stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muhammad Ali
Merkitys > Kansalaisoikeustaistelun symbolina

Alin merkitys nähdään usein nyrkkeilyä laajempana. Urheilutoimittaja Bert Sugarin mukaan Ali oli ensimmäinen amerikkalainen huippu-urheilija, joka nousi kansainväliseksi supertähdeksi myös Yhdysvaltojen ulkopuolella. Hän on sanonut Alin edustavan kokonaista aikakautta Yhdysvaltojen historiassa, koska hän uskalsi lausua mielipiteensä ääneen. Hän nostaa esiin Alin päätöksen kieltäytyä kutsunnoissa astumasta palvelukseen, minkä katsotaan maksaneen hänelle nuoruuden huippuvuodet. ”[H]än halusi käyttää lahjojaan muuhunkin kuin vain ihmisten mätkimiseen.” Urheilusosiologi ja kansalaisoikeusaktivisti Harry Edwardsin mukaan Ali oli 1900-luvun merkittävimpiä urheilijoita, koska hän kumosi perinteiset mustiin urheilijoihin liitetyt ennakkoluulot. ”Urheilulla on aina ollut suuri merkitys amerikkalaiselle yhteiskunnalle, ja Alin teot innoittivat miljoonia tummaihoisia ympäri Yhdysvaltoja”, tiivisti Edwards.
Alia esikuvanaan pitävä koripallovalmentaja John Thompson sanoo, että Ali tarjosi tummaihoisille uudenlaisen roolimallin. Thompsonin mukaan hän oli lahjakas ja itsevarma, ja tarvittaessa valmis puolustamaan aatteitaan, mikä poikkesi aiemmista tummaihoisista urheilutähdistä, jotka olivat oppineet esiintymään julkisuudessa nöyränä. Myös kansalaisoikeusaktivisti Al Sharpton on sanonut Alin tarjonneen uudenlaisen esikuvan mustille urheilijoille. Hänen mukaansa se, että raskaansarjan maailmanmestari uskalsi riskeerata uransa oman vakaumuksensa vuoksi, toi uskottavuutta koko liikkeelle. ”Hän tiesi joutuvansa vankilaan, ja teki sen vapaaehtoisesti”, sanoi Sharpton. Baseball-tähti Reggie Jackson kutsui Alia huippu-urheilijoiden kuninkaaksi ja sanoi tämän kuuluvan samaan ryhmään Jim Brownin, Bill Russellin, Wayne Gretzkyn, Jack Nicklausin, Kareem Abdul-Jabbarin, Michael Jordanin ja Willie Maysin kanssa. ”Nämä ovat kaikki miehiä, jotka aikoinaan hallitsivat omaa lajiaan samalla tavalla kuin Ali hallitsi nyrkkeilykehiä. Näidenkin miesten rinnalla Ali olisi silti kuningas. Hänestä kasvoi nyrkkeilyä suurempi ilmiö. Hän edusti paljon muutakin kuin vain urheilua.” ”Kun puhutaan urheilusta, kun puhutaan historiasta, Muhammad Alia ei voi jättää mainitsematta. Kouluissa lapsille pitäisi opettaa, kuinka Ali seisoi aina aatteidensa takana. Hän oli persoona, josta jokainen voi olla ylpeä ihonväriin tai synnyinmaahan katsomatta”, sanoi baseball-tähti Hank Aaron.
Merkitys > Olympiatulen sytyttäminen

