stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tauno Suontausta

| Tauno Suontausta> Oikeusministeri |
| --- | --- |
 Fagerholmin I hallitus  29.7.1948 - 17.3.1950  
Edeltäjä:  Eino Pekkala 
Seuraaja:  Heikki Kannisto 
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. helmikuuta 1907 Turku
Kuollut: 7. marraskuuta 1974 (67 vuotta) Helsinki
Ammatti:  juristi
Puoliso:  SDP
Tauno Erland Suontausta (18. helmikuuta 1907 Turku – 7. marraskuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen hallintoneuvos ja oikeusoppinut. Suontausta oli Helsingin yliopiston kansainvälisen oikeuden dosentti 1948–1958.
SDP:tä edustanut Suontausta oli oikeusministerinä Fagerholmin I hallituksessa 1948–1950 ja Suomen vakuutusyhtiöiden keskusliiton toimitusjohtajana 1955–1972.
Suontaustalla oli merkittävä taustavaikuttajan asema presidentti Paasikiven lainopillisena neuvonantajana esim. käsiteltäessä Stalinin tekemää YYA-sopimusehdotusta kevättalvella 1948. Hän oli Suomen YYA-neuvotteluvaltuuskunnan pääsihteerinä Moskovassa maalis-huhtikuussa 1948.
Hänen veljensä Yrjö Suontausta oli vuodesta 1947 Korkeimman oikeuden jäsen ja vuosina 1945–1947 edistyspuolueen kansanedustaja.
Suvilahti (Helsinki)

| Suvilahti> Södervik |
| --- | --- |

Kaupunki:  Helsinki
Postinumero(t):  00540
Lähialueet:  Hanasaari, Hermanninmäki, Vilhonvuori
Suvilahden voimalaitoksen rakennuksia
Suvilahti (ruots. Södervik) on Helsingin Sörnäisissä sijaitseva entinen energiatuotantoalue, josta on 2000-luvulla kehittymässä kulttuurikeskus. Suvilahden alue on valtakunnallisesti merkittävä rakennettu kulttuuriympäristö, jonka tiilisellä suojarakennuksella varustetulla kaasukellolla on Helsingin kaupunginmuseon mukaan merkittävä kaupunkikuvallinen asema. Suvilahti kuuluu Kalasataman osa-alueeseen.
Vuoden 2008 alusta lähtien suurinta osaa alueen rakennuksista on hallinnoinut Helsingin kaupungin omistama Kiinteistö Oy Kaapelitalo, lukuun ottamatta kaasukelloja, jotka ovat kaupungin hallinnassa.  Kaasukellot kunnostettiin nelivuotisessa remontissa, ja niihin on suunniteltu tiloja kulttuurille.
Historiallinen rakennuskanta

Suvilahti rakennettiin pääosin vuosina 1908–1911 sen jälkeen, kun energiantuotanto oli päätetty keskittää yhteen paikkaan Sörnäisten sataman tuntumaan. Sijainniltaan Suvilahti oli erinomainen vastaanottamaan merikuljetuksia, kuten kaasun ja sähkön tuottamista varten tarvittua kivihiiltä, sekä hyödyntämään tavaraliikennettä myös Sörnäisten satamarataa pitkin. Aiemmin kaasua oli valmistettu päärautatieaseman kupeessa nykyisen Postitalon tontilla.
Alueella on jäljellä kaksi kaasukelloa ja yhdeksän muuta sähkön- ja kaasuntuotantoon liittyvää tai siihen käytettyä rakennusta.
Suvilahteen rakennettiin Helsingin ensimmäinen höyryturbiinivoimalaitos, joka valmistui vuonna 1909. Seuraavana vuonna valmistui kaasuntuotantolaitos. Tehdasrakennukset suunnittelivat arkkitehti Selim A. Lindqvist ja betonirakennesuunnittelun uranuurtaja insinööri Jalmar Castrén. Rakennuksissa on käytetty ensimmäistä kertaa Suomessa kantavana rakenteena teräsbetonia, 1900-luvun alkupuolella puhuttiin vielä rautabetonista. Rakennusten julkisivut ovat pääosin rapattua tiiltä.[lähde? ]
Suvilahden höyryvoimalaitos tuotti pelkkää sähköä. Sen toiminta lopetettiin vuonna 1976, eli pari vuotta myöhemmin kuin Hanasaari B -voimalaitos saatiin tuotantokuntoon. Vieressä ollut Hanasaaren A-voimalaitos purettiin vuonna 2008. Hanasaari B tuotti sähkön lisäksi kaukolämpöä. Kaupunkikaasua valmistettiin loppuaikoina paikalle kuljetetusta nestekaasusta. Kaasun valmistus Suvilahdessa loppui vuonna 1994, kun käyttöön otettiin maakaasu. Hanasaaren B-voimalaitos suljettiin keväällä 2023.
Historiallinen rakennuskanta > Kaasukellot

