stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kazakin kieli
Äännerakenne > Fonotaksi

Tyypillisin tavun rakenne on KV, jossa K on konsonantti ja V on vokaali. Yksitavuiset sanat ovat yleensä muotoa KVK. Omaperäisissa sanoissa ei esiinny tavunalkuisia konsonanttiklustereita, mutta lainasanoissa niitä on; tällöin kuitenkin konsonanttien välissä ääntyy yleensä lyhyt švaa, esimerkiksi /kr̪ɑn̪/ [kə̆ɾɑn̪]. Koodassa voi esiintyä kaksi konsonanttia, jos ensimmäinen on sonorantti, toinen on soinniton ja molemmilla on sama artikulaatiopaikka. Tämän vastaisen koodan konsonanttien väliin äännetään švaa, esimerkiksi /χɑl̪q/ [χɑ.ɫəq].
Äännerakenne > Prosodia

Sanapainon on kazakissa yleensä esitetty olevan sanan viimeisellä tavulla; toisaalta on myös ehdotettu, että paino on sanan ensimmäisellä tavulla, ja viimeisellä tavulla on nousevana sävelkorkona ilmenevä aksentti, sekä myös sitä, ettei sanapainoa ole ollenkaan.
Kirjakieli

Kazakkien kirjakielenä toimi 1400-luvulta lähtien keskiaasialainen türki, joka vähitellen lähentyi kohti puhuttua kansankieltä. 1500–1800-luvun puolivälin kirjakieltä nimitetään vanhaksi kazakin kirjakieleksi. Nykyaikainen kirjakieli alkoi kehittyä 1800-luvun loppupuolella. Sen normien muotoutumiseen vaikutti suullisen kansanperinteen kieli, runoilija Abai Qunanbaiulyn ja kansanvalistaja Ybyrai Altynsarinin toiminta sekä 1800–1900-lukujen vaihteessa ilmestyneet ensimmäiset kazakinkieliset sanoma- ja aikakauslehdet.
Kirjoitusjärjestelmä perustui vanhastaan arabialaiseen kirjaimistoon, jota myöhemmin sovitettiin paremmin kazakin kieltä vastaavaksi. Vuonna 1930 siirryttiin Neuvostoliiton turkkilaisten kielten yhteiseen latinalaiseen kirjaimistoon (ns. uusi kirjaimisto) ja vuonna 1940 kyrilliseen aakkostoon, jota on täydennetty lisämerkeillä ә, ғ, і, қ, ң, ө, ү, ұ ja һ. Kiinassa käytetään edelleen arabialaista kirjoitusjärjestelmää.
Kirjakieli > Kazakin kirjaimisto

