stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helsingin metro
Taide

Helsingin metroasemilla ja niiden läheisyydessä oli vuonna 2014 yhteensä neljätoista taideteosta. Niistä vanhin on Aimo Tukiaisen Torielämää Hakaniemessä (1961). Metron ensimmäinen taideteos, Ipi Kärjen värikäs seinämaalaus Maa, ilma, tuli ja vesi (1985) Kampin metroaseman liukuporraskuilun yläpään seinäkkeessä siirrettiin pois aseman muutostöiden yhteydessä. Myös Kampin aseman läheisyydessä ollut Anu Matilaisen veistosaltaasta nouseva sommitelma Liike (1985) siirrettiin varastoon uuden Kampin rakennustöiden alta kesällä 2002.
Kaunokirjallisuudessa ja musiikkivideolla

Matti Yrjänä Joensuun jännitysromaanissa Harjunpää ja pahan pappi Helsingin metro on keskeisenä tapahtumapaikkana. Kirjaan pohjautuvaa, samannimistä elokuvaa kuvattiin Kampin metroasemalla, aseman länsipuolella metroradalla, sekä Hakaniemen metroasemalla.
Bomfunk MC’s -yhtyeen Freestyler-musiikkivideo kuvattiin Hakaniemen metroasemalla ja metrossa vuonna 1999. Videolla on ollut vuoteen 2024 mennessä yli miljardi katsojaa.
Tilastoja

HKL:n vuosikertomuksen mukaan Helsingin metrolla oli 92,5 miljoonaa matkustajaa vuonna 2019. Matkustajakilometrejä kertyi yhteensä 420,1 miljoonaa. HKL-Metroliikenteen liikevaihto oli 25,3 miljoonaa euroa ja liikevoitto 5,3 miljoonaa euroa. Metroliikenneyksikössä työskenteli 237 henkeä.
Metron liikennöinti maksaa 9 senttiä matkustajakilometriltä, kun taas raitioliikenne – edullisuudestaan huolimatta – maksaa 40 senttiä matkustajakilometriltä.
Kirjallisuutta

