stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ub Iwerks
Elämäkerta > Mikki Hiiri ja Hassunkuriset sinfoniat

Sopimuksen mukaan heidän tuli tehdä vielä kolme Osku Kani -elokuvaa Mintzille. Näiden lisäksi Iwerks teki kuitenkin salassa elokuvaa Lentokonehullu (Plane Crazy), jossa Mikki Hiiri esiintyy ensimmäisen kerran. Iwerks animoi elokuvan kokonaan itse ennätyksellisellä piirrosnopeudella, 700 kuvan päivävauhdilla alle kahdessa viikossa. Nopean valmistumisen ansiosta animaation aihe pystyi olemaan ajankohtainen: Charles Lindberghin yksinlento Atlantin valtameren yli.
Mikki Hiiren kolmas elokuva ja maailman ensimmäinen äänipiirretty, Höyrylaiva Ville (Steamboat Willie), oli kuitenkin ensimmäinen joka esitettiin yleisölle. Se äänitettiin amerikanirlantilaisen liikemiehen Pat Powersin kehittämällä Cinephone-tekniikalla. Kahden seuraavan vuoden ajan Powersin yhtiö Celebrity Pictures myös tuotti ja julkaisi kaikki Disneyn tuotannot.
Mikki Hiiren suosion myötä he aloittivat toisen piirrossarjan Silly Symphonies (Hassunkuriset sinfoniat), jonka pääosassa oli musiikki. Ensimmäinen Hassunkurinen sinfonia oli Iwerksin ohjaama Luurankotanssi (The Skeleton Dance) vuonna 1929.
Samana vuonna Iwerks sai kirjeen King Features -sanomalehtisyndikaatilta. King Features tiedusteli, olisiko heillä halua Mikki Hiiri -sarjakuvan aloittamiseen.
Tammikuussa 1930 Iwerksistä tuli näin myös ensimmäinen Disney-sarjakuvien piirtäjä, kun muutamat yhdysvaltalaiset sanomalehdet ryhtyivät julkaisemaan uutta sarjakuvaa. Alku pohjautui Lentokonehulluun. Walt Disney toimi käsikirjoittajana, Iwerks piirtäjänä ja Win Smith tussaajana.
Ub Iwerksin lähdettyä Disneyltä Smith teki sarjaa yksin. Hän lähti studiosta pian Iwerksin jälkeen, jolloin Floyd Gottfredson jatkoi sarjaa.
Elämäkerta > Eroaminen Disneystä

Pat Powers houkutteli Ub Iwerksin allekirjoittamaan sopimuksen, jossa Powers toimisi rahoittajana Iwerksin omassa studiossa. Hän nimittäin ajatteli, että juuri Ub Iwerks oli Disney-yhtiön kantava voima eikä Walt Disney pärjäisi ilman häntä. Ub Iwerks taas oli kyllästynyt olemaan vaitonaisena Waltin käskyläisenä. Iwerks olisi muun muassa halunnut tehdä kaikki kohtauksensa itse, mutta Disney antoi ne välianimaattoreiden viimeisteltäviksi. Hän ei myöskään kokenut saavansa animaatioista ansaitsemaansa tunnustusta, kun vain Walt Disneyn nimi näkyi kaikkialla.
Elämäkerta > Oma animaatiostudio

The Ub Iwerks Studion ensimmäinen elokuva oli nimeltään Fiddlesticks, jossa esiintyi uusi hahmo, Flip the Frog -sammakko. Se oli kaikkien aikojen ensimmäinen animaatioelokuva, jossa oli sekä ääni että värit, joten se sai osakseen paljon huomiota. Väritys tehtiin Technicolorin 2-komponenttisella järjestelmällä. Flip-sammakon hahmon Iwerks oli alun perin suunnitellut jo Disneylle. Flip-sarjaa tuotettiin 38 kappaletta vuosina 1930–1933. Seuraavan piirroselokuvasarjan päähenkilö oli Willie Whopper. Näitä elokuvia tuotettiin 13 vuosina 1933–1934. Iwerks teki 1933–1936 oman versionsa Hassunkurisista sinfonioista, ComiColor Cartoonsit, jotka väritettiin Cinecolor-menetelmällä. Osia Willie Whoppereista ja Comicolor Cartoonseista kuvattiin Iwerksin kehittämällä, maailman ensimmäisellä varsinaisella monitasokameralla. Kamera oli rakennettu pääosin vanhoista Chevrolet-auton osista. Sen käyttö oli teknisesti kuitenkin niin haastavaa, että sitä käytettiin vain harvoin.
Studiolla työskenteli monia tulevia animaattoreita, kenties kuuluisimpana Chuck Jones. Studion elokuvat eivät kuitenkaan menestyneet odotetulla tavalla eikä se pärjännyt varsinkaan Disneytä vastaan. Vuonna 1936 The Ub Iwerks Studion rahoittajina toimineet Metro-Goldwyn-Mayer ja Pat Powersin Celebrity Pictures vetäytyivät ja studio myytiin. Tämän jälkeen Iwerks työskenteli alihankkijana ensin Warner Brosille ja sitten Columbia Picturesille.
Elämäkerta > Paluu Disneylle ja myöhemmät vaiheet

