stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Los Angeles Galaxy

Los Angeles Galaxy on yhdysvaltalainen jalkapalloseura, joka pelaa Major League Soccer -liigassa. Seura on perustettu vuonna 1995 ja se oli yksi MLS:n kymmenestä perustajaseurasta. Seura pelaa kotiottelunsa StubHub Centerissä Carsonissa Kaliforniassa muutaman minuutin päässä Los Angelesin keskikaupungista. Samalla stadionilla pelaa myös Los Angelesin toinen MLS-seura Club Deportivo Chivas USA. Kausina 1996–2002 Galaxyn kotistadionina toimi Rose Bowl Stadium Pasadenassa Kaliforniassa.
Los Angeles Galaxy on yksi MLS:n menestyksekkäimmistä seuroista. Se on voittanut liigan mestaruuden, MLS Cupin, kuudesti, vuosina 2002, 2005, 2011, 2012, 2014 ja 2024. kahdella ensimmäisellä kerroilla sen finaalivastustajana oli New England Revolution. Revolution kaatui kummallakin kertaa jatkoajalla maalein 1–0. Galaxy on ollut myös kolmesti MLS Cupin loppuottelun häviävänä osapuolena, vuosina 1996, 1999 ja 2001. 1996 ja 1999 sen finaalivastustajana oli D.C. United ja vuonna 2001 San Jose Earthquakes. Galaxy on voittanut kaikille yhdysvaltalaisseuroille avoimen Lamar Hunt U.S. Open Cupin kahdesti, 2001 ja 2005, ja CONCACAF Champions’ Cupin kerran, vuonna 2001, jolloin se kaatoi loppuottelussa hondurasilaisen Club Olimpia Deportivon maalein 3–2. Vuonna 2006 Galaxy pelasi toisen kerran historiansa aikana Open Cupin voitosta, mutta Chicago Fire vei tuolloin loppuottelussa voiton. Galaxy on voittanut myös kahdesti, 1998 ja 2002, MLS Supporters’ Shieldin, joka jaetaan eniten pisteitä MLS:n runkosarjassa keräävälle seuralle.
Galaxylla on kaksi isompaa kannattajaryhmää: The Galaxians ja Los Angeles Riot Squad. Galaxy on katsojakeskiarvolla mitaten MLS:n suosituin seura: seuran kotiotteluissa on ollut vuosien varrella keskimäärin yli 21 000 katsojaa, korkein keskiarvo saatiin vuonna 1996, jolloin katsojia oli lähes 29 000 per ottelu.
Kaudella 2006 Galaxy jäi ensimmäisen kerran historiansa aikana MLS:n pudotuspelien ulkopuolelle sijoituttuaan konferenssinsa sisällä sijalle viisi. Kesäkuussa 2006, seuran oltua yhdentoista pelatun ottelun jälkeen konferenssinsa hännillä, Galaxy erotti seuraa vuodesta 2004 luotsanneen päävalmentaja Steve Sampsonin ja palkkasi tämän tilalle kanadalaisen Frank Yallopin, joka toimi ennen nimitystä Kanadan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Samana vuonna seura sai myös uuden puheenjohtajan, kun Doug Hamilton, MLS:n vuoden toimitsija kausina 2003–2005, menehtyi maaliskuussa sydänkohtaukseen 43-vuotiaana. Uudeksi puheenjohtajaksi tuli yhdysvaltalainen entinen maajoukkuejalkapalloilija ja Red Bull New Yorkin (aiemmin MetroStars) johtotehtävissä toiminut Alexi Lalas.
11. tammikuuta 2007 uutisoitiin yhden maailman tunnetuimmista jalkapalloilijoista, David Beckhamin, siirtyvän seuraan kesällä 2007.. Beckhamin viisivuotinen sopimus Galaxyn kanssa astui voimaan 1. heinäkuuta 2007 ja kaksi viikkoa myöhemmin hänet esiteltiin lehdistölle Galaxy-paidassa. Beckham-siirron yhteydessä Galaxy vaihtoi tunnuksensa sekä pelipaitojensa värit.
Joukkue > Kokoonpano

