stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Je porte plainte

| ”Je porte plainte” Tunisiano |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Le Regard des Gens
 Julkaistu: 2008
 Tuottaja(t): Medeline
 Tyylilaji: Rap
 Kesto: 04.28
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Tunisiano muut singlet
| ”Le regard des gens” 2008 | ”Je porte plainte” 2008 |   |
Je porte plainte on Tunisianon neljäs single Le Regard des Gens albumilta ja se julkaistiin vuonna 2008. Kappaleen sanoittivat Medeline ja Tunisiano.
Listasijoitukset

| Vuosi | Lista | Sijoitus |
| --- | --- | --- |
| 2008 |  Ultratop 50 | 24 |
Jean Margraff

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jean Margraff vuonna 1907. |  Jean Margraff vuonna 1907. |  Jean Margraff vuonna 1907. |  |
Maa:  Ranska
Miesten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Antwerpen 1920 | säilä, joukkuekilpailu |  |
Jean Alphonse Margraff (17. helmikuuta 1876 – 11. helmikuuta 1959) oli ranskalainen miekkailija. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja oli siellä mukana saamassa hopeaa säilän joukkuekilpailussa.
Jastrzębski Węgiel

| Jastrzębski Węgiel |
| --- | --- |

Koko nimi:  Klub Sportowy Jastrzębski Węgiel S.A
Perustettu:  1949
Kenttä:  Hala KWK
– Kapasiteetti:  3 500 istumapaikkaa
Puheenjohtaja:   Sławomir Kozłowski
Valmentaja:    Roberto Santilli
Sarja:  Puolan lentopalloliiga
Jastrzębski Węgiel on puolalainen lentopalloon keskittyvä huippujoukkue. Seura perustettiin vuonna 1949, jonka jälkeen se on noussut yhdeksi puolalaisen lentopallon merkittävimmistä joukkueista kautta aikojen. Joukkueen kotikaupunkina toimii Etelä-Puolassa sijaitseva Jastrzębie Zdrójin kaupunki. Puolan mestaruuden joukkue on voittanut Puolan lentopalloliigan kausilla 2003–2004 ja 2020–2021. Kahden voiton lisäksi joukkue on saanut Puolan lentopalloliigasta kolme hopeaa ja kuusi pronssia.
Saavutukset > Puolan lentopalloliiga

Kaksi kertaa kultaa 2003–2004, 2020–2021
Kolme kertaa hopeaa 2005–2006, 2006–2007, 2009–2010
Kuusi kertaa pronssia 1990–1991, 2000–2001, 2002–2003, 2008–2009, 2012–2013, 2013–2014, 2016–2017, 2018–2019
Muuta

Suomalainen lentopalloilija Petteri Laurila esiintyi Jastrzębski Węgielin riveissä kaudella 2005-2006 ykköspassarina jolloin joukkue otti hopeaa Puolan lentopalloliigassa.
Japanin alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

Japanin alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Japania alle 18-vuotiaiden kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Joukkue on pelannut historiansa aikana alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailujen 1. divisioonassa. Ennen divisioonajärjestelmän käyttöönottoa joukkue pelasi B-sarjassa, vuonna 2000.
Sijoitukset > Maailmanmestaruuskilpailuissa

2000 – B-sarja, 4.
2001 – 1. divisioona, 3.
2002 – 1. divisioona, 7.
2003 – 1. divisioona, 5.
2004 – 1. divisioona, 2.
2005 – 1. divisioona, 5.
2006 – 1. divisioona, 3.
2007 – 1. divisioona, 2.
2008 – 1. divisioona, 5.
2009 – 1. divisioona, 5.
2010 – 1. divisioona, 3.
2012 – 1. divisioonan A-lohko, 6
2013 – 1. divisioonan B-lohko, 2.
2014 – 1. divisioonan B-lohko, 4.
2015 – 1. divisioonan B-lohko, 3.
2016 – 1. divisioonan B-lohko, 2.
2017 – 1. divisioonan B-lohko, 3.
2018 – 1. divisioonan B-lohko, 3.
2019 – 1. divisioonan B-lohko, 1.
2020 – 1. divisioonan A-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2021 – 1. divisioonan A-lohkon turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.
2022 – 1. divisioonan A-lohko
Jerzy Semkow

