stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pekka Savinainen
Perhetausta

Pekka Savinainen (aiemmin Savinov) syntyi Paatenen maalaiskuntaan kuuluvassa Särkijärven kylässä. Hänen vanhempansa olivat Ivan ja Tatjana Savinov. Savinainen liittyi 18-vuotiaana Venäjän armeijaan ja osallistui I maailmansodan taisteluihin. Irja Kortelaisen mukaan hän saavutti Venäjän armeijassa kapteenin arvon.Einar Laidisen mukaan hän oli aliupseeri.
Ensimmäisen maailmansodan ja Vienan karjalaisten kansannousun jälkeen Suomeen

Savinainen haavoittui tykistökeskityksessä. Toivuttuaan hän palasi Särkijärvelle ja avioitui Majan eli Maikin kanssa.Bolševikit vangitsivat hänen äitinsä, siskonsa ja veljensä, jotka lähetettiin Siperiaan. Nuorimman siskon onnistui paeta vankikuljetuksesta ja palata kotiseudulleen. Itäkarjalaisten kansannousun jälkeen Savinainen pakeni Suomeen vaimoineen. Pola-tytärtä ei saatu mukaan. 
Venäläisen tulkinnan mukaan Savinainen siirtyi Suomeen laittomasti 1922. He asettuivat Lieksaan, missä Savinainen työskenteli Enso-Gutzeitin sahalla. Pauli syntyi vuonna 1922. Hänen lisäkseen perheeseen syntyi vielä viisi lasta.
Tiedustelijan pitkä ura

Itsenäisen Suomen harjoittama tiedustelu ennen talvi- ja jatkosotaa kohdistui enimmäkseen Venäjään/Neuvostoliittoon ja perustui muiden tiedustelulajien ohella asiamiesten käyttöön sekä heidän kontakteihinsa tiedustelukohteissa. Tiedustelu-upseeri Toivo Salokorven sotien jälkeen esittämän selonteon mukaan asiamiehiä eli vakoilijoita oli lähetetty vuodesta 1918 lähtien. Pekka Savinaisen tavoin tiedusteluorganisaatiossa toimivilla saattoi olla vuosikymmenien ura.  Esimerkiksi Jonne Aikomus oli itsenäistymisvuosien aktivisti ja Kustaa Loukola puolestaan jääkärivänrikki.
Venäläisten tietojen mukaan Savinainen toimi tiedustelun palveluksessa vuodesta 1933 lähtien. Hänen yksikkönsä oli yleisesikunnan tilastotoimiston eli U2:n alainen Kajaanin alatoimisto, myöhempi Osasto Marttina ja Erillinen pataljoona 4:n 3. komppania. Tunnetuimpia Savinaisen tekemistä matkoista on Vienanmeren–Itämeren kanavalla (ns.Stalinin kanava) käynyt partio. Saksalaisten avuksi ennen jatkosodan syttymistä siviiliasuissa tehdystä vakoilu- ja tuhoamismatkasta on kirjoitettu myös kaunokirjallisia kuvauksia. Tätä matkaa lukuun ottamatta Pekka Savinainen teki ikänsä takia jatkosodassa enää lyhyitä matkoja ja enimmäkseen
toimi kouluttajana ja asiantuntijana. Neuvostoliiton vastavakoilu arvioi hänen tehneen 20 vakoilumatkaa vuoteen 1941 mennessä.
Elämää Ruotsissa

Sodan jälkeen monet tiedustelussa palvelleet kokivat tilanteensa uhatuksi kommunistijohtoiseksi muuttuneen valtiollisen poliisin ja jopa valvontakomission taholta 
ja siirtyivät ulkomaille. Pekka Savinaisen reitti johti keväällä 1945 Oulun, Kemin ja Tornion kautta Ruotsiin. Sinne oli samalla kertaa
siirtynyt myös hänen poikansa Pauli. Lyhyttä tehdastyöjaksoa lukuun ottamatta maatalous- ja metsätöillä itsensä elättänyt Pekka ei enää palannut Suomeen. 
Pekka Savinainen kuoli Filipstadin sairaalassa lokakuussa 1958. Hänet on haudattu Nordmarkin hautausmaalle.
Kirjallisuutta

