stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Äitini linna

| Äitini linna> Le Château de ma mère |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Yves Robert
Käsikirjoittaja:  Yves Robert, Jérôme Tonnerre
Perustuu:  Marcel Pagnolin romaaniin   Le Château de ma mère
Tuottaja:  Alain Poiré
Säveltäjä:  Vladimir Cosma
Kuvaaja:  Robert Alazraki
Leikkaaja:  Pierre Gillette
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Gaumont
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1990
Kesto:  98 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Edeltäjä:  Isäni kunnian päivä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Äitini linna (Le Château de ma mère) on Yves Robertin ohjaama ranskalaiselokuva vuodelta 1990. Lämmin komedia on jatkoa elokuvalle Isäni kunnian päivä ja kertoo sen tavoin opettajaperheen kesänvietosta Marseillen lähistön vuorilla 1900-luvun alkuvuosina. Molemmat elokuvat perustuvat kirjailija-elokuvantekijä Marcel Pagnolin lapsuudenmuistelmiin, romaaneihin La Gloire de mon père (suom. Isäni kunnian päivä, Karisto 1964) ja Le Château de ma mère. Tässä sarjan jälkimmäisessä osassa Provencen maaseudulla koululomiaan viettävä Marcel Pagnol on lähestymässä murrosikää ja kohtaamassa ensirakkauden mahdollisuuden.
Molemmat elokuvat on esitetty Yle TV1 -kanavalla elo- ja joulukuussa 1996. Future Film on julkaissut ne Suomessa DVD-levyillä.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Philippe Caubère  | … |  Joseph Pagnol   |
|  Nathalie Roussel  | … |  Augustine Pagnol   |
|  Julien Ciamaca  | … |  Marcel Pagnol   |
|  Victorien Delamare  | … |  Paul Pagnol   |
|  Didier Pain  | … |  Jules-setä   |
|  Thérèse Liotard  | … |  Rose-täti   |
|  Joris Molinas  | … |  Lili des Bellons   |
|  Pierre Maguelon  | … |  François, Lilin isä   |
|  Jean Carmet  | … |  juoppo vartija   |
|  Philippe Uchan  | … |  Bouzigue   |
|  Jean Rochefort  | … |  Adolphe Cassignol, alias Loïs de Montmajour   |
|  Michel Modo  | … |  postinkantaja   |
|  Georges Wilson  | … |  eversti   |
|  Patrick Préjean  | … |  Dominique, puutarhuri   |
|  Paul Crauchet  | … |  Edmond des Papillons   |
|  Julie Timmerman  | … |  Isabelle Cassignol   |
|  Ticky Holgado  | … |  Binucci   |
|  Jean-Marie Juan  | … |  Fenestrelle   |
|  René Loyon  | … |  monsieur Besson   |
|  Jean-Pierre Darras  | … |  kertojaääni (Marcel Pagnol aikuisena)   |
Vastaanotto

Mikael Fränti kirjoitti Helsingin Sanomissa elokuvan televisioesityksen alla, ettei mitään näin aurinkoista ja elämäniloista ole näkynyt pitkään aikaan elokuvassa. Hän sanoi Äitini linnan olevan ranskalaista laatutyötä, jossa ei ole mitään pingotettua tai tekotaiteellista:
»Yves Robert välittää sointuvin ja taipuisin kuvin Marcel Pagnolin omakohtaiset sanat, tilanteet ja tunnot. Samanlaista perhetunteen ylistystä näkee enää harvoin.» 
()
Käännös suomeksi
Ylä-Pajujärvi

| Ylä-Pajujärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Heinola
Koordinaatit:  61°20′29″N, 26°10′44″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rievelin valuma-alue (14.17)
Laskuoja:  oja Ala-Pajujärveen 
Järvinumero:  14.174.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  80,5 m  
Pituus:  1,6 km  
Leveys:  440 m  
Rantaviiva:  4,836 km  
Pinta-ala:  24,461 ha  
Saaria:  3 
 fiYlä-Pajujärvi 
Ylä-Pajujärvi  on Päijät-Hämeessä Heinolassa Koskenmyllyn kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 24 hehtaaria, se on 1,6 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta.  Sen rantaviivan pituus on 4,8 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Pajujärvien valuma-alueeseen (14.174) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 80,5 metriä mpy.
Zawiya

