stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Affordanssi
Affordanssiteorian sisältö > Objektit ja havaitseminen

Affordanssi (engl. affordance) substantiivilla Gibson käsitteistää joukon havaitsemiseen liittyviä asioita kuten objekti, aineellinen koostumus ("substances"), pinta ("surfaces and layouts"), ihmiset ja eläimet ("other persons and animals"), paikat, ympäristö ja sekä positiiviset että negatiiviset affordanssit joilla havaitsemista voidaan kuvailla. Affordanssi ei suoraan kytkeydy englanninkielen verbiin to afford, vaan substantiivimuoto on Gibsonin keksimä sana, jonka tarkoitus liittyy hänen psykologisen havaintoteoriansa sisältöön.Tässä yhteydessä merkittävimmässä asemassa oleva objekti sisältää arvot, toimintaperiaatteet ja tarkoitukset, joita yritetään näkemisen perusteella arvioida.
Gibson tekee selväksi että objektien kuten ihmisten affordanssit ovat eri asia kuin niiden kohteiden laadulliset eroteltavissa olevat ominaisuudet (arvot ja tarkoitus), joita voidaan psykologisin keinoin empiirisesti tutkia. Ensisijainen havainto on Gibsonin teoriassa subjektiivinen ja perustuu eliön käsitykseen ympäröivästä maailmasta.Havainnot itsessään voivat olla ulkopuolelta ajateltuina oikeita tai vääriä, joten tarkempien havaintojen tekeminen edellyttää ihmisjärjen kritiikkiä. Gibsonin teorian mukaan eliö on riippuvainen ympäristöstä elääkseen, mutta ympäristö ei ole riippuvainen organismista ollakseen olemassa. Siitä johtuen teorialla voidaan selittää erilaisia biologisia ja keinotekoisia järjestelmiä sekä kompleksiivista vuorovaikutusta sosiaaliteorioissa, joissa myös ristiriidoilla ja paradokseilla on osuutensa. Kyse on eritoten havainnoitsijan toimista (hyödyllisyys/vahingollisuus) suhteessa näkemykseen ympäristöstä, ei siis objektin sisäisestä maailmasta, yksityisestä minästä tai tietoisuudesta: tämä on affordanssiteorian kulmakivi.
Objekteista Gibson kertoo että ne jaetaan liitettyihin (attached) ja irrallaan oleviin objekteihin (detached). Tällä huomautuksella hän viittaa siihen että vaikkapa työkaluja voidaan kehittää siten että ne toimivat entistä paremmin kuin oli alun perin tarkoitus: niistä voi poistaa tai niihin voi liittää ominaisuuksia. Kappaleen koostumus ja vaikkapa suhteellinen koko vaikuttavat siihen kuinka ollakseen tarttumakykyinen (käyttötarkoitukselle välttämätön ominaisuus) esineessä tai työvälineessä on oltava kaksi erisuuntiin olevaa pintaa, jotka ovat ihmiskäden kannatteluun sopivat.
Affordanssiteorian sisältö > Teoria suhteessa muiden tieteenalojen teorioihin

