stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yöpakkaset
Yöpakkasten päättyminen

Yöpakkaskriisi ratkesi presidentti Urho Kekkosen ja rouva Sylvi Kekkosen Leningradiin tekemän yksityisluonteiseksi ilmoitetun matkan aikana tammikuun loppupuolella 1959. Kun kaupunkiin saapuivat samanaikaisesti Moskovasta ”sattumalta” myös Nikita Hruštšov ja ulkoministeri Andrei Gromyko, Kekkonen kutsui Leningradiin luottomiehensä, kauppa- ja teollisuusministeri Ahti Karjalaisen. Neuvottelujen päätteeksi järjestetyllä lounaalla pitämässään puheessa 24. tammikuuta Hruštšov sanoi yöpakkasten johtuneen pohjimmiltaan siitä, että Neuvostoliitto näki Fagerholmin ”leveän selän” takana Tannerin, Leskisen, Lindblomin ja Pitsingin ”vihamieliset hahmot”. Hruštšov lisäsi, että Suomella oli oikeus itse päättää hallituksistaan, mutta Neuvostoliitolla oli myös oikeus päättää, mitä se ajattelee Suomen hallituksista. Presidentti Urho Kekkonen puolestaan piti yöpakkasten perimmäisenä syynä SDP:n sisäisiä kiistoja.
Palattuaan kotiin 25. tammikuuta Kekkonen lausui pitämässään radio- ja televisiopuheessa, että ”syksyn kriisi oli syvempi kuin olimme ymmärtäneet.” ja viittasi epäsuorasti muun muassa eräisiin Kari Suomalaisen Helsingin Sanomissa ilmestyneisiin pilapiirroksiin, joita kohtaan hän toivoi neuvostojohdon ymmärtäväistä suhtautumista.
Neuvostoliitto palautti diplomaattisuhteensa Suomeen normaaleiksi, kun uudeksi Helsingin-suurlähettilääksi nimitettiin 3. helmikuuta 1959 varaulkoministeri Aleksei Zaharov.
Jälkiarvioita

Kun Nikita Hruštšov oli Leningradissa pitämässään lounaspuheessa nimennyt Urho Kekkosen Suomen ulkopoliittisen linjan takuumieheksi, tapahtumasarjan on katsottu lujittaneen Kekkosen siihen saakka heikon aseman Suomen sisäpolitiikan johtajana. Seuraavien kahdenkymmenen vuoden ajan Kekkonen saneli hallitusratkaisut eikä mikään puolue tai kukaan henkilö päässyt hallitukseen ilman hänen hyväksyntäänsä.
Karl-August Fagerholm pahoitteli hallituksensa − jolla oli ollut tukenaan eduskunnan enemmistö − kohtaloa myöhemmin muistelmissaan. Hän kirjoitti muun muassa: ”En halua kieltää, että häpesin isänmaan joutumista sellaiseen tilanteeseen, etteivät Suomen kansa ja eduskunta itse saaneet määrätä, millainen hallitus maalla tulisi olla. Se tuntui jollakin tavoin alentavalta.” Hallituksensa sisäisestä ilmapiiristä Fagerholm totesi, että ”hallituksella oli kaikki edellytykset hoitaa maan asiat kuntoon. Yhteistyö hallituksen sisällä oli erinomainen. Kaikki ministerit halusivat tehdä parhaansa. Mutta niin ei saanut tapahtua. Hallitus ei saanut tulla suosituksi.” Fagerholmin mukaan erityisesti maalaisliittolaiset ministerit olivat häpeissään hallituksen kaatumisesta. Historiantutkijat kiistelevät yhä siitä, mitkä olivat Urho Kekkosen motiivit hänen osallistuessaan Fagerholmin hallituksen kaatamiseen.
Yöpakkaskriisi seurasi Johannes Virolaista Urho Kekkosen ja Neuvostoliiton silmissä vuosikymmenien ajan, ja se nousi jälleen esille niin sanotun juhannuspommin muodossa kesällä 1979. Keskustapuolueen niin sanottu K-linja pyrki käyttämään yöpakkaskriisiä hyväkseen vielä syksyllä 1981 tarkoituksenaan estää Virolaisen valinta puolueen presidenttiehdokkaaksi vuoden 1982 vaaleissa.
Heikki Ylikangas

