stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maailmanhallitus
Maailmanparlamentti

Maailmanparlamentti on käsite, jolla tarkoitetaan maailmanlaajuisesti valittua parlamenttia. Osassa ehdotuksissa sen parlamentaarikot valittaisiin henkilö – ja ääni periaatteella. Toisessa taas sallittaisiin kansallisten parlamenttien päättää omista edustajista, eli ne olisivat epäsuorasti valittuja. Kuinka paljon toimintavaltaa parlamentilla pitäisi olla on kirjavia mielipiteitä. Osassa ehdotuksissa se olisi keskustelukerhon asemassa ja toisella laidalla keskitetty liittovaltio, kuten maailmanhallituksen kannattajien keskuudessa.
Osassa esityksiä YK:n yleiskokouksen muuttamista parlamentiksi pidetään liian kankeana onnistuakseen. Käytännön ongelmana YK:n yleiskokouksen muuttamisessa on sen peruskirjan artikla 108, jonka mukaan yleiskokouksen määräenemmistön päätökset astuvat voimaan vasta, kun kaikki turvallisuusneuvoston jäsenet ovat hyväksyneet muutokset. Ne siis pystyvät torppamaan veto-oikeudellaan halutessaan kaikki muutokset. Sen sijaan 20–30 valtiota voisi tehdä sopimuksen tällaisen parlamentin perustamisesta. Ajan mittaan parlamentti voisi kattaa koko maailman.
Vuodesta 1992 alkaen maailmanfederalistit ovat ehdottaneet YK:n demokratisoimiseksi maailmanparlamenttia. Heidän ehdotuksissaan tämä muodostaisi liittovaltion ja sitä johtaisi maailmanhallitus, jolla olisi vahva toimeenpanovalta. Toisaalta kansanedustuslaitoksen perustaminen ei välttämättä keskittäisi valtaa, mikäli sen jakaminen noudattaisi läheisyysperiaatetta. Tällä tarkoitetaan sitä, että parlamentti olisi toimivaltainen vain maailmanlaajuisissa asioissa, jotka ovat sen toiminta-aluetta. Läheisyysperiaatteen mukaan päätökset pitää tehdä mahdollisimman tulisi aina tehdä mahdollisimman lähellä niitä ihmisiä joita päätökset koskevat. Tämä on periaatteena Euroopan unionissa tarkoittaen, että se tekee päätöksiä vain asioissa, jotka tarvitsevat Euroopan laajuista säätelyä.
Osassa ehdotuksista maailmanparlamentilla olisi ylähuone ja alahuone eli se olisi kaksikamarinen. Alahuoneen jäsenet valittaisiin väestömäärän perusteella ja ylähuoneen jäsenet maakohtaisesti. Lakialoitteet käsiteltäisiin ensin alahuoneessa, ja ne menisivät sitten ylähuoneeseen hyväksyttäviksi.
Maailmanparlamentti olisi samalla vastaus tähtitieteilijä Carl Saganin kuuluisaan kysymykseen: kuka voisi puhua planeetta Maan nimissä? Yleisillä vaaleilla valittu maailmanparlamentti olisi elin, joka voisi oikeutetusti esiintyä koko ihmiskunnan puolesta ja puhua sen nimissä – paljon paremmin kuin nykyinen YK.
Maailmanparlamentti > Rahoitus

Maailmanparlamentin rahoituksesi on ehdotettu kolmenlaista rahoitustapaa:
Nykyisenkaltaisia jäsenmaksuja jäsenvaltioilta, jolla nykyinen YK rahoitetaan.
Verotusoikeus esimerkiksi World Constitution and Parliament Association -yhdistyksen esityksessä.
Kolmantena vaihtoehtona ovat muun muassa seuraavat:
Päästöverot (globaali hiilidioksidivero fossiilisten polttoaineiden kaupalle).
Asekaupan vero (verotetaan tiettyjen aseiden kansainvälistä kauppaa).
Matkustusvero (tasavero kaikille matkustajalennoille).
Päivittäisen tietoliikenteen verottaminen.
Merenpohjan kaivostoiminnasta saatujen tuottojen vero, joka säädettiin vuoden 1982 YK:n merioikeusyleissopimuksessa.
Maailmanloton perustaminen.
Kansallisten lottojärjestelmien kerätyt prosentuaaliset tuotot.
Maailmanparlamentin hallinnoima luottokortti.
Erityisrahaston perustaminen, johon kerättäisiin vuosittain kaikkien maailman postikonttoreiden yhden päivän postimerkkimyynnin tuotot.
Maailmanparlamentti > Maailmanvaluutta