Päivitetty: 21. joulukuuta 2023
Joukkue > Entisiä pelaajia

Chris Armas (1996–1997)
David Beckham (2007–2012)
Paul Caligiuri (1997–2001)
Jorge Campos (1996–1997)
Mauricio Cienfuegos (1996–2003)
Landon Donovan (2005–2014, 2016)
Steven Gerrard (2015–2016)
Kevin Hartman (1997–2007)
Carlos Hermosillo (1998–1999)
Luis Hernández (2000–2001)
Andreas Herzog (2004)
Robbie Keane (2011–2016)
Hong Myung-Bo (2003–2004)
Eduardo Hurtado (1996–1998)
Cobi Jones (1996–2008)
Alexi Lalas (2001–2003)
Carlos Ruiz (2002–2004)
Päävalmentajat

Lothar Osiander (1996–1997)
Octavio Zambrano (1997–1999)
Ralph Perez (1999; väliaikainen)
Sigi Schmid (1999–2004, 2017–2018)
Steve Sampson (2004–2006)
Frank Yallop (2006–2007)
Ruud Gullit (2007–2008)
Cobi Jones (2008)
Bruce Arena (2008–2016)
Curt Onalfo (2016–2017)
Dominic Kinnear (2018)
Guillermo Barros Schelotto (2019–)
Saavutukset

CONCACAF Champions League: 2000
MLS Cup: 2002, 2005, 2011, 2012, 2014, 2024
MLS Supporters’ Shield: 1998, 2002, 2010, 2011
Lamar Hunt U.S. Open Cup: 2001, 2005
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Los Angeles Galaxyn virallinen sivusto
Kannatusryhmä The Galaxians
Los Angeles Galaxyn tunnus kaudesta 2003 heinäkuuhun 2007.
1Q84

| 1Q84 |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Haruki Murakami
Kieli:  japani
Genre:  rinnakkaistodellisuus
Julkaistu:  2009–2010
Suomennos
Suomentaja:  Aleksi Milonoff
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2013
Sivumäärä:  1230
ISBN:  ISBN 978-951-31-7109-4, ISBN 978-951-31-7324-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
1Q84 on Haruki Murakamin romaani, joka julkaistiin Japanissa ensin kolmessa osassa vuosina 2009–2010. Romaanista tuli pian sensaatio. Ensimmäinen painos myytiin loppuun julkaisupäivänä ja kuukaudessa myyntiluvut nousivat miljoonaan.
Taustatieto

Murakami kirjoitti romaania neljä vuotta ennen kuin keksi kirjalle alun ja otsikon. Otsikko on japaniksi sanaleikki vuoden 1984 lausumisesta, mikä viittaa George Orwellin teokseen Vuonna 1984. Q-kirjain ja japanilainen numero 9 (translitteroidaan tavallisesti "kyū") ovat homofoneja, joita käytetään usein japanilaisissa sanaleikeissä.
Ennen teoksen julkaisua Murakami ei paljastanut romaanista mitään, koska paljastukset olivat vähentäneet hänen aiemmin julkaistujen kirjojensa uutuudenviehätystä. 1Q84 sai tästä huolimatta merkittävästi ennakkotilauksia.
Kuten monien muiden Murakamin teosten kohdalla, yhdellä klassisen musiikin teoksella on erityinen rooli tarinassa, tässä tapauksessa Leoš Janáčekin Sinfoniettalla.
Suomennokset

