Mediolanum (Italia)
Historia > Myöhäisantiikista keskiajalle

Mediolanum nousi suurimpaan kukoistukseensa, kun sitä tuli myöhäisantiikin aikana keisarin asuinpaikka. Se sai tämän aseman, koska sen sijainti oli keskeinen barbaarien kanssa Galliassa, Germaniassa ja Pannoniassa käytyjen sotien kannalta. Jo Augustus oli aikanaan pitänyt Mediolanumia tukikohtanaan samasta syystä. Maximianus (hallitsi 286–305) vaikuttaa olleen ensimmäinen keisari, joka asettui Mediolanumiin pysyvästi noin vuonna 303. Niin siitä tuli yksi koko Italian tärkeimmistä kaupungeista. Tämän jälkeen Länsi-Rooman keisarit pitivät sitä tavanomaisimpana asuinpaikkanaan aina siihen saakka, kun barbaarien lisääntyneet hyökkäykset pakottivat Honoriuksen siirtämään pääkaupungin Ravennaan vaikeapääsyisten soiden keskelle vuonna 402 tai 404.
Maximianuksen kerrotaan rakennuttaneen kaupunkiin monia hienoja julkisia rakennuksia, ja kaupunki kukoisti tavalla, joka sai runoilija Ausoniuksen ylistämään sitä. Hän luki sen koko Rooman valtakunnan seitsemänneksi merkittävimmäksi kaupungiksi, ja kuvaa, kuinka sen hienot rakennukset vastasivat sen asukkaiden hienostuneita luonteita. Kaiken kaikkiaan kaupunki ei hävinnyt runoilijan mukaan missään Roomalle.
Vuonna 313 Mediolanumissa julistettiin niin kutsuttu Milanon edikti (Edictum Mediolanense), joka teki valtakunnasta uskontojen suhteen neutraalin, mikä mahdollisti kristinuskon julkisen harjoittamisen. Kirkkoisä Ambrosius toimi kaupungin piispana 300-luvun jälkimmäisellä puoliskolla.
Keisarillisen hovin muuton Ravennaan on täytynyt olla suuri isku Mediolanumin kukoistukselle. Se säilyi kuitenkin sekä Ligurian provinssin hallinnollisena keskuksena että Italia annonarian diokeesin hallinnollisena keskuksena eli vicariuksen asemapaikkana. Vielä suuremman iskun Mediolanum koki, kun Attilan johtamat hunnit valtasivat sen vuonna 452 ja tuhosivat kaupunkia. Hunnit kykenivät valtaamaan koko Paduksen pohjoispuolisen alueen lähes ilman vastarintaa Aquileian kukistumisen jälkeen. Mediolanum säilyi kuitenkin tämänkin jälkeen Pohjois-Italian tärkeimpänä kaupunkina, ja Länsi-Rooman kukistumisen vuonna 476 jälkeen siitä tuli germaanikuninkaiden Odovakarin ja Teoderikin pääkaupunki. Prokopios puhuu Mediolanumista 500-luvulla edelleen lännen toiseksi suurimpana kaupunkina sekä koossa että väkiluvussa, häviten ainoastaan Roomalle.
Belisarius valtasi Mediolanumin Bysantille helposti. Gootit piirittivät sitä kuitenkin heti Uraiaksen johdolla, ja saivat sen pitkän piirityksen jälkeen valtaansa vuonna 539. Prokopioksen mukaan kaupunki tuhottiin kokonaan, ja kaikki sen miespuoliset asukkaat, joiden määräksi mainitaan 300 000, surmattiin, ja naiset otettiin orjiksi. Prokopioksen kuvaus vaikuttaa kuitenkin olevan suuresti liioiteltu, sillä kun langobardit valtasivat alueen Alboinin johdolla vuonna 568/569, Mediolanum esiintyy historiassa jälleen lähes yhtä merkittävänä kuin aiemminkin. Se oli edelleen Ligurian pääkaupunki, ja säilytti asemansa langobardikuninkaiden aikana, vaikka nämä itse asettuivatkin Ticinumiin eli nykyiseen Paviaan.
Keskiajalla kaupunki nousi jälleen suureen kukoistukseen. Vaikka Fredrik I Barbarossa tuhosikin sen jälleen vuonna 1162, se toipui pian. Nykyinen Milano on edelleen yksi Italian tärkeimpiä kaupunkeja. Nykyisessä kaupungissa on säilynyt suhteellisen vähän antiikin aikaisia jäänteitä.