stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bourbon-restauraatio
Ludvig XVIII:n valtakausi

Pariisin asukkaat eivät tulleet riemuiten kuningastaan vastaan, kun hän palasi maanpaosta. Kuningas muodosti uuden hallituksen, jonka tehtävänä oli poistaa viroistaan kaikki ne, jotka olivat mahdollistaneet kuningas Ludvig XVI:n teloituksen ja Napoleonin paluun valtaan. Myös kansanedustuslaitos saatiin hankkeeseen mukaan, ja se säätikin lain, että tällaiset henkilöt on karkotettava maasta loppuelämäkseen. Myös Talleyrand erotettiin, sillä kuningas halusi miellyttää Venäjän tsaari Aleksanteri I:tä ja vanhaa ruhtinasta pidettiin parantumattoman epäluotettavana juonittelijana.
Talleyrandin tilalle kuningas nimitti uudeksi ulkoministeriksi Armand Emmanuel du Plessis de Richelieun, jonka ensimmäinen tehtävä oli neuvotella uusi rauhansopimus. Erityisesti Isossa-Britanniassa oli noussut esiin poliitikkoja, jotka halusivat laittaa Ranskan polvilleen. Neuvotteluihin lähdettiin kuitenkin sillä ajatuksella, että turha alistaminen on uuden sodan siemen. Uudet rauhanehdot eivät olleet yhtä lievät kuin edellisellä kerralla. Nyt Ranskan alue palautettiin vuoden 1789 rajoihin, sen piti maksaa 700 miljoonaa frangia sotakorvauksia ja palauttaa varastetut taide-esineet. Lisäksi sen pohjois- ja itäosiin asetettiin miehitysjoukot viideksi vuodeksi.
Ranska saavutti ulkopolitiikallaan Euroopan maiden luottamuksen, ja se kutsuttiin vuonna 1818 pidettyyn Aachenin kongressiin, joka oli itävaltalaisen ruhtinas Klemens von Metternichin idea. Kokouksessa sovittiin aloitettavaksi uusi aikakausi, jossa vallitsisi rauha, hallitsijan yksinvalta sekä alamaisten kunnioitus ja valtioiden sisäinen vakaus. Valistusaatteet ja kaikenlainen turha vapausajattelu oli painettava rauhan säilymisen nimissä taka-alalle. Ranskan hallituksella ei ollut mitään tällaista ajattelua vastaan, sillä se halusi pitkään kestäneen sisäisten levottomuuksien ja sotien leimaaman ajan viimein loppuvan.
Wienin ja Aachenin kongressien hengessä ja osoittaakseen valistushenkisyyttään Ludvig XVIII antoi julistuksen, jolla kielsi vuonna 1818 orjakaupan Ranskassa ja kaikilla sen hallitsemilla alueilla.
Äärikonservatiivinen Kaarle X

