stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heinolan Peliitat
Historia

Alkuperäinen Peliitat perustettiin vuonna 1969, ja se pelasi vuosina 1983–1987 ja 1988–1989 I-divisioonassa. Seuran toiminta päättyi I-divisioonasta putoamiseen ja konkurssiin vuonna 1989.
Peliittojen konkurssin jälkeen Heinolan johtavaksi jääkiekkoseuraksi nousi vuonna 1984 perustettu Heinolan Kiekko. HeKi pelasi pitkään II-divisioonassa ja vuodesta 1999 alkaen Suomi-sarjassa. Menestystä tuli lopulta kaudella 2004–2005, jolloin HeKi sijoittui sarjan toiseksi. Loppuotteluissa HeKi joutui vielä tunnustamaan Seinäjoen Hockey Teamin paremmakseen. Kaudella 2005–2006 HeKi voitti Suomi-sarjan mestaruuden ja myös Mestis-karsinnat päihittäen muun muassa Kokkolan Hermeksen. HeKi siis nousi kaudeksi 2006–2007 Suomen toiseksi korkeimpaan jääkiekkosarjaan. Mestis-nousun yhteydessä edustusjoukkueen toiminta eriytettiin juniorijoukkueista.
Helmikuussa 2007 HeKi saavutti historiansa ensimmäisen Mestis-tason pudotuspelipaikan, mutta joutui putoamiskarsintaotteluihin hävittyään TuTolle suoraan otteluvoitoin 3–0. HeKi väisti kuitenkin joutumisen putoamiskarsintojen toiselle kierrokselle voittaen Salamat otteluvoitoin 3–0. Seuraavina kausina HeKi jäi pudotuspelien ulkopuolelle. Kaudella 2010–2011 HeKi oli Mestiksen yhdeksäs ja Kiekko-Vantaa vei maalieron turvin viimeisen pudotuspelipaikan.
HeKin edustusjoukkueen toiminta yhtiöitettiin huhtikuussa 2011 Heinolan Edustuskiekon Tuki Oy:ksi, ja samassa yhteydessä otettiin kilpailutoiminnassa käyttöön kaupungissa nostalgiseksi koettu nimi Heinolan Peliitat. Osakeyhtiön nimi päätettiin muuttaa Heinolan Peliitat Oy:ksi heinäkuussa 2012 pidetyssä yhtiökokouksessa.
Kaudella 2012–2013 Peliitat selviytyi Mestiksen puolivälieriin, mutta putosi hävittyään TuTolle otteluvoitoin 4–2, vaikka onnistuikin voittamaan kaksi vierasottelua.
Peliittojen taustayhtiö asetettiin konkurssiin toukokuussa 2023. Seuran omistaa joukkueessa itsekin pelannut unkarilainen Zoltan Nagy.
Logot

Heinolan Kiekon aikainen logo. (2006–2010)
Heinolan Peliittojen alkuperäinen logo. (2011–)
Maineikkaita pelaajia > Jäädytetyt numerot

1 Seppo Vartiainen
16 Marko Nyman
18 Erkki Varmanen
19 Vesa Welling (HeKi), Hannu Silvennoinen (Peliitat)
27 Steve MacDonald
Maineikkaita pelaajia > I-divisioonassa/Mestiksessä palkitut

| Kausi | Valinta | Voittaja |
| --- | --- | --- |
| 1985–1986 | Toinen tähdistökentällinen |  Steve MacDonald |
| 2015–2016 | Toinen tähdistökentällinen |  Christian Silfver |
| 2016–2017 | Herrasmiespelaaja (Waltteri Immonen -palkinto) |  Tuukka Rajamäki |
| 2016–2017 | Toinen tähdistökentällinen |  Christian Silfver |
Maineikkaita pelaajia > Kasvatit SM-liigassa

Niko Himmanen
Sakke Hämäläinen
Arto Miettinen
Janne Ritamäki
Topi Riutta
Karri Rämö
Maineikkaita pelaajia > Seurassa pelanneet NHL- ja WHA-pelaajat

