stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomi 1970-luvulla
Muoti > 1970-luvun lopun fiftariaalto

Vuosikymmenen lopulla 1950-luvun muoti yleistyi monien suomalaisten nuorten piirissä johtuen muun muassa Elvis Presleyn kuolemaa seuranneesta, nostalgisesta 1950-luvun musiikin ja ajalle sijoittuneiden elokuvien buumista, johon kuului muun muassa Teddy & The Tigers -yhtyeen, Grease-elokuvan ja Onnen päivät -televisiosarjan suosio. Muodin ilmiöitä olivat muun muassa hiusrasva (Suave, Brylcreem), rasvaletit, piikkinokka-kengät, nahkatakit ja kellohameet. Kuvaan kuuluivat joillakin "amerikanraudat" eli 1950-luvun amerikkalaiset autot.
1950-luvun muotiin kuuluvista asioista muodostui käsite fiftari, joka tulee englannin kielen sanasta "fifties" eli 50-luku. Samaan ilmiöön liittyviä käsitteitä ovat myös diinari (alkuperä James Dean), rockabilly, teddy ja hiusrasvaan viitaten rasvaletti, rasvapää tai rasvis.
Vapaa-aika

Ansiotyössä käyvien työaika oli vakiintunut suunnilleen kahdeksaksi tunniksi viitenä päivänä viikossa. Naisten työssäkäynti oli lisääntynyt, mikä kohensi perheiden tulotasoa ja mahdollisti edelleen lisääntyvän rahankäytön monenlaiseen vapaa-ajan viettoon, kuten urheiluharrastuksiin ja kulttuuritapahtumissa käyntiin.
Tanssilavakulttuuri oli vielä suosittua vanhempien ihmisten ja maaseudun nuorten keskuudessa, mutta kaupunkilaisnuorison keskuudessa diskot ja uudempi populaarimusiikki alkoivat syrjäyttää lavatanssien suosiota. Erityisen suosittua tanssimusiikkia 1970-luvulla oli humppa.
Veikkauksen Lotto aloitti toimintansa vuoden 1971 alussa, ja se on ollut siitä asti Veikkauksen suosituin peli. Vuonna 1978 Loton yhteyteen tuli Jokeri.
1970-luvulla avattuja koko perheen lomakeskuksia ovat Ähtärin eläinpuisto (1973) ja Tampereen Särkänniemi (1975). Vuosikymmenen aikana Suomeen rantautuivat esimerkiksi liitokiekko ("frisbee") ja rullalautailu ("skeittaus").
Elintason nousu ja lisääntynyt vapaa-ajan määrä saivat matkailun ja varsinkin etelänlomien suosion nopeaan kasvuun. Pakettimatka-käsitteen myötä etelänmatkailusta tuli mahdollista myös muille kuin kaikkein rikkaimmille suomalaisille. Keihäsmatkojen johtaja Kalevi Keihänen esiintyi jopa mediassa julkkiksena. Muun muassa Mallorca, Kanariansaaret ja Kreikka olivat suomalaisten suosimia matkailukohteita jo 1970-luvulla. Suomalaiset alkoivat innostua myös kaukomatkailusta: suomalaisturisteista täysiä DC-10-koneita lensi Keniaan ja Thaimaahan. Etelän lämpöön tottumattomia suomalaisia kohtasivat kuitenkin monet riskit, kuten rikokset, alkoholin liikakäyttö ja liiallisen auringossa olon aiheuttamat palovauriot.
Ruoka ja juoma

