stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tezcatlipoca

Tezcatlipocaa esittävä piirros Codex Borgiassa.
Tezcatlipoca (nahuatliksi "savuava peili") on Mesoamerikan kansojen, varsinkin asteekkien, jumala. Tezcatlipocan palvonta on alun perin lähtöisin  tolteekeilta. Verenhimoisen Tezcatlipocan palvonnan myötä ihmisuhraus tuli osaksi Keski-Amerikan uskonnollisia menoja.
Tezcatlipoca on nuorten soturien suojelusjumala ja pahojen tekojen kostaja, joka kykenee suureen julmuuteen. Joka vuosi hänelle valittiin ihmisuhri, yleensä sotavanki, joka tapettiin repimällä sydän hänen rinnastaan. Yksi Tezcatlipocan lisänimistä on  Moyocoya – kaikkivoipa. Tezcatlipoca edustaa tähtiä, yötaivasta, talvea ja pohjoista. Hän on siten Huitzilopochtlin vihollinen. Jaguaari on Tezcatlipocalle pyhitetty eläin, sillä sen pilkullinen turkki muistuttaa yötaivasta.
Tezcatlipocan synnystä on eri versioita. Joidenkin luomiskertomusten mukaan kolmannentoista taivaan jumaläiti tuli raskaaksi ja 400 tähtien jumalaa, jotka olivat kateellisia syntymättömälle lapselle, punoivat juonia tuhotakseen hänet. Heitä kuitenkin pidäteltiin luolassa, kunnes Tezcatlipoca syntyisi täysin varustautuneena ja valmiina tuhoamaan vihollisensa. Tezcatlipocalla oli liittolaisenaan vain sisarensa Coyolxauhqui, ja tämä sai surmansa puhjenneessa taistelussa. Tezcatlipoca sinkosi hänen päänsä taivaalle kuuksi. Toisten kertomusten mukaan Tezcatlipoca oli alkuolentojen Tonacatecuhtlin ja Tonacacihuatlin luomus.
Tezcatlipoca hallitsi ensimmäistä viidestä maailmanajasta, ns. Jaguaariauringon aikaa. Hän on myös kymmenennen ja kolmannentoista taivaan hallitsija. Useissa myyteissä kerrotaan, että Tezcatlipoca karkotti pappiskuningas Quetzalcóatlin keskuspaikastaan Tulasta. Hän olisi myös viekoitellut Quetzalcóatlin syntiin, juopotteluun ja lihalliseen rakkauteen, ja saattanut näin tolteekkien kulta-ajan päätökseen. Tezcatlipoca ja Quetzalcoatl ovatkin usein toistensa vastustajia, mutta he voivat toisaalta tehdä myös yhteistyötä palauttaakseen sirpaleiksi hajonneen maailmankaikkeuden ja herättääkseen viidennen eli nykyisen auringon. Tezcatlipoca muuttui Mixcoatl-Camaxtlin ruumiillistumaksi, "punaiseksi Tezcatlipocaksi", voidakseen luoda tulta. Hän on myös suuri velho joka veti maaemon alkuvesistä valtavan alligaattorin, Cipactilin, hahmossa.
Tetrasykliinit

