stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vesilahden kirkko
Kirkon historia

Vesilahden seurakunnalla on ollut useita puukirkkoja. Nykyistä edellisen, 1665 valmistuneen kirkon rakennuspaikkaa ei ole löytynyt. Kun se oli käynyt ahtaaksi, vihtiläinen kirkonrakentaja Martti Tolpo rakensi uuden, nykyisen puukirkon läänin rakennusmestari Matti Åkerblomin ja yli-intendentti Carl Fredrik Fredenheimin suunnitelmien pohjalta.
Kirkko entistettiin vuonna 1994 asuun, joka sillä oli 1840-luvulla tehdyn maalauksen jälkeen. Peruskorjaus tehtiin Museoviraston yliarkkitehti Martti Jokisen johdolla. Vuonna 1890 kirkon sisätilat oli maalattu harmaalla, joka sai korjauksen myötä väistyä. Esille otettiin katon tähtitaivas ja aurinko kehineen sekä ornamentit.
Kirkon paikalla on ollut aikanaan uskonpuhdistuksen vuoksi kesken jäänyt kivikuorinen kirkko. Salama poltti sen 1602, ja kivet käytettiin 1839 rakennettuun vanhaa kirkkomaata ympäröivään kiviaitaan. Tästä kirkosta on muistona 1400-luvun lopulta kivisakasti, jonka sisätilaa kattaa kahdeksanjakoinen rengasholvi. Se on ollut Kurki-suvun perhehautana, ja nykyisin siinä on pieni museo keskiaikaisine esineistöineen.
Nykyinen hautausmaan siunauskappeli rakennettiin 1897 paarihuoneeksi, mutta se kunnostettiin siunauskappeliksi vuonna 1940. Siitä on läpikäynti hautausmaalle.
Sankarihautausmaan muistomerkki on kuvanveistäjä Richard Rautalinin teos vuodelta 1946.
Aiheesta muualla

Kristinuskon ja kirkon tulo Vesilahteen. (Narvasoft).
Vesilahden keskiaikainen sakasti, John Stolpen piirros 23.7.1892, Suomen Muinaismuistoyhdistyksen V taidehistoriallinen retkikunta. Museovirasto, Historian kuvakokoelma (Finna)
Keskiaikainen Vesilahden sakaristo.
Tencent

| Tencent Holdings Limited |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
Osake:  SEHK: 700
ISIN:  KYG875721634
Perustettu:  11. marraskuuta 1998
Perustaja:  Ma Huateng Zhang Zhidong Xu Chenye Chen Yidan Zeng Liqing
Toimitusjohtaja:  Ma Huateng
Kotipaikka:  Shenzhen, Kiina (toiminnot) Caymansaaret (rekisteröity)
Toiminta-alue:  pääosin Kiina
Toimiala:  internet
Henkilöstö:  31 557 (lokakuu 2016)
Tytäryhtiöt:  Riot Games (100%) Supercell (84,3%) Epic Games (48,4%) Universal Music Group (10%)
Kotisivu:  www.tencent.com/en-us/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tencent Holdings Limited (kiin.: 腾讯控股有限公司; pinyin: Téngxùn kònggǔ yǒuxiàn gōngsī) on kiinalainen internet-alan suuryritys. Syyskuussa 2016 se ohitti China Mobilen nousten Aasian markkina-arvoltaan arvokkaimmaksi pörssiyhtiöksi. Samalla se nousi markkina-arvoltaan koko maailman kymmenen arvokkaimman yrityksen joukkoon. Tencentin palveluita ovat muun muassa WeChat, Tencent QQ ja Tencent Weibo. Tencent omistaa 10 prosenttia Universal Music Groupista.
Tencentin pääkonttori Shenzhenissa.
Tytäryhtiöidensä ansiosta Tencent on yksi maailman suurimpia pelialan yrityksiä. Tencentillä on omistuksia niistä 4 prosentista 84 prosenttiin. Se omisti joulukuussa 2022 täysin muun muassa Riot Gamesin ja Funcomin ja omistuksia Epic Gamesista, Activision Blizzardista, Ubisoftista, Kraftonista, Frontier Developmentsista ja From Softwaresta. Suomalaisyrityksistä Tencent on 2010-luvun puolestavälistä asti omistanut enemmistön Supercellistä ja osan Remedy Entertainmentista. Tencent on mukana myös Amer Sportsin vuonna 2019 ostaneessa kiinalaisessa sijoittajaryhmässä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tencent Wikimedia Commonsissa
Verkkosivut (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Tencent
Käännös suomeksi
Imatran taidemuseo

