stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elokuvakritiikki
Historia > Auteur-teoria

Äänielokuvan tulon myötä syntyi merkittävä auteur-teoria, jonka syntyyn vaikuttivat etenkin ranskalaiset André Bazin, joka oli perustamassa merkittävää Cahiers du cinéma -lehteä vuonna 1951, ja François Truffaut. Cahiersiin kirjoittivat aikansa tunnetuimmat kriitikot, jotka saavuttivat mainetta myös uuden aallon elokuvaohjaajina: Truffaut'n lisäksi muun muassa Jean-Luc Godard ja Éric Rohmer. Auteur-teoria nosti esiin elokuvan ohjaajan persoonallisen näkemyksen elokuvan taiteellisen arvon ja laadun kannalta ja teki ohjaajasta kritiikin keskipisteen. Truffaut'n kirjoitusten seurauksena ranskalaiset elokuvakriitikot ryhtyivät nopeasti soveltamaan auteur-ajattelua myös Hollywood-elokuvaan, vaikka sitä olikin siihen asti Ranskassa pidetty vain läpikaupallisena studiojärjestelmänä. Tämän seurauksena muun muassa Samuel Fuller, Anthony Mann, Howard Hawks ja Alfred Hitchcock alkoivat saavuttaa älymystön piirissä mainetta ohjaajina.
Auteur-teoriaa nousi 1960-luvulla vastustamaan marxilainen kulttuurikäsitys, joka torjui yksilölliset taiteelliset visiot. Tämä teesi tosin jäi suureksi osaksi päivälehtikritiikkien ulkopuolelle.
Historia > Populaarikulttuurin arvostuksen nousu

Populaarielokuvan arvostus koheni auteur-teorian myötä. Kriitikoiden huomion kohteeksi nousi etenkin yhdysvaltalainen melodraamojen ohjaaja Douglas Sirk, jota arvostivat tai tutkivat eri syistä niin Cahiers-kriitikot, 1960-luvun marxilaiset ideologiakriitikot kuin 1970-luvun feministitkin. Feministinen kritiikki vaikutti myös osaltaan populaarikulttuurin arvostuksen nousuun, sillä feministit politisoivat ja popularisoivat mielihyvän käsitteen tutkimuksessa ja muussa julkisuudessa, ja nostivat esiin naisten suosimat lajityypit. 1970- ja 1980-luvuilla syntynyt genreteoria on jakanut elokuvakriitikot kahteen leiriin: niihin jotka arvostavat lajityypin edustajia puhtaimmillaan ja niihin, jotka haluavat elokuvien kehittävän genrejä edelleen.
Elokuvakriitikot > Ulkomaisia elokuvakriitikoita

| --- | --- |
 Cleveland Amory, televisio, Yhdysvallat 1960- ja 70-luku  Lindsay Anderson, Englanti  Rudolf Arnheim, Saksa, Die Weltbühne 1928, Italia 1933, USA 1940  Alexandre Astruc, Ranska  André Bazin, elokuva, Ranska 1950-luku  Carl Björkman, Ruotsi 1936–1961  Mark Cousins  Roger Ebert, Yhdysvallat, 1967–2013  Sergei Eisenstein, Neuvostoliitto 1920 alkaen :   Noël Godin, elokuva, Belgia 1969 alkaen  Michael Haneke, Saksa 1970-luvulla  Siegfried Kracauer, Saksa, Frankfurter Zeitung 1922–1933, USA 1941 alkaen  Christian Metz, Ranska  Romain Rolland, Ranska 1912 alkaen  Andrew Sarris, USA  A.O.Scott, USA  François Truffaut, Ranska 1950-luku  Michael O'Sullivan, USA
Elokuvakriitikot > Tunnettuja suomalaisia elokuvakriitikoita