Tetrasykliinit ovat ryhmä lääkeaineita, jotka luokitellaan antibiooteiksi. Tetrasykliinit vaikuttavat sitoutumalla bakteerin ribosomin 30S-yksikköön, mikä aiheuttaa bakteerin proteiinisynteesin eston. Tetrasykliinien vaikutuskirjo on melko laaja: grampositiivisten ja gramnegatiivisten bakteerien lisäksi ne tehoavat spirokeettoihin, mykoplasmoihin, riketsioihin ja klamydioihin.
Ensimmäinen tetrasykliiniantibiootti nimeltään klooritetrasykliini keksittiin vuonna 1948, kun yhdysvaltalainen kasvitutkija Benjamin Minge Duggar eristi ainetta Streptomyces aureofaciens -sädesienestä. Kaksi vuotta myöhemmin kehitettiin sitä paljon muistuttava oksitetrasykliini. Tämän jälkeen tetrasykliinistä on kehitetty useita synteettisiä johdoksia. Vuonna 2005 markkinoille tuli uuteen glysyylisykliinien ryhmään kuuluva tigesykliini.
Tetrasykliineihin kuuluvat muun muassa seuraavat lääkeaineet:
Tetrasykliini CAS 60-54-8
Doksisykliini CAS 564-25-0
Lymesykliini CAS 992-21-2
Minosykliini CAS 10118-90-8
Tigesykliini (CAS 220620-09-7) voidaan myös laskea tetrasykliiniantibiootiksi, vaikka se yleensä jaotellaan omaan alaryhmäänsä glysyylisykliineihin.
Muita tetrasykliineihin tai sen johdoksiin kuuluvia aineita:
Amisykliini CAS 5874-95-3
Apisykliini CAS 15599-51-6
Demeklosykliini CAS 127-33-3
Demesykliini CAS 987-02-0
Etamosykliini CAS 15590-00-8
Guamesykliini CAS 16545-11-2
Klomosykliini CAS 1181-54-0
Klooritetrasykliini CAS 57-62-5
Kolimesykliini CAS 58298-92-3
Meglusykliini CAS 31770-79-3
Meklosykliini CAS 2013-58-3
Metasykliini CAS 914-00-1
Nitrosykliini CAS 5585-59-1
Oksitetrasykliini CAS 79-57-2
Pekosykliini CAS 15301-82-3
Penimepisykliini CAS 4599-60-4
Penimosykliini CAS 16259-34-0
Pipasykliini CAS 1110-80-1
Sansykliini CAS 808-26-4
Rolitetrasykliini CAS 751-97-3
Sansykliini CAS 808-26-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Terveysportti, metatesaurus: Tetrasykliinit
Merck manuals: Tetracyclines (englanniksi)
Kaarlo Tetri

Tetri vuonna 1974. Kuva: Kuvasiskot.
Kaarlo Tetri (29. maaliskuuta 1914 Yläsommee, Viipurin maalaiskunta – 27. lokakuuta 2001 Kauniainen) oli suomalainen juristi ja virkamies, joka toimi Valtiollisen poliisin (Valpo) päällikkönä kahden kuukauden ajan maalis–toukokuussa 1946.
Tetri kirjoitti ylioppilaaksi Viipurin suomalaisesta kaksoislyseosta 1933 ja suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1941 sekä kauppatieteiden kandidaatin tutkinnon 1945. Hän sai varatuomarin arvon 1944. Hän osallistui talvisotaan sissipataljoona 2:n riveissä ja oli sotilasarvoltaan vänrikki. Tetri työskenteli vuodesta 1934 Valtion rautateillä, muun muassa VR:n liikevirkamiesyhdistyksen sihteerinä ja johtokunnan jäsenenä. Vuosina 1943–1944 hän oli Rautatievirkamiesliiton sihteerinä ja 1943–1945 Rautatieliikenne-lehden päätoimittajana. Sodan jälkeen hän oli 1944–1945 sisäministeriön siirtoväenosaston omaisuudenhoitotoimiston johtajana ja 1945–1946 kauppa- ja teollisuusministeriön kotimaankauppatoimiston päällikkönä.
Tetri nimitettiin 21. maaliskuuta 1946 Valtiollisen poliisin päälliköksi. Edellinen vakinainen viranhoitaja Otto Brusiin oli eronnut edellisen vuoden joulukuussa lyhyeksi jääneen kauden jälkeen ja virkaa oli sen jälkeen hoitanut apulaispäällikkö Jorma Kymentaka. Valpo oli tuolloin siirtynyt kommunistien haltuun, mutta Tetri ei kuulunut heihin. Vappuna 1946 Helsingissä tapahtuneiden vähäisten poliittisten levottomuuksien jälkipuinnin yhteydessä Tetri kuitenkin ehdotti Valpon toimivaltuuksien huomattavaa laajentamista muun muassa virkanimitysten kontrollointiin, sensuurin tiukentamista sekä Valpon arvostelun ja välirauhansopimuksen vastaisten tekojen kriminalisointia. Suomen hallitus ei halunnut toteuttaa ehdotuksia, joten Tetri erosi jo 29. toukokuuta ja jäi siten virastonsa lyhytaikaisimmaksi johtajaksi.
Valpon johdosta erottuaan Tetri toimi valtion eri liikelaitosten lakimiehenä. Vuosina 1952–1958 hän oli Suomen Wienin-pääkonsulinviraston sihteerinä ja suoritti 1955 Wienin yliopistossa kansainvälisten suhteiden diplomitutkinnon. Palattuaan Suomeen hän oli 1958–1962 valtiovarainministeriön esittelijänä, 1962–1968 sisäministeriön nuorempana hallitussihteerinä, 1968–1970 YK:n yleiskokouksen Suomen valtuuskunnan jäsenenä ja viimeksi 1971–1977 sisäministeriön hallitusneuvoksena. Tetri kuului vuosikymmenten ajan presidentti Urho Kekkosen luotettuun lähipiiriin.
Teoksia