Ali valittiin vuonna 1996 sytyttämään Atlantan olympialaisten olympiatuli. Atlantan olympialaisten järjestäjäkomitean puheenjohtaja Billy Payne olisi halunnut valita Evander Holyfieldin, mutta NBC:n vastaava johtaja Dick Ebersol vaati Alin, ja perusteli valintaa hänen ylikansallisella suosiollaan: ”Muhammad Ali saattaa olla ehkä paavin jälkeen maailman rakastetuin hahmo. Kolmannessa maailmassa hän on sankari. Muslimimaissa hän on sankari ja kanssapyhiinvaeltaja. Kaikille nuorille — kutakuinkin — Yhdysvalloissa hän on periaatteen mies, joka oli valmis menemään vankilaan.”
Tulen sytyttämistä edeltävänä yönä Ali oli valvonut useita tunteja pitäen soihtua kädessään. Hänen vaimonsa Lonnie sanoi, että ”Alista tuntui kuin hän olisi voittanut MM-tittelin neljännen kerran”. Soihtua pidellessään Parkinsonin syndroomaa sairastanut Ali tärisi näkyvästi, mutta onnistui silti sytyttämään tulen yleisön osoittaessa suosiotaan. Hetkeä on kutsuttu koskettavaksi ja ikoniseksi.
Ali esiintyi julkisesti Atlantan olympiatapahtumissa vielä pari kertaa tämän jälkeen. Yhdysvaltojen ja Jugoslavian välisen koripallo-ottelun puoliajalla Kansainvälisen olympiakomitean puheenjohtaja Juan Antonio Samaranch ojensi hänelle uuden kultamitalin Rooman olympialaisissa 1960 voittamansa tilalle. Ali oli aiemmin väittänyt heittäneensä alkuperäisen mitalin jokeen Yhdysvaltojen rotusorrosta suuttuneena, mutta myöhemmin hän myönsi hukanneensa mitalin. Tämän jälkeen hänet nähtiin vielä seuraamassa kisojen nyrkkeilyfinaaleja.
Populaarikulttuurissa > Omat työt

Ali esiintyi myös laulajana ja näyttelijänä. Jo vuonna 1963 Ali levytti nimellä Cassius Clay LP-levyn I Am the Greatest. Levy sisälsi monologeja ja runoja sekä cover-versioita sellaisista kappaleista kuin Ben E. Kingin ”Stand By Me” ja Sam Cooken ”The Gang’s All Here”. Monologeissaan Clay piikitteli tulevaa vastustajaansa, silloista raskaansarjan maailmanmestaria Sonny Listonia Kirjailija Tom Wolfe kirjoitti levystä Esquire-lehdessä lokakuussa 1963: ”Ei tunnu erityiseltä sanoa, että nyrkkeilijän pitäisi nähdä urheilu myös viihteenä, mutta harva osasi tehdä sitä kunnolla ennen Alia”. Levyn nimikkoraita noteerattiin parhaan komediaesityksen Grammy-ehdokkuudella. Myöhemmin vuonna 1976 Ali sai toisen Grammy-ehdokkuutensa, kun hänen albuminsa The Adventures Of Ali And His Gang Vs. Mr. Tooth Decay noteerattiin parhaiden lastenlevyjen ehdokkuudella.
Vuonna 1969 ottelukieltonsa aikana Ali esiintyi Broadway-musikaalissa Buck White, joka sai ensi-iltansa 2. joulukuuta 1969. Ajankohtaisia teemoja käsitellyt musikaali sijoittui militanttien mustien ryhmän kokoontumiseen. Heikkoja arvosteluja saanut tuotanto lopetettiin jo neljä päivää ensi-iltansa jälkeen. Vuonna 1972 Ali kävi neuvotteluja Warner Bros. -studion kanssa pääroolista elokuvassa Taivas saa odottaa, joka olisi ollut uusintaversio vuoden 1941 elokuvasta Henki etsii asuntoa. Elokuvassa Ali olisi esittänyt menehtynyttä nyrkkeilijää, joka herätetään uudelleen henkiin ja voittaa jälleen raskaansarjan maailmanmestaruuden. Alustavan käsikirjoituksen laati Francis Ford Coppola. Hanke kuitenkin kaatui Elijah Muhammadin vastustukseen, sillä hän piti elokuvan juoneen kuulunutta jälleensyntymiselementtiä islamin oppien vastaisena. Vuonna 1977 Ali antoi äänen häntä itseään esittävälle hahmolle NBC:n tuottamassa animaatiosarjassa I Am the Greatest, jota tuotettiin 13 jakson verran. Ali esitti itseään myös ensimmäisessä elämästään kertovassa elokuvassa, Suurin (The Greatest, 1977), jonka tekijäluetteloon hänet on merkitty myös toisena käsikirjoittajana. Elokuva käy läpi Alin uran vaiheita Rooman olympialaisten kultamitalista aina Rumble in the Jungle -otteluun ja mestaruuden uusimiseen asti. Vuonna 1979 Ali näytteli Gideon Jacksonia TV-elokuvan Vapaustaistelija pääosassa. Toista pääroolia näytteli Kris Kristofferson.
26. syyskuuta 1997 sai ensi-iltansa Rumble in the Jungle -ottelusta kertova arvostettu dokumenttielokuva Kehäkuninkaat (When We Were Kings), joka kertoo ottelun lisäksi Alin ja Foremanin valmentautumisesta kyseiseen kohtaamiseen, sekä käy läpi analyysejä kamppailusta. Kehäkuninkaat voitti Parhaan dokumentin Oscar-palkinnon, jota noutamassa olivat elokuvantekijöiden lisäksi myös Ali ja Foreman.
Populaarikulttuurissa > Elokuva