| Heikki Ylikangas |
| --- | --- |
 Heikki Ylikangas Helsingin kirjamessuilla 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. marraskuuta 1937 (ikä 87) Ylihärmä
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Suomen historia
Tunnetut työt:  Tie Tampereelle
Palkinnot:  Tieto-Finlandia 1994
Heikki Ylikangas (s. 6. marraskuuta 1937 Ylihärmä) on suomalainen historiantutkija ja emeritusprofessori.
Elämä ja ura

Ylikangas väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1967. Hän oli oikeushistorian ja roomalaisen oikeuden professori Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa 1978–1992, Suomen ja Skandinavian historian professori Helsingin yliopiston humanistisessa tiedekunnassa 1992–2000 ja akatemiaprofessori 1996–2001.
Historiantutkijoiden ja -opiskelijoiden ohella Ylikankaan teokset ovat herättäneet mielenkiintoa myös laajemmassa yleisössä. Hänen teoksistaan etenkin Puukkojunkkareitten esiinmarssi (1976), Nuijasota (1977), Tie Tampereelle (1993) ja Tulkintani talvisodasta (2001) ovat herättäneet laajaa ja kärjekästäkin keskustelua. Tie Tampereelle sai vuonna 1994 Tieto-Finlandia-palkinnon. Vuonna 2007 ilmestynyt teos Romahtaako rintama? herätti aiempien Ylikankaan teoksien tavoin keskustelua ja kritiikkiä.
Ylikangas on kritisoinut suomalaisen historiankirjoituksen kansallis-idealistista koulukuntaa ja historiankirjoituksen myyttejä. Tietokirjojen lisäksi hän on kirjoittanut näytelmiä ja kaksi romaania.
Elämä ja ura > Kritiikkiä

Kriitikot ovat arvostelleet Ylikankaan julkaisemia sotahistoriaan liittyviä asiatietoja osin vajavaisiksi ja virheellisiksi. Esimerkiksi Suomen sotahistoriaan ja erityisesti kesän 1944 tapahtumiin perehtynyt tietokirjailija ja yleisesikuntaeversti evp. Ilmo Kekkosen väitteiden mukaan Ylikankaalla on "heikot tiedot sotahistoriasta". Hän on tuonut esille väitteitä merkittävistä asiavirheistä Ylikankaan teoksessa Romahtaako rintama? Suomi puna-armeijan puristuksessa kesällä 1944 (2007). Ylikangas arvioi teoksessa jatkosodan kesänä 1944 teloitetun noin 250 suomalaissotilasta, mikä herätti voimakasta keskustelua jo kirjan julkistustilaisuudessa, koska virallisesti on arvioitu kenttäoikeuksissa tai esimiehen aseenkäyttöoikeudella teloitetun 57 sotilasta.
Näkemyksiä

Vuonna 2001 julkaistussa teoksessaan Tulkintani talvisodasta Ylikangas esitti, että Suomi torjui länsivaltojen avun ja teki rauhan Neuvostoliiton kanssa maaliskuussa 1940 nimenomaan niiden lupausten perusteella, jotka entinen pääministeri, myöhempi Suomen Berliinin-lähettiläs T. M. Kivimäki sai Saksan valtakunnanmarsalkalta Hermann Göringiltä. Göringin mukaan Suomen kannatti – vaikka raskainkin ehdoin – solmia rauha Neuvostoliiton kanssa, sillä pian Saksa hyökkäisi Neuvostoliittoon ja Suomi saisi silloin menetyksensä takaisin korkojen kera. Näin Suomen poliittinen johto hakeutui Ylikankaan mukaan Hitlerin Saksan vanaveteen jo talvisodan loppuvaiheissa eikä vasta loppukesällä 1940, jolloin Suomi ja Saksa solmivat saksalaisten joukkojen kauttakulkusopimuksen. Apulaisprofessori Markku Jokisipilän mukaan Ylikangas on jättänyt ottamatta huomioon sellaisen kehitysvaihtoehdon, että länsivaltojen apu olisi ehtinyt Suomeen ja Saksa olisi ryhtynyt sen vuoksi voimatoimiin. Tällöin Suomi olisi joutunut kahden rintaman sotanäyttämöksi suomalaisten ja läntisten liittoutuneiden taistellessa sekä puna-armeijaa että Wehrmachtia vastaan.
Tunnustukset

Ylikangas valittiin Suomen Tiedeseuran jäseneksi vuonna 1991 ja Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1993. Suomen tietokirjailijat ry palkitsi Ylikankaan Tietokirjailijapalkinnolla vuonna 2002 ja Warelius-palkinnolla vuonna 2012. Tie Tampereelle sai  Tieto-Finlandia-palkinnon vuonna 1994. Vuonna 2014 Ylikangas sai tiedonjulkistamisen elämäntyöpalkinnon.
Aleksis Kiven Seura myönsi Ylikankaalle Eskon puumerkki -palkinnon 2001.
Perhe

Ylikankaan isoisä oli ylihärmäläinen maanviljelijä ja hevosmies Matti Edvard Takala, jonka elämästä kertovan näytelmän hän kirjoitti Seinäjoen kaupunginteatterille. Heikki Ylikankaan veli Mikko Tapani Ylikangas on entinen suomalainen poliisi sekä tietokirjailija.
Julkaisuja > Näytelmät

Kolmekymmentä hopearahaa (1983)
Tie talvisotaan (1989)
Kun Summa petti (2000)
Meno Mäntsälään (2005)
Ne kahdeksan valittua (2005)
Histan häät (2008)
Sopusointu (2009)
Pohjateksti TV-näytelmään Suomen laulu (2009)
Julkaisuja > Romaanit

Ilkkaisen sota.  Helsinki:  WSOY, 1996.  ISBN 951-0-21312-8
Aseveljen petos.  Somerniemi:  Amanita, 2012.  ISBN 978-952-5330-49-6
Aiheesta muualla

Heikki Ylikangas: Romahtaako rintama? Ylen Elävä arkisto. 2.10.2007.
Karppinen-Kummunmäki, Henna: Onko Suomi yhden historiallisen totuuden maa? Kirja-arvostelu teoksesta Ylikangas, Heikki: Mitä on historia ja millaista sen tutkiminen. Art House, 2015. (Agricolan kirja-arvostelut, 16.6.2015)
Meinander, Henrik: / Ylikangas, Heikki (1937–) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu. 30.7.2007. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Argus Spectrum

ASI Oy Ltd. (Argus Spectrum International ja Argus Spectrum) on mittauslaitteita ja tutkimuslaitteita valmistava yhtiö, joka toimii Savonlinnassa, Suomessa. Yhtiö toimii Savonlinnan kaupungin toimitilapalveluissa vuokralaisena.
Julkisuudessa on puitu yhtiöön liittyviä epäselvyyksiä, omistajien yhteyksiä Venäjän johtoon sekä omistajavaihdoksia Venäjän hyökkäyssodan alettua.
Savonlinnan kaupunki on pitänyt Argus Spectrumin Savonlinnan tehdashanketta merkittävänä. Tehdashankkeen on toivottu tuovan alueelle isoja investointeja ja uusia työpaikkoja. Savonlinnan kaupunki kirjoitti yhtiön kanssa yhteistyösopimuksen vuonna 2019.
Yhtiö toimii kaupungin omistamissa tiloissa.
Yhtiön historia

Argus Spectrumin emoyhtiö on Venäjällä Argus-Spektr. Suomessa operoiva yhtiö tunnetaan nimillä Argus Spectrum International ja ASI Oy Ltd.
Suomeen Argus rekisteröi yhtiön vuonna 2018. Tuolloin yhtiön kerrottiin valmistavan paloturvallisuus- ja valvontalaitteita. Tehdas avattiin Savonlinnaan 2019. Yhtiön ensimmäinen toimitusjohtaja erotettiin Seura-lehden tietojen mukaan jo ennen Savonlinnan tehtaan avajaisia. Asiaa puitiin myös käräjäoikeudessa.
Tehtaan perustivat Savonlinnaan Sergei Levchuk ja Mikhail Levchuk. Ensimmäiset vuodet he toimivat Argus Spectrumin Suomen yhtiön johdossa ja hallituksessa. Molemmat erosivat tehtävistään sen jälkeen kun Venäjä oli hyökännyt Ukrainaan keväällä 2022.
Seura-lehti kertoo, että yhtiö vaihtoi nimensä Argus Spectrumista hyökkäyssodan alettua Asi Oy ltd:ksi ja siivosi mainintoja Venäjän suurlähetystyön väestä nettisivuiltaan.
Yhtiön nykyinen toimitusjohtaja on Anthony Betka. Hän on ostanut koko yhtiön osakekannan lehtitietojen mukaan Levchukeilta. Kauppahinnasta ei ole tietoa julkisuudessa.
Julkisuus

Seura kirjoitti vuonna 2020, kuinka yhtiön tehdas on viettänyt alkunsa jälkeen Savonlinnassa lähinnä hiljaiseloa. Lehti kertoi tuolloin omistajien ja emoyhtiön tiiviistä yhteistyöstä Venäjän hallinnon kanssa. Lehtitietojen mukaan Argus Spectrum olisi liioitellut näyttöjään ja toimintaansa maailmalla.
Seura kertoi vuonna 2021 Savonlinnan yhtiön tappioista. Lehden mukaan Savonlinnan yhtiön tuotteita ei ole myöskään nähty markkinoilla. Lehti kertoi myös, että yhtiö on menettänyt suomalaispankkien tilit.
Seuran vuonna 2022 julkaisemassa artikkelissa kerrottiin Venäjän sotavoimien käyttävän Argus Spectrumin emoyhtiön kehittämiä tuotteita Krimin niemimaalla. Lehden mukaan Savonlinnassa samaa teknologiaa rakennettaisiin siviilitarkoituksiin.
Yhtiö on vakuutellut medialle katkaisseensa kaikki siteet venäläiseen emoyhtiöönsä Venäjän hyökättyä Ukrainaan. Seura-lehden tietojen mukaan Asilla on entisen omistaja Sergei Levchukin myöntämä pääomalaina.
Seuran tietojen mukaan yhtiön johdossa jatkoi myös Levchukeille ja Argus Spectrumille työskennelleitä henkilöitä.
Itä-Savo -lehti ja Yle kertoivat syksyllä 2023 yhtiön tehneen Savonlinnassa miljoonien liikevaihdon, vaikka tuotantoa ei kohteessa ole tiettävästi ollut.
Yle kertoi keväällä 2025 Argus Spectrumin toiminnan jatkuvan yhä entisissä tiloissaan.
Yönkuningatar

| Yönkuningatar |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Tribus::  Hylocereeae
Suku::  Yökaktukset Selenicereus
Laji::  grandiflorus
Kaksiosainen nimi
 Selenicereus grandiflorus  (L.) Britton & Rose (1909) 
Alalajit
 subsp. donkelaari  subsp. grandiflorus  subsp. hondurensis  subsp. lautneri 
Katso myös
   Yönkuningatar Wikispeciesissä   Yönkuningatar Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Yönkuningatar (Selenicereus grandiflorus) on Karibialta ja Väli-Amerikasta kotoisin oleva kaktuskasvien heimon yökaktuksiin kuuluva mehikasvi. Laji on viljelyssä harvinainen, sillä useimmat yönkuningattarina viljellyistä kasveista ovat oikeammin lajia yönprinsessa (Selenicereus pteranthus) tai hybridejä.
Kuvaus

Laji on hyvin muunteleva. Kiipeilevät tai roikkuvat, joskus maatapitkin ryömivät 1–3 senttimetriä paksut varret kasvavat jopa 10 metriä pitkiksi. Särmiä tavallisimmin 7–8, joskus vähemmän tai enemmän. Naulamaiset piikit ovat tavallisimmin 4–12 millimetriä pitkiä, joskus lyhyempiä. Areoleista kasvaa valkeaa tai kellertävää villaa. Lajityypillistä on piikkien putoaminen vanhoista varsista. Laji kukkii vain öisin ja kukin kukka on auki ainoastaan yhden yön. Kukat ovat 18–25 senttimetriä pitkiä ja 15–20 cm leveitä. Kukkaperät ovat karvaisia ja piikikkäitä. Teriön ulommat lehdet vaihtelevat keltaisesta pronssin- tai lohenväriseen, sisemmät puhtaan valkoiset. Tuoksu muistuttaa usein vaniljan tai appelsiininkukkaa, joidenkin mukaan valkonarsissin (Narcissus poëticus) tuoksua. Syötävä hedelmä on punainen, pyöreä, karvainen ja piikikäs.
Alalajit

Lajista erotetaan neljä alalajia:
subsp. donkelaari (Salm-Dyck) Ralf Bauer – Meksikon Yucuanista. Karvat rungonmyötäisiä.
subsp. grandiflorus – Suurilla osilla levinneisyysaluettaan. Areoleissa vain lyhyttä karvaa.
subsp. hondurensis (K.Schum. ex Weing.) Ralf Bauer – Keski-Amerikasta. Huomattavan karvaiset rungot.
subsp. lautneri Ralf Bauer – Meksiko. Areolit särmillä pienillä nyppylöillä.
Samantapaiset lajit

Laji muistuttaa yönprinsessaa (Selenicereus pteranthus), mutta eroaa särmien lukumäärältään ja piikeiltään. yönkuningattarella on tavallisimmin 7–8 särmää ja usein vanhemmista rungoista irtoavat 4–12 mm pitkät piikit. S. pteranthuksella puolestaan särmiä on 4–5 ja lyhyet 1–2 mm mustat, alaosasta leveämmät piikit pysyvät kiinni vanhemmissakin rungoissa. Kukat ovat lähestulkoon identtisiä eikä niitä voida käyttää lajinmääritykseen. Toinen melko tavallinen laji, Selenicereus coniflorus, on kuin S. pteranthus mutta pidemmillä, usein 1,5 cm pitkillä piikeillä. S. coniflorus on luultavasti edellä mainittujen lajien hybridi.
Jopa muita yöllä kukkivia kaktuslajeja, kuten tuoksulehtikaktusta (Epiphyllum oxypetalum) tai tarhametsäkaktusta (Hylocereus undatus), kutsutaan joskus yönkuningattariksi.
Yönkuningatarta käytetään homeopatiassa ja sitä on pidetty myös lemmenrohtona.
Kasvatus

Laji on melko helppohoitoinen, viihtyy lämpimämmässä kuin S. pteranthus. Mullan tulee olla humuspitoista ja läpäisevää. Kesäaikaan kastellaan runsaastikin, talvella multa on pidettävä kuivana. Talvella pidettävä viileässä, noin 12–15 °C on sopiva. Lämpötilanvaihtelut yön ja päivän välillä ovat eduksi kunhan lämpötila ei laske alle 8 celsiusasteen. Liian lämpimässä talvehtiminen estää kukinnan. Aurinkoinen tai hieman varjostettu kasvupaikka on sopivin. Keväällä aurinkoinen paikka on tärkeä valon stimuloidessa kasvia kukkimaan. Varsien punertuminen auringossa on tavallista luonnossakin eikä ole kasville vahingollista.
Aiheesta muualla

United States Department of Agriculture (USDA): Selenicereus grandiflorus (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Nattens drottning (växt)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Selenicereus grandiflorus:  Wikidata: Q137139  Wikispecies: Selenicereus grandiflorus  AoFP: 1435  CoL: 4WDCN  EoL: 484884  EPPO: SNRGR  FNA: 242414317  GBIF: 3084466  GRIN: 33593  iNaturalist: 168776  IPNI: 138488-1  IRMNG: 11195501  ITIS: 505117  IUCN: 152736  NatureServe: 2.157389  NCBI: 336151  Open Tree of Life: 176900  Plant List: kew-2485923  PLANTS: SEGR10  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:138488-1  Species+: 17503  Tropicos: 5101104  WFO: wfo-0000438959 
Cactus grandiflorus:  Wikidata: Q12312779  CoL: P6XX  GRIN: 8254  IPNI: 39640-2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:39640-2  Tropicos: 5103119  WFO: wfo-0000577871 
Nopeutettu video yönkuningattaren kukinnasta.
Selenicereus grandiflorus subsp. hondurensis
Selenicereus grandiflorus subsp. grandiflorus
Käännös suomeksi
1947

| --- | --- |
Vuosisadat: 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku · 2100-luku
Vuosikymmenet: 1890-luku · 1900-luku · 1910-luku · 1920-luku · 1930-luku · 1940-luku 1950-luku · 1960-luku · 1970-luku · 1980-luku · 1990-luku · 2000-luku
Vuodet: 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909 1910 · 1911 · 1912 · 1913 · 1914 · 1915 · 1916 · 1917 · 1918 · 1919 1920 · 1921 · 1922 · 1923 · 1924 · 1925 · 1926 · 1927 · 1928 · 1929 1930 · 1931 · 1932 · 1933 · 1934 · 1935 · 1936 · 1937 · 1938 · 1939 1940 · 1941 · 1942 · 1943 · 1944 · 1945 · 1946 · 1947 · 1948 · 1949 1950 · 1951 · 1952 · 1953 · 1954 · 1955 · 1956 · 1957 · 1958 · 1959 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
Vuosi 1947 oli normaalivuosi, joka alkoi keskiviikosta.
Tapahtumia > Tammikuu–maaliskuu

1. tammikuuta – Kaivokset kansallistettiin Isossa-Britanniassa.
1. tammikuuta   – Nigeria sai autonomian.
1. tammikuuta   – Messukylän kunta liitettiin Tampereen kaupunkiin.
6. tammikuuta – Suomi sai valvontakomission haltuunsa ottaman Malmin lentoaseman jälleen käyttöönsä.
7. tammikuuta − Kenraali George Marshall valittiin Yhdysvaltain ulkoministeriksi James F. Byrnesin tilalle.
10. tammikuuta – YK otti Triesten vapaakaupungin hallintaansa.
16. tammikuuta – Vincent Auriol valittiin Ranskan ns. neljännen tasavallan ensimmäiseksi presidentiksi.
24. tammikuuta − Eduskunta hyväksyi äänin 118–68 lain "aseellisen toiminnan luvattoman valmistelun rankaisemisesta eräissä tapauksissa". Kokoomus äänesti ainoana puolueena lakiesityksen hyväksymistä vastaan. Lain nojalla nostettiin syytteet asekätkentäjutun vuoksi pidätettyjä henkilöitä vastaan.
30. tammikuuta – Lumimyrsky peitti Kanadan kaupungit Winnipegistä Calgaryyn.
30. tammikuuta − Presidentti J. K. Paasikivi nimitti Suomen valtuuskunnan Pariisin rauhansopimuksen allekirjoitustilaisuuteen. Valtuuskuntaan valittiin ulkoministeri Carl Enckell ja maatalousministeri Vihtori Vesterinen sekä kansanedustajat Johan Helo ja Väinö Voionmaa.
3. helmikuuta – Snagissa, Kanadan Yukonissa lämpötila laski -63 °C:een.
4. helmikuuta – Neuvostoliitto ja Suomi allekirjoittivat sopimuksen, jonka nojalla Saksan saatavat Suomelta muuttuivat Neuvostoliiton saataviksi. Suomi joutui korvaamaan Neuvostoliitolle kuusi miljardia markkaa.
10. helmikuuta – Pariisin rauha Liittoutuneiden sekä Italian, Unkarin, Romanian, Bulgarian ja Suomen kesken. Italia luovutti suurimman osan Istriaa Jugoslavialle. Suomen osalta sopimuksen allekirjoitti ulkoministeri Carl Enckell.
23. helmikuuta – Kansainvälinen standardointiorganisaatio ISO perustettiin.
28. helmikuuta – Yhdysvallat luovutti Ranskalle sotilastukikohdan Casablancassa.
28. helmikuuta – Taiwanissa alkoi verisesti hajotettu kansannousu Kuomintangia vastaan.
1. maaliskuuta – Kansainvälinen valuuttarahasto (IMF) aloitti toimintansa.
1. maaliskuuta − Tasavallan suojelulain voimassaolo päättyi.
3. maaliskuuta − Josif Stalin luovutti Neuvostoliiton puolustusministerin tehtävät Nikolai Bulganinille.
5. maaliskuuta – SDP aloitti kommunisteja vastaan suunnatun ”Jo riittää” -kampanjan.
12. maaliskuuta – Harry S. Truman muotoili "Trumanin doktriinin" kommunismia vastaan.
28. maaliskuuta – Asekätkentäjutun ns. päämajan haaran oikeuskäsittely alkoi Marmoripalatsissa Helsingin Kaivopuistossa. Syytettyinä olivat mm. kenraaliluutnantti Aksel Airo, kenraaliluutnantti Einar Mäkinen, eversti Valo Nihtilä ja everstiluutnantti Usko Haahti.
29. maaliskuuta – Kapina Ranskan valtaa vastaan Madagaskarilla.
31. maaliskuuta – Espanja julistettiin kuningaskunnaksi ja Francisco Franco elinikäiseksi valtionhoitajaksi.
Tapahtumia > Huhtikuu–kesäkuu

10. huhtikuuta – Mauno Pekkala esitti hallituksensa eronpyynnön sen jälkeen, kun Maalaisliitto oli vetänyt ministerinsä siitä pois.
16. huhtikuuta – Yli 500 ihmistä kuoli Texas Cityssä Yhdysvalloissa, kun ranskalainen ammoniumnitraattilannoitteella täytetty rahtilaiva räjähti.
21. huhtikuuta – Yhteensä 33 keisarillisen Japanin armeijan sotilasta antautui luutnantti Ei Yamaguchin johdolla yhdysvaltalaisille merijalkaväen sotilaille Peleliun saarella. Japanilaiset olivat ensin yrittäneet tappaa yhdysvaltalaiset, koska luulivat toisen maailmansodan olleen edelleen käynnissä.
28. huhtikuuta – Kon-Tiki-retkikunta lähti Callaosta, Perusta, purjehdukselleen yli Tyynenmeren.
21. toukokuuta – Pääministeri Mauno Pekkala perui hallituksensa eronpyynnön.
22. toukokuuta – Presidentti Harry S. Truman myönsi 400 miljoonaa dollaria talous- ja sotilasapua Kreikalle ja Turkille kommunismin leviämisen estämiseksi.
23. toukokuuta − Presidentti J. K. Paasikivi arvosteli yksikamarisen eduskunnan 40-vuotisjuhlassa pitämässään puheessa ulkoparlamentaarista toimintaa.
24. toukokuuta – Suomi ja Neuvostoliitto pääsivät sopimukseen suomalaisten junien kulusta Porkkalan vuokra-alueen halki. Junanvaunujen ikkunat oli peitettävä läpinäkymättömillä luukuilla junien ollessa Porkkalan alueella, mikä synnytti sanonnan "Euroopan pisin tunneli". Kustakin alueen läpi kulkeneesta junasta Neuvostoliitto peri 50 Yhdysvaltain dollarin maksun.
5. kesäkuuta – Ulkoministeri George Marshall muotoili suunnitelman Marshall-avusta Euroopan saamiseksi jaloilleen.
5. kesäkuuta − Suomi luovutti panssarilaiva Väinämöisen Neuvostoliitolle osamaksuna ns. saksalaissaatavista.
10. kesäkuuta – Saab valmisti ensimmäisen autonsa.
17. kesäkuuta – Vuoden 1952 olympialaisten pitopaikaksi päätettiin Helsinki.
21. kesäkuuta − SKP:n pää-äänenkannattaja Vapaa Sana arvosteli voimakkaasti Yhdysvaltain presidenttiä Harry Trumania ja ulkoministeri George Marshallia.