismenoista sekä hautausmaista, ruumiiden kuljetuksista ja vastaa myös siitä, että kaikki kunnan alueella kuolleet henkilöt tulevat haudatuiksi ilman erottelua uskonnon, rodun tai muun seikan mukaan, jos läheiset eivät vainajasta huolehdi.
Määrin poliisivaltuudet, nykyisessä muodossaan ja laajuudessaan perustuvat 16 ja 25 elokuuta vuonna 1790 annettuihin lakeihin.
Kirjallisuutta

André Chandernagor: Histoire des maires - XVIIIe, XIXe siècles
Jocelyne George: Les maires de 1789 à 1940
Revue Pouvoirs: Les maires - 1983 n°24
Ministère de l'Intérieur: Guide du maire
Georges-Daniel Marillia: Les pouvoirs du maire
Maurice Agulhon: Les maires du Consulat à nos jours
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Määri (virka) Wikimedia Commonsissa
1921

| --- | --- |
Vuosisadat: 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku · 2100-luku
Vuosikymmenet: 1890-luku · 1900-luku · 1910-luku · 1920-luku · 1930-luku · 1940-luku 1950-luku · 1960-luku · 1970-luku · 1980-luku · 1990-luku · 2000-luku
Vuodet: 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909 1910 · 1911 · 1912 · 1913 · 1914 · 1915 · 1916 · 1917 · 1918 · 1919 1920 · 1921 · 1922 · 1923 · 1924 · 1925 · 1926 · 1927 · 1928 · 1929 1930 · 1931 · 1932 · 1933 · 1934 · 1935 · 1936 · 1937 · 1938 · 1939 1940 · 1941 · 1942 · 1943 · 1944 · 1945 · 1946 · 1947 · 1948 · 1949 1950 · 1951 · 1952 · 1953 · 1954 · 1955 · 1956 · 1957 · 1958 · 1959 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
Vuosi 1921 oli normaalivuosi, joka alkoi lauantaista.
Tapahtumia > Tammikuu–maaliskuu

1. tammikuuta – Oulunkylä (Åggelby) erotettiin omaksi kunnakseen Helsingin maalaiskunnasta. Loimaan rautatieaseman ympäristö erotettiin Loimaan maalaiskunnasta itsenäiseksi kauppalaksi. Seinäjoen rautatieaseman seutu muodostettiin taajaväkiseksi yhdyskunnaksi.
1. tammikuuta – Kuusankosken kunta perustettiin erottamalla se Iitin ja Valkealan kunnista.
9. tammikuuta − Nuoren Voiman Liitto perustettiin Helsingissä.
14. tammikuuta − Suomi ja Neuvosto-Venäjä solmivat diplomaattisuhteet.
19. tammikuuta – Kauppaneuvoksetar Fanny Sinebrychoff lahjoitti Suomen valtiolle kymmenien miljoonien markkojen arvoisen, noin 400 teosta käsittäneen taidekokoelman. Kyseessä oli Pohjoismaiden suurin yksityinen taidekokoelma. Lahjoitukseen kuului myös huonekaluja, pronssi- ja hopeaesineitä sekä posliiniastioita.
21. tammikuuta – Repolan vt. nimismies Bobi Sivén ampui itsensä vastalauseeksi häpeällisenä pitämälleen Tarton rauhansopimukselle, ennen kaikkea sille ettei Repolan kuntaa liitetty Suomeen.
20. tammikuuta – Turkin tasavalta julistettiin perustetuksi.
14. helmikuuta – Suomi luovutti Repolan ja Porajärven kunnat Neuvosto-Venäjälle ja sai vastineeksi Petsamon.
16. helmikuuta – Suomen itsenäisyyden ajan ensimmäiset virantoimituksessa olleiden poliisien surmat Vaasassa (Juho Järvi ja Oskari Lindgren).
21. helmikuuta – Reza Pahlavi kaappasi vallan Iranissa.
25. helmikuuta – Puna-armeija valtasi Georgian demokraattisen tasavallan.