Suvilahden kaasukelloista vanhin eli tiilisellä suojarakennuksella varustettu kaasukello on valmistunut 1910 ja viereinen suurempi, ilman suojarakennusta oleva kaasukello, vuonna 1931. Ne poistettiin käytöstä 1990-luvulla. Tiilisen suojarakennuksen halkaisija on noin 40 metriä, teräskellon noin 50 metriä ja sen tukikehikon ylimmät rakenteet ovat noin 40 metrin korkeudella maanpinnasta. Kaasusäiliö alkaa jonkin verran maanpinnan alapuolelta. Tiilikuorisen kaasukellon kaasutilavuus on noin 30 000 kuutiota ja isomman kaasukellon noin 50 000 kuutiota.
Kaasukelloa käytettiin kaasuvarastona. Siinä oli pohjalla teräksinen vedellä täytetty allas. Altaassa oli kolmesta sisäkkäisestä kaasutiiviisti toisiinsa liitetystä sylinteristä muodostuva teleskooppisesti nouseva laitteisto, sisimmässä sylinterissä on katto. Kun kaasua virtasi kaasukelloon enemmän kuin sitä poistui kulutukseen, teleskooppiset säiliöt nousivat kaasun tilavuuden kasvaessa. Kun kaasua kulutettiin enemmän kuin tuotettiin, teleskooppisäiliöt laskivat. Sisimmän sylinterin paino sai aikaan kaasuverkostossa olevan paineen. Kaasu virtasi kelloon ja kellosta putkia pitkin, kellon pohjan kautta. Kun Helsingin kaasuverkostossa siirryttiin jakelemaan maakaasua, tarve kaasun varastointiin lakkasi.[lähde? ]
Suvilahden kaasukellot ovat Turun kaasukellon lisäksi ainoat Suomessa säilyneet kaasukellot. Helsingissä sijaitsi kaasukello myös Eteläisen Rautatiekadun ja Runeberginkadun kulmauksessa, vuonna 1907 rakennettu kaasukello purettiin 1960-luvulla. Viipuriin rakennetut kaasukellot on kaikki purettu, viimeksi rakennettu kaasukello valmistui 1930 ja se purettiin neuvostoaikana, maakaasu teki sen tarpeettomaksi.
Helsingin kaupunki alkoi puhdistaa ja kunnostaa molempia kaasukelloja samanaikaisesti syksyllä 2016. Tiilikuorisen kaasukellon teleskooppirakennetta alettiin purkaa syksyllä 2016, ja isomman kaasukellon vastaava purettiin jo aiemmin. Tiilisen kaasukellon suojarakennuksen peruskorjaus maksoi 18,2 miljoonaa euroa. Kunnostettuja tiloja kaavailtiin muun muassa kaupungin nuorisotoimen ja elävän musiikin yhdistyksen Elmun käyttöön. Myös Helsingin taidemuseo HAM:in muuttoa kaasukelloihin selvitettiin. Kumpikaan suunnitelma ei ole kuitenkaan edennyt.
Kulttuurikeskus

