stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Henrik Gottlieb Perander

Henrik Gottlieb Perander (29. tammikuuta 1818 Liperi – 10. kesäkuuta 1883 Sammatti) oli suomalainen oppikoulun lehtori ja kirjailija.
Peranderin vanhemmat olivat Liperin kirkkoherra Niklas Johan Perander ja Gustava Charlotta Savenius. Hän kävi Kuopion triviaalikoulua ja Porvoon lukiota päästen ylioppilaaksi 1835. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1840. Perander toimi opettajana Helsingin, Kuopion ja Heinolan kouluissa. Hänestä tuli Kuopion yläalkeiskoulun vt. konrehtori 1848, vakinainen konrehtori ja vt. rehtori 1849 sekä vakinainen rehtori 1851. Perander oli Kuopion lukion latinan kielen lehtorina 1855–1880. Eläkkeelle jäätyään Perander muutti asumaan yhdessä Sofia Lovisa-sisarensa kanssa Sammattiin jonne hänet on myös haudattu.
Perander oli naimisissa vuosina 1850–1859 Johanna Sofia Nilssonin (k. 1859)  kanssa.
Teoksia

Vaeinolaenniemi : kuvaelma aesken mennestae ajasta. G. W. WIlen, Turku 1862
Latinalais-suomalainen sanakirja : alkeisopiston tarpeeksi. Painoyhteys, Kuopio 1868
Suomennoksia

Nils Johan Berlin : Oppikirja luontotietehesen : Kansakouluin oppilaisille. G. W. WIlen, Turku 1859, 1860
Nils Abraham Gylden : Latinainen oppikirja vasta-alkajille : Gylde´nin ruotsiksi kirjoitetun oppikirjan mukan suomeksi toim. H.G.P. Wilen, Turku 1860
Heinrich Wilhelm Josias Thiersch : Kristillinen perheen-elämä. A. Manninen ja Fr. Ahlqvist, Kuopio 1865
Himalajanpaimenkoira

| Himalajanpaimenkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Intia/   Nepal
Määrä:  uhanalainen
Rodun syntyaika:  vanha
Alkuperäinen käyttö:  laumanvartija
Nykyinen käyttö:  laumanvartija, paimen- ja vahtikoira
Elinikä:  10–13 vuotta
Muita nimityksiä:  Bhote Kukur, Bhotia, Himalayan Sheepdog
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Paino:  23–27 kg (Morris) 30-40 kg (Baskaran)
Säkäkorkeus:  51–64 cm
Väritys:  useita eri vaihtoehtoja mustasta vaaleanruskeaan ja valkoiseen
Himalajanpaimenkoira (Bhote kukur) on intialais-nepalilainen koirarotu. Siitä on tullut hyvin harvinainen.
Ulkonäkö

Rotu näyttää tavallista kookkaammalta, pitkäkarvaiselta labradorinnoutajalta. Toisten lähteiden mukaan se muistuttaa myös newfoundlandinkoiraa ja tiibetinmastiffia. Sillä on näiden suuri runko, mutta se on kuitenkin edellä mainittuja kevytrakenteisempi.[lähde? ] Korvat ovat pienet ja riippuvat. Häntä on runsashapsuinen ja selän ylle kiertynyt. Karvapeite on kaksinkertainen ja pitkä. Karvanlähtöaika on normaalista poiketen vain kerran vuodessa. Värivaihtoehtoja on paljon yksivärisestä mustasta vaaleanruskeaan. Valkoinen on kaikkein harvinaisin. Rungossa esiintyy yleensä eri sävyjä ja vivahteita. Lähes kaikilla koirilla on rinnassaan valkoinen läikkä.[lähde? ] Säkäkorkeus on Desmond Morriksen mukaan tavallisesti 51–64 cm ja paino 23–27 kg; S. Theodore Baskaranin mukaan vastaavat mitat ovat puolestaan n. 60 cm ja 30-40 kg.
Musta
Black & tan
Soopeli
Fawn
Luonne ja käyttäytyminen