Tasapainopolitiikkaa ja maltillisuutta suosineen Ludvig XVIII:n kuoltua vuonna 1824 valtaistuimelle nousi hänen veljensä Kaarle X. Hänelle kaikki, mikä liittyi vallankumoukseen tai liberalismiin, oli vältettävää ja kauhistuttavaa. Hän ei ollut antanut edeltäjälleen anteeksi tämän julkaisemaa vuoden 1814 peruskirjaa.
Jo uuden kuninkaan kruunajaiset herättivät liberaaleissa tyrmistystä. Kruunajaiset menivät keskiaikaisten menojen mukaan ja niihin liittyi neuloilla pistelyä kuvaamaan Kristuksen haavoja ja risatautia sairastavien koskettelua. Haluttiin osoittaa, että nyt palautetaan monarkian vanhat oikeudet. Missään muualla Euroopassa tällaista ei oltu tehty yli sataan vuoteen ja jopa konservatiivisen de Chautebriandin mielestä tämä oli puhdasta hölynpölyä.
Seuraavaksi Kaarle X ärsytti kansalaisia virkanimityspolitiikallaan. Hän suosi virkanimityksissään vanhaa aatelia ohittaen monet pätevät nuoret miehet. Sen jälkeen hän ryhtyi vaatimaan, että valtionvaroista tulee maksaa korvauksia emigranteille. Tämä ärsytti niitä, jotka olivat eläneet vallankumouksen hirmuvallan läpi Ranskassa. Lisäksi Ludvig XVIII oli säätänyt lain, että vallankumouksen aikana tapahtuneisiin omistussuhteiden muutoksiin ei puututa. Laki haluttiin nyt muuttaa.
Joseph de Villèle myöntyi moniin konservatiivien vaatimuksiin, mutta joutui kuitenkin luopumaan pääministeriydestään. Häntä seurasi pääministerinä Jean-Baptiste de Martignac, joka joutui antamaan paikkansa vuonna 1829 äärikonservatiiviselle ja ultrarojalistiselle Jules de Polignacille. De Polignac ei ollut valmis minkäänlaisiin kompromisseihin. Hän uskoi, että kuninkaan on Jumala asettanut ja tähän on alamaisten tyytyminen. Siksi hän vannoi uskollisuutta ainoastaan kuninkaalle eikä vuoden 1815 peruskirjalle, joka hänen mielestään levitti ”liberalismin myrkkyä”. Pääministeriä pidettiin hyvämoraalisena ja rehtinä miehenä. Tosin monet arvostelivat häntä arvostelukyvyn ja jopa älyn puutteesta.
Äärikonservatiivinen Kaarle X > Uusi vallankumous

Kun heinäkuun ordonanssit tulivat julki, oli kansa aluksi rauhallista. Kuningasta uhmasi neljä oppositiolehteä, jotka ilmestyivät kiellosta välittämättä. Kun poliisi teki niihin näyttäviä ratsioita, alkoi kansaa kerääntyä niiden eteen vaatimaan vapaata sanaa. Suuri väkijoukko, joka edusti lähes kaikkia yhteiskuntapiirejä, kerääntyi pääministeri de Polignacin asunnon eteen huutamaan eläköötä perustuslaille.
Kansa alkoi rakentaa barrikadeja, ja 29. heinäkuuta puhkesi katutaisteluita. Talleyrand lähetti Ludvig Filipille viestejä, että tämän olisi aika astua näyttämölle. Sotilaat joko jättivät aseensa tai siirtyivät kapinallisten puolelle. Nyt huolestui jo kuningaskin, ja hän erotti de Polignacin pääministerin paikalta. Tämä ei enää riittänyt vallankumouksellisille, ja kuningas ilmoitettiin erotetuksi ja uuden kuninkaan olevan Ludvig Filip. Kaarle X luopui vallasta 2. elokuuta 1830 ja lähti maanpakoon Isoon-Britanniaan.
Vuodesta 1830 alkanutta ja vuoteen 1848 kestänyttä Ludvig Filipin valtakautta kutsutaan historiassa heinäkuun monarkiaksi.
Kulttuuri