Brantberg, Robert 2016.Marskin sissit
Marttinen, Eero et al. 2004. Ampukaa arvojärjestyksessä! : osasto Marttinan jälkeenjääneet paperit
Kortelainen, Irja 2004. Viimeinen partio
Sahimaa, Jaakko 1994. Herätyshuuto rajalta
Pekka Savinainen pitää puhetta kotiseudullaan Paateneessa itsenäisyyspäivänä 1941.
Vesa Savolainen

| Vesa Savolainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. elokuuta 1944 Ruokolahti
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  Tietojenkäsittelyopin, sittemmin tietojärjestelmätieteen profssori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Tampereen yliopisto (FK 1971, FL 1974, FT 1977)
Instituutti:  Jyväskylän yliopisto
Tutkimusalue:  tietojärjestelmätiede
Vesa Valter Savolainen (s. 28. elokuuta 1944 Ruokolahti) on suomalainen IT-asiantuntija ja emeritusprofessori. Hän toimi Jyväskylän yliopistossa tietojenkäsittelyopin professorina  vuonna 1998 ja tietojärjestelmätieteen professorina 1999–2002.
Koulutus

Savolainen opiskeli kansakoulun jälkeen Kansanvalistusseuran Kirjeopistossa. Kansakoulun Nuorisotyön Keskus nimitti hänet Suomen Kerhopojaksi vuodeksi 1960–1961. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Vuoksenniskan yhteiskoulussa 1966. Hän valmistui Tampereen yliopistossa filosofian kandidaatiksi 1971, lisensiaatiksi 1974 ja tohtoriksi 1977. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1977) oli otsikoitu nimellä File Assignment and Sequencing on Disc Storages.
Työura

Hänet nimitettiin tietojenkäsittelyopin lehtoriksi Tampereen yliopistoon vuonna 1977, apulaisprofessoriksi Vaasan Kauppakorkea­kouluun vuonna 1979 ja Jyväskylän yliopistoon vuonna 1981. Hän toimi Jyväskylän yliopistossa virkaatekevänä sovelletun matematiikan ja tietojenkäsittelytieteiden erilaisissa professorin tehtävissä vuosina 1981-1997 ja Suomen Akatemian tutkijana vuosina 1983, 1987, 1991-92 ja 1997-98. Tietojenkäsittelyopin professoriksi hänet nimitettiin vuonna 1998 ja tietojärjestelmätieteen professoriksi vuonna 1999. Hän on ollut Tampereen yliopiston dosenttina vuosina 1979–2002 ja vierailevana professorina Indonesian yliopistossa Jakartassa vuonna 1994. Hän on osallistunut Euroopan yhteisön (EY) ESPRIT-ohjelman (European Strategic Programme for Research and Development in Information Technology) monikansallisiin tutkimushankkeisiin OSSAD (Office Support Systems Analysis and Design) ja HECTOR (Harmonized European Concepts and Tools for Organizational Information Systems) vuosina 1986–1990. Eläkkeelle Savolainen jäi vuonna 2002.
Julkaisutoiminta