Suvilahti on toimintakonseptiltaan Kaapelitehdasta vastaava kulttuurikeskus. Alueen tiloja vuokrataan kulttuurialan toimijoille sekä sitä tukevalle elinkeinotoiminnalle.[lähde? ]
Alueella on vuokralla valokuvausstudioita, kuvataiteilijoita, kirjailijoita ja yrityksiä. Alueen toimijoita ovat muun muassa kulttuurikeskus Oranssi, Studio Magito, joka on muuttanut alueelle keväällä 2006 ja Viro-keskus Eesti Maja, joka avautui Voimalaitos-rakennuksessa syksyllä 2010. Cirko – Uuden sirkuksen keskus aloitti toimintansa Kojehuone-rakennuksessa sen peruskorjauksen valmistuttua keväällä 2011. Sirkuskoulu Circus Helsinki muutti Voimalaitokseen vuonna 2013. Helsingin kaupungin kulttuurisen nuorisotyön tapahtumayksikkö ja Gloria muuttivat vuonna 2019 Tiivistämöön.
Näkyvimpiä ja suurimpia tapahtumia ovat kesäkuukausina alueella järjestettävät konsertit ja festivaalit. Vuosittaisia tapahtumia ovat muun muassa Flow Festival vuodesta 2007 ja Tuska, joka järjestettiin ensimmäistä kertaa Suvilahdessa vuonna 2011.
Suvilahden alue rakennuksineen siirtyi Kiinteistö Oy Kaapelitalon hallintoon vuoden 2008 alusta ja omistukseen vuonna 2010.[lähde? ]
Tulevaisuus

Alueelle suunnitellaan hotellia, ravintoloita, liiketiloja ja toimistoja. Kaupungin tavoite on mahdollistaa Suvilahdessa festivaalien lisäksi pienempiä kulttuuritapahtumia, koko perheen tapahtumia sekä liikkumis- ja harrastetapahtumia. Uusi Suvilahti Event Hub -viihdekeskus hyväksyttiin kaupunginvaltuustossa huhtikuussa 2023. Sitä ennen Suvilahteen suunniteltiin tapahtuma- ja monitoimiareenaa, joka olisi ollut 17 000 hengen katsojakapasiteetillaan Pohjois-Euroopan suurin. Se ei kuitenkaan mahtunut alueelle. Areenaa on ehdotettu myös Hanasaareen.
Täydennysrakentamista on suunnitteilla myös kaasukellojen pohjoispuolelle. Niiden toteutus on kuitenkin mahdollista vasta sen jälkeen, kun Junatien ja Itäväylän uudistuksessa liittymäalueelta vapautuu tilaa. Uudisrakennuksissa pyritään ottamaan huomioon alueen kulttuurihistorialliset ja rakennustaiteelliset arvot.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suvilahden kulttuurialueen sivut
Vanha höyryturbiinivoimalaitos tunnetaan kulttuuri- ja tapahtumakäytössä nimellä Kattilahalli.
Tiilikuorinen kaasukello (1910)
Teräksinen kaasukello (1931)
Tiilisen suojarakennuksen sisätila ala-asennossa olevan kaasusäiliön päältä nähtynä
Flow Festival Suvilahden alueella vuonna 2015.
Alueelle rakennettiin 2010-luvulla vapaaehtoisvoimin Suvilahti DIY Skatepark -niminen skeittipaikka.
Tapanulioranki

| Tapanulioranki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Yläheimo::  Ihmisapinat Hominoidea
Heimo::  Isot ihmisapinat Hominidae
Alaheimo::  Ponginae
Suku::  Orangit Pongo
Laji::  tapanuliensis
Kaksiosainen nimi
 Pongo tapanuliensis  Nurcahyo, Meijaard, Nowak, Fredriksson & Groves, 2017 
Katso myös
   Tapanulioranki Wikispeciesissä   Tapanulioranki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tapanulioranki (Pongo tapanuliensis) on yksi maailman kolmesta orankilajista. Laji elää Sumatran pohjoisosassa, Tapanulin alueella. Niitä on jäljellä vain noin 800 yksilöä.
Tapanulinoranki eroaa kahdesta muusta orankilajista kallon ja hampaiden muodon sekä ääntelyn perusteella. Batang Torun metsässä elävä orankipopulaatio on tunnettu jo 1990-luvun loppupuolelta, mutta se määritettiin omaksi lajikseen vasta 2017.
Aiheesta muualla

iNaturalist: Pongo tapanuliensis
ITIS: Pongo tapanuliensis (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Pongo tapanuliensis (Tapanuli orangutan) (englanniksi)
Suomen jalkapallon olympiajoukkue