Viipurista maailmalle: muistelmia elämästä ja työstä valtionjohdon tuntumassa. Karisto, Hämeenlinna 1995. ISBN 951-23-3444-5
Neitsyt Marian syntymän kirkko (Käkisalmi)

Käkisalmen ortodoksinen kirkko on jälleen kirkollisessa käytössä.
Käkisalmen Neitsyt Marian syntymän kirkko (myös Käkisalmen ortodoksinen kirkko) oli entisen Käkisalmen ortodoksisen seurakunnan pääkirkko Käkisalmessa luovutetussa Karjalassa. Kirkko oli pyhitetty Neitsyt Marian syntymän muistolle. Nykyisin kirkko on jälleen toiminnassa Konevitsan luostarin alaisuudessa.
Rakentaminen ja ulkoasu

Neitsyt Marian syntymän kirkko valmistui vuonna 1847. Se rakennettiin Pyhän Synodin varoilla. Kirkon suunnittelijaksi mainitaan usein Louis Visconti, mutta todennäköisempänä suunnittelijana pidetään Carlo Viscontia (1774–1852). Kirkko rakennettiin tiilestä ja rapattiin sekä ulkoa että sisältä. Kirkon pinta-ala on 264 m². Kirkon pääsisäänkäynti on kellotornin alaosassa. Kirkkosalin keskellä on suuri kupoli. Kirkkoa korjattiin vuonna 1898 ja vuosina 1933–1936.
Irtaimisto

Kirkon ikonostaasin arvokkaimmat ikonit olivat Kaikkein pyhimmän Jumalan Synnyttäjän ylistys-ikoni ja pyhän Nikolaoksen ikoni. Kirkonkelloja oli yhteensä kahdeksan, joista vanhin oli vuodelta 1649.
Sota-aika

Kirkko ei kärsinyt tuhoja talvisodan ilmapommituksissa. Sodan päätyttyä se oli kuitenkin luovutettava Neuvostoliitolle. Venäläiset käyttivät kirkkoa sodan jälkeen muun muassa vaatevarastona ja tallina. Suomalaiset valtasivat Käkisalmen takaisin jatkosodan alussa 1941. Venäläiset sytyttivät kaupungin palamaan perääntyessään. Vaikka kaupungista tuhoutui noin 90 %, säästyi Neitsyt Marian syntymän kirkko tuholta. Jatkosodan aikana kirkko saatiin vähäisillä korjauksilla takaisin kirkolliseen käyttöön. Vuonna 1944 kirkko oli taas jätettävä venäläisille. Osa kirkon esineistöstä saatiin pelastettua evakuointien yhteydessä.
Nykytila

Jatkosodan jälkeen kirkosta ei juuri huolehdittu ja se kävi huonokuntoiseksi. Neuvostoliiton hajottua on kirkkoa korjattu ja nykyisin se on jälleen toimiva kirkko Konevitsan luostarin alaisuudessa.
Aikaisemmat kirkot

Käkisalmen ortodoksinen seurakunta on ikivanha, eikä sen ensimmäisistä kirkoista ole tietoja. Vuonna 1500 mainitaan kaupungissa olleen kolme ortodoksista kirkkoa ja kolme luostaria kirkkoineen. Vuonna 1681 rakennettu Käkisalmen luterilainen kirkko muutettiin ortodoksiseksi vuonna 1710. Tämä kirkko purettiin vuonna 1898.
Aiheesta muualla

Kuva Neitsyt Marian syntymän kirkosta ennen sotia (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Neitsyt Marian syntymän kirkko (Käkisalmi) Wikimedia Commonsissa
Tervahauta