Savolainen on julkaissut tutkimustuloksiaan lukuisissa kansainvälisissä aikakauslehdissä ja kirjoissa.
Jäätyään eläkkeelle hän on ollut tuottelias kirjailija sekä vaelluksen ja kalastuksen  sekä matkailun harrastaja, joihin liittyen hänen kertomuksiaan on julkaistu alan aikakauslehdissä ja Eränkävijä-kirjoissa. Vesa Savolaisen tunnetuimpia töitä ovat:
Verkkoteoria. WSOY Docendo, Porvoo 2001
Verkkoteorian perusteet ja algoritmit. Gaudeamus, Helsinki 1978
Perspectives of Information Systems. Editor and main author, Springer-Verlag, New York 1999
OSSAD Methodology. Several authors, IOT, Munchen 1989
Vaelsimme poropoluilla. Myllylahti 2022
Muistojemme Rauhala. Useita kirjoittajia, Poropolku 2003
Hurmio. Rikosromaani, e-kirja, Poropolku 2008
Häkkilintu karkuteillä. Muistelmateos, e-kirja, Poropolku 2017
Järville ja koskivesille. E-kirja, Poropolku 2017
Rannikkovesille ja valtamerille. E-kirja, Poropolku 2017
Poropoluille ja rautulompoloille. E-kirja, Poropolku 2017
Vaelluksille Lappiin. E-kirja, Poropolku 2017
Vesa Savolainen vaellustauolla Lapissa
Christian Schenk

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Christian Schenk (vasemmalla) ja Ulf Timmermann. |  Christian Schenk (vasemmalla) ja Ulf Timmermann. |  Christian Schenk (vasemmalla) ja Ulf Timmermann. |  |
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
Maa:   Itä-Saksa
|  Kultaa | Soul 1988 | kymmenottelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
Maa:   Saksa
|  Pronssia | Tokio 1991 | kymmenottelu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
Maa:   Itä-Saksa
|  Pronssia | Split 1990 | kymmenottelu |  |
Christian Schenk (s. 9. helmikuuta 1965) on saksalainen kymmenottelija. Hän voitti ainoana olympiamitalinaan kultaa Soulissa 1988. Hän ylsi lisäksi pronssille vuoden 1991 maailmanmestaruuskilpailuissa, kuten myös vuoden 1990 EM-kilpailuissa.
Schenkin ensimmäiset arvokisat olivat vuoden 1987 MM-kisat, joissa hän sijoittui viidenneksi. Vuoden 1992 kesäolympialaisiin Schenk estyi osallistumasta ja maailmanmestaruuskilpailuissa 1993 hän jäi neljännelle sijalle. Hän teki samana vuonna myös ennätyksensä: 8500 pistettä.
Schenk oli viimeisiä huippu-urheilijoita, joka käytti korkeushypyssä kierähdystyyliä. Olympiakultaa voittaessaan hän hyppäsi peräti 227. Tuolloin Schenk oli tasan kaksi metriä pitkä ja painoi 92 kg, ammatiltaan hän oli lääketieteen opiskelija.
Schenk tunnusti vuonna 2018 ilmestyneessä elämäkerrassaan käyttäneensä urallaan anabolisia steroideja, Kansainvälinen olympiakomitea ilmoitti pitävänsä tapausta vanhentuneena ja suhtautuvansa vapaaehtoiseen tunnustukseen myönteisesti.
Objektikieli

Objektikieli on kieli, joka on tutkimuksen kohteena jollakin alalla, kuten logiikassa, kielitieteessä, matematiikassa tai tietojenkäsittelyteoriassa. Objektikieli voi olla formaalinen kieli (kuten esimerkiksi propositiologiikan kieli) tai luonnollinen kieli (kuten esimerkiksi suomi).
Kieli, jolla objektikielestä puhutaan, on metakieli. Esimerkiksi logiikassa metaloogiset väitteet jostakin objektikielestä muotoillaan metakielellä ja todistetaan metakielen avulla suoritetulla päättelyllä.
Objektiivisuus