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Ә ә | Б б | В в | Г г | Ғ ғ | Д д | Е е | Ё ё |
| Ж ж | З з | И и | Й й | І і | К к | Қ қ | Л л | М м |
| Н н | Ң ң | О о | Ө ө | П п | Р р | С с | Т т | У у |
| Ү ү | Ұ ұ | Ф ф | Х х | Һ һ | Ц ц | Ч ч | Ш ш | Щ щ |
| Ъ ъ | Ы ы | Ь ь | Э э | Ю ю | Я я |  |  |  |
Toisen maailmansodan jälkeen kazakin kielen käyttöala supistui voimakkaasti mm. väestönsiirtojen ja Kazakstaniin suuntautuneen muuttoliikkeen seurauksena. Käytännössä tasavallan pääkielenä toimi venäjä. Maan itsenäistymisen jälkeen kazakin käyttöä on pyritty laajentamaan. Vuonna 1997 hyväksytyn kielilain mukaan kazakki on tasavallan virallinen kieli. Sen rinnalla voidaan eräin rajoituksin käyttää myös venäjää, joka on edelleen pääkieli mm. korkeakouluopetuksessa ja kirjallisuuden julkaisemisessa. Yli puolet kazakeista ilmoittaa osaavansa venäjää, mutta todellisuudessa sen puhujia arvioidaan olevan huomattavasti vähemmän.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Kazakstanissa on keskusteltu siirtymisestä latinalaiseen kirjaimistoon. Ehdolla on ollut useita järjestelmiä, jotka kaikki poikkeavat neuvostovallan alussa käytössä olleesta latinalaisesta kirjaimistosta. Alla olevassa taulukossa esitetään ehdotus A ja niin sanottu QazAqparat.
| Kyrillinen  kirjaimisto | Latinalainen  kirjaimisto  (nykyaikainen) | Latinalainen  kirjaimisto  (1929-1940) | Latinalainen   (Ehdotus A) | Latinalainen  (QazAqparat) | IPA |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А a | A a | A a | A a | А a | /a/ |
| Ә ә | Á á | Ə ə | A̋ a̋ | Ä ä | /æ/ |
| Б б | B ʙ | B ʙ | B b | B b | /b/ |
| В в | V v | V v | V v | V v | /v/ |
| Г г | G g | G g | G g | G g | /ɡ/ |
| Ғ ғ | Ǵ ǵ | Ƣ ƣ | Ġ ġ | Ğ ğ | /ɣ/ |
| Д д | D d | D d | D d | D d | /d/ |
| Е е | E e | Je jе | E e | E e | /e/, /je/ |
| Ё ё | Io ıo | Jo jo | Ë ë | Yo yo | /jo/, /jø/ |
| Ж ж | J j | Ç ç | Ž ž | J j | /ʒ/ |
| З з | Z z | Z z | Z z | Z z | /z/ |
| И и | I ı | I j | I i | Ï ï | /ɯj/, /ɪj/ |
| Й й | I ı | J j | J j | Y y | /j/ |
| К к | K k | K k | K k | K k | /k/ |
| Қ қ | Q q | Q q | Ķ ķ | Q q | /q/ |
| Л л | L l | L ʟ | L l | L l | /l/ |
| М м | M m | M m | M m | M m | /m/ |
| Н н | N n | N n | N n | N n | /n/ |
| Ң ң | Ń ń | Ŋ ŋ | Ņ ņ | Ñ ñ | /ŋ/ |
| О о | О о | О о | O o | O o | /o/ |
| Ө ө | Ó ó | Ɵ ɵ | Ô ô | Ö ö | /ø/ |
| П п | P p | P p | P p | P p | /p/ |
| Р р | R r | R r | R r | R r | /r/ |
| С с | S s | S s | S s | S s | /s/ |
| Т т | Т т | Т т | T t | T t | /t/ |
| У у | Ý ý | V v |  | W w | /w/ |
| Ұ ұ | U u | U u | U u | U u | /ɤ/ |
| Ү ү | Ú ú | Y y | Ù ù | Ü ü | /y/ |
| Ф ф | F f | F f | F f | F f | /f/ |
| Х х | H h | H h | H h | X x | /x/ |
| Һ һ | H h |  | Ḥ ḥ | H h | /h/ |
| Ц ц |  | Ts ts | C c | C c | /ts/ |
| Ч ч | Ch ch | Tc tc | Č č | Ç ç | /tʃ/ |
| Ш ш | Sh sh | C c | Š š | Ş ş | /ʃ/ |
| Щ щ |  |  | Ŝ ŝ | Şş şş | /ʃʃ/ |
Ъ ъ: 
| Ы ы | Y y | Ƅ ƅ | Y y | I ı | /ɯ/ |
| І і | I i | I i | Ì ì | İ i | /ɪ/ |
Ь ь: 
| Э э |  | E e | È è | E e | /e/ |
| Ю ю | Iý ıý | Ju ju | Û û | Yu yu | /jɤ/, /jy/ |
| Я я | Ia ıa | Ja ja | Â â | Ya ya | /ja/, /jæ/ |
Kirjoitusjärjestelmän muuttaminen

Syyskuussa 2007 Kazakstanin valtionjohdon teettämän tutkimuksen mukaan Kazakstanissa voitaisiin siirtyä latinalaiseen kirjaimistoon 10–12 vuoden siirtymäajalla noin 300 miljoonan Yhdysvaltain dollarin kustannuksin. Saman vuoden joulukuussa presidentti Nursultan Nazarbajev kuitenkin julisti päätöksen kyrillisissä kirjaimissa pitäytymisestä. Tätä hän perusteli sillä, että kazakstanilaiset ovat yli 70 vuoden ajan käyttäneet kyrillistä kirjaimistoa, valtiossa asuu ihmisiä yli sadasta kansallisuudesta ja kansa tarvitsee vakautta ja rauhaa, eikä kirjoitustavan muutoksen suhteen ole syytä pitää kiirettä.
Vuonna 2017 presidentti Nursultan Nazarbajev ilmoitti, että kyrilliset kirjaimet tullaan korvaamaan vuodesta 2018 vuoteen 2025 latinalaisilla kirjaimilla. Naapurimaa Turkmenistan vaihtoi kyrilliset kirjaimet latinalaisiksi vuonna 1991. Kazakstanin päätös vaihtaa kirjaimet latinalaisiin liittyy maan nykyaikaistamiseen, mutta kyse on myös etäisyyden ottamisesta suhteessa Venäjään.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kazakinkielinen Wikipedia
Turkkilaiset kielet
azeri
baškiiri
dolgaani
gagauzi
hakassi
haladži
jakuutti
karaiimi
karakalpakki
karatšai-balkaari
kaškai
kazakki
krimintataari
kumykki
nogai
salaari
šoori
tataari
tofa
tšuvassi
turkki
turkmeeni
tuva
uiguuri
uzbekki
Puhuma-alueet (tumman sininen edustaa enemmistökieltä).
Gamma

