stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Poprad

| Poprad |
| --- | --- |
 Pyhän Egidiuksen aukio
 vaakuna
 Poprad
 Koordinaatit: 49.05478°N, 20.29969°E 
Valtio:  Slovakia
Alue (kraj):  Prešovin alue
Hallinto:  
 – Kaupungin johtaja:  Anton Danko
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  63,05 km²
Korkeus:  672 m
Väkiluku (2020)  ():  51 051
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  058 01
Suuntanumero(t):  421-52
 
 www.poprad.sk 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Poprad (unk. Poprád, saks. Deutschendorf) on kaupunki Slovakiassa, Tatravuorten juuressa.  Popradissa on vanha keskusta-alue ja kansainvälinen Poprad-Tatryn lentoasema. Rautatieasemalta lähtee hiihtokeskuksiin vuorille vievä raitiotie.
Vuonna 2020 kaupungissa oli 51 051 asukasta.  Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan asukkaista 94,1 % oli slovakkeja, 2,1 % romaneja ja 1,0 % tšekkejä. Uskonnoltaan 65,9 % ilmoitti olevansa roomalaiskatolisia ja 7,3 % protestantteja. 16,8 % ei ilmoittanut mitään uskontoa.
Maantiede

Poprad sijaitsee Tatravuorten välittömässä läheisyydessä. Kaupungin lähellä on neljä kansallispuistoa. Ilmasto on leuto. Tammikuun keskilämpötila vaihtelee −3,5 °C:stä kuuteen plusasteeseen, heinäkuussa yleinen keskilämpötila on noin 16–17 astetta. Sadetta saadaan 600–800 mm vuodessa. Läheinen vuoristo vaikuttaa luonnollisesti kaupungin säähän. Tuulen suunta on useimmin lännestä tai lounaasta, tuulisinta on joulu–maaliskuussa.
Maantiede > Liikenneyhteydet

Popradista on hyvät liikenneyhteydet 718 metrin korkeudella sijaitsevan kansainvälisen Poprad-Tatryn lentoaseman lisäksi, sillä Košicen ja Bratislavan välinen rautatie (180) kulkee kaupungin Poprad-Tatrun rautatieaseman kautta. Rautatieasemalta johtaa rata myös Puolaan ja kapearaiteinen sähköratayhteys Tatravuorille.
Poprad-Tatrun linja-autoasema sijaitsee runsas 100 metriä rautatieasemalta länsilounaaseen. Eurooppatie E 50 kulkee kaupungin kautta.
Historia

Kaupungin paikalla on ollut asutusta antiikin ajoista. Ensimmäinen kirjallinen maininta Popradista on vuodelta 1256. Vuoteen 1946 Poprad oli vain osa siitä 55 000 asukkaan kaupunkikokonaisuudesta, joka nykyään kantaa tuota nimeä – muut olivat nykyiset kaupunginosat Matejovce (1251), Spišská Sobota (1256), Veľká (1268) ja Stráže (1276). Näistä merkittävin oli Spišská Sobota, jonka hallitseva asema alueella jatkui 1800-luvun lopulle.
Hallinto

Kaupungin pormestarina on vuodesta 2003 toiminut entinen jääkiekkotuomari Anton Danko.
Hallinto > Alueellinen jako

Poprad on samannimisen piirin (okres) keskus ja itse jaettu kuuteen kaupunginosaan:
Staré Mesto (vanhakaupunki)
Spišská Sobota
Stráže
Veľká
Matejovce
Kvetnica
Muuta

Vuonna 1999 Poprad haki vuoden 2006 talviolympialaisia, mutta hävisi Italian Torinolle.
Tunnettuja popradilaisia

Peter Bondra – jääkiekkotähti kasvoi Popradissa
Daniela Hantuchová – tennisammattilainen, syntyi Popradissa 1983
Jan Brokoff – barokinaikainen kuvanveistäjä, syntyi 1652 Spišská Sobotassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Poprad Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Poprad Wikivoyagessa (englanniksi)
Kaupungin verkkosivusto
Poprad-Tatrun rautatieasema (2018).
Talvinen näkymä kaupungin keskustasta
Velické námestie
Sobotské námestie
Kryptologia
Salakirjoitusten ja niiden murtamisen historiaa > Esihistoria