Pohjola, Tommy: Maan alla: Helsingin päätön metrohanke.  ((Underjorden: Det huvudlösa metroprojektet, 2014.) Käsikirjoituksesta suomentanut Juha Ruusuvuori)  Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2014.  ISBN 978-951-52-3365-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helsingin metro Wikimedia Commonsissa
Kuvia ja videoita Helsingin metrosta
Kuvia Helsingin metrosta
Helsingin metroasemat ja linjat kartalla
Elevaattorit.org: Helsingin metroasemien hissit ja liukuportaat
Ylen Elävä arkisto: Helsingin metro
Ylen Elävä arkisto: Helsingin metro valmistui vuosien väännön jälkeen
Ylen Elävä arkisto: Länsimetroa ryhdyttiin rakentamaan vuosien väännön jälkeen
Helsingin seudun joukkoliikenne
| --- | --- |
Raskas raideliikenne: Helsingin seudun lähijunaliikenne (linjat) • Helsingin metro (linjat: M1, M2)
Kevyt raideliikenne: Helsingin raitioliikenne (linjat) • Helsingin seudun pikaraitiotiet (linjat: 15)
Lauttaliikenne: Kruunuvuorenrannan lautta • Suomenlinnan lautta
Linja-autoliikenne Runkolinjat: Helsingin seudun linja-autoliikenne  20 • 30 • 40 • 200 • 300 • 400 • 500 • 510 • 520 • 530 • 560 • 570 • 600
Liikenteen tilaaja: HSL
Liikennöitsijät: Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenne • Helsingin kaupungin liikennelaitos • VR • Nobina • Pohjolan Liikenne • Helsingin Bussiliikenne • Savonlinja • Tammelundin Liikenne • Åbergin Linja • Korsisaari • Reissu Ruoti • Tilausliikenne Nikkanen
Hankkeet: Espoon pikaraitiotiet • Kruunusillat • Tiederatikka • Tuusulanväylän pikaraitiotie • Vantaan pikaraitiotie • Vihdintien pikaraitiotie • Viikin–Malmin pikaraitiotie • Espoon kaupunkirata • Pisararata • Itämetro
Helsingin metron tunnus on valkoinen M-kirjain oranssilla pohjalla. Kuvassa sisäänkäynti Myllypuron metroasemalle.
Metrotoimikunnan vuoden 1963 ehdotus Helsingin metrojärjestelmäksi. Tummansininen = maanpäällinen rata, vaaleansininen katkoviiva = maanalainen rata. Vasemmalla: ehdotetut rakentamisvaiheet. Pohjakartta vuodelta 2018.
Metrotoimiston ehdotus Helsingin raideliikenteen perusverkoksi 1971. Oranssi = ensimmäinen metrolinja, purppura = U-metro, musta = rautatiet, katkoviivat = varaukset, harmaa alue = liikkuma-alue. Pohjakartta vuodelta 2018.
M100-sarjan metrojuna Kampissa.
Helsingin metron avajaistilaisuus 2. elokuuta 1982 Rautatientorilla. Presidenttipari Mauno ja Tellervo Koivisto istumassa kunniapaikoilla metron avajaisissa. Taustalla avajaistilaisuuden vieraita, oikealla Helsingin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja Harri Holkeri, Helsingin kaupunginjohtaja Raimo Ilaskivi ja metrojohtaja Unto Valtanen. Vieraat ovat kääntyneet kuulemaan metrotoimikunnan puheenjohtajan Olavi Dahlin puhetta.
Kalasataman metroasema rakennusvaiheessa keväällä 2006.
Helsingin metron linjakartta
Kartta Helsingin seudun metro- ja kaupunkiradoista ja niiden suunnitelluista jatkoista kaupungin edellisessä yleiskaavassa
Itämetron alkuperäinen reittisuunnitelma
Laituriovet Vuosaaren metroasemalla
Roihupellon metrovarikko nähtynä Ratasmyllyntieltä.
Metron yhdysraidetta Vuosaaren metroaseman ja sataman välillä.
Releasetinlaite Helsingin metrovarikolla.
Metrojuna Vuosaaren metrosillalla, Rastilan ja Puotilan aseman välillä.
Laiturinäyttö Matinkylän metroasemalla.
Peruskorjaamaton M100-sarjan metrovaunu sisältä.
Linja 90 päätepysäkillään Vuosaaren satamassa.
Kaksi junaa törmäsi heinäkuussa 2016 Itäkeskuksen metroaseman luona.
Vuosaaren metroasema ulkoapäin katsottuna
Sukkahousut

| Sukkahousut |
| --- | --- |

Tuotetyyppi:  alusvaate
Alkuperämaa:  Yhdysvallat (moderni versio)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sukkahousut ovat vaate, joka ulottuu tiukasti vartaloa myötäillen vyötäröltä varpaisiin. Niitä käyttävät useimmiten naiset. Ne tehdään tavallisesti nailonista. Yhtenä kappaleena tehtävät sukkahousut keksittiin 1960-luvulla, ja ne korvasivat pian erilliset pitkät sukat ja sukkanauhaliivit.
Sukkahousujen rakenne

Perussukkahousuissa on paksumpaa materiaalia varpaiden kohdalla, joskus myös jalkapohjassa ja kantapäässä (kärki-, pohja- ja kantavahvike) sekä yläosassa. Haarakiila voi olla puuvillasekoitetta ettei se hiosta. Hoikat naiset käyttävät likimain symmetrisiä sukkahousuja, joissa on sauma edessä ja takana. Ns. madame-mallissa on kaksi takasaumaa.
Sukkahousujen paksuusyksikkö on denier. Se kuvaa, montako grammaa painaa 9 000 metriä sukkahousujen valmistuksessa käytettyä lankaa.  Juhlasukkahousut ovat usein ohuita, kesällä jopa alle 10 denieriä. 20 denierin sukkahousut peittävät mahdolliset suonikohjut tai värilliset läikät säärissä. 30–40 denieriä likimain estää ihon näkemisen sukkahousujen läpi.
Lasten sukkahousut tehdään usein puuvillasta, johon on sekoitettu pieni määrä polyamidia ja elastaania, joskus myös akryylistä tai villasta.
Historia