Waltteri Merelä
Lauri Mononen
Borna Rendulić
Seppo Repo
Karri Rämö
Maineikkaita pelaajia > Kapteenit Mestiksessä

| --- | --- |
 2006–2007  Miikka Tölli  2007–2010  Olli Sinkkonen  2010–2012  Aki Nurminen  2012–2014  Jani Keinänen  2014–2017  Ville-Matti Koponen  2017–2018 Kiertävä kapteeni ( Ville-Matti Koponen,  Henri Ruotsalainen,  Ville Nieminen,  Kalle Moisio ja  Samuel Salonen) :  2018–2019  Ville-Matti Koponen  2019–2020  Pasi Kouvalainen  2020–2021  Petteri Haveri  2021–2022  Aleksi Ek  2022–2023  Juuso Arola  2023–  Niklas Virtanen (17. helmikuuta 2023 alkaen)
Valmentajat Mestiksessä

| --- | --- |
 2006–2008  Jari Blomberg  2008–2009  Kari Eloranta  2009–2012  Janne Sinkkonen  2012–2014  Petri Karjalainen  2014–2016  Lauri Merikivi :  2016–2017  Marko Tuomainen  2017–2018  Santeri Heiskanen  2018–2019  Jani Keinänen (1. maaliskuuta 2018 alkaen)  2019–2021  Vesa Petäjä (9. helmikuuta 2019 alkaen)  2021–  Hannes Hyvönen
Nykyinen joukkue

| Heinolan Peliitat kaudella 2022–2023 n k > Kokoonpano | Heinolan Peliitat kaudella 2022–2023 n k > Kokoonpano | Heinolan Peliitat kaudella 2022–2023 n k > Kokoonpano | Heinolan Peliitat kaudella 2022–2023 n k > Kokoonpano | Heinolan Peliitat kaudella 2022–2023 n k > Valmentajat | Heinolan Peliitat kaudella 2022–2023 n k >  | Heinolan Peliitat kaudella 2022–2023 n k >  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Maalivahdit  36    Riku Räihä   31    Eetu Uotinen Puolustajat  --    Jimi Enckell   17    Aleksandr Jakimenko   44    Luukas Kallioinen    5    Elias Lampi  (A)    4   Matias Lentämäki (A)   88    Sergei Lisov   47   Mikkel Persson   79    Vertti Vuoksiala |  |  Hyökkääjät  80    Martynas Grinius   75   Konsta Jaakola   81    Leevi Kannisto   54   Nikita Krivokrasov (Laina)   81    Oskari Kuntonen   20    Markus Lahtinen  (A)   63    Taneli Lappalainen   67    Joona Lehtinen   22    Oscar Lemström   55    Zoltán Nagy   91    Jiri Parviainen    8    Miko Rautama    9    Risto Saarinen   13    Eetu Selänne   50    Niko Somppi   10    Kasper Tarvainen   11    Julius Vesaaja   25   Niklas Virtanen (C) |  |  Päävalmentaja  Hannes Hyvönen Apulaisvalmentajat  Ville Kiiskinen   Janne Pekkarinen  Selitykset (C) Kapteeni  (A) Varakapteeni  Lähde: Elite Prospects eliteprospects.com. Päivitetty: 17. helmikuuta 2023  |  |  |
Nykyinen joukkue > Joukkueenjohto ja muu organisaatio

Päävalmentaja/urheilutoimenjohtaja: Hannes Hyvönen
Apuvalmentaja: Ville Kiiskinen
Maalivahtivalmentaja: Janne Pekkarinen
Joukkueenjohtaja: Marko Nyman
Puheenjohtaja: Zoltán Nagy
Huoltaja: Jarno Mäkinen
Huoltaja: Tomi Pesonen
Aiheesta muualla