Himalajanpaimenkoira on älykäs[lähde? ], hurjaluonteinen, villi ja omapäinen[lähde? ]. Se ei ole sosiaalinen, vaan vieraita kohtaan varautunut ja vahtiviettinen. Sen haukun tiedetään olevan voimakas ja kuuluva. Tottelevaisuuskoulutus on välttämätöntä koska se on vahvatahtoinen ja voimakas.[lähde? ] Sitä käytetään pääasiassa lauman vartiointiin, mutta myös lampaiden paimentamiseen ja omaisuuden vartiointiin. Se on kuitenkin myös erinomainen perhekoira.[lähde? ]
Rodulla on taipumus vaeltaa ympäriinsä, jos sitä ei ole valvottu asianmukaisesti, mutta se saattaa johtua myös puutteellisesta ruokavaliosta.
Alkuperä

Himalajanpaimenkoira on levinnyt laajalle alueelle Luoteis-Intian Kashmirista Itä-Nepaliin asti. Se on läheistä sukua hieman sitä kookkaammalle tiibetinmastiffille. Rotu oli Meerutin hallitsija Mohidantin suosiossa, ja viimeaikoina Dumraonin radža on osoittanut kiinnostusta siihen ja on myös kasvattanut useampia pentueita.
Vuonna 2002 Intiassa julkaistiin postimerkit neljästä eri rodusta, ja himalajanpaimenkoira oli yksi niistä. Vuonna 2014 rotu pääsi uutisiin, kun erästä yksilöä käytettiin työkoirana intialaisten sotilaiden etuvartioiden välillä Siachenin jäätiköllä.
Nepalilailset ovat käyttäneet rotua vahtikoirana aggressiivisen luonteen ja ketteryyden takia.[lähde? ]
Terveys

Eliniänodote on 10-13 vuotta. Se on kuitenkin vähemmän alkuperäisillä bakarwal-heimon luona elävillä koirilla, sillä ruuan laatu on huono ja lääkevarastot puutteelliset.[lähde? ]
Käännös suomeksi
Hoxhalaisuus

Hoxhan kirjoittamien teoksien käännöksiä.
Hoxhalaisuus (tai hoxhaismi) on Albanian entisen johtajan Enver Hoxhan oppeihin perustuva sosialistinen, marxilais-leniniläinen aate. Hoxhalaisuuden voidaan katsoa erillisenä suuntauksena syntyneen 1970-luvun loppupuolella Kiinan ja Albanian erimielisyyksien perusteella. Hoxhalaisuuden aatteellisessa keskiössä on revisionismin vastustaminen, ja se on avoimesti dogmaattinen. Hoxhalaisuus ja maolaisuus ovat aatteina muuten erittäin läheisiä, mutta maolaisuudessa vastustetaan dogmaattisuutta. Monesti antirevisionistiset marxilais-leniniläiset kutsuvat itseään joko maolaisiksi tai hoxhalaisiksi.
Toisin kuin monet muut kommunismin suuntaukset, hoxhalaisuus suhtautuu myötämielisesti Josif Staliniin ja hänen aikakautensa Neuvostoliittoon. Käytännössä kaikki muut sosialistiset valtiot ja kommunismin suuntaukset se katsoo revisionistiksi; esimerkiksi eurokommunismin hoxhalaisuus laskee jopa antikommunismiksi. Enver Hoxhan mukaan ainoastaan Albania oli vuoden 1956 jälkeen aidosti marxilais-leniniläinen valtio. Stalinin jälkeisen Neuvostoliiton, Kiinan ja Jugoslavian Hoxha katsoi edustavan ”sosiaali-imperialismia”, ja tuomitsi jyrkästi Varsovan liiton toimenpiteet Tšekkoslovakiassa 1968. Vastalauseena Hoxha erosi Varsovan liitosta. Hoxhan mukaan jokaisella kansalla oli oikeutensa valita oma tiensä sosialismiin, alueen olosuhteista riippuen.
Hoxhalaisuus on saavuttanut jonkin verran vastakaikua maolaisuuteen suuntautuneiden kommunistipuolueiden keskuudessa erityisesti Latinalaisessa Amerikassa, joista esimerkkinä Ecuadorin marxilais-leniniläinen kommunistipuolue ja Brasilian kommunistinen puolue.
Honkin’ on Bobo

