stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Trifidisumu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trifidisumu Wikimedia Commonsissa
Messier 20: Trifid Nebula Messier Objects.  15.4.2015. Viitattu 15.3.2021. (englanniksi)
Plotner, Tammy: Messier 20 (M20) – The Trifid Nebula Universetoday.  25.7.2016. Viitattu 15.3.2021. (englanniksi)
Spitzer/IRAC+MIPS View of the Trifid Nebula Nasa – JPL.  12th, 2005. Viitattu 15.3.2021. (englanniksi)
| --- | --- |
Tähdet:  ε Sgr, σ Sgr, ζ Sgr, δ Sgr, λ Sgr, π Sgr, γ2 Sgr, η Sgr, φ Sgr, τ Sgr, ξ2 Sgr, ο Sgr, μ Sgr, ρ1 Sgr, β1 Sgr, α Sgr, ι Sgr, β2 Sgr, θ1 Sgr, 62 Sgr, υ Sgr, X Sgr, 59 Sgr, 52 Sgr, γ1 Sgr, ω Sgr, 4 Sgr, 21 Sgr, 60 Sgr, ν1 Sgr, ψ Sgr, 56 Sgr, 43 Sgr, 11 Sgr, ν2 Sgr, 61 Sgr, ξ1 Sgr, χ1 Sgr, 55 Sgr, 29 Sgr, 15 Sgr, 54 Sgr, θ2 Sgr, Gl 783, 7 Sgr, 28 Sgr, χ3 Sgr, 14 Sgr, 24 Sgr, 50 Sgr, 18 Sgr, κ1 Sgr, 51 Sgr, κ2 Sgr, 33 Sgr, 63 Sgr, Y Sgr, ρ2 Sgr, 57 Sgr, 9 Sgr, HD 169830, 16 Sgr, RS Sgr, 63 Oph, 26 Sgr, HD 179949, 6 Sgr, 30 Sgr, 53 Sgr, 25 Sgr, 65 Sgr, RY Sgr, 17 Sgr, χ2 Sgr, HD 190647, Ross 154, Pistoolitähti, S2
Eksoplaneetat:  HD 169830 b, HD 169830 c, HD 179949 b, HD 190647 b
Messierin luettelo
The Battle of Polytopia

| The Battle of Polytopia |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Midjiwan AB
Julkaisija:  Midjiwan AB
Jakelija:  App Store, Google Play ja Steam
Pelimoottori:  Unity
Julkaistu:  9. helmikuuta 2016
Lajityyppi:  Vuoropohjainen 4X strategiapeli
Pelimuoto:  Yksinpeli, paikallinen co-op, moninpeli
Ikäluokitus:  PEGI 7 
Alusta:  Android, iOS, Nintendo Switch, macOS, Microsoft Windows, Linux, Mac OS
Jakelumuoto:  Digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
The Battle of Polytopia on ruotsalaisen Midjiwan AB -peliyhtiön valmistama sekä julkaisema strategiapeli, joka julkaistiin alun perin helmikuussa 2016 iOS-alustoille nimellä Super Tribes, mutta nimi muutettiin myöhemmin pelin saapuessa myös android-alustoille. Pelissä pelaaja voi pelata yhdellä pelin monesta eri heimosta (eng. tribe) ja taistella muita heimoja vastaan. Peli on ylhäältä päin kuvattu 4x-strategiapeli.
Pelaaminen

Pelissä pelialueena toimii satunnaisesti generoitunut maailma joka koostuu ruuduista joille voi rakentaa erilaisia rakennuksia ja siirtää joukkoja. Pelissä tavoitteena on voittaa muut pelaajat jotka ovat joko muita ihmisiä moninpelin välityksellä tai tekoälyn ohjaamia. Pelin voittaa valtaamalla vastustajiensa pääkaupungit tai saavuttamalla tarpeeksi suuren pistemäärän. Pisteitä saa esimerkiksi kehittämällä omia kaupunkejaan ja muodostamalla niiden välillä maa- ja merireittejä.  Jokaisella heimolla on myös omia ainutlaatuisia kykyjä ja ominaisuuksia.
Vastaanotto