Noin sata vuotta vanha eteläsavolaisen torpan tervahauta. Pohja on mustikanvarpujen peittämä, mutta rännin paikka erottuu vielä. Ränni oli aikalaistiedon mukaan tallella vielä 1950-luvulla.
Tervahauta on tervanpoltossa käytettävä luonnonmateriaaleista tehty ja maahan kaivettu kuivatislaus- eli pyrolyysilaite, jolla puusta saadaan irrotettua terva. Tervahaudan annetaan kyteä ja lopuksi terva on juoksevaa ja voidaan juoksuttaa kourua pitkin. Tervahaudan polttamisen sivutuotteena saadaan myös viskoosia pikeä.
Tervasten hankkiminen

Tervasta tuli 1700-luvulla Suomen tärkein vientituote. Vuosisadan lopulla tervanpoltto keskittyi Kainuun alueelle, Oulujoen toimiessa tervan kuljetusreittinä. Yksi syy oli myös, että isojakoa ei toimitettu vielä 1700-luvulla Kajaanin kihlakunnassa, joten tervasten hankkiminen oli siellä pitkään paljon helpompaa kuin esimerkiksi Pohjanmaan länsiosissa. Tosin Kajaani kielsi vuonna 1755 tervasten oton kaupunkialueelta ja kolmen vuoden päästä tervan polton viittä kilometriä kaupunkia lähempänä ilman erityislupaa. Vaikka tervaksina käytettiin myös pihkaisia männyn kantoja ja kuivuneita keloja, yleinen hankintakeino oli kolota ja pihkaannuttaa mäntyjä kolmen peräkkäisen vuoden aikana aina usean metrin korkeudelle asti. Kolotut puut kaadettiin ja vietiin rankoina tervahaudan paikalle, jossa niistä tehtiin säröksiä eli lyhyempiä halkaistuja soiroja.
Tervahaudan rakentaminen

Tervahaudat ovat Suomessa olleet kahta päätyyppiä, rännimäisiä ja trattimaisia. Suurempaa tuotantoa varten valmistettiin trattimaisia hautoja, jotka kaivettiin tuulensuojaiseen paikkaan ja joiden pohjalle rakennettiin umpinaiset säiliöt. Rännihaudassa terva juoksutettiin tynnyreihin rännin eli ns. piipun kautta, jonka päässä oli kynä tai purtilo. Tervahaudan pohja tampattiin tiiviiksi turpeella ja savella. Särökset ladottiin kerroksittain yläviistoon tai joskus melkein pystyyn haudan pohjalle, niin että keskelle jäi ns. silmäkeppi ja sen pohjalle särösristikko eli takka. Ennen polttamista säröksistä ladottu hauta peitettiin huolellisesti ensin huonolla puulla, sitten sammalilla, turpeella ja mullalla. Tervahaudan vierusvallin eli ns. palton alareuna jätettiin peittämättä, hauta sytytettiin tuohella juuri paltonreunasta.  Terva valui silmästä piipun aukkoon. Piippu oli ontto putki, joka oli tehty kahdesta halkaistusta ja koverretusta puusta. Ne liitettiin vanteilla yhteen ja tilkittiin puun kuorella. Kynän päässä oli tappi, jota avamaalla tervaa juoksutettiin tynnyriin.
Tervahaudan poltto

Poltossa tervaksista tislautuu ns. nestemäinen terva kuivatislaamalla. Ison haudan polttaminen kesti noin viikon ja yhdestä kuutiometristä tervaksia saatiin noin 30 litraa eli neljännestynnyri tervaa. Tervatynnyrin standardikoko oli 48 kannua eli 125 litraa. Piipun tappi avattiin vasta ensimmäisen polttovuorokauden jälkeen, jolloin siitä valui ensin tervavettä eli tervankusta. Tervaa alettiin saada kolmantena päivänä, aluksi paksumpaa ja sitten haudan kuumuuden kohotessa hienoa ja notkeaa. Polton aikana tervahautaa juntattiin aika ajoin tiiviimmäksi isolla puunuijalla.  Valmiit tynnyrit kuljetettiin usein haudalta jatkoyhteyksien ääreen ns. palkkuilla eli puisilla purilasaisoilla, jolloin niiden kestävyys tuli heti koeteltua.
Tervanpoltto alkoi vähetä 1800-luvun luvun jälkipuoliskolla ja loppui 1930-luvulla. Nykyisin tervanpolttoa järjestetään perinnetapahtumana muun muassa maaseutunäyttelyissä ja esimerkiksi Oulun lähellä Turkansaaressa aina juhannusaattona sekä Narvan Markkinoilla. Tervahaudan panoa valvovaa henkilöä on kutsuttu eri lähteissä hautamahtariksi, -mestariksi tai plehtariksi. Oulussa toimineen Merijalin luoman Tervaleijona-pastillin rasiassa todettiinkin, että "Plehtari oli tervahaudan valmistuksen eli -panon valvoja. Plehtarin toimi oli arvostettu ja siihen ei kuka tahansa kelvannutkaan."
Aiheesta muualla