Jerzy Semkow (12. lokakuuta 1928 Radomsko – 23. joulukuuta 2014 Lausannen lähistö, Sveitsi) oli puolalaissyntyinen kapellimestari. Hän opiskeli orkesterinjohtoa Artur Malawskin johdolla Krakovassa ja Jevgeni Mravinskin johdolla Leningradissa.
Semkow toimi muun muassa Saint Louisin sinfoniaorkesterin (1975–1979) ja Rochesterin filharmonikkojen ylikapellimestarina. Hän toimi lisäksi Varsovan oopperan taiteellisena johtajana.
Semkow oli Ranskan kansalainen ja asui Pariisissa.
Jerzy Pietrzyk

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jerzy Pietrzyk |  Jerzy Pietrzyk |  Jerzy Pietrzyk |  |
Maa:  Puola
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Montreal 1976 | 4 × 400 m |  |
Jerzy Pietrzyk (s. 17. huhtikuuta 1955 Varsova) on puolalainen pikajuoksija, jonka päämatka oli 400 metrin juoksu. Hän edusti seuratasolla Górnik Zabrzea ja Gwardia Warszawaa.
Pietrzyk voitti junioreiden Euroopan-mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa Duisburgissa 1973 ajalla 50,07. Rooman universiadeissa 1975 hän voitti 400 metrin juoksun ajalla 46,26 ja lisäksi Puola voitti 4 × 400 metrin viestin.
Pietrzyk juoksi Montrealin olympialaisissa 1976 ankkuriosuuden Puolan hopeajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. 400 metrin henkilökohtaisessa kilpailussa hän karsiutui välierissä ennätyksellään 45,65. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän selviytyi 400 metrin loppukilpailuun, muttei osallistunut siihen. Moskovan olympialaisissa 1980 hän karsiutui 400 metrin ja 4 × 400 metrin alkuerissä.
Je Khenpo

| Je Khenpo |
| --- | --- |
 རྗེ་མཁན་པོ་
 
 Nykyinen Jigme Chhoeda 1996– lähtien
Virka-asunto:  Punakha Dzong (talvisin) Tashichho Dzong (kesäisin)
Nimittäjä:  Bhutanin kuningas
Kauden pituus:  elinikäinen
Perustettu:  1600-luku
Je Khenpo (dzongkhaksi རྗེ་མཁན་པོ་, Rje Mkhan-po) on Bhutanin buddhalaisten pääapotti eli käytännössä maan yli uskonnollinen auktoriteetti. Hänen tehtäväänsä kuuluu johtaa maan luostarilaitosten keskushallintoa sekä Dratshang Lhentshogia, joka on Bhutanin uskonnollisten asioiden neuvosto..
Je Khenpon virka perustettiin 1600-luvun puolessa välissä ja ensimmäinen viranhaltija oli Pekar Jungney (1651–1672), kun Bhutanin perustaja, Shabdrung Ngawang Namgyal, jakoi uskonnollisen ja maallisen johtajan vallan kahden eri henkilön kesken.
Bhutanin nykyinen perustuslaki (3. § mom. 4–6) määrittelee, että Bhutanin kuningas valitsee ja nimittää Je Khenpon viiden korkea-arvoisen munkin suosituksen perusteella.
Nykyinen Je Khenpo on Jigme Chhoeda. Kuninkaan lisäksi Je Khenpo ovat ainoat bhutanilaiset, jotka saavat käyttää keltaista (sahraminvärinen) kabneyta. Je Khenpon virka-asunto talvisin on Punakha Dzong ja kesäisin Tashichho Dzong.
Aiheesta muualla