1Q84: Osat 1 ja 2.  ((1Q84, 2009.) Suomentanut Aleksi Milonoff. Keltainen kirjasto 444)  Helsinki:  Tammi, 2013.  ISBN 978-951-31-7109-4
1Q84: Osa 3.  ((1Q84, 2010.) Suomentanut Aleksi Milonoff. Keltainen kirjasto)  Helsinki:  Tammi, 2013.  ISBN 978-951-31-7324-1
127 (luku)

| Luonnolliset luvut |
| --- | --- |
 127 ← 120 121 122 123 124 125 126 127 128 129 → 
Kardinaaliluku:  satakaksikymmentä­seitsemän
Järjestysluku:  sadaskahdeskymmenes­seitsemäs
Tekijät:  1, 127
Alkutekijät:   127
Roomalainen numero:  CXXVII
Binääriluku:  1111111
Oktaaliluku:  177
Duodesimaaliluku:  A7
Heksadesimaaliluku:  7F
Vigesimaaliluku:  67
127 (satakaksikymmentäseitsemän) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 126 ja seuraa luku 128.
Matematiikassa

127 on alkuluku.
127 on Mersennen alkuluku:  2^{7}-1.
127 on Mersennen alkuluvun  2^{127}-1 eksponentti.
127 on 131:n alkulukuserkku.
127 on kauempana edellisestä alkuluvusta (113) kuin mikään pienempi alkuluku sitä edeltävästä alkuluvusta.
127 voidaan muodostaa yhdeksän peräkkäisen alkuluvun summana:  3+5+7+11+13+17+19+23+29.
127 on keskitetty kuusikulmioluku.
127 on palindromi binäärijärjestelmässä ja yhdeksänjärjestelmässä (1519).
127 on onnekas luku.
127 on Motzkinin luku, koska ympyrän kehälle merkittyjen seitsemän pisteen välille voidaan piirtää toisiaan leikkaamaton joukko jänteitä 127 tavalla.
127 kuuluu Friedmanin lukuihin, koska se voidaan ilmaista epätriviaalisti kaavana, joka koostuu vain luvun omista numeroista sekä yhteen-, vähennys-, kerto-, jako- ja potenssilaskutoimituksista:  2^{7}-1.
Kokonaislukujen 1–12 tekijöiden summa on 127.
127 on pienin positiivinen luku, joka on (tasan) 11 luvun tapauksessa kunkin itseään pienempien tekijöiden summa. (Nämä luvut ovat 128, 1469, 1853, 2033, 2369, 2813, 3293, 3569, 3713, 3869 ja 3953.)
127 voidaan muodostaa kahden positiivisen kuutioluvun erotuksena:  7^{3}-6^{3}.
127 on pienin positiivinen kokonaisluku, joka on sama kuin sen neliön numeroiden tulon ja neliön numeroiden summan summa:  127^{2}=16\ 129 ja  1\cdot 6\cdot 1\cdot 2\cdot 9+1+6+1+2+9=127.
127 esiintyy lukujonossa, joka saadaan, kun aloitetaan ykkösestä ja lasketaan aina yhteen lukujonon kaikkien edellisten jäsenten numerot.
Oktaalijärjestelmässä luvun 127 neliössä ei esiinny samaa numeroa kahdesti:  127^{2}=37401_{8}.
Luonnontieteissä

Jodi-127 on jodin vakaa ja luonnossa yleisin isotooppi.
127 Johanna on asteroidi.
Kulkuneuvoissa

Fiat 127 on henkilöautomalli.
LZ 127 ”Graf Zeppelin” oli saksalainen ilmalaiva.
Henschel Hs 127 oli saksalainen pommikoneen prototyyppi.
Muissa yhteyksissä

Seututie 127 kulkee Lohjalla.
Eurooppatie E127 kulkee Venäjällä ja Kazakstanissa.
127 tuntia on elokuva.
127 keskitettynä kuusikulmio­lukuna.
Degerö (Tammisaari)

