stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jaakko Paalasmaa

Kauppaneuvos Jaakko Paalasmaa (1982)
Jaakko Samuli Paalasmaa (19. joulukuuta 1924 Helsinki – 15. helmikuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Paalasmaan vanhemmat olivat rovasti Väinö Gunnar Paalasmaa, aiemmin Solin, ja Aino Aleksandra Bäckman ja puoliso vuodesta 1945 Ellen Elina Taskila. Paalasmaa kävi kansakoulun ja neljä luokkaa keskikoulua, mutta suoritti sittemmin monia kursseja ja ammattitutkintoja.  Hän oli Valtion turveteollisuuden keskusvaliokunnan Oulun ja Lapin läänien aluevalvoja 1945–1947, työntutkija Oulun Kauppa Oy:ssä, Oy H. W. Snellman Ab:ssa, Osuuskauppa Arinassa ja Ville Mattinen Oy:ssä 1948 ja Tehomenekki-konsultti 1949–1950.
Keskon palveluksessa Paalasmaa oli työntutkija pääkonttorin neuvontaosastolla 1950–1952, rationalisointi- ja koulutustoimiston päällikkö 1953–1954, järjestelyosaston apulaisosastonjohtaja, henkilökunnan päällikön apulainen 1955–1957, Iisalmen konttorin johtaja 1957–1968, keskusvaraston johtaja 1968–1976 ja Joensuun konttorin johtaja vuodesta 1976. Iisalmen kaupunginvaltuuston jäsen Paalasmaa oli  1965–1968, minkä lisäksi hänellä oli useita muita luottamustehtäviä. Uuden Valamon ystävänä tunnettu Paalasmaa oli luostarin taloudellinen neuvonantaja 1977–1996 ja Valamo-säätiön asiamies 1988–1992. Sotilasarvoltaan hän oli reservin korpraali. Paalasmaa sai kauppaneuvoksen arvonimen 1982.
Jack Barsky

Jack Philip Barsky (alun perin Albrecht Dittrich, s. 18. toukokuuta 1949 Reichenbach, Neuvostoliiton miehitysvyöhyke, Saksa) on saksalaisamerikkalainen kirjailija, IT-asiantuntija, sekä entinen KGB:n agentti Yhdysvalloissa. Barsky paljastui Neuvostoliiton vakoojaksi vasta kylmän sodan päättymisen jälkeen ja hän alkoi kiinnijäätyään avustamaan Yhdysvaltain viranomaisia saaden lopulta maan kansalaisuuden. Barsky on usein puhunut julkisuudessa kokemuksistaan vakoilutoiminnassa.
Varhainen elämä

Dittrich syntyi miehitetyssä Saksassa toukokuussa 1949 hieman ennen Saksan demokraattisen tasavallan perustamista ja eli lapsuutensa Bad Muskaun kaupungissa. Hänen opettajaisänsä oli vakaumuksellinen marxismi-leninismin kannattaja. Hänellä oli myös häntä kolme vuotta nuorempi veli Günther. Dittrich lähetettiin 14-vuotiaana sisäoppilaitokseen. Pian Barskyn myöhemmin itselleen ja toisilleen etäisiksi kuvailemat vanhemmat erosivat.
Ura KGB:ssa

