stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jääski
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Nevalainen, Maija (toim.): Viljaa ja voimaa : kyläkirja Jääsken Rouhialan koulupiiristä. Rouhialan kirjatoimikunta, 1996. ISBN 952-90-8084-0.
| n k Leningradin alueen kaupungit ja taajamat |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Antrea  Boksitogorsk  Enso  Hatsina  Ivangorod  Jaama  Kiriši  Koivisto  Kommunar  Korotka  Koskenala  Käkisalmi  Laukaa  Lotinapelto  Lomkka  Lupana  Olhava  Pella  Pikaljovo  Pähkinälinna  Seuloskoi  Sierattala  Sjasstroi  Slantsy  Sosnovyi Bor  Tihvinä  Tusina  Uuras  Uusi-Laatokka  Viipuri  Volossova  |  |
| Kaupunkityyppiset taajamat |  Budogoštš  Haisevaisi  Imeni Morozova  Imeni Sverdlova  Jefimovski  Johannes  Jääski  Kaarlahti  Kuismala  Lepäsi  Naasia  Namkku  Nikolski  Orinansavotta  Paulova  Priladožski  Punaporu  Rahja  Raivola  Rjabovo  Siiverska  Svirstroi  Taaitsa  Toksova  Tolmatšovo  Tuprova  Uljana  Vaaseni  Vahriselkä  Viiritsa  Vornasuo  Voznesenje  |  |
Jääski
| --- | --- |
Kylät: Ahola • Ahtiala • Ahvola • Eevala • Einola • Haikola • Hallikkala • Hirsilampi • Hyppölä • Hämälälä • Ihalempiälä • Jakola • Jakovala • Järvenkylä • Kamajauhola • Kaplahala • Kasila • Kemppilä • Kiljolanmaa • Kirkonkylä • Kiurula • Kokkola • Kostiala • Kuurmanpohja • Kyyrölä • Kärenniemi • Kärkkäälä • Kärättilä • Laitila • Laukkala • Littula • Lokkarila • Lottola • Meltola • Myllölä • Niemi • Näträmälä • Oravala • Pajarila • Patjaala • Pelkola • Penttilä • Pieppola • Puujalka • Päähkälä • Ranssila • Riikola • Rikkola • Rossila • Rouhiala • Räikkölä • Seppälä • Soperonmaa • Suikkala • Sunila • Teppanala • Tollola • Velkula • Vetelälä • Virola • Virolansalo
Muut: Enso
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit: Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat: Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat: Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt: Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet: Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan: Hanko
osin: Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 : Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
Jääsken kirkonkylää Vuoksen varrella vuoden 1900 tienoilla.
Vuoksi Lesogorskissa vuonna 2014
Talo Vuoksen rannalla, Lesogorski vuonna 2014.
Osinkotuotto

Osinkotuotto (osinkotuottoprosentti) tarkoittaa osakkeelle maksettavan osingon määrää suhteessa osakkeen hintaan.
Osinkotuotto ilmoitetaan Suomessa nykyisin efektiivisenä tuottona eli kuinka monta prosenttia osinko on osakkeen markkinahinnasta. Aiemmin osinkotuotto ilmoitettiin kertomalla, kuinka monta prosenttia osinko oli osakkeen nimellisarvosta.
Pörssiosakkeiden osinkotuotto