Sukkahousujen varhaisia muotoja käytettiin jo renessanssin aikana. Silloin niitä käyttivät yksinomaan miehet, naisten säärien näkyminen oli siveetöntä.
Modernien sukkahousujen edeltäjä olivat nailonsukat. Ne tulivat markkinoille vuonna 1940. Nailon ei jousta, joten sukkia tehtiin monta kokoa, ja säären takaosaa koristi käsin ommeltu sauma. 1950-luvulla keksittiin että kun nailonia käsiteltiin kuumentamalla, sen joustavuus parani, ja vuonna 1959 DuPont rekisteröi lycran. 1960-luvulla minihameen myötä sukkahousut ohittivat sukat suosiossa. Pyörökutomakoneiden ansiosta sääriosan saumat jäivät historiaan. 1970-luvulla muoti vaihtui minihameista farkkuihin, ja sukkahousujen menekki romahti.
Arkisten perussukkahousujen rinnalle tuli 2000-luvulla "funktionaalisia sukkahousuja", joiden luvattiin elvyttävän verenkiertoa tai torjuvan bakteereita.
Sukkahousuteollisuus > Maailmalla

Euroopassa sukkahousujen markkinajohtaja on kansainvälinen DIM. Lisäksi on monia muita sukkahousuvalmistajia, kuten itävaltalainen Wolford.
Sukkahousuteollisuus > Suomessa

Presidentti Urho Kekkonen vihki Tornion ensimmäisen sukkahousutehtaan, Ke-Ri Oy:n käyttöön vuonna 1956. Suomessa johtavia sukkahousujen valmistajia olivat Norlyn Torniossa vuoteen 1976 ja Kymen Sukkakin Kuusankoskella päätyi konkurssiin vuonna 1999, mutta valmistus on pääosin siirretty muun tekstiiliteollisuuden ohella halvan työvoiman maihin. Suomessa Amar oli markkinajohtaja erikoisliikkeissä ja tavarataloissa. Vaatevalmistaja Nanso lopetti tehtaansa Torniossa syksyllä 2016. 2017 Nansolta neljä tuotemerkkiä ostanut Pierre Robert Group luopui Amar-sukkahousuista ja korvasi ne premium-Norlyneilla. 2022 Pohjanmaalta kotoisin oleva Katariina Aho lanseerasi oman sukkahousumerkkinsä Luvbyn.
Sukkahousukulttuuri

Pirkka-lehdessä julkaistavien niksien suurin osajoukko ovat sukkahousuniksit: erilaisia tapoja käyttää rikkoutuneita sukkahousuja vielä hyödyksi. Pirkka-nimellä myös tehdään sukkahousuja. Tämä voi kuvastaa säästäväisten ihmisten turhautumista: sukkahousuihin tulee helposti silmäpako, ja silloin muutaman millin vian takia pitää heittää roskiin iso ja kallis vaatekappale, jota ei ole välttämättä käytetty kertaakaan. Nykyään markkinoilla on jo silmäpaottomia sukkahousuja, joiden kutomatekniikka estää yhden katkenneen langan aiheuttamasta silmäpakoa sen laajemmalti. Nancy Sinatran musiikkivideossa These Boots Are Made for Walkin' hän tanssii toisten naisten kanssa sukkahousuissa. 1980-luvulla glam metal-yhtyeiden kuten suomalainen Hanoi Rocks käyttäessä usein esiintyessään ihonmyötäisiä trikoohousuja, alettiin tätä rockin tyylisuuntausta kutsua leikillisesti sukkahousuheavyksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sukkahoususanakirja (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) [vanhentunut linkki]
Pantyhose, How Products Are Made –  sukkahousutietoutta – (www.encyclopedia.com) (englanniksi)
Sukkahousut
Silmäpako
Miesten sukkahousut
Luettelo Disneyn konnista

Disneyn konnien logo vuodesta 2019.
Tämä artikkeli sisältää luettelon Disney-elokuvien ja -televisiosarjojen konnista. Mukana on myös muutamia tunnettuja Pixar-elokuvien konnia.
Disney-klassikot