Vuonna 1940 Iwerks opetti animaatiota ammattikoulussa ja lähetti kirjeen Walt Disneylle kysyäkseen mahdollisuudesta oman koulun perustamisesta Disney-animaattoreille. Walt toimitti kirjeen henkilöstöosastolle, joka hylkäsi tarjouksen. Eräs Disneyn työntekijöistä, Ben Sharpsteen, kuuli tästä ja tarjosi Iwerksille laaduntarkastustöitä animaatiopuolelta. Kun hän sanoi Walt Disneylle palkanneensa Ub Iwerksin, Disney vastasi, että Sharpsteenilla oli oikeus palkata kenet halusi. Pian Iwerksin ja Disneyn välit paranivat ja Iwerks oli myöhemmin mukana teknisellä puolella monissa elokuvissa, kuten vuonna 1959 Prinsessa Ruususessa ja 1964 Maija Poppasessa.
Iwerks oli mukana myös Disneylandin rakentamisessa. Hän oli esimerkiksi huvipuistolaite Pirates of the Caribbeanin pääsuunnittelija.
Iwerks kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1971. Vuonna 1989 hänelle myönnettiin postuumisti ensimmäisten joukossa The Walt Disney Companyn myöntämä ”Disney Legend” -arvonimi erittäin ansiokkaasta työstä Disneyn alaisena. Yksi arvostetuista Annie-palkinnoista on nimetty Ub Iwerks -palkinnoksi. Hänelle itselleen myönnettiin postuumisti vuonna 1978 Winsor McCay -elämäntyöpalkinto.
Ub Iwerksin pojat Don ja Dave Iwerks ovat työskennelleet Disneyllä muun muassa vuoden 1982 elokuvassa Tron. Don Iwerks on myös yksi SimEx-Iwerksin perustajista. Vuonna 1985 perustettu yhtiö on neliulotteisen elokuvan edelläkävijöitä. Don Iwerksin tytär Leslie Iwerks ohjasi vuonna 1999 dokumentin The Hand Behind the Mouse: The Ub Iwerks Story, joka on julkaistu Suomessa lisämateriaalina Walt Disney Treasures -sarjaan kuuluvalla DVD:llä The Adventures of Oswald - the lucky rabbit. Vuonna 2001 Leslie Iwerks kirjoitti lisäksi samannimisen kirjan.
Aiheesta muualla

Ub Iwerks Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ub Iwerks Elonetissä.
Disney Legends – Ub Iwerks legends.disney.go.com. (englanniksi)
Annie Awards: Ub Iwerks Award annieawards.org. (englanniksi)
SimEx-Iwerks simex-iwerks.com. Arkistoitu 17.9.2009. (englanniksi)
Esittely sarjakuvasivusto Lambiekissa
Flip the Frog – Fiddlesticks katsottavissa Internet Archivessa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC 2  IdRef 
Iwerksin piirtämä Oswald eli Osku Kani vuodelta 1927.
Helvar

| Helvar Oy Ab |
| --- | --- |

Tunnuslause:  freedom in lighting
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:   1921 (Helsinki, Suomi)
Toimitusjohtaja:  Adel Hattab
Kotipaikka:  Espoo
Toimiala:  valaistustekniikka, sähkötekniikka, elektroniikka
Tuotteet:  LED-liitäntälaitteet ja -moduulit, magneettiset ja elektroniset liitäntälaitteet sekä valonohjaustuotteet ja -järjestelmät
Liikevaihto:  73,4 milj. € (Helvar Oy Ab 2015)
Henkilöstö:  272 (Helvar Oy Ab 2016)
Omistaja:  Aminoffien perhe
Kotisivu:  helvar.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Helvar Oy Ab suomalainen sähkötekniikka-alan yritys, joka on LED-liitäntälaitteiden ja -moduulien, kaasupurkauslamppu- ja loisteputkivalaisinten magneettisten ja elektronisten liitäntälaitteiden, sekä valonohjaustuotteiden ja valaistusjärjestelmien valmistaja.
Historia

