stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sonaatti

Sonaatti (< lat. sonare ’soida’) on eräs taidemusiikin teostyyppi. Se on alun perin tanssi, joka on vähitellen muokkaantunut soitinmusiikiksi ja lopulta moniosaiseksi teokseksi. Sonaatteja on sävelletty pääosin pianolle, viululle, sellolle sekä muutamille puhaltimille. Näistä soittimista piano on ainoa, jolle yleensä ei ole säestystä, mutta on olemassa myös kahdelle pianolle sävellettyjä sonaatteja. Orkesterille sävellettyjä sonaatteja kutsutaan sinfonioiksi, ja orkesterille ja solistisoittimelle sävellettyjä sonaatteja konsertoiksi. Klassisen kauden konserttojen ensimmäinen osa poikkeaa hiukan sonaattimuodosta. Sonaatteja on sävelletty lisäksi pienille yhtyeille, kuten pianotrioille ja jousikvarteteille. Silloin sonaattia nimitetään esimerkiksi trioksi, kvartetoksi tai kvintetoksi soittajien määrän mukaan.
Sonaatin rakenne

Sonaatti koostuu useimmiten kolmesta tai neljästä osasta. Ensimmäinen osa on nopeahko, usein sonaattimuotoinen ja myös monesti draamattisin kaikista sonaatin osista. Vaikka ensimmäinen osa harvemmin poikkeaa konventiosta, se voi olla myös variaatiomuotoinen. Toinen osa on tavanomaisesti hidas. Siinä on usein laulava, rauhallinen melodia, mutta erityisesti Beethoven on käyttänyt myös marssityylisiä teemoja. Toisen osan rakenne vaihtelee paljon, mutta useimmin se on muotoa ABA; myös variaatiomuoto on mahdollinen. Sävellaji voi poiketa sonaatin pääsävellajista paljonkin, esimerkiksi Beethovenin 3. pianokonsertossa muut osat ovat c-mollissa, mutta toinen osa E-duurissa.
Sonaatteihin kuuluu joskus menuetti tai scherzo, jolloin sonaatissa on neljä osaa. Menuetti tai scherzo voi olla myös toisena sonaatissa. Menuetteja käytettiin erityisesti klassismin ajalla. Se on alun perin tanssi ja sonaatin osanakin se on säilyttänyt tanssillisuutensa ja muotonsa: menuetti-trio-menuetti. Scherzoa sonaatissa käytti ensimmäisenä Beethoven. Rakenne on samantyyppinen menuetin kanssa, mutta scherzo on leikkisämpi ja kenties myös vapaampi. Viimeinen osa on usein sonaatin nopein osa. Se voi olla rondo tai sonaattimuotoinen; myös variaatiot jostakin teemasta ovat mahdollisia. Jos sonaatti on sävelletty mollisävellajissa, ei sitä vanhan perinteen mukaan saa lopettaa molliin, joten kooda saattaa näin ollen olla duurissa. Tästäkin säännöstä on tietysti poikkeuksia.
Käytännössä säveltäjät ottivat klassismin aikana vapauksia totutusta kaavasta ja siksi osien rakenne ei aina päde. Kaikissa sonaateissa ei ole edes sonaattimuotoista osaa, esimerkiksi Wolfgang Amadeus Mozartin A-duurisonaatissa KV 331 tai Beethovenin cis-mollisonaatissa op. 27/2 (Kuutamosonaatti). Niin ikään modernit sonaatit poikkeavat tästä kaavasta.
Sonaatin historia > Varhainen sonaatti