Maailmanvaluutta olisi globaali yhtenäisvaluutta, jota käytettäisiin koko maapallolla.
Ehdotus yhdistyneiden kansakuntien parlamentista

Yhdistyneiden kansakuntien parlamentti ehdotuksessa yleiskokous muutettaisiin demokraattisesti valituksi parlamentiksi.
Aiheesta muualla

Lu, Catherine: World Government (Maailmanhallituksen ideasta englanniksi) Stanford Encyclopedia of Philosophy. 4.12.2006. Stanford Encyclopedia of Philosophy. Viitattu 14.11.2015. (englanniksi)
Maailmanhallitus (Prout yhdistyksen malli maailmanhallituksesta) Prout.fi. prout.fi:  Prout-yhdistys. Arkistoitu 17.11.2015. Viitattu 14.11.2015.
Kaaviokuva, joka esittää maailman liittotasavallan peruspilareita. Tyypillinen federalistien kannattama hanke. (Democratic World Federalists).
Peter Bol

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Peter Bol vuonna 2017. |  Peter Bol vuonna 2017. |  Peter Bol vuonna 2017. |  |
Miesten yleisurheilu
Maa:   Australia
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Hopeaa | Birmingham 2022 | 800 metriä |  |
Peter Bol (s. 22. helmikuuta 1994) on australialainen keskimatkojen juoksija. Hänen päälajinsa on 800 metrin juoksu.
Bol kilpaili 800 metrin juoksussa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016, Lontoon MM-kilpailuissa 2017 ja Dohan MM-kilpailuissa 2019 mutta ei päässyt vielä alkueristä jatkoon. Tokion olympialaisissa 2021 hän paransi ennätystään alkuerissä aikaan 1.44,13 ja välierissä aikaan 1.44,11 ja selviytyi loppukilpailuun, jossa hän sijoittui neljänneksi ajalla 1.45,92. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän ylsi jälleen loppukilpailuun ja sijoittui seitsemänneksi ajalla 1.45,51. Saman vuoden Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän saavutti hopeaa ajalla 1.47,66. Budapestin MM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui alkuerissä ja Pariisin olympialaisissa 2024 keräilyerissä. Hän on voittanut timanttiliigan osakilpailun Tukholmassa vuonna 2018 silloisella ennätyksellään 1.44,56.
Bolin ennätys 800 metrillä on Pariisin timanttiliigan osakilpailussa kesäkuussa 2022 juostu 1.44,00, joka oli Oseanian-ennätys. Sisäradoilla hänen ennätyksensä 800 metrillä on 1.47,70 helmikuulta 2019.
Bol syntyi Sudanissa, josta hän lapsena pakeni sisällissotaa perheensä mukana.
Boniface Alexandre

| Boniface Alexandre |
| --- | --- |

Haitin presidentti (vt.)
 2004–2006  
Edeltäjä:  Jean-Bertrand Aristide
Seuraaja:  René Préval
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1936
Kuollut: 4. elokuuta 2023
Ammatti:  juristi
Boniface Alexandre (31. heinäkuuta 1936 – 4. elokuuta 2023) oli haitilainen juristi. Hän toimi maansa väliaikaisena presidenttinä Jean-Bertrand Aristiden syrjäyttämisestä 2004 alkaen aina René Prévalin valintaan vuonna 2006. Sitä ennen hän oli korkeimman oikeuden puheenjohtaja.
Edmund Kirby Smith

Edmund Kirby Smith
Edmund Kirby Smith (16. toukokuuta 1824 – 28. maaliskuuta 1893) oli Yhdysvaltain armeijan ammattisotilas, kouluttaja ja etelävaltioiden kenraali Yhdysvaltain sisällissodassa. Hän komensi Mississippin alueen joukkoja Vicksburgin taistelun jälkeen.
Lapsuus ja nuoruus

