stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kun mies unelmoi
Kappaleet

Aurinko valvoo – 3.19
Pintakiilto – 3.50
Selma – 3.20
Kun mies unelmoi – 4.03
Kesä ja kitara – 2.55
Sinä – 3.02
Erämaa – 3.28
Matka tuntemattomaan – 3.45
Pullo viiniä käy – 2.54
Miltä musta tuntuu – 4.54
Laukalampi

Laukalampi voi tarkoittaa seuraavia:
Laukalampi, lampi Mäntyharjulla
Laukalampi, lampi Pertunmaalla
Kurittula (Masku)

Kurittula on kylä Maskussa Varsinais-Suomessa. Kylässä toimii esikoulusta peruskoulun kuudensille luokille opetusta tarjoava Kurittulan koulu. Paikallista järjestötoimintaa edustaa Kurittulan kyläyhdistys ry.
Kunniamarssi 1929

Viipurin Lauluveikkojen Kunniamarssi 1929 on professori Jean Sibeliuksen säveltämä kuoroteos, jonka hän on omistanut Viipurin Lauluveikot -mieskuorolle.
Sibelius sävelsi tämän teoksen vuonna 1929 Eero Eerolan sanoihin.
Näihin samoihin sanoihin on Sibelius säveltänyt myös vuonna 1920 Viipurin Lauluveikoille omistetun kunniamarssin nimeltään Viipurin Lauluveikkojen kunniamarssi 1921.
Professori Jean Sibelius on Viipurin Lauluveikkojen kunniajäsen.
Aiheesta muualla

Viipurin Lauluveikot. Kotisivu internetissä
Kounari

| Kounari |
| --- | --- |
 Kounari
 Koordinaatit: 14°39′7″N, 4°4′11″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Moptin alue
Piiri:  Moptin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  600 km²
Väkiluku (2009):  15 500
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kounari on maalaiskunta Moptin alueen Moptin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Manaco sijaitsee Nigerjoen tulva-alueen itäreunalla 27 kilometriä Moptista koilliseen. Kunnassa on 15 500 ja keskuskylässä 2 000 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede

Kounarin kunnan pinta-ala on 600 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Moptin piirin Fatoman ja Bassiroun, lännessä Socouran ja Dialloubén, pohjoisessa Borondougoun ja Konnan sekä idässä Bandiagaran piirin Lowol Guéoun ja Pignari Banan kuntiin.
Alueeltaan hajanainen kunta on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa. Sen läntisin osa kuuluu Nigerin tulva-alueeseen. Vesistöjä ovat Niger, sen ajoittain kuivuva sivujoki Yamé ja lukuisat tulvajärvet. Luonnonvarainen kasvillisuus vaihtelee heinäarosta metsäsavanniin. Lisäksi on hajanaisia galleriametsiä. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Asutus

Kuntaan kuuluu 33 kylää. Yli tuhannen asukkaan kyliä ovat Manacon lisäksi Daka Womina ja Wandiaka. Asukkaat ovat fulbeja, rimaibeja, malinkeja, boboja ja bozoja. Yleisin kieli on fulani. Vallitseva uskonto on islam, mutta kunnassa asuu myös kristittyjä.
Liikenne, elinkeinot ja palvelut

Kunnan läpi kulkee Moptin ja Gaon välinen maantie RN16. Manacosta on tieyhteys Fatomaan, mutta monien kylien liikenneyhteydet ovat heikot.
Asukkaiden pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra (noin 50 % tuotannosta), hirssi (lähes 44 %), riisi, lehmänpapu, maapähkinä ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja vähäisessä määrin hevoset. Bozojen vuotuinen kalansaalis on noin 60 tonnia tuoreena, kuivattuna tai savustettuna. Maitoa myydään Sévarén meijeriin ja kalaa Fatoman torille. Lisäksi harjoitetaan puunhankintaa, keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Tomborguelin ja Sambérén kylissä pidetään viikoittaiset markkinat. Teollisuutta tai matkailupalveluja kunnassa ei ole lainkaan.
Kunnassa toimii viisi alakoulua, yläkoulu, neljä koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED) ja 17 lukutaitokeskusta. Terveyspalvelut sijaitsevat naapurikunnissa. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja Manacon vesijohtoverkon vesiposteineen. Muita palveluja ovat joukko kauppoja, muutama hirssimylly ja riisinkuorintalaitos, neljä viljavarastoa, eläinten rokotuspaikka, kaksi torialuetta ja moottoripyörien korjauspaja.
Kuumailmakeräin

