Tracker-musiikki
Tracker-musiikin synty

Ennen mikrotietokoneiden ilmestymistä kolikkopelit olivat monelle ensimmäinen kosketus ja nämä sijaitsivat pelihalleissa, joissa soitettiin musiikkia radiosta tai jukeboxista. Varhaiset koteihin julkaistut pelit sisälsivät vain joitakin ääniefektejä, lyhyen teeman tai ei lainkaan ääntä. 
Varhaiset kotitietokoneet olivat rajattuja muutamaan kanavaan syntetisoituja ääniä. Tilanne muuttui 1980-luvun puolivälissä, jolloin julkaistiin Amiga ja Atari ST. Atari ST:ssä oli sisäänrakennettu MIDI-liitäntä ja myöhemmin julkaistu STe-malli lisäsi uuden äänipiirin.
Vuonna 1985 julkaistussa Amigassa oli kehittynyt äänipiiri nimeltä Paula, joka pystyi soittamaan neljällä kanavalla PCM-sampleja yhtä aikaa. Harrastelijat pyrkivät kehittämään ohjelmistoa, jolla pystyttäisiin tekemään helposti digitoituihin soitinääniin perustuvaa musiikkia. Ensimmäinen tracker-ohjelma oli Karsten Obarskin Amigalle vuonna 1987 kehittämä Ultimate Soundtracker. Ohjelman käyttöliittymän "pianorulla" täsmäsi SID-kauden toistorakenteihin ja looppeihin. Ohjelma mahdollisti muidenkin kuin ohjelmoijien tuottaa musiikkia tietokoneella.
Ohjelma tallensi teokset moduulimusiikkina tunnettuun muotoon (MOD., modit), jossa tiedostoon sisältyivät sekä kappaleen moniraitasekvenssi- että sampletiedot (ääninäytteet). Modit pystyivät tallentamaan jokaisen instrumentin ääninäytteiden lisäksi keston, intensiteetin ja erikoisefektin jokaiselle nuotille. 
Tämä eroaa MIDI-musiikista siten, että MIDI-tiedostot eivät tallenna sampleja. Tästä huolimatta tiedostokoot olivat melko pieniä (riippuen täysin käytettyjen soitinäänien koosta) ja ennen kaikkea äänilaitteistosta riippumattomia. Soitinäänet muodostuvat siten, että kun nauhoitetaan esimerkiksi yksi pianon koskettimen ääni, voidaan tätä ääntä nopeuttaa tai hidastaa, jolloin sen äänenkorkeus muuttuu ja näin voidaan soittaa monia nuotteja vain yhtä samplea käyttäen. Erillisten soitinäänien sijaan sample voi koostua kokonaisista soinnuista tai muista äänen pätkistä kuten rumpuloopeista.
Ultimate Soundtrackeria seurasivat ohjelmat kuten NoiseTracker ja ProTracker, jotka korjasivat ohjelmointivirheitä ja lisäsivät ominaisuuksia kuten kasvattivat instrumenttien määrää. Startrekker katsotaan samaan 4-kanavaisten jatkumoon.
Tracker-musiikki oli Amigalla suosittua sekä tietokonepelien että demojen musiikkina. Laitteiston ominaisuudet soveltuivat hyvin tämäntyyppiselle musiikille ja myös soittorutiinien teko oli siksi helppoa. Amigan äänistä vastaava Paula-piiri soittaa ääninäytteitä muistista ilman että tietokoneen prosessori käyttää siihen paljon aikaa. Amigan prosessori kertoi Paulalle missä ääninäyte sijaitsee, miten kauan sitä toistetaan ja millä tahdilla sitä toistetaan. Vertailukohtana Macintoshilla prosessorin on ladattava seuraava äänitieto rekisteriin 220 000 kertaa sekunnissa, joka hidastaa käyttöä.
Paulan 8-bittinen DAC ja 6-bittinen äänenvoimakkuuden säätö voidaan yhdistää 14-bittiseksi tilaksi. Amiga tarjosi käytettäväksi neljä äänikanavaa: muissa tietokoneissa neljä kanavaa olisi tarkoittanut neljän sävelen sointua, mutta Amigalla sointuun riitti yksi kanava.
Neljästä äänikanavasta huolimatta sille kehitettiin myös 8-kanavaisia ohjelmia kuten Oktalyzer ja OctaMed. 8-kanavaiset miksasivat kaksi kanavaa yhdeksi ja tarjosivat näin kahdeksan eri kanavaa, tosin puolittaen samalla näytteenottotaajuuden.
Amigalle vuonna 1997 julkaistulle DIGI Boosterille julkaistiin kaupallinen seuraaja DIGI Booster PRO.
Symphonie oli kaupallinen tracker-ohjelma Amigalle, jonka lähdekoodit julkaistiin myöhemmin.
Useat muusikot aloittivat uransa tracker-ohjelmistoilla. Tracker-ohjelmien käyttöön liittyy tietynlainen oppimiskäyrä, mutta ne mahdollistivat ajoituksen tavalla, joka on muilla menetelmillä vaikeaa. Amigan ja OctaMEDin kanssa ei tarvinnut vuokrata studiota ja musiikin tekoon ei tarvinnut paljoa laitteita. OctaMED sisälsi myös MIDI-tuen, sample-editorin ja äänigeneraattorin.
Eräs tekijä Amigan menestykseen edullisena tuotantoon käytettävänä tietokoneen oli erittäinen edullisten samplerimoduulien saatavuus, joiden avulla käyttäjät pystyivät äänittämään sampleja. Samplerimoduuli kytkettiin usein tietokoneen rinnakkaisporttiin ja moduulissa oli usein RCA-liittimet, joiden avulla ääntä voitiin tallettaa levysoittimesta, nauhurista tai jopa VHS-videolta. Tämä oli huomattavasti halvempi kuin muu tarkoitukseen suunnattu laitteisto.