Bourbon-restauraation aikaista elämää kuvasi kirjallisuudessa Stendhal. Hän piti restauraation aikaista elämää pienenä, tylsänä ja paikoilleen jähmettyneenä. Hänen mukaansa ulkoinen hyveellisyys oli tärkeämpää kuin aitous. Kuuluisassa romaanissaan Punaista ja mustaa, joka kuvaa nousukkuutta, Stendhal antoi ymmärtää, että kovinkaan paljon hyviä asioita ei Ranskalla ole odotettavissa lähitulevaisuudessa. Kustantaja uskalsi julkaista romaanin vasta vuonna 1831, heinäkuun monarkian aikana.
Toinen merkittävä restauraatioajan kirjailija oli Honoré de Balzac. Häneltä ilmestyi pitkä romaanisarja nimeltään La Comédie Humaine. Teossarja kertoi sekä Bourbon-restauraation että Heinäkuun monarkian ajan elämästä.lähde?
Hallinto pyrki tukemaan taiteita ja taideteollisuutta. Vuonna 1829 perustettiin taideteollinen oppilaitos École Centrale des Arts et Manufactures. Ranskan taideakatemia, École des Beaux-Arts, perustettiin Bourbon-restauraation alkuvaiheessa,sulauttamalla yhteen maalaustaiteen, arkkitehtuurin ja musiikin oppilaitokset vuonna 1816.
Eugène Delacroix oli aikakauden merkittävimpiä taidemaalareita. Toinen merkittävä taidemaalari oli Jean Auguste Dominique Ingres.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bourbon-restauraatio Wikimedia Commonsissa
http://paris10.sitehost.iu.edu/ParisOSS/Paris_PreClass/Jones_Bourbon_Restoration.html
Charles Ferdinandin, Berryn herttuan, murha hänen poistuessaan oopperasta.
Kaarle X kruunataan Ranskan kuninkaaksi Reimsin katedraalissa, François Gérardin maalaus.
Ranskan laivasto hyökkää amiraali Guy-Victor Duperrén johtamana Algeriaan.
Rue de Rohanin taistelu, Hippolyte Lecomten maalaus, 1830.
Pariisin joukkoliikenne aloitti Bourbon-restauraation aikoina. Dame Blanche omnibus, kuva vuodelta 1828.
Kreikka Missolonghin raunioilla, Eugène Delacroixin maalaus, vuodelta 1826, Bordeauxin taidemuseo.
Kvasir

Kvasir oli skandinaavisessa mytologiassa jumala, joka syntyi aasojen ja vaanien sekoittuneesta syljestä, kun he tekivät rauhan sodan jälkeen. Kvasir oli siunattu jumalallisella viisaudella ja hän oli käyneen juoman henkilöitymä. Kun Kvasir oli murhattu, hänen verensä sekoitettiin hunajaan, ja siitä tuli skaldien simaa: joka sitä juo, saa runouden lahjan.
Snorri Sturluson kertoo Kvasirin tarun Skaldskaparmålissa. Rauhan merkiksi sekä aasat että vanit sylkivät suureen astiaan. Syljestä he loivat viisaan Kvasir-jumalan. Kvasir lähti ihmisten pariin opettamaan heille skaldirunoutta, mutta kaksi kääpiötä, Fjalar ja Galar, tappavat hänet. Nämä kaksi kääpiötä sekoittiavat Kvasirin veren hunajaan ja loivat näin simaa, joka antaa juojalleen sekä viisautta että runollisia voimia. Kääpiöt selittivät sen jälkeen aasoille, että Kvasir tukehtui omaan viisauteensa, koska kukaan ei kyennyt kysymään häneltä sellaisia kysymyksiä, että hänen viisautensa voisi käydä toteen.
Kurseniekit

| Kurseniekit |
| --- | --- |
Väkiluku:  ei tiedossa
Asuinalueet:   Saksa  Liettua  Latvia
Kielet:  saksa, latvia (kuuri)
Uskonnot:  protestanttisuus
Kurseniekit eli kuurit (liett. Kuršiai, Kuršininkai, saks. Kuren, latv. Kurši, Kursenieki) on nimi, jota käytetään sekä muinaisesta balttilaisesta heimosta että Kuurin kynnäällä eläneistä latvialaisista. Osa Palangan kaupungin asukkaista kutsuu itseään kuureiksi, mutta virallisesti heidät lasketaan latvialaisiksi. Myös osa latvialaisista mieltää itsensä edelleen kuureiksi. Muinaiset kuurit puhuivat kuuria ja nykyiset kuurit samannimistä latvian murretta. Nykyiset kuurit käyttävät itsestään nimitystä kursenieki.
Historia

