stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Edvard Bergenheim
Ura koulunjohtajana > Venäläistämispyrkimykset

Bergenheim-koulun johtajana Edward Bergenheim meni venäläistämisessä niin pitkälle, että pyrki tietoisesti istuttamaan oppilaisiinsa käsityksen, jonka mukaan heidän varsinainen isänmaansa oli Venäjä, josta Suomi oli vain vähäpätöinen olennainen osa. Tämänkaltainen ajattelu oli voimakkaassa ristiriidassa jo 1820-luvulla lausutuista A.I. Arwidssonin ajatuksista ja pyrkimyksistä ”ruotsalaisia emme enää ole, venäläisiksi emme voi tulla, meidän täytyy olla suomalaisia”.
Bergenheim oli Tampereen rovastikunnan vt. lääninrovasti vuosina 1841–1847. Suomen talousseura valitsi hänet esimiehekseen vuonna 1853 ja uudelleen seuraavana vuonna.
Arkkipiispa 1850–1884

Keisari Nikolai I nimitti Bergenheimin arkkipiispaksi 1850 sivuuttaen lähes kaksinkertaisen äänimäärän saaneen tuomiorovasti Johan Adam Edmanin. Nimityksessä poliittiset näkökohdat saivat erityistä arvoa. Kenraalikuvernööri Menšikov lausui Bergenheimin eduksi aktiivisuuden venäjän kielen opetuksen edistämiseksi Suomessa. Bergenheim sai vihkimyksen arkkipiispan virkaan 24. toukokuuta 1850 Porvoossa.
1860-luvulla kirkon ja valtion suhdetta alettiin arvioida uudelleen. Koulut siirtyivät kirkolta yhteiskunnalle ja kunta erotettiin seurakunnasta. Vahvan valtionkirkon ajan nähdään päättyneen vuonna 1869 tulleen kirkkolain myötä. Tällöin perustettiin kirkolliskokous kirkon omaksi lainsäädäntöelimeksi. Bergenheimin kaudella Suomen suuriruhtinaskunnassa otettiin vain pieniä askelia ei-luterilaisten kirkkojen vahvistamiseksi. Bergenheim toimi muun muassa alkeisopistolaitoksen uudistamista pohtineessa komiteassa, valtiopäiväjärjestyksen uudistamiskomiteassa ja vuoden 1869 kirkkolakia valmistelleessa komiteassa.
Arkkipiispa 1850–1884 > Valtiopäiväedustaja

Bergenheim oli valtiopäivämies ja pappissäädyn puhemies valtiopäivillä 1863–64, 1867, 1872 ja 1877–1878.
Yksityiselämä

Bergenheim meni naimisiin vuonna 1832 Aleksandra Bruunin kanssa. Ritarihuoneen jäsen hänestä tuli 1837 nimellä Bergenheim.
Aiheesta muualla

