stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vendée Globe
Historia

Kilpailu sai alkunsa vuonna navigaattori Philippe Jeantotin ideoimasta uudesta kilpailusta ympäri maailman. Hän oli aiemmin voittanut BOC Challenge purjehduskilpailun kahdesti, joka oli myös yksinpurjehdus maailman ympäri, mutta se salli välipysähdykset. Ensimmäinen Vendée Globe starttasi 26. marraskuuta 1989. Toinen Vendée Globe järjestettiin kolmen vuoden päästä, jonka jälkeen se on järjestetty neljän vuoden välein. Kahdeksassa ensimmäisessä kilpailussa (1989–2016) on kilpailuun startannut 167 kilpailijaa, joista vain 89 onnistunut ylittämään maalilinjan. Vuonna 2020 mukana oli ensimmäisenä pohjoismaalaisena kilpailijana suomalainen Ari Huusela.
Historia > 1989–1990

Ensimmäinen Vendée Globe -kilpailuun lähti kolmetoista merimiestä 26. marraskuuta 1989. Heistä vain seitsemän pääsi maaliin Les Sables d'Olonneen. Voittaja oli ranskalainen Titouan Lamazou, joka käytti matkaan aikaa yli 109 vuorokautta.
Historia > 1992–1993

Toiseen kilpailuun startattiin 22. marraskuuta 1992. Kilpailu oli vaatinut ensimmäisen uhrinsa jo ennen starttia, kun amerikkalainen Mike Plant oli kadonnut matkalla Yhdysvalloista veneellään kohti kilpailun lähtöpaikkaa Les Sables d'Olonnea. Kilpailu toinen uhri oli englantilainen Nigel Burgess, joka löytyi hukkuneena muutama päivä lähdön jälkeen Cabo Finisterren rannalta Espanjasta. Lisää kilpailuun toi dramatiikkaa kun ranskalainen Bertrand de Broc loukkasi kielensä vakavasti 8. tammikuuta 1993. Hän onnistui kuitenkin itse tikkaamaan kielensä avomerellä maissa olevan kilpailun tuomarin opastuksella. Tästä hän sai lempinimen Rambo de Broc. Hän kuitenkin joutui keskeyttämään Uudessa-Seelannissa teknisen vian vuoksi. Kilpailun voitti ranskalainen Alain Gautier, joka käytti matkaan aikaa yli 110 vuorokautta. Maaliin tuli viidestätoista kilpailijasta seitsemän.
Historia > 1996–1997

Vendée Globe oli saavuttanut jo mainetta ja kolmanteen kilpailuun starttasi 16 purjehtijaa. Olosuhteet olivat todella haastavat ja kilpailun purjehti maaliin vain kuusi kilpailijaa. Voittaja oli ranskalainen Christophe Auguin, joka käytti matkaan aikaa yli 105 vuorokautta. Kilpailun joutui keskeyttämään moni kaadettuaan veneensä Eteläisellä jäämerellä. Kilpailijoista kuoli kanadalainen Gerry Roufs, jonka vene löytyi Chilen rannikolta kuukausia kilpailun jälkeen, mutta Roufsia ei koskaan löydetty. Kilpailussa oli myös unkarilainen Nandor Fa, jonka kilpailu keskeytyi hänen törmättyään rahtilaivaan.
Historia > 2000–2001

Edellisen kilpailun dramatiikan vuoksi neljänteen kilpailuun oli lisätty turvallisuutta muun muassa veneiden rakenteita parantamalla. Kilpailuun starttasi ennätykselliset 24 kilpailijaa. Mukana oli myös kaksi naista. Maaliin saapui viisitoista kilpailijaa. Kilpailun voitti ranskalainen Michel Desjoyeaux, joka käytti matkaan aikaa yli 93 vuorokautta. Toiseksi tuli nuori nainen, brittipurjehtija Ellen MacArthur, joka hävisi noin vuorokauden. Hänestä oli kuitenkin tullut yleisön ja median suosikki, koska hän toi kilpailuun mukaan videolähetykset veneestään.
Historia > 2004–2005

