Vilppula
Historia

Esinelöydöt osoittavat, että kivikauden väestöä liikkui Vilppulan seudulla jo kampakeramiikan ajalla. Keskiajalla Vilppula oli satakuntalaisten ja hämäläisten eräalueiden rajaseutua. Pirkkalan, Lempäälän, Vesilahden ja Kangasalan sekä Sääksmäen eränkävijät valtasivat itselleen Vilppulan seudun erämaita, mutta pysyvää asutusta alkoi syntyä vasta kuningas Kustaa Vaasan lakkautettua eräomistukset 1500-luvun puolivälissä. Vuoden 1552 eräluettelon mukaan uudisasukkaita oli myöhemmän Vilppulan alueella viisi. Vuonna 1570 oli nykyisen Mänttä-Vilppulan alueella kahdeksan ja vuonna 1700 jo 22 taloa. Vilppula-nimi periytyy ensimmäisestä nimeltä tunnetusta seudun asukkaasta Vilppu Laurinpojasta.
Vilppula kuului 1500-luvun puolivälissä perustettuun laajaan Ruoveden emäseurakuntaan. Vuodesta 1776 pitäjän pohjoisosa kuului Vaasan lääniin, mutta eteläosa Hämeen ja Uudenmaan lääniin. Vilppulasta tuli Ruoveden kappeliseurakunta vuonna 1891 ja itsenäinen seurakunta vuonna 1904, jolloin siihen liitettiin osia myös Keuruusta. Tästä lähtien Vilppula kuului kokonaisuudessaan Hämeen lääniin. Arkkitehti Georg Schreckin suunnittelema Vilppulan kirkko, joka sijaitsee hieman sivussa kunnan keskustaajamasta, on valmistunut 1900-luvun alussa.
Vilppula oli 1800-luvun loppupuolelle saakka hyvin eristynyttä ja harvaan asuttua takamaata, mikä johtui etenkin huonoista liikenneyhteyksistä. Ne paranivat kuitenkin huomattavasti, kun vuonna 1870 alkoi laivaliikenne Ruovedelle. Vielä tärkeämpää oli niin sanotun vanhan Pohjanmaan radan valmistuminen Tampereelta Vilppulan ja Haapamäen kautta Vaasaan vuonna 1883; juuri rautatie synnytti kunnan suurimmat taajamat, asemanseudun ja Kolhon. Samoihin aikoihin rakennettiin myös maantie Ruovedeltä Vilppulan ja Mäntän kautta Keuruulle.
Kansalaissodan aikana kevättalvella 1918 Vilppulasta muodostui kiivaiden ja kauan kestäneiden taistelujen näyttämö. Punaiset pyrkivät toistuvilla hyökkäyksillään ja panssarijunan avulla valtaamaan tärkeän Haapamäen rautatieaseman, mutta eversti Martin Wetzerin johtamien valkoisten pihtiliike toisaalta Länkipohjan ja toisaalta Muroleen kautta pakotti heidät perääntymään (Vilppulan rintama). Vilppulankosken partaalla on vuonna 1938 paljastettu Arvi Tynyksen veistämä taistelujen muistomerkki.
Mäntän tehdasyhdyskunta muodostettiin taajaväkiseksi yhdyskunnaksi vuonna 1921, mutta erotettiin Vilppulasta itsenäiseksi kunnaksi jo seuraavana vuonna. Vuoden 1954 alussa Vilppulaan siirrettiin Kuoreveden kunnasta Kuoreniemen kylä ja osa Ajostaipaleen kylästä, yhteensä vajaan 20 neliökilometrin alue.
Vilppulaan asutettiin jatkosodan jälkeen Valkjärven siirtoväkeä.
Vilppulan asukasluku on kunnan melko syrjäisen sijainnin vuoksi ollut koko sen historian ajan melko pieni, vaikka sitä lisäsivät sotien jälkeinen siirtoväen asuttaminen ja Pohjaslahden kunnan pääosan liittäminen Vilppulaan. Väkiluvun laskun pysäyttämiseksi kunta aloitti 1970-luvun alussa voimakkaan teollistamiskampanjan, ja työpaikkojen lisäyksen ansiosta väkiluvun kehitys tasaantuikin. Vuoden 1970 väestönlaskennan mukaan 42 prosenttia vilppulalaisista sai toimeentulonsa teollisuudesta ja rakennustoiminnasta, 34 prosenttia palveluammateista sekä 23 prosenttia maa- ja metsätaloudesta.
Vilppulassa toimi vuosina 1908–1971 Vilppulan maamieskoulu, myöhemmältä nimeltään Pohjois-Hämeen maatalousoppilaitos.