28. helmikuuta – Kronstadtin kapina bolševikkeja vastaan. Kapina murskattiin 17. maaliskuuta ja joukko merimiehiä pakeni Suomeen.
8. maaliskuuta − Neuvosto-Venäjän kommunistinen puolue päätti luopua ns. sotakommunismista ja ottaa käyttöön uuden talouspolitiikan (NEP).
13. maaliskuuta – Mongolia julistautui itsenäiseksi Kiinasta.
17. maaliskuuta – Kronstadtin kapinan kukistamisen jälkeen noin 8 000 Kronstadtissa palvellutta sotilasta pakeni Suomenlahden jään yli Terijoelle Suomen puolelle. Heistä menehtyi jäälle noin 1 500. Kronstadtin pakolaisista jäi Suomeen asumaan noin 1 600 henkilöä, Neuvosto-Venäjälle palasi toukokuun 1921 jälkeen 3 100 miestä.
18. maaliskuuta – Toinen Riian rauha Puolan ja Neuvosto-Venäjän välillä. Bolševikit saivat Ukrainan ja Valko-Venäjän.
20. maaliskuuta – Ylä-Sleesiassa järjestettiin kansanäänestys siitä, tuliko maa kuulumaan Saksaan vai Puolaan.
28. maaliskuuta − Suomen Sanomalehtimiesten Liitto perustettiin.
Tapahtumia > Huhtikuu–kesäkuu

8. huhtikuuta – Suomessa sattui osittainen auringonpimennys, joka oli Jäämerellä rengasmainen.
9. huhtikuuta − Presidentti K. J. Ståhlberg myönsi eron Rafael Erichin hallitukselle ja nimitti aikaisemman pääministerin Juho Vennolan muodostaman hallituksen.
11. huhtikuuta – Transjordanin emiraatti perustettiin, Abdullah I tuli hallitsijaksi.
15. huhtikuuta – Eduskunta sääti oppivelvollisuuslain, joka tuli voimaan 1. elokuuta.
16. huhtikuuta − Iso-Britannia solmi ensimmäisenä Euroopan valtiona kauppasopimuksen Neuvosto-Venäjän kanssa.
24. huhtikuuta – Kansanäänestys Tirolissa tuki liittymistä Saksaan.
28. huhtikuuta – Eduskunta sääti lain virkamiehiltä vaadittavasta kielitaidosta sekä suomen ja ruotsin kielten käytöstä tuomioistuimissa ja muissa virastoissa.
28. huhtikuuta – Kuubalainen filosofi ja matemaatikko José Capablanca voitti shakin maailmanmestaruuden saksalaiselta Emanuel Laskerilta, joka oli pitänyt sitä hallussaan vuodesta 1894.
1. toukokuuta – Suomi ryhtyi noudattamaan Itä-Euroopan aikaa. Kelloja siirrettiin 1. toukokuuta vastaisena yönä kello 24 eteenpäin 20 minuuttia 10,9 sekuntia, jolloin ne olivat tasan kaksi tuntia edellä Greenwichin ajasta.
1. toukokuuta – Havis Amanda lakitettiin ensimmäisen kerran.
2. toukokuuta – Sleesian kolmas kansannousu saksalaisia vastaan Puolaan liittymisen puolesta.
6. toukokuuta – Norjassa alkoi yleislakko.
6. toukokuuta − Saksa ja Neuvosto-Venäjä solmivat kauppasopimuksen, mikä merkitsi Saksan tunnustusta Neuvosto-Venäjälle.
8. toukokuuta – Ruotsi poisti rauhanaikaisen kuolemanrangaistuksen.
12. toukokuuta – Tornion kaupunki täytti 300 vuotta.
22. toukokuuta – Sundin keskiaikainen kirkko vaurioitui pahoin tulipalossa.
31. toukokuuta – Tulsan joukkomurhassa Yhdysvaltain Oklahomassa kuoli 150–300 ihmistä afroamerikkalaisen kaupunginosan tuhoutuessa.
