stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
16. elokuuta
Juhlapäiviä

Unkarin kuninkaan Tapani I Pyhän juhlapäivä.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |   Lyhyt tiivistelmä päivästä 16. elokuuta: |  |
:   Robin Hull 1740 – Suomen kenraalikuvernööri Georg Magnus Sprengtporten syntyi.  1780 – Amerikan vapaussota: Britit voittivat yhdysvaltalaiset Camdenin taistelussa.  1819 – 10–20 ihmistä kuoli Peterloon verilöylyssä, kun paikalliset sotilasyksiköt hajottivat Manchesterissa yleistä äänioikeutta sekä muita uudistuksia vaatineiden mielenosoittajien joukon.  1866 – Tehtailija Karl Fazer syntyi.  1974 – Suomalainen snookerpelaaja Robin Hull syntyi.  1977 – Yhdysvaltalainen laulaja Elvis Presley kuoli.  
Katso myös: kalenteri ~ 15. elokuuta, 17. elokuuta
Vuoden kuukaudet ja päivät
| --- | --- |
tammikuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
helmikuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  (30 )
maaliskuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
huhtikuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
toukokuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
kesäkuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
heinäkuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
elokuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
syyskuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
lokakuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
marraskuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
joulukuu: 1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31
Uppsalan kokous

Uppsalan kokous oli Ruotsin Uppsalassa maaliskuussa 1593 järjestetty kirkolliskokous, joka vakiinnutti luterilaisuuden Ruotsin valtionuskonnoksi.
Tausta

Luterilainen uskonpuhdistus oli käynnistynyt Ruotsissa jo Kustaa Vaasan aikana, mutta katolilaisia tapoja suosinut kuningas Juhana III oli antanut Ruotsin kirkolle vuonna 1577 punaisena kirjana tunnetun uuden jumalanpalvelusjärjestyksen, joka palautti käyttöön osia katolisesta messusta. Juhana III:n kuoltua vuonna 1592 hallitsijaksi tuli hänen poikansa Sigismund, joka oli samalla Puolan kuningas ja siten katolilainen. Ruotsissa heräsi pelkoja, että Sigismund saattaisi käynnistää maassa vastauskonpuhdistuksen. Sigismundin kanssa vallasta kilpaillut Juhanan nuorempi veli Kaarle-herttua kutsui yhdessä Ruotsin valtaneuvoston kanssa koolle sääty- ja kirkolliskokouksen Uppsalaan.
Kokous ja sen päätökset

Ruotsin piispat, rovastit ja joukko muita papiston edustajia kutsuttiin Uppsalaan 25. helmikuuta 1593 päättämään kirkollisista opeista ja seremonioista, yleisestä kurista ja järjestyksestä sekä piispanvaaleista. Paikalle saapui yli 300 pappia ja neljä piispaa sekä muiden säätyjen kuten aatelin ja porvariston edustajia. Kokouksen avasi valtakunnankansleri Nils Gyllenstierna 1. maaliskuuta Kaarle-herttuan ja valtaneuvoston läsnäollessa. Puheenjohtajaksi valittiin teologian professori Nicolaus Olai Bothniensis.
Uppsalan kokous hyväksyi Augsburgin tunnustuksen Ruotsin kirkon ohjenuoraksi. Siitä sekä vanhemmista ekumeenisista uskontunnustuksista poikkeava opetus kiellettiin. Juhana III:n punaisen kirjan liturgia hylättiin. Vanhempi vuoden 1571 kirkkojärjestys palautettiin voimaan. Katolisuuden ohella kielletyksi tuli myös kalvinismi, vaikka kokouksen järjestäneen Kaarle-herttuan tiedettiin olevan mieltynyt siihen. Kokous päätti myös, että katolilainen Sigismund voitaisiin kruunata Ruotsin kuninkaaksi vain, mikäli hän antaisi säädyille vakuutuksen valtakunnan uskonnon pitämisestä ennallaan ja vahvistaisi Uppsalan päätökset muuttamattomina. Muilta vieraan uskon tunnustajilta kiellettiin toimiminen valtakunnan viroissa. Lisäksi kokous päätti Uppsalan yliopiston uudelleenavaamisesta ja valitsi 15. maaliskuuta Abraham Angermannuksen Ruotsin arkkipiispaksi. Kokouksen päätökset hyväksyttiin Kaarle-herttuan, valtaneuvoston ja muiden osallistujien nimissä 20. maaliskuuta. Kopioita Uppsalan päätöksestä lähetettiin paikallisen papiston ja säätyjen hyväksyttäviksi ja allekirjoitettaviksi Ruotsin maakuntiin.
Suomalaiset