| Imatran taidemuseo |
| --- | --- |
 Imatran taidemuseo toimii Kulttuuritalo Virrassa (2012).
Tyyppi:  taidemuseo
Sijainti:  Virastokatu 1, 55100 Imatra
Perustettu:  1951
Ylläpitäjä:  Imatran kaupunki
Johtaja:  Eero Laajo
Kotisivut:  www.imatra.fi/palvelut/imatran-taidemuseo
Koordinaatit:  61.1919°N, 28.7788°E
 fiImatran taidemuseo 
      
Imatran taidemuseo on perustettu vuonna 1951, ja se on vanhimpia Suomen maaseutukaupunkien taidemuseoista. Alkujaan taidemuseo avattiin kansakoulun ylimpään kerrokseen Vuoksenniskalla. Nykyään taidemuseo toimii Imatran kaupungintalon eteläpuolella Arto Sipisen suunnittelemassa, vuonna 1986 valmistuneessa Kulttuuritalo Virrassa (Mansikkalassa) yhdessä Imatran kaupunginmuseon, kaupunginkirjaston, Karelia- ja Kaleva-salien ja musiikkiopiston tilojen kanssa.
Museon kokoelmiin kuuluu Imatran kaupungin ja Imatran taideyhdistyksen omistamia teoksia, yhteensä yli 1 400 teosta. Kokoelman ja näyttelytoiminnan painopiste on suomalaisessa 1900-luvun taiteessa.  Kokoelmissa on etenkin 1900-luvun alun taidetta, ja modernismin vuosikymmen eli 1950-luku on hyvin edustettuna.
Imatran kaupungin museoissa (kaupunginmuseo, taidemuseo) kävi vuonna 2015 yhteensä 34 245 henkeä, joista ilmaiskäynnin sai 33 790 henkeä.
Jalo Sihtolan rooli taidemuseon perustamisessa oli ratkaiseva, ja nykyäänkin taidemuseon omistuksessa oleva Sihtola-kokoelma on valtakunnallisesti merkittävä. Se koostuu 1900-luvun modernistisesta suomalaisesta, ruotsalaisesta, ranskalaisesta ja italialaisesta taiteesta.
Aiheesta muualla

Etelä-Karjalan museoportaali: Imatran taidemuseo (Arkistoitu – Internet Archive) (etelakarjalanmuseot.fi)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Imatran taidemuseo (Q18346771)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: taidemuseo, museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Imatra
sijainti: Kulttuuritalo Virta
katuosoite: Virastokatu 1, 55100 Imatra
koordinaatit: 61°11′31″N 28°46′43″E﻿ / ﻿61.1919°N 28.7786°E﻿ / 61.1919; 28.7786
Subhas Chandra Bose

Subhas Chandra Bose.
Subhas Chandra Bose (bengaliksi সুভাষ চন্দ্র বসু,23. tammikuuta 1897 Cuttack, Bengali, Brittiläinen Intia – 18. elokuuta 1945 Taipei, Taiwan Japanin alaisuudessa) oli intialainen poliitikko. Maan itsenäistymistä brittien siirtomaavallasta ajanut Bose muistetaan erityisesti toisen maailmansodan aikaisesta yhteistyöstään natsi-Saksan ja Japanin kanssa. Hänen nimensä edessä käytetään usein hindustaninkielistä nimitystä "netaji", joka tarkoittaa "kunnioitettua johtajaa".
Varhaiset vuodet