Lumikki ja seitsemän kääpiötä
Paha Kuningatar
Taikapeili
Pinocchio
Ajuri
Rehti Repo
Kimi Keppostin
Stromboli
Monstro
Fantasia
Chernabog
Tyrannosaurus Rex
Dumbo
Sirkustirehtööri
Bambi
Metsästäjä
Ronno
Pennitön ja suruton
Vili Jättiläinen
Lumpjaw
The Adventures of Ichabod and Mr. Toad
Päätön ratsumies
Tarmo
herra Winkie
Syyttäjä
Näädät
Tuhkimo
Lady Tremaine, ilkeä äitipuoli
Druzella, vanhempi sisarpuoli
Anastasia, nuorempi sisarpuoli
Lucifer, kissa
Liisa Ihmemaassa
Herttakuningatar
Korttisotilaat
Veijarikissa
Herttakuningas
Peter Pan
Kapteeni Koukku
Simo
Merirosvot
Kaunotar ja Kulkuri
Saara-täti
Siamilaiset rotukissat Si ja Am
Rotta
Prinsessa Ruusunen
Pahatar
Diablo
101 dalmatialaista
Cruella de Vil
Jasper & Jesper
Miekka kivessä
Matami Mimmi
Viidakkokirja
Shere Khan, tiikeri
Kaa, pyton
kuningas Louie
Aristokatit
Hovimestari Edgar Balthazar
maitokuski
Robin Hood
Prinssi Juhana
Nottinghamin seriffi
Sir Hiss
Törppö ja Nuija
Pelastuspartio Bernard ja Bianca
Madame Meduusa
Nuppi
Brutus ja Nero, krokotiilit
Topi ja Tessu
Aatu Remunen
Pösö, Aatu Remusen koira
Mustakarhu
Hiidenpata
Hornansarvi
Rääppä
Traakit
Hornansarven kätyrit
Basil Hiiri - Mestarietsivä
Professori Ratigan
Liuhu-lepakko
Felicia-kissa
Oliver ja kumppanit
Jysky
Roscoe & DeSoto, koirat
Pieni merenneito
Ursula
Kiero ja Liero, Mureenat
Louis, kokki
Bernard ja Bianca Australiassa
Percival McLeach
Jonna
Kaunotar ja hirviö
Gaston
Töppö
Herra Kammo
Aladdin
Jafar
Jago
Gazeem
Leijonakuningas
Scar
Hyeenat Shenzi, Banzai ja Ed
Pocahontas
Kuvernööri Ratcliffe
Notre Damen kellonsoittaja
Tuomari Claude Frollo
Herkules
Hades
Piina & Paniikki
Kohtalottaret
Mulan
Shan Yu
Tarzan
Clayton
Sabor
Dinosaurus
Kron
Keisarin uudet kuviot
Yzma
Kronk
Atlantis – Kadonnut kaupunki
Lyle Rourke
Helga Sinclair
Lilo & Stitch
Kapteeni Gantu
Aarreplaneetta
Long John Silver
Scroop
Karhuveljeni Koda
Denahi
Lehmäjengi
Alameda Slim
Vilit
Rico
Wesley
Aivan villit
Kazar
Välkky
Riemukas Robinsonin perhe
Koppahattu
Doris
Bolt
Manageri
Prinsessa ja sammakko
Tohtori Facilier
Lawrence
Kaksin karkuteillä
Mother Gothel
Kelmilän veljekset
Nalle Puhin elokuva – uudet seikkailut Puolen hehtaarin metsässä
Pahko
Räyhä-Ralf
Karkkikunkku/Turbo
Väkevä-Bill
Pormestari Gene
Frozen – huurteinen seikkailu
Prinssi Hans
Weseltonin herttua
Big Hero 6
Yokai/Robert Callaghan
Zootropolis – eläinten kaupunki
Avustava pormestari Dawn Bellwether
Doug, Pässi
Vaiana
Te Kā
Tamatoa
Räyhä-Ralf valloittaa Internetin
Tupla-Dan
Frozen II
Kuningas Runard
Encanto
Abuela Alma
Toive
Kuningas Magnifico
Vaiana 2
Nalo
Matangi
Pixar-elokuvat