Kyllikki Tiensuu: / Bergenheim, Edvard (1798–1884) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  12.1.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Erik Gabriel Melartin | Turun arkkipiispa 1850–1884 | Seuraaja: Torsten Thure Renvall |
| n k Turun ja Suomen arkkipiispat |
| --- | --- | --- |
| Katoliset piispat (1134–1550) |  Henrik* (1134–1158)  Rodolfus* (~1202–~1209)  Folkvinus* (~1210–~1234)  Tuomas (~1234–1245)  Bero I (~1248–1258)  Ragvald I (1258–1266)  Catillus (1266–1286)  Johannes (1286–1290)  Maunu I (1291–1308)  Ragvald II (1309–1321)  Pentti Gregoriuksenpoika (1321–1338)  Hemming (1338–1366)  Henrik Hartmanninpoika (1366–1367)  Johannes Pietarinpoika (1367–1370)  Johannes Westfal (1370–1385)  Bero Balk (1385–1412)  Maunu Tavast (1412–1450)  Olavi Maununpoika (1450–1460)  Konrad Bitz (1460–1489)  Maunu III Särkilahti (1489–1500)  Lauri Suurpää (1500–1506)  Johannes Olavinpoika (1506–1510)  Arvid Kurki (1510–1522)  Ericus Svenonius (1523–1527)  Martti Skytte (1528–1550)  |  |
| Luterilaiset piispat (1554–1817) |  Mikael Agricola (1554–1557)  Pietari Follingius (1558–1563)  Paavali Juusten (1563–1575)  Ericus Erici Sorolainen (1583–1625)  Isaacus Rothovius (1627–1652)  Aeschillus Petraeus (1652–1657)  Johannes Terserus (1658–1664)  Johannes Gezelius vanhempi (1664–1690)  Johannes Gezelius nuorempi (1690–1718)  Herman Witte (1721–1728)  Lars Tammelin (1728–1733)  Jonas Fahlenius (1734–1748)  Johan Browallius (1748–1755)  Karl Fredrik Mennander (1757–1775)  Jakob Haartman (1776–1788)  Jakob Gadolin (1788–1802)  Jakob Tengström (1803–1817)  |  |
| Luterilaiset arkkipiispat (1817–) |  Jakob Tengström (1817–1832)  Erik Gabriel Melartin (1833–1847)  Edvard Bergenheim (1850–1884)  Torsten Thure Renvall (1884–1898)  Gustaf Johansson (1899–1930)  Lauri Ingman (1930–1934)  Erkki Kaila (1935–1944)  Aleksi Lehtonen (1945–1951)  Ilmari Salomies (1951–1964)  Martti Simojoki (1964–1978)  Mikko Juva (1978–1982)  John Vikström (1982–1998)  Jukka Paarma (1998–2010)  Kari Mäkinen (2010–2018)  Tapio Luoma (2018–)  |  |
*=historiallisuus epävarmaa
Suomen pappissäädyn valtiopäivämiehet
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852 
Edvard Bergenheim vuonna 1938 julkaistussa postimerkissä.
Kroatian liittyminen euroalueeseen

Euroalue.
  EU:n jäsenvaltio, ERM II-vaiheessa, oma kansallinen valuutta.
  EU:n jäsenvaltio, ei euroaluetta, oma kansallinen valuutta.
  EU:n ulkopuolinen euroa käyttävä valtio (myös violetilla alleviivatut pikkuvaltiot).
Kroatia liittyi euroalueeseen vuoden 2023 alusta. Kroatia on 20:s euron virallisesti käyttöön ottanut valtio.
EU-johtajat hyväksyivät kesäkuussa 2022 EU-komission suosituksen Kroatian liittämiseksi euroalueeseen maan täytettyä kaikki liittymiskriteerit. Heinäkuussa 2022 kunan kiinteäksi vaihtokurssiksi määriteltiin 1 euro = 7,53450 kunaa. Kroatia vaihtoi euron maan valuutaksi 1. tammikuuta 2023.  Samalla vuonna 2013 Euroopan unioniin liittynyt valtio liittyi myös Schengen-alueeseen.
Tonino Picula

| Tonino Picula |
| --- | --- |

Kroatian ulkoministeri
 27. tammikuuta 2000 - 22. joulukuuta 2003  
Edeltäjä:  Mate Granić
Seuraaja:  Miomir Žužul
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. elokuuta 1961 (ikä 63) Mail Lošinj
Puoliso:  Mirjana Mikić
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraattinen puolue (Kroatia)
Tonino Picula (s. 31. elokuuta 1961 Mail Lošinj) oli kroatialainen poliitikko.
Lapsuus ja aikuisuus

Picula syntyi Mail Lošinjissa, mutta muutti perheensä kanssa Šibenikiin ollessa vasta lapsi. Picula kävi Zagrebin yliopiston läpi ja liittyi SPDhin. Hän yritti jo vuonna 2000 päästä pääministeriksi, mutta hävisi parlamenttivaalit ja hänestä tuli Kroatian ulkoministeri. Vuonna 2003 Picula luopui virastaan ulkoministerinä ja jatkoi työtäänsä SPDissä. Picula liittyi Euroopan parlamenttiin vuonna 2012 ja seuraavana vuonna kun Kroatia liittyi Euroopan unioniin, Picula liittyi unionin jäseneksi.
Basil Harry Losten