Je Khenpon Facebook-sivu
Jean Barraqué

Jean Barraqué (17. tammikuuta 1928 Puteaux – 17. elokuuta 1973 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä, joka kehitti oman sarjallisen tekniikkansa. Hän oli opiskelijana Pariisin konservatoriossa; hän sai opetusta Jean Langlais'lta ja Olivier Messiaenilta. Yvonne Loriod kantaesitti hänen pianosonaattinsa, ja myös Boulez esitti joitain hänen teoksiaan kapellimestarina. Sävellystyönsä ohessa Barraqué kirjoitti muun muassa kirjan Debussystä. Heikko terveys vaivasi häntä vuonna 1964 sattuneen auto-onnettomuuden jälkeen. Lisäksi tulipalo hänen kotonaan tuhosi joitain hänen käsikirjoituksiaan. Säveltäjästä tuli Ordre National du Mériten Chevalier kesäkuussa 1973.
Barraquélla ja Michel Foucault'lla oli rakkaussuhde 1950-luvulla. Barraquén sarjallisuus perustuu sävelrivien vähittäiseen muunteluun uusiksi sävelriveiksi läpi teoksen. Tätä tekniikkaa hän nimitti ”lisääntyviksi sarjoiksi”. Harry Halbreichin mukaan ”kammottava epätoivo” leimaa Barraquén tuotantoa, joka on täysin ”kuoleman suuren varjon” hallitsema.
André Hodeirin vuonna 1961 julkaisemassa kirjassa Barraqué nimetään (pääasiassa pianosonaattinsa pohjalta) yhdeksi suurimmista säveltäjistä sitten Beethovenin.
Teokset

Barraquén tunnustettuun tuotantoon kuuluvat seuraavat teokset:
Pianosonaatti (1952)
Séquence sopraanolle ja yhtyeelle (1950–1954)
Étude nauhalle (1954)
Le temps restitué sopraanolle, kuorolle ja orkesterille (1956–1957; uudistettu 1968)
...au delà du hasard lauluäänille ja neljälle soitinryhmälle (1959)
Chant après chant sopraanolle, pianolle ja lyömäsoittimille (1966)
Konsertto klarinetille, vibrafonille ja kuudelle kolmen soittimen ryhmälle (1968)
Näistä teoksista neljä viimeksi mainittua liittyvät suunniteltuun, mutta vain pieniltä osin toteutettuun sarjaan, joka pohjautuisi Hermann Brochin romaaniin Der Tod des Vergil. Myös joistakin muista osista syntyi vähäisiä luonnoksia. Ennen tunnustettua tuotantoaan Barraqué oli säveltänyt jo noin 30 muuta teosta.
Séquence perustuu aiemmin sävellettyyn kolmen laulun sarjaan (1950), jossa käytettiin Baudelairen, Rimbaud'n ja Laulujen laulun sanoja. Séquencen sanat kuitenkin ovat Nietzschen käsialaa.
Käännös suomeksi
Cedric Gibbons

| Cedric Gibbons |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. maaliskuuta 1893 Dublin, Irlanti
Kuollut: 26. heinäkuuta 1960 (67 vuotta) Los Angeles, Kalifornia
Ammatti:  elokuvalavastaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Cedric Gibbons (23. maaliskuuta 1893 Dublin, Irlanti – 26. heinäkuuta 1960 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvalavastaja. Hän opiskeli Art Students League of New Yorkissa ja toimi jonkin aikaa arkkitehti-isänsä alaisena, kunnes hän 1915 aloitti Hugo Ballin avustajana Edison Studiosilla. Gibbons siirtyi vuonna 1918 Samuel Goldwynin palvelukseen ja 1924 hän aloitti vastaperustetulla Metro-Goldwyn-Mayerilla lavastajien esimiehenä. Asemansa takia hänen nimensä mainitaan yli 1 500 elokuvan lopputeksteissä, vaikka usein hänen osuutensa elokuvan tekemiseen oli varsin rajoitettu. Gibbons oli yksi 36 Yhdysvaltain elokuva-akatemian perustaneesta henkilöstä ja häntä pidetään Oscar-patsaan suunnittelijana. Itse hän oli Oscar-ehdokkaana 39 kertaa ja sai palkinnon 11 kertaa.
Oscar-palkitut elokuvat

