stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alan Nunn May

Alan Nunn vuonna 1963.
Alan Nunn May (2. toukokuuta 1911 – 12. tammikuuta 2003) oli englantilainen ydinfyysikko, joka tuli tunnetuksi vuotamalla kylmän sodan aikana salaista ydintutkimustietoa Neuvostoliittoon.
Nunn May opiskeli fysiikkaa Trinity Hallissa ja King’s College Londonissa. Hänet palkattiin Cambridgen yliopistoon raskasvesireaktoria kehittävään tutkimusryhmään. Ryhmä oli sodan aikana 1943–1945 evakossa Montrealissa Kanadassa. Siellä Neuvostoliiton sotilastiedustelu GRU:n edustaja lähestyi häntä. Nunn May suostui välittämään pieniä määriä uraanin isotooppeja ja kopioimaan kirjastosta lainaamiaan julkaisuja.
Nunn May jäi kiinni 1946, tuomittiin pakkotyöhön, vapautui 1952 mutta häneltä oli kielletty työskentely brittiyliopistoissa. Niinpä hän vietti noin 10 vuotta Ghanassa, perusti tiedemuseon ja tutki kiinteän aineen fysiikkaa.
Nunn May ei katunut tekojaan vaan sanoi edistäneensä ydinvoiman rauhanomaista käyttöä. Hänen tietojensa osuudesta Neuvostoliiton ydinpommin kehitykseen on spekulointia mutta ei suoria todisteita.
Nol

| Nol |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1985-1992, 1997–1998
Tyylilaji:  rock, post-punk
Kotipaikka:  Pietari, Venäjä
Laulukieli:  venäjä
Jäsenet:  Fjodor Tšistjakov, laulu, bajan   Aleksei Nikolajev, rummut, lyömäsoittimet   Dmitri Gusakov, basso   Georgi Starikov, kitara   Pjotr Strukov, balalaikka, kitara  
Levy-yhtiö:  Отделение Выход   Melodija  
Aiheesta muualla
nol.spb.ru
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nol (ven. Ноль ’nolla’) on venäläinen rock-yhtye, jonka perusti laulaja-bajanisti (venäläinen harmonikka) Fjodor Tšistjakov (syntynyt 28. joulukuuta 1967) yhdessä ystävänsä Aleksei "Nikols" Nikolajevin (syntynyt 9. heinäkuuta 1968) kanssa vuonna 1985 Leningradissa (nykyisessä Pietarissa). Yhtyeen basisti Dmitri Gusakov liittyi mukaan ensimmäisen äänitteen julkaisun jälkeen. Vuonna 1987 yhtyeeseen otettiin lisäksi kitaristi Georgi Starikov.
Tunnusomaista yhtyeen ilmaisulle on bajanin, venäläisen harmonikan, käyttö pääasiallisena instrumenttina rock-musiikissa. Yhtye ammentaa avoimesti venäläisestä rekilauluperinteestä ja länsimaisesta punk-rokista, reggaesta ja jazz-musiikista. Nolla on lajissaan omintakeisin kokoonpano Venäjällä. Verrata heitä voisi oikeastaan ainoastaan aikalaiseen Deti-yhtyeeseen, jonka jäsenen Pjotr Strukovin kanssa onkin ollut yhteistyötä yli bändirajojen.
Historia > Yhtyeen synty

Nollan juuret juontavat jo perustajiensa Tšistjakovin ja Nikolajevin kouluaikoihin. Varsinainen Nolla syntyi kuitenkin vasta Andrei Tropillon studiossa loppuvuodesta 1985, jolloin ensimmäistä albumia nauhoitettiin. Yhtye tunsi nimen Нулевая группа (Nollaryhmä) vielä tähän aikaan, myöhemmin loppuosa pudotettiin pois. Muita työnimiä oli Инвалиды нулевой группы (Nolla-invalidit).
Historia > Aktiivinen kausi