Smith syntyi St. Augustinessa Floridassa Joseph Lee Smithille ja hänen vaimolleen Frances Kirby Smithille. Molemmat hänen vanhempansa olivat kotoisin Connecticutista, ja muuttivat Floridaan 1821 hieman ennen kuin vanhempi Smith nimitettiin sinne liittovaltion tuomariksi.
1836 hänen vanhempansa lähettivät hänet sotilaskouluun Virginiaan, missä hän opiskeli ennen kuin meni West Pointin sotilasakatemiaan 1841. Hän valmistui oppilaitoksesta 1845, missä häntä kutsuttiin lempinimellä "Seminole" kotiosavaltionsa takia, ja hänet nimitettiin toiseksi luutnantiksi 5. Yhdysvaltain jalkaväkeen.
Sotilasuran alku

Meksikon-Yhdysvaltain sodassa hän palveli kenraali Zachary Taylorin alaisena Palo Alton ja Resaca de la Palman taisteluissa. Hän palveli myöhemmin kenraali Winfield Scottin alaisena ja sai ylennyksen 1. luutnantiksi Cerro Gordoon ja kapteeniksi Contrerasiin ja Churubuscoon. Hänen vanhempi veljensä Ephraim Kirby Smith, vakinaisen armeijan kapteeni, palveli hänen kanssaan 5. USA:n jalkaväessä molemmissa kampanjoissa Taylorin ja Scottin kanssa, kunnes hän kuoli haavoihinsa. joista oli kärsinyt Molino del Reyn taistelusta 1847. Sodan jälkeen hän palveli kapteenina 2. ratsuväessä, pääasiassa Teksasissa, mutta hän opetti myös matematiikkaa West Pointissa ja haavoittui 1859 taistellessaan intiaaneja vastaan Nescutunga Valleyssä Teksasissa. Kun Teksas erosi Unionista, Smith, nyt majuri, kieltäytyi antamasta komentoaan Camp Coloradossa, mikä nykyisin on Coleman Teksasissa, Teksasin osavaltion joukoille Benjamin McCullochin alaisina, ja ilmaisi olevansa valmis taistelemaan pitääkseen sen.
Sisällissodan alku

Palveltuaan lyhyen aikaa kenraali Joseph E. Johnstonin kenraali-adjutanttina Shenandoah Valleyssä Smith ylennettiin prikaatinkenraaliksi 17. kesäkuuta 1861, ja sai komentoonsa prikaatin Shenandoahin armeijasta, mitä hän komensi Bull Runin ensimmäisessä taistelussa 21. heinäkuuta.  Hän haavoittui pahoin niskaan ja olkapäähän ja toipui komentamalla Keski- ja Itä-Floridan sotilashallintoa. Hän palasi palvelukseen lokakuussa kenraalimajurina ja Konfederaation Potomacin armeijan divisioonan komentajana Pohjois-Virginiaan.
Helmikuussa 1862 hänet lähetettiin komentamaan konfederaation Tennesseen armeijaa Itä-Tennesseehen. Yhteistyössä kenraali Braxton Braggin kanssa Kentuckyyn hyökkäyksessä, hän saavutti voiton Richmondissa 30. elokuuta 1862, ja nimettiin lokakuussa uuteen kenraaliluutnantin arvoon, jolloin hänestä tuli armeijakunnan komentaja Tennesseen armeijaan.
Tammikuussa 1863 Smith siirrettiin komentamaan Trans-Mississippin sotilashallintoa (käsittäen Arkansasin, Länsi-Louisianan ja Teksasin) ja hän pysyisi Mississippi-joen länsipuolella sodan tasapainon takia. Kun kenraalimajuri Ulysses S. Grantin joukot tiukensivat otettaan joella, Smith yritti tulla väliin. Kuitenkaan hänen hallinnollaan ei ollut kuin 30 000 miestä sijoitettuna valtavalle alueelle, eikä hän kyennyt keskittämään riittävästi joukkoja haastaakseen Grantin tai unionin laivaston joella.
Seurauksena Unionin Vicksburgin ja Port Hudsonin linnoituksien valtauksesta ja Mississippin sulkemisesta, hänen yhteytensä Richmondin pääkaupunkiin katkaistiin ja hänet haastettiin komentamaan täysin itsenäistä aluetta konfederaatiosta, kaikkine luontaisine hallinnollisine ongelmineen. Alue tunnettiin konfederaatiossa nimellä "Kirby Smithdom".
Keväällä 1864 kenraaliluutnantti Richard Taylor, suoraan Smithin komennossa, voitti kenraalimajuri Nathaniel P. Banksin Mansfieldin taistelussa Red River-sotaretkillä 8. huhtikuuta 1864. Pleasant Hillin taistelun jälkeen 9. huhtikuuta Smith liittyi Tayloriin ja hajotti puolet Taylorin armeijasta, "Walkerin vinttikoirat", kenraalimajuri John George Walkerin komentoon pohjoisempaan pysäyttääkseen kenraalimajuri Frederick Steelen tunkeutumisen Arkansasiin. Tämä päätös, jota Taylor voimakkaasti vastusti, aiheutti suurta vihanpitoa näiden kahden miehen välillä.
Vicksburgin jälkeen