Suosituimpia ruokia 1970-luvulla olivat jauheliha- ja makkararuoat, maksaruuat, broileriruoat, nakit ja valkokastike. Pussikeitot ja -kastikkeet sekä valmisruoat lisäsivät suosiotaan. Myös pizzakulttuuri alkoi kehittyä, ja pizzaa leivottiin usein kotona. Maidon rinnalle ruokajuomaksi nousivat vesi, mehut ja virvoitusjuomat. Aamiaispöydässä yleistyivät murot, viili tai jogurtti ja tuoremehu. Myös ruokien terveellisyyteen alettiin kiinnittää huomiota. Rasvojen käyttö väheni, vihannesten ja hedelmien syönti lisääntyi ja markkinoille tuli rasvattomia ja vähärasvaisia maitotuotteita.
1970-luvun uusia ruoka-alan sanoja ovat muun muassa aperitiivi, avokado, chili, esikypsytys, fileointi, kevytmaito, nelimauste, pihvitomaatti, pikakahvi, pirtelö, popcorn, sipsi ja tuorejuusto.
Vuosikymmenen alussa jo yhdeksällä kymmenestä kotitaloudesta oli jääkaappi. Pakastin oli tuolloin vain joka kymmenennessä kotitaloudessa, mutta se alkoi yleistyä vuosikymmenen aikana. Myös kahvinkeittimet ja astianpesukoneet valtasivat keittiöitä. Ruoanlaitto oli edelleen lähinnä naisten työtä.
Suomen ensimmäiset amerikkalaistyyliset pikaruokalat avattiin 1970-luvulla, muun muassa Go-Inn ja Carrols. Näiden mukana esimerkiksi hampurilainen rantautui Suomeen.
Keskiolut oli "vapautettu" ja siitä tuli Suomen suosituin alkoholijuoma. Viinakorteista luovuttiin vuosikymmenen alussa, mutta vielä tuon jälkeenkin niin kutsutut väärinkäyttäjät olivat kontrollin kohteina. 1960-luvulla alkunsa saanut lisääntynyt alkoholin käyttö jatkui läpi 1970-luvun 1980-luvulle asti. Tiedot alkoholismin vaaroista olivat vielä suurelta osin hämärän peitossa. Suurinta kulutusryhmää oli tuolloin nuori suuri ikäluokka. 1970-lukuun liitettyjä alkoholijuomia ovat erityisesti unkarilainen punaviini Egri Bikavér ("Erkin pikakivääri"), ranskalainen valkoviini Bordeaux Blanc ("Porvoon lankku") ja Marlin Helmeilevä omenaviini ("omppupomppu"). Koskenkorvan myynti oli ennätyksellistä.
Kuolleita

