stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Britta Oppelt

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Britta Oppelt olympiahopeamitalistina Lontoossa 2012. |  Britta Oppelt olympiahopeamitalistina Lontoossa 2012. |  Britta Oppelt olympiahopeamitalistina Lontoossa 2012. |  |
Maa:   Saksa
Naisten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Ateena 2004 | pariairokaksikko |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2012 | pariaironelonen |  |
|  Pronssia | Peking 2008 | pariaironelonen |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bled 2011 | pariaironelonen |  |
|  Kultaa | Chungjiu 2013 | pariaironelonen |  |
|  Hopeaa | Milano 2003 | pariairokaksikko |  |
|  Hopeaa | Gifu 2005 | pariaironelonen |  |
|  Hopeaa | Eton 2006 | pariairokaksikko |  |
|  Hopeaa | München 2007 | pariaironelonen |  |
|  Pronssia | Karapiro 2010 | pariaironelonen |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sevilla 2013 | pariaironelonen |  |
|  Hopeaa | Montemor-o-Velho 2010 | pariaironelonen |  |
Britta Oppelt (s. 5. heinäkuuta 1978) on saksalainen soutaja. Hän saavutti olympiahopeaa pariairokaksikossa Ateenassa 2004 ja pariaironelosessa Lontoossa 2012 sekä olympiapronssia pariaironelosessa Pekingissä 2008.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Oppelt voitti pariaironelosessa kultaa Bledissä 2011 ja Chungjiussa 2013. Hän saavutti samassa luokassa MM-hopeaa Gifussa 2005 ja Münchenissä 2007 sekä MM-pronssia Karapirossa 2010. Pariairokaksikossa hän saavutti MM-hopeaa Milanossa 2003 ja Etonissa 2006 Hän voitti pariaironelosessa Euroopan-mestaruuden Sevillassa 2013.
Carlos Damas

Carlos Damas
Carlos Damas (s. 8. huhtikuuta 1973, Coimbra) on portugalilainen viulisti. Hän siirtyi 6-vuotiaana synnyinkaupungistaan Coimbrasta Lissaboniin.
Damas esiintyi ensimmäistä kertaa solistina orkesterin kanssa 15-vuotiaana. Vuonna 1990 hän muutti Pariisiin. Vuonna 1995 levy-yhtiö Numérica julkaisi hänen ensimmäisen levytyksensä. Hän on tähän mennessä levyttänyt muun muassa Ludwig van Beethovenin, Felix Mendelssohn-Bartholdyn ja Sergei Prokofjevin sonaatteja.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi), (portugaliksi)
Carl Icahn

Carl Celian Icahn (s. 16. helmikuuta 1936 Queens, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pääomasijoittaja ja miljardööri. Hänen omaisuutensa arvo oli vuonna 2009 yhdeksän miljardia dollaria. Icahn kasvoi Queensissä New Yorkissa. Hän valmistui kandidaatiksi (psykologia) Princetonin yliopistosta, ja jatkoi lääketieteen opinnoilla New Yorkin yliopistossa, jossa opinnot jäivät kuitenkin kesken. Icahnilla on 1980-luvulta periytyvä maine aggressiivisena aktivistisijoittajana.
Icahn Stadium
Yleisurheilustadion Icahn Stadium New Yorkissa on nimetty Icahnin mukaan. Hän rahoittaa muun muassa myös Princetonin yliopiston perinnöllisyystieteen laboratoriota, joka myös on nimetty hänen mukaansa.
Liiketoimintoja

