stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Theodor Billroth
Kirurgian edistäminen

Billroth oli yksi aikansa merkittävimmistä kirurgeista. Häntä pidettiin taitavana ja kekseliäänä operaatioissaan ja hän sai nimityksen "suurten aloitteiden kirurgi". Hän oli erityisen kiinnostunut sotilaskirurgiasta, ja Saksan ja Ranskan sodan (1870-1871) aikana hän ilmoittautui vapaaehtoiseksi palvelemaan Mannheimin ja Weissenburgin sairaaloissa. Hänen ponnistelunsa paransivat sodassa haavoittuneiden kuljetus- ja hoitojärjestelyjä, ja puheessaan vuonna 1891 hän vaati parantamaan ambulanssijärjestelmää ja huomautti, että savuttoman ruudin käyttö ja nykyaikaisen sodankäynnin aseiden suurempi tarkkuus lisäävät haavoittuneiden määrää, minkä vuoksi haavoittuneiden poistamiseksi taistelukentältä on luotava tehokkaampia keinoja. Hän kirjoitti lukuisia lääketieteellisiä aiheita käsitteleviä artikkeleita ja kirjoja. Hänen teoksestaan Allgemeine chirurgische Pathologie and Therapie (1863) julkaistiin useita painoksia, ja se käännettiin monille kielille. Sitä käytettiin 
Suomessakin kirurgian oppikirjana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Theodor Billroth Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia 2  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Leopoldina 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef
YM-348

| YM-348 |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  (2S)-1-(7-etyylifuro[2,3-g]indatsol-1-yyli)propaani-2-amiini
CAS-numero:  372163-84-3
PubChem CID:  3045225
SMILES:  C([C@H](C)N)N1C=2C3= C(OC(CC)=C3)C=CC2C=N1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C14H17N3O
Moolimassa:  243,30 g/mol
Sulamispiste:  191-193 °C
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
YM-348 on indatsolijohdannainen, joka toimii tehokkaana ja selektiivisenä 5-HT2C-reseptorin agonistina, jonka EC50 on 1 nM ja 15x selektiivisyys 5-HT2A:han verrattuna, vaikka sillä on vain kohtalainen selektiivisyys, 3x läheisesti sukua olevaan 5-HT2B-reseptoriin verrattuna. Sillä on termogeenisiä ja anorektisia vaikutuksia eläinkokeissa, mikä tekee siitä mahdollisesti hyödyllisen lääkkeen liikalihavuuden hoidossa.
Walter Rudolf Hess