Yhtyeen ensimmäinen äänite, Музыка драчевых напильников, jota Tšistjakov ja Nikolajev olivat kahdestaan valmistelleet vuoden päivät , julkaistiin magizdatina (epävirallisena nauhana) vuoden 1986 kesällä. Nauhoitteen äänityksen jälkeen yhtyeeseen lisättiin vielä basisti Dmitri "Monstr" Gusakov, joka oli käyttänyt samaa Tropillon studiota omiin projekteihinsa. Joulukuussa 1986 he esiintyivät julkisesti Leningradin rock-klubilla saaden hyvän vastaanoton. Vuonna 1987 yhtye keikkaili Neuvostoliitossa maanlaajuisesti yltäen palkintosijoille kahdesti - Leningradin Rock-klubin viidensillä rock-festivaaleilla  ja Moskovan lähellä Tšernogolovkassa (tuohon aikaan rock-festivaalit Neuvostoliitossa olivat euroviisujen tapaisia kilpailuja). Samaan aikaan yhtye valmisteli uutta materiaalia ja mukaan otettiin uusin jäsen, kitaristi Georgi Starikov, jonka tulo antoi yhtyeen ilmaisulle piristävän ruiskeen. Yhtyeen rumpali vaihtui useaan kertaan (Šarkov, Voronov, Nikoltšak ja muita), kunnes toisen albumin julkaisun aikoihin 1989 paikan otti alkuperäinen Nikolajev armeijasta palattuaan. Samana vuonna yhtye vieraili myös Suomessa Sata-Häme Soi -festivaaleilla Ikaalisissa. Yhtyeen kokoonpano on tämän jälkeen pysynyt ennallaan.
Toinen albumi, Сказки, valmistui 1989, ja se julkaistiin ensimmäistä kertaa myös valtion Melodija-levymerkillä seuraavana vuonna. Albumilla oli Nollan suurin hitti "Сказка о колбасе", joka irvaili perestroikan ajan uutuudella, ko-operatiiveilla (osuustoimintakauppa), sekä kaksimielinen "Болты вперед". Muita tuon ajan hittejä olivat kommuuniasumisen "ihanuutta" ylistävä "Коммунальная квартира" ja valtion propagandaa humoristisesti mukaileva "Доктор Хайдер". Tyytymättöminä albumin kohteluun (artistit eivät mm. saaneet siitä mitään korvausta), he päättivät jatkaa omakustanteilla (vuoden 1990 mainio kasettialbumi Северное буги). Yhtye myös keikkaili ahkerasti Ranskassa ja Saksassa vuosina 1990-1991.
Vuonna 1991 levytettiin yhtyeen paras pitkäsoitto (jo yksityisellä levymerkillä Fee-Lee) Песня о безответной любви к родине. Erityisesti kiiteltiin Tšistjakovin parantunutta lauluääntä. Levyltä tulivat hitit "Этот русский Rock-n-roll" ja hienostunut "Человек и кошка", villi "Песня о настоящем индейце", sekä kannabista propagoiva "Иду, курю". Levy sai jatkoa seuraavana vuonna albumilla Полундра, joka oli yhtyeen siihenastisista kaikkein raskain ja synkin enteillen jo tulevaa. "Я проиграл", "Школа жизни" ja eeppinen "Блуждающий биоробот" kuuluvat levyn parhaimmistoon.
Historia > Tauolle

Yhtyeen johtajalla, laulaja-lauluntekijä-haitarinsoittaja Tšistjakovilla, alkoi 1990-luvun alussa olla henkilökohtaisia ongelmia psyyken kanssa ja hän joutui joksikin aikaa vankeuteen tapon yrityksestä Pietarin Krestyn vankilaan. Elokuussa 1993 hänet otettiin psykiatriseen hoitoon Skvortsov-Stepanovin sairaalaan. Päästyään pois hän liittyi Jehovan todistajiin. Nolla-yhtye joutui näistä ja muista syistä katkolle määräämättömäksi ajaksi.
Historia > Comeback ja jäähyväiset