Peli on vastaanottanut enimmäkseen positiivista palautetta ja sitä on kehuttu sen yksinkertaisuudesta ja lähestyttävyydestä. Peli on saanut Metacriticin käyttäjäarvioinneista 8.5/10 ja kriitikkoarvioinneista 72/100. Myös miljardööri Elon Musk on kehunut peliä Twitter-palvelussa.
Hinnoittelu

Peli on ilmainen mobiilialustoille, mutta jotkin heimoista täytyy avata ostamalla ne auki. Steam-palvelussa peli on maksullinen.
Aiheesta muualla

https://polytopia.io/
Tommy Wargh

| Tommy Wargh> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 19. joulukuuta 1986 (ikä 37) Örnsköldsvik, Ruotsi
Kansalaisuus:   Ruotsi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  179 cm
Paino:  80 kg
Seura
Seura:  ei joukkuetta
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2005–
Aik. seurat:  MODO Hockey (SEL) Molot-Prikamje Perm (RUS-2) Jugra Hanty-Mansijsk (KHL) Avtomobilist Jekaterinburg (KHL) Rubin Tjumen (VHL) HIFK (SML) IF Björklöven (Allsv.)
Tommy Andreas Wargh (s. 19. joulukuuta 1986 Örnsköldsvik, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelasi kaudella 2015–2016 kotimaansa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskan-joukkue IF Björklövenissä. Hän on pelityyliltään kahden suunnan puolustaja. Wargh osaa tarvittaessa pelata myös hyökkääjänä.
Ura > Seuraura

Wargh on MODO Hockeyn kasvatti. Hän voitti joukkueessa U16-junioreiden mestaruuden vuonna 2002 ja J20 SuperElitin mestaruuden vuonna 2004. Wargh teki MODOssa Elitserien-debyyttinsä kaudella 2005–2006, jolloin hän teki 40 runkosarja- ja viidessä playoff-ottelussa tehot 3+9=12, jotka ovat myös Warghin yhden kauden piste-ennätys Elitserienissä. Kausi 2006–2007 hänellä jäi loukkaantumisten takia hieman rikkonaisemmaksi ja Wargh pelasi runkosarjan aikana vain 14 Elitserien-ottelua sekä yhdeksän ottelua MODOn J20-junioreissa. Hän voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden.
Neljän MODOssa pelatun vuoden jälkeen Wargh siirtyi kaudeksi 2009–2010 Venäjän toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Vysšaja Liga-joukkue Molot-Prikamje Permin riveihin. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 8+14=22, joilla Wargh jakoi sarjan puolustajien pistepörssin kahdeksannen sijan Himik Voskresenskin Aleksandr Grišinin kanssa. Hän oli myös kevään 2010 pudotuspelien tehokkain puolustaja tehoilla 6+4=10. Kaudeksi 2010–2011 Wargh siirtyi kaksivuotisella sopimuksella KHL:n tulokasjoukkue Jugra Hanty-Mansijskiin. Tulokaskausi KHL:ssä toi 32 runkosarjaottelussa tehot 1+8=9.
Kesken toisen Jugra-kauden 2011–2012, marraskuussa 2011 Wargh kaupattiin KHL:n jumbojoukkue Avtomobilist Jekaterinburgiin. Kaudeksi 2012–2013 hän siirtyi sarjatasoa alemmas VHL-joukkue Rubin Tjumeniin.
Syyskuussa 2013 Wargh siirtyi 11 ottelun mittaiselle koejalle SM-liigajoukkue Helsingin IFK:hon. Hän pelasi seitsemän ottelua jääden niissä ilman tehopisteitä ja lähti joukkueesta lokakuussa. Kuukautta myöhemmin Wargh teki loppukauden 2013–2014 kattavan jatkosopimuksen kotimaansa toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa pelaavan IF Björklövenin kanssa. Hän oli kevään 2014 Kvalserienissä pelipaikastaan huolimatta joukkueen paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 5+7=12.
Warghin ilmoitettiin jättäneen Björklövenin kauden 2015–2016 jälkeen maaliskuussa 2016.
Ura > Maajoukkueura