| Walter Rudolf Hess |
| --- | --- |
 Hess vuonna 1949
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. maaliskuuta 1881 Frauenfeld, Sveitsi
Kuollut: 12. elokuuta 1973 (92 vuotta) Locarno, Sveitsi
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  lääketiede
Palkinnot:   Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto (1949)
Walter Rudolf Hess  (17. maaliskuuta 1881 Frauenfeld – 12. elokuuta 1973 Locarno)  oli sveitsiläinen tutkija, joka sai vuonna 1949 Nobelin lääketieteen palkinnon väliaivojen toimintaan liittyvästä tutkimuksesta.
Hess valittiin Zürichin yliopiston professoriksi ja fysiologian instituutin johtajaksi vuonna 1917.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Walter Rudolf Hess Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
1901–1925: 1901: Behring 1902: Ross  1903: Finsen  1904: Pavlov  1905: Koch  1906: Golgi, Ramón y Cajal  1907: Laveran  1908: Metšnikov, Ehrlich  1909: Kocher  1910: Kossel  1911: Gullstrand  1912: Carrel  1913: Richet 1914: Bárány  1919: Bordet  1920: Krogh  1922: Hill, Meyerhof  1923: Banting, Macleod 1924: Einthoven
1926–1950: 1926: Fibiger 1927: Wagner-Jauregg  1928: Nicolle  1929: Eijkman, Hopkins  1930: Landsteiner  1931: Warburg  1932: Sherrington, Adrian  1933: Morgan  1934: Whipple, Minot, Murphy  1935: Spemann  1936: Dale, Loewi  1937: Szent-Györgyi  1938: Heymans  1939: Domagk  1943: Dam, Doisy  1944: Erlanger, Gasser  1945: Fleming, Chain, Florey  1946: Muller  1947: C. Cori, G. Cori, Houssay  1948: Müller  1949: Hess, Moniz 1950: Kendall, Reichstein, Hench
1951–1975: 1951: Theiler 1952: Waksman  1953: Krebs, Lipmann  1954: Enders, Weller, Robbins  1955: Theorell  1956: Cournand, Forssmann, Richards  1957: Bovet  1958: Beadle, Tatum, Lederberg  1959: Ochoa, Kornberg  1960: Burnet, Medawar  1961: Békésy  1962: Crick, Watson, Wilkins  1963: Eccles, Hodgkin, Huxley  1964: Bloch, Lynen  1965: Jacob, Lwoff, Monod  1966: Rous, Huggins  1967: Granit, Hartline, Wald  1968: Holley, Khorana, Nirenberg  1969: Delbrück, Hershey, Luria  1970: Katz, Euler, Axelrod  1971: Sutherland  1972: Edelman, Porter  1973: Frisch, Lorenz, Tinbergen  1974: Claude, Duve, Palade  1975: Baltimore, Dulbecco, Temin
1976–2000: 1976: Blumberg, Gajdusek 1977: Guillemin, Schally, Yalow  1978: Arber, Nathans, Smith  1979: Cormack, Hounsfield  1980: Benacerraf, Dausset, Snell  1981: Sperry, Hubel, Wiesel  1982: Bergström, Samuelsson, Vane  1983: McClintock  1984: Jerne, Köhler, Milstein  1985: Brown, Goldstein  1986: Cohen, Levi-Montalcini  1987: Tonegawa  1988: Black, Elion, Hitchings  1989: Bishop, Varmus  1990: Murray, Thomas  1991: Neher, Sakmann  1992: Fischer, Krebs  1993: Roberts, Sharp  1994: Gilman, Rodbell  1995: Lewis, Nüsslein-Volhard, Wieschaus  1996: Doherty, Zinkernagel  1997: Prusiner  1998: Furchgott, Ignarro, Murad  1999: Blobel  2000: Carlsson, Greengard, Kandel
2001–: 2001: Hartwell, Hunt, Nurse 2002: Brenner, Horvitz, Sulston  2003: Lauterbur, Mansfield  2004: Axel, Buck  2005: Marshall, Warren 2006: Fire, Mello 2007: Capecchi, Evans, Smithies 2008: zur Hausen, Barré-Sinoussi, Montagnier 2009: Blackburn, Greider, Szostak 2010: Edwards 2011: Beutler, Hoffmann, Steinman 2012: Gurdon, Yamanaka 2013: Rothman, Schekman, Südhof 2014: O’Keefe, M.-B. Moser, E. Moser 2015: Campbell, Ōmura, Tu 2016: Ōsumi 2017: Hall, Rosbash, Young 2018: Allison, Honjo 2019: Kaelin, Ratcliffe, Semenza 2020: Alter, Houghton, Rice 2021: Julius, Patapoutian 2022: Pääbo 2023: Karikó, Weissman 2024: Ambros, Ruvkun
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Alankomaat  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Leopoldina  Scopus 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef
Pontus (nimi)

| Pontus |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  20. marraskuuta
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Ponce, Ponzius, Poncio
Nimen alkuperä:  roomalainen Pontius, Pontos tai sana pons (silta)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pontus on miehen etunimi. Nimi on skandinaavinen muunnos roomalaisesta suku­nimestä Pontius, joka johtuu mahdolli­sesti Vähässä-Aasiassa sijainneesta Pontos-nimisestä provinssista, jonka nimi johtui kreikan kielen merta tarkoittavasta sanasta ποντος (pontos). Toisen seli­tyksen mukaan nimi on johdos latinan siltaa tarkoit­ta­vasta sanasta pons.. Tunnetuin roomalais­aikainen Pontius oli Uudesta testa­men­tista tuttu Juudean maaherra Pontius Pilatus.
Suomessa nimi Pontus on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 690 henkilölle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Pontuksen nimipäivä on 20. marraskuuta.
Tunnettuja Pontus-nimisiä

Pontus Artti, suomalainen diplomaatti, toimittaja ja kirjailija
Pontus Ludvig Dahlman, suomalainen kauppias ja valtiopäivämies
Pontus Dammert, suomalainen televisiotuottaja ja -ohjaaja
Pontus De la Gardie (alk. Ponce d'Escouperie), ranskalaissyntyinen ruotsalainen sotapäällikkö
Pontus Egberg, ruotsalainen basisti
Pontus Fahlbeck, ruotsalainen historioitsija ja valtiotieteilijä
Pontus Farnerud, ruotsalainen jalkapalloilija
Pontus Hanson, ruotsalainen vesipalloilija ja uimari
Pontus Holmberg, ruotsalainen jääkiekkoilija
Pontus Hultén, ruotsalainen taiteen keräilijä ja museonjohtaja
Pontus Jansson, ruotsalainen jalkapalloilija
Pontus Jäntti, suomalainen sulkapalloilija
Pontus Kyander, suomalainen taidehistorioitsija
Pontus Kåmark, ruotsalainen jalkapalloilija
Pontus Netterberg, ruotsalainen jääkiekkoilija
Pontus Norgren, ruotsalainen kitaristi
Pontus Palmgren, suomalainen lintutieteilijä
Pontus Petterström, ruotsalainen jääkiekkoilija
Pontus Purokuru, suomalainen tietokirjailija
Pontus Själin, ruotsalainen jääkiekkoilija
Pontus Skrivare, oik Helmer Jarl Wahlroos, suomalainen päätoimittaja ja näytelmäkirjailija
Pontus Tidemand, ruotsalainen ralliautoilija
Pontus Wernbloom, ruotsalainen jalkapalloilija
Pontus Wikner, ruotsalainen filosofi ja uskonnollinen kirjailija
Pontus Åberg, ruotsalainen jääkiekkoilija
Kuvitteellisia

Pontus-veturi (BoCo) - sarjasta Tuomas Veturi
HMS Glorious

| HMS Glorious |
| --- | --- |
 HMS Glorious

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Harland and Wolff, Belfast
Kölinlasku:  1. toukokuuta 1915
Laskettu vesille:  20. huhtikuuta 1916
Palveluskäyttöön:  tammikuu 1917
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 8. kesäkuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  22 360 t (taisteluristeilijä) 26 518 t (tukialus)
Pituus:  239,7 m
Leveys:  24,8 m
Syväys:  7,6 m
Koneteho:  91 195 shp (67 MW)
Nopeus:  31,4 solmua
Miehistöä:  829 (taisteluristeilijä) 1 200 (lentotukialus)
Aseistus
Aseistus:  taisteluristeilijä: 2 × lentokonetta 4 × BL 15" tykkiä kaksoistykkitorneissa 18 × BL 4" Mk IX -tykkiä 2 × 3" ilmatorjuntatykkiä 14 × 21" torpedoputkea lentotukialus: 48 × lentokonetta 16 × 4,7" tykkiä 24 × QF 2 naulan -tykkiä 14 × .50" konekivääriä
HMS Glorious oli alun perin Courageous-luokan raskaasti aseistettu kevyt risteilijä, joka valmistui tammikuussa 1917 taisteluristeilijäksi. 1920- ja 1930-lukujen vaihteessa alus muutettiin lentotukialukseksi kuten sisaraluksensakin.
Valmistus

Glorious ja sen sisaralukset HMS Courageous sekä HMS Furious suunniteltiin amiraali John Fisherin suunnitelmien pohjalta iskuihin Saksan Itämeren satamiin. Tämän vuoksi ne oli rakennettu normaalia pienemmiksi syväykseltään, jotta ne pystyisivät kulkemaan matalasta Ison-Beltin salmesta.
Alus rakennettiin Harland and Wolffin telakalla Belfastissa. Suunnittelun pohjana käytettiin keveitä risteilijöitä, mutta sen aseistukseksi määritettiin taisteluristeiijän aseistus ja siten aluksia usein kutsutaankin keveiksi taisteluristeilijöiksi. Sen köli laskettiin 1. toukokuuta 1915 ja alus otettiin laivaston käyttöön tammikuussa 1917.
Ensimmäinen maailmansota

Glorious otettiin käyttöön tammikuussa 1917 ja liitettiin Suuren laivaston 3. kevyeen risteilijäviirikköön lippulaivaksi. Myöhemmin alus siirrettiin yhdessä sisaraluksensa Courageousin kanssa 1. kevyeen risteilijäviirikköön. Alus  taisteli yhdessä HMS Repulsen ja sisaraluksensa Courageousin kanssa Helgolandin taistelussa 17. marraskuuta, missä se käytti 57 viidentoista tuuman kranaattia.
Alukselle asennettiin vuonna 1918 lentokoneiden lähtöalusta kummankin 15 tuuman tykkitornin päälle sekä muut tarvittavat tilat kahden lentokoneen kuljettamiseen. Alus oli vastaanottamassa antautuvaa Saksan laivastoa 21. marraskuuta 1918.
Sotien välinen aika ja muutostyöt

Alus siirrettiin sodan päätyttyä vuonna 1919 tykistökouluksi Devonportiin ja myöhemmin reservin lippulaivaksi.
Washingtonin laivastosopimuksen mukaan Glorious laskettiin taisteluristeilijäksi ja siten siitä tuli ylimääräinen. Toisaalta aseistuksen ja panssarointinsa puolesta se oli sopimaton risteilijäksi, joten Amiraliteetti päätti muuttaa sen lentotukialukseksi helmikuussa 1924. Aluksen laaja runko ja suuri nopeus tekivätkin siitä lähes parhaan mahdollisen lentotukialusehdokkaan.
Alus muuttaminen aloitettiin Rosythin telakalla vuonna 1924, mutta telakan lopetettua toimintansa 1929 alus siirrettiin Devonportiin viimeisteltäväksi. Alus luovutettiin muutettuna laivaston käyttöön 10. maaliskuuta 1930. Muutostöiden aikana alukselle rakennettiin kaksi lentokantta. Toinen, niin kutsuttu päälentokansi, sijaitsi aluksen perässä ja keulassa oli pienempi lentoonlähtökansi. Vuosina 1935 ja 1936 tehdyn muutostyön aikana etummainen lentokansi muutettiin tykkikanneksi ja sinne sijoitettiin ilmatorjuntatykkejä ja pääkannelle sijoitettiin kaksi katapulttia.
Lisäksi alukselle  rakennettiin kaksikerroksinen lentokonesuoja, jonka pituus oli 168 metriä ja kummankin kerroksen korkeus 7,3 metriä. Aluksella kyettiin kuljettamaan maksimissaan 40 lentokonetta. Aluksella oli alun perin kuusitoista Fairey Flycatcher, kuusitoista Fairey IIIF -tulenjohto- ja tiedustelukonetta (No441 Flight) ja kuusitoista Blackburn Ripon -torpedopommittajaa (No460 Flight). Koneet vaihdettiin muutamaan otteeseen ja upotessaan aluksen koneina olivat Fairey Swordfishit sekä Gloster Gladiatorit.
Koeajojen päätyttyä alus liitettiin Välimeren laivastoon. Se törmäsi ranskalaisen linjalaiva Floridan kanssa 1. huhtikuuta 1931 60 merimailia Gibraltairilta. Ranskalaisalus sai pahan vuodon ja sen matkustajat pelastettiin tukialukseen. Matkustajien siirron jälkeen Glorious hinasi vaurioituneen aluksen Malagaan. Onnettomuudessa kuoli yli 30 henkeä, joista yksi Gloriousilla.
Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan syttyessä Glorious palveli Välimeren laivastossa. Alus siirrettiin Suezin kanavan kautta Intian valtamerelle lokakuussa 1939 ottamaan osaa Saksan laivaston Admiral Graf Speen takaa-ajoon.
Toinen maailmansota > Taistelu Norjasta