Suomessa jouduttiin 1970-luvulla suremaan seuraavien merkittävien henkilöiden poismenoa:
Ilmari Kianto (1874–1970), kirjailija
Siiri Angerkoski (1902–1971), näyttelijä
Kustaa Tapola (1895–1971), armeijakunnankomentaja, jalkaväenkenraali ja Mannerheim-ristin ritari
Simo Penttilä (1898–1971), kirjailija
Einari Vuorela (1889–1972), runoilija, prosaisti ja kunniatohtori
Olavi Virta (1915–1972), laulaja ja näyttelijä
Timo K. Mukka (1944–1973), kirjailija, runoilija ja taidemaalari
Sammy Babitzin (1948–1973), muusikko
Hilkka Helinä (1916–1973), näyttelijä
Jarno Saarinen (1945–1973), ratamoottoripyöräilyn ensimmäinen suomalainen maailmanmestari
Paavo Talvela (1897–1973), jääkärikenraali ja Mannerheim-ristin ritari
Paavo Nurmi (1897–1973), yhdeksänkertainen kestävyysjuoksun olympiavoittaja
A. I. Virtanen (1895–1973), kemisti, professori ja AIV-rehun keksijä
Hertta Kuusinen (1904–1974), kommunistipoliitikko
Sylvi Kekkonen (1900–1974), kirjailija ja Urho Kekkosen puoliso
Pentti Pekkarinen (1917–1975), Maalaisliiton/Keskustapuolueen kansanedustaja ja ministeri
Toivo Särkkä (1890–1975), elokuvaohjaaja
Pekka Streng (1948–1975), muusikko ja lauluntekijä
Yrjö Kallinen (1886–1976), sosiaalidemokraattipoliitikko, puolustusministeri ja opetusneuvos
Alvar Aalto (1898–1976), arkkitehti, muotoilija ja akateemikko
Armas Taipale (1890–1976), kiekonheittäjä ja olympiavoittaja
Pekka Tiilikainen (1911–1976), Yleisradion pitkäaikainen urheiluselostaja, lempinimeltään ”Sinivalkoinen ääni”
Valentin Vaala (1909–1976), elokuvaohjaaja
Aarne Ervi (1910–1977), arkkitehti
Risto Jarva (1934–1977), elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
Yrjö Keinonen (1912–1977), jalkaväenkenraali, puolustusvoimain komentaja ja Mannerheim-ristin ritari
Viljami Kalliokoski (1894–1978), maanviljelysneuvos ja pitkäaikainen kansanedustaja
Antti Kukkonen (1889–1978), keskustapoliitikko, moninkertainen opetusministeri ja pitkäaikainen kansanedustaja
Mika Waltari (1908–1979), kirjailija
Essi Renvall (1911-1979), kuvanveistäjä
Sara Mustonen (1962–1979), alppihiihdon suurlupaus
Tapio Rautavaara (1915–1979), laulaja, näyttelijä, keihäänheiton olympiavoittaja ja jousiampuja
Armi Ratia (1912–1979), Marimekon perustaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomi 1970-luvulla Wikimedia Commonsissa
J. P. Roos: Kun Suomi putosi puusta: Suomi 1970-luvulla
Pauli Kettunen: Kirkuvan harmaa vuosikymmen
kaleva.fi/viihde/taistelu-pistolsista/292584/
Euroopan turvallisuus- ja yhteis­työ­konferenssi (ETYK) Helsingissä kesällä 1975, eturivissä vas. SDP:n puheenjohtaja Kalevi Sorsa, ulkoministeri Olavi J. Mattila, pääministeri Keijo Liinamaa, presidentti Urho Kekkonen.
Pääministeri Kalevi Sorsa vuonna 1975.
Koijärven kuivatushankkeen estäminen oli osa Suomen 1970-luvun lopun poliittista ilmapiiriä. Kuvassa Vihreän liiton kansanedustajat Ville Komsi ja Irina Krohn (toinen ja kolmas oikealta) saapuvat Koijärven padonrakentajien leirille huhtikuussa 1979.
Vappu Helsingissä vuonna 1975
Suurten kaupunkien lähiöt kasvoivat voimakkaasti. Kuvassa Pihlajisto Helsingissä vuonna 1978.
Ihmisvilinää Jyväskylässä vuonna 1979.
Vaatetavaratalo Pukeva Helsingin Kaisaniemessä vuonna 1973.
TES-neuvottelut vuonna 1978. Vasemmalla SAK:n varapuheenjohtaja Olavi Hänninen ja oikealla SAK:n puheenjohtaja Pekka Oivio.
Suomen ensimmäinen ydinvoimala aloitti toimintansa Loviisassa vuonna 1977.
Kehä III Helsingin maalaiskunnan Kuninkaalassa vuonna 1970.
Saab 96 oli suosittu henkilöautomalli, jota valmistettiin myös Suomessa.
Spear Airin DC-8 lähdössä Yhdysvaltoihin Vantaalta.
Oulun kauppatori ja vastavalmistunut Oulun kaupunginteatteri vuonna 1972.
1970-luvulla otettiin käyttöön peruskoulujärjestelmä. Pihlajiston ala-aste Helsingissä vuonna 1979.
Eeva Joenpelto.
Hannu Salama.
KOM-teatteri perustettiin vuonna 1971. Kuvassa on KOM-teatterin kuoro esiintymässä Messuhallissa vuonna 1974. Eturivissä on Urho Kekkonen.
Kari Mänty oli yksi 1970-luvun uutistoimittajista.
Yleisradion Mirja Pyykön haastatteluohjelmia televisiossa olivat mm. Kahden kesken (1973–), Puhekupla (1975–) 1970-luvulla.
Ruisrockista tuli nopeasti hyvin suosittu. Faction-yhtye soittaa Ruisrockissa 1971.
Sleepy Sleepers vuonna 1978.
Hurriganes-yhtyeen Cisse Häkkinen oli 1970-luvun suosituimpia pop-muusikoita Suomessa.
Fredi ja Ystävät edustamassa Suomea Euroviisuissa 1976 kappaleellaan Pump pump.
Elokuvaohjaaja Risto Jarva kättelee opetusministeri Johannes Virolaista Valtion kamerataidetoimikunnan tilaisuudessa Smolnassa 1970. Taustalla näkyy Aito Mäkinen.
Mikko Niskanen muistetaan muun muassa elokuvasta Kahdeksan surmanluotia.
Ere Kokkonen (keskellä) ohjaa Uuno Turhapuro -elokuvaa 1973.
Elokuvaohjaaja Hannu Peltomaa leikkauslaitteiston ääressä vuonna 1977. Taustalla istuu Rauni Mollberg.
Leveälahkeiset farkut ja leveä vyö olivat muodikkaita 1970-luvulla.
Ulkomaanmatkailu lisääntyi 1970-luvulla. Kuvassa Finnairin DC-9 -matkustajakone Helsinki-Vantaan lentoasemalla vuonna 1979.
Aku Ankan taskukirjan ensimmäinen numero Mikki kiipelissä ilmestyi 1970.
Salora Playmaster
Go-Inn -ravintola Helsingissä vuonna 1971. Kyseessä on yksi Suomen ensimmäisistä amerikkalaistyylisistä pikaruokaloista.
Ripuli