Paineen helpottuessa Smith yritti lähettää vahvistuksia Mississippin itäpuolelle mutta, kuten hänen aikaisemmissa yrityksissään auttaa Vicksburgia, se osoittautui epäkäytänölliseksi, koska unioni hallitsi jokea. Sen sijaan hän lähetti Sterling Pricen, kaiken saatavilla olevan ratsuväen kanssa epäonnistuneeseen Missourin valtausretkeen. Sen jälkeen sota Mississippin länsipuolella koostui pääasiallisesti pienistä rosvoretkistä ja sissitoiminnasta. Nyt täydeksi kenraaliksi ylenneenä (19. helmikuuta 1864, yksi kahdeksasta miehestä konfederaatiossa), hän antautui ryhmineen ainoana merkittävänä konfederaation armeijana jäljellä — 26. toukokuuta 1865, ja saapui Galvestoniin Teksasiin 2. kesäkuuta mistä hän pakeni Meksikoon ja sitten Kuubaan mahdollista maanpetossyytettä. Hän tuli takaisin antamaan armahdusvalan Lynchburgissa Virginiassa 14. marraskuuta 1865.
Sodan jälkeen

Sodan jälkeen Smith oli aktiivinen lennätinliiketoiminnassa ja kouluttajana. 1866-1868 hän oli johtajana Atlantin-Tyynenmeren lennätinyhtiössä. Kun tuo yritys epäonnistui, hän aloitti kouluttajana New Castlessa Kentuckyssä. 1870 hän yhdisti voimansa toisen konfederaation entisen kenraalin Bushrod Johnsonin kanssa ja tuli Nashvillen yliopiston johtajaksi. 1875 hän lähti virasta matematiikan professoriksi Etelä-Sewaneen vuoksiksi 1875-1893. Kuolemansa aikaan Sewaneessa, hän oli viimeinen elossa ollut sodan täysi kenraali. Hänet on haudattu Sewaneen yliopiston hautausmaahan.
Toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain laivasto nimesi aluksen hänen mukaansa.
Käännös suomeksi
Juhan Smuul

| Juhan Smuul |
| --- | --- |
 Juhan Smuulin muistomerkki Tallinnan vanhassakaupungissa Kuningakadulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. helmikuuta 1922 Muhu, Viro
Kuollut: 13. huhtikuuta 1971 (49 vuotta) Tallinna, Viro
Kansalaisuus:  virolainen
Ammatti:  runoilija, kirjailija ja näytelmäkirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: viro
Tuotannon kieli: viro
Palkinnot
 Stalin-palkinto, 1952 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Juhan Smuul (vuoteen 1954 Johannes Schmuul; 18. helmikuuta 1922 Muhu – 13. huhtikuuta 1971 Tallinna) oli virolainen neuvostokirjailija.
Smuulin puoliso oli runoilija Debora Vaarandi.
Elämä