Oliver Stone suunnitteli jo 1980-luvun lopulla elokuvaa Alista, mutta hanke ei toteutunut. Sen jälkeen elokuvaa suunnittelivat useat nimekkäät ohjaajat, kuten Barry Sonnenfeld ja Spike Lee, mutta lopulliseksi ohjaajaksi nousi Michael Mann. Elokuvassa Alia esittää Will Smith, joka valmistautui rooliinsa vuoden ajan nyrkkeilemällä, harjoittamalla lihaksiaan ja opiskelemalla islamin kulttuuria. Ali on sanonut, että Smith on ”ainoa henkilö koko maailmassa, joka voisi näyttää minulta ja näytellä minua”. Lopullinen elokuva Ali sai ensi-iltansa 25. joulukuuta 2001.
Elokuva oli taloudellinen pettymys, sillä sen tuotto ei kattanut edes tuotantokuluja. Näyttelijätyötä kuitenkin kiitettiin, ja vuoden 2002 Oscar-gaalassa Will Smith ja TV-toimittaja Howard Cosellia esittänyt Jon Voight olivat ehdokkaina parhaan miespääosan ja miessivuosan palkintoihin. Elokuva sai myös 22 muuta ehdokkuutta ja voitti niistä seitsemän: esimerkiksi Will Smith sai MTV Movie Awards -gaalassa parhaan miespääosan esittäjän palkinnon.
Populaarikulttuurissa > Muut esiintymiset

Vuonna 1978 DC Comics -sarjakuvakustantamo julkaisi tarinan Teräsmies vastaan Muhammad Ali. Siinä scrubbien avaruuskansa hyökkää Maahan ja uhkaa tuhota sen, jos planeetan paras taistelija ei kykene voittamaan heidän mestariaan. Sekä Teräsmies että Muhammad Ali ilmoittautuvat vapaaehtoisiksi, ja Maan mestari ratkaistaan heidän välisessään ottelussa. Alin hahmo sai tarinassa myös perinteistä poiketen kuulla Teräsmiehen salaisen henkilöllisyyden.
Vuonna 1995 EA Sports julkaisi Foes of Ali -nimisen nyrkkeilypelin. Pelille ei tehty jatko-osaa, mutta sen jälkeen Ali on esiintynyt EA Sportsin tuottamissa Knockout Kings ja Fight Night -sarjan nyrkkeilypeleissä.
Huomionosoitukset