Opiskellessaan kemiaa Jenan yliopistossa Dittrich liittyi valtaapitävän Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen jäseneksi ja pian hänelle tarjottiinkin töitä paikallisesta VEB Carl Zeiss Jena -kombinaatista. Kemianalan työtarjous paljastui kuitenkin tiedustelupalvelu Stasin luomaksi verukkeeksi jonka varjolla poliittisesti luotettavaksi katsottu Dittrich houkuteltiin osallistumaan Neuvostoliiton tiedustelupalvelu KGB:n koulutusohjelmaan Berliinissä. Vakoojataitojen peruskoulutuksen jälkeen Dittrich lähetettiin vuonna 1975 jatkokoulutukseen Moskovaan valmistautumaan toimintaan Yhdysvalloissa.
Viimein vuonna 1978 Dittrichille annettiin suunnilleen samanikäisen mutta todellisuudessa jo lapsena Marylandissa kuolleen amerikkalaisen Jack Philip Barskyn nimelle kirjattu syntymätodistus. Dittrichille annettiin tehtäväksi matkustaa väärennetyillä kanadalaisilla asiakirjoilla Yhdysvaltoihin, hankkia oikea Yhdysvaltain passi, ja soluttautua Yhdysvaltain presidentin kansallisen turvallisuuden neuvonantaja Zbigniew Brzezinskin lähipiiriin.
Dittrich saapui onnistuneesti Yhdysvaltoihin Chicagoon Meksikosta kanadalaisena William Dysonina esiintyen lokakuun 8. päivänä vuonna 1978 ja matkusti välittömästi eteenpäin New Yorkiin aloittaakseen uuden elämänsä Jack Barskyna. Pian kävi kuitenkin ilmi että edes passin hankkiminen pelkän syntymätodistuksen varassa olisi käytännössä mahdotonta, ja maan korkeimpaan johtoon soluttautuminen ilman kontakteja vähintään yhtä hankalaa. Dittrichin onnistui kuitenkin hankkia tarpeeksi muita asiapapereita pitääkseen uskottavasti yllä Barskyn peitetarinaa ja työskenteli polkupyörälähettinä sekä kävi iltakoulua saadakseen myös uudelle identiteetilleen jonkinlaisen koulutuksen. Vuonna 1984 Barsky pääsikin työskentelemään tietokoneohjelmoijana MetLife-vakuutusyhtiölle ja lähetti työssään haltuunsa saamiaan ohjelmistoja Moskovaan. Barsky laati KGB:lle myös raportteja tapahtumista Yhdysvalloissa sekä muun muassa listoja äärioikeistolaisista henkilöistä joiden rekrytointia siihen erikoistuneiden agenttien kannattaisi yrittää.
Dittrich oli mennyt entisen tyttöystävänsä Gerlinden kanssa naimisiin käydessään Saksassa vuonna 1980 ja sai lapsen, kotimaassaan käyttämänsä peitetarinan mukaan hän oli opiskellut diplomaatiksi ja työskenteli Neuvostoliitossa kaukaisessa Baikonurin avaruuskeskuksessa josta hänen nimissään lähetettiin ajoittain kirjeitä.
Yhdysvalloissa Barsky puolestaan seurusteli Guyanasta kotoisin olevan paperittoman maahanmuuttajan kanssa ja meni tämän kanssa naimisiin vuonna 1986, oman kertomuksensa mukaan vain saadakseen tälle laillisen oleskeluluvan mutta vaimon tultua raskaaksi pariskunta pyrki kuitenkin elämään normaalia perhe-elämää. Barskyn mukaan hän selvitti kahden toisistaan tietämättömän perheen ristiriidan pitämällä mielessään Dittrichin ja Barskyn identiteetit erossa toisistaan.
Vakoilun loppu