Zawiya tai zaouia (arabiaksi: زاوية, latinoitu: zāwiyah, lit. 'kulma'; turkkiksi: zaviye; kirjoitetaan myös zawiyah tai zawiyya) on rakennus ja laitos, joka liittyy islamilaisen maailman sufiin. Se voi palvella erilaisia ​​toimintoja, kuten palvontapaikka, koulu, luostari ja/tai mausoleumi. Joillakin alueilla termi on vaihdettavissa termin khanqah kanssa, jolla on samanlainen tarkoitus. Maghrebissa termiä käytetään usein paikasta, jossa sufi-järjestön perustaja tai paikallinen pyhimys tai pyhä mies (esim. wali) asui ja haudattiin. Maghrebissa sanaa voidaan käyttää myös viittaamaan laajempaan tariqaan (Sufi-veljeskunta) ja sen jäsenyyteen.[lähde? ]
Zwelethu Mthethwa

Zwelethu Mthethwa (s. 1960 Durban) on eteläafrikkalainen valokuvaaja, taidemaalari ja murhaaja. Hän kouluttautui taidemaalariksi, mutta on tullut parhaiten tunnetuksi henkilöistä ottamistaan suurista valokuvista. Usein valokuvat ovat esittäneet siirtotyöläisiä ja köyhiä henkilöitä.
Mthethwa opiskeli Michaelis School of Fine Artissa ja sai sieltä diplomin vuonna 1985. Hän piti ensimmäisen oman näyttelynsä AVA-galleriassa vuonna 1986. Hän sai tuolloin huomiota pastelliväreillä tekemistään teoksista, joissa yhdisteltiin omakuvaa ja townshipympäristöjä. Mthethwa lähti vuonna 1987 Fulbright-stipendillä Yhdysvaltoihin. Hän sai maisterin arvon Rochester Institute of Technologysta vuonna 1989. Palattuaan Etelä-Afrikkaan hän toimi jonkin aikaa yritysmaailmassa. Vuonna 1995 Mthethwa nimitettiin Michaelis School of Fine Artiin vanhemmaksi luennoitsijaksi. Hän tapasi siellä taiteilija Bongi Bengun, jonka kanssa meni naimisiin joulukuussa 1996. Avioliitto kesti vain kaksi vuotta. Vuonna 1999 Mthethwa lähti opettajan tehtävistään ja ryhtyi päätoimiseksi taiteilijaksi. Mthethwan töitä on ollut näyttelyissä Etelä-Afrikan lisäksi muun muassa New Yorkissa, Espanjassa ja Lontoossa. Deutsche Bank nimesi Frankfurtin-taidegalleriansa yhden siiven hänen mukaansa. Teoksia otettiin Museum of Modern Artin, Scottish National Portrait Galleryyn ja Iziko South African National Galleryyn. Mthethwa oli vuonna 2005 valokuvillaan edustettuna Venetsian biennaalissa. Vuonna 2004 hän osallistui Gwangjun biennaaliin ja vuonna 2007 Marrakechin biennaaliin.
Mthethwa ei suostunut ottamaan ihmisistä mustavalkoisia kuvia, koska hänen mukaansa ne riistivät ihmisiltä näiden yksilöllisyyden. Värikkäät valokuvat antavat hänen mukaansa ihmisille arvokkuutta. Vuonna 2001 ja 2002 Mthethwa sai tyttären myöhemmin Englantiin muuttaneen naisen kanssa.
Murha

Aamuyöllä 14. huhtikuuta 2013 Mthethwa hakkasi ja potki 23-vuotiaan Nokuphila Kumalon kuoliaaksi Ravenscraig Roadilla Kapkaupungin Woodstockissa. Hän tallentui valvontakameroihin, minkä lisäksi hänestä tehtiin silminnäkijähavaintoja. Uhri oli Gugulethussa asunut seksityöläinen. Mthethwa lähti rikoksen jälkeen ulkomaille, mutta joutui palattuaan pidätetyksi 5. toukokuuta 2013. Aktivistit kampanjoivat seksityöläisten ihmisoikeuksien puolesta, ja Sex Workers Education and Advocacy Taskforcen johtaja oli todistajana oikeudessa vaatimassa ankaraa tuomiota ja kritisoimassa oikeuslaitosta sen usein osoittamasta välinpitämättömyydestä seksityöläisiä kohtaan. Osa Mthethwan teoksista vedettiin pois paikallisista näyttelyistä. Myös hänen teostensa kansainvälinen kysyntä hiipui.
Mthethwa vetosi oikeudessa muistinmenetykseen. Kesäkuussa 2017 hänet tuomittiin 18 vuoden vankeusrangaistukseen.
Zimbabwen ilmavoimat