Viiden vuoden tauon jälkeen 1997-98 Nolla antoi joitakin konsertteja nimillä "Федор Чистяков и Оркестр электрического фольклора" (F. Tšistjakov ja sähköisen kansanperinteen orkesteri) ja "Fjodor Tšistjakov ja Nolla". Yhtyeen taival näytti kuitenkin tulleen tiensä päähän. Toukokuussa 1998 tämä viimeinen kokoonpano, jossa soitti Deti-yhtyeen Pjotr Strukov viidentenä jäsenenä,  lopetti toimintansa. Nykyään Tšistjakov jatkaa soolo-uralla tehden mm. lastenloruja sisältävää musiikkia.
Kokoonpano

Fjodor Tšistjakov (Федор Чистяков) - laulu, bajan
Aleksei Nikolajev (Алексей Николаев) - rummut, lyömäsoittimet
Dmitri Gusakov (Дмитрий Гусаков) - basso
Georgi Starikov (Георгий Стариков) - kitara
Pjotr Strukov (Петр Струков) 1997-98 - balalaikka, kitara
Diskografia

Albumin Сказки kansi (kasettiversio ANTROP 1989)
Albumin Северное буги kansi (kasettiversio ANTROP 1990)
Песня о безответной любви к Родине (1991)
Музыка Драчёвых Напильников (Viilojen musiikki) 1986 (avokelanauha)
Сказки (Kertomuksia) 1989 (MC Antrop; LP Melodija)
Северное буги (Pohjoisen boogie) 1990 (MC Antrop; CD 1997 Otdeleniye Vyhod)
Песня о безответной любви к Родине (Vastikkeettoman rakkauden laulu isänmaalle) 1991 (LP Fee-Lee)
Полундра (Alta pois!) 1992 (MC KEDR)
All The Best! (1) 1995 (Kokoelma-CD Yasin Records)
Школа жизни (Elämänkoulu) 1996 (LIVE 2-CD Otdeleniye Vyhod)
All The Best! (2) 1998 (Kokoelma-CD Otdeleniye Vyhod)
Что так сердце растревожено (Mikä niin sydäntä painaa) 1999 (LIVE-CD Otdeleniye Vyhod)
Легенды русского рока: Ноль (Venäläisen rokin legendat: Nol) 1999 (Kokoelma-CD Moroz Records)
Созрела дурь (Hulluus kypsyi) 2003 (Kokoelma-CD Otdeleniye Vyhod)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Nollan viralliset sivut (venäjäksi)
Nollan historiikki (venäjäksi)
Fjodor Tšistjakovin viralliset sivut (venäjäksi)
Nol Last.fm:ssä (englanniksi)
Kuuntele kappale "Журавель" albumilta "Полундра" Mp3
Kuuntele kappale "Коммунальная квартира" Mp3
Kuuntele kappale "Буги-вуги каждый день" Mp3
Kuuntele kappale "Русский рок-н-ролл" Mp3
Kuuntele kappale "Человек и кошка" albumilta "Что так сердце растревожено" Mp3
Nolla studioharjoituksissa vuonna 1991. Vasemmalta: Aleksei Nikolajev, Fjodor Tšistjakov, Dmitri Gusakov, Georgi Starikov.
Fjodor Tšistjakov ja bajan
Aleksei Nikolajev
Nukitsuke

Nukitsuke on iaidō-liike. Liikkeessä miekka vedetään tupesta nopeasti ja samalla viilletään tai uhataan vastustajaa, jotta hän häkeltyisi tai vahingoittuisi. Näin pyritään tyrehdyttämään vastustajan hyökkäys. Iaidōssa nukitsuke on ensimmäinen neljästä iai-katan osa-alueesta. Nukitsuke voi olla luonteeltaan puolustuksellinen tai voimakas ja hyökkäävä, kuten se aikanaan iaijutsu-koulukunnissa oli.
Aiheesta muualla