Kuumailmakeräimet ovat aurinkokeräimiä, joissa käytetään ilmaa veden tai muun nesteen sijasta lämmönsiirtoaineena. Yleisesti keräimet koostuvat metallisesta kaukalosta, johon on asennettu lämmönkeräinelementit (ns. absorberit), jotka luovuttavat auringosta saatua lämpöenergiaa niiden alla virtaavaan ilmaan. Yläpinnassa on turvalasilevy, joka suojaa keräimet ympäristövaikutuksista (vesi-, lumisateet, rakeet jne.). Uusimmat kuumailmakeräimet yltävät lämmönsiirrossa 50–70 prosentin hyötysuhteeseen. Kuumailmakeräimet asennetaan paikoihin, joissa ne päivän kuluessa saavat auringonvaloa. Useimmiten sopivin asennuspaikka on rakennuksen katto, mutta Suomen kaltaisilla leveyksillä seinäasennus on myös varteenotettava asennustapa. Korkealla leveyspiirillä varsinkin talvella Auringon säteily tulee matalalla ja seinässä oleva keräin hyödyntää sen hyvin.
Lämmönvarastointi ja -jako

Yksikertaisimmillaan keräimissä lämmitetty ilma siirretään puhaltimen avulla suoraan rakennukseen eli käytetään heti. Tämä on yksinkertaisin vaihtoehto erilaisten rakennusten (vapaa-ajanrakennukset, asuinrakennukset, hallit, jne.) lämmittämiseen auringon avulla. Myös kytkeminen jo olemassa olevaan lämmöntalteenottoon on mahdollinen. Erityisesti Suomessa uusien energiamääräysten mukaan rakennetuissa taloissa on valmiiksi koneelliset ilmanvaihtojärjestelmät. Sellaisissa taloissa kuumailmakeräinten liittäminen ilmastointijärjestelmiin on yksinkertainen ja tehokas vaihtoehto.
Mikäli kuumennettua ilmaa ei tarvita itse lämmittämiseen, siirretään sen sisältämää energiaa siirtoaineen kautta varastoimisaineeseen. Tällainen voi olla esimerkiksi korkean varastoimiskapasiteetin takia ja käytännön syistä vesivaraajassa oleva vesi. Vesivaraajan sijasta kuuman ilman voi puhaltaa myös kaakeliuuniin tai muuten kivestä rakennettuun uuniin.
Kolmas vaihtoehto on ilman siirtäminen ns. hypokaustiin, joka voi olla esimerkiksi ontto väliseinä, jonka läpi lämmin ilma virtaa. Tällainen seinärakenne pystyy varastoimaan lämpöä 2–3 päivää. Hypokaustina voi toimia myös kellari, suljettu rossipohja tai sauna. Varastoinnin lisäksi lämmityshyötyä saadaan hypokaustin materiaalien kuivamisesta. Kostean maan lämmönjohtavuus on suurempi kuin kuivan. Kaikkien vaihtoehtojen yhteinen tekijä on kuitenkin se, että niillä saadaan aikaan paitsi lämmitystä myös raikasta lämmintä ilmaa sisätiloihin. Joitain ilmakiertoisia ratkaisuja voi hyödyntää myös rakennusaikaseen kuivaamiseen.
Teollisuudessa kuumailmakeräimiä voidaan käyttää erilaisten tilojen ja käyttöveden lämmittämisen lisäksi myös erilaisiin kuivausprosesseihin (bio-polttoaineet, maataloudessa biomassa, heinä, vilja, jne.).
Etuja ja haittoja

Etuna on järjestelmän vaarattomuus. Ilma ei voi ylikuumeta eikä vahingoittaa keräimiä. Niin ikään kuumilmakeräimet ja ilmakanavistot eivät jäädy. Vuotopaikat ilmanjakelukanavistoissa eivät aiheuta vesivahinkoja. Kuumailmakeräimet reagoivat jo pieniinkin aurinkosäteilymääriin ja sitä paitsi huomattavasti nopeammin kuin nestekeräimet.
Haittapuolena voidaan mahdollisesti pitää sitä, että ilmanjakelu tapahtuu verrattain kookkaiden ilmastointi­kanavien kautta. Uudisrakennuksissa ja rakennuksissa, joissa on koneellinen ilmanvaihto, tämä ei ole ongelma, sen sijaan vanhemmissa rakennuksissa on löydettävä sopiva ratkaisu.
Korsikanritari

| Korsikanritari |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Ritariperhoset Papilionidae
Alaheimo::  Ritariperhoset Papilioninae
Tribus::  Papilionini
Suku::  Papilio
Laji::  hospiton
Kaksiosainen nimi
 Papilio hospiton  Gené, 1839 
Katso myös
   Korsikanritari Wikispeciesissä   Korsikanritari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Korsikanritari (Papilio hospiton) on muutamilla Välimeren saarilla tavattava hyvin harvinainen ritariperhoslaji. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteisiin II ja IV. Lisäksi korsikanritari mainitaan CITES-sopimuksen liitteessä I eli kaikenlainen lajilla käytävä kauppa on kiellettyä.
Koko ja ulkonäkö

Kookas, keltamusta päiväperhonen, jonka takasiipien takareunassa on selvät, lyhyet kannukset. Takasiivissä on rivi sinisiä täpliä sekä punainen silmätäplä. Siipisuonten kohdalla on musta viiru. Korsikanritari muistuttaa ulkonäöltään varsin paljon tavallista ritariperhosta (Papilio machaon), mutta mustan värin osuus siivissä on korsikanritarilla jonkin verran suurempi ja siivet ovat kontrastisemmat. Keskeisenä lajeja erottavana tuntomerkkinä siiven alapinnan leveä, mustareunainen poikkiviiru on ulkoreunastaan syvään sahamaisesti aaltoileva. Siipiväli 60–70 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Korsikanritaria tavataan ainoastaan Korsikan ja Sardinian saarilla. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena ja aloittavat lentonsa toukokuun puolivälissä. Lento jatkuu runsaampana kesäkuun alkupuolelle, mutta jonkin verran perhosia lentää aina heinäkuulle saakka.
Elinympäristö ja elintavat

Harvinainen laji. Perhoset elävät kuivilla, kallioisilla ja avoimilla ruohostomailla, joilla kasvaa korkeintaan harvaa pensaikkoa. Laji viihtyy tyypillisesti muuta maastoa korkeammilla kohdilla. Koiraat voivat lentää tuntikausia laskeutumatta. Perhoset vierailevat mielellään ohdakkeiden kukilla. Laji talvehtii kotelona.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat Ferula communis, Ruta corsica sekä Peucedanum paniculatum. Ravintokasvin valinta riippuu populaatiosta.
Aiheesta muualla

Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
swallowtails.net (englanniksi)
Kunniallinen petkuttaja

| Kunniallinen petkuttaja |
| --- | --- |
 Elokuvan dvd-julkaisun kansi.
Ohjaaja:  Ritva Nuutinen
Käsikirjoittaja:  Ritva Nuutinen
Perustuu:  Tove Janssonin romaaniin Kunniallinen petkuttaja (1983)
Säveltäjä:  Pirjo Bergström Matti Bergrström
Lavastaja:  Kristine Elo
Pääosat:   Soli Labbart  Kirsti Kemppainen  Pekka Ketonen 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  MTV
Ensi-ilta:  3. joulukuuta 1985
Kesto:  87 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kunniallinen petkuttaja on Ritva Nuutisen ohjaama suomalainen televisioelokuva vuodelta 1985, joka perustuu Tove Janssonin samannimiseen romaaniin vuodelta 1983. Elokuva on MTV-teatterin tuottama ja se sai ensi-iltansa MTV:n Aitiopaikka-ohjelmapaikalla 03. joulukuuta 1985. Soli Labbart voitti elokuvasta vuonna 1986 parhaan naispääosan Jussin.
Elokuva käsittelee kahden erilaisen elämänkatsomuksen omaavan naisen välistä konfliktia, petollisuutta sekä rehellisyyttä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Soli Labbart  | … |  Anna Aemelin   |
|  Kirsti Kemppainen  | … |  Katri Kling   |
|  Pekka Ketonen  | … |  Mats Kling   |
Kurittula (Loimaa)

Kurittula on kylä Loimaalla. Ennen vuotta 2005 kylä kuului Loimaan kuntaan. Kurittula sijaitsee Loimijoen pohjoispuolella, ja sitä halkoo Vanha Alastarontie (yhdystie 12608). Matkaa kylästä Loimaan kunnan entiseen keskukseen Hirvikoskelle on noin 5 kilometriä.
Vuonna 1540 Kurittulassa mainitaan olleen kolme taloa: Sipi, Mikkola ja Pisku.
Kurittulassa sijaitsee Loimaan Nuorisoseuran omistama seuraintalo Toukola. Kylässä toimi Kurittulan koulu vuoteen 2005 asti.
Kuriton sukupolvi

Kuriton sukupolvi voi tarkoittaa seuraavia:
Kuriton sukupolvi, Mika Waltarin kirjoittama näytelmä vuodelta 1936
Kuriton sukupolvi, Wilho Ilmarin ohjaama elokuva vuodelta 1937
Kuriton sukupolvi, Matti Kassilan ohjaama elokuva vuodelta 1957
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kuriton sukupolvi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kuolemattomat (kirjasarja)

Kuolemattomat (The Immortals) on Alyson Noëlin kirjoittama kirjasarja.
Kirjat

Punaiset tulppaanit (engl. Evermore)
Sininen kuu (engl. Blue Moon)
Varjojen maa (engl. Shadowland)
Musta liekki (engl. Dark Flame)
Kirkas tähti (engl. Night Star)
Elämän värit (engl. Everlasting)
Juoni

Kauhean onnettomuuden jälkeen Ever Bloom, joka myös menetti onnettomuudessa perheensä, on alkanut nähdä aaveita ja ihmisten auroja, lukea ihmisten ajatuksia ja pelkällä kosketuksella tuntea ihmisten tarinan. Hän alkoi vältellä ihmisiä ja heidän kosketustaan aurinkolasit ja huppu päässä sekä kuulokkeet korvilla. Ihmiset sanovat häntä friikiksi uudessa koulussaan Laguna Beachilla, mutta kaikki muuttuu Ever hän tapaa Damenin, uskomattoman ja kiehtovan uuden pojan, joka saa myös Havenin pauloihinsa.
Kurkimäen Kisa

KuKi pelaa kotiottelunsa Kurkimäen nurmikentällä.
Kurkimäen Kisa (KuKi) on kuopiolainen urheiluseura, joka on perustettu Kuopion Kurkimäessä vuonna 1948. KuKi on jalkapalloseura, mutta seuran toimintaan kuuluu muitakin urheilulajeja kuten yleisurheilua.
Kurkimäen Kisa pelaa Itä-Suomen Nelosta kaudella 2024.
Kurkimäki

Kurkimäki voi tarkoittaa seuraavia:
Kurkimäki, Mellunkylän osa-alue Helsingissä
Kurkimäki, kaupunginosa Kuopiossa
Kurkimäki, rautatieliikennepaikka Kuopiossa
Kurkimäki, kylä Juvalla
Kurkimäki, Myllykosken taajaman osa Kouvolassa
Toni Kurkimäki (s. 1978), suomalainen elokuvaohjaaja ja DJ.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kurkimäki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Larry Stanley

Laurence "Larry" Stanley (18. toukokuuta 1896 Naas – 24. lokakuuta 1987 Dublin) oli irlantilainen yleisurheilija, joka kilpaili korkeushypyssä. Hän osallistui Pariisin olympialaisiin 1924, joissa hän sijoittui jaetulle kymmenennelle sijalle tuloksellaan 180 senttimetriä. Stanley toimi maansa lipunkantajana samojen kisojen avajaisissa.
Ennätykset

Korkeushyppy: 191,8 cm (1924)
Larry Storch

| Larry Storch |
| --- | --- |
 Larry Storch vuonna 2011
Henkilötiedot
Koko nimi:  Lawrence Samuel Storch
Syntynyt: 8. tammikuuta 1923 New York City, New York, USA
Kuollut: 8. heinäkuuta 2022 (99 vuotta) New York City, New York, USA
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Norma Storch (1961–2003)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1951–2010
Aiheesta muualla
IMDb 
Lawrence Samuel "Larry" Storch (8. tammikuuta 1923 – 8. heinäkuuta 2022) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko. Hän tuli tunnetuksi vuosina 1965–1967 pyörineestä televisiosarjasta F Troop ja teki myös lukuisia vierailevia esiintymisiä.
Storch teki lisäksi työtä ääninäyttelijänä ja esiintynyt dokumentissa The Aristocrats (2005).
Storch oli ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi vuonna 1967.
Aiheesta muualla

Larry Storch Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kurkimäen koulu

| Kurkimäen koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Kurkimäentie 455, 71480 Kurkimäki (Kuopio)
Koordinaatit:  62.7817°N, 27.4871°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Rehtori:  Jyrki Hirvonen
Luokat:  1–6, myös esiopetusryhmä
Verkkosivut
Kurkimäen koulu on eteläisen Kuopion Kurkimäessä toimiva suomenkielinen alakoulu (luokka-asteet 1–6), jossa annetaan myös esiopetusta. Koulu sijaitsee noin 1,7 kilometriä Kurkimäen asemalta (Savon rata) länteen.
Koulun yhteydessä toimii Kurkimäen kirjasto.
Kuningatarliputtaja

| Kuningatarliputtaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Paratiisilinnut Paradisaeidae
Suku::  Liputtajat Parotia
Laji::  carolae
Kaksiosainen nimi
 Parotia carolae  Meyer, 1894 
Katso myös
   Kuningatarliputtaja Wikispeciesissä   Kuningatarliputtaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kuningatarliputtaja (Parotia carolae) on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kuningatarliputtajaa tavataan Uuden-Guinean saarella Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin kanta on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kohokit

| Kohokit |
| --- | --- |
 Nurmikohokki (Silene vulgaris)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kohokkikasvit Caryophyllaceae
Suku::  Kohokit Silene  L.
Synonyymit
 Cucubalus L.  Melandrium Röhl. 
Katso myös
   Kohokit Wikispeciesissä   Kohokit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tunturikohokki (Silene acaulis)
Ilta-ailakki (Silene latifolia)
Syyskohokki (Silene schafta)
Kohokit eli rakkokohokit (Silene) on kohokkikasvien heimoon kuuluva kasvisuku, johon kuuluu yksi- ja monivuotisia ruohovartisia kasveja. Sukuun kuuluu noin 500 lajia. Niiden lehdet kasvavat vastakkain ja kukka on valkoinen, vaalean- tai purppuranpunainen.
Monilla lajeilla, kuten esimerkiksi nurmikohokilla (Silene vulgaris), kukan verhiö on pullistunut pallomaiseksi. Suomessa yleisen nurmikohokin pullea, ongen kohoa muistuttava verhiö lieneekin antanut suomenkielisen nimen koko kohokkien suvulle. Osa suvun lajeista on kuitenkin suomenkieliseltä nimeltään ailakkeja, kuten esimerkiksi puna-ailakki (Silene dioica).
Kohokkilajeja

Aiemmin rakkokohokkeihin luetut tarhakohokki ja kalliokohokki siirretään vahakohokkien (Atocion) sukuun. Puolestaan kauan eri sukuun luokitellut käenkukat (Lychnis) yhdistetään kohokkeihin. Sinikohokkien (Eudianthe) yhdistäminen on epävarmaa.
Kohokkilajeja > Suomessa esiintyvät lajit

Suomessa esiintyy eri aikoina satunnaistulokkaina havaitut lajit mukaan lukien 26 eri kohokkilajia.
tunturikohokki (Silene acaulis)
tervakohokki (Silene antirrhina)
tarhakohokki (Silene armeria → Atocion armeria)
marjakohokki (Silene baccifera, syn. Cucubalus baccifer)
liettuankohokki (Silene borysthenica)
palavarakkaus (Silene chalcedonica, syn. Lychnis chalcedonica)
kirjokohokki eli sulokohokki (Silene colorata)
kartiokohokki (Silene conoidea)
harmaakäenkukka (Silene coronaria, syn. Lychnis coronaria)
kreetankohokki (Silene cretica)
itämaittenkohokki (Silene csereii)
hankakohokki (Silene dichotoma )
peltohankakohokki (Silene dichotoma subsp. dichotoma)
kaakonhankakohokki (Silene dichotoma subsp. racemosa)
puna-ailakki (Silene dioica)
niittykäenkukka eli käenkukka (Silene flos-cuculi, syn. Lychnis flos-cuculi)
ranskankohokki (Silene gallica)
rusoailakki (Silene × hampeana, puna-ailakin ja ilta-ailakin risteymä)
kehtoailakki (Silene involucrata )
pohjankehtoailakki eli pohjanailakki (Silene involucrata subsp. tenella, aiemmin S. furcata subsp. angustiflora)
ilta-ailakki (Silene latifolia )
valkoailakki (Silene latifolia subsp. alba)
pieniteräkohokki (Silene micropetala)
kärpäskohokki eli hyönteispyytäjäkohokki (Silene muscipula)
yöailakki (Silene noctiflora)
välimerenkohokki (Silene nocturna)
nuokkukohokki (Silene nutans)
arokohokki (Silene otites)
rentokohokki (Silene pendula)
kalliokohokki (Silene rupestris → Atocion rupestre)
syyskohokki (Silene schafta)
tataarikohokki (Silene tatarica)
merikohokki (Silene uniflora)
tahma-ailakki (Silene viscosa)
nurmikohokki (Silene vulgaris )
kaitanurmikohokki (Silene vulgaris subsp. vulgaris )
suomenlahdennurmikohokki (var. littoralis)
ahonurmikohokki (var. vulgaris)
pahta-ailakki (Silene wahlbergella)
Kohokkilajeja > Muissa Pohjoismaissa esiintyviä lajeja

Suomen kohokkilajien lisäksi Norjassa, Ruotsissa ja Tanskassa kasvaa myös muita lajeja:
hietakohokki (Silene conica)
kehtoailakki (Silene involucrata )
napa-ailakki (Silene involucrata subsp. involucrata)
hapsukohokki (Silene multifida)
tundra-ailakki (Silene uralensis)
Kohokkilajeja > Muita kohokkilajeja