Menneisyyden verho (The Bridge of San Luis Rey, 1929)
Iloinen leski (The Merry Widow, 1934)
Ylpeys ja ennakkoluulo (Pride and Prejudice, 1940)
Kukkia varjossa (Blossoms in the Dust, 1941)
Kaasuvalo (Gaslight, 1944)
Elämän kevät (The Yearling, 1946)
Pikku naisia (Little Women, 1949)
Pariisin lumoissa (An American in Paris, 1951)
Särkyneiden haaveiden kaupunki (The Bad and the Beautiful, 1952)
Julius Caesar (Julius Caesar, 1953)
Kadun kuningas (Somebody Up There Likes Me, 1956)
Jean Marc Gaillard

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jean Marc Gaillard |  Jean Marc Gaillard |  Jean Marc Gaillard |  |
Maa:   Ranska
Miesten maastohiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Sotši 2014 | 4×10 km viesti |  |
|  Pronssia | Pyeongchang 2018 | 4×10 km viesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Falun 2015 | 4×10 km viesti |  |
Jean Marc Gaillard (s. 7. lokakuuta 1980 Annemasse) on ranskalainen maastohiihtäjä, joka on kilpaillut maailmancup-tasolla kaudesta 2001–2002 lähtien.
Gaillard sijoittui Torinon olympialaisissa 2006 yhdenneksitoista 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Sapporon MM-kisoissa 2007 hän oli 50 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa seitsemäs. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui 15 kilometrin perinteisen kilpailussa 14:nneksi ja parisprintissä Cyril Mirandan kanssa viidenneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli yhdistelmäkilpailussa kymmenes. Sotšin olympialaisissa 2014 Gaillard sijoittui yhdistelmäkilpailussa kuudenneksi ja hiihti avausosuuden Ranskan pronssia saavuttaneessa viestijoukkueessa.  Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän hiihti avausosuuden Ranskan pronssiviestijoukkueessa ja oli 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa yhdeksäs. Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018 4×10 kilometrin viestissä Gaillard oli mukana Ranskan pronssimitalijoukkueessa.
Gaillard saavutti uransa ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoiton – ja palkintokorokesijan – Liberecissä käydyssä 11,4 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 16. helmikuuta 2008. Seuraavalla kaudella hän sijoittui toiseksi yhdistelmäkilpailussa Vancouverissa ja 15 km vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa Rybinskissä. Cupin kokonaispisteissä hän oli seitsemäs. Kaudella 2010–2011 hän sijoittui toiseksi Rybinskin yhdistelmäkilpailussa ja oli cupin kokonaispisteissä yhdeksäs.
Iturikko

| Iturikko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Silmälläpidettävä
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Rikkokasvit Saxifragaceae
Alaheimo::  Heucheroideae
Suku::  Vanarikot Micranthes
Laji::  foliolosa
Kaksiosainen nimi
 Micranthes foliolosa  (R.Br.) Gornall 
Synonyymit
 Saxifraga foliolosa R.Br.  Saxifraga stellaris var. comosa Retz.  Saxifraga stellaris subsp. comosa (Retz.) Braun-Blanq. 
Katso myös
   Iturikko Wikispeciesissä   Iturikko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iturikko (Micranthes foliolosa) on arktisten alueiden hento, monivuotinen rikkokasvi.
Ulkonäkö ja koko