Yritys perustettiin vuonna 1921 alun perin öljyn maahantuontiin Helsingin ja Varsovan välille. Siitä juontuu myös yrityksen nimi Helvar. Yrityksen toiminta laajeni erilaisten teollisuustuotteiden maahantuontiin Länsi-Euroopasta.
Historia > Radio- ja TV-ala

1920-luvun puolivälissä toiminta vaihtui radioalalle. Vuodesta 1926 lähtien Helvar toi maahan radioita, gramofoneja, äänilevyjä, sekä tapetointitarvikkeita. 1930-luvulla yritys aloitti radioiden kokoonpanon ja 1935 aloitettiin oma tuotanto. Ensimmäinen oma radiomalli oli Super 6/36, joka tuli markkinoille juuri ennen Berliinin kesäolympialaisia 1936.
Vuonna 1937 yritys oli Suomen suurin radioiden valmistaja. Oma tehdas avattiin Pitäjänmäellä Helsingissä vuonna 1938. Sotavuosina 1939–1944 radiokalustoa kehitettiin pääasiassa Suomen puolustusvoimille. 1950-luvulla Helvar oli mukana kehittämässä television lähetystekniikkaa. Yritys ryhtyi 1955 tekemään televisioita tuontiosista. 1960-luku oli kasvun aikaa ja vientiin meni myös televisioita.
Yritys valmisti televisioita sekä radioita vuoteen 1967 asti. Vuodesta 1968 yritys on keskittynyt sähkötarvikkeiden tuotantoon sekä  valaistusjärjestelmiin.
Historia > Valaistus

Vuonna 1949 Helvar alkoi valmistaa loistelamppuihin kuristimia eli virranrajoittimia. Valmistus tapahtui vuoteen 1973 asti Pitäjänmäellä Helsingissä. Vuodesta 1973 lähtien kuristimia valmistetaan Karkkilassa. Nykyisin Helvar on LED-liitäntälaitteiden (LED driver), LED-moduulien, magneettisten kuristimien, elektronisten liitäntälaitteiden sekä valonohjausjärjestelmien valmistaja.
Helvar nykyään

Helvar Oy:n teollisuuslaitokset ja pääkonttori sijoittuivat Pitäjänmäkeen silloiseen Helsingin maalaiskuntaan. Vuonna 1973 Karkkilaan valmistui kuristintehdas, joka on edelleen alansa ainoa Pohjoismaissa ja suurimpia myös koko Euroopassa. Muu toiminta jäi edelleen Pitäjänmäelle, kunnes vuonna 2004 toiminnot sekä pääkonttori siirrettiin Karkkilaan. Vuonna 2016 pääkonttori muutti Espoon Keilaniemeen komponenttivalmistuksen jäädessä Karkkilaan. Nykyään yrityksellä on Karkkilassa moderni tuotantolaitos, jossa valmistetaan LED-liitäntälaitteita, LED-moduuleja, elektronisia liitäntälaitteita ja magneettisia kuristimia. Valonsäätötuotteiden tuotekehitys sekä valmistus tapahtuu Englannin Dartfordissa. Omia konttoreita yrityksellä on Englannissa, Italiassa, Ranskassa, Ruotsissa, Saksassa, Unkarissa sekä Venäjällä.
Helvar on osa kansainvälistä Helvar-Merca-konsernia, johon kuuluu myös tehdasautomaatiojärjestelmien toimittaja, vuonna 1901 perustettu Fastems.
Tuotteet ja Ratkaisut

Helvarin komponenttivalikoima sisältää LED-liitäntälaitteita ja LED-moduuleita, sekä elektronisia että magneettisia liitäntälaitteita loiste- ja purkauslampuille. Valikoimaa täydentävät sensorit ja laaja valaistuksensäädön tuotteiden ja järjestelmien valikoima.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helvar Wikimedia Commonsissa
Uudenaikaiseen radiotehtaaseen tutustumassa, Kotimainen tuotanto, 01.10.1938, nro 10, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Helvar -tuotantoa ja kilpailevien valmistajien vastaavaa tuotantoa yksityisessä verkkonäyttelyssä: Timon Radiosivut
Super 6/36 oli Helvarin ensimmäinen radio
Helvarin tehdas Karkkilassa
Haste the Day

| Haste the Day |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2001–2011
Tyylilaji:  Metalcore
Kotipaikka:  Carmel, Indiana, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Stephen Keech, laulu   Brennan Chaulk, kitara,laulu   Mike Murphy, basso   Devin Chaulk, rummut  
Entiset jäsenet:  Jimmy Ryan, laulu   Jason Barnes, kitara  
Levy-yhtiö:  Solid State Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haste the Day on yhdysvaltalainen kristillinen metalcore-yhtye, joka perustettiin vuonna 2001. Yhtye on kotoisin Indianapoliksesta, Indianasta, ja sillä on levytyssopimus Solid State Recordsin kanssa. Yhtyeen nimi on peräisin virrestä ”It is Well with My Soul”. Metalcore-tyylistään huolimatta Haste the Day pitää itseään enemmänkin rock and roll -yhtyeenä.
Historia

Laulaja Jimmy Ryan jätti yhtyeen sen jälkeen, kun hän otti vastaan työn levy-yhtiössään, Tooth & Nail Recondsissa. Ryanin viimeinen konsertti Haste the Dayn kokoonpanossa tapahtui yhtyeen kotikaupungissa Indianapoliksessa 30. joulukuuta 2005.
Jäljellä olleet jäsenet jatkoivat Euroopan kiertuetta The Juliana Theoryn kanssa, ja yhtyeen kokoonpanossa lauloi Stephen Keech, joka soittaa Denveristä kotoisin olevassa New Day Awakeningissa. 23. helmikuuta 2006 Haste the Day ilmoitti lehdistötiedotteessaan, että Keech oli virallisesti liittynyt yhtyeen laulajaksi.
Haste the Dayn DVD julkaistiin osana yhtyeen kolmannen albumin Pressure the Hinges erikoispainosta. DVD sisältää yhtyeen siihen saakka ilmestyneet musiikkivideot ”The Closest Thing to Closure”, ”American Love” ja ”When Everything Falls”. Lisäksi se sisältää kuva-aineistoa Jimmy Ryanin viimeisestä konsertista, Stephen Keechin mukana olevan The Truth Tour -konsertin (mukana Bleeding Through, Between the Buried and Me ja Every Time I Die -yhtyeet), sekä näyttämön takana -aineistoa. DVD:n tuotti Full Lock Media.
Julkaistuaan Pressure the Hingesin ja päätettyään ”12 Days Of Christmas” -kiertueen Calico System, Heavy Heavy Low Low ja Flee the Seen -yhtyeiden kanssa, Haste the Day aloitti toisen kiertueensa From Autumn to Ashesin ja Maylene and the Sons of Disasterin kanssa. Vuoden 2007 kiertueellaan Atreyun kanssa, Marc McKnight, Atreyun basisti, soitti bassoa Haste the Dayssa.
Heinäkuussa 2008 yhtye ilmoitti pyytäneensä kitaristi Jason Barnesia jättämään tehtävänsä tämän ilmoitettua luopuneensa kristinuskosta. Kokopäiväiseksi kiertuekitaristiksi pestattiin vanha ystävä Dave Krysl. Yhtyeen uusimman albumin Dreamer julkaisupäiväksi on ilmoitettu 14. lokakuuta 2008.
Albumit

That They may Know You (EP) (2002)
Burning Bridges (2004)
When Everything Falls (2005)
Pressure the Hinges (2007)
Dreamer (2008)
Attack Of The Wolf King (2010)
Coward (2015)
Jäsenet > Nykyiset

Stephen Keech – laulu (2006–)
Brennan Chaulk – kitara, taustalaulu (2001–)
Mike Murphy – basso, taustalaulu (2001–)
Devin Chaulk – rummut, taustalaulu (2001–)
Jäsenet > Entiset

Jimmy Ryan – laulu (2001–2005) (nykyisin yhtyeessä Trenches)
Jason Barnes – kitara (2001–2008)
Aiheesta muualla

Official site (Arkistoitu – Internet Archive)
Haste the Day (Arkistoitu – Internet Archive) PureVolume-sivustolla
Haste the Day Myspacessa (englanniksi)
Haste The Day haastattelu
Trenches -yhtye Myspace-sivustolla
Isovesiherne

| Isovesiherne |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Vesihernekasvit Lentibulariaceae
Suku::  Vesiherneet Utricularia
Laji::  vulgaris
Kaksiosainen nimi
 Utricularia vulgaris  L. 
Katso myös
   Isovesiherne Wikispeciesissä   Isovesiherne Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isovesiherne (Utricularia vulgaris) on vesiherneiden sukuun kuuluva yleinen vesikasvi ja lihansyöjäkasvi.
Ulkonäkö ja koko

Isovesiherne on juureton irtokelluja, joka kasvaa noin 20–100 cm pitkäksi. Sen varsi on sitkeä ja rento. Varsi ja pillimäiset, ohuet lehdet pysyvät veden alla, mutta kukkavarsi kohoaa pinnan yläpuolelle. Teriöltään keltaisia kukkia on 5–10. Isovesiherne kukkii heinä-elokuussa .
Isovesiherne on lihansyöjäkasvi. Lehdissä on 2–3 mm kokoisia pyöreähköjä pyyntirakkuloita, joilla kasvi pyydystää pieniä vesieliöitä. Kun esimerkiksi vesikirppu menee pyyntirakkulan sisälle ja koskettaa sukasia, rakkula täyttyy entsyymeillä, jotka sulattavat eläimen. Entsyymit sulattavat vain saaliin pehmeät osat, kovat osat jäävät rakkulaan. Rakkulassa on alipaine, joka imaisee saaliin sisäänsä auetessaan.
Levinneisyys

Isovesiherne on laajalle levinnyt. Euroopassa se puuttuu vain Norjan vuorilta, Italian eteläkärjestä ja Kreikasta. Pohjois-Amerikassa ja Japanissa on omat alalajinsa. Suomessa se esiintyy yleisenä Keski- ja Etelä-Suomessa, Lapissakin tuntureita lukuun ottamatta monin paikoin.
Elinympäristö

Isovesiherne kasvaa järvien, jokien ja murtovesilahtien matalissa ja suojaisissa osissa, lammissa, kaivannoissa ja puroissa.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Isovesiherneen (Utricularia vulgaris) levinneisyys Suomessa.
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Isovesiherne (Utricularia vulgaris)
LuontoPortti: Isovesiherne (Utricularia vulgaris)
ITIS: Utricularia vulgaris (englanniksi)
Flora of China: Utricularia vulgaris (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q157384  Wikispecies: Utricularia vulgaris  APDB: 148538  BioLib: 40974  CoL: 7F59F  Ecocrop: 10687  EoL: 577801  EPPO: UTRVU  EUNIS: 176103  FNA: 200021985  FoC: 200021985  GBIF: 3172427  GRIN: 432033  iNaturalist: 154150  IPNI: 527199-1  IRMNG: 10974729  ITIS: 34445  IUCN: 164181  MichiganFlora: 1623  NBN: NBNSYS0000158900  NCBI: 192324  Observation.org: 7599  Open Tree of Life: 604700  PalDat: Utricularia_vulgaris  PfaF: Utricularia vulgaris  PFI: 5091  Plant List: kew-2449461  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:527199-1  Tropicos: 18300008  VASCAN: 6506  WisFlora: 5312  WFO: wfo-0000417265  WoRMS: 1415757  Laji.fi: MX.39693 
Lehtiä ja pyyntirakkuloita
Ruunala

Ruunalan risteys.
Ruunala on kylä Somerolla. Kylä on osa Someron keskustaajamaa. Sen naapurikyliä ovat Jaatila lännessä ja Joensuu idässä. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 69, mikä teki siitä Someron 47 varsinaisesta kylästä väkiluvultaan 30. suurimman yhdessä Pyölin kanssa.
Historiallisesti Ruunala on viereisen Joensuun kylän kanssa samaan isonjaon jakokuntaan kuulunut yksinäistalo. Ruunalan historiallinen kylätontti, jolla Ruunalan talo vieläkin sijaitsee, on Jaatilanjoen rannassa hieman Hämeen Härkätien pohjoispuolella Jokioisiin vievän maantien vanhan linjauksen varressa.
Ruunala tuli osaksi Joensuun kylästä naapurikyliin laajentunutta Someron keskustaajamaa jo 1920-luvulla, ja siellä on toiminut muun muassa Someron Osuusmeijeri, jonka maisemallisesti ja paikallishistoriallisesti merkittävät rakennukset ovat edelleen Someron pääkadun Joensuuntien maamerkkinä sen pohjoispäässä.
Ennen nykyisten valtatien 10 ja valtatien 2 rakentamista Hämeen Härkätien reittiä kulkenut aiempi valtatie 10 (nykyinen yhdystie 2810) ja aiempi valtatie 2 (Someron keskustan kohdalla nykyistä kantatietä 52 vastannut tieyhteys) ristesivät Someron Ruunalassa. Uusien valtateiden myötä valtateiden risteys siirtyi Forssan Paavolaan.
Aiheesta muualla

Schroderus, Lars: Somero, Ruunala, vanhempi tiluskartta ja selitys. Hämeen lääni, Somero, bb1a: 139.  (Maanmittaushallitus, Maanmittaushallituksen uudistusarkisto, maakirjakartat) Kansallisarkisto, 1647.  Kartan verkkoversio Jyväskylän yliopiston julkaisuarkistossa (jpg) (viitattu 20.6.2011)
| n k Somero |
| --- | --- |
Taajamat:  Someron keskustaajama 
Rekisterikyliä Somerolla:  Harju  Hirsjärvi  Häntälä  Härkälä  Ihamäki  Jaatila  Joensuu  Jurvala  Kerkola  Kimala  Kivisoja  Kultela  Kärilä  Lahti  Lammi  Lautela  Ollila  Pajula  Paltta  Pappila  Pitkäjärvi  Pusula  Pyöli  Rautela  Ruunala  Ryhtä  Saarentaka  Sillanpää  Sylvänä  Syvänoja  Talvisilta  Terttilä  Viluksela  Ylenjoki 
Kulmakuntia Somerolla:  Isoniittu  Kauraketo  Koisthuhta  Laitiainen  Lehtimäenkulma  Palojoki  Uusi-Kaskisto 
Rekisterikyliä Somerniemellä:  Härjänlahti  Härjänoja  Jakkula  Kaskisto  Keltiäinen  Kopila  Mäyrämäki  Oinasjärvi  Palikainen  Salkola  Suojoki  Vesanoja  Viuvala
Saamelaiset jumalat

Saamelaiset jumalat ovat saamelaiskansojen luonnonjumalia. Saamelaiset pitivät jumalinaan luonnonvoimia ja muita henkiolentoja, jotka hallitsivat tiettyä elementtiä, kuten vettä tai metsää. Ainoa selvä jumala oli ylijumala Tiermes, jonka avulla palvottiin auringon, tuulen ja vedenjumalia.
Jako