Aluksi kirjoitettujen viestien harvinaisuus suojasi viestejä. Kun useampi kuin yksi osasi kirjoittaa, sanoman salakirjoittaminen muuttui tarpeelliseksi.
Eräs vanhimmista tiedonsalaustavoista oli käytössä Egyptissä. Viesti kirjoitettiin viestinviejän kaljuksi ajettuun päähän. Tukan kasvettua viesti oli valmis lähetettäväksi. Tällä tavalla ymmärrettynä ensimmäiset salakirjoitukset olivat viestin peittämistä, eli steganografiaa.
Salakirjoitusten ja niiden murtamisen historiaa > Atbash-koodi ja Caesarin salakirjoitus

Yksi vanhimmista varsinaisista salakirjoituksista on Atbash-koodi. Siinä kirjaimistossa aakkosjärjestyksessä viimeinen kirjain vaihdetaan ensimmäiseen, toiseksi viimeinen toiseen, ja niin edelleen. Nimi atbash tulee heprean kirjaimista alef-tav-bet-shin. Suomalaisilla aakkosilla se toimisi siten, että A:sta tulisi Ö ja B:stä Ä. Atbash-koodausta käytettiin yleisesti tietyissä piireissä satoja vuosia ennen ajanlaskun alkua, ja onpa Raamatussakin Jeremian kirjassa Atbash-koodattuja nimiä.[lähde? ]
Suetonius kuvaa teoksessaan De vita Caesarum Julius Caesarin käyttäneen kenraaliensa kanssa viestiessään salakirjoitusta, jossa kirjain korvataan aakkosjärjestyksessä 3 kirjainta eteenpäin löytyvällä kirjaimella, ja aakkoston lopussa kierretään takaisin alkuun. Tällöin, A:sta tulee D, B:stä tulee E ja niin edespäin. Nykyisin Caesar-salauksella tarkoitetaankin tämän yleistystä, jossa aakkostossa siirrytään sovittu määrä kirjainta eteenpäin. Caesar-salauksen erästä muotoa, Rot13, jossa siirrytään 13 kirjainta eteenpäin, käytetään edelleen esimerkiksi Internet-keskusteluissa, koska koodaus toimii samalla purkuna englannin kielen aakkostolla, jossa on 26 merkkiä.
Salakirjoitusten ja niiden murtamisen historiaa > Atbash-koodin ja Caesar-salakirjoituksen murtaminen

Atbash-koodilla on vain yksi mahdollinen avain, joten se on hyvin heikko salakirjoitus.
Caesar-koodi ja sen muunnokset on murrettavissa kokeilemalla kaikki N siirrosta aakkostossa (N = aakkoston kirjainten määrä), siis esimerkiksi englannin kielessä (= 26 aakkosta) maksimissaan 26 kokeilulla.
Kehittyneempi versio eli sekoitettu Caesar, jossa selväkielistä A:ta vastaa mielivaltainen salakirjoitettu kirjain, B:tä mielivaltainen jäljellä olevista kirjaimista jne., sisältää periaatteessa N! (N:n kertoma) määrän mahdollisia avaimia. Englantilaisella aakkosistolla (26 aakkosta) erilaisia sekoitettuja Caesar-avaimia on 26! eli 4,0329 · 1026 mahdollisuutta. Tällaista määrää on liki mahdotonta käydä yksitellen läpi.
Kuitenkin mikäli tiedetään, millä kielellä salattu viesti on kirjoitettu, on sekoitettu Caesar helppo murtaa yhden vähänkin pidemmän sanoman perusteella frekvenssianalyysillä. Eri kielille voidaan muodostaa tilastollinen jakauma eri kirjainten käytöstä. Esimerkiksi englannin kielessä yleisin kirjain on E. Jos siis englanninkielisessä sekoitettua Caesaria käyttävässä koodatussa sanomassa on eniten W-kirjaimia, hyvä arvaus on, että W vastaa E-kirjainta. Vastaavasti suomen kielessä A on yleisin kirjain.
Salakirjoitusten ja niiden murtamisen historiaa > Kehittyneemmistä versioista