Toy Story – leluelämää
Sid Phillips
Scud, Sidin koira
Ötökän elämää
Hopper
Molt
Toy Story 2
Al McWhiggin
Paukku-Pete
Buzz Lightyear Avaruusranger: Seikkailu alkaa
Keisari Zurg
Warp Darkmatter
Monsterit Oy
Räähkä Poks
Herra Rumilus
Funkkis
Nemoa etsimässä
Philip Sherman
Klaara
Ihmeperhe
Syndrooma
Bomb Voyage
Raivaaja
Autot
Jasu Juntti
Wingo, Boosti, Räkä-Rod ja DJ
Rottatouille
Pääkokki Skinner
Nadar Kessard
Anton Ego
WALL•E
Auto, Axiom-aluksen autopilotti
Up – kohti korkeuksia
Charles F. Muntz
Alfa, Gamma ja Beta, Charlesin koirat
Toy Story 3
Tuhti Karhunhali
Iso vauva
Ken
Autot 2
Sir Miles Axlerod
professori Zündapp
Grem & Acer
Victor Hugo
Alexander Hugo
Ivan
Vladimir Trunkov
J. Curby Gremlin
Tyler Gremlin
Tubbs Pacer
Fred Pacer
Tony Trihull
Urhea
Mor'du
Monsterit-yliopisto
Jonni Vaaramo
Dekaani Varjomaa
Kunnon dinosaurus
Salamainen
Autot 3
Jackson Myrsky
Sterling
Coco
Ernesto de la Cruz
Ihmeperhe 2
Eveliina Taival/Ruutukaappari
Raivaaja
Toy Story 4
Gabby Gabby
Soul – Sielun syövereissä
Terry
Luca
Ercole Visconti
Guido & Ciccio
Punainen
Ming Lee
Lightyear
Zurg
Inside Out – mielen sopukoissa 2
Ahdistus
Muut Disney-elokuvat

Vanhat tarinat
Veli Kettu
Veli Nalle
Kuka viritti ansan, Roger Rabbit?
Tuomari Doom
Painajainen ennen joulua
Oogie Boogie
Lock, Shock ja Barrel
Hokkus Pokkus
Winifred, Sarah ja Mary Sanderson
Ankronikka: Kadonneen lampun metsästäjät
Merlock
Dijon
Hopon poppoo
Rehtori Mazur
Pekka
Nalle Puh ystävää etsimässä
Kallosaurus
Nalle Puh: Kevät ja Ruu
Kani
Nalle Puh ja Möhköfantti
Nalle Puh
Nasu
Tikru
Kani
Lentsikat
Ripslinger
Ned & Zed
Enchanted
Kuningatar Narissa
Nathaniel
Disenchanted
Malvinna Monroe
Rosaleen & Ruby
Animaatiosarjoja

Ankronikka
Kulta-Into Pii
Karhumuori
Karhukopla
Milla Magia
Poe Magia
Mustakaapu
Ylipappi
Tikun ja Takun pelastuspartio
Kollo
Professori Nulli
Kim Possible
Tohtori Traagi
Shego
Pilipalipilotit
Don Karnage
Nalle Puhin uudet seikkailut
Tane Tärppä
Möhkö Möhköfantti
Varikset
Hevonen
Bruno
Crud
Smudge
Rottajengi
Pitkäjussi Pumpulihäntä
Varjoankka
K.A.N.A eli "Teräsnokka"
Megavoltti
Puskajuuri
Nega-Ankka
Kaakatti
Litkuliini
Taurus Bulba
Paholainen
Disney-klassikkojen jatko-osat

Jafarin paluu
Abis Mal
Aladdin ja varkaiden kuningas
Sa'luk
Rosvot
Kaunotar ja hirviö – Lumottu joulu
Forte
Huilu
Leijonakuningas 2 – Jylhäkallion ylpeys
Zira
Nuka
Vitani
Hessu Hopo – rampin rämäpää
Bradley Aatelinen III
Tankki
Gammat
Pieni merenneito II: Atlantiksen salaisuus
Morgana
Viemäri
Kaunotar ja Kulkuri II – Pepin seikkailut
Kusti
Rankkuri
Otis
Reggie
Notre Damen kellonsoittaja II
Sarousch
101 dalmatialaista 2: Pikku Kikero Lontoossa
Jopi
Topi ja Tessu 2
Nelli
Pieni merenneito 3: Arielin tarina
Marina Del Ray
Kajaanin linna