Suomesta Uppsalan kokoukseen osallistuivat Turun piispa Eerik Sorolainen ja 12 muuta pappia. Myös suomalainen Petrus Melartopaeus kuului osallistujiin. Piispa Sorolainen joutui esittämään Uppsalassa julkisen anteeksipyynnön siitä, että oli hyväksynyt punaisen kirjan käytön. Turussa järjestettiin myöhemmin samana vuonna pappeinkokous, jossa 253 suomalaista pappia sekä kymmeniä muiden säätyjen edustajia hyväksyi ja allekirjoitti Uppsalan päätöksen.
Muuta

Uppsalan kokousta pidettiin niin merkittävänä tapahtumana Ruotsin historiassa, että sen muistoa juhlittiin näyttävästi tasavuosina 1693, 1793 ja 1893. Uppsalan päätöksen alkuperäinen pergamenttiasiakirja on nykyään Ruotsin valtionarkiston kokoelmissa.
Kansainvälisessä kirjasarjassa Corpus Christianorum julkaistaan ​​kokouksen päätöksestä kriittinen painos sekä yksityiskohtainen englanninkielinen selostus.
Västeråsin pappien allekirjoittama kopio Uppsalan päätösasiakirjasta.
Steinerkasvatuksen liitto

Steinerkasvatuksen liitto ry on kaiken steiner­pedagogisen toiminnan katto- ja yhteistoimintajärjestö Suomessa.
Vuoden 2025 aikana Suomessa toimii:
23 steinerkoulua, joissa on yhteensä n. 5000 oppilasta
Kaikki koulut toimivat virallisen opetuksenjärjestämisluvan alla
Kouluista 9 antaa lukio-opetusta
Kouluista 2 on hoitopedagogisia erityiskouluja
35 steinerpäiväkotia / koulun yhteydessä olevaa esiopetusryhmää, joissa on yhteensä n. 1000 lasta.
8 muuta steinerpedagogista yhteisöä.
Toiminta

Steinerkasvatuksen liitto toimii Suomen steinerkoulujen, -päiväkotien ja steinerpedagogisten yhteisöjen yhteistyöjärjestönä ja edustaa steinerpedagogiikkaa Suomessa jäsenjärjestöjensä rinnalla. Yhdistyksen tarkoituksena on myös steinerpedagogisia päämääriä toteuttavien yhteisöjen toimintaedellytysten edistäminen, jäsenten taloudellisia ja toiminnallisia edellytyksiä säätelevän lainsäädännön seuraaminen, jäsenten ja yhteiskunnan välisten suhteiden sekä taloudellisten toimintaresurssien riittävyyden varmistaminen.
Tehtävien toteuttamiseksi liitto mm. antaa lausuntoja, pitää yhteyttä päättäjiin, järjestää ja tukee steinerpedagogista tutkimus- ja selvitystyötä, esitelmä-, näyttely-, kurssi- ja seminaaritoimintaa sekä julkaisee steinerpedagogista kirjallisuutta sekä Steinerkasvatus-lehteä. Yhdistys toimii myös yhteistyössä kansainväliseen steinerpedagogisen liikkeen kanssa.
Steinerkasvatuksen liiton johtokunnan puheenjohtaja on Kati Ylinampa. Liiton hallitus toimii steinerpedagogiikan yhteistyö- ja asiantuntijaryhmänä joka käsittelee monia erilaisia steinerpedagogiikkaan ja sen toteuttamiseen liittyviä kysymyksiä.
Historia

Steinerkasvatuksen liitto ry perustettiin 4. lokakuuta 2008 Espoossa. Liiton perustamisajatuksena oli koota kaikki steinerpedagoginen toiminta yhden yhdistyksen piiriin ja näin selkiyttää sekä voimistaa steinerkasvatuksen kenttää Suomessa. Steinerkasvatuksen liitto jatkaa yli 50 vuotta vanhaa perinnettä ja yhdistää Steinerpedagogiikan seuran ja Steinerpedagogisten yhteisöiden toiminnot.
Steinerkasvatuksen liiton edeltäjä, Steinerpedagogiikan seura on edustanut steinerpedagogiikkaa Suomessa jo ennen ensimmäisen steinerkoulun perustamista Suomeen. Seuran puheenjohtajia ovat olleet mm. Reijo Wilenius, Marja Dahlström, Lea Blåfield, Simo Taimi ja Jarno Paalasmaa.
Steinerkasvatuksen liiton puheenjohtajat

2008-2012 Jarno Paalasmaa
2013-2016 Kirsi Perttola-Ylinampa
2017-2020 Helena Sandell
Ion Antonescu

| Ion Victor Antonescu |
| --- | --- |

Valtionpäämies eli Conducător
 6. syyskuuta 1940 – 23. elokuuta 1944  
Edeltäjä:  Kaarle II
Romanian 43. pääministeri
 4. syyskuuta 1940 – 23. elokuuta 1944  
Edeltäjä:  Ion Gigurtu
Seuraaja:  Constantin Sănătescu
Romanian ulkoministeri
 26. tammikuuta 1941 – 1. tammikuuta 1943  
Edeltäjä:  Mihail R. Sturdza
Seuraaja:  Mihai Antonescu
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1882  Pitești, Romania
Kuollut: 1. kesäkuuta 1946 (63 vuotta) Jilava, Romania
Ammatti:  sotilas
Arvonimi: Romanian marsalkka, Conducător
Puoliso:  Maria Antonescu
Ion Antonescu (15. kesäkuuta 1882 Pitești, Romania – 1. kesäkuuta 1946 Jilava) oli Romanian pääministeri ja diktaattori toisen maailmansodan aikana vuosina 1940–1944.
Elämäkerta

Antonescu syntyi porvariperheeseen, jossa oli jonkinlaisia sotilasjuuria. Hän kävi Craiovan ja Iașin sotilaskouluja, valmistui luokkansa priimuksena ratsuväkikoulusta 1904 ja 1911 sotilasakatemiasta.
Luutnanttina Antonescu otti osaa vuoden 1907 maatyöläisten kapinan tukahduttamiseen Galațin lähistöllä. Vuonna 1913 hän osallistui toiseen Balkanin sotaan Bulgariaa vastaan ja hänet palkittiin Romanian korkeimmalla kunniamerkillä. Ensimmäisessä maailmansodassa hän toimi marsalkka Constantin Prezanin esikuntapäällikkönä. Hän suunnitteli Romanian menestyksekkään puolustuksen Saksan sotamarsalkka August von Mackensenin hyökkäystä vastaan Moldaviassa 1917 syksyllä, kun loput Romaniasta oli jo miehitetty loppuvuodesta 1916.
Antonescu sai mainetta taitavana ja käytännönläheisenä komentajana. Hän sai lempinimen Câinele roșu (punainen koira). Vuonna 1919 Unkarin-Romanian sodan aikana Antonescu ja kenraaliluutnantti Constantin Prezan organisoivat operaation, jossa Romania sai voiton Unkarin puna-armeijasta ja miehitti Budapestin. Antonescu ylennettiin everstiluutnantiksi ja hänelle myönnettiin Romanian korkea-arvoisin Mikael Rohkean sotilasritarikunnan kunniamerkki joulukuussa 1919.
Vuodet 1922–1926 hän oli sotilasattašea Ranskassa ja Isossa-Britanniassa. Hän palasi Școala Superioară de Războin (ylempi sotilaskoulu) johtajaksi vuosiksi 1927–1930 ja oli suuren päämajan päällikkö 1933–1934.
Entisen kuninkaan Ferdinandin poika Kaarle II palasi maanpaosta kesäkuussa 1930 ja syrjäytti alaikäisen poikansa Mikaelin (s. 1921) valtionhoitajat. Antonescu nimitettiin puolustusministeriksi 1937–1938. Helmikuussa 1938 kuningas julistautui itsevaltiaaksi fasistisen rautakaartin kasvavan vallan pelossa ja perusti korporatiivisen diktatuurin.
Syyskuussa 1940, kun Romanian oli pitänyt luovuttaa Bessarabia ja Pohjois-Bukovina Neuvostoliitolle (28. kesäkuuta) Molotov–Ribbentrop-sopimuksen mukaisesti ja Pohjois-Transilvania Unkarille (30. elokuuta) Wienin toisen välitystuomion mukaisesti, kuningas Kaarle II nimitti Antonescun pääministeriksi (4. syyskuuta). Antonescu muodosti Rautakaartin kanssa ns. kansallisen legioonalaishallituksen. Hän pakotti kuninkaan luopumaan kruunusta ja lähtemään maapakoon. Kaarlen poika Mikael kruunattiin jälleen kuninkaaksi 6. syyskuuta. Antonescu nimitti itsensä arvonimellä Conducător, johtaja, ja otti diktatoriset oikeudet. Kuninkaalle jäi vain keulakuvan asema.
Toinen maailmansota

Romanialla oli mahdollisuus revanssisotaan kolmella suunnalla, Saksa lännessä, Neuvostoliitto idässä ja Bulgaria etelässä. Antonescu haki liittoa Saksan kanssa, saadakseen takaisin edes Neuvostoliitolle menetetyt alueet. Liitto oli kiinnostava myös Saksan kannalta, jota kiinnostivat Romanian tärkeät öljyvarat. Ensimmäiset Saksan joukot saapuivat maahan 12. lokakuuta 1940 uudistamaan Romanian asevoimia. Antonescu piti myös sotaa Unkarin kanssa Transilvaniasta väistämättömänä, kun Neuvostoliitto olisi lyöty.
Antonescu lähestyi fasistista ja antisemiittistä Rautakaartia ja tarjosi heille paikkoja hallituksessa 15. syyskuuta 1940. Hän halusi tuota kautta kaartin omaan hallintaansa, koska sen paramilitaariset toimet söivät maan poliittista vakautta. Ajanjakso tunnetaan Romaniassa nimellä kansallislegioonavaltio (Statul național-legionar). Viimein, Antonescun kieltäydyttyä toistuvasti Rautakaartin vaatimuksista, se kapinoi 21. tammikuuta 1941. Antonescu murskasi kapinan nopeasti Saksan hyväksyessä toimen taloudellisen vakauden nimessä. Rautakaarti kiellettiin ja sen johtajat vangittiin tai karkotettiin maasta.
Romanian armeija liittyi Saksan Wehrmachtin kanssa hyökkäykseen Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 suurimpien laillisten puolueiden johtajien tuella. Joukot miehittivät menetetyt alueet, kuten myös Odessan. Odessassa järjestettiin syksyllä yksi historian verisimmistä joukkomurhista. Antonescu nimitti itsensä marsalkaksi ja Odessan satama nimitettiin uudelleen hänen mukaansa. Sotamenestys ja uudistukset toivat Antonesculle merkittävän kansansuosion. Maassa siedettiin jonkinlaista johdon arvostelua, ja jotkut historioitsijat ovat pitäneet Romaniaa vähiten Saksaa myötäilevänä sen liittolaismaista.
Romanian joukot eivät pysähtyneet entisille rajoilla, vaan jatkoivat syvemmälle Ukrainaan ja Venäjälle. Romanian poliitikot ja liittoutuneet protestoivat päätöstä. Romanian kärsittyä murskaavat tappiot Stalingradissa Antonescun kansansuosio hiipui nopeasti. Hän aloitti neuvottelut aselevosta, muttei voinut hyväksyä vaatimusta ehdottomasta antautumisesta.
Kesällä 1944 puna-armeijan työntäessä saksalaisia kohti Romaniaa Antonescu kieltäytyi neuvottelemasta rauhasta, luultavasti kunniakäsityksensä vuoksi tai poliittisten kykyjensä puutteesta johtuen. Epätoivoisessa tilanteessa 24. elokuuta 1944 kuningas Mikael, jota Romania poliittiset puolueet tukivat, syrjäytti Antonescun ja pidätytti hänet.
Antonescu luovutettiin Neuvostoliittoon. Hänet tuotiin myöhemmin takaisin Romaniaan, ja toukokuussa 1946 hänet asetettiin liittoutuneiden valvontakomission vaatimusten mukaisesti oikeuden eteen sotarikoksista, hyökkäyssodan valmistelusta, sekä maanpetoksesta. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin yhdessä kolmen muun hallintonsa edustajan kanssa Jilavan linnoituksessa lähellä Bukarestia 1. kesäkuuta 1946.
Antonescu ja holokausti

