stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sturegatan
Kuvia

Scandicin Anglais-hotelli Sturegatanin ja Humlegårdsgatanin kulmassa.
Tukholman paikallisliikenteen bussilinja 1 Frihamnenin ja Stora Essingenin välillä kulkee Sturegatania pitkin.
Sturebadet-kylpylä Sturegatan 4:ssä. Venetsiasta vaikutteita saaneen 1885 valmistuneen rakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Isæus & Sandahl. Vuonna 1903 rakennusta laajennettiin Sigge Cronstedtin piirtämällä uimahallilla.
Sturegatan 14:ssä pitää majaansa Nobel-säätiö. Arkkitehti Ragnar Hjorth, 1926.
Elokuvateatteri Park Sturegatan 18:ssa.
Elite Eden Park Hotel Sturegatanin ja Linnégatanin kulmassa.
Sturegatanin loppupäässä Östermalmsgatanin kulmassa sijaitseva Stureparken oli aikoinaan Skoonen sodassa kuolleita laivaston sotilaita varten perustettu hautausmaa. Tontin omistusoikeudesta tuli myöhemmin kiistaa, minkä vuoksi se säilyi puistona.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sturegatan Wikimedia Commonsissa
Morten A. Strøksnes

| Morten A>  Strøksnes |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1965 (ikä 59–60)
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  kirjailija, toimittaja
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Palkinnot
 Brage-palkinto 2015 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Morten Andreas Strøksnes (s. 1965 Kirkkoniemi , Norja) on norjalainen kirjailija, aatehistorioitsija, toimittaja ja valokuvaaja.
Strøksnes on reportaasikirjoissaan muun muassa Pohjois-Norjasta, Itä-Euroopasta, Yhdysvalloista ja Lähi-idästä yhdistänyt esseistiikkaa ja matkakertomuksia. Vuonna 2010 ilmestyneessä kirjassaan Et mord i Kongo hän kertoo kahdesta norjalaisesta, Tjostolv Molandista ja Joshua Frenchistä, jotka tuomittiin vankilaan Kongon demokraattisessa tasavallassa. Kirja oli Brage-palkintoehdokkaana.
Strøksnes sai vuonna 2011 Språkprisen-palkinnon erinomaisesta bokmålin käytöstä asiaproosassa.
Palkinnot ja tunnustukset

2011 Norsk Språkrådin kielipalkinto
2015 Brage-palkinto ja Kritiitikkopalkinto kirjasta Havsboka
2018 Wanderlust Adventure Travel Book of the Year (The Edward Stanford Travel Writing Awards)
Teokset

Politisk manifest 2000. Morten A. Strøksnes, Sten Inge Jørgensen, Erling Fossen (1999)
Hellig grunn. En reiseskildring fra Midtøsten (2001)
Snøen som falt i fjor (2004)
Automobil – Gjennom Europas Bakgård (2005)
Hva skjer i Nord-Norge? (2006)
Rett vest – Cape Cod til Big Sur (2009)
Et mord i Kongo (2010)
Tequiladagbøkene – Gjennom Sierra Madre (2012)
Havboka
Teokset > Suomennetut teokset

Merikirja eli Kuinka pyydystää jättihaita kumiveneestä isolla merellä neljänä vuodenaikana (Havboka eller Kunsten å fange en kjempehai fra en gummibåt på et stort hav gjennom fire årstider), suomentanut Katriina Huttunen; kuvitus: Sanna Mander. Gummerus, 2018 ISBN 978-951-24-0730-9
Lauri Malmberg