| Kajaanin linna |
| --- | --- |
 Kajaanin linnan rauniot.
Sijainti:  Kajaani
Koordinaatit:  64°13′45″N, 027°43′58″E
Rakennustyyppi:  linna
Valmistumisvuosi:  1619
Rakennuttaja:  Kaarle IX
Julkisivumateriaali:  harmaakivi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kajaanin linna (ruots. Kajaneborg, aiemmin myös Cajanaborg tai Cajaneborg) on 1600-luvulla rakennettu raunioitunut linnoitus Kajaanissa.
Harmaakivestä rakennettu linna sijaitsee Ämmä- ja Koivukoskien välissä olevalla saarella Kajaaninjoessa Kajaanin kaupungin keskustassa. Linna rakennettiin strategisesti arvokkaalle paikalle suojelemaan Täyssinän rauhassa Ruotsille siirtynyttä Kainuuta. Sen rakennustyöt aloitti Kaarle IX vuonna 1604. Työt etenivät hitaasti, ja Kustaa II Aadolf määräsi ne keskeytettäväksi vuonna 1619. Keskeneräistä linnaa käytettiin aluksi vankilana. Pietari Brahe sai sen omistukseensa 1650, ja hän muokkasi siitä aatelislinnan. Venäläiset valtasivat linnan ja räjäyttivät sen suuressa Pohjan sodassa vuonna 1716. Sen sotilaallinen merkitys hävisi 1809, kun Suomesta tuli osa Venäjän keisarikuntaa. Linnasaari ja sen ylittävä silta säilyi kuitenkin tärkeänä Kajaaninjoen ylityspaikkana. Arkeologinen kiinnostus linnaa kohtaan heräsi 1930-luvulla, kun uuden teräsbetonisillan rakentamisen yhteydessä oli tehty esinelöytöjä. Sen jälkeen sitä on entisöity muutamaan kertaan, ja 1930-luvulla muun muassa korvattiin 1890-luvun korjaustöissä tehdyt tiilipaikkaukset harmaakivellä.
Historia > Linnanraunioista entisöintikohteeksi

Kajaanin linna palasi Ruotsille Uudenkaupungin rauhassa 1721, ja sen jälleenrakentamista harkittiin useaan otteeseen. Linnassa oli pieni varuskunta 1790-luvulle saakka, mutta muurit kuitenkin rapistuivat ja sen kiviä käytettiin talojen kivijalkojen rakentamiseen. Kun Suomesta tuli vuonna 1809 osa Venäjän keisarikuntaa, linna menetti kokonaan sotilaallisen merkityksensä. Linnasaari säilyi kuitenkin merkittävänä joen ylityspaikkana, ja vanhoja puusiltoja pidettiin kunnossa. Raunioiden päälle rakennettiin 1845 uusi puusilta, jota käytettiin melkein sata vuotta betonisillan rakentamiseen saakka. Puusillan perustuksien rakentamiseksi raunion keskiosaa madallettiin, ja sen perustuksiin käytettiin jonkin verran paikalta otettuja kiviä.
Linnan raunioiden korjaustöihin ryhdyttiin ensimmäisen kerran vuonna 1890 Suomen senaatin myöntämän määrärahan ansiosta. Lisäksi Yleisten rakennusten ylihallitus, joka oli korjausten varsinainen suorittaja, käytti omia varojaan restaurointiin. Linna oli ollut tuolloin raunioina jo lähes kaksisataa vuotta, ja pohja ja huoneet olivat metrien paksuisen maa- ja kivikerroksen peitossa. Muurit olivat lisäksi niin huonossa kunnossa, että niiden pelättiin sortuvan. Restaurointisuunnitelman laati aikansa tunnetuin restaurointiarkkitehti Johan Jacob Ahrenberg. Linnaa restauroitiin kesinä 1890–1892 kehnosti: sortumia paikattiin tiilimuurilla ja raunioita madallettiin. Tiilipaikkaukset jäivät paikalleen, kun raunioita kunnostettiin uudelleen 1910–1911.
Vanhasta puusillasta tuli liian kapea ja heikkokuntoinen autoliikenteen kasvulle 1900-luvun alussa. Uutta teräsbetonisiltaa alettiin rakentaa kesällä 1936. Sillan perustusten kaivamisen yhteydessä löytyneet esineet herättivät vaatimuksen raunioiden kunnostamisesta. Eduskunta myönsikin määrärahan kaivaus- ja restaurointitöille, jotka aloitettiin heinäkuussa 1937. Linnasta poistettiin monen metrin paksuudelta maa- ja kiviainesta ja sen muureja korjattiin ja korotettiin. Aiemmassa restauroinnissa tehdyt tiilimuuraukset korvattiin harmaakivellä. Kaivausten yhteydessä otettiin talteen noin 1 800 löytöä. Kajaanin kaupungin aloitteesta linnassa suoritettiin uusi restaurointiprojekti 2001–2008. Museovirasto kunnosti hankkeen aikana muureja ja tutki rakennushistoriaa ja kaupunki rakensi saarelle kävelysillan. Raunioiden saavutettavuutta ja matkailua varten kehitettiin uudet opasteet ja luotiin restaurointiraportti ja verkkosivut..
Vuonna 2014 Kajaanin linna siirtyi  Metsähallituksen Luontopalveluiden hoitoon 28 muun arvokkaan kulttuuriperintökohteen joukossa ..
Arkkitehtuuri