Heinolan Peliittojen sivusto
Heinolan Peliitat Mestiksen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Heinolan Peliitat Jatkoaika.com-sivustolla
Heinolan Kiekon sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Mestis |
| --- | --- |
 Hallitseva mestari: Kiekko-Espoo
Joukkueet (2024–25):  Hermes  Hokki  IPK  Jokerit  Ketterä  KeuPa HT  Kiekko-Pojat  Kiekko-Vantaa  RoKi  TUTO Hockey 
Palkinnot:  Kultainen kiekko 
NHL:ssä pelaava maalivahti Karri Rämö on Heinolan Kiekon kasvatti.
Onni Pursiainen

Onni Vihtori Aataminpoika Pursiainen (26. huhtikuuta 1905 Valkjärvi – 14. lokakuuta 1978 Lahti) oli suomalainen pelimanni, laulaja ja siluettikuvien leikkaaja.
Elämä ja ura

Pursiaisen vanhemmat olivat metsäpiirimies Aatami Pursiainen ja Elvi Pursiainen. Pursiaisen perhe muutti 1911 Sakkolan Petäjärvenkylään, jossa Onnista kehkeytyi pelimanni ja laulaja. Hänen instrumenttejaan olivat viulu, sitra, hanuri ja saha. Sahansoiton Pursiainen oppi 1920-luvun alussa muolaalaiselta Vilho Pyyköltä. Onni Pursianen järjesti yhden miehen iltamia, joissa hän toimi lipunmyyjänä, ovimiehenä, ohjelmanumeroiden esittäjänä ja lopuksi iltamatanssien säestäjänä. Pursiainen jatkoi kiertuetoimintaa vuoteen 1937 saakka mutta hän esiintyi myöhemminkin muun muassa radiossa.
Siluettikuvien leikkaamisen lahjakkaana piirtäjänä tunnettu Pursiainen aloitti jo ennen sotavuosia ja hän teki kuvien leikkausmatkoja Suomen ohella myös Viroon, Ruotsiin ja muihin Itämeren maihin. Hänen apulaisenaan näillä matkoilla oli pitkä-Rikuna tunnettu Rikhard Kurikka. Pursiainen jatkoi siluettikuvien leikkausta vielä 1950- ja 1960-luvulla Suomessa. Vuonna 1965 Pursiainen lahjoitti Kansallismuseolle 60 000 kuvan siluettikuvakokoelmansa. Pursianen suunnitteli myös Lempäälään pystytetyn sakkolalaisen runoilijan Aleksanteri Aavan rintakuvan. Viimeksi Pursiainen asui Lahdessa.
Elämä ja ura > Valokuvia julkisista veistoksista

Aleksanteri Aavan rintakuva, 1961, Lempäälä.
Pelastuspartio, 1965, Uusikaupunki.
Pesäpalloilija, 1968, Kouvola.
Pesäpalloilijapatsas, 1968, Hamina.
Aiheesta muualla

Mies, jolla on 30 000 päätä, Seura, 13.04.1938, nro 15, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Maapiispa

Maapiispa (saks. Landesbischof, kun kyse on miespuolisesta viranhaltijasta, ja Landesbischöfin, kun naispuolisesta) on hengellisen johtajan nimitys joissakin saksalaisissa evankelisissa maakirkoissa. Termi juontaa juurensa uskonpuhdistukseen, jolloin joidenkin reformaation läpikäyneiden alueiden maalliset hallitsijat omaksuivat itselleen piispan roolin hallitsemillaan alueilla. Maallisten maapiispojen toimi lakkasi ensimmäisen maailmansodan päätyttyä vuonna 1918, mistä lähtien maapiispan toimea ovat hoitaneet teologit.
Kiikka