Basil Harry Losten (11. toukokuuta 1930 Chesapeake City, Maryland – 15. syyskuuta 2024) oli yhdysvaltalainen Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon piispa. Hänet vihki papiksi Constantine Bohacevskyj 10. kesäkuuta 1957, ja hänet nimitettiin Philadelphian arkkieparkian vihkipiispaksi sekä Arcadiopolis in Asian titulaaripiispaksi 15. maaliskuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ambrozij Andrew Senyshyn, jota avustivat Jaroslav Gabro ja Michael Joseph Dudick.
20. syyskuuta 1977 Losten sai nimityksen Stamfordin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 7. joulukuuta. Hän jäi eläkkeelle 3. tammikuuta 2006.
Miguel Mykycej

Miguel Mykycej FDP (ukr. Михайло (Михаїл) Микицей, Myh’ailo (Myh’ajil) Mykytsei; 17. lokakuuta 1934 Horocholina, Puola (nyk. Horoh’olyna, Ukraina) – 20. toukokuuta 2017 Buenos Aires) oli Argentiinassa toiminut ukrainalainen Ukrainan kreikkalaiskatolisen kirkon piispa. Hänet vihki papiksi 21. huhtikuuta 1963 Josyf Slipyj. Hänet nimitettiin Santa María del Patrocinio en Buenos Airesin eparkian vihkipiispaksi sekä Nazianzuksen titulaaripiispaksi 23. kesäkuuta 1990, ja piispaksi vihkiminen seurasi 14. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Andrés Sapelak, jota avustivat Efraím Basílio Krevey ja Abelardo Francisco Silva.
Mykycej sai 20. tammikuuta 1998 nimityksen Santa María del Patrocinio en Buenos Airesin apostoliseksi hallitsijaksi ja 24. huhtikuuta 1999 piispaksi. Hänet asetettiin eparkian piispan virkaan 25. heinäkuuta 1999. Hän jäi eläkkeelle 10. huhtikuuta 2010.
Gilberto Martínez

Gilberto Martínez
Gilberto Martínez Vidal (s. 1. lokakuuta 1979 Golfito, Costa Rica) on costaricalainen jalkapalloilija, joka pelasi pitkään Italiassa. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Martínez aloitti uransa Costa Rican pääsarjassa Deportivo Saprissassa vuonna 1998. 15. syyskuuta 2002 hän siirtyi silloin Serie A:ssa pelanneeseen Bresciaan, jonka riveissä hän pelasi aina syksyyn 2006 asti. Serie A:ssa hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan 34, toisella 30 ja kolmannella 33 ottelua.
Martínez pelasi Costa Rican nuorten maajoukkueessa vuonna 1999 Nigeriassa järjestetyissä nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Myöhemmin hän nousi Costa Rican jalkapallomaajoukkueeseen, jossa pelasi vuoden 2002 MM-kisoissa kaikissa Costa Rican kolmessa ottelussa. Martinezin ensimmäinen maaottelu oli 6. tammikuuta 2001 Guatemalaa vastaan. Hän on pelannut 58 maaottelua (tilanne 20. kesäkuuta 2006). Hän oli mukana myös Saksan MM-kisoissa 2006.
Karl Emil Stenbäck

| Karl Emil Stenbäck |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. marraskuuta 1834 Utsjoki, Suomi
Kuollut: 13. tammikuuta 1919 (84 vuotta) Ulvila, Suomi
Ammatti:  pappi, valtiopäivämies, suomentaja
Vanhemmat:  Karl Fredrik Stenbäck ja Emilia Ottilia Kristina von Essen
Siviilisääty:  naimisissa
Puoliso:  Selma Josefina Grönberg
Lapset:  Väinö Stenbäck
Karl Emil Stenbäck  (30. marraskuuta 1834 Utsjoki – 13. tammikuuta 1919 Ulvila) oli suomalainen pappi, valtiopäivämies ja uskonnollisen kirjallisuuden suomentaja.
Henkilöhistoria