Degerö on saari tai mantereeseen kuroutuva niemi Tammisaaren edustalla, sen eteläpuolella, Raaseporin kaupungissa. Mikäli Degerö lasketaan saareksi, se on Tammisaaren saaristoon suurin saari. Työ- ja elinkeinoministeriön alainen Saaristoasiain neuvottelukunta ei kuitenkaan enää lue Degerötä saareksi.
Degerötä rajaavat vesialueet sen jokaiselta puolelta. Kapea Strömmen ja siihen kuuluva Persöfladan erottava Degerön idän puolelta mantereesta. Pohjoisessa merenlahti Dragsviksfjärden erottaa saaren Tammisaaresta. Lännessä Jomalvikin kanava erottaa Degerön Gullön saaresta ja etelässä salmet Grobbfjärden, Leden ja Saltsjön erottavat Degerön avautuvasta saaristosta. Eteläpuolen suurin naapurisaari on Torsö. Korkean veden aikaan Degerön ympäri on vielä 2010-luvun alkupuolella pystynyt melomaan.
Vielä vuonna 1951–1982 kartoitetuissa peruskartoissa saarta ympäröivä vesiväylä Strömmenin ja Persöfladanin välillä on kuvattu avoimena joskin jo kaislikkoisena. Uudemmissa peruskartan laitoksissa 1989 ja 1997 vesialue on merkitty muuttuneeksi. 2020-luvun maastokartassa maatunut salmi on kuvattu tulva-alueena, jota halkoo kapea, ilmakuvassa avovetinen oja.
Saaren itäpuolella Gullön ja Degerön saarten välinen salmi ei alun perin ole ollut nykyisen Jomalvikin kanavan paikalla vaan siitä noin kilometri länteen nykyisen Sundängenin kohdalla. Vielä ruotsalaisten sotilaskartoittajien 1700-luvun loppupuolella tekemässä rekognosointikartassa salmi nykyisen Sundängenin kohdalla näkyy kokonaan avovetenä. Vuonna 1880 tehdyssä merikartassa salmi on jo ummessa. Gullötä ja Degerötä nyt erottavan Jomalvikin kanavan rakentaminen aloitettiin 1937 ja se valmistui 1948.
Tammisaaren keskustaajama ulottuu Degerölle. Silta yhdistää saaren Tammisaareen. Idästä Strömmenin yli Degeröhön on kaksi siltaa ja Jomalvikin kanavan yli kulkee myös silta. Degeröstä on lossiyhteys Skåldön saarelle.
Degerössä toimii golfkenttä. Saarella on 73 hehtaarin suuruinen järvi Trångsundsträsket sekä puolentoista hehtaarin kokoinen lampi Storträsket.
Eksploratiivinen tutkimus

Eksploratiivinen tutkimus on vähän tunnetulle tutkimusalueelle kohdistuvaa kartoittavaa tutkimusta. Se voi auttaa tutkimuksen suunnittelussa, kuten tiedonkeruumenetelmän ja kohdehenkilöiden valinnassa. Englanniksi eksploratiivisesta tutkimuksesta käytetään nimityksiä exploratory research, exploratory study, explorative research tai explorative study. Käsitteet esitutkimus ja pilottitutkimus ovat osittain päällekkäisiä eksploratiivisen tutkimuksen käsitteen kanssa.
Eksploratiivisesta tutkimuksesta johtopäätöksiä on tehtävä vain varovaisesti. Eksploratiivinen tutkimus voi päätyä myös sellaiseen tulokseen, ettei siinä tarkasteltua tutkimusongelmaa ole olemassa tai tutkimusta ei muutoin ole tarkoituksenmukaista suorittaa.
Eksploratiivinen tutkimus voi tapahtua kirjoituspöytätutkimuksena, kuten kirjallisuuskatsauksena tai aiemmin kerätyn datan tutkimisena. Siinä voidaan käyttää välineenä kohderyhmän jäsenten tai avainhenkilöiden kanssa käytyjä epämuodollisia keskusteluja sekä myös pureutuvampia menetelmiä kuten syvähaastattelua, tapaustutkimuksia tai pilottitutkimuksia.
Eksploratiivisessa tutkimuksessa käsitteitä ei välttämättä pystytä määrittelemään aikaisessa vaiheessa tutkimusta. Tutkimuksen kulkua voidaan hahmotella tiedon kertymistä kuvaavana spiraalina.
Eksploratiivinen tutkimus soveltuu tilanteisiin, joissa on tarkoitus tutustua ilmiöön tai saada siihen uusia näkökulmia tutkimustehtävän tai hypoteesien täsmällisempää muotoilemista varten. Eksploratiivinen tutkimus tuottaa tutkijalle kokemusta, joka auttaa varsinaisen tutkimuksen muotoilua.
Käännös suomeksi
Mytologinen kohtaus