Varhaisbarokin aikana, 1600-luvun alkupuolella, termiä sonaatti käytettiin väljästi mistä tahansa joukolle instrumentteja sävelletystä teoksesta erotuksena lauletusta musiikista.  Vuosisadan puoliväliin tultaessa canzona ja sonaattimuodot yhdistyivät, ja sonaatista tuli useampiosainen teos, jonka osien välille pyrittiin luomaan voimakas kontrasti ajan affektiopin mukaisesti. 1660-luvulle sonaatista oli muotoutunut kaksi rinnakkaista alalajia, sonata da camera eli kamarisonaatti ja sonata da chiesa eli kirkkosonaatti. Sonata da camera koostui tavallisesti tyylitellyistä tansseista ja sen ensimmäisenä osana oli preludi. Sonata da chiesaa saatettiin käyttää jumalanpalveluksissa tiettyjen vesperien tai muiden jumalanpalvelusten osien tilalla. Tämän vuoksi siihen ei kuulunut liian maallisina pidettyjä tansseja. Arcangelo Corelli oli italialaisen sonaatin mestari, ja hänen lukuisien sonaattiensa myötä sonata da chiesan osien rakenne vakiintui muotoon hidas-nopea-hidas-nopea.
1600-luvun loppupuolella sonaattien yleisin instrumenttikokoonpano oli kaksi melodiasoitinta, yleensä kaksi viulua ja basso continuo. Teostyyppiä nimitettiin triosonaatiksi sen kolmiäänisen rakenteen vuoksi, vaikka soittajia saattoikin olla useampia kuin kolme basso continuo -ryhmän kokoonpanon vaihdellessa. Säveltäjä Domenico Scarlatti sävelsi yli 500 sonaatiksi nimeämäänsä kappaletta cembalolle. Nämä olivat yksiosaisia eivätkä rakenteeltaan muistuta klassismin ajan sonaattia.
Sonaatin historia > Klassismin ajan sonaatti

Sonaatti oli hyvin tärkeä musiikin muoto 1700-luvun loppupuolella. Klassiseen sonaattiin kuuluu kolme tai neljä osaa, joista lähes poikkeuksetta vähintään yksi on sonaattimuotoinen.
Joseph Haydnin varhaiset sonaatit eivät vielä noudattaneet tätä rakennetta ja ne olivatkin kokeiluja, jotka myöhemmin johtivat sonaatin muodon vakiintumiseen. Haydnin sonaatit saattoivat olla vaikkapa kaksiosaisia, jolloin ensimmäinen nopea osa tai keskimmäinen hidas osa ikään kuin puuttuivat.
Mozart kehitti sonaattia Haydnin jälkeen, pääosin vakiinnuttamalla rakennetta, mutta toisaalta myös ottamalla vapauksia. Mozartilla alkoi esiintyä myös neliosaisia sonaatteja, joissa toisena tai kolmantena on menuetti.
Beethoven sävelsi joskus menuetin sijaan luonteeltaan leikkisän scherzon. Beethovenilla oli myös merkittävä osuus siinä, että sonaatti musiikkityylinä siirtyi konserttisaleihin. Tämä liittyi osaksi Beethovenin monissa sonaateissa käyttämiin vahvoihin melodioihin, mutta toisaalta myös teosten vaativuuteen. Aiemmin sonaatit oli sävelletty pääasiassa harrastelijoille (ja konsertot sen sijaan ammattilaisille). Beethovenin sonaateista monet ovat kuitenkin niin vaikeita, että vain ammattilaiset voivat soittaa niitä kunnolla.
Sonaatin historia > Romantiikan ajan sonaatti

Romantiikan aikana musiikki muuttui muodoltaan vapaammaksi. Tämä koski myös sonaatteja, joita sävellettiin ahkerasti vielä 1800-luvullakin, mutta joiden rakenne muuttui yhä vapaampaan suuntaan. Esimerkiksi Frédéric Chopinin kuuluisan toisen sonaatin tunnetuin kolmas osa on hidas surumarssi ja neljäs osa, joka on kuin kontrolloimaton ryöpsähdys surun jälkeen, lähenee muodottomuudessaan modernia musiikkia.
Uusien sonaattien säveltäminen väheni kuitenkin 1800-luvun kuluessa, vaikka esimerkiksi Franz Liszt teki tästä poikkeuksen. Hän sävelsi yhden pianokirjallisuuden vaativimmista teoksista, h-mollisonaatin, jonka puolituntiseen rakenteeseen on mahdutettu neljän osan materiaali sonaattimuodon sisään niin, että toinen, hidas osa ja kolmas scherzomainen muodostavat kehittelyjakson. Liszt kehitti myös sonaattia yhä vapaampaan suuntaan: sarjassa Vaellusvuosia II on teos Apres une lecture de Dante (sonata una quasi fantasia) eli niin sanottu Dante-sonaatti, joka muistuttaa varhaisempia sonaatteja enää vain etäisesti. Kuten h-mollisonaatti, on Dante-sonaattikin yksiosainen.
Muita romanttisen ajan sonaattisäveltäjiä olivat muun muassa Johannes Brahms ja Robert Schumann.
Sonaatin historia > Moderni sonaatti