Gibsonin määritelmien mukaan Affordanssi on mahdollistaa laajemman soveltamisen kuin vaikkapa taloustieteisiin liittyvä tarjonta tai ekologien käyttämä ecological niche kun pohditaan affordansseja ekologisessa ympäristössä. Affordanssi -teoria ei tee luokittelua kysynnän ja tarjonnan välillä: se ilmentää toimijan subjektiiviseen kognitioon liittyvää arviota. Arvio ja toiminta puolestaan edesauttavat  ympäristön suomien mahdollisuuksien jalostamisen käytettäväksi jotain tavoitetta varten. Gibsonin (1979) konseptin mukaan niche tässä teorian viitekehyksessä tarkoittaa affordanssien sarjaa (set of affordances), eikä elintilan hyödyntämistä tai valtaamista niin kuin sen voisi eliöiden selviytymisen kannalta virheellisesti käsittää. Ympäristön sisältämät asiat, maaperä, ilma, mantereisuus, mereisyys ,lämpötilat, ilmasto tai mineraalien esiintyminen vaikuttavat kaikki yhdessä siihen mitä se suo sitä asuttavalle eliölle. Lisäksi hän tekee teoriassaan selväksi kuinka ekologisessa mielessä eliöiden väliset affordanssit voivat joko selviytyä tai kumoutua affordanssijoukkioiden yhteisvaikutuksessa - väärät havainnot ja epätehokkuus ovat osa kompleksiivisuutta.Teorian tarkoitus on ollut täyttää tieteellinen vaillinaisuus selittää kuinka näkökyky toimii kognition, informaation ja ymmärryksen tukena selitettäessä käyttäytymistä.
Affordansseilla voidaan selittää sosiologian ja käyttäytymistieteen ilmiöitä, jossa termillä on asema näiden tutkimusalojen sisältämien tapahtumien syy-seuraussuhteiden tulkitsemisessa. Gibson yhdistää kappaleen tai minkä tahansa objektin havaitsemiseen liittyvän toisenkin affordansseja sisältävän ulottuvuuden: informaation. Hän myös erottaa tässä yhteydessä vaikkapa sen miksi havainnoitsijalta puuttuu todellinen tieto sen vuoksi että hän ei näe suoraan arvoja ja tarkoituksia vaikkakin pystyy näitä prosessoimaan kognitiivisten toimintojen ja taitojensa kautta. Hän kuvailee tässä yhteydessä biologisen olennon kykyjä toimia välitilassa (ilma) ja ympäristössään vaihtelevan maaston mukaan. Lajien ja kehittyvän tietoisuuden suhteen affordanssi ei varsinaisesti tarkoita eläimen mahdollisuuksia elintilassa. Oleellista teoriassa on ympäristön visuaalinen ja kognitiivinen tulkinta kontekstissa, mikäli se on puitteiden, ymmärryksen ja havaintokyvyn puolesta mahdollista.
Biologisten organismien osalta affordansseilla voidaan viitata sekä ympäristön suomiin mahdollisuuksiin (Ecological affordances) että toisaalta kehittyneempien olentojen käyttäytymismalleihin (Perceived affordances) tuossa ympäristössä. Gibsonin alkuperäinen teoria Affordansseista ei varsinaisesti ota kantaa valittujen toimien tehokkuuteen, järkiperäisyyteen tai etiikkaan. Affordanssiteoria siis tukee ja täydentää sosiologisia teorioita. Affordanssi on yläkäsite joka leikkaa subjektiivisuutta objektiivisuudella yhtä hyvin kuin objektiivisuutta subjektiivisuudella.
Kirjallisuutta

Donald Norman, The Design of Everyday Things, ISBN 0-465-06710-7
Donald A. Norman (1999). Affordances, Conventions and Design. Interactions 6(3):38-43, May 1999, ACM Press.
Tärnaby

| Tärnaby |
| --- | --- |

 Tärnaby
 Koordinaatit: 65°42′38″N, 15°15′19″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Västerbottenin lääni
Maakunta:  Lappi
Kunta:  Storuman
Väkiluku (31.12.2023):  415
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tärnaby on taajama Storumanin kunnassa Västerbottenin läänissä Lapin historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 415 asukasta.
Tunnettuja henkilöitä

Jens Byggmark (s. 1985), alppihiihtäjä
Bengt Fjällberg (s. 1961), alppihiihtäjä
Mikael Niemi (s. 1959), kirjailija
Anja Pärson (s. 1981), alppihiihtäjä
Ingemar Stenmark (s. 1956), alppihiihtäjä
Stig Strand (s. 1956), alppihiihtäjä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tärnaby Wikimedia Commonsissa
Brad Hunt

| Brad Hunt |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. elokuuta 1988 (ikä 36) Maple Ridge, BC
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  175 cm
Paino:  79 kg
Seura
Seura:  Hershey Bears
Sarja:  AHL
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2012–
Aik. seurat:  Chicago Wolves (AHL) Oklahoma City Barons (AHL) Edmonton Oilers(NHL) Bakersfield Condors (AHL) St. Louis Blues (NHL) Nashville Predators (NHL) Vegas Golden Knights (NHL) Minnesota Wild (NHL) Vancouver Canucks (NHL) Colorado Avalanche (NHL) Colorado Eagles (AHL)
Bradley Shawn "Brad" Hunt (s. 24. elokuuta 1988 Maple Ridge, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa AHL-joukkue Hershey Bearsia. Hänen pelipaikkansa on puolustaja.
Ennen ammattilaisuraansa Hunt pelasi yliopistokiekkoa Bemidjin osavaltionyliopiston joukkueessa. Hänen suurin vahvuutensa on kova laukaus.lähde? NHL-debyyttinsä Hunt teki tammikuussa 2014.
Heinäkuussa 2021 Hunt solmi yhden vuoden ja arvoltaan 800,000 tuhannen dollarin sopimuksen Canucksin kanssa.
Alppivuohi

