stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tarkastaja Ankardo
Aiheesta muualla

Luettelo albumeista.
Antti Leikas: Dekkarilla on pitkä takki ja tupakka. Kaltio 1/2008.
Vesa Kataisto: Hoitajan veriset kädet (Arkistoitu – Internet Archive). Kvaak.fi 3.1.2004.
Vesa Vitikainen: Musta meri (Arkistoitu – Internet Archive). Kvaak.fi 1.5.2005.
Jukka Laine: Valkokaulusjuomari (Arkistoitu – Internet Archive). Kvaak.fi 12.3.2006.
Jukka Laine: Pedon varjo (Arkistoitu – Internet Archive). Kvaak.fi 10.10.2007.
Janne Viitala: Porvarisnaisen hillitön charmi[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 23.11.2008.
Janne Viitala: Kasvoton nainen[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 21.11.2009.
Jukka Laine: Ankardon ensimmäiset tutkimukset albumina ja väreissä[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 24.8.2011.
Janne Viitala: Ankardo yllättää[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 24.8.2011.
Janne Viitala: Ankkavanhus ja meri[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 5.6.2014.
Johannes Valkola: Ankkavanhus ja meri (Arkistoitu – Internet Archive). Keskisuomalainen 8.6.2014.
Reijo Valta: Ajankohtaista Ankardoa[vanhentunut linkki]. Kvaak.fi 15.5.2015.
Aleksanteri Suuren hauta

| Aleksanteri Suuren hauta |
| --- | --- |
 Julius Caesar Aleksanteri Suuren haudalla. Gerard van Houtenin kuvitelma, 1700–1706.
Sijainti:  Antiikin Aleksandria, muinainen Egypti (nyk. Aleksandria, Al-Iskandariyya, Egypti)
Rakennustyyppi:  mausoleumi
Valmistumisvuosi:  300/200-luku eaa.
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aleksanteri Suuren hauta sijaitsi ensin Memfiissä ja sitten Aleksandriassa Egyptissä. Sen tarkempaa sijaintia ei kuitenkaan tiedetä, ja se on ollut arkeologian suuria arvoituksia.
Historia

Aleksanteri Suuri kuoli Babylonissa vuonna 323 eaa. sotaretkensä aikana. Tämän jälkeen ruumiin omistuksesta tuli kiistaa diadokkien eli Aleksanterin sotapäälliköiden ja seuraajien välillä. Ptolemaios I sieppautti ruumiin, jota oltiin viemässä Makedoniaan suurella katafalkilla, ja toi sen Egyptiin. Eräänä tarkoituksena oli hänen oman legitimiteettinsä nostaminen Aleksanterin seuraajana.
Historia > Memfiissä

Ruumis sijoitettiin ensin Egyptin vanhaan pääkaupunkiin Memfiihin. Sen tarkempaa sijaintipaikkaa ei tunneta. On ehdotettu, että Ptolamaios olisi voinut käyttää viimeisen egyptiläisen faaraon Nektanebo II:n haudaksi alun perin tarkoitettua hautakammiota. Se sijaitsi Memfiin hauta-alueella Sakkarassa Serapeionin yhteydessä.
Historia > Aleksandriassa