| Honkin' on Bobo Aerosmith |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 30. maaliskuuta 2004
 Tyylilaji: hard rock
 Kesto: 43.49
 Levy-yhtiö: Columbia Records
Listasijoitukset
  35.
Aerosmithin muut julkaisut
| Just Push Play 2001 | Honkin' on Bobo 2004 | Music From Another Dimension! 2012 |
Honkin' on Bobo on yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Aerosmithin 30. maaliskuuta 2004 julkaistu studioalbumi.
Kappaleet

Road Runner – 3.46
Shame, Shame, Shame – 2.15
Eyesight to the Blind – 3.09
Baby, Please Don't Go – 3.23
Never Loved a Girl – 3.12
Back Back Train – 4.23
You Gotta Move – 5.30
The Grind – 3.46
I'm Ready – 4.13
Temperature – 2.52
Stop Messin' Around – 4.29
Jesus Is on the Main Line – 2.51
Arvostelut

AllMusic:
Soundi:
Hotel Sacher

Hotel Sacher on vuonna 1876 perustettu viiden tähden hotelli Wienissä Itävallassa. Sen vieressä sijaitsee Wienin valtionooppera. Sacher-hotelli on kuuluisa Sacher-kakustaan, jonka reseptin Franz Sacher kehitti vuonna 1832. Hotellissa on taidemuseo, jonka kokoelmat ovat 1800-luvulta.
Hotellin perustajan Eduard Sacherin kuoleman jälkeen tämän leskestä, Anna Sacherista, tuli hotellin omistaja. Anna Sacherin aikana hotellista tuli kuuluisa ja yksi maailman arvostetuimmista hotelleista, jossa sen ajan aristokraatit ja diplomaatit vierailivat. Nykyään hotellin omistaa Gürtlerin perheen yritys Eduard Sacher GmbH & Co OHG. Yritys omistaa myös Österreichischer Hof -hotellin Salzburgissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hotel Sacher. Aristokraattien hotelli ja hotellien aristokraatti, Seura, 14.07.1937, nro 28, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
"Sacher", Wienin keisarihotelli, Aamulehti, 09.07.1939, nro 180, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Historikerstreit

Historikerstreit (suom. Historioitsijoiden riita) oli Länsi-Saksassa vuosina 1986–1989 käyty natsi-Saksan ja holokaustin historian tulkintoja koskenut kiista, johon osallistui historioitsijoita, filosofeja sekä toimittajia. Kiistan osapuolia olivat muiden muassa Ernst Nolte, Andreas Hillgruber ja Jürgen Habermas, joista kaksi ensin mainittua esittivät oikeistolaisen tulkinnan kiistan aiheena olleista tapahtumista ja viimeksi mainittu kritisoi heidän argumenttejaan vasemmistolaisesta näkökulmasta.
Ronald Reaganin vierailu Bitburgissa

Historikerstreitia edeltäneenä vuonna 1985 Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan vieraili Länsi-Saksassa Bitburgin sotilashautausmaalla ja laski seppeleen toisessa maailmansodassa kaatuneiden saksalaisten sotilaiden muistoksi. Bitburgin haudoista osa on SS-miesten hautoja. Länsi-Saksan liittokansleri Helmut Kohl laski seppeleen samassa tilaisuudessa. Ennen kyseistä vierailua Reagan sanoi, että saksalaiset sotilaat olivat yhtä paljon natsismin uhreja kuin juutalaisetkin. Seppeltenlaskua kritisoi vasemmiston lisäksi osa konservatiiveista, kuten liittopresidentti Richard von Weizsäcker, joka oli toisen maailmansodan veteraani. Kirjailija Elie Wiesel piti Reaganin mainintaa SS-miehistä historian häpäisynä. Reagan oli kuitenkin omassa kommentissaan tehnyt eron SS-miesten ja tavallisten sotapalvelukseen pakotettujen saksalaisten välillä.
Ernst Nolten teesit