| Mytologinen kohtaus |
| --- | --- |

Nimi:  Mytologinen kohtaus
Tekijä:  Dosso Dossi
Valmistumisvuosi:  n. 1524
Taiteenlaji:  Mytologiamaalaus
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Öljyväri ja kangas (maalauspohja)
Korkeus:  163,8 cm
Leveys:  145,4 cm
Omistaja:  J. Paul Getty Museum
Kokoelma:  J. Paul Getty Museum ja Getty Center
Sijainti:  Getty Center
Mytologinen kohtaus eli Panin myytti on italialaisen Dosso Dossin öljyvärimaalaus noin vuodelta 1524.
Maalauksen oikealla puolella oleva mieshahmo on kreikkalaisen mytologian jumala Pan. Pan oli satyyri, jotka renessanssitaiteessa symboloivat himoa. Pan vietteli nymfejä panhuilulla, joka hänellä on maalauksessa kädessään. Etualalla oleva alaston nainen saattaa olla nymfi Ekho, joka hylkäsi Panin Narkissoksen vuoksi. Ryhmän keskellä oleva vanha nainen saattaa olla Ekhon suojelija Gaia. Hänen vieressään oleva nainen, jolla on vihreä puku ja punainen viitta, on tunnistamaton. Sitruspuiden ympärillä leijailee ryhmä erootteja, siivekkäitä rakkauden jumalia.
Joidenkin tulkintojen mukaan maalaus kuvaa tiettyä kohtausta jostakin yksittäisestä myytistä. Toisten mukaan taulu olisi mytologialla perusteltu syy maalata yleisluonteinen eroottinen kohtaus. Yksityiskohtaisesti kuvatut sitruspuut ja kukat ovat ehkä vetoamassa oppineen katsojan tieteen ja luonnon tuntemukseen. Maalaus saattaa olla taiteilijan yritys herättää katsojassa ajatuksia luonnosta, runoudesta ja taiteesta.
Dossi muokkasi maalausta huomattavasti tehdessään sitä. Alun perin hän peitti tunnistamattoman naisen maalaamalla maiseman hänen päälleen, mutta hahmo tuotiin esiin entisöinnissä 1800-luvulla. Röntgentutkimus on paljastanut maiseman alaosasta miehen alaosan, sitruspuusta roikkuvan haarniskan ja miekan, punakaapuisen naisen kädestä jousisoittimen ja vanhan naisen katseen suuntautuneen aiemmin alaspäin. Dossolla oli tapana korjata sommitelmiaan tällä tavoin, lisäten ja poistaen hahmoja ja muita maalauksen osia. Yli 20 senttimetriä taulun vasemmasta laidasta on jossain vaiheessa leikattu pois.
Brittiläiset Northamptonin markiisit omistivat maalauksen luultavasti 1800-luvun puolestavälistä alkaen. Markiisi myi teoksen J. Paul Getty Museumille Los Angelesiin vuonna 1983.
Aiheesta muualla

Mythological Scene Google Arts & Culture. Mountain View:  Google. (englanniksi)
Vessapaperi

Vessapaperirulla
Vessapaperi eli WC-paperi on yksi- tai useampikerroksista pehmopaperia, jota käytetään useimmiten henkilökohtaisen hygienian ylläpitoon ulostamisen tai virtsaamisen jälkeen. Vessapaperia käytetään myös muihin tarkoituksiin, kuten wc-istuimen puhdistukseen. Paperia säilytetään usein vessapaperitelineessä.
Suomessa WC-paperi vedetään WC-pöntöstä alas, kun taas esimerkiksi Kreikassa ja Venäjällä ei näin yleensä tehdä, vaan se laitetaan käytön jälkeen pöntön vieressä olevaan roskakoriin. Näin tehdään, jotta viemäri, jota ei ole siihen suunniteltu, ei tukkeutuisi ulosteiden mukana huuhdellusta vessapaperista. Eräissä maissa, kuten perinteisesti Thaimaassa ja Intiassa, WC-hygienia perustuu paperin sijasta pesemiseen, jolloin vessapaperia ei välttämättä käytetä lainkaan.
WC-paperi Suomessa