Antonescun rooli holokaustissa on epäselvä.lähde? Hän ei hyväksynyt natsien näkemystä herrarodusta, ja hänen antisemitisminsä oli suurimmaksi osaksi taloudellista nationalismia. Hänen ottoäitinsä Frida Cuperman oli juutalainen, kuten hänen entinen vaimonsa Rasela Mendel, jonka hän nai Lontoossa 1920-luvulla.
Kesällä 1941 Antonescu käynnisti Romanian oman version lopullisesta ratkaisusta. Ohjelman mukaan Bessarabian ja Bukovinan juutalaisväestö tuli evakuoida ja eliminoida. Vuonna 1941 etenevä Romanian armeija syytti ”juutalaisia vastarintaliikkeitä” hyökkäyksistä ja määräsi kaikki Bessarabian ja Bukovinan juutalaiset (80 000–150 000), joita syytettiin kommunistiagenteiksi virallisessa propagandassa, siirrettäväksi Transnistriaan. Useat kuolivat viikon kestäneellä matkalla kuolemanjunalla itään ilman riittävää vettä ja ruokaa. Joulukuussa 1941 ilmoitettiin 108 000 juutalaista asutetun Transnistriaan. Vuonna 1942 viranomaisten mukaan maakunnassa oli 80 087 juutalaista ja joulukuussa 54 300. Kuljetukset lopetettiin aikaisin 1942 ja maaliskuussa 1943 siirretyt juutalaiset tuotiin takaisin Romaniaan. Noin 10 000 palasi.
Vanhan Romanian noin 300 000 juutalaista ei lähetetty saksalaisten pyynnöstä huolimatta leireille, ilmeisesti siinä pelossa, että koko maan talous romahtaisi.
Puhdistukset jatkuivat miehitetyssä Transnistriassa, jossa 70 000–90 000 juutalaista ja romania sekä tuntematon määrä Neuvostoliiton juutalaisia ammuttiin ja näännytettiin nälkään.
Romanian armeija murhasi arviolta noin 280 000 - 380 000 juutalaista kesien 1941-1942 välisenä aikana. Raul Hilbergin mukaan "mikään muu maa, paitsi Saksa, ei osallistunut yhtä laajamittaisesti juutalaisten tuhoamiseen kuin Romania." Kun Antonescu havaitsi Saksan olevan häviämässä toisen maailmansodan, hän alkoikin suojella juutalaisia, vaikka oli aiemmin henkilökohtaisesti määrännyt armeijan murhaamaan heidät. Antonescun aikainen Romania on suoraan vastuussa noin 400 000 juutalaisen tuhoamisesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ion Antonescu Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  NARA  SNAC  IdRef 
Kansallisen legioonalaishallituksen johtaja, Conducător Ion Antonescu ja varapääministeri, Rautakaartin johtaja Horia Sima lokakuussa 1940. Kuvassa Antonescun ja Siman yläpuolella Rautakaartin edesmenneen perustajan Corneliu Zelea Codreanun kuva
Antonescu (oik.) kättelee Saksan ulkoministeri Joachim von Ribbentropia tammikuussa 1943.
Antonescun teloitus
Iașin pogromi, Romanian viranomaisten murhaamia juutalaisia kadulla Iașissa 29. kesäkuuta 1941.
Kettu

