stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Megatherium

| Megatherium |
| --- | --- |
 Megatherium americanumin luuranko.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Pilosa
Alalahko::  Laiskiaiset Folivora
Heimo::  †Megatheriidae
Suku::  †Megatherium  Cuvier, 1796 
Lajit 
 †Megatherium altiplanicum  †Megatherium americanum  †Megatherium antiquum  †Megatherium celendinense  †Megatherium gallardoi  †Megatherium gaudryi  †Megatherium medinae  †Megatherium smaltatum  †Megatherium sundti  †Megatherium tarijense  †Megatherium urbinai 
Katso myös
   Megatherium Wikispeciesissä   Megatherium Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Megatherium on sukupuuttoon kuollut elefantin kokoinen kasvinsyöjänisäkäs. Se kuului laiskiaisten alalahkoon. Sen tieteellinen nimi tarkoittaa suurta petoa. Megatherium eli Etelä-Amerikassa, myöhäisestä plioseenistä pleistoseenin loppuun.
Ulkonäkö ja koko

Megatherium oli yksi suurimmista maanisäkkäistä, ja ainoastaan jotkut norsu-eläimistä ja sarvettomista sarvikuonoista pystyivät kasvamaan huomattavasti suuremmiksi. Megatherium americanum oli yli kuusi metriä pitkä, 2,1 metriä korkea hartioiltaan ja painoi jopa neljä tonnia. Pystyyn noustessaan eläin saattoi olla yli neljä metriä korkea. Sillä oli lyhyt häntä ja kapea suu. Eläimen eturaajat päättyivät 18-senttimetrisiin kynsiin, joita se käytti lehtien repimiseen ja kaivamiseen.lähde?
Käyttäytyminen

Megatherium oli kasvinsyöjä, tosin joidenkin sen sukulaisista uskotaan myös syöneen lihaa. Se kulki yleensä neljällä jalalla, mutta pystyi nousemaan kahdelle jalalle hännän avustamana varsinkin ruokaillessaan. Kokonsa sekä kuuman ja kuivan elinympäristönsä takia eläimen on joidenkin tutkijoiden mielestä täytynyt olla joko hienokarvainen tai kokonaan karvaton norsujen ja sarvikuonojen tapaan.lähde?
Megatherium eli ruoho-tasangoilla ja harvahkoilla metsämailla, ja se vältteli luultavasti tiheämpiä metsiä kokonsa takia. Hampaidensa ja kapean suunsa takia takia sen uskotaan syöneen erityisen kuitupitoista ravintoa, varsinkin korkeiden puiden lehtiä, joihin vain maalaiskiaiset ylettyivät. Petojen vähyyden takia laiskiaisen uskotaan olleen aktiivinen päivällä. Ei ole varmaa, oliko eläin laumaeläin vai yksineläjä, mutta koonsa takia naaras luultavasti synnytti yhden poikasen kerrallaan ja saattoi huolehtia poikasestaan pitkiäkin aikoja.lähde?
Megatherium oli raskasrakenteinen, ja sen luut ja nivelet olivat erityisen paksut, mikä vakautti eläintä varsinkin, kun se kohottautui täyteen mittaansa. Sukulaistensa tapaan eläin ei ollut nopea, mutta harva petoeläin oli tarpeeksi uhkarohkea haastamaan jätin. Karhu Arctotherium, sapelihammaskissa Smilodon populator, jaguaari ja monia koiraeläimiä eli samaan aikaan kuin Megatherium, mutta nämä olivat joko liian pieniä ollakseen uhka tai metsästivät helpompaa saalista.lähde?
Sukupuutto

Ihmiset levittäytyivät mantereelle samoihin aikoihin kuin Megatherium kuoli sukupuuttoon, ja argentiinalaiselta arkeologiselta kaivaukselta onkin löydetty ihmisten teurastamien Megatheriumin luita. Metsästystä pidetään ainakin osasyynä Megatheriumin katoamiseen ilmastonmuutoksen ohella.lähde?
Robert Bruce Horsfallin näkemys Megatheriumista.
Oulujoen koulu