Gamma (isona kirjaimena Γ, pienenä γ, m.kreik. γάμμα, kreik. γάμα, gáma) on kreikkalaisen kirjaimiston kolmas kirjain. Sen normaali äännearvo oli alun perin muinaiskreikassa soinnillinen velaarinen klusiili [ɡ], mutta nykykreikassa se on muuntunut soinnilliseksi frikatiiviksi, joka ääntyy velaarisena [ɣ] tai etuvokaalin [e, i] edellä palataalisena [ʝ]. Sekä muinais- että nykykreikassa gamma ääntyy kuitenkin velaarisena nasaalina [ŋ], jos sitä seuraa toinen velaarinen konsonantti. Kreikkalaisissa numeroissa gamman lukuarvo on 3.
Latinalaisessa kirjaimistossa gammaa vastasi alun perin kirjain C/c, jonka muunnelmana myöhemmin kehittyi kirjain G/g. Kyrillisessä kirjaimistossa gammaa vastaa kirjain Г/г. Suomen kieleen gamma translitteroidaan sekä muinaiskreikasta että nykykreikasta g, geminaattana (γγ) kuitenkin ng.
Muoto ja sen historia

Gamma on kehittynyt foinikialaisen kirjaimiston kirjaimesta  (gaml), jonka alkuperäinen muoto on ehkä kuvastanut kamelia tai kamelin kyttyrää. Kreikkalainen suuraakkonen Γ on kääntynyt niin, että se näyttää pystyyn nostetulta suorakulmalta, jonka yläsivu työntyy oikealle. Vaihtoehtoisesti suurta gammaa voidaan kuvailla väärinpäin käännetyksi L:ksi.
Kreikkalainen pienaakkonen γ perusviivan alle ulottuvine typografisine pidennyksineen muistuttaa latinalaista pienaakkosta y, mutta siinä missä latinalaisen y:n pidennys suuntautuu alaviistoon vasemmalle, gamman alapidennys tapaa suuntautua suoraan alaspäin. Lisäksi kirjasintyypistä riippuen toinen gamman yläosan haaroista on usein hieman kaareva.
Muoto ja sen historia > Variantteja

Arkaaisissa kirjaimistoissa gamma oli usein peilikuva nykyiseen nähden, ja sen sakara osoitti vasemmalle. Myöhemmin se kääntyi nykyiseen asentoon. Gamma oli käytössä kaikissa paikallisissa kreikkalaisissa kirjaimistoissa, mutta sen muodossa oli paljon vaihtelua. Kirjaimesta esiintyi kolmea päätyyppiä, joista yksi muistutti nykyistä muotoa, toinen nykyistä lambda-kirjainta (mm. Paros, Delos) ja kolmas, erityisesti läntisen Kreikan alueella (mm. Epeiros, Elis, Korintin siirtokunnat) käytetty muoto nykyistä C-kirjainta latinalaisessa kirjaimistossa, johon gamma kopioitui tässä muodossa.
Epigrafisissa lähteissä gammasta esiintyy muun muassa seuraavanlaisia variantteja:
Muoto ja sen historia > Latinalainen gamma