Kuurien heimo asutti nykyistä Kuurinmaata ja osia Liettuasta 500–1500-luvuilla. Nimitystä kuuri käytettiin sekä alueen latvialaisista että liiviläisistä. Myöhemmin nimitys tarkentui tarkoittamaan vain balttialaisia. Kuurilaiset tunnettiin hyvinä merimiehinä ja merirosvoina. Mahdollisesti kuurit olivat saarenmaalaisten kanssa hävittämässä Ruotsin vanhaa kaupunkia Sigtunaa vuonna 1187. Saksalainen ritarikunta kukisti kuurit Baltian ristiretkien aikana ja Kuurin kynnäs jäi miltei asuttamattomaksi tuhojen takia. Kuurilainen etninen identiteetti hävisi, kun kuurit omaksuivat latvialaisen tai liettualaisen identiteetin. Nykyiset kuurit ovat 1400–1600-luvuilla kynnäälle tulleiden Kuurinmaalaisten siirtolaisten jälkeläisiä. Kuurin kynnäälle muuttaneet säilyttivät kuurilaisen identiteettinsä kun taas Kuurinmaan kuureista tuli latvialaisia ja liettualaisia. Kuurilaisia eli myös muissa Itä-Preussin osissa, mutta he sulautuivat saksalaisiin. 1800-luvun lopulla kuurilaisia arvioitiin olevan 4 000 ja heitä eli Memelistä Danzigiin ulottuvalla alueella.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeisissä aluejärjestelyissä kuurilaiset katsottiin latvialaisiksi. Latvialla oli tältä pohjalta jopa aluevaatimuksia Kuurin kynnään sekä joidenkin muiden Itä-Preussin ja Liettuan alueiden suhteen. Latvia luopui aluevaatimuksistaan, mutta jatkoi kuurilaisen kulttuurin tukemista muun muassa lähettämällä Kuurin kynnäälle latviankielisiä kirjoja. Toisen maailmansodan aikana suurin osa kuureista pakeni Neuvostoliiton sotilaiden tieltä. Vain 219 kuuria asui Kuurin kynnäällä vuonna 1955. Koska monilla kuureilla oli saksalainen nimi, he joutuivat syrjinnän kohteiksi. Tämä johti monien muuttoon Saksaan.
Kulttuuri

Suurin osa nykypäivän kuureista oli luterilaisia vaikka joitakin pakanallisia tapoja olikin säilynyt. Surin osa kuureista oli kaksikielisiä ja osasivat sekä kuuria että saksaa. Suurin osa kuureista oli kalastajia. Ensimmäisiä kuurilaisia kulttuuri vaikuttajia oli Paul Kwauka, jonka kirjoittama kirja Kurisches Worterbuch on merkittävimpiä kuureja käsitteleviä teoksia. Nykyisiä vaikuttajia ovat muun muassa Richard Pietsch, joka on itse yksi viimeisistä kuurilaisista. Kuurilaiset jättivät jälkeensä monia paikannimiä kuten Cranz (nyk. Zelenogradsk) ja Neukuhren (nyk. Pionerski).
Tunnettuja henkilöitä

Immanuel Kant, filosofi, kuurilaiset juuret
Ludwig Rhesa, Preussin liettualainen kääntäjä ja kulttuurivaikuttaja
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Curonian Spit: Identity and Cultural Heritage[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Dainuoju kas ant liežuve... (Arkistoitu – Internet Archive) (žemaiitti)
Itä Preussin kielikartta vuodelta 1900, kuurit kartalla keltaisella
Kuurien asuttama alue 1200-luvulla
Kurseniekien asuttama alue 1600-luvulla
Kurseniekien talo
Clarence Brown (ohjaaja)