| --- | --- |
 Peter von Bagh  Jörn Donner, elokuva- ja kirjallisuuskriitikko, Nya Pressen 1951–1959, Hufvudstadsbladet 1952–1961, Vapaa Sana 1952–1955, Päivän Sanomat 1957–1958, Bonniers Litterära Magasin 1959–1964, Dagens Nyheter 1961–1973   Heikki Eteläpää, teatteri ja elokuvakriitikko, Etelä-Saimaa 1944–1946, Savon Sanomat 1946, Teatteri 1946–1950, Ilta-Sanomat 1956–1960, Uusi Suomi 1960–1989  Mikael Fränti, elokuva- ja televisiokriitikko, 1962 alkaen, Helsingin Sanomat 1979–2006  Ywe Jalander, Kansan Uutiset, Ny Tid, Ahjo, Uusi Nainen 1950-luvulta, Suomen Kuvalehti 1980–2006  Pentti Kejonen, Kaleva :   Kalle Kinnunen, Suomen Kuvalehti 2006-  Hans Kutter, elokuvakriitikko Hufvudstadsbladet 1936–1946, teatterikriitikko 1946–1969  Pertti Lumirae  Tapani Maskula, elokuvakriitikko, Uusi Päivä 1960–1961, Lähikuva, Projektio, Turun Ylioppilaslehti 1970–1980, Turun Sanomat 1980 alkaen  Arto Pajukallio, Katso 1983, Apu  Eero Tuomikoski, 1960-luvulta Kauppalehti, Filmihullu  Hannu Raittila, televisiokriitikko, Aamulehti 1982–1986  Helena Ylänen, elokuvakriitikko, Helsingin Sanomat 1977–2004
Kirjallisuutta

”Elokuvakritiikin suuri sukupolvi”, Filmihullu-lehden teemanumero 3/2010.
”Elokuvakritiikin maailmantähtiä”, Filmihullu-lehden teemanumero 6/2012.
Aluminaatti

Aluminaatti on yhdiste, jonka muodostavat alumiini, happi ja jotkin muut anionit. Yleensä aluminaatilla viitataan AlO2−-ioniin. Esimerkiksi natriumaluminaatti ja kaliumaluminaatti ovat aluminaatteja. Aluminaatti voi viitata myös AlO33−-ioniin. Aluminaatteja valmistetaan alumiinioksidista tai alumiinihydroksidista emästen kuten hydroksidien avulla.
Aiheesta muualla

American Elements: Aluminate information center (englanniksi)
Allopurinoli

| --- | --- |

Allopurinoli
Systemaattinen (IUPAC) nimi
1,2-dihydropyratsolo[3,4-d]pyrimidin-4-oni
Tunnisteet
CAS-numero: 315-30-0
ATC-koodi: M04AA01
PubChem CID: 2094
DrugBank: APRD00435
Kemialliset tiedot
Kaava: C5H4N4O 
Moolimassa: 136,122 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 350 °C 
Liukoisuus veteen: 0,569 g/l 
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: Hyvin imeytyvä
Proteiinisitoutuminen: 80 % 
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 2 tuntia
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  C(US) 
Reseptiluokitus:    
Antotapa:  ?
Allopurinoli (C5H4N4O) on orgaaninen yhdiste. Allopurinolia käytetään veren korkean virtsahappopitoisuuden, hyperurikemian, ja sen seurauksien kuten kihdin hoidossa.
Synteesi

Allopurinolia voidaan valmistaa käyttämällä lähtöaineina 3-aminopyratsoli-4-karboksamidia tai 3-amino-4-etoksikarbonyylipyratsolia. Molemmista saadaan allopurinolia antamalla niiden reagoida formamidin kanssa.
Vaikutusmekanismi

Allopurinolin käyttö kihdin hoidossa perustuu virtsahappoa tuottavan entsyymin ksantiinioksidaasin toiminnan haittaamiseen. Allopurinoli itsessään metaboloituu noin kahdessa tunnissa ksantiinioksidaasin vaikutuksesta, mutta sen aineenvaihduntatuote alloksantiini eli oksipurinoli sen sijaan estää tehokkaasti ksantiinioksidaasin toimintaa. Allopurinoli on yksi yleisimmistä kihtilääkkeistä sen hyvän tehon vuoksi. Lisäksi aine aiheuttaa sivuoireita harvoin.
Sivuvaikutukset ja yhteiskäyttö muiden lääkkeiden kanssa