Vuonna 1988 Barskyn eläessä Queensin kaupunginosassa New Yorkissa KGB ilmeisesti epäili vakoilutoiminnan paljastuneen Yhdysvaltain viranomaisille. Hänelle ilmoitettiin tästä ennalta sovitun koodin mukaisesti punaisella maaliroiskeella työmatkansa varrella sijaitsevalla metroasemalla. Koodin mukaan Barskyn tuli viipymättä ilmoittautua Neuvostoliiton lähetystössä Kanadassa Itä-Berliiniin paluuta varten. Omien sanojensa mukaan Barsky ei kuitenkaan halunnut hylätä perhettään Yhdysvalloissa ja päätti jättää käskyn huomiotta. Muutamaa kuukautta myöhemmin KGB:n agentti tapasi hänet metrossa henkilökohtaisesti ja toisti käskyn, uhaten myös voimatoimilla mikäli Barsky edelleen niskottelisi. Barsky kuitenkin valehteli saaneensa HIV:n ja tarvitsevansa hoitoa Yhdysvalloissa, luottaen KGB:n pelkäävän viruksen leviämistä Neuvostoliitossa ja jättäen hänet rauhaan. Hän myös lupasi olla loikkaamatta eikä KGB enää pitänytkään häneen yhteyttä.
Saksassa elävälle vaimolle joka oli ainoana tietoinen Dittrichin todellisista työtehtävistä KGB välitti epävirallisen tiedon tämän AIDS-kuolemasta Amerikassa. Virallisesti Dittrich julistettiin kadonneeksi ja pariskunnalle myönnettiin avioero. Dittrichin äiti pyrki turhaan löytämään hänet Neuvostoliitosta ottaen yhteyttä saksalaisiin ja neuvostoliittolaisiin viranomaisiin, kirjoittaen jopa henkilökohtaisen kirjeen neuvostojohtaja Mihail Gorbatšoville. Saksan liittotasavallan ulkoministeriö totesi asiaa selvitettyään Dittrichin peitetarinan olevan mahdoton, sillä todellinen projekti Baikonurissa oli päättynyt jo vuonna 1978. Parkinsonin tautiin sairastunut äiti ei kuitenkaan ennen kuolemaansa ehtinyt saada totuutta selville.
Neuvostoliiton hajottua vuonna 1992 KGB-majuri Vasili Mitrohin loikkasi Yhdistyneen kuningaskunnan tiedustelupalvelu MI6:n palvelukseen vieden mukanaan huomattavan määrän asiakirjoja, sisältäen myös Barskyyn liittyviä mainintoja. Näiden avulla FBI:n onnistui selvittää identiteettivarkaus ja paikantaa vakoojaksi epäilemänsä Barsky Pennsylvaniassa vuonna 1994 tarkkaillen häntä naapuriksi soluttautuneen agentin avulla kolme vuotta. Intensiivinenkään tarkkailu ei kuitenkaan tuottanut merkkejä vakoilusta kunnes vuonna 1997 Barsky paljasti oikean taustansa perheriidan yhteydessä vaimolleen, olihan hänenkin oleskelulupansa Yhdysvalloissa sidottu Barskyn oletettuun kansalaisuuteen. Keskustelun salakuunnelleet FBI-agentit pidättivät Barskyn pian tapauksen jälkeen ja antoivat tämän valita yhteistyön tai vankilan väliltä. Barsky kertoi lopettaneensa vakoojatoimintansa jo vuonna 1988 ja suostui täyteen yhteistyöhön kertoen tietojaan KGB:n toiminnasta. Hänen sallittiin pitää identiteettinsä Barskyna ja hänelle myönnettiin lopulta myös Yhdysvaltain kansalaisuus vuonna 2014.
Toiminta paljastumisen jälkeen

Barskyn vakoojataustan paljastuttua hän kertoi asiasta myös amerikkalaiselle tyttärelleen joka puolestaan otti yhteyttä Dittrichin perheeseen Saksassa. Lasten yhteydenpidosta huolimatta Barskyn suhteet molempiin perheisiin jäivät kuitenkin vaikeiksi ja myös avioliitto Yhdysvalloissa päättyi riitaisaan eroon. Hän jatkoi kuitenkin työuraansa IT-alalla ja meni myöhemmin naimisiin jamaikalaisen naisen kanssa saaden myös viidennen lapsensa. Barsky julkaisi kokemuksistaan omaelämäkerrallisen teoksen Deep Undercover: My Secret Life and Tangled Allegiances as a KGB Spy in America vuonna 2017.
Barsky on esiintynyt usein myös mediassa asiantuntijana varsinkin nykyisen kotikaupunkinsa Atlantan CNN-kanavalla, kommentoiden varsinkin Venäjän tiedustelutoimintaan liittyviä teemoja.
Käännös suomeksi
Jesse Bledsoe

Jesse Bledsoe
Jesse Bledsoe (6. huhtikuuta 1776 Culpeperin piirikunta, Virginia – 25. kesäkuuta 1836 Nacogdochesin lähistö, Texas) oli yhdysvaltalainen demokraattis-republikaanisen puolueen poliitikko. Hän istui vuosina 1813–1815 Yhdysvaltain senaatin jäsenenä Kentuckysta. Hän oli myös Kentuckyn osavaltion edustajainhuoneen (1812) ja senaatin (1817–1820) jäsen.
Bledsoe opiskeli oikeustiedettä Lexingtonissa ja sai juristinoikeudet vuoden 1800 paikkeilla. Vuonna 1808 hänestä tuli Kentuckyn Secretary of State. Bledsoe toimi myös Transylvania Universityn oikeustieteen professorina ja Disciples of Christ -kirkon pappina. Hän muutti vuonna 1833 Mississippiin ja vuonna 1835 Texasiin, jossa kuoli. Poliitikkoja olivat myös Bledsoen sisaruksenpoika Robert Emmett Bledsoe Baylor ja lapsenlapsensa Benjamin Gratz Brown.
Ivans Klementjevs