Iturikon vana kasvaa 5–15 senttimetriä korkeaksi. Ruusukelehdet ovat vastapuikeita, kärjestä hampaisia ja laidoilta karvaisia. Varren latvassa on kukkia 0–2 kappaletta, alempien kukkien tilalla on punertavia itusilmuja. Kaksineuvoisten kukkien verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Valkoinen teriö on kaksikertaa verhiön pituinen. Heteitä on kymmenen kappaletta. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen. Emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Iturikko kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Kukinnan jälkeen kypsyy kaksiosainen, monisiemeninen kota.
Levinneisyys

Iturikkoa kasvaa Euroopassa ainoastaan Islannissa, Huippuvuorilla, Fennoskandian vuoristo- ja tunturialueilla Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Kuolan niemimaalla, sekä Pohjois-Venäjän arktisilla alueilla. Aasian puolella levinneisyysalue jatkuu Pohjois-Siperiassa läpi mantereen. Muutamin paikoin lajia kasvaa myös Etelä-Siperiassa. Pohjois-Amerikassa iturikko on levinnyt Pohjois-Alaskaan ja -Kanadaan. Muutamia erillisiä esiintymiä on myös muualla mantereella. Lajia kasvaa myös laajalti Grönlannissa. Suomessa iturikkoa tavataan nykyään ainoastaan Enontekiön suurtuntureilla. Lajin aikaisemmat esiintymät muualta Pohjois-Lapista ovat hävinneet.
Elinympäristö

Iturikolle tyypillisiä kasvupaikkoja ovat tunturikankaiden soraiset lumenviipymäpaikat, vuotomaat ja puronvarret. Joskus lajia tavataan myös kallionpengermillä. Laji on kalkinsuosija.
Aiheesta muualla

Pohjolan kasvien pauloissa: Micranthes foliolosa – iturikko
Kasviatlas 2020: Iturikon (Micranthes foliolosa) levinneisyys Suomessa.
Isä Callahan

Isä Callahan kirjassa Musta torni V: Callan sudet. Piirros: Bernie Wrightson.
Isä Donald Frank Callahan on Stephen Kingin luoma kuvitteellinen hahmo, joka esiintyi ensimmäistä kertaa romaanissa Painajainen ('Salem's Lot) ja myöhemmin kirjasarjassa Musta torni. Callahan on iäkäs pappi, joka Painajaisessa päätyy taisteluun 'Salem's Lotin vampyyrejä vastaan. Mustan tornin viidennessä kirjassa Callan susissa hänestä tulee tärkeä apu revolverimies Roland Deschainin ja tämän ka-tetin matkalle kohti Mustaa tornia.
Painajaisen ensimmäisessä minisarjasovituksessa Kauhujen kaupungissa vuodelta 1979 Isä Callahania näyttelee James Gallery. Vuoden 2004 minisarjassa häntä esittää James Cromwell, ja vuoden 1995 radiokuunnelmassa hänen äänenään toimii Nigel Anthony. Vuoden 2024 elokuvasovituksessa Isä Callahania näyttelee John Benjamin Hickey.
Juoni > Painajainen

Kirjassa Painajainen Isä Callahan on Mainen pikkukaupungissa Jerusalem's Lotissa roomankatolinen pappi, joka on vuosia kärsinyt alkoholismista ja uskonpuutteesta. Hän joutuu eräänä päivänä kohdakkain kaupunkiin iskevän vampyyriepidemian kanssa ja päätyy muutaman ihmisen, kuten kirjailija Ben Mearsin, kanssa taisteluun vampyyrejä vastaan. He tunkeutuvat vuosikausia tyhjillään olleeseen Marstenin taloon tarkoituksena tuhota ongelman aiheuttanut päävampyyri Kurt Barlow, mutta eivät löydä hänen leposijaansa.
Myöhemmin Callahan joutuu kohdakkain Barlowin kanssa, kun tämä hyökkää Petrien perheen taloon ja nappaa perheen pojan Markin. Isä Callahan uhkailee Barlowia krusifiksilla, jolloin Barlow päästää Markin vapaaksi, mutta kehottaa pappia heittämään ristin pois ja luottamaan uskoonsa. Callahanilta ei kuitenkaan löydy riittävästi uskoa Jumalaan, ja hän kieltäytyy heittämästä ristiä pois, mutta yllätyksekseen huomaa Barlowin saavan hänestä yliotteen krusifiksin läheisyydestä huolimatta. Barlow rikkoo ristin ja pakottaa Callahanin juomaan Barlowin vampyyriverta, joka tekee Callahanista "saastaisen". Barlow päästää hänet vapaaksi, ja päihitetty Callahan palaa kirkkoon, jossa hän huomaa, että kirkon ovenkahva polttaa hänen kätensä niin, ettei hän pääse sisään. Lopulta Callahan päättää lähteä 'Salem's Lotista.
Juoni > Musta torni