Allopurinolin sivuvaikutukset ovat varsin harvinaisia. Oireina saattaa esiintyä iho-oireita, kuten ihottumaa. Vakavampia, mutta erittäin harvinaisia sivuvaikutuksia ovat eosinofilia ja maksavauriot.
Allopurinoli voimistaa atsatiopriinin ja merkaptopuriinin vaikutusta, joten niiden käyttöä tulee vähentää, jos niitä käytetään samanaikaisesti allopuriinin kanssa. Allopurinolin ja kaptopriilin yhteiskäyttö voi johtaa erittäin vakavaan Stevens–Johnsonin oireyhtymään. Etakryynihappo heikentää allopurinolin tehoa.
Aiheesta muualla

KEGG: Allopurinol (englanniksi)
ChemBlink: Allopurinol (englanniksi)
Alsedo-luokka

| Alsedo-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  1 060 t (standardi) 1 336 t (kuormattu)
Pituus:  86,25 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,23 m
Syväys:  4,57 m
Koneteho:  33 000 shp
Nopeus:  34 solmua
Miehistöä:  86
Aseistus
Meritorjunta:  3 × 4" tykkiä 4 × 21" torpedoputkea
Ilmatorjunta:  2 × 47 mm ilmatorjuntatykkiä
Alsedo-luokka oli Espanjan laivaston kolmen 1920-luvulla valmistetun aluksen muodostama hävittäjäluokka.
Suunnittelu

Luokan alusten hankinta vahvistettiin vuonna 1915 ja ne muistuttivat Hawthorn Leslien valmistamia Britannian kuninkaallisen laivaston M-luokan aluksia HMS Mansfieldia ja HMS Mentoria. Alusten pääaseina oli kolme yksiputkista neljän tuuman 40 pituuskaliiperin Vickers-Carracan valmistamaa tykkiä, jotka oli asennettu puolikilvin suojattuihin tykkiasemiin. Tykki No.2 oli asennettu toisen ja kolmannen savuhormin väliin. Kaksi 47 millimetrin  ilmatorjuntatykkiä oli asennettu etukannen takaosaan kahtapuolen. Aseistuksen täydensivät kaksi kaksiputkista 21 tuuman torpedosettiä, jotka oli asennettu keskilaivaan.
Alusten propulsiojärjestelmä tuotti 33 000 hevosvoimaa, mikä mahdollisti 34 solmun maksiminopeuden. Alsado saavutti koeajoissa peräti 37,2 solmun nopeuden, vaikkakin ilman aseistusta. Muut luokan alukset saavuttivat 26 solmua noin 37 000 hevosvoimalla.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Alsedo | SECN, Cartagena | 1920 | 26. lokakuuta 1922 | 1924 | alusluettelosta 1960 |
| Lazaga | SECN, Cartagena | 1920 | maaliskuu 1924 | 1925 | alusluettelosta 1961 |
| Velasco | SECN, Cartagena | 1920 | kesäkuu 1923 | 1925 | alusluettelosta 1961 |
Alwa

| Alwa > 500-luku–1400-luvun loppu |
| --- | --- |
  
Valtiomuoto:  monarkia
Pääkaupunki:  Alwa, Soba
Uskonnot:  monofysitismi
Kielet:  muinaisnuubia
Edeltäjä(t):  Kuš
Seuraaja(t):  Sennarin sulttaanikunta
Alwa (myös Alwah, Alodia) oli kaupunki ja valtio nykyisen Sudanin alueella. Se oli eteläisin Nubian kolmesta kristitystä kuningaskunnasta. Kaksi muuta olivat Nobatia ja Mukurra pohjoisessa.
Kušin kuningaskuntaan kuulunut Alwa mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 431 eaa. Sen uskotaan tarkoittaneen Valkoisen-Niilin ja Atbaran välistä aluetta. Kreikkalaiset historioitsijat kutsuivat sitä Meroen saareksi. Alwan kaupunki se sijaitsi Niilin itärannalla Atbaran suun eteläpuolella. Arkeologisissa kaivaukset sieltä on löydetty palatsien, temppelien, asuinrakennusten ja nekropolien jäänteitä, joista vanhimmat ovat 700–800-luvuilta eaa. Valtion nimenä Alwa esiintyy 500-luvun egyptiläisissa asiakirjoissa. Sen pohjoisraja oli Niilin viidennellä kataraktilla ja eteläraja Valkoisen-Niilin ja Sinisen-Niilin välisen Geziran alueen eteläpuolella.
Aluksi Alwa oli kušin kuningaskunnan jäänne, joka oli säilyttänyt alkuperäisen väestönsä, ylimystönsä ja hallitustapansa. Sillä oli yhteyksiä Aksumiin, Nobatiaan ja Egyptiin. Suhteet Mukurraan olivat vihamieliset. Varhaisella keskiajalla Alwa oli Nubian valtioista mahtavin. Sen kulttuuri kehittyi etupäässä afrikkalaisten perinteiden pohjalta.
Bysanttilainen lähetyssaarnaaja Longinus kastoi Alwan kuninkaan vuonna 580. Maan kristillinen hiippakunta toimi Aleksandrian patriarkan alaisuudessa. Pääkaupunki siirrettiin 700–800-lukujen vaihteessa Sobaan nykyisen Khartumin lähelle. 800-luvun alussa kuningas Johannes yhdisti Alwan ja Nubian. Yhtenäisen Nubian hajottua 1200-luvulla Alwaa johtivat omat hallitsijat. Arabit valloittivat maan 1400-luvun lopussa. Kristinusko säilyi siellä 1500-luvulle saakka.
Alupka

