stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Filippiinit
Kulttuuri > Tiedotusvälineet

Filippiinien tiedotusvälineisiin vaikuttaa voimakkaasti kaupallisuus. Filippiinien lehdistönvapaus taataan perustuslaissa. Yhdysvaltalaisen Freedom Housen mukaan Filippiineillä sensuuri ei ole vakava ongelma, mutta maa on yksi vaarallisimmista paikoista toimittajille. Filippiinien valtio-omisteinen televisioyhtiö on People’s Television Network, radioyhtiö Philippine Broadcasting Service ja uutistoimisto Philippines News Agency. Televisioalaa hallitsevat ABS-CBN ja GMA Network. Suurimman yleisön houkuttelevat elokuvat, komediat ja viihdeohjelmat. Filippiineillä on satoja radioasemia, joista johtava asema on Manila Broadcasting Companyllä.
Kulttuuri > Elokuva

Filippiiniläinen elokuva on etenkin viime vuosina alkanut saavuttaa myös taiteellista kiinnostavuutta kaupallisen elokuvan vastapainoksi. Tunnetuimpia Marcosin ajan tekijöitä ovat Lino Brocka, Marilou Diaz-Abaya sekä Mike De Leon. Nykyään filippiiniläisen elokuvan tärkeitä nimiä ovat Lav Diaz (tunnettu äärimmäisen pitkistä elokuvistaan ja pitkän otoksen estetiikasta), Raya Martin sekä Khavn de la Cruz.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Filippiinit Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Filippiinit Wikimatkoissa
Valtionhallinnon sivusto. (englanniksi)
Filippiinit-seura ry.
Filippiinien maaprofiili. Globalis.fi.
Globalis.fi - Filippiinien konflikti. Globalis.fi.
BBC Country Profile.(englanniksi)
Filippiinit-opas.
| n k Aasian valtiot |
| --- | --- | --- |
| Itsenäiset valtiot |  Afganistan  Armenia1  Azerbaidžan1  Bahrain  Bangladesh  Bhutan  Brunei  Etelä-Korea  Filippiinit  Georgia1  Indonesia  Intia  Irak  Iran  Israel  Itä-Timor  Japani  Jemen  Jordania  Kambodža  Kazakstan1  Kiina  Kirgisia  Kuwait  Kypros1  Laos  Libanon  Malediivit  Malesia  Mongolia  Myanmar  Nepal  Oman  Pakistan  Pohjois-Korea  Qatar  Saudi-Arabia  Syyria  Singapore  Sri Lanka  Tadžikistan  Thaimaa  Turkki1  Turkmenistan  Uzbekistan  Venäjä1  Vietnam  Yhdistyneet arabiemiirikunnat  |  |
| Kiistanalaiset valtiot |  Abhasia1  Etelä-Ossetia1  Palestiina  Pohjois-Kypros1  Vuoristo-Karabah1  Taiwan  |  |
| Erityisalueet |  Akrotíri ja Dekéleia  Brittiläinen Intian valtameren alue  Hongkong  Joulusaari  Kookossaaret  Macao  |  |
1Lasketaan kuuluvaksi myös Eurooppaan.
| n k Islamilainen yhteistyöjärjestö |
| --- | --- |
Jäsenet:  Afganistan  Albania  Algeria  Azerbaidžan  Bahrain  Bangladesh  Benin  Burkina Faso  Brunei  Djibouti  Egypti  Gabon  Gambia  Guinea  Guinea-Bissau  Guyana  Indonesia  Irak  Iran  Jemen  Jordania  Kamerun  Kazakstan  Kirgisia  Komorit  Kuwait  Libanon  Libya  Malediivit  Malesia  Mali  Marokko  Mauritania  Mosambik  Niger  Nigeria  Norsunluurannikko  Oman  Pakistan  Palestiina  Qatar  Saudi-Arabia  Senegal  Sierra Leone  Somalia  Sudan  Suriname  Tadžikistan  Togo  Turkki  Turkmenistan  Tunisia  Tšad  Uganda  Uzbekistan  Yhdistyneet arabiemiirikunnat 
Jäädytetty:  Syyria 
Tarkkailijat:  Bosnia ja Hertsegovina  Keski-Afrikka  Pohjois-Kypros  Venäjä  Thaimaa 
Filippiinien kartta.
Filippiinit satelliittikuvassa maaliskuussa 2002
Cebun kaupungintalo
Katolinen kirkko Corellassa
Aleksandr Fridman