Vuonna 1978, jo ennen kuin Ali oli lopettanut uransa, hänen kotikaupunkinsa Louisvillen koulutoimikunta esitti, että Jefferson County Public School nimettäisiin uudelleen Alin mukaan. Ehdotus ei saanut kannatusta, mutta myöhemmin samana vuonna kaupungin johto päätti pitkän väittelyn jälkeen nimetä Walnut Streetin uudelleen Muhammad Ali Boulevardiksi. Kaupunki teetti sitä varten 70 katukylttiä, joista kaksitoista varastettiin ensimmäisen viikon aikana. Vuonna 2005 Louisvillessä avattiin Muhammad Ali Center, joka on omistettu sovittelulle ja maailmanrauhalle. Vuonna 2009 Ali nimettiin irlantilaisen Ennisin kaupungin kunniakansalaiseksi, koska hänen isoisänsä isä Abe O’Grady oli kotoisin paikkakunnalta. O’Grady oli lähtenyt siirtolaisena Yhdysvaltoihin ja mennyt siellä naimisiin orjan kanssa.
Vuonna 1970, kun Ali oli otellut nyrkkeilykehässä ensimmäistä kertaa kolmeen ja puoleen vuoteen, hänelle myönnettiin Martin Luther King Freedom Medal -kunniamitali. Martin Luther Kingin leski Coretta Scott King sanoi palkinnon myöntämisen yhteydessä, ettei Ali ole vain nyrkkeilyn vaan myös rauhan ja yhtenäisyyden mestari. Vuonna 2005 Ali sai presidentti George W. Bushilta Presidential Medal of Freedom -kunniamitalin, joka on korkein Yhdysvaltain hallinnon siviilille myöntämä kunniamerkki.
Muhammad Alin takki ja käsineet, joita hän oli käyttänyt vuonna 1975, lahjoitettiin Smithsonian-instituutin kokoelmiin vuonna 1976. Lahjoitustilaisuudessa Ali totesi, että hänen Everlast-merkkisistä käsineistään tulee todennäköisesti näyttelyn kuuluisin nähtävyys. Vuonna 2002 hän sai oman tähtensä Hollywood Walk of Famelle. Kunnianosoitusta perusteltiin hänen elämällään, joka oli ”elävää teatteria”. Tähti on ainoa Hollywood Walk of Famen laatta, jota ei ole sijoitettu jalkakäytävälle vaan Dolby-teatterin seinään – Ali ei halunnut kenenkään kävelevän ylitseen.
Vuonna 2024 WWE valitsi Muhammad Alin WWE Hall of Fame:n postuumisti. Ali osallistui ensimmäiseen Wrestlemaniaan erikoistuomarina 
Hulk Hogan & Mr. T ja “Rowdy” Roddy Piper & “Mr. Wonderful” Paul Orndorffin välisessä ottelussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Muhammad Ali Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Muhammad Ali Wikisitaateissa
Virallinen kotisivusto. (englanniksi)
Muhammad Ali Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Nyrkkeilyn MM-ottelu Clay – Chuvalo (1966). Ylen Elävä arkisto.
Muhammad Ali sytyttää Atlantan olympiatulen. Ylen Elävä arkisto.
Ammattilaisottelutilastot Boxrec-tietokannassa. (englanniksi)
Muhammad Alin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 2 
Kansalliset:  Norja 2  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani 2  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 2 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  NARA  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Cassius Clay ja Joe E. Martin tammikuussa 1960.
Cassius Clay palkintokorokkeella Rooman olympialaisissa 1960.
Ali vuonna 1966.
Muhammad Ali tapaa presidentti Jimmy Carterin vuonna 1977.
Ali haastattelussa vuonna 1978.
Ali (mustassa puvussa) kuuntelemassa Elijah Muhammadin puhetta.
Muhammad Ali vuonna 2004.
Presidentti Ronald Reagan ja Ali Valkoisessa talossa 1983.
Muhammad Ali Center, Louisville.
Muhammad Ali kuvattuna azerbaidžanilaisessa postimerkissä vuonna 1996.
Muhammad Ali -vahanukke. Madame Tussauds, Lontoo.
Ali vastaanottamassa Presidential Medal of Freedom -mitalia presidentti George W. Bushilta vuonna 2005.
Karol Kot

| Karol Kot> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. joulukuuta 1946 Kraków, Puola
Kuollut: 16. toukokuuta 1968 (21 vuotta) Mysłowice, Puola
Kansalaisuus:  Puola
Muut tiedot
Uhrit:  2
Karol Szczepan Kot (18. joulukuuta 1946 – 16. toukokuuta 1968) oli puolalainen murhaaja, joka terrorisoi Krakovan kaupunkia vuosina 1964–1966.
Oikeudenkäyntien todisteiden ja uhrien, joihin kuului lapsia ja vanhuksia, näennäisesti sattumanvaraisten valintojen vuoksi Kotia kutsuttiin Krakovan vampyyriksi. Oikeudenkäynnin jälkeen, jossa Kot myönsi syyllisyytensä kaikkiin rikoksiin, joista häntä syytettiin, hänet tuomittiin 14. heinäkuuta 1967 kuolemaan. Sen jälkeen kun valitus alun perin alennettiin elinkautiseksi vankeusrangaistukseksi, rangaistus palautettiin. Kot hirtettiin 16. toukokuuta 1968. Hänen sukunimensä Kot tarkoittaa puolaksi sanaa kissa.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Puola
Suzanne Mubarak