Smuulin ensimmäiset runot ilmestyivät 1940-luvulla. Vuonna 1951 hän liittyi Neuvostoliiton kommunistisen puolueen jäseneksi. Venäjäksi käännetty kokoelma Runoja ja runoelmia sai Stalin-palkinnon vuonna 1952. Smuul on kirjoittanut myös proosaa ja näytelmiä. Hänen tunnetuin teoksensa on matkasta Etelämantereelle kertova Jäätikkökirja (Jäine raamat, 1958), josta hänelle myönnettiin Lenin-palkinto vuonna 1961. Vuonna 1965 Smuul sai Viron SNT:n kansankirjailijan arvonimen.
Vuosina 1953–1971 Smuul oli Viron kirjailijaliiton hallituksen puheenjohtaja ja vuosina 1954–1971 yksi Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen sihteereistä. Hän toimi myös Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana. Hänet on palkittu Leninin kunniamerkillä. Vuonna 1971 perustettiin Smuulin nimeä kantava Viron SNT:n kirjallisuuspalkinto ja kirjailijan kotikylään avattiin hänestä kertova museo.
Smuul aloitti poliittisena runoilijana mutta siirtyi huumoripitoiseen proosaan, jossa hän kuvasi kotisaarensa Muhun elämää.
Jälkimaine

Smuulin maine neuvostoajan jälkeisessä Virossa on ollut ristiriitainen, sillä hän toimi Viron kommunistisessa puolueessa ja kirjoitti nuorena ylistysrunoja Josif Stalinista. Viron itsenäistyttyä vuonna 1991 Smuulin museo nimettiin Muhun museoksi ja hänen patsaansa siirrettiin Tallinnan Kadriorgin puistosta hänen kotikyläänsä Koguvaan. Vuonna 2023 paljastui, että Smuul ja Vaarandi olivat osallisina vuoden 1949 virolaisten joukkokyydityksissä, sillä he olivat allekirjoittaneet asiakirjan, jossa luetteloitiin erään kyyditetyn kõuelaisen maanviljelijäperheen omaisuutta. Heidän osallisuudestaan kyydityksiin oli huhuttu jo pitkään, kunnes Eesti Ekspress -lehti löysi Viron kansallisarkistosta mainitun kirjallisen todisteen.
Suomennetut teokset

Jäätikkökirja: antarktinen päiväkirja. Suom. Roy Širokov. Moskova: Edistys, 1964 (2. painos Moskova: Progress, 1981).
Runoutta kahdella kielellä = Luulet kahes keeles, suomennokset Kulle Raig, Kadmirell 2011 (Runojen suomennokset Juhan Smuulin runojen käännöskilpailun satoa) ISBN 978-9949-9089-3-6
Myrsky (Torm), suom. Pirkko Huurto, antologiassa Purje: merirunoutta neljällä kielellä, Helsinki: Otava 1980 ISBN 951-1-05866-5
Pyhäkarin hukkuminen, novelli, suom. Raili Kilpi-Hynynen,  antologiassa Eestiläinen novelli, toim. Heino Puhvel, Tallinna, Perioodika 1979
Kippari-Jonni: laulunäytelmä (Kihnu Jonn ehk metskapten), suomentanut Eva Lille, TNL 1969
Narrien laiva (Kihnu Jõnn) esitetty suomeksi 2018
Tapahtui Saarenmaalla: 3-näytöksinen näytelmä, suom. Raili Kilpi-Hynynen, Helsinki: TNL [i.a.]
Everstin leski eli Lääkärit eivät tiedä mitään, suom. Raili Kilpi-Hynynen,: monologi, Helsinki: Työväen Näyttämöiden Liitto 1984: kuunnelma, Helsinki: Yleisradio 1968
Aiheesta muualla

Mäkelä, Olli: Juhan Smuul Näytelmät.fi. Arkistoitu 4.3.2021. Viitattu 4.10.2019.
Vasama, Veikko: Kross, Smuul, Meri ja Neuvostoliitto Veikko Vasaman tekstejä -blogi. 10.6.2019. Viitattu 4.10.2019.
Juhan Smuul Muhu Muuseum. Arkistoitu 28.3.2016. Viitattu 4.10.2019. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Musta ylivalta