Suomessa WC-paperin valmistus aloitettiin Nokian paperitehtaalla vuonna 1902. G. A. Serlachius Oy:n Mäntän tehtaalla aloitettiin valmistus vuonna 1908. Nykymuotoista krepattua pehmopaperia alettiin tehdä Suomessa 1950-luvulla, ensimmäisen kerran 25. tammikuuta 1954 Nokialla PK III -koneella.
Sittemmin Mäntän tehtaan valmistamat tuotteet tulivat näkyväksi alan toimijaksi. Niistä koottiin yhtenäinen tuoteperhe, jonka kattonimeksi tuli Serla. Aivan joka paikassa tehtaan johto ei aluksi sallinut nimeä käytettävän: sitä ei saanut panna WC-papereihin eikä terveyssiteisiin. Pian kielto kumoutui, ja myös nämä pääsivät Serla-sateenvarjon suojiin.
Kuluttajan erilaiset toiveet alkoivat 1980-luvulla näkyä myös arkisissa tuotteissa. Jotkut halusivat huippulaatuista vessapaperia, laadukkaat perustuotteet riittivät osalle, toiset valitsivat paperinsa puhtaasti hinnan perusteella. Luontoarvotkin nostivat päätään.
Moderni WC-paperi

Vessapaperin etuina ovat sen helppokäyttöisyys, hyvä imukyky ja helppo hävittäminen huuhtelemalla se vessasta alas. Useimmat modernit viemärijärjestelmät, mukaan lukien septitankit, selviytyvät vessapaperista muun jätteen ohella.
Vessapaperia on saatavilla usealla erityyppisellä paperilla, värityksillä, koristeilla tai kuvioinneilla, niin, että jokaiselle löytyy mieleisensä. Osa vessapaperista tehdään kierrätetystä paperista, tosin huomattava määrä tehdään puupohjaisesta sellusta. WC-paperin ympäristökuormitukseen vaikuttavat myös mm. mahdollinen paperin valkaisu, valmistusprosessin energiankulutus, sekä valmistusprosessin aikaisen päästöt vesistöihin ja ilmaan. Ympäristön kannalta parhailla WC-papereilla on useimmiten ympäristömerkki. Vessapaperilaadut eroavat toisistaan huomattavasti teknisten ominaisuuksien suhteen (koko, paino,  karkeus, pehmeys, kemikaalipitoisuus, kulutuksenkestävyys, imukyky jne.). Suurimmat yritykset tekevät yksityiskohtaisia, tieteellisesti tehtyjä markkinatutkimuksia määritelläkseen, mitkä tekniset ominaisuudet sopivat tietyille markkinoille ja kohderyhmille. Modernissa vessapaperissa saattaa olla kevyt aloe-, voide- tai vahapinnoite karheuden vähentämiseksi. Laatua arvioidaan usein perustuen paperin paksuuteen (kerrosten määrään), karkeuteen ja kestävyyteen.
Valkoisesta sisustuselementiksi

WC-paperiin on myös painettu kuvia muun muassa söpöistä sarjakuvahahmoista, epäsuosituista politiikan henkilöistä ja yhden dollarin seteleistä. WC-paperia on myös käytetty kampanjointiin hyvän asian puolesta. Rintasyövänvastaisen Roosa Nauha -kampanjan aikana päivittäistavarakaupoissa on ollut myynnissä vaaleanpunaista WC-paperia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vessapaperi Wikimedia Commonsissa
Marja Sannikka

| Marja Sannikka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1977 (ikä 47–48) Vihti
Ammatti:  televisiotoimittaja
Aiheesta muualla
Marja Sannikka (s. 1977 Vihti) on suomalainen toimittaja, joka oli 13 vuotta Yleisradion televisio­toimittajana, muun muassa A-studiossa ja toimii nykyisin viestintätoimisto Milttonin johtavana asiantuntijana.
Ura