| Zimbabwen ilmavoimat |
| --- | --- |
  Konetunnukset 

Toiminnassa:  1980–
Valtio:   Zimbabwe
Puolustushaarat:  ilmavoimat
Rooli:  puolustushaara
Motto:  Alæ Præsidio Patriæ
Komentajat
Nykyinen komentaja:  Elson Moyo
Zimbabwen ilmavoimat (engl. Air Force of Zimbabwe) ovat Zimbabwen armeijan ilmavoimat. Se tunnettiin Rhodesian ilmavoimina vuoteen 1980 asti. Se osallistui Mosambikin sisällissotaan ja toiseen Kongon sotaan.
Ylä-Pahkajärvi

| Ylä-Pahkajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju
Koordinaatit:  61°09′54″N, 27°00′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Repoveden–Tihvetjärven valuma-alue (14.98)
Laskuoja:  oja Ala-Pahkajärveen 
Järvinumero:  14.982.1.018
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  84,3 m  
Pituus:  1,3 km  
Leveys:  530 m  
Rantaviiva:  3,984 km  
Pinta-ala:  22,954 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiYlä-Pahkajärvi 
Ylä-Pahkajärvi  on Etelä-Savossa Mäntyharjulla  Vekarajärven lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,3 kilometriä pitkä, 530 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 23 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 4,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Repoveden–Tihvetjärven valuma-alueella (14.98), jonka Naarajärven–Vääräojan valuma-alueeseen (14.982) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,3 metriä mpy.
Zs

Zs tarkoittaa seuraavia:
Azzurra Air, IATA-koodi ZS, lentoyhtiö
Sama Airlines, IATA-koodi ZS, lentoyhtiö
tseptosekunti, tunnus zs, ajan yksikkö
tseptosiemens, tunnus zS, konduktanssin yksikkö
tsettasekunti, tunnus Zs, ajan yksikkö
tsettasiemens, tunnus ZS, konduktanssin yksikkö
zs, unkarin aakkosten kirjain
Zs, yhdysvaltalainen yhtye.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Zs”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Zr

Zr tarkoittaa seuraavia:
Aviakon Tsitotrans, IATA-koodi ZR, lentoyhtiö
Zaire, ISO 3166-1 -koodi ZR, valtio tai muu maantieteellinen alue, nykyinen Kongon demokraattinen tasavalta vuodesta 1997 (koodi CD)
zirkonium, kemiallinen merkki Zr, alkuaine.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Zr”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Miekkailu

Miekkailu on yleiskäsite erilaisille miekkaa käyttäville taistelumuodoille. Nykyisessä kielenkäytössä miekkailulla tarkoitetaan yleensä länsimaista urheilumiekkailua.
Historia