Japanilaiset budokäsitteet
North American XB-70 Valkyrie

| North American XB-70 Valkyrie |
| --- | --- |

Tyyppi:  strateginen pommikone
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  North American Aviation
Ensilento:  21. syyskuuta 1964
Poistettu käytöstä:  4. helmikuuta 1969
Tila:  poistettu käytöstä
Pääkäyttäjät:  USAF NASA
Valmistusmäärä:  2 
Kehityskustannukset:  1,5 mrd. USD
Yksikköhinta:  750 milj. USD
North American XB-70 Valkyrie oli yhdysvaltalainen 1960-luvulla kehitetty prototyyppi Mach 3 -nopeuden pommikoneesta.
Kehitys

Valkyrie ylitti äänennopeuden ensimmäistä kertaa kolmannella testilennollaan 12. lokakuuta 1964.
Kone oli nopeampi kun mikään tuonaikainen hävittäjä ja sai Neuvostoliiton kehittämään MiG-25-hävittäjän. Valkyrien lakikorkeus (24 400 m/80 000 jalkaa) oli myös lähes ylivoimainen tuon ajan ilmatorjuntaohjuksille sekä hävittäjille. Ennen MiG-25:n kehittämistä Valkyriellä ei ollut konkreettista vastustajaa kunhan se pääsi riittävän korkealle, minne vihollisella ei ollut enää mahdollisuutta päästä.
XB-70 -projekti keskeytettiin vuonna 1967, jolloin kaksi prototyyppiä oli valmistunut. Kehitysohjelma oli erittäin kallis, ja koneiden yksikköhinta nousi liian korkeaksi jopa Yhdysvaltain ilmavoimille.
Ensimmäisenä valmistunut koekone on nykyisin museoituna Daytonissa, Ohiossa, mutta toinen kone tuhoutui 8. kesäkuuta 1966 törmäyksessä F-104-hävittäjän kanssa. Onnettomuudessa kuoli kaksi pilottia. Heistä toinen oli Joseph Albert Walker, ensimmäinen kahdesti (X-15-koneella) avaruudessa käynyt ihminen.
Kone käytti tasaista runkoa sekä saranoituja ulompia siipipaneeleita. Aliääninopeuksissa ulommat paneelit olivat vaaka-asennossa nostovoiman saamiseksi. Yliääninopeuksissa paneelit kallistuivat alaspäin, joka vähensi ilmanvastusta ja lisäsi pystyssä olevaa siipipinta-alaa vakauden lisäämiseksi. Eturungossa oli lisäksi Canard-siipi. Koneella todettiin heikko suuntavakaus ja sillä tehtiin vain yksi lento yli Mach 3 -nopeudella.
1960-luvulla miehitettyjen pommikoneiden tulevaisuus oli epävarma ja eräiden mielestä tulevaisuus oli ohjuksissa, joka osaltaan johti B-70 -ohjelman lopettamiseen.
Tekniset tiedot (XB-70A)

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&057.060000057,6 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&032.&&&&0032 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&09.01000009,1 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&0585.&&&&00585 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&0115030.&&&&00115 030 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&0242500.&&&&00242 500 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&0246000.&&&&00246 000 kg
Polttoainemäärä: 136 100 kg tai 177 000 l
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&06.&&&&006 × General Electric YJ93-GE-3 jälkipolttavaa suihkuturbiinia; &&&&&&&&&&&&&084.&&&&0084 kN  per moottori kuivana, &&&&&&&&&&&&0128.&&&&00128 kN jälkipolttimella
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&03309.&&&&003 309 km/h (Mach &&&&&&&&&&&&&&03.01000003,1)
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&03200.&&&&003 200 km/h (Mach 3,0)
Lentomatka: &&&&&&&&&&&06900.&&&&006 900 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&024400.&&&&0024 400 m
Siipikuormitus: &&&&&&&&&&&&0414.0700000414,7 kg/m²
Aseistus
31 700 kg pommeja (suunniteltu)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta North American XB-70 Valkyrie Wikimedia Commonsissa
North American XB-70 Valkyrie.
North American XB-70 Valkyrie Edwardsin lentotukikohdassa vuonna 1967.
XB-70 Valkyrien ohjaamo
Nummelan lentoturma