Wargh pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2006. Yhteensä hän on pelannut 16 nuorten maaottelua.
The Great American Bash (2008)

The Great American Bashin lava.
The Great American Bash (2008) oli viides vuosittainen The Great American Bash showpaini pay-per-view (PPV) tapahtuma, minkä World Wrestling Entertainment (WWE) tuotti. Se järjestettiin 20. heinäkuuta, 2008 Nassau Veterans Memorial Coliseumilla Uniondalessa, New Yorkissa ja tapahtumassa esiintyi painijoita RAW'sta, SmackDown:sta ja ECW brändistä.
Taustaa

SmackDownista pääfeudi, mikä eteni The Great American Bashiin oli Triple H:n ja Edgen välillä WWE -mestaruudesta. 4. heinäkuuta SmackDownissa, SmackDownin toimitusjohtaja Vickie Guerrero ilmoitti, että Triple H tulisi puolustamaan WWE -mestaruutta The Great American Bashissa Edgeä vastaan. Samana iltana, Edge purki häät, koska hän ei ollut enää World Heavyweight mestari hävittyään sen CM Punkille 30. kesäkuuta RAW'ssa. Edge kuitenkin muutti mieltään ja ilmoitti, että häät olisi tulossa. 18. heinäkuuta SmackDownissa, Edge ja Vickie pitivät heidän häiden vastaanottoa (kayfabe). Vastaanoton lopussa, Guerreron ja Edgen ollessa edelleen kehässä, Triple H ilmestyi ja paljasti videolla, Edgen salarakkaan ja Vickien hääsuunnitelijan, Alicia Foxin suutelemassa Edgeä.
Pääfeudi RAW'sta oli CM Punkin ja Batistan välillä World Heavyweight -mestaruudesta. 23. kesäkuuta, CM Punk ja Batista arvottiin RAW brändiin WWE:n vuosittaisessa arvonta tilaisuudessa. Night of Championsissa, määrättiin, että joko Batista tai John Cena toisivat Maailman -mestaruuden RAW brändille. Tapahtuman aikana, Batista epäonnistui voittamaan World Heavyweight -mestaruutta Edgeltä, kun taas Cena epäonnistui voittamaan WWE -mestaruutta Triple H:lta. Seuraavassa RAW'ssa, CM Punk käytti Money in the Bank -salkun mestaruusottelun sopimuksen Edgen World -mestaruuteen ja voitti titelin, kun Batista oli pieksänyt Edgen. Myöhemmin saman iltana, Punk puolusti onnistuneesti mestaruutta John "Bradshaw" Layfieldiä vastaan Cenan ja Cryme Tymen avulla. 7. heinäkuuta, Punk puolusti onnistuineesti mestaruutta Snitskyä vastaan. Myöhemmin samana iltana, Batistasta tlu #1 haastaja Punkin World -mestaruuteen, kun hän voitti Cenan, JBL:n ja Kanen Fatal 4-Way matsissa. 14. heinäkuuta RAW'ssa, Punk voitti Kanen ulos-laskulla ei-titteli ottelussa. Ottelun jälkeen, Kane yritti hyökätä Punkin kimppuun, mutta Batista juoksi kehään ja pysäytti hänet. Punk tarjosi kättelyä, mutta Batista iski Punkille spinebusterin.
ECW'sta pääfeudi oli Mark Henryn ja Tommy Dreamerin välillä. 1. heinäkuuta ECW'ssä, Mark Henry kohtasi Colin Delaneyn matsissa, minkä stipulaationa oli; jos Delaney voittaa, Dreamerista tulisi ykköshaastaja Henryn ECW -mestaruudesta. Henry voitti matsin eikä Dreamer saanut titteli mahdollisuutta. Seuraavan viikon ECW'ssä, Henry kohtasi Dreamerin ei-titteli matsissa, mikä päättyi ei-tulokseen, kun Henry poistui ringistä hyökätäkseen Delaneyn kimppuun. Tony Atlas oli spesiaali kuuluttajana matsin ajan ja pelasti Colini Henryn hyökkäykseltä. Atlas kuitenkin käänyti "heeliksi" ja hyväksyi Henryn hyökätä Delaneyn kimppuun. Henry sitten palasi kehään ja pieksi Dreamerin, kun matsi oli päättynyt ei-tulokseen.
Ottelut ja tulokset