Sannikka toimi vuoden 2018 syksystä marras­kuun 2019 loppuun Sannikka & Ukkola -keskustelu­ohjelman toisena juontajana. Hän on työskennellyt Aamu-TV:n juontajana. Ennen siirtymistään Aamu-TV:n juontajaksi Sannikka työskenteli freelancer-toimittajana Nelosen uutisissa ja MTV3-kanavalla. Sitä ennen hän toimi Kansan­terveys­laitoksen Kansan­terveys-lehden toimitus­sihteerinä. Hän on opiskellut media-alaa Sussexin yliopistossa Englannissa. Hän toimi tammikuusta 2020 vuoden 2021 loppuun Marja Sannikka -ajan­kohtais­ohjelman juontajana.
Sannikka siirtyi alkuvuodesta 2025 viestintätoimisto Milttonille johtavaksi asiantuntijaksi.
Yksityiselämä

Sannikalla diagnosoitiin Lynchin syndrooma 23-vuotiaana. Hänellä on kaksi poikaa.
Aiheesta muualla

Marja Sannikka Twitterissä
Laura Savolainen: Marja Sannikka: ”Syöpä­riskin vuoksi elän kuin viimeistä päivää” Kauneus ja terveys. 14/2018.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Suomen Golfliitto

| Suomen Golfliitto |
| --- | --- |

Laji:  Golf
Toimialue:  kansallinen lajiliitto
Lyhenne:  SGL
Perustettu:  1957
Päämaja:  Valimotie 10
Sijainti:  Helsinki, Suomi
Jäsenyydet:   IGF  EGA  Suomen Olympiakomitea 
Jäsenet:  129 jäsenseuraa
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Golfliitto (lyh. SGL)  on golfin kattojärjestö Suomessa. Golfliitto on perustettu vuonna 1957. Liiton toiminnan tarkoituksena on toimia golfurheilun alalla toimivien seurojen toiminnallisena yhdyssiteenä ja keskuselimenä Suomessa. Golfliitto on kansallisesti Suomen Olympiakomitean jäsen. Kansainvälisesti Golfliitto vastaa yhteydenpidosta Kansainväliseen Golfliittoon (IGF), Euroopan Golfliittoon sekä golfin säännöistä päättäviin R&A:han Euroopassa ja Yhdysvaltojen golfliittoon.
Vuonna 2019 liitolla oli 129 jäsenseuraa, joissa on yhteensä noin 140 000 jäsentä. Golfkenttiä oli 181, joilla pelattiin vuoden aikana 2,9 miljoonaa kierrosta.
Golfliiton toiminnanjohtaja on Juha Korhonen ja hallituksen puheenjohtaja on Antti Tiitola. Golfliitossa toimii eri tehtävissä noin 100 luottamushenkilöä.
Historia

