Avioliitto
Historia > Avioliitto Euroopassa > Tasa-arvon lisääntyminen

Historiallisesti miesten ja naisten roolit avioliitoissa ovat heijastaneet heidän roolejaan yhteiskunnassa. Lait ja tavat ovat perinteisesti rajoittaneet naisten mahdollisuuksia, rajoittaneet heidän oikeuksiaan ja vaatineet heitä olemaan miehen suojeluksessa ja kontrollissa. Esimerkiksi couverture-nimisen oikeusopin mukaan, joka kehittyi Englannissa keskiajalla, laki näki avioparin yhdeksi henkilöksi - ja tämä henkilö oli aviomies. 1700-luvulla englantilainen oikeustieteilijä Sir William Blackstone tiivisti avioliiton lait todeten, että "naisen olemassaolo tai oikeudellinen asema on keskeytynyt avioliiton aikana tai ainakin yhdistynyt" aviomiehen olemassaoloon. Englantilaiset siirtolaiset Pohjois-Amerikassa toivat oikeusperinteensä mukanaan, ja Yhdysvaltojen ja Kanadan yleinen laki sisällytti naisten oikeudelliset rajoitukset. Couverture-opin seurauksena naimisissa oleva nainen menetti monet oikeudet, joita hänellä saattoi olla ennen avioliittoa. Esimerkiksi naimaton nainen menetti omaisuutensa oikeudet avioliiton myötä. Morsiamen varallisuus siirtyi hänen miehelleen.
Lakiin perustuva patriarkaattinen perinne (miesten valta) näkyy sosiaalisissa käytännöissä, jotka liittyvät häihin ja avioliittoon. Esimerkiksi monissa kulttuureissa morsiamen isä "antaa" tyttärensä sulhaselle. Häiden aikana isä voi fyysisesti saattaa morsiamen sulhasen luo ja luovuttaa hänet sulhasen haltuun tai hän voi sanallisesti todeta antavansa tyttärensä avioliittoon. Perinteisesti naisen neitsytnimen menettäminen avioliiton jälkeen merkitsi, että hänen identiteettinsä sulautui miehensä identiteettiin. Se merkitsi myös naisten alisteisuutta miehelle monissa asioissa. Esimerkiksi vaimo oli oikeudellisesti velvollinen asumaan siellä, missä aviomies valitsi, sekä hoitamaan kotia ja alistumaan miehensä seksuaalisiin vaatimuksiin. Miehellä oli myös oikeus kontrolloida ja fyysisesti kurittaa vaimoaan. Vastineeksi aviomiehen oli taloudellisesti tuettava perhettä. Vaimoilla ei ollut kontrollia omaisuuteen, vaikka he olisivat omistaneet sen ennen avioliittoa.
1800-luvun lopulla uudistusmieliset haastoivat tätä patriarkaalista oikeudellista perinnettä ja saivat läpi naimisissa olevien naisten omaisuuden suojaan liittyviä lakeja Yhdysvalloissa ja muualla. Nämä lait antoivat naisille kontrollin heidän omistamaansa omaisuuteen ja avioliittoon tuomaansa varallisuuteen sekä ansioihin, jotka he saivat kodin ulkopuolella. Mutta nämä lait eivät tehneet aviomiehestä ja vaimosta oikeudellisesti tasa-arvoisia. Esimerkiksi aviomies voisi edelleen laillisesti kieltää vaimoaan työskentelemästä kodin ulkopuolella. Länsimaissa avioliitto ei alkanut näkyä tasa-arvoisena liittona ennen 1900-luvun puoliväliä.
Vaikka naisten oikeudellinen asema saavutti tasa-arvon miesten kanssa, muut tekijät lisäsivät eroa miesten ja naisten roolien välillä. Teollisen vallankumouksen aikana myöhäisellä 1700- ja varhaisella 1800-luvulla yhteiskunta alkoi siirtyä pois kotitalouteen perustuvasta taloudesta. Esiteollisella ajalla perhe työskenteli yhdessä taloudellisena yksikkönä - esimerkiksi maatilan pyörittämisessä. Vaikka miestä pidettiin perheen päänä, sekä aviomies että vaimo osallistuivat työhön perheyrityksessä. Tehdasteollisuuden kehittyminen ja kaupunkien kasvu johtivat työn ja perheen eriytymiseen. Tämä jako puolestaan johti voimakkaaseen eroon miesten ja naisten roolien välillä. Miehen rooli leivän ansaitsijana ja naisen rooli kotiäitinä tulivat myöhemmin kulttuurisiksi avioliiton ihanteiksi.
Monet tutkijat uskovat, että nykyään länsimaissa avioliiton keskeinen kysymys on sukupuolisuhteiden uudelleen määrittely. Yhteiskunta on keskellä vaikeaa siirtymää pois vanhoista avioliittokuvioista, erityisesti miesten dominanssista ja työnjaosta, jotka vallitsivat teollisen aikakauden aikana. Yhdysvalloissa ja muissa teollistuneissa demokratioissa yksi 1900-luvun merkittävimmistä sosiaalisista ja poliittisista kehityksistä on naisten aseman nousu. Taloudelliset ja poliittiset trendit ovat heikentäneet sukupuolten epätasa-arvoa. Siirtyminen jälkiteolliseen, palvelu- ja tietointensiiviseen talouteen on houkutellut yhä useampia naisia työelämään. Nykyaikaiset demokratiat eivät enää kiellä naisten perusoikeuksia sukupuolen perusteella.
Vastauksena näihin muutoksiin tutkijat odottavat avioliiton muuttuvan entistä symmetrisemmäksi, jossa on suurempi kumppaneiden tasa-arvo ja vähemmän stereotyyppisiä sukupuolirooleja. Naiset eivät enää ole pelkästään kotiäitejä, ja miehet eivät ole enää pelkkiä elättäjiä. Kuitenkin naisten elämä on muuttunut enemmän kuin miesten toistaiseksi. Naisten siirtyminen työelämään ei ole saanut vastaavaa muutosta miesten rooleissa kotona. Tutkimukset osoittavat, että vaikka miehet ovat lisänneet kotitöiden ja lastenhoidon määrää, epätasapaino jatkuu.