| Aleksandr Aleksandrovitš Fridman> Александр Александрович Фридман |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Александр Александрович Фридман
Syntynyt: 16. kesäkuuta (4. kesäkuuta) 1888 Pietari, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 16. syyskuuta 1925 Leningrad, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  venäläinen, neuvostoliittolainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Pietarin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Vladimir Steklov (käännä suomeksi), Paul Ehrenfest ja Andrei Markov
Oppilaat:  George Gamow
Tutkimusalue:  fysiikka, matematiikka
Tunnetut työt:  Fridmanin yhtälöt
 Nimikirjoitus
Aleksandr Aleksandrovitš Fridman (ven. Алекса́ндр Алекса́ндрович Фри́дман; 16. kesäkuuta (J: 4. kesäkuuta) 1888 Pietari, Venäjä – 16. syyskuuta 1925 Leningrad, Neuvostoliitto) oli venäjänjuutalainen ja neuvostoliittolainen kosmologi ja matemaatikko.
Elämä > Nuoruusvuodet

Fridman syntyi juliaanisen ajanlaskun mukaan 29. kesäkuuta vuonna 1888. Fridmanin isä oli ammatiltaan balettitanssija ja äiti pianisti. Hänen vanhempansa kuitenkin erosivat kun Fridman oli yhdeksän vuotta vanha. Fridman jäi asumaan isänsä kanssa, ja pian hänen isänsä meni uusiin naimisiin. Fridman aloitti lukio-opinnot eräässä pietarilaisessa lukiossa elokuussa vuonna 1897. Aluksi Fridmanin opintomenestys vaikutti melko tavanomaiselta, mutta pian hänestä tuli yksi luokkansa kahdesta parhaasta oppilaasta. Toinen valio-oppilas oli Ukrainassa syntynyt Jakov Davidovitš Tamarkin. Fridman ja Tamarkin ystävystyivät ja viettivät paljon aikaa yhdessä lukio- ja yliopistovuosinaan.
Elämä > Opiskeluvuodet

Tamarkin ja Fridman kirjoittivat vuonna 1905 Bernoullin lukuja käsittelevän työn ja lähettivät sen David Hilbertille, jotta hän julkaisisi sen Mathematische Annalen -julkaisussa. Kirjoitus hyväksyttiin julkaistavaksi, ja se ilmestyi vuonna 1906. Vuosi 1905 oli tieteellisesti merkittävä Fridmanille, samana vuonna hän myös oli poliittisesti hyvin aktiivinen. Tamarkin ja Fridman olivat opiskelijaryhmän johtohahmoja, ja he järjestivät koulussa lakkoja vastustaakseen hallituksen ankaria toimia, jotka kohdistuivat kouluihin.
Fridman suoritti ylioppilastutkinnon vuonna 1906, ja saman vuoden elokuussa hän aloitti opintonsa Pietarin yliopistossa. Samana vuonna yliopiston virkaan nimitettiin Vladimir Steklov, jolla oli suuri vaikutus Fridmaniin ja jonka kanssa tällä oli samanlaisia poliittisia mielipiteitä. Myös Paul Ehrenfestillä oli suuri vaikutus Fridmaniin, joskin puhtaasti tieteellinen.lähde?
Fridman aloitti maisterinopintonsa vuonna 1911, ja samaan aikaan hän liittyi matemaattista analyysia ja mekaniikkaa opiskelevaan piiriin. Fridmanin lisäksi piiriin kuuluivat Tamarkin, Vladimir Smirnov, Petelin, Jakov Šohat, ja myöhemmin siihen liittyi myös Abram Samoilovitš Bezikovitš. Suorittaessaan maisterintutkintoa Fridman luennoi rautatieinsinööri- ja kaivosoppilaitoksissa. Näihin aikoihin hän kiinnostui ilmailusta.
Elämä > Myöhemmät vuodet