| Clarence Brown |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Clarence Leon Brown
Syntynyt: 10. toukokuuta 1890 Clinton, Massachusetts
Kuollut: 17. elokuuta 1987 (97 vuotta)
Ammatti:  ohjaaja
Puoliso:  Mona Maris Alice Joyce Marian Spies
Ohjaaja
Palkinnot
 Venetsian elokuvajuhlat 1935 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Clarence Brown (10. toukokuuta 1890 – 17. elokuuta 1987) oli merkittävä yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Hänet nimitettiin Oscar-palkintoehdokkaaksi neljä kertaa parhaasta ohjauksesta (vuonna 1930 kahdesta elokuvasta yhdessä) ja kerran parhaasta elokuvasta, mutta hän ei koskaan saanut palkintoa.
Brown ohjasi lukuisia tähtinäyttelijöitä, muun muassa Greta Garboa ja Joan Crawfordia kumpaakin viisi kertaa. Garbo piti Brownia suorastaan lempiohjaajanaan.
Brown sai elokuvastaan Anna Karenina parhaan ulkomaisen elokuvan palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla vuonna 1935.
Filmografia > Lyhytelokuvat

| Lyhytelokuvat> Vuosi | Lyhytelokuvat> Suomenkielinen nimi | Lyhytelokuvat> Alkuperäinen nimi | Lyhytelokuvat> Ohjaajana | Lyhytelokuvat> Tuottajana | Lyhytelokuvat> Apulaisohjaajana | Lyhytelokuvat> Leikkaajana |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950 |  | The Schumann Story |  |  |  |  |
Muut työt > Muut työt

| Muut työt> Vuosi | Muut työt> Suomenkielinen nimi | Muut työt> Alkuperäinen nimi | Muut työt> Työ | Muut työt> Elokuvalaji |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1922 |  | The Light in the Dark | käsikirjoittajana | elokuva |
| 1936 | Iloisia veijareita | Love on the Run | sijaisohjaajana | elokuva |
Muut työt > Cameoroolit

| Cameoroolit> Vuosi | Cameoroolit> Suomenkielinen nimi | Cameoroolit> Alkuperäinen nimi | Cameoroolit> Rooli | Cameoroolit> Elokuvalaji |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1924 | Viime hetkessä | The Signal Tower | vaihdemies | elokuva |
| 1925 | Ben-Hur | Ben-Hur: A Tale of the Christ | sotavaunukilpailun katsoja | elokuva |
| 1929 | Herra merihurmaaja | Navy Blues | vuoristoradan kyydissä oleva mies | elokuva |
| 1931 | Hänen rakastajattarensa | Possessed | mies karusellissa | elokuva |
Muut työt > Muut esiintymiset

| Muut esiintymiset> Vuosi | Muut esiintymiset> Suomenkielinen nimi | Muut esiintymiset> Alkuperäinen nimi | Muut esiintymiset> Rooli | Muut esiintymiset> Elokuvalaji |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1925 |  | Screen Snapshots No. 2 | oma itsensä | lyhyt dokumenttielokuva |
| 1938 |  | Hollywood Goes to Town | oma itsensä | lyhyt dokumenttielokuva |
| 1941 |  | You Can’t Fool a Camera | oma itsensä | lyhyt dokumenttielokuva |
Palkinnot ja ehdokkuudet

| Palkinnot ja ehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja ehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja ehdokkuudet> Työ | Palkinnot ja ehdokkuudet> Tulos | Palkinnot ja ehdokkuudet>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Oscar-palkinto | Paras ohjaus | Anna Christie (1930) Romantiikka (1930) | Ehdokkuus |  |
| Oscar-palkinto | Paras ohjaus | Vapaa sielu (1931) | Ehdokkuus |  |
| Venetsian elokuvajuhlat: Coppa Mussolini | Paras ulkomaalainen elokuva | Anna Karenina (1935) | Voitto |  |
| Oscar-palkinto | Paras ohjaus | The Human Comedy (1943) | Ehdokkuus |  |
| Oscar-palkinto | Paras elokuva | The Human Comedy (1943) | Ehdokkuus |  |
| New York Film Critics Circle -palkinto | Paras elokuva | The Human Comedy (1943) | Ehdokkuus |  |
| Oscar-palkinto | Paras ohjaus | Yli esteiden (1944) | Ehdokkuus |  |
| Venetsian elokuvajuhlat: Venetsian suuri kansainvälinen palkinto | Paras elokuva | Yli esteiden (1944) | Ehdokkuus |  |
| Oscar-palkinto | Paras ohjaus | Elämän kevät (1946) | Ehdokkuus |  |
| New York Film Critics Circle -palkinto | Paras ohjaus | Musta kohtalo (1949) | Ehdokkuus |  |
| New York Film Critics Circle -palkinto | Paras elokuva | Musta kohtalo (1949) | Ehdokkuus |  |
| Bafta-palkinto | Paras elokuva | Musta kohtalo (1949) | Ehdokkuus |  |