Huhtikuussa 1940 taistelun Norjasta alkaessa Glorious kutsuttiin Britannian kotivesille. Alus saapui 23. huhtikuuta HMS Ark Royalin kanssa Englantiin ja seuraavana päivänä Glorious lähti kohti Norjaa. Aluksen Blackburn Skua ja Gloster Gladiator koneet tukivat liittoutuneiden maavoimia hyökkäämällä saksalaisjoukkojen asemiin. Alus lähti 27. huhtikuuta Englantiin huollettavaksi ja palasi Norjaan 1. toukokuuta jatkamaan maavoimien tukemista. Palattuaan alus siirsi osan Gloster Gladiator koneistaan toimimaan järven jäälle tehdyltä kentältä, mutta saksalaiset tuhosivat koneet melko pian.
Alus toimitti 28. toukokuuta Hawker Hurricane laivueen Bardufossin kentälle. Laivueen tehtävänä oli suojata joukkojen evakuointia. Tämä matka jouduttiin tekemään ilman tavanomaista hävittäjäsaattuetta, koska hävittäjiä ei ollut saatavilla. Gloriousin omat lentokoneet suojasivat myös evakuointia 2. kesäkuuta ja alus otti osaa 5. kesäkuuta alkaneeseen liittoutuneiden joukkojen evakuointiin Norjasta (operaatio Alphabet).
Alus vastaanotti 8. kesäkuuta vastaisena yönä Royal Air Forcen 46. laivueen kymmenen Gloster Gladiator -hävittäjää sekä 263. laivueen kahdeksan Hawker Hurricanea. Tämä oli ensimmäinen kerta kun laskeutumiskoukuttomat lentokoneet laskeutuivat aluksen kannelle. Koneet pyrittiin ennemmin evakuoimaan kuin tuhoamaan maassa ennen miehistöjen evakuoimista.
Alus lähti saattueessa kohti Scapa Flow'ta, mutta jo muutaman tunnin purjehduksen jälkeen aluksen kapteeni Guy D'Oyly-Hughes pyysi lupaa mennä edeltä käyttäen aluksen suurempaa nopeutta hyväkseen. Alukselle annettiin lupa ja sen saattueeksi lähtivät hävittäjät Acasta ja Ardent.
Saattajineen alus joutui 8. kesäkuuta Norjan merellä Saksan laivaston taisteluristeilijöiden Gneisenaun ja Scharnhorstin yllättämäksi. Glorious saattajineen upposi kahdessa tunnissa noin 315 kilometriä Halstadista länteen. Aluksen kannella olleista hukkui noin 1 519 miestä ja pelastui ainoastaan 45. Acastan miehistöstä pelastui vain yksi mies norjalaiseen höyrylaivaan SS Borgundiin, joka oli aiemmin pelastanut 38 Gloriousin miestä pelastusveneestä. Borgundin pelastamat merimiehet laskettiin maihin Fär-saarille 14. kesäkuuta.
Taistelussa Scharnhorst vaurioitui pahoin saatuaan osuman Acastan laukaisemasta torpedosta ja saksalaiset hakeutuivat Trondheimin satamaan tutkimaan saamiaan vaurioita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMS Glorious Wikimedia Commonsissa
HMS Gloriousin operaatiohistoria
Courageous-luokan risteilijät/tukialukset
HMS Glorious vuonna 1917
HMS Glorious ennen muutostöitä 1918
HMS Glorious pian lentotukialukseksi muuntamisensa jälkeen
Viimeinen kuva aluksesta
Etelä-Alitšur

Pamirin kartta.
Etelä-Alitšur (tadžikiksi Аличури Ҷанубӣ, Alitšuri Džanubī) on vuoristo Pamirin itäosassa Tadžikistanissa. Sen pituus on noin 140 kilometriä ja korkein kohta Surxadir (vuoteen 2023 saakka Qizildungī) 5 706 metriä.
Graniitista, gneissistä ja liuskeesta muodostunut vuorijono erottaa toisistaan Alitšurin ja Pamirjoen laaksot. Sitä peittävät noin 30 neliökilometrin laajuiset jäätiköt. Rinteillä on vuoristoaavikkokasvillisuutta ja piikkipensaita.
Ğund

Ğund Xoruğissa.
Ğund (tadžikiksi Ғунд) on Pandžin oikeanpuoleinen sivujoki Vuoristo-Badahšanin autonomisella alueella Tadžikistanissa. Sen pituus on 296 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 13 700 neliökilometriä.
Ğund saa alkunsa Etelä-Alitšurin rinteiltä Pamirin itäosasta. Sen niminä ovat yläjuoksulla Gurumdy ja Irikjak ja Jašikūljärveen saakka Alitšur. Keski- ja alajuoksullaan joki virtaa kapeassa laaksossa Rūšon- sekä Šoxdara- ja Šuğnonvuorten välissä. Se laskee Pandžiin Xoruğin kaupungin lähellä. Keskimääräinen virtaus on 106 kuutiometriä sekunnissa.
Jokilaaksossa harjoitetaan karjanhoitoa ja etupäässä keinokasteluun perustuvaa maanviljelyä. Sen kautta kulkee Ošin, Murğobin ja Xoruğin välinen maantie. Ğundissa on kaksi vesivoimalaitosta.
Kungliga begravningsplatsen

Hautausmaan sisäänkäynti
Kungliga begravningsplatsen on hautausmaa Solnan kunnassa Ruotsissa. Se on osa Hagaparkenia ja sijaitsee Karlsborgin saarella Brunnsvikenissä. Se on hautausmaa Ruotsin kuningasperheen jäsenille ja on ollut käytössä vuodesta 1922 lähtien.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ernst Zermelo

| Ernst Zermelo |
| --- | --- |
 Ernst Zermelo Freiburgissa (1953)
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. heinäkuuta 1871 Berliini, Saksa
Kuollut: 21. toukokuuta 1953 (81 vuotta) Freiburg im Breisgau, Länsi-Saksa
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  Lazarus Fuchs ja Hermann Amandus Schwarz
Tutkimusalue:  Matemaattinen logiikka, joukko-oppi, formalismi ja Zermelo–Fraenkelin aksiooma
Ernst Friedrich Ferninand Zermelo (27. heinäkuuta 1871, Berliini – 21. toukokuuta 1953, Breisgau) oli saksalainen matemaatikko, jonka tunnetuin työ liittyi joukko-opin aksiomatisoinnin ja erityisesti hyvinjärjestysteoreeman kehittämiseen.
Zermelo valittiin Zürichin yliopiston matematiikan professoriksi 1910, mutta joutui luopumaan huonon terveytensä vuoksi tehtävästä 1916.
Heinrich Rudolf Schinz

Heinrich Rudolf Schinz
Heinrich Rudolf Schinz (30. maaliskuuta 1777 Zürich – 8. maaliskuuta 1861 Zürich) oli sveitsiläinen eläintieteilijä ja lääkäri.
Schinz opiskeli lääketiedettä Würzburgissa ja Jenassa. 1798 hän palasi Zürichiin harjoittamaan praktiikkaa. 1804 hänestä tuli lääketieteellisen oppilaitoksen opettaja ja 1833 Zürichin yliopiston ylimääräinen luonnonhistorian professori.
Schinz toimi myös Zürichin luonnonhistoriallisen seuran kuraattorina ja julkaisi useita merkittäviä luonnontieteellisiä teoksia vuosina 1824–1852. Hän saksansi Georges Cuvierin teoksen La règne animal.
Schinz nimesi useita uusia nisäkäslajeja, kuten pitkähäntäkissan (Leopardus wiedii), ja linnuista valkonokkatanssijan (Lepidothrix iris).
Teoksia

Naturgeschichte und Abbildungen der Säugethiere, Brodtmanns lithographische Kunstanstalt, 1. Aufl. Zürich 1824 und 2. verbesserte Aufl. 1927.
Naturgeschichte und Abbildungen der Menschen und der Säugethiere, Lithographische Anstalt J. Honegger, 1. Aufl. Zürich ohne Jahresangabe (1835).
Naturgeschichte und Abbildungen der Menschen und der Säugethiere, nach den neuesten Entdeckungen und vorzüglichsten Originalien bearbeitet von H. R. Schinz., Honeggersche Lithographische Anstalt, 2. verbesserte Aufl. Zürich 1840.
Naturgeschichte und Abbildungen der Menschen und der verschiedenen Rassen und Stämme nach den neuesten Entdeckungen und vorzüglichsten Originalien, bearbeitet von H. R. Schinz., Honeggersche Lithographische Anstalt, 3. erweiterte Aufl. Zürich 1845.
Equity

