stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Andre De Grasse
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradoilla

| Laji | Tulos | Paikka | Päivä | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 9,89 s | Tokio | 1. elokuuta 2021 |  |
| 200 m | 19,62 s | Tokio | 4. elokuuta 2021 | Kanadan ennätys |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradoilla

| Laji | Tulos | Paikka | Päivä | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 60 m | 6,60 s | Lincoln | 7. helmikuuta 2015 |  |
| 200 m | 20,26 s | Fayetteville | 14. maaliskuuta 2015 | Kanadan ennätys |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andre De Grasse Wikimedia Commonsissa
Miesten 200 metrin juoksun olympiavoittajat
Amadeus (Tenavat)

Amadeus soittamassa lelupianoaan.
Amadeus (engl. Schroeder) on hahmo Charles M. Schulzin luomassa strippisarjakuvassa Tenavat. Amadeus on lahjakas pianisti ja Ludwig van Beethovenin suuri ihailija.
Amadeus nähdään useimmiten soittamassa lelupianoaan. Hän vaikuttaa kykenevän soittamaan sillä mitä tahansa oikealle pianolle sävellettyjä kappaleita, ja Tenavat-animaatioissa se myös kuulostaa oikealta pianolta. Amadeus pitää klassisesta musiikista ja ihailee varsinkin Beethovenia, jonka syntymäpäivää (16. joulukuuta) hän viettää uskollisesti vuosittain. Kyseisen päivän lähestyessä Amadeus nähdään monesti kantamassa suuria kylttejä, joissa kerrotaan montako päivää Beethovenin syntymäpäivään on jäljellä. Varsinkin 1950-luvun stripeissä Amadeuksella on myös tapana pitää Beethovenin rintakuvaa pianonsa päällä.
Tellu on rakastunut Amadeukseen, mutta ei saa tunteilleen lainkaan vastakaikua. Tellulla ja toisinaan myös muilla hahmoilla on tapana nojailla Amadeuksen lelupianoon hänen soittaessaan sitä. Tellu pitää Amadeuksen pianoa kilpailijanaan, ja on tuhonnut sen ainakin kolmesti sarjan aikana. Amadeus on Jaska Jokusen ystävä ja pelaa tämän baseball-joukkueessa siepparina.
Amadeuksen soittaessa pianon yläpuolelle on usein kuvattu nuottiviivasto. Schulzin piirtämät nuotit eivät ole satunnaisia, vaan lainauksia oikeista Beethovenin sävellyksistä. Strippejä tutkineen musikologi William Meredithin mukaan Schulz valitsi usein sellaisia kappaleita, joissa musiikin tunnistaminen tuo vitsiin mukaan jonkin lisätason. Sarjan myöhempinä vuosina nuotteihin liittyy usein myös visuaalisia vitsejä; esimerkiksi Ressu saattaa kiipeillä niiden päällä. Schulz piti klassisesta musiikista, mutta hänen lempisäveltäjänsä oli Brahms eikä Beethoven. Hän sanoi valinneensa Amadeuksen lempisäveltäjäksi Beethovenin, koska nimi ”kuulosti hauskemmalta”. Joissain Tenavat-stripeissä vihjataankin, että Beethovenin jälkeen Amadeus pitää seuraavaksi eniten Brahmsista. Tenavat-animaatioissa Amadeuksen kuullaan soittavan pääasiassa katkelmia Beethovenin pianosonaateista.
Hahmon historia ja nimen tausta