| Muut palkinnot, ehdokkuudet ja kunniat> Vuosi | Muut palkinnot, ehdokkuudet ja kunniat> Palkinto | Muut palkinnot, ehdokkuudet ja kunniat> Tulos | Muut palkinnot, ehdokkuudet ja kunniat>  | Muut palkinnot, ehdokkuudet ja kunniat>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1957 | George Eastman House: George Eastman -palkinto | Voitto |  |  |
| 1960 | Tähti Hollywood Walk of Famelle elokuvaurasta (osoitteessa 1752 Vine Street) | Voitto |  |  |
Kirjallisuutta

Young, Gwenda: Clarence Brown : Hollywood’s Forgotten Master. The University Press of Kentucky, 2018. ISBN 9780813175959.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Aleksander Kwaśniewski

| Aleksander Kwaśniewski |
| --- | --- |
 Aleksander Kwaśniewski vuonna 2005.
Puolan 3. presidentti
 23. joulukuuta 1995 –23. joulukuuta 2005  
Pääministeri:  Józef Oleksy Włodzimierz Cimoszewicz Jerzy Buzek Leszek Miller Marek Belka Kazimierz Marcinkiewicz
Edeltäjä:  Lech Wałęsa
Seuraaja:  Lech Kaczyński
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. marraskuuta 1954 (ikä 70)  Białogard, Puola
Puoliso:  Jolanta Konty
Tiedot
Puolue:  Puolan yhdistynyt työväenpuolue (1977-1990)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.kwasniewskialeksander.eu
Aleksander Kwaśniewski [alɛ'ksandɛr kfaɕ'ɲefskʲi]  kuuntele ääntämys (ohje) (s. 15. marraskuuta 1954 Białogard, Puola) on puolalainen poliitikko. Hän toimi maansa presidenttinä 23. joulukuuta 1995 – 23. joulukuuta 2005. Kwaśniewski voitti vuoden 1995 vaaleissa edeltäjänsä Lech Wałęsan, ja hänet valittiin toiselle kaudelle vuonna 2000 ylivoimaisesti kun osuus äänistä oli 53,90 prosenttia..
Kwaśniewski toimi entisen hallitsevan yhtyneen työväenpuolueen seuraajan Puolan sosiaalidemokraattisen puolueen johdossa ja myöhemmin demokraattisen vasemmistoliiton johdossa.lähde?
Valittaessa presidenttia 1995 Kwaśniewski ja Wałęsa saivat ensi kierroksella ääniä melko tasaveroisesti. Toisella kierroksellakaan ero ei ollut suuri, Kwaśniewski 51,7 ja Wałęsa 48,3 prosenttia äänistä. Hän otti viran vastaan 23. joulukuuta 2015.
Aiemmin urallaan Kwaśniewski toimi nuoriso- ja urheiluministerinä 1985–1987 ja nuorison ja ruumiinkulttuurin komitean johdossa vuoteen 1990 asti. Hän oli perustamassa sosiaalidemokraattista puoluetta ja toimi sen johdossa, kunnes hänet valittiin presidentiksi. Vuonna 1991 (vai 1989?) hän oli myös perustamassa Demokraattinen vasemmistoliitto -koalitiota, ja hänet valittiin Sejmiin Varsovasta suurimmalla äänimäärällä.lähde? Hän toimi Puolan olympiakomitean puheenjohtajana 1988–1992.
Kwaśniewski on opiskellut taloustieteitä Gdańskin yliopistossa, mutta ei ole suorittanut loppututkintoa.lähde? Hän oli kahdessa kommunistilehdessä toimittajana ja päätoimittajana.
Kwaśniewski on ilmoittanut julkisesti olevansa ateisti, mikä herätti närää syvästi katolisessa Puolassa.
Maiju Kuusoja