Ptolemaios II siirrätti Aleksanterin ruumiin Aleksandriaan noin vuonna 280 eaa. Aleksandriassa hauta sijaitsi antiikin aikaisten lähteiden mukaan kaupungin keskustassa Ptolemaiosten omien hautamausoleumien yhteydessä osana kuninkaallisten palatsien aluetta. Kyseinen hautakompleksi tai hautamuistomerkkien kokonaisuus rakennettiin Ptolemaios IV:n aikana vuonna 215 eaa. Hän sijoitti sinne sekä edeltäjiensä että Aleksanterin ruumiin. Hautakompleksi tunnettiin nimellä Sema (Σῆμα, Sēma) eli ”Hauta”, tai Soma (Σῶμα, Sōma) eli ”Ruumis”, jota nimeä Strabon käyttää. Jälkimmäinen nimitys voi olla peräisin juuri siitä, että siellä oli yksi muita huomionarvoisampi ruumis.
Sema itsessään oli peribolos, jonka sisäpuolella oli useita mausoleumeja. Ptolemaiosten mausoleumit tunnettiin nimellä Ptolemaion. Aleksanterin hautana toimi erillinen mausoleumi. Aleksanterin ruumis oli alun perin kultaisessa arkussa. Ptolemaios IX vei kyseisen arkun vuonna 118 eaa., ja tämän jälkeen ruumis oli sijoitettu alabasterista tai lasista tehtyyn arkkuun. Haudalla Aleksanterille suoritettiin uhritoimituksia kuin jumalalle. On mahdollista, että Ptolemaiosten haudat poistettiin roomalaisella kaudella, ja ainoastaan Aleksanterin hauta jäi jäljelle.
Arkku oli ilmeisesti sijoitettu niin, että vierailijat saattoivat nähdä sen. Useat merkkihenkilöt, kuten Julius Caesar (45 eaa.), Augustus (30 eaa.) ja Caligula (40 jaa.), kävivät katsomassa sitä Aleksandriassa ollessaan. Augustuksen kerrotaan koskettaneen ruumista itseään, ja Caligulan vieneen haudasta Aleksanterin rintapanssarin, jota käytti tämän jälkeen. Septimius Severus sulki haudan yleisöltä, koska pelkäsi sen turvallisuuden puolesta turistimassojen tunkiessa paikalle. Hauta oli paikallaan vielä Caracallan käydessä siellä vuonna 215. Tämän jälkeen haudasta ei ole tietoja. Johannes Khrysostomos kirjoitti noin vuonna 400, etteivät aleksandrialaiset enää tienneet haudan paikkaa. Theodoretos vahvistaa saman hieman myöhemmin.
Haudan sijainnista on ollut lukuisia erilaisia teorioita. Seman on ehdotettu sijainneen lähellä 1800-luvulla olemassa ollutta kaupungin itäporttia eli Rosettan porttia. Aleksandrian keskiaikaisten muurien itäosa olisi voinut noudattaa periboloksen muurien pohjois-, itä- ja eteläsivujen linjausta, ja pitää sisällään muurien antiikin aikaisia rakenteita.
Erään ehdotuksen mukaan itse hautarakennus olisi voinut olla suuri sylinterinmuotoinen mausoleumi. Tämä perustuu siihen, että Augustuksen mausoleumi ja Mauretanian kuninkaallinen mausoleumi muistuttavat paljon toisiaan, ja niillä voisi näin olla yhteinen esikuva. Kaupungin raunioiden joukossa on eräs vanhastaan ”Aleksanterin haudaksi” kutsuttu rakennus, mutta sen sijainti ei täsmää antiikin aikaisiin lähteisiin.
Historia > Muita teorioita

Aleksanterin hautaa on yritetty etsiä myös muualta kuin Aleksandriasta. Jotkut tutkijat ovat esittäneet, että hauta olisi sijainnut sittenkin Aigaissa eli nykyisessä Vergínassa, johon myös Aleksanterin muuta sukua oli haudattu. Tälle ei ole kuitenkaan erityisiä perusteita, sillä antiikin aikainen todistusaineisto on hyvin vahvaa sen puolesta, että hauta sijaitsi Aleksandriassa.
Myöhäisten antiikin aikaisten lähteiden, kuten Diodoros Sisilialaisen ja Quintus Curtius Rufuksen, mukaan Aleksanteri olisi kuolinvuoteellaan itse toivonut tulevansa haudatuksi Ammoneioniin eli Ammonin oraakkelin paikalle Siwan keitaalle. Kreikkalainen arkeologi Liána Souvaltzí väitti vuonna 1995 löytäneensä Aleksanterin haudan Siwassa suorittamissaan kaivauksissa, mutta tutkimuksen laatu on kyseenalaistettu ja kaivausluvat peruttiin. Toisaalta on annettu ymmärtää, että lupien peruminen olisi voinut johtua poliittisista jännitteistä.
Aleksanterin ruumiin kohtalosta ei ole tietoa. On esitetty teoria, jonka mukaan se olisi sekoitettu Pyhän Markuksen maallisiin jäännöksiin, jotka ovat nykyisin Basilica di San Marcossa Venetsiassa. Antiikin aikaisten tietojen mukaan pakanat olisivat nimittäin polttaneet Markuksen ruumiin. Aleksandriasta Venetsiaan viety ruumis olisikin ollut Aleksanteri Suuren. Katolinen kirkko ei ole ainakaan toistaiseksi sallinut jäänteiden tutkimista nykyaikaisin menetelmin.
Tunnettu niin kutsuttu Aleksanteri-sarkofagi ei liity Aleksanteri Suureen, vaan on saanut nimensä tätä esittävistä reliefikoristeluistaan.
Kirjallisuutta