Equity on tapaoikeusjärjestelmässä käytetty oikeusperiaate ja historiallinen tuomioistuinjärjestelmä. Se kehittyi Englannissa 1300-luvulla täydentämään tapaoikeusjärjestelmää tilanteissa, joissa tavallinen lainsäädäntö ei tarjonnut riittävää oikeussuojaa.
Equity-tuomioistuimet syntyivät, kun pettyneet oikeudenhakijat kääntyivät kuninkaan puoleen tapauksissa, joissa tapaoikeustuomioistuimet eivät pystyneet tarjoamaan sopivaa oikeuskeinoa. Nämä hakemukset ohjattiin lordikanslerille, joka alkoi kehittää uusia oikeussuojakeinoja.
Equity-järjestelmän tärkeimpiä oikeussuojakeinoja olivat:
Sopimuksen täytäntöönpano (specific performance)
Trustijärjestelyjen valvonta
Kieltotuomiot (injunction)
Perusteettoman edun palautus
Kiinnitysten lunastusoikeus
Vuoden 1873 Judicature Act -lailla equity- ja tapaoikeustuomioistuimet yhdistettiin Englannissa. Yhdysvalloissa vastaava yhdistäminen tapahtui useimmissa osavaltioissa 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa.
Karl Alexander Müller

| Karl Alexander Müller |
| --- | --- |
 Karl Alexander Müller vuonna 2001.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1927 Basel, Sveitsi
Kuollut: 9. tammikuuta 2023 (95 vuotta) Zürich, Sveitsi
Kansalaisuus:   Sveitsiläinen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  ETH Zürich
Tutkimusalue:  Fysiikka
Tunnetut työt:  suprajohtavuus keraamisissa aineissa
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (1987)
Karl Alexander Müller (20. huhtikuuta 1927 Basel – 9. tammikuuta 2023 Zürich) oli sveitsiläinen fyysikko. Hän ja Johannes Bednorz saivat vuonna 1987 Nobelin fysiikanpalkinnon suprajohtavuuteen liittyvästä työstään.
Müller syntyi Baselissa Sveitsissä vuonna 1927. Perhe muutti Itävaltaan pian hänen syntymänsä jälkeen isän musiikinopintojen vuoksi. Müllerin äiti kuoli vuonna 1938 hänen ollessaan 11-vuotias. Müller meni naimisiin Ingeborg Marie Louise Winklerin kanssa vuonna 1956. Heille syntyi yksi poika ja yksi tytär. Müller opiskeli ETH Zürich -yliopistossa opettajanaan Wolfgang Pauli. Tuolloin hän kiinnostui sähkötekniikasta. Valmistuttuaan hän työskenteli vuoden ja palasi takaisin opiskelemaan.
Müller työskenteli professorina Zürichin yliopistossa.
Bernhard von Gudden

Bernhard von Gudden
Johann Bernhard Aloys von Gudden (7. kesäkuuta 1824 – 13. kesäkuuta 1886) oli saksalainen neuroanatomi ja psykiatri. Gudden valmistui Wittenbergin yliopistosta vuonna 1848 ja sai harjoituspaikan Siegburgista. Vuosina 1851–1855 hän toimi psykiatriharjoittelijana Illenaussa Badenissa.
Vuosina 1855–1869 hän oli Werneckissa Unterfränkische Landes-Irrenanstalt -mielisairaalan johtaja ja sai 1869 työtä Burghölzlin sairaalasta ja psykiatrian professorin viran Zürichin yliopistosta. Myöhemmin hän työskenteli psykologian professorina Münchenissä.
Gudden tunnetaan Baijerin kuninkaan Ludvig II:n henkilökohtaisena hovilääkärinä. Gudden asui aluksi Neuschwansteinin linnassa, ja myöhemmin hän siirtyi Ludvigin mukana Bergin linnaan.
Bergiin saapumisen jälkeen Ludvig II ja von Gudden lähtivät kävelylle. Ei tiedetä, mitä sitten tarkalleen ottaen tapahtui. Vain se tiedetään, että molemmat löydettiin 13. kesäkuuta hukkuneina linnan lähellä olevasta Starnberginjärvestä. Virallinen selitys oli, että Ludvig oli päättänyt hukuttautua, ja kun lääkäri oli yrittänyt estää häntä, Ludvig oli surmannut lääkärin. Mutta Ludvigin kuolemasta on rakenneltu myös monenlaisia salaliittoteorioita.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  IdRef