| Lauri Malmberg |
| --- | --- |
 Lauri Malmberg vuonna 1927.
Suomen puolustusministeri
 Ingmanin II hallitus 31.5.1924–31.3.1925  
Edeltäjä:  Ivar Aminoff
Seuraaja:  Aleksander Lampén
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. toukokuuta 1888 Helsinki
Kuollut: 14. maaliskuuta 1948 (59 vuotta)
Tiedot
Puolue:  amm.
Koulutus:  diplomi-insinööri
Sotilaspalvelus
Lempinimi:  ”Mala”
Palvelusmaa(t):  Saksan keisarikunta Suomi
Palvelusvuodet:  1915–1945
Sotilasarvo:  kenraaliluutnantti
Komentajuudet:  Kenttätykistörykmentti 1 1918–1921 Suojeluskunnat 1921–1944
Taistelut ja sodat:  ensimmäinen maailmansota Suomen sisällissota talvisota jatkosota
| Henkilötiedot> Jääkäri |
| --- | --- |
Liittymispäivämäärä:  6. maaliskuuta 1915
Komppania:  1. komppania, pioneerikomppania, haupitsipatteri
Taistelut jääkäriaikana:  asemasota Misse-joella (nyk. Misajoki), asemasota Riianlahden rannikkoasemissa, Ekkau-Kekkaussa (nyk. Iecava-Ķekavan alue), Aa-joella (nyk. Lielupejoki) talvitaistelut
Korkein arvo jääkäriaikana:  Oberzugführer
Palasi Suomeen:  25. helmikuuta 1918
Arvo Suomeen tultaessa:  majuri
Kaarlo Lauri Torvald Malmberg  (8. toukokuuta 1888 Helsinki – 14. maaliskuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti, joka toimi sotaväen päällikkönä vuonna 1925 ja suojeluskuntien komentajana vuosina 1921–1944. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka osallistui Suomen sisällissotaan tykistökomentajana. Malmberg oli myös Suomen puolustusministerinä vuosina 1924–1925 sekä kotijoukkojen komentajana toisen maailmansodan aikana vuosina 1939–1944.
Perhetausta

Malmberg kuului kuopiolaiseen Malmberg-sukuun. Hänen vanhempansa olivat lehtori Emil Othniel Malmberg ja Aino Emma Wilhelmina Perenius, veli oli jääkärieverstiluutnantti Erik Malmberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 hammaslääkäri Ragni Ståhlbergin (1890–1965) kanssa,  joka oli jääkärimajuri Armas Ståhlbergin sisar. Luonnontutkija ja tietokirjailija A. J. Mela oli Lauri Malmbergin setä.
Opinnot

Malmberg kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1908 ja liittyi Eteläsuomalaiseen osakuntaan. Hän jatkoi opintojaan vuosina 1908–1914 Teknillisen korkeakoulun  koneinsinööriosastolla ja suoritti niiden päätteeksi diplomi-insinöörin tutkinnon. Myöhemmin Malmberg teki useita armeijan toimeksiantamia opintomatkoja ulkomaille muun muassa Ruotsiin, Englantiin ja Saksaan.
Jääkärikausi

Malmberg osallistui aktiivisena jääkäriliikkeen toimintaan Helsingissä jo vuodesta 1914 alkaen, kunnes liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 6. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan.
Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen Preussin Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan. Malmberg pyrki kumminkin vapaaehtoisena perusteilla olevaan jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella sekä Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota

Malmberg astui Suomen armeijan palvelukseen majuriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ensin vannottuaan sotilasvalan ja allekirjoitettuaan palvelusitoumuksen Suomen valkoiselle armeijalle. Hän saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Vaasasta hänet komennettiin Pietarsaareen, missä hänen tehtävänään oli muodostaa ja kouluttaa jääkäritykistö.
Pietarsaaressa Malmberg johti kuuden punakaartilaiseksi epäillyn teloitusta. Seitsemäs Malmbergin ja eversti Adolf Hamiltonin käskystä ammuttu oli lääninsihteeri Johannes Jääskeläinen. Jääskeläisen teloitusta pidetään suoranaisena murhana. Malmberg ja muut lääninsihteerin ja punaisten teloittamiseen osallistuneet olivat humalassa. Myös tarina punaisten suunnitelmasta räjäyttää Jääskeläisen johdolla Pietarsaaren tykistökoulu on todettu Jaakko Paavolaisen Valkoinen terrori -kirjassa perättömäksi. Jääskeläisen murhatapausta peitteli sittemmin esimerkiksi kirjailija Erkki Kivijärvi sisällissotaa koskevissa teoksissaan.lähde?
Jääkäritykistön muodostamisen jälkeen Malmberg toimi Tampereen valtauksen aikana aluksi sen sekä loppuvaiheessa rintamaosasto A:n komentajana. Tampereen valtauksen jälkeen hänet nimitettiin tykistön uudelleen järjestelyn yhteydessä muodostetun Jääkäritykistöprikaatin komentajaksi. Sodan viimeisessä isossa operaatiossa Viipurin valloituksessa hän toimi koko piiritystykistön komentajana. Hänet komennettiin 8. toukokuuta 1918 Päämajaan.
Sisällissodan jälkeinen aika