Saamelaisten esikristilliset jumalat voidaan segmenttijakoisten rumpujen vertikaalisen maailmankuvamallin mukaan jaotella taivaanylisiin, taivaallisiin, maanpäällisin ja maanalisiin. Tiedot saamelaisten vanhoista jumalista ovat epävarmoja, tulkinnanvaraisia ja suhteellisen myöhäisiä. Ne on kerätty vasta Lapin intensiivisimmän lähetysrynnäkön aikana 1600-1700 -luvuilla ja enimmäkseen Skandinavian puolella. Tässä vaiheessa vanhat saamelaiset jumalakäsitykset olivat jo hämärtyneet. Toisaalta skandinaaviset ja myös kristilliset vaikutteet olivat ehtineet suodattua jo varsinkin läntisten saamelaisten esikristilliseen maailmankuvaan. Toisaalta taas enimmäkseen vieraiden kielten (ei-saamen) avulla kerätyssä aineistossa on virhelähteensä. Tulkki tai saamelainen tiedonantaja itse saattoivat soveltaa saamelaisjumalien nimiä muinaisskandinaavisen mytologian mukaan tehdäkseen omat käsityksensä ymmärrettäviksi ulkopuolisille. Klassisten lähteitten laatijat, yleensä lähetyssaarnaajat, ovat jo vahvasti tulkinneet sitä mitä heille on kerrottu ja mitä heille on haluttu kertoa. Vanhimmat, elävän saamelaisen muinaisuskon aikaiset lähteet on yleensä muodostettu juuri lähetyssaarnaajien keräämän ja tulkitseman länsisaamelaisen materiaalin perusteella. On epäselvää, missä määrin olemassaolevat tiedot edustavat saamelaisten uskonnollisten spesialistien, noitien, tietoutta ja missä koko kansan käsityksiä, kollektiivitraditiota.
Taivaanyliseksi jumalaksi voidaan laskea taivaanjumala ja maailmanjärjestyksen ylläpitäjä, josta on tietoa läntisiltä saamelaisalueilta. Tästä on etelä- ja uumajansaamelaisalueilla käytetty (nimet ovat tässä vanhoissa lähteissä tavattavien muotojen mukaisesti) nimitystä Radien (myös Mailmen Radien, Maailman Radien) ja hieman pohjoisempana ja idempänä, nimittäin piitimen-, luulajan- ja Tornion alueen pohjoissaamessa, Veralden Olmai, Maailman mies (ruots. värld 'maailma') tai Veralden-Radien, Maailman Radien, Raedie. Jo nimet osoittavat vahvaa skandinaavista vaikutusta. Kristillisten lainojen osuus tulee esiin siinä, että noitarummuilla Raedie kuvataan kolminaisuutena.
Raediella oli liuta osin kristillisen kolminaisuusopin mallin mukaan muodostuneita sivupersoonia. Kildininsaamelaisessa perinteessä tiedetään Jimmel-aaja (jimmel 'jumala', aaja 'äijä'), joka osallistui alkuajan eläinmaailman ominaisuuksien luomiseen. Jimmel-jumalalla ei perinteen mukaan kuitenkaan ole osuutta eläinten varsinaiseen syntyperään. Jumala ei määrää, vaan toteuttaa eläinten toiveita. Toteuttamisen mahdollisuuksien kannalta jimmel on aktiivinen luoja, luovien voimien keskittymä. Toiveiden toteuttaminen perustuu eläinmaailman omaan tietoisuuteen, joka on luonnon sisäistä, ei sen ulkopuolelta säädettyä tietoa. Myös pohjois- ja eteläsaamelaisilla on samaan aihepiiriin liittyviä kertomuksia. Käsitykset tästä jumalasta ja sen paikasta saamelaisessa mytologiassa olivat varsin hämäriä luultavasti jo ennen kristinuskon tuloa, ja ilmeisesti ne tulivat vielä monimutkaisemmiksi saamelaisten tutustuttua ortodoksiseen uskontoon. Kristilliset ja esikristilliset piirteet lienevät sulautuneet yhteen ja luoneet jumala-äijän synkretistisen hahmon.
Jako > Taivaalliset jumalat

Taivaallisiin jumaliin on tapana laskea ainakin Beaivi (Aurinko), Mánnu (Kuu), ukkosen- ja tuulenjumalat sekä Madder-Attje. Useimpien jumaluuksien palvonta oli sukupuolisidonnaista. Ainoastaan taivaanjumala Raedienin ja Auringon palvonta oli yhteistä kummallekin sukupuolelle. Tiedot naisten kultillisesta toiminnasta ovat varsin puutteellisia, koska lähteitten kokoajat eivät siitä ole yleensä olleet kiinnostuneita. Aurinko liitetään saamelaisessa perinteessä kautta Saamenmaan hedelmällisyyteen sekä saamelaisten ja porojen alkuperään. Kuu esiintyy saamelaismytologiassa joillain perinnealueilla porojen vasomisen suojelijana. Saamelaiset ovat liittäneet siihen myös tuhoavia, vaarallisia myyttihahmoja, kuten Áhčešeatne (Áhčešeátne - Njávešeátne) tai hänen poikansa Askovis. Itäisemmillä saamelaisilla taivaanjumala näyttää sulautuneen ukkosen jumalaan. On ehdotettu, että itäsaamelaisten tuntema ukkosenjumala Tiermes, jota vastaa pohjoissaamen Dierpmis ja joka lienee suomalais-ugrilaista perua, olisi alkuperäinen saamelainen taivaanjumala. Näin Raedie olisi skandinaavisista ja saamelaiseen kulttuurin jo ennen kristinuskon varsinaista tuloa tihkuneista kristillisistä aineksista muotoutunut myöhempi tulokas. Tuulimies, Bieggagállis tai Bieggaolmmái tunnetaan kautta Saamenmaan; sillä oli vaikutusta saamelaisten pääelinkeinoihin, pyyntiin ja myöhemmin poronhoitoon.
Maanpäällisistä jumalista tiedetään metsästyksen jumala Leaibeolmmái, leppämies, kasvillisuuden jumalatar Rananeid, ihmisten kantaisä Madder-Attje Máttaráhkká-vaimoineen ja tämän tyttärineen.