| Suzanne Mubarak |
| --- | --- |
 Suzanne Mubarak vuonna 2010
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. helmikuuta 1941 (ikä 83) Minya, Egypti
Puoliso:  Hosni Mubarak
Lapset:  Alaa Mubarak Gamal Mubarak
Muut tiedot
Koulutus: Kairon Amerikkalainen yliopisto
Suzanne Mubarak (s. 28. helmikuuta 1941) on Egyptin entisen presidentti Hosni Mubarakin leski. Egyptiläis-brittiläisen pariskunnan lapsi Suzanne ja Hosni Mubarak avioituivat jälkimmäisen ollessa Egyptin ilmavoimien upseeri ja hän nousi presidentiksi vuonna 1981. Pari sai kaksi poikaa, Alaan ja Gamalin. Hosni Mubarak syrjäytettiin vallankumouksessa vuonna 2011.
Elämäkerta

Suzanne Mubarak syntyi Minyassa Egyptissä vuonna 1941. Hänen isänsä oli egyptiläinen lääkäri ja äiti brittiläinen sairaanhoitaja. Nuoruutensa Suzanne varttui Kairon Heliopoliksella. 16-vuotiaana hän tapasi tulevan aviomiehensä Hosni Mubarakin, joka tuolloin oli Egyptin ilmavoimien upseeri. Pari meni naimisiin vuotta myöhemmin ja he saivat kaksi lasta, Alaan ja Gamalin. 10 vuotta myöhemmin hän ryhtyi opiskelemaan. Hän sai alemman korkeakolututkinnon politiikan tutkimuksesta vuonna 1977 ja ylemmän tutkinnon sosiologiasta ja antropologiasta 1982. Molemmat tutkinnot hän suoritti Kairon Amerikkalaisessa yliopistossa. Hänen miehestään tuli yksi Jom kippur -sodan sankareista ja hän kohosi nopeasti poliittiselle uralle.
Egyptin presidentti Anwar Sadat murhattiin vuonna 1981. Tuolloin varapresidenttinä toimineesta Hosni Mubarakista tuli nyt maan presidentti. Toisin kuin joskus aikaisemmin, valtatyhjiötä ei syntynyt edellisen johtajan kuollessa. Alkoi pitkä ja vakaa Mubarakin valtakausi, jonka aikana tosin tehtiin vain hitaita uudistuksia. Suzanne oli suhteellisen näkymätön hahmo etenkin länsimaissa. Hän toimi kuitenkin esimerkiksi lasten oikeuksien ja hyvinvoinnin parissa aloittaen hankkeita esimerkiksi koulujen ja kirjastojen parantamiseksi. Unescon pyynnöstä hän oli mukana aloittamassa Bibliotheca Alexandrina -hanketta. Hänet nähtiin ajoittain myös diplomaattisissa tehtävissä. Vuonna 1985 hän johti egyptiläistä delegaationta YK:n naisten vuosikymmenen kokoukseen Kenian Nairobissa ja vuonna 1987 hän oli puhujana kansainvälisessä lastenoikeuksien kokouksessa Italian Luganossa.
Hosni Mubarakin hallinto kaatui vallankumouksessa vuonna 2011. Vallasta syösty presidentti tuomittiin seuraavina vuosina useita kertoja, mutta vuonna 2017 oikeus päätti vapauttaa hänet. Vallankumouksen lopputulos merkitsi myös Suzanne Mubarakin joutumista syrjään vaikutusvaltaisesta asemastaan. Vallankumouksen jälkimainingeissa Mubarakin perhettä syytettiin esimerkiksi miljoonaomaisuuksien kokoamisesta. Suzanne Mubarakin uskottiin yleisesti myös yrittäneen saada miehensä nimittämään pariskunnan poika Gamal Mubarak seuraajakseen. Suzanne Mubarak oli jonkin aikaa pidätettynä, mutta hänet vapautettiin hänen suostuttuaan siirtämään miljoonia maan petoksista vastaavalle viranomaiselle.
Hosni Mubarak kuoli helmikuussa 2020. Euroopan unionin pakotteet Suzannea ja muuta Mubarakin perhettä vastaan peruttiin maaliskuussa 2021.
Suzanne Mubarak (vas.) miehensä vieressä. Hosni Mubarak kättelee Puolan presidentti Lech Kaczyńskia.
Elli Saurio