7. marraskuuta 2004 kilpailuun lähti kaksikymmentä purjehtijaa, joista kaksi oli naisia. Sää oli suotuisa ja siitä kehkeytyi kahden bretonin Jean Le Camin ja Vincent Rioun kaksinkamppailu. Kolmetoista kilpailijaa pääsi maaliin ja Vincent Riou voitti reilun 87 vuorokauden purjehtimisen jälkeen. Jean Le Cam hävisi Rioulle alle seitsemän tuntia.
Historia > 2008–2009

Kuudenteen kilpailuun lähti ennätysmäärä purjehtijoita, peräti kolmekymmentä. Mukana oli kaksi aiempaa voittajaa Vincent Riou ja Michel Desjoyeaux. Kilpailuun lähdettiin huonossa säässä ja Biskajanlahdella puhalsi myrsky. Kilpailun toisena päivänä joutui kolme purjehtijaa keskeyttämään kilpailun ja viisi joutui palaamaan lähtösatamaan korjaamaan aluksiaan ja starttaamaan uudestaan. Yksi lähtösatamaan palanneista oli Michel Desjoyeaux, joka lähti uudestaan muiden perään 41 tuntia myöhemmin, mutta onnistui voittamaan koko kilpailun reilun 84 vuorokauden purjehtimisen jälkeen. Näin hän otti toisen voittonsa. Kilpailun dramaattisimmat hetket koettiin joulukuussa, kun ranskalainen Yann Eliès mursi reisiluun sekä lantion. Hän sinnitteli kipulääkkeiden avulla kaksi vuorokautta, ennen kuin Australian laivasto pelasti hänet. Lopulta vain 12 kilpailijaa pääsi maaliin.
Historia > 2012–2013

10. marraskuuta 2012 kaksikymmentä kipparia oli lähtöpaikalla valmiina seitsemänteen kilpailuun. Heistä maaliin selvisi yksitoista, ja voittaja oli ranskalainen François Gabart, joka käytti matkaan aikaa yli 78 vuorokautta. Hänelle hävisi toinen ranskalainen Armel Le Cléac’h vain hieman yli kolme tuntia.
Historia > 2016–2017

Kahdeksanteen kilpailuun osallistui 29 kilpailijaa. Kilpailun alku käytiin suotuisissa tuulissa, mutta etelän merillä sää kävi taas ankaraksi. Maaliin pääsi kuitenkin lopulta 18 kilpailijaa. Keskeyttäneistä ranskalainen Kito de Pavant törmäsi kaskelottiin. Kilpailun voitti ranskalainen Armel Le Cléac’h ennätysajalla, joka oli hieman yli 74 vuorokautta.
Historia > 2020–2021

Yhdeksäs kilpailu alkoi 8. marraskuuta 2020. Mukana oli 33 kilpailijaa, ja mukana oli ensimmäisenä suomalaisena Ari Huusela.
Maalilinjan ylitti ensimmäisenä Charles Dalin, mutta kilpailun voittajaksi julistettiin kolmantena maaliin tullut Yannick Bestaven. Bestaven sai kymmenen tunnin ja 15 minuutin aikahyvityksen, kun hän oli etsimässä ja pelastamassa haaksirikkoutunutta kilpakumppania. Bestavenin voittoaika oli 80 päivää, 3 tuntia ja 44 minuuttia.
Matkaan lähteneistä 33:sta veneestä kahdeksan keskeytti.
Ari Huusela tuli maaliin viimeisenä sijalla 25.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vendée Globe Wikimedia Commonsissa
Vendée Globe 1996–1997
Michel Desjoyeaux’n voittoalus Foncia 2008–2009
Lähtöpäivä 10. marraskuuta 2012
Voittaja 2016–2017 Armel Le Cléac’h
Lakeuden Suurkisat

Lakeuden suurkisat ovat olleet suuria Suomen Valtakunnan Urheiluliiton urheilutapahtumia Etelä-Pohjanmaalla, mm. Seinäjoella. Lakeuden Suurkisoja järjestettiin yleensä viiden vuoden välein. Esimerkiksi vuonna 1988 kisoissa oli noin 9000 osanottajaa
Lakeuden Lehti