Enska Mäntykangas polttaa tervaa Lapin erämaassa Yle Elävä arkisto.
Tervahauta Oulun Turkansaaressa.
Teutonit

Kimbrien ja teutonien vaellukset ja tärkeimmät taistelut.
Teutonit (latinaksi teutoni tai teutones) olivat muinainen germaaniheimo, joka asui alun perin Lounais-Jyllannin ja Elben suiston välisellä alueella. Tulvien hävitettyä heidän alueitaan teutonit liittyivät kimbreihin ja ambroneihin noin 120 eaa. ja vaelsivat etelään. Teutonit tunkeutuivat 100-luvulla eaa. yhdessä kimbrien kanssa Galliaan ja pian myös Pohjois-Italiaan. Teutonien raivo (furor Teutonicus) herätti roomalaisissa kauhua. Gaius Marius löi lopulta teutonien armeijan vuonna 102 eaa. Aquae Sextiaen taistelussa, lähellä nykyistä Aix-en-Provencea.
Myöhemmin teutonit on harhaanjohtavasti samastettu saksalaisiin. Heidän nimeensä sisältyy ehkä indoeurooppalaisen kantakielen ”kansaa” tarkoittava sana (teutā), josta myös saksalaisten omakielinen nimitys Deutsche juontuu.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Teutonit Wikimedia Commonsissa
Božena Němcová

| Božena Němcová |
| --- | --- |
 Božena Němcová
Henkilötiedot
Syntynyt: 1820
Kuollut: 1862 (41–42 vuotta)
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: tšekki
Tuotannon kieli: tšekki
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Božena Němcová (o.s. Novotná ja Panklová) (luultavasti 4. helmikuuta 1820 Wien, Itävallan keisarikunta –21. tammikuuta 1862 Praha, Itävallan keisarikunta) oli tšekkiläinen kirjailija.
Elämä

Němcován syntyperästä ei ole tarkkaa varmuutta. Perinteisen tarinan mukaan hän syntyi tšekkiläisen piian Terezia Novotnán sekä itävaltalaisen vossikan Johann Panklin perheeseen Wienissä vuonna 1820. Toisaalta Němcováa on myös väitetty herttuatar Kateřina Zaháňskán aviottomaksi tyttäreksi, jonka Novotná kasvatti omanaan. Tämän teorian mukaan hän olisi syntynyt jo vuonna 1847.
Joka tapauksessa Němcován tiedetään kasvaneen Itä-Böömissä, jossa hänen vanhempansa työskentelivät herttuatar Zaháňskán kartanolla. Jo nuorena Němcová kiinnostui kirjoista ja luki erityisesti saksalaista kirjallisuutta.
Vain 17-vuotiaana Němcová naitettiin häntä 15 vuotta vanhemmalle Josef Němecille, jonka kanssa hän sai yhteensä neljä lasta. Němec oli ammatiltaan finanssivirkamies, mutta joutui vahvojen tšekkiläisnationalististen mielipiteittensä takia muuttamaan useasti kaupungista toiseen itävaltalaisten viranomaisten painostuksesta. Liitto osoittatui onnettomaksi. Němecin tiedetään pahoinpidelleen vaimoansa useaan otteeseen, ja perhe pysyi köyhänä johtuen lähes vuosittaisista muutoistaan kaupungista toiseen. Toisaalta Němcová sai aviomieheltään kiinnostuksen tšekin kielen käyttämiseen, mikä osoittautui hänen myöhemmällä urallaan merkittäväksi.
Aviopari muutti vuonna 1841 Prahaan, Tšekin kansallisen heräämisen keskukseen. Siellä Němcová teki nopeasti tuttavuutta ajan merkittävien tšekkiläisten ja slovakialaisten kulttuurivaikuttajien kanssa. Tähän aikaan Němcová myös aloitti omien kirjoitustensa julkaisun sekä länsislaavilaisten kansantarinoiden keräämisen. Hänen merkittävin teoksensa Isoäiti julkaistiin vuonna 1855 suuren suosion saattelemana. Sen taustalla oli kuitenkin suuri suru, sillä Němcován esikoinen oli kuollut muutama vuosi aikaisemmin vain 16-vuotiaana. Kirjallisen tuotantonsa saamasta kuuluisuudesta huolimatta Němcová ja hänen perheensä pysyivät köyhinä koko hänen elämänsä ajan. Pariskunta erosi lopullisesti vuonna vuonna 1861.
Němcová kuoli vuonna 1862 pitkällisen köyhyyden uuvuttavamana vain hieman yli 40-vuotiaana. Hänet on haudattu Prahan Vyšehradin hautausmaalle.
Kirjallinen tuotanto