Seuraavana vuonna Frankfurter Allgemeine Zeitung julkaisi Ernst Nolten kirjoituksen, jossa hän käsitteli Bitburgin seppeltenlaskua ja saksalaisten suhdetta historiaansa. Nolte väitti muun muassa, että
holokausti oli puolustusreaktio kommunismin uhkaa vastaan
holokausti ei ollut ainutkertainen tapahtuma
juutalaiset olivat julistaneet sodan Saksalle, koska Maailman Sionistijärjestön presidentti Chaim Weizmann oli kirjoittanut Britannian pääministeri Neville Chamberlainille kirjeen, jossa hän oli sanonut juutalaisten taistelevan sodassa Englannin puolella.
Historioitsija Eberhard Jäckel kirjoitti Noltelle vastineen, jossa hän sanoi holokaustin olleen ainutkertainen tapahtuma eli singulariteetti, koska missään muualla ei valtiovalta ole päättänyt surmata kokonaista ihmisryhmää niin täysin kuin mahdollista ja ryhtynyt toteuttamaan päätöstään kaikin käytettävissä olevin keinoin.
Muita mielipiteitä

Nolte aiheutti lisää hämmennystä kesäkuussa 1987 sanomalla, että Adolf Hitler loi Israelin valtion ja että juutalaiset alkavat tulevaisuudessa arvostaa Hitleriä tämän takia. Hän esitti epäilyn, että Wannseen konferenssi ei olisi todellinen historiallinen tapahtuma ja väitti että Auschwitzissa tapettiin enemmän ”arjalaisia” kuin juutalaisia. Hänen mielestään holokaustin kiistäjillä oli usein kunniallisia tavoitteita. Hän piti ongelmana sitä, että monet holokaustin tutkijat olivat juutalaisia, jotka eivät hänen mukaansa olleet puolueettomia Saksaa kohtaan.
Länsi-Saksan tiedotusvälineet seurasivat Historikerstreitia tiiviisti. Keskustelun sävy oli usein kiivas. Noltesta tuli persona non grata Saksan akateemisissa piireissä, ja hänen autonsa poltettiin.
Aiheesta muualla

Ernst Nolten kirjoitus Frankfurter Allgemeine Zeitungissa 6. kesäkuuta 1986 1000dokumente.de (saksaksi)
Hentilä, Seppo: Jaettu Saksa, jaettu historia. Kylmä historiasota 1945–1990 doria.fi
Hotel Plaza Grande

Hotel Plaza Grande
Hotel Plaza Grande
Hotel Plaza Grande on viiden tähden luksushotelli Quiton kaupungissa Ecuadorissa. Hotelli avattiin vuonna 1930, ja se tunnettiin silloin nimellä Majestic Hotel, kunnes vuonna 1986 se nimettiin Hotel Plaza Grandeksi. Vuonna 2005 rakennus entisöitiin alkuperäiseen loistoonsa. Hotelli edustaa arkkitehtoniselta tyyliltään barokkia. Hotelissa on myös kaksi ravintolaa. Yöpyminen hotelissa maksaa noin 500 euroa yöltä.
Aiheesta muualta

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hotellin kotisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Hotel Plaza Grande
Käännös suomeksi
Hyejin Chung