Objektiivisuus tarkoittaa asenteesta riippumatonta, puolueetonta, tasapuolista, yleispätevää näkemystä. Objektiivisuus on eräs tieteen tunnusmerkki. Ajatus objektiivisuudesta voi nojata siihen, että on olemassa yksi, ihmisten henkilökohtaisista näkemyksistä riippumaton todellisuus, mutta tämä ei ole välttämätöntä. Objektiivisuuteen riittää myös, että jokainen tutkija voi päätyä samaan lopputulokseen tiedeyhteisössä hyväksytyillä metodeilla (objektiivisuus intersubjektiivisuutena). Tieteellisissä teorioissa subjektiiviset tekijät on pyritty poistamaan luomalla yhtenäinen mittaus- ja analyysijärjestelmä. Tutkijoiden välisten näkemyserojen vähentyminen merkitsee tässä mielessä sitä, että ollaan lähempänä totuutta.lähde?
Objektiivisuusperiaatteen tavoitteena on varmistaa se, että tutkija ei vaikuta tutkimuksen kohteeseen, vaan lopputulos perustuu ”tutkijan ja tutkittavan aitoon vuorovaikutukseen”. Tämä varmistetaan sillä, että:
Objektiivisuudessa samankaltaisissa tilanteissa vertailuun käytetään samoja tunnusmerkkejä.
Eksaktilla kielenkäytöllä varmistetaan se, että esitettävä asia voidaan ymmärtää vain yhdellä tavalla.
Tulokset ovat toistettavissa, jolloin toiset tutkijat saavat samoilla koejärjestelyillä samoja tuloksia.
Tulokset yhtäpitäviä muiden teorioiden antamien tulosten kanssa.
Lopputulos ei ole itsensä kanssa ristiriidassa.
Tieteenfilosofi Thomas Kuhnin mukaan objektiivisuus tieteessä riippuu tiedeyhteisössä vallitsevasta paradigmasta, joka säätelee metodologiaa, esittelee legitiimit tutkimusongelmat ja kertoo tieteellisessä teoriassaan millainen tutkittava todellisuus on. Paradigman vaihtuessa tutkittava todellisuus eli maailmakin muuttuu. Kuhnin mukaan tieteessä ei voida tavoittaa ihmisestä riippumatonta todellisuutta, koska havainnot ovat aina teoriasidonnaisia.
Kari Savolainen

Kari Savolainen (19. kesäkuuta 1955 Mänttä) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimii Slovenian jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajana.
Ura valmentajana

Kari Savolainen on yksi jyväskyläläisen valmennuskoulun käyneistä liigavalmentajista. Hänen uransa alkoi Mäntän Kiekkopojissa. Kaudet 1989–1990 ja 1990–1991 Savolainen toimi JYPin A-nuorten päävalmentajana. Jo kaudelle 1991–1992 Savolainen nostettiin JyPHT:n liigajoukkueen 2. valmentajaksi Hannu Aravirran apulaiseksi. Valmennustiimiin kuului tuolla kaudella myös Risto Dufva. Dufva toimi maalivahtivalmentajana Aravirran ja Savolaisen parina kaudet 1991–1992 ja 1992–1993.
Ura valmentajana > Ura JYPin päävalmentajana

Kari Savolainen ylennettiin 2. valmentajan paikalta JypHT:n päävalmentajaksi kesän 1993 aikana. Jyväskylässä oli keväällä 1993 juhlittu SM-pronssia Hannu Aravirran alaisuudessa. Savolainen valmensi joukkueensa ensimmäisellä kaudella (1993–1994) pudotuspeleihin, jossa puolivälierissä vastaan asettui Rauman Lukko. JYP oli pelannut kolmena keväänä peräkkäin välierissä, mutta nyt oli tyytyminen paikkaan neljän parhaan ulkopuolella. Myös seuraavalla kaudella 1994–1995 JYP taisteli paikasta välierissä, mutta joutui tälläkin kertaa tyytymään 5. sijaan kevään 1995 Suomen mestari TPS:n pudottaessa JYPin.
Kari Savolainen irtisanottiin kesken kauden 1995–1996 (13. joulukuuta 1995) kun JyPHT oli pelaamassa historiansa heikointa kautta: uhkana oli jopa karsijan paikka. JYPillä oli vielä jonkinlaiset mahdollisuudet pudotuspeleihin ja niinpä JYP päätyi vaihtamaan päävalmentajaansa kesken kauden vasta toisen kerran sen liigauran aikana. Hannu Jortikan alaisuudessa Jyp vältti karsinnat, mutta kausi oli jyväskyläläisille pettymys kun se jäi pudotuspelien ulkopuolelle. JYP oli pelannut kaudesta 1988–1989 alkaen jokaisena keväänä pudotuspelejä joten tuolla kaudella JYPin seitsemän kauden pudotuspeliputki katkesi. 10. sija oli tuolloin JyPHT:lle heikoin sen 11 vuoden liigataipaleen aikana.
Kaudet 1993–1994 ja 1995–1996 Savolaisen aisapariparina valmennuksessa toimi Risto Dufva ja kaudella 1994–1995 Jukka Rautakorpi.
Ura valmentajana > Ura SM-liigan jälkeen