| # | Matsit | Stipulaatiot | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| Dark | Umaga voitti Mr. Kennedyn | Singles ottelu | ? |
| 1 | Curt Hawkins ja Zack Ryder voittivat John Morrisonin ja The Mizin (c), Jessen ja Festusin, ja Finlayn ja Hornswogglen | Fatal 4-way matsi WWE Tag Team -mestaruudesta | 09:04 |
| 2 | Shelton Benjamin voitti Matt Hardyn (c) | Singles matsi WWE United States -mestaruudesta | 10:36 |
| 3 | Mark Henry (c) (Tony Atlasin kanssa) voitti Tommy Dreamerin (Colin Delaneyn kanssa) | Singles matsi ECW -mestaruudesta | 05:30 |
| 4 | Chris Jericho voitti Shawn Michaelsin | Singles matsi | 18:20 |
| 5 | Michelle McCool voitti Natalyan | Singles matsi ensimmäisestä WWE Divas mestarista | 04:39 |
| 6 | CM Punk (c) taisteli Batistan kanssa tupla diskaukseen | Singles matsi World Heavyweight -mestaruudesta | 11:09 |
| 7 | John "Bradshaw" Layfield voitti John Cenan | New York City Parking Lot Brawl | 15:36 |
| 8 | Triple H (c) voitti Edgen | Singles ottelu WWE -mestaruudesta | 16:45 |
The Great American Bash kronologia

Edellinen: The Great American Bash (2007)
Seuraava: The Bash (2009)
CM Punk World Heavyweight mestarina.
Tie 50 (Viro)

Kantatie 50 on Keski-Virossa Viljandin kaupungin pohjoinen sisääntulotie, joka alkaa Viljandin kunnan Aindun kylässä kantatieltä 49 ja päättyy Viljandin keskustaan valtatielle 92.  Tie on 4,2 kilometriä pitkä.
Historiaa

2000-luvun alkupuolelle asti kantatie 50 ulottui Viljandista Imavereen valtatielle 2, mutta kun kantatietä 49 jatkettiin Viljandista Imavereen, kantatie 50 typistyi loppumaan Viljandin pohjoispuolelle ja kantatie 49 ulottui Karksi-Nuiasta Imavereen asti. Näin saatiin yhtenäisempi pohjois-eteläsuuntainen väylä Viron eteläosiin.[lähde? ]
Tien kulku

Kantatie 50 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien kautta:
Tien kulku > Viljandimaa

Viljandin kunta
Viljandin kaupunki
Technicolor

Kuva Aku Ankka -elokuvan alkuteksteistä jossa näkyy teksti In Technicolor.
Technicolor oli varhainen värielokuvajärjestelmä. Sen kehitti aviopari Herbert ja Natalie Kalmusin omistama Technicolor Corporation 1930-luvulla, ja sitä käytettiin aina 1970-luvulle asti. Technicolorille ominaista olivat hyvin rikkaat värit.
Historiaa > Technicolor Corporationin perustaminen

Tohtori Herbert Kalmus, Technicolorin tärkein kehittäjä, joutui ensimmäisen kerran tekemisiin värielokuvajärjestelmien kanssa työskennellessään tutkimusyhtiössä Kalmus, Comstock & Wescott. Vuoden 1912 loppupuolella lakimies ja sijoittaja William Coolidge lähestyi yhtiötä uudella elokuvaprojektorilla nimeltä Vanoscope, jonka käyttömahdollisuuksia hän pyysi tutkimaan. Vanoscopen oli tarkoitus korvata perinteiset projektorit, sillä se kykeni poistamaan välkkeen projisoidusta kuvasta, mutta mittavien testien jälkeen Kalmuksen yhtiö ei pitänyt projektoria käyttökelpoisena.
Herbert Kalmus ja hänen yhtiökumppaninsa tohtori Daniel Comstock ja W. Burton Wescott alkoivat kuitenkin kiinnostua elokuvateknologiasta ja ryhtyivät suunnittelemaan elokuvakameraa, jolla voisi kuvata värimateriaalia. Comstockin valmistaman prototyypin ja lyhyen testifilmin innoittamana William Coolidge antoi kolmikolle 10 000 dollaria keksinnön kehittämiseen vuonna 1915. Saman vuoden marraskuussa perustettiin Technicolor Corporation. Herbert Kalmus keksi nimen tehdäkseen kunniaa hänen ja Comstockin korkeakoululle: Massachusetts Institute of Technologyn vuoden 1904 vuosikirjan kannessa esiintyi sana technique, josta Kalmus johti nimen Technicolor.
Historiaa > 3-komponenttijärjestelmä

Technicolor on niin sanottu 3-komponenttijärjestelmä: väri-informaatio tallennetaan kolmelle mustavalkonegatiiville, joista jokainen sisältää joko punaisen, vihreän tai sinisen värikomponentin. Technicolor Company aloitti työn uuden järjestelmän löytämiseksi 1930-luvun alussa J. A. Ballin johdolla. Ensimmäinen 3-komponenttikamera saatiin valmiiksi vuonna 1932, mikä oli onneksi Herbert Kalmusin yhtiölle, koska Technicolor Corporation oli juuri ennen sitä taloudellisissa vaikeuksissa.
Koska Technicolorin maine oli kärsinyt huonolaatuisten 2-komponenttijärjestelmällä tuotettujen elokuvien takia, etsi Herbert Kalmus yhteistyökumppaneita animaatiostudioista. Ainoastaan Walt Disney oli lopulta kiinnostunut 3-komponenttijärjestelmästä. Herbert Kalmus tarjosi Walt Disney Productionsille viiden vuoden yksinoikeuden järjestelmän käyttöön, joskin Technicolor Corporation joutui myöhemmin lyhentämään sopimuksen vuoteen muiden elokuvastudioiden painostuksen takia. Disneyn ensimmäinen värielokuva uudella Technicolor-järjestelmällä oli kahdeksanminuuttinen Flowers and Trees (1932), jolla Disney voitti ensimmäisen Oscar-palkintonsa. Elokuvaa oli jo ehditty tehdä pitkälle mustavalkoisena, mutta uuden väritekniikan valloittamana Walt Disney päätti aloittaa sen tekemisen uudestaan värillisenä.
Disneyn sopimuksen rauettua Technicoloria alettiin ottaa hitaasti käyttöön näytelmäelokuvissa. Ensimmäinen lyhytelokuva oli La Cucaracha (1934), joka voitti Oscarin parhaasta lyhytelokuvasta. Elämän uhkapeli (Becky Sharp 1935), ensimmäinen pitkä elokuva uudella Technicolor-järjestelmällä, ei kuitenkaan syntynyt yhtä ongelmattomasti: lukuisten tuotanto-ongelmien (mm. alkuperäinen ohjaaja kuoli kesken tuotannon) lisäksi elokuvan värien käyttö oli ontuvaa, ja kriitikot ottivat elokuvan huonosti vastaan, vaikka sitä pidettiinkin merkkipaaluna. Takaiskusta huolimatta vuonna 1936 Technicolor Corporation laajensi toimintaansa avaamalla laboratorion Englannissa, missä seuraavana vuonna julkaistiin ensimmäinen englantilainen Technicolor-elokuva Wings of the Morning (1937). Samana vuonna Disney julkaisi myös ensimmäisen pitkän Technicolor-elokuvansa Lumikki ja seitsemän kääpiötä (Snow White and the Seven Dwarfs, 1937), jonka suosio auttoi purkamaan Becky Sharpin aiheuttamaan skeptismiä. 1940-luvun alussa Technicolor oli jo niin suosittu, että pelkkä "In Technicolor" -lause elokuvan mainoksessa riitti vetämään yleisöä yhtä lailla kuin aikansa suurimmat tähdet.
Historiaa > Muut innovaatiot