Ensimmäinen maailmansota alkoi vuonna 1914. Noin vuosi Sarajevon laukausten jälkeen Venäjän armeija alkoi perääntyä lounaassa sijaitsevalta rintamalta. Ilmailua opiskellut Fridman lähetettiin Kiovaan kouluttamaan lentäjiä. Maaliskuussa vuonna 1916 Fridman nimitettiin Kiovassa keskusilmailuaseman johtajaksi. Aseman pääpaikka siirrettiin vuonna 1917 Moskovaan, ja Fridman muutti työnsä perässä. Lokakuun vallankumouksen seurauksena ilmailuasema suljettiin, ja Fridmanin oli löydettävä töitä muualta.
Fridman sai ylimääräisen professuurin Permin yliopiston matematiikan ja fysiikan laitoksesta. Permissä Fridman perusti muun muassa mekaniikan laitoksen. Sisällissodan sytyttyä Perm vaikutti aluksi varsin rauhalliselta. Pian valkoiset kuitenkin miehittivät kaupungin, ja se pysyi heidän hallinnassaan elokuuhun 1919 asti, jolloin puna-armeija otti vallan. Keväällä 1920 sisällissota jatkui yhä, ja Fridman muutti Pietariin (ven. Petrograd). Pietarissa hän sai geofysiikan observatorion johtajan paikan. Vuonna 1922 Fridman sai valmiiksi väitöskirjansa Kokoonpuristuvien nesteiden hydromekaniikka (ven. Опыт гидромеханики сжимаемой жидкости).
Heinäkuussa 1923 Fridman lähti Pietarista ja suuntasi matkansa Saksaan ja Norjaan. Saksassa hän kävi Berliinissä, Hampurissa, Potsdamissa ja Göttingenissä. Norjassa hän vieraili Oslossa. Fridman keskusteli mekaniikasta, meteorologiasta ja ilmailusta. Göttingenissä Fridman sai mahdollisuuden keskustella David Hilbertin kanssa tämän työstä, joka käsitteli Albert Einsteinin kehittämää yleistä suhteellisuusteoriaa.
Fridman nousi kuumailmapallolla ennätyksellisen korkealle, 7 400 metriin, vuonna 1925. Korkeuksissa Fridman teki paljon lääketieteellisiä ja meteorologisia havaintoja. Hän palasi Leningradiin (Pietari) ja alkoi tuntea huonovointisuutta. Hänellä diagnosoitiin lavantauti, ja hän kuoli sairaalassa vain 37-vuotiaana. Fridman oli mennyt heinäkuussa 1911 naimisiin Jekaterina Petrovna Dorofejevnan kanssa.
Tieteellinen ura

Fridman löysi kaikkeuden laajenemista kuvaavat Fridmanin yhtälöt ratkaisuna Einsteinin kenttäyhtälöihin vuonna 1922. Fridman kirjoitti löydöstään suoraan Albert Einsteinille. Einstein itse oli jo kohdannut saman seikan, ja kirjoitti Fridmanille lyhyen kirjeen, jossa hän kertoo Fridmanin olevan väärässä. Fridman pettyi mutta päätti tarkistaa laskelmansa. Usean tarkistuksenkaan jälkeen hän ei löytänyt virhettä ja luotti vahvasti siihen, että oli oikeassa. Fridman lähetti toisen kirjeen ja kertoi Einsteinille, että koska virhettä ei ole, pitää työ julkaista. Einstein oli kuitenkin tuohon aikaan matkoilla, samalla matkalla, jonka takia hän ei mennyt Tukholmaan vastaanottamaan Nobel-palkintoaan eikä niin ollen voinut lukea Fridmanin toista kirjettä. Einstein kuitenkin palasi jonkin ajan jälkeen kotiinsa Berliiniin. Venäläinen tiedemies Juri Krutkov onnistui tapaamaan Einsteinin ja puolusti Fridmania. Einstein tutki Fridmanin työtä ja myönsi, ettei virhettä ollut.
Fridman julkaisi tuloksensa Zeitschrift für Physik -lehdessä vuonna 1925 artikkeleissa "Avaruuden kaarevuudesta" (saks. Über die Krümmung des Raumes) ja "Sellaisen maailman mahdollisuudesta, jossa avaruuden kaareutuvuus on vakioisesti negatiivinen" (saks. Über die Möglichkeit einer Welt mit konstanter negativer Krümmung des Raumes). Artikkelit eivät saaneet huomiota, ja Fridman jäi tuntemattomaksi. Belgialainen Georges Lemaître johti yhtälöt itsenäisesti. Fridmanin mallissa aine on jakautunut tasaisesti maailmankaikkeuteen, mutta avaruuden tiheyden ei tarvitse olla jatkuvasti sama, vaan se voi koostua ainetihentymistä, galakseista. Maailma joko kutistuu, on laakea tai laajentuu.
Aiheesta muualla