| Kiikka> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Sastamala |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  61°19′14.8″N, 022°46′31.4″E
Lääni:  Turun ja Porin lääni
Kihlakunta:  Tyrvään kihlakunta
Kuntanumero:  253
Hallinnollinen keskus:  Kiikka
Perustettu:  1869
Liitetty:  1981
– liitoskunnat:  Keikyä Kiikka
– syntynyt kunta:  Äetsä
Pinta-ala:   km²   (1.1.1979)
– maa:  169,0 km²
Väkiluku:  2 797   (31.12.1980)
Kiikan kirkko
Kiikka on Turun ja Porin läänissä sijainnut entinen Suomen kunta. Kiikka yhdistettiin vuonna 1981 Keikyän kanssa Äetsän kunnaksi. Äetsä kuuluu nykyään Sastamalan kaupunkiin ja Pirkanmaan maakuntaan. Kiikan vaakunan suunnittelivat T. Takala ja Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin vuonna 1961.
Kiikassa on puukirkko vuodelta 1807. Se korjattiin perusteellisesti arkkitehti C. J. von Heidekenin suunnitelmien mukaan vuosina 1883−1884. Nykyisen, arkkitehti Bertel Strömmerin suunnitteleman ulkonäkönsä se sai vuonna 1937 aloitetussa, mutta vasta vuonna 1952 valmistuneessa uudistuksessa. Alexandra Såltinin maalaama alttaritaulu vuodelta 1884 esittää Kristuksen kirkastumista. Kirkon urut ovat vuodelta 1907.
Kiikan naapurikunnat olivat Huittinen, Keikyä, Kiikoinen, Punkalaidun ja Vammala. Aikaisemmin naapurikuntiin kuului Vammalaan vuonna 1973 liitetty Tyrvää. Kiikan eteläisin osa, Kiikan-Illon alue, sijaitsi erillään muusta kunnasta Tyrvään ja Keikyän erottamana. Alue liitettiin Äetsän kunnasta Vammalaan vuonna 1985.
Luonto

Kiikka sijaitsee Kokemäenjoen keskijuoksun alussa. Entisen kunnan alue on melko tasaista toisin kuin entisen naapurikunnan Vammalan eteläosassa. Ainoa ympäristöstään selvästi erottuva mäki on Karausvuori lounaassa lähellä entisen Keikyän rajaa. Viljelysmaat ulottuvat Kokemäenjoen kummallakin puolella 1–2 kilometrin leveydelle ja laajimmat peltoaukeat sijaitsevat eteläisimmässä osassa Kiikan-Illossa. Entisen Vammalan puolelta tuleva harjujakso jatkuu katkeilevana selänteenä Kokemäenjoesta luoteeseen Kiikoisten suuntaan ja sitä pitkin kulkee Vakkalan ja Haapaniemen paikallistie. Suurimmat järvet Kiikan alueella ovat Kiimajärvi Kokemäenjoen pohjoispuolella ja Ylistenjärvi sen eteläpuolella. Eteläisimmän osan halki virtaa Sammaljoki, joka yhtyy Kokemäenjokeen Huittisissa.
Liikenne

Kiikan kautta kulkeva Tampere–Pori-rata avattiin liikenteelle vuonna 1895 ja samana vuonna valmistui Oulun radan pysäkin tyyppipiirustusten mukainen Kiikan rautatieasema, joka on yksi Porin radan säilyneistä alkuperäisistä asemarakennuksista. Kiikan asema suljettiin vuonna 1983. Myös vuonna 1902 avattu Äetsän rautatieasema, jonka suunnitteli arkkitehti Bruno Granholm, sijaitsi Kiikan alueella, vaikkakin aivan Keikyän rajan tuntumassa.
Kokemäenjoki jakoi Kiikan kahteen erilliseen osaan. Joen poikki oli aiemmin vain lossiyhteys, kunnes kirkonkylän kohdalle valmistui vuonna 1953 nykyinen terässilta, joka oli edelleen ainoa yhteys kunnan eri osien välillä. Sillan ylittää nykyisin kantatie 44, joka yhtyy valtatie 12:een pari kilometriä kirkonkylän eteläpuolella. Kiikasta on matkaa Tampereelle 60 kilometriä, Poriin 80 kilometriä, Raumalle 90 kilometriä ja Turkuun 105 kilometriä.
Kylät

Haapaniemi, Hoipala, Hykkerlä, Jaamala, Kiikanoja, Kiikka, Kiimajärvi, Kikkerlä, Kilpijoki, Kinnarla, Kulmuntila, Leikkuu, Meskala, Mielaanniemi, Nevo, Raukko, Ritala, Ruotsila, Tala, Teukkula, Tormila, Ulvi, Unkerla, Vakkala, Vehkakorpi.
Vuoden 1980 taajamarajauksen mukaan Kiikan ainoa taajama oli kirkonkylä, jossa oli 923 asukasta.
Kulttuuri > Murre