Seuraava kehittyneempi versio on muuttaa salakirjoitusaakkosistoa esimerkiksi viiden kirjaimen jälkeen, jolloin tilastollinen ratkaisumenetelmä vaikeutuu oleellisesti. Tätä versiota käytti esimerkiksi suomalainen salakirjoitusviivain eli ns. "matolaatikko"- menetelmä. Tämän menetelmän kehittyneempään muunnelmaan perustui myös saksalaisten toisen maailmansodan aikana käyttämä ENIGMA-salauslaite.
Edellä mainituista esimerkeistä selviää, että salakirjoituksen murtaminen on ainakin matematiikkaa, kielitiedettä ja tilastotiedettä, ja myös yleistä päättelyä.
Murtamaton koodi ja sen ongelmat

Toisin kuin yleensä luullaan on olemassa myös oikein käytettynä kryptografisesti murtamaton salausmenetelmä: kerta-avain (engl. one-time pad, OTP) -- kertakäyttöinen todellisista satunnaisluvuista koostuva avain, joka on yhtä pitkä kuin salattava viesti. Jokainen viestin merkki yhdistetään avaimen vastaavan merkin kanssa. Murtamattomuus perustuu siihen, että jokainen mahdollinen ratkaisu on yhtä todennäköinen, eikä oikeaa selvätekstiä voi erottaa muista vaihtoehdoista.
Historia on osoittanut, että kertakäyttöisiksi tarkoitettuja avainlistoja viitsitään käyttää harvoin vain yhden kerran. Jos "kertakäyttöistä" avainta käytetään useamman kerran, salateksti voidaan murtaa. Toinen mahdollinen heikkous jota vastaan voidaan hyökätä on jos satunnaisluvut ovat vain pseudosatunnaislukuja.
Kertakäyttöisten avainlistojen käyttö on valitettavan epäkäytännöllistä suurien tietomäärien ja monien vastaanottajien kohdalla. Haasteina ovat avainlistojen turvallinen toimittaminen vastaanottajalle sekä niiden alkuperäisen valmistuksen vaatima työ. Avainlista, jonka joku on päässyt kopioimaan matkalla käyttäjälle, on täysin arvoton.
Mikäli avain on lyhyempi kuin viesti tai satunnaisluvut eivät ole aidosti satunnaisia, salaus ei voi olla täydellinen. Silti hyvin tehty salaus voi olla käytännössä äärimmäisen vaikea murtaa.
Arkikielessä murtamattomalla salauksella voidaan tarkoittaa myös salausmenetelmää, jolla salatun viestin purkuun ei tunneta muuta menetelmää kuin kokeilla kaikkia salausmenetelmän sallimia avaimia. Kyseistä purkamismenetelmää kutsutaan raa'alla voimalla (engl. brute force) purkamiseksi. Esimerkiksi AES-salausta pidetään nykyään murtamattomana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kryptologia Wikimedia Commonsissa
Flyinge

| Flyinge |
| --- | --- |
 Katunäkymää vuonna 2013.
 Flyinge
 Koordinaatit: 55°45′08″N, 13°21′57″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Eslöv
Väkiluku (2021):  1 012
Flyinge on taajama Eslövin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 012 asukasta vuonna 2021.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Flyinge Wikimedia Commonsissa
Ruotsin ydintutkimusohjelma

Ydinaseen periaatekaaviokuva vuodelta 1956.
Ruotsin ydintutkimusohjelma, jota kutsuttiin nimellä Den svenska linjen, oli 1950-luvun Ruotsissa atomienergiaselonteko jolla luotiin suuntaviivoja ydinteknologian kehittämiseen pitkälle tulevaisuuteen. Pyrkimyksenä oli energiaomavaraisuuden saavuttaminen ydinvoimalla. Suunnitelmiin kuului suuri määrä ydinreaktoreita ja mahdollinen ydinaseohjelma, jota varten Marvikeniin kaavailtiin rakennettavaksi niihin tarvittavaa plutoniumia tuottava R4-reaktori. Huddingeen lähelle Tukholmaa rakennettiin ohjelman puitteissa sähköä ja lämpöä tuottanut Ågestan ydinvoimala eli R3, joka oli käytössä vuosina 1964–1974. Aiemmin oli käynnistetty kokeilureaktoreita kuten R1 vuonna 1954.
Ruotsin asevoimissa nähtiin ydinase yhtenä mahdollisena keinona saavuttaa suhteellisen pienenä maana uskottava puolustuskyky. Pelote oli saavutettavissa hankkimalla taktisia ydinaseita. Kiinnostus ydinaseiden hankkimiseen Ruotsin puolustusvoimille heräsi pian Yhdysvaltain käytettyä niitä toisen maailmansodan loppuvaiheessa. Samalla tutkittiin mahdollisuutta hyödyntää Ruotsin omia uraanivaroja, joita oli löydetty Billingenistä Länsi-Götanmaalta. Ydinaseisiin tähtäävä ohjelma ja Marvikeniin kaavailtu ydinaseiden tuotantoon soveltuva R4-reaktori hylättiin myöhemmin Ruotsin allekirjoitettua Ydinsulkusopimuksen. Sopimus kielsi niitä maita hankkimasta ydinaseita, joilla niitä ei vielä ollut. Tämän jälkeen Ruotsiin rakennetuissa ydinvoimaloissa keskityttiin yksinomaan energiantuotantoon. Vuonna 1985 kuitenkin paljastui, että Ruotsin puolustusvoimien tutkimuslaitos oli valtiopäivien päättämästä kiellosta huolimatta jatkanut ydinasetutkimuksia salassa. Kokeita jatkettiin tietojen mukaan aina vuoteen 1972. Tuolloin silloinen pääministeri Olof Palme lausui, että tutkimusten tavoite oli ollut Ruotsin kansan suojeleminen ydinaseiden vaaroilta, mutta myönsi niissä saadun myös tietoja ydinaseiden valmistamiseen.
Otso Karpakka

Otso Johannes Karpakka (ent. Kaarbacka) (11. lokakuuta 1914 – 4. toukokuuta 2005)[lähde? ] oli turkulainen kuvataiteilija. Hän kuului turkulaisten modernistien ydinjoukkoon. Hän kävi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulua.
Karpakka avioitui vuonna 1945 Hilkka Toivolan kanssa. Pariskunta toteutti yhdessä useita monumentaaliteoksia, freskoja ja muun muassa lasimaalauksia Turun Mikaelinkirkkoon. He tekivät useita opintomatkoja Ranskaan ja Italiaan perehtyen myös lasimaalaukseen, mikä paransi pariskunnan yhteistyömahdollisuuksia. He elivät ja työskentelivät yhdessä 60 vuotta.
Karpakka oli mukana 1950-luvulla perustetussa Otto Mäkilän ympärille muodostuneessa Ryhmä 9:ssä, jossa oli mukana monia muitakin turkulaisia surrealistien ensimmäiseen polveen lukeutuvia taiteilijoita, muun muassa Karpakan vaimo Hilkka Toivola. Karpakka samoin kuin vaimonsa oli myös taiteilijaseura Arten perustajajäseniä. Karpakan tuotantoa on luonnehdittu harkituksi ja älylliseksi. Hänen tyyliä kuvattiin 1940-luvulla omaa sisäistä maailmaa kuvaavana, henkistyneenä ja haaveellisena. 1950-luvulla Karpakka teki opintomatkat Italiaan ja Ranskaan ja tämän jälkeen hän siirtyi vuosina 1952–1953 lähes abstraktiin ilmaisuun. Karpakka kokeili 1960-luvulla frottage-tekniikkaa, jossa maalausjälki saadaan eläväksi hankaamalla työtä epätasaista pintaa vasten. Kyseisen menetelmän kehittäjä oli dadaisteihin ja surrealisteihin lukeutuva Kurts Schwitters.
Teoksia

Endymion, runoja, Kustannusosakeyhtiö Aura, 1945, nid.
Maan ihminen, runoja, 1946, sid.
Kuvia

Ennustus, öljymaalaus[vanhentunut linkki]
Smokestack Lightnin’ Volume 1

| Smokestack Lightnin' Volume 1 Howlin' Wolf |
| --- | --- | --- |

LP-levyn kansikuva.
Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1990
 Formaatti: LP
 Tyylilaji: Blues
 Kesto: 56.36
 Levy-yhtiö: Roots
Howlin' Wolfin muut julkaisut
|   | Smokestack Lightnin' Volume 1 1990 |   |
Smokestack Lightnin' Volume 1 on kokoelma-albumi yhdysvaltalaisen blueslaulaja ja lauluntekijä Howlin' Wolfin tuotannosta vuosilta 1951–1956. Laulamisen ohella Wolf soittaa huuliharppua. Levy on ilmestynyt vuonna 1990 Roots-levymerkillä.
Kappaleet on digitoitu Chessin alkuperäisistä mono- ja stereofonisista masternauhoista. Valmistuslisenssi SPA-yhtiölle on saatu yhtiöiltä Billy Carr Productions / Red Dog Express Inc. Jakelusta on huolehtinut Movieplay SA.
Esittelytekstin on tehnyt Herman van der Horst ja kannen valokuva on saatu Michael Ochsilta.
Kappaleet

Kappaleen "Evil" on tehnyt W. Dixon ja muut C. Burnett eli itse Howlin' Wolf. "Evil" on Chessin luettelossa nimellä "Evil's Going On" ja "All Night Boogie" nimellä "Allnight Boogie (Allnight Long)".
| Sivu 1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | How Many More Years | 2.40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Moanin' at Midnight | 2.53 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | I Love My Baby | 2.56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Neighbors | 2.43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | I'm the Wolf | 2.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Rockin' Daddy | 3.01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Just My Kind | 2.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | I've Got a Woman | 3.54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Work for Your Money | 2.10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | All Night Boogie | 2.14 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 28.11 |  |  |  |  |  |  |  |
| Sivu 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Baby How Long | 2.52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | No Place to Go | 2.54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Evil | 2.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Forty Four | 2.46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | I'll Be Around | 3.12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Who Will Be Next? | 3.14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | I Have a Little Girl | 2.34 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | I Asked for Water (She Gave Me Gasoline) | 2.49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Smokestack Lightnin' | 3.04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Natchez Burning | 2.10 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 28.25 |  |  |  |  |  |  |  |
Muusikot

"How Many More Years" 
 (Memphis, elokuussa 1951)
Willie Johnson – kitara
Willie Steel – rummut
Ike Turner – piano
"Moanin' at Midnight" 
 (Memphis, elokuussa 1951)
Willie Johnson – kitara
Willie Steel – rummut
"I Love My Baby" ja "All Night Boogie" 
 (Chicago, lokakuussa 1953)
Fred Below – rummut
Hosea Lee Kennard – piano
Hubert Sumlin – kitara
Jody Williams – kitara
"Neighbors", "I'm the Wolf" ja "Rockin' Daddy"  
 (Chicago, maaliskuussa 1954)
Lee Cooper – kitara
Willie Dixon – basso
Earl Phillips – rummut
Otis Spann – piano
Hubert Sumlin – kitara
"Just My Kind" ja "I’ve Got a Woman"  
 (Chicago, 1953) 

Muusikot (piano, kitara, rummut) eivät ole tiedossa.
"Work for Your Money" 

Mahdollisesti samasta sessiosta kuin "Just My Kind".
"Baby How Long" ja "Evil"  
 (Chicago, 25. toukokuuta 1954)
Willie Dixon – basso
Earl Phillips – rummut
Otis Spann – piano
Hubert Sumlin – kitara
Jody Williams – kitara
"No Place to Go"  
 (Chicago, 25. maaliskuuta 1954)
Lee Cooper – kitara
Willie Dixon – basso
Earl Phillips – rummut
Otis Spann – piano
Hubert Sumlin – kitara
"Forty Four" ja "I'll Be Around"  
 (Chicago, lokakuussa 1954)
Willie Dixon – basso
Earl Phillips – rummut
Otis Spann – piano
Hubert Sumlin – kitara
Jody Williams – kitara
"Who Will Be Next?"  
 (Chicago, maaliskuussa 1955)
Willie Dixon – basso
Henry Gray – piano
Earl Phillips – rummut
Hubert Sumlin – kitara
Jody Williams – kitara
"I Have a Little Girl" 
 (Chicago, 25. maaliskuuta 1955) 

Sama kokoonpano kuin edellisessä.
"I Asked for Water (She Gave Me Gasoline)" ja "Natchez Burning" 
 (Chicago, 19. heinäkuuta 1956)
Willie Johnson – kitara
Hosea Lee Kennard – piano
Earl Phillips – rummut
Otis "Smokey" Smothers – kitara
"Smokestack Lightnin'"  
 (Chicago, tammikuussa 1956)
Willie Dixon – basso
Hosea Lee Kennard – piano
Earl Phillips – rummut
Hubert Sumlin – kitara
Jody Williams – kitara
Peruskokoonpanoksi muodostuisi:
Willie Dixon – basso
Earl Phillips – rummut
Otis Spann – piano
Hubert Sumlin – kitara
Jody Williams – kitara
Howlin' Wolf – laulu ja huuliharppu
Löberöd

| Löberöd |
| --- | --- |
 Katunäkymää vuonna 2010.
 Löberöd
 Koordinaatit: 55°46′35″N, 13°31′06″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Eslöv ja Höör
Väkiluku (2021):  1 287
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Löberöd on taajama Eslövin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 1 287 asukasta vuonna 2021. Pieni osa Löberödiä ulottuu Höörin kunnan puolelle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Löberöd Wikimedia Commonsissa
Orsayn taidemuseo

| Orsayn taidemuseo Musée d’Orsay  |
| --- | --- |

Tyyppi:  Taidemuseo
Sijainti:  Rue de Lille 75343 Pariisi, Ranska
Perustettu:  1986
Johtaja:  Serge Lemoine
Kotisivut:  www.musee-orsay.fr
Koordinaatit:  48°51′36″N, 2°19′34″E
 fiOrsayn taidemuseo 
     
Orsayn taidemuseo tai Musée d’Orsay on taidemuseo Pariisissa Ranskassa. Sen kokoelmiin kuuluu pääasiassa ranskalaista taidetta vuosilta 1848–1914.
Museo sijaitsee Seinejoen eteläisellä rannalla Pariisin seitsemännessä kaupunginosassa (arrondissement). Rakennus valmistui vuonna 1900 alun perin rautatieasemaksi, jonka suunnitteli Victor Laloux. Tällöin se tunnettiin nimellä Gare d’Orsay. Sinne johtanut rautatie kulki Pariisin keskustassa useita kilometrejä tunnelissa Seinen eteläpuolisten rantakatujen alla, ja nyttemmin se on muutettu osaksi RER-esikaupunkiradan linjaa C. Alkuperäinen asema suljettiin jo vuonna 1939, mutta sen vieressä on nykyisin RER-linjan asema nimeltä Musée d’Orsay.
Kauan suljettuna ollut asema avattiin museona joulukuussa 1986 italialaisen arkkitehti Gae Aulentin suunnittelemana. Muut pariisilaiset taidemuseot, kuten Louvre, Musée du Jeu de Paume ja Pompidou-keskus, siirsivät sinne kokoelmiaan.
Museolla on ainutlaatuinen kokoelma ranskalaista impressionismia. Siellä voi nähdä muun muassa Édouard Manet’n, Claude Monet’n, Paul Cézannen, Edgar Degas’n, Gustave Courbet’n, Pierre-Auguste Renoirin, Auguste Rodinin ja Vincent van Goghin taideteoksia.
Postikorttimyynnin perusteella museon suosituin teos on Pierre-Auguste Renoirin Bal du moulin de la Galette vuodelta 1876 ja toiseksi suosituin Gustave Courbet’n Maailman alkuperä vuodelta 1866.
Maalauksia Musée d’Orsayn kokoelmissa

Paul Cézanne, Les Joueurs de cartes (5. versio), n. 1894–1895.
Paul Cézanne, Omenoita ja appelsiineja, noin 1899.
Gustave Courbet, Maailman alkuperä, 1866.
Edgar Degas, Absintti (L’absinthe), 1876.
Albert Edelfelt, Louis Pasteurin muotokuva, 1885.
Paul Gauguin, Omakuva ja keltainen Kristus, 1889.
Vincent van Gogh, Omakuva, 1889.
Édouard Manet, Aamiainen ruohikolla, 1863.
Édouard Manet, Berthe Morisot’n muotokuva, 1872.
Claude Monet, Le portail, soleil matinal (Harmonie bleue), 1893.
Pierre-Auguste Renoir, Alphonsine Fournaisen muotokuva, 1879.
Pierre-Auguste Renoir, Tanssiaiset Moulin de la Galettessa, 1876.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu (ranskaksi) (englanniksi)
Insecula: Virtuaalinen vierailu Musée d’Orsayssa (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Musée d’Orsay Seinen varrella.
Hervannan metsäsurma

Hervannan metsäsurma on Tampereen Hervannassa  5. syyskuuta 2011 tapahtunut selvittämätön henkirikos, jossa surmattiin 42-vuotias kiinalaisnainen. Hänen kimppuunsa käytiin metsäpolulla noin kello 12.50 hänen ollessaan palaamassa ruokatunnilta työpaikalleen. Ensiavusta huolimatta nainen kuoli vammoihinsa. Rikoksella ei ole lainkaan silminnäkijöitä, vaikka se tapahtui keskellä päivää melko vilkkaalla alueella.
Tapahtumat

42-vuotias kiinalaisnainen Yuqing Yin työskenteli Nokian yrityksessä Hermian tiedepuistossa. Maanantaina 5. syyskuuta 2011 noin kello 11.50 hän lähti ruokatunnille kotiinsa, jonne oli oikopolkua pitkin 700 metrin matka. Naisen ollessa matkalla takaisin hänen päälleen hyökättiin noin kello 12.50, kun matkaa oli jäljellä enää 130 metriä. Uhri löytyi kevyen liikenteen väylältä, joka lähtee Visiokadun päästä kohti Näyttelijänkatua. Surmaajasta ei saatu lainkaan silminnäkijähavaintoja, vaikka ensimmäiset auttajat olivat nopeasti paikalla heidän kuultuaan englanninkielisiä avunhuutoja. Rikos myös tapahtui melko vilkkaalla väylällä, minkä lisäksi lähistöllä on pientaloja, toimistorakennus ja koirapuisto. Itse surmapaikka on kuitenkin kävelytien ainoa kohta, johon ei ole suoraa näköyhteyttä.
Poliisi sai tiedon tapahtuneesta kello 12.54. Se oli paikalla nopeasti ja etsi tekijää usean partion voimin siinä kuitenkaan onnistumatta.
Kun tapahtuneesta julkaistiin ensimmäisiä uutisia, internetin keskustelupalstoilla levisi huhu, jonka mukaan samoihin aikoihin kateissa olleen tamperelaistyttö Karoliina Kestin ruumis olisi löytynyt.
Surman tekotavasta poliisi kertoi vain, että sitä ei suoritettu ampuma-aseella. Suomen Kuvalehden tietojen mukaan kyse oli teräaseesta. Tutkinnallisista syistä poliisi ei kuitenkaan vahvistanut väitettä. Tutkinnanjohtaja Pasi Nieminen ei elokuussa 2018 ottanut kantaa siihen, oliko surma-ase poliisin hallussa. Surmaaja ei ryöstänyt uhrin rahoja eikä tehnyt tälle seksuaalista väkivaltaa.
Poliisitutkinta

Surman jälkeen poliisi suoritti usean päivän ajan maastoetsintöjä tekopaikan läheisyydessä. Poliisilla oli käytössään metallinilmaisimet, minkä lisäksi se sai apua puolustusvoimilta. Näköhavaintoja pyydettiin erityisesti Näyttelijäpuistosta kohti Näyttelijänkatua noin kello 13 juosseesta tummahiuksisesta miehestä, jolla ei ollut yllään lenkkivarustusta. Poliisi piti mahdollisena, että tekijä oli saattanut juosta TKL:n linjalla 30 kulkevaan bussiin. Kuulusteluja tehtiin siksi bussinkuljettajille, jotka olivat olleet surman sattuessa lähistöllä.
Epäillystä julkaistiin valvontakamerakuva 13. syyskuuta. Kyseessä oli suomalaisen näköinen mies, jonka pituus oli 180 senttiä, paino 80–85 kiloa, ikä 25–40 vuotta ja ruumiinrakenne hieman roteva. Poliisi kuitenkin ilmoitti kuusi päivää myöhemmin, ettei henkilö liity surmaan, sillä kuvan kellonaika ei täsmännyt surmahetken kanssa. Lopulta tuntomerkkejä ei voitu antaa, koska niistä ei ollut täyttä varmuutta.
Tampereen kiinalaisyhteisö antoi lokakuun 2011 lopussa 6 000 euron vihjepalkkion, joka myöhemmin nostettiin 10 000 euroon. Se ei kuitenkaan vaikuttanut merkittävästi vihjeiden määrään. Vajaat puoli vuotta rikoksen jälkeen yhteydenotot olivat vähentyneet selvästi. Poliisilla oli kuitenkin käynnissä useita tutkintalinjoja tapahtuneesta. Lisäksi se oli lähettänyt Kiinaan virka-apupyynnön, jotta uhrin läheiset saataisiin kuultua. Heinäkuussa 2013 Aamulehti uutisoi, ettei tutkinnoissa ollut edistytty, vaikka poliisi oli saanut Kiinasta käyttöönsä kuulustelunauhoja.