| Alppivuohi |
| --- | --- |
 Alppivuohi Hohe Tauernin kansallispuistossa Itävallassa.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Nautaeläimet Bovidae
Alaheimo::  Vuohet Caprinae
Suku::  Capra
Laji::  ibex
Kaksiosainen nimi
 Capra ibex  Linnaeus, 1758 
 Alppivuohen levinneisyys
Katso myös
   Alppivuohi Wikispeciesissä   Alppivuohi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Alppivuohi eli vuorikauris tai alppikauris (Capra ibex) on Alpeilla elävä sorkkaeläinlaji. Alppivuohelle ei nykyisin ole määritetty alalajeja.
Koko ja ulkonäkö

Alppivuohinaaraat ovat uroksia pienempiä. Urosten paino on 70-120 kg ja naaraiden 40-50 kg. Urosten ruumiin pituus on 115-135 cm ja naaraiden 55-100 cm. Säkäkorkeus on 65-94 cm. Jalat ovat lyhyet ja tukevat, sekä ruumis tanakka. Urosten väritys vaihtelee vuodenajan mukaan. Kesäisin niiden turkki on keltaisenruskea. Talvisin etenkin vanhempien urosten turkki muuttuu pähkinänruskeaksi. Naaraat ja nuoret yksilöt ovat täysikasvuisia uroksia vaaleampia ja niiltä puuttuu parta. Talviturkki kasvaa pidemmäksi ja villaisammaksi. Uroksilla ja naarailla kasvaa sarvet. Naaraiden sarvet ovat uroksia lyhyemmät. Uroksilla sarvet kaartuvat ensin ylös ja lopulta taakse.
Levinneisyys ja elinympäristö

Alppivuohen luonnollinen levinneisyysalue käsittää Alpit osissa Ranskaa, Sveitsiä, Itävaltaa, Saksaa ja Italiaa. Levinneisyysalue on kokonaisuutena melko laikuttainen. Laji oli kadota lähes kokonaan 1800-luvulla. Alppivuohia metsästettiin liikaa, ja noin 170 vuotta sitten oli jäljellä enää 60 yksilöä Gran Paradison kansallispuistossa Italiassa. Kaikki muut nykyiset kannat polveutuvat istutetuista yksilöistä. Myös Korkeasaaren eläintarhasta on lähetetty alppivuohia Alpeille
Luonnollisen levinneisyysalueen ulkopuolella istutuksia on tehty myös Sloveniaan ja Bulgariaan. Alppivuohia yritettiin 1900-luvun alussa istuttaa Suomeen, Inkoon Hättön saarelle. Kokeilu ei kuitenkaan onnistunut.
Alppivuohien elinympäristö käsittää tyypillisesti avoimia ja kivikkoisia seutuja puurajan yläpuolella. Puurajan alapuolella niitä tavataan vain avoimissa metsämaastoissa. Elinympäristöt sijaitsevat tavallisesti 500–3 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Pärjätäkseen alppivuohet tarvitsevat alueen, jolla lumisateet jäävät vähäiseksi.
Elintavat