Cuttackin kaupungissa syntyneen Bosen isä oli paikallinen tunnettu asianajaja. Hän kävi aluksi protestanttista koulua ja opiskeli sen jälkeen muun muassa filosofiaa Kalkutan yliopistossa, josta valmistui 1918. Seuraavana vuonna Bose matkusti isänsä pyynnöstä Englantiin ja sai opiskelupaikan Cambridgessä sijaitsevasta Fitzwilliam Collegesta. Hän suoritti siirtomaahallintoon liittyvän virkamiestutkinnon, mutta ei kuitenkaan ottanut työpaikkaa vastaan, koska piti brittiviranomaisille työskentelyä vieraan vallan palveluksessa olemisena. Vuonna 1921 Bose palasi Intiaan ja alkoi työskentelemään toimittajana. Hän lähti myös mukaan Intian itsenäisyysliikkeeseen. 1920- ja 1930-luvuilla hänestä tuli Intian kongressipuolueen radikaalin siiven johtohahmo. 1930-luvun puolivälissä Bose matkusteli Euroopassa, jossa hän tapasi intialaisia opiskelijoita sekä eurooppalaisia poliitikkoja ja johtajia kuten Benito Mussolinin.
Toinen maailmansota ja kuolema

Vuonna 1938 Bose nousi kongressipuolueen johtajaksi. Hänet kuitenkin erotettiin tehtävästä jo vuoden kuluttua Mahatma Gandhin ja puolueen muun johdon kanssa tulleiden erimielisyyksien vuoksi. Erottamisensa jälkeen Bose perusti All India Forward Bloc -nimisen puolueen. Brittiviranomaisten asetettua hänet kotiarestiin Bose pakeni maasta Afganistanin ja Neuvostoliiton kautta vuonna 1940 Abwehrin tukemana.
Huhtikuussa 1941 Bose saapui Saksaan lentoteitse Moskovasta. Bose tapasi muun muassa Adolf Hitlerin, toimitti Berliiniin perustetun Free India Radion Intiaan suunnattuja propagandalähetyksiä ja oli mukana kokoamassa Indische Legion -nimistä sotilasyksikköä. Se muodostettiin Pohjois-Afrikassa vangeiksi jääneistä brittiarmeijan intialaisista sotilaista. Indische Legionin tarkoituksena oli myöhemmin osallistua Saksan joukkojen rinnalla Intian miehitykseen. Saksassa Bose avioitui jo 1930-luvun Euroopan-matkallaan tapaamansa itävaltalaisen Emilie Schenklin (1910–1996) kanssa. Pariskunnalle syntyi yksi tyttö Anita.
Saksan sotaonnen käännyttyä Bose matkusti sukellusveneellä Madagaskarille ja sieltä edelleen japanilaisella sukellusveneellä Sumatralle, jonne hän saapui toukokuussa 1943. Bose liittyi Indian National Armyyn (INA), joka oli muodostettu Japanin vangeiksi jääneistä intialaissotilaista. Sotilaskoulutusta vailla olevana Bosen ura INA:n riveissä jäi lyhyeksi ja koostui lähinnä propagandan levittämisestä. Toisen maailmansodan loputtua hän yritti paeta Neuvostoliittoon, mutta kuoli Taiwanissa tapahtuneen lentokoneen maahansyöksyn jälkeen paikallisessa sairaalassa. Bosen ruumis poltettiin hindulaiseen tapaan nopeasti ennen kuin sitä ehdittiin tunnistamaan. Ruumiista ei myöskään ole yhtään valokuvaa eikä virallista kuolintodistusta, mikä synnytti lukuisia salaliittoteorioita ja osa Bosen kannattajista kieltäytyi kokonaan uskomasta hänen kuolemaansa. Bosen tuhkien on väitetty sijaitsevan pienessä kultaisessa pagodissa sijaitsee Renkōjin nichire-buddhalaistemppelissä Tokiossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Subhas Chandra Bose Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 2 
Muut:  SNAC  IdRef
Individuaatio