SM-liigaan Kari Savolainen ei päävalmentajana palannut, vaikka häntä on eri joukkueisiin pyydetty.
SM-liigauransa jälkeen Savolainen on toiminut monenlaisissa tehtävissä jääkiekon parissa. Kaudella 1998-1999 Savolainen valmensi Suomen naisten A-maajoukkuetta sen yltäessä MM-pronssille.
Vuonna 2003 Savolainen valittiin Slovenian jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajaksi.  Aiemmin Savolainen oli valmentanut Sloveniassa pelannutta seurajoukkuetta. Savolainen valmensi maajoukkuetta 2004–2005 ja oli nostamassa sitä MM-kisojen A-sarjaan ja myös säilyttämään paikkansa seuraavana keväänä.
Vuonna 2005 Kari Savolainen valittiin jääkiekon kehityskeskuksen johtoon.  Vuosien 2011-2014 aikana hän toimi Slovenian jääkiekkomaajoukkueen silloisen päävalmentajan, Maatjaz Kopitarin, neuvonantajana. Usean vuoden ajan muiden toimiensa ohella Savolainen on toiminut Suomen jääkiekkoliiton valmennuspäällikkönä. Vuonna 2014 hänestä tuli Suomen jääkiekkomaajoukkueen joukkueenjohtaja.
Savolainen jätti Leijonien joukkueenjohtajan tehtävät vuoden 2016 lopussa. Kesällä 2017 hän palasi Slovenian jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajaksi.
Savolainen on työskennellyt valmennuksen lehtorina Haaga-Helia ammattikorkeakoulussa Vierumäellä.
Aiheesta muualla

Valmentajatilastot JYPin virallisilla sivuilla
Objektiivinen idealismi

Objektiivinen idealismi on ontologinen idealistinen käsitys, jonka mukaan todellisuuden määräävä henkinen perusaines on riippumaton yksilön tietoisuudesta. Platon voidaan nähdä ensimmäisenä objektiivisena idealistina.
Objektiivinen idealismi erotetaan sekä George Berkeleyn subjektiivisesta idealismista että Immanuel Kantin transsendentaalisesta idealismista. Kantia edeltäneen uuden ajan filosofiassa Spinozaa ja Leibnizia voidaan pitää objektiivisen idealismin edustajina. Välittömästi Kantia seuranneena ajanjaksona objektiivista idealismia kehittivät erityisesti kolme Kantin seuraajaa, F. W. J. Schelling, J. G. Fichte ja G. W. F. Hegel.
Objektiivisen ja subjektiivisen idealismin ero ei kuitenkaan aina ole selvä: esimerkiksi Fichten idealismia kutsuttiin myöhemmin subjektiiviseksi idealismiksi erotuksena Schellingin selvästi objektiivisesta idealismista. Hegelin idealismia taas alettiin kutsua absoluuttiseksi idealismiksi.
Myöhemmin objektiivista idealismia ovat kannattaneet muun muassa yhdysvaltalaiset Charles S. Peirce ja Josiah Royce sekä brittiläiset idealistit kuten T. H. Green ja F. H. Bradley. Missä brittiläiset idealistit ja Royce olivat saaneet voimakkaita vaikutteita Hegeliltä, Charles S. Peirce kehitti oman versionsa objektiivisesta idealismista lähinnä Kantin ja jossain määrin myös Schellingin vaikutuksen alaisena. Hänen mukaansa aine oli vain mielen reduktio.
Käännös suomeksi
Sazanami (1931)