Alppivuohet esiintyvät yleensä 10-20 yksilön laumoissa. Urokset muodostavat naaraista erikseen omia poikamieslaumojaan tai liikkuvat yksin. Aktiivisimmillaan ne ovat yleensä varhain aamulla ja myöhään iltapäivällä. Ne liikkuvat paikasta toiseen vuodenajan mukaan. Talvisin ne laskeutuvat alemmaksi rinteitä ja sään lämmitessä ne seuraavat kohoavaa lumirajaa ylemmäs. Alppivuohet ovat erittäin taitavia kiipeilijöitä.
Alppivuohet käyttävät ravinnokseen ruohoja, pensaita ja jäkäliä. Petoeläimet, kuten maakotka ja kettu uhkaavat lähinnä nuoria yksilöitä.
Alppivuohet lisääntyvät joulukuun ja tammikuun välisenä aikana. Urokset liittyvät lisääntymiskautena naaraita ja niiden jälkikasvua käsittäviin laumoihin. Ne voivat ottaa yhteen keskenään nousemalla takajaloilleen ja iskemällä sarviaan toisiaan vastaan. Hallitsevat urokset pyrkivät kuitenkin pääasiassa välttelemään toisiaan ja yhteenottoja. Urokset parittelevat useamman naaraan kanssa, mutta vartioivat vain yhtä kerrallaan. Naaraan tiineys kestää 165-170 päivää ja ennen synnytystä naaras jättää lauman synnyttäen yksin hankalakulkuisempaan maastoon. Poikasia on yleensä yksi tai harvoin kaksi. Poikaset nousevat pystyyn jo ensimmäisenä päivänään ja ne liittyvät muiden poikasten ryhmiin. Naaraista tulee 1-1,5 vuoden ikäisinä ja uroksista kahden vuoden ikäisinä. Alppivuohet voivat elää 15-vuotiaiksi.
Uhat ja suojelu

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut alppivuohen elinvoimaiseksi lajiksi. Vuonna 1999 koko kannan kooksi arvioitiin noin 30 000 yksilöä. Vuonna 1997 Sveitsissä alppivuohia arvioitiin olevan 15 000, Italaissa 9 700, Ranskassa 3 300, Itävallassa 3 200, Sloveniassa 250 ja Saksassa 220. Vuosittain kanta oli kasvanut 3–6 %. Mahdollisen uhan muodostaa esimerkiksi pullonkaulailmiöstä johtuva kannan perimän köyhyys. Muita mahdollisia uhkia ovat esimerkiksi risteytyminen vuohien kanssa, vuohilta mahdollsiesti siirtyvät taudit ja loiset, sekä maatalouden vähenemisestä vuorilla johtuva niittyjen hylkääminen ja metsittyminen. Lajin metsästys on pääasiallisesti kielletty. Valvottua metsästystä harjoitetaan paikoitellen, mutta sitä ei pidetä uhkana lajin kannoille. Lajia tavataan useilla eri suojelluilla alueilla.
Alppivuohi Sloveniassa.
Lähikuvassa.
Vanoisen kansallispuistossa Ranskassa.
Suonenjoki (joki Suonenjoella)

| Suonenjoki Suonteenjoki |
| --- | --- |
 Ilmakuva Suonenjoen keskustasta, josta joki alkaa.
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Pohjois-Savo
Kunnat:  Suonenjoki
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Suonenjoen v−alue (14.78)
Pinta-ala:  336,74 km²  
Järvisyys:  21,55 % 
Pääuoman pituus:  38 km 
Pääuoman osuudet:  Suonenjoki ←Suontiens. ←Tuomiojärvi ←Katajapuro
Yhtyy:  Rautalammin reitti
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Suontienselkä, Suonenjoki 
 :  62.62658°N, 27.12851°E
Laskupaikka:  Iisvesi, Iisvesi 
 :  62.66714°N, 27.05181°E
Läpivirtausjärvet:  Kimpanlampi (alempi), Kimpanlampi (ylempi)
Sivu-uomat:  Tyylinpuro
Taajamat:  Suonenjoen keskustaajama
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  99,4 m  
Laskukorkeus:  97,9 m  
Korkeusero:  1,5 m
Pituus:  6,8 km  
Kaltevuus:  0,22 m/km
Keskivirtaama:  2,6 m³/s (MQ) 
Muuta
Suonenjoki (tai Suonteenjoki ) on Pohjois-Savon Suonenjoella sijaitseva noin 7 kilometriä pitkä joki, joka on Suonenjoen valuma-alueen 38 kilometriä pitkän pääreitin alin osuus. Joki alkaa Suontienselästä Suonenjoella ja se laskee Iisveteen Iisvedellä.
Joen kulku

Suonenjoen keskustaajamassa Kirkkolanniemen itäpuolella sijaitsee Suontienselän pohjoinen lahti, joka muuttuu Kuopiontien, eli yhdystien 16194, sillalla Suonenjoen ensimmäiseksi osuudeksi. Sillan kohdalla on 150 metriä pitkä virtaava osuus, joka laskee ylempään Kimpanlampeen. Lampi lähes katkeaa Savon radan penkereisiin, joiden välissä on vain reilu 10-metrinen silta-aukko. Se johtaa ylemmän Kimpanlammen toiseen altaaseen. Suonenjoen keskustaajaman alueet sijaitsevat edellä kuvaillun joenosan ympärillä, ja jatkuu luoteeseen päin seuraten joen lounaisrantaa. Koillisrannoilla vedeen asti ulottuu peltomaita. Kimpanlampea on yhteensä 980 metriä ja sen vedenpinnan korkeus on 99,3 metriä mpy. eli pudotusta on kertynyt vasta 0,1 metriä. Joki jatkuu ja virtaa valtatien 9 ali laskien 540 metrin jälkeen alempaan Kimpanlampeen. Joella on ennen lampea muutama rinnakkainen tulvauoma. Alemman Kimpanlammen vedenpinta sijaitsee 99,1 metriä mpy. ja sen pituus on 680 metriä. Joen alajuoksu on 4,5 kilometriä pitkä. Joki virtaa Yläkosken kautta suvantolampeen, joka sijaitsee Valion tehtaan kohdalla Notkolassa. Seuraavan kilometrin jälkeen joki saapuu Myllykoskelle, jossa sijaitsee jokisaarista suurin. Myllykosken toinen nimitys saattaa olla Suonnekoski, sillä sen pudotukseksi mainitaan noin 1,5 metriä ja keskivirtaamaksi 2,6 kuutiometriä sekunnissa. Joki rauhoittuu Petsamossa, jonka rannasta löytyy vanha rinnakkaisuoma, ja jonka itäisellä rannalla alkavat kohoamaan Simolanvuoren jyrkät ja kiviset rinteet. Petsamossa joki alittaa sillan, jonka jälkeen joen rannat alkavat soistumaan. Joen luoteisosassa sitä ympäröi peltomaat ja harvahko asutus. Joki alittaa Iisvedellä sillan ja laskee Isveden pienvenesatamaan. Samalla lahdella sijaitsee myös laivasatama, jonne tulee Savon radalta pistoraiteet satamalaiturille asti.
Historiaa > Luonnonhistoriaa

Suonenjoki on esimerkiksi Hellaakosken (1922) luonnonhistoriallisissa pohdinnoissa mainittu Muinais-Saimaan tai Muinais-Kallaveden laskujokena. Suonenjoen alla ja lähes sen suuntaisena sijaitsee kalliomurrosjakso, jossa kallioperä on kulunut ympäristöään syvemmälle. Tällaisiin kohtiin on viime jääkauden loppuvaiheessa yleensä muodostunut mannerjäätikön alla virtaava jäätikköjoki. Suonenjoen niskan kohdalle tulee pohjois-luoteesta ulottuva Lintharju ja sen muut jäätikköjokimuodostumat. Mannerjäätikön reuna on ylittänyt seudun tällä kohtaa noin 11 000 vuotta sitten ja jäätikköjoki on purkautunut jäätunnelista kiveä, soraa ja hiekkaa nykyisen joen niskalle Yoldiameren pinnan alle. Jääjärven vedenpinta sijaitsi tasolla, joka olisi nykyään 140–150 metrin korkeudella mpy. Jo 10 800 vuotta sitten muuttui Itämeri makeavetiseksi Ancylusjärveksi. Samalla kun mannerjäätikkö on sulanut ja sen reuna siirtynyt luoteeseen päin, ovat jäätunnelin maa-aines purkautunut reunan sijainnin mukaisesti eri paikkaan. Näin syntyivät Suonenjoen jokilaakson maatäytteet ja Lintharju kauemmaksi luoteeseen Koskeloveden itärannikolle. Hiekan joukkoon on hautautunut myös jäätikön reunasta lohjenneita jääkappaleita ja jäävuoria. Kun ne myöhemmin sulivat pois, jäi samaan kohtaan maaperään syvät kuopat eli supat. Niitä ovat todennäköisesti myös joenuoman yläosan Kimpanlammet ja jokeen johtava kapea lahti. Koska harjun reunat viettävät koilliseen päin, on joki aikanaan muodostunut harjun koillisreunaan, jonne joki on sitten uurtanut uomansa.
Jääkauden jälkeen oli seudun vesi aluksi korkealla peittäen seudun korkeatkin paikat sadoiksi vuosiksi.Maankohoamisen vuoksi korkeimmat mäet kohosivat ensimmäisinä pinnan yläpuolelle. Suonenjoelta kaakkoon päin alkoi Itämerestä kuroutua itsenäisiä järviä ja lopulta oli Suontienselän vuoro 9 800 vuotta sitten, tai hieman aikaisemminkin. Se syntyi, kun vesi virtasi mahdollisesti Yläkosken laskukynnyksen yli muodostaen mereen laskevan kosken. Suontienselkä oli aluksi nykyistä pienempi järvi, jonka vedenpinta oli yhdeksän metriä Sorsavettä alempana. On arvioitu, että Suontienselän valuma-alueen pinta-ala oli aluksi 770 neliökilometriä, joten Suonenjoen keskivirtaama oli nykyistä suurempi, ehkä 6,3 kuutiometriä sekunnissa. Epätasaisen maankohoamisen takia järviallas kallistui kohti kaakkoa, jolloin Suontienselän kaakkoispää tulvi hitaasti ja järven pituus kasvoi hiljalleen. Samaan aikaan Itämeren pinta jatkoi alenemistaan ja Suonenjoki kasvoi pituutta. Noin 8 300 vuotta sitten vaihtoi Sorsavesi lasku-uomansa toiseen suuntaan ja Suonenjoen valuma-alue kutistui 320 neliökilometriin. Silloin jäi Suonenjoen keskivirtaamaksi enää noin 2,6 kuutiometriä sekunnissa. Muinais-Päijänteen vedenpinta nousi ja tulvi Suonenjoen laaksoon. Tulva päättyi noin 7 000 vuotta sitten, jolloin järvivesi laski pois jokilaaksosta.
Historiaa > Lähihistoriaa