Callan susissa kerrotaan, kuinka Callahanin tarina jatkui Painajaisen tapahtumien jälkeen. Callahan saapuu New Yorkiin kulkurina ja vaistoaa vampyyrejä sikiävän ympäri kaupunkia. Hän alkaa työskennellä asunnottomien turvakodissa, jolloin hän alkaa toipua pahentuneesta alkoholismistaan. Samalla hän oppii luokittelemaan kohtaamiaan vampyyrejä kolmeen luokkaan: 1. tyypin, 2. tyypin ja 3. tyypin vampyyreihin. Näistä 'Salem's Lotissa kohdanneen Barlowin hän määrittelee 1. tyypin vampyyriksi, joka luo 2. tyypin vampyyrejä, jotka puolestaan luovat 3. tyypin HIV:n kaltaista verisairautta levittäviä vampyyrejä.
Kun turvakodissa Callahanin kanssa ystävystynyt Lupe Delgado joutuu 3. tyypin vampyyrin uhriksi ja kuolee AIDSiin, alkaa Callahan järjestelmällisesti tappaa vampyyrejä (pääasiassa 3. tyyppisiä). Hän herättää yhtäkkiä toimillaan Purppurakuningasta palvelevien "alhaismiesten" huomion, ja he lähettävät "Hitler-veljeksiksi" kutsutun joukon jahtaamaan Callahania. Saatuaan Callahanin kiinni he saavat kaiverrettua veitsellä Callahanin otsaan ristikuvion tarkoituksenaan saada siitä tavaramerkiksi viimeistelyä hakaristikuvio,selvennä mutta paikalle osuneet Calvin Tower ja Aaron Deepneau ehtivät osittain estää tilanteen ja Callahan pääsee vapaaksi. Pian "alhaismiesten" johtajan Richard Sayre johdolla viholliset saavat houkuteltua Callahanin kerrostaloon, jossa hän kohtaa "alhaismiesten" ohella laumoittain vampyyrejä. Välttääkseen joutumasta vampyyritartunnan uhriksi hän päättää tehdä itsemurhan heittäytymällä korkean rakennuksen ikkunasta alas.
Kuolemansa jälkeen hän huomaa olevansa aavikon laidalla väliasemalla (ks. Revolverimies), jossa hän kohtaa mustiin puetun miehen Walter o'Dimin. Walter pakottaa Callahanin ottamaan vastaan "Mustaksi kolmeksitoistaksi" nimetyn mustan pallon tarkoituksena saada se välitettyä Roland Deschainille ja aiheuttameen tämän kuoleman. Callahan lähetetään portaalin kautta Loppu-Maailman läheisyyteen sijaitsevaan Calla Bryn Sturgisiin, jossa hän aloittaa uuden elämän pappina tarkoituksena opettaa uskontoaan paikallisille. Vuosia myöhemmin Roland ja hänen ka-tet saapuu Callaan ja Callahan päätyy ystävystämään revolverimiesten kanssa.
Itävallan Grand Prix 1983