Amadeus esiintyi Tenavissa ensi kerran 30. toukokuuta 1951 ja ensimmäistä kertaa pianoa soittaen 24. syyskuuta 1951, vaikka hänet oli tuolloin kuvattu vasta vauvaksi. Amadeuksen piano ja Beethoven-innostus oli yksi ensimmäisiä toistuvia vitsejä sarjassa.
Tietokirjailija Nat Gertlerin mukaan Amadeus oli Tenavien ensimmäinen hahmo, jolla oli muista erottuva yksilöllinen luonne, ja Amadeuksen lisääminen sarjaan oli siten tärkeä käännekohta sen kehityksessä.
Hahmon alkuperäinen nimi Schroeder on Schulzin mukaan lainattu eräältä pojalta, jonka kanssa hän oli nuoruudessaan toiminut mailapoikina eräällä golfkentällä Saint Paulissa. Schroeder oli pojan sukunimi, eikä Schulz muistanut enää hänen etunimeään. Kyseessä oli mahdollisesti arkkitehtina myöhemmin työskennellyt Harold F. Schroeder, Jr. (1926–2002). Schroeder on variaatio saksalaisesta sukunimestä Schröder, eikä se normaalisti esiinny etunimenä. Nimi ei liity mitenkään musiikkiin. Hahmon suomenkielinen nimi Amadeus sen sijaan tulee säveltäjä Wolfgang Amadeus Mozartin toisesta etunimestä.
Aiheesta muualla

Schulz's Beethoven: Schroeder's Muse -verkkonäyttely (englanniksi)
Tenavat
| --- | --- |
Henkilöitä:  Charles M. Schulz • Bill Meléndez • Vince Guaraldi • Lee Mendelson • Robert L. Short
Hahmot:  Luettelo Tenavien hahmoista • Jaska Jokunen • Ressu • Tellu • Eppu • Amadeus • Salli • Piparminttu-Pipsa • Maisa • Kaustinen • Sami • Rapa-Ripa • Lippe • Kielo • Pave • Kutri • Toisto • Pieni punatukkainen tyttö • Suuri kurpitsa
Animaatiot:  Luettelo Tenavat-animaatioista • Jaska Jokusen joulu (1965) • Eläköön, Jaska Jokunen! (1969) • Ressu lähtee maailmalle (1972) • Kisa on kova, Jaska Jokunen (1977) • Hyvää matkaa Jaska Jokunen (1980) • Tenavat-elokuva (2015)
Muuta:  Li’l Folks • You’re A Good Man, Charlie Brown
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2021 – miesten yhteislähtö

| Ampumahiihdonmaailmanmestaruuskilpailut 2021   |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Normaalimatka |  | miehet |  | naiset |  |  |  |
| Pikakilpailu |  | miehet |  | naiset |  |  |  |
| Takaa-ajo |  | miehet |  | naiset |  |  |  |
| Yhteislähtö |  | miehet |  | naiset |  |  |  |
| Viesti |  | miehet |  | naiset |  |  |  |
| Sekakilpailut |  | pariviesti |  | sekaviesti |  |  |  |
| n · k ·  | n · k ·  | n · k ·  | n · k ·  |  |  |  |  |
Miesten yhteislähtö ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2021 järjestettiin 21. helmikuuta 2021.
Tulokset

