stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alumiinisulfaatti

| Alumiinisulfaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
Muut nimet:  alumiinitrisulfaatti aluna
CAS-numero:  10043-01-3
PubChem CID:  75366293 ja 16694118 24850, 75366293 ja 16694118
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Al2(SO4)3
Moolimassa:  342,17 g/mol
Ulkomuoto:  valkoinen kiinteä aine
Sulamispiste:  770 °C (1 043 K) (hajoaa)
Kiehumispiste:  hajoaa
Tiheys:  2,71 g/cm3
Liukoisuus veteen:  hyvä
Alumiinisulfaattia Al2(SO4)3 voidaan valmistaa käsittelemällä alumiinihydroksidia rikkihapolla:
2Al(OH)3 + 3H2SO4 + 12H2O → Al2(SO4)3·18H2O tai
2Al(OH)3 + 3H2SO4 + 10H2O → Al2(SO4)3·16H2O tai
2Al(OH)3 + 3H2SO4 + 8H2O → Al2(SO4)3·14H2O
Kideveden määrä siis vaihtelee.
Alumiinisulfaattia käytetään vedenpuhdistuksessa saostusaineena. Sitä on käytetty vedenkäsittelyssä 1900-luvun alkupuolelta lähtien ja vielä nykyäänkin se täyttää juomaveden valmistusta sekä jäteveden käsittelyä koskevat vaatimukset. Tosin sen kaikkia terveysvaikutuksia ei tunneta.
Alumiinisulfaatti on veteen liukenevaa ja hydrolysoituu alumiinihydroksidiksi sekä pH:sta riippuen useiksi ioneiksi kuten Al(OH)2+, Al(OH)2+ ja [Al(OH)4]-, jotka saostavat kolloidisista liuoksista partikkeleita. Alumiinihydroksidi muodostaa geelimäisen sakan, johon partikkelit tarttuvat. Sakka suodatetaan ja vesi saadaan näin kirkastettua.
Toinen merkittävä käyttökohde on paperiteollisuus, jossa sitä käytetään muun muassa paperin ominaisuuksien parantamisessa. Teollisuudessa on lukuisia käyttökohteita alumiinisulfaatille muun muassa alumiiniyhdisteiden valmistukseen ja nahka- ja tekstiiliteollisuudessa.
Alumiinisulfaatin moolimassa on 342,17 g/mol, sulamispiste (hajoaa) 770 °C, tiheys 2,71 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 10043-01-3. Alumiinisulfaatista on käytetty myös nimiä aluminiumsulfaatti tai alumiinitrisulfaatti.
Aiheesta muualla

Alumiinisulfaatin kansainvälinen kemikaalikortti
Alumiinisulfaatin OVA-ohje (Arkistoitu – Internet Archive)
PubChem: Aluminum sulfate anhydrous (englanniksi)
PubChem: Aluminum sulfate (englanniksi)
PubChem: Aluminum sulfate hexahydrate (englanniksi)
PubChem: Aluminum sulfate tetradecahydrate (englanniksi)
PubChem: Aluminium sulfate octadecahydrate (englanniksi)
Paul Ambrossi

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Paul Vicente Ambrosi
Syntymäaika: 14. lokakuuta 1980
Syntymäpaikka: Ecuador
Pelipaikka: puolustaja/laituri
Pituus: 177 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000- | LDU Quito | (-) |
Maajoukkue
| 2003– | Ecuador | 25 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 2. elokuuta 2006.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 2. elokuuta 2006.
Paul Vicente Ambrosi (s. 14. lokakuuta 1980) on ecuadorilainen jalkapalloilija, joka edusti pitkään kotimaassaan LDU Quitoa. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja, mutta pelasi myös laiturina.
Seurassaan LDU Quitossa Ambrossi on ollut mukana voittamassa kahta Ecuadorin liigamestaruutta. Ecuadorin maajoukkuetta hän on edustanut 25 kertaa ja hän oli mukana vuoden MM-kilpailuissa 2006 mutta pääsi pelaamaan vain alkulohkon viimeisen ottelun Ecuadorin varmistettua jatkopaikkansa jo ennen sitä.
Alvajärven valuma-alue

Alvajärven valuma-alue (vesistöaluetunnus 14.48) on Viitasaaren reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue, jonka pinta-ala on 548,81 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 13,43 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Alvajärven luusua, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Koliman alueelle (14.47).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Alvajärven lähialue (14.481)
Muurasjärven alue (14.482)
Tervajoen valuma-alue (14.483)
Kontanjoen valuma-alue (14.484)
Kivipuron valuma-alue (14.485)
Karankajoen valuma-alue (14.486)
Vuohtojärven valuma-alue (14.487)
Junganjoen valuma-alue (14.488)
Pajujoen valuma-alue (14.489)
Amdangin kieli

Amdangin puhuma-alue Tšadin kartalla.
Amdangin kieli on Tšadissa asuvien amdangien puhuma kieli, joka kuuluu nilosaharalaiseen furkielten ryhmään. Sen puhujat, joista käytetään myös nimitystä mimi, ovat kotoisin Wadi Firan alueen Biltinen seudulta. Amdangkyliä on myös etelämpänä Ouaddaïn alueen Abéchén, Goz Beïdan ja Adrén seuduilla sekä Bathan alueella. Kielen puhujia on 41 100 henkeä (vuonna 2000).
Amdangin ainoa sukukieli on fur. Sitä ei tule sekoittaa kahteen muuhun mimiksi kutsuttuun kielimuotoon, jotka saattavat olla sukua mabakielille. Kieli toimii yhteisön suullisen kanssakäymisen välineenä. Sen murre-erot ovat melko vähäisiä. Monet amdangeista osaavat sujuvasti myös Tšadin arabiaa.
Alumiini-isopropoksidi

| Alumiini-isopropoksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  555-31-7
PubChem CID:  16685055 ja 11143
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  (C3H7O)3Al
Moolimassa:  204,238
Ulkomuoto:  Valkoinen kiteinen aine
Sulamispiste:  118,5 °C
Kiehumispiste:  140,5 °C (8 mmHg)
Tiheys:  1,0346 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Alumiini-isopropoksidi eli alumiinitri-isopropoksidi ((C3H7O)3Al) on alumiini-ionien ja alkoksideihin kuuluvien isopropoksidi-ionien muodostama ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä katalyyttinä sekä muiden alumiiniyhdisteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa alumiini-isopropoksidi on valkoista hygroskooppista kiteistä ainetta. Yhdiste esiintyy muille metallialkoksideille tyypillisesti oligomeereinä, tyypillisesti trimeereinä tai tetrameereinä. Alumiini-isopropoksidi reagoi veden kanssa muodostaen alumiinihydroksidia ja liukenee muun muassa etanoliin, isopropanoliin, kloroformiin, bentseeniin ja tolueeniin.
Valmistus ja käyttö

Alumiini-isopropoksidia voidaan valmistaa johtamalla isopropanolia alumiinilastuja sisältävän kolonnin läpi. Reaktiossa voidaan käyttää katalyyttinä jodia tai elohopea(II)kloridia, mutta se ei ole välttämätöntä. Toinen tapa yhdisteen valmistamiseen on lisätä isopropanolia alumiinikloridin bentseeniliuokseen, jolloin ammoniumkloridi saostuu liuoksesta. Alumiini-isopropoksidi voidaan puhdistaa tislaamalla alhaisessa paineessa.
Alumiini-isopropoksidia käytetään orgaanisen kemian synteeseissä erityisesti Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistyksessä ja Oppenauer-hapetuksessa. Lisäksi sitä voidaan käyttää katalyyttinä oksiimien hydrolyysissä epoksidien toisiintumisissa ja renkaanavautumisadditioissa sekä eetterien synteeseissä. Muita käyttökohteita ovat alumiinin karboksylaattisuolojen, esimerkiksi palmitaatin, formiaatin, stearaatin ja asetyylisalisylaatin valmistuksessa, tekstiilien vedenpitävyyttä lisäävissä käsittelyissä ja eräiden maalien valmistuksessa.
Alumiini-isopropoksiditetrameerin rakenne
Nuolenpääkirjoitus

Nuolenpääkirjoitusta savitaulussa noin vuodelta 2360 eaa.
Nuolenpääkirjoitus eli kiilakirjoitus on sumerilaisten kehittämä kirjoitusjärjestelmä, jota käytettiin muinaisessa Mesopotamiassa. Nuolenpääkirjoitus koostuu erilaisina yhdistelminä esiintyvistä kiilan tai nuolenpään näköisistä merkeistä, jotka painettiin saveen erityisellä kolmisärmäisellä piirtopuikolla.
Nuolenpääkirjoitus kehittyi alun perin kuvakirjoituksesta tavukirjoitukseksi niin, että merkit säilyttivät alkuperäiset käsitearvonsa. Kirjoitus luotiin alun perin sumerin kieltä varten, mutta sittemmin babylonialaiset ja assyrialaiset sovelsivat sitä omaan kieleensä akkadiin. Myöhemmin myös indoeurooppalaista kieltä puhuneet heettiläiset ottivat nuolenpääkirjoituksen käyttöönsä.
Historia > Synty

Noin 8000 eaa. maanviljelyn synnyttyä alettiin käyttää savisia laskurahoja.
Niillä laskettiin esimerkiksi tuotettua viljaa ja kauppatavaroita. Laskurahat pysyivät noin 4 000 vuotta lähes muuttumattomina. Noin 4500–3750 eaa. alettiin käyttää mutkikkaita laskurahoja, joihin oli piirrelty erilaisia kuvioita. Tämä lienee ollut yksi merkki alkavasta kaupungistumisesta ja uusien keksintöjen luomasta tuotevalikoiman kasvusta. Noin 3700–3500 eaa. laskurahoja suljettiin pallomaisiin savikuoriin. Noin 3500–3400 eaa. alettiin laskurahojen kuvia painaa pallomaisin kuoriin, pian myös piirtää. Pallomainen kuori litistyi savitauluksi. Sitten oivallettiin, että laskurahojen määrät voi merkitä numeroilla laskurahojen kuvien viereen. Niinpä noin 3400–3200 eaa. mennessä syntyivät kuvamerkit ja numerot, ns. puolipiktografinen kirjoitus. Äännekirjoitus kehittyi varhaisesta kuvakirjoituksesta Uruk IV -kaudella Urukissa 3200–3100 eaa. Noin 3000 eaa. Džemdet Nasr -kaudella kuvakirjoitus kursivoitui ja yksinkertaistui, ja kääntyi 90 astetta oikealle. Kirjoitus lienee kehittynyt syntyneiden suurkaupunkien ja valtion tarpeisiin. Oli tarpeen merkitä asioita muistiin, kun väestömäärä oli suuri. Vasta varhaisdynastisella kaudella noin 2700–2600 eaa. alettiin kirjoittaa varsinaista nuolenpääkirjoitusta, joka oli tavukirjoitusta.
Historia > Sumerissa

Täysin kiistattomasti sumerilaista tekstiä on löydetty varhaisdynastisen kauden alun paikkeilta noin vuosilta 2800–2700 eaa. peräisin olevista kirjoituksista. Sitä edeltäneen varhaisen Uruk-kauden alusta peräisin olevien tekstien kielestä ei voida sanoa varmasti olivatko ne sumeria, sillä tekstit ovat piktografisia eivätkä sisällä informaatiota kieliopista tai sanojen ääntämyksestä.
Sumerilaiset ottivat noin vuonna 2600 eaa. kirjoitusvälinekseen halkaistun kaislankorren. Kirjoitusmerkit paineltiin savelle sen terävällä kulmalla. Koska näin ei saatu aikaan kaaria, kirjoitusmerkit muuttuivat kaarevista abstraktimmiksi. Sanavälejä ei merkitty. Kirjoitussuunnaksi vakiintui vasemmalta oikealle, minkä seurauksena kirjoitusmerkit käännettiin kyljelleen.
Varhaisdynastisella kaudella kirjoitus levisi kirjanpidollisista tehtävistä myös esimerkiksi kuninkaiden suorittamien urotekojen ikuistamiseen. Se synnytti tarpeen uusille kirjoitusmerkeille, joilla voitiin kuvailla abstraktejakin tapahtumia. Uusia kirjoitusmerkkejä muodostettiin viidellä erilaisella tavalla. Ensinnäkin saatettiin keksiä kokonaan uusi kirjoitusmerkki. Toinen tapa oli muokata jotakin jo olemassa olevaa kirjoitusmerkkiä esimerkiksi täydentämällä sitä tiheällä viivoituksella tai lisäämällä sen sisään tai ympärille muita merkkejä. Kolmas tapa oli luoda yhdysmerkkejä useasta merkistä. Tällöin saatettiin käyttää semanttisia tai foneettisia komplementteja, joilla viitattiin sanan merkitykseen tai ääntämykseen. Neljäs tapa oli sisällyttää uusi käsite johonkin jo olemassa olevaan merkkiin. Esimerkiksi ’sanaa’ tai ’puhumista’ tarkoittavaksi merkiksi otettiin suuta kuvaava merkki. Viides tapa muodostaa uusia merkkejä oli reebus-periaatteen hyödyntäminen, jossa uutta käsitettä kuvattiin samalla tavalla ääntyvällä merkillä, vaikka ne merkitsivätkin eri asiaa.
Kun tekstit olivat nyt aiempaa monimutkaisempia kirjalliselta sisällöltään, tarvittiin myös merkkejä kuvaamaan erilaisia kieliopillisia merkitysosasia. Tämä oli erityisen tärkeää sumerin kohdalla, sillä se on morfologisesti kompleksinen kieli. Kieliopillisia elementtejä kuvaavat merkit valikoitiin reebus-periaatteen mukaisesti samankaltaisesti ääntyvistä merkeistä. Tämän tuloksena oli logosyllabinen kirjoitusjärjestelmä, jossa sanavartaloa kuvattiin logogrammilla ja taivutuspäätteitä syllabisilla merkeillä. Tiettyjä kieliopillisia tunnuksia merkittiin joissain tapauksissa aina samoilla merkeillä, vaikka ne eivät foneettisesti vastanneetkaan kyseisen ajanjakson ääntämystä.
Historia > Muissa kielissä

Akkadilaiset omaksuivat sumerin kirjoitusjärjestelmän akkadin kielen kirjoittamiseen noin vuonna 2350 eaa. He omaksuivat sumereilta oman kielensä äännejärjestelmän mukaiset merkit ja käyttivät pääasiassa vain tavumerkkejä, harvemmin sumerilaisia logogrammeja. Sen jälkeen nuolenpääkirjoitus levisi muihinkin Mesopotamiassa ja sen ympäristössä puhuttuihin kieliin, kuten heettiin, elamiin ja hurriin. Vuosisatojen kuluessa merkkien muoto vieraantui muinaisista kuvamerkeistä ja kirjoitusjärjestelmä muuttui yhä enemmän syllabiseksi. Logogrammien karsiuduttua pois merkkien määrä supistui tuhannesta noin kahteensataan.
Akkadin kieltä on helpompi lukea kuin sumeria, sillä akkadissa nuolenpäämerkeillä on keskimäärin huomattavasti vähemmän potentiaalisia tulkintoja kuin sumerissa. Esimerkiksi merkki 𒆪 (KU) luetaan akkadissa lähes aina ku, mutta sumerissa se voidaan lukea yli kymmenellä eri tavalla. Sumerilaisen tekstin tulkitseminen oikein vaatiikin huomattavasti osaamista muun muassa kieliopista ja sumerilaisen kirjallisuuden käsitteistä. Joskus tekstin monitulkintaisuutta ei mitenkään voi kokonaan eliminoida.
Historia > Katoaminen

Sumerilaista kehityslinjaa oleva nuolenpääkirjoitus hiipui noin vuoteen 300 eaa. mennessä. Kokonaan se katosi viimeistään vuonna 200 jaa. korvautuen aramealaisella kirjoituksella.
Historia > Ratkaiseminen

Länsimaissa nuolenpääkirjoitukseen tutustuttiin vasta kun espanjalainen Garcia de Silva Figueroa löysi Persepoliin rauniot vuonna 1618. Aluksi arkeologit pitivät merkkejä vain koristeina. Tanskalainen Carsten Niebuhr alkoi vuonna 1770 selvittelemään nuolenpääkirjoitusta ja kokosi merkeistä luettelon. Saksalainen Georg Grotefend päätteli 1800-luvun alussa nuolenpääkirjoituksen olevan aakkoskirjoitusta ja löysi kirjoituksista tunnettujen kuninkaiden nimiä. Seuraavina vuosikymmeninä muut tutkijat laajensivat sanaluetteloja ja havaitsivat kyseessä olevan tavukirjoituksen.
Vuonna 1847 englantilainen Henry Rawlinson löysi Länsi-Iranista Behistunin kalliokirjoituksen, jossa sama teksti oli kirjoitettu kolmella eri kielellä ja kahdella kirjoitusjärjestelmällä, mukaan lukien akkadilainen nuolenpääkirjoitus. Tämän perusteella Rawlinson ja Edward Hincks pystyivät ratkaisemaan akkadilaisen nuolenpääkirjoituksen. Sumerin kieli opittiin tulkitsemaan nuolenpääkirjoituksista 40 vuotta myöhemmin.
Nuolenpääkirjoituksen ratkaisemisen myötä aiemmin täysin tuntematonta muinaista mesopotamialaista kirjallisuutta voitiin nyt lukea. Monen muun tekstin ohella löydettiin Gilgamesh-eepos, ja monelle raamatulliselle tekstille kuten paratiisikertomukselle ja vedenpaisumuskertomukselle löydettiin mesopotamialainen alkuperä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nuolenpääkirjoitus Wikimedia Commonsissa
”Nuolenpäistä aakkosiin” , Kansalliskirjaston verkkonäyttely
Kishistä löydettyä kuvakirjoitusta, joka edelsi nuolenpääkirjoitusta.
Nuolenpääkirjoitusmerkit yksinkertaistuivat ajan myötä. Ylimmällä rivillä kuvakirjoitusmerkkejä, toisella rivillä vanhoja babylonialaisia merkkejä, kolmannella rivillä assyrialaisia merkkejä, alinna uusbabylonialaisia merkkejä.
Alternoiva ryhmä

Alternoiva ryhmä on ryhmäteoriassa äärellisen joukon parillisten permutaatioiden ryhmä. Permutaatio on parillinen, jos se saavutetaan parillisella määrällä transpositioita, kun lähdetään peruspermutaatiosta. Jos permutaatio saavutetaan parittomalla määrällä transpositioita, on se pariton. Kun permutaatiossa kaksi lukua vaihdetaan keskenään niin tehdään transpositio. Joukon {1, ..., n} alternoivaa ryhmää kutsutaan astetta n olevaksi alternoivaksi ryhmäksi ja sitä merkitään An tai Alt(n).
Esimerkiksi astetta neljä oleva alternoiva ryhmä on A4 = {e, (123), (132), (124), (142), (134), (143), (234), (243), (12)(34), (13)(24), (14)(23)}.
Esimerkin alternoivassa ryhmässä A4 syklinen merkintätapa (123) tarkoittaa, että alkio 1 kuvautuu alkiolle 2, alkio 2 kuvautuu alkiolle 3, alkio 3 kuvautuu alkiolle 1 ja alkio 4 kuvautuu itselleen. Uusi permutaatio on nyt (2314). Peruspermutaatio (1234) saadaan kahdella transpositiolla (2314) → (2134) → (1234). (123) on siis parillinen permutaatio.
Perusominaisuuksia

Kun n > 1, ryhmä An on symmetrisen ryhmän normaali aliryhmä, jonka indeksi on 2 ja jossa on siten n!/2 alkiota. Se on homomorfismin sgn : Sn → {1, −1} ydin.
Ryhmä An on Abelin ryhmä, jos ja vain jos n ≤ 3, ja yksinkertainen, jos ja vain jos n = 3 tai n ≥ 5 .
A5 on pienin ei-kommutatiivinen yksinkertainen ryhmä. Sen kertaluku on 60 ja se on pienin ei-ratkeava ryhmä.
Automorfismiryhmä

Kun n > 3 paitsi n = 6, An:n automorfismiryhmä on symmetrinen ryhmä Sn sisäisenä automorfismiryhmänään An ja ulkoisena automorfismiryhmänään Z2.
Kun n = 1 tai 2, on automorfismiryhmä triviaali. Kun n = 3, automorfismiryhmä on Z2, sisäinen automorfismiryhmä on triviaali ja ulkoinen automorfismiryhmä Z2.
A6:n ulkoinen automorfismiryhmä on Z22. Ylimääräinen A6:n ulkoinen automorfismi vaihtaa 3-syklit (kuten (123)) 32-tyyppisiksi sykleiksi (kuten (123)(456)).
Kirjallisuutta

Häsä, Jokke & Rämö, Johanna: Johdatus abstraktiin algebraan.  Helsinki:  Gaudeamus, 2015.  ISBN 978-952-495-361-0
Alumiinijodidi

| Alumiinijodidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7784-23-8
PubChem CID:  82222
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  AII3
Moolimassa:  407,68
Ulkomuoto:  Väritön kiteinen aine
Sulamispiste:  191 °C
Kiehumispiste:  360 °C
Tiheys:  3,98 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Alumiinijodidi (AlI3) on alumiinin ja jodin muodostama epäorgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää katalyyttinä ja reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa alumiinijodidi on väritöntä kiteistä ainetta. Usein yhdiste on ruskehtavaa vapaan jodin vuoksi. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedelliset heksahydraatti (AlI3·6H2O) ja pentadekahydraatti (AlI3·15H2O). Alumiinijodidi reagoi veden kanssa. Aine liukenee muun muassa etanoliin, dietyylieetteriin ja hiilidisulfidiin. Alumiinijodidi esiintyy kiinteänä ja kaasumaisena dimeerisenä yhdisteenä.
Valmistus ja käyttö

Alumiinijodidia valmistetaan jodin ja alumiinin välisellä reaktiolla. Reaktion käynnistämiseksi seokseen lisätään pieni määrä vettä. Toinen tapa on metallisen alumiinin tai alumiinihydroksidin ja vetyjodidin välinen reaktio.
Alumiinijodidia voidaan käyttää katalyyttinä ja reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä. Sitä käytetään muun muassa hapen ja typen tai rikin välisten sidosten hajottamiseen, epoksidien hajottamiseen, alkoholien jodaamiseen sekä tyydyttymättömien hiilivetyjen jodaamiseen.
Amelia (Italia)

| Amelia |
| --- | --- |

 vaakuna
 Amelia
 Koordinaatit: 42°33′N, 12°25′E 
Valtio:   Italia
Alue:  Umbria
Maakunta:  Terni
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  132,50 km²
Korkeus:  94–835 m
Väkiluku (31.12.2015):  11 897
 – Väestötiheys:  90 as./km²
 
 http://www.comune.amelia.tr.it/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Amelia on kunta Ternin maakunnassa Umbrian hallintoalueella Keski-Italiassa. Kaupungissa on noin 12 000 asukasta.
Kaupungin ympärille rakennettu etruskiaikainen muuri on kaupungin tärkeimpiä nähtävyyksiä.
Aluehallintovirasto

Aluehallintovirasto (lyh. avi, ruots. regionförvaltningsverk, lyh. rfv) hoitaa Suomen lainsäädännön toimeenpano-, ohjaus- ja valvontatehtäviä. Jokaisella aluehallintovirastolla on tietty toimialue, joka käsittää yhden tai useamman maakunnan. Sen vastuualueita ovat peruspalvelut, oikeusturva ja luvat; työsuojelu; ympäristöluvat; pelastustoimi ja varautuminen sekä opetus- ja kulttuuritoimi. Aluehallintovirastoja on seitsemän, joista yhdeksi rinnastetaan myös Ahvenanmaan valtionvirasto.
Aluehallintovirastot perustettiin 1. tammikuuta 2010 elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskusten kanssa. Ne korvasivat aikaisemmat lääninhallitukset.
Arvostelu

Hallituksen asetus aluehallintovirastoista sai osakseen arvostelua muun muassa siksi, että aluehallintovirastojen nimet ovat epäjohdonmukaisia ja vievät harhaan. Julkisuudessa ihmeteltiin myös sitä, ettei uudistusta tehtäessä ollut haettu asiantuntija-apua esimerkiksi nimistönhuoltajilta ja -tutkijoilta eikä heidän apuaan otettu huomioon, kun sitä tarjottiin.
Aiheesta muualla

Aluehallintoviraston kotisivut.
Keski-Pohjanmaan etelän suunta sai sinetin (Arkistoitu – Internet Archive) Radio Keski-Pohjanmaa, Yle Suomi
Euroopan maiden ylimmän tason hallinnollinen jako
Alankomaat
Albania
Andorra
Armenia²
Azerbaidžan¹
Belgia
Bosnia ja Hertsegovina
Bulgaria
Espanja
Georgia¹
Irlanti
Islanti
Italia
Itävalta
Kazakstan¹
Kosovo
Kreikka
Kroatia
Kypros²
Latvia
Liechtenstein
Liettua
Luxemburg
Malta
Moldova
Monaco
Montenegro
Norja
Pohjois-Makedonia
Portugali
Puola
Ranska
Romania
Ruotsi
Saksa
San Marino
Serbia
Slovakia
Slovenia
Suomi
Sveitsi
Tanska
Tšekki
Turkki¹
Ukraina
Unkari
Valko-Venäjä
Venäjä¹
Viro
Yhdistynyt kuningaskunta
¹ Sijaitsee sekä Euroopassa että Aasiassa

² Aasiassa sijaitseva, kulttuurihistoriallisesti eurooppalainen valtio
| n k Suomen hallinto |
| --- | --- |
Hallinto:  Suomen hallitsijat  Eduskunta  Ruotsin maapäivät  Ruotsin valtaneuvosto  Suomen senaatti  Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivät  Suomen äänioikeuden historia 
Hallintojaot:  Aluehallintovirastot  Historialliset maakunnat  Itämaa  Keskiaikaiset seurakunnat  Kihlakunnat  Kirkkopitäjät  Kreivi- ja vapaaherrakunnat  Kunnat  Laamannikunnat  Lapinkylät  Lapinmaat  Linnaläänit  Läänit  Maakunnat  Neljänneskunnat  Pitäjät  Voutikunnat
Amazonas (moottoripyörä)

Amazonas on Brasiliassa 1980-luvun puolivälissä valmistettu moottoripyörä. Se on tunnettu lähinnä suuren painonsa johdosta. Pyörän moottorina käytettiin Volkswagenin autonmoottoria, jonka iskutilavuus on 1 584 kuutiosenttimetriä, mutta se tuottaa vain 56 hevosvoimaa. Pyörä painaa 385 kiloa.
Aiheesta muualla