Kansainväliseen foneettiseen kirjaimistoon (IPA) sisältyy erikseen niin sanottu latinalainen gamma ɣ, joka muistuttaa kreikkalaista pienaakkosta, mutta sen alaosa muodostaa silmukan. Foneettisessa kirjoituksessa latinalaisella gammalla merkitään soinnillista velaarista frikatiivia. (Lisäksi foneettiseen kirjaimistoon sisältyy latinalaista gammaa muistuttava mutta kokonaan perusviivan yläpuolella pysyvä niin sanottu oinaansarvikirjain ɤ, jota on joskus kutsuttu naperogammaksi, engl. baby gamma; se ei kuitenkaan edusta mitään konsonanttia vaan laveaa puolisuppeaa takavokaalia.)
Latinalaisesta gammasta on kehitetty myös suuraakkonen Ɣ, joka on muodoltaan kuin isonnettu pienaakkonen. Suuraakkosta ei tarvita foneettisessa kirjoituksessa, mutta sitä voidaan käyttää pienaakkosen ohella eräiden kielten oikeinkirjoituksessa.
Merkityksiä

γ (kursivoitu pienaakkonen) voi kansainvälisessä yksikköjärjestelmässä olla tasokulman tunnus.
γ on fysiikassa lämpölaajenemisen tilavuuskerroin (yksikkö 1/°C).
γ:lla merkitään fysiikassa usein myös Lorentzin tekijää  {\frac {1}{\sqrt {1-({\frac {v}{c}})^{2}}}}={\frac {\mathrm {d} t}{\mathrm {d} \tau }}
γ on kemiassa aktiivisuuskertoimen tunnus.
γ on meteorologiassa psykrometrivakio.
γ´ on kreikkalaisissa numeroissa luku 3.
Γ-suuraakkosta käytetään matematiikassa gammafunktion ja gamma-jakauman symbolina.
Gammafotoni on radioaktiivisessa hajoamisessa suurienergiainen fotoni (ks. gammasäteily).lähde?
Gammakorjaus televisioiden ja monitorien kirkkauden säädössä sekä kuvankäsittelyssä viittaa teho–kirkkaussäädön potenssikertoimeen.
Tietokonejärjestelmissä

Tietokoneissa gamma koodataan eri merkistöissä seuraavasti:
| Merkki> Kreikkalaisia ja koptilaisia merkkejä | Unicode> Kreikkalaisia ja koptilaisia merkkejä | Selite> Kreikkalaisia ja koptilaisia merkkejä | HTML-viittaus> Kreikkalaisia ja koptilaisia merkkejä | ISO 8859-7> Kreikkalaisia ja koptilaisia merkkejä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Γ | U+0393 | kreikkalainen suuraakkonen gamma | &Gamma;   &#915;   &#x393; | 0xC3 |
| γ | U+03B3 | kreikkalainen pienaakkonen gamma | &gamma;   &#947;   &#x3b3; | 0xE3 |
Latinalaisen merkistön laajennusosa B
| Ɣ | U+0194 | latinalainen suuraakkonen gamma | &#404;   &#x194; |  |
IPA-täydennyksiä
| ɣ | U+0263 | latinalainen pienaakkonen gamma | &#611;   &#x263; |  |
| ɤ | U+0264 | latinalainen pienaakkonen oinaansarvi | &#612;   &#x264; |  |
Kirjainsymboleita
| ℽ | U+213D | kaksoisviivallinen pieni gamma | &#8509; &#x213d; |  |
| ℾ | U+213E | kaksoisviivallinen suuri gamma | &#8510; &#x213e; |  |
Koptilaisia merkkejä
| Ⲅ | U+2C84 | koptilainen suuraakkonen gamma | &#11396;   &#x2c84; |  |
| ⲅ | U+2C85 | koptilainen pienaakkonen gamma | &#11397;   &#x2c85; |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gamma Wikimedia Commonsissa
Hermann Gehri

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Miesten vapaapaini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 1924 |  72 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bryssel 1930 | 79 kg |  |
Hermann Gehri (26. heinäkuuta 1899 – 25. marraskuuta 1979) oli sveitsiläinen vapaapainija ja olympiavoittaja.
Olympiavoittonsa Gehri saavutti 72 kilon sarjassa Pariisissa 1924. Lisäksi hän voitti Euroopan mestaruuden 79 kilogramman painoluokassa Brysselissä vuonna 1930.
Aiheesta muualla

Profiili FILA:n tietokannassa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data
Gegenschein