Pörssiosakkeen osinkotuotto tarkoittaa osinkoa suhteessa osakkeen pörssikurssiin. Osakkeita, joiden osinkotuottoprosentti on korkea, kutsutaan toisinaan arvo-osakkeiksi.
Monet sijoittajat arvostavat osinkotuottoa. Pörssiyhtiön jakama korkea osinko tuo osakekurssille tasaisuutta ja suojaa markkinaromahduksissa. Osingon kasvulla on tapana nostaa yhtiön pörssikurssia. Pitkällä aikavälillä osingon kasvuvauhdin ja osakkeen arvonnousun korrelaatio on mm. Helsingin pörssissä ollut erittäin vahva.
Tulokseen nähden korkea osinko (osinkosuhde) voi kuitenkin kieliä siitä, ettei yhtiö tarvitse rahaa kasvuun, mikä vaimentaa tulevaisuuden odotuksia. Toisinaan korkeat osingot aiheuttavat huolta siitä, että yritykset eivät käytä voittojaan investointeihin riittävästi, vaan rahat kuluvat osingonjakoon.
Sijoittaja voi tulkita pörssiyhtiöiden keskimääräisestä osinkotuottoprosentista osakkeiden yleistä arvostustasoa. Korkea osinkotuottoprosentti voi merkitä sitä, että osakkeet ovat halpoja. Alhainen osinkotuottoprosentti taas voi merkitä kurssihuippua ja vaaran merkkiä sijoittajille. Toisaalta se voi olla seuraus yhtiöiden osingonmaksukyvyn katoamisesta laman vuoksi.
Nimellinen osinkotuotto

Osinkotuotto eli osinkoprosentti ilmoitettiin Suomessa aiemmin nimellistuottona eli prosentteina osakkeen nimellisarvosta. Koska pörssikurssit yleisesti ylittivät osakkeiden nimellisarvon, sijoituksen todellinen efektiivinen tuotto oli tavallisesti pienempi kuin osinkoprosentti. Osinkoprosentti ylitti efektiivisen tuoton vain silloin, kun osakkeiden hinta alitti niiden nimellisarvon.
1970-luvulla harvat yhtiöt Suomessa uskalsivat näyttää korkeaa osinkoprosenttia. Jotta osinkoprosentti voitiin pitää samana ja siitä huolimatta kasvattaa osinkoa, yhtiöt nostivat osakkeiden lukumäärä osakeanneilla. Annissa osakkeenomistajat saivat lisää osakkeita joko ilmaiseksi tai edullista maksua vastaan. Vaikka osakekohtainen osinko ja siten osinkoprosentti pysyivät entisellään, osingonmaksun kokonaissumma nousi, koska osakkeita oli annin jälkeen enemmän.
Otalammen työväentalo

| Otalammen työväentalo |
| --- | --- |
 Otalammen työväentalo
Osoite:  Ratatie 13
Sijainti:  Vihti, Otalampi
Koordinaatit:  60°24′20″N, 024°29′30″E
Rakennustyyppi:  työväentalo, kokous- ja juhlatila
Valmistumisvuosi:  1934
Urakoitsija:  Kustaa Suomi
Omistaja:  Otalammen työväenyhdistys ry
Julkisivumateriaali:  Hirsi
Otalammen työväentalo
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Otalammen työväentalo on Vihdin Otalammella, osoitteessa Ratatie 13 sijaitseva työväentalo.
Vihdin Otalammen Työväenyhdistys perustettiin marraskuussa 1906. Jäseniä oli 60, joista 20 oli naisia. Toiminta aloitettiin vaihdemies K. Vikmanilta vuokratussa huoneessa. Myöhemmin yhdistys osti Vikmanin huvilan ja laajensi sitä useaan otteeseen. 1. marraskuuta 1928 yhdistys osti omaksi vuokratontin, jolla talo sijaitsi. Vuonna 1932 asetettiin rakennustoimikunta johtamaan uuden työväentalon suunnittelua ja rakentamista. Perustustyöt tehtiin vuonna 1933. Rakennusurakan voitti itselleen Kustaa Suomi 10 700 markan tarjouksellaan. Rakennustyöt aloitettiin toukokuussa 1934 ja avajaisia vietettiin jo saman vuoden syyskuun lopulla. Avajaisissa väkeä oli ahtautunut juhlasaliin yli 500 henkeä.
Toiminta oli vilkasta 1930-luvun loppupuolella, pidettiin iltamia ja esitettiin näytelmiä. Sota-aikanakaan toiminta ei loppunut täysin ja sotien jälkeen yhdistys järjesti iltamia sitäkin ahkerammin: vuonna 1945 oli 29 erilaista iltamaa. Työväentaloa kunnostettiin keväällä 1939, jolloin ravintolatila uusittiin kokonaan. Muiden tilojen ovet ja ikkunat uusittiin ja saliin teetettiin uudet taittuvat istuimet. 1960-luvulla toiminta hiljeni ja työväentalo pääsi huonoon kuntoon. Seuraavan vuosikymmenen alussa yhdistys aloitti rakennuksen kohentamisen ja 1980-luvulla koko talo kunnostettiin ja saatettiin ajan vaatimusten mukaiseen kuntoon.
Nykyään talo toimii Otalammen työväenyhdistys r.y:n kokous- ja juhlatilana. Työväentalo on myös vapaasti vuokrattavissa kokous ja juhlakäyttöön. Se onkin suosittu hääpaikka ja kyläläisten kokoontumispaikka.
Aiheesta muualla