Individuaatio eli yksilöityminen tarkoittaa yksilön koko elämän jatkuvaa itseksi tulemisen prosessia. Siinä ihminen tutustuu persoonallisuuteensa ja pohtii merkittäviä asioita, kuten kuka olen ja mitkä ovat mielipiteeni. Individuaatio ei ole minkään tietyn tiedon tai taidon oppimista, vaan ihmisenä olemisen oppimista.
Nissinen

Nissinen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Aarne Nissinen (1891–1954), keittiömestari ja keittokirjailija
Aila Nissinen (1916–1973), lastenkirjailija ja suomentaja
Aleksander Nissinen (1817–1892), kauppias ja kauppaneuvos
Alli Nissinen (1866–1926), opettaja, päätoimittaja, kirjailija ja Nuorsuomalaisten kansanedustaja
Aulikki Nissinen (o.s. Ollikainen, 1940–2019), lääkäri ja kansanterveystieteen professori
Elbe Nissinen (1893–1984), laulunopettaja ja oopperalaulaja, professorin arvonimi
Erkka Nissinen (s. 1975), nykytaiteilija
Irja Nissinen (1904–1978), näyttelijä ja laulaja
Irma Nissinen (oik. Irma Kyllikki Nissinen-Kaasalainen, 1910–2003), viulutaiteilija ja konserttimestari
Jari Nissinen (s. 1964), näyttelijä
Jiri Nissinen (s. 1997), jalkapalloilija, Suomen mestari
Jarno Nissinen (s. 1977), koripalloilija
Johan Nissinen (s. 1989), ruotsalainen poliitikko, Ruotsidemokraatti
Joni Nissinen (s. 1991), jalkapalloilija
Jouko H. Nissinen (1938–2009), liikkeenjohdon konsultti, majuri ja kirjailija
Juho Nissinen (1844–1910), tehtailija ja liike- ja valtiopäivämies
Jussi Nissinen (s. 1950), psykoterapeutti, sosiaalipsykologi ja kansalaisaktivisti
Jyrki Nissinen (s. 1982), kuvataiteilija, sarjakuvapiirtäjä ja muusikko
Kauko Nissinen (1911–1993), diplomi-insinööri ja opettaja, pesäpalloilija
Lauri Nissinen (1918–1944), hävittäjälentäjä ja Mannerheim-ristin ritari
Maija Nissinen (s. 1974), kemisti ja professori
Maija Nissinen (s. 1915/1916), Miss Suomi 1932
Marian Nixon (alk. Marja Nissinen, 1904–1983), yhdysvaltalainen näyttelijätär
Marjatta Nissinen (s. 1954), pukusuunnittelija ja malli
Martti Nissinen (s. 1959), Vanhan testamentin eksegetiikan professori
Matti Nissinen (s. 1956), juristi, valtakunnansyyttäjä 2010–2018
Mauno Nissinen (s. 1947), telinevoimistelija, urheiluvalmentaja
Mikko Nissinen (s. 1962), balettitanssija, Bostonin baletin taiteellinen johtaja
Oskar Nissinen (1864–1937), maanviljelysneuvos, valtiopäivämies, Nuorsuomalaisten ja Kokoomuksen kansanedustaja
Pasi Nissinen (s. 1972), jääkiekkoilija
Pentti Nissinen (1950–2015), valokuvaaja
Pertti Nissinen (s. 1962), jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja, Suomen mestari
Suvi Nissinen (s. 1999), taidoka
Tatu Nissinen (1883–1966), maanviljelysneuvos, Edistyspuolueen kansanedustaja
Tero Nissinen (s. 1970), kaupunginjohtaja
Tommi Nissinen (s. 1984), pesäpalloilija
Tuomas Nissinen (s. 1983), jääkiekkomaalivahti
Vilma Nissinen (s. 1997), maastohiihtäjä
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Bois de Boulogne