Kalansilmäobjektiivilla kuvattu taivas jossa näkyy gegenschein.
Gegenschein eli suomeksi vastavalo tai vastahohde on tähtitieteellinen optinen ilmiö, jossa eläinradalla vastapäätä Aurinkoa esiintyy ellipsin muotoinen heikko kajo. Sen pituus on ekliptikan suunnassa 10–15° ja leveys muutamia asteita. Se syntyy, kun aurinkokunnan tasossa olevat lukemattomat pienet planeettainväliset pölyhiukkaset heijastavat auringonvaloa takaisin päin. Ilmiö on sen verran heikko, ettei se näy lainkaan, jos Kuu on näkyvissä taivaalla tai jos ilmiö osuu Linnunradan vyön kohdalle. Ilmiö on korkeimmillaan ja voimakkaimmillaan keskiyön aikaan. Vastavaloon liittyvä voimakkaampi ilmiö on eläinratavalo.
Ilmiön kansainvälisesti käytetty nimi tulee saksan kielestä.
Vastavalon löysi tanskalainen tähtitieteilijä Theodor Brorsen vuonna 1854.
Suomessa paras aika ilmiön havaitsemiselle on syksyllä, jolloin se on havaittavissa Kalojen tai Oinaan tähdistöissä, eikä se sekoitu Linnunradan valoon. Gegenscheinin näkeminen vaatii kuitenkin melko valosaasteettoman taivaan, eikä maassa mielellään saisi olla lunta heijastamassa hajavaloa taivaalle.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Gegenschein Cerro Paranalin taivaalla
Keihäsjoen valuma-alue (Kuru)

Keihäsjoen valuma-alue (Kuru) (vesistöaluetunnus 35.35) on Näsijärven–Ruoveden alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 191,95 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 5,28 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Vankavesi, jossa reitin vedet laskevat Keihäsjokea myöten seuraavaksi Näsijärven alueella (35.31) olevaan Näsijärven Vankaveteen.
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Keihäsjärven lähialue (35.351)
Työtönjoen–Pitkäjärven alue (35.352)
Kalliojärven alue (35.353)
Riuttasjoen alue (35.354)
Ronnikonojan valuma-alue (35.355)
Torttiojan valuma-alue (35.356)
Pahanlamminojan valuma-alue (35.357)
Puntasojan valuma-alue (35.358)
Iso Särkijärven valuma-alue (35.359)
SMS Gazelle (1898)

| SMS Gazelle |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Germaniawerft, Kiel
Kölinlasku:  1897
Laskettu vesille:  31. maaliskuuta 1898
Palveluskäyttöön:  6. lokakuuta 1900
Poistui palveluskäytöstä:  hylky 1916 romutettu 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 916 t
Pituus:  105,0 m (kokonaispituus)
Leveys:  12,4 m
Syväys:  5,62 m
Koneteho:  6 000 ihp (4,5 MW)
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  249
Aseistus
Aseistus:  10 x 10,5 cm SKL/L40 -tykkiä 3 x 34 cm torpedoputkea
SMS Gazelle oli Saksan keisarikunnan laivaston Gazelle-luokan kevyt risteilijä ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Germaniawerftiltä Kielistä ja sen köli laskettiin vuonna 1897. Alus laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1898 ja se valmistui 6. lokakuuta 1900. Sisaraluksistaan poiketen aluksen navigointitilat olivat savuhormien välissä ja sille oli asennettu keulaan torpedoputki ja loput kaksi olivat vesirajan yläpuolella.
Palvelus

Alus modernisoitiin 1905–1907 ja se romutettiin 1920.
Gammasäteily

Radioaktiiviset prosessit:
Alfahajoaminen
Alfasäteily
Beetahajoaminen
Beetasäteily
Elektronisieppaus
Gammasäteily
Sisäinen konversio
Neutroniemissio
Positroniemissio
Protoniemissio
Spontaani fissio
Ydinsynteesi
Neutronin sieppaus
R-prosessi
S-prosessi
Protonin sieppaus:
P-prosessi
Gammasäteily on ionisoivaa sähkömagneettista säteilyä, joka on peräisin atomiydinten viritystilojen purkautumisesta radioaktiivisessa hajoamisessa, fissiosta tai elektroni-positroniparien annihilaatiosta. Gammasäteilyä vapautuu suuria määriä gammapurkauksissa.
Gammasäteilyä syntyy maailmankaikkeudessa monissa rajuissa ilmiöissä kuten kaasun kuumentuessa mustaa aukkoa ympäröivässä kertymäkiekossa. Gammatähtitiede on erityisesti satelliiteilla tehtävän avaruustutkimuksen uudempia aloja. Myös maassa luonnollisissa ilmiössä, kuten ukkosissa, syntyy salamoiden aiheuttamaa gammasäteilyä.
Ominaisuuksia