Otalammen työväentalon Facebooksivut
Otalammen työväenyhdistyksen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kaikki rakastavat

| Kaikki rakastavat |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Valentin Vaala
Käsikirjoittaja:  Valentin Vaala Topo Leistelä
Perustuu:  Jussi Roudan luonnokseen
Tuottaja:  Matti Schreck
Säveltäjä:  Into Arpa, Pekka Akimov
Kuvaaja:  Theodor Luts
Leikkaaja:  Valentin Vaala
Lavastaja:  Ossi Elstelä
Pääosat:  Ansa Ikonen Tauno Palo Birgit Nuotio Jalmari Rinne
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Suomi-Filmi
Ensi-ilta:  24. marraskuuta 1935
Kesto:  80 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  883 161 mk
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Yläkuva: Kirsti (Birgit Nuotio) rantakalliolla.
Alakuva: Elokuvan subrettipari Hiski (Matti Lehtelä) ja Kaisu (Elna Hellman).
Arvo (Tauno Palo) ja Sirkka (Ansa Ikonen) tunnelmoivat ravintolan terassilla.
Kaikki rakastavat on Valentin Vaalan ohjaama suomalainen mustavalkoinen komediaelokuva vuodelta 1935.
Kesäinen teos on ensimmäinen Ansa Ikosen ja Tauno Palon 12 yhteiselokuvasta. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat saariston täysihoitolaan, jossa rakastavaisten Sirkka Mareksen ja Arvo Lähteen onnea uhkaavat juonittelut, ja lisäksi molempien äidit ovat mitättömästä syystä verivihollisia keskenään.
Juoni