Linna rakennettiin lähiseuduilta louhitusta ja kerätystä luonnonkivestä. Muurikivet ovat vaihtelevan näköisiä, sillä rakentamiseen kelpasi moni kivilaji. Muuraamiseen käytettyä kalkkilaastia varten louhittiin kalkkikiveä todennäköisesti Paltamon Melalahdesta. Linnojen ulkomuurit peitettiin usein ohuella kalkkilaastikerroksella, ja Kajaanin linnasta on säilynyt jäänteitä valkoisesta kalkkauksesta. Ikkunasyvennykset sen sijaan olivat punaiset.
Vuonna 1619 valmistuneessa ensimmäisessä rakennusvaiheessa linnaan kuului kaksi pyöreää tykkitornia ja niiden välissä ollut yksikerroksinen ympärysmuuri. Linnassa oli lisäksi kaksi nelikulmaista patteria ja porttitorni pohjoisella portilla. Muurien sisäpuolella olleet rakennukset olivat puisia. Kehämuurin pituus oli noin 39 metriä, korkeus 9,6 metriä ja paksuus 3,6 metriä. Saarelle johti silta sekä pohjoisesta että etelästä. Pohjoinen silta oli 50 metriä ja eteläinen 91 metriä pitkä. Portit olivat puolustuksen heikko kohta, ja niille oli suunnattu ampuma-aukkoja. Porttien edessä oli nostosillat, joiden rakenteesta ei ole juurikaan jäänyt tietoja.
Puiset asuintilat korvattiin myöhemmin kivitaloilla. Koska niihin haluttiin holvatut katot, taloihin muurattiin neljä seinää, vaikka ne olivatkin kiinni kehämuurissa. Kivitalot noudattivat parituvan mallia: niiden keskellä oli porstua, josta oli käynti kahteen tupaan. Kansliarakennus oli kaksikerroksinen, ja sen välipohja oli puurakenteinen. Ylempiin kerroksiin kuljettiin ulkoportaita pitkin. Huoneiden kiviseinät olivat valkoiseksi kalkitut. Komendantin tuvassa oli tiililattia, ja muissa huoneissa todennäköisesti lautalattia. Linnan pohjoismuuria vasten oli neljä huonetta, ruutikamari, tupa, porstua ja keittiö, jonka alla oli lisäksi kellari. Itäisen tornin toisessa kerroksessa oli vuodesta 1669 niin sanottu suuri sali.
Maatutkaluotaukset ja koekaivaukset

Ior Bock on kertonut Bockin perheen saagassa, että paikalla olisi aiemmin ollut toinen linna, jonka kaivossa olisi ristiretkiaikainen aarre. Tarina johti yksityisen yrityksen suorittamiin maatutkaluotauksiin, joissa havaitun heijastuman tulkittiin viittaavan suurehkoon noin 2,5 metrin syvyydessä olevaan metalliesineeseen. Museoviraston ylijohtaja Henrik Lilius esitti, että yksi mahdollinen selitys tutkakuvassa ilmenneelle heijastumalle voisi olla vanha tykki, joka olisi jäänyt maan alle. Myöhemmin Oulun yliopiston tutkijat tekivät samanlaisia havaintoja. Arkeologi Kari Uotila teki maatutkan osoittamaan paikkaan kaivauksia kesäkuussa 2006 ja löysi 40 senttimetrin syvyydestä sähkökaapelin, joka todennäköisesti oli tutkassa näkynyt esine. Kaivauksen mukaan paikalla ei sijaitse Bockin perheen saagan mainitsemaa kaivoa. Väitetyn syvällä maan alla sijaitsevan metalliesineen kohdalla oleva maakerros on muutenkin koskematon, joten siihen ei ole voitu kätkeä mitään. Joulukuussa 2006 Oulun yliopiston tutkijat eivät uusissa maatutkaluotauksissaan enää löytäneet näyttöä suuresta metalliesineestä.