Moderneissa sonaateissa sonaattimuodon esiintyminen on erittäin harvinaista ja teosten osien määrä vaihtelee runsaasti. Modernilla sonaatilla ei siten ole enää kovinkaan paljon tekemistä klassismin ja romantiikan sonaattien kanssa, vaan ne pikemminkin lähenevät alkuperäistä Antonio Vivaldin konsertoissa esiintyvää muotoa, jonka ainoa kriteeri on nopean ja hitaan osan vaihtelu.
Moderneja sonaatteja ovat säveltäneet muun muassa Sergei Prokofjev ja Einojuhani Rautavaara.
Kuuluisia sonaatteja

Frédéric Chopin: Sonaatit nrot 2 ja 3
Johannes Brahms: Sonaatti op. 5 nro 3
Joseph Haydn: Sonaatti Es-duuri Hob. XVI/52 (Suuri)
Franz Liszt: h-mollisonaatti ja Apres une lecture de Dante (Sonata una quasi fantasia)
Robert Schumann: Sonaatit nro 1 op. 11 Fis-duuri ja nro 2 op. 22 G-duuri
Pjotr Tšaikovski: Sonaatti G-Duuri op. 37 "Grande sonata"
Ludwig van Beethoven: Sonaatit nrot 8 ("Pateettinen sonaatti") , 14 ("Kuutamosonaatti"), 21 ("Waldstein-sonaatti"), 23 ("Appassionata"), 26 ("Jäähyväissonaatti") ja 29 ("Hammerklavier-sonaatti"), ks. Beethovenin pianosonaatit
Wolfgang Amadeus Mozart: Sonaatit nrot 8, 11 (viimeinen osa: Rondo à la/alla turca), 13, 15 ja 16
Franz Schubert: Sonaatit D 664,  959 ja 960
Sergei Prokofjev: Sonaatit nrot 3 ja 7
Beethovenin jäähyväissonaatin alku
Taito Legends

| Taito Legends |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Empire Interactive Taito
Julkaisija:  Xplosiv Empire Interactive Sega
Julkaistu:  PlayStation 2 & XboxEU 14. lokakuuta 2005NA 25. lokakuuta 2005 Microsoft WindowsEU 14. lokakuuta 2005NA 10. marraskuuta 2005
Lajityyppi:  kokoelma
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 7 ESRB: T  
Alusta:  Microsoft Windows, PlayStation 2, Xbox
Jakelumuoto:  DVD, CD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Taito Legends on Taiton, Empire Interactiven ja Atomic Planet Entertainmentin kehittämä sekä Xplosiven, Empire Interactive ja Segan julkaisema kokoelma Taiton kolikkopelejä. Kokoelma koostuu kaikkiaan 29 pelistä. Ennen Taito Legendsiä Japanissa julkaistiin samankaltaiset kokoelmat Taito Memories Vol. 1 ja Taito Memories Vol. 2.
Taito Legends julkaistiin lokakuussa 2005 Microsoft Windowsille, PlayStation 2:lle ja Xboxille.
Peleissä alun perin olleet valopistoolit puuttuvat Operation Wolfista, Operation Thunderboltista ja Space Gunista.
Taito Legendsille julkaistiin maaliskuussa 2006 seuraaja Taito Legends 2.
Pelit

Battle Shark (1993)
Bubble Bobble (1986)
Colony 7
Continental Circus (1987)
Electric YoYo
Elevator Action (1983)
Exzisus
Gladiator (1986)
Great Swordsman
Jungle Hunt (1982)
The New Zealand Story (1988)
Ninja Kids
Operation Thunderbolt (1988)
Operation Wolf (1987)
Phoenix (1980)
Plotting (1989)
Plump Pop
Rainbow Islands (1987)
Rastan (1987)
Return of the Invaders
Space Gun
Space Invaders (1978)
Space Invaders Part II (1979)
Super Qix
ThunderFox
Tokio
Tube It
Volfied (1989)
Zoo Keeper (1982)
Tainionkosken työväentalo

| Tainionkosken työväentalo |
| --- | --- |
Osoite:  Asomäentie 6, 55120 Imatra
Sijainti:  Imatra
Koordinaatit:  61°11′49″N, 28°46′24″E
Valmistumisvuosi:  1912, laajennukset 1937 ja 1978
Rakennuttaja:  Tainionkosken Työväenyhdistys
Omistaja:  Tainionkosken Sos.dem. Nuoret
Runkorakenne:  hirsi
Kerrosluku:  1
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Imatran Tainionkosken työväenyhdistyksen työväentalo vuonna 1931
Tainionkosken työväentalo sijaitsee Imatran kaupungin keskustassa.
Historia