| Lakeuden Lehti |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  ilmaisjakelulehti
Julkaisija:  Mediarautio Oy, Oulun Yrittäjäsanomat Oy
ISSN:  ISSN 1235-9378
Perustettu:  1992
Lakkautettu:  2009
Päätoimittaja:  Pentti Kiviranta
Kotikunta:  Oulu
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  kerran viikossa keskiviikkoisin
Kieli:  suomi
Lakeuden Lehti oli vuosina 1992–1993 ja 2008–2009 ilmestynyt sitoutumaton ilmaisjakelulehti. Lehti ilmestyi kerran viikossa.
Laila Schou Nilsen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Laila Schou Nilsen |  Laila Schou Nilsen |  Laila Schou Nilsen |  |
Maa:   Norja
Naisten alppihiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Garmisch-Partenkirchen 1936 | alppiyhdistetty |  |
Naisten pikaluistelu
| Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Davos 1937 | yleisluistelu |  |
|  Kultaa | Oslo 1938 | yleisluistelu |  |
Laila Schou Nilsen (18. maaliskuuta 1919 – 30. heinäkuuta 1998) oli norjalainen pikaluistelija, alppihiihtäjä, tennispelaaja ja käsipalloilija.
Schou Nilsen voitti yleisluistelun maailmanmestaruuden vuosina 1937 ja 1938. Lisäksi epävirallisen maailmanmestaruuden 1935. Davosin MM-kisoissa 1937 Schou Nilsen voitti jokaisen matkan ja teki neljä maailmanennätystä (500, 1 000, 3 000 ja 5 000 metrin matkalla). Näistä 500 metrin ennätys 46,4 kesti aina vuoteen 1955.
Schou Nilsenin epäonneksi olympialaisten ohjelmaan naisten pikaluistelu tuli vasta 1960. Hän osallistui kuitenkin Garmisch-Partenkirchenin 1936 kisoihin alppihiihdossa, jossa hänen päälajinsa oli syöksylasku. Alppiyhdistetty oli ainoa alppilaji kisoissa. Schou Nilsen oli syöksyn ykkönen, mutta pujottelun viides sija pudotti hänet lopputilastoissa pronssille.
Schou Nilsen on myös tenniksen Norjan mestari, käsipallossa maajoukkuepelaaja. Lisäksi hän osallistui vuonna 1963 Monte Carlon ralliin kartanlukijanaan suomalainen Anneli Lindqvist.
Latrodectus hasselti

| Latrodectus hasselti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Lahko::  Hämähäkit Araneae
Osalahko::  Araneomorphae
Yläheimo::  Araneoidea
Heimo::  Pallohämähäkit Theridiidae
Suku::  Latrodectus
Laji::  hasselti
Kaksiosainen nimi
 Latrodectus hasselti  Thorell, 1870 
Katso myös
   Latrodectus hasselti Wikispeciesissä   Latrodectus hasselti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Latrodectus hasselti eli punaselkähämähäkki on pallohämähäkkien heimoon kuuluva laji. Lajin levinneisyys on Australia. Naaraat ovat noin 10 millimetriä, kun koiraat ovat vain 3–4 millimetriä pitkiä. Laji on luokiteltu vaaralliseksi. Lajin tunnistaa punaisesta raidasta sen vartalossa.
Aiheesta muualla

Encyclopedia of Life (EOL): Latrodectus hasselti (englanniksi)
ITIS: Latrodectus hasselti (englanniksi)
Lakeuden Joutsen

| Lakeuden Joutsen |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  paikallislehti
Julkaisija:  Kustannus Kempeleläinen Ky
Perustettu:  1997
Lakkautettu:  2008
Päätoimittaja:  Antero Autio
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Kempele
Kotimaa:  Suomi
Ilmestymistiheys:  kerran viikossa keskiviikkoisin (myöhemmin torstaisin)
Kieli:  suomi
Lakeuden Joutsen oli vuosina 1997–2008 ilmestynyt kempeleläinen paikallissanomalehti. Sanomalehti oli vuosina 1981–1996 ilmestyneen paikallissanomalehti Kempeleläisen seuraaja. Lehden toimitus sijaitsi Kempeleen keskustaajamassa. Ensimmäinen numero ilmestyi 2. tammikuuta 1997, ja viimeinen 18. joulukuuta 2008. Vuonna 2008 lehden ilmestymisessä oli muutaman kuukauden tauko.
Lehti ilmestyi kerran viikossa Kempeleeseen, Hailuotoon, Liminkaan, Lumijoelle, Oulunsaloon, Tyrnävälle sekä Oulun kaupunginosiin Kiviniemelle, Perävainiolle, Iinattiin ja Kaakkuriin. Jakelumäärä oli noin 16 000 kappaletta.
La Concorde

| La Concorde |
| --- | --- |

Valtio:   Gabon
Säveltäjä:  Georges Aleka Damas
Sanoittaja:  Georges Aleka Damas
Suomenkielinen nimi:  Sydämellinen yksimielisyys
   Kansallislaulu Yhdysvaltain laivaston soittokunnan soittamana 
La Concorde (”Sydämellinen yksimielisyys”) on Gabonin kansallislaulu. Laulun on säveltänyt ja sanoittanut Georges Aleka Damas. Se otettiin käyttöön Gabonin itsenäistyessä vuonna 1960.
Kansallislaulun sanat

| Ranskaksi | Suomeksi |
| --- | --- |
Kertosäkeistö:  Uni dans la Concorde et la fraternité Éveille-toi Gabon, une aurore se lève, Encourage l'ardeur qui vibre et nous soulève! C'est enfin notre essor vers la félicité. C'est enfin notre essor vers la félicité.: Kertosäkeistö:  Sydämellisen yksimielisyyden ja veljeyden yhdistämä, Gabon, herää, päivä sarastaa. Tuo rohkeasti esiin se voima, joka saa meidät värisemään innosta ja nostaa mielemme! Viimeinkin me nousemme kohti onnea. Viimeinkin me nousemme kohti onnea.
I Éblouissant et fier, le jour sublime monte Pourchassant à jamais l'injustice et la honte. Qu'il monte, monte encore et calme nos alarmes, Qu'il prône la vertu et repousse les armes. Kertosäkeistö: I  Loistavana ja ylpeänä koittaa tuo ihana päivä, joka karkottaa iäksi epäoikeudenmukaisuuden ja häpeän. Se koittaa, kirkastuu ja karkottaa pelkomme, se edistää hyvettä ja karkottaa sodan. Kertosäkeistö
II  Oui que le temps heureux rêvé par nos ancêtres Arrive enfin chez nous, réjouisse les êtres, Et chasse les sorciers, ces perfides trompeurs. Qui semaient le poison et répandaient la peur. Kertosäkeistö: II  Koittakoot viimein ne onnelliset päivät, josta esi-isämme unelmoivat, koittakoot meille ja ilahduttakoot sydämemme, ja karkoittakoot noidat, nuo pahaa tahtovat petturit, jotka kylvivät myrkkyä ja levittivät pelkoa. Kertosäkeistö
III  Afin qu'aux yeux du monde et des nations amies Le Gabon immortel reste digne d'envie, Oublions nos querelles, ensemble bâtissons L'édifice nouveau auquel tous nous rêvons. Kertosäkeistö: III  Säilyttäköön kuolematon Gabon hyvän nimensä maailman ja ystävällisten kansojen silmissä, unohtakaamme keskinäiset kiistamme, rakentakaamme yhdessä se uusi rakennus, josta kaikki olemme nähneet unta. Kertosäkeistö
IV  Des bords de l'Océan au cœur de la forêt, Demeurons vigilants, sans faiblesse et sans haine! Autour de ce drapeau, qui vers l'honneur nous mène, Saluons la Patrie et chantons sans arrêt! Kertosäkeistö: IV  Valtameren rannoilta sademetsän sydämeen pysykäämme valppaina, vailla heikkoutta ja vailla vihaa! Tämän lipun ympärillä, joka vie meidät kunniaan, tervehtikäämme isänmaata ja laulakaamme aina! Kertosäkeistö
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuuntele Gabonin kansallislaulu (Arkistoitu – Internet Archive)
Kärsimys kunniaan

| Kärsimys kunniaan Kuoleman Galleria |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 19. helmikuuta 2016
 Levy-yhtiö: Inverse Records
Kuoleman Gallerian muut julkaisut
|   | Kärsimys kunniaan 2016 | Pimeys saapuu pohjoiseen 2017 |
Kärsimys kunniaan on suomalaisen metalli-yhtye Kuoleman Gallerian debyyttialbumi. Albumi julkaistiin 19. helmikuuta 2016.
Kappaleet

Perkele! – 0.55
Kärsimys Kunniaan – 4.07
Kuolleiden Galleria – 4.12
Siivoa Jälkesi – 2.58
Aivokuollut Ajattelija – 3.46
Myrkyttäjä – 3.00
Sielujen Torilla – 4.46
Syöverin Syleilyssä – 4.04
Elämän Irvikuva – 3.57
Tieteen Nimeen – 4.41
Haittavaikutus – 4.36
Last Day in Heaven – 4.50  (Barathrum cover)
Arvostelut

Imperiumi: 5½/10
Kaaoszine: 7½/10
Aiheesta muualla

Kärsimys kunniaan Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Kärsimys kunniaan Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Latrape

Latrapen kylää
Latrape on kunta Haute-Garonnen departementissa Midi-Pyrénées'n hallintoalueella Ranskassa. Kunnan väkiluku vuonna 2006 oli 337. Latrapen pinta-ala on 19 km².
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Latrape Wikimedia Commonsissa
Willys

Willys oli vuosina 1926–1955 valmistettu yhdysvaltalainen automerkki.
John Willys osti Overland-autotehtaan vuonna 1908. Overland-autoja valmistettiin 1903–1926. Vuosina 1912–1918 Willys oli Yhdysvaltain toiseksi suurin autonvalmistaja Fordin jälkeen. Overland-autojen valmistus päättyi 1926, jolloin sen korvasivat saman valmistajan Willys ja Whippet-automerkit.
Whippet-autoja valmistettiin vuosina 1926–1931. Whippet-autot olivat saman valmistajan Willys-merkkiä pienempiä ja halvempia. Whippet-autoissa oli neli- tai kuusisylinterinen sivuventtiilimoottori. Whippet-autojen tuotanto päättyi vuonna 1931, mutta Willysin tuotanto jatkui. Whippet on merkkinä vähän tunnettu johtuen sen valmistuksen lyhytaikaisuudesta. Whippet-autoa tuotiin Suomeenkin. Whippeteissä oli isot ajovalot, leveä nokka ja takasivuilla erilliset parkkivalot.
1930-luvulla Willys-autoja valmistettiin Toledossa Ohiossa.
Toisen maailmansodan aikaan kuuluisin Willys-auto oli Willys MB, paremmin tunnettu nimellä Jeeppi. Willysin lisäksi Jeeppiä valmistivat Ford ja American Bantam.
Viimeinen Willys-henkilöauto valmistui vuonna 1955. Sen jälkeen yhtiö on vaihtanut monta kertaa omistajaa, mutta maastoautojen valmistus on jatkunut. Tuotemerkki Jeep oli niin vahva, että Kaiser Corporation muutti autotehtaan nimeksi 1955 Kaiser Jeep ja maastoautojen merkiksi Willysin sijasta Jeep. Vuonna 1970 yhtiön nimeksi tuli Jeep Corporation.
Huomattavin saman autotehtaan nykyisistä maastoautoista on Jeep Wrangler.
Leena Mikkola-Riekkinen

| Leena Mikkola-Riekkinen> Raahen kaupunginjohtaja |
| --- | --- |
 2022–  
Edeltäjä:  Ari Nurkkala
Henkilötiedot
Syntynyt: 1962 (ikä 61–62)
Leena Riitta Kaarina Mikkola-Riekkinen (s. 1962) on Raahen kaupunginjohtaja. Mikkola-Riekkinen valittiin Raahen kaupunginjohtajaksi maaliskuussa 2022. Mikkola-Riekkisen valinta Raahen kaupunginjohtajaksi vahvistettiin 2. toukokuuta 2022. Aiemmin hän on toiminut Raahen kaupungin hallinto- ja henkilöstöjohtajana ja Raahen kaupunginlakimiehenä sekä Vihannin kunnanjohtajana. Mikkola-Riekkinen oli Vihannin kunnanjohtaja vuosina 2002–2012.
Vuokko Koistinen

Vuokko Koistinen os. Haikonen (s. 14. heinäkuuta 1931 Ruokolahti) on suomalainen kirjailija. Hänet on palkittu  J. H. Erkon kirjoituskilpailussa vuonna 1959. Koistinen on keskittynyt proosateoksissaan ihmissuhdevaikeuksien kuvaukseen, runoissaan puolestaan luontoon samaistumiseen.
Tausta

Kirjailija vietti lapsuutensa Ruokolahdella Saimaan järvialueella sijaitsevalla maalaiskansakoululla. Hänen vanhempansa olivat Eino Haikonen ja Lyyli os Hyppönen  Isä toimi kansakoulunopettajana.  Lapsuutta varjostivat sodat ilmahälytyksineen ja evakkomatkoineen. Koti, jossa luettiin paljon, loi edellytykset kirjoittamisharrastukselle. Se alkoi jo varhain päiväkirjoista ja koulunäytelmistä, joita ei ole julkaistu.Kirjailijan ammatti oli Vuokko Koistisen toiveena jo 12-13-vuotiaasta lähtien.Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Vuoksenniskan yhteiskoulusta vuonna 1953 ja opiskeltuaan Helsingissä  Vuokko Koistinen avioitui Paavo Koistisen kanssa. Perheeseen syntyi kolme lasta ja Vuokko Koistinen jatkoi kirjoittamista perheenäidin työn ohella. Hän totesi, että kirjoittaminen oli hänelle ainoa mahdollinen elämäntapa. Pohjois-Karjalaan hän muutti miehensä mukana vuonna 1956.
Kirjailijakuva

Vuokko Koistinen ei pyri kirjoissaan olemaan julistaja, vaan vaikuttaja ja heikkojen ja väärinymmärretyjen edustaja. Tuotannossaan hän tarkastelee yleisempiä ongelmia yksilöpsykologisesta näkökulmasta. Kirjailija eläytyy henkilöittensä tunteisiin ja ajatuksiin mieluiten minä-muodossa. Teosten symboliikka rakentuu arkielämästä tutuille käsitteille Kerronta on realistista, mutta lyyrikon ominaislaatu näkyy myös hänen proosassaan, jonka tarkkaan hiotulle tyylille on ominaista vähäeleisyys ja ilmavuus. Parhaana luomiskautenaan kirjailija on pitänyt kesää, jolloin yksinäisyys luonnon keskellä vapauttaa luovuuden.
Teoksia

Poikkiviivat : romaani.    Kirjayhtymä, Helsinki 1969
Vihreät tomaatit : romaani.    Kirjayhtymä, Helsinki 1970
Siluetti : proosaa ja runoa, kirjoittajat Vuokko Koistinen ym. ; toimituskunta: Jouko Puhakka, Jaakko Korjus ja Jorma Orelma, toimitussihteeri.       Kirjailijayhdistys Ukri, Joensuu 1971
Yksityisalue.    Kirjayhtymä, Helsinki 1972
Tässä maisemassa : proosarunoja.     Kirjayhtymä, Helsinki 1973
Saahan aurinko olla.    Kirjayhtymä, Helsinki 1974
Avohaava.   Kirjayhtymä, Helsinki 1978
Sylillinen toista ihmistä : antologia, toimituskunta: Vuokko Koistinen, Reino Leppänen, Aarre Savolainen. Ukrin julkaisuja n:o 8.   Ukri, Joensuu 1978
Rakkaampi kivi, rakkaampi kukka.   Kirjayhtymä, Helsinki 1981
Lars ja se ainoa oikea

| Lars ja se ainoa oikea> Lars and the Real Girl |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Craig Gillespie
Käsikirjoittaja:  Nancy Oliver
Tuottaja:   Sarah Aubrey  John Cameron  Sidney Kimmel 
Säveltäjä:  David Torn
Kuvaaja:  Adam Kimmel
Leikkaaja:  Tatiana S. Riegel
Pääosat:   Ryan Gosling  Emily Mortimer  Paul Schneider  Kelli Garner  Patricia Clarkson 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  MGM Distribution Co.
Ensi-ilta:   2007-9-1616. syyskuuta 2007 (TIFF)  2007-10-1212. lokakuuta 2007 (Yhdysvallat)  2008-10-1010. lokakuuta 2008 (Suomi)  
Kesto:  106 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  12 miljoonaa dollaria
Tuotto:  11,3 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lars ja se ainoa oikea (engl. Lars and the Real Girl) on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut romanttinen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut Craig Gillespie ja käsikirjoittanut Nancy Oliver. Sen pääosia esittää Ryan Gosling, Emily Mortimer, Paul Schneider, Kelli Garner ja Patricia Clarkson. Elokuva kertoo Larsista (Gosling), hyväsydämisestä, mutta ujosta, henkisesti sairaasta miehestä, joka rakastuu netissä tapaamaansa seksinukkeen.
Vaikka Lars ja se ainoa oikea ei menestynyt kaupallisesti, niin se sai kuitenkin kriitikoilta ylistystä. Elokuva sai myös Oscar-ehdokkuuden parhaasta alkuperäiskäsikirjoituksesta, sekä Gosling sai Golden Globe -ehdokkuuden parhaasta miespääosasta musikkali- tai komediaelokuvssa.
Aiheesta muualla

Lars ja se ainoa oikea Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Walter Zenga

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Walter Zenga
Syntymäaika: 28. huhtikuuta 1960 (ikä 64)
Syntymäpaikka: Milano, Italia
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1978–1979 1979–1980 1980–1982 1982–1994 1994–1996 1996–1997 1997 1999 |  Salernitana Calcio  Savona FBC  S.S. Sambenedettese  Internazionale Milano  UC Sampdoria  Calcio Padova  NE Revolution  NE Revolution | 3(0) 23(0) 67(0) 328(0) 41(0) 21(0) 22(0) 25(0) |
Maajoukkue
| 1986–1992 |  Italian maajoukkue | 58 (0) |
Valmennusura
1999 2000–2001 2002–2004 2004–2005 2005–2006 2006 2007 2007 2008–2009 2009 2010 2011–2013 2013–2014 2015 2015–2016 2016 2017–2018 2018–2019 2020:  NE Revolution  Brera Calcio  FC Național Bukarest  FC Steaua Bukarest  Belgradin Punainen tähti  Gaziantepspor  Al Ain FC  FC Dinamo Bukarest  Calcio Catania  US Città di Palermo  Al-Nassr  Al-Nasr SC  Al Jazira Club  UC Sampdoria  Al-Shaab  Wolverhampton  FC Crotone  Venezia  Cagliari
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Walter Zenga (s. 28. huhtikuuta 1960 Milano, Italia) on italialainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti.
Seurajoukkuetasolla Zenga pelasi parhaat vuotensa Milanon Interissä. Zenga pelasi maalivahtina Italian maajoukkueessa muun muassa Los Angelesin olympiaturnauksessa 1984, Saksan Liittotasavallan EM-kisoissa 1988 sekä Italian MM-kotikisoissa 1990.
Ura pelaajana

Zenga palasi kasvattajaseuraansa Interiin 1982 pelattuaan ensimmäiset neljä vuottaan ammattilaisena Italian alemmissa sarjoissa. Hänen ensimmäinen joukkueensa oli Salernitana Serie C1:ssä, jonka jälkeen hän pelasi Savonassa ja Sambenedettesessa. Toisena vuotenaan Interissä Zenga saavutti ykkösmaalivahdin aseman, jota sitten piti seuraavat 11 kautta vuoteen 1994, joka jäi hänen viimeisekseen Interissä. Viimeisen kautensa Zenga kruunasi UEFA Cupin voitolla. Oltuaan Italian joukkueen toinen maalivahti 1986 MM-turnauksessa Meksikossa, Zengasta tuli joukkueensa ykkösmaalivahti vuoden 1990 kotikisoihin. Zengan johdolla Italia saavutti kisoissa kolmannen sijan. Zenga pelasi urallaan 58 A-maaottelua.
Vuonna 1994 Zenga siirtyi Sampdoriaan, ja sieltä kaksi vuotta myöhemmin Padovaan. Vuosi Padovassa jäi Zengan viimeiseksi Serie A:ssa. Tuon kauden jälkeen hän siirtyi Yhdysvaltoihin MLS-sarjaan. Siellä Zenga pelasi vuoden New England Revolutionin joukkueessa. Oltuaan vuoden poissa jalkapallon parista, Zenga palasi MLS-joukkueensa pelaaja-valmentajaksi kaudelle 1999.
Saavutukset pelaajana

Serie A 1988–1989 (1)
Italian Supercup 1989 (1)
UEFA Cup 1990–1991, 1993–1994 (2)