Elli Sauriota haastatellaan vuonna 1939.
Elli Ivarintytär Saurio (31. joulukuuta 1899 Nurmes – 26. joulukuuta 1966 Helsinki) oli ensimmäinen taloustieteissä väitellyt nainen Suomessa ja Suomen ensimmäinen naisprofessori taloustieteiden alalla.
Yksityiselämä

Elli Saurion isä oli Josef Ivar Saurio (1869–1910) ja äiti oli Hilja Vilhelmiina o.s. Hukka (1876–1910). Äidinisä oli menestyvä nurmeslainen kauppias Juho Hukka. Äidinäiti Elisabet o.s. Hirvonen oli syntyjään Rääkkylän Jaamanhovin Hirvosia. Sama suku asuu yhä Jaamanhovia. Agronomi Ivar Saurio osti kesällä 1900 Nurmeksesta noin 300 hehtaarin suuruisen Rantalan eli Laamilan tilan toimittuaan tätä ennen muutamia vuosia Haapapuron maamieskoulun opettajana.
Hilja ja Ivar Saurion perheeseen syntyi yhteensä kolme lasta, ikäjärjestyksessä Elli (s. 1899), Liisa (s. 1904) ja Eeva (s. 1906). Kun tyttäret menettivät molemmat vanhempansa kevättalvella 1910, Elli ja Liisa sijoitettiin Lilli ja August (Aku) Saurion perheeseen Kokemäelle. Lilly Lydia Saurion (1873–1950) isä oli Ulvilan kirkkoherra, valtiopäivämies Karl Emil Stenbäck (1834–1919) ja August Saurio (1871–1935) oli Ivar Saurion nuorempi veli. Ivar ja August Janson suomalaistivat sukunimensä Saurioksi. Poikien vanhemmat, nahkuri Henrik August Janson (1838–1874) Tampereelta ja vaimonsa Johanna Vilhelmina o.s. Villgrén (1844–1873), olivat kuolleet nuorina.
Vuonna 1924 Liisa Saurio lähti Hämeenlinnaan opiskelemaan Wetterhoffin Kotiteollisuusopistossa. Seuraavana vuonna hän solmi siellä avioliiton silloisen jääkäri, komppanianpäällikkö Feeliks Waldemar Tuiskun kanssa. Kaksi vuotta myöhemmin Feeliks Tuisku erosi kapteenina vakinaisesta palveluksesta ja muutti perheineen Nurmekseen ryhtyen maanviljelijäksi. Laamilan kuolinpesä jaettiin nuorimman osakkaan, Eeva Saurion, tultua täysi-ikäiseksi ja Tuisku lunasti vaimon sisarten osuudet. Tuiskujen hoidossa Laamila toimi muun muassa harjoittelutilana. Parhaimmillaan talossa oli 40 lypsylehmää ja yhdeksän hevosta. Tilalla oli vanhastaan myös tiilitehdas. Felix Tuisku ylennettiin majuriksi vuonna 1941. Jääkärimajuri, maanviljelijä Feeliks Waldemar Tuiskun kuoltua hänen puolisonsa Liisa Tuisku (o.s. Saurio) myi Laamilan Nurmeksen kauppalalle.
Tieteellinen ura > Filosofian kandidaatti 1932