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Klementjevs vuonna 2010 |  Klementjevs vuonna 2010 |  Klementjevs vuonna 2010 |  |
Miesten melonta
Maa:   Neuvostoliitto
|  Kultaa | Soul 1988 | C-1 1000 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Mechelen 1985 | C-1 1000 m |  |
|  Kultaa | Plovdiv 1989 | C-1 1000 m |  |
|  Kultaa | Plovdiv 1989 | C-1 10 000 m |  |
|  Kultaa | Poznań 1990 | C-1 1000 m |  |
|  Kultaa | Pariisi 1991 | C-1 1000 m |  |
|  Hopeaa | Tampere 1983 | C-2 500 m |  |
|  Hopeaa | Montreal 1986 | C-1 1000 m |  |
|  Hopeaa | Pariisi 1991 | C-1 10 000 m |  |
|  Pronssia | Duisburg 1987 | C-1 1000 m |  |
|  Pronssia | Poznań 1990 | C-1 10 000 m |  |
Maa:   Latvia
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Barcelona 1992 | C-1 1000 m |  |
|  Hopeaa | Atlanta 1996 | C-1 1000 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Kööpenhamina 1993 | C-1 1000 m |  |
|  Pronssia | Duisburg 1995 | C-1 1000 m |  |
Maa:   Puola
|  Kultaa | Mexico 1994 | C-1 1000 m |  |
Ivans Klementjevs (s. 18. marraskuuta 1960 Butniki) on latvialainen entinen meloja, olympiavoittaja, maailmanmestari ja poliitikko. Klementjevs osallistui ensimmäisen kerran olympialaisiin Soulissa 1988, jolloin hän voitti 1000 metrin kanadalaisyksikön. Klementjevs edusti tuolloin vielä Neuvostoliittoa. Latvian itsenäistyttyä hän osallistui Barcelonan olympialaisiin 1992, jolloin hän saavutti hopeaa 1000 metrin kanadalaisyksikössä. Neljä vuotta myöhemmin Atlantan olympialaisissa hän uusi olympiahopean samalla matkalla. Klementjevs on myös seitsemänkertainen maailmanmestari: ensimmäisen maailmanmestaruuden hän voitti vuonna 1985 1000 metrin kanadalaisyksikössä. Edustaessaan Neuvostoliittoa hän saavutti vielä kolmesti (1989, 1990 ja 1991) maailmanmestaruuden samalla matkalla sekä kertaalleen 10 000 metrin maailmanmestaruuden vuonna 1989. Latviaa edustaessaan hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1993 1000 m kilpailussa. Klementjevs edusti Puolaa vuoden 1994 maailmanmestaruuskilpailuissa voittaen 1000 metrin kilpailun. Näiden lisäksi hänellä on viisi MM-hopeaa ja kaksi MM-pronssia.
Urheilu-uran jälkeen Klementjevs on ryhtyi poliitikoksi. Vuodesta 2006 lähtien hän on toiminut kansanedustajana Harmonia-puolueessa. Ennen tätä hän toimi 2001–2005 Riian paikallishallinnossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivans Klementjevs Wikimedia Commonsissa
Itä-Uudenmaan pelastusalue

Itä-Uudenmaan pelastusalue käsittää entisen Itä-Uudenmaan maakunnan alueen.
Suuronnettomuusriskejä > Ydinonnettomuus Loviisassa

Itä-Uudenmaan pelastusalueella on Loviisan ydinvoimalaitos. Sosiaali- ja terveysministeriön säteilyturvakeskusta varten on Itä-Uudenmaan pelastuslaitos varautunut kenttämittaamaan kahdenkymmenen kilometrin säteellä ydinsäteilyä Porvoon kaupungin Itä-Uudenmaan pelastuslaitoksen ja Kotkan kaupungin Kymenlaakson pelastuslaitoksen sopimuspalokuntien kenttämittauspartioin.
Loviisan kaupunki valmistautuu evakuoimaan väestöä. Säteilyä liikaa saaneita voidaan hoitaa sairaaloissa Kouvolassa, Porvoossa ja Lahdessa.
Suuronnettomuusriskejä > Öljyonnettomuus Suomenlahdella