Vaikka 3-komponenttijärjestelmä löikin erinomaisesti läpi, jatkoi Technicolor Corporation uusien innovaatioiden kehittämistä. Vuonna 1941 se toi markkinoille Monopack-filmin, joka kykeni tallentamaan värit yhdelle filmille, joten sitä voitiin käyttää lähes missä tahansa kamerassa. Monopack, joka oli käytännössä sama tuote kuin Kodakin aiemmin julkaisema Kodachrome, oli kuitenkin laadultaan huomattavasti heikompi kuin Technicolorin 3-komponenttijärjestelmä, joten siitä ei ollut korvaamaan Technicolor Corporationin pääartikkelia. Monopackia käytettiin kuitenkin monissa elokuvissa sellaisissa kohtauksissa, joissa valtava 3-komponenttikamera olisi ollut epäkäytännöllinen: esimerkiksi elokuvassa Dive Bomber (1941) Monopackia käytettiin lentokohtausten kuvaamiseen. Vuoteen 1944 mennessä Monopackia oli kuitenkin saatu kehitettyä siihen pisteeseen, että sitä voitiin käyttää vaikka koko elokuvan kuvaamiseen; Thunderland, Son of Ficka (1944) oli ensimmäinen tällainen elokuva.
Historiaa > Technicolorin loppu