| Oulujoen koulu> Oulujoen kirkonkylän kansakoulu |
| --- | --- |

Sijainti:  Kirkkokangas, Oulu
Koordinaatit:  65°0′29″N, 025°33′49″E
Tyyppi:  peruskoulu
Perustettu:  1939
Rehtori:  Pasi Moilanen
Luokat:  1–6
Oppilaita:  200
Verkkosivut
Oulujoen koulu on Oulun Kirkkokankaan kaupunginosassa sijaitseva peruskoulu, jossa on luokat 1–6. Koulussa on noin 200 oppilasta.
Koulu aloitti toimintansa syyslukukaudella 1939 silloisessa Oulujoen kunnassa nimellä Oulujoen kirkonkylän kansakoulu. Ennen oman koulurakennuksen valmistumista koulu ehti toimia Iso-Saarelassa, Oulujoen pappilan  kirkkopirtissä ja välillä myös kirkon sakastissa. Omaa koulutaloa oltiin suunniteltu jo aiemmin, mutta sotien vuoksi rakentaminen siirtyi vuosille 1948-1949. Rakennusliike Valjus rakensi koulutalon kunnan hankkimalle tontille Oulujoen kirkon lähettyville. Koulu laajennettiin lisäsiivellä vuonna 1955.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oulujoen koulu Wikimedia Commonsissa
Pavel Filatjev

| Pavel Filatjev> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. elokuuta 1988 (ikä 36)
Kansalaisuus:   Venäjä
Ammatti:  sotilas
Muut tiedot
Merkittävät teokset: ZOV 56
Pavel Olegovitš Filatjev (ven. Павел Олегович Филатьев; s. 9. elokuuta 1988) on entinen Venäjän asevoimien sotilas, joka tuli tunnetuksi kirjastaan ZOV 56, jossa hän kertoo kokemuksistaan Venäjän hyökkäyksestä Ukrainaan kahden ensimmäisen kuukauden ajalta. Teoksessa hän kritisoi hyökkäystä ja Venäjän armeijan tilaa. Filatjev kirjoitti kirjan huolimatta siitä, että häntä uhkaisi vankila tai muu rangaistus. Hän koki sodan olevan niin epäoikeudenmukainen, että kirja oli pakko julkaista. Julkaisun jälkeen Filatjev pakeni Venäjältä. Kirjassa hän kuvaa, miten Venäjä valtasi H’ersonin kaupungin ja miten se yritti vallata Mykolajivin. Näiden taisteluiden jälkeen hän palasi Venäjälle vammojensa takia ja kirjoitti kirjansa.
Sulfameratsiini

| --- | --- |


Sulfameratsiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
4-amino-N-(4-metyylipyrimidin-2-yyli)bentseenisulfonamidi
Tunnisteet
CAS-numero: ´127-79-7
ATC-koodi: J01ED07
PubChem CID: 5325
DrugBank: DB01581
Kemialliset tiedot
Kaava: C11H12N4O2S 
Moolimassa: 264,316
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 234–238 °C 
Liukoisuus veteen: 0,35 g/l (37 °C)
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: noin 75 %
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: noin 24 tuntia
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: oraalinen
Sulfameratsiini (C11H12SN4O2) on sulfonamideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää lääketieteessä ja eläinlääketieteessä antibioottina.
Ominaisuudet ja käyttö

Sulfameratsiini on huoneenlämpötilassa väritöntä tai kellertävää kiteistä ainetta. Se liukenee hieman veteen ja eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja asetoniin. Yhdiste liukenee sekä happoihin että emäksiin. Aine tehoaa grampositiivisia bakteereja vastaan. Sulfameratsiinia voidaan käyttää yhdessä muiden sulfonamidiantibioottien kanssa, mutta sen käyttö on harvinaista, koska se ei tarjoa etuja muihin sulfonamidiantibiootteihin nähden ja on suhteellisen myrkyllistä. Eläinlääketieteessä sulfameratsiinia käytetään esimerkiksi lampaiden ja lohikalojen antibioottina.
Haittavaikutukset

Sulfameratsiinin aiheuttamia haittavaikutuksia voivat olla huonovointisuus, oksentaminen, ripuli ja yliherkkyysreaktiot.
Valmistus

Sulfameratsiinin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa etyyliasetoasetaatti kondensoituu guanidiinin kanssa ja muodostunut tuote kloorataan fosforyylikloridilla. Klooriatomi pelkistetään vedyttämällä, jolloin muodostuu 2-amino-4-metyylipyrimidiiniä. Se reagoi p-asetyyliaminobentseenisulfonyylikloridin kanssa sulfameratsiiniksi.
Neuvostoliiton 13. armeija

Neuvostoliiton 13. armeija oli Neuvostoliiton puna-armeijan sotatoimiyhtymä, joka perustettiin ensimmäisen kerran jo Venäjän sisällissodan aikana ja se perustettiin uudelleen kesällä 1941. Yhtymän perinteitä jatkaa Ukrainan XIII armeijakunta.
Talvisota

Puna-armeijan yhtymien komentajia vaihdettiin perustettaessa Luoteen rintama, jonka komentajaksi nimitettiin 1. luokan armeijankomentaja Semjon Timošenko. Samassa yhteydessä Karjalankannaksella toiminut 7. armeija jaettiin kahtia joukkojen suuren määrän vuoksi. 7. armeija jatkoi Länsi-Kannaksella ja Itä-Kannakselle perustettiin 4. joulukuuta 1939 uusi 7. armeijan oikea ryhmä tai Grendalin operaatioryhmä, jonka komentajaksi määrättiin suomalaissyntyinen armeijakunnankomentaja Vladimir D. Grendal (aik. Wladimir Gröndahl). Ryhmään kuuluivat 49. ja 150. jalkaväkidivisioona. Ryhmä oli Taipaleenjoella 4.-25. joulukuuta ja se nimettiin 26. joulukuuta Stavkan (Pääsotaneuvosto) antamalla käskyllä numero 0691 13. armeijaksi, jonka komennossa oli 2. luokan armeijankomentajaksi ylennetty Grendal. Armeijaan oli liitetty 4., 49., 150. ja 142. jalkaväkidivisioonat, 116. haupitsirykmentti, 311. kanuunarykmentti, 39. erillinen panssariprikaati ja 204. panssaripataljoona. Armeija lakkautettiin 26. maaliskuuta annetun käskyn mukaisesti 5. huhtikuuta 1940.
Uusi 13. armeija

Armeija perustettiin kesäkuussa 1941 läntisen erityissotilaspiirin alueella, jolloin siihen liitettiin erilaisia yhtymiä. Perustamisen ollessa vielä kesken hyökkäsi Saksa Neuvostoliittoon ja armeijaan kuului yksi jalkaväkiarmeijakunta sekä yksi erillinen jalkaväkidivisioona. Armeija osallistui Minskin, Smolenskin, Orjolin ja Brjanskin taisteluihin. Vuonna 1943 se osallistui Kurskin taisteluun sekä Dneprin varren taisteluihin. Seuraavana vuonna armeija eteni Puolaan ja edelleen Berliiniin.
Komentajat

2. luokan armeijankomentajaksi Vladimir Davydovitš Grendal 26. joulukuuta 1939 -
Syyskuu

Syyskuu. 1400-luvun ranskalaisen rukouskirjan ja kalenterin Les Très Riches Heures du Duc de Berryn kuvitusta syyskuun kohdalla.
Syyskuu on gregoriaanisessa ja juliaanisessa kalenterissa vuoden yhdeksäs kuukausi. Syyskuussa on 30 päivää. Syyskuu seuraa elokuuta ja edeltää lokakuuta. Kuukauden latinankielinen nimi September, joka on käytössä useimmissa eurooppalaisissa kielissä, tulee seitsemää merkitsevästä sanasta septem, sillä aiemmin vuosi alkoi maaliskuusta ja syyskuu oli seitsemäs kuukausi. Kuukauden suomenkielinen nimi johtuu syksystä.
Syyskuu Suomessa > Keskilämpötila ja sää

Syyskuun keskilämpötila vaihtelee eri puolilla Suomea. Vantaalla syyskuun keskilämpötila on noin +11 °C, Lahdessa noin +10 °C, Tampereella noin +10 °C, Kuopiossa noin +8,5 °C, Oulussa noin +8,0 °C ja Sodankylässä noin +6 °C. Keskilämpötiloiltaan syyskuu onkin Suomessa lämpimämpi kuin toukokuu, kosteiden ja pilvisten öiden takia. Eteläosissa maata yölämpötila putoaa harvoin alle +5 °C:een.selvennä Syyskuun alussa päivälämpötilat ovat Etelä-Suomessa tyypillisesti 15–20 °C ja kuun lopulla 10–15 °C. Syyskuussa mitataan Suomessa hyvin harvoin hellelämpötiloja, mutta muun muassa vuosina 2002, 2019 ja 2024 helleraja (25 °C) ylittyi kuun alussa vielä muutaman kerran. Suomen säähistorian myöhäisin hellelämpötila, 25,2 °C, mitattiin 17. syyskuuta 1947. 20 °C:een päivälämpötiloja mitataan enää harvoin syyskuun 20. päivän jälkeen, mutta niinkin on käynyt, viimeksi vuosina 2006, 2011, 2018, 2020 ja 2023. Pohjois-Lapissa päivälämpötila on noin 10–12 °C kuun alussa ja 5–7 °C kuun lopulla. Etelä-Suomessa on syyskuulla vain harvoin yöpakkasia, Lapissa ensimmäiset yöpakkaset osuvat yleensä syyskuun alkuun.
Syyskuu Suomessa > Syksyn eteneminen

Syyskuisessa Suomessa alkaa ruska. Ruskastuminen alkaa Lapista, jossa se on parhaimmillaan syyskuun alussalähde?, ja loppuu Etelä-Suomeen.
Suurin osa muuttolinnuista jättää Suomen syyskuun aikana. Kurjet ja hanhet muuttavat suurina auramuodostelmina. Monet pikkulinnut kokoontuvat suuriksi parviksi ennen muuttamistaanlähde?. Sienet muodostavat syyskuussa eniten itiöemiälähde?.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Syyskuu Wikimedia Commonsissa
Rankkasade Helsingissä, syyskuun iltana
Sulfapyridiini

| --- | --- |

Sulfapyridiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
4-amino-N-pyridin-2-yylibentseenisulfonamidi
Tunnisteet
CAS-numero: 144-83-2
ATC-koodi: J01EB04
PubChem CID: 5336
DrugBank: DB00891
Kemialliset tiedot
Kaava: C11H11N3O2S 
Moolimassa: 249,298
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 191–193 °C 
Liukoisuus veteen: 0,29 g/l
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 60–80 %
Proteiinisitoutuminen: noin 50 %
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika: 6–14 tuntia
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa:  ?
Sulfapyridiini (C11H11SN3O2) on sulfonamideihin kuuluva aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on aiemmin käytetty antibioottina muun muassa keuhkokuumeen hoidossa, mutta nykyään sitä käytetään antibioottina lähinnä eläinlääketieteessä. Yhdistettä voidaan käyttää myös ihokeliakian hoidossa.
Ominaisuudet ja käyttö

Sulfapyridiini on valkoista tai kellertävää kiteistä ainetta. Se liukenee hieman veteen ja paremmin etanoliin tai asetoniin. Sulfapyridiini kehitettiin 1937–1938 britannialaisen kemianteollisuusyhtiön May & Bakerin laboratoriossa. Sulfapyridiini oli merkittävä kehitysaskel, sillä se oli ensimmäinen antibiootti, joka tehosi pneumokokkien aiheuttamaan keuhkokuumeeseen. Yhdistettä käytettiin lähinnä 1940-luvulla muun muassa keuhkokuumeen ja aivokalvontulehduksen ja tippurin hoitoon ja sen korvasivat ihmislääketieteessä nopeasti uudemmat sulfonamidit ja penisilliinit, joilla oli vähemmän haittavaikutuksia. Sulfapyridiinin kerrotaan olleen lääkkeen, joka pelasti Ison-Britannian pääministerin Winston Churchillin hengen hänen saatuaan keuhkokuumeen joulukuussa 1943. Nykyään sitä voidaan käyttää ihokeliakian hoitoon.
Haittavaikutukset

Sulfapyridiini voi aiheuttaa agranulosytoosia eli jyvässolujen tavallista vähäisempää määrää veressä. Lisäksi se on myrkyllistä maksalle ja munuaisille ja saattaa kiteytyä virtsaan aiheuttaen munuaisvaurioita.
Valmistus

Sulfapyridiinin valmistuksen ensimmäisessä vaiheessa 2-aminopyridiini reagoi p-asetamidobentseenisulfonyylikloridin kanssa muodostaen amidin. Seuraavassa vaiheessa asetamidoryhmä hydrolysoidaan kuumentamalla emäksisessä vesiliuoksessa, jolloin muodostuu sulfapyridiiniä.
Tyrnävän kotiseutumuseo

| Tyrnävän kotiseutumuseo |
| --- | --- |
 Tyrnävän kotiseutumuseo
Tyyppi:  kotiseutumuseo
Sijainti:  Tyrnävän kotiseutumuseo 91800 Tyrnävä
Perustettu:  1949
Koordinaatit:  64°46.075′N, 025°38.394′E
 fiTyrnävän kotiseutumuseo 
   
Tyrnävän kotiseutumuseo.
Tyrnävän kotiseutumuseo.
Tyrnävän maatalouskonemuseo.
Tyrnävän maatalouskonemuseo syyskuussa 2014.
Tyrnävän maatalouskonemuseo syyskuussa 2014.
Tyrnävän kotiseutumuseo on kotiseutumuseo Tyrnävän kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla. Museoon kuuluu yhteensä 14 rakennusta, joista vanhin on 1760-luvulta. Museoalueen rakentaminen aloitettiin vuonna 1967 ja sitä pidetään kunnossa talkoovoimin. Tyrnävän kotiseutumuseon museotoiminnasta vastaa Tyrnävän Kotiseutu- ja museoyhdistys ry. Museotoiminnan tavoitteena on ylläpitää ja vahvistaa väestön ymmärrystä kulttuuristaan, historiastaan ja ympäristöstään. Museoalueella (Pytinkitie 8, 91800 Tyrnävä) on Maatalouskonemuseon konehalli (valmistunut 2013), Tyrnävän kotiseututalo eli Tihisen talo, Kestin luhti, Savusauna, Paja, kolme aittaa (Tihisen, Pisilän ja Tyyskän), Männikön riihi, Pärehöylä, Halkoliiteri, Vinttikaivo ja Maitolaituri sekä Tyrnävän kirkon luona sijaitseva, esinemuseona toimiva, lainajyvämakasiini (Muhostie 2, 91800 Tyrnävä). Esinemuseo avattiin yleisölle kesäkuussa 1951.
Tehtävä

Tyrnävän kotiseutumuseon näyttelytoiminnan tehtävänä on maatalouskulttuurin (sisältää maaviljelyn ja metsänhoidon) historiaan liittyvä esittely, opetus ja tiedonvälitys sekä mahdollinen ympäristökasvatus. Maatalouskulttuurin historiaa esittelevä maatalouskonemuseo on kotiseutumuseon vahvuus. Museoon 2014 rakennetun perusnäyttelyn avulla välitetään tietoa menneiden sukupolvien työstä ja taidoista ja siten säilytetään Tyrnävän vahvan maatalouspitäjän maatalouskulttuuri elävänä tuleville sukupolville. Museon näyttelyssä syntyy kiinnostava vertailukohta alueen nykyisen voimaperäisen maatalouden sekä alueen maatalouden historian välille. Museon kohderyhmänä ovat Tyrnävän asukkaat, mutta myös yleisemminkin kaikki maatalouden historiasta kiinnostuneet Pohjois-Pohjanmaalla sekä koko Suomessa. Museon tavoitteena on tehdä tiettäväksi ja siirtää seuraaville sukupolville perinteikkään ja voimakkaan maatalouspitäjän maatalouden historiaa. Maatalouden historiaan perehtyvä museokokonaisuus muodostaa kiehtovan rinnastuksen paikkakunnalla joka puolella nähtävissä olevan nykyaikaisen maatalouden harjoittamisen kanssa. Maatalous on aina ollut Tyrnävällä merkittävä elinkeino. Maatalouskoneet/-esineet voidaan jakaa maanviljelyyn, karjanhoitoon ja metsänhoitoon tarkoitettuihin koneisiin/esineisiin.
Maatalouskonemuseo

Tyrnävän Kotiseututalon (Pytinkitie, 91800 Tyrnävä) pihapiirissä sijaitsevassa Tyrnävän maatalouskonemuseossa on näyttelytilaa kaiken
kaikkiaan 350 neliömetriä. Maatalouskoneiden historiaa esittelevä näyttely on rakennettu vuoden 2014 aikana. Museossa on esillä hevosvetoisia, traktorivetoisia, käsikäyttöisiä ja viljan puintiin liittyviä maatalouskoneita 1800-luvulta vuoteen 1965. Perusnäyttelyn maatalouskoneet on laitettu esille kronologisesti käyttötarkoituksen, tyypin ja vuodenkierron mukaan. Maatalouskonemuseon perusnäyttely jakautuu neljään eri teemaiseen osastoon: 1) Hevosvetoiset maatalouskoneet, 2) Traktorit ja traktorivetoiset maatalouskoneet, 3) Käsikäyttöiset maatalouskoneet ja 4) Viljankorjuuseen ja -puintiin liittyvät koneet.
Hevosvosvetoisten koneiden osastossa on esillä laitettu muun muassa hevosvetoiset kylvökone, niittokone ja haravakone. 
Museon traktorivetoisten koneiden osastossa on esillä esimerkiksi 1920-luvun Cletrac-telaketjutraktori ja 
1950-luvun Ferguson maataloustraktori niittokoneella. Käsikäyttöisistä maatalouskoneista voidaan mainita seula-, 
viskuri- ja silppurikone. Viljan puintiin liittyen näyttelyssä on maamoottorin, puimakoneen ja olkilietson muodostama 
kiehtova kokonaisuus. Kaikki Tyrnävän maatalouskonemuseon perusnäyttelyssä esillä olevat vanhat maatalouskoneet ovat 
alkuperäiskuntoisia ja ne on saatu lahjoituksina tai säilytyssopimuksella osaksi Tyrnävän maatalouskonemuseon 
perusnäyttelyä. Maatalouskonemuseon perusnäyttely on rakennettu, museoalan ammattilaisen 
ohjauksessa, talkoovoimin. Tyrnävän maatalouskonemuseon museotoiminnasta vastaa Tyrnävän Kotiseutu- ja museoyhdistys ry.
Historia

Tyrnävän kotiseutumuseolla on pysyvät perusnäyttelytilat Tyrnävän Kotiseututalolla Pytinkitiellä (Pytinkitie, 91800 Tyrnävä) ja lainajyvämakasiinissa (Muhostie 2, 91800 Tyrnävä).
Kotiseututalo Tihisen pytinki eli savupirtti on rakennettu 1700-luvun alkupuoliskolla Tyrnävän Ängeslevällä. Talossa oleva jatko-osa ja hormillinen uuni on rakennettu 1830-luvulla. Tihisen talo on siirretty Tyrnävän kotiseututaloksi vuonna 1985. Kestin luhti on rakennettu vuonna 1766 Tyrnävän Ojakylällä ja siirretty alueelle vuonna 1985. Rauhion savusauna on rakennettu 1900-luvun alussa Tyrnävän Ängeslevällä ja on toiminut myös vasikkanavettana. Savusauna on siirretty alueelle vuonna 1990. Paja on rakennettu Tyrnävällä ja on toiminut myös aittana Markuksen tilalla. Paja on siirretty alueelle vuonna 1994. Tihisen aitta on rakennettu 1800-luvulla Tyrnävän Ängeslevällä ja on siirretty alueelle vuonna 1985. Pisilän aitta on rakennettu 1800-luvulla Tyrnävällä ja on siirretty alueelle vuonna 1984. Tyyskän aitta on rakennettu Tyrnävällä ja on siirretty alueelle vuonna 1991. Männikön riihi on rakennettu 1900-luvun vaihteessa Tyrnävän Ängeslevällä ja on siirretty alueelle vuonna 1998. Pohjois-Pohjanmaalla on tiettävästi ollut vain kaksi näin suurta riihirakennusta. Pärehöylän on rakentanut Nestori Huusko Pihlajaniemen tilalla Tyrnävällä. Pärehöylä on siirretty alueelle ja kunnostettu vuonna 1992. Halkoliiteri on rakennettu Pietilän tilan heinäladoksi Limingan Vehkamaalla arviolta 1940-luvulla ja on siirretty alueelle vuonna 1992. Alueella sijaitseva Vinttikaivo on rakennettu paikalleen vuonna 1991. Maitolaituri on Härmän tilan keruulaituri Tyrnävältä ja siirretty alueelle vuonna 1986. Tihisen talo on siirretty alueelle Ängeslevän Ylipäästä vuonna 1985. Alueelle on tarkoitus rakentaa/siirtää myös vanha navetta.
Tyrnävän kirkkorakennuksen  luona puolestaan sijaitsee esinemuseona toimiva lainajyvämakasiini (Muhostie 2, 91800 Tyrnävä). Lainajyvämakasiini on rakennettu 1860-luvulla ja avattu museokäyttöön 1951. Esinemuseolla on näyttelyitä kolmessa kerroksessa ja muun muassa mittava suksikokoelma.
Lainajyvämakasiinissa voi myös tutustua kuuluisan tyrnäväläisen Armas Pasasen elämään. Armas Pasanen oli paremmin tunnettu nimellä Tyrnävän Peilipoika. Hän ratkoi rikoksia, jopa murhiakin, katsomalla kahteen peiliin.  Museolla on hänen elämästään kertova leikekansio. Tyrnävän kotiseutumuseo on avoinna lähinnä kesäaikaan.
Aiheesta muualla

Tyrnävä
Kirjastovirma - Tyrnävä (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirjastovirma - Museot (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirjastovirma - Tyrnävän kotiseututalo Tihisen pytinki (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirjastovirma - Tyrnävän kulttuuripolku (Arkistoitu – Internet Archive)
Museot.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Tyrnävän kotiseutumuseo (Facebook)
Holopainen, Urho: Tyrnävän kotiseututalon historiikki eli Tarinoita Tihisen tuvan tiimoilta ja tienoilta. Tyrnävän kulttuurilautakunta, 1984.
| n k Perustiedot Wikidatassa: Tyrnävän kotiseutumuseo (Q18346755)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kotiseutumuseo, paikallismuseo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Tyrnävä
katuosoite: Pytinkitie 8
koordinaatit: 64°46′04″N 25°38′24″E﻿ / ﻿64.7679°N 25.6399°E﻿ / 64.7679; 25.6399
Toshiko MacAdam

| Toshiko MacAdam> 堀内紀子 Toshiko Horiuchi.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Toshiko Horiuchi MacAdam
Syntynyt: 1940 (ikä 83–84)
Ammatti:  tekstiilitaiteilija
Taiteilija
Taidesuuntaus:  nykytekstiilitaide
Toshiko Horiuchi MacAdam (s. jap. 堀内紀子, Toshiko Horiuchi; 1940) on japanilainen tekstiilitaiteilija, joka työskentelee Bridgetownissa Kanadan Nova Scotiassa. Hänet tunnetaan parhaiten suurista tekstiilikonstruktioista, erityisesti lasten ”tekstiilileikkikentistä”, jotka ovat kirkkaanvärisiä nailonista virkattuja ja solmittuja verkkomaisia rakenteita.
Toshiko Horiuchi MacAdam on Kanadan ja Japanin kuuluisin tekstiilitaiteilija, joka käyttää tekniikkanaan neulomista, virkkausta ja solmintaa. Nykyään hänen työnsä keskittyy suurten interaktiivisten tekstiiliympäristöjen luomiseen.
Elämä ja ura

MacAdam syntyi Japanissa vuonna 1940, mutta muutti pian Japanin miehittämään Mantšuriaan perheensä kanssa toisen maailmansodan aikana. Kun Neuvostoliitto otti alueen hallintaan vuonna 1945, MacAdam ja hänen perheensä joutuivat pakenemaan ja palasivat lopulta Japaniin. Myöhemmin MacAdam opiskeli Tama-taideinstituutissa Japanissa ja jatkoi opintojaan Cranbrookin taideakatemiassa Michiganissa, jossa hän suoritti kuvataiteen maisterin tutkinnon. Valmistuttuaan MacAdam työskenteli arvostetussa tekstiilisuunnitteluyrityksessä Boris Kroll Fabricsissa New Yorkissa. Sitten hän jatkoi opettamista yliopistoissa eri puolilla Yhdysvaltoja ja Japania. Hän on opettanut muiden muassa Columbian yliopiston opettajakollegiossa, Haystack Mountainin käsityökoulussa, Georgian yliopistossa ja Kioton Kyoto Junior Collegessa.
MacAdam on esittänyt tekstiilitaidettaan museoissa ja gallerioissa Aasiassa, Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa. Hänen näyttelynsä on ollut esillä muun muassa Modernin taiteen museossa New Yorkissa, Kansallisessa nykytaiteen museossa Kiotossa, Palais de Congrèsissa Pariisissa, Clevelandin taidemuseossa Clevelandissa Ohiossa; Manilan Metropolitan-museossa Filippiineillä; Gunman modernin taiteen museossa Takasakissa Japanissa; Galerie Alice Paulissa Lausannessa Sveitsissä; Tokion Metropolitan Art Museumissa Tokiossa ja Nykytaiteen museossa Honolulussa Havaijilla.
Aiheesta muualla

Toshiko MacAdam – Textile Artist 1000 Towns of Canada. Viitattu 16.4.2022. (englanniksi)
Toshiko Horiuchi – The Strength of Architecture – From 1998 Metalocus.  11.5.2011. Viitattu 16.4.2022. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  VIAF 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Toshiko MacAdam
Käännös suomeksi