Hyejin Chung on eteläkorealainen viulisti.
Chung opiskeli Takako Nishizakin johdolla Hongkongin esittävien taiteiden akatemiassa ja sitten Sergei Kravtšenkon johdolla Moskovan konservatoriossa. Hän sai musiikin tohtorin arvon vuonna 2011. Venäjällä ollessaan Chung saavutti kilpailumenestystä ja teki esiintymisiä eri orkesterien kanssa. Hän on esiintynyt orkesterien solistina myös Korean niemimaalla ja Itävallassa. Chung asettui Hongkongiin ja pääsi opettamaan edistyneitä opiskelijoita Takako Nishizakin viulustudioon. Hän keskittyi soittamaan kamarimusiikkia ja on tehnyt Warren Leen kanssa levytyksiä Naxokselle.
Intel Pentium 4

Pentium 4 Northwood (P4A).
Intel Pentium 4 on Intelin valmistama suoritin, jonka ensimmäinen versio julkaistiin marraskuussa 2000. Sen suunnittelussa otettiin huomioon kuvan- ja videonkäsittelyn sekä pelien ja muun multimedian asettamat vaatimukset.
Pentium 4:n suunnittelufilosofia perustuu siihen, että sen pystyy pitkän liukuhihnansa ansiosta toimimaan suurella kellotaajuudella, jolloin käskyjä voidaan suorittaa tiuhempaan tahtiin. Edeltäjistään poikkeavaa suunnittelufilosofiaa kutsuttiin nimellä NetBurst.
Pentium 4:n julkaisussa vuonna 2000 Intel sanoi että suorittimien kellotaajuus skaalautuisi 10 GHz:n saakka valmistustekniikan kehittyessä. 
NetBurst-arkkitehtuuri pystyi kuitenkin merkittäviin kellotaajuuksiin samalla valmistustekniikalla kuin edeltävä Pentium III. Ensimmäinen malli koodinimeltään "Willamette" oli valmistettu 180 nm viivaleveydellä ja se tuli myyntiin 1,4 GHz ja 1,5 GHz:n malleina. Vuonna 2001 ilmestyi 2 GHz:n malli, eli kellotaajuus oli tuplattu alle kahdessa vuodessa.
Käytännössä tämä suunnittelufilosofia soveltuu hyvin vain ohjausvuon osalta yksinkertaiseen laskentaan. Se myös monimutkaisti piirin ohjausyksikköä, joten muussa kuin DSP-tyyppisessä laskennassa Pentium 4 ei suuresta kellotaajuudestaan huolimatta tarjonnut suorituskykyetua perinteisempiin suorittimiin nähden.
Suorittimella oli myös suuri 128 tavun kokoinen välimuistin lohkokoko, minkä takia se soveltui paljon muistikaistaa käyttävään DSP-laskentaankin; toisaalta se vaati enemmän kaistaa muistilta muita ohjelmia ajettaessa.
Pentium 4:n ulkoinen väylä on 64-bittinen ja se siirtää tietoa neljä kertaa kellojaksossa. (Väylän nopeudeksi ilmoitetaan yleensä tiedonsiirtoväli eikä kellotaajuutta.)
Pentium 4 julkaistiin samaan aikaan  Intel 850 -piirisarjan kanssa, joka tuki vain RDRAM-muistia, ja hyötyisi sen nopeudesta. Rambusin RDRAM kuitenkin epäonnistui markkinoilla ja myöhemmin Intel julkaisi vanhaa SDRAMia tukevan 840-piirisarjan, joka oli suorituskyvyltään huono. Vasta DDR-muistia tukeva Intel 845 -piirisarja oli onnistunut.
Ensimmäiset Pentium 4 -mallit olivat 32-bittisiä, mutta vuonna 2004 julkaistu Prescott-malli pystyi toimimaan myös 64-bittisessä tilassa. Pentium 4 -suorittimien aikakautena Intel julkisti myös SSE2- ja SSE3-käskykantalaajennukset. Vuonna 2005 Intel korvasi Pentium 4 -suorittimet kaksiytimisillä Pentium D- ja Pentium Extreme -suorittimilla. Nämä suorittimet koostuivat kahdesta erillisestä Pentium 4 -piilastusta samassa paketissa.
Northwood