Suonenjoen uomaa on perattu 1820-luvulla ainakin molempien koskien kohdalta. Silloin on tapahtunut myös Suontienselän vedenpinnan aleneminen, joka E. Blomqvistin (1911) mukaan on ollut 1,3 metriä, mutta Hannu Pajusen mukaan puoli metriä. Joen perkauksessa hävitettiin valtatien 9 kohdalla toiminut vesimylly patoineen.
Joen varressa alemman Kimpanlammen länsipuolella toimi vedenpuhdistuslaitos, joka näkyy vielä vuoden 1986 peruskartassa. Puhdistamon paikalla on nykyään täyttömaata ja nykyinen vedenpuhdistamo toimii Karsikonmäellä. Sen veden lasketaan Suonenjoen sijasta suoraan Iisveden rantaan.
Vesistösuhteita

Suonenjoki sijaitsee Kymijoen vesistöalueen (14) Rautalammin reitin valuma-alueessa (14.7) Suonenjoen valuma-alueella (14.78). Joki alkaa Suontienselästä, joka sijaitsee Suontienselän–Paasveden alueen (14.782) puolella, ja virtaa Kuopiontien sillan alitettuaan Suonenjoen alueen (14.781) puolelle. Suonenjoki laskee Iisveteen Virmasveden alueella (14.72).
Suonenjoen valuma-alueen pinta-ala on 336,74 neliökilometriä ja järvisyys 21,6 %. Joen keskivirtaama (MQ) on noin 2,6 kuutiometriä sekunnissa. Valuma-alueen pääuomaan kuuluvat Suonenjoki, joka alkaa Suontienselästä. Suontienselän monista tulouomista yhden valuma-alueen pinta-ala 34 neliökilometriä, mikä tekee siitä suurimman latva-alueen. Sen laskuoja alkaa Tuomiojärvestä, jonka latvauoma on Katajapuro. Pääuoman pituudeksi saadaan noin 38 kilometriä. Suonenjokeen yhtyy idästä tuleva lyhyt Tyylinpuro. Sen lisäksi sillä ei ole muita suuria sivuojia.
Aleksandr Horošilov