| Alupka Алупка |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Krimin autonomisen tasavallan sijainti Ukrainassa, alla kaupungin sijainti Krimillä
 Alupka
Valtio:   Ukraina
Alue:  Krim
Piiri:  Jaltan piiri
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4 km²
Väkiluku (2013):  8 520
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK) 
 
 alupkarada.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alupka (ukr. Алупка, krimintat. Alupka) on pieni kaupunki Mustanmeren rannalla Jaltan kunnassa Krimillä Ukrainassa. Alupka sijaitsee Ai-Petri-vuoren juurella ja kaupunki on nykyään turistien suosima alue. Alupkan nimi juontaa juurensa kreikankielisestä kettua tarkoittavasta termistä.
Alupkassa sijaitsee Vorontsovin palatsi, joka saatiin valmiiksi vuonna 1848. Alun perin palatsi rakennettiin yksityisasumukseksi, mutta nykyään se on suosittu turistikohde.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alupka Wikimedia Commonsissa
Tullio Altamura

Tullio Altamura vuonna 1960.
Tullio Altamura (18. heinäkuuta 1924 Bologna – 6. kesäkuuta 2005) oli italialainen näyttelijä.
Ammattisotilaan perheeseen syntynyt Altamura kävi klassisen lyseon Roomassa, toimi harrastelijanäyttelijänä ja työskenteli toimittajana. 1950-luvun puolivälistä lähtien hän esitti sivurooleja lähinnä viihde-elokuvissa. Altamuran huomattavimpia elokuvia ovat Giuseppe Bennatin Väärä viattomuus (Labbra rosse, 1960), Florestano Vancinin La lunga notte del ’43 (1960), Vittorio De Setan Diario di un maestro (1972) ja Mauro Bologninin Libera, amore mio... (1973). Hän näytteli myös teatterissa ja ohjasi 1960-luvun puolivälistä lähtien tv-dokumentteja. Elokuvanäyttelijänä Altamura käytti usein taiteilijanimeä Tor Altmayer.
Elokuvia

Maciste kauhujen maassa, 1961
Ursus, il gladiatore ribelle, 1962
Ercole contro Roma, 1964
Il Colosso di Roma, 1964
Ercole contro i tiranni di Babilonia, 1964
Le calde notti di Poppea, 1969
Aiheesta muualla

Elonet: Tullio Altamura
Internet Movie Database: Tullio Altamura (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Saksa 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet
Sundomin tuulivoimalaitos

| Sundomin tuulivoimalaitos Sundoms vindkraftverk |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Vaasa
Koordinaatit:  63°03′22″N, 21°33′07″E
Valmistunut:  2010 
Perustaja:  Mervento 
Rakennuttaja:  Wasa Wind 
Omistaja:  Mervento Power Technology & Engineering 
Voimalaitos
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Korkeus:  15 m 
Tuulivoimala:  Mervento 3.6-118 
Kapasiteetti:  3,6 MW  
Vuosituotanto:  10 GWh 
 fiSundomin tuulivoimalaitos 
Sundomin tuulivoimalaitos on Pohjanmaalla Vaasan Öjenissä sijaitseva tuulivoimalaitos, jonka kapasiteetti on 3,6 megawattia ja vuosituotanto on 10 gigawattituntia. Voimalan on rakentanut Wasa Wind, joka oli Mervennon tytäryhtiö ja nykyään sen omistaa ja sitä operoi Mervento Power Technology & Engineering.
Yleistä