| Ripuli |
| --- | --- |

Luokitus
ICD-10:  A09
ICD-9:  787.91
MedlinePlus:  003126
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Shigella dysenteriaen (kuvassa) aiheuttaman punataudin eräs oire on ripuli.
Ripuli on oire, jossa ulosteen mukana poistuu tavallista runsaammin vettä. Se on tila, jossa uloste on löysää tai vetistä.
Ripuli voi johtua nesteen imeytymisen heikkenemisestä, sen "vuotamisesta" takaisin suoleen, tai suolen liikkeiden voimakkaasta lisääntymisestä, jolloin vesi ei ehdi imeytyä. Tämän seurauksena uloste on löysää tai vetistä ja ulostustarve lisääntyy.
Ripulin tavallisimpia aiheuttajia ovat virukset (esimerkiksi norovirukset tai muut kalikivirukset) ja bakteerit (esimerkiksi stafylokokki, jonka erittämä toksiini aiheuttaa ruokamyrkytyksen, jonka seurauksena on äkillinen ripuli). Tunnetaan myös dietäärinen ripuli, jollaiseksi voidaan laskea esimerkiksi liiasta makeisten syönnistä aiheutunut ripuli, iatrogeeninen ripuli, joka voi aiheutua ulostuslääkkeistä sekä rasvaripuli tai sappihapporipuli, jotka ovat oireita muista taudeista.
Sokerialkoholeista sorbitoli (E-koodi E420), mannitoli (E421), maltitoli (E965) ja laktitoli (E966) voivat aiheuttaa ripulia etenkin suurina annoksina.
Vakavaan ripuliin voi jopa kuolla. Likaisesta vedestä tarttuvan ripulin aiheuttama nestehukka on yleisin lasten kuolinsyy kehitysmaissa. Siihen kuolee vuosittain noin 1,8 miljoonaa alle viisivuotiasta lasta.
Ripulin hoito