Vuonna 1985 Icahn osti rahoitusta tarvinneen Trans World Airlinesin. Saatuaan yhtiön hallintaansa hän myi sen kannattavimpia osia kilpailijoille. Icahn pakotettiin eroamaan 1992, jolloin yhtiön konkurssianomus oli jo vireillä. TWA meni konkurssiin 1993. Icahn omisti 1980-luvulla myös Texacoa ja USX:ia.
Icahn omisti 2000-luvun alussa 3,3 % Time Warnerista. Hän pyrki erottamaan pääjohtaja Richard Parsonsin ja jakamaan yhtiön vuonna 2006, mutta ei saanut osakkeenomistajien kannatusta. Helmikuussa 2006 tehdyn sopimuksen mukaan Time Warner osti omia osakkeita 20 miljardin dollarin arvosta, leikkasi kustannuksia 500 miljoonan dollarin edestä vuonna 2007 ja nimitti hallitukseen kaksi Icahnia konsultoivaa riippumatonta jäsentä.
Icahn sijoitti kaksi miljardia dollaria ruotsalaiseen Cevian Capitaliin. Cevian Capital hankki vuonna 2005 noin neljän prosentin osuuden suomalaisesta Metsosta. Keväällä 2006 Cevian Capitalin johtava osakas Christer Gardell valittiin yhtiön hallitukseen. Icahn ja Cevian Capital ostivat vuonna 2004 3 % Skandiasta ja 9,9 % Lindexistä. Cevian vähensi 27. kesäkuuta 2006 Lindex-omistustaan 5,6 prosenttiin ja 18. heinäkuuta 2006 4,4 prosenttiin.
Kun lääkealan yritys Mylan Laboratories julkaisi 2004 aikeensa ostaa King Phamaceuticalsin, Icahn osti yrityksen osakkeita. Icahnin mukaan Mylan tarjosi King Pharmaceuticalsista liikaa. Hän arvosteli myös Mylanin pääjohtajan palkkaa liian korkeaksi ja oli sitä mieltä, että yritystä johdettiin väärin. Vuonna 2005 Mylan luopui yrityskaupasta perustellen sitä sillä, että oli saanut yhtiöstä uusia tietoja.
Icahn oli merkittävä vähemmistöomistaja Yahoossa, kun se neuvotteli 2008 ostotarjouksesta Microsoftin kanssa. Icahn vaati, että Microsoftin tarjous olisi hyväksyttävä, kun taas varsinkin toimitusjohtaja Jerry Yang vastusti hyväksymistä. Tarjousta ei hyväksytty. Yahoon kurssi putosi sittemmin tuntuvasti ja toimitusjohtaja Yang erosi.
Aiheesta muualla

The Icahn Report, Carl Icahnin verkkopäiväkirja
Carl Finer

| Karl-Jörgen Viskus> Henkilötiedot.Muusikko |
| --- | --- |
Taiteilijanimi:  Carl Finer
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  2009–
Tyylilajit:  hip hop
Levy-yhtiöt:  Helsinki Freedom Records
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Karl-Jörgen Viskus on virolainen hip hop -artisti, joka tunnetaan paremmin taiteilijanimellä Carl Finer. Hän muutti Suomeen keväällä 2008 ja julkaisi esikoisalbumin nimeltä From the Beginning to the End Helsinki Freedom Recordsin kautta vuonna 2009.
Diskografia > Albumit

From the Beginning to the End (2009)
Aiheesta muualla

Carl Finer MySpace -sivustolla (suomeksi)
Carlos García Badías

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Carlos García Badías
Syntymäaika: 29. huhtikuuta 1984 (ikä 40)
Syntymäpaikka: Barcelona, Espanja
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 185 senttimetriä
Seura
Seura: Almería
Pelinumero: 21
Junioriseurat
1999–2002: Espanyol
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2002–2004 2003–2005 2004–2005 2005– 2009–2010 | Espanyol B Espanyol → Poli Ejido Almería → Betis | 30 (0) 3 (0) 34 (1) 141 (0) 33 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 22. tammikuuta 2011.
Carlos García Badías (s. 29. huhtikuuta 1984 Barcelona, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Almeríaa ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura

García on Espanyolin kasvatti. Kaudella 2003–2004 hän pelasi kolmeen otteeseen seuran edustusjoukkueessa. Seuraavaksi kaudeksi 2004–2005 hän siirtyi lainalle Polideportivo Ejidoon.
Kesällä 2005 García palasi kasvattajaseuraansa, jonka jälkeen hänet kaupattiin Segunda Divisiónissa pelanneeseen Almeríaan. Hän nousi lähes välittömästi joukkueen avauskokoonpanoon ja pelasi lopulta koko kauden aikana yhteensä 39 sarjaottelua. Almería onnistui nousemaan seuraavan kauden 2006–2007 päätteeksi maan korkeimmalle sarjatasolle Primera Divisióniin.
Hänellä oli vaikeuksia saada peliaikaa Hugo Sánchezin alaisuudessa ja niin hän vietti kauden 2009–2010 lainalla sevillalaisseura Real Betisissä. Palattuaansa Almeríaan hän onnistui jälleen vakiinnuttamaan pelipaikkansa avauskokoonpanossa.
Aiheesta muualla