Toisen sukupolven Pentium 4 -suoritin kulki koodinimellä Northwood. Se oli valmistettu 0,13 µm:n valmistustekniikalla, ja L2-välimuistin määrä oli nostettu 512 kilotavuun. Northwoodia pidetään yleisesti ottaen parhaana P4-pohjaisena suorittimena, ja Northwood pystyikin pitämään jonkinlaista suorituskykykaulaa AMD Athloniin ennen kuin AMD julkaisi Athlon64:n.
Northwoodin L1-datavälimuisti on 4-tie-joukkoassosiatiivinen ja sen koko on 8 kilotavua kuten Willamettessäkin, ja liukuhihnan rakenne on myös identtinen Willametten liukuhihnan rakenteen kanssa.
Ensimmäinen julkaistu Northwood-malli toimi 2,2 GHz taajuudella, mutta myöhemmin kellotaajuutta kasvatettiin 3,4 GHz taajuuteen asti.
Northwoodin kanssa käytettiin tyypillisesti DDR SDRAM -muistia, koska markkinoille olivat saapuneet uudemmat DDR-muistia käyttävät i845- ja i865-pohjaiset emolevyt, jotka tarjosivat samaa luokkaa olevan suorituskyvyn kuin paljon kalliimpaa RDRAM-muistia käyttävä i850.
Northwoodia oli saatavilla sekä (4*)100, (4*)133 että (4*)200 MHz väylätaajuuksilla.
Northwoodista lähtien Pentium 4 :ssa on ollut myös Hyper-Threading-ominaisuus, joka tarkoittaa sitä, että suoritin näkyy käyttöjärjestelmälle kahtena suorittimena ja pystyy suorittamaan kahta säiettä yhtä aikaa. Koska suorittimen sisäiset laskentayksiköt on kuitenkin mitoitettu vain yhtä säiettä silmällä pitäen, ne saavuttivat kahden säikeen yhtäaikaisella ajamisella yhdellä Pentium 4 -suorittimessa keskimäärin vain noin 10 % tehohyödyn, vaikka ohjelma pystyisikin ominaisuutta hyödyntämään.
Ensimmäisissä Northwood-suorittimissa HyperThreading oli kytketty pois päältä, todennäköisesti jotta sitä ehdittäisiin testata kunnolla ja varmistua sen toimivuudesta ennen sen julkaisua. Northwood toimi vakiona 1,45–1,55 voltin käyttöjännitteellä. Northwoodin ytimessä on noin 55 miljoonaa transistoria  ja sen pinta ala on 146 neliömillimetriä.
Prescott