Maiju Kuusoja (oik.) 1950-luvulla Aidan Amneriksen roolissa.
Lempi Kaiho-Maria ”Maiju” Kuusoja, (o.s. Leskelä, 25. marraskuuta 1925 Tampere – 26. helmikuuta 2008 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan altto. Hän opiskeli Lahja Lingon johdolla ja kuului Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan vuosina 1949–1976. Tänä aikana hän esiintyi yli 1400 näytännössä ja tulkisti yli 80 erilaista roolihahmoa. Näistä muistetuimpia ovat Carmenin ja Patarouvan nimiosat, Amneris (Aida), Azucena (Trubaduuri), Eboli (Don Carlos), Ulrica (Naamiohuvit), Kontšakovna (Ruhtinas Igor), Maddalena (Rigoletto), Herodias (Salome) sekä Opri (Opri ja Oleksi). Kuusoja tunnettiin myös koomisten roolien hersyvänä ja vivahteikkaana tulkitsijana (mm. Figaron häiden Marcellina, Pohjalaisten Kaisa). Maiju Kuusoja esiintyi ahkerasti myös oratorio- ja orkesterisolistina ja antoi omia konsertteja. Vuonna 1957 hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla.
Levytyksiä

Maiju Kuusoja – a Portrait: Recordings 1954–1970. (4 CD:tä.) Finlandia Classics FINCLA 26 (2017).
Filmografia

Kipparikvartetti, 1952
Onnelliset, 1954
Pikku Pietarin piha, 1961
Pikku Suorasuu, (laulusolisti), 1962
Kuuminainen

Kuuminainen (ruots. Kumnäs) on samannimisellä niemellä noin 15 kilometriä Porin keskustan länsipuolella sijaitseva kylä. Aikaisemmin Porin maalaiskuntaan kuuluneen alueen asutus muodostuu lähinnä vapaa-ajan asunnoista. Vakituisia asukkaita Kuuminaisissa on noin 75 (2008), mutta kesäaikaan väkiluku kasvaa 400–500 henkeen.
Kuuminaistenniemi

Kuuminaistenniemi on noin seitsemän kilometriä pitkä ja leveimmillään 2,5 kilometriä leveä niemi, joka erottaa toisistaan Preiviikin- ja Viasvedenlahdet. Sen pohjoispuolinen Preiviikinlahti on arvokas lintuvesi, joka kuuluu kokonaan Natura 2000 -vyöhykkeeseen ja myös Kuuminaistenniemellä on Natura-alueita, jotka käsittävät rantaniittyjä, maankohoamismetsää, umpeenkasvavia lahtia sekä letto- ja perinnebiotooppeja.
Nimi ja historia

