stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kavála
Historia > Antiikki

Antiikin aikana Kaválan paikalla sijaitsi Neapoliin kaupunki (Νεάπολις, ”Uusi kaupunki”), joka oli Thasoksen siirtokunta ja perustettiin 600-luvulla eaa. 300-luvulta eaa. lähtien se toimi lähellä sisämaassa sijainneen Filippoin satamana. Kaupunki kukoisti edelleen roomalaisella kaudella, jolloin sen merkittävyyttä lisäsi sen kautta kulkenut Via Egnatia.
Historia > Myöhempi historia

Myöhemmin kaupunki kuului Bysantin valtakuntaan, jona aikana se tunnettiin nimellä Kristupolis (Χριστούπολις), ja vuosina 1371–1912 Osmanien valtakuntaan, jona aikana se sai nykyisen nimensä. Nimen katsotaan palautuvan italian kielen hevosta tarkoittavaan sanaan cavallo ja siihen seikkaan, että kaupunki toimi postiasemana eli hevostenvaihtopaikkana. Vielä 1800-luvulla Kavála oli vain pieni turkkilaiskylä. Turkkilaisaikaa kaupungissa edustavat muun muassa Kaválan linnoitus vuodelta 1425 ja Kaválan akvedukti.
Nykyinen Kaválan kunta muodostui, kun Kavála ja Fílippoi yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat

Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Kaválan kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
| Kunnallis­yksikkö | Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- | --- |
| Fílippoi | Amygdaleónas | Amygdaleónas | 2 724 |
| Fílippoi | Fílippoi | Fílippoi | 894 |
| Fílippoi | Koryfés | Koryfés | 38 |
| Fílippoi | Krinídes | Krinídes | 3 365 |
| Fílippoi | Kryonéri | Kryonéri | 690 |
| Fílippoi | Limniá | Limniá | 35 |
| Fílippoi | Limniá | Lykóstomo | 41 |
| Fílippoi | Limniá | Vounochóri | 106 |
| Fílippoi | Lydía | Lydía | 808 |
| Fílippoi | Palaiá Kavála | Palaiá Kavála | 108 |
| Fílippoi | Polýnero | Kranochóri | 7 |
| Fílippoi | Polýnero | Polýnero | 18 |
| Fílippoi | Polýstylo | Dáto | 310 |
| Fílippoi | Polýstylo | Mikrochóri | 90 |
| Fílippoi | Polýstylo | Polýstylo | 420 |
| Fílippoi | Zygós | Prósfyges | 572 |
| Fílippoi | Zygós | Zygós | 1 485 |
Fílippoi: Yhteensä: 11 711
| Kavála | Chalkeró | Chalkeró | 194 |
| Kavála | Kavála | Ágios Sýllas | 101 |
| Kavála | Kavála | Áspri Ámmos | 48 |
| Kavála | Kavála | Kavála | 54 027 |
| Kavála | Kavála | Palaió Tsiflíki | 2 195 |
| Kavála | Kavála | Sanatório | 0 |
| Kavála | Néa Karváli | Áno Léfki | 17 |
| Kavála | Néa Karváli | Léfki | 48 |
| Kavála | Néa Karváli | Néa Karváli | 2 160 |
Kavála: Yhteensä: 58 790
Yhteensä: 70 501
Nähtävyyksiä

Kaválan akvedukti
Kaválan arkeologinen museo
Kaválan linna
Muhammad Alin talo
Satama
Tupakkamuseo
Vanha kaupunginosa (Panagía)
Tunnettuja asukkaita

Muhammad Ali Pašša (1769–1849), nykyaikaisen Egyptin valtion perustaja
Geórgios Georgiádis, jalkapalloilija
Níkos Karageorgíou (s. 1962), jalkapalloilija
Anthí Karagiánni, Ateenan ja Pekingin paralympialaisten hopeamitalisti
Vasílis Karrás, laulaja
Níkos Kourkoúlis, laulaja
Sofoklís Schortsanítis (s. 1985), ammattikoripalloilija (Olympiakos ja Kreikan maajoukkue)
Déspoina Vandí, laulaja
Vasílis Vasilikós (1934–2023), kirjailija
Ánna Veroúli, keihäänheittäjä
Níkos Vértis, laulaja
Zísis Vrýzas (s. 1973), jalkapalloilija
Theódoros Zagorákis (s. 1971), Euroopan mestaruuden vuonna 2004 voittaneen Kreikan jalkapallomaajoukkueen kapteeni
Ystävyyskaupungit

Nürnberg (Saksa)
Saint-Étienne (Ranska)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kavála Wikimedia Commonsissa
Δήμος Καβάλας (Arkistoitu – Internet Archive). Kaválan kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Itä-Makedonian ja Traakian alue
| --- | --- |
Dráman alueyksikkö:  Doxáto  Dráma  Káto Nevrokópi  Paranésti  Prosotsáni 
Évroksen alueyksikkö:  Alexandroúpoli  Didymóteicho  Orestiáda  Samothráki  Souflí 
Kaválan alueyksikkö:  Kavála  Néstos  Pangaío 
Rodópin alueyksikkö:  Arrianá  Íasmos  Komotiní  Maróneia-Sápes 
Thásoksen alueyksikkö: Thásos
Xánthin alueyksikkö:  Ávdira  Mýki  Tópeiros  Xánthi 
Kaválan linnoitus ja vanhaakaupunkia.
Kaválan kaupunkia Kaválan linnoituksesta nähtynä, mukaan lukien Kaválan akvedukti.
Kaválan kaupunkia.
Muhammad Alin talo.
Puolustusvoimain lippujuhlan päivä

Uudenmaan prikaati puolustusvoimain lippujuhlan päivän paraatissa 2014 Valtakadulla Lappeenrannassa
Gustaf Mannerheim ja tasavallan presidentti Risto Ryti tarkastavat joukkoja sodan ajan viimeisenä Suomen marsalkan syntymäpäivänä Ensossa 1944
Ohimarssissa Ensossa 1944 saksalaisvalmisteinen rynnäkkötykki Sturmgeschütz III
Puolustusvoimain lippujuhlan päivä on Suomessa vuosittain 4. kesäkuuta vietettävä puolustusvoimien juhlapäivä ja virallinen liputuspäivä. Lippujuhlapäivänä jaetaan myönnetyt kunniamerkit ja ylennetään ansioituneita sotilaita ja reserviläisiä.
Historiaa > Sotaväen lippujuhla

Sotaväen lippujuhlaa alettiin viettämään 1919 vuotta aikaisemmin päättyneen sisällissodan voittaneiden valkoisten Helsingissä järjestämän voitonparaatin vuosipäivänä 16. toukokuuta. Presidentti K. J. Ståhlberg vahvisti sotaväen lippujuhlan viralliseksi juhlapäiväksi vuonna 1921. Lippujuhla oli aluksi lähinnä porvariston juhla, mutta 1927 paraatin otti vastaan presidentti Lauri Kristian Relanderin sairausloman ajan tasavallan presidentin tehtäviä hoitanut sosialidemokraattinen pääministeri Väinö Tanner. Hän oli pysytellyt sisällissodan tapahtumien ulkopuolella, koska ei hyväksynyt aseellista kapinaa.
Lippujuhlapäivä määrättiin viralliseksi liputuspäiväksi asetuksella 1934. Viimeinen sotaväen lippujuhlan paraati järjestettiin kaksikymmentä vuotta valkoisten voitonparaatin jälkeen 1938. Talvisodan jälkeen keväällä 1940 puolustusvoimien ylipäällikkö, sotamarsalkka Gustaf Mannerheim antoi päiväkäskyn, jonka mukaan 16. toukokuuta ei järjestetä juhlallisuuksia. Tällä pyrittiin korostamaan kansallista yhtenäisyyttä. Päiväkäskyssä määrättiin ajallisesti lähellä ollutta toukokuun kolmatta sunnuntaita vietettävän yksimielisyyden ja sankarivainajien muistopäivänä, nykyisenä kaatuneiden muistopäivänä. Liputuspäivistä annettua asetusta ei vielä muutettu, joten toukokuun 16. pysyi muodollisesti liputuspäivänä vuoteen 1942.
Historiaa > Puolustusvoimain lippujuhla

Ylipäällikkö Mannerheimin täyttäessä jatkosodassa 75 vuotta 4. kesäkuuta 1942 Suomen valtioneuvosto antoi hänelle Suomen marsalkan arvon ja määräsi syntymäpäivän puolustusvoimain lippujuhlaksi. Päivä oli myös vahvistettu asetuksella viralliseksi liputuspäiväksi ja järjestettiin Ruokolahteen silloin kuuluneessa Immolassa, jossa oli myös asevoimien ohimarssi.
Valtioneuvoston määräyksestä huolimatta juhlapäivän yleisenä nimenä oli Suomen marsalkan syntymäpäivä, kunnes sen tilalle tuli nykyinen nimi 1950.
Kun Mannerheimin syntymästä tuli kuluneeksi 85 vuotta ja itsenäinen Suomi oli täyttämässä 35 vuotta 1952, juhlistettiin puolustusvoimain lippujuhlaa paraatilla Helsingin Senaatintorilla. Siihen osallistui puolustusvoimista ja rajavartiolaitoksesta neljäkymmentä osastoa ja runsaat kaksituhatta henkilöä. Paraatin vastaanotti tasavallan presidentti J. K. Paasikivi puolustusvoimain komentaja Aarne Sihvon kanssa. Paraatijoukkoja johti komentopäällikkö, kenraalimajuri Väinö Oinonen ja hartauden suoritti kenttäpiispa Johannes Björklund. Näin alettiin puolustusvoimain lippujuhlan päivää viettää paraatein, joita järjestetään eri paikkakunnilla. Kun Suomen itsenäistymisestä tulee kuluneeksi tasan viisiä tai kymmeniä vuosia puolisen vuotta myöhemmin vietettävänä itsenäisyyspäivänä, paraati järjestetään aina Helsingissä (vuodesta 2007 lähtien).
Paraatipaikkakunnat

1988: Hämeenlinna
1989: Helsinki
1990: Tampere
1991: Oulu
1992: Helsinki
1993: Hämeenlinna
1994: Rovaniemi
1995: Hamina
1996: Turku
1997: Helsinki
1998: Hämeenlinna
1999: Lappeenranta
2000: Rovaniemi
2001: Helsinki
2002: Kuopio
2003: Hamina
2004: Kemi
2005: Oulu
2006: Vaasa
2007: Helsinki Suomen itsenäisyys 90 vuotta
2008: Mikkeli
2009: Pori
2010: Kotka
2011: Rovaniemi
2012: Helsinki Suomen itsenäisyys 95 vuotta
2013: Tammisaari, Raasepori
2014: Lappeenranta
2015: Oulu
2016: Turku
2017: Helsinki Suomen itsenäisyys 100 vuotta
2018: Seinäjoki "Puolustusvoimat 100 vuotta"
2019: Rovaniemi
2020: Tammisaari, Raasepori (peruttiin koronaviruksen vuoksi)
2021: Joensuu (peruttiin koronaviruksen vuoksi)
2022: Helsinki Suomen itsenäisyys 105 vuotta
2023: Jyväskylä
2024: Hanko
2025: Kotka
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puolustusvoimain lippujuhlan päivä Wikimedia Commonsissa
Suomen liputuspäivät
| --- | --- |
Viralliset:  suomalaisen kulttuurin päivä (28.2)  suomalaisen työn päivä (vappu) (1.5)  äitienpäivä (toukokuun 2. sunnuntai)  puolustusvoimain lippujuhlan päivä (4.6)  Suomen lipun päivä (juhannus) (kesäkuun lopussa)  isänpäivä (marraskuun 2. sunnuntai)  itsenäisyyspäivä (6.12)  vaalipäivä  tasavallan presidentin toimeenastumispäivä 
Vakiintuneet:  J. L. Runebergin päivä (5.2)  Miina Sillanpään päivä (1.10)  tasa-arvon päivä (19.3)  suomen kielen päivä (9.4)  kansallinen veteraanipäivä (27.4)  Eurooppa-päivä (9.5)  suomalaisuuden päivä (J. V. Snellman) (12.5)  kaatuneitten muistopäivä (toukokuun 3. su)  runon ja suven päivä (6.7)  Aleksis Kiven päivä]  (10.10)  Yhdistyneiden kansakuntien päivä (24.10)  ruotsalaisuuden päivä (6.10)  suomalaisen musiikin päivä (8.12)
Mauritiuksen presidentti

| Mauritiuksen presidentti |
| --- | --- |
 President of the Republic of Mauritius Président de la République de Maurice
 Presidentin tunnus
 
 Nykyinen Pritivirajsing Roopun 2. joulukuuta 2019 lähtien
Virka-asunto:  Valtion talo
Nimittäjä:  Mauritiuksen kansalliskokous
Kauden pituus:  5 vuotta, uusinta mahdollinen
Ensimmäinen:  Veerasamy Ringadoo
Palkka:  288 000 rupiaa / kk
Kotisivut:  http://president.govmu.org/English/Pages/default.aspx
Presidentin käyttämä lippu.
Mauritiuksen presidentti (eng. President of the Republic of Mauritius, ran. Président de la République de Maurice) on Mauritiuksen valtionpäämies. Presidentin muihin perustuslaillisiin velvollisuuksiin kuuluvat muun muassa:
asevoimien ylipäällikkönä toimiminen
turvata demokratian ja oikeusvaltion periaatteiden toteutuminen
turvata kansalaisten perusoikeudet
ylläpitää Mauritiuksen kansan yhtenäisyyttä
Presidentin valitsee Mauritiuksen parlamentti yhdeksi viisivuotiskaudeksi kerrallaan. Presidenttiehdokkaan tulee olla vähintään 40-vuotias Mauritiuksen kansalainen, joka on asunut maassa vähintään viisi vuotta ennen vaaleja.
Presidentin kuukausipalkka on 288 000 rupiaa kuukaudessa. Virka-asuntona toimii Valtion talo (eng. State House).
Mauritiuksen ensimmäinen naispuolinen presidentti oli Ameenah Gurib-Fakim, joka joutui eroamaan vuonna 2018 petossyytteiden vuoksi.
Luettelo Mauritiuksen presidenteistä

Mauritiuksen presidentti on  Mauritiuksen valtionpäämies.
Mauritius itsenäistyi vuonna 1968, mutta se oli Brittiläisen kansanyhteisön jäsen, jota johti Englannin kuningatar jota edusti kenraalikuvernööri. Maaliskuussa 1992 Mauritiuksesta tuli kansanäänestyksen jälkeen tasavalta, ja sen johtoon valittiin presidentti.
Presidentti valitaan epäsuoralla vaalilla: Kansalliskokous äänestää presidentin ja varapresidentin viisivuotiskaudelle, saman ehdokkaan korkeintaan kahdelle kaudelle. Vuonna 2019 presidentiksi valittiin Pritivirajsing Roopun.
Mauritiuksen presidentit, 1992–nykyhetki

| Järjestys | Presidentti (syntynyt–kuollut) | Presidentti (syntynyt–kuollut) | Virka-aika | Virka-aika | Puoluetausta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  | Sir Veerasamy Ringadoo (1920–2000) | 12. maaliskuuta 1992 | 30 . kesäkuuta  1992 | Työväenpuolue |
| 2. |  | Cassam Uteem (1941–) | 30 . kesäkuuta  1992 | 15 . helmikuuta  2002 | Militanttipuolue |
| 3. |  | Karl Offmann (1940–) | 25 . helmikuuta  2002 | 1 . lokakuuta   2003 | Militanttisosialistinenpuolue |
| 4. |  | Sir Anerood Jugnauth (1930–2021) | 7 . lokakuuta   2003 | 31 . maaliskuuta  2012 | Militanttisosialistinenpuolue |
| 5. |  | Kailash Purryag (1947–) | 21. heinäkuuta 2012 | 29. toukokuuta 2015 | Työväenpuolue |
| 6. |  | Ameenah Gurib (1959–) | 5 . kesäkuuta  2015 | 2019 | Sitoutumaton |
| 7. |  | Pritivirajsing Roopun (1959–) | 2. joulukuuta 2019 alkaen | virassa | Militanttisosialistinenpuolue MSM |
Anerood Jugnauth

| Anerood Jugnauth |
| --- | --- |
 Anerood Jugnauth
Mauritiuksen pääministeri
 16. kesäkuuta 1982 – 22. joulukuuta 1995  
Edeltäjä:  Seewoosagur Ramgoolam
Seuraaja:  Navin Ramgoolam
 17. syyskuuta 2000 – 30. syyskuuta 2003  
Edeltäjä:  Navin Ramgoolam
Seuraaja:  Paul Bérenger
 17. joulukuuta 2014 – 23. tammikuuta 2017  
Edeltäjä:  Navinchandra Ramgoolam
Seuraaja:  Pravind Jugnauth
Mauritiuksen presidentti
 7. lokakuuta 2003 – 31. maaliskuuta 2012  
Edeltäjä:  Karl Offmann
Seuraaja:  Monique Ohsan Bellepeau
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1930 Palma,  Brittiläinen Mauritius
Kuollut: 3. kesäkuuta 2021 (91 vuotta) Floréal, Mauritius
Ammatti:  poliitikko
Arvonimi: Sir
Puoliso:  Sarojini Ballah
Tiedot
Puolue:  Militant Socialist Movement
Aiheesta muualla
Anerood Jugnauth  (hindiksi अनिरुद्ध जगन्नाथ, Aniruddh Jagannāth; 29. maaliskuuta 1930 – 3. kesäkuuta 2021) oli mauritiuslainen poliitikko. Hän oli maansa presidentti 2003–2012  ja tätä ennen pääministeri sekä puolustus- ja sisäministeri.
Jugnauth opiskeli 1950-luvulla lakia Britanniassa. Hänet valittiin ensimmäisen kerran Mauritiuksen parlamenttiin vuonna 1963 ja kaksi vuotta myöhemmin hän oli mukana Lontoossa järjestetyssä konferenssissa, jossa valmisteltiin Mauritiuksen perustuslakia ja tulevaa itsenäisyyttä.
Jugnauth liittyi vuonna 1971 vasemmistolaiseen MMM (Mauritian Militant Movement) -puolueeseen. Hän erosi puolueesta vuonna 1982 ja perusti MSM (Militant Socialist Movement) -puolueen. Jugnauth toimi Mauritiuksen pääministerinä vuosina 1982–1995 ja 2000–2003, jolloin hänet valittiin presidentiksi. Toimittuaan yhdeksän vuotta Mauritiuksen presidenttinä Jugnauth erosi virasta ja palasi puoluepolitiikkaan.
Presidentillä ei Mauritiuksella ole paljoa valtaa, vaan virka on lähinnä seremoniallinen. Joulukuun 2014 parlamenttivaaleissa Jugnauthin johtama puoluekoalitio sai murskavoiton ja Jugnauth palasi taas Mauritiuksen uudeksi pääministeriksi.
Tammikuussa 2017 Anerood Jugnauth erosi pääministerin virasta ja nimesi seuraajakseen poikansa Pravind Jugnauthin, joka johtaa nykyään myös MSM-puoluetta. Anerood Jugnauthia pidetään yhtenä Mauritiuksen talousihmeen edistäjistä, sillä hänen kaudellaan Mauritius nousi köyhästä maatalousvoittoisesta saaresta yhdeksi Afrikan rikkaimmista valtioista. Hän piti myös kansainvälisesti esillä Chagossaarten asemaa ja niiden palauttamista Britannialta Mauritiukselle.
Kefaloniá (kunta)

| Kefaloniá Kefalonián kunta Κεφαλονιά Δήμος Κεφαλονιάς |
| --- | --- |
 Kunnan sijainti
 Kefaloniá
 Koordinaatit: 38°15′N, 20°30′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Jooniansaaret
Alueyksikkö:  Kefaloniá
Perustettu:  1.1.2011
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
 – Kallikrates-koodi:  3501
 – Kuntakeskus:  Argostóli
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  781 km²
Väkiluku (2011):  35 801
 – Väestötiheys:  45,84 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  280 xx
Suuntanumero(t):  267x0
 
 www.kefallonia.gov.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kefaloniá (kreik. Κεφαλονιά eli Δήμος Κεφαλονιάς, Dímos Kefaloniás) oli Kreikan kunta, joka sijaitsi Kefalonián alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnan pinta-ala oli 781 neliökilometriä ja väkiluku 35 801 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus oli Argostóli.
Kefalonián kunta käsitti koko Kefalonián saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluivat seuraavat pienemmät saaret: Ápasa, Asterís, Fílippos, Giróvaris, Kalógiros, Lamprinós, Módi, Petalás, Pístros, Práso, Sofía, Sorós, Tsakalonísi ja Vardiánoi. Näistä suuri osa kuuluu Ekhinadien saariryhmään.
Kefalonián kunta syntyi, kun Argostóli, Eleiós-Prónnoi, Érisos, Leivathó, Omalá, Palikí, Pýlaros ja Sámi yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Kunta lakkautettiin ja jaettiin vuonna 2019 Kleisthenes I -suunnitelman mukaisesti kolmeksi kunnaksi, jotka ovat Argostóli, Lixoúri ja Sámi.
Emma-gaala 2019

| Emma-gaala 2019 |
| --- | --- |
Päiväys:  2. helmikuuta 2019
Paikka:  Hartwall Arena
Järjestäjä:  Musiikkituottajat
Kohokohtia
Eniten palkintoja:  Vesta (6)
Eniten ehdokkuuksia:  Pyhimys (6)
  ← 2018  Emma-palkinto  2020 → 
Vuoden 2019 Emma-gaala järjestettiin 2. helmikuuta 2019. Gaalassa jaettiin Emma-palkinnot vuoden 2018 menestyneimmille suomalaisille artisteille ja musiikkialan ammattilaisille. Emma-gaala järjestettiin Hartwall Arenalla ja se esitettiin Nelosella. Tilaisuuden juonsi Heikki Paasonen.
Ehdokkaat julkistettiin 11. joulukuuta 2018, jolloin käynnistyi myös yleisöäänestys vuoden artistista/yhtyeestä sekä musiikkivideosta. Eniten ehdokkuuksia sai Vesta.
Eniten palkintoja sai Pyhimys, joka sai kaikkiaan kuusi Emmaa: vuoden miessolistin, vuoden hip hopin, vuoden albumin, vuoden biisin, vuoden striimatuimman biisin ja sekä yleisöäänestyksen vuoden artisti -Emman.
Voittajat ja ehdokkaat > Muut palkinnot

Kultainen Emma: Pekka Aarnio
Erikois-Emma: Anssi Kela
Vienti-Emma: Esa-Pekka Salonen
Pyhimys voitti kuusi Emma-palkintoa.
Maija Nuotio

Maija Nuotio (ent. Martiskainen, o.s. Nuotio, 21. lokakuuta 1935 Jalasjärvi – 29. kesäkuuta 2019 Liperi) oli suomalainen kuvanveistäjä.
"Olen jo aivan pienestä kasvanut taiteeseen. Heti alusta muovailu oli tärkein, mutta myöhemmin rinnalle tuli piirtäminen" "Savi alkoi aivan kuin elää käsissäni"
Nuotio opiskeli Vapaassa Taidekoulussa vuosina 1956–1957 ja Suomen Taideakatemian koulun kuvanveistolinjalla vuosina 1957–1961, jolloin hän valmistui kuvanveistäjäksi. Nuotio avioitui opiskelutoverinsa Taisto Martiskaisen kanssa. Martiskainen valmistui vuonna 1963 kuvanveistäjäksi ja pariskunta muutti Jalasjärvelle. Nuotio opetti kuvaamantaitoa oppikoulussa. Vuonna 1968 perhe muutti Hyvinkäälle taiteilijataloon ja 1970-luvun alussa parempien työskentelytilojen takia Pohjan kuntaan Antskogiin.
Maija Nuotiolle lapset olivat kaikki kaikessa ja Pohjan kuntaan muuton jälkeen hän teki lukuisia lapsiaiheisia veistoksia ja sai niillä paljon menestystä useissa kilpailuissa. "Erityisesti huomiota herättävät Maija Nuotion sympaattiset lapsiveistokset. Nuotion pienten, ihmisläheisten veistosten lapsilla on oma maailmansa, jonne ei ulkopuolisilla ole asiaa."
"Pystyin antautumaan kuvanveistolle todella vasta Antskogiin muuton jälkeen, koska siellä ei ollut samanlaista ahdistavaa ympäristöä kuin kivikaupungeissa. Voin tuntea eläväni taiteelle enkä taiteesta, joten toimeentulon kanssa saattaa olla joskus välillä niin ja näin."
Maija Nuotion lapsiaiheiset veistokset osoittautuivat usein suosituimmiksi veistoksiksi YK:n kansainvälisen lastenvuoden näyttelyissä 1979. Nuotion veistosten ohitse ainoastaan harva näyttelyvieras pystyi kulkemaan koskettelematta ja ihastelematta. Lapsivieraat samastuivat esim. Suukko-veistokseen niin, että viipyilivät ihastellen veistoksen äärellä huulet törröllään.
Maija Nuotio muutti Lieksan Nurmijärvelle eläkepäiviään viettämään 1990-luvun alussa. Viimeiset vuotensa Maija Nuotio vietti Jyrin hoivakodissa Ylämyllyllä, jossa hän nukkui pois pitkäaikaisen sairauden uuvuttamana 29.6.2019.
Taisto Martiskainen ja Maija Nuotio saivat kolme lasta.
Jyri Martiskainen on kirjoittanut Maija Nuotiosta ja hänen puolisostaan Taisto Martiskaisesta elämäkerran nimellä Roopesta Crescendoon. Kirjassa kuvataan taiteilijoiden elämää syntymästä kuolemaan, lapsen kasvamista kipsisäkkien keskellä sekä arjesta, jossa monet kuvanveistäjäparin teokset ovat syntyneet.
Julkiset teokset

Maija Nuotion ensimmäinen julkinen veistos oli Enkeli-aiheinen Jalasjärven vanhan kirkon muistomerkki, joka valmistui 1968.
Vuonna 1973 Nuotiolta valmistui Jalasjärven Osuuspankin piha-alueen vesialtaaseen suihkukaivoveistos. Ihmiskasvoinen Näkki-veistos sai nimensä vanhan taruolennon mukaan. Nykyään Näkki on sijoitettu Pohjanmaan portin kiertoliittymään.
Seinäjoella Olavi Pihan puistossa on Maija Nuotion suunnittelema Taipaleen ja Vuosalmen taistelujen muistoksi pystytetty talvisodan päättymisen muistomerkki Pirstotut puut. Veistos on paljastettu vuonna 1975.
Nuotio suunnitteli juoksija Ville Ritolan patsaan Peräseinäjoelle; se paljastettiin vuonna 1978. Maija Nuotio kommentoi itse tekoprosessiaan: "Asento ei ehkä kaunis ollut, mutta miehekäs se oli. Ritolan vauhdikkaan hahmon kuvaaminen on minulle mieluisa tehtävä."
Vuonna 1982 paljastettiin Helsinkiin Pasilan virastokeskuksen pihalle suihkukaivoveistos Vesileikki, joka kuuluu Valtion taideteostoimikunnan hankintoihin.
Julkiset teokset > Valokuvia julkisista veistoksista

Vanhan kirkon muistomerkki, Kurikka.
Pirstotut puut, 1975, Seinäjoki.
Ville Ritolan patsas, 1978, Seinäjoki.
Vesileikki, 1982, Helsinki.
Kaino

| Kaino |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  18. helmikuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  28. toukokuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  kaino-sana
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaino on suomalainen etunimi. Sitä käytetään sekä naisen että miehen nimenä.
Helmikuuhun 2025 mennessä Kaino-nimen on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut noin 5 765 henkilöä, joista 3 080 on miehiä ja noin 2 685 naisia. Valtaosa Kaino-nimisistä on syntynyt 1900-luvun alkupuolella.
Kaino on suomalaisuuskauden alussa suosioon nousseita etunimiä. Se juontuu suomen kielen sanasta kaino ('ujo, arka'). Kaino esiintyi ensimmäisen kerran ristimänimenä 1850-luvulla ja pääsi almanakkaan vuonna 1908. Kainon nimipäivä oli vuoteen 1928 asti 27. syyskuuta. Vuodesta 1929 se on ollut nykyisellä paikallaan 18. helmikuuta.
Kaino on ollut Suomessa tavallisin sekä pojille että tytöille annettu nimi.  Vuoden 1946 etunimilailla yritettiin poistaa sukupuolikahtalaisuus monien nimien kohdalta, ja muun muassa Kaino merkittiin naisennimeksi, mutta sen jälkeenkin nimeä on annettu sekä pojille että tytöille, joskin se on 1960-luvulla tai myöhemmin syntyneillä varsin harvinainen. Esimerkiksi vuosina 2000–2009 se annettiin 19 pojalle ja 17 tytölle, vuosina 2010–2019 taas 45 pojalle ja 25 tytölle.
Tunnettuja Kainoja

Kaino Dahl (1913–1997), kaupunginjohtaja ja kaupunkineuvos
Kaino Haapanen (1911–1986), SKDL:n kansanedustaja
Kaino Laukola (1890–1968), tykistön majuri ja kirurgian erikoislääkäri
Kaino Lempinen (1921–2003), voimistelija ja olympiamitalisti
Kaino Niemeläinen (1888–1977), jääkärieverstiluutnantti
Kaino Oksanen (1884–1966), opettaja, meteorologi ja Kokoomuksen kansanedustaja
Kaino Ranén, Koo Reiman (1938–2018), ruotsinsuomalainen kirjailija
Kaino Vakkuri, Kai Armas Vakkuri (1914–1978), puutarhuri, yrittäjä, järjestö- ja yritysjohtaja ja kauppaneuvos
Kuvitteellisia Kainoja

Kaino-Vieno Ankka eli Mummo Ankka, Aku Ankan isoäiti Disneyn sarjakuvissa
Tuotemerkki

Kaino on köyliöläisen neulevaatteita valmistavan liikkeen tuotemerkki.
Kehäraakki

Kehäraakki (engl. journeyman) on nyrkkeilyssä käytettävä termi, joka tarkoittaa parhaat päivänsä nähnyttä nyrkkeilijää.
Englanninkielinen sana journeyman viittaa nyrkkeilijään, jonka tarkoituksena on pyrkiä seisomaan ottelussa täydet erät ilman varsinaista tarkoitusta voittaa ottelua. Yleensä tällaisia nyrkkeilijöitä otetaan vastustajiksi nuorille lupaaville nimille tarkoituksena rakentaa heille hyvältä näyttävä tilasto.
Tunnettuja journeyman-nyrkkeilijöitä

Englantilainen Peter Buckley nyrkkeili viimeisen ottelunsa 31.10.2008. Buckley voitti viimeisen ottelunsa käydyistä 300 ottelusta. Buckley oli nyrkkeilykehässä kaikkiaan 1 750 erää. Buckley voitti käymistään otteluista 32, hävisi 256 ja otteli 12 kertaa tasan. Monissa otteluissaan Buckley sai tietää ottelusta vasta muutamia tunteja ennen ottelua.
Kehun kieli

| Kehu |
| --- | --- |
Muu nimi:  keuw, keu
Tiedot
Alue:   Papua, Indonesia
Puhujia:  25 (2002)
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Isolaattikieli
ISO 639-3:  khh
 Ohje 
Kehu, tai keuw, on Indonesiassa, Papuan provinssissa puhuttava kuoleva isolaattikieli. Vuonna 2002 kehulla laskettiin olevan vain 25 puhujaa. Kielellä ei ole kirjoitettua standardia.