| Sazanami / 漣 |
| --- | --- |
 Sazanami

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Maizurun laivastontelakka
Kölinlasku:  21. helmikuuta 1930
Laskettu vesille:  6. kesäkuuta 1931
Palveluskäyttöön:  19. toukokuuta 1932
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 14. tammikuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 780 t
Pituus:  118,41 m (kokonaispituus) 115,3 m (vesiraja)
Leveys:  10,36 m
Syväys:  3,2 m
Koneteho:  50 000 shp
Nopeus:  38 solmua
Miehistöä:  219
Aseistus
Aseistus:  6 × 127 mm/50 type 3 -tykkiä kaksiputkisena Malli B -asennuksena 2 × 13 mm type 93 -ilmatorjuntakonekivääriä 9 × 61 cm torpedoputkea 18 × miinaa
Sazanami (jap. 漣) oli keisarillisen Japanin laivaston Fubuki-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin osana vuoden 1923 laivasto-ohjelmaa Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 21. helmikuuta 1930. Alus laskettiin vesille 6. kesäkuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 19. toukokuuta 1932.
Palvelus

Alus oli toukokuussa 1942 7. hävittäjäviirikön, jonka muut alukset olivat Akebono ja Ushio, mukana Korallimerellä, jossa se pelasti upotetun lentotukialus Shōhōn eloonjääneitä. Myöhemmin alus siirtyi viirikön mukana pohjoiselle Tyynellemerelle, ja se osallistui harhautukseen Aleuteille Midwayn taistelun aikana.
Alus osallistui 17. elokuuta 1943 Horaniun taisteluun, joka käytiin Vella Lavellan koillispäässä. Yhdysvaltain laivaston alusten tutkat havaitsivat japanilaisosaston, minkä seurauksena hävittäjäosastot kohtasivat toisensa. Taistelussa ei kuitenkaan kumpikaan osapuoli kärsinyt merkittäviä vaurioita.
Yhdysvaltain laivaston sukellusvene USS Albacore torpedoi 14. tammikuuta 1944 Sazanamin 300 merimailia Japilta kaakkoon. Aluksen miehistöstä 153 sai surmansa, ja Akebono pelasti 89.
Obock

| Obock |
| --- | --- |

 Obock
 Koordinaatit: 11°57′53″N, 43°17′36″E 
Valtio:  Djibouti
Alue:  Obockin alue
Väkiluku (2009):  11 700
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Obock on kaupunki ja Obockin alueen hallinnollinen keskus Djiboutissa. Se sijaitsee Tadjouranlahden pohjoisrannalla 50 kilometriä Djiboutin kaupungista meritse pohjoiseen. Kaupungissa on 11 700 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta).
Eurooppalaiset suurvallat kiinnostuivat nykyisen Djiboutin alueesta Suezin kanavan rakentamisen yhteydessä 1800-luvun puolivälissä. Ranskalaiset hankkivat vuonna 1862 ankkuripaikan Obockista, jota alettiin hyödyntää vuosina 1881–1882. Vuonna 1885 perustetun protektoraatin keskus siirrettiin vuonna 1892 nykyiseen Djiboutin kaupunkiin. Aikaisemmin Obockina tunnettu siirtomaa nimettiin Ranskan Somalirannikoksi vuonna 1896.
Obock on hiljainen pikkukaupunki, jonka tärkein elinkeino on kalastus. Sen nähtävyyksiä ovat ranskalaisen kuvernöörin residenssi, merimiesten hautausmaa ja Ras Birin majakka kuuden kilometrin päässä kaupungissa. Matkailijoita houkuttelevat seudun hiekkarannat ja koralliriutat. Obockin majoituspalvelut ovat vaatimattomia. Kaupunkiin on maantie- ja lauttayhteydet Djiboutista.
SC DHfK Leipzig