Työväentalon rakentaminen aloitettiin vuonna 1907, ja se on valmistunut vuonna 1912. Taloon on valmistunut vuonna 1937 laajennuksena erillinen elokuvasiiveke. Työväentalo on rakennettu osin talkoilla ja osin urakalla. Rakentaminen on rahoitettu lainoituksella ja omalla rahoituksella.
Rakennus

Talon vanhin osa on hirsirunkoinen. Vuonna 1937 tehty laajennusosa on kivestä. Ulkovuorauksena on pelti ja tiili. Talo on maalattu valkoiseksi. Katteena on pelti. Sisäseinät on hirrestä, kivestä ja elementistä. Sisäseinät on monin paikoin taitavasti paneloitu. Talossa on vesijohto, viemäri ja wc vuodelta 1978. Alkuperäinen puulämmitys on muutettu vuonna 1978 kaukolämmitykseen. Vuonna 1978 on osa ulkoseinistä katettu valkoisella pellillä, osa lämpö- ja vesiputkistoa on uusittu ja anniskeluravintolaa on laajennettu ja samalla rakennettu erillinen lisärakennus elementeistä. Myös ovet, ikkunat ja kuistit on uusittu.
Talossa on juhlasali näyttämöineen vuodelta 1912, ravintola, keittiö, eteinen, kahden huoneen ja keittiön asunto, anniskeluravintola ja lisärakennuksessa liikesiipi.
Toimintaa työväentalolla

Talo on ollut osittain omassa käytössä ja osittain vuokrattuna. Talossa on järjestetty kokouksia, nuorisotoimintaa, tansseja, elokuvanäytöksiä, bingoa, urheiluharjoituksia, juhlia ja liiketoimintaa. (1982)
Vuonna 2018 talon on omistanut Tainionkosken Sos.dem. Nuoret ry ja tuolloin talon ylläpito on tuottanut huomattavia vaikeuksia.
Suomalainen rukous

| Suomalainen rukous |
| --- | --- |
säveltäjä:  Taneli Kuusisto
sanoittaja:  Uuno Kailas (säk. 2 muod. Niilo Rauhala)
virsikirjan numero:  584
virsikirjaan:  1986
Suomalainen rukous (virtenä Siunaa ja varjele meitä) on Uuno Kailaan kirjoittama kristillis-isänmaallinen runo, joka ilmestyi ensimmäisen kerran hänen runokokoelmassaan Uni ja kuolema vuonna 1931.  Vuonna 1986 se otettiin mukaan Suomen evankelis-luterilaiseen virsikirjaan, jossa se on virsi numero 584.
Isänmaallisesta runosta virreksi

Runo oli alun perin osa Kailaan vuoden 1930 itsenäisyyspäiväksi kirjoittamaa kolmiosaista runosarjaa Isänmaan päivä ja runo oli luonteeltaan hyvin uskonnolliselle ja isänmaalliselle Kailaalle erittäin läheinen. Kailaan ystävä Eino Salmelainen esitti jo silloin arvion, että runoa tullaan vielä lukemaan kirkossakin. Kailas sisällytti sen valittujen runojensa laitokseen, joka ilmestyi vain vähän ennen runoilijan varhaista kuolemaa.
Kailaan runon sävelsi virreksi Taneli Kuusisto Yleisradion pyynnöstä syksyllä 1939, ja julkisesti se kuultiin ensimmäisen kerran Helsingin Messuhallissa pidetyssä konsertissa 25. marraskuuta 1939. Silloin sen esittivät Helsingin yhtyneet suomalaiset kirkkokuorot Kuusiston johtamina. Viisi päivää myöhemmin syttyi talvisota. Kun talvisodan päättäneen Moskovan rauhan voimaanastumisesta oli ilmoitettu radiossa 13. maaliskuuta 1940, seurasi ohjelmassa heti tämän jälkeen Suomalainen rukous.
Kailaan alkuperäisessä runossa oli kolme säkeistöä, mutta Kuusiston sävelmällä laulettaviksi niistä soveltuivat alkujaan vain ensimmäinen ja viimeinen. Kun Suomalainen rukous vuonna 1986 hyväksyttiin virsikirjaan, mukaan otettiin myös toinen säkeistö, mutta Kailaan alkuperäisestä tekstistä melkoisesti poikkeavaksi muokattuna, jotta sekin saatiin sopimaan samaan sävelmään.  Virrestä on tehty useita levytyksiä ja kappaleen ovat levyttäneet muun muassa Jorma Hynninen, Mauno Kuusisto, Eino Grön, Jaakko Ryhänen sekä monet suomalaiset kuorot ja orkesterit. Soile Isokoski on julkaissut myös samannimisen albumin vuonna 2003.
Psykiatrian professori Kalle Achtén mukaan Suomalainen rukous on "kaunein koskaan kirjoitettu isänmaallinen runo".
Vuoden 1931 versio runosta