Elli Saurio sai päästötodistuksen Rauman Yhteislyseosta 16.5.1917 ja hänet kirjoitettiin 29.5.1917 Suomen Aleksanterin Yliopiston nimikirjaan Satakuntalaiseen osakuntaan kuuluvaksi ylioppilaaksi. Elli Saurio tuli ylioppilaaksi 1800-luvulta periytyvien sääntöjen mukaan. Uusi asetus ylioppilastutkinnosta annettiin 15.12.1919 ja sillä siirrettiin ylioppilastutkinto oppikoulujen lukioasteen päättö-tutkinnoksi. Enää se ei muodostanut akateemista alkeiskuulustelua yliopistoon kirjoittautumista varten. Sota-aika 1917–1918 hidasti Saurion opiskelun alkuvaihetta.
Elli Saurion yliopisto-opiskelun kausi jakaantui kahteen vaiheeseen ja vasta toinen opiskeluvaihe johti filosofian kandidaatin tutkinnon suorittamiseen. Tehokas ja tuloksellinen opiskelu alkoi syys-lukukaudella 1927, kun Saurio jäi palkkatyöstä virkavapaalle. Lukuvuoden 1928–1929 aikana Saurio oli kotitalouden vt. apulaistarkastajana maataloushallituksessa ja huhtikuussa 1929 hän aloitti puutarhaopettajan työn Orimattilan kotitalousopistossa. Saurio kykeni kuitenkin viemään opintojaan eteenpäin myös palkkatyön ohessa mutta opiskelutilanne helpottui Saurion jäädessä toisen kerran opintovapaalle marraskuun alussa 1929. Opiskeluloma jatkui kevätlukukaudella 1930.
Syyslukukaudella 1930 Elli Saurio oli jälleen opettamassa Orimattilan kotitalousopistolla. Kotitalousväkeä innosti eduskunnassa 3. marraskuuta jätetty toivomusaloite (n:o 31/1930) kotitalouden taloustieteen ja puutarhatieteen opettajavirkojen perustamiseksi yliopistoon. Kevätlukukaudella 1931 Saurio opiskeli kansantaloustieteen erikoiskysymyksiä ja Baltian historiaa. Syksy 1931 kului sosiologian luentojen ja seminaariharjoitusten merkeissä ohjaajina professorit R. Karsten ja G. Landtman. Kirjoitusnäytteen filosofian maisterin tutkintoa varten Elli Saurio suoritti 19.12.1931 ja Elli Saurion tutkinto valmistui kevätlukukauden 1932 kuluessa. Julkinen päätös filosofiankandidaattitutkinnosta, jonka on suorittanut Elli Saurio, julistettiin 22.4.1932 Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisessä osastossa, ja hänelle myönnettiin: kansantaloustieteessä arvosana laudatur (hyvät tiedot), käytännöllisessä filosofiassa laudatur (hyvät tiedot), taidehistoriassa arvosana approbatur ja Suomen historiassa arvosana approbatur. Saurion filosofian kandidaattitutkinnon arvosanaksi tuli approbatur 9/15 puoltoäänellä sekä niihin perustuvalla arvonimellä clarissimus.
Resogun

| Resogun |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Housemarque
Julkaisija:  Sony Computer Entertainment
Jakelija:  PlayStation Store ja PlayStation Now
Säveltäjä:  Ari Pulkkinen
Julkaistu:  WW 15. marraskuuta 2013
Lajityyppi:  Shoot 'em up
Pelimuoto:  yksinpeli ja moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: 10 vuotta tai vanhempi 
Alusta:  PlayStation 4, PlayStation 3, PlayStation Vita
Jakelumuoto:  PlayStation Network
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Resogun on suomalaisen Housemarquen kehittämä vokselipohjainen sivultapäin kuvattu shoot ’em up -videopeli. Sony Computer Entertainment julkaisi sen PlayStation 4:lle, PlayStation 3:lle ja PlayStation Vitalle. PS4-versio julkaistiin Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa marraskuussa 2013. Vita- ja PS3-versiot julkaistiin joulukuussa 2014.
Pelissä on vaikutteita Eugene Jarvisin Defenderistä.
Pelaaminen

Pelissä on tarkoitus, joka kentässä tuhota viholliset ja pelastaa ihmiset, jotka ovat häkeissä. Ihmisten pelastamisesta saa lisäetuja, kuten lisäelämiä. Valittavana aluksina pelaajalla on kolme kappaletta Nemesis, Ferox, Phobos.
Vastaanotto

Resogun sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. Metacriticin laskema painotettu keskiarvo valikoiduista arvosteluista on 84/100.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9/10.
Peli on saanut Eurogamerin arvostelussa arvosanaksi 8/10.
Palkinnot

Peli on palkittu Finnish Game Awards -tapahtumassa vuoden kotimaisena pelinä.
| Vuosi | Palkinto | Kategoria | Ehdokas/Ehdokkaat | Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Finnish Game Awards -palkinto | The Finnish Game of the Year 2013 |  | Voitto |
| 2014 | Finnish Game Awards -palkinto | The Finnish Gamers’ Choice 2013, Kyöpeli-palkinto |  | Voitto |
Aiheesta muualla

Resogun MobyGamesissa (englanniksi)