Seuran naissoutajia vuodelta 1958.
SC DHfK Leipzig on saksalainen urheiluseura Leipzigista. Se perustettiin Saksan demokraattisessa tasavallassa vuonna 1954 Leipzigin urheilukoulun (Deutsche Hochschule für Körperkultur) seuraksi. Sen lajeihin kuuluvat monien muiden ohessa yleisurheilu, käsipallo ja uinti. SC DHfK on maailman menestynein urheiluseura edustajiensa 93 olympiamitalilla ja 136 maailmanmestaruudella vuoteen 1989 mennessä. Joukkuelajeissa seuran menestynein jaosto on käsipallojaosto, jonka suurin saavutus on Euroopan seurajoukkueiden mestaruus vuodelta 1966.
Seuran jalkapallojaosto perustettiin vuonna 1954. Kaksi maajoukkueen kannalta lupaaviksi katsotuista pelaajista koostettua seuran joukkuetta pelasi toisella sarjatasolla DDR-Ligassa, mutta seuran jalkapallotoiminta lopetettiin jo yhden kauden jälkeen molempien joukkueiden odotettua heikomman menestyksen vuoksi.
Tunnettuja jäseniä

Uwe Ampler, maantiepyöräily
Angelika Bahmann, koskimelonta
Siegfried Brietzke, soutu
Margitta Gummel, kuulantyöntö
Klaus Köste, telinevoimistelu
Thomas Munkelt, pikajuoksu
Kristin Otto, uinti
Bärbel Wöckel, pikajuoksu
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu (saksaksi)
Obstruentti

Obstruentti on pulmoninen konsonantti, jonka ääntötapa on sellainen, ettei ilmavirralla ole vapaata pääsyä ulos ääntöväylästä. Obstruentit voivat olla soinnillisia tai soinnittomia. Obstruentit voidaan jakaa kahteen pääryhmään: klusiileissa ilmavirta katkaistaan kokonaan (esimerkiksi [p]), frikatiiveissa ilman virtaamista hiukan vaikeutetaan (esimerkiksi [f]). Frikatiivit jaetaan edelleen sibilantteihin ja spirantteihin.
SC Einheit Dresden

| SC Einheit Dresden |
| --- | --- |
Koko nimi:  Sportclub Einheit Dresden
Perustettu:  20. marraskuuta 1954
Kenttä:  Heinz-Steyer-Stadion
– kapasiteetti:  23 676
Infobox OKNimi-testi OK: 
SC Einheit Dresden oli itä-saksalainen urheiluseura Dresdenissä. Parhaiten seura tunnettiin jalkapallojaostostaan.
Historia

Seura perustettiin vuonna 1954 jatkamaan BSG Rotation Dresdenin perinteitä. SC Einheit Dresden sai myös BSG Rotation Dresdenin sarjapaikan DDR-Oberligassa. Ensimmäinen pääsarjakausi päättyi seuralta neljänteen sijaan. Vuonna 1958 seura saavutti suurimman menestyksensä voitettuaan FDGB-Pokalin finaalissa SC Lokomotive Leipzigin. Seura pelasi jalkapalloa pääsarjatasolla kauteen 1961–1962 asti, jonka jälkeen se putosi DDR-Ligaan. Tammikuussa 1966 seuran jalkapallojaoston toiminta lopetettiin ja tilalle perustettiin FSV Lokomotive Dresden. Wenden jälkeen seuran muukin toiminta lopetettiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SC Einheit Dresden Wikimedia Commonsissa
Šavrov Š-2