Kilpailu alkoi kello 15.15.
| Sija | Nro>  | Nimi | Maa | Sakot (M+M+P+P) | Aika | Ero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 01  | 3 | Sturla Holm Lægreid |  Norja | 1 (0+0+0+1) | 36.27,2 |  |
| 02  | 8 | Johannes Dale |  Norja | 2 (0+1+1+0) | 36.37,4 | +0.10,2 +10,2 |
| 03  | 9 | Quentin Fillon Maillet |  Ranska | 2 (1+1+0+0) | 36.40,0 | +0.12,8 +12,8 |
| 4 | 14 | Simon Eder |  Itävalta | 1 (0+0+0+1) | 36.50,3 | +0.23,1 +23,1 |
| 5 | 12 | Jakov Fak |  Slovenia | 1 (0+0+0+1) | 36.57,2 | +0.30,0 +30,0 |
| 6 | 10 | Tarjei Bø |  Norja | 2 (0+1+0+1) | 37.00,5 | +0.33,3 +33,3 |
| 7 | 11 | Lukas Hofer |  Italia | 2 (0+1+0+1) | 37.06,9 | +0.39,7 +39,7 |
| 8 | 7 | Johannes Thingnes Bø |  Norja | 5 (2+0+2+1) | 37.12,6 | +0.45,4 +45,4 |
| 9 | 23 | Aleksandr Loginov | RBU | 2 (0+1+0+1) | 37.17,2 | +0.50,0 +50,0 |
| 10 | 5 | Sebastian Samuelsson |  Ruotsi | 3 (0+0+2+1) | 37.26,9 | +0.59,7 +59,7 |
| 11 | 29 | Christian Gow |  Kanada | 1 (0+0+1+0) | 37.29,3 | +1.02,1 |
| 12 | 6 | Arnd Peiffer |  Saksa | 3 (0+0+1+2) | 37.36,4 | +1.09,2 |
| 13 | 4 | Simon Desthieux |  Ranska | 3 (1+1+1+0) | 37.49,1 | +1.21,9 |
| 14 | 18 | Eduard Latypov | RBU | 2 (0+1+1+0) | 37.59,3 | +1.32,1 |
| 15 | 25 | Matvei Jelisejev | RBU | 3 (1+1+1+0) | 38.11,1 | +1.43,9 |
| 16 | 15 | Vetle Sjåstad Christiansen |  Norja | 4 (1+2+1+0) | 38.26,8 | +1.59,6 |
| 17 | 24 | Antonin Guigonnat |  Ranska | 4 (1+3+0+0) | 38.32,1 | +2.04,9 |
| 18 | 22 | Miha Dovžan |  Slovenia | 2 (1+0+0+1) | 38.38,5 | +2.11,3 |
| 19 | 1 | Martin Ponsiluoma |  Ruotsi | 6 (1+3+1+1) | 38.45,6 | +2.18,4 |
| 20 | 27 | Said Karimulla Halili | RBU | 3 (1+1+0+1) | 38.46,3 | +2.19,1 |
| 21 | 16 | Artem Pryma |  Ukraina | 5 (0+1+1+3) | 39.09,8 | +2.42,6 |
| 22 | 17 | Andrejs Rastorgujevs |  Latvia | 5 (2+1+1+1) | 39.22,3 | +2.55,1 |
| 23 | 13 | Benedikt Doll |  Saksa | 6 (3+0+1+2) | 39.25,7 | +2.58,5 |
| 24 | 28 | Thomas Bormolini |  Italia | 2 (1+0+1+0) | 39.30,7 | +3.03,5 |
| 25 | 21 | Florent Claude |  Belgia | 3 (0+1+1+1) | 39.47,9 | +3.20,7 |
| 26 | 20 | Michal Krčmář |  Tšekki | 5 (1+0+1+3) | 39.53,2 | +3.26,0 |
| 27 | 26 | Peppe Femling |  Ruotsi | 4 (1+2+0+1) | 39.53,3 | +3.26,1 |
| 28 | 30 | Jesper Nelin |  Ruotsi | 6 (2+2+2+0) | 40.19,2 | +3.52,0 |
| 29 | 19 | Jake Brown |  Yhdysvallat | 6 (1+0+4+1) | 40.24,3 | +3.57,1 |
| 30 | 2 | Émilien Jacquelin |  Ranska | 5 (0+5+0+0) | 43.36,7 | +7.09,5 |
American Beauty (albumi)

| American Beauty Grateful Dead |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elo–syyskuu 1970
 Julkaistu: 1. marraskuuta 1970
 Tuottaja(t): Grateful Dead & Stephen Barncard
 Tyylilaji: country rock, folk rock
 Kesto: 42.21
 Levy-yhtiö: Warner Bros.
Grateful Deadin muut julkaisut
| Vintage Dead 1970 | American Beauty 1970 | Historic Dead 1971 |
Singlet albumilta American Beauty
 ”Truckin’” / ”Ripple” Julkaistu: tammikuu 1971
American Beauty on yhdysvaltalaisen Grateful Deadin viides albumi. Se julkaistiin vuonna 1970.
Kappaleet