Němcová julkaisi kansansatuja, kansatieteellisiä kuvauksia ja novelleja sekä romaaneja, joista tunnetuimmat ovat Babička (1855, suom. Isoäiti) ja 'Vuoristokylä' (1856). Němcován proosasta kuvastuu romanttinen käsitys maalaiselämästä ja samalla yhteiskunnan realistinen havainnointi.
Němcován yhdessä Karel Jaromír Erbenin kanssa julkaisemat sadut ovat tšekkiläisen 1800-luvun kirjallisuuden klassikkoja. He loivat niillä itsenäisen tšekkiläisen sadun realistisen tyylin ja poetiikan, jotka kuuluvat yhä nykyiseen tšekkiläiseen kulttuuriin: satuihin, peleihin, televisiosarjoihin. Alkuperäisiä satuja luetaan edelleen. Myös Isoäitiä luetaan yhä: se on tunnettu ja parodioitukin romaani, joka vie lukijan idylliseen lapsuuden maailmaan.
Valikoidut teokset > Suomennetut teokset

Isoäiti (Babička), suom. Anna-Liisa Laine, Helsinki: Kirjamaailma 1966
Isoäiti: kuvia maalaiselämästä (Babička), suom. Anna-Liisa Laine, runot suom. Mikko Kilpi, tšek. henkilön- ja paikannimet tark. Marta Hellmuthóva. Helsinki: WSOY 1978 ISBN 951-0-08741-6
Kunnianosoituksia

Němcován mukaan on nimetty asteroidi 3628 Božněmcová.
Vuonna 2005 Němcová äänestettiin Tšekin yleisradioyhtiön järjestämässä kilpailussa kymmenenneksi suurimmaksi tšekkiläiseksi. Hän oli kilpailun korkeimmaksi sijoittunut nainen.
Němcová on kuvattuna Tšekin 500 korunan setelissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Božena Němcová Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia 2  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  RKD Artists 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  IdRef
Namor

| Prinssi Namor |
| --- | --- |
 Prinssi Namor, Atlantiksen Kostava Poika
Luoja(t):  Bill Everett
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Motion Picture Funnies Weekly
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Namor (McKenzie)
Status:  Aktiivinen
Pituus:  187 cm
Paino:  145 kg
Ryhmäsidokset:  Hyökkääjät, Voittajat, Kostajat, Puolustajat, Illuminati
Henkilöllisyydet:  Sukeltaja, Kostava Poika, Atlantiksen Prinssi
Voimat:  Amfibioninen ruumiinrakenne, korkea kestävyys merenalaiselle paineelle, valtava fyysinen voimakkuus, korkea uintinopeus, käskyvalta mereneläviin.
Suhteet
Sukulaiset:  Leonard McKenzie (isä, kuollut), Fen (äiti, kuollut), Namora (serkku, kuollut), Namorita (Namora-serkun kloonitytär, kuollut), Dorma (vaimo, kuollut), Marrina (vaimo, koomassa), Llyron (poika)
Namor, tunnettu myös lisänimellä Sukeltaja (engl. the Sub-Mariner), on Marvel-kustantamon luoma antisankari. Namorin ensiesiintyminen tapahtui erittäin harvinaisessa Motion Picture Funnies Weekly -lehdessä (lehtiä on jäljellä enää kahdeksan kappaletta ja ne löydettiin vuonna 1974 kustantajan varastosta). Namorin loi vuonna 1939 Bill Everett, jonka mukaan Namorin nimen inspiraation lähde on Samuel Coleridgen runo Vanhan merimiehen tarina.
Namor on merenalaisen Atlantiksen kuningas, vaikka onkin merikapteeni Leonard McKenzien ja atlantilaisen prinsessa Fenin lapsi, jolla on sekä Homo mermanus -rodun että myös ihmisten kyvyt. Namor on yksi ensimmäisistä antisankareista sarjakuvissa. Hän oli hyväluonteinen, mutta äkkipikainen ja kostonhimoinen sankari, joka rankaisi "pinnalla-eläjiä" pienemmästäkin loukkauksesta Atlantista vastaan. Namor on myös Marvelin ensimmäinen mutantti.
Suomessa Namor esiintyi ensimmäisen kerran Ihmesarjan numerossa 2 (1967).
Historia > Ensimmäinen mutantti