| Bois de Boulogne |
| --- | --- |
 Lac supérieur, tekojärvi Bois de Boulognessa
Tyyppi:  englantilainen puisto
Lähin kaupunki:  Pariisi
Koordinaatit:  48°51′53″N, 2°15′03″E
Pinta-ala:  846 ha
Perustettu:  1853-1857
Rakennuttaja:  Napoleon III
Suunnittelija:  Knut Forsberg (?), Jacques Hittorff, Louis-Sulpice Varé, Jean-Charles Alphand, Jean-Pierre Barillet-Deschamps
Kotisivut
Bois de Boulognen puistoa
Bois de Boulogne, suomeksi myös Boulognen metsä, on puisto Pariisin länsilaidalla, Boulogne-Billancourtin pohjoispuolella. Puisto kuuluu Pariisin 16. arrondissementtiin.
Napoleon III teki alueesta puiston vuonna 1852. Puiston suunnittelusta järjestetyn kilpailun voitti ruotsalainen puutarha-arkkitehti Knut Forsberg. Puisto liitettiin Pariisiin vuonna 1929. Sitä ei kuitenkaan yleisesti mielletä osaksi varsinaista Pariisia, sillä se sijaitsee Périphérique-kehätien ulkopuolella, joka muualla yleensä on Pariisin rajana. Lisäksi alueella ei ole yhtään asukkaita, ja se on julkista aluetta.
Bois de Boulognen pinta-ala on 8,459 km². Se on 2,5 kertaa isompi kuin New Yorkin Central Park ja 3,3 kertaa isompi kuin Lontoon Hyde Park.
Nimen alkuperä

Boulognen kaupunki ja myös sen vierellä sijaitseva Bois de Boulogne ovat saaneet nimensä Kanaalin rannalla sijaitsevasta Boulogne-sur-Meristä. Pariisin seudulla nimi annettiin alun perin Notre-Dame-de-Boulogne-la-Petite-nimiselle kirkolle (nykyisin Église Notre-Dame de Boulogne), joka rakennettiin Filip IV Kauniin käskystä sen jälkeen, kun hän vuonna 1308 oli tehnyt tyttärensä Isabella de Francen kanssa pyhiinvaellusmatkan Boulogne-sur-Meriin ennen kuin tämä avioitui Englannin kuningas Edvard II:n kanssa.
Paluumatkalla kuningas päätti rakentaa Pariisin läheisyyteen samanlaisen kirkon kuin minkä hän oli nähnyt Kanaalin rannalla ja jossa oli myös ihmeellinen Neitsyt Marian patsas. Boulogne-sur-Merin kirkko sijaitsi paikalla, jossa nykyisin on Basilique Notre-Dame de l'Immaculée Conception.
Palattuaan Pariisiin kuningas päätti pyhiinvaellusmatkojen lyhentämiseksi etsiä kaupungin lähistöltä sopivaa paikkaa uudelle kirkolle. Hän päätyi lopulta pieneen puunhakkaajien kylään, jonka nimi oli Les Menuls lès  Saint-Cloud. Kirkon peruskivi muurattiin vuonna 1319 tai 1320, ja kirkkoon pystytettiin samanlainen hopeoitu Neitsyt Marian patsas kuin Boulogne-sur-Merissäkin oli. Kirkon vihki vuonna 1330 Pariisin piispa Hugues II Michel de Besançon.
Historia > Varhaisvaiheet