Box of Rain – 5.16 (säv. Hunter, Lesh)
Friend of the Devil – 3.20 (säv. Garcia, Dawson, Hunter)
Sugar Magnolia – 3.15 (säv. Weir, Hunter)
Operator – 2.21 (säv. McKernan)
Candyman – 5.12 (säv. Garcia, Hunter)
Ripple – 4.10 (säv. Garcia, Hunter)
Brokedown Palace – 4.18 (säv. Garcia, Hunter)
Till the Morning Comes – 3.13 (säv. Garcia, Hunter)
Attics of My Life – 5.09 (säv. Garcia, Hunter)
Truckin – 5.09 (säv. Garcia, Lesh, Weir, Hunter)
Esiintyjät

Jerry Garcia – kitara, pedal steel, piano, laulu
Mickey Hart – lyömäsoittimet
Robert Hunter – sanat
Bill Kreutzmann – lyömäsoittimet
Phil Lesh – basso, kitara, piano, laulu
Ron "Pigpen" McKernan - huuliharppu, laulu, sanat ("Operator")
Bob Weir – kitara, laulu
Studiomuusikot

David Grisman – mandoliini ("Friend of the Devil", "Ripple")
David Nelson – kitara ("Box of Rain")
Ned Lagin – piano ("Candyman")
Dave Torbert – basso ("Box of Rain")
Howard Wales – urut ("Candyman", "Truckin'") piano ("Brokedown Palace")
Arvostelut

AllMusic:
Robert Christgau: A–
Asko Paju

Pentti Ignatius, kirjailijanimi Asko Paju (18. tammikuuta 1902 Helsinki – 22. toukokuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen toiminnanjohtaja ja nuortenkirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä Martti Särmä.
Ignatiuksen vanhemmat olivat apteekkari Väinö Johannes Ignatius (1874-1931) ja valantehnyt kielenkääntäjä Aino Kyllikki Aspelin (1899-1951). Hän pääsi ylioppilaaksi Nurmeksen yhteiskoulusta 1921. Isänsä kuoltua Pentti Ignatius oli Runnin terveyskylpylän johtajana 1934–1937.
Teoksia

Omalla nimellä:
Sormenjälkien käytöstä poliisipalveluksessa. Poliisin käsikirjoja n:o 10. Suomen poliisilehti, Turku 1928
Tuntomerkkien merkitsemisohjeet. Valtioneuvosto, Hämeenlinna 1930 (A. Launoksen kanssa)
Sormenjälkiopin ja tuntomerkkiopin käsikirja. WSOY 1933
Sormenjälki- ja tuntomerkkioppi. Suomen kirja, Helsinki 1940
Nimimerkillä Asko Paju:
Uljas Kotka ja Hiipivä Susi : intiaaniseikkailu pojille. Helko, Helsinki 1945, 2. lis. painos Poikien sininen sarja 11, Kansankirja, Helsinki 1946
Montefiascone

| Montefiascone (Comune di Montefiascone) |
| --- | --- |
 Montefiascone
 Montefiascone
 Koordinaatit: 42°32′25″N, 12°02′13″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Latium
Maakunta:  Viterbo
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  104,9 km²
Korkeus:  592 m
Väkiluku (2017):  13 498
 – Väestötiheys:  128,6 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  01027
Suuntanumero(t):  0761
 
 Comune di Montefiascone 
 Lähteet: = Väkiluku 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Montefiascone on kunta Italiassa Latiumin alueen pohjoisosassa. Se sijaitsee Viterbon maakunnassa Bolsenanjärven kaakkoisrannalla.
Maantiede

Montefiascone sijaitsee Keski-Italiassa Volsinin vuoristossa noin sata kilometriä Roomasta luoteeseen ja 17 kilometriä Viterbosta pohjoiseen. Kaupungin keskusta on rakennettu noin kolmen kilometrin päähän Bolsenanjärven kaakkoisrannalta. Maanjäristysriskiä arvioivassa neliportaisessa Classificazione sismica -luokituksessa Montefiasconen vyöhykkeeksi on määritelty 2B.
Yli puolen kilometrin korkeudella sijaitsevan Montefiasconen vuotuinen keskilämpötila on +13,1 °C. Kesät ovat lämpimiä, mutta eivät kuumia. Heinäkuun keskilämpötila on 22,8 °C ja tammikuun puolestaan 4,6 °C. Vuotuinen sademäärä on 706 mm, ja sateen pääasiallinen olomuoto on vesi. Tammi- ja helmikuussa saattaa toisinaan sataa lunta. Zepponamin kaupunginosassa kaksi kilometriä keskustasta kaakkoon 400 metrin korkeudella vuotuinen keskilämpötila on 13,9 °C. Latiumissa ei juuri mitata yli 15 °C:n keskilämpötiloja alueilla, jotka sijaitsevat yli sadan metrin korkeudella merenpinnasta.
Historia

Laajat 360 asteen näköalat ympäröivään seutuun, varsinkin Bolsenanjärvelle, ovat Montefiasconen matkailuvaltti, mutta muinaisina aikoina niillä on ollut ennen kaikkea strateginen merkitys. Ennen roomalaisten valtakautta Montefiasconen aluetta asuttivat faliskit ja etruskit. Paikkakunnan nimen taustalla saattaa olla latinan Mons Faliscorum, joka viittaa faliskeihin (ital. Falisci). Roomalaiset kohensivat alueen liikenneyhteyksiä muun muassa rakentamalla vuosina 170–150 eaa. Via Cassian, joka kulki nykyisen Montefiasconen kautta.
Varhaisin asiakirjamainita Montefiasconesta on vuodelta 853 muodossa Mons Flaconis. Keisari Henrik IV valloitti alueen vuonna 1093. Montefiasconen kukoistuskausi yhtenä Kirkkovaltion keskuksista alkoi noin vuonna 1200. Paavi Innocentius III pani alulle Rocca dei Papi -linnoituksen rakennustyöt vuonna 1207 ja määräsi sen Patrimonio di San Pietron keskuspaikaksi. Linnoitus rappeutui 1500-luvun loppua kohden, eikä sitä restauroitu. Nykyisin Rocca dei Papi on raunioina.
Vuosien 1527 ja 1657 ruttoepidemiat ja vuoden 1695 tuhoisa maanjäristys runtelivat Montefiasconea. Kardinaali Marcantonio Barbarigo (1640–1706) elvytti kaupungin kulttuurielämää vuodesta 1687 alkaen. Paikkakunta liitettiin muun Kirkkovaltion mukana Italian kuningaskuntaan vuonna 1870.
Montefiasconen väkiluku oli vuonna 1871 noin 7000, ja 1920-luvun alkuun mennessä luku oli kasvanut yli kymmeneen tuhanteen. Sen jälkeen väestömäärän muutos on jatkunut maltillisen nousujohteisena. 2010-luvulla kaupungin virallinen väkiluku on ollut yli 13 000.
Kulttuuri ja arkkitehtuuri

Montefiasconen kirkkoja on muun muassa renessanssin ja barokin tyyliin rakennettu Cattedrale di Santa Margherita. Se on renessanssiarkkitehti Michele Sanmichelin käsialaa, ja sen rakentaminen aloitettiin 1519. Rakennus jäi osin keskeneräiseksi, ja se viimeisteltiin 1600-luvulla. Myös Santa Maria di Montedoron kirkko edustaa renessanssia; sen arkkitehti on Antonio da Sangallo nuorempi.[lähde? ]
Montefiasconessa on vuodesta 2007 järjestetty elokuvatapahtuma Est Film Festival.
Talous ja liikenne

Montefiasconen elinkeinoelämä kattaa muun muassa kalastuksen, viininviljelyn ja eri teollisuudenaloja, kuten elintarviketeollisuus, elektroniikkateollisuus ja metallurgia. Tunnetuin alueen viineistä lienee Est! Est!! Est!!!.
Montefiasconen rautatieasema sijaitsee rataosuudella Viterbo–Attigliano–Orte, jostaselvennä on yhteys suurnopeusradalle Rooma–Firenze, joidenselvennä asemilta puolestaan on kattavat yhteydet Etelä- ja Keski-Euroopan suurkaupunkeihin. Montefiasconen rautatieasema sijaitsee Zepponamin kaupunginosassa. Montefiasconen kautta kulkee Strada statale 2 Via Cassia, ja paikkakunta on Strada statale 71:n (Montefiascone–Ravenna) eteläinen päätepiste.
Henkilöitä

Jean-Sifrein Maury (1746–1817), Montefiasconen piispa, kardinaali ja vanhoillinen poliittinen vaikuttaja Ranskan vallankumouksen alkuvaiheessa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Montefiascone Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Montefiascone Wikivoyagessa (englanniksi)
Montefiascone, Lazio, Italia — Sunrise, Sunset and Daylength
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: it:Montefiascone
Piazza Vittorio Emanuele II
Rocca dei Papin rauniot. Taustalla Bolsenanjärvi.
Käännös suomeksi
Anton Kokorin

Anton Sergejevitš Kokorin (ven. Антон Сергеевич Кокорин, s. 5. huhtikuuta 1987 Taškent, Uzbekistan) on venäläinen 400 metrin juoksija.
Kokorin karsiutui 2006 Pekingin nuorten MM-kisoissa 400 metrin välierissä ajalla 46,78. Seuraavana vuonna hän voitti Venäjän alle 23-vuotiaiden mestaruuden ja sijoittui neljänneksi alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa ajalla 45,93. Kokorin oli Pekingin olympialaisissa 2008 mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti 4 × 400 metrin viestijuoksussa olympiapronssia.
Ennätykset > Ulkoradat

400 metrin juoksu: 45,77 (2008)
Ennätykset > Sisäradat

300 metrin juoksu: 33,15 (2009)
400 metrin juoksu: 47,12 (2008)
Antero Tuomisto

Paavo Antero Tuomisto (4. helmikuuta 1930 Helsinki – 13. tammikuuta 2004 Espoo) oli suomalainen järjestöjohtaja, joka sai matkailuneuvoksen arvon.
Henkilöhistoria

Tuomisto valmistui sosionomiksi Yhteiskunnallisesta korkeakoulusta ja toimi valmistuttuaan sosiaalihuollon tehtävissä 1953–1955. Päätyönsä hän teki kuitenkin Suomen Matkailuliiton palveluksessa, ensin  retkeilyosaston osastopäällikkönä vuodesta 1955 ja sitten liiton apulaisjohtajana vuodesta 1975 ja toimitusjohtajana 1984–1995. Retkeily-yhdistyksissä jo 1940-luvulta toiminut Tuomisto vaikutti matkailuliitossa muun muassa Suomen leirintäalueiden kehittämiseen sekä matkailualan lainsäädäntöön ja kansainväliseen yhteistyöhön, mutta myös valtakunnallisten ulkoilu- ja vaellusreittiverkostojen ja autio- ja varaustupien rakentamiseen. Hän toimitti useita matkailualan opasteoksia ja toimi Suomen Kulkuneuvojen ja Matkailu-lehden päätoimittajana. Hänellä oli matkailualan luottamustehtäviä Suomessa ja ulkomailla. Tuomisto osallistui sotaveteraanien järjestötyöhön, mukaan lukien virolaiset Suomen-pojat, ja keräsi ja julkaisi kirjoiksi tiedot Suomen sotamuistomerkeistä ja sankarihauta-alueista. Hän julkaisi myös retkeilykerho Helsingin Samoilijoiden toiminnasta kaksi historiikkia, toimittuaan yhdistyksessä yli 50 vuotta. Tuomisto sai matkailuneuvoksen arvon vuonna 1994.
Julkaisuja

Pohjois-Suomen autiomajat, 1957, Antero Tuomisto, Vesa Mäkinen
Suomen leirialueet = Campingplatser i Finland = Camping sites in Finland, 1957, Antero Tuomisto, Vesa Mäkinen
Pohjois-Suomen retkeilyreitit, 1958, Antero Tuomisto, Vesa Mäkinen
Helsinki ulkoilee: retkeilyreittejä, Antero Tuomisto, Olavi Mannonen
Leirialueiden perustaminen ja hoito, 1959
Retkeilykerho: retkeilykerhon perustamisopas, 1959, Antero Tuomisto, Vesa Mäkinen
Suomen kesätiekuvasto = Sommarvägar i Finland = Summer roads in Finland = Sommerstrassen in Finnland, 1960
Lapin opas: matkailijoita ja retkeilijöitä varten, 1960, Heikki Immeli, Antero Tuomisto, Ilmari Hustich
Äkäslompolon retkeilyopas, 1960, Antero Tuomisto, Vesa Mäkinen
Pohjois-Suomen retkeilykirja: retkeilyreitit, autiomajat, majoituspaikat, kalastus, luonto, luonnonsuojelu, vesiretkeilyreitit, polkutiet ym. tietoutta Lapin retkeilystä, 1960, Antero Tuomisto, Vesa Mäkinen, Raimo O. Kojo
Suomen matkailuopas 1962, 1962
Pohjois-Suomen retkeily- ja matkailukirja, 1964, Raimo O. Kojo, Antero Tuomisto, Vesa Mäkinen
Valtakunnallista retkeilytoimintaa 1963-1964, 1964, Antero Tuomisto, Raimo O. Kojo, Vesa Mäkinen
Valtakunnallista matkailutoimintaa, 1964
Ruotsin ja Norjan leirintäalueet, 1964, Antero Tuomisto, Varpu Vaimala
Suomen leirintäalueet, retkeilymajat, moottorimajat, 1964, Antero Tuomisto, Varpu Vaimala
Ruotsin leirintäalueet, 1965, Antero Tuomisto, Varpu Rahikainen
Leirintäalueiden kehittämisopas, 1965, Antero Tuomisto, Raimo O. Kojo
Leirintäalueiden rakentaminen ja hoito, 1966
Tunturihiihto-ohjelma 1965: hiihtoretkeilyvarusteet, 1966, Raimo O. Kojo, Antero Tuomisto
Suomen matkailuopas: Kaupunkien ja kauppaloiden matkailutiedot, leirintäalueet, hotellit, retkeilymajat ja motellit, järvimatkailu, 1966
Automatkailijan opas: Kaupunkien ja kauppaloiden nähtävyystiedot: Maanteiden matkailuselosteet nähtävyys-, majoituspaikka- ja palvelupistetiedoin, 1970, Seppo J. Partanen, Antero Tuomisto
Miten missä kuljet reissumies, 1973
Hoida kuntosi, ulkoile, 1973,  Kalevi Saira, Matti Tolonen, Antero Tuomisto
Leirintämatkailu: leirintäalueyrittäjän opaskirja, 1978
Leirintämatkailijat toimivat, 1979
Taistelumuistomerkit nähtävyyskohteina, 1981
Sotiemme muistomerkit, 1990
Suomalaiset sotamuistomerkit: sotiemme muistomerkit Pähkinäsaaren rauhasta 1323 nykypäivään 1998, 1998
Suomen-pojat: Suomen vapauden ja Viron kunnian puolesta, 2003, Raul Kuutma, Antero Tuomisto
Artur Taimazov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Artur Taimazov |  Artur Taimazov |  Artur Taimazov |  |
Maa:   Uzbekistan
Miesten vapaapaini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Ateena 2004 | 120kg |  |
|       Hylätty | Peking 2008 | 120kg |  |
|       Hylätty | Lontoo 2012 | 120kg |  |
|  Hopeaa | Sydney 2000 | 130kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | New York 2003 | 120 kg |  |
|  Kultaa | Guangzhou 2006 | 120 kg |  |
|  Hopeaa | Sofia 2001 | 130 kg |  |
|  Hopeaa | Moskova 2010 | 130 kg |  |
|  Pronssia | Baku 2007 | 120 kg |  |
Artur Taimazov (s. 20. heinäkuuta 1979 Vladikavkaz) on uzbekistanilainen raskaan sarjan vapaapainija ja olympiavoittaja.
Taimazov voitti Sydneyssä 2000 olympiahopeaa 130 kilon sarjasta. Neljä vuotta myöhemmin 2004 Ateenassa hän voitti 120 kilon sarjasta kultamitalin. Taimazov on ensimmäinen uzbekistanilainen, joka on voittanut painissa kaksissa peräkkäisissä olympiakisoissa mitalin.
Pekingissä 2008 Taimazov oli yksi kolmesta vapaapainijasta, jotka pystyivät puolustamaan olympiakultamitaliaan Ateenasta. Taimazov voitti Pekingin finaalissa Venäjän Bahtijar Ahmedovin. Taimazov kuitenkin menetti Pekingin olympiavoittonsa vuonna 2017 kun hänen Pekingissä antamansa dopingnäytteen uudelleentutkinnassa paljastui merkkejä dopingin käytöstä. Taimazov valitti hylkäyksestään urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka kuitenkin hylkäsi valituksen. Lontoon olympialaisissa 2012 Taimazov voitti olympiakultaa, mutta hän menetti tämän mitalin vuonna 2019 kun hänen Lontoossa antamansa dopingnäytteen uudelleentutkinnassa paljastui merkkejä dopingin käytöstä.
MM-kisoista Taimazov on voittanut kultaa 2003 New Yorkista ja 2006 Guangzhousta, hopeaa 2001 Sofiasta ja Moskovasta 2010 sekä pronssia 2007 Bakusta. Aasian mestaruuden hän on voittanut vuosina 2000 ja 2011. Aasian kisoissa Taimazov on voittanut kultaa vuosina 2002, 2006 ja 2010.
Asko Oinas