Tuulivoimalaitos sijaitsee 2,3 kilometriä Sundomin kirkonkylän pohjoispuolella Yttersundomin lähellä. Voimalan vieressä näyttäisi sijaitsevan maaläjityspaikka. Voimalan ohittaa Vaasaan johtava yhdystie 6741, josta haarautuu läjitysalueelle ja tuulivoimalaitokselle johtava huoltotie. Voimala sijaitsee 15 metrin korkeudella mpy.
Tuulivoimalaitos on entisen vaasalaisen tuulivoimalavalmistajan Mervennon valmistama Mervento 3.6-118, jonka napakorkeus on 125 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 118 metriä, ja jonka kapasiteetti on 3,6 megawattia. Voimala on ollut yhtiön testivoimalaitos, jolla tutkittiin sen toimintaa tuotanto-olosuhteissa.
Historiaa > Suunnittelu ja rakentaminen

Vaasassa toimi Mervento Oy, joka oli tuulivoimateollisuuden startup-yritys. Se aikoi tuulivoimamarkkinoille hyödyntäen vähätuulisten tuulivoimaloiden pientä kilpailutilannetta. Yhtiön ensimmäinen tuote oli 3,6 megawatin tuulivoimala, jonka ainoa toimiva voimalaitos Sundomin voimala on. Voimala kytkettiin paikallisverkkoon maaliskuussa 2012, josta lähtien se on tuottanut sähköenergiaa. Mervento hakeutui kuitenkin vuonna 2016 konkurssiin. Se ei ehtinyt saamaan kotimaisia asiakkaita eikä sille tullut ollenkaan tilauksia ulkomailtakaan. Yhtiölle kertyi kahden mallin kehittelystä ja yhden voimalan valmistamisesta 3,6 miljoonan euron velat, joiden takia se hakeutui konkurssiin. Sundomin voimalaitoksen käyttövastuu annettiin sen tytäryhtiölle Wasa Windille. Voimalan vuosituotanto on ollut noin 10 gigawattia. Toinen voimalamalli oli neljän megawatin voimala, jota ei valmistettu koskaan.
Historiaa > Melu

Vuoteen 2015 mennessä voimalan tuottamasta melusta oli valitettu usein ja yleinen vaatimus oli sammuttaa voimala yön ajaksi. Matalien taajuuksien melua yritettiin pienentää tuloksetta. Mervento Power vastasi vuonna 2018 melusyytöksiin julkaisemalla mittaustuloksia, joiden mukaan voimala ei ylitä asetettuja meluraja-arvoja. Tulokset olivat vuoden 2013 Mervennon teettämissä mittauksissa saman suuntaiset. Vuonna 2019 huomattiin kaupungin melumittauksissa, että voimalan käyntiääni ylitti öisin valtakunnalliset ohjearvot. Sen käyntiä säädellään nykyään (2022 tieto) siten, että öisin sen tuotantokapasiteetti lasketaan kahteen megawattiin. Vuonna 2023 korjattiin tuuliturbiinin siipien ulkosivuja.
Aiheesta muualla

Ylikoski, Kai: Tuulivoimala Vaasan Sundomissa. Mervento 3.6-118. 29.9.2016, YouTube
impi waara: Sundomin tuulivoimala, YouTube
Alutorin kieli