Suomen jalkapallon olympiajoukkue oli vuosina 1979–1988 toiminut jalkapallomaajoukkue, joka edusti Suomea vuosien 1980, 1984 ja 1988 kesäolympialaisten jalkapalloturnausten karsinnoissa sekä 1980 Moskovan olympialaisten jalkapalloturnauksessa. Olympiajoukkue toimi Suomen Palloliiton alaisuudessa A-maajoukkueen rinnalla.
Taustaa

Jalkapallon olympiaturnaus oli vuoteen 1992 saakka rajattu pääsääntöisesti vain amatööreille. Vuoden 1980 kisoihin sääntöjä muutettiin niin, että Euroopan ja Etelä-Amerikan maista saivat osallistua ammattilaiset, jotka eivät olleet pelanneet MM-kisojen karsintaotteluissa tai lopputurnauksissa. Vuoden 1984 kisoihin sääntöä muutettiin vielä niin, että ainoastaan MM-lopputurnauksessa esiintyneet pelaajat olivat edustuskelvottomia.[lähde? ] Vuoden 1992 Barcelonan kisoista alkaen olympialaisissa ovat pelanneet pääosin alle 23-vuotiaista pelaajista koostuvat joukkueet.
Historia > Moskovan olympialaiset

Suomen Palloliitto perusti A-maajoukkueesta erillisen olympiajoukkueen kesällä 1978, kun Kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA rajasi olympiajalkapallon 
ulkopuolelle myös eurooppalaiset amatööripelaajat, jotka olivat osallistuneet MM-karsintoihin. Valmentajaksi palkattiin vuoden pituisella sopimuksella tšekkiläinen Jiri Pesek. Keväällä 1979 alkaneisiin karsintoihin osallistunut joukkue valittiin suurimmaksi osaksi alle 21-vuotiaista, koska A-maajoukkueen runkopelaajat olivat joko ammattilaisia tai osallistuneet MM-karsintoihin.
Suomi voitti esikarsinnassa Tanskan, mutta jäi varsinaisen karsintalohkon viimeiseksi Länsi-Saksan ja Norjan jälkeen.[lähde? ] Kun molemmat maat liittyivät olympiaboikottiin, sai Suomi 
kuitenkin paikan kisoissa keväällä 1980. Pesek ei enää jatkanut valmentajana, vaan olympialaisissa joukkuetta valmensi A-maajoukkueen päävalmentaja Esko Malm.
Olympiaturnauksessa Suomen lohkossa pelasivat Jugoslavia, Irak ja Costa Rica. Suomi aloitti kisat Minskissä 0–2-tappiolla Jugoslavialle, jonka jälkeen joukkue pelasi Kiovassa maalittoman tasapelin Irakia vastaan. Viimeisessä ottelussaan Suomi kukisti Kiovassa Costa Rican 2–0, mutta kun Irak samaan aikaan venyi tasapeliin Jugoslaviaa vastaan, jäi Suomi lohkon kolmanneksi, eikä selviytynyt jatkoon.
Historia > Los Angelesin ja Soulin karsinnat