Stenbäckin vanhemmat olivat kirkkoherra Karl Fredrik Stenbäck ja Emilia Ottilia Kristina von Essen. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lukiosta 1854 ja suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1856. Stenbäck vihittiin papiksi 1857. Stenbäck toimi kirkkoherran apulaisena Alavudella 1857–1874, Uudenkaarlepyyn kirkkoherrana 1874–1878 ja Ulvilan kirkkoherrana 1878–1919. Hän oli Turun tuomiokapitulin asessorina 1890–1897 ja toimi Porin Pipliaseuran ja Satakunnan Sisälähetysseuran puheenjohtajana vuodesta 1878 alkaen. Stenbäck osallistui valtiopäiville pappissäädyn edustajana 1877, 1882, 1885, 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900. Hän osallistui myös kirkolliskokouksiin 1886, 1893 ja 1898.
Karl Emil Stenbäck oli naimisissa vuodesta 1861 Selma Josefina Grönbergin (1843–1921) kanssa. Heidän poikansa oli maallikkosaarnaaja ja suomentaja Väinö Stenbäck.
Rónald Gómez

Rónald Gómez vuonna 2007.
Rónald Gómez (s. 24. tammikuuta 1975 Guanacaste, Costa Rica) on uransa päättänyt costaricalainen jalkapalloilija. Hän pelasi hyökkääjänä ja edusti muun muassa kotimaansa liigassa pelaavaa Deportivo Saprissaa.
Gómez on ollut tärkeä pelaaja Costa Rican maajoukkueelle ja on pelannut kaksissa maailmanmestaruuskisoissa, vuosina 2002 ja 2006. Vuoden 2002 kisoissa Gómez pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua alusta loppuun ja teki maalin sekä Kiinaa että Brasiliaa vastaan. 93 pelaamassaan A-maaottelussa hän teki 26 maalia.
Hän pelasi urallaan myös Guatemalan sarjassa CSD Municipalin joukkueessa, Espanjan Primera Divisiónissa Sporting Gijónissa sekä Kreikassa OFI Cretessä. Gomez voitti CONCACAF Champions' Cupin (Pohjois-Amerikan ja Karibian alueella pelattava turnaus) nykyisen seuransa Saprissan riveissä. Cupin voiton myötä joukkue pääsi seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailuihin vuonna 2005 sijoittuen lopulta kolmanneksi Gómezin pronssiottelussa viimeisellä minuutilla tekemän voittomaalin ansiota. Hänen maalinsa valittiin turnauksen hienoimmaksi. Turnauksen voitti lopulta São Paulo.
Gómez lopetti pelaajauransa vuonna 2009 ja aloitti työt viimeisen seuransa Santos de Guápiles FC:n valmentajana. Hän valmensi seuraa lokakuuhun 2010 saakka.
Álvaro Mesén

Álvaro Mesén
Álvaro Mesén (s. 24. joulukuuta 1972 Alajuela) on costaricalainen jalkapallomaalivahti. Hän pelasi pitkään LD Alajuelense -seurassa ja sen jälkeen muun muassa Club Sport Heredianossa vuosina 2004–2006. Mesénin ensimmäinen maaottelu oli 25. marraskuuta 1999 Slovakiaa vastaan. Hän on pelannut 38 maaottelua (tilanne 20. kesäkuuta 2006). Mesén oli mukana vuosien 2002 ja 2006 Costa Rican MM-lopputurnausmiehistössä mutta oli molemmissa turnauksissa varamaalivahtina eikä pelannut.
Sven Mikser