| Kettu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Koiraeläimet Canidae
Suku::  Ketut Vulpes
Laji::  vulpes
Kaksiosainen nimi
 Vulpes vulpes  (Linnaeus, 1758) 
 Ketun nykyinen levinneisyys.
Katso myös
   Kettu Wikispeciesissä   Kettu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kettu eli punakettu (Vulpes vulpes) on koiraeläin. Se on maailman levinnein maalla liikkuva petoeläin: sen levinneisyysalue käsittää lähes koko Pohjois-Amerikan ja Euraasian. Lisäksi Pohjois-Afrikassa elää jonkin verran kettuja.
Kettu on aikaisemmin ollut arvokas turkiseläin, ja varsinkin sen harvinaiset värimuunnokset ovat olleet haluttua kauppatavaraa vuosisatojen ajan. Näitä muunnoksia ovat muun muassa mustakettu, ristikettu, hopeakettu ja harvinainen, kokonaan valkoinen ja punasilmäinen albiinokettu.
Ulkonäkö ja koko

Punakettu on kettujen suvun (Vulpes) kookkain laji, tosin kettujen koon alueellinen vaihtelu on todella suurta. Täysikasvuisen ketun pituus ilman häntää vaihtelee välillä 45–90 senttimetriä; tuuhea häntä on 30–55 senttimetriä pitkä. Ketun paino vaihtelee viidestä kilosta kymmeneen kiloon. Urokset ovat kookkaampia ja syksyisin ketut painavat enemmän koska niille on kertynyt rasvaa talven varalle. Suomessa ketun keskipaino on 5–8 kilogrammaa.
Väriltään kettu on tavallisesti punaruskea punakettu; sävy voi vaihdella vaalean kellanruskeasta hyvinkin syvänpunaiseen. Sillä on valkoinen tai harmaa vatsanalus sekä tavallisesti mustat korvankärjet ja raajat. Myös hännänpää on tavallisesti valkoinen, ja eläimen kurkussa ja rinnassa voi olla valkeita merkkejä. Luonnossa tavataan muitakin värimuotoja, kuten hopeakettuja (noin 10 % ketuista, varsinkin Pohjois-Amerikassa ja Siperiassa), joiden sävy vaihtelee hopeanvärisestä lähes mustaan. Ristikettu on punaisen ja mustan ketun risteymä, jonka selässä on tavallisesti musta ristikuvio.
Levinneisyys