Gammasäteily on kaikkein suurienergisintä sähkömagneettista säteilyä. Yksittäisen gammakvantin energia on tyypillisesti yli 100 keV, taajuus luokkaa 1020 Hz ja aallonpituus alle 10 pm. Pienen aallonpituutensa vuoksi gammakvantin keskimääräinen vapaa matka väliaineessa on suuri ja siksi se on hyvin läpitunkevaa. Gammasäteilyn tehon vähentämiseksi 50 %:iin vaaditaan 1 cm lyijyä, 4,6 cm graniittia tai 6 cm betonia.
Suuren energiansa vuoksi gammasäteily on vaarallista eläville soluille ja sitä käytetään lääketieteessä muun muassa syöpäsolujen tuhoamiseen ja lääketieteellisten instrumenttien sterilointiin. Gammasäteilyä käytetään myös isotooppi- eli gammakuvauksessa esimerkiksi teollisuudessa. Tavallisin gammasäteilyn lähde on koboltti-60 tai iridium-192.
Ominaisuuksia > Vuorovaikutus materiaalin kanssa

Gammasäteilyllä on pääasiassa kolme tapaa vuorovaikuttaa materiaalin kanssa: valosähköinen ilmiö, Compton-sironta ja parinmuodostus.
Gammasäteilyn synty

Gammasäteilyä syntyy tavallisesti yhdessä muunlaisen säteilyn kanssa. Monessa tapauksessa radioaktiivisen hajoamisen tuloksena syntyy virittynyt ydin. Kun ytimen viritystila laukeaa, ydin emittoi osan energiastaan gammafotonina. Emittoituneen gammahiukkasen energia vastaa ytimen alkutilan energian ja lopputilan energian erotusta.
Esimerkiksi koboltti-60 hajoaa ensin virittyneeksi nikkeli-60:ksi beetahajoamisella:
Sitten nikkeli-60:n viritystila purkautuu ja viritystilaa vastaava energiamäärä purkautuu gammasäteilynä:
Historia

Gammasäteilyn havaitsi ranskalainen kemisti Paul Ulrich Villard vuonna 1900 tutkiessaan Curien pariskunnalta saamiaan radiumnäytteitä. Hän toimi silloin École Normale -korkeakoulussa Pariisissa. Tiedettiin radiumin lähettävän kahdenlaista säteilyä, joista toinen beta-säteilyksi ristitty reagoi magneettikenttään ja toinen alfa-säteilyksi ajateltu ei. Villard ensimmäisenä havaitsi, ettei kaikki radiumin lähettämä, magneettikentässä kääntymätön säteily ollut alfa-säteilyä, vaan jotain kolmatta, siihen asti tuntematonta lajia. Vaikka se olikin määrältään vähäisempää kuin beta-säteily, sillä oli suuri tunkeutumiskyky ja heikostakin radiumnäytteestä lähtevä säteily pystyi läpäisemään 0,2 mm paksun lyijyfolion siinä missä betasäteily ei läpäissyt edes yhtä valokuvauslevyä. Villard pystyi erottamaan radiumin säteilystä kolme eri säteilylajia, mutta hänen löytönsä ei ensin saanut laajempaa huomiota.
Nimien alfa-, beta- ja gammasäteily uskotaan olevan Ernest Rutherfordilta vuodelta 1903.
Toisin kuin moni aikalaisensa Marie Curie tarkasteli myös gammasäteilyä väitöskirjassaan 1904, mutta piti sen hyödyntämismahdollisuuksia radiografiassa vähäisinä verrattuna röntgensäteilyyn. Ihmisen luiden ja kudosten erottuminen oli heikkoa ja vaadittava valotusaika paljon pidempi, kuin röntgensäteillä. Gammasäteilyn uskottiin kuitenkin olevan massallisia hiukkasia. Röntgensäteilyn aaltoluonteen osoittivat ensimmäisenä 1912 Max von Laue, Walther Friedrich ja Paul Knipping käyttämällä kidehilaa sen sirottamiseen. Kaksi vuotta myöhemmin 1914 Rutheford ja Edward Andrade pystyivät määrittämään samankaltaisella tekniikalla gammasäteilyn aallonpituuden.
Vuoteen 1924 mennessä oli todistettu gamma- ja röntgensäteilyn sähkömagneettinen aaltoluonne (Rutherford & Andrade), lyhytaaltoisimman (energisimmän) röntgensäteilyn ja pitkäaaltoisimman gammasäteilyn samanlaisuus, röntgensäteilyn samanaikainen hiukkasluonne (Compton) sekä sironneiden röntgensäteiden polarisaatio (Compton).
Altistus- ja mittayksiköt