Namoria on toistuvasti kutsuttu Marvel-universumin ensimmäiseksi mutantiksi, mikä pitääkin paikkansa, ottaen huomioon hahmon ensiesiintymisen julkaisuajankohdan (1939). Marvel-universumin kuvitteellisessa historiassa Namor ei kuitenkaan ole ensimmäinen. Näitä Namoria vanhempia mutantteja ovat Tuho (syntynyt joskus 30. vuosisadalla eaa.), Selene (vähintään 10.000 eaa.), Wolverine (1800-luku), Mystikko ja Kohtalo (tarkka synnyinaika tuntematon, luultavasti satoja vuosia, demoninen mutantti Azazel jne.
Namorin pääasialliset mutaatiot, joita niin atlantislaisilla (Homo mermanus) kuin ihmisilläkin on, ovat hänen kykynsä lentää, fyysinen voima joka ylittää moninkertaisesti tavallisen atlantislaisen ja Namorin outo kyky johtaa ja varastoida sähköenergiaa. Näitä ominaisuuksia ei voida selittää kahden rotujen yhdistyneen fysiologian avulla, joten Namor on siis luokiteltava mutantiksi.
Namoria ei kuitenkaan kutsuttu Marvelilla mutantiksi ennen 1990-lukua. 1960-luvun alussa esitellyt kaikkien meren elävien voimat eivät olisikaan näyte mutanttivoimista. Mutantilla ei Marvelin mukaan ole eri voimia joilla ei ole yhteyttä toisiinsa. Nyt Namorin nuo kyvyt onkin unohdettu tietoisesti.
Historia > Namora ja Namorita

Namora oli Namorin serkku ja naispuolinen vastine. Namora esiintyi sarjakuvissa jo vuonna 1947, vuosia ennen Teräsmiehen serkkua Terästyttöä. Namoralla oli jopa oma lyhytaikainen lehtensä, ja soolosarjoja antologialehdissä. Namorakin palasi mukaan Namorin 60-luvun lehteen, mutta Llyra tappoi hänet.
Namorita tuotiin mukaan Namoran kuoleman jälkeen tämän tyttärenä. Myöhemmin kuitenkin selvisi että Namora ei voinut saada lapsia ja että Namorita oli Namoran klooni. Namora oli pitkään vakituinen sivuhahmo ja Namorin apulainen. Namora oli myöhemmin Uusien Soturien jäsen, mutta kuoli kahden muun ryhmän jäsenen kanssa vuonna 2006, kun Kapteeni Ihmeen vanha vihollinen Nitro räjäytti Stamforen kaupungin, jossa hän sekä kolme muuta Lautalta karannutta vankia olivat piileskelleet.
Sekä Namoralla että Namoritalla oli täsmälleen samat kyvyt kuin Namorilla. Namoran jalkojen siivet vain katosivat jo varhain ilman selitystä.
Historia > Sisällissota

Illuminatiin liityttyään Namor huomasi olevansa kiusallisessa asemassa. Ryhmän muut jäsenet halusivat lähettää Hulkin kauas pois maapallolta, rauhallisen vehreälle planeetalle, mutta Namor ei suvainnut tätä. Vastalauseeksi hän jätti ryhmän. Nitron tapettua Sisällissodan alkuvaiheessa hänen serkkunsa Namoritan ja Illuminati pyysi Namoria takaisin joukkoonsa. Namor vastusti tätäkin. Kostoksi serkkunsa kuolemasta Namor lähetti valtakuntansa agentteja estimään superroistoa tuotavaksi Atlantiksen oikeuden eteen. Myöhemmin atlantislainen diplomaatti surmataan ja Namor ryhtyy armeijansa kanssa tukemaan Kapteeni Amerikkaa.