| Alutori> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:  Kamtšatka
Puhujia:  25
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  tšuktšilais-kamtšatkalaiset kielet
Kieliryhmä:  tšuktšilaiset kielet
ISO 639-3:  alr
 Ohje 
Alutorin kieli on Kamtšatkalla asuvien alutorien puhuma tšuktšilais-kamtšatkalaiseen kielikuntaan kuuluva kieli. Aikaisemmin sitä pidettiin korjakin kielen murteena.
Kielen nimitys perustuu Oljutorkan (Aljutorkan) taajamaan, jossa aikaisemmin asui suurin osa sen puhujista. Nykyään alutorit asuvat pääosin Korjakian piirikunnan Oljutorkan piirin Vyvenkan kylässä. 2000-luvun vaihteessa alutorien määräksi arvioitiin noin 2 200–3 000 henkeä. Väestönlaskennoissa heidät on luettu korjakeiksi. Alutorin kielen puhujia arvioitiin vuonna 1970 olleen noin 1 000 henkeä, mutta vuonna 2000 enää muutama sata. Vuoden 2002 väestönlaskennassa rekisteröitiin 40 ja 
vuoden 2010 väestönlaskennassa 25 alutorin puhujaa.
Alutorin kielen ja sen murteiden suhde korjakkiin on kiistanalainen. Toisinaan siihen luetaan kaikki vakituisissa asutuksissa eläneiden nymylan-korjakkien murteet, jotka poikkeavat huomattavasti poronhoitoa harjoittaneiden tšavtšuven-korjakkien kielestä.
Alutori toimii ainoastaan kieliyhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. 1930-luvulta lähtien sen puhujille tarjottiin korjakin kirjakieltä, joka vieraan murrepohjansa takia ei saanut kannatusta. Nykyään alutoria voidaan pitää kuolevana kielenä. Nuoriso puhuu äidinkielenään vain venäjää.
Aiheesta muualla

Endangered Languages of Siberia: The Aliutor Language (englanniksi)
Ethnologue: Alutor (englanniksi)
Alumiinibromidi

| Alumiinibromidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7727-15-3
PubChem CID:  24409 ja 166749
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  AlBr3
Moolimassa:  266,68
Ulkomuoto:  Väritön tai kellertävä kiteinen aine
Sulamispiste:  97,5 °C
Kiehumispiste:  265 °C
Tiheys:  3,2 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Alumiinibromidi (AlBr3) on alumiinin ja bromin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Sitä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian reaktioissa.
Ominaisuudet

Alumiinibromidi on huoneenlämpötilassa värittömiä tai kellertäviä hygroskooppisia kiteitä. Kidevedettömän muodon lisäksi tunnetaan kidevedellinen heksahydraatti (AlBr3·6H2O). Kiinteänä ja nestemäisessä olomuodossa aluminibromidi esiintyy dimeerinä Al2Br6 ja monomeerinä AlBr3 se esiintyy ainoastaan kaasufaasissa. Yhdiste liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten bentseeniin ja tolueeniin, mutta reagoi veden kanssa muodostaen alumiinihydroksidia ja vetybromidia. Kuumennettaessa alumiinibromidi voi hajota bromiksi ja alumiinioksidiksi.
Valmistus ja käyttö

Alumiinibromidia voidaan valmistaa suoraan alkuaineistaan alumiinista ja bromista kuumentamalla. Näin saadaan erityisesti kidevedetöntä alumiinibromidia. Muita tapoja valmistaa yhdistettä ovat alumiinin ja vetybromidin tai laumiinihydroksidin ja vetybromidin välinen reaktio. Nämä reaktiot tuottavat tyypillisesti alumiinibromidiheksahydraattia.
Alumiinibromidia käytetään pääasiassa katalyyttinä orgaanisen kemian reaktioissa. Tällaisia reaktioita ovat muun muassa Friedel–Crafts-alkylointi, Friedel–Crafts-asylointi, alkeenien polymerointi ja hiilivetyjen isomeroitumisreaktiot.
Alzamai

| Alzamai Алзамай |
| --- | --- |

 Alzamai
 Koordinaatit: 55°34′N, 98°40′E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Irkutskin alue
Piiri:  Nižneudinsk
Perustettu:  1899
Kaupungiksi:  1955
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  45 km²
Väkiluku (2011):  6 751
 – Väestötiheys:  150 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+8 (MSK+5)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Alzamai (ven. Алзама́й) on kaupunki Irkutskin alueen Nižneudinskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Sajanvuorten itäosassa Toporok-joen rannalla 600 kilometriä Irkutskista luoteeseen. Kaupungin läpi kulkee Krasnojarskin ja Irkutskin välinen rautatie (Alazamain asema). Asukkaita on 7 100 henkeä (vuonna 2008).
Alzamain asemataajamasta tuli kaupunki vuonna 1955. Kaupungissa toimii puunjalostuslaitos ja konepaja.
Alpes Cottiae