| Sven Mikser |
| --- | --- |
 Mikser syyskuussa 2014
Viron ulkoministeri
 Ratasin I hallitus 23.11.2016–29.4.2019  
Edeltäjä:  Jürgen Ligi
Seuraaja:  Urmas Reinsalu
Viron puolustusministeri
 Siim Kallaksen hallitus 28.1.2002–10.4.2003 Rõivasin I hallitus 26.3.2014–9.4.2015 Rõivasin II hallitus 9.4.2015–14.9.2015  
Edeltäjä:  Jüri Luik Urmas Reinsalu
Seuraaja:  Margus Hanson Hannes Hanso
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. marraskuuta 1973 (ikä 51) Tartto
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraattinen puolue
Muut puolueet:  Keskustapuolue (vuoteen 2005)
Sven Mikser (2021)
Sven Mikser (s. 8. marraskuuta 1973 Tartto) on virolainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja Viron entinen ulkoministeri. Hänet valittiin Euroopan parlamenttiin kaudelle 2019–2024.
Aiemmin Mikser on toiminut Viron ulkoministerinä vuosina 2016–2019 sekä puolustusministerinä vuosina 2002–2003 ja 2014–2015. Mikser oli Viron sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtaja vuosina 2010–2015. Ennen liittymistään sosiaalidemokraatteihin Mikser toimi Keskustapuolueessa.
Opinnot

Ennen politiikkaan lähtemistään Mikser ehti jonkin verran aloitella akateemista uraa. Valmistuttuaan ylioppilaaksi 1992 Paiden lyseosta (vir. Paide 1. keskkool) hän aloitti Tarton yliopistossa englannin kielen ja kirjallisuuden opinnot ja valmistui maisteriksi 1996. Vuodet 1996–1999 Mikser toimi Tarton yliopiston germaanis-romaanisen laitoksen assistenttina. Mikser on edelleen Tarton yliopiston konsistorin jäsen.
Poliittinen ura