Horošilov vuonna 2009.
Aleksandr Viktorovitš Horošilov (ven. Александр Викторович Хорошилов, s. 16. helmikuuta 1984 Jelizovo, Kamtšatkan alue, Neuvostoliitto) on venäläinen alppihiihtäjä. Hän on pituudeltaan 182 cm.
Horošilov sijoittui Val d’Isèren MM-kilpailuissa 2009 superyhdistetyssä kymmenenneksi ja pujottelussa 12:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli pujottelussa neljästoista, Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 kahdeksas, Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 viides, Åren MM-kilpailuissa 2019 viidestoista ja Pekingin olympialaisissa 2022 kymmenes.
Horošilov saavutti ensimmäiset maailmancupin pisteensä oltuaan kahdeksas Kitzbühelin yhdistetyn kilpailussa tammikuussa 2006. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan kolmas Åren pujottelussa joulukuussa 2014. Ensimmäisen voittonsa hän otti Schladmingin pujottelussa tammikuussa 2015. Hän oli samalla kaudella vielä kolmas Meribelin pujottelussa. Pujottelucupissa hän sijoittui kolmanneksi. Kaudella 2015–2016 hän oli Santa Caterinan, Adelbodenin ja Schladmingin pujotteluissa kolmas. Pujottelucupissa hän sijoittui viidenneksi. Seuraavalla kaudella hän sijoittui kolmanneksi Val d’Isèren, Kitzbühelin ja Schladmingin pujotteluissa. Kaudella 2019–2020 hän oli kolmas Wengenin pujottelussa.
Euroopan cupin pujottelukilpailuissa hän on sijoittunut kaksi kertaa kolmanneksi. Hän on voittanut useita Venäjän-mestaruuksia.
Kreikan sotilasjuntta

Kreikan sotilasjuntta oli Kreikkaa vuosina 1967–1974 hallinnut oikeistolainen sotilashallitus. Upseeriryhmä teki maassa huhtikuussa 1967 vallankaappauksen, koska maan sisäpolitiikka oli mennyt sekaisin ja pelättiin Turkin hyökkäystä. Juntta kaatui vuonna 1974 sen epäonnistuttua estämään Turkin valtauksen Pohjois-Kyproksella. Sotilasjunttaa nimitetään Kreikassa yksinkertaisemmin ”Juntaksi” (kreik. Η Χούντα, I Choúnta), ”Everstien valtakaudeksi” (kreik. Το καθεστώς των Συνταγματαρχών, To kathestós ton Syntagmatarchón) tai ”Seitsemäksi vuodeksi” (kreik. Η Επταετία, I Eptaetía).
Kaappaus ja sen syyt

Vuodesta 1964 Kreikan pääministerinä toiminut keskustavasemmistolainen Geórgios Papandréou ja maan nuori kuningas Konstantin II joutuivat vakaviin erimielisyyksiin. Käynnistyi poliittinen kriisi 15. heinäkuuta 1965, kun nuori kuningas Konstantin erotti Geórgios Papandréoun Keskustaunionijohtoisen hallituksen. Tällöin käynnistyneestä ajanjaksosta käytettiin nimitystä "Apostasia" -aika. Ajanjakson aikana oli kuusi hallitusta, joista osa joutui eroamaan saatuaan parlamentilta epäluottamuslauseen tai parlamentin tuki oli hyvin niukalla enemmistöllä.
Oikeistolaiset upseerit pelkäsivät vasemmiston ja Papandréoun kasvavaa suosiota. Niinpä oikeistolaiset everstit kaappasivat vallan 21. huhtikuuta 1967. Pääministeriksi nimitettiin aluksi korkeimman oikeuden syyttäjä, oikeuskansleri Konstantínos Kóllias ja varapääministeriksi ja puolustusministeriksi yleisesikunnan päällikkö, kenraaliluutnantti Grigórios Spantidákis. Todelliset vallanpitäjät olivat kuitenkin everstit Geórgios Papadópoulos ja Stylianós Pattakós. Everstit ilmoittivat kaappauksen syyksi seuraavana päivänä uhanneen vasemmistokapinan estämisen. Kaappauksen jälkeen juntta pidätti vasemmistopoliitikkoja ja ammattiyhdistysjohtoa. Kuningas Konstantin II oli kotiarestissa palatsissaan. Entinen pääministeri Papandréou ja hänen poikansa Andréas Papandréou vangittiin ja väliaikainen pääministeri Panagiótis Kanellópoulos pantiin kotiarestiin. Ateenan keskustaan julistettiin ilta-aikojen ulkonaliikkumiskielto. Panssarivaunut partioivat keskustan tärkeimpiä hallintorakennuksia ja maahan julistettiin voimaan täydellinen sensuuri. 24. huhtikuuta kaikki poliittiset puolueet kiellettiin. Samalla 5 000 kommunistia pidätettiin.