Nummelan lentoturma on elokuussa 1941 Nummelan lentokentällä tapahtunut lentoturma. Lentolaivue 6:n SB-2 Tupolev-pommikone syöksyi maahan, ja surmansa saivat ohjaaja, luutnantti Anton Karmila ja tähystäjä, luutnantti Untamo Kalervo Seppälä.
Kone oli lähdössä pommituslennolle, kun siihen tuli nousukiidossa moottorivika ja se törmäsi puiden latvoihin ja syöksyi maahan. Kk-ampuja Toivo Armas Peltonen sai vain lieviä vammoja.
Onnettomuuden muistoksi on lentokentän kiitotien päässä olevaan kiveen kiinnitetty muistolaatta. Muistolaatan hankki Vihdin rintamamiesveteraanit ry 1991.
Muistokivi
Muistolaatassa onnettomuuspäivä on 1. elokuuta 1941, onnettomuudesta selviytyneen Toivo Peltosen pojan, Kauko Peltosen kirjoittaman kirjan julkistustilaisuudessa päiväksi oikaistiin 2. elokuuta 1941.
Onnettomuudessa olleiden nimet on myös kentän vastakkaisella puolella olevassa toisessa muistomerkissä Total Energy.
Kirjallisuutta

Kauko Peltonen, Nummelan lentokentällä 1941–44  –  Tapahtumia ja tarinoita jatkosodan ajalta, omakustanne (Books on Demand), 2015 ISBN 978-952-318-828-0
Northrop F-5 Freedom Fighter

| F-5A/B Freedom Fighter F-5E/F Tiger II |
| --- | --- |
 Sveitsin ilmavoimien F-5E -kone
Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Northrop Corporation
Ensilento:  F-5A: 30. heinäkuuta 1959 F-5E: 11. elokuuta 1972
Esitelty:  1962
Valmistusvuodet:  1959–1987
Northrop F-5E Tiger II
Northrop F-5 Freedom Fighter on yhdysvaltalainen pienikokoinen, kaksimoottorinen hävittäjä, jonka valmistus aloitettiin vuonna 1962.
Northrop kehitti F-5:n pohjalta myöhemmin muun muassa YF-17 Cobra -hävittäjän, joka puolestaan toimi lähtökohtana F/A-18 Hornetin  suunnittelussa.
Historia

F-5:ttä edelsi Northropin kehittämä konetyyppi N-156, joka suunniteltiin pieneksi ja ketteräksi. N-156:n oli tarkoitus kyetä lentämään laivaston pienimmiltäkin lentotukialuksilta, mutta laivasto siirtyi suurempiin aluksiin. N-156 johti kuitenkin Northrop T-38 Talon koulutuskoneen kehitykseen ja F-5:n kehitykseen. Ensimmäinen prototyyppi YT-38 lensi vuonna 1959.
Kennedyn kaudella käynnistynyt Military Assistance Program (Sotilaallinen avustusohjelma) pyrki varustamaan Yhdysvaltain liittolaisten armeijoita, mihin tarkoitukseen Northropin jatkojalostama N-156F-tyyppi soveltui erinomaisesti. N-156F nimettiin F-5A:ksi, ja ensimmäiset F-5A:t myytiin Norjan kuninkaallisille ilmavoimille vuonna 1964. Sveitsin ilmavoimat käytti tätä konetyyppiä ennen F-18 Hornetia. Sveitsiläinen Patrouille Suisse -taitolentoryhmä käyttänee sitä edelleen.
Vietnamin sodan aikana Yhdysvaltain ilmavoimat kehitti F-5C-mallin, joka osallistui menestyksekkäästi taisteluihin, mutta jäi lähinnä kokeiluversioksi.
Tekniset tiedot