|  Itävallan Grand Prix 1983  |
| --- | --- |
 11 osakilpailu 15 osakilpailusta kaudella 1983. 
Päivämäärä:  14. elokuuta 1983
Sijainti:  A1-Ring
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  5,942 km
Kilpailun pituus:  53 kierrosta, 314,947 km
Paalupaikka
Kuljettaja:   Patrick Tambay   (Ferrari)
Paaluaika:  1.29,871
Palkintokoroke
Voittaja:   Alain Prost   (Renault)
Toinen:   René Arnoux   (Ferrari)
Kolmas:   Nelson Piquet   (Brabham)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Alain Prost   (Renault)
Kierrosaika:  1.33,961 (kierroksella 20)
Itävallan Grand Prix 1983 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 14. elokuuta 1983 Österreichringin radalla. Kilpailun voitti Alain Prost.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/Keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 15 |  Alain Prost | Renault | 53 | 1.24.32,745 | 5 | 9 |
| 2 | 28 |  René Arnoux | Ferrari | 53 | + 6,835 | 2 | 6 |
| 3 | 5 |  Nelson Piquet | Brabham-BMW | 53 | + 27,659 | 4 | 4 |
| 4 | 16 |  Eddie Cheever | Renault | 53 | + 28,395 | 8 | 3 |
| 5 | 12 |  Nigel Mansell | Lotus-Renault | 52 | +1 krs. | 3 | 2 |
| 6 | 8 |  Niki Lauda | McLaren-Ford | 51 | +2 krs. | 14 | 1 |
| 7 | 25 |  Jean-Pierre Jarier | Ligier-Ford | 51 | +2 krs. | 20 |   |
| 8 | 1 |  Keke Rosberg | Williams-Ford | 51 | +2 krs. | 15 |   |
| 9 | 7 |  John Watson | McLaren-Ford | 51 | +2 krs. | 17 |   |
| 10 | 31 |  Corrado Fabi | Osella-Alfa Romeo | 50 | +3 krs. | 26 |   |
| 11 | 32 |  Piercarlo Ghinzani | Osella-Alfa Romeo | 49 | +4 krs. | 25 |   |
| 12 | 40 |  Stefan Johansson | Spirit-Honda | 48 | +5 krs. | 16 |   |
| 13 | 30 |  Thierry Boutsen | Arrows-Ford | 48 | +5 krs. | 19 |   |
| Kesk. | 9 |  Manfred Winkelhock | ATS-BMW | 33 | Vesivuoto | 13 |   |
| Kesk. | 22 |  Andrea de Cesaris | Alfa Romeo | 31 | Polttoaine loppu | 11 |   |
| Kesk. | 27 |  Patrick Tambay | Ferrari | 30 | Sytytys | 1 |   |
| Kesk. | 6 |  Riccardo Patrese | Brabham-BMW | 29 | Moottori | 6 |   |
| Kesk. | 33 |  Roberto Guerrero | Theodore-Ford | 25 | Vaihteet | 21 |   |
| Kesk. | 2 |  Jacques Laffite | Williams-Ford | 21 | Tärinä | 24 |   |
| Kesk. | 23 |  Mauro Baldi | Alfa Romeo | 13 | Öljyvuoto | 9 |   |
| Kesk. | 3 |  Michele Alboreto | Tyrrell-Ford | 8 | Kolari | 18 |   |
| Kesk. | 35 |  Derek Warwick | Toleman-Hart | 2 | Turbo | 10 |   |
| Kesk. | 36 |  Bruno Giacomelli | Toleman-Hart | 1 | Kolari | 7 |   |
| Kesk. | 11 |  Elio de Angelis | Lotus-Renault | 0 | Kolari | 12 |   |
| Kesk. | 29 |  Marc Surer | Arrows-Ford | 0 | Kolari | 22 |   |
| Kesk. | 4 |  Danny Sullivan | Tyrrell-Ford | 0 | Kolari | 23 |   |
| DNQ | 26 |  Raul Boesel | Ligier-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 34 |  Johnny Cecotto | Theodore-Ford |   |   |   |   |
| DNQ | 17 |  Kenny Acheson | RAM-Ford |   |   |   |   |
Lähde:
Itävallan Grand Prix 1986