Viimeisen sukupolven Pentium 4, koodinimeltään Prescott erosi merkittävästi edeltäjistään. Prescott julkaistiin 2. helmikuuta 2004 pahojen viivästysten jälkeen. Prescottin liukuhihnaa oli pidennetty, käskyvälimuistin jälkeen oli aiemman 20 vaiheen sijasta 31 vaihetta, ja kokonaisuudessaan liukuhihnavaiheita oli noin 40. Lämpöongelmien takia piiri ei silti kellottunut merkittävästi Northwood-ydintä korkeammalle.
Piirille oli lisätty myös tuki 64-bittiselle tilalle, ja se pystyy suorittamaan X86-64-käskykannan käskyjä. Ensimmäisissä malleissa tämä x86-64-tuki oli tosin kytketty pois päältä, todennäköisesti markkinapoliittisista syistä. Prescott tuki myös silloin uusia SSE3-käskyjä.
Vaikka piirissä oli korjattu muutamia aikaisempien P4-suorittimien heikkouksia, kuten hidas kokonaislukukertolasku, liian pieni L1-datavälimuisti ja hidas bittien shiftaus, piirin L1-datavälimuistin viive oli kuitenkin jouduttu hidastamaan kahdesta kellojaksosta neljään, niin että kellojaksoa kohden tehtävä työ ei kasvanut edeltäjäänsä nähden, ja lopputuloksena oli piiri, joka tarjosi vain hyvin pienen suorituskykylisän edeltäjäänsä nähden mutta kulutti selvästi enemmän tehoa ja siten tuotti selvästi enemmän lämpöä.
Prescottin L1-datavälimuistin koko on 16 KiB, ja se on 8-tie-joukkoassosiatiivinen.
Prescottissa on EIST-virransäästöominaisuus, jonka avulla se voi muuttaa jännitettään ja kellotaajuuttaan suorituskykytarpeen mukaan tai rajoittaa kellotaajuutta ja jännitettä, jos prosessorin lämpötila uhkaa nousta liian korkeaksi.
Socket 478 Prescott valmistettiin 0,09 µm:n (90 nanometrin) valmistustekniikalla, ja sen suurin virallinen kellotaajuus oli 3,2 gigahertsiä. Myöhemmin kuitenkin LGA775-kannan myötä Prescott-ytimelliset suorittimet olivat saatavilla 3,8 GHz:n kellotaajuudella.
Prescottia valmistettiin sekä yhden että kahden mebitavun L2-välimuistilla.
Prescottin HyperThreading toimi hiukan paremmalla suorituskyvyllä kuin Northwoodin HyperThreading. Suurimmat syyt tähän olivat todennäköisesti suuremmat välimuistit.
Prescottista valmistettiin myös versiota, joissa kaksi Prescott-piilastua oli paketoitu saman kuoren sisään, jolloin niistä tuli tuplaydinprosessoreita. Näitä markkinoitiin nimellä Pentium D sekä Pentium Extreme Edition
Prescottit valmistettiin 300 millimetrin piikiekolla. Valmistusprosessissa käytettiin strained siliconiksi kutsuttua tekniikkaa, jossa piitä venytetään ja elektronit virtaavat vapaammin. Prescott ytimessä on 125 miljoonaa transistoria. Prescott ytimen pinta-ala on 112 neliömillimetriä.  Prescottissa on vakiona 1,25–1,4 voltin käyttöjännite.
Prescottin järjestelmäväylä toimi 200 MHz kellotaajuudella eli 800 MHz:n datansiirtotaajuudella.
Cedar Mill

Viimeinen uudistus Pentium 4 -suorittimista oli Cedar Mill, joka julkaistiin vuonna 2006. Nämä suorittimet valmistettiin 65 nanometrin prosessilla. Cedar Millin tehonkulutus oli alhaisempi kuin Prescottin, vain 65 W. Suorittimissa oli 31-vaiheinen liukuhihna. Suorittimet tukivat Hyper Threading ja virtualisointiteknologioita. Cedar millissä oli 2 Mt:n L2-välimuisti. Suorittimissa oli paljon ylikellotuspotentiaalia. Italialainen ylikellottaja oli puristanut prosessorista noin 8 GHz kellotaajuuden.
Pentium 4 Extreme Edition

Pentium 4 Extreme Edition on Intel Xeon -suoritin laitettuna Pentium 4:lle sopivaan kantaan. Se siis eroaa tavallisesta Pentium 4:stä siten, että siinä on suurempi L2-välimuisti ja muutamissa malleissa on myös nopeampi väyläkellotaajuus. Pentium 4 Extreme Edition -malleja tehtiin sekä Northwoodia että Prescottia vastaavien Xeonien pohjalta.
Pentium 4 Extreme Edition julkistettiin vastareaktiona AMD:n Athlon64-suorittimelle; Intel halusi markkinoille Athlon64:n nopeimpia malleja vastaan Pentium 4 -mallin, jolla saadaan mahdollisimman suuri suorituskyky piittaamatta valmistuskustannuksista. Tästä syystä Editionia kutsuttiin sarkastisesti myös nimellä Emergency Edition.
Pentium 4:n loppu