Itä-Uudenmaan pelastusalueen eteläpuolella on runsaasti öljytankkeriliikennettä Venäjän öljynvientiin liittyen. Kansainvälisillä merialueilla oleva öljy Suomenlahdella kuuluu öljyntorjunnallisesti valtiolle, kun taas kansallisilla vesialueilla se kuuluu kuntarajojen mukaan sen alueen pelastuslaitokselle, jonka alueella kunta on. Kansainvälistä merialuetta varten on Suomen ympäristöministeriöllä öljuntorjunta-alus Halli, jota hoitaa Suomen merivoimien rannikkolaivasto, sen 8. huoltolaivue.
Itä-Uudenmaan pelastuslaitoksen sopimuspalokunnista öljyntorjuntaan merellä ovat valmiita tukemaan maalla Borgå FBK (Porvoon VPK), Hindhår FBK (Hinthaaran VPK) ja Hamarin VPK sekä rannikolla merellä Tolkis FBK, Pellinge FBK, Valkon VPK, Isnäs FBK, Sarvsalö FBK, (Kabböle FBK), Gumbo FBK ja Skärgårdens FBK.
Toistaiseksi ei suuria öljyvuotoja ole uhannut Suomen rannikkoa Suomenlahdella. Virossa maaliskuussa 2006 vuoti öljytankkeri Runner-4:stä öljyä Suomenlahdeen Viron rannikolla.
Jesse Bélanger

| Jesse Bélanger |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. kesäkuuta 1969 (ikä 55) Saint-Georges, Quebec, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  178 cm
Paino:  77 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1987–2013
Seurat:  Montreal Canadiens Florida Panthers Vancouver Canucks Edmonton Oilers
Joseph Jesse Dave Bélanger (s. 15. kesäkuuta 1969 Saint-Georges, Quebec, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelasi urallaan keskushyökkääjänä. Bélanger pelasi NHL:ssä vuodesta 1991 vuoteen 2001 Montreal Canadiensin, Florida Panthersin, Vancouver Canucksin ja Edmonton Oilersin joukkueissa. Yhteensä hän pelasi NHL:ssä 246 ottelua, ja teki niihin tehot 59+76=135. Stanley Cupin hän saavutti NHL-kaudella 1992–1993 pelatessaan Canadiensissa.
Jari Koponen

| Jari Koponen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kemisti
Jari Koponen on suomalainen kemisti, tiedetoimittaja ja tietokirjailija. Hän on julkaissut eri lehdissä runsaasti tieteiskirjallisuuteen ja sen historiaan liittyviä artikkeleita ja kirja-arvioita. Koposen erityisalaa ovat suomalainen ja ei-angloamerikkalainen tieteiskirjallisuus.
Koponen on julkaissut teokset Topelius ja tulevaisuus (Yliopistopaino, 1998) ja Mielikuvituksen mestarit (Atena, 2000). Yhdessä Vesa Sisätön kanssa hän on toimittanut teoksen Aivopeili. Autonomian ajan tieteiskirjallisuutta (Avain, 2011). Koponen on koonnut bibliografiat Maailman SF käännöksinä (2012) ja Utopia- ja tieteiskirjallisuus Suomessa (2014).
Toiminta

Koponen johti 1970-luvulla Kriittisen tutkimusryhmän julkaisemaa Alfa-pienlehteä, joka tarjosi skeptistä näkökulmaa esiin nousseille rajatiedon ilmiöille. Ryhmä ilmoitti päämääräkseen ”tieteen raja-alueiden ja ongelmien tutkimisen sekä eri tieteenalojen välisten yhteyksien etsimisen”. Lehden ensimmäisessä numerossa Koponen tarttui ”kvasitieteellisyyden hyökyaaltoon”, kuten ufoilmiöihin ja Erich von Dänikenin ajatuksiin muinaisista astronauteista.
Koponen toimitti vuonna 1980 alkanutta Ursan science fiction -sarjaa ja toimi vuosina 1981–1986 Ursan julkaiseman Aikakone-tieteislehden päätoimittajana.
Teokset

