stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Berezinan taistelu (1812)
Taistelutapahtumat

Berezinan itärannalla olevasta Borisovin kaupungista Oudinot sai työnnettyä Tšitšagovin joen länsipuolelle 23. marraskuuta. Ylittäessään Berezinan Tšitšagov hävitytti sillan. Napoleon antoi Oudinotille käskyn harhauttaa Tšitšagov. Oudinot siirsi joukkonsa hyvän matkaa etelään Borisovista ja aloitti metsänraivauksen. Samalla hän sijoitti tykkinsä ja joukot asemiin. Tšitšagov uskoi Oudinotin valmistelevan ylitystä ja siirsi joukkonsa Oudinotia vastaan joen länsipuolelle.
Napoleon saapui pääjoukkonsa kanssa Borisoviin luultavasti 24. marraskuuta. Ranskalaiset olivat löytäneet sopivan ylityspaikan Studjankan kohdalta, jonne pääsi teitä pitkin vain Borisovista. Valinnallaan Napoleon halusi viivyttää pohjoisesta lähestyvää Wittgensteinia. Napoleonin onneksi hänen sillanrakennus- ja pioneeritarvikkeitaan kuljettanut kenraali ei ollut hävittänyt kuormastoaan aiemman käskyn mukaan. Kaikkiaan noin 400 pioneeria rakensi kaksi siltaa jäisessä vedessä kahlaten. Yksi silta oli tarkoitettu sotilaitten ja siviilien ylittämiseen ja toinen tykistölle ja kuormastoille.
Siltojen rakentamisen aikana Victor ja Davout pidättelivät venäläisiä valehyökkäyksin. Oudinot ja hänen 11 000 miestään ylittivät Berezinan 26. marraskuuta ja siirtyivät länsirannalle. Rannalla olleet vähäiset venäläiset joukot työnnettiin pois. Victor linnoittautui itärannalla suojaamaan joen ylitystä. Napoleon itse ylitti Berezinan 27. marraskuuta kaartin kanssa. Siviilit yrittivät tunkeutua silloille mutta Victorin sotilaat estivät sinne pääsyn.
Tšitšagov tajusi 28. marraskuuta virheensä ja käänsi joukkonsa pohjoiseen Wittgensteinin ja Kutuzovin aloittaessa hyökkäyksen ranskalaisia vastaan. Venäläiset kohdistivat tykistötulensa siltoihin ja niitä jouduttiin jatkuvasti korjaamaan. Davout ja varakuningas Eugéne ylittivät Berezinan, jonka länsirannalla Oudinot ja Ney taistelivat kasvavaa venäläisjoukkoa vastaan. Oudinot haavoittui ja Ney otti armeijakunnan komentoonsa.
Wittgensteinin tykit saivat aikaan suurta tuhoja ylitystä odottavissa siviileissä, jotka lähtivät ryntäämään silloille murtaen niistä toisen. Ihmisiä joutui veden varaan. Victor odotti puoleenyöhön ja ylitti 29. marraskuuta väkisin jäljellä olevine joukkoineen Berezinan. Napoleon määräsi saman tien sillat poltettavaksi huolimatta suuresta joukosta siviileitä, jotka olivat edelleen sillalla ja itärannalla. Siviilit jäivät suojatta kasakoiden jalkoihin ja heistä monet surmattiin.
Tappioiden arviointia

Ranskalaiset, venäläiset ja englantilaiset historioitsijat ovat esittäneet toisistaan poikkeavia tappiolukuja. Ohessa ovat historioitsijoiden pienimmät ja suurimmat arviot. Ranskan puolelta kuoli tai haavoittui 10 000 – 25 000 sotilasta ja 10 000 – 40 000 siviiliä. Venäjän puolelta kuoli tai haavoittui 6 000 – 15 000.
Taistelun jälkeen

Berezinan jälkeen Napoleonin Venäjän sotaretki oli käytännöllisesti katsoen ohi. Smarhonissa (valkoven. Смаргонь) Napoleon luovutti armeijan johdon Muratille ja lähti itse Pariisiin 2. joulukuuta.
Venäjän sotaretken tappiot olivat huikeat. Ranskalaisten saavuttua Puolaan arvellaan vain 50 000 miehen selvinneen alkuperäisestä lähes 600 000 miehestä.. Useat historioitsijat ovat antaneet jopa hyvinkin paljon alhaisempia arvioita.
Talvi ja taistelut olivat raskaita myös venäläisille. Kutuzov oli täydentänyt armeijaansa ja Tarutinosta lähtiessään hänellä oli noin 97 000 miestä ja 662 tykkiä. Vilnaan saavuttuaan armeijassa oli noin 27 000 miestä ja 237 tykkiä..
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mikaberidze, Alexander: Napoleon's Great Escape: The Battle of the Berezina.  Lontoo:  Pen and Sword, 2010.  ISBN 978-1-84415-920-8  (englanniksi)
Fillion, Alain: La Bérézina racontée par ceux qui l'ont vécue : 26, 27, 28 et 29 novembre 1812', s. 322.  France-Empire, 2005.  ISBN 978-2-7048-1011-6  (ranskaksi)
Sotakatsaus arkiston kuvaus Berezinan taistelusta (venäjäksi)
Ranskan ja kuudennen liittokunnan välisiä taisteluita
Ostrovno 1812 |  Kljastitsy 1812 | Smolensk 1812 | Polotsk 1812 |  Valutino 1812 |  Borodino 1812 | Tarutino 1812 | Malojaroslavetš 1812 | Polotsk (toinen) 1812 | Žasniki 1812 | Vjazma 1812 |  Smoliani 1812 |  Krasnoi 1812 |   Berezina 1812 | Lützen 1813 |  Bauzen 1813  |  Großbeeren 1813 | Katzbach 1813 | Dresden 1813 | Kulm 1813 |  Dennewitz 1813 | Leipzig 1813 |   Hanau 1813 |   Sehested 1813 |   Brienne 1814 |   La Rothière 1814 |  Mincio 1814 | Champaubert 1814 |  Montmirail 1814 |  Château-Thierry 1814 |  Vauchamps 1814 |    Mormans 1814 |  Montereau 1814 |  Bar-sur-Aube 1814 | Craonne 1814 |  Laon 1814 |   Reims 1814 | Arcis-sur-Aube 1814 | La Fère-Champenoise 1814 |  Montmartre 1814 | Pariisi 1814
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  IdRef 
Berezinajoki Viesilovan sillalta Studjankaan päin

Päätien varrella oleva muistomerkki
Studjankan kylässä oleva muistomerkki
Muuttuuko ihminen

| Muuttuuko ihminen |
| --- | --- |
 Ohjelman tunnusteksti.
Tyyli:  sketsisarja
Kestoaika:  noin 45 minuuttia (DVD-julkaisu) noin 40 minuuttia (televisioesitys)
Pääosissa:  Timo Eränkö Pekka Hedkrok Matti Jaaranen Mikko Kivinen Hannu Lemola Tapio Liinoja Veli-Pekka Oinonen Markku Toikka
Alkuperämaa:  Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Yle TV1 (televisioesitys)
Julkaistu:  2006
Esitetty:  1. toukokuuta 2007 (televisioesitys) –
Jaksoja:  1
Tuotanto
Tuottaja(t):  Rikhard Matalalampi Jussi Tuominen (Yle Viihde)
Vastaava(t) tuottaja(t):  Ilmo Laevuo
Ohjaaja(t):  Mikko Kivinen
Käsikirjoittaja(t):  Timo Eränkö, Mikko Kivinen, Tapio Liinoja, Markku Toikka
Säveltäjä(t):  Pekka Hedkrok
Leikkaaja(t):  Panu Suuronen
Kuvaaja(t):  Jari Pollari, Jesse Jokinen
Tuotantoyhtiö(t):  Tuotanto Oy Säihky / Kultainen Saari Oy
Aiheesta muualla
IMDb
Muuttuuko ihminen on suomalainen Lapinlahden Linnut -yhtyeen jäsenten vuonna 2006 valmistunut sketsiohjelma. Sarjassa näytteli syksyllä 2006 koottu erikoiskokoonpano The Original Lapinlahden Linnut, jossa esiintyi Lapinlahden Lintujen vuoden 1990 miehitys edesmennyttä Heikki Salomaata lukuun ottamatta.
Sketsiohjelma tuotettiin erikoiskokoonpanon kokoamisen kunniaksi, ja se julkaistiin loppuvuodesta 2006 markkinoille tulleen Pan Visionin julkaiseman Kuudesti laukeava -televisiosarjan DVD-julkaisun erikoismateriaalina. Lisäksi se löytyy loppuvuodesta 2006 markkinoille tulleesta Lapinlahden Linnut: Ehkä kaikki -keräilyboksista. Ohjelma esitettiin televisiossa Yle TV1 -kanavalla vappupäivänä 2007.
Ohjelmaa varten kuvattiin uusia sketsejä, mutta kuitenkin esitettiin myös muutama vanha sketsi Lapinlahden Lintujen aiemmista sketsisarjoista.
Sketsejä > Lintukoto

Televisiosarja rakentuu eräänlaisen kehystarinan ympärille, jossa Lapinlahden Lintujen jäsenet Timo Eränkö, Mikko Kivinen, Tapio Liinoja ja Markku Toikka keskustelevat keskenään, murjovat vitsejä ja niin edelleen. Useimmat sarjan sketsit on tavallaan ankkuroitu lintukotoon.
Sketsejä > Spedekone

Sketsi, jossa satirisoidaan suomalaista televisioviihdettä. Spede on tietokoneohjelma, jolla voidaan tuottaa sketsejä, syöttämällä siihen tapahtumapaikka, huumorin laji ja näyttelijä. Nämä sketsit ovat muka Spedekoneella tuotettuja sketsejä, joissa näyttelijävalinta on aina Matti Jaaranen, myös naisroolit.
Sketsejä > Kaupassa

Asiakas (Tapio Liinoja) menee kauppaan, ja kysyy kauppiaalta (Timo Eränkö) esimerkiksi mikä kaupan valmisruokahyllyn tuotteista on maukkainta. Tähän kauppias vastaa "ne ovat kaikki ihan mauttomia". Yhdessä sketsissä asiakas saapuu palvelutiskille, ja kysyy pitkään riippunutta lihaa, mihin kauppias tarjoaa vaimoansa Annelia (Mikko Kivinen).
Sketsejä > Uusia ratkaisuja työttömyyspulaan

Ovimattona ja kerrostalon hissinappuloina työskentelevät miehet kertovat ammatistaan ja kaikista sen hyvistä puolista. Ovimattona olevasta miehestä esitetään lukuisia pikkuosia, joissa näytetään myös kyseinen herra makaamassa ulkona mattotelineessä, jossa häntä lyödään mattopiiskalla takapuoleen.
Musiikkiesitykset

"Miehen tie" (esitetty vain sketsiohjelmassa)
"Keski-ikä on syvältä" (julkaistu Lintuinfluenssa Vol.1 -kokoelmalevyllä. Musiikkiesitys on leikattu pois televisioesityksestä.)
Näyttelijät > Pääosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Timo Eränkö  | … |  useita rooleja   |
|  Mikko Kivinen  | … |  useita rooleja   |
|  Tapio Liinoja  | … |  useita rooleja   |
|  Markku Toikka  | … |  useita rooleja   |
Näyttelijät > Sivuosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Pekka Hedkrok  | … |  useita rooleja   |
|  Matti Jaaranen  | … |  useita rooleja   |
|  Hannu Lemola  | … |  useita rooleja   |
|  Veli-Pekka Oinonen  | … |  useita rooleja   |
|  Tiina Peltonen  | … |  useita rooleja   |
|  Puntti Valtonen  | … |  kertoja   |
Näyttelijät > Vierailijat

Frank Boyle
Mary Okeke
Pedro Hietanen
Jyrki Nieminen
Kaupassa-sketsissä asiakas (Tapio Liinoja) etsii hyvin riippunutta lihaa, jolloin kauppias (Timo Eränkö) ehdottaa hänelle vaimoaan Annelia (Mikko Kivinen).
Eero Laakso

Eero Laakso (s. 8. helmikuuta 2003) on suomalainen jalkapalloilija, joka on edustanut FC Hakaa. Laakson kasvattajaseura on FC Haka juniorit. Eero Laakso edustaa tällä hetkellä Sääksjärven Loisketta.
Markku Toikka

| Markku Toikka |
| --- | --- |
 Veli-Pekka Oinonen, Hannu Lemola ja oikeanpuolimmaisena Markku Toikka.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. huhtikuuta 1955 (ikä 69) Somero
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  näyttelijä, muusikko, käsikirjoittaja, stand up -koomikko
Markku Tapani Toikka (s. 5. huhtikuuta 1955 Somero) on suomalainen näyttelijä, muusikko, käsikirjoittaja ja stand up -koomikko. Toikka on esiintynyt sekä elokuva- että teatterinäyttelijänä ja tullut tunnetuksi yhtenä Lapinlahden Linnut -yhtyeen jäsenenä.
Elokuva

Toikan ensimmäinen suuri elokuvarooli oli Tapio Suomisen elokuvassa Syöksykierre (1981). Vuonna 1983 hän esiintyi päähenkilö Rahikaisen roolissa Aki Kaurismäen elokuvassa Rikos ja rangaistus ja oli mukana vuonna 1985 myös Kaurismäen elokuvassa Calamari Union. Vuonna 1984 Toikka oli Jussi-palkintoehdokkaana Anssi Mänttärin Rakkauselokuvan pääroolillaan ja esiintyi myös Mänttärin Suvi-Marja Korvenheimon nimellä ohjaamassa elokuvassa Huhtikuu on kuukausista julmin (1983).
Teatteri

Ryhmäteatteri: Sopimus mr Evergreenin kanssa. Runoilija Vogelfrei.
KOM-teatteri: Kullervo. Päärooli.
Lappeenrannan kaupunginteatteri: Kumpi nauttii enemmän – mies vai nainen? Päärooli.
Musiikki

Toikka oli Lapinlahden Linnut -yhtyeen jäsen. Yhtyeen alkutaipaleen aikana 1983–1990 hän ehti tehdä kuusi albumia Lapinlahden Linnuissa ja osallistua sketsisarjojen Kyllä elämä on ihanaa, Seitsemän kuolemansyntiä ja Maailman kahdeksan ihmettä tekoon. Toikka liittyi yhtyeeseen jälleen vuonna 2006.
Yhtyeessä Casablanca Vox Toikka oli laulaja ja lauluntekijä. Horjuvat Horsmat -duossa Toikka on tehnyt levyn Konepestäviä kertakäyttömukeja vuonna 2004.
Vuonna 2012 Toikka ja Antero Priha perustivat Markku Toikka & Band -nimisen yhtyeen, jonka kanssa hän teki Lauluja Dorkalan portilta -nimisen levyn. Levyn kappaleet ovat Prihan säveltämiä. Kappaleista kuusi on Toikan sanoittamia.
Lisäksi Toikka on tehnyt sanoituksia Dallapélle ja Lapinlahden Linnuille.
Lavakomiikka

Toikka on lavakomiikan uranuurtajia Suomessa. Hän on tehnyt stand up -keikkoja jo vuodesta 1991. Alun perin Espoon teatteriin tuotetussa  Toikkarointia-esityksessä Toikka käsitteli liioitellusti ja korostetusti tuttuja asioita, kuten kännykän käyttöä tai suomalaisen miehen rakkauselämää.kenen mukaan? Hän on käsikirjoittanut Susanna Indrénin ohjaaman Konepestäviä kertakäyttömukeja. Toikka esiintyy muusikko-säveltäjä Pekka Nylundin kanssa duona Horjuvat Horsmat, joka on perustettu vuonna 1998.
Toikka kirjoitti ensimmäisen suomalaisen lavakomiikan oppaan Ala naurattaa, Stand up -komedian käsikirja Maritta Vennon kanssa. Hän on opettanut lavakomiikkaa stand up -komedian kurssilla Teatterikorkeakoululla vuosina 2001 ja 2002.
Televisio

Vuonna 1986 Toikalla oli yksi päärooleista Arto Paasilinnan romaaniin pohjautuvassa tv-elokuvassa Hirtettyjen kettujen metsä. Lottovoittajien maa -sarjassa vuonna 1990 Toikka esitti Jessen roolin. Viiskulmasta itään oli vuorossa 1991. Sarjassa Puhtaat valkeat lakanat Toikka nähtiin työnjohtaja Nuutisena vuosina 1993–1996. Hän oli Viva-televisiosarjassa sen jälkeen vuonna 1997 ja Headhunters-sarjassa vuonna 2002. Televisiosarjassa Tahdon asia Toikka esitti Turre Heinosta vuonna 2005. Vuosina 2006–2007 hän näytteli televisiosarjassa Donna Paukku Raimo ”Tollo” Koskivuon roolia. Toikka on esiintynyt myös Salatut elämät -sarjassa vuoden 2010 huhtikuusta joulukuuhun tiede- ja teknologiaministeri Asko Erkkilän roolissa.
Ääninäyttelijä

The Simpsons Movie -elokuvan suomeksi puhutussa versiossa Toikka antoi äänensä Homer Simpsonille.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva / Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1978 | Nuorallatanssijan kuolema eli kuinka Pete Q sai siivet | Secondo |
| 1980 | Neljä miljardia silmänräpäyksessä |  |
| 1981 | Sadeaika | häirikkö joulukadun avajaisissa |
| 1981 | Syöksykierre | Mikko |
| 1981 | Pirunpolska | Anssi |
| 1983 | Yön sankari |  |
| 1983 | Huhtikuu on kuukausista julmin |  |
| 1983 | Rikos ja rangaistus | Antti Rahikainen |
| 1984 | Musta hurmio | Joel |
| 1984 | Rakkauselokuva | Hannu Torniainen |
| 1984 | Vartioitu saari |  |
| 1985 | Calamari Union | Pekka |
| 1985 | Naimakauppoja |  |
| 1985 | Suuri illusioni | Hellas |
| 1985 | Ylösnousemus | nuorempi surullinen tapaus, itsemurhaa yrittävä mies |
| 1986 | Hirtettyjen kettujen metsä | Oiva Juntunen |
| 1986 | Kuningas lähtee Ranskaan |  |
| 1987 | Kyllä elämä on ihanaa |  |
| 1988 | Isku vasten kasvoja |  |
| 1988 | Ei jälkeäkään | Valto Hakamaa |
| 1989 | Anni tahtoo äidin | mies 3 |
| 1990 | Ameriikan raitti | Timo |
| 1990 | Ei millään pahalla | Risto |
| 1991 | Yön kevyt polttoöljy |  |
| 1992 | Hamlet | Priest |
| 1997 | Lahja | toveri |
| 1999 | Pikkusisar | Heino |
| 2001 | Valtapeliä elokuussa 1940 | kenraaliluutnantti Heinrichs |
| 2003 | Nousukausi | Andersson |
| 2003 | Partanen | Rokka |
| 2004 | Keisarikunta | Hämäläinen |
| 2008 | Myrsky | poliisi Möntinen |
| 2011 | Isän kuolema | lääkäri |
| 2011 | Vares – Sukkanauhakäärme | yksityisetsivä Wasenius |
| 2014 | Kummeli V | Pentti |
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Televisiosarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1982 | Rauta-aika |  |
| 1982 | Tatsia! Tatsia! |  |
| 1984 | Auf Achse |  |
| 1988 | Seitsemän kuolemansyntiä |  |
| 1990 | Lottovoittajien maa | Jesse |
| 1990 | Maailman kahdeksan ihmettä |  |
| 1993 | Hobitit | Bill Imarre |
| 1993 | Viiskulmasta itään |  |
| 1994 | Konstan pylkkerö | Samppa |
| 1996 | Puhtaat valkeat lakanat | Nuutinen |
| 1997 | Ota ja omista | Kartsa |
| 1998 | Sydän toivoa täynnä | Matti Lehtosaari |
| 2002 | Niin paljon parempi mies | Mestari Artturi |
| 2004 | Headhunters | Jani Laine |
| 2005 | Tahdon asia | Turre Heinonen |
| 2006–2007 | Donna Paukku | Raimo "Tollo" Koskivuo |
| 2008 | Katso ihmistä | syyttäjä |
| 2010 | Salatut elämät | Asko Erkkilä |
| 2016 | Ismo | Vilman isä |
| 2019 | Melkein totta | Maukka |
| 2019 | Rehtori | koulutoimenjohtaja |
| 2019 | Sorjonen | Timo |
| 2020 | Downshiftaajat | Ripa |
Aiheesta muualla

Markku Toikka Elonetissä.
Markku Toikka Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lapinlahden Linnut
|  Pekka ”Peku” Hedkrok  Matti Jaaranen  Ari ”Arvid” Kettunen  Mikko Kivinen  Tapio Liinoja  Hannu ”Hande” Lemola  Jussi Liski  Jan Noponen  Veli-Pekka ”Puka” Oinonen  Markku Toikka >  Timo Eränkö  Heikki ”Hiski” Salomaa  Ari Wahlsten  Pekka ”Rekku” Rechardt  Harri ”Hate” Kinnunen  Pekka ”Devil” Virtanen  Aarni Kivinen  Sami Kariluoma  Jarmo ”Jaku” Havukainen  |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Lapinlahden Linnut  Jep (1986)  Vihreä gorilla (1987)  Lauluja Nuppilasta (1988)  Elämä janottaa (1989)  Tähdet kertovat (1990)  Grrr! (1992)  Köyhän taivas (1994)  Tyttö huutaa Hii! (1995)  Kansandances (1997)  Iso muna (1999)  Kolmas jalka haudassa (2003)  Pienvikaisten paratiisi (2005)  Etiäppäin (2007) 
Kokoelmat:  Parhaat (1988)  Ei oikotietä sankaruuteen 1983–1989 (1990)  Sulkasatoa osa I (1994)  Sulkasatoa osa II (1995)  Höyhenet pöllyää! 90-luvun parhaat (2000)  Sedät jaksaa heilua (2001)  Kaikkien aikojen parhaat (2002)  Loputon lento (2002)  Suomihuiput (2003)  Lintuinfluenssa Vol.1 (2006)  Lintuinfluenssa Vol.2 (2006)  Parhaat bongaukset 1 (2013)  Parhaat bongaukset 2 (2013)  Sketsejä radiossa (2013) 
Radio-ohjelmat:  Radio Top One (1985)  Kahdentoista lyönnit (1986)  Lapinlahden Lintujen tieteellinen koe (1999–2002)  Lapinlahden Lintujen joulukalenteri (2004) 
TV-ohjelmat:  Kyllä elämä on ihanaa (1987)  Seitsemän kuolemansyntiä (1988)  Maailman kahdeksan ihmettä (1990)  Kuudesti laukeava (1992)  Lapinlahden Linnut Show (1993)  Lapinlahden Linnut! (1995)  Muuttuuko ihminen (2006) 
DVD-boksit:  Lapinlahden Linnut: Ehkä kaikki (2006)  Lennossa 1983–2008 (2008) 
Katso myös:  Diskografia  Luettelo kappaleista  EVVK  Paavo ”Puosu” Liesinen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Elonet
Pulkkinen (televisiosarja)

| Pulkkinen |
| --- | --- |

Tyyli:  komedia
Kestoaika:  22–23 min
Pääosissa:  Jari Salmi Antti Virmavirta
Alkuperämaa:   Suomi
Alkuperäiskieli:   suomi
Verkko:   Nelonen    Jim    Yle TV2    MTV Komedia
Esitetty:  6. syyskuuta 1999 –  18. maaliskuuta 2002
Jaksoja:  35
Tuotanto
Tuottaja(t):  Petra Tarjanne   Marko Äijö
Ohjaaja(t):  Rike Jokela
Käsikirjoittaja(t):  Jari Salmi Juha Jokela
Tuotantoyhtiö(t):  Production House
Palkinnot
Voitetut:  Venla-palkinto  - Paras komediasarja (1999) - Yleisövenla (2000)
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Pulkkinen on vuosina 1999–2002 Nelosella esitetty suomalainen Venla-palkittu sketsisarja, jonka pääosia näyttelivät Jari Salmi ja Antti Virmavirta. Sarjan on käsikirjoittanut Jari Salmi yhdessä Juha Jokelan kanssa. Ohjelma tunnetaan rohkeasta ja ronskista huumoristaan. Sarjan tunnetuimpia sketsejä on muun muassa Pulkkinen ja Radio. Sarjasta on tehty myös televisioelokuva Loppiaispulkkinen: Don't Push The River, jossa sarjasta tuttu henkilö Kopiovastaava lähtee firmansa innoittamana patikkamatkalle erämaahan oppaan ja kahden työtoverinsa kanssa.
Sarjan nimihahmo Pulkkinen (Jari Salmi) on merkillinen mies, joka aiheuttaa naapurilleen Saulille (Antti Virmavirta) harmia usein ystävänsä Koposen kanssa. Sauli menee ensimmäisen ja toisen tuotantokauden joka jaksossa soittamaan Pulkkisen ovikelloa kysyäkseen, mitä tämä tietää jostakin hänelle koituneesta omituisesta ikävyydestä. Pulkkinen myöntää aina aiheuttaneensa kyseisen ikävyyden Saulille ja kun Sauli sanoo, ettei heillä ole oikeutta tehdä sellaista, Pulkkinen sanoo tavallisesti Saulin olevan "asian ytimessä". Pulkkinen sanoo usein Saulille myös tämän "häsläävän".
Kuten monesta suomalaisesta sketsisarjasta, myös Pulkkisesta on noussut erilaisia hokemia kansan suuhun kuten "Se on menoks, sano Annie Lennox", "Näin se homma etenee", "Wittu mä lähen helvettiin täältä", "Oisko sulla lainata seittemääkymppii", "Kato Sauli terve", "No wittu!" ja "Hetkinen, eikös tämä ole pikapalaverin paikka?". Moneen hokemaan liittyy niiden yleisen tavan mukaan tietynlainen sketsihahmoa mukaileva äänenpaino ja imitointi.lähde?
Pulkkisen ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin DVD:llä vuonna 2005 ja toinen tuotantokausi 2006. Kolmas ja viimeinen julkaistiin lokakuussa 2006. Sarjan uusinnat alkoivat Jim-kanavalla 30. tammikuuta 2012.
Näyttelijä-käsikirjoittaja Jari Salmi on kertonut sarjan hahmojen ja sketsien synnystä Jukka Annalan televisioaiheisessa tietokirjassa Toopelivisio (Teos, 2006).
Tuotantohistoria

Juha Jokela, Rike Jokela ja Jari Salmi aloittivat vuonna 1995 yhteistyön ja kuvasivat vuosina 1996–1997 sarjan nimeltä Nahkiaiset, joka esitettiin TV2:ssa syksyllä 1998. Jari Salmi ja Juha Jokela tekivät samaan aikaan Pulkkisen demon radiokanaville, jotka eivät asiasta innostuneet. Samaan aikaan Nelonen-televisiokanava tilasi demon.
Juniper Films Oy valittiin sarjan tuotantoyhtiöksi. Vuoden 1998 lopussa näyttelijäkaartiin otettiin koekuvauksien perusteella mukaan Antti Virmavirta. Koekuvaus on julkaistu Pulkkisen ensimmäisen kauden DVD-extroissa. Jari Salmi teki Juha Jokelan kanssa käsikirjoituksen Nelosen tilaamaan demoon ja Rike Jokela toimi ohjaajana. Demonauha kuvattiin Juha Jokelan yksiössä 21. marraskuuta 1998, ja se sisälsi pelkistetyt versiot muun muassa sketsihahmoista Viihdetaiteilijasta, Osmosta, äänimies Eskosta ja Pulkkisesta. Nelosella demosta pidettiin niin paljon, että se tilasi sarjasta kymmenen jaksoa. Pilottijakso tehtiin vuoden 1999 alussa Samaa sukua, eri maata -sarjan lavasteissa. Syksyllä 1999 Nelonen esitti Pulkkisen ensimmäisen kauden, joka oli menestys. Sarja sai Venla-palkinnon vuoden parhaana komediasarjana. Vielä saman vuoden joulukuussa lähetettiin lyhyt joulujakso, joka on julkaistu toisen kauden DVD:llä.
Toinen kausi kuvattiin vielä 1999 ja se esitettiin syksyllä 2000. Samana vuonna sarja sai toisen Venlansa, tällä kertaa Yleisövenlan. Seuraavan vuoden alkupuolella esitettiin televisioelokuva Don't Push the River.
Kolmas kausi esitettiin syyskuussa 2001. Alkuvuonna 2002 esitettiin vielä neljä lisäjaksoa, ja viimeinen jakso esitettiin maaliskuussa. Sarjan näyttelijät Jari Salmi ja Antti Virmavirta päättivät sen jälkeen jättää sarjan, koska halusivat keskittyä omiin projekteihinsa. Saman vuoden syksyllä Nelonen näytti vielä ensimmäisen kauden jaksot uusintoina.
Kaikki sarjan kaudet julkaistiin DVD-versioina 2005–2006 ja 2006 kaikki nämä julkaistiin yhdessä DVD-boxissa. 25. elokuuta 2016 alkaen kaikki jaksot ovat olleet katsottavissa Yle Areenassa, tosin kieliasultaan sensuroituina versioina.
DVD:t

Pulkkinen (DVD-boxi, 2005, 10 jaksoa vuodelta 1999 + extrat mm. pilottijakso vuodelta 1998)
Pulkkinen 2 (DVD-boxi, 2006, 10 jaksoa vuodelta 2000 + extrat mm. joulujakso)
Pulkkinen 3 (DVD-boxi, 2006, 15 jaksoa vuosilta 2001-2002 + extrat mm. elokuva Don't Push the River)
Asian ytimessä (DVD-boxi, 2006 - sisältää kaikkien kausien DVD -julkaisut)
Elokuva

Don’t Push the River (2001)
Palkintoja

Venla-palkinto 1999: Paras komediasarja
Venla-palkinto 2000: Yleisövenla
Sketsit

Lihavoituna kauden uudet sketsit
Aiheesta muualla

archive.org - nelonen.fi/pulkkinen
http://areena.yle.fi/1-3518401
O Canada

Äänitiedostojen kuunteluohjeet
O Canada (englanniksi) tai Ô Canada (ranskaksi) on Kanadan kansallislaulu. Musiikin sävelsi Kanadan kansallissäveltäjä Calixa Lavallée, ja alkuperäiset sanat kirjoitti kanadanranskalainen patriootti Adolphe-Basile Routhier isänmaalliselle Société Saint-Jean-Baptiste -järjestölle. lähde? Englanninkieliset sanat kirjoitti Robert Stanley Weir vuonna 1908. lähde? Ne eivät ole kuitenkaan käännös alkuperäisestä.
Laulu esitettiin ensimmäisen kerran 24. kesäkuuta 1880 Johannes Kastajan päivän (juhannuksen) juhlallisuuksissa Québecissä, mutta siitä tuli virallinen kansallislaulu vasta 1. heinäkuuta 1980. Vuonna 1980 englanninkielisiin sanoihin lisättiin uskonnollinen viittaus. lähde?
Vuoaina 1867–1980 O Canada, God Save the Queen ja The Maple Leaf Forever kilpailivat epävirallisen kansallislaulun asemasta. 1960-lukuun mennessä O Canada päätyi selvästi suosituimmaksi. Viralliseksi kansallislauluksi se tuli vuonna 1980. Monet kanadalaiset yllättyivätkin kun laulusta tehtiin virallinen kansallislaulu, koska he uskoivat sen jo olevan virallinen. God Save the Queen on Kanadan kuninkaallinen hymni ja The Maple Leaf Forever lähes unohdettu. lähde?
Laulun aiemmassa englanninkielisessä sanoituksessa laulettiin "true patriot love in all thy sons command." Sukupuolineutraalista sanoituksesta oli puhuttu pitkään, ja vuodesta 2018 alkaen on laulettu virallisissa yhteyksissä "true patriot love in all of us command". Ranskankielistä sanoitusta ei muutettu.