9. kesäkuuta – Suojeluskuntaselkkaus: Hufvudstadsbladetissa julkaistiin kenraalimajuri Paul von Gerichin (nimimerkki v.G:n) kirjoittama artikkeli ”Skall Finland ingå i ett baltiskt förvarsförbund?” Gerich onnistui loukkaamaan Baltian ja Puolan lisäksi Saksaa, Ranskaa ja Italiaa, joiden diplomaatit vaativat hyvitystä.
20. kesäkuuta – Presidentti Ståhlberg erotti Didrik von Essenin tehtävästään ja nimitti tämän tilalle sotaväen esikuntapäällikön, kenraalimajuri Karl Emil Bergin. Berg kuitenkin teki itsemurhan jouduttuaan kollegoidensa painostamaksi. Maassa alkoi kiertää huhupuheita mahdollisesta suojeluskuntien suunnittelemasta vallankaappauksesta.
21. kesäkuuta – Yhdysvaltalaiset pommikoneet upottivat Saksalta sotasaaliina saadun taistelulaiva SMS Ostfrieslandin lentopommeilla Billy Mitchellin johdolla.
27. kesäkuuta – Kansainliitto päätti, että Ahvenanmaa kuuluu Suomelle.
Tapahtumia > Lokakuu–joulukuu

1. lokakuuta − Suomen Kuvalehden painatuksessa otettiin käyttöön Suomen ensimmäinen syväpaino.
2. lokakuuta − Kansainliitto kieltäytyi avustamasta Neuvosto-Venäjää, koska se katsoi siellä vallinneen nälänhädän olevan Leninin hallituksen politiikan syytä.
13. lokakuuta − Sosialidemokraattien Hjalmar Brantingista tuli Ruotsin pääministeri.
20. lokakuuta – Kansainliitto vahvisti Ahvenanmaan aseman puolueettomana vyöhykkeenä ja kielsi saarten linnoittamisen.
21. lokakuuta − George Melfordin ohjaaman Sheikki-elokuvan ensi-ilta oli Los Angelesissa. Elokuvan pääosassa oli Rudolf Valentino.
24. lokakuuta − Unkarin valtionhoitaja amiraali Miklós Horthy kukisti Itävalta-Unkarin viimeisen hallitsijan Kaarle I:n järjestämän vallankaappausyrityksen. Kaarle ja hänen puolisonsa Zita pidätettiin ja lähetettiin lopulta maanpakoon Madeiralle.
29. lokakuuta − Suomi ja Viro solmivat keskinäisen kauppa- ja merenkulkusopimuksen.
2. marraskuuta – Tähtitieteellisen yhdistyksen Ursan perustamiskokous pidettiin.
2. marraskuuta – Keskuskatu avattiin liikenteelle Helsingin keskustassa.
4. marraskuuta – Hallituksen toimiin pettynyt rautatieläinen, Nakaoka Kon'ichi, puukotti Japanin pääministerin Hara Takashin kuoliaaksi Tokion rautatieasemalla.
5. marraskuuta – Höyrylaiva S/S Kustavi kaatui ja upposi kovassa merenkäynnissä Hangon edustalla Meierfeltin vieressä. Onnettomuudessa kuoli 28 henkilöä, joista 15 kuului laivan miehistöön ja 13 oli matkustajia. Vain kaksi henkilöä onnistui pelastautumaan.
9. marraskuuta – Reykjavíkissa mellakoitiin.
11. marraskuuta – Saksalais-neuvostoliittolainen lentoyhtiö Deruluft (Deutsch Russische Luftverkehrs) perustettiin. Yhtiö aloitti lentoliikenteen Königsbergin ja Moskovan välillä 1. toukokuuta 1922 ja Berliinin ja Leningradin välillä 1928. Yhtiön toiminta päättyi 1937.