Syksyllä 1981 SPL palkkasi päävalmentajaksi Martti Kuuselan, jonka vastuulle tulivat A-maajoukkue, olympiajoukkue sekä 21-vuotiaiden maajoukkue. 
Olympiakarsintojen käynnistyessä Kuusela julisti Suomen voittavan lohkonsa ja pelaavan Los Angelesin olympiaturnauksessa, mutta lopulta joukkue jäi karsintalohkonsa viimeiseksi DDR:n, Puolan, Norjan ja Tanskan jälkeen.[lähde? ]
Marraskuussa 1985 olympiajoukkueen valmentajaksi valittiin Jukka Vakkila, joka oli toiminut jo Pesekin kakkosvalmentajana. Vakkila hoiti 
tehtävää sivutoimisesti FC Hakan valmentajantehtävänsä ohessa. Olympiajoukkue koottiin jälleen tammikuussa 1986. Soulin olympiakarsinnoissa Suomi arvottiin samaan lohkoon Jugoslavian, Tšekkoslovakian, Itävallan ja Belgian kanssa. Joukkue sijoittui jälleen lohkon viimeiseksi.[lähde? ]
Valmentajatilastot

| Vuodet | Valmentaja | Ott>  | V | T | H | + | - |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1979 |  Jiří Pešek | 6 | 1 | 3 | 2 | 6 | 6 |
| 1980 |  Esko Malm | 3 | 1 | 1 | 1 | 3 | 2 |
| 1983 |  Martti Kuusela | 8 | 0 | 2 | 6 | 5 | 17 |
| 1986–1988 |  Jukka Vakkila | 10 | 3 | 0 | 7 | 7 | 18 |
| Yhteensä |  | 27 | 5 | 6 | 16 | 21 | 43 |
Suomen olympiajoukkueen ottelut

Suomen olympiajoukkue pelasi yhteensä 27 ottelua 13 eri maata vastaan. Kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA ei pidä olympiaturnausten otteluita virallisina A-maaotteluina. Käytännöstä poiketen Suomen Palloliitto kuitenkin laskee myös kaikki olympiajoukkueen ottelut virallisiksi A-maaotteluiksi. Vastustajista Länsi-Saksa, Jugoslavia, Puola, DDR ja Ruotsi eivät pidä otteluita virallisina. Lisäksi Tanska ei laske A-maaotteluiksi vuoden 1980 olympialaisten karsintapelejä.
| Päivä | Paikkakunta | Vastustaja | Tulos | Suomen maalintekijät |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 10.5.1979 | Aalborg |  Tanska | 1–1 | Harri Lindholm | Olympiakarsinta |
| 7.6.1979 | Kotka |  Tanska | 4–1 | Juha Helin, Risto Rosenberg, Hannu Rajaniemi, Kalle Nieminen | Olympiakarsinta |
| 9.8.1979 | Kuopio |  Norja | 0–1 |  | Olympiakarsinta |
| 13.9.1979 | Oberhausen |  Länsi-Saksa | 0–2 |  | Olympiakarsinta |
| 10.10.1979 | Helsinki |  Länsi-Saksa | 0–0 |  | Olympiakarsinta |
| 26.10.1979 | Stavanger |  Norja | 1–1 | Pasi Rautiainen | Olympiakarsinta |
| 21.7.1980 | Minsk |  Jugoslavia | 0–2 |  | Moskovan olympialaiset |
| 23.7.1980 | Kiova |  Irak | 0–0 |  | Moskovan olympialaiset |
| 25.7.1980 | Kiova |  Costa Rica | 3–0 | Ari Tissari, Jouko Alila, Jouko Soini | Moskovan olympialaiset |
| 4.5.1983 | Helsinki |  Puola | 0–4 |  | Olympiakarsinta |
| 18.5.1983 | Kokkola |  Itä-Saksa | 0–1 |  | Olympiakarsinta |
| 25.5.1983 | Białystok |  Puola | 2–3 | Ari Hjelm 2 | Olympiakarsinta |
| 15.6.1983 | Lahti |  Norja | 1–1 | Juha Annunen | Olympiakarsinta |
| 22.6.1983 | Århus |  Tanska | 0–3 |  | Olympiakarsinta |
| 24.8.1983 | Rovaniemi |  Tanska | 0–0 |  | Olympiakarsinta |
| 5.10.1983 | Rostock |  Itä-Saksa | 0–1 |  | Olympiakarsinta |
| 26.10.1983 | Moss |  Norja | 2–4 | Sixten Boström, Juha Annunen | Olympiakarsinta |
| 5.8.1986 | Iisalmi |  Ruotsi | 1–3 | Jari Niinimäki | Harjoitusottelu |
| 9.9.1986 | Lappeenranta |  Itä-Saksa | 1–0 | Mika Lipponen | Harjoitusottelu |
| 14.10.1986 | Tampere |  Belgia | 0–2 |  | Olympiakarsinta |
| 12.5.1987 | Pori |  Itävalta | 2–1 | Marko Myyry, Jari Niinimäki | Olympiakarsinta |
| 10.6.1987 | Äänekoski |  Tšekkoslovakia | 0–2 |  | Olympiakarsinta |
| 2.9.1987 | Banja Luka |  Jugoslavia | 0–5 |  | Olympiakarsinta |
| 23.9.1987 | Dunajská Streda |  Tšekkoslovakia | 0–2 |  | Olympiakarsinta |
| 28.10.1987 | Liège |  Belgia | 0–1 |  | Olympiakarsinta |
| 18.5.1988 | Mikkeli |  Jugoslavia | 1–2 | Seppo Nikkilä | Olympiakarsinta |
| 31.5.1988 | Wolfsberg |  Itävalta | 2–0 | Seppo Nikkilä, Ismo Lius | Olympiakarsinta |
Tammerfors Aftonblad