Mikser oli Keskustapuolueen poliittinen sihteeri vuosina 1998–1999 ja kansanedustaja 1999–2005. Sosiaaliliberaalit Mikser ja Peeter Kreitzbergin erosivat Keskustapuolueesta ja liittyivät sosiaalidemokraatteihin 16. maaliskuuta 2005. Keskustapuolueen jäsen hän oli ollut vuodesta 1995. Mikserin ja Kreitzbergin ero oli aikanaan ikävä isku Edgar Savisaaren johtamalle keskustalle.
Mikserin aloitteesta järjestettiin 16. maaliskuuta 2005 luottamusäänestys, joka päättyi oikeusministeri Ken-Marti Vaherin ja lopulta koko Juhan Partsin hallituksen eroon. 29. toukokuuta 2009 hänet valittiin Naton parlamentaarisen yleiskokouksen varapuheenjohtajaksi. Vuoden 2011 Riigikogun vaalit olivat Mikserin uran suurimpia menestyksiä. Hän sai koko maassa kahdeksanneksi eniten ääniä (7 431 ääntä) ja Sosiaalidemokraattinen puolue oli Mikserin vaalipiirissä Järva- ja Viljandimaalla suurimman kannatuksen saanut puolue 27,4 prosentin ääniosuudella. Uudeksi Viron politiikan tähdeksi luonnehdittu Mikser johdatti puolueen suureen vaalivoittoon melkein kaksinkertaistaen puolueen paikkamäärän kymmenestä edustajasta yhdeksääntoista.
Helmikuussa 2014 Andrus Ansip ilmoitti eroavansa pääministerin tehtävistä, minkä seurauksena istuva hallitus hajotettiin. Uusi hallitus muodostettiin reformipuolueen ja sosiaalidemokraattisen puolueen välille, ja se jatkoi huhtikuun 2015 vaaleihin saakka. Mikser jatkoi puolustusministerinä myös vaalien jälkeisessä hallituksessa.
Mikser on aktiivinen muillakin yhteiskunnan aloilla. Marraskuussa 2004 hänet valittiin maan suurimman urheiluliiton, Viron yleisurheiluliiton puheenjohtajaksi. Mikser oli aikanaan pituushypyssä nuorten sarjassa Viron mestari. 23. helmikuuta 2006 Mikser kuitenkin ilmoitti luopuvansa liiton johdosta Riigikogun työmäärän ja perhe-elämän takia.
Jevgeni Ossinovski ilmoitti toukokuun 2015 alussa haastavansa Mikserin sosiaalidemokraattien puheenjohtajana kesäkuun puoluekokouksessa. Muutamaa päivää ennen puoluekokousta Mikser ilmoitti vetäytyvänsä äänestyksestä ja sosiaalidemokraatit valitsivat Ossinovskin puolueen uudeksi puheenjohtajaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sven Mikser Wikimedia Commonsissa
Sven Mikser Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| n k  S&D-ryhmän Euroopan parlamentin jäsenet (2024–2029) |
| --- | --- |
Saksa:  Barley  Bischoff  Bullmann  Burkhardt  Costanzo  Cremer  Ecke  Geier  Lange  Noichl  Repasi  Repp  Sippel  Wölken 
Ranska:  Clergeau  Fita  Germain  Glucksmann  Jouvet  Kalfon  Lalucq  Laurent  Mebarek  Pellerin-Carlin  Rafowicz  Ridel  Sargiacomo 
Italia:  Annunziata  Benifei  Bonaccini  Corrado  Decaro  Gori  Gualmini  Laureti  Lupo´  Maran  Moretti  Nardella  Picierno  Ricci  Ruotolo  Strada  Tarquinio  Tinagli  Topo  Zan  Zingaretti 
Espanja:  Ballarín Cereza  Cepeda  Fernández  Gálvez  García  Gómez López  González Casares  Homs Ginel  Jalloul Muro  López  López Aguilar  Luena  Maestre  Mendia Cueva  Moreno Sánchez  Pajín  Ros Sempere  Sánchez Amor  Sancho Murillo  Serrano Sierra 
Puola:  Biedroń  Scheuring-Wielgus  Śmiszek 
Romania:  Benea  Cârciu  Dîncu  Firea  Grapini  Manda  Mînzatu  Mușoiu  Negrescu  Nica  Tudose 
Alankomaat:  Chahim  Maij  Reuten  Wolters 
Belgia:  Ceulemans  Di Rupo  Tobback  Van Brempt 
Kreikka:  Arnaoútoglou  Maniátis  Papandréou 
Portugali:  Assis  Gomes  B. Gonçalves  S. Gonçalves  Mendes  Rodrigues  Tavares  Temido 
Unkari:  Dobrev  Molnár 
Ruotsi:  Danielsson  Dibrani  Eriksson  Fritzon  Incir 
Itävalta:  Grossmann  Heide  Regner  Schieder  Sidl 
Bulgaria:  Penkova  Vigenin 
Tanska:  Fuglsang  Schaldemose  Vind 
Suomi:  Guzenina  Heinäluoma 
Irlanti:  Ó Ríordáin 
Kroatia:  Borzan  Jerković  Matić  Picula 
Liettua:  Andriukaitis  Blinkevičiūtė 
Slovenia:  Nemec 
Latvia:  Ušakovs 
Viro:  Kaljurand  Mikser 
Kypros:  Mavrídis 
Luxemburg:  Angel 
Malta:  Agius Saliba  Attard  Bajada 
Viron europarlamentaarikot
| n k   Viron Euroopan parlamentin jäsenet (2019–2024) |
| --- | --- |
EPP:  Terras (2020–) 
Renew:  Ansip  Paet  Toom 
S&D:  Kaljurand  Mikser 
ID:  Madison 
| n k   Viron Euroopan parlamentin jäsenet (2024–2029) |
| --- | --- |
EPP:  Ratas  Terras 
Renew:  Paet  Toom 
S&D:  Kaljurand  Mikser 
ECR:  Madison 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Henkilöt:  MEP-hakemisto
Motu One