Chugg, Andrew Michael: The Lost Tomb of Alexander the Great.  Periplus, 2004.  ISBN 9781902699622
Chugg, Andrew Michael: The Quest for the Tomb of Alexander the Great.  Lulu.com, 2007.  ISBN 978-0-9556790-0-1
Saunders, Nicholas J.: Alexander's Tomb: The Two-Thousand Year Obsession to Find the Lost Conquerer.  Hachette UK, 2007.  ISBN 9780465006212
Aleksanterin katafalkki. Piirros 1800-luvulta perustuen Diodoros Sisilialaisen kuvaukseen.
Julius Caesar Aleksanterin haudalla. Juw van Harinxman kuvitelma, 1600-luku.
Alexis Clairaut

Alexis Clairaut.
Alexis Claude Clairaut (13. toukokuuta 1713 Pariisi – 17. toukokuuta 1765 Pariisi) oli ranskalainen matemaatikko ja tähtitieteilijä. Hän oli lapsinero, joka opiskeli matematiikan opettajana työskennelleen isänsä johdolla ja julkaisi ensimmäisen tieteellisen tutkielmansa jo 12-vuotiaana. Vuotta myöhemmin hän esitelmöi ensimmäistä kertaa Ranskan akatemiassa ja Ranskan tiedeakatemian jäseneksi Clairaut hyväksyttiin jo 1731 vain 18 vuoden iässä. Britannian tiedeakatemian Royal Societyn jäseneksi hänet otettiin 1737.
Vuosina 1736 ja 1737 Clairaut osallistui Lapissa Pierre Louis Maupertuis’n geodeettiseen retkikuntaan, jonka tarkoituksena oli selvittää maapallon muotoa. Matkalta palattuaan hän julkaisi teoksen Théorie de la figure de la terre, jossa Clairaut esitteli niin sanotun Clairautin teorian. Sitä kehittivät edelleen muun muassa matemaatikot Leonhard Euler ja Pierre-Simon Laplace.
Lapin matkan aikana Clairaut seurusteli Torniossa paikallisen raatimiehen tyttären Elisabeth Planströmin kanssa, jonka ilmaantuminen myöhemmin Pariisiin yhdessä sisarensa Christinen kanssa aiheutti kohua kaupungin seurapiireissä. Clairaut’n viettämä sosiaalinen elämä vaikutti lopulta myös hänen tieteelliseen työhönsä ja Clairaut kuoli terveydellistä ongelmista kärsineenä vain 52-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 411.  ("Alexis Claude Clairaut (1713–1765)")  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Iiro Uusitalo