Tarina alkaa ravintolasta kesäisessä Hangossa. Sirkka Mares, Arvo Lähde, Kirsti Kallio ja insinööri Karma viettävät iltaansa railakkaissa tunnelmissa. Kirsti on ihastunut Arvoon, joka taas on kiinnostuneempi Sirkasta. Sirkalla ja Arvolla on romanttinen kahdenkeskinen hetki ravintolan terassilla. Tarina jatkuu saaristossa, jossa Maresten perheellä on kesähuvila. Arvo saapuu äitinsä kanssa viettämään kesää huvilan vieressä sijaitsevaan täysihoitolaan. Sirkan äiti Kielo Mares ja Arvon äiti Gustava Lähde ovat riidoissa keskenään edellistalvisen skandaalin takia: molemmat naiset sattuivat nimittäin käyttämään samaa pöytäliinamallia. Gustava ei hyväksy Arvon ja Sirkan kuhertelua, vaan vaatii poikaansa tutustumaan saarelle saapuneeseen Kirstiin.
Kun Sirkka on melomassa kanootilla, insinööri Karma ajaa moottoriveneellään liian lähelle, jolloin Sirkka kellahtaa mereen. Karma on kovasti pahoillaan ja vie tytön kasinolle. Myös Arvo ja Kirsti ovat kasinolla. Arvo on mustasukkainen, kun Karma vie Sirkan tanssimaan. Rahapulassa oleva taiteilija Sydänmurto ja täysihoitolan johtaja Josefina ovat niin ikään kasinolla. Sirkka, Arvo, Kirsti ja Karma lähtevät moottorivenekilpa-ajoon. Kirsti ja Arvo haaksirikkoutuvat pienelle kalliosaarelle. Sirkka ja Karma palaavat kasinolle. Sirkan isän, Salomon Mareksen, pitäisi olla kaupungissa hoitamassa asioita, mutta hänpä onkin kasinolla. Lopulta Salomon, Sirkka ja Karma lyöttäytyvät Sydänmurron ja Josefinan seuraan. Ajan muoti-iskelmä Inke-pinke-parlevuu raikaa kesäyössä.
Kun Kirstiä ja Arvoa ei kuulu täysihoitolaan, Gustava lähtee pelastuspartion kanssa etsimään. Mukaan tulee Sirkan katoamisesta huolestunut Kielo. Kirsti ja Arvo löydetään pian, mutta Gustava ja Kielo unohtuvat saarelle, sillä Arvolla on kiire löytää Sirkka. Kun Arvo kohtaa jälleen Sirkan täysihoitolan rannassa, Kirsti ymmärtää heidän välillään roihuavat tunteet ja vetäytyy syrjemmälle. Gustava ja Kielo ovat löytäneet saaressa yhteisen sävelen ja ovat jälleen ystäviä. Lopussa Sirkka ja Arvo suutelevat huvimajassa. Kirsti ja Karma ovat myös löytäneet toisensa, ja suudelmia vaihdetaan merellä kiitävässä moottoriveneessä.
Juoneen kuuluvat myös renki Hiski ja piika Kaisu, jotka rakentelevat omaa nihkeästi etenevää romanssiaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ansa Ikonen  | … |  Sirkka Mares   |
|  Tauno Palo  | … |  Arvo Lähde   |
|  Birgit Nuotio  | … |  Kirsti Kallio   |
|  Jalmari Rinne  | … |  insinööri Karma   |
|  Elna Hellman  | … |  Kaisu   |
|  Matti Lehtelä  | … |  Hiski   |
|  Eine Laine  | … |  Kielo Mares   |
|  Yrjö Tuominen  | … |  Salomon Mares   |
|  Kirsti Suonio  | … |  Gustava Lähde   |
|  Uuno Laakso  | … |  "Oma" Into Sydänmurto   |
|  Martta Suonio  | … |  Josefina, Pensionat Rauhan emäntä   |
|  Aino Lohikoski  | … |  Liinu   |
|  Harry Bergström  | … |  haitaristi   |
|  Kaarlo Hiltunen  | … |  mies ravintolassa   |
|  Kyösti Käyhkö  | … |  mies ravintolassa   |
|  Siiri Angerkoski  | … |  ruotsinkielinen vanhapiika pensionaatissa   |
|  Kaarlo Saarnio  | … |  kuuro rehtori   |
|  Eija Hiltunen  | … |  nainen Kasinon ravintolassa   |
|  Topo Leistelä  | … |  mies Kasinon terassilla   |
|  Aksella Luts  | … |  tanssija Kasinon terassilla   |
|  Matti Aulos  | … |  Kasinon portieeri   |
|  Pippa Haikala  | … |  ruusujenmyyjätyttö   |
|  Lauri Ovaska  | … |  vokalisti   |
Tuotanto