Kiikan alueella puhutun kielen perustana on yläsatakuntalainen murre, joka kuuluu hämäläismurteisiin. Kiikan murre kuuluu yläsatakuntalaisen murteen eteläryhmään, joka on lähellä perihämäläisiä murteita.
Tunnettuja kiikkalaisia

Hanna Ekola, laulaja
Theodolinda Hahnsson, ensimmäinen suomeksi kirjoittanut naiskirjailija
V. A. Haila, opettaja ja kirjallisuudentutkija
Arvo Junnila, matemaatikko, Vakuutusyhtiö Suomen toimitusjohtaja
Ringa Junnila, myöh. Ropo, pituushyppääjä
Tuure Junnila, poliitikko ja pankinjohtaja
Mauno Kannari, tutkimuslaitosjohtaja, teollisuusneuvos
Reino Kero, historioitsija
Wilho Kyttä, Turun ja Porin läänin maaherra
Jonne Aaron Liimatainen, laulaja
Kauko Maijala, Perusyhtymän pääjohtaja, vuorineuvos
Tuomo Mäkelä, ravivalmentaja
Hilkka Pietilä, Suomen YK-liiton pääsihteeri
Aatto Prihti, Helsingin Kauppakorkeakoulun kansleri, Sitran yliasiamies ja HUSin hallituksen puheenjohtaja.
Timo Prihti (1944–2021), insinööri, Sampo-Rosenlewin perustaja, teollisuusneuvos
Kaarlo Sarkia, runoilija
Gunnar Sarva, rehtori ja oppikirjojen tekijä
Esko Suuperko, yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Saara Suvanto, laulaja
Heikki Tala, hammaslääkäri, Suomalaisuuden Liiton ent. puheenjohtaja
Pekka Vuori, taidegraafikko
Kirjallisuutta

Aaltonen, Erkki: Kiikka 2000+ : Kiikan kyläkirja. Äetsä: Kiikan kyläseura, 2000.
Impola, Heikki: Kiikan seurakunta 1662−1962. Kiikan seurakunta.
| n k Pirkanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Akaa  Hämeenkyrö  Ikaalinen  Juupajoki  Kangasala  Kihniö  Kuhmoinen  Lempäälä  Mänttä-Vilppula  Nokia  Orivesi  Parkano  Pirkkala  Punkalaidun  Pälkäne  Ruovesi  Sastamala  Tampere  Urjala  Valkeakoski  Vesilahti  Virrat  Ylöjärvi 
Entiset kunnat:  Aitolahti  Akaa  Eräjärvi  Ikaalisten epäitsenäinen kauppala  Ikaalisten maalaiskunta  Karkku  Keikyä  Kiikka  Kiikoinen  Kuhmalahti  Kuru  Kylmäkoski  Luopioinen  Längelmäki (osa)  Messukylä  Mouhijärvi  Mänttä  Pohjaslahti  Sahalahti  Suodenniemi  Suoniemi  Sääksmäki  Teisko  Toijala  Tottijärvi  Tyrväntö (osa)  Tyrvää  Vammala  Viiala  Viljakkala  Vilppula  Äetsä 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Pāramitā

Pāramitā eli paramiitta (sanskritiksi ja paaliksi पारमिता) tai pāramī (pāli), "täydellisyys" tai "täyteläisyys" tarkoittaa buddhalaisuudessa kaikkea valaistumiseen johtavaa tai siitä syntyvää viisautta ja tietämystä.
Paramiitta voidaan jakaa kymmenteen tai yleensä niin kutsuttuihin kuuteen tuonpuoleisuuden täydellisyyden osiin, jotka ovat anteliaisuuden, moraalin, kestävyyden, kärsivällisyyden, ahkeruuden, meditoinnin ja viisauden paramitat. Kaikki paramitat ovat silti sidoksissa toisiinsa, ja yhden saavuttamiseen tarvitaan myös muita. Joskus erotellaan kymmenen paramitaa, silloin viisauden paramita jakaantuu neljään osaan, niin että kuudentena on tiedon paramita, seitsemäntenä menetelmän paramita, kahdeksantena voiman paramita, yhdeksäntenä inspiraation tai toivomuksen paramita ja kymmenentenä viisauden paramita.
Prajñāpāramitā