Nykyinen Bois de Boulogne on ainoa jäljellä oleva osa entisestä Rouvrayn metsästä, joka sai nimensä siellä kasvaneista talvitammista (ransk. chêne rouvre).. Se mainitaan historiallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 717. Kilderik II lahjoitti maat Saint-Denis'n apottikunnalle, joka rakennutti useita huomattavia luostareita. Filip II August osti suurimman osan metsästä Saint-Denis'n munkeilta muodostaakseen niistä metsästysmaan kuninkaalle kuuluvalle alueelle. Vuonna 1256 Pyhä Ranskan Isabel, Ludvig IX Pyhän sisar perusti kuninkaallisen Longchampin nunnaluostarin.
Historia > 1300-luvulta 1800-luvulle

Satavuotisen sodan aikana metsästä tuli rosvojen pesäpaikka. Vuonna 1358 väijyksissä olleet englantilaiset ryöstivät siellä Bertrand Duguesclinin hänen ollessaan paluumatkalla Bretagnesta. Vuosina 1416–1417 Burgundin herttuan joukot tappoivat siellä suuren määrän ranskalaisia ja polttivat sen jälkeen osan metsästä. Ludvig XI:n aikana alue metsitettiin jälleen, ja sen kautta avattiin kaksi tietä.
Vuonna 1528 Frans I aloitti alueella sijaitsevan Château de Madridin rakennustyöt. Sen valmistuttua alueesta tuli juhlapaikka. Henrik II:n ja Henrik III:n aikana metsästysmaat ympäröitiin muurilla, jossa oli kahdeksan porttia. Henrik IV:n määräyksestä sinne istutettiin 15 000 mulperipuuta siinä toivossa, että Ranskassa voitaisiin aloittaa silkin valmistus. Hänen puolisonsa Valois’n Margareta, jonka hän oli hylännyt, vetäytyi metsän keskellä sijaitsevaan Château de la Muetteen.
Marraskuussa 1783 Pilâtre de Rozier ja Arlandesin herttua suorittivat alueella onnistuneen lennon kuumailmapallolla, jonka olivat rakentaneet Montgolfierin veljekset. He nousivat ilmaan Château de la Muetten viereltä.
Ranskan vallankumouksen aikana monet etsintäkuulutetut henkilöt piileksivät Bois de Boulognessa.
Vuosina 1814–1815 noin 40 000 englantilaista ja venäläistä sotilasta leiriytyi alueelle, ja he hävittivät metsän. Restauraation aikana se metsitettiin jälleen, ja paroni d'Andrén johdolla myös sen kautta kulkeneet tiet kunnostettiin vuoteen 1830 mennessä. Esimerkiksi Auteuilin lammen rannalle kylvettiin amerikkalaisia tammia. Lammen luona perustettiin vuonna 1832 metsätalouden oppilaitos, École spéciale pratique de sylviculture et d'arboriculture..  Tästä "syrjäisestä ja villistä paikasta" kerrotaan Paul de Kockin romaanissa Le mare d'Auteuil.[vanhentunut linkki]
Vuonna 1840 metsän itälaidalta lohkaistiin alue Pariisia ympäröineen uuden puolustusmuurin, Enceinte de Thiersin rakentamista varten.
Historia > Napoleon III:n aikaiset rakennus- ja istutustyöt