Silene aegyptiaca – libanoninkohokki
Silene apetala – koitokohokki
Silene asterias – balkaninkohokki
Silene baschkirorum – baskiriankohokki
Silene behen – egeankohokki
Silene bellidifolia – sisiliankohokki
Silene berthelotiana – teneriffankohokki
Silene bourgeaui – gomerankohokki
Silene brahuica – afganistaninkohokki
Silene canariensis – tenteniguadankohokki
Silene coeli-rosa (syn. Eudianthe coeli-rosa) – sinikohokki eli neilikkakohokki
Silene cognata (syn. Lychnis cognata) – tulinenrakkaus
Silene compacta → Atocion compactum – pallokohokki
Silene cretacea – kipsikohokki
Silene diversifolia – kataloniankohokki
Silene flos-jovis (syn. Lychnis flos-jovis) – jupiterinkukka
Silene hellmannii – kriminkohokki
Silene inaperta – portugalinkohokki
Silene italica – italiankohokki
Silene jenisseensis – jeniseinkohokki
Silene lagunensis – anagankohokki
Silene longicaulis – andalusiankohokki
Silene nocteolens – teidenkohokki
Silene obtusifolia – marokonkohokki
Silene pogonocalyx – palmankohokki
Silene regia – kuningaskohokki
Silene sabinosae – hierronkohokki
Silene secundiflora – granadankohokki
Silene tamaranae – tamadabankohokki
Silene tridentata – rakkokohokki
Silene wolgensis – hiutalekohokki
Silene zawadskii – romaniankohokki
Silene salamandra
Silene stenophylla
Silene succulenta
Aiheesta muualla

Funet: Kohokit (Silene)
ITIS: Silene (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Silene (englanniksi)
Flora of China: Silene (englanniksi)
Kuvitettuja klassikkoja

Kuvitettuja klassikkoja on sarjakuvalehtisarja, joka ilmestyi Suomessa vuodesta 1957 vuoteen 1966, kustantaja vuodesta 1958 Kuvajulkaisut. Lehdessä julkaistiin värikuvina motolla "Kuuluisien kertojain parhaat kirjat" sekä vauhdikkaita seikkailukertomuksia että kuuluisia maailmankirjallisuuden klassikoita nuorille sovellettuna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuvitettuja klassikkoja Wikimedia Commonsissa
Moogin sarjakuva-arkisto: Kuvitettuja klassikkoja (Arkistoitu – Internet Archive)
Englanninkielisiä Kuvitettuja klassikkoja (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Eino Vänttinen

Eino Julius Vänttinen (13. huhtikuuta 1897 Joroinen – 24. elokuuta 1973 Loimaa) oli Suomen puolustusvoimien everstiluutnantti ja sodanaikainen jalkaväkirykmentin komentaja.
Vänttinen osallistui vuoden 1918 sotaan Karjalan ryhmän toisessa divisioonassa ja kävi tämän jälkeen Viipurin 2. upseerikokelaskurssin. Tämän jälkeen hän palveli Viestirykmentissä ja kävi Kadettikoulun kuuntelukurssin 1922-1923 sekä kapteenikurssin 1928. Hän jatkoi Viestirykmentissä komppanianpäällikkönä ja aliupseerikoulun johtajana.
Talvisodan sytyttyä hän komensi Erillinen pataljoona 5:ttä. Välirauhan aikana hän toimi mm. JR 4:n komentajana. Jatkosodan syttyessä hänet määrättiin mm. Käkisalmen suunnalla taistelleen Jalkaväkirymentti 43:n komentajaksi. Hyökkäysvaihene päätyttyä rykmentti lakkautettiin ja Vänttinen siirrettiin koulutustoimiston päälliköksi ja toimi sittemmin koulutuskeskuksen ja aliupseerikoulun johdossa. Vuoden 1944 torjuntataistelujen alettua Vänttinen nimitettiin väliaikaisesti JR 49:n komentajaksi. Sodan jälkeen hän toimi linnoitusupseerina, henkilötäydennyskeskuksen päällikkönä ja JR 1:n aliupseerikoulun johtajana sekä pataljoonankomentajana. Myöhemmin Vänttinen on toiminut mm. opettajana Loimaalla.
Ylennykset: vänrikki 12.8.1919, luutnantti 16.5.1921, kapteeni 1928, majuri 30.11.1932, everstiluutnantti 29.11.1940.