Paramita on keskeinen käsite koko buddhalaisuudessa, mutta varsinkin mahajanassa se on erityisen oleellinen prajñāpāramitā eli "täydellisen viisauden" muodossa. Thich Nhat Hanh on kääntänyt sen "oivallukseksi, joka vie meidät toiselle rannalle". Prajñāpāramitā sana on yhdistelmä sanskriitin kielisistä sanoista prajñā "viisaus" ja pāramitā "täydellisyys". Mahajana-buddhalaisuus pohjautuu vahvasti Prajñāpāramitā sūtrien käyttöön opetuksessa.
Aiheesta muualla

Kenting Tai Situpa: Kuusi paramitaa - kuusi tuonpuoleista täydellisyyttä (Arkistoitu – Internet Archive)
Lama Ole Nudahl, Kuusi paramitaa – kuusi vapauttavaa toimintaa
Museoviraston korjauskortisto

Museoviraston korjauskortisto opastaa korjaamaan ja kunnostamaan vanhaa rakennusta oikein ja taloudellisesti. Museoviraston julkaisuja voi tilata postiennakolla tai niitä voi lukea internetissä.lähde?
Aiheesta muualla

Museoviraston korjauskortisto
Otto Kivenmäki

| Otto Kivenmäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. maaliskuuta 2000 (ikä 24) Pori, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Ode
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  174 cm
Paino:  78 kg
Seura
Seura:  SaiPa
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  10
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2018–
Aik. seurat:  Ässät (SML) Pelicans (SML)
NHL-varaus:  191. varaus, 2018 Detroit Red Wings
Otto Benjamin Kivenmäki (s. 24. maaliskuuta 2000 Pori) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Saimaan Pallossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Kivenmäki osaa pelata myös laidassa.
Ura > Maajoukkueura

Kivenmäki putosi viimeisten joukossa Suomen alle 20-vuotiaiden MM-leiriryhmästä vuoden 2020 turnaukseen. Yhteensä hän on pelannut 18 nuorten ja 11 poikien maaottelua.
Muuta

Kivenmäen isä Marko pelasi omalla urallaan hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 531 SM-liigaottelua ja hän loi pääsarjauraa myös Norjassa. Pelaajauransa jälkeen Marko valmensi Ottoa mm. Ässien A-nuorissa vuosina 2016–2018.
Otto Kivenmäki harrasti lapsena jääkiekon ohella myös 12-vuotiaaksi asti jalkapalloa sekä salibandya.
Sulo Mäkelä

Sulo Mäkelä (21. joulukuuta 1896 Vehkalahti – 6. toukokuuta 1978) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Julkisia teoksia

Godbyn taistelun muistomerkki Ahvenanmaa, 1938
Kolmen kannaksen koukkaajat -muistomerkki Hamina, 1960
Torpparien muistomerkki (Anjalan taksvärkin muistomerkki, Taksvärkkäripatsas), Anjala, 1961
Menneiden sukupolvien muistolaatta, Hamina, 1964.
Julkisia teoksia > Sankaripatsaita

Jurva, 1948 Jurvan kirkolla
Myrskylä, paljastettu 24.9.1950 Myrskylän kirkolla
Vehkalahti, 1951
Virolahti, 1952
Miehikkälä, 1953
Kuvia julkisista teoksista

Myrskylän sankaripatsas, 1950, Myrskylä.
Myllykylän sankarimuistomerkki, 1952, Vehkalahti, Hamina.
Sankarihautojen muistomerkki, 1952, Miehikkälä.
Suru Usko ja Toivo, 1953, Virolahti.
Kolmen kannaksen koukkaajien muistomerkki, 1960, Hamina.
Torpparien muistomerkki, 1961, Kouvola.
Menneiden sukupolvien muistolaatta, 1964, Hamina.
Upplannin rykmentin talvileirialueen 1741-1742 muistomerkki (Ruotsi-Suomi - armeijan muistomerkki), Vehkalahti, Hamina.
Aiheesta muualla