Kuuminaisten ruotsinkielinen nimi Kumnäs on samaa alkuperää kuin Kokemäen ruotsinkielinen nimi Kumo, jonka taustalla on ilmeisesti vanha merkkitulta tarkoittava sana. Kuuminainen sijaitsi Kokemäenjoelle johtavan laivaväylän varrella ja merkkitulta on niemen kärjessä poltettu jo mahdollisesti rautakaudelta tai viimeistään keskiajalta lähtien. Ruotsalaisen historioitsijan Olaus Magnuksen vuonna 1539 julkaisemaan Pohjoismaiden karttakirjaan Carta marina on merkitty viisi merkkitulien paikkaa, joista yksi sijaitsee Kuuminaisten paikkeilla. 1500-luvulta lähtien suuri osa alueen väestöstä oli ruotsinkielisiä uudisasukkaita, mikä on myös jättänyt jälkensä Kuuminaisten paikannimistöön.
Kuuminaisten kesäasutus puolestaan sai alkunsa 1800–1900-lukujen vaihteessa, jolloin Porin varakkaat porvarit rakensivat alueelle huviloitaan. Tunnetuin heistä oli vuorineuvos Fritz Arthur Jusélius. Useita huviloita on säilynyt nykypäivään saakka, ja monet niistä ovat suojelukohteita. Kuuminaistenniemen kärjen pohjoispuolella makaa vuonna 1921 rajussa syysmyrskyssä uponneen kunnari Ingeborgin hylky. Landskronasta matkaan lähtenyt alus yritti suojaan Reposaaren satamaan, mutta ajoi karille Svartgrundin saaren tuntumassa ja upposi myöhemmin pahoin vaurioituneena.
Aiheesta muualla

Avellan, Niilo J.: ”Entisen Ulvilan pitäjän maatilat III: Kuuminainen”, Satakunta - Kotiseutututkimuksia V, s. 128–130.  Satakuntalainen osakunta, 1925.  Näköisversio verkossa (pdf).
Ilmakuva Kuuminaistenniemestä.
Kuovisirri

| Kuovisirri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Rantalinnut Charadriiformes
Alalahko::  Kahlaajat Charadrii
Heimo::  Kurpat Scolopacidae
Suku::  Sirrit Calidris
Laji::  ferruginea
Kaksiosainen nimi
 Calidris ferruginea  (Pontoppidan, 1763) 

Katso myös
   Kuovisirri Wikispeciesissä   Kuovisirri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kuovisirri (Calidris ferruginea) on vuosittain Suomessa vieraileva pitkäkoipinen rantalintu. Lajin kuvaili tieteelle Erik Pontoppidan vuonna 1763.
Koko ja ulkonäkö

Vaalean värityksensä, pitkän kaulansa ja kaarevan nokkansa takia kuovisirri muistuttaa pitkäkoipisirriä, mutta sen koivet ovat lyhyemmät ja tummemmat, ja siivissä on valkeat raidat, jotka näkyvät linnun lentäessä. Juhlapukuinen vanha lintu on alapuolelta voimakkaan punaruskea. Kuvassa on nuori lintu. Linnun pituus on 18–22 cm, siipien kärkiväli 42–46 cm ja paino 45–110 g.
Vanhin suomalainen muuttomatkalla rengastettu kuovisirri on ollut 19 vuotta 7 kuukautta 21 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin kuovisirri.
Levinneisyys

Kuovisirri pesii Siperian tundralla ja talvehtii Afrikassa, Etelä-Aasiassa ja Australaasiassa. Pieni populaatio pesii Alaskassa. Maailman populaatio on kooltaan noin 1,4 miljoonaa yksilöä, ja lajin kanta on elinvoimainen. Kuovisirri on Suomessa vuosittainen läpimuuttaja kevätmuutolla toukokuussa ja kesäkuun alussa, sekä syysmuutolla heinä–elokuussa.
Elinympäristö

Kuovisirri kahlailee pehmeässä mudassa suoalueilla ja lietteillä rantaviivan tuntumassa.
Lisääntyminen

Kuovisirri munii maassa olevaan pesään neljä munaa. Haudonta-aika on kolme viikkoa.
Ravinto

Kuovisirrin ravintoa ovat nilviäiset, madot ja rantojen muut pikkueläimet.
Nimi

Tieteellinen nimi Calidris tulee kreikan sanasta kalidris, millä Aristoteles tarkoitti harmaata vedenrajan lintua. Lajinimi ferrugineus tulee latinasta ja tarkoittaa ruosteenväristä.