Miekan ja miekkataistelun historia on vuosituhansia vanha ja sotaisa. Ramses III:n ajalta Egyptistä on löydetty miekkailun kaltaisen urheilukilpailun kuvaus. Kilpailijat käyttivät aseinaan keppejä, joiden päähän oli kiinnitetty pronssilevy ja osalla kilpailijoista oli kasvojensa suojana maski. Välineen tunsivat myös assyrialaiset ja babylonialaiset, ja Suomenkin pronssikauden kalmistoista on löydetty miekkoja.
Miekkailu tai ”asetaistelu” (m.kreik. ὁπλομαχία, hoplomakhia) tunnettiin lajina jo antiikin Kreikassa. Kirjallisista lähteistä tiedetään, että 300-luvulla eaa. Kreikassa miekkailukilpailun voittajalle maksettiin 300 drakhmaa, joka oli enemmän kuin jousiammunnan tai keihäänheiton voittajalle. Platonin dialogissa Euthydemos mainitaan 400-luvulla eaa. eläneet veljekset Euthydemos ja Dionysodoros, jotka opettivat miekkailua korvausta vastaan.
Myös Rooman valtakunnassa miekkailunopetus (lat. armatura) aloitettiin konsuli Rutiliuksen kaudella 648 eaa., jotta "taito liittyisi rohkeuteen ja rohkeus taitoon". Roomassa miekkailtiin kahdella kädellä siten, että toisessa pidettiin kilpeä ja toisessa molemmilta sivuilta teroitettua miekkaa. Roomassa suositiin miekan kärjellä suoritettuja pistoja, jotka olivat kuolettavampia kuin miekan terällä tehdyt viillot.
Varhaiskeskiajalla, ritariaikana, miekat olivat monesti kaksiteräisiä (kummastakin kyljestään teroitettuja) aseita, joita vastaan puolustauduttiin kilvin ja haarniskoin. Miekkailu oli keskeinen osa ritarien koulutusta.Käytössä oli koko miekan tarjoamat hyökkäysmahdollisuudet pistoista ja lyönneistä aina kahvalla tehtäviin lyönteihin ja kontrolliotteisiin.
Ampuma-aseiden saapuminen Eurooppaan 1400- ja 1500-luvuilla alkoi muuttaa miekkailua sotatantereiden taidosta siviilitaidoksi, vaikka miekkoja kannettiinkin taistelukentillä vielä pitkään. Kirjapainon keksiminen myös levitti tietoa miekkailuharjoituksista ja -tekniikoista aikaisempaa pientä sotilaseliittiä laajemmille ihmisryhmille.
Historia > Kaksintaistelumiekkailu

Ranskassa alkoi esiintyä jo 1100–1200-luvuilla miekkailunopettajia, joiden tehtävä oli valmentaa oppilaitaan kaksintaisteluihin. Kaksintaistelut perustuivat ajatukseen, että kiistassa oikeassa olevan henkilön puolella oli Jumala, eikä hän siksi voinut hävitä kamppailua. Tämänkaltaisia juridisia kaksintaisteluita käytiin 1500-luvulle asti. Yhä edelleen miekka esiintyy yleisesti oikeuden symbolina.
Vaikka varsinaiset juridiset kaksintaistelut hävisivätkin, kunnian puolesta käydyillä kamppailuilla oli edelleen vahva merkitys miekkailukulttuurissa. Kaksintaistelut erilaisista kunniakysymyksistä oli kuitenkin varsin verinen harrastus muun muassa 1500-luvun lopulla kahden vuosikymmenen aikana yli 10 000 aatelismiestä sai Ranskassa niissä surmansa. Niinpä otteluita pyrittiin estämään ja niistä annettiin rangaistuksia – tuttua vaikkapa Dumas'n Kolmesta muskettisoturista.
Historia > Modernin miekkailun synty

Haarniskoimattoman kaksintaistelun merkityksen korostuessa sotataidon sijaan ryhdyttiin miekkailussa suosimaan pistoja, jolloin aseiden terien pituudet kasvoivat. Miekkojen painopiste siirtyi lähemmäksi miekkailijan kättä paremman kärjen kontrollin saavuttamiseksi. Espanjassa ja Italiassa kehitetyt pistomiekkailutekniikat levisivät pian Ranskaan. Tekniikoissa painotettiin puolustuksen merkitystä pitämällä vastustajaan tarvittava etäisyys (misura) ja suorittamalla väistöjä. Myös "tempon", eli sopivan hyökkäyshetken merkitystä suhteessa vastustajan toimintaan korostettiin.
Urheilumiekkailu muotoutui kohti nykyistä muotoaan etenkin Aurinkokuninkaan, Ludvig XIV:n hovissa 1600-luvulla. Monet tuolta ajalta peräisin olevat miekkailun säännöt ja liikkeet ovat edelleen käytössä. Samoin kehitettiin uusi, harjoitteluun sopivampi, terävän kärjen sijasta nuppiin päättyvä miekka: floretti. Tuona aikana miekkailuliikkeet nopeutuivat ja monimutkaistuivat. Koska miekkailijat eivät käyttäneet maskeja kasvojen suojana, loukkaantumisten välttämiseksi miekkailuharjoituksissa noudatettiin tiukkoja sääntöjä. Miekkailija suoritti ensin yksinkertaisen hyökkäyksen, jonka vastustaja pyrki väistämään ilman vastapistoa (ripostia). Tämän jälkeen hyökkääjä palasi lähtöasentoon ja valmistautui vastaanottamaan vuorostaan vastustajansa hyökkäyksen.
Miekkailun sääntöjä ja varustusta kehitettiin edelleen 1700- ja 1800-lukujen kuluessa. Metalliverkosta valmistettujen kasvosuojien keksiminen 1700-luvulla johti uudenlaiseen miekkailuun, jossa jatkopistot (remissit), pysäytyspistot (arrêt) ja ripostit sekä vastaripostit tulivat käyttöön. Näitä tekniikoita kehittivät erityisesti ranskalaiset miekkailumestarit La Boëssière ja Girard. Moderni miekkailu syntyi lopullisesti 1800-luvulla erityisesti Lafaugèren, Cordeloisin,Gomardin ja Grisierin kehittämien tekniikoiden ja sääntöjen myötä.
1800-luvun lopulla nykyiset aselajit, floretti, kalpa ja säilä, vakiintuivat ja erityisesti kalvan vaikutuksesta miekkailusta muodostui urheilulaji. Kalpa ja floretti saivat voimakkaan jalansijan Ranskassa ja Italiassa kun taas säilää harrastettiin etupäässä itäisessä Euroopassa.
Urheilumiekkailu