Kuvataiteilijamatrikkeli www-sivu
Tammenlehvän perinneliitto, sotamuistomerkit 1939 - 1945 (Arkistoitu – Internet Archive)
Hotelli Firenzessä

| Hotelli Firenzessä> A Room with a View |
| --- | --- |

Ohjaaja:  James Ivory
Käsikirjoittaja:  Ruth Prawer Jhabvala Romaani: E. M. Forster
Tuottaja:  Ismail Merchant
Säveltäjä:  Richard Robbins
Kuvaaja:  Tony Pierce-Roberts
Leikkaaja:  Humphrey Dixon
Tuotantosuunnittelija:  Gianni Quaranta
Pääosat:  Maggie Smith   Helena Bonham Carter   Denholm Elliott   Julian Sands
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Tuotantoyhtiö:  Goldcrest Films International Merchant Ivory Productions
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  joulukuu 1985 26. syyskuuta 1986
Kesto:  117 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  3 000 000 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hotelli Firenzessä (A Room with a View) on James Ivoryn ohjaama brittiläinen draamaelokuva vuodelta 1985. Monien muiden Ivoryn elokuvien tapaan sen käsikirjoitti Ruth Prawer Jhabvala (E. M. Forsterin romaanista) ja tuotti Ismail Merchant. He olivat tehneet elokuvia yhdessä jo 1960-luvun alusta lähtien, mutta ilman suurempaa menestystä. Hotelli Firenzessä muodostui käännekohdaksi: se oli niin yleisö- kuin arvostelumenestyskin. Elokuva oli myös sekä Helena Bonham Carterin että Julian Sandsin läpimurto.
British Film Instituten valitsemat asiantuntijat äänestivät Hotellin Firenzessä vuonna 1999 yhdeksi kaikkien aikojen sadasta parhaasta brittielokuvasta. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni

Englannin Windy Cornerin kylästä kotoisin oleva neiti Lucy Honeychurch (Helena Bonham Carter) on lomalla Italiassa paljon vanhemman serkkunsa ja esiliinansa Charlotte Bartlettin (Maggie Smith) kanssa. Sekä Lucy että Charlotte ovat kummatkin käytökseltään ja ajatusmaailmaltaan hyvin sovinnaisia ja muodostavat selkeän vastakohdan vapaamielisemmille italialaisille. Eräässä pienessä vierasmajassa Lucy tapaa iäkkään herra Emersonin (Denholm Elliott) ja tämän komean pojan Georgen (Julian Sands). Vaikka miehet ovat Lucyn ja Charlotten tapaan englantilaisia, he edustavat sovinnaisuuden sijaan vuosisadan vaihteen edistyksellistä ajattelutapaa ja pyrkivät jättämään taakseen viktoriaanisen Englannin pidättyvyyttä ja varovaisuutta korostavan ajattelumallin. Ensin Emersonit vaikuttavat Lucysta ja Charlottesta oudoilta ja vierailta, mutta Lucyn alkaessa kypsyä kohti aikuisuutta hän huomaa tuntevansa vetoa Emersoneihin, erityisesti Georgeen.
Eräällä retkellä Lucy lähestyy Georgea ohrapellolla esittääkseen tälle kysymyksen, jolloin George yllättäen nappaa hänet syliinsä ja suutelee häntä intohimoisesti. Charlotte näkee kaiken ja puuttuu nopeasti asioiden kulkuun. Georgen hillitön intohimo järkyttää Lucya, mutta toisaalta se myös laukaisee salaisen kaipauksen ja rakkauden hänen omassa sydämessään.
Palattuaan Englantiin Lucy unohtaa koko välikohtauksen. Hän hyväksyy kireän mutta kunniallisen ja varakkaan Cecil-nimisen miehen (Daniel Day-Lewis) esittämän kosinnan, sillä hän uskoo, ettei näe Georgea enää koskaan. Lucy saa kuitenkin pian kuulla, että George ja tämän isä ovat muuttaneet Windy Corneriin hänen naapureikseen. Georgen ilmaantuminen sotkee Lucyn suunnitelmat ja pakottaa hänet tekemään valinnan Georgen ja Cecilin välillä.
Jonkin aikaa muuttonsa jälkeen Emersonit päättävät, etteivät he sovi paikallisten joukkoon, vaan alkavat suunnitella muuttoa jonnekin vapaamielisempään paikkaan. Lucy on jo ehtinyt purkaa kihlauksensa Cecilin kanssa ja tuntee voimakasta halua lähteä matkustelemaan. Hän tahtoo kipeästi päästä eroon veljensä Freddyn (Rupert Graves) kujeista, ystävällisistä mutta rasittavista naapureistaan ja myös omasta äidistään (Rosemary Leach). Lucy valmistautuu lähtemään Windy Cornerista omalle itsenäiselle seikkailulleen, mutta viime tipassa hän päättää kuitenkin karata Georgen kanssa Firenzeen.
Näyttelijät