Ripulia on hoidettu perinteisesti opioideilla, koska ne hillitsevät ruoansulatusjärjestelmän toimintaa. Suomessa käytetään nykyisin loperamidia. Suomessa myytiin jopa oopiumia sisältävää ripulilääkettä ilman reseptiä vuoteen 2008 asti, jonka jälkeen sen valmistus lopetettiin.
Yhdysvalloissa on saatavilla ilman reseptiä Paregoric-tinktuuraa, joka sisältää oopiumiuutetta ja kamferia.
Vakavassa ripulissa kehosta poistuu ripulin mukana runsaasti vettä, mikä johtaa kehon kuivumiseen ja nestehukkaan. Ripulista kärsivän on huolehdittava riittävästä nesteytyksestä. Veden sekaan lisätään ruokasuolaa ja tavallista sokeria. Kehitysmaiden ripulikuolemia voitaisiin estää nimenomaan tällä sokerin, suolan ja puhtaan veden seoksella. Vakavasta ripulista kärsivälle voidaan antaa nesteytystä myös tiputuksessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ripuli, Hus.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Jukka Lumio: Turistiripuli eli matkaripuli (terveyskirjasto.fi)
Pertti Mustajoki: Pitkittynyt (krooninen) ripuli (terveyskirjasto.fi)
Pertti Mustajoki: Keliakia (terveyskirjasto.fi)
Jukka Lumio: Ruokamyrkytys (terveyskirjasto.fi)
Jukka Lumio: Norovirus (terveyskirjasto.fi)
Jukka Lumio: Yersinia-infektiot (yersinioosi ja rutto) (terveyskirjasto.fi)
Pertti Mustajoki: Laktoosi-intoleranssi (terveyskirjasto.fi)
Pertti Mustajoki: Sienisokerin aiheuttamat vatsavaivat (trehaloosi-intoleranssi) (terveyskirjasto.fi)
Ripulin hoitoon käytettäviä lääkkeitä.
Margaret Talmadge

| Margaret Talmadge |
| --- | --- |
 Peg Talmadge Constance-tyttärensä kanssa Photoplayn joulukuun 1921 numerossa
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. marraskuuta 1864 New York City, New York
Kuollut: 29. syyskuuta 1933 (68 vuotta) Los Angeles, Kalifornia
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Puoliso:  Frederick ”Fred” Talmadge (1893–1925)
Lapset:  Norma (1894–1957) Natalie (1896–1969) Constance (1898–1973)
Margaret ”Peg” Talmadge (omaa sukua Jose; 3. marraskuuta 1864 New York City, New York – 29. syyskuuta 1933 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen nainen, joka tuli tunnetuksi mykkäelokuvanäyttelijöiden Norma Talmadgen, Natalie Talmadgen ja Constance Talmadgen äitinä. Häntä yleisesti kuvailtiin nokkelasanaiseksi ja peräänantamattomaksi naiseksi.
Elämä

Margaret ”Peg” Talmadge syntyi New Yorkissa 3. marraskuuta vuonna 1864. Hänen vanhempansa olivat kotoisin Irlannista. Peg Jose avioitui Frederick ”Fred” Talmadgen kanssa 15. tammikuuta vuonna 1893, vaikka hänen vanhempansa eivät hyväksyneet Frediä tämän juomisen ja uhkapeluun takia. Fred Talmadge oli syntynyt Connecticutin Plainvillessa 4. toukokuuta 1868. Fred oli ollut alun perin myyjä, joka menetti työnsä sairastuttuaan alkoholismiin. Esikoistyttären Norman syntymän aikaan Talmadget asuivat New Jerseyn Jersey Cityssä, josta he muuttivat New Yorkin Brooklyniin, missä tyttäret Natalie ja Constance syntyivät. Peg kertoi myöhemmin Anita Loosille, että hän yritti jokaisen raskauden aikana saada tahallinen keskenmeno menemällä Coney Islandilla sijaitsevaan Bump-the-Bumps-nimiseen huvipuistolaitteeseen. Talmadget olivat köyhiä, joten Peg joutui työskentelemään erilaisissa ammateissa. Alkoholisoitunut Fred hylkäsi perheensä vuoden 1900 joulupäivänä. Fred oli ennen lopullista katoamistaan aiemminkin jättänyt perheensä pidemmäksikin aikaa, mutta hän oli aina tullut takaisin. Pegin ja Fredin avioeroa ei koskaan vahvistettu, joten he olivat aviossa aina Fredin kuolemaan asti. Peg sai kaikki kolme tytärtään elokuvamaailmaan, missä he sittemmin menestyivät.
Peg näytteli rouva Kieseytä Constancen draamaelokuvassa A Girl of the Timber Claims vuonna 1917. Rouva Talmadge kirjoitti ja julkaisi tyttäristään The Talmadge Sisters -kirjan, joka ilmestyi vuonna 1924. Pegin puoliso Fred Talmadge kuoli 57-vuotiaana 14. marraskuuta 1925. Peg Talmadge sairastui vuonna 1931 ja kuoli influenssasta kehittyneeseen keuhkokuumeeseen 68-vuotiaana Los Angelesin Hollywoodissa 29. syyskuuta vuonna 1933. Pegin The New York Timesiin kirjoitetussa muistokirjoituksessa kerrottiin hänen kuolinsyykseen keuhkokuume, mutta Anita Loos kirjoitti 45 vuotta myöhemmin Talmadgeja koskevassa kirjassaan The Talmadge Girls (1978) Pegin kuolleen syöpään. Syöpää ei mainittu hänen The New York Times -muistokirjoituksessaan. Peg Talmadge haudattiin Kalifornian Los Angelesissa sijaitsevalle Hollywood Forever -hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Margaret Talmadge Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Muut:  SNAC
L.A. Beast