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Tammerfors Aftonblad oli Tampereella vuosina 1882–1972 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti. Vuosina 1894–1897 sen nimenä oli Tammerfors, vuosina 1897–1916 Tammerfors Nyheter ja vuosina 1899 ja 1916 jonkin aikaa Tammerfors Annonsblad.
Tammerfors Aftonblad oli Tampereen vähälukuisen ruotsinkielisen väestön paikallinen uutis- ja ilmoituslehti. Kielipolitiikassa se oli ruotsinmielinen ja muissa kysymyksissä vapaamielinen. Sortovuosina lehdestä tuli perustuslaillinen ja se sai kenraalikuvernööri Bobrikovilta määräaikaiset lakkautustuomiot vuosina 1899 ja 1901. Tammerfors Nyheter tuki ruotsalaista puoluetta ja vuodesta 1906 lähtien ruotsalaista kansanpuoluetta. Lehti lakkautettiin vuonna 1916, mutta se alkoi pian ilmestyä uudestaan vanhalla nimellään. Vuosina 1883–1885 sen kustannusyhtiö julkaisi myös suomenkielistä Tampere-lehteä.
1900-luvun kuluessa Tammerfors Aftonbladista tuli Tampereen ruotsinkieliselle sivistyneistölle ja teollisuuspiireille eräänlainen kallis ylellisyys, joka lukijakuntansa tavoin keskittyi lähinnä talous- ja kulttuuriasioihin. Uutisvälineenä se heikkeni jatkuvasti varsinkin muihin lehtiin verrattuna. Tappiollinen lehti pieneni vuosi vuodelta ja oli loppuvaiheessa lähes saman kokoinen kuin vuonna 1890. Lehti jouduttiin lopettamaan, koska Tampereen seudulla ei enää ollut riittävästi ruotsinkielisiä lukijoita.
Tammerfors Aftonblad ilmestyi vuonna 1882 kerran, vuosina 1883–1894 kahdesti, vuosina 1894–1898 kolmesti, vuosina 1899–1934 neljästi, vuosina 1934–1939 kuudesti, vuonna 1940 neljästi, vuosina 1941–1950 jälleen kuudesti, vuosina 1951–1971 kahdesti ja vuosina 1971–1972 kerran viikossa. 1920-luvun lopulta vuoteen 1950 asti lehti ilmestyi kesäisin vain kolme kertaa viikossa ja viimeisenä kolmena vuonna se ei ilmestynyt kesällä lainkaan. Levikki oli jatkuvasti 400–600 kappaletta.
Lopetetun lehden jatkajana aloitti Tammerfors Aktuellt vuonna 1973.
Päätoimittajat ja vastaavat toimittajat

Kuno Grahn (vt. 1882–1885)
Fritz Wilén (1883–1887)
Ossian Reuter (1887–1890)
Otto Björkell (1890–1894)
J. W. Starch (1894–1895)
A. A. Wilén (1895–1896)
Werner K. Lönnbeck (1895–1896)
K. E. Björksten (vt. 1897–1899)
Walter Zilliacus (vt. 1899–1901)
Arthur Sundholm (1901–1904)
Werner Lönnbeck (1904–1905)
Axel Wallenius (vt. 1902–1905)
Elias Lodenius (1905–1907)
Max Hanemann (1907–1908)
Alarik Hellström (1908–1910)
Oskar Rosenqvist (1906–1910),
Gustaf Johansson (1910–1911)
Leo Holmberg (1911–1914)
Ragnar A. Fleege (1914–1918)
Axel Cederberg (vt. 1916–1917)
Ragnar Eklund (vt. 1919)
I. Partanen (vt. 1919–1920)
Ivar Lindroos (1920–1924)
G. Sanden (1924)
E. Johansson (1924–1925)
Ludvig Munsterhjelm (1925–1927)
Herbert Sjölund (1927–1929)
E. N. Tigerstedt (1929–1931)
Harald Elfgren (1931–1946)
Armas Appelgren (1946–1960)
Fjalar Sundström (1961–1972).
Aiheesta muualla

Tammerfors Aftonblad (1882–1894) digitoituna kansalliskirjastossa
Tammerfors (1894–1897) digitoituna kansalliskirjastossa
Tammerfors Nyheter (1896–1916) digitoituna kansalliskirjastossa
Tammerfors Aftonblad (1916–1920) digitoituna kansalliskirjastossa
Tammerkosken sillalla

Tammerkosken sillalla on vuosina 1995–2008 Yle TV2:n kesäohjelmiin kuulunut yhteislauluohjelma. Ohjelmassa paikan päälle kerääntynyt yleisö lauloi juontajan ja orkesterin johdolla vanhoja yhteislauluja ja uusiakin kappaleita. TV-ruudussa pyörivän sanoituksen myötä myös tv-katselijat saattoivat yhtyä lauluun. Joka ohjelmassa oli myös ainakin yksi artistivieras. Ohjelman tunnussävelenä oli samanniminen kansanlaulu. Ohjelmakonsepti muistutti Ruotsin television suosittua kesäohjelmaa Allsång på Skansen.
Tammerkosken sillalla -ohjelman vakionauhoituspaikka oli ulkoilmalava Tampereen ydinkeskustan Kirjastonpuistossa, Tammerkosken rannassa. Muutamina kesinä ohjelma lähti kiertueelle ympäri Suomea.[lähde? ]
Ensimmäinen ohjelma lähetettiin 9. kesäkuuta 1995 erikoisvieraanaan Joel Hallikainen. Juontajana oli Mikko Alatalo, joka toimi ohjelman isäntänä aina vuoteen 2001 asti.
Kesällä 2002 yhteislaulujen vetäjäksi ryhtyi Turkka Mali, ja vuosina 2003 ja 2004 tehtävässä nähtiin Jukka Kuoppamäki. Ohjelma jäi tämän jälkeen neljän vuoden tauolle, kunnes palasi kesällä 2008. Tällä kertaa juontaja vaihtui joka ohjelmassa, heitä olivat muun muassa Arja Koriseva ja Erkki Liikanen.
Kesällä 2007 TV2:ssa nähtiin ohjelma Lintsi laulaa, jonka idea oli sama kuin Tammerkosken sillalla -ohjelmassa. Lintsi laulaa -ohjelmaa kuvattiin Helsingissä Linnanmäen huvipuistossa. Laulattajina toimi yhtye Jean S.[lähde? ]
2010-luvun lopussa Alfa-tv elvytti ohjelmakonseptin Mikko Alatalon juontamana nimellä Tammerkosken rannalla. Kanava tuotti myös hengellisen musiikin yhteislauluohjelmaa Nyt lauletaan!.
Juontajat