| Alpes Cottiae Provincia Alpes Cottiae> Rooman provinssi |
| --- | --- |

 Alpes Cottiaen provinssin alue vuonna 125.
Valtio:  Rooman valtakunta Länsi-Rooman valtakunta
Prefektuuri:  Italia, Illyricum et Africa Italia et Africa
Diokeesi:  Italia (n. 293–395) Italia annonaria (n. 395–)
Nykyinen valtio/alue:  Italia ja Ranska (Alpi Cozie)
Perustettu:  64/65
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  keisarin provinssi
 – hallinnollinen keskus:  Segusio
Alpes Cottiae (lat. Provincia Alpes Cottiae) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Alpeilla nykyisten Italian ja Ranskan rajaseudulla.
Maantiede

Alpes Cottiaen provinssi oli yksi neljästä pienestä provinssista (muut olivat Alpes Graiae, Alpes maritimae ja Alpes Poeninae) jotka sijaitsivat Alpeilla nykyisten Ranskan ja Italian rajalla. Näistä Alpes Cottiae käsitti alueen siitä nimensä saaneilla Kottisilla Alpeilla. Provinssin hallinnollinen keskus oli Segusio (nykyinen Susa).
Maantiede > Kaupunkeja

Alpes Cottiaen roomalaisaikaisia kaupunkeja ja muita asutuksia olivat muun muassa:
| --- | --- |
 Ad Duodecimum  Ad Fines  Ad Martes Ultor  Brigantio eli Brigantium  Caesao eli Goesao :  Mons Matronae  Scincomagus eli Excingomagus  Segusio  Venausio
Historia

Alpes Cottiaen alue tuli Rooman valtaan vuonna 15–14 eaa. Sen hallitsijaksi jätettiin paikallinen ligurialaisten kuningas Cottius, josta alue on saanut nimensä. Cottius ja hänen poikansa Cottius II hallitsivat aluetta Rooman alaisina kuninkaina. Alueesta tehtiin Rooman provinssi Cottius II:n kuoleman jälkeen keisari Neron aikana vuonna 64/65. Provinssin tärkein tehtävä oli turvata Alppien läpi johtavien solien kautta kulkeva liikenne. Provinssien jaossa Alpes Cottiae luettiin keisarin provinsseihin. Provinssi oli olemassa tämän jälkeen koko Rooman myöhemmän historian ajan, ja näin muun muassa keisari Trajanuksen kauden lopussa vuonna 117 Rooman ollessa laajimmillaan.
Vuosina 293–395 provinssi kuului Italian diokeesiin. Sen aluetta muutettiin niin, että se käsitti vain Alppien itäpuolta, mutta sitä laajennettiin muissa suunnissa. Siihen liitettiin muun muassa Ligurian alue. 300-luvulla provinssi kuului välillä Italia, Illyricum et African prefektuuriin ja välillä Italia et African prefektuuriin. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Länsi-Roomaa ja kuului nyt Italia et African prefektuuriin ja Italia annonarian diokeesiin.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Länsi-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Alpes Cottiae 64/65– (vallattu 15 eaa.) | Alpes Cottiae 64/65– (vallattu 15 eaa.) | Alpes Cottiae | Alpes Cottiae | (Alpi Cozie) |  |
| Gallia cisalpina 82–42 eaa. (vallattu eri vaiheissa 177 eaa. alkaen) | Liguria (Regio IX) | Alpes Cottiae | Alpes Cottiae | (Liguria) |  |
| Gallia cisalpina 82–42 eaa. (vallattu eri vaiheissa 177 eaa. alkaen) | Venetia et Histria (Regio X) | Venetia et Histria | Venetia et Histria | (Veneto, Friuli ja Istria) |  |
| Gallia cisalpina 82–42 eaa. (vallattu eri vaiheissa 177 eaa. alkaen) | Aemilia (Regio VIII) | Aemilia et Liguria | Aemilia | (Lombardia ja Emilia läntinen) |  |
| Gallia cisalpina 82–42 eaa. (vallattu eri vaiheissa 177 eaa. alkaen) | Transpadana (Regio XI) | Aemilia et Liguria | Liguria | (Piemonte ja Lombardia) |  |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.  1 2 3 4  Augustuksen aikana perustetut Italian yksitoista aluetta eivät olleet provinsseja eivät kuuluneet mihinkään provinssiin.