Johan Albrecht Ehrenström
Helsingin jälleenrakennus ja asemakaava

Ehrenström saapui Suomeen lokakuun alussa 1811. Hän sai Armfeltin pyynnöstä heti ensi töikseen tehtäväkseen antaa lausunnon Anders Kocken laatimasta Helsingin asemakaavaehdotuksesta maaherra Gustaf Fredrik Stjernvallin johtamalle jälleenrakennuskomitealle. Komitea oli perustettu keisarin käskystä aiemmin samana keväänä ja sillä oli varsin vapaat kädet, sillä kaupunki ja sen aiemmat rakennukset olivat suurelta osin tuhoutuneet suuressa tulipalossa vuonna 1808. Ehrenström laati suunnitelmista muistion Strödda Anmärkningar vid Plan ritningen till den projecterade Nybyggnaden af Helsingforss Stad (suom. Hajanaisia huomautuksia suunnitellun Helsingin kaupungin jälleenrakentamisen asemakaavasta), jossa hän esitti kunnianhimoisen visionsa Helsingin kehittämisestä. Hän laati samalla myös oman asemakaavaehdotuksensa. Stjernvall lähetti ne molemmat Pietariin, jossa keisari Aleksanteri I määräsi huhtikuussa 1812 kahdessa eri käskykirjeessään Helsingin Suomen uudeksi pääkaupungiksi ja rakennettavaksi Ehrenströmin suunnitelman mukaisesti. Samassa yhteydessä Ehrenström määrättiin jälleenrakennustoimikunnan johtoon eroa pyytäneen Stjernvallin seuraajaksi. Tehtävässä hän oli suoraan keisarin alainen ja muista Suomen viranomaisista riippumaton. Keisarin tärkeäksi neuvonantajaksi kohonnut Armfelt ajoi nimitystä ja hänen on arveltu käyttäneen Ehrenströmiä ja tämän lahjakkaasti kirjoitettua muistiota saadakseen keisarin myönteiseksi pääkaupungin vaihtamishankkeelle.
Ehrenströmillä oli näkemys edustavasta pääkaupungista, jossa kadut olisivat leveitä ja aukiot avaria – Suomen uuden pääkaupungin oli oltava ennen kaikkea näyttävä. Hän oli kaupunkisuunnittelijana lähinnä valistunut harrastelija, mutta oli kuitenkin hankkinut hyvät piirustustaidot nuoruudessaan linnoitusjoukkojen maastokarttojen piirtäjänä. Aiempi Kocken suunnitelma Helsingin uudelleenrakentamisesta perustui kustannussyistä pääosin vuoden 1808 tulipaloa edeltäneiden katulinjojen ja palosta selvinneiden rakennusten säilyttämiseen kaupungin vanhalla alueella ja siinä hankalimmat maastonkohdat olisi jätetty rakentamatta. Sen sijaan Ehrenströmin suunnitelmassa koko kaupunkiin oli piirretty klassisen kaupunkisuunnittelun mukaiset uudet suorat kadut, maastonmuodoista piittaamatta. Mittakaava oli laadittu pääkaupungin arvolle sopivaksi aiemman pikkukaupungin sijaan. Suorien katulinjojen raivaaminen Kruununhaan kallioiseen maastoon tuotti aikanaan jossain määrin vaikeuksia, mutta ne toteutettiin silti pääosin suunnitelman mukaan.
Ehrenström täydensi 1812 tekemäänsä suunnitelmaa vuonna 1815 ja se valmistui lopullisesti 1817. Alkuperäisen suunnitelman mukaan Helsinki oli tarkoitus jakaa ”varsinaiseen kaupunkiin”, jonne rakennettaisiin vain kivitaloja, sekä puutalovaltaiseen Uudenmaan esikaupunkiin. Näitä kahta erotti toisistaan Esplanadin puisto. Vuoden 1814 kaavassa esikaupunkialuetta laajennettiin vielä kauemmas, Bulevardin ympäristöön. Ehrenströmin suunnitelman keskeiset osat toteutuivat, tosin esimerkiksi Kluuvinlahden ruoppaaminen kanavaksi jäi tekemättä ja lopulta lahti täytettiin kokonaan. Myös nykyisen Meritullintorin pohjoislaidalle suunniteltu keisarillinen palatsi puutarhoineen jäi rakentamatta. Suunnitelman keskukseksi muodostui Senaatintorin aukio, jonka ympärille keskeiset julkiset rakennukset sijoittuivat. Ehrenström otti tässä vaikutteita Tukholman Kustaa Aadolfin torista, jota ympäröivät samantyyppiset rakennusryhmät.
Ongelmana suunnitelman toteuttamisessa oli aluksi pätevien arkkitehtien puute, mutta vuonna 1814 saksalainen Carl Ludvig Engel tarjoutui tehtävään. Suomen kenraalikuvernööri Fabian Steinheil oli tavannut Engelin Turussa ja lähettänyt hänet Helsinkiin, jossa Ehrenström heti vakuuttui hänen kyvyistään. Hän järjesti Engelille lopulta 1816 kiinnityksen Helsingin jälleenrakennuskomitean arkkitehdiksi. Engel suunnitteli sitten rakennukset Ehrenströmin kaavailemaan monumentaalikeskustaan, varsinkin Senaatintorin ympäristöön. Ehrenström ja Engel muodostivat toimivan työparin. Ehrenström oli tänä aikana Helsingin kenties vaikutusvaltaisin henkilö. Vuonna 1819 keisari Aleksanteri I määräsi Ehrenströmin yhdessä Steinheilin kanssa myös antamaan nimet Helsingin kaduille, sillä uuden asemakaavan mukaisista kaduista vain kaksi oli siihen mennessä nimetty.
Kun Oulun kaupunki oli palanut lähes kokonaan maan tasalle vuoden 1822 palossa, sai Ehrenström keisarin määräyksestä tehtäväkseen asemakaavan laatimisen myös Ouluun. Asemakaava valmistui vuonna 1824, mutta virallisesti sen vahvisti keisari helmikuussa 1825. Kaavan laatijana on joskus pidetty Engeliä, mutta hänen osuutensa lienee ollut vain piirtää kaavakartta Ehrenströmin ohjeiden mukaan.