Carlos Garcían esittely Almerían kotisivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Carlos Garcían tilastot BDFutbol-sivustolla (englanniksi)
Chance Vought

Piirros Chance Voughtista lentokoneen ohjaamossa 1910-luvun alkupuoliskolta.
Chauncey Milton Vought (6. helmikuuta 1890 – 25. heinäkuuta 1930) oli yhdysvaltalainen lentokonetehtailija. Hän perusti Lewis and Vought Corporationin Birdseye Lewisin kanssa. Tämä yhtiö kehittyi sittemmin Vought-yhtiöksi ja toteutti lukuisia hävittäjälentokoneita Yhdysvaltain laivastolle.
Chance Vought syntyi ja kasvoi Long Islandilla, New Yorkin osavaltiossa. Hän opiskeli Pratt Institutessa, New Yorkin yliopistossa ja Pennsylvanian yliopistossa. Vought kuoli verenmyrkytykseen 40-vuotiaana.
Bob Dylanin diskografia

Tämä on Bob Dylanin diskografia.
Albumit

| Albumin nimi | Julkaistu |
| --- | --- |
Bob Dylan: 19. maaliskuuta 1962
The Freewheelin’ Bob Dylan: 27. toukokuuta 1963
The Times They Are a-Changin’: 13. tammikuuta 1964
Another Side of Bob Dylan: 8. elokuuta 1964
Bringing It All Back Home: 22. maaliskuuta 1965
Highway 61 Revisited: 30. elokuuta 1965
Blonde on Blonde : 27. kesäkuuta 1966
Bob Dylan’s Greatest Hits: 27. maaliskuuta 1967
John Wesley Harding: 27. joulukuuta 1967
Nashville Skyline: 9. huhtikuuta 1969
Self Portrait: 8. kesäkuuta 1970
New Morning: 19. lokakuuta 1970
Bob Dylan’s Greatest Hits Vol. II: 17. marraskuuta 1971
Pat Garrett & Billy the Kid: 16. heinäkuuta 1973
Dylan: 19. lokakuuta 1973
Planet Waves: 17. tammikuuta 1974
Before the Flood: 20. kesäkuuta 1974
Blood on the Tracks: 17. tammikuuta 1975
The Basement Tapes: 26. kesäkuuta 1975
Desire: 5. tammikuuta 1976
Hard Rain: 13. syyskuuta 1976
Street Legal: 15. kesäkuuta 1978
Bob Dylan at Budokan: 23. huhtikuuta 1979
Slow Train Coming: 20. elokuuta 1979
Saved: 23. kesäkuuta 1980
Shot of Love: 10. elokuuta 1981
Infidels: 27. lokakuuta 1983
Real Live: 3. joulukuuta 1984
Empire Burlesque: 10. kesäkuuta 1985
Biograph: 7. marraskuuta 1985
Knocked Out Loaded: 14. heinäkuuta 1986
Down in the Groove: 30. toukokuuta 1988
Dylan & The Dead: 30. tammikuuta 1989
Oh Mercy: 18. syyskuuta 1989
Under the Red Sky: 10. syyskuuta 1990
The Bootleg Series Volumes 1-3 (Rare & Unreleased) 1961–1991: 26. maaliskuuta 1991
Good as I Been to You: 3. marraskuuta 1992
World Gone Wrong: 26. lokakuuta 1993
Bob Dylan’s Greatest Hits Volume 3 : 15. marraskuuta 1994
MTV Unplugged: 2. toukokuuta 1995
Time Out of Mind: 30. syyskuuta 1997
The Bootleg Series Vol. 4: Bob Dylan Live 1966, The ”Royal Albert Hall” Concert: 13. lokakuuta 1998
The Essential Bob Dylan: 31. lokakuuta 2000
Love and Theft : 11. syyskuuta 2001
The Bootleg Series Vol. 5: Bob Dylan Live 1975, The Rolling Thunder Revue: 26. marraskuuta 2002
The Bootleg Series Vol. 6: Bob Dylan Live 1964, Concert at Philharmonic Hall: 30. maaliskuuta 2004
The Bootleg Series Vol. 7: No Direction Home: The Soundtrack: 30. elokuuta 2005
Live at The Gaslight 1962: 30. elokuuta 2005
Modern Times: 29. elokuuta 2006
Together Through Life: 28. huhtikuuta 2009
Christmas in the Heart: 13. lokakuuta 2009
Tempest: 11. syyskuuta 2012
Rough and Rowdy Ways: 19. kesäkuuta 2020
Elokuvat > Pääosassa