12. marraskuuta – Washingtonin laivastokonferenssi alkoi Washingtonissa. Aseistariisuntaa ja sotalaivastojen supistamista käsitelleeseen konferenssiin osallistuivat Yhdysvallat, Britannia, Ranska, Italia, Japani ja Kiina.
16. marraskuuta – Neuvostoliiton valtionpankki Gosbank aloitti toimintansa.
1. joulukuuta – Hintojen nousu aiheutti mellakoita Wienissä.
6. joulukuuta – Ison-Britannian ja Irlannin sopimus allekirjoitettiin Lontoossa. Se astuu voimaan tasan vuotta myöhemmin, jolloin syntyy Irlannin vapaavaltio.
9. joulukuuta – General Motorsin laboratoriossa Yhdysvalloissa työskennelleet Charles F. Kettering, Thomas Midgley, Jr. ja Thomas Boyd keksivät nakutuksen estoaineena bensiinissä käytetyn tetraetyylilyijy-yhdisteen.
23. joulukuuta − Hallitus teki päätöksen Petsamon liittämisestä Oulun lääniin vuoden 1922 alussa.
25. joulukuuta − Kauhavan vanha kirkko tuhoutui tulipalossa.
Tapahtumia > Tuntematon päivämäärä

huhtikuu – Kuukausi oli Suomen säämittaushistorian lämpimin huhtikuu, ja kevät tuli poikkeuksellisen aikaisin.
toukokuu – Palestiinassa mellakoitiin.
elokuu – Yhdysvallat solmi rauhansopimuksen Saksan kanssa, mikä päätti ensimmäisen maailmansodan.
lokakuu – Itäkarjalaisten kansannousu alkoi.
F. W. Murnaun elokuva Nosferatu valmistui.
Ludwig Wittgensteinin Tractatus logico-philosophicus ilmestyi.
Suomessa säädettiin oppivelvollisuus.
Victoria Memorial Hall valmistui Kalkutassa.
Englantilainen sokeutunut valokuvaaja James Biggs keksi maalata käyttämänsä kepin valkoiseksi saadakseen paremmin autoilijoiden huomion kadulla kulkiessaan. Seuraavien vuosikymmenten aikana valkoisesta kepistä tuli tunnettu näkövammaisuuden symboli.
Kuolleita > Tammikuu–maaliskuu

1. tammikuuta – Theobald von Bethmann Hollweg, Saksan valtakunnankansleri 1909–1917 (s. 1856)
2. tammikuuta – Franz Defregger, itävaltalainen taidemaalari (s. 1835)
10. tammikuuta – Raymond Thorne, yhdysvaltalainen uimari (s. 1887)
20. tammikuuta – Živojin Mišić, serbialainen sotapäällikkö (s. 1855)
24. tammikuuta – Gösta Stenbäck, suomalainen oikeusneuvos ja kansanedustaja (s. 1865)
25. tammikuuta – Johan Kröger, suomalainen jääkärikapteeni (s. 1877)
27. tammikuuta – Justiniano Borgoño, Perun presidentti 1894 (s. 1836)
4. helmikuuta – Hugo Linna, suomalainen agronomi ja nuorsuomalaisten kansanedustaja (s. 1873)
8. helmikuuta – Francis Hagerup, Norjan pääministeri (s. 1853)
8. helmikuuta – Pjotr Kropotkin, venäläinen anarkisti ja maantieteilijä (s. 1842)
9. helmikuuta – Magnus Ekblad, suomalainen jääkärikapteeni (s. 1887)
16. helmikuuta – Juho Järvi, suomalainen poliisi (s. 1869) (murhattiin)
16. helmikuuta – Oskari Lindgren, suomalainen poliisi (s. 1876) (murhattiin)
25. helmikuuta – Elizabeth Fedde, norjalainen diakonissa (s. 1850)
27. helmikuuta – Ferdinand Roll, norjalainen poliitikko (s. 1831)
2. maaliskuuta – Nikola I Petrović-Njegoš, Montenegron kuningas (s. 1841)