Kettuja esiintyy luontaisesti Euroopassa, Aasian pohjoisosissa, Pohjois-Amerikassa ja Saharan pohjoispuolisessa Afrikassa. 1800-luvulla kettu levitettiin ketunmetsästyksen takia myös Australiaan ja Uuteen-Seelantiin. Näillä uusilla elinalueilla se on muiden tuontieläinten tavoin aiheuttanut merkittäviä ongelmia alkuperäiselle luonnolle, mistä johtuen kettua pidetään yhtenä maailman sadasta haitallisimmasta vieraslajista. Ketulla ei ole erityisiä vaatimuksia elinympäristönsä suhteen, vaan se tulee hyvin toimeen metsissä, pelloilla ja niityillä sekä kaupungeissa. Kaikkiruokaisuutensa ja sopeutuvaisuutensa vuoksi se on koiraeläimistä laajimmalle levinnyt.
Eräillä seuduilla ketusta esiintyy paikallisia alalajeja. Sellaisia ovat esimerkiksi:
Vulpes vulpes arabica Arabian niemimaalla
Vulpes vulpes ichnusae Sardiniassa ja Korsikassa
Vulpes vulpes indutus Kyproksessa
Vulpes vulpes japonica Japanissa
Vulpes vulpes peculiosa Koreassa.
Elintavat

Ketut majoittuvat yleensä toisten eläinten, kuten mäyrien, kaivamiin tai luonnon muovaamiin onkaloihin. Tarvittaessa kettu voi kaivaa pesäkolon itsekin. Pesää käyttää usea kettusukupolvi perätysten. Ketulla voi olla reviirillään useita pesiä, joista yhdessä kasvatetaan poikaset ja muita käytetään esimerkiksi ruuan varastoimiseen. Pesät ja niitä yhdistävät käytävät saattavat muodostaa monimutkaisen labyrintin. Ketunpesää ympäröi usein voimakas, pistävä haju.
Kettu on kaikkiruokainen. Ravinto koostuu lähinnä jyrsijöistä, mutta sille kelpaavat myös hyönteiset, kasvit ja raadot. Kettu jahtaa hiiriä, jäniksiä, kanalintuja ja kaloja. Kasveista se syö marjoja ja hedelmiä sekä viljaa. Kettu voi saalistaa myös metsäkauriin tai valkohäntäpeuran vasoja. Kaupungeissa se voi tonkia jätteitä. Ketun tyypillinen saalistustapa on vahtia jyrsijän kololla ja hyökätä salamannopeasti saaliin kimppuun sen tullessa ulos aukosta. Kettu metsästää pääasiassa hämärässä ja öisin.
Ketun luontaisia vihollisia ovat pääasiassa suurpedot, varsinkin susi ja ilves. Ne pyrkivät järjestelmällisesti tappamaan reviireiltään pienemmät pedot vähentääkseen näin kilpailua saaliseläimistä. Esimerkiksi Keski-Suomessa on havaittu, että kun jollekin alueelle muodostuu uusi susireviiri, kettujen ja supikoirien määrä alueella kutistuu ja vastaavasti metsäkanalinnut alkavat runsastua. Nuoret ketunpennut voivat jäädä myös maa- ja merikotkan sekä huuhkajan saaliiksi. Merkittävimpiä uhkia niille ovat kuitenkin taudit, liikenne ja metsästys.
Lisääntyminen

Kettujen lisääntymiskäyttäytyminen on vaihtelevaa. Kettu voi olla yksi- tai moniavioinen. Yhdellä uroksella voi olla useita naaraita, joista vain yksi tai useammat saavat pentuja. Pennut syntyvät tavallisesti touko-kesäkuussa. Naaras synnyttää kerrallaan 3–12 pentua, Euroopassa tavallisesti neljästä viiteen pentua. Kantoaika on 49–55 vuorokautta. Pennut syntyvät sokeina ja painavat syntyessään noin sata grammaa. Pentujen silmät aukeavat noin 10–14 vuorokauden kuluttua.
Uros auttaa naarasta pentujen kasvattamisessa tuoden pesälle ruokaa. Lisäksi ryhmän muut naaraat saattavat auttaa poikasten hoitamisessa. Vielä saman vuoden syksyllä nuoret ketut etsivät oman reviirinsä. Kettu saavuttaa sukukypsyyden noin kymmenen kuukauden ikäisenä. Se voi elää vankeudessa yli kymmenen vuotta, luonnossa hieman vähemmän.