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&014.045000014,45 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&&08.01300008,13 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&04.0800004,08 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&017.028000017,28 m²
Siiven sivusuhde: &&&&&&&&&&&&&&03.08600003,86
Siipiprofiili: NACA 65A004.8 tyvessä, NACA 64A004.8 kärjessä
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&04349.&&&&004 349 kg
Lentopaino: &&&&&&&&&&011214.&&&&0011 214 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&011187.&&&&0011 187 kg
Polttoainemäärä: 2563 l (sisäinen), maksimissaan kolme 1040 l ulkoista säiliötä
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × General Electric J85-GE-21B -suihkumoottoria; 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”kn”.0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”kn”15,5 kN kN  per moottori kuivana, 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”kn”.0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton sana ”kn”22,2 kN kN jälkipolttimella
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&01700.&&&&001 700 km/h
Taistelusäde: &&&&&&&&&&&01405.&&&&001 405 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&015800.&&&&0015 800 m
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&0175.&&&&00175 m/s
Nostovoima/vastus: 10.0
Aseistus
2 × 20 mm Pontiac M39A2 -kanuuna (280 patruunaa per)
3 180 kg raketteja, pommeja tai ohjuksia
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Northrop F-5 Freedom Fighter Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Northrop F-5
Käännös suomeksi
Aleksei Navalnyi

| Aleksei Navalnyi> Алексей Навальный |
| --- | --- |
 Navalnyi vuonna 2011.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. kesäkuuta 1976 Butyn, Moskovan alue, Neuvostoliitto
Kuollut: 16. helmikuuta 2024 (47 vuotta) Harp, Jamalin Nenetsia, Venäjä
Kansalaisuus:  venäläinen
Ammatti:  poliitikko, juristi
Titteli:  oppositiojohtaja, yhteiskunnallinen aktivisti, bloginpitäjä, vanki
Puoliso:  Julija Navalnaja (2000–2024)
Muut tiedot
Tunnustukset:  Saharov-palkinto (2021)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivu
Aleksei Anatoljevitš Navalnyi ([nɐˈvalʲnɨj] tai suomalaistettuna [nɑˈvɑlnij]; ven. Алексей Анатольевич Навальный; 4. kesäkuuta 1976 Butyn, Moskovan alue, Neuvostoliitto – 16. helmikuuta 2024 Harp, Jamalin Nenetsia, Venäjä) oli venäläinen oppositiojohtaja, yhteiskunnallinen aktivisti, bloginpitäjä ja mielipidevanki. Hän on tullut kuuluisaksi korruption vastaisesta taistelustaan ja väärinkäytöksiä paljastavan RosPil-nettisivuston perustajana. Hänen on sanottu olleen presidentti Vladimir Putinin ankarin kotimainen kriitikko, keskeisin opposition johtajista ja heistä ainoa, joka pystyi mobilisoimaan suuria määriä ihmisiä hallituksen vastaisiin mielenosoituksiin.
Navalnyin poliittiset vastustajat korostivat hänen väitettyä äärikansallismielisyyttään. Navalnyi luonnehti itseään kansallismieliseksi demokraatiksi.
Navalnyi kasvatti viimeisinä vuosinaan suosiotaan myös suurkaupunkien ulkopuolella. Vähitellen hänestä tuli suuri ongelma Venäjän johdolle. Kreml käytti paljon hallinnollisia resursseja Navalnyin pysäyttämiseksi. Hänen mainettaan yritettiin mustata, ja hänen arkeaan olivat usein toistuvat ratsiat, tekaistut syytteet, sakot ja vangitsemiset. Huhtikuussa 2021 syyttäjä määräsi hänen korruptionvastaisen säätiönsä ja tukiryhmänsä keskeyttämään toimintansa. Tunnetuin vainotoimi häntä kohtaan oli elokuussa 2020 tapahtunut myrkytys, josta Navalnyi selvisi hengissä.
Maaliskuusta 2021 lähtien Navalnyi oli ollut vankilassa. Hänet tuomittiin vankeuteen oikeusjutussa, jota Euroopan ihmisoikeustuomioistuin kutsui "mielivaltaiseksi ja perusteettomaksi", minkä jälkeen hänet tuomittiin toisessa, kansainvälistä paheksuntaa herättäneessä oikeusjutussa, yhteensä yhdeksän vuoden vankeuteen. Niiden päälle hän sai vielä 19 vuoden vankeustuomion elokussa 2023.
Hänen tiettävästi viimeinen olinpaikkansa oli IK-3-rangaistussiirtola pienessä Harpin taajamassa Jamalin Nenetsiassa Siperiassa noin 1 900 kilometriä Moskovasta koilliseen.
Amnesty Internationalin mukaan hän ei ollut vankilassa rikoksen vuoksi, vaan korruption vastustamisen ja poliittisen osallistumisen takia, ja siitä syystä Amnesty kutsuu häntä mielipidevangiksi.
Navalnyille myönnettiin lokakuussa 2021 Euroopan unionin ihmisoikeuspalkinto Saharov-palkinto.
Perhe