Šavrov Sh-2
Šavrov Sh-2 tai Sch-2 oli pieni neuvostoliittolainen amfibiolentokone.
Tausta

Vadim Šavrov suunnitteli asunnossaan Leningradissa talvella 1928–29 pienen Sh-1-lentoveneen. Elokuussa hän esitteli konettaan Moskovassa ja onnistui saamaan tilauksen amfibiolentokoneesta, josta tuli Sh-2. Sh-2 oli puolitoistatasoinen - kellukkeet kiinnittyivät lyhyeen alasiipeen. Koneen venemäinen runko toimi pääkellukkeena. Koneessa oli yksi 100 hv:n moottori kiinnitettynä ylätasoon. Sh-2:n ensilento tapahtui 11. marraskuuta 1930. Kone oli sarjatuotannossa vuosina 1931–1933. Kaikkiaan valmistettiin 270 Sh-2-konetta. Tyypistä kehitettiin myöhemmin sairaankuljetusmuunnos Sh-2S ja Sh-2bis, joka oli katetulla ohjaamolla varustettu malli.
Käyttö Suomessa

Koneet hankittiin jatkosodan aikana pakottamalla vangittu venäläinen radiopartio ilmoittamaan harhauttava viesti suomalaisupseerien vangitsemisesta. Venäläiset lähettivät kaksi Sh-2:ta hakemaan suomalaisvankeja ja Äänislinnan lähistöllä suomalaiset saivat siepattua koneet 28. elokuuta 1942.
Syyskuussa koneet siirtyivät Suomen ilmavoimien rekisteriin tunnuksilla AV-186 (ent. CCCP-X-217) ja AV-187 (ent. CCCP-K-370). AV-186 rikkoutui laskussa 3. lokakuuta 1942. Toista konetta käytti everstiluutnantti J. Sovio virkamatkoihinsa 13. syyskuuta 1944 asti. Sen jälkeen sekin romutettiin.
Tekniset tiedot > Yleiset ominaisuudet

Tyyppi: Puurakenteinen amfibiolentokone
Miehistö: 2-3
Kärkiväli: 13 m
Pituus: 8,2 m
Korkeus: 2,8 m
Siipipinta-ala: 24,8 m²
Tyhjäpaino: 680 kg
Lentopaino: 937 kg
Tekniset tiedot > Suoritusarvot

Huippunopeus: 140 km/h
Matkanopeus: 100 km/h
Lakikorkeus: 3 500 metriä
Lentomatka: 400 km
Walter Schellenberg

| Walter Schellenberg |
| --- | --- |
 Walter Schellenberg vuonna 1943.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. tammikuuta 1910  Saarbrücken, Saksa
Kuollut: 31. maaliskuuta 1952 (42 vuotta)  Torino, Italia
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksa
Palvelusvuodet:  1933–1945
Sotilasarvo:  Brigadeführer
Walter Schellenberg (16. tammikuuta 1910 Saarbrücken – 21. maaliskuuta 1952 Torino) oli SS:n vastavakoilun päällikkö ja Waffen-SS:n kenraalimajuri (Brigadeführer).
Ura

Lupaava nuori opiskelija Schellenberg liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen ja SS:ään vuonna 1933 ja SD:hen vuonna 1935. SS:n ulkomaantiedustelun päällikkö hänestä tuli 1941.
Hänestä tuli yhdistettyjen salaisten palvelujen päällikkö vuonna 1944, kun Wehrmachtin alainen Abwehr lakkautettiin.
Schellenbergin todistettua muita natseja vastaan hänet tuomittiin vain kuudeksi vuodeksi vankilaan 1949, mutta hän vapautui jo 1950 huonontuneen terveydentilan takia. Vankilassa hän kirjoitti muistelmateoksensa ”Das Labyrinth”.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Walter Schellenberg Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef