stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Koskenkylänjoki
Koskenkylänjoen vesistöalue > Rakenne

Vesistöalueen rakenne on kuvattu taulukkomuodossa.
| Nimi | Vesistöaluetunnus | Suurimpia järviä | Korkeus | Pinta-ala (km²) | Rantaviiva (km) | Järvitunnus | Paikka | Paikkakunta | Kunta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ålhusbäckenin valuma-alue | 16.008 |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Litinjoen valuma-alue | 16.007 |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Haltionjoen - Köylinjoen valuma-alue | 16.006 |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Myrskylänjoen valuma-alue | 16.005 | Isojärvi   Vähäjärvi   Pöyrysjärvi   Muttilanjärvi   Siippo   Sopajärvi   Kirkkojärvi   Sulkavanjärvi | 68,0   62,2   61,3   41,5   39,2   39,0   34,6   26,7 | 0,1    0,0708   0,0215    0,353   0,113   0,762   1,581   1,122 |  | 16.005.1.008   16.005.1.007  16.005.1.006  16.005.1.005  16.005.1.004  16.005.1.003  16.005.1.002   16.005.1.001   | Koukjärvi   Koukjärvi   Kylmäsuo   Muttila   Myllykylä   Sopajärvi   Myrskylän kk.   Hallila |  | Myrskylä   Myrskylä   Myrskylä   Myrskylä   Myrskylä   Myrskylä   Myrskylä   Myrskylä |
| Lanskinjoen valuma-alue | 16.004 |  |  |  |  |  |  |  |  |
| Artjärven lähialue | 16.003 | Lammi Villikkalanjärvi Säyhtee Pyhäjärvi |   39,8   39,8   39,8 | 0,513   7,123   2,060   12,983 | 3,14  14,01 7,73 28,78 | 16.003.1.004   16.003.1.003  16.003.1.002  16.003.1.001 | Suurikylä   Villikkala   Vuorenmäki   Suurikylä | Artjärvi   Artjärvi   Artjärvi   Artjärvi   | Orimattila   Orimattila   Orimattila   Orimattila |
| Koskenkylänjoen keskiosan alue | 16.002 | Syväjärvi   Valkeapäänlampi | 44,8   39,2 | 0,338   0,0492 | 3,73   1 | 16.002.1.002   16.002.1.001 | Itäkylä   Käkikoski | Myllykylä   Porlammi | Myrskylä  Lapinjärvi |
| Koskenkylänjoen alaosan alue | 16.001 |  |  |  |  |  |  |  |  |
Helgolandin taistelu (1914)

Helgolandin taistelu (engl. Battle of Heligoland Bight) oli ensimmäisen maailmansodan ensimmäinen meritaistelu, joka käytiin Helgolandin saarten edustalla 28. elokuuta 1914 Britannian Kuninkaallisen laivaston ja Saksan keisarikunnan laivaston kesken.
Tausta

Britannian Amiraliteetti suunnitteli iskun Saksan laivaston keveitä aluksia vastaan.
Kuninkaallisen laivaston osaston rungon muodostivat Harwichin osaston kevyet risteilijät HMS Arethusa ja HMS Fearless ja kahdesta hävittälaivueesta kootut 21 hävittäjää. Osaston suojana oli 1. Taisteluristeilijäviirikkö (vara-amiraali Sir David Beatty) sekä 1. Kevyt risteilijäviirikkö (kommodori W. E. Goodenough).
Taistelu

Taistelu alkoi hyökkäysosaston havaittua kaksi saksalaista hävittäjää, joista toinen upotettiin välittömästi. Tällöin saksalaiset kontra-amiraali Maasin komentamat kevyet risteilijät SMS Stettin, SMS Frauenloeb, SMS Mainz, SMS Cöln (lippu), SMS Stralsund ja SMS Ariadne saapuivat paikalle.
Vara-amiraali Beatty pyysi tukiosastolta apua. Tukiosasto upotti SMS Kölnin, SMS Ariadnen ja SMS Mainzin. Loput saksalaisalukset pakenivat.
Lopputulos

Kuninkaallinen laivasto menetti 35 miestä kaatuneina ja 40 haavoittuneina. Saksan laivasto menetti yli 1200 miestä kaatuneina ja vankeina.
Taistelujärjestys

Alusluettelo, Kuninkaallinen laivasto:
Taisteluristeilijät:HMS Lion, HMS New Zealand, HMS Queen Mary, HMS Princess Royal ja HMS Invincible
Risteilijät:
Topaze-luokka: HMS Amethyst
Arethusa-luokka: HMS Arethusa
Active-luokka: HMS Fearless
Town-luokka: HMS Liverpool, HMS Southampton, HMS Falmouth, HMS Birmingham, HMS Lowestoft ja HMS Nottingham
Cressy-luokka: HMS Cressy, HMS Aboukir, HMS Hogue, HMS Bacchante ja HMS Euryalus
Hävittäjät:
I-luokka: HMS Acheron, HMS Archer, HMS Ariel, HMS Attack, HMS Badger, HMS Beaver, HMS Defender, HMS Druid, HMS Ferret, HMS Firedrake, HMS Forester, HMS Goshawk, HMS Hind, HMS Jackal, HMS Lapwing, HMS Lizard, HMS Lurcher, HMS Phoenix, HMS Sandfly
L-luokka: HMS Laertes, HMS Laforey, HMS Lance, HMS Landrail, HMS Lark, HMS Laurel, HMS Lawford, HMS Legion, HMS Lennox, HMS Leonidas, HMS Liberty, HMS Linnet, HMS Llewellyn, HMS Lookout, HMS Louis, HMS Lucifer, HMS Lydiard, HMS Lysander
Sukellusveneet:D2, D8, E4, E5, E6, E7, E8 ja E9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kevyt risteilijä SMS Mainz uppoaa.
Helsingfors Annonsblad (1843)

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Helsingfors Annonsblad oli Helsingissä vuonna 1843 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Gottlieb Johnin julkaisema ja toimittama Helsingfors Annonsblad oli kuudesti viikossa ilmestynyt kaksisivuinen ilmoituslehti. Se ei pärjännyt kilpailussa Helsingfors Tidningarin kanssa ja lakkasi jo vuoden kuluttua. Simeliuksen kirjapainossa painetulla lehdellä oli reilut 150 tilaajaa.
Aiheesta muualla

Helsingfors Annonsblad digitoituna kansalliskirjastossa
Helsingfors Börsförenings Tidning

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Helsingfors Börsförenings Tidning oli Helsingissä vuosina 1866–1867 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Helsingin pörssiyhdistyksen lehti perustettiin ajamaan pääkaupungin kauppiaiden etuja. Sen tavoitteena oli edistää talouselämän kehitystä ja elinkeinovapautta liberaalien ohjelman mukaisesti. Lehden julkaisija ja vastaava toimittaja oli Johan Wilhelm Boxberg ja sen toimittajana työskenteli Johan Alfthan. Se ilmestyi kerran viikossa runsaan kolmen kuukauden ajan.
Aiheesta muualla

Helsingfors Börsförenings Tidning digitoituna kansalliskirjastossa
Phil Hellmuth

| Phil (Poker Brat) Hellmuth |
| --- | --- |
 Phil Hellmuth WSOP-turnauksessa vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. heinäkuuta 1964 
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Pokerinpelaaja
WSOP-voitot:  16
WSOP-rahasijat:  126
WPT-voitot:  0
EPT-voitot:  0
Turnausansiot (USD):  22 305 503
Päivitetty:  29. toukokuuta 2018
Aiheesta muualla
www.philhellmuth.com
Phillip "Phil" Jerome Hellmuth Jr. (s. 16. heinäkuuta 1964 Madison, Wisconsin) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen ja World Series of Pokerin pääturnauksen voittaja vuodelta 1989 sekä World Series of Poker Europen pääturnauksen voittaja vuodelta 2012. Hän on ainoa pelaaja, joka on pystynyt voittamaan molempien sarjojen pääturnaukset. Hellmuth on onnistunut voittamaan yhteensä 16 WSOP-ranneketta (13 texas hold 'emista ja kaksi Seven-Card Razzista), mikä on lajin kaikkien aikojen ennätys. Hänellä on myös eniten WSOP-turnausten rahasijoja (126, joista kymmenen Euroopasta) ja finaalipöytäsijoja (57)
Kiistattomista saavutuksistaan huolimatta Hellmuth on pokerin kiistellyimpiä hahmoja - hänet tunnetaan erityisesti huonosta käytöksestään kohdatessaan vastoinkäymisiä ja tappioita, mistä tulee hänen lempinimensä Poker Brat ("Pokerikakara"). Hän pitää itseänsä maailman parhaana holdemin pelaajana.
Vuonna 1989 24-vuotiaasta Hellmuthista tuli kaikkien aikojen nuorin World Series of Pokerin mestaruusturnauksen voittaja, voitettuaan pääturnauksessa kaksinkertaisen mestarin Johnny Chanin. Nuorimman mestarin titteli pysyi hänellä vuoteen 2008 saakka. World Poker Tourilla Hellmuth on selviytynyt finaalipöytään kahdesti (näiden lisäksi hän on pelannut kahdessa WPT:n kutsukilpailussa).
Vuonna 2005 Hellmuth voitti National Heads-Up Poker Championship -turnauksen (kansallinen kaksinpeliturnaus). Vuoden 2006 turnauksessa hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Chip Reeselle.
Toukokuussa 2018 Hellmuthin pokeriuran turnausansiot ylittivät 22,3 miljoonaa dollaria. Hän on kaikkien aikojen rahalistalla sijalla 12.
Hellmuth on esiintynyt television pokeriohjelmissa High Stakes Poker ja Poker After Dark. Hän on julkaissut myös useita pokerikirjoja ja opetus-DVD:ita. Hellmuth asuu Palo Altossa, Kaliforniassa. Hän on naimisissa psykiatri Katherine Sanbornin kanssa, pariskunnalla on kaksi poikaa (Phillip III ja Nicholas).
Phil Hellmuth tunnetaan myös näyttävistä World Series of Poker pääturnauksen sisääntuloista. Vuonna 2007 Hellmuth saapui rallikuskin varusteissa naispoliisien saattelemana. Hän oli juuri kolaroinut NASCAR-autonsa, eikä voinut käyttää sitä saapumiseen. Vuonna 2008 Hellmuth saapui turnaukseen Yhdysvaltain armeijan jeepillä pukeutuneena 11-tähden kenraaliksi. 2009 Hellmuth oli pukeutunut Julius Caesariksi ja saapui yhdentoista naisgladiaattorin ja muusien kanssa paikalle.
WSOP-rannekkeet

| Vuosi | Turnaus | Voittosumma (USD) |
| --- | --- | --- |
| 1989 | $10,000 No Limit Hold'em World Championship | 755 000 |
| 1992 | $5,000 Limit Hold'em | 188 000 |
| 1993 | $1,500 Limit Hold'em | 138 000 |
| 1993 | $2,500 No Limit Hold'em | 161 400 |
| 1993 | $5,000 No Limit Hold'em | 173 000 |
| 1997 | $3,000 Pot Limit Hold'em | 204 000 |
| 2001 | $2,000 No Limit Hold'em | 316 000 |
| 2003 | $2,500 Limit Hold'em | 171 400 |
| 2003 | $3,000 No Limit Hold'em | 410 860 |
| 2006 | $1,000 No Limit Hold'em with rebuys | 631 863 |
| 2007 | $ 1,500 No Limit Hold'em | 637 254 |
| 2012 | $ 2,500 Seven-Card Razz | 182 793 |
| 2015 | $ 10,000 Razz Championship | 271 105 |
Kirjallisuutta

Phil Hellmuth: Play Poker Like the Pros.  Collins, 2003.  ISBN 0-06-000572-6
Phil Hellmuth: Bad Beats and Lucky Draws: Poker Strategies, Winning Hands, and Stories from the Professional Poker Tour.  Collins, 2004.  ISBN 0-06-074083-3
Phil Hellmuth: Phil Hellmuth's Texas Hold'em.  HarperTorch, 2005.  ISBN 0-06-078019-3
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
Camphellmuth (Arkistoitu – Internet Archive)
WPT:n profiili
Phil Hellmuth The Hendon Mob Poker Databasessa (englanniksi)
Phil Hellmuth: Yksi parhaita pokeriammattilaisia
| n k World Series of Pokerin pääturnauksen voittajat |
| --- | --- |
 1970: Johnny Moss  1971: Johnny Moss  1972: Amarillo Slim  1973: Puggy Pearson  1974: Johnny Moss  1975: Sailor Roberts  1976: Doyle Brunson  1977: Doyle Brunson  1978: Bobby Baldwin  1979: Hal Fowler  1980: Stu Ungar  1981: Stu Ungar  1982: Jack Straus  1983: Tom McEvoy  1984: Jack Keller  1985: Bill Smith  1986: Berry Johnston  1987: Johnny Chan  1988: Johnny Chan  1989: Phil Hellmuth  1990: Mansour Matloubi  1991: Brad Daugherty  1992: Hamid Dastmalchi  1993: Jim Bechtel  1994: Russ Hamilton  1995: Dan Harrington  1996: Huck Seed  1997: Stu Ungar  1998: Scotty Nguyen  1999: Noel Furlong  2000: Chris Ferguson  2001: Carlos Mortensen  2002: Robert Varkonyi  2003: Chris Moneymaker  2004: Greg Raymer  2005: Joe Hachem  2006: Jamie Gold  2007: Jerry Yang  2008: Peter Eastgate  2009: Joe Cada  2010: Jonathan Duhamel  2011: Pius Heinz  2012: Greg Merson  2013: Ryan Riess  2014: Martin Jacobson  2015: Joe McKeehen  2016: Qui Nguyen  2017: Scott Blumstein  2018: John Cynn  2019: Hossein Ensan  2020: Damian Salas  2021: Koray Aldemir 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Yhdysvallat 
Muut:  SNAC
Kotkan rata

Kotkan rata on Suomen rataverkon osuus Kouvolasta Kotkan satamaan. Rataosan pituus on 52 kilometriä, ja se on valmistunut vuonna 1890. Osuus Kouvola–Juurikorpi on kaksiraiteinen. Rataosuus on koko matkaltaan sähköistetty. Rataosalla kulkee Lahti–Kouvola–Kotka-lähijunaliikenne, jota liikennöidään jokaisena viikonpäivänä. Viikonloppuisin henkilöjunatarjonta on harvempi. Junat pysähtyvät Myllykoskella, Inkeroisissa, Tavastilassa, Kymissä, Kyminlinnassa, Paimenportilla ja Kotkassa.
Kouvolan ratapihaa Kotkan radan alkupisteestä
Myllykosken seisake
Inkeroisten rautatieasema
Tavastilan seisake
Kymin rautatieasema
Kyminlinnan seisake
Paimenportin seisake
Kotkan rataa sen päätepisteessä Kotkan satamassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kotkan rata Wikimedia Commonsissa
Helsingfors Tidning

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Helsingfors Tidning oli Helsingissä vuosina 1909–1910 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Lehden julkaisija ja vastaava toimittaja oli Frans Johan Valbäck, joka oli aikaisemmin ollut mukana useissa pila- ja viihdelehdissä. Sen erityinen kohderyhmä oli ruotsinkielinen työväestö. Kerran viikossa ilmestynyt Helsingfors Tidning ei kuitenkaan saanut riittävää kannatusta ja se lopetettiin kesken ensimmäistä vuottaan.
Aiheesta muualla

Helsingfors Tidning digitoituna kansalliskirjastossa
Kotona maailmankaikkeudessa

| Kotona maailmankaikkeudessa |
| --- | --- |

Kirjailija:  Esko Valtaoja
Kieli:  suomi
Genre:  (populaari) tiede
Kustantaja:  Ursa
Julkaistu:  2001
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  333
ISBN:  952-5329-15-1
Sarja: Ursan julkaisuja
Seuraava:  Avoin tie: Kurkistuksia tulevaisuuteen
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kotona maailmankaikkeudessa on suomalaisen Esko Valtaojan vuonna 2001 kirjoittama yleistajuinen tietokirja, jossa hän käsittelee Paul Gauguinin kahta kysymystä: "Mistä tulemme?" ja "Keitä me olemme?" astrobiologian keinoin. Kirja voitti Tieto-Finlandia-palkinnon vuonna 2002. Teoksen on kustantanut Tähtitieteellinen yhdistys Ursa ja se on Ursan julkaisusarjan numero 80.
Valtaojan kirja on ollut suomalaiseksi tietokirjaksi erittäin suosittu, sillä siitä on vuoteen 2011 mennessä otettu jo 12 painosta. Kirjan painosmäärä on samalla ylittänyt jo 40 000 kappaletta. Teos on käännetty ruotsiksi 2003 ja saksaksi 2006.
Aiheesta muualla

Timo Paukku: Maailma muuttui, Eskosenkin (Arkistoitu – Internet Archive). Helsingin sanomat 11.1.2002.
Helsingfors Annonsblad (1853–1855)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Helsingfors Annonsblad oli Helsingissä vuosina 1853–1855 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Helsingfors Tidningarin rinnalla ilmestynyt Annonsblad sisälsi etupäässä ilmoituksia, mutta myös muuta ainesta, lähinnä viihdettä. Sen julkaisija ja toimittaja oli kirjanpainaja Henrik Christian Friis. Kahdesti viikossa ilmestynyt lehti lakkasi kannattamattomana.
Aiheesta muualla

Helsingfors Annonsblad digitoituna kansalliskirjastossa
Helsingin Kaiku

Lehden kansisivu vuodelta 1906.
Helsingin Kaiku oli Helsingissä vuosina 1903–1916 ilmestynyt kuvitettu viikkolehti.
Lehti oli alun perin Eero Erkon hanke, mutta hänen karkotuksensa jälkeen se jäi Emil Vainion vastuulle. Helsingin Kaiku julkaisi ajankohtaisia kuva- ja tekstikatsauksia kotimaan ja ulkomaiden poliittiseen ja kulttuurielämään ja toimi siten sanomalehtien uutisosastojen kuvallisena täydentäjänä. Lehteä on luonnehdittu Pekka Brofeldtin Uuden Kuvalehden jatkajaksi, mutta edeltäjästään poiketen se julkaisi paljon runsaammin valokuvia. Niitä saatiin omalta valokuvaajalta ja kirjeenvaihtajilta sekä järjestämällä vuosittaisia amatöörivalokuvaajien kilpailuja. Toimittajina työskentelivät aluksi K. A. Petrelius, vuoden 1904 alusta Oskar Liljefors ja vuodesta 1906 Viljo Tarkiainen. Vuodesta 1907 lähtien lehteä toimittivat Toivo Wallenius ja Jalmari Lahdensuo, joiden joukkoon vuonna 1911 liittyi Kaarlo Blomstedt. Avustajina toimi Suomen kulttuurielämän merkittävimpiä nimiä.
Helsingin Sanomien kirjapainossa painetun lehden vastaava toimittaja Emil Vainio myi sen julkaisuoikeudet vuonna 1911 Toivo Walleniukselle, josta samalla tuli Kaiun vastaava. Lahdensuon ja Blomstedtin eron jälkeen toimittajaksi tuli vuonna 1915 Arttu Brummer (Korvenkontio). Vainion aikana lähes 10 000 kappaleen levikkiin yltänyt Helsingin Kaiku joutui ensimmäisen maailmansodan kynnyksellä taloudellisiin vaikeuksiin ja vuoden 1916 lopulla lehti myytiin Otavalle, joka perusti sen tilalle Suomen Kuvalehden. Kaiun taloudenhoitaja H. Ikonen ja Brummer-Korvenkontio puolestaan ryhtyivät tekemään lyhytikäiseksi jäänyttä Helsingin Kuvalehteä.
Aiheesta muualla

Helsingin Kaiku digitoituna kansalliskirjastossa
Helsingin Kaiun Kuukauskuvalehti digitoituna kansalliskirjastossa
Dieter Kottysch

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Dieter Kottysch vuonna 1964. |  Dieter Kottysch vuonna 1964. |  Dieter Kottysch vuonna 1964. |  |
Maa:   Länsi-Saksa
Miesten nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | München 1972 | 71 kg |  |
Dieter Kottysch (30. kesäkuuta 1943 Gliwice – 9. huhtikuuta 2017 Hampuri) oli saksalainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Kottysch osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Méxicossa 1968 mutta ei vielä menestynyt. Hän voitti välisarjan eli alle 67-kiloisten ensimmäisellä kierroksella suomalaisen Mauri Saarivainion kehätuomarin keskeytyksellä toisessa erässä mutta hävisi toisessa ottelussaan neuvostoliittolaiselle Volodymyr Musalimoville.
Münchenin 1972 olympialaisissa Kottysch voitti kultaa kevyessä keskisarjassa eli alle 71-kiloisissa. Hän voitti kolumbialaisen B. Avilan kehätuomarin keskeytyksellä toisessa erässä, kreikkalaisen E. Oikonomakosin pistein 5–0, tunisialaisen Mohamed Majerin pistein 5–0, brittiläisen Alan Minterin pistein 3–2 sekä loppuottelussa puolalaisen Wiesław Rudkowskin pistein 3–2.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dieter Kottysch Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa
Koulouba

Kuvernöörien aukio.
Tutkimusmatkailijoiden aukio.
Koulouba on 404 metriä korkea kukkula ja kaupunginosa Malin pääkaupungissa Bamakossa. Kukkulalle Ranskan siirtomaavallan aikana rakennetussa hallintokeskuksessa sijaitsee muun muassa Malin presidentin virka-asunto.
Ranskalaisten Point F:ksi kutsuman kukkulan hallintorakennusten suunnittelun aloitti Ranskan Sudanin varakuvernööri Edgard de Trentinian vuonna 1896. Hän rakennutti sinne vuonna 1899 valmistuneen residenssin, jota ei otettu koskaan käyttöön.
Bamakoon johtavan rautatien valmistuessa vuonna 1904 siirtomaan pääkaupunki päätettiin siirtää Kayesista Nigerjoen varrelle. Varakuvernööri William Ponty antoi uuden hallintokeskuksen suunnittelun pataljoonanpäällikkö Louis Diguen tehtäväksi, ja tämä päätti sijoittaa sen Koulouban kukkulalle. Sijainnin valintaan vaikuttivat kukkulan terveellinen ilmanala, sotilaalliset puolustustarpeet ja sen Nigerjoen alankoa hallitseva näköala. Osittain samoista syistä sen itäpuolella sijaitsevalle kukkulalle rakennettiin Point G:n sairaala-alue. Kukkuloiden eteläpuolelle kehittyi Bamakon ”eurooppalainen” liikekeskusta.
Hallintokeskuksen rakennussuunnitelmaan kuului kukkulan reunalla sijaitseva kuvernöörinpalatsi, joukko hallinto- ja asuinrakennuksia, vesilaitos torneineen sekä Katin varuskuntaan johtava tie. Kapteeni Lepoivren johtamat työt alkoivat vuonna 1905, mutta ne valmistuivat Senegaljoen tulvan ja keltakuume-epidemian takia vasta vuonna 1908. Samana vuonna silloisen Ylä-Senegalin ja Nigerin hallinto siirrettiin Kouloubaan.
Vuonna 1960 Kouloubasta tuli itsenäisen Malin tasavallan presidentin asuinpaikka. Modibo Keïtan aikana rakennettiin muun muassa presidentinpalatsin lisäkerros. Alpha Oumar Konaré rakennutti kaksi uutta kokoustilaa ja vuonna 2007 valmistui uusi presidentin sihteeristön rakennus. Alueella on myös useita muistomerkkejä.
Akropolismainen vallan keskus muodostaa ainutlaatuisen kokonaisuuden Afrikan kaupunkisuunnittelussa. ”Espanjalais-maurilaista” tyyliä edustava presidentinpalatsi restauroitiin vuosina 2015–2017 arkkitehti Sébastien Philippen johdolla. Se määriteltiin osaksi Malin kansallista kulttuuriperintöä vuonna 2019.
Kouloubaan johtavan tien länsipuolella on kolme esihistoriallista luolaa, jotka ovat kärsineet niiden käytöstä asevarastona ja sairaalajätteiden kaatopaikkana. Luolissa on nykyään lähellä sijaitsevan Malin kansallismuseon näyttely.
Helmitorni

| Helmitorni> Itäkeskuksen Maamerkki |
| --- | --- |
 Itäkeskuksen maamerkki heinäkuussa 2011.
Osoite:  Kauppakartanonkatu 7
Sijainti:  Itäkeskus, Helsinki
Koordinaatit:  60°12′30.3″N, 025°04′58.2″E
Rakennustyyppi:  asuinrakennus
Valmistumisvuosi:  1987
Suunnittelija:  Erkki Kairamo
Urakoitsija:  Haka
Omistaja:  Asunto Oy Helsingin Helmitorni
Runkorakenne:  betoni
Julkisivumateriaali:  klinkkeri
Korkeus:  82
Kerrosluku:  19
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Asunto Oy Helsingin Helmitorni, vuoteen 2015 asti nimeltään Kiinteistö Oy Itäkeskuksen Maamerkki, on Helsingin Vartiokylän kaupungiosassa Itäkeskuksen Lyypekinaukion reunalla, Kauppakartanonkadulla sijaitseva tornitalo. Se on 82 metriä korkea ja siinä on 19 kerrosta. Ylhäällä on näköalatasanne. Talo valmistui vuonna 1987 ja sen on suunnitellut arkkitehti Erkki Kairamo. Rakennuksessa on nykyisin yli 50 asuntoa ja muutaman yrityksen toimitiloja.
Arkkitehtuuri

Rakennuksen 82 metriä korkea lasinen porrashuone on yksi selkeimmin erottuvista piirteistä rakennuksen ulkoasussa. Yhdessä rakennuksen katolla olevan lasilyhdyn kanssa ne muodostavat suurimittakaavaisen suprematistisen ristin. Rakennuksen taivaalle kurottautuva porrashuone korostaa rakennuksen korkeutta. Tähän pyrittiin myös katolle johtavien ilmastointikanavien sijoittamisella rungon ulkopuolelle. Näillä arkkitehtonisilla ratkaisuilla rakennuksen muoto on saatu kohtalaisen solakaksi huolimatta siitä, että rakennuksessa on vain 16 varsinaista kerrosta.
Maamerkin rakentamiseksi Haka järjesti arkkitehtikilpailun vuonna 1977. Kutsukilpailun voitti arkkitehtitoimisto Gullichsen, Kairamo, Vormala/ Arkkitehdit Ky:n ehdotus Valomerkki. Valmistumisestaan vuoteen 2006 asti se oli Helsingin korkein rakennus, muusta kaupunkikuvasta erottuva ”piikki”. Lasiseinäinen rakennuksen ulkopuolinen porrashuone on pimeään aikaan valaistu. Helmitornin rakennus on rungoltaan paikallavalettua betonia ja sen julkisivut ovat klinkkeripintaiset.
Kiinteistön omistaja haki lupaa syksyllä 2013 muuttaa rakennuksen 4.–17. kerrokset asunnoiksi.
Kuvia rakennuksesta

Helmitorni kuvattuna Itäväylän ja Kehä I:n risteyksestä.
Helmitorni nähtynä Lyypekinaukiolta
Rakennus Kauppakartanonkadulta nähtynä
Rakennuksen ala-aula
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Helmitorni Wikimedia Commonsissa
Inge Helten

| Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Montréal 1976 | 4×100 metriä |  |
|  Pronssia | Montréal 1976 | 100 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1971 | 4×100 metriä |  |
|  Hopeaa | Rooma 1974 | 4×100 metriä |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rotterdam 1973 | 4×1 kierrosta |  |
Ingeborg (Inge) Helten (s. 31. joulukuuta 1950 Westum, Remagen, Rheinland-Pfalz, Saksa) on entinen saksalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti.
Inge Helten voitti Helsingin EM-kilpailuissa 1971 kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa Euroopan ennätyksellä 43,3 s. Hän juoksi viestissä toisen osuuden. Samoissa kisoissa hän sijoittui 100 metrin juoksussa neljänneksi ajalla 11,6 s. Rooman EM-kilpailuissa 1974 Helten juoksi viestissä ankkuriosuuden ja saavutti hopeaa ajalla 42,75 s.
Kesäkuussa 1976 Helten juoksi Fürthissä 100 metrin sähköajanoton maailmanennätyksen 11,04 s. Montréalin 1976 olympialaisissa hän saavutti hopeaa 4 × 100 metrillä ajalla 42,59 s; hän juoksi toisen osuuden. Uransa ainoan henkilökohtaisen arvokisamitalin hän sai Montréalin kisojen 100 metrin juoksussa sijoittumalla pronssille ajalla 11,17 s – välierissä hänen maannaisensa Annegret Richter vei häneltä matkan maailmanennätyksen. Lisäksi Helten oli 200 metrin juoksussa viides ajalla 22,68 s.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Inge Helten voitti 4 × 1 kierroksen viestissä kultaa Rotterdamissa 1973 ajalla 1.24,15 (kierroksen pituus 170 metriä). Henkilökohtaisilla matkoilla hän oli EM-hallikisoissa parhaimmillaan neljäs 50 metrillä Grenoblessa 1972 ajalla 6,34 s sekä 60 metrillä Münchenissä 1976 ajalla 7,29 s.