Technicolorin alamäki alkoi 1950-luvun alussa, kun Kodak julkisti Eastman-komposiittivärinegatiivin, jossa väri-informaatio oli yhdellä filmillä, niin että värielokuvan kuvaamisesta tuli huomattavasti halvempaa ja helpompaa: nyt voitiin käyttää lähes mitä tahansa mustavalkofilmikameraa. Pahempi isku Technicolorille oli kuitenkin Kodakin keksimä menetelmä, jolla myös esityskopiot voitiin tuottaa perinteisellä menetelmällä mustavalkofilmien tapaan. Technicolorin värjäysprosessille ei enää löytynyt yhtä paljon kysyntää. Technicolorin jälkituotantotekniikka oli Kodakin vastaavaa halvempi, kun esityskopioita täytyi tuottaa runsaasti, mutta yleensä Kodak tuli elokuvantekijöille taloudellisemmaksi. Myös Technicolorin tuottamat värit olivat yhä ylivoimaiset, mutta fotokemikaalisella prosessilla tuotetut esityskopiot voittivat kuvan resoluutiossa. Tämä ahdisti edelleen Technicolorin asemaa, koska 1950-luvulla koettiin suurten valkokankaiden ja Cinemascopen aikaa. Vuonna 1955 Technicolor sai kuitenkin julkaistua parannetun version jälkituotantojärjestelmästään, nimeltään Technicolor Process Number Five, joka tuotti tarkempia esityskopioita.
Viimeinen 3-komponenttisella Technicolor-kameralla kuvattu merkittävä elokuva oli The Ladykillers (1955), mutta Technicolorin jälkituotantomenetelmää käytettiin vielä 1970-luvun loppuun saakka. Monet elokuvaajat ja elokuvaohjaajat (mm. Francis Ford Coppola) pitivät Technicolorin värientoistoa parempana kuin Eastmania, minkä takia sillä oli monesti esteettistä merkitystä elokuvatuotannossa. Myös Technicolor-separaation arkistoitavuus piti Technicoloria elossa, ja esimerkiksi monien James Bond -elokuvien esityskopiot tuotettiin Technicolor-järjestelmällä niiden suurten lukumäärien takia. Technicolorin Yhdysvaltain-tehtaat kuitenkin suljettiin vuonna 1975. Kolme vuotta myöhemmin myös Italian Technicolor lopetti toimintansa, ja Englannin-tehtaat myytiin Kiinaan. Technicolor-prosessia käytettiin sen jälkeen moniin kiinalaisiin ja hongkongilaisiin elokuviin, ja myös muutamaan länsimaalaiseen elokuvaan käytettiin Kiinan Technicolor-tehtaiden palveluita. Kiinassa Technicolor-värjäysprosessi lopetettiin lopullisesti vuonna 1993.
Technicolor Corporation on pysynyt elossa jatkamalla muilla elokuvatuotannon aloilla, kuten CD- ja DVD-levyjen sarjatuotannossa, ja filmien kehittämisessä ja esityskopioiden tuottamisessa. Yhtiö toi myös värjäysprosessinsa hetkellisesti takaisin markkinoille vuonna 1997, jonka jälkeen sitä käytettiin vanhojen Technicolor-elokuvien restauroinnissa, ja joissakin uusissa elokuvissa, kuten Pearl Harbourissa (2001) ja Toy Storyssa (1995). Technicolorin värjäystekniikalle syntynyt  kysyntä oli kuitenkin tässä vaiheessa hyvin marginaalista, koska esimerkiksi Kodakin Vision2-sarjan elokuvafilmien väritoisto vastasi hyvin Technicolorin värjäysprosessia. Thomson Multimedian ostettua Technicolor Corporationin vuonna 2001 värjäysprosessi lakkautettiin. Nykyään Technicolor Corporation on maailman suurin itsenäinen DVD-levyjen valmistaja ja elokuvafilmin kehittäjä.
3-komponenttijärjestelmän tekninen toiminta

3-komponenttisen Technicolor-kameran tärkein osa on prisma, jonka avulla objektiivin läpi tuleva kuva saadaan jokaiselle filmille. Prisman sisällä on puoliläpäisevä peili, joka jakaa kuvan kuution muotoisen elementin kahdelle puolelle. Toisella puolella on vihreän komponentin filmi. Filmin edessä on suodatin, joka päästää läpi vain vihreän valon. Vihreän komponentin mustavalkofilmi on pankromaattinen, eli se pystyy tarvittaessa rekisteröimään spektrin kaikki värit. Prisman toisella laidalla on magentan värinen suodatin, joka päästää läpi kaiken muun paitsi vihreän värin. Suodattimen takana on sekä sinisen että punaisen komponentin mustavalkofilmit: edessä on ortokromaattinen, läpäisevä mustavalkofilmi joka rekisteröi vain sinisen värin, ja takana oleva filmi puolestaan vain punaisen värin.
Jälkituotannossa filmeistä tuotettiin matriisit kopiointia varten. Jokainen matriisi oli gelatiinipintainen reliefi, joka värjättiin: punainen komponentti syaaniksi, vihreä magentaksi ja sininen keltaiseksi. Tulostaessa esityskopiota jokainen komponentti käy kosketuksessa tulostettavan positiivifilmin kanssa ja värjää sen omalla värillään. Kun esityskopio on värjätty jokaisella komponentilla, tuloksena on kokovärikuva. Joskus pohjana käytetty positiivifilmi oli mustavalkoversio kameranegatiiveista optisella ääniraidalla, jolloin kuvan tummat alueet olivat vahvempia. Vuonna 1946 matriisitfilmit paranivat kuitenkin niin, että tähän ei ollut tarvetta ja pohjana käytettiin pelkästään tyhjää positiivifilmiä.
Animaatiotuotannossa ei yleensä käytetty omaa filmiä jokaiselle värikomponentille, vaan jokaisesta ruudusta valotettiin peräkkäin kolme ruutua (kuten Technicolorin ensimmäisissä värijärjestelmissä), joista jokainen toistaa vain punaisen, vihreän tai sinisen sävyt. Jälkituotanto toteutettiin kuitenkin samalla tavalla: yhden filmin komponentit jaettiin kolmelle filmille, josta tehtiin esityskopiot samalla tekniikalla.
Edut ja haitat