Elokuvan käsikirjoittivat Valentin Vaala ja Topo Leistelä. Pohjana on kirjailija Teuvo Pakkalan pojan, arkkitehti Erkki Pakkalan eli nimimerkki Jussi Roudan luonnos.
Suomi-Filmin Siltalan pehtoori (1934) oli ollut kaupallinen menestys, ja sen näyttelijöitä kiinnitettiin myös Kaikki rakastavat -elokuvaan. Kaikki rakastavat on kolmas Birgit Nuotion kuudesta elokuvatehtävästä. Subrettiparin Hiski (Matti Lehtelä) ja Kaisu (Elna Hellman) esittäjäpariskunta seikkailee samankaltaisissa rooleissa myös Siltalan pehtoorissa.
Kaikki rakastavat kuvattiin kesä–marraskuussa 1935 Helsingissä Käringholmissa ja Hangossa hotelli Bellevuen terassilla. Studiona oli Suomi-Filmin Vironkadun studio Helsingin Liisankadulla.
Elokuvatarkastamo ei hyväksynyt kohtauksia, joissa Hiski lyö Kaisua takapuolelle eikä myöskään Hiskin syljeskelyjä, ja elokuvasta poistettiin yhteensä kaksitoista metriä.
Vastaanotto

Kaikki rakastavat oli kaupallisesti vuoden 1935 toiseksi menestynein elokuva.
Aikalaiskriitikot kehuivat Vaalan ohjausta, mutta pitivät elokuvan juonta melko heppoisena. Uuden Suomen kriitikko näki teoksen ansiot elokuvallisuudessa ja kohtausten pirteydessä. Ilta-Sanomissa arvioitiin Vaalan työtä: ”Hänellä on todella filmaattinen näkemys, kiinteä ote kuvattavaansa ja herkkä tilannekomiikan taju” ja Göran Stjernschantz Svenska Pressenissä: ”Alla älska är ett försök till salongskomedi i kontinental miljö. På den punkten misslyckas firman.” (Kaikki rakastavat on yritys salonkikomedian suuntaan mannermaisessa miljöössä. Siitä näkökulmasta yhtiö epäonnistuu.) Kriitikko korosti elokuvan jakautuneisuutta hyviin osiin ja toisaalta mauttomuuksiin. Aamulehden arvostelija oli yksi harvoista aikalaiskriitikoista, joka ennusti Paloa ja Ikosta suomalaisen elokuvan tulevaisuuden tähdiksi.
2000-luvun kriitikot ovat todenneet, että elokuva on tehty heijastamaan uuden modernin ajan huolettomuutta. Aikakauden poliittiset jännitteet eivät kuvastu elokuvan ylemmän keskiluokan elämästä ja sen pienistä ristiriidoista.
T. L. Osborn

T. L. Osborn vuonna 2001.
Tommy Lee "T. L." Osborn (23. joulukuuta 1923 Pocasset, Oklahoma – 14. helmikuuta 2013) oli tunnettu yhdysvaltalainen helluntaievankelista, kirjailija ja opettaja, jonka palvelutyön keskus oli vakiintunut Tulsaan, Oklahomaan. Julistuksessaan hän korosti voimakkaasti kristinuskon positiivista sisältöä.
Kuudenkymmenen vuoden mittaisen palvelutehtävänsä aikana Osborn julisti evankeliumia yli 70 maassa. Hän kävi kolme kertaa myös Suomessa. Viimeisen kerran hän piti kokoussarjan Helsingin jäähallissa 15.–18. elokuuta 1996.
Osborn aloitti palvelutehtävänsä 1940-luvun alussa. Vuonna 1947 hän kuului ensimmäisiin niin sanotun parantamisherätyksen (Healing Revival) evankelistoihin, jotka yhdistivät toiminnassaan evankeliumin julistuksen ja sairaiden puolesta rukoilemisen eli uskolla parantamisen. Osborn oli myös ensimmäisiä lähetyssaarnaajia, joka järjesti evankelioimistilaisuuksia avoimilla kentillä ja puistoissa julistamassa kristinuskon sanomaa ei-kristittyjen keskuudessa.
Yhdessä vaimonsa Daisy Osbornin kanssa Osborn kiersi pitämässä eri puolilla maailmaa suuria massakokouksia eli "ristiretkiä", kuten he niitä kutsuivat. Daisy Washburn Osborn kirjoitti viisi kirjaa. Hänet tunnettiin räväkkänä naisasianaisena, jolla oli tapana sanoa: "Kyllä, minulla on kohtu. Mutta minulla on myös aivot." Myös T. L. Osborn nosti saarnoissaan ja kirjoissaan naisten omanarvontuntoa sinnikkäästi. Daisy Osborn kuoli vuonna 1995, minkä jälkeen T. L. Osborn jatkoi evankelioimiskokoustensa pitämistä yksinään vielä 2000-luvulle saakka.
Tuhansia sanotaan tulleen uskoon tai kokeneen parantuneensa Osbornin tilaisuuksissa. Osbornin mukaan kristinusko ilman ihmeitä "on vain uskonto muiden joukossa". "Jumalaan ei tarvitse uskoa, ellei hän tee samoja tekoja tänään kuin Raamatun aikana", julisti evankelista viimeisellä Suomen-vierailullaan.
Nykyään Osbornien palvelutyötä jatkaa Osborn Ministries Internationalin nimissä heidän ainoa tyttärensä, vuonna 1947 syntynyt LaDonna Osborn.
Teokset > Suomennetut teokset