Älä katso taaksesi (Dont Look Back, 1967) – dokumentti vuoden 1965 Englannin-kiertueesta
Eat the Document (1969) – dokumentti
Renaldo and Clara (1978)
Masked and Anonymous (2003)
No Direction Home (2005) – dokumentti
Elokuvat > Sivuosassa

Pat Garrett ja Billy the Kid (Pat Garrett and Billy the Kid, 1973)
Tähdenlento (Hearts of Fire, 1987)
Tulileikki (Backtrack, 1990)
Paradise Cove (1999)
Elokuvat > Esiintyjänä

Festival (1967) – dokumentti
The Concert For Bangladesh (1972) – dokumentti
The Last Waltz (1978) – dokumentti
Elokuvat > Muut

I’m Not There (2007) – elämäkerta, jossa useat eri näyttelijät esittävät Dylania
Brenda Martinez

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Brenda Martinez |  Brenda Martinez |  Brenda Martinez |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Moskova 2013 | 800 metriä |  |
Brenda Martinez (s. 8. syyskuuta 1987) on yhdysvaltalainen, keskimatkan juoksuihin erikoistunut yleisurheilija.
Martinez saavutti alun perin MM-pronssia 800 metrin juoksussa Moskovassa 2013 ennätyksellään 1.57,91. Hän nousi myöhemmin hopealle, kun toiseksi sijoittunut Marija Savinova hylättiin dopingin takia. Hän on karsiutunut MM-kilpailuissa välierissä 800 metrillä  2015 ja 2017 sekä olympialaisissa 1 500 metrillä 2016.
Portlandin sisäratojen MM-kilpailuissa 2016 Martinez sijoittui 1 500 metrillä viidenneksi. Istanbulin MM-hallikilpailuissa 2012 hän ei selviytynyt 1 500 metrillä loppukilpailuun.
Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa Martinez on voittanut sisäradoilla 1 500 metrillä kultaa 2016 ja sijoittunut toiseksi 2012. Ulkoradoilla hän on saavuttanut 800 metrillä hopeaa 2013 ja 2015 sekä pronssia 2017 ja 1 500 metrillä pronssia 2016.
Henkilökohtaiset ennätykset

| Matka | Aika | Paikka | Vuosi  |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m | 1.57,91 | Moskova | 18. elokuuta 2013 |
| 1 000 m | 2.38,48 | Dubnica nad Váhom | 26. elokuuta 2012 |
| 1 500 m | 4.00,94 | Monaco | 19. heinäkuuta 2013 |
| maili | 4.26,76 | Falmouth | 11. elokuuta 2012 |
| 5 000 m | 15.30.89 | Pasadena | 8. kesäkuuta 2013 |
Brenda Schultz-McCarthy

| Brenda Schultz-McCarthy |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. joulukuuta 1970 (ikä 53)
Kansalaisuus:   Alankomaat
Tennispelaaja
Pituus:  188 cm
Paino:  77 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  syyskuu 1986–2008
Palkintorahat:  2 632 740 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  9. (20.5.1996)
Turnausvoittoja:  7
Voitot/tappiot:  403–293
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  4. kierros (1989, 1995, 1996)
Ranskan avoimet:  4. kierros (1988, 1993)
Wimbledon:  puolivälierät (1995)
Yhdysvaltain avoimet:  puolivälierät (1995)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  7. (2.10.1995)
Turnausvoittoja:  9
Voitot/tappiot:  238–180
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Brenda Anne Marie Schultz-McCarthy (s. 28. joulukuuta 1970 Haarlem) on alankomaalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän oli kaksinpelissä WTA-listan sijalla yhdeksän toukokuussa 1996 ja nelinpelissä seitsemäntenä lokakuussa 1995. Hän voitti urallaan seitsemän WTA-turnausta kaksinpelissä ja yhdeksän turnausta nelinpelissä. Hän oli WTA-kiertueen kovasyöttöisin pelaaja vuosina 1990–1997.
Aiheesta muualla

Brenda Schultz-McCarthy WTA:n sivuilla (englanniksi)
Brenda Schultz-McCarthy ITF:n sivuilla (englanniksi)
Brenda Schultz-McCarthy Tennis and Adventure Camp
Choe Son-hui

Choe Son-hui
Choe Son-hui (kor. 최선희, Choe Seon-hui; s. 1964 Pjongjang) on pohjoiskorealainen diplomaatti ja poliitikko.
Choe on Pohjois-Korean pääministerinä toimineen Choe Yong-rimin adoptiotytär. Hän opiskeli Pohjois-Koreassa, Kiinassa, Itävallassa ja Maltalla. Choe nousi esiin tiedotusvälineissä ensimmäisen kerran vuonna 1997 hänen toimiessaan tulkkina Pohjois-Korean edustajille neljän osapuolen välisissä ydinaseneuvotteluissa. Myöhemmin hän osallistui kuusikantaneuvotteluihin Pohjois-Korean ydinaseohjelmasta. Choe eteni Pohjois-Korean neuvottelijaryhmän avainjäseneksi. Helmikuussa 2018 hän sai nimityksen Pohjois-Korean varaulkoministeriksi. Kesäkuussa 2022 Choe sai nimityksen Pohjois-Korean ensimmäiseksi naispuoliseksi ulkoministeriksi.
Choe tapasi Bill Clintonin tämän elokuussa 2009 tekemällä matkalla Pjongjangiin. Vuosina 2018 ja 2019 hän tapasi Kim Jong-unin kanssa Donald Trumpin Singaporen ja Hanoin huippukokouksissa. 14. tammikuuta 2024 Choe lähti harvinaiselle vierailulle Moskovaan keskustelemaan Sergei Lavrovin kanssa tämän kutsumana Pohjois-Korean ja Venäjän taloudellisten, poliittisten ja sotilaallisten yhteyksien syventämisestä. Venäjän kansainvälisen aseman heikennyttyä Ukrainan sodan (2022) myötä analyytikot arvioivat Venäjän alkaneen nähdä suhteensa Pohjois-Koreaan aiempaa arvokkaampana.
Chodzieżin piirikunta

Chodzieżin piirikunta (puol. powiat chodzieski) on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 47 055. Siihen kuuluvat neljä kuntaa ovat Budzyń, Chodzież, Margonin ja Szamocin.
Piirikunnan väestöpyramidi 2014.
Vuoden 2019 lopussa Chodzieżin piirikunnan asukkaista 50,9 prosenttia oli naispuolisia ja 49,1 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 19 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,5 prosenttia ja eläkeikäiset 20,5 prosenttia väestön keski-iän ollessa 40,8 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 752 lasta. Chodzieżin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 41 419 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Carmine Pecorelli

Carmine Pecorelli.
Carmine Pecorelli (14. kesäkuuta 1928 Sessano del Molise – 20. maaliskuuta 1979 Rooma) oli italialainen journalisti, kotimaassaan paremmin tunnettu lempinimellään Mino. Pecorelli murhattiin vuonna 1979, mistä seurasi valtava poliittinen skandaali, kun teosta asetettiin sen epäiltynä toimeksiantajana syytteeseen maan moninkertainen pääministeri Giulio Andreotti.
Elämä ja ura

Pecorelli syntyi paikallisen apteekkarin poikana silloin (vuoteen 1970) Campobasson provinssiin kuuluneessa Sessano del Molisen kunnassa. Apteekkaria hänestä ei kuitenkaan tullut. Suoritettuan yliopiston lakitieteen loppututkinnon hän hakeutui lehtimiehen uralle. Vuodesta 1967 hän oli Mondo d'oggi-aikakauslehden päätoimittaja. Seuraavanna vuonna hän perusti oman uutistoimiston, Osservatore Politico ja vuodesta 1978 myös toimitti samannimistä aikakausijulkaisua, parhaiten tunnettu lyhenteellä OP. Pecorellin julkaisua voi kutsua juorulehdeksi, joka erikoistui kaikenlaisten skandaalien julkistamiseen. P2-vapamuurariloosin jäsenenä Pecorellilla oli erinomaisia tietolähteitä, joiden joukossa myös salaisen palvelun virkamiehiä. Pecorelli ei kuitenkaan erityisesti arvostanut vapaamuurareita, joita hän 1975 kuvasi naurettavaksi kokoelmaksi juonittelevia ja tekopyhiä mytomaaneja. Noin vuotta myöhemmin Pecorellin ja loosin välit olivat menneet niin huonoiksi, että hän katsoi parhaaksi jättää jatkossa osallistumatta sen kokouksiin.
Kuolema ja oikeudelliset seuraukset

Pecorelli murhattiin 20 maaliskuuta 1979 autoonsa, kun hän oli lähdössä OP:n toimituksesta kotiinsa.  Lähistöllä iltapimeässä odottanut salamurhaaja ampui häntä kolmasti selkään ja neljännen luodin suuhun.
Murhan jälkeen tehdyissä etsinnöissä Pecorellin toimistosta löydettiin kansio, joka sisälsi Italian sotilaallisen tiedustelupalvelun (SID) salaisia asiakirjoja. Ne käsittelivät tiedustelupalvelulle vuonna 1974 annettua tehtävää, tarkkailla poliitikko Mario Folignin toimintaa. Foligni oli perustanut uuden katolilaisen puolueen nimeltä Nuovo partito popolare, joka oli uhka Italian kristillisdemokraattiselle puolueelle. Tästä syystä on epäilty, että tehtävän oli antanut tiedustelupalvelulle silloinen puolustusministeri Giulio Andreotti. Asiakirjat paljastivat muun muassa, että SID oli tehtävää suorittaessaan syyllistynyt laittomaan puhelinten kuuntelemiseen. On jäänyt epäselväksi, kuka nämä salaiset asiakirjat luovutti Pecorellille, mutta yksi epäillyistä oli SID:in entinen D-osaston (vastavakoilu) komentaja, kenraali Gianadelio Maletti.
Viranomaisten todistajiksi kääntyneet mafiosot Tommaso Buscetta ja Francesco Marino Mannoia väittivät v. 1993 antamissaan todistajalausunnoissa tietävänsä kuka oli Pecorellin murhan takana: Giulio Andreotti. Andreotti joutui 1990-luvun lopussa yhdessä useiden muiden kanssa syytteeseen Pecorellin murhasta. Alimmassa oikeusasteessa Andreotti todettiin vuonna 1999 päättyneessä oikeudenkäynnissä syyttömäksi, mutta tuomiosta valitettiin ja seuraavassa oikeudenkäynnissä marraskuussa 2002 hänet ja kanssasyytetty mafioso Gaetano Badalamenti tuomittiin molemmat 24 vuoden vankeuteen. Epäillyt salamurhaajat Michelangelo La Barbera ja Massimo Carminati vapautettiin syyttöminä. Lokakuussa 2003 Kassaatiotuomioistuin kumosi Andreottin ja Badalamentin tuomiot julistaen Andreottin täysin syyttömäksi osallisuuteen. Ketään muuta ei ole sen jälkeen asetettu syytteeseen Pecorellin murhasta. Roomassa tapahtuman aikaan toimineen rikollisjärjestön Banda della Maglianan entinen jäsen Antonio Mancini on useaan otteeseen, haastatteluissa ja oikeudessa, sanonut tietävänsä varmuudella, että Carminati ja La Barbera olivat syyllisiä. Tehtävän heille oli Mancinin mukaan antanut järjestön johtaja Franco Giuseppucci, joka oli sanonut että Pecorellin murhan olivat tilanneet "poliitikot". Tämän tiedon olivat Mancinille välittäneet Giuseppuccin seuraajat Danilo Abbruciati ja Enrico De Pedis. Siinä yhteydessä De Pedis oli myös näyttänyt Mancinille murhassa käytettyä asetta, sanoen, että se oli Carminatin, ja kehuen samalla tämän taitavasti itse tekemää äänenvaimenninta.
Britta Lejon

| Britta Lejon |
| --- | --- |
 Lejon vuonna 2008.
Ruotsin demokratia- ja hallintoministeri
 Göran Perssonin hallitus 7. lokakuuta 1998 – 21. lokakuuta 2002  
Kansanedustaja
 2002–2006  
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. marraskuuta 1964 (ikä 59)
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Vanhemmat:  Anna-Greta Leijon
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraatit
Britta Lejon (s. 2. marraskuuta 1964) on ruotsalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja. Hän on ollut Ruotsin valtiopäivien jäsen vuosina 2002–2006 ja toiminut Ruotsin demokratia- ja hallintoministerinä 1998–2002. Vuodesta 2023 hän on johtanut kansainvälistä valtion ja kuntien työntekijöiden ammattiliittojen keskusjärjestöä Public Services Internationalia.
Lejonin äiti oli poliitikko Anna-Greta Leijon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Britta Lejon Wikimedia Commonsissa
Britta Lejon Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla (ruotsiksi)
Britta Wikström

Britta Wikström (1917–1979) oli suomalainen missi ja Miss Eurooppa vuodelta 1937.
Britta Wikström osallistui vuoden 1937 Miss Suomi -kilpailuihin. Kilpailuissa Miss Suomeksi kruunattiin Margareta Huldin ja Britta Wikströmistä tuli ensimmäinen perintöprinsessa sekä ihannetyttö. Koska Huldinin isä kielsi tyttäreltään osallistumisen Miss Eurooppa -kilpailuihin, lähetettiin sinne sen sijaan Wikström, joka päätyi voittamaan kilpailun.
Aiheesta muualla

Jo toinen kerta! Britta Wikströmin, Miss Euroopan, perhettä tapaamassa, Suomen Kuvalehti, 30.10.1937, nro 44, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Chris Fuhrman

Christopher T. Fuhrman (17. elokuuta 1960 – 20. toukokuuta 1991) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän julkaisi University of Georgia Pressin kautta ainoan romaaninsa (The Dangerous Lives of Altar Boys, 1991), jonka pohjalta tehtiin myöhemmin Peter Caren ohjaama elokuva Kuoripoikien kosto (The Dangerous Lives of Altar Boys, 2002). Fuhrman syntyi Savannah'ssa, Georgiassa, ja kuoli nuorella iällä syöpään.
Birger Brunila

Birger Brunila
Birger August Konstantin Brunila (4. lokakuuta 1882 Kotka – 20. tammikuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti, joka toimi 30 vuotta Helsingin kaupungin asemakaava-arkkitehtina.
Brunila pääsi ylioppilaaksi vuonna 1899 ja valmistui arkkitehdiksi 1905 Polyteknillisestä opistosta. Brunilalla oli 1905–1908 yhteinen arkkitehtitoimisto W. G. Palmqvistin kanssa ja vuodesta 1908 hänellä oli oma toimisto.
Brunila oli vuosina 1912–1917 Helsingin kaupungin asemakaava-arkkitehtina silloin toimineen Bertel Jungin apulaisena ja hän seurasi Jungia tähän virkaan 1917. Brunila toimi sitten asemakaava-arkkitehtina vuoteen 1948 saakka. Englantilaisesta puutarhakaupunki-ajatuksesta innostunut Brunila teki lähinnä asuinalueiden kaavoituksia (muun muassa Torkkelinmäki, Lauttasaari, Puu-Käpylä) mutta hän suunnitteli myös Vallilan ja Talin siirtolapuutarhojen asemakaavat. Helsingin ulkopuolelle Brunila teki asemakaavoja Kokkolaan, Kotkaan, Äänekoskelle, Lohjalle, Lauritsalaan ja Keravalle.
Brunila oli Arkkitehti-lehden päätoimittajana vuosina 1912–1916 ja hän oli lehden avustajana 1921–1929.
Toimittaja ja kirjailija Kai Brunila oli Birger Brunilan poika.
Suunnittelutöitä

Enson tehtaat, Enso
Selluloosatehdas ja työväenasuintalot, Kotka
Äänekoski Oy:n tehdaslaitokset ja työväenasunnot, Äänekoski  1920-luvulla
Turun Säästöpankin lisärakennus (yhdessä Valter Jungin kanssa)
Kustaa II Aadolfin maapäivien obeliski, Helsingin Vanhakaupunki 1932
Ruotsinsalmen v:n 1790 taistelun muistomerkki, Susisaari, Suomenlinna 1933
Kirjallista tuotantoa

Suur-Helsingin asemakaavakysymyksiä.  1945
Asemakaavoitus 1918-1945, teoksessa Helsingin historia V:1. Helsinki 1962
Arkitekter och annat folk.  1966
Aiheesta muualla

Tuulikki Koskinen: / Brunila, Birger (1882–1979) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  17.2.2003. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Herttoniemeläinen 2014, s. 10–11