| Asko Arvid Oinas> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1929 
Arvonimi: Lapin maaherra
Presidentti Urho Kekkonen ja maaherra Asko Oinas Enontekiöllä keväällä 1978.
Asko Arvid Oinas (12. huhtikuuta 1929 Kemijärvi – 21. marraskuuta 2020 Tuusula) oli suomalainen virkamies ja Lapin läänin maaherra.
Oinaan vanhemmat olivat Kalle Oinas ja Hilja Halonen. Hän tuli ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta 1950 ja valmistui Teknillisestä korkeakoulusta maanmittausalan diplomi-insinööriksi 1956. Naimisiin Oinas oli mennyt kaksi vuotta aiemmin Raili Hakanpään (k. 1960) kanssa. Hänen toinen puolisonsa oli Outi Järventaus. Oinas toimi tie- ja vesirakennuslaitoksen palveluksessa Turussa ja Turun teknillisen oppilaitoksen lehtorina 1962–1965. Hänellä oli myös toisen henkilön kanssa rakennusliike, joka muun muassa osallistui Saimaan kanavan rakentamiseen. Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriön ylitarkastaja Oinas oli vuosina 1965–1970 ja työvoimaministeriön osastopäällikkö vuosina 1970–1973.
Oinas toimi Lapin läänin maaherrana vuosina 1974–1994. Hänestä tuli Martti Miettusen seuraaja ja lääninsä neljäs maaherra. Oinas oli Lapin historian pitkäaikaisin maaherra. Hän ehti toimia virassaan kaksikymmentä vuotta, ennen kuin häntä huhtikuussa 1994 seurasi Hannele Pokka.
Oinas toimi 20 vuotta maaherrana, ja hänen aikanaan Lappia alettiin kehittää suunnitelmallisesti. Hän vaikutti merkittävästi esimerkiksi Lapin korkeakoulun (nyk. Lapin yliopisto) perustamiseen.
Oinas nimitettiin Oulun yliopiston tekniikan kunniatohtoriksi 1989 ja Lapin yliopiston hallintotieteiden kunniatohtoriksi 1992. Hän julkaisi muistelmateoksen Ihmiset sen tekevät: Lapin miehen monta elämää vuonna 1999.
Oinas kuoli 21. marraskuuta 2020 ollessaan 91-vuotias.
Aiheesta muualla

Asko Oinaan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Oinas, Asko hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)