Musta ylivalta (engl. black supremacy) on ideologia, jonka mukaan mustat ovat sekä parempia että ylempiarvoisempia kuin muut rodut. Mustaan ylivaltaan kuuluu olennaisena osana rasismi sekä väkivalta muunrotuisia kohtaan.
Maailman mustaan rotuun kuuluvien uskotaan olevan nykyisessä kulttuurillisessa alennustilassa muiden ryhmien harjoittaman historiallisen sorron seurauksena, esimerkiksi kolonialismin sekä eurooppalaisten ja arabien käymän orjakaupan seurauksena. Tästä alennustilasta nousemisen uskotaan vaativan, että mustaan rotuun kuuluvat kohottavat itsetuntoaan opiskelemalla mustan rodun historiallisia saavutuksia sekä tiedostavat omia biologisia ja henkisiä etuja muihin rotuihin nähden. Mustan ylivallan ideologialle ovat ominaisia hyvin kiistanalaiset historian tulkinnat, esimerkiksi muinaisten egyptiläisten tai useiden suurten tiedemiesten, kuten Eukleides, väitetään olleen mustaihoisia. Mustan ylivallan varhainen hahmo Marcus Garvey näki asian seuraavasti: ”Jokainen puolueeton historian opiskelija tietää, että neekerit kerran hallitsivat maailmaa, kun valkoiset ihmiset olivat vielä villejä barbaareita asuen luolissaan. Tuohon aikaan tuhannet neekeriprofessorit opettivat Aleksandrian yliopistoissa tietoa, jonka muinainen Egypti jakoi maailmalle, ja jonka kreikkalaiset ja roomalaiset varastivat sekä väittivät omakseen.”
Eräät aatteen kannattajat ovat kehittäneet niin kutsutun melaniiniteorian, joka väittää ihmisen paremmuuden olevan kiinni ihon väriaineen melaniinin määrästä ja laadusta. Tämän teorian keskeinen väite on, että ihon suuret melaniinipitoisuudet korreloivat korkean älykkyyden ja henkisen tason kanssa. Tutkijat pitävät melaniiniteoriaa näennäistieteenä, koska se ei täytä tieteellisyyden tunnusmerkkejä.
Nation of Islam -järjestöä on syytetty rasismista ja erityisesti antisemitismistä. Nation of Islam opettaa, että mustat ihmiset ovat alkuperäisiä ihmisiä. Järjestön johtaja Louis Farrakhan on sanonut, että ”valkoiset ihmiset ovat potentiaalisia ihmisiä… he eivät vain ole kehittyneet vielä”. Järjestö otti aineksia islamista ja lisäksi väitti, että valkoihoiset olivat tulosta oudosta geneettisestä kokeesta, jonka tummaihoinen tieteilijä oli tehnyt 6000 vuotta sitten.
New Black Panther Party (Uusi mustien panttereiden puolue) ajaa Yhdysvalloissa rasistista ja mustien ylivaltaista politiikkaa. Vaikka puolue käyttää itsestään nimeä Uudet mustat pantterit, ei sillä ole mitään yhtäläisyyksiä vanhan Mustat pantterit -nimisen organisaation kanssa.
Joseph-Eugène Limoges

Joseph-Eugène Limoges (15. marraskuuta 1879 – 1. maaliskuuta 1965) oli kanadalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 20. joulukuuta 1902 ja nimitettiin Mont-Laurierin hiippakunnan johtoon 11. syyskuuta 1922. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joseph-Médard Émard.
Vuonna 1957 Limoges sai arkkipiispan henkilökohtaisen arvonimen. Hän johti hiippakuntaansa, kunnes kuoli 85-vuotiaana virassa.
François Gayot

François Gayot (17. heinäkuuta 1927 – 16. joulukuuta 2010) oli haitilainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin Montfort-lähetyssaarnaajien papiksi 7. helmikuuta 1954 ja nimitettiin Cap-Haïtienin hiippakunnan johtoon 22. marraskuuta 1974. Piispaksi konsekroinnin suoritti 2. helmikuuta 1975 Luigi Barbarito, jota avustivat François-Wolff Ligondé ja Rémy Augustin.
7. huhtikuuta 1988 Cap-Haïtien korotettiin arkkihiippakunnaksi ja Gayot sai nimityksen sen arkkipiispaksi. Hänet asetettiin tähän virkaan 24. heinäkuuta. Hän jäi eläkkeelle 5. marraskuuta 2003.
Francesco Lardone