Siunaa ja varjele meitä,

Korkein, kädelläs!

Kaitse kansamme teitä

vyöttäen voimalla meitä,

heikkoja edessäs!

Sulta on kaikki suuruus,

henki sun hengestäs.



Herra, valista meihin

kasvosi laupiaat,

kunnes armosi alla

kukkivat roudan maat!

Vaivassa vaeltaneihin,

Herra, valista meihin

kasvosi laupiaat!



Tutkien sydämemme

silmäsi meihin luo!

Ettemme harhaan kääntyis,

ettei kansamme nääntyis,

silmäsi meihin luo!

Alati synnyinmaalle

siipies suoja suo!
Kirjallisuutta

Kailas, Uuno: Uni ja kuolema.  WSOY, 1931.
Achté, Kalle: Uuno Kailas – runoilija psykiatrin silmin.  Yliopistopaino, 2002.
Aiheesta muualla

Suomalainen rukous Ylen Elävässä arkistossa (sisältää Kampin laulun version kappaleesta)
Suomalainen rukous Suomen Äänitearkiston sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Virsikirja: 584 Siunaa ja varjele meitä (Arkistoitu – Internet Archive)
Talas-Eera

Erik (Erkki) Karppinen, tunnettu myös lempinimellä Talas-Eera (10. tammikuuta 1859 Paltamo – 2. kesäkuuta 1903 Paltamo) oli suomalainen, paltamolainen voimamies, josta on kansanperinteessä säilynyt monia tarinoita.
Talaksen torpassa Paltamon Pehkolanlahdessa syntynyt aikaansa nähden isokokoinen (pituus 190 senttiä, paino 150 kiloa) Talas-Eera suoritti kolmivuotisen asepalvelun Oulussa, ja jo tällöin hänen suuret ruumiinvoimansa herättivät huomiota. Asepalvelun jälkeen hän asui enimmäkseen kotitorpassaan ja toimi muun muassa toripoliisina Kajaanissa sekä souti tervatynnyreitä Ouluun. Talas-Eera pystyikin helposti käsittelemään jopa 150 kiloa painavia tervatynnyreitä. Samoin toripoliisina hänen suuret voimansa auttoivat järjestyksenpidossa.
Rehellisellä pelillä Eeraa voitti painissa tuskin kukaan. Häntä pyydettiin vuonna 1896 Pietariinkin sikäläiselle turnausklubille täysin ylöspidoin, mutta hän ei vastannut. Eera sai painioppia Kajaanin konstaapelita Samuli Mustoselta. Latviassa vuonna 1862 syntyneen, Pietarissa tohtori V. Krajevskin oppia saaneen sirkuspainija Charles Jacksonin ja Talas-Eeran ottelu ranskalaisessa painissa 6. joulukuuta 1901 Kajaanissa päättyi tasapeliin, mutta Jackson huijasi; hän oli näet öljynnyt ihonsa niin, ettei Talas-Eera saanut hänestä kunnolla otetta.
Ansiotulojen ja kunnollisen ruoan puute aiheutti sen, että Talas-Eera kuoli vain 44-vuotiaana nälkään tai pilaantuneen viljan aiheuttamaan sairauteen.
Talas-Eeran vanhemmat velipuolet Heikki (s. 1843) ja Samuel (s. 1846) olivat 1860-luvulla mukana Kiveksen rosvoissa, jotka ryöstivät tervansoutajia Oulujärvellä. Myös Patju-Heikki oli poikkeuksellisen vahva. Hänet voitti tappelussa perimätiedon mukaan vain hänen veljensä Eera. Välillä Eerankin nimeen liitettiin etuliite patju (Patju-Eera), mutta tämä liite kuuluu enemmän Heikin nimeen. 
Paltamo-Seura pystytti 1972 Talas-Eeralle muistomerkin hänen haudalleen Paltaniemen vanhalla hautausmaalla. Myöhemmin myös Talaksen torpan sijaintipaikalla Pehkolanniemessä paljastettiin Talas-Eeran muistolaatta.
Talas-Eera oli päähenkilönä kirjailija Hannu Mäkelän vuonna 1981 kirjoittamassa radiokuunnelmassa Voimamies. Kuunnelmassa Heikki Määttäsen esittämä idealistinen kansakoulunopettaja alkaa kerätä kainuulaisilta tietoja Talas-Eerasta laatiakseen hänen elämästään isänmaallisen sankarieepoksen. Voimamies paljastuu kuitenkin traagiseksi hahmoksi, jolla oli ongelmia alkoholin kanssa ja joka kuoli nälän riuduttamana.
Kirjallisuutta

Talas-Eera : Kainuun voimamiesten kuningas ; koottu tarkasti H. W. Claudelinin sanomalehti Kalevassa vuosina 1935-1936 ilmestyneestä kirjoitussarjasta. Paltamo seura, Paltamo 1980
Heikkinen, Reijo & Lackman, Matti: Korpikansan kintereillä. Kainuun työväenliikkeen historia. Leivän lähteet, 1986
Hannu Mäkelä : radiokuunnelma ja näytelmä Voimamies, 1981, 1982
Aiheesta muualla

Yle Kainuu : Kainuun tuntemattomat suuruudet, osa 8 : Talas-Eera, esitetty 8.11.2011 (Yle Areena)
Talas-Eera - "Kainuun karhu", osa I, Seura, 07.10.1936, nro 41, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Talas-Eera - "Kainuun karhu", osa II, Seura, 14.10.1936, nro 42, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nimismies H. V. Claudelinin Kaleva-lehdessä 1935-1936 ilmestynyt artikkelisarja Kainuun voimamiehestä Talas-Eerasta:
Kainuun voimamiesten kuningas. Pakinaa ja juttuja Talas-Eeran elämästä, osa I Esipuhe, II Suku ja lapsuus, III Sotapalvelusaika Oulussa, Kaleva, 15.09.1935, nro 212, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kainuun voimamiesten kuningas. Pakinaa ja juttuja Talas-Eeran elämästä, osa III Sotapalvelusaika Oulussa (jatkoa), Kaleva, 22.09.1935, nro 218, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kainuun voimamiesten kuningas. Pakinaa ja juttuja Talas-Eeran elämästä, osa IV "Talas-Eeran" tervansountimatkat Ouluun ja niihin kuuluvat kertomukset, Kaleva, 29.09.1935, nro 224, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kainuun voimamiesten kuningas. Pakinaa ja juttuja Talas-Eeran elämästä, osa V Talas-Eeran elämästä kotiseudullaan Paltamossa, Kaleva, 13.10.1935, nro 236, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kainuun voimamiesten kuningas. Pakinaa ja juttuja Talas-Eeran elämästä, osa VI Talas-Eera Kajaanissa: poliisina ja sirkuspainijana sekä voimamiehenä, Kaleva, 03.11.1935, nro 254, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kainuun voimamiesten kuningas. Pakinaa ja juttuja Talas-Eeran elämästä, osa VII Talas-Eeran loppuajat ja kuolema, Kaleva, 17.11.1935, nro 266, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kainuun voimamiesten kuningas. Pakinaa ja juttuja Talas-Eeran Paltamon pitäjässä asuneen voimasankarin Erkki Ananpoika Karppisen elämästä, osa VIII Talas-Eeran muisto ja hänen hautansa, Kaleva, 26.01.1936, nro 20, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
SK Freidig

| SK Freidig |
| --- | --- |

Paikkakunta:  Trondheim
Sportsklubben Freidig on urheiluseura Trondheimin kaupungista. Seuralla on toimintaa muun muassa jalkapallossa, salibandyssa, käsipallossa ja suunnistuksessa. Seuran on voittanut Norjan jalkapallomestaruuden kertaalleen. Tämä tapahtui vuonna 1948.
Rockford

Rockford on useiden paikkakuntien nimi Yhdysvalloissa:
Rockford, Alabama
Rockford, Illinois
Rockford, Wells County, Indiana
Rockford, Jacksonin piirikunta, Indiana
Rockford, Iowa
Rockford, Michigan
Rockford, Minnesota
Rockford, Pohjois-Carolina
Rockford, Ohio
Rockford, Tennessee
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Rockford”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ten Summoner’s Tales

| Ten Summoner's Tales Sting |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Kesä - Joulu 1992
 Julkaistu: 9. maaliskuuta 1993
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Hugh Padgham, Sting
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 52.31
 Levy-yhtiö: A&M
Stingin muut julkaisut
| The Soul Cages 1991 | Ten Summoner's Tales 1993 | Mercury Falling 1996 |
Singlet albumilta Ten Summoner's Tales
 ”It's Probably Me” Julkaistu: 23. kesäkuuta 1992  ”If I Ever Lose My Faith in You” Julkaistu: 1. helmikuuta 1993  ”Seven Days” Julkaistu: 1. huhtikuuta 1993  ”Fields of Gold” Julkaistu: 1. kesäkuuta 1993  ”Shape of My Heart” Julkaistu: 1. elokuuta 1993  ”Nothing 'Bout Me” Julkaistu: 4. marraskuuta 1993
Ten Summoner's Tales on 9. maaliskuuta 1993 julkaistu, brittimuusikko Stingin neljäs studioalbumi.
Helsingin Sanomien musiikkitoimitus otti albumin mukaan vuoden 1993 päätteeksi tekemäänsä Vuoden levyt -koosteeseen. Harri Uusitorpan mukaan ”politiikasta ja jazzista puhdistettu Ten Summoner's Tales on Stingin rentounein, pakottomin ja palkitsevin levy”. (Harri Uusitorppa)
Kappalelista

"Prologue (If I Ever Lose My Faith in You)" – 4:30
"Love Is Stronger Than Justice (The Munificent Seven)" – 5:11
"Fields of Gold" – 3:42
"Heavy Cloud No Rain" – 3:39
"She's Too Good for Me" – 2:30
"Seven Days" – 4:40
"Saint Augustine in Hell" – 5:05
"It's Probably Me" (Sting, Eric Clapton, Michael Kamen) – 4:57
"Everybody Laughed But You" – 3:53
"Shape of My Heart" (Sting, Dominic Miller) – 4:38
"Something the Boy Said" – 5:13
"Epilogue (Nothing 'Bout Me)" – 3:39
Talasjärvi (Kyyjärvi)

| Talasjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Kyyjärvi
Koordinaatit:  63°01′45″N, 24°23′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kyyjärven valuma-alue (14.64)
Laskujoki:  Vorspakanjoki Alisenlampeen 
Järvinumero:  14.645.1.007
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  176,8 m  
Pituus:  880 m  
Leveys:  390 m  
Rantaviiva:  2,76 km  
Pinta-ala:  21,083 ha  
Tilavuus:  0.000072 km³ 
Keskisyvyys:  0,34 m  
Suurin syvyys:  1,2 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiTalasjärvi 
Talasjärvi  on Keski-Suomessa Kyyjärvellä  Huhtalan lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 880 metriä pitkä, 390 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 21 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 71 800 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 0,3 metriä ja suurin syvyys on 1,2 metriä. Sen rantaviivan pituus on 2,8 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Kyyjärven valuma-alueella (14.64), jonka Napolanjoen valuma-alueeseen (14.645) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 176,8 metriä mpy.
Tantallonin linna

| Tantallonin linna |
| --- | --- |

Sijainti:  North Berwick, Skotlanti
Koordinaatit:  56°03′23.04″N, 02°39′02.16″W
Rakennustyyppi:  linna
Valmistumisvuosi:  n. 1350
Rakennuttaja:  William Douglas
Omistaja:  Historic Scotland
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tantallonin linna on raunio North Berwickissä, Skotlannissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Linna koostuu kolmesta 15 metriä korkean muurin yhdistämästä tornista.