Maan äärten evankelioiminen: Jumalan vertaansa vailla oleva järjestelmä maailman evankelioimiseksi (Frontier Evangelism with Miracles of Healing, 1955). Suom. Helvi Taponen. Ristin Voitto, 1960.
Kolme avainta Apostolien tekoihin (3 Keys to the Book of Acts, 1960). Suom. Taito Seila. Kuva ja Sana, 1961. ISBN 951-585-030-4.
Hätähuuto (Impact, 1961). Suom. Aune Lehtisalo. Kuva ja Sana, 1962.
Kirkosta kadulle (Outside the Sanctuary. The Case for Soulwinning, 1969). Suom. Leo Meller. Kuva ja Sana, 1969.
Sinne missä ihmiset ovat. Suom. Rauno Luoto. Tikkurila: Ristin Voitto, 1970. ISBN 951-605-321-1.
Tästä eteenpäin. Toim. Leo Meller. Kuva ja Sana, 1970.
Sinä olet Jumalan paras (You Are God’s Best, 1984). Suom. Aino Helin. Uskon Sanan Kustannus, 1987. ISBN 951-95790-5-2.
Suuri rakkauden suunnitelma (The Big Love Plan, 1984). Suom. Aino Helin. Uskon Sanan Kustannus, 1988. ISBN 951-8918-02-3.
Sairaat paranevat: elävä klassikko (Healing The Sick, 1951). Suom. Aino Helin. Uskon Sanan Kustannus, 1990. ISBN 951-8918-12-0.
Sinua odotetaan (Soulwinning. A Classic on Evangelism, 1963). Suom. Risto K. Träff. Vantaa: Aika, 1996. ISBN 951-606-439-6.
Turvassa (The Message That Works: What We Have Told Millions in 73 Nations for 53 Years, 1997). Suom. Hannu Rossi. Kuva ja Sana, 2000. ISBN 951-585-076-2.
Elä rohkeasti nyt: Jumalan unelma sinulle (The Power of Positive Desire, 1996). Suom. Merja Jauhiainen. Vaasa: Helmi Media, 2009. ISBN 978-952-5817-11-9.
Teokset > Suomentamattomia teoksia

Biblical Healing (1954)
The Purpose of Pentecost (1963)
How to Be Born Again (1977)
In His Name (1981)
Faith Speaks (1982)
One Hundred Divine Healing Facts (1983)
Receive Miracle Healing (1984)
The Gospel According to T. L. & Daisy. Classic Documentary (1985)
The Best of Life (1986)
There’s Plenty for You (1986)
The Good Life (1994)
Miracles: Proof of God's Love (2003)
If I Were a Woman (2011)
Legacy of Faith Collection (2011)
Health Renewed: The Source of Sickness and God's Redemptive Plan (2012)
Heikki Kahila

| Heikki Kahila |
| --- | --- |
 Heikki Kahila vuonna 2013
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. elokuuta 1936 (ikä 88) Varkaus
Heikki Tauno Kahila (s. 7. elokuuta 1936 Varkaus) on suomalaisen televisiohistorian tunnetuimpia uutisankkureita. Hän työskenteli Yleisradion pääuutislähetyksissä 14 vuotta 1960–1970-luvulla.
Ura

Kahila aloitti toimittajana Ylen uutisissa vuonna 1962. Uutisten lukijana hän työskenteli kesään 1978 saakka. Sen jälkeen hän juonsi muun muassa Hyvä Suomi -ohjelmaa ja muita reportaasiohjelmia. Vuosina 1981–1997 hän toimi Ylen viihdetoimituksessa tuottajana ja toimittajana.
Kahila lauloi myös Songilo-lauluyhtyeessä yhdessä tunnettujen televisioesiintyjien Aarre Elon, Jukka Virtasen, Alpo ”Apeli” Halisen ja Jani Uhleniuksen kanssa. Hän on juontanut useita televisio-ohjelmia, kuten Yhden illan juttu ja Kesäillan valssi ja esiintyi muun muassa cameoroolissa lasten televisioelokuvassa Villahousupakko sekä useissa muissa elokuvissa. 1980- ja 1990-luvuilla Heikki Kahila työskenteli tuottajana ja toimittajana TV1:n Viihdetoimituksessa.
Vuonna 2000 virallisesti eläkkeelle jäänyt Kahila pyrkii nyttemmin edistämään paritanssia, toimii ravintolaviihteen käsikirjoittajana, kolumnistina  ja viihdekonsulttina. Hän toteutti vaimonsa Pia Kahilan kanssa vuonna 2005 Seinäjoen kaupunginteatteriin tanssimusikaalin, joka pohjautui vanhoihin Suomi-filmeihin.
Elokuvarooleja

Pähkähullu Suomi (1967)
Vodkaa, komisario Palmu (1969)
Kahdeksas veljes (1971)
Saatanan radikaalit (1971)
Kiljusen herrasväki (1981)
Salaisen agentin äiti (1987)
Vääpeli Körmy – taisteluni (1994)
Siivoton juttu (1997)
Hotelli Voodoo (1997)
Teoksia

Ääneen elettyä. Gummerus 2013. ISBN 978-951-20-9260-4
Tunnustuksia

Kahila voitti Telvis-palkinnon parhaana miespuolisena televisioesiintyjänä vuosina 1970–1977.
Vuonna 2012 Kahila palkittiin elämäntyöstään Kultaisella Venlalla.
Yksityiselämä

Heikki Kahilan nuorempi veli Matti (1946–2019) oli tunnettu DJ ja karaokeisäntä.
Aiheesta muualla

Itse asiassa kuultuna Heikki Kahila, 1.5.2020
Karismaattinen uutisikoni Heikki Kahila hurmaa James Bondina
Heikki Kahila Elonetissä.
Heikki Kahila Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva 2  Elonet  Yle
Otoskooppi

Otoskooppi (kreik. us ’korva’ + kr. skopein ’katsella’) eli korvantähystin on lääketieteellinen laite, jota käytetään pääasiassa korvien tutkimiseen. Terveydenhuollon ammattilaiset käyttävät otoskooppeja sairauksien seulontaan säännöllisten tarkastusten aikana ja myös korvan oireiden tutkimiseen. Otoskooppi antaa potentiaalisen kuvan korvakäytävästä ja tärykalvosta. Yleisimmin käytetyt otoskoopit koostuvat kahvasta ja päästä. Pää sisältää valonlähteen ja yksinkertaisen pienitehoisen suurennuslasin.  Otoskooppeja käytetään myös potilaiden nenän ja kurkun yläosan tutkimuksissa.
Käännös suomeksi
Kaikkien pyhien kirkko (Viipuri)

Kaikkien pyhien kirkko oli ortodoksinen kirkko Viipurissa Ristimäen kaupunginosassa sijainneella Ristimäen hautausmaalla. Se palveli hautausmaakirkkona.
Kaikkien pyhien kirkon rauniot
Rakentaminen

Kaikkien pyhien kirkon suunnittelivat arkkitehdit Nikodim Nikulin ja Uno Ullberg. Kirkko rakennettiin tiilistä ja rapattiin vaaleaksi. Kirkon rakentamisen rahoitti kauppaneuvos F. I. Sergejeff. Viipurin hiippakunnan piispa Aleksanteri vihki kirkon käyttöön vuonna 1936.
Ulkoasu ja sisustus

Tyyliltään kirkko edusti muinaisvenäläistä Novgorodin-Pihkovan alueen tyyliä. Malliltaan kirkko oli kuutio, jonka alttarin puoleisessa päässä oli puolipyöreä apsis ja vastakkaisella seinällä nelikulmainen sisäänkäynti. Kirkkosalin katon keskellä oli yksi iso sipulikupoli, jonka räystästä kiersi kaariaiheinen koristemuuraus. Kirkko muistutti paljon Vammelsuun kirkkoa Uudellakirkolla.
Kaikkien pyhien kirkon ikonostaasi ja muu sisustus olivat peräisin vuonna 1924 lakkautetusta Viipurin Havin kirkosta. Kirkon pinta-ala oli 300 m².
Kohtalo

Kaikkien pyhien kirkko raunioitui pahoin talvisodassa. Takaisinvaltauksen jälkeen vuosina 1942-1943 suunniteltiin tiilisen rukoushuoneen rakentamista kirkon rauioita hyväksi käyttäen, mutta alueluovutukset jättivät suunnitelman toteuttamatta.
Ristimäen aikaisempi kirkko

Ristimäen hautausmaalla oli ollut ortodoksikirkko jo ennen Kaikkien pyhien kirkon rakentamista. Viipurin pääkirkkoa korjattiin vuosina 1863-1866 ja korjaustöiden ajaksi rakennettiin väliaikainen puukirkko, joka korjaustöiden valmistuttua siirrettiin Ristimäen hautausmaalle. Kirkko vihittiin Jumalanäiti Kaikkien murheellisten ilo-ikonille. Tämä kirkko ryöstettiin ja poltettiin vuonna 1917. Lisäksi vuonna 1918 Ristimäen hautausmaalle valmistui hirsinen Kaikkien pyhien muistolle pyhitetty rukoushuone.
Aiheesta muualla

Luovutetun alueen ortodoksiset seurakunnat (Arkistoitu – Internet Archive)
Satu Kaikkonen

Satu Kaikkonen (s. 1967) on suomalainen runoilija. Koulutukseltaan hän on kasvatustieteiden maisteri. Kaikkonen on visuaalisen ja aseemisen runouden tekijä. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu lyriikkaa, äänirunoutta ja abstraktia sarjakuvaa.
Kaikkosen teoksia on julkaistu useissa kansainvälisissä runous- ja kirjallisuuslehdissä sekä verkkojulkaisuissa, ja hän on osallistunut visuaalista runoutta esitteleviin näyttelyihin Yhdysvalloissa, Unkarissa, Isossa-Britanniassa, Venäjällä ja Suomessa. Hän käyttää runojen materiaalina valokuvia, piirroksia, maalauksia, kirjoista ja lehdistä leikattuja tekstejä, yksittäisiä sanoja ja kirjaimia sekä eri fontteja. Hän sanoo että taustalla on aina jokin syvempi idea, eikä hän tee kuvia kuvien vuoksi.