Gammasäteilyn ionisoivaa vaikutusta kutsutaan altistumiseksi:
coulombi per kilogramma (C/kg) on SI-yksikkö, jolla mitataan ionisoivalle säteilylle altistumista. Yksikkö mittaa sen säteilyn määrää, joka aiheuttaa yhden coulombin varauksen yhdessä kilogrammassa materiaa.
Röntgen (yksikkö) (R), vanhentunut yksikkö. 1 röntgen tarkoittaa energiaa, jonka gamma- tai röntgensäteily aiheuttaa kuutiosenttimetrissä ilmaa. 1 röntgen = 2,58×10−4 C/kg
Ionisoivan säteilyn, kuten gammasäteilyn, vaikutus elävään kehoon liittyy enemmänkin siihen, kuinka suuren energiamäärän säteily on jättänyt kohdeaineeseen massayksikköä kohden. Tätä ilmaistaan absorboituneella annoksella:
Gray (Gy), ilmoittaa sen säteilyn määrän, jolla välitetään 1 joule energiaa 1 kilogrammaan mitä tahansa materiaa.
Rad, vanhentunut absorboituneen säteilyannoksen yksikkö, 1/100 graytä
Ekvivalenttiannos kuvaa ionisoivan säteilyn aiheuttamaa säteilyannosta ja nimenomaan sen biologista vaikutusta. Gammasäteillä se on yhtä suuri kuin absorboitunut säteilyannos.
Sievert (Sv) SI-yksikkö, joka gammasäteillä vastaa Gray:ta
Rem (Röntgen equivalent man), vanhentunut säteilyn ekvivalenttiannoksen yksikkö, 1/100 sievertiä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gammasäteily Wikimedia Commonsissa
Sähkömagneettinen säteily
Sähkömagneettinen spektri: gammasäteily • röntgensäteily • ultraviolettisäteily • valo • infrapunasäteily • alimillimetrisäteily • mikroaallot • radioaallot
Radiotaajuusalueet: THF • EHF • SHF • UHF • VHF • HF • MF • LF • VLF • ULF • SLF • ELF
Valo: violetti • sininen • syaani • vihreä • keltainen • oranssi • punainen
Gammasäteily
Heliumytimistä koostuvan alfasäteilyn pysäyttää paperiarkki, elektroneista koostuvan beetasäteilyn alumiinilevy ja gammasäteily vaimenee väliaineessa.
Keikyän vaakuna

Keikyän vaakuna (1956–1980).
Keikyän kunnanvaakuna on saanut aiheensa kunnan kehityksestä. Silta edustaa tärkeää kulkureittiä Kokemäenjoen yli, jonka äärellä kunta sijaitsi. Keikyä oli yksi teollistuneimpia maalaiskuntia Suomessa, ja vaakunan hammasratas edustaakin kuntaan kehittynyttä teollisuusyhdyskuntaa.
Vaakunan on suunnitellut Heikki Paaer, ja se vahvistettiin käyttöön 26. lokakuuta 1956. Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä reunasta reunaan ulottuva yksikaarinen, yläreunaltaan sakarakoroinen silta, jonka alapuolella hammasratas; kaikki hopeaa”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuonna 1981 Keikyän yhdistyttyä Kiikan kanssa Äetsän kunnaksi.
Frank Gaviani

| Frank Gaviani> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. helmikuuta 1908 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat
Kuollut: 5. helmikuuta 1990 (82 vuotta) Weymouth, Massachusetts, Yhdysvallat
Ammatti:  harmonikansoittaja, pedagogi, sovittaja
Muusikko
Aktiivisena:  1926–1973
Soittimet:  harmonikka
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Frank Gaviani (2. helmikuuta 1908 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat – 5. helmikuuta 1990 Weymouth, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen harmonikkataiteilija, -pedagogi ja sovittaja. Gaviania pidettiin virtuoosimaisena taiteilijana sekä harmonikansoiton opettajana, joka perusti lukuisia harmonikkaopistoja Uuteen Englantiin sekä yksityisen harmonikkakonservatorion Bostoniin.