Koponen, Jari ym. (toim.): Jäinen vaeltaja. Sata vuotta suomalaista tieteiskirjallisuutta.  Helsinki:  Ursa, 1986.  ISBN 951-9269-34-7.
Topelius ja tulevaisuus.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1998.  ISBN 951-570-402-2.
Mielikuvituksen mestarit (13 unohdettua fantastia).  Jyväskylä:  Atena, 2000.  ISBN 951-796-219-3.
Koponen, Jari & Sisättö, Vesa (toim.): Aivopeili. Autonomian ajan tieteiskirjallisuutta.  Jyväskylä:  Avain, 2011.  ISBN 978-951-692-898-5.
Maailman SF käännöksinä. Bibliografia.  Helsinki:  Avain, 2012.  ISBN 978-951-692-944-9.
Utopia- ja tieteiskirjallisuus Suomessa. Bibliografia 1803–2013.  Helsinki:  Avain, 2014.  ISBN 978-952-304-046-5.
Pirun tusina. 13 kirjoitusta kirjallisuuden katvealueilta.  Helsinki:  Avain, 2016.  ISBN 978-952-304-083-0.
Jeesuksen pikkusisaret

Jeesuksen pikkusisaret on katolisen kirkon sääntökunta, jonka jäsenet pieninä yhteisöinä omistautuvat rukoukselle ja ystävyydelle.
Sisarkunnan esikuvana pidetään Charles de Foucauldia, joka omisti elämänsä Jeesuksen seuraamiselle köyhyyden ja solidaarisuuden hengessä keskellä muslimien asuttamaa Algeriaa. Hänet tunnettiin myös nimellä Jeesuksen pikkuveli Charles.
De Foucauld murhattiin Algeriassa vuonna 1916. Katolinen kirkko pitää häntä marttyyrina, ja hänet julistettiin autuaaksi vuonna 2005.
Magdeleine Hutin perusti de Foulcauldin jalanjäljissä Jeesuksen pikkusisarten sääntökunnan vuonna 1939 Algeriassa. Se levisi nopeasti ympäri maailmaa. Suomessa pikkusisaria on ollut vuodesta 1953 lähtien.
Iso Helvelampi

| Iso Helvelampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Ähtäri
Koordinaatit:  62°31′50″N, 24°19′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Ähtärinjärven alue (35.43)
Laskuoja:  oja Kalliolampeen 
Järvinumero:  35.439.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  184,3 m  
Rantaviiva:  0,816 km  
Pinta-ala:  1,706 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Helvelampi 
Iso Helvelampi, tai myös Iso Heivelampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Myllymäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Ähtärinjärven alueella (35.43), jonka Myllyojan valuma-alueeseen (35.439) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 184,3 metriä mpy.
Desiderius Rwoma

Desiderius Rwoma (s. 8. toukokuuta 1947) on tansanialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 28. heinäkuuta 1974 ja nimitettiin Singidan hiippakunnan piispaksi 19. huhtikuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Polycarp Pengo, jota avustivat Mario Epifanio Abdallah Mgulunde ja Bernard Mabula.
Iso Hepolampi (Saarijärvi)

| Iso Hepolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Saarijärvi
Koordinaatit:  62°35′56″N, 25°19′48″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Saarijärven alue (14.61)
Laskujoki:  suo-oja Mallatlamminpuroon 
Järvinumero:  14.613.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  171 m  
Pituus:  180 m  
Leveys:  120 m  
Rantaviiva:  0,53 km  
Pinta-ala:  1,181 ha  
Tilavuus:  0.000015 km³ 
Keskisyvyys:  1,3 m  
Suurin syvyys:  4,1 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Hepolampi 
Iso Hepolampi  on Keski-Suomessa Saarijärvellä  Lanneveden lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 180 metriä pitkä, 120 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lammen tilavuudeksi on saatu 15 400 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,3 metriä ja suurin syvyys on 4,1 metriä. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Saarijärven alueella (14.61), jonka Summasjärven alueeseen (14.613) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 171 metriä mpy.
Johan Olin

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Tukholma 1912 | 82,5 kg |  |
Johan Fredrik Olin (30. kesäkuuta 1883 – 3. joulukuuta 1928) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti. Hän voitti hopeaa Tukholman kesäolympialaisten kreikkalais-roomalaisen painin sarjassa yli 82,5 kiloa vuonna 1912.
Olympialaisten jälkeen Olin matkusti Yhdysvaltoihin jossa hän kilpaili ammattipainijana käyttäen nimeä John Olin. Olinin ammattilaisuran merkittävin saavutus oli hänen voittonsa Joe Strecheristä Massachusettsin Springfieldissä 12. joulukuuta 1916. Tällä voitollaan Olin sai WWF:n mestaruuden jonka hän menetti 2. toukokuuta 1917 Ed "Strangler" Lewisille Chicagossa pidetyssä ottelussa. Worchesteriin Massachusettsiin asettunut Olin paini vielä muutamia vuosia tämän jälkeen mutta lopulta hän palasi noin kymmenen vuoden poissaolon jälkeen takaisin Suomeen.
Johan Nylander

| Johan Nylander> Porvoon piispa |
| --- | --- |
 1745–1761 
Edeltäjä:  Daniel Juslenius
Seuraaja:  Gabriel Fortelius
Henkilötiedot
Koko nimi:  Johan Nylander
Syntynyt: 20. elokuuta 1698 Oulu
Kuollut: 10. kesäkuuta 1761 (62 vuotta) Porvoo
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Ammatti:  piispa
Vanhemmat:  Simon Mattsinpoika Nylander Anna Johanintytär Hedraeus
Puoliso:  Katarina Helsingius (vih. 1727) Wendela Juliana von Glan (vih. 1744)
Muut tiedot
Uskonto:  kristinusko
Tunnustuskunta:  luterilaisuus
Johan Nylander (20. elokuuta 1698 Oulu - 10. kesäkuuta 1761 Porvoo) toimi Porvoon piispana 1745-1761.
 
Nylander oli oululaisen kauppiaan Simon Saaren (Nylander) poika. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Upsalassa 1716 ja Turussa 1722, jonka jälkeen toimi Pohjalaisen osakunnan kuraattorina 1722-25 sekä Helsingin triviaalikoulun konrehtorina 1725. Maisteriksi Nylander vihittiin priimuksena 1726 ja pappisvihkimyksen hän sai 1727. Toimi sitten Porvoon lukion lehtorina sekä palkkalitäjänsä Säkkijärven kirkkoherrana. Nylander nimitettiin Porvoon vt. tuomiorovastiksi 1739; tuomiokapitulin jäsen hän oli ollut jo vuodesta 1727 lähtien ja vt. esimies 1742-45. Nimitettiin Porvoon piispaksi 1745 ja samalla palkkapitäjiensä Lammin, Myrskylän ja Sipoon kirkkoherraksi.
Piispana Nylander oli tarmokas ja ahkera, seuraten vanhoja Gezeliuksen aikaisia periaatteita. Porvoon lukiolle hankittiin uusi talo ja tarkastusmatkoillaan Nylander työskenteli lukutaidon parantamiseksi ja taikauskon vähentämiseksi.
Hänen ensimmäinen puolisonsa oli vuodesta 1727 Katarina Helsingius (k. 1742) ja toinen 1744 Vendla Juliana von Glan tämän ensimmäisessä avioliitossa (k. 1799). Von Glanin toinen aviomies oli tuleva Porvoon piispa Gabriel Fortelius.
Desiderius

Desiderius
Desiderius (myös Daufer tai Dauferius, k. 786) oli langobardien viimeinen kuningas. Hän oli kuninkaana 757–774.
Edellisen kuninkaan Aistulfin kuoltua Desiderius keräsi joukkoja tuekseen noustakseen valtaistuimelle. Aistulfin veli ja edeltäjä Ratchis yritti myös saada kruunun, mutta Desiderius tukahdutti tämän yrityksen nopeasti ja asetti itsensä kuninkaaksi.
Desideriuksen tytär Gerperga (tai Desiderata) oli naimisissa Kaarle Suuren kanssa, mutta Desideriuksen kiista paavi Hadrianus I:n kanssa johti välirikkoon Kaarlen kanssa. Kaarle Suuri valloitti langobardien valtakunnan ja julistautui langobardien kuninkaaksi. Desiderius karkotettiin luostariin, jossa hän kuoli noin 786.
Iso Heinälampi (Kannonkoski)

| Iso Heinälampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Kannonkoski
Koordinaatit:  62°50′57″N, 25°20′09″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Enonjärven valuma-alue (14.46)
Laskujoki:  suo-oja 
Järvinumero:  14.463.1.003
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  167,7 m  
Pituus:  180 m  
Leveys:  90 m  
Rantaviiva:  0,441 km  
Pinta-ala:  1,261 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Heinälampi 
Iso Heinälampi  on Keski-Suomessa Kannonkoskella  Kannonpään lähellä sijaitseva lampi.