Suomen historian tunnettuja golfin harrastajia ovat Venäjän tsaari Nikolai II, jonka Virolahdella sijainneeseen kesäpaikkaan rivattiin tilaa pallonlyönnille. Myös kenraali Carl Gustaf Emil Mannerheim harrasti lajia 1920-luvulla kylpylämatkallaan ja Helsingin Sanomien päätoimittaja Eljas Erkko tutustui lajiin Englannissa 1924–1927. Golfia esiteltiin naisvoimistelijoiden Kisakenttä-lehdessä vuonna 1913.
Golfin pelitoiminta alkoi 1930-luvun alussa, kun Helsingin apulaiskaupunginjohtaja Erik von Frenckell järjesti ystäväpiirilleen pelitilaisuuksia Töölön pallokentällä vuosina 1930–1931. Vuonna 1932 pelaajien käyttöön tulivat Talin kartanoa ympäröivät viheralueet. Helsingin Golfklubi perustettiin samana vuonna ja von Frenckell toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana. Talin kenttä oli aluksi 9-reikäinen ja kasvoi 13-reikäiseksi 1938. 18-reikäisenä se avattiin olympialaisten yhteydessä 1952.
Suomen toinen golfseura perustettiin Viipuriin 1938. Länsirannikolla porilaiset yhdistyivät lajin pariin kesällä 1939, jossa lajia pelattiin Kaarluodossa. Vuoden 1940 olympiakisoja varten rakennettin Hämeenlinnan Aulangolle 9-reikäinen golfkenttä, joka tosin suljettiin sodan takia ja avattiin uudelleen 1959.
Suomen Golfliitto perustettiin vuonna 1957, jolloin pelattiin ensimmäisen kerran virallisesti Suomen mestaruudesta sekä miesten että naisten sarjoissa. Golfin profiili nousi Suomessa 1980-luvun alussa. Toinen täysimittainen kenttä rakennettiin Espooseen 1982. Vuosikymmenen lopulla golfkenttiä nousi eri puolille maata ja seurojen jäsenmäärä kasvoi. Kilpagolfin merkkitapaus oli Mikko Ilosen amatöörien British Openin voitto vuonna 2000. Naisten puolella tunnettuja golfin pelaajia ovat olleet Minea Blomqvist ja Riikka Hakkarainen.
Toiminta

Vuonna 2019 liiton painopistealueet olivat:
Talous- ja toimintaolosuhteet (mm. aktiivisen pelaajamäärän kasvattaminen)
Juniorigolf (mm. kiinnostuksen lisääminen)
Naisgolf (mm. naisgolfaajien määrän kasvattaminen)
Kilpagolf (mm. olympialaisjoukkueen kasaaminen)
Viestintä (mm. golfin näkyvyyden kasvattaminen)
Talous

Golfliiton tulot koostuvat pääosin seurojen jäsenmaksuista, tapahtumien osallistumismaksuista, yhteistyötuotoista ja avustuksista. Liiton suurimmat menoerät ovat henkilöstökulut ja ostetut palvelut.
Suurin ulkoisen avustuksen lähde on valtion toiminta-avustukset, joka oli vuonna 2019 alle viidesosa liiton tuloista.
Suomen Golfliitto on saanut vuosina 2018–2023 Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustusta liikuntaa edistävien järjestöjen toimintaan yhteensä noin 3 190 000 euroa. Vuosittainen tuki on ollut vuodesta 2023 lähtien 575 000 euroa.
| Valtionavustusten lähde | 2019 | 2018 | 2017 | 2016 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus: 510 000 €
| Muut valtionavustukset | 50 000 € | 80 000 € | 58 000 € | 95 000 € |
Aiheesta muualla

Suomen Golfliitto
Frans Mikael Franzénin patsas

| Frans Mikael Franzénin patsas |
| --- | --- |

Nimi:  Frans Mikael Franzénin patsas
Tekijä:  Erland Stenberg
Valmistumisvuosi:  (1879) 1881
Taiteenlaji:  kuvanveisto
Korkeus:  162 cm
Leveys:  112 cm
Syvyys:  65 cm
Sijainti:  Franzénin puisto
Paikkakunta:  Oulu
Koordinaatit:  65°0'55"N, 25°28'26"E
Runoilijapiispa Frans Mikael Franzénin patsas Franzénin puistossa on Oulun vanhin julkinen ulkoveistos. Patsaan teki uusklassiseen tyyliin kuvanveistäjä Erland Stenberg Pariisissa talvella 1878–1879. Jalustan valmisti kuvanveistäjä Robert Stigell Helsingissä. Veistos paljastettiin juhlallisesti Kirkkotorilla Oulun tuomiokirkon vieressä 30. kesäkuuta 1881.
Patsas on pronssiin valettu rintakuva. Jalusta on mustaa graniittia, johon on kaiverrettu lyyra, sekä versaaleilla "FRANS MICHAEL FRANZÉN". Teoksen ympärille rakennettu puisto valmistui 1884, jolloin sen nimi vakiintui Franzénin puistoksi entisen Kirkkotorin sijaan.