Vuonna 1852 Napoleon III luovutti omistusoikeuden Bois de Boulogneen Pariisin kaupungille, joka sitoutui suorittamaan alueella uudistustöitä neljän vuoden kuluessa. Työt aloitettiin seuraavana vuonna. Ensimmäisessä vaiheessa niitä johtivat arkkitehti Jacques Hittorff ja maisema-arkkitehti Louis-Sulpice Varé. Heidän johdollaan sinne perustettiin puutarhoja sekä rakennettiin teitä ja tekojärviä.
Keisari toivoi, että alueelle saataisiin Lontoon Hyde Parkin Serpentinen kaltainen jokimainen tekojärvi. Työt jouduttiin kuitenkin keskeyttämään, kun paroni Haussmann huomautti, että korkeuserojen vuoksi järven toinen pää kuivusi ja toinen pää tulvisi. Haussmann, joka oli nimitetty Seinen departementin prefektiksi, erottikin tehtävästään Varén, joka ei ollut ottanut suunnitelmissaan huomioon kuuden metrin korkeuseroa, ja nimitti tilalle insinööri Jean-Charles Alphandin ja maisema-arkkitehdiksi Jean-Pierre Barillet-Deschampsin. Maaperää muokattiin, ja alueelle istutettiin 200 000 puuta Barillet-Deschampsin laatiman suunnitelman mukaisesti. Uudet suunnittelijat jättivät alueelle vain kaksi suoraa puistokäytävää (Allée de Longchamp ja Allée de la Reine-Marguerite). Varén suunnittelman "joen" sijasta alueelle rakennettiin kaksi tekojärveä. Lac Supérieurista vedet laskivat Lac Inférieuriin pienen putouksen kautta. Kahta saarta yhdistämään rakennettiin silta.
Samaan aikaan alueelle rakennettiin myös järvien välinen pato ja niiden välitse johtava tie. Jean-Charles Alphand muotoili alueen englantilaiseen puutarhatyyliin kaarevine teineen, vesialueineen, keinotekoisine jokineen ja kivilaitelmineen. Lac Inférieuriin rakennettiin kaksi saarta, joihin pystytettiin aito sveitsiläinen, alun perin Seilerin Bernin lähettyville rakentama alppimaja sekä Gabriel Davioudin suunnittelma "Keisarin kioski".  Vuonna 2012 siellä kuvattiin eräs kohtaus Noémie Lvovskyn elokuvasta Camille redouble. Myös Auteuilin lampea laajennettiin.
Mare d'Auteuil vuonna 1867
Ravintolarakennus Mare d'Auteuilin luonna vuonna 1869
Bois de Boulognen sveitsiläinen alppimaja vuonna 1855.
Ravintola "Le Chalet des îles" Lac inférieurin saarella.
Longchampin hippodromi rakennettiin vuosina 1855–1858 Bois de Boulognen länsiosaan, Longchampin alueelle. Samoihin aikoihin puistosta lohkaistiin sen eteläisin osa Mortemart-kukkulan eteläpuolella, Rue des Princes à Boulognen (nyk. Rue Denfert-Rocherau ja Rue des Princes) ja Avenude du Parc des Princes'in välinen alue. Se muutettiin Mornyn herttuan toimeksiannosta ja paroni Haussmannin johdolla luksusluokan asuntoalueeksi, joka kuuluu osittain Pariisin Auteuilin kaupunginosaan, osittain Boulogne-Billancourtiin.
Kun Pariisia vuonna 1870 Preussin ja Ranskan sodassa piiritettiin, Preussin tykistö sai Bois de Boulognessa aikaan melkoisesti tuhoa, sillä Ranskan tykistöllä oli tukikohta Mortemartin kukkulalla. Tapauksen johdosta Sullu Prudhomme kirjoitti runon La mare d'Auteuil "jäähyväisiksi metsälle"..
Vuonna 1873 Bois de Boulogneen rakennettiin toinenkin ravirata, Auteuilin hippodromi.
Historia > Raitiolinja

Vuosina 1900–1936 Bois de Boulognen läpi kulki raitiolinja, joka johti Porte Maillot'sta Pariisin rajalta alun perin Suresnesiin, josta sitä myöhemmin jatkettiin Puteaux'hun (linja 38) ja Saint-Cloud'hun (linja 44).
Historia > Pariisin alueliitos 1929