2. maaliskuuta – James Beauchamp Clark, yhdysvaltalainen poliitikko (s. 1850)
7. maaliskuuta – Aleksandr Dutov, venäläinen kenraali (s. 1879)
8. maaliskuuta – Eduardo Dato, Espanjan pääministeri (s. 1856) (murhattiin)
15. maaliskuuta – Talaat pašša, turkkilainen poliitikko, Osmanien valtakunnan suurvisiiri 1917–1918 (s. 1874)
17. maaliskuuta – Nikolai Žukovski, venäläinen aerodynaamikko (s. 1847)
21. maaliskuuta – Kaarlo Terhi, suomalainen raittiusmies, kuoronjohtaja, laulunopettaja, toimittaja ja kirjailija (Uusmaalaisten laulu) (s. 1872)
22. maaliskuuta – Albert Niemann, saksalainen lastenlääkäri (s. 1880)
Kuolleita > Huhtikuu–kesäkuu

13. huhtikuuta – Bruno Boxström, suomalainen pedagogi (s. 1855)
20. huhtikuuta – Tony Jackson, yhdysvaltalainen pianisti ja säveltäjä (s. 1882)
21. huhtikuuta – Rurik Calamnius, suomalainen kirkkoherra ja runoilija (s. 1872)
23. huhtikuuta – Kustaa Jalkanen, suomalainen talonpoikaissäädyn valtiopäiväedustaja ja nuorsuomalaisten kansanedustaja (s. 1862)
27. huhtikuuta – Fanny Sinebrychoff, suomalainen näyttelijä ja taiteen keräilijä (s. 1862)
30. huhtikuuta – August Hagborg, ruotsalainen taidemaalari (s. 1852)
4. toukokuuta – Waldemar Hansteen, norjalainen arkkitehti (s. 1857)
5. toukokuuta – Alfred Hermann Fried, vuoden 1911 Nobelin rauhanpalkinnon saanut itävaltalainen pasifisti, kirjakauppias ja journalisti (s. 1864)
5. toukokuuta – William Friese-Greene, brittiläinen valokuvaaja ja keksijä (s. 1855)
13. toukokuuta – Julius Tallberg, suomalainen liikemies ja kauppaneuvos (s. 1857)
18. toukokuuta – Martin Nyrop, tanskalainen arkkitehti (s. 1849)
23. toukokuuta – August Nilsson, ruotsalainen köydenvetäjä ja yleisurheilija (s. 1872)
1. kesäkuuta – Isak Saba, norjansaamelainen opettaja ja poliitikko (s. 1875)
2. kesäkuuta – Hjalmar Linder, suomalainen liikemies, kamariherra ja varatuomari (Kytäjän ja Mustion kartanoiden omistaja) (s. 1862) (itsemurha)
6. kesäkuuta – Russell Cunningham, yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja varakuvernööri (s. 1855)
13. kesäkuuta – José Miguel Gómez, Kuuban presidentti 1908–1913 (s. 1853)
19. kesäkuuta – Ove Ekman, norjalainen arkkitehti (s. 1847)
19. kesäkuuta – Arvo Jankko, suomalainen jääkäriluutnantti (s. 1885)
20. kesäkuuta – George Loane Tucker, yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -näyttelijä ja -käsikirjoittaja (s. 1872)
21. kesäkuuta – Arvi A. Seppälä, suomalainen näytelmäkirjailija (s. 1879)
22. kesäkuuta – Karl Emil Berg, suomalainen kenraali (s. 1869)
23. kesäkuuta – Mihail Kasanski, Suomen ortodoksisen kirkon apulaispiispa ja katedraalirovasti (s. 1853)
28. kesäkuuta – Charles Joseph Bonaparte, yhdysvaltalainen ministeri (s. 1851)
28. kesäkuuta – Axel Lille, suomalainen lehtimies ja poliitikko (RKP:n perustajajäsen) (s. 1848)
29. kesäkuuta – Kaarle Massinen, suomalainen jääkärimajuri (s. 1891)