Mikko Alatalo (1995–2001)
Turkka Mali (2002)
Jukka Kuoppamäki (2003–2004)
Erkki Liikanen, Juha Lahti, Arja Koriseva, Mikael Konttinen (2008)
Aiheesta muualla

Tammerkosken sillalla, 45 minuutin kooste sarjan eri jaksoista, Yle Areena.
Tauno Karlsson

Karlsson vuonna 1952.
Tauno Karlsson (17. helmikuuta 1925 Vaasa – 6. syyskuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen kiekonheittäjä ja jousiampuja, joka voitti kiekonheitossa kaksi Suomen-mestaruutta 1950-luvulla ja ylitti 50 metrin rajan kaikkien aikojen viidentenä suomalaisena.
Karlsson edusti Suomea Brysselin EM-kilpailuissa 1950 mutta ei selviytynyt kiekonheiton karsinnasta jatkoon. Hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1950 ja 1952. Lisäksi hän saavutti SM-hopeaa vuosina 1948, 1953 ja 1954 sekä SM-pronssia vuosina 1949 ja  1951. Hän sijoittui Kalevan kisojen kiekonheitossa 12 kertaa peräkkäin kuuden parhaan joukkoon vuosina 1947–1958. Ennätyksensä 50,39 m hän heitti vuonna 1955.
Karlsson edusti uransa aikana Elannon Isku, Tampereen Kisatoverit, Tiutisen Pyrintö ja Wilhelm Tell seuroja. Hän oli kiekonheitossa TUL:n mestari kahdeksan kertaa (vuodet 1947–1952, 1954, 1955) ja piirinmestari 12 kertaa. Karlsson edusti 12 maaottelussa vuosina 1948–1956 (voitto Ranska-ottelussa Pariisissa vuonna 1952 tuloksella 45,47 m).
Karlsson kilpaili myös jousiammunnassa ja sijoittui parhaimmillaan SM-kisoissa kuudenneksi. Karlsson haavoittui sodassa vuonna 1944 käteen ja joutui harjoittelemaan erityisin keinoin ennen kuin sai kätensä toimintakuntoon. Karlsson on palkittu TUL:n kultamerkillä. Hän työskenteli ylityönjohtajana. Karlssonin kotikunta oli Helsinki ja hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Synkkä Uhma

Synkkä Uhma r.y. on helsinkiläinen vuonna 1986 rekisteröity salibandyseura. Seuran miesten joukkue sai SM-pronssia kaudella 1987–1988 ja hopeaa kaudella 1988–1989.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Taaksepäin suuntautuva yhteensopivuus

Taaksepäin suuntautuva yhteensopivuus tarkoittaa ominaisuutta käyttöjärjestelmässä, tuotteessa tai teknologiassa, jonka avulla saavutetaan yhteensopivuus vanhentuneiden järjestelmien kanssa tai yhteensopivuus vanhentuneelle järjestelmälle suunnitellun syötteen kanssa. Järjestelmän modifioimista siten, ettei yhteensopivuus taaksepäin enää toteudu, kutsutaan taaksepäin suuntautuvan yhteensopivuuden rikkomiseksi.
Taylor Hawkins
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Taylor Hawkins Wikimedia Commonsissa
Tatuointistudio HelsINK

| Tatuointistudio HelsINK |
| --- | --- |

Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Sini Tarkkinen Mitzu Tony Raita Lassi Sidoro Tay Pham
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  TV5
Esitetty:  8. huhtikuuta 2013 – 28. marraskuuta 2013
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  56
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Century Films
Tatuointistudio HelsINK on tositelevisio-ohjelma, jossa seurataan Helsingin Katajannokalle perustetun tatuointiliikkeen arkea. Päähenkilöinä nähdään Sini Tarkkinen, Mitzu, Tony Raita, Lassi Sidoro ja Tay Pham. Liikkeessä vierailee myös julkisuudesta tuttuja henkilöitä. Ensimmäinen tuotantokausi alkoi TV5-kanavalla 8. huhtikuuta 2013. Toinen tuotantokausi alkoi 8. lokakuuta 2013.