Itävallan Grand Prix 1986 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 17. elokuuta 1986 Österreichringin radalla. Kilpailun voitti Alain Prost, jolle voitto oli kauden kolmas. Paalupaikalta lähtenyt Teo Fabi joutui keskeyttämään moottoririkon takia ajettuaan 17 kierrosta. Kilpailu nähtiin suorana lähetyksenä Suomessa YLE TV1:ssä selostajana Juha Jokinen. Arrowsilla ajanut Christian Danner saavutti ensimmäisen pistesijan.
Tulokset

Paalupaikka: Teo Fabi – 1'23.549
| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 |  Alain Prost | McLaren-TAG | 52 | 1:21'22.531 | 5 | 9 |
| 2 | 27 |  Michele Alboreto | Ferrari | 51 | + 1 krs. | 9 | 6 |
| 3 | 28 |  Stefan Johansson | Ferrari | 50 | +2 krs. | 14 | 4 |
| 4 | 15 |  Alan Jones | Lola-Ford | 50 | +2 krs. | 16 | 3 |
| 5 | 16 |  Patrick Tambay | Lola-Ford | 50 | +2 krs. | 13 | 2 |
| 6 | 17 |  Christian Danner | Arrows-BMW | 49 | +3 krs. | 22 | 1 |
| 7 | 20 |  Gerhard Berger | Benetton-BMW | 49 | +3 krs. | 2 |   |
| 8 | 29 |  Huub Rothengatter | Zakspeed | 48 | +4 krs. | 24 |   |
| 9 | 2 |  Keke Rosberg | McLaren-TAG | 47 | Sähköt | 3 |   |
| 10 | 25 |  René Arnoux | Ligier-Renault | 47 | +5 krs. | 12 |   |
| 11 | 21 |  Piercarlo Ghinzani | Osella-Alfa Romeo | 46 | +6 krs. | 25 |   |
| Kesk. | 5 |  Nigel Mansell | Williams-Honda | 32 | Vetoakseli | 6 |   |
| Kesk. | 6 |  Nelson Piquet | Williams-Honda | 29 | Moottori | 7 |   |
| Kesk. | 18 |  Thierry Boutsen | Arrows-BMW | 25 | Turbo | 18 |   |
| Kesk. | 19 |  Teo Fabi | Benetton-BMW | 17 | Moottori | 1 |   |
| Kesk. | 26 |  Philippe Alliot | Ligier-Renault | 16 | Moottori | 11 |   |
| Kesk. | 24 |  Alessandro Nannini | Minardi-Motori Moderni | 13 | Ripustukset | 19 |   |
| Kesk. | 23 |  Andrea de Cesaris | Minardi-Motori Moderni | 13 | Kytkin | 23 |   |
| Kesk. | 12 |  Ayrton Senna | Lotus-Renault | 13 | Moottori | 8 |   |
| Kesk. | 3 |  Martin Brundle | Tyrrell-Renault | 12 | Turbo | 17 |   |
| Kesk. | 4 |  Philippe Streiff | Tyrrell-Renault | 10 | Moottori | 20 |   |
| Kesk. | 11 |  Johnny Dumfries | Lotus-Renault | 9 | Moottori | 15 |   |
| Kesk. | 14 |  Jonathan Palmer | Zakspeed | 8 | Moottori | 21 |   |
| Kesk. | 22 |  Allen Berg | Osella-Alfa Romeo | 6 | Sähköt | 26 |   |
| Kesk. | 7 |  Riccardo Patrese | Brabham-BMW | 2 | Moottori | 4 |   |
| DNS | 8 |  Derek Warwick | Brabham-BMW | 0 | Ei startannut | 10 |   |
Lähde:
Nopein kierros: Gerhard Berger – 1'29.444 kierroksella 49