Kevin Thomas Strahle (s. 6. tammikuuta 1984 Ridgewood, New Jersey), tunnetaan myös nimellä L.A. Beast, on ammattilainen kilpailuhenkinen syöjä joka ylläpitää haastepainotteista kanavaa YouTubessa. Strahle aloitti videoiden kuvaamisen asuessaan Los Angelesissä, Kaliforniassa ennen muuttamistaan takaisin kotikaupunkiinsa Ridgewoodiin, New Jerseyyn, josta hän on muuttanut nykyiseen asuinpaikkaansa Kalifornian Santa Monicaan.
Maaliskuussa 2025 hänen kanavallaan oli 3,15 miljoona tilaajaa, yli 560 miljoonaa näyttökertaa sekä hänen kanavansa oli 1 092 tilatuin kanava YouTubessa. Internet-esiintymistensä lisäksi hän on esiintynyt televisio-ohjelmissa The Tonight Show with Jay Leno, The Today Show Australia ja Tosh.O. Strahle on hyvin tunnettu hänen äärimmäisestä kestävyydestään pitkittävissä, kivuliaissa ja näennäisesti mahdottomissa haasteissa.
Strahle ylläpiti aktiivisesti myös onnistuneen lopputuloksen aikaansaanutta kampanjaa, jonka tarkoituksena oli tuoda 1990-luvun alkupuolella valmistettua ja markkinoitua Crystal Pepsi-virvoitusjuomaa takaisin markkinoille. Juoman jälleenmyynti aloitettiin Yhdysvalloissa ja Kanadassa vuonna 2016.
Käännös suomeksi
The Substance

| The Substance |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Coralie Fargeat
Käsikirjoittaja:  Coralie Fargeat
Tuottaja:   Coralie Fargeat  Tim Bevan  Eric Fellner 
Säveltäjä:  Raffertie
Kuvaaja:  Benjamin Kračun
Leikkaaja:   Coralie Fargeat  Jérôme Eltabet  Valentin Féron 
Pääosat:   Demi Moore  Margaret Qualley  Dennis Quaid 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta  Yhdysvallat  Ranska 
Tuotantoyhtiö:   Working Title Films  A Good Story  Blacksmith 
Levittäjä:  MUBI ADS Service
Ensi-ilta:   2024-5-1919. toukokuuta 2024 (Cannes)  2024-9-2020. syyskuuta 2024 (Yhdysvallat)  2024-9-2727. syyskuuta 2024 (Suomi)  
Kesto:  141 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  17,5 miljoonaa dollaria
Tuotto:  78 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Substance on vuonna 2024 ensi-iltansa saanut ranskalaisen Coralie Fargeatin käsikirjoittama ja ohjaama kansainvälisesti tuotettu satiirinen kauhuelokuva, jonka pääosissa ovat Demi Moore, Margaret Qualley ja Dennis Quaid. Elokuvan keskiössä on viisikymppinen entinen elokuvatähti Elisabeth Sparkle (Moore). Saatuaan tuottajaltaan (Quaid) potkut jumppaohjelmasta, hän hankkii mustan pörssin kautta mystistä huumetta, joka muuttaa hänet viikon ajaksi nuoreksi ja kauniiksi Sueksi (Qualley). Huumeen väärinkäyttöön kuitenkin sisältyy hirveitä sivuvaikutuksia.
The Substance sai maailmanensi-iltansa 19. toukokuuta 2024 Cannesin elokuvajuhlilla ja kilpaili pääkilpailusarjassa, jossa se oli ehdolla parhaan elokuvan Kultaisen palmun saajaksi. Elokuvajuhlilla Coralie Fargeat palkittiin parhaan käsikirjoituksen palkinnolla. Elokuva sai teatteriensi-illan syksyllä 2024, ja sai ylistävän vastaanoton niin kriitikoilta kuin yleisöltäkin. The Substance sai viisi Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuutta, joista Moore palkittiin parhaan naispääosan palkinnolla. Elokuva palkittiin parhaan maskeerauksen Oscarilla.
Juoni

Entinen elokuvatähti ja sittemmin suositun jumppaohjelman vetäjä Elisabeth Sparkle (Demi Moore) saa yllättäen potkut televisio-ohjelmastaan täytettyään 50 vuotta. Korkealta putoava tähti saa kuulla salaperäisestä Substance-huumeesta, joka muuttaa käyttäjän hetkellisesti nuoreksi ja kauniiksi. Otettuaan mystistä ainetta Elisabeth synnyttää nuoren, kauniin ja kauneusihanteet täyttävän ”toisen minän” Suen (Margaret Qualley), joka erkaantuu Elisabethin kehosta. Substance-aineeseen liittyy vain yksi sääntö, jota on pakko noudattaa ilman poikkeuksia: viikko per keho. ”Emokeho” alkaa rappeutua, jos viikon aikarajan ylittää. Sue korvaa Elisabethin jumppaohjelmassa ja edetessään urallaan alkaa yhä enemmän ottaa aikarajan ylittävää ”kehoaikaa” itselleen, mikä aiheuttaa emokehon rappeutumisen. Tasapainoinen vuorottelu kehojen välillä muuttuu itseinhon, kateuden, katkeruuden ja kyltymättömyyden myötä vaikeaksi kohtalokkain seurauksin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Demi Moore  | … |  Elisabeth Sparkle   |
|  Margaret Qualley  | … |  Sue   |
|  Dennis Quaid  | … |  Harvey   |
|  Edward Hamilton-Clark  | … |  Fred   |
|  Gore Abrams  | … |  Oliver   |
|  Oscar Lesage  | … |  Troy   |
|  Christian Erickson  | … |  mies kahvilassa   |
|  Robin Greer  | … |  sairaanhoitaja   |
|  Tom Morton  | … |  lääkäri   |
|  Hugo Diego Garcia  | … |  Diego   |
|  Yann Bean  | … |  ”Substancen” ääni   |
Tuotanto > Kuvaukset

The Substancen kuvaukset alkoivat toukokuussa 2022, ja se kuvattiin kokonaan Ranskassa. Elokuvan studiokohtaukset kuvattiin Pariisin alueella ja ulkokohtaukset Alpes-Maritimesin departementissa Ranskan Rivieralla. Elokuvan kuvaukset päättyivät lokakuussa 2022.
Ensi-ilta ja vastaanotto

