Erwin Rommel
Sotilasura > Toinen maailmansota > Ranska 1943–1944

Rommelille kerrottiin 5. marraskuuta 1943, että hänelle annettaisiin tehtäväksi Atlantin vallin kunnostaminen Normandiassa Pohjois-Ranskassa. Tähän tehtävään Rommel tarvitsi laivastoasiantuntijan apua. Rommel valitsi tehtävään esikuntaupseerinsa suosituksesta vara-amiraali Friedrich Rugen.lähde?
Rommel kauhistui, kun hän sai selville, että Atlantin valli ei ollutkaan se mahtava muuri, jolla Saksan propagandakoneisto oli ylpeillyt, vaan että sen rakentaminen oli vielä pahasti kesken. Tärkeimpien satamien suojaksi oli pystytetty tykistöpattereita, mutta kaupunkien välillä vähäinen tykistö oli vain maahan kaivetuissa asemissa. Muutkin linnoitustyöt oli laiminlyöty. Miinoja ja muita ansoja oli vain murto-osa tarvittavasta. Lännen ylipäälliköksi alkuvuodesta 1942 tultuaan Gerd von Rundstedt totesi myös puolestaan Atlantin vallin huonon kunnon, mutta ei uskonut, että sitä saisi vahvistettua tarpeeksi hyväksi maihinnousun estäjäksi. Rommel pelkäsi, että liittoutuneiden invaasio alkaisi jo muutaman kuukauden päästä, joten hän organisoi uudelleen Atlantin vallin rakennustyöt ja nopeutti niitä tuntuvasti. Miljoonia uusia miinoja asennettiin paikoilleen mereen, rannalle ja maastoon, tuhansia tankkiesteitä pystytettiin niin rannalle kuin maaseudullekin.lähde?
Rommel oli eri mieltä komentajiensa – muun muassa von Rundstedtin – kanssa siitä, miten maihinnousu olisi parhaiten torjuttavissa ja miten panssarivaunut olisi sijoitettava Atlantin valliin nähden. Rommelin mielestä liittoutuneiden maihinnousuoperaation ensimmäinen päivä olisi ratkaiseva. Rommelin mukaan olisi mahdotonta työntää liittoutuneita enää takaisin veteen, jos he onnistuisivat saamaan sillanpääaseman ja saisivat raskaan kalustonsa maihin. Von Rundstedtin mielestä liittoutuneiden maihinnousua ei voitaisi estää, joten panssarivaunut olisi pidettävä kauempana rannikosta, jolloin ne voitaisiin nopeammin suunnata reservistä vihollisen sillanpään kimppuun.
Rommel vastusti tätä näkemystä, koska hänen mielestään liittoutuneilla olisi niin suuri ylivoima taivaalla, että Luftwaffe yksinkertaisesti työnnettäisiin pois. Liittoutuneiden ilmavoimat saisivat rauhassa hyökätä ryhmittyvien panssareiden kimppuun ja häiritä niitä siten, etteivät ne pääsisi perille ajoissa tukahduttamaan vihollisen laajenevaa sillanpäätä. Rommelin arvio liittoutuneiden ilmavoimien ylivoimaisuudesta osoittautui myöhemmin oikeaksi ja saksalaisten joukkojen liikkuminen todella vaikeaksi.
Hitler ei asettunut suoranaisesti Rommelin eikä von Rundstedtin kannalle joukkojen sijoittelukysymyksessä. Hitler kannatti Rommelia siinä, että rannikon täytyisi olla pääpuolustuslinja, mutta koska hän uskoi päähyökkäyksen tulevan Doverinsalmen yli, hän ei antanut Rommelin keskittää vahvoja panssarivoimia valmiiksi Normandian rannikolle. Normandian maihinnousun alkaessa 6. kesäkuuta 1944 Hitler kielsi panssarireservien liikuttamisen Normandiaan, koska hän uskoi sen olevan vain harhautus. Liittoutuneet onnistuivat valtaamaan ja vakiinnuttamaan pysyvän sillanpään Normandiasta.lähde?
17. heinäkuuta 1944 Rommel haavoittui liittoutuneiden ilmahyökkäyksessä Ranskassa, kun kaksi Spitfire-hävittäjää tulitti konekiväärein ja tykein hänen autoaan. Sirpaleet repivät Rommelin kasvot auki ja hänen kallonsa murtui neljästä kohtaa. Rommel vietiin Luftwaffen sairaalaan Bernayhin. Rommel tuli tajuihinsa seuraavana päivänä. Lääkärit olivat ihmeissään, että Rommel selvisi vammoistaan hengissä. Rommel pääsi sairaalasta kotiin 8. elokuuta.lähde?
Rommelin osuudesta heinäkuun 20. päivän salaliittoon kiistellään edelleen. Hänen leskensä lausunnon mukaan Rommel vastusti salaliittoa sen saamassa muodossa, sillä Rommelin mielestä Hitler olisi pitänyt pidättää ja tuomita oikeudenkäynnissä. Gestapo alkoi ilmeisesti varjostaa häntä, eikä hän enää liikkunut ulkona ilman pistoolia.