Vaikka Bois de Boulogne oli Pariisin kaupungin omistuksessa, hallinnollisesti se oli vuoteen 1929 saakka jaettuna Boulognen ja Neuilly-sur-Seinen kuntien kesken. Se liitettiin Pariisiin vasta kahdella asetuksella, joista sen Neuilly-sur-Seineen kuulunutta osaa koskenut annettiin 5. huhtikuuta ja Boulogneen kuulunutta osaa koskeva 19. huhtikuuta 1929. Tällöin se liitettiin Pariisin 16. arrondissementtiin. Sen omistaa Pariisin kaupunki, jonka myös huolehtii sen kunnossa- ja puhtaanapidosta ja puiden istuttamisesta, myöntää luvat siellä järjestettäville yleisötapahtumille ja vuokraa alueen rakennukset ravintoloitsijoille ja muille yrittäjille.
Alueella sijaitsevia kohteita

kaksi ravirataa:
Hippodrome d'Auteuil
Hippodrome de Longchamp
Jardin d'Acclimatation, huvipuisto, jonka yhteydessä on myös eläintarha
Pré Catalan, puutarha, jossa kasvaa muun muassa Pariisin paksuin pyökki. Sen alueella toimii myös ulkolmateatteri.
Jardin des Serres d'Auteuil, kasvitieteellinen puutarha lukuisine kasvihuoneineen
Parc de Bagatelle, kasvitieteellinen puutarha, jossa on myös huvimajoja, ruusutarha sekä Arnois'n kreivin ja Marie Antoinetten 1700-luvulla rakentama huvila.
Vesistöt

Bois de Boulognessa on useita tekojärviä ja keinotekoisia lampia, joihin vesi johdetaan Canal d'Ourcqista sekä Passyn arteesisista kaivoista. Suurimmat niistä ovat Lac Supérieur ja Lac Inférieur. Näiden välissä on vesiputous, Grande Cascade. Lisäksi aluelella sijaitsevat Lac du cercle du bois de Boulogne, joka talvisin toimii luistinratana, ja Lac du Jardin d'acclimation sekä joukko pienempiä lampia: Mare d'Amenonville, Mare Saint-James, Étang de Longchamp, Étang de l'Abbaye, Étang de Suresnes, 'Etang des Tribunes ja Étang de Boulogne.
Metsässä kulkevia puroja ovat Ruisseau de Longchamp, Ruisseau des Sablons ja Ruisseau d'Armenonville.
Merkitys

Bois de Boulogne on pariisilaisille tärkeä ja suosittu virkistysalue. Siellä voi kävellä, pyöräillä, soudella järvillä tai ratsastaa tai käydä eväsretkillä. Aikaisemmin se oli varsinkin hienoston virkistyspaikka. Monet 1800-luvun runoilijat ja kirjailijat ovat kuvailleet kävelyretkiään Bois de Boulognessa..
Bois de Boulogne on kuitenkin myös huonomaineinen alue, sillä öisin siellä harjoitetaan suuressa määrin prostituutiota.
Kirjallisuutta

Jean-Michel Derex: Histoire du bois de Boulogne. Le bois du roi et la promenade mondaine de Paris.  Pariisi:  L'Harmattan, 1997.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bois de Boulognen kartta vuodelta 1877 (Jules Trousset'n teoksesta Nouveau Dictionnaire Encyclopédique Universel Illustré, Jules Guénezin toimittama laitos vuodelta 1877) CartoMondo. Arkistoitu 23.2.2014. Viitattu 16.6.2016.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: fr:Bois de Boulogne
Suuri putous Charles Marvillen valokuvaamana 1858
Onnettomuus 19. tammikuuta 1862 järvellä Bois de Boulognessa
Näkymä Pont des Îlesilta vuonna 1867.
Édouard Manet’n maalaus Hevoskilpailut Bois de Boulognessa (Courses au bois de Boulogne) vuodelta 1872.
Raitiovaunu Bois de Boulognessa vuonna 1930
Bois de Boulogne
"Keisarin kioski" Lac Inférieurin saarella.
Käännös suomeksi