Monet elokuvaohjaajat ja kuvaajat arvostivat Technicolor-tekniikkaa aikanaan sen värientoiston takia, johon järjestelmän jälkituotantotekniikka auttoi huomattavasti. Technicolorin suurimmaksi eduksi on ajan mittaan tullut kuitenkin sen arkistoitavuus. Siinä missä asetaattipohjaisten komposiittivärifilmien sävyt haalistuvat ajan mittaan, Technicolorin käyttämät mustavalkofilmit ja värjäystekniikalla tuotetut esityskopiot säilyttävät värit hyvin. Esimerkkinä tästä käyköön elokuvan Tähtien sota (1977) restaurointi 1990-luvulla: elokuvan kaikkien komposiittivärikopioiden kerrotaan olleen niin haalistuneita, että värimäärittelyyn voitiin käyttää vain ohjaaja George Lucasin omistamaa Technicolor-värjättyä filmiä, jonka oli vielä hyvässä terässä.
Aikanaan Technicolorin käyttö oli kuitenkin hankalaa: värisuodattimien ja prismojen takia valoa hävisi huomattavasti matkalla filmille. 1940-luvulla filmit olivat muutenkin valoherkkyydeltään puutteellisia, joten Technicolorin käyttöön sisätiloissa vaadittiin kohtuuttoman paljon valaistusta. Tämä nosti studioiden lämpötilaa, mikä aiheutti monesti ongelmia, erityisesti näyttelijöille.
Technicolor Corporation otti myös monopoliaseman Technicolor-tekniikassa: yhtiö ei myynyt kameroitaan vaan vuokrasi niitä, ja antoi vain oman henkilökuntansa käyttää laitteitaan. Erityisesti Technicolor-kuvausryhmän värikorjaajana toimineen Natalie Kalmusin takia tästä aiheutui ongelmia: hän sekaantui usein elokuvien taiteelliseen puoleen värien osalta, minkä takia hän sai kohtuuttoman huonon maineen ja joskus myös porttikiellon kuvauspaikoille. Elokuvien jälkituotannossakin elokuvastudiot olivat riippuvaisia Technicolor Corporationista, mikä osaltaan lisäsi Kodakin Eastman-värifilmien suosiota, koska niitä voitiin käsitellä missä laboratoriossa tahansa.
Kirjallisuutta

Basten, Fred E.: Glorious Technicolor: The Movies’ Magic Rainbow.  Easton Studio Press, 2005.  ISBN 0-9647065-0-4.
Layton, James – Pierce, David: The Dawn of Technicolor, 1915–1935.  Rochester (N.Y.):  George Eastman House, 2015.  ISBN 978-0-93539-828-1.
Haines, Richard W.: Technicolor Movies: The History of Dye Transfer Printing.  McFarland & Company, 2003.  ISBN 0-7864-1809-5.
Tuliara, Pekka: ”Tuhat ja yksi lumoavaa hetkeä Technicolorin kuninkaan ja kuningattaren seurassa”, Filmihullu 2/2009.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Technicolor Corporationin kotisivut
Anna May Wong ja Beatrice Bentley elokuvassa Toll of the Sea (1922)
3-komponenttikamera 1930-luvulta
Lumikki ja seitsemän kääpiötä
Peter Brandt

Peter Brandt (s. 15. tammikuuta 1958) on suomalainen entinen aitajuoksija.
Brandt voitti 400 metrin aitojen Suomen mestaruuden vuonna 1981 ajalla 51,96 .
Seuratasolla Brandt edusti Viipurin Urheilijoita.