Ferguson, Kitty (1991). Stephen Hawking: Quest For A Theory of Everything. Franklin Watts. ISBN 0-553-29895-X.
Friedman, A: Über die Krümmung des Raumes, Z. Phys. 10 (1922), 377–386. (English translation in: Gen. Rel. Grav. 31 (1999), 1991–2000.)
Friedmann, A: Über die Möglichkeit einer Welt mit konstanter negativer Krümmung des Raumes, Z. Phys. 21, (1924), 326–332. (English translation in: Gen. Rel. Grav. 31 (1999), 2001–2008.)
Fridmanin elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) Encarta-verkkosanakirjassa
Chernin, A. D.: Alexander A Friedmann: The Man Who Made the Universe Expand (Kirjan verkkoversio[vanhentunut linkki])
Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin, s. 427–428.  ("Aleksandr Aleksandrovitš Fridmann (1888–1925)")  Helsinki:  Ursa, 2003.  ISBN 978-952-5329-26-1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Jegor Gaidar

| Jegor Gaidar> Его́р Гайда́р |
| --- | --- |
 Gaidar vuonna 2008.
Venäjän pääministeri
 15. kesäkuuta 1992 – 15. joulukuuta 1992  
Edeltäjä:  Boris Jeltsin
Seuraaja:  Viktor Tšernomyrdin
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jegor Timurovitš Gaidar
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1956 Moskova, Neuvostoliitto
Kuollut: 16. joulukuuta 2009 Moskova, Venäjä
Puoliso:  Irina Smirnova (eronnut) Maria Strugatskaja
Tiedot
Puolue:  Oikeistovoimien liitto
Muut puolueet:  Kommunistit (1980–1991) Demokraattinen vaihtoehto (1980–1991)
Tutkinnot:  Moskovan valtionyliopisto
 Nimikirjoitus
Jegor Timurovitš Gaidar (ven. Его́р Тиму́рович Гайда́р, 19. maaliskuuta 1956 Moskova, Neuvostoliitto – 16. joulukuuta 2009 Moskova, Venäjä) oli venäläinen poliitikko, taloustieteilijä ja pääministeri Boris Jeltsinin varapääministeri ja talousministeri marraskuusta 1991 ja itse pääministeri kesäkuusta joulukuuhun 1992 ja uudelleen varapääministeri syyskuusta 1993 tammikuuhun 1994. Hän oli kirjailija Arkadi Gaidarin pojanpoika.
Hän kannatti šokkiterapiaa, jolla tarkoitettiin hintojen vapauttamista talouden potkaisemiseksi käyntiin. Talousuudistuksia seuranneessa inflaatiossa kaikki pankkitalletukset haihtuivat olemattomiin, samaan aikaan kun Venäjän oligarkit keräsivät omaisuutensa. Uudistuksia seurannut talouskriisi kesti ainakin viisi vuotta.
Lähdettyään hallituksesta 1994 Gaidar oli duuman jäsen, oikeistovoimien liiton puheenjohtaja ja johti idän siirtymätalouksiin keskittynyttä instituuttia.
Jegor Gaidar kuoli veritulppaan varhain aamulla 16. joulukuuta 2009.
Gaidarin tytär Maria Gaidar toimi "oppositioaktivistina" ja Putinin vastustajana, kunnes hän vuonna 2009 sai paikan Kirovin alueen varakuvernöörinä. Vuonna 2015 hänestä tuli Odessan varakuvernööri.
Teokset

