Brasilian maantiede
Vesistöt > Amazonjoki ja sen sivujoet

Amazonasin alangon suurin ja tärkein vesireitti on Amazonjoki, josta käytetään Brasiliassa Manaukseen saakka nimeä Solimões. Joki saa alkunsa Andeilta ja se on 6400 kilometriä pitkä. Jokeen yhdistyy yli 200 sivujokea, joista 17 on yli 1000 kilometriä pitkiä. Amazonjoki muodostaa sivujokiensa kanssa maailman suurimman vesistön, joka on kokonaispinta-alaltaan noin 7 miljoonaa neliökilometriä. Joki on lähes koko pituudeltaan useita kilometrejä leveä ja leveimmillään yli kymmenen kilometriä leveä. Suualueellaan joki jakautuu 200 kilometrin levyiseksi suistoalueeksi. Syvimmillään joki on lähes sata metriä syvä ja vesimäärältään se onkin maailman suurin joki. Joen kokonaiskorkeusero on 180 metriä, joka tarkoittaa vain muutamaa senttiä kilometrillä. Suhteellisen pienen korkeuseron vuoksi joessa ja sen sivujoissa on paljon mutkia ja haaroja, joten koko vesistö on täynnä haaroja, jotka aiheuttavat saaria. Amazonjoki on laajentunut järvimäiseksi useissa sivujokien suualueissa, kuten Rio Negron kohdalla. Näille paikoille muodostuu usein myös laguunimaisia järviä, jotka ovat yhteydessä jokeen.
Vaikka Amazonjoen korkeusero on melko pieni, sen virtausnopeus on melko nopea. Virtausnopeus, 3 tai 4 metriä sekunnissa, selittyy suurten vesimassojen paineella. Joesta pääsee mereen 100 000–120 000 kuutiometriä vettä sekunnissa, joka on maailmanennätys. Se on myös niin suuri määrä, ettei merivesi nouse koskaan monihaaraiseen estuaariin eli maa-alueen osittain suojaamaan jokisuualueeseen, jossa joen makea vesi sekoittuu suolaisen meriveden kanssa murtovedeksi. Vuorovedellä on silti merkitystä joen pinnankorkeuteen: vielä 800 kilometrin päässä joen suusta vesi vuoksen aikaan on 20-40 senttimetriä korkeammalla kuin luoteen aikaan ja suulla ero on kolmesta kolmeen ja puoleen metriin.
Amazonjoen sivujokien vaihteleva vesimäärä vaikuttaa runsaasti joen vesitalouteen. Sivujokien vesimäärä vaihtelee vesilähdealueiden sademäärien vaihtelun mukaan ja vuotuinen vedenpinnan korkeusvaihtelu eteläisillä sivujoilla on 16–20 metriä. Eteläisen puolen sivujoet ovat runsasvetisempiä kuin pohjoispuolen sivujoet, koska niillä on suurempi sadealue, joten ne vaikuttavat enemmän Amazonjoen korkeuteen. Eteläpuoliset sivujoet tulvivat maalis-huhtikuussa ja pohjoispuoliset kesä-heinäkuussa; eteläpuolisten matalanvedenaika on elo-lokakuussa ja pohjoispuolisten joulu-maaliskuussa. Niiden vaikutus Amazonjoen yläjuoksulla on seuraava: suurin tulva on kesäkuussa ja kaksi pienempää esiintyy syyskuussa ja tammikuussa. Matalimmalla vesi on lokakuussa ja pieni matalanvedenaika on tammi-helmikuussa. Joen alajuoksulla tilanne ei ole näin monimutkainen, vaan joki tulvii touko-kesäkuussa ja on matalalla loka-joulukuussa. Alajuoksulla veden korkeusero tulva- ja matalanvedenaikojen välillä ei ole niin suuri kuin yläjuoksulla: 5-7 metriä kun ero yläjuoksulla ero on 16–20 metriä.
Amazonjoen sivujoet ovat erivärisiä, koska ne tuovat lähdealueiltaan erilaisia aineita, jotka värjäävät veden. Sivujoet voidaan jakaa kolmeen ryhmään: valkovetiset joet (águas brancas), mustavetiset joet (águas pretas) sekä ns. kirkasvetiset joet.
Andeilta alkavien valkovetisten jokien vettä samentaa kellertävä savi. Valkovetiset joet muodostavat hedelmällistä maaperää kerrostuessaan várzea-alueille, koska ne sisältävät tulva-aikana runsaasti tuoretta ja ravinteikasta maata sekä hiekkaa ja soraa, jota ne ovat kuljettaneet Andeilta. Tulva-alueilleen valkoiset joet, joihin kuuluvat esimerkiksi Rio Madeira, Juruá ja Rio Purus, muodostavat patomaisia rantavalleja, joista kehittyy várzeoita.
Soisista sademetsistä Amazonasin alangon länsiosista alkavien mustavetisten jokien vesi on hapanta (pH-arvo 4). Jokien, joiden eläimistö ja kasvisto ovat kehittymättömiä, alkualueet ovat vähäravinteisia humusmaita. Mustavetisten jokien, joista tärkein on Rio Negro, vesi on oliivin- tai kahvinruskeaa ja läpinäkyvää, koska se ei ole sameaa.
Kirkasvetiset joet saavat alkunsa Guayanan ylängöltä ja Brasilian ylängön vanhoilta massiiveilta. Jokien alkualueilla ei ole juurikaan rapautumisaineita, joten niissä ei ole samentavia aineita tai happamuutta aiheuttavia aineita. Kirkasvetisten jokien, joihin kuuluvat esimerkiksi Rio Xingu ja Rio Tapajós, vesi on kellan- tai oliivinvihreää.