Francesco Lardone (12. tammikuuta 1887 Moretta – 30. tammikuuta 1980) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa, joka loi uran kirkkonsa diplomaattisissa tehtävissä. Hän sai pappisvihkimyksensä 29. kesäkuuta 1910.
Lardone nimitettiin 21. toukokuuta 1949 Rhizaeumin titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi Haitille ja Dominikaaniseen tasavaltaan. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Amleto Giovanni Cicognani, jota avustivat Patrick Aloysius O'Boyle ja Egidio Vagnozzi.
21. marraskuuta 1953 Lardone sai nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Peruun, 30. kesäkuuta 1959 apostoliseksi delegaatiksi Turkkiin ja sitten 29. helmikuuta 1960 apostoliseksi internuntiukseksi Turkkiin; viimeisessä virassa Lardone toimi, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1966. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Tom Rob Smith

| Tom Rob Smith |
| --- | --- |
 Tom Rob Smith vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1979 Lontoo, Britannia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tyylilajit:  kaunokirjallisuus
Esikoisteos:  englanti
Aiheesta muualla
www.tomrobsmith.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tom Rob Smith (s. 1979 Lontoo, Britannia) on brittiläinen kirjailija.
Nuoruus

Smithin äiti on ruotsalainen, isä britti. Smith syntyi ja vietti lapsuutensa Lontoossa. Hän on opiskellut St John's Collegessa Cambridgessa. Hän valmistui 2001, jolloin hän sai stipendin jatko-opintoihin ja opiskeli vuoden Italiassa Parvinin yliopistossa.
Ura

Opintojen päätyttyä Smith työskenteli kirjoittajana ja käsikirjoitustoimittajana. Toimeksiantona hän sai Kambodžan ensimmäisen saippuaoopperan muokkaamisen Phnom Penhissa yhteistyössä BBC:n kanssa.
Smithin ensimmäinen romaani, Lapsi 44 (Child 44), ilmestyi 2008, ja aiheen hän oli saanut lapsenmurhia Neuvostoliitossa tehneen Andrei Tšikatilon tositapauksesta. Kirja sai vuonna 2008 Crime Writers' Associationin Ian Fleming Steel Dagger -palkinnon vuoden parhaana jännityskirjana, oli ehdokkaana vuonna 2008 Man Booker Prizen saajaksi ja vuoden 2008 Costan First Novel Award (ent. Whitbread) esikoisteospalkinnon saajaksi. Vuonna 2009 hän sai teoksellaan Child 44 Waverton Good Read Award -esikoisteospalkinnon ja Galaxy Book Awardin parhaasta esikoisteoksesta. Teos on käännetty lähes 40 kielelle. Kirjan elokuvaoikeudet osti Ridley Scott, ja elokuva Lapsi 44 tuli ensi-iltaan huhtikuussa 2015.
Smith kirjoitti teokselle jatkon Salainen puhe (The Secret Speech), joka ilmestyi 2009, ja trilogian kolmas teos Agent 6 ilmestyi 2011. Smithin neljäs kirja on itsenäinen romaani The Farm, joka ilmestyi 2014.
Smith on käsikirjoittanut televisiosarjan London Spy, jonka BBC Two esitti vuonna 2015.
Yksityiselämä

Smith asuu Lontoossa BBC:llä työskentelevän kumppaninsa Ben Stephensonin kanssa.
Romaanit

Lapsi 44 (Child 44 2008). Suom. Heikki Karjalainen, Tammi, 2009 ISBN 978-951-31-5647-3
Salainen puhe (The Secret Speech (2009). Suom. Heikki Karjalainen, Tammi, 2010 ISBN 978-951-31-5428-8
Agent 6 (2011). ISBN 978-1847375674
The Farm (2014). ISBN 978-1847375698
Aiheesta muualla

Tomrobsmith.com
"Review: Child 44 by Tom Rob Smith", The Guardian, 12.4.2008.
"The Sunday Times crime fiction selections" (Arkistoitu – Internet Archive), The Sunday Times, 25.5.2008.
"Child 44, by Tom Rob Smith", The Independent.
"When a Hunter Gets Captured by the Game", Newsweek, 2.5.2008.
From soaps to Soviet murder mystery, PinkNews.co.uk, 25.3.2008.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef