stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
COSCO

M/S Cosco Vancouver.
COSCO eli China Ocean Shipping (Group) Company (kiin.: 中国远洋海运集团有限公司; pinyin: Zhōngguó yuǎnyáng hǎiyùn jítuán yǒuxiàn gōngsī) on yksi maailman suurimmista linjaliikennettä harjoittavista varustamoista. Se on Kiinan valtionyritys. Kiinan valtio muodosti COSCOn yhdistämällä China Ocean Shippingin ja China Shipping Companyn vuonna 2016. Vuonna 2017 COSCO hankki omistukseensa kilpailleen Orient Overseas Container Linen (OOCL).
COSCO oli vuonna 2017 OOCL-yrityskaupan jälkeen maailman kolmanneksi suurin varustamo. COSCOa suurempia olivat tanskalainen Maersk Line ja sveitsiläinen Mediterranean Shipping Company (MSC).
Yhtiöryhmä sisältää kuusi noteerattua yritystä ja sillä on yli 300 koti- ja ulkomaista tytäryhtiötä. Ryhmä tuottaa palveluita monella alalla kuten rahdinkuljetus, laivanrakennus, laivojen korjaus, terminaalitoiminnot, kiinteistöala, tietotekniikka sekä konttien valmistus, kauppa ja rahoitus. Ryhmä omistaa ja operoi noin 600 laivaa, joiden yhteinen kantavuus on 35 miljoonaa tonnia. Näin suuri laivojen mahdollistaa vuosittaisen rahdin määrän nousun yli 300 miljoonan tonnin.
COSCO on Kiinan suurin irtotavaran kuljettaja ja se luetaan myös yhdeksi maailman suurimmista irtotavaran merikuljettajista. Lisäksi yhtiöryhmä on Kiinan suurin matkustajaliikenteen harjoittaja, jolla on noin 50 aikataulunmukaista reittiä ympäri maailman.
COSCO omistaa 51 prosenttia Pireuksen satamasta. COSCO omistaa myös määrävän omistusosuuden Zeebruggen sataman konttiterminaalista Belgiassa, 35 prosenttia Euromax-terminaalista Rotterdamissa Alankomaissa, Khalifa 2 -konttiterminaalin Abu Dhabissa ja Vado-konttiterminaalin Italiassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta COSCO Wikimedia Commonsissa
Jude Blanchette (8.7.2020) Hidden Harbors: China’s State-backed Shipping Industry (englanniksi) (csis.org)
COST

COST (European Cooperation in Science and Technology) on eurooppalainen tutkijaverkosto. Se tarjoaa tutkimusryhmien yhteistyöhön liittyviä palveluita.
COSTissa toimii kerrallaan noin 200 verkostoa, joita tuetaan neljä vuotta. Vuosittain käynnistyy noin 50 uutta hanketta. COST ei rahoita tutkimuksia vaan ainoastaan tukee yhteistyötä. Aloitteet tulevat tutkijoilta, ja niitä arvioidaan kahdesti vuodessa. Verkostohankkeessa on oltava mukana edustaja vähintään viidestä COSTin jäsenmaasta.
COSTiin sisältyvät seuraavat aihealueet:
Biolääketiede ja molekyylibiologia
Kemia sekä molekyylitieteet ja -teknologiat
Maan järjestelmien tiede ja ympäristön hallinta
Elintarvikkeet ja maatalous
Metsät, metsätuotteet ja -palvelut
Tieto- ja viestintätekniikat
Yksilöt, yhteiskunnat, kulttuurit ja terveys
Materiaalit, fysiikka ja nanotieteet
Liikenne ja kaupunkikehitys
Suomessa COSTin kautta tapahtuvaa yhteistyötä koordinoi TEKESin COST-toimisto.
Aiheesta muualla

COSTin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Syksyllä 2008 käynnistyvät COST-verkostot TEKES
Le sette fatiche di Alì Babà

| Le sette fatiche di Alì Babà |
| --- | --- |
 Elokuvan ranskalainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Emimmo Salvi
Käsikirjoittaja:  Emimmo Salvi, Ambrogio Molteni
Säveltäjä:  Marcello Giombini
Kuvaaja:  Mario Parapetti
Leikkaaja:  Enzo Alfonsi
Lavastaja:  Vittorio Corte, Aurelio Santi
Pääosat:  Iloosh Khoshabe, Bella Cortez, Furio Meniconi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Avis Film
Ensi-ilta:  25. lokakuuta 1962
Kesto:  90 min.
Alkuperäiskieli:  italia ja muita kieliversioita
Tuotto:  375 387 897 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Le sette fatiche di Alì Babà (”Ali Baban seitsemän tehtävää”) on vuonna 1962 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Peplum-tyylilajia Tuhannen ja yhden yön satuaiheeseen yhdistelevän elokuvan on ohjannut Emimmo Salvi. Sen päähenkilöä Ali Babaa esittää iranilainen kehonrakentaja Iloosh Khoshabe alias Rod Flash Ilush.
Juoni

Ali Baba saa tehtäväkseen viedä Seesamvuoren aarteeseen kuuluva kruunu Šīrāzin hallitsijalle Hassam Beille, jonka maan rosvopäällikkö Mustafa on valloittanut. Kruunun piilottanut Ali joutuu Mustafan kiduttamaksi, mutta Hassam Bein tytär Lotus auttaa häntä pakenemaan. Sankariin rakastunut Lotus jää Mustafan vangiksi, kunnes Ali Baba rosvoineen vapauttaa hänet ja kapinaan nouseva kansa kukistaa rosvopäällikön.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Iloosh Khoshabe  | … |  Ali Baba   |
|  Bella Cortez  | … |  Lotus   |
|  Furio Meniconi  | … |  Mustafa   |
|  Amedeo Trilli  | … |  Hassam Bei   |
|  Omero Gargano  | … |     |
|  Caridad Fuentes  | … |     |
|  Salvatore Furnari  | … |     |
|  Mario Zagardi  | … |     |
|  Yvonne Sirè  | … |     |
|  Mario Pollentin  | … |     |
|  Giovanni Silvagni  | … |     |
|  Aristide Massari  | … |     |
Tuotanto ja tyyli

Totalscope-laajakangastekniikalla Estmancolor-väreissä kuvattu Le sette fatiche di Alì Babà on Emimmo Salvin toinen ohjaustyö lähes samalla miehityksellä tehdyn Vulcano, figlio di Gioven jälkeen. Se on halvalla toteutettu yksinkertainen seikkailuelokuva, jonka juoni noudattaa tavanomaista peplum-kaavaa. Tyylilajin kliseistä ovat jäljellä vain pitkälliset ja tarpeettoman monimutkaiset kidutuskohtaukset, eksoottinen tanssiesitys, koominen kääpiö ja pari taikatemppua. Puolialastomana liehuva Iloosh Khoshabe on poikkeuksellisen lihaksikas Ali Baba ja Bella Cortez hänen kaunis, mutta vastahakoinen rakastettunsa. Kohtuullisen hyvin menestyneen elokuvan jälkeen Salvi teki vielä toisenkin itämaisen seikkailun Simbad contro i sette saraceni (”Sinbad vastaan seitsemän saraseeniä”, 1964).
Julkaisut

Le sette fatiche di Alì Babà julkaistiin Ranskassa nimellä Les nouvelles aventures d’Ali Baba (”Ali Baban uudet seikkailut”), Saksassa Die Rache des Ali Baba (”Ali Baban kosto”) ja Espanjassa El gran justiciero (”Suuri tasoittaja”). Yhdysvalloissa se tunnetaan nimillä The Seven Tasks of Ali Baba ja Ali Baba and the Sacred Crown (”Ali Baba ja pyhä kruunu”). Televisiossa harvoin nähty elokuva on saatavilla yhdysvaltalaisen Something Weird Videon heikkotasoisena TV-kopiona sekä saksalaisena videokasettina nimellä Die Jäger des Sarazenenschatzes (”Saraseeniaarteen metsästäjä”).
Aiheesta muualla

Le sette fatiche di Alì Babà Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Bø blad

| Bø blad |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  paikallislehti
Levikki:  2 806 (2022)
Perustettu:  1986
Päätoimittaja:  Hilde Eika Nesje
Kotikunta:  Midt-Telemark
Kotimaa:  Norja
Kieli:  uusnorja
Aiheesta muualla
Kotisivu
Bø blad on norjalainen paikallislehti, joka ilmestyy Midt-Telemarkin kunnassa Telemarkin läänissä. Lehden perusti entinen suurkäräjien puhemies Arne Kielland vuonna 1986, ja hän toimi myös sen päätoimittajana kuolemaansa asti vuoteen 2003. Aiemmin alueen paikallislehtenä oli ollut Telemarkingen, joka meni konkurssiin vuonna 1985. Bø blad ilmestyy paperisena kerran viikossa.
Aiheesta muualla

Lehden verkkosivut (norjaksi)
Charlotte Eustace Sophie de Fuligny-Damas

Charlotte Eustache Sophie de Fuligny-Damas, François-Xavier Fabren maalaama muotokuva.
Charlotte Eustace Sophie de Fuligny-Damas  (1741–1828) oli ranskalainen taiteilija, joka maalasi kukkatauluja.
De Fuligny-Damas'n maalaus Kunnianosoitus Van Spaendonckille.
De Fuligny-Damas syntyi Pariisissa ja oli  Cornelis van Spaendonckin oppilas. Hänet tunnetaan varsinkin samanlaisista kukka-asetelmista, jollaisia hänen opettajansa maalasi. Muotokuvan hänestä työn ääressä on maalannut Élisabeth Vigée Le Brun.
De Fuligny-Damas kuoli Épinay-sur-Orgessa.
Catherine Binet

Catherine Marine Louise Binet (12. maaliskuuta 1944 Tours – 20. helmikuuta 2006 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja.
Porvarilliseen perheeseen (isä oli lääkäri) syntynyt Binet ilmaisi 16-vuotiaana haluavansa elokuvantekijäksi, mutta sen esti hänen perheensä, joka halusi hänelle kielitutkinnon. Tehtyään englannin kielen tutkinnon valmiiksi hän kuitenkin asettui Pariisiin aikomuksenaanpätevöityä oppisopimuskoulutuksella elokuva-ammattiin. Kymmenen vuotta hän työskenteli toimittajana ja teki vuonna 1972 dokumenttielokuvan saksalaisesta kuvittaja-valokuvaaja Hans Bellmeristä.
Catherine Binet joutui odottamaan yli kuusi vuotta voidakseen kuvata ensimmäisen pitkän elokuvan. Bellmerin eroottisesta ja surrealistisesta maailmasta innostuneena hän kehitti aiheesta huolellisen fantasiakäsikirjoituksen. Lukuisat tuottajat, joille hanke esiteltiin, osoittautuivat skeptisiksi ja torjuivat sen. Käsikirjoituksen luki myös Federico Fellini, joka puhui siitä  innostuneesti Gaumontin johtajalle Daniel Toscan du Plantierille, mutta tilanne ratkesi vasta, kun Catherine tapasi Georges Perecin, joka rakastui häneen ja hänen projektiinsa niin paljon, että rahoitti sen.
Elokuva saatiin kuvattiin kuudessa viikossa kesällä 1980. Les Jeux de la comtesse Dolingen de Gratz -nimellä teos esiteltiin Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1981 sivunäyttämöllä. Se sai ristiriitaisia ​​arvosteluja: kriitikot moittivat erityisesti liiallista barokkisuutta ja epälineaarista kerrontaa. Samat tuomiot annettiin uudelleen saman vuoden syyskuussa, kun elokuva esitettiin Venetsian elokuvajuhlilla.
Kokemukseen pettynyt Binet omistautui myöhemmin muiden taidedokumenttien tekemiseen, kuten piirtäjä Jacques Carelmanista (1983) ja japanilaisesta muotisuunnittelijasta Hanae Morista (1986) tehtyihin dokumentteihin. Keskipitkä elokuva Te souviens-tu de Gaspard Winckler? on omistettu hänen kumppaninsa Georges Perecille, johon hän säilyi romanttisen tämän kuolemaan asti vuonna 1982.
Filmografia > Pitkä draama

Les Jeux de la comtesse Dolingen de Gratz, 1980
Filmografia > Lyhyet taide-elokuvat

Trompe-l'œil, 1982
Les Passages parisiens, 1982
Jacques Carelman, 1983
Hanae Mori, haute couture, 1986
Filmografia > Dokumenttielokuvat

Film sur Hans Bellmer, 1972
Te souviens-tu de Gaspard Winckler?, 1990, Georges Perecin kanssa
Näyttelijänä

1970 : Le Printemps, ohjaaja Marcel Hanoun
Carlo Maderno

Carlo Maderno
Pietarinkirkon fasadi
Carlo Maderno (1556 – 30. tammikuuta 1629 Rooma) oli italialainen arkkitehti. Maderno oli 1600-luvun alkupuolen huomattavimpia arkkitehteja Italiassa ja hän oli varhaisen barokkiarkkitehtuurin suunnannäyttäjiä. Maderno tunnetaan parhaiten Pietarinkirkon fasadin suunnittelijana.
Madernon ura arkkitehtina alkoi, kun hän toimi setänsä arkkitehti Domenico Fontanan apulaisena Roomassa. Madernon ensimmäinen merkittävä oma työ oli Santa Susannan kirkon fasadin suunnittelu vuosina 1597–1603. Maderno taidot kiinnittivät paavi Paavali V:n huomion, ja vuonna 1603 Maderno nimitettiin Pietarinkirkon pääarkkitehdiksi. Maderno suunnitteli vuonna 1607 Pietarinkirkon päälaivan sekä kirkon uuden fasadin. Hänestä tuli myös Paavali V:n hoviarkkitehti.
Maderno teki Pietarinkirkon aiempiin suunnitelmiin merkittäviä muutoksia. Nämä muutokset noudattivat vastauskonpuhdistuksen henkeä. Päälaivan lisäys muutti Michelangelon kreikkalaiseen ristiin perustuvan pohjapiirroksen pitkänomaiseksi. Tämä merkitsi paluuta varhaiskristillisten ja keskiaikaisten katedraalien pohjakaavaan. Madernon suunnittelemaa Pietarinkirkon massiivista fasadia on arvosteltu paljon siitä, että se peittää Michelangelon suunnitteleman kupolin taakseen. Toisaalta fasadia on ihailtu sen valtavien pylväiden vahvasta ryhmittelystä.
Vuosina 1608–1620 rakennettu Santa Maria della Vittoria -kirkko on ainut rakennus, jonka Maderno suunnitteli yksin. Sekä Palazzo Barberini että Sant'Andrea della Vallen kirkko olivat rakennusprojekteja, joihin hän osallistui vain niiden alkuvaiheessa tai saattamalla muiden arkkitehtien aloittaman työn loppuun. Palazzo Barberinin Maderno suunnitteli alun perin paavi Urbanus VIII:n suvulle. Francesco Borromini ja Gian Lorenzo Bernini viimeistelivät palatsin myöhemmin.
Carlo Maria Maggi

Carlo Maria Maggi (29. joulukuuta 1934 Villanova del Ghebbo – 26. joulukuuta 2018 Venetsia), oli italialainen uusfasisti, terroristi, ammatiltaan lääkäri, ja yli kahden vuosikymmenen ajan fasistisen Ordine Nuovo-järjestön Triveneton jaoston johtaja. Hänet tuomittiin 30. kesäkuuta 2001 elinkautiseen vankeuteen osallisuudesta vuonna 1969 tapahtuneeseen Piazza Fontanan pommi-iskuun mutta tuomio kumottiin korkeammassa oikeudessa 12. maaliskuuta 2004. Maggi tuomittiin kuitenkin 22. heinäkuuta 2015 elinkautiseen toisesta terroriteosta, Piazza della Loggian pommi-iskusta vuonna 1974 Bresciassa, jossa kuoli kahdeksan ihmistä. Tämän tuomion kassaatiotuomioistuin vahvisti 20. kesäkuuta 2017, 43 vuotta tapahtuman jälkeen. Maggi oli tuomion astuessa voimaan jo 82-vuotias, eikä häntä huonon terveydentilan takia voitu passittaa vankilaan. Hän kuoli kotonaan 26. joulukuuta 2018, kolme päivää ennen kuin olisi täyttänyt 84 vuotta. Hänen kuolemaansa kommentoinut tuomari Guido Salvini sanoi, että yli kaksi vuosikymmentä Ordine Nuovon korkeimpaan johtoon kuulunut Maggi vei hautaan mukanaan kaikki salaisuudet "lyijyvuosien" pommi-iskuista. Salvini lisäsi, että vaikka Maggi tuomittiin ainoastaan yhdestä pommi-iskusta, hän oli varmuudella osallinen myös niihin, joista häntä ei voitu tuomita.
Broomfield (Colorado)

| Broomfield |
| --- | --- |
 Flatiron Crossingin kauppakeskus Broomfieldissä
 lippu

 Koordinaatit: 39°57′12″N, 105°03′07″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Colorado
Hallinto:  
 – Pormestari:  Guyleen Castriotta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  86,89 km²
 – Josta vettä:  1,41 km² 
Korkeus:  1 629 m
Väkiluku (2010):  74 112
 – Väestötiheys:  850 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-7 (kesäaika UTC-6)
 
 broomfield.org 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Broomfield on kaupunki ja piirikunta Coloradon osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli 74 112 vuonna 2020. 
Guyleen Castriotta toimii Broomfieldin pormestarina. Kaupungista tuli oma piirikuntansa 15. marraskuuta 2001.
Väestö

Kaupungin asukkaista 77,6 prosenttia on valkoisia, 10,37 prosenttia latinalaisamerikkalaisia ja 8,51 prosenttia aasialaisia. 95,5 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 37,8 vuotta.
Kuvia kaupungista

Liikennettä Broomfieldissä.
Broomfield High School.
Omni Interlocken Resort -hotellin allas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Broomfield (Colorado) Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivut
COSPAR

COSPAR (Committee on Space Research) on kansainvälinen avaruustutkimuksen komitea. Sen perusti International Council for Science vuonna 1958.  COSPAR järjestää parillisin vuosin Scientific Assembly -nimisen tapahtuman, johon kokoontuu tuhansia alan henkilöitä.
Suomen COSPAR

Suomi liittyi COSPARiin vuonna 1960. Toiminnan vahvat miehet olivat professorit Seppo Urpo ja Martti Tiuri.
Vuosille 2021-2024 Suomen COSPARin kansalliskomiteaan on nimitetty seuraavat edustajat:
Prof. Minna Palmroth (puheenjohtaja), Helsingin yliopisto
Prof. Markku Poutanen (varapuheenjohtaja), MML:n Paikkatietokeskus
Prof. Juri Poutanen, Turun yliopisto
Prof. Jouni Pulliainen, Ilmatieteen laitos
FT Kirsti Kauristie, Ilmatieteen laitos
Prof. Jari Kotilainen, Turun yliopisto, FINCA
Prof. Anne Lähteenmäki, Metsähovin radio-observatorio
Prof. Karri Muinonen, Helsingin yliopisto
Prof. Petri Pellikka, Helsingin yliopisto
Prof. Anita Aikio, Oulun yliopisto
Prof. Jaan Praks, Aalto-yliopisto
Prof. Rami Vainio, Turun yliopisto
Prof. Heidi Kuusniemi, Vaasan yliopisto
Prof. Kari Lehtinen, Itä-Suomen yliopisto
Aiheesta muualla

COSPARin sivusto
Suomen COSPAR kansalliskomitea
Cecilia af Forselles

Maria Cecilia Margit af Forselles (s. 1954 Helsinki) toimi Kansalliskirjaston johtajana vuosina 2018–2022.
Professori, ylikirjastonhoitaja Cecilia af Forselles siirtyi Kansalliskirjaston johtoon vuoden 2019 alussa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran, SKS, kirjastonjohtajan tehtävästä. Hän toimi seuran kirjastonjohtajana vuosina 2005–2018. Sitä ennen af Forselles toimi eri tehtävissä Helsingin yliopistossa ja Suomen Kansalliskirjastossa. Uransa aikana hän on toimittanut ja julkaissut tieteellisiä teoksia sekä artikkeleita tieteellisissä kokoomateoksissa ja muita julkaisuja muun muassa kirja-, kulttuuri-, oppi- ja kartografian historian aloilla. Hän väitteli historiasta vuonna 2001 Helsingin yliopistossa.
Af Forsellesin viimeaikaiset tutkimukset ovat käsitelleet kirjallista kulttuuria ja aatevirtauksia, Kalevalan käännösten kulttuurihistoriaa, lukemiskulttuurin ja tiedeyhteisön muuttumista sekä suullisen kulttuurin ja luonnontieteiden nousua 1700-luvulla akateemisen kiinnostuksen kohteeksi. Af Forselles pitää nykyistä digitaalisten kirjastojen ja arkistojen kehitystä merkittävänä linjavetona. Tieteellisen tutkimuksen sisällössä näkyy selvästi, mitä digitoidaan, mitä tallennetaan pysyvästi, mitä julkaistaan elektronisena ja mitä on avoimesti käytössä verkossa.
Af Forselles on ollut useiden kansainvälisten konferenssien ohjelmatoimikuntien jäsen. Hän on muun muassa Suomen Oppihistoriallisen Seuran puheenjohtaja ja Tieteellisten seurain valtuuskunnan (TSV) hallituksen jäsen (varapuheenjohtaja 2015–). Hänellä on ollut useita luottamustehtäviä tieteellisissä seuroissa, säätiöissä, kulttuuri-instituuteissa, museoissa ym. Hän toimi muun muassa useita vuosia Kansalliskirjaston johtokunnan, Erikoiskirjastojen neuvoston, Seurasaari säätiön johtokunnan sekä Tieteen päivien 2017 ohjelmatoimikunnan jäsenenä.
Af Forselles palkittiin vuonna 1997 Ruotsalais-suomalaisen kulttuurisäätiön kulttuuripalkinnolla.
Julkaisuja (Open Access)

The Emergence of Finnish Reading and Book Culture in the 1700s'. Ed. Cecilia af Forselles & Tuija Laine, Studia Fennica Litteraria, Helsinki 2017 (2010). https://oa.finlit.fi/site/books/10.21435/sflit.5/
Englanninkieliset käännökset. Kalevalan muuttuvat ylikansalliset tehtävät – Kalevala maailmalla. Helsinki: SKS. 2012. http://kalevalamaailmalla.kalevalaseura.fi/kategoria/englanti/
Adolf Erik Nordenskiöld (1832–1901).
Olaus Magnus (1490–1557).
Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kirjasto.
Oral Tradition and Book Culture. Helsinki: SKS 2018. https://oapen.org/search?identifier=1002532
Aiheesta muualla

Cecilia af Forselles. 375 humanistia 14.9.2015. Helsingin yliopisto.
http://www.finlit.fi/fi/tutkimus/loyda-asiantuntija/cecilia-af-forselles#.Veqa_5cYM80 (Arkistoitu – Internet Archive)
Forsellesin luento. Muutos, muisti ja kertomus (Suomi 100. Sävelin, sanoin ja kuvin 1917). Tieteenpäivät 12.1.2017. https://www.youtube.com/watch?v=Z2S37Ze6a7I
Forsellesin haastattelu. Kirjastokaista.
http://www.tsv.fi/sites/tsv.fi/files/media/Puheenjohtajat%202015_1.pdf
Callaon alue

Alue Perun kartalla
Callaon alue on yksi Perun hallinnollisista alueista. Se kattaa käytännössä Liman satamakaupungin Callaon ja saaria sen edustalla, Tyynellämerellä.
Alueen pinta-ala on 147 neliökilometriä. Vuoden 2017 väestönlaskennassa sen asukasluku oli 994 494.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aluehallinnon portaali (espanjaksi)
Perun alueet ja niiden pääkaupungit
Amazonas: Chachapoyas
Ancash: Huaraz
Apurímac: Abancay
Arequipa: Arequipa
Ayacucho: Ayacucho
Cajamarca: Cajamarca
Callao: Callao
Cusco: Cusco
Huancavelica: Huancavelica
Huánuco: Huánuco
Ica: Ica
Junín: Huancayo
La Libertad: Trujillo
Lambayeque: Chiclayo
Lima: Huacho
Liman metropolialue: Lima
Loreto: Iquitos
Madre de Dios: Puerto Maldonado
Moquegua: Moquegua
Pasco: Cerro de Pasco
Piura: Piura
Puno: Puno
San Martín: Moyobamba
Tacna: Tacna
Tumbes: Tumbes
Ucayali: Pucallpa
Lake of the Woods

| Lake of the Woods |
| --- | --- |

Valtiot:   Kanada  Yhdysvallat
Paikkakunta:  Ontario, Manitoba ja Minnesota
Koordinaatit:  49°05′25″N, 95°14′20″W
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Winnipegjoki
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  323 m 
Pituus:  110  km
Leveys:  95  km 
Pinta-ala:  4 350 km² 
Suurin syvyys:  64 m
 fiLake of the Woods 
Lake of the Woods (ransk. Lac des Bois, suomeksi toisinaan Metsäjärvi) on laaja järvi Yhdysvaltain ja Kanadan rajalla. Järvi ulottuu Manitoban ja Ontarion provinsseihin sekä Minnesotan osavaltioon. Järvi erottaa Minnesotan Northwest Anglena tunnetun osan muusta osavaltiosta siten, että sinne pääsee maitse vain Kanadasta. Northwest Angle on Alaskaa lukuun ottamatta Yhdysvaltain pohjoisin paikka.
Lake of the Woodsiin laskevat Rainyjoki sekä Shoal- ja Kakagijärvet. Lisäksi siihen laskee useita pienempiä jokia. Järvi laskee vetensä Winnipegjokeen ja sitä kautta Winnipegjärveen.
Maantiede

Lake of the Woods on yli 110 kilometriä pitkä ja leveä. Sen pinta ala on 4 350 neliökilometriä. Järvessä on yli 14 500 saarta, ja järvellä on rantaviivaa lähes 104 600 kilometriä – pisin rantaviiva kaikista Kanadan järvistä, vaikka osa järvestä ei olekaan Kanadan puolella ja vaikka Kanadassa on suurempiakin järviä.
Järven lukuisat saaret tarjoavat suojaisan pesimäalueen uhanalaisille lajeille, kuten amerikantyllille (Charadrius melodus) ja amerikanpelikaanille (Pelecanus erythrorhynchos). Järvellä pesii myös parisataa valkopäämerikotkapariskuntaa.
Hallinto

Järvi on kansainvälinen vesialue, joten sen vedenpinnan korkeutta säätelee International Lake of the Woods Board -lautakunta, joka on osa International Joint Commissionia. Jo niinkin varhain kuin vuonna 1912 järven vedenpinnan korkeus oli huolenaihe, ja 1919 Ontarion ja Kanadan hallintoelimet muodostivat vedensäätelyä hallinnoivan lautakunnan. Yhdysvallat ja Kanada solmivat vuonna 1925 sopimuksen, Lake of the Woods Convention and Protocol, jonka perusteella järven pintaa säädeltäisiin IJC:n suositusten mukaan. vedenpinnan korkeuden jatkuva säätely 323,47–321,87 metrin välillä on edelleen Kanadan ja Ontarion muodostaman lautakunnan vastuulla. Mikäli järven vedenpinnan korkeus ylittää enimmäisarvot, toimenpiteistä sovitaan kansainvälisen lautakunnan kanssa.
Asutuskeskuksia järven rannalla > Minnesota

Angle Inlet
Baudette
Warroad
Asutuskeskuksia järven rannalla > Ontario

French Portage Narrows
Keewatin
Kenora
Minaki
Sioux Narrows
Rainy River
Asutuskeskuksia järven rannalla > Manitoba

Middlebro
Saaret > Alneaun niemimaa

Suurin yksittäinen maamuodostelma järvellä on Alneaun niemimaa (Alneau Peninsula). Kapea kannas yhdistää niemimaan kaakkoiskulmastaan mannermaahan. Kannaksen halki on kaivettu Turtle Portage -niminen kanava, ja Alneausta tuli siten saari. Kanava on sittemmin täytetty, ja pienveneet siirretään nykyisin maitse kannaksen ylitse.
Alneau on noin 32 kilometriä pitkä ja noin 16 kilometriä leveä. Niemimaalla on yhteensä yli 80 järveä, joista suurin on Arrow Lake.
Alneaun niemimaa on nimetty ranskalaisen katolisen jesuiittasaarnaajan Jean-Pierre Alneaun mukaan. Hän menehtyi siouxintiaanien käsissä Lake of the Woods -järvellä 8. kesäkuuta 1736. Warroadin kaupungin katolinen kirkko Father Aulneau Memorial Church on nimetty hänen muistolleen.
Saaret > Muita saaria

Big Island
Bigsby Island
Oak Island, Minnesota
Flag Island, Minnesota
Penasse Island — entinen American Point, alun perin Yhdysvaltain pohjoisin kohta ja pohjoisin postitoimisto
Magnuson's Island — Fort Saint Charlesin sijaintipaikka