Iiro Uusitalo on suomalainen tietoturva-alan asiantuntija, joka työskentelee Supercell-yhtiössä. Hän on tullut tunnetuksi tekemästään valkohattuhakkeritoiminnasta (engl. white hat hacking), jossa hakkeri etsii aukkoja kohdetahon järjestelmistä ja varoittaa niistä vastuullisesti järjestelmän ylläpitäjiä. Uusitalo kuuluu kuusihenkiseen Team ROT -hakkerointiryhmään ja on etsinyt, löytänyt ja raportoinut useita ohjelmistohaavoittuvuuksia.
Vuonna 2017 Team ROTin #kuntahaaste oli Mikrobitin Vuoden tietoturvateko. Liikenne- ja viestintäviraston Kyberturvallisuuskeskus palkitsi Uusitalon valkohattutoiminnastaan vuonna 2018 Tietoturvan suunnannäyttäjä -tunnustuspalkinnolla ja arvioi hänen tekemänsä työn ehkäisseen merkittävästi löydettyjen tietoturva-aukkojen hyväksikäyttöä Suomessa. Vuonna 2019 Uusitalo palkittiin vuoden 2019 tietoturvakonsulttina Turvallisuus & riskienhallinta -lehden Finnish Security Awardseissa.
Uusitalo kuuluu KyberVPK:hon, joka on noin 30 suomalaisen kyberasiantuntijan vapaaehtoisorganisaatio. KyberVPK perustettiin koronapandemian alkuvaiheessa maaliskuussa 2020 auttamaan terveydenhuoltoa ja muiden kriittisten toimintojen tuottajia kyberuhkien ratkaisemisessa ja niiden ennaltaehkäisemisessä.
Uusitalo on löytänyt merkittäviä tietoturva-aukkoja muun muassa lippuvälittäjä Ticketmasterin ja sähköautoyhtiö Teslan järjestelmistä. Hän esiintyi myös Ylen vuoden 2019 Team Whack – kaikki on hakkeroitavissa -dokumenttisarjassa.
Uusitalo valmistui tietotekniikan insinööriksi Satakunnan ammattikorkeakoulusta 2010. Hän työskenteli aiemmin pilvipalvelu- ja tietoturva-asiantuntijana Fraktal Oy:ssä ja sitä ennen pilvipalvelu- ja tietoturva-asiantuntijana Solita Oy:ssä.
Aiheesta muualla

Iiro Uusitalo Twitterissä
Kujansuu, Valtteri: Valkohattuhakkeri Iiro Uusitalo murtautuu rahasta yritysten tietojärjestelmiin  8.1.2019. Radio Sun.
Alexander Johansson

| Alexander Johansson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. marraskuuta 1988 (ikä 36) Värnamo, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Alex
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  90 kg
Seura
Seura:  Linköping HC
Sarja:  SHL
Pelinumero:  16
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  IF Troja-Ljungby (Ruotsi I/Allsv.) Rögle BK (Allsv.) Växjö Lakers HC (SEL/SHL) Färjestad BK (SHL) Grizzlys Wolfsburg (DEL) Halmstad Hammers HC (HockeyEttan)
Alexander Johansson (s. 30. marraskuuta 1988 Värnamo, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SHL-joukkue Linköping HC:ssa. Johansson on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös keskellä. Johansson on tunnettu pelityyliltään varsin röyhkeästi pelaavana kahden suunnan hyökkääjänä.
Ura > Seuraura

Johansson on Gislaveds SK:n kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin IF Troja-Ljungbyyn. Johansson debytoi seuran miesten joukkueessa vain 17-vuotiaana Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla maan I-divisioonassa kaudella 2005–2006. Kauden 2007–2008 päätteeksi hän oli nostamassa Troja-Ljungbyä HockeyAllsvenskaniin. Kaudella 2009–2010 Johansson nousi joukkueen varakapteeniksi. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi jatkamaan Allsvenskan-uraansa Rögle BK:hon. Johansson eteni joukkueen kanssa Kvalserieniin sekä keväällä 2011 että 2012, joista jälkimmäinen kevät päättyi sarjanousuun Elitserieniin.
Kaudeksi 2012–2013 Johansson siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Elitserien-joukkue Växjö Lakers HC:hen. Hän teki Elitserien-debyyttinsä runkosarjan avauskierroksella 15. syyskuuta 2012 Frölunda HC:tä vastaan. Johanssonin Elitserien-uran avausmaali syntyi hänen viidennessä ottelussaan 24. syyskuuta 2012 vieraissa Linköpings HC:tä vastaan. Kaikkiaan Johanssonin tulokaskausi toi 50 runkosarjaottelussa tehot 5+6=11. Hänen teholukemansa +3 oli Lakersin yli puolet kaudesta pelanneista paras Jonas Holøsin ohella. Kaudella 2013–2014 Johansson teki SHL:n (ent. Elitserien) runkosarjassa 17 tehopistettä. Pudotuspeleissä hän oli tehoilla 6+4=10 Lakersin paras pistemies ja Johansson jakoi joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Robert Rosénin kanssa. Maaliskuussa 2014 hän teki Lakersin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Johansson nousi kaudella 2014–2015 Lakersin varakapteeniksi. Hän voitti Mestarien liigassa joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +5. Johansson kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden. Kaudeksi 2016–2017 hän siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Färjestad BK:hon. Johansson nousi heti joukkueen varakapteeniksi ja teki SHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 15+17=32. Hän oli joukkueen toiseksi paras pistemies Johan Rynon jälkeen. Pudotuspeleissä Johansson oli tehoilla 3+3=6 Färjestadin paras pistemies Joel Eriksson Ekin kanssa. Elokuussa 2017 hänen sopimustaan joukkueen kanssa pidennettiin kolmella vuodella kevääseen 2021 saakka.
Kaudella 2017–2018 Johansson nousi Färjestadin kapteeniksi. Hänen runkosarjansa jäi loukkaantumisten vuoksi kuitenkin vain 28 ottelun mittaiseksi.
Ura > Maajoukkueura

Johansson on pelannut Ruotsin A-maajoukkueessa kolme ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Sweden Hockey Gamesissa 9. helmikuuta 2017 Göteborgissa Tšekkiä vastaan. Johansson merkittiin heti Ruotsin ykkösketjun vasempaan laitaan Johan Rynon ja Andreas Thuressonin viereen. Hän sai ottelussa myös yhden kahden minuutin jäähyn poikittaisesta mailasta.
Muuta

Johanssonin isä Mikael pelasi omalla urallaan kymmenen Elitserien-ottelua Västra Frölunda IF:ssä kaudella 1979–1980.
Aino Pälsi

Aino Maria Gabriella Pälsi o.s. Anttila (24. maaliskuuta 1885 Pälkäne – 1. toukokuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Pälkäneen Onkkaalan kylässä sijainneen Anttilan rusthollin tytär Aino Anttila kävi Tampereen suomalaista yhteiskoulua ja sen jälkeen Helsingin suomalaisen yhteiskoulun jatko-opistoa kahdeksanteen luokkaan saakka. Hän ei kuitenkaan suorittanut ylioppilastutkintoa.
Helsingissä Aino tutustui kansatieteilijä ja kirjailija Sakari Pälsiin ja meni tämän kanssa naimisiin 1907. Sakari Pälsin tutkimusmatkat veivät hänet usein pitkiksi ajoiksi pois Suomesta ja Aino Pälsi joutui selviytymään niukoissakin taloudellisissa varoissa perheen kahden tyttären kanssa.
Pälsien avioliitto päättyi eroon ja Sakari Pälsi meni uusiin naimisiin. Aino Pälsin kirjailijan ura alkoi avioeron jälkeen ja hän julkaisi 1940-luvulla useita teoksia. Esikoisromaanissaan Marketan ja Juhanin avioliitto Aino Pälsi käsitteli peitetysti omien vanhempiensa Maria ja Juho Anttilan elämänvaiheita. Pälsin kaikissa romaaneissa päähenkilönä oli aina nainen, joka oli joutunut hylätyksi parisuhteessaan.
Teoksia

Marketan ja Juhanin avioliitto : hämäläistä rusthollarielämää.    Karisto 1942, 5. painos 1950
Tahdon unohtaa : romaani.   Karisto 1943
Tuula : romaani.   Aura, Turku 1944
Kultavuori : satuja, kuvitus U. Toivo.    Kirjokansi, Turku 1945
Vanha aurinkokello kertoo : satuja ja legendoja ; kuvitus Kaija Laaksonen.    Aura, Turku 1946
Ja elämänvirta vyöryy eteenpäin.   Karisto 1949
Aiheesta muualla

Aino Pälsi : Muistelen Sardiniaa, Aamulehti, 02.12.1934, nro 326, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Uusklassinen taloustiede

Uusklassinen taloustiede (engl. neoclassical economics) on taloustieteen suuntaus, joka korostaa yksilöiden rationaalista päätöksentekoa, markkinamekanismin toimintaa ja resurssien tehokasta allokointia. Se perustuu vahvasti matematiikan ja mallinnuksen käyttöön taloudellisten ilmiöiden kuvaamisessa ja ennustamisessa.
Keskeiset piirteet:
Rationaalisuus: Uusklassinen taloustiede olettaa, että yksilöt ja yritykset toimivat rationaalisesti maksimoidakseen hyötynsä tai voittonsa resurssiensa puitteissa.
Hyöty ja kysyntä: Hyötyteoria selittää, kuinka yksilöt tekevät kulutuspäätöksiä pyrkiessään maksimoimaan henkilökohtaisen hyötynsä. Kysynnän määrä perustuu yksilöiden preferensseihin ja tuloihin.
Tuotanto ja tarjonta: Yritykset pyrkivät maksimoimaan voittonsa tuottamalla tuotteita ja palveluita mahdollisimman tehokkaasti annettujen resurssien ja teknologian avulla.
Tasapaino: Mallit keskittyvät usein tasapainotilojen analyysiin, jossa kysyntä ja tarjonta kohtaavat, määrittäen hinnat ja tuotantomäärät.
Marginaalinen analyysi: Päätöksenteossa painotetaan marginaalista ajattelua, eli tarkastellaan, miten yksilöt tai yritykset muuttavat käyttäytymistään suhteessa pieniin muutoksiin kustannuksissa tai hyödyissä.
Kilpailu: Kilpailun uskotaan johtavan tehokkaisiin lopputuloksiin, joissa resurssit kohdennetaan optimaalisesti ja kuluttajien tarpeet täytetään mahdollisimman hyvin.
Merkittävät teoreetikot, kuten Alfred Marshall, Irwing Fisher, Léon Walras ja Vilfredo Pareto, ovat olleet keskeisiä uusklassisen taloustieteen kehityksessä. Uusklassinen taloustiede on vallitseva lähestymistapa monissa taloustieteen oppilaitoksissa ja sitä käytetään talouspolitiikan perustana.
Historia

Klassinen taloustiede, joka kehitettiin 1700- ja 1800-luvuilla, sisälsi teorian tuotteen arvosta ja tulonjaosta. Arvon ajateltiin muodostuvan tuotannon kustannuksista. Tuotantoprosessin ajateltiin myös määräävän tulonjaon. Maanomistaja sai maanvuokran, työläiset palkan ja tuotantoon sijoittanut voitot. Klassinen taloustiede pohjautuu etenkin Adam Smithin ja David Ricardon työhön.
Vähitellen osa taloustieteilijöistä alkoi painottaa kuluttajan saamaa hyötyä. Ajatuksen pohjalta muodostui teoria, jonka mukaan hyödykkeiden arvo määräytyy niiden tuottaman hyödyn perusteella. Tämän jälkeen ruvettiin tarkastelemaan kysynnän ja tarjonnan merkitystä hinnanmuodostuksessa, ja uusklassinen taloustiede sai alkunsa.
Uusklassisen taloustieteen katsotaan tavallisesti alkaneen William Stanley Jevonsin Theory of political economy (1871), Carl Mengerin Principles of economics (1871) ja Leon Walrasin Elements of pure economics (1874–1877) myötä. Näiden taloustieteilijöiden sanotaan laukaisseen niin sanotun marginalismin tai uusklassisen vallankumouksen. Taloustieteen historian tutkijat ovat kiistelleet siitä:
oliko hyödyn käsite vai marginalismin käsite tärkeämpi vallankumoukselle
kehittyikö teoria vallankumouksenomaisesti vai oliko kyse ennemminkin tasaisesta kehityksestä ja painotuksen muutoksesta
onko näiden taloustieteilijöiden rinnastuksesta enemmän haittaa kuin hyötyä, koska se piilottaa heidän erojaan
Myöhemmin englantilaisen Alfred Marshallin vuonna 1890 julkaisema teos Principles of Economics sai määräävän aseman. Hänen mielestään edeltäjät olivat painottaneet liikaa kuluttajan hyötyä siinä missä klassiset taloustieteilijät olivat painottaneet tuotantoa eli tarjontaa. Marshall oli ensimmäinen, joka käytti kysyntä- ja tarjontafunktioita hinnan määrittämisessä.
Seuraava iso kehitysaskel uusklassisessa teoriassa tapahtui 1933. Tällöin Joan Robinson ja Edward H. Chamberlain julkistivat lähes yhtäaikaisesti kirjansa "The economics of imperfect competition" ja "The theory of monopolistic competition", joissa esiteltiin epätäydellisen kilpailun periaate.
Teorian matemaattisessa muotoilussa olennainen virstapylväs oli Paul Samuelsonin teos Foundations of Economic Analysis (1947).
Makrotaloustiede