Firenzessä:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Maggie Smith  | … |  Charlotte Bartlett   |
|  Helena Bonham Carter  | … |  Lucy Honeychurch   |
|  Denholm Elliott  | … |  Mr. Emerson   |
|  Julian Sands  | … |  George Emerson   |
|  Simon Callow  | … |  Mr. Beebe   |
|  Patrick Godfrey  | … |   Mr. Eager   |
|  Judi Dench  | … |  Eleanor Lavish   |
|  Fabia Drake  | … |  Catharine Alan   |
|  Joan Henley  | … |  Teresa Alan   |
|  Amanda Walker  | … |  Cockney Signora   |
Englannissa:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Daniel Day-Lewis  | … |  Cecil Vyse   |
|  Maria Britneva  | … |  Mrs Vyse   |
|  Rosemary Leach  | … |  Mrs Honeychurch   |
|  Rupert Graves  | … |  Freddy Honeychurch   |
|  Peter Cellier  | … |  Sir Harry Otway   |
|  Mia Fothergill  | … |  Minnie Beebe   |
Muut näyttelijät:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kitty Aldridge  | … |  uusi Lucy   |
|  Brigid Erin Bates  | … |  palvelija Windy Cornerissa   |
|  Isabella Celani  | … |  Persephone   |
|  Luigi Di Fiore  | … |  murhattu nuori mies    |
|  Matyelok Gibbs  | … |  uusi Charlotte   |
|  Mirio Guidelli  | … |  Santa Croce -opas   |
|  Freddy Korner  | … |  Mr. Floyd   |
|  Patricia Lawrence  | … |  Mrs. Butterworth   |
|  Elizabeth Marangoni  | … |  Miss Pole   |
|  Peter Munt  | … |  kuski   |
|  Lucca Rossi  | … |  Phaeton   |
|  Stefano Serboli  | … |  tappeleva nuorukainen   |
|  Phillida Sewell  | … |  lady sir Harryn puutarhajuhlissa   |
|  Margaret Ward  | … |  lady sir Harryn puutarhajuhlissa   |
Lauri Suosalo

Lauri Olavi Suosalo (aik. Finni), (vuoteen 1906 Finni, 29. heinäkuuta 1904 Messukylä – 18. helmikuuta 1972 Tampere) oli 1920-luvulla Neuvostoliittoon loikannut kommunisti, joka kävi Neuvostoliitossa punaupseerikoulun ja palasi Suomeen. Suomessa hänet vangittiin lähes välittömästi vuonna 1931, jonka jälkeen hän oli vuoteen 1937 asti vankeudessa. Sodan jälkeen hän toimi Tampereella kommunistisessa liikkeessä, kunnes erotettiin puolueesta 1949 mahdollisen sodanaikaisen Suomen valtiollisen poliisin kanssa olleen yhteistyön vuoksi.