Gaidar, Jegor: Imperiumin tuho. Oppitunti tämän päivän Venäjälle. Verbatum Oy, Helsinki 2014 ISBN 978-952-93-4495-6
Aiheesta muualla

Jegor Gaidarin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Gaidar.org
Novomedia.fi
| n k Venäjän federaation pääministerit |
| --- | --- | --- |
:  Jeltsin  Gaidar  Tšernomyrdin  Kirijenko  Tšernomyrdin  Primakov  Stepašin  Putin  Kasjanov  Hristenko  Fradkov  Zubkov  Putin  Medvedev  Mišustin 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef
Galangajuuret

| Galangajuuret |
| --- | --- |
 Punagalangajuuri (Alpinia purpurata)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Zingiberales
Heimo::  Inkiväärikasvit Zingiberaceae
Suku::  Galangajuuret Alpinia  Roxb.
Katso myös
   Galangajuuret Wikispeciesissä   Galangajuuret Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Galangajuuret (Alpinia) ovat inkiväärikasveja (heimo Zingiberaceae), joita käytetään huonekasveina.
Lajeja

isogalangajuuri (Alpinia galanga)
pikkugalangajuuri eli pienigalangjuuri (Alpinia officinarum)
punagalangajuuri (Alpinia purpurata)
kirjogalangajuuri (Alpinia vittata)
isogalangajuuri (Alpinia zerumbet)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Galangajuuret – Alpinia
United States Department of Agriculture (USDA): Alpinia (englanniksi)
Flora of China: Alpinia (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q150572  Wikispecies: Alpinia  APDB: 187969  APNI: 82969  BOLD: 292358  CoL: 8VTMK  EoL: 39839650  EPPO: 1AIIG  FNA: 101188  FoAO2: Alpinia  FoC: 101188  GBIF: 5301253  GRIN: 451  iNaturalist: 123736  IPNI: 328388-2  ITIS: 182548  NCBI: 94326  NZOR: d1e087b0-0d90-47e5-87f8-f6d69fe8e944  Open Tree of Life: 1063876  PLANTS: ALPIN  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:328388-2  Tropicos: 40010782
Carlos Fuentes

| Carlos Fuentes |
| --- | --- |
 Carlos Fuentes Macías.
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. marraskuuta 1928 Panamá,  Panama
Kuollut: 15. toukokuuta 2012 (83 vuotta) México,  Meksiko
Kirjailija
Äidinkieli: espanja
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Carlos Fuentes Macías (11. marraskuuta 1928 Panamá, Panama – 15. toukokuuta 2012 México, Meksiko) oli meksikolainen kirjailija, jota pidetään yhtenä arvostetuimpana espanjankielisenä nykykirjailijana. Hänen tuotantoaan on käännetty laajalti useille kielille, mukaan lukien suomeksi. Hänelle myönnettiin Miguel de Cervantes -palkinto vuonna 1987 ja Belisario Domínguezin kunniamitali vuonna 1999.
Nuoruus ja perhe

Carlos Fuentes syntyi Panamássa 1928. Hänen isänsä oli diplomaatti Rafael Fuentes Boettiger ja äitinsä Berta Macías Rivas. Rafael Fuentes oli osallistunut huhtikuussa 1914 Meksikon vallankumouksen aikana kotikaupunkinsa Veracruzin puolustamiseen, kun Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson oli lähettänyt joukkoja vastustamaan Victoriano Huertaa. Vaikka Carlos Fuentes syntyi vasta vallankumouksen jälkeen, tuon ajan tapahtumat vaikuttivat myöhemmin hänen teoksissaan.
Carlos Fuentes muutti usein isän diplomaattisen uran takia. Hän asuikin nuoruudessaan Panamássa, Montevideossa, Rio de Janeirossa, Washingtonissa, Santiago de Chile ja Buenos Airesissa. Vuodet 1936–1940 Fuentes asui Washingtonissa, jossa hän kävi koulua ja oppi näin puhumaan sujuvasti englantia. Washingtonista perhe muutti Santiagoon, missä Fuentes alkoi kokeilla kirjoittamista. Kun Fuentes kertoi vanhemmilleen haluavansa ryhtyä kirjailijaksi, hänen isänsä ei ollut kovinkaan rohkaiseva ja halusi poikansa lukevan lisäksi lakia. Fuentes opiskelikin lakia Meksikon autonomisessa yliopistossa (UNAM) ja Geneven Graduate Institute of International Studies -instituutissa.
Fuentes oli kahdesti naimisissa, 1959–1973 näyttelijä Rita Macedon kanssa ja vuodesta 1972 televisiojournalisti Sylvia Lemusin kanssa. Hän sai ensimmäisestä liitostaan yhden lapsen (Cecilia) ja toisesta kaksi lasta (Carlos ja Natasha). Sekä Carlos ja Natasha kuolivat alle 30-vuotiaina; Carlos verenvuototaudin seurauksena ja Natasha sydänhalvaukseen.
Suomennetut teokset

Artemio Cruzin kuolema, romaani, alkuteos: La muerte de Artemio Cruz, suom. Margareta Konkka. Kansankulttuuri, 1967
Lohikäärmeen pää, alkuteos: La cabeza de la hidra, suom. Matti Rossi. Gummerus, 1980. ISBN 951-20-2015-7
Tarina Heredian suvusta, alkuteos: Una familia lejana, suom. Matti Rossi. Gummerus, 1982. ISBN 951-20-2371-7
Lohikäärmeen pää, neliosainen kuunnelma; Charlos Fuentesin samannimisestä romaanista dramatisoinut Walter Adler ; Matti Rossin romaanisuomennoksen pohjalta Yleisradiolle sov. Outi Valle ; dramaturgi Rauni Ranta. Yleisradio, 1987.
Vanha gringo, alkuteos: El Gringo viejo, suom. Matti Rossi. Gummerus, 1989 ISBN 951-20-2891-3
Taiteilija Frida Kahlo: paljastava omakuva, alkuteos: The diary of Frida Kahlo, johdanto: Carlos Fuentes ; essee ja päiväkirjan selitykset: Sarah M. Lowe. 1995. The diary of Frida Kahlo] ISBN 951-1-13896-0
Aura, alkuteos: Aura, suomentanut Sari Selander. Like, 1997. ISBN 951-578-422-0
Inez, alkuteos: Instinto de Inez, suomentanut Tarja Härkönen. 2002. ISBN 951-20-6168-6
Kotkan istuin, alkuteos: La silla del águila, suomentanut Tarja Härkönen. Gummerus, 2004. ISBN 951-20-6517-7
Aiheesta muualla

Carlos Fuentesin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
USS Gambier Bay (CVE-73)

| USS Gambier Bay |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kaiser Shipbuilding Company, Vancouver, Washington
Kölinlasku:  10. heinäkuuta 1943
Laskettu vesille:  22. marraskuuta 1943
Palveluskäyttöön:  27. marraskuuta 1944
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 25. lokakuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 900 t
Pituus:  156,13 m
Leveys:  33 m
Syväys:  6,86 m
Koneteho:  9 000 ihp
Nopeus:  19 solmua
Toimintamatka:  10 240 nm@15 solmua
Miehistöä:  860
Aseistus
Aseistus:  1 × DP 5"/38 -tykki 16 × Bofors 40 mm 20 × Oerlikon 20 mm 28 × lentokonetta
USS Gambier Bay (runkonumerot AVG-73, ACV-73 ja CVE-73) oli Yhdysvaltain laivaston Casablanca-luokan saattuetukialus, joka upposi 25. lokakuuta 1944 Samarin saaren taistelussa keisarillisen Japanin laivaston alusten tykkitulessa.
Valmistus

Alus tilattiin Kaiser Shipbuilding Companyltä Vancouverista Washingtonista, missä köli laskettiin 10. heinäkuuta 1943. Alus laskettiin vesille 22. marraskuuta kumminaan rouva H. C. Zitsewitz ja otettiin palvelukseen 28. joulukuuta Astoriassa Oregonissa ensimmäisenä päällikkönään Hugh H. Goodwin.
Palvelus

San Diegossa suoritettujen vastaanottokokeiden jälkeen alus lähti 7. helmikuuta 1944 Pearl Harboriin mukanaan 400 sotilasta. Alus jatkoi matkaansa Marshalleille, missä se lennätti 84 lentokonetta täydennyksenä USS Enterpriselle. Tehtävänsä suoritettuaan alus palasi Pearl Harborin kautta San Diegoon, missä se kuljetti lentokoneita korjattavaksi sekä koulutti lentohenkilöstöä Etelä-Kalifornian rannikolla. Alus lähti 1. toukokuuta liittyäkseen kontra-amiraali H. B. Salladan tukiryhmään (TG52.11), joka oli Marshalleilla valmistautumassa Mariaanien maihinnousuun.
Aluksen lentokoneet tukivat 15. kesäkuuta Saipanilla maihinnousevia merijalkaväen sotilaita tuhoten tykistöasemia, joukkojenkeskityksiä, panssarivaunuja ja ajoneuvoja.
Hävittäjä USS Sheermann pyrki tuloksetta suojaamaan Gambier Bayta keisarillisen Japanin laivastolta. Raskaiden tykkien tuli pysäytti palavan saattuetukialuksen, ja kolme risteilijää lähestyi sitä. Pahoin vaurioitunut alus kaatui upoten 25. lokakuuta 1944 kello 09.07. Pääosa aluksella olleista 800 hengestä pelastettiin Leytenlahdelta saapuneisiin maihinnousualuksiin.
Fredrik Franson

| Fredrik Franson |
| --- | --- |
 Fredrik Franson
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. kesäkuuta 1852 Pershyttan, Nordberg, Ruotsi
Kuollut: 2. elokuuta 1908 (56 vuotta) Idaho Springs, Colorado, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Amerikkalainen
Ammatti:  saarnaaja, kirjailija
Kirjailija
Kirjallinen suuntaus: Scandinavian Alliance Mission
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Fredrik Franson (17. kesäkuuta 1852 Västmanland, Ruotsi – 2. elokuuta 1908 Idaho Springs, Colorado, Yhdysvallat) oli ruotsalaisamerikkalainen lähetystyöntekijä ja saarnaaja, joka tunnettiin Suomessa Vapaakirkon lähetystyön innoittajana. Hänen vaikutuksestaan perustettiin Vapaakirkon Himalajanlähetys. Fredrik Franson oli vuonna 1890 saanut ajatuksen evankeliumin julistamisesta Tiibetissä, jonka tähden hän perusti Skandinavian Allianssilähetys -nimisen lähetysseuran.
Lapsuus

Fredrik Franson syntyi 17. kesäkuuta 1852 Pershyttanissa Västmanlandissa. Hän kävi Örebron yli-alkeiskoulun ja muutti vanhempiensa sekä veljensä Augustin ja siskopuolensa Annan kanssa Ruotsista Amerikkaan syksyllä 1869, jonne oli jo aiemmin muuttanut kaksi Fransonin veljeä, ja Eric, ja asettuivat Saundersin kaupunkiin, Nebraskan osavaltioon. He asuivat Roland Nelson -nimisellä tilalla, kolme mailia Meadista pohjoiseen.
Uskoontuleminen ja työ D. L. Moodyn kanssa

Fredrik Franson sairastui ja tuli pian sen jälkeen uskoon. Vuonna 1875 hänet kastettiin ja hän liittyi Estinan Baptistikirkkoon Nebraskassa. Kuuluisan saarnaajan D. L. Moodyn palattua saarnamatkaltaan Englannista Chicagoon 1876, Fredrik Franson matkusti hänen luoksensa tutustumaan Moodyyn ja hänen toimintaansa. Franson toimi evankelistana Amerikassa kuuden vuoden ajan ja sen jälkeen hän matkusti Ruotsiin 1881.