Alun perin Intelillä oli suunnitelmissa tehdä myös Prescottista edelleen kehitetty P4-pohjainen prosessori koodinimeltään Tejas, mutta Prescottin ongelmien takia Tejasista luovuttiin.
Pentium 4:n virrankulutus ja lämmöntuotto olivat siinä määrin suuret, että Pentium 4-M:sta ei ollut kannettavien tietokoneiden suorittimeksi. Tämän vuoksi Intelin mobiilipuoli esitteli Pentium-M-suorittimen, jonka ydin perustui Pentium Pron P6:een keskipitkällä liukuhihnalla ja suurella välimuistilla, jota paranneltiin Pentium 4:n uudistuksilla. Tästä tuli seuraavan Intel Core -tuotesarjan edeltäjä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Intel Pentium 4 Wikimedia Commonsissa
Intelin suorittimet
| --- | --- |
Aikaisemmat:   4004  4040  8008  8080  8085  8086  8088  80186  80188  80286  80386  80486  Pentium  Pentium Pro  Pentium II  Pentium III  Pentium Extreme Edition  Pentium M  Pentium D  Pentium 4 
Nykyiset:   Core  Pentium Dual-Core  Core 2  Celeron  A100  Xeon  Atom  Core i7 
ARM:   XScale  StrongARM 
IA-64:   Itanium  Itanium 2 
RISC:   i860  i960 
Muut:   iAPX 432 
GPU:   Intel GMA  Intel HD Graphics  Intel Iris Graphics
Heri Joensen

Heri Joensen
Heri Joensen (s. 21. helmikuuta 1973 Tórshavn, Färsaaret) tunnetaan parhaiten folk/viking metal -yhtye Týrin kitaristina ja vokalistina. Hän on myös yhtyeen pääasiallinen säveltäjä ja sanoittaja. Hänellä on Týrin lisäksi myös toinen yhtye, Heljareyga.
Joensen aloitti musiikkiharrastuksensa 14-vuotiaana nähdessään kitaran kaupan näyteikkunassa. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän osti kitaran ja vahvistimen. Hänen ensimmäinen yhtyeensä oli nimeltään Wolfgang (entiseltä nimeltään Cruiser). Myös Týrin tulevat jäsenet, basisti Gunnar H. Thomsen sekä rumpali Kári Streymoy soittivat samaisessa kokoonpanossa. Streymoy kuitenkin lähti yhtyeestä opiskelun ja töiden takia.
Vuonna 1997 Joensen muutti Kööpenhaminaan opiskellakseen musiikkia. Eräänä iltana seuraavana vuonna hän tapasi vanhan bändikaverinsa Streymoyn jälleen juhlissa, ja he päättivät alkaa soittaa yhdessä. Näin Týr syntyi, ja Thomsen liittyi pian heidän joukkoonsa. Mukaan laulajaksi yhtyeeseen tuli Pól Arni Holm, mutta hän lähti ensimmäisen albumin julkaisun jälkeen. Tämän jälkeen jäsenten vaihduttua usein Joensen päätti lopulta itse hoitaa myös laulajan tehtävät kitaransoiton ohella.
Vuonna 2001 Týr osallistui paikalliseen bändikilpailuun. Kilpailussa oli mukana myös yhtye nimeltään Flux, jonka kitaristiin Terji Skibenæsiin hän tutustui. Muutamaa kuukautta myöhemmin hän ottikin Skibenæsiin yhteyttä ja pyysi tätä liittymään yhtyeeseen.
Joensen valmistui musiikkiopisto D.A.R.K.:sta (Det Alternative Rytmiske Konservatorium) tammikuussa 2003, mistä hänellä on tutkinto kitaran ja musiikin teoriasta. Hän on itse ajoittain toiminut myös kitaransoiton opettajana useissa kouluissa.
Musikaalisuutensa lisäksi Joensen on myös erittäin kielitaitoinen, etenkin skandinaavisten kielten kohdalla. Hän puhuu fääriä, islantia, norjaa, ruotsia, tanskaa, saksaa ja englantia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Heri Joensen MySpacessa
Týr MySpacessa
Heljareyga MySpacessa