Motu One
Motu One ilmakuvassa
| --- | --- |
Muut nimet:  Îlot de Sable
Sijainti:  Nuku Hiva Ranskan Polynesia Ranska
Saariryhmä:  Marquesassaaret
Pinta-ala:  0,03 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Motu One tarkoittaa kahta Ranskan Polynesiassa sijaitsevaa saarta. Ne ovat Marquesas-saarten saariryhmän pohjoisimmat saaret. Saaret sijaitsevat 30 kilometriä koilliseen Eiaosta ja 15 kilometriä koilliseen Hatutusta. Saari on asumaton.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Motu One Wikimedia Commonsissa
Ranskan Polynesian saaret
| --- | --- |
Australsaaret:   Îles Maria  Marotiri  Raevavae  Rapa  Rimatara  Rurutu  Tubuai 
Gambiersaaret:   Akamaru  Angakauitai  Aukena  Kamaka  Kauku  Kouaku  Makapu  Makaroa  Mangareva  Manui  Mekiro  Papuri  Puaumu  Taravai  Temoe  Tokorua  Totegengie 
Marquesassaaret:   Eiao  Hatutu  Motu Iti  Motu Oa  Motu One  Nuku Hiva  Ua Huka  Ua Pu  Fatu Hiva  Fatu Huku  Hiva Oa  Moho Tani  Motu Nao  Tahuata  Terihi 
Seurasaaret:   Motu One  Bora Bora  Huahine  Maiao  Maupiti  Mehetia  Moorea  Mopelia  Raiatea  Scilly  Tahaa  Tahiti  Tetiaroa  Tupai 
Tuamotusaaret:   Ahe  Akiaki  Amanu  Anuanuraro  Anuanurunga  Fakarava  Fangataufa  Hao  Hereheretue  Hikueru  Makatea  Manihi  Mataiva  Matureivavao  Mururoa  Napuka  Nukutavake  Nukutepipi  Pinaki  Puka-Puka  Pukarua  Reao  Takapoto  Takaroa  Tematangi  Tenararo  Tenarunga  Tepoto Nord  Tepoto Sud  Tikehau  Tikei  Vahanga  Vahitahi  Vairaatea
Jaak Madison

| Jaak Madison |
| --- | --- |
 Jaak Madison 2024
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1991 (ikä 33) Albu, Neuvosto-Viro
Poliitikko
Puolue:  Viron konservatiivinen kansanpuolue (EKRE) (2013–2024) Viron keskustapuolue (2024–)
Asema:  Riigikogun jäsen (2015–) EKRE:n varapuheenjohtaja
Kotipaikka:  Viljandi
Aiheesta muualla
jaakmadison.ee
Jaak Madison (s. 22. huhtikuuta 1991 Albu, Viro) on Viron parlamentin Riigikogun ja Viljandin kaupunginvaltuuston jäsen sekä Viron konservatiivisen kansanpuolueen (EKRE) varapuheenjohtaja.lähde? Hän toimi puolueen nuorisojärjestön Sinine Äratuksen puheenjohtajana 2014−2016.lähde? Hänestä tuli Euroopan parlamentin jäsen vuoden 2019 vaalien jälkeen.
Madison opiskeli Albun peruskoulussa ja Noarootsi Gümnaasiumissa. Hän oli vaihto-opiskelijana Suomessa ja jatkoi opintojaan Tallinna Vanalinna Täiskasvanute Gümnaasiumissa ja tarjoilijaopintoja Tallinna Teeninduskoolissa sekä työskenteli laivoilla. Valmistuttuaan lukiosta vuonna 2011 Madison aloitti markkinoinnin opinnot Tallinna Majanduskoolissa. Madison valmistui Tarton yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta vuonna 2023 oikeustieteen kandidaatiksi.
Madison liittyi EKREen toukokuussa 2013 ja hänet valittiin samana vuonna Albun kunnanvaltuustoon. Tammikuussa 2014 Madison valittiin yksimielisesti EKREn Järva- ja Viljandimaan piirin puheenjohtajaksi. Kuntavaaleissa 2017 Madison valittiin Viljandin kaupunginvaltuustoon.
Madison valittiin kansanedustajaksi Järva- ja Viljandimaan vaalipiiristä vuoden 2015 parlamenttivaaleissa 1 883 äänellä ja uudelleen vuoden 2019 parlamenttivaaleissa 5 612 äänellä.
Madison pitää EKREä ja Perussuomalaisia läheisinä puolueina ja on vieraillut Perussuomalaisten Nuorten yhdistyksen kokouksessa vuosina 2015 ja 2017. Hän isännöi Helsingin Perussuomalaisten Nuorten Viron-vierailun vuonna 2015.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jaak Madison Wikimedia Commonsissa
Jaak Madison Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
| n k  ECR-ryhmän Euroopan parlamentin jäsenet (2024–2029) |
| --- | --- |
Ranska:  Bay  Maréchal  Peltier  Trochu 
Italia:  Berlato  Cavedagna  Ciccioli  Ciriani  Crosetto  Donazzan  Fidanza  Fiocchi  Gambino  Gemma  Inselvini  Magoni  Mantovani  Milazzo  Nesci  Picaro  Polato  Procaccini  Razza  Sberna  Squarta  Torselli  Ventola  Vivaldini 
Puola:  Bielan  Bocheński  Brudziński  Buda  Dworczyk  Gosiewska  Jaki  Kamiński  Maląg  Mularczyk  Müller  Obajtek  Ozdoba  Rzońca  Szydło  Tarczyński  Wąsik  Wiśniewska  Zalewska  Złotowski 
Romania:  Axinia  Piperea  Sturdza  Târziu  Teodorescu  Terheș 
Alankomaat:  Ruissen 
Belgia:  Kanko  Van Dijck  Van Overtveldt 
Kreikka:  Alexandráki  Frágkos 
Tšekki:  Krutílek  Vondra  Vrecionová 
Ruotsi:  Erixon  Timgren  Weimers 
Bulgaria:  Valtšev 
Tanska:  Storm 
Suomi:  Tynkkynen 
Kroatia:  Bartulica 
Liettua:  Tomaszewski  Veryga 
Latvia:  Kols  Pozņaks  Zīle 
Viro:  Madison 
Kypros:  Geadi 
Luxemburg:  Kartheiser 
Viron europarlamentaarikot
| n k   Viron Euroopan parlamentin jäsenet (2019–2024) |
| --- | --- |
EPP:  Terras (2020–) 
Renew:  Ansip  Paet  Toom 
S&D:  Kaljurand  Mikser 
ID:  Madison 
| n k   Viron Euroopan parlamentin jäsenet (2024–2029) |
| --- | --- |
EPP:  Ratas  Terras 
Renew:  Paet  Toom 
S&D:  Kaljurand  Mikser 
ECR:  Madison 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  MEP-hakemisto
Dionysios bar Salibi