Urheilu- tai olympiamiekkailulla tarkoitetaan kolmea olympialajia: kalpaa, florettia ja säilää. Olympiamiekkailu on puhtaasti urheilulaji, jolla ei ole itsepuolustuksellista tarkoitusta.
Miekkailusta ryhdyttiin puhumaan urheiluna 1890-luvulla, jolloin ehdotettiin tuomarien ottamista mukaan otteluihin ja annettujen ja vastaanotettujen osumien laskemista. Ensimmäiset varsinaiset miekkailukilpailut järjestettiin 1890-luvun alussa. Vuonna 1895 aikakauslehti Ranskalainen miekkailu järjesti kutsukilpailut neljän ranskalaisen ja neljän italialaisen miekkailijan välillä. Vuonna 1896 floretti ja säilä olivat lajeina ensimmäisissä olympialaisissa Ateenassa ja kalpa tuli mukaan kilpailuohjelmaan vuonna 1900 Pariisissa. Joukkuekilpailut aloitettiin vuoden 1908 olympialaisissa. Aluksi järjestettiin vain miesten sarjoja, mutta naisten floretti otettiin ohjelmaan vuonna 1924, mutta kalpa vasta 1996 ja säilä lopulta 2000-luvulla.
Urheilumiekkailu alkoi varsinaisesti vuonna 1896 ensimmäisistä moderneista olympialaisista Ateenassa. Se on yksi kaikissa olympialaisissa mukana olleista lajeista. Myös paroni Pierre de Coubertin, modernien olympialaisten isä, harrasti miekkailua. Vaikka olympialaiset yleisesti oli tarkoitettu amatööriurheilijoille, ensimmäisissä olympialaisissa 1896 ja 1900 oli erikseen miekkailukilpailut myös ammattilaisille.
Urheilumiekkailun ensimmäiset vuodet olivat riitaisia ja sekavia eri maiden, erityisesti Ranskan ja Italian,  miekkailukoulujen erojen takia. Tilanne selkeytyi, kun vuonna 1913 perustettiin lajin kansainvälinen kattojärjestö Fédération Internationale d'Escrime, FIE. Tämän tehtävänä on valvoa urheilumiekkailua ja huolehtia lajin säännöistä erityisesti kansainvälisten kilpailujen osalta.
Miekkailu on nykyisin hyvin kansainvälinen laji, jota harrastetaan monissa maissa. Menestyneimpiä miekkailumaita arvokilpailuissa ovat olleet Italia, Ranska, Unkari, Saksa, Venäjä, Puola ja Romania. Miekkailun uusia huippumaita ovat myös Kiina ja Etelä-Korea.
Urheilumiekkailu > Urheilumiekkailu Suomessa

Miekkailua on Suomessa harjoiteltu Turun Akatemian perustamisesta lähtien. Turun Akatemian opiskelijat harrastivat tuolloin urheilussa joko miekkailua tai voimistelua. 1800-luvulla yliopiston muutettua Helsinkiin miekkailua opettivat italialainen mestari Otta ja suomalaiset Floretin ja Vilhelm Bergholm. 1900-luvulla miekkailuharrastus kasvoi maassa voimakkaasti erityisesti Helsingin ja Turun yliopistojen ja Haminan kadettikoulun ansiosta. Suomen ensimmäinen miekkailuseura  Helsingin Miekkailijat perustettiin vuonna 1923 ja pian seurasivat myös helsinkiläinen Miekka-Miehet ja Viipurin Miekkailijat. Kansallinen lajiliitto Suomen Miekkailuliitto aloitti toimintansa vuonna 1931. Sen ensimmäinen puheenjohtaja oli Helsingin yliopiston voimistelulaitoksen
lehtori Oskari Väänänen.
Nykyisin miekkailun harrastajia on Suomessa hieman toista tuhatta, joista runsas kaksisataa on kilpailulisenssin lunastaneita aktiiviharrastajia. Paikalliset miekkailuseurat järjestävät alkeiskursseja muutaman kerran vuodessa lapsille, nuorille ja aikuisille. Aktiivista seuratoimintaa on mm. Helsingissä, Turussa, Oulussa, Jyväskylässä, Hämeenlinnassa, Rovaniemellä, Savonlinnassa, Joensuussa, Espoossa, Tampereella, Lappeenrannassa, Vaasassa, Kuopiossa, Kouvolassa ja Porvoossa. Viime vuosina miekkailun suosio on kasvanut nopeasti: vuosien 2006 ja 2009 välisenä aikana harrastajamäärän kasvu oli 50 %.
Kansainvälisissä arvokilpailuissa aikuisten sarjoissa Suomi on saavuttanut toistaiseksi yhden mitalin: Minna Lehtola voitti vuonna 1994 pronssia naisten kalvassa maailmanmestaruuskilpailuissa Ateenassa. 2000-luvulla kansainvälistä menestystä on saavutettu juniorisarjoissa: vuonna 2008 Turun miekkailijoita edustava Teemu Seeve voitti kultaa alle 17-vuotiaiden poikien kalvan euroopanmestaruuskilpailuissa ja vuonna 2011 Helsingin miekkailijoiden Alexander Lahtinen sijoittui juniorien maailmanmestaruuskilpailuissa Jordaniassa pronssille.
Suomalaiset ovat toistaiseksi menestyneet erityisen hyvin veteraanisarjoissa, joissa Marja-Liisa Someroja on voittanut floretilla ja kalvalla peräti 10 maailmanmestaruutta.
Urheilumiekkailun säännöt

Miekkailu luetaan ns. vaarallisiin lajeihin, joten sen harjoittamiseen vaaditaan erityiset lisenssit ja vakuutukset. Tiukoilla ottelusäännöillä ja turvallisuusmääräyksillä pyritään välttämään onnettomuudet, jotka onneksi ovatkin hyvin harvinaisia. Miekkojen terät ovat notkeita ja kärki päättyy nuppiin – urheilumiekat eivät siis ole teräviä. Miekkailumaskit ovat teräsverkkoa, miekkailukäsine paksua ja pehmustettua nahkaa. Varusteet tarkistetaan aina ennen kilpailuja. Perinteenä ensimmäiseen haavoittumiseen asti käydyistä kaksintaisteluista miekkailupuku on valkoinen, jotta veri näkyisi heti. Tavallaan samasta syystä sanotaan miekkailunopettajien takkien olevan mustia – jos oppilas huomaa haavoittaneensa opettajaansa, hän menettää kunnioituksen opettajaa kohtaan.
Myös miekkailusäännöillä pyritään estämään onnettomuudet: esimerkiksi maskitonta vastustajaa ei saa pistää, toisen varusteisiin ei saa koskea, "väkivaltainen tai kostonhimoinen" miekkailu on kielletty ja kädensuojalla ei saa lyödä. Toisaalta miekkailusäännöt säilyttävät lajin ritarillisia ja herrasmiesmäisiä perinteitä. Vastustajaa on kunnioitettava, ottelussa ei saa pakoilla, ei saa kääntää selkäänsä vastustajalle, hävinnyttä ei saa halveksia, vastustajaa on tervehdittävä kohteliaasti ja ottelun lopuksi on käteltävä. Miekkailutervehdystä käyttivät jo ritarit varhaiskeskiajalla tuhat vuotta sitten.
Miekkailuottelut käydään 14 metrin pituisella ja 1,5–2,0 metrin levyisellä miekkailualueella. Ottelua johtaa tuomari. Komennot ja tuomiot annetaan tavallisimmin ranskaksi. Urheilumiekkailun ongelmana oli ensimmäisinä vuosina pistojen osumisen toteamisen vaikeus. Ensimmäiset kokeilut nykyisen kaltaisilla sähköisillä merkinantolaitteilla tehtiin vuonna 1931 ja kalvassa ne otettiin käyttöön vuonna 1936. Floretissa sähköisiä merkintantolaitteita on käytetty vuodesta 1955, mutta säilässä ne tulivat käyttöön vasta 1990-luvulla. Sähköiset merkitsijälaitteet rekisteröivät nykyään kilpailussa pätevät ja epäpätevät osumat. Sähköä johtava metallimatto estää lattiaan osuneita pistoja sytyttämästä aiheettomasti merkkivaloja. Miekkailua harjoitellaan urheiluseuroissa ryhmäharjoituksina ja pareittain. Yhä edelleen sitä opitaan myös miekkailunopettajilta yksityistunneilla 1600-luvun tapaan.
Urheilumiekkailun säännöt > Urheilumiekkailun tekniikka

Eri urheilumiekkailulajien tekniikat eroavat toisistaan, koska eri lajeissa sallitut osuma-alueet ovat erilaiset. Lisäksi säilässä ja floretissa on käytössä etuoikeussääntö, eli hyökkäyksen aloittavalla ottelijalla on etuoikeus ja puolustautuvan ottelijan tulee suorittaa väistö ennen kuin hän saa ryhtyä omaan hyökkäykseensä. Miekkailutekniikassa on erotettavissa kaksi erillistä kokonaisuutta: asetekniikka ja jalkatekniikka.
Liikkuminen ja etäisyyden pitäminen vastustajaan on miekkailussa – niin kuin kaikissa muissakin kamppailulajeissa – erittäin tärkeää. Miekkailussa liikkuminen tapahtuu siten, että jalat ovat noin hartianleveyden päässä toisistaan ja etujalan (oikeakätisillä oikean ja vasenkätisillä vasemman) kärki osoittaa kohti vastustajaa. Takajalka on 90 asteen kulmassa etujalkaan nähden siten, että kummankin jalan kantapää on samalla linjalla. Tarkoituksena on sijoittua vastustajaan nähden hieman kylki edellä, jotta osuma-alue olisi mahdollisimman pieni. Hartialinja on noin 45 asteen kulmassa tai vähemmän. Eteenpäin liikuttaessa etujalka nostetaan ilmaan ja siirretään eteenpäin, minkä jälkeen takajalka tuodaan eteenpäin. Peräännyttässä järjestys on päinvastainen. Muita jalkatekniikan liikkeitä ovat hyppy, eli balestra, syöksy ja ryntäys eli flèche. Säilämiekkailussa ryntääminen on kiellettyä.
Asetekniikka koostuu hyökkäyksistä, väistöistä, väistön jälkeen tehtävistä vastahyökkäyksistä (riposte) ja jatkohyökkäyksistä (remise). Hyökkäyksiin lisätään usein harhautuksia, joiden tarkoituksena on saada vastustaja väistämään hyökkäystä väärin tai vastustajan aseen lyöntejä (battee), joiden tarkoituksena on siirtää vastustajan ase pois hyökkäyslinjalta. Pistomiekkailussa hyökkäykset ja puolustukset suoritetaan pitkin kahdeksaa niin sanottua linjaa, joista tärkeimmät ovat vyötärön yläpuolella olevat kvartti ja siksti sekä niin sanotut alalinjat oktaavi ja septimi. Lyömämiekalla linjoja on kuusi, joista kolmea käytetään yleisesti.
Miekkailussa usein liikkeiden nopeutta tärkeämpää on niiden oikea-aikainen suorittaminen vastustajan toimintaan nähden. Tätä kutsutaan tavallisesti tempoksi.