Uusklassisella taloustieteellä (engl. neoclassical economics) tarkoitetaan ensisijaisesti yllä kuvattua mikrotalouden teoriaa, jossa yleisen tasapainon avulla aggregoidaan yksittäisten kuluttajien ja yritysten toiminta makrotasolle. Tämä teoria ei kuitenkaan tuota mitään yhtenäistä analyysikehikkoa makrotaloustieteen tarpeisiin.
Makrotaloustieteen yhteydessä termillä uusklassinen taloustiede (tai uusi klassinen taloustiede) (engl. New classical economics) on täsmällisempi merkitys. Sillä viitataan koulukuntaan, joka sai alkunsa 1970-luvulla. Se vastusti keynesiläistä taloustiedettä, ja rakensi mallinsa puhtaasti uusklassisen teorian pohjalta. Koulukunta painottaa erityisesti makromallien mikroperustan tärkeyttä. Uuskeynesiläinen taloustiede kehittyi osittain juuri tämän kritiikin pohjalta.
Koulukunnan keskeinen ajatus oli, että talouden toimijat ovat rationaalisia ja epävarmuuden vallitessa toimivat rationaalisten odotusten pohjalta. Sen tunnetuin teoria selittää suhdannevaihtelua. Real Business Cycle -mallin tunnettuja kehittäjiä ovat Robert Lucas Jr., Finn E. Kydland, ja Edward C. Prescott.
Kirjallisuutta

Keen, Steve: Debunking Economics: The Naked Emperor Dethroned?, Zed Books, 2001.
Orléan, André: The Empire of Value, MIT Press, 2014.
Schlefer, Jonathan: The Assumptions Economists Make, Cambridge University Press, 2012.
Taleb, Nassim Nicholas: The Black Swan: The Impact of the Highly Improbable, Random House, 2007.
Makrotaloustieteelliset koulukunnat
Uusklassinen taloustiede
Itävaltalainen taloustiede
Monetaristinen taloustiede
Keynesiläinen taloustiede
Tuotantopuolen taloustiede
Lapinraunio

Jyväskylän Vaajakoskella, Pyhäsaaren kärjessä on lapinraunioita.
Lapinrauniot ovat lähinnä Suomen sisämaassa esiintyviä esihistoriallisia kivirakennelmia, jotka yleensä sijaitsevat järvenrannan tuntumassa ja joista ainakin osa on röykkiöhautoja. Lapinraunio on usein kasattu kallionlaelle lähelle järven rantaa ja näkyvälle paikalle. Niiden keskikoko on halkaisijaltaan 8 metriä. Tällaisia raunioita tunnetaan Suomessa useita tuhansia. Lapinrauniot on tavallisesti ajoitettu varhaismetallikautisiksi eli noin 1900 eaa. – 400 jaa.
Nimityksiä ja uskomuksia

Eri puolilla Suomea näistä kivirakennelmista on myös käytetty nimityksiä munkkilaisten muurit, munkkien muurit, nunnatarha, jättiläisraunio, metelinraunio tai metelinkiuas. Myös hiidenkiukaan nimitystä on tavattu sisämaassa, vaikka nimi yhdistetään yleisemmin merenrannikon kiviröykkiöihin.
Kansantarusto on väittänyt joitakin kivikasoja jonkun seudulla aiemmin asuneen tarukansan tekemiksi. Lapinraunion nimeen sisältyy odote, että kivikasat olisivat lappalaisten eli nykyään saamelaisten tekemiä. Toisinaan niitä väitettiin hiisien tekemiksi, jonka vuoksi niitä on kutsuttu hiidenkiukaiksi.
Unto Salo esittää munkkien esiintymisen nimistössä viittaavan varhaisten kivikirkkojen rakentajiin, jotka olivat munkkeja. Näihin kytkettiin siten myös kiviraunioiden rakentaminen.