Dionysios bar Salibi tai Jakob bar Salibi (k. 2. marraskuuta 1171) oli 1100-luvun huomattavin länsisyyrialainen kirjoittaja syyrialaisessa kirkossa.
Hänen nimensä oli alun perin Jakob, mutta hän sai uuden nimen Dionysios tullessaan vihityksi Marašin piispaksi vuonna 1154. Lisäksi hän sai nimen bar Salibi, "ristin poika". Dionysioksen piispakausi oli täynnä poliittisia levottomuuksia, esimerkiksi ristiretkeläisten ja arabien välisiä. Hän myös joutui toisten kristittyjen, armenialaisten vangiksi, mistä vankeudesta hän pakeni ja vetäytyi luostariin.
Vuonna 1165 hän oli tukemassa kirkon patriarkaksi Mikael Syyrialaista. Tämän seurauksena hän itsekin palasi seurakuntaelämään ja toimi Amidin piispana vuodesta 1166 kuolemaansa 2. marraskuuta 1171 asti.
Dionysios kirjoitti kommentteja liturgiaan, uskontunnustukseen sekä kappadokialaisten isien, Pseudo-Dionysios Areopagitan, Severos Antiokialaisen, Euagrios Pontoslaisen ja Aristoteleen teoksiin. Hän laati myös teologisia esityksiä esimerkiksi kolminaisuudesta, sakramenteista ja inkarnaatiosta. Lisäksi hän laati apologioita juutalaisia, muslimeja, determinististä filosofiaa, nestoriolaisia ja armenialaisia vastaan. Hänen suurtyönsä oli koko Raamatun kommentaari, johon oli koostettu suuri määrä kreikkalaisten ja syyrialaisten uskonoppineiden opetuksia.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  4  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel 2  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Australia  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef