Irina Odojevtseva
Suku ja koulutus > Yksityiselämä

Vuonna 1914 Iraida Heinike meni naimisiin Riiassa serkkunsa Sergei Popovin kanssa, he erosivat virallisesti vuonna 1921 ja hänen ensimmäinen teoksensa on omistettu ex-miehelle. Hän meni syyskuussa 1921 (asiakirjojen mukaan vuonna 1931) naimisiin runoilija Georgi Ivanovin kanssa. Elokuussa 1922 hän meni asumaan isänsä luo Riikaan ja loppuvuodesta 1923 hän tapasi aviomiehensä Berliinissä, minkä jälkeen Odojevtseva matkusti Ivanovin kanssa Pariisiin, jossa hän vietti suurimman osan elämästään. Odojevtseva vieraili Riiassa, jossa hänen isänsä vielä eli. Pariisissa he elivät Odojevtsevan isän lähettämien raha-avustusten turvin. Vaikka avioliitto Ivanovin kanssa kesti 37 vuotta, sillä "ei ollut juurikaan tekemistä tavallisten avioliittoa koskevien käsitysten kanssa", hänen elämäkerran kirjoittajansa Ella Bobrowin mukaan. Esimerkki heidän villistä elämästään löytyy ranskalaisen kirjailija Georges Bataillen muistiinpanoista: "Joulukuussa 1937 [...] Laure ja minä valmistimme illallisen: odotimme Ivanovia ja Odojevtseva. Aivan kuten olimme suunnitelleet, illallinen osoittautui yhtä villiksi kuin tuuli sinä päivänä. Alaston Odojevtseva alkoi oksentaa."
Toisen maailmansodan puhjettua pariskunta pakeni Pariisista ja asui Biarritzin rannikkokylässä sijaitsevassa huvilassa, jonka he olivat ostaneet vuonna 1932, kun Odojevtseva sai suuren perinnön isänsä kuoltua. Ennen sotaa he matkustelivat paljon ja heillä oli myös suuri komeasti sisustettu vuokra-asunto Pariissa Bois de Boulognen lähistöllä. Saksalaiset joukot miehittivät Biarritzin kesällä 1940. Vuonna 1943 Saksan armeija takavarikoi heidän talonsa, mutta he jäivät Biarritziin vuoteen 1946 asti. Heidän talonsa oli ryöstetty ja myöhemmin tuhoutunut amerikkalaisten pommituksissa. Ivanovien sosiaalinen asema sotavuosina johti myöhemmin siihen, että Georgi Ivanovia syytettiin natsisympatioista, erityisesti häntä syytti entinen ystävä, kriitikko ja runoilija Georgi Adamovitš.
Sodan jälkeen Ivanov ja Odojevtseva muuttivat takaisin Pariisiin, jossa heidän asuntonsa oli tuhoutunut. He elivät enemmän tai vähemmän epätoivoisessa köyhyydessä, he saivat tuloja ainoastaan New Yorkissa ilmestyvän emigranttilehti Novyi žurnal (ven. Новый журнал, Uusi lehti) kanssa vuodesta 1950 lähtien tehdystä yhteistyöstä. Ivanov alkoholisoitui ja Odojevtseva sairastui halvoissa, kosteissa hotelleissa. He muuttivat lääkärin suosituksesta lämpimämpään ilmastoon ja heidän onnistui pääsemään köyhien emigranttien hoivakotiin eli "venäläiseen taloon" Juan-les-Pinsissä Etelä-Ranskassa, ja talvella 1953 he muuttivat Ranskan hallituksen omistamaan Montmorency vanhainkotiin Hyèresiin etelärannikolle. Georgi Ivanov kärsi Etelä-Ranskan kuumuudessa sydänvaivoista ja kuoli Hyèresissä vuonna 1958 masentuneena siitä, että hävisi Nobelin-kirjallisuuspalkinnon ehdokkuudessa Boris Pasternakille (Pasternak painostettiin luopumaan palkinnosta).
Odojevtseva muutti Pariisiin Gagnyssä sijaitsevaan vanhainkotiin, jossa hän kirjoitti 1960-luvulla runoilijaystävänsä Juri Terapianon vaatimuksesta muistelmiensa ensimmäisen osan. Kaksikymmentä vuotta Ivanovin kuoleman jälkeen Irina Odojevtseva meni naimisiin vuonna 1978 toisen emigranttikirjailijan Jacques Gorbofin (s. Jakov Gorbov) kanssa, jonka teoksia hän oli kääntänyt 1950-luvulla. Tämä asui hänen kanssaan omaan kuolemaansa saakka vuoteen 1981 asti.