Malmberg toimi sisällissodan jälkeen 12. heinäkuuta 1918 alkaen Suomen tykistökoulun suomalaisena johtajana, kunnes hänet nimitettiin 24. heinäkuuta 1918 alkaen Kenttätykistörykmentti 1:n komentajaksi. Hänen sotilasuransa seuraava käänne oli nimitys suojeluskuntain ylipäälliköksi 17. syyskuuta 1921. Malmberg ylennettiin kenraalimajuriksi 6. joulukuuta 1927.
Hänen nimikkeekseen tuli 25. toukokuuta 1928 armeijan vakinaiselle kannalle asettamisen yhteydessä suojeluskuntain päällikkö. Hän toimi puolustusministerinä Ingmanin II hallituksessa vuosina 1924–1925 ja hoiti sotaväenpäällikön tehtäviä 16. huhtikuuta – 2. lokakuuta 1925 välisen ajan.
Luottamustoimet

Malmberg toimi Armeijan lippukomitean jäsenenä vuonna 1919 ja armeijan virkaikäkomitean jäsenenä vuosina 1919–1924 sekä 1. Divisioonan kunniatuomioistuimen puheenjohtajana vuosina 1919–1921. Suomen upseeriliiton puheenjohtaja hän toimi vuosina 1920–1922 ja Jääkäriliiton puheenjohtajana vuosina 1921–1922 sekä Puolustusrevisionin jäsenenä vuosina 1923–1924. Puolustusneuvoston jäsenenä hän puolestaan toimi vuodesta 1925 alkaen ja oli Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan hallituksen jäsen vuodesta 1925 alkaen. Virkapukukomitean puheenjohtajana hän istui vuosina 1926–1928.
Talvi- ja jatkosota

Malmberg toimi talvi- ja jatkosodan aikana Kotijoukkojen komentajana aina vuoteen 1945 saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.
Malmberg on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle. Vuonna 1963 paljastetussa hautakivessä on kuvanveistäjä Lauri Leppäsen toteuttama sotilasta esittävä veistos.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Gruppenführer 2. syyskuuta 1915  Zugführer 24. joulukuuta 1916  Oberzugführer lähde?  Majuri 11. helmikuuta 1918  Everstiluutnantti 3. toukokuuta 1918  Eversti 6. joulukuuta 1922  Kenraalimajuri 6. joulukuuta 1927  Kenraaliluutnantti 16. toukokuuta 1936 |             |  Suomen Leijonan suurristi  Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan 1. lk. komentajamerkki  Vapaudenristi 1. lk.  Vapaudenristi 2. lk. miekkojen kera  Vapaudenristi 3. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Väestönsuojelun 1. lk. ansiomitali  Suojeluskuntain rautainen ansioristi  Jääkärimerkki  Tanskan Dannebrogin ritarikunnan suurristi  Viron Kotkaristin ritarikunnan 1. lk. kunniamerkki  Italian Kruunuritarikunnan suurristi  Latvian Karhuntappajan ritarikunnan suurristi  Norjan Pyhän Olavin ritarikunnan suurristi  Ruotsin Miekkaritarikunnan suurristi  Saksan Kotkan ritarikunnan 2. lk. kunniamerkki rintatähden kera  Italian Pyhän Mauritiuksen ja Lasaruksen ritarikunnan suurupseeri  Puolan Polonia Restituta ritarikunnan suurupseeri  Viron vapaudenristi 1. lk.  Latvian Karhuntappajan ritarikunnan 2. lk. kunniamerkki  Liettuan Vyties Kryzius ritarikunnan 2. lk. ritarimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi   Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Latvian suojeluskuntain ansioristi  Liettuan Suojeluskuntain ansioristi  Ruotsin Maanpuolustusjärjestöjen liiton kultainen ansiomerkki |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lauri Malmberg Wikimedia Commonsissa
Mikko Uola: / Malmberg, Lauri (1888–1948) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 11.10.2005. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Ivar Aminoff | Suomen puolustusministeri 1924–1925 | Seuraaja: Aleksander Lampén |
| n k Suomen puolustusvoimain komentajat |
| --- | --- | --- |
| Suomen armeijan päällikkö (1919) |  Wilkman  Kivekäs  |  |
| Sotaväen päällikkö (1919–1939) |  Wilkama  Nenonen  Malmberg  Sihvo  Österman  |  |
| Tasavallan puolustusvoimain komentaja (1939–1945) |  Mannerheim  |  |
| Puolustusvoimain komentaja (1945–) |  Heinrichs (1945)  Lundqvist (1945–1946)  Sihvo (1946–1953)  Heiskanen (1953–1959)  Simelius (1959–1965)  Keinonen (1965–1969)  Leinonen (1969–1974)  Sutela (1974–1983)  Valtanen (1983–1990)  Klenberg (1990–1994)  Hägglund (1990–1994)  Kaskeala (2001–2009)  Puheloinen (2009–2014)  Lindberg (2014–2019)  Kivinen (2019–2024)  Jaakkola (2024–)  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Malmberg ja kenttähaupitsi ensimmäisessä maailmansodassa.
Malmberg saa rautaristin Sihlessä 4. elokuuta 1916.
Malmberg (vas.) Immolan lentokentällä Adolf Hitlerin Suomen vierailun aikana kesäkuussa 1942.
Jussi Sudenlehti

Jussi Sudenlehti (ent Sutinen) (s. 1982 Helsinki) on turkulainen kirjailija, tietokirjailija, psykoterapeutti ja muusikko. Sudenlehti työskentelee esiintyjänä, kouluttajana ja työnohjaajana ja hän on julkaissut  muun muassa yhteiskunnallisia aiheita käsittelevän lastenkirjatrilogian. Trilogian ensimmäinen osa Sininen talo kertoo huostaanotosta, ja sen on kuvittanut Juulia Terho. Toinen osa Suurerhe käsittelee eroa ja uusperhettä, kolmas Kiireellisten talo läheisen kuolemasta ja surusta. Kuvittaja Katrin Ehrlich on kuvittanut kaksi jälkimmäistä. Lisäksi Sudenlehti on julkaissut kaksi runokokoelmaa: Kuolleiden kaupunkien muistikirja (Savukeidas) ja Valkoinen huone (Robustos). Sudenlehti on ollut mukana kirjoittamassa ja toimittamassa kahta tietokirjaa, jotka ovat Perheen suojassa ja Tulevaisuuden lastensuojelu. WSOY julkaisi Sudenlehden esikoisromaanin Christian maaliskuussa 2019. Sudenlehden toinen romaani Melankolia julkaistiin syyskuussa 2021.
Sudenlehden puoliso on muusikko Alina Sudenlehti (ent. Lehti) jonka kanssa Jussi Sudenlehti tekee yhdessä musiikkia.
Julkaisut

Christian. Helsinki: WSOY, 2019. ISBN 978-951-0-43653-0
Melankolia. Helsinki: WSOY, 2021. ISBN 978-951-0-47445-7
Mellakka.  Helsinki:  WSOY, 2024.  ISBN 978-951-0-49404-2
Sininen talo.Tallinna : Suomen Psykologinen Instituutti, 2015. ISBN 9789526755694
Suurerhe. Tallinna: Suomen Psykologinen Instituutti, 2016. ISBN 9789526846118
Kiireellisten talo. Tallinna: Suomen Psykologinen Instituutti, 2018. ISBN 9789526846156
Kuolleiden kaupunkien muistikirja:  Savukeidas, 2009. ISBN 9789525500462
Valkoinen huone: Kustannusliike Robustos, 2015. ISBN 978-952-5758-29-0
Tietokirjat
Yhdessä Antti Joensuun kanssa: Perheen Suojassa: BoD, 2016 ISBN 9789522865007
Toimittanut yhdessä Ilkka Uusitalon kanssa: Tulevaisuuden lastensuojelu: Suomen Psykologinen Instituutti, 2018. ISBN 978-952-5758-29-0
Levytykset
Old & Romance: Hämeenpuisto '13 & Keltaiset seinäpaperit -singlejulkaisut, 2014
Old & Romance: vanhaikuinenromanssi -pitkäsoitto, 2015
Old & Romance: Hullunmekko-singlejulkaisu, 2016
Old & Romance: Veden kielellä –pitkäsoitto (single Huutolainen 2016), 2017
Torsten Stålhandske

Torsten Stålhandske vuonna 1934 julkaistussa postimerkissä.
Torsten Stålhandske (1. syyskuuta 1593 Porvoon pitäjä – 21. huhtikuuta 1644 Haderslev) oli Ruotsin armeijassa palvellut suomalainen ratsuväen kenraali ja kolmikymmenvuotisen sodan aikana hakkapeliittojen päällikkö.
Torsten Stålhandsken isä oli Torsten Svensson (Stålhandske) Länsi-Götanmaalta Ruotsista ja äiti Carin Lydikintytär (Jägerhorn) Uudeltamaalta.lähde? Stålhandske oli vuonna 1643 hoidettavana Stettinissä haavojensa vuoksi, ja tänä aikana hän avioitui 9. huhtikuuta Arvid Henrikinpoika Hornin tyttären Kristiinan kanssa. Stålhandske kuitenkin kuoli jo seuraavana vuonna Tanskan sotaretkellä sairauteen. Hänen hautamuistomerkkinsä on Turun tuomiokirkossa.
Sotilasura

Stålhandske aloitti sotilasuransa eversti Patrick Ruthwenin asepoikana ja oli tämän mukana rekrytointiretkellä Skotlannissa. Hän matkusti henkivartiokaartin vänrikkinä Kustaa II Adolfin mukana Preussiin 1622. Vuonna 1626 hänet ylennettiin majuriksi Arvid Göransson Hornin jalkaväkirykmenttiin, mutta hän siirtyi jo seuraavana vuonna Åke Tottin ratsuväkirykmenttiin. Hänet ylennettiin everstiluutnantiksi vuonna 1629 johtamaan suomalaisia hakkapeliittoja.
Ruotsin liittyessä kolmikymmenvuotiseen sotaan 1630 Stålhandske oli mukana Pommerissa ja seuraavana vuonna Breitenfeldin taistelussa. Vuonna 1632 hänet ylennettiin everstiksi, ja ratsumiehineen hän oli ratkaisevassa roolissa Lützenin taistelussa, jossa Kustaa II Adolf sai surmansa.lähde?
Kesäkuussa 1634 Stålhandske haavoittui Hamelin taistelussa. Vuonna 1635 hän liittyi kenraalimajurina Johan Banérin johtamaan armeijaan. Hän valtasi 35 lippua Wittstockin taistelussa ja ajoi vihollisen pakoon. Huhtikuussa 1642 hän haavoittui vakavasti Breitenfeldin toisessa taistelussa. Toukokuussa hänet nimitettiin ratsuväen kenraaliksi. Hän kokosi pitkillä sotaretkillään huomattavan omaisuuden. Hänen vaimonsa Kristiina lahjoitti Aarhusin piispalta sotasaaliiksi otetun kirjaston Turun akatemialle.lähde?
Huomautuksia

↑  Kansallisbiografia ei mainitse Stålhandsken tarkkaa syntymäpäivää, sillä siitä ei ole ollut varmaa tietoa. Ruotsalainen tutkija C. Von Warnstedt on kuitenkin todennut Elisabeth Lichtonen merkinneen muistiinpanoissaan enonsa Torsten Stålhandsken syntymäpäiväksi 1. syyskuuta.
Torsten Stålhandsken hauta Turun tuomiokirkossa.
Johan Victor Strömberg

Johan Victor Strömberg  (25. kesäkuuta 1863 Viipuri – 22. lokakuuta 1932 Tammisaari) oli suomalainen arkkitehti ja teollisuuskoulun lehtori. Pääasiallisesti Strömberg piirsi kansallisromantiikan kyllästämiä jugendtyylisiä rakennuksia.
Strömberg valmistui arkkitehdiksi 1887 Polyteknillisestä opistosta, jonka jälkeen hän jatkoi heti opintojaan Italiassa sekä Saksassa, Berliinin teknillisessä Korkeakoulussa 1890–1891. Strömberg teki opintomatkoja Saksaan, Tanskaan, Itävalta-Unkariin ja Italiaan sekä vieraili teollisuusnäyttelyissä useissa Euroopan maissa. Hän oli aluksi huoneerakennusopin lehtorina Turun teollisuuskoulussa 1891–1898. Vuonna 1898 hän aloitti työt Kuopion teollisuuskoulun huoneenrakennusosaston lehtorina, jota virkaa hän hoiti eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1928 saakka. Strömberg oli myös Kuopion kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Opetustyönsä lisäksi Strömberg suunnitteli 1900-luvun alkuvuosikymmeninä Kuopion kaupunkiin erinomaisella ammattitaidolla lähes kaikki merkittävämmät rakennuskohteet. Kuopiolaisesta näkökulmasta Strömbergiä voikin pitää erittäin merkityksellisenä arkkitehtina. Hän oli kaupungissa sekä arkkitehtuurin tyylin että teknisten ratkaisujen osalta edelläkävijä, joka jatkuvasti täydensi taitojaan muun muassa lukuisilla ulkomaille suuntautuneilla opintomatkoilla. Vaikka useita Strömbergin suunnittelemista rakennuksista on purettukin, näkyy hänen vaikutuksensa edelleen voimakkaasti kaupungissa. Vuosisadan ensikymmenillä Strömberg suunnitteli myös useita puurakennuksia, joita leimaa hänen kiinnostuksensa puun rakenteellisiin käyttömahdollisuuksiin. Kun puutalot muutoin vielä tehtiin hirsiseinäisinä, Strömberg käyttikin jo runkorakennetta.
Strömbergin kiinnostus ei rajoittunut vain yksittäisiin rakennuksiin, vaan hänellä näyttää olleen mielikuva koko kaupungin tasapainoisesta arkkitehtonisesta ilmeestä. Ajatuksiaan hän rupesi toteuttamaan konkreettisesti ja Kauppakadusta muodostuikin arkkitehdin töiden näyttely. Meijeri, Museo, Suomen pankin rakennus, Yhdyspankin rakennus, Kauppahalli, NMKY:n talo, jne... Näin lähes kaikki julkiset rakennukset saivatkin hahmonsa Strömbergin kynästä 1900-luvun alkupuolen Kuopiossa.
2000-luvulle säilyneissä rakennuksissa näkee Strömbergin elävän mielenkiinnon arkkitehtuuria kohtaan rakennusten yksityiskohdiossa, julkisivuissa ja muotojen moninaisuudessa.
Strömberg matkusteli vapaa-ainakaan paljon pitkin Suomea ja vietti kesiä muun muassa Helsingin Meilahdessa, jonka kesähuviloihin kokoontui paljon Suomen taide- ja tiedeyhteisöjä. Strömberg itse oli tuttu vieras Meilahdessa sijainneessa Villa Laaksolassa.
Kirjallista tuotantoa

Perspektiiviopin pääpiirteet: teollisuuskouluja varten. Tekijä, Helsinki 1912
Arkkitehdin suunnittelemia rakennuksia Kuopiossa ikäjärjestyksessä

Kuopion kauppahalli (os. Kauppakatu 1–5, rak. 1902)
Raittiustalo (rak. 1905, purettu 1974)
Puijon Näköalatorni (rak 1906, purettu 1963)
Puijon Maja (os. Puijonsarventie) (rak. 1906)
Kauppakoulu/Maljapuronkoulu (os. Maaherrankatu 24, rak. 1906-07)
Kuopion museo (os. Kauppakatu 23) (rak. 1907)
Sähkölaitos (os. Tulliportinkatu 3) (rak. 1907)
Kuopion kaupungin Säästöpankin talo (rak 1907, purettu 1963)
Pohjoismaiden osakepankin talo (os. Kauppakatu 20, rak. 1908)
Käsiteollisuusyhdistyksen koulu (os. Kuopion lääninvankilan piha, rak. 1908)
Asemakoulu (os. Asemakatu 3–5) (rak. 1908)
Päiväranta huvila, Lohja (Gunnar Soinisen kesäasunto, rak. 1908)
Kuopion Osuusmeijeri (rak. 1909)
NMKY:n talo (os. Kauppakatu 40–42) (rak. 1911, purettu 1974)
Siilinjärven Sairaala (rak. 1911)
Kansalliskauppa Oy:n talo (os. Kauppakatu 33) (rak 1912, purettu 1974)
Suomen pankin talo (os. Kauppakatu 25–27) (rak. 1912)
Harjulan Sairaalaan päärakennus (rak. 1915)
Vanha Kivelä (os. Niuvantie 4) (rak. 1915)
Salmelan Tilan päärakennus (rak. 1918)
Syvänniemen kirkko (rak. 1925)
Iisalmen kauppahalli (rak. 1926)
Asuintalo Kanttilan korttelissa (os. Koljonniemenkatu 15, rak. 1927)
Savon Sanomien toimitalo (os. Vuorikatu 23)
Kirjallisuutta

Hannu Puurunen ja Helena Riekki, J. V. Strömbergin arkkitehtuuria Kuopiossa. Kuopion läänin taidetoimikunta, Kuopio 1976
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Uppslagsverket Finland
Stridsvagn 103

| Stridsvagn 103 |
| --- | --- |
 Stridsvagn 103C
Valmistushistoria
Valmistusmaa:   Ruotsi
Tekniset tiedot
Pituus:  
– putki edessä:  9,00 m
– pelkkä runko:  7,04 m
Leveys:  3,60 m
Korkeus:  2,14 m
Taistelupaino:  39 700 kg
Telaketjut:  kaasuhydraulinen jousitus
Maksiminopeus:  
– tiellä:  60 km/h
Toimintasäde:  390 km
Pääase:  105 mm L/62 rihlattu tykki
Muu aseistus:  2×7,62 mm konekivääri   1×7,62 mm ilmatorjuntakonekivääri
Moottori:  Boeing GT502 turbiinimoottori + Rolls-Royce K 60 dieselmoottori
– hevosvoimat:  Turbiini: 300, Diesel: 240 hv
– kilowattia:  Turbiini: 223, Diesel: 179 kW
Miehistö:  3
Stridsvagn 103 (Strv 103 tai S-Tank) oli ruotsalainen kylmän sodan aikainen taistelupanssarivaunu.
Ominaisuudet

Stridsvagn 103 tunnetaan erikoisesta muotoilustaan: siinä ei ole tykkitornia, minkä vuoksi koko vaunua piti liikutella tykillä tähdättäessä. Tornittomuuden ansiosta vaunu on erittäin matala ja vaikeasti havaittava. Muotoilunsa johdosta Stridsvagn 103 muistuttaa enemmän rynnäkkötykkiä kuin taistelupanssarivaunua. Stridsvagn 103:ssa on kaasuhydraulinen jousitus, joka mahdollistaa tykin korkeuskulman ja koko vaunun korkeuden säätämisen. Vaunun keulassa on esiinkäännettävä puskulevy, jolla voitiin kaivaa tuliasema. Stridsvagn 103 kykeni liikkumaan nopeasti eteen ja taakse. Vaunun miehistön kolmesta jäsenestä kaikki pystyivät toimimaan ajajina ja kaksi ampujina. Yksi miehistön jäsenistä oli vaunussa katse taaksepäin, mikä mahdollisti sujuvan ajamisen taaksepäin.
Kehitys

Ruotsin puolustusvoimat ryhtyivät 1950-luvun puolivälissä valmistelemaan vanhan Centurion-vaunun korvaamista uudella. Landsverkin, Volvon ja Boforsin muodostama yhteenliittymä aloitti uuden panssarivaunun suunnittelun 1956. Se tunnettiin koodinimellä KRV. Siihen suunniteltiin 155 millimetrin sileäputkista tykkiä, mutta tämä olisi ollut kallis vaihtoehto. Stridsvagn 103:n ensimmäiset prototyypit valmistuivat 1961.
Käyttö

Stridsvagn 103 oli Ruotsin armeijan käytössä vuodesta 1967 vuoteen 1997 asti. Bofors valmisti näitä vaunuja 300 kappaletta vuosina 1966-1971. Stridsvagn 103:n vanhennuttua 1990-luvulla Ruotsissa harkittiin käyttöiän pidentämistä vaunua modernisoimalla. Hankkeesta kuitenkin luovuttiin, ja Stridsvagn 103 -vaunut korvattiin Leopard 2 taistelupanssarivaunuilla.
Stridsvagn 103:a ei koskaan käytetty taistelukentällä, joten sen taistelukyky on jäänyt osoittamatta. Asian tekee mielenkiintoiseksi se, että kyseessä on ainut taistelupanssarivaunu, jossa ei ole kääntyvää tykkitornia. Vuonna 1967 norjalaiset vertailivat Stridsvagnia kahden viikon ajan saksalaiseen Leopard 1:een. Kävi ilmi, että Stridsvagnin miehistö havaitsi luukut suljettuina enemmän maaleja ja kykeni avaamaan tulen nopeammin kuin Leopardissa. Vuonna 1968 britit testasivat vaunua panssarikoulussaan Bovingtonissa ja totesivat tykkitornittomalla Stridsvagnilla olevan etumatka tornillisiin vaunuihin nähden.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stridsvagn 103 Wikimedia Commonsissa
Vaunun 105 mm tykki on kiinteästi asennettu.