The Substance sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 19. toukokuuta 2024. Ensi-iltanäytöksessään elokuva sai seisaaltaan esitetyt 13 minuuttia kestäneet suosionosoitukset. Elokuva julkaistiin elokuvateattereissa Isossa-Britanniassa ja Yhdysvalloissa 20. syyskuuta 2024, Suomessa 27. syyskuuta 2024 ja Ranskassa 6. marraskuuta 2024. Elokuva on tuottanut maailmanlaajuisesti 78 miljoonan dollarin lipputulot.
Elokuva on saanut sekä kriitikoilta että katsojilta ylistäviä arvioita. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 90 prosenttia kriitikoista on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 8,1/10 keskiarvolla. Keräys perustuu 348 arviointiin, joista 312 ovat ”tuoreita” ja 36 ”mätiä”. Yli 5 000 käyttäjästä 69 prosenttia on antanut elokuvalle myönteisen arvosanan 3,6/5 keskiarvolla. Metacritic-sivuston mukaan 57 arvostelun perusteella elokuva on saanut 78 pistettä sadasta mahdollisesta. Metacriticin 547 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 7,3/10. AlloCiné-sivuston mukaan 39 ranskalaislehdistön kriitikon arvostelun perusteella elokuva on saanut keskiarvoksi 3,6/5. AlloCinén yli 6 000 käyttäjää on antanut elokuvalle keskiarvon 3,7/5.
Ensi-ilta ja vastaanotto > Arvosteluja

Santtu Paananen, Etelä-Suomen Sanomat
Lauri Rautiainen, Film-O-Holic.com
Aki Lehti, Muropaketti
Niko Ikonen, Episodi
Taneli Topelius, Ilta-Sanomat
Antti Selkokari, Kulttuuritoimitus
Palkinnot

The Substance on saanut useita palkintoja ja ehdokkuuksia. Fargeat voitti parhaan käsikirjoituksen palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla. Elokuva kilpaili myös Kultaisesta palmusta, jonka vei lopulta Anora.
Golden Globe -gaalassa elokuva sai viisi ehdokkuutta: paras musikaali- tai komediaelokuva, ohjaus, naispääosa musikaali- tai komediaelokuvassa (Moore), naissivuosa (Qualley) ja käsikirjoitus. Moore voitti omassa kategoriassaan.
Critics' Choice Awards - palkintoehdokkuuksia elokuva sai seitsemän: paras elokuva, ohjaus, naisnäyttelijä, naissivuosa, alkuperäinen käsikirjoitus, maskeeraus ja erikoistehosteet. Näistä elokuva voitti kolme palkintoa: paras naisnäyttelijä (Demi Moore), paras alkuperäiskäsikirjoitus (Coralie Fargeat) ja paras maskeeraus.
Bafta -palkintoehdokkuuksia elokuva sai viisi: paras ohjaus, naispääosa, maskeeraus, alkuperäiskäsikirjoitus ja äänitys. Elokuva voitti Baftan parhaasta maskeerauksesta (Pierre Olivier Persin, Stéphanie Guillon, Fédérique Arguello ja Marilyne Scarselli).
Screen Actors Guild Awards -gaalassa Demi Moore palkittiin roolistaan parhaan naispääosan SAG -palkinnolla.
Oscar-gaalassa elokuva oli ehdolla viidessä kategoriassa: paras elokuva, ohjaus, naispääosa, alkuperäinen käsikirjoitus ja maskeeraus. Elokuva voitti parhaan maskeerauksen ja hiussuunnittelun Oscar -palkinnon (Pierre-Olivier Persin, Stéphanie Guillon ja Marilyne Scarselli).
Teemat

Feministinen The Substance on kuvattu ikääntyvän naisen näkökulmasta naiskehoon. Elokuva tarkastelee ulkonäköpaineiden ja nuorekkaana pysymisen psykologisia vaikutuksia, käsittelee esineellistämistä sekä tuo kriittisesti ilmi ja ottaa satiirin keinoin kärkevästi kantaa naisiin kohdistuviin absurdeihin kauneusihanteisiin. Lisäksi elokuvan teemoihin lukeutuu muun muassa riippuvuuden vaarat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta The Substance Wikimedia Commonsissa
Virallinen sivusto (englanniksi)
The Substance Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Margaret Qualley, Coralie Fargeat ja Demi Moore Toronton elokuvajuhlilla syyskuussa 2024.