Amazonas 1600 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Alutorit

Alutorit ovat Kamtšatkan alueella Venäjällä elävä etninen ryhmä. Heidät luokitellaan joskus korjakkien alaryhmäksi. Alutorien alkuperäinen kieli on alutor, jota puhuu nykyisin 40 henkilöä. Alutoreja ei luokitella omaksi kansakseen virallisissa tilastoissa, mutta heitä arvioidaan olevan 2 000–3 000.
Historia

Alutorit joutuivat muiden alueensa kansojen mukaan Venäjän vallan alle 1700-luvun aikana. Heidän mailleen alkoi  1800-luvulla tulla lähetyssaarnaajia, jotka käännyttivät paikalliset ortodoksisuuteen. Lähetyssaarnaajia seurasivat venäläiset kauppiaat. Neuvostoliiton myötä perustettiin Korjakkien kansallinen piirikunta vuonna 1930, johon myös alutorien alueet kuuluivat. Kolektivisoinnin myötä alutorit pakotettiin asettumaan aloilleen. Tänä aikana alutorit omaksuivat muun muassa venäläistyylisen vaatetuksen ja tavat. Myös koulujärjestelmä sulautti heitä venäläisiin. Nykyisin alutorin kieltä ja vanhoja tapoja pidetään vanhanaikaisina.
Kulttuuri

Alutorit yhdistivät korjakkien harjoittamaan pienimuotoiseen poronhoitoon merellä metsästyksen ja kalastuksen. Kesäisin kalojen kutuaikana suuri osa alutoreista muutti jokien suille jättäen porot nuorien paimenten huolehdittavaksi. Alutoreilla oli monia legendoja, jotka keskittyivät tarinoihin sodankäyntiin naapurikansojen kanssa. Tarinoiden sankarit kuvattiin usein puoliksi eläimiksi.
Amerikan Suomalainen Kansanvallan Liitto

Amerikan Suomalainen Kansanvallan Liitto (engl. Finnish American League for Democracy) oli vuonna 1940 perustettu amerikansuomalainen, alkujaan sosiaalidemokraattinen kulttuurijärjestö.
Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön hajaantuessa 1920-luvun alussa sen enemmistö liittyi kommunisteihin ja perusti myöhemmin Yhdysvaltain Suomalaisen Työväenjärjestön. Amerikan sosialistipuolueen kannattajat perustivat Yhdysvaltain Sosialistipuolueen Suomalaisen Järjestön, joka irtautui puolueesta sen suuntataistelujen aikana 1930-luvun puolivälissä. Vuonna 1940 amerikansuomalaiset sosialistit perustivat Amerikan Suomalaisen Kansanvallan Liiton, jonka tehtäviksi määriteltiin demokratian puolustaminen, suomenkielisen seura- ja kulttuuritoiminnan ylläpitäminen sekä entisen kotimaan avustaminen. Toisen maailmansodan jälkeen liitto asettui kannattamaan myös poliittisia ja taloudellisia uudistuksia sosiaalidemokraattisen aatemaailman pohjalta.
Noin puolitoista tuhatta jäsentä ja 32 osastoa käsittänyt liitto jaettiin Uuden-Englannin, New Yorkin ja Ohion alueisiin. Sen sihteereinä työskentelivät aluksi William N. Reivo, vuosina 1942–1944 Oskari Tokoi ja myöhemmin Elis Sulkanen. Liiton äänenkannattajina toimivat Massachusettsin Fitchburgissa julkaistu Raivaaja ja vuoteen 1948 saakka myös Duluthissa ilmestynyt Päivälehti.
Jäsenistön ikääntymisen myötä Kansanvallan Liiton toiminta alkoi pian hiipua. Se loppui 1980-luvulla, vaikka muodollisesti järjestö oli olemassa vielä seuraavallakin vuosikymmenellä.