Navalnyin vaimo oli Julija Navalnaja, os. Abrosimova (s. 1976). Hänen isänsä oli tiedemies ja äitinsä työskenteli Gosplanissa. Hänen vanhempansa erosivat Julijan ollessa alakoulussa. Julija opiskeli kansainvälistä taloutta. Hän tapasi Navalnyin 1998 ja he avioituivat kahta vuotta myöhemmin. Heillä on tytär Daša (s. 2001), joka opiskelee Stanfordin yliopistossa ja pitää suosittua YouTube-kanavaa. Poika Zahar (s. 2008) on sisäoppilaitoksessa Saksassa.  Navalnyit tuntevan toimittajan mukaan Julijalla on ollut suuri merkitys Aleksein poliittiselle uralle taustavaikuttajan roolissa. Lisäksi Aleksei on pyrkinyt julkisuudessa rakentamaan vaimonsa ja perheensä avulla kontrastin Putinille, joka pitää oman perheensä piilossa julkisuudelta.
Poliittinen toiminta

Navalnyi oli koulutukseltaan juristi. Hän oli entinen sosiaaliliberaalin Jabloko-puolueen aktiivi. Vuodesta 2004 vuoteen 2007 Navalnyi toimi Jablokon Moskovan alueen johtajana. Vuonna 2007 Navalnyi erotettiin Jablokosta liiallisen kansallismielisyyden takia. Vuonna 2011 Navalnyi nousi Putin-vastaisten mielenosoitusten kärkeen. Hän perusti sittemmin Edistyspuolueen ja pyrki Moskovan pormestariksi. Hän oli vaaleissa toinen 27,24 prosentin ääniosuudella. Navalnyi perusti vuonna 2018 Tulevaisuuden Venäjä -puolueen. Se jatkoi Edistyspuolueen perinteitä.
Korruption vastustus

Navalnyin korruptionvastaisen toiminnan kohteena olivat erityisesti valtionyhtiöt. Hän teki paljastuksia muun muassa Gazpromin, Transneftin ja VTB-pankin toiminnasta. Vuonna 2010 hän sai laajempaa kansainvälistä huomiota, kun Time-lehti sanoi häntä Venäjän Erin Brockovichiksi jutussa, joka käsitteli Navalnyin pyrkimyksiä saada Venäjän valtion pörssiyhtiöiden kirjanpitotiedot avoimemmiksi.
Navalnyin johtama korruption vastainen säätiö FBK julkaisi maaliskuussa 2017 dokumenttielokuvan On vam ne Dimon (Он вам не Димон, 'Teille hän ei ole Dimon'), jonka mukaan Venäjän pääministeri Dmitri Medvedev on kavaltanut omaisuutta noin 1,2 miljardin dollarin arvosta. Dokumenttia katsottiin YouTubessa maaliskuun aikana yli 12 miljoonaa kertaa. Eri puolilla Venäjää järjestettiin 26. maaliskuuta mielenosoituksia korruptiota vastaan. Poliisi pidätti päivän aikana satoja mielenosoittajia, ja pidätettyjen joukossa oli myös Navalnyi.
Poliittiset näkemykset

Navalnyin vuonna 2007 perustama "Ihmiset"-liike kannatti "demokraattista nationalismia". "Ihmiset" perusti vuonna 2008 kahden puolueen, erään maahanmuuttoa vastustavan ja toisen Suur-Venäjää kannattavan liikkeen kanssa ryhmittymän nimeltä "Venäjän kansallinen liike". Vaikka ryhmittymän vastusti liberalismia, Navalnyi halusi etäännyttää liikkeen jyrkimmän linjan nationalisteista. Navalnyi oli myös mukana "Venäjän marssilla". Navalnyi puhui useaan otteeseen tiukemman maahanmuuttopolitiikan puolesta. Hän toivoi "laittomien" maahanmuuttajien karkotusta ja kannatti viisumijärjestelmän asettamista Keski-Aasian maille.
2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen puolivälissä Navalnyi näytti vertaavan Pohjois-Kaukasian muslimikapinallisia torakoihin ja kärpäsiin. Sittemmin Navalnyi otti etäisyyttä nationalisteihin, mutta puheitaan hän ei perunut.
Navalnyin siirtolaisvastaiset puheet olivat syynä siihen, että vuoden 2021 alussa Amnesty ei suostunut kutsumaan Navalnyitä mielipidevangiksi. Amnesty kuitenkin pyörsi päätöksensä myöhemmin ja alkoi pitää Navalnyitä mielipidevankina hänen vanhoista lausunnoistaan huolimatta.
Navalnyi piti Krimiä de facto osana Venäjää, vaikka se liitettiinkin Navalnyin mukaan Venäjään kansainvälisten lakien vastaisesti. Hän toisaalta arvosteli Venäjän osallisuutta Ukrainan sodassa. Navalnyi puhui talouskasvun ja yrittäjyyden puolesta. Hän kannatti pienyritysten verotuksen lakkauttamista, joka korvattaisiin vuosittaisilla patenttimaksuilla. Navalnyi kannatti siirtymistä vapaaehtoisempaan ammattiarmeijaan.
Navalnyi sanoi Venäjän olevan osa Eurooppaa ja länsimaita. Hänen mukaansa maassa tulisi olla parlamentaarinen demokratia, jossa on reilut vaalit, riippumattomat tuomioistuimet ja täysi lehdistönvapaus, ja sen tulisi olla edelläkävijä ilmaston lämpenemisen vastaisessa taistelussa.
Navalnyi moitti Euroopan ja Yhdysvaltain johtajia Venäjää vastaan asetetuista taloudellisista pakotteista, sillä hän katsoi niiden vahingoittavan tavallisia kansalaisia ja siten vieraannuttavan mahdolliset liittolaiset maansa toisinajattelijoiden pyrkimyksistä. Hän ajatteli, että sen sijaan pakotteet tulisi kohdistaa suoraan johtoasemissa oleviin oligarkkeihin, jotka ovat toistaiseksi onnistuneet välttymään vakavilta seurauksilta.
Älykäs äänestäminen

Navalnyi oli keulakuvana myös älykkään äänestämisen kampanjassa, johon kuuluvat puhelinsovellus sekä verkkosivusto. Hänen tiiminsä kehitti vuonna 2018 tämän taktisen äänestysmenetelmän, jonka tarkoitus oli löytää ja suositella äänestäjille omasta vaalipiiristä oppositiomielisiä ehdokkaita, joilla on parhaat mahdollisuudet voittaa valtapuolueen ehdokas.
Ennen vuoden 2021 parlamenttivaaleja sovellus sai suurta kansainvälistä julkisuutta siksi, että viranomaiset yrittivät estää sen jakamisen ja käytön.