stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
J. William Middendorf

J. William Middendorf
John William Middendorf II (s. 22. syyskuuta 1924 Baltimore, Maryland) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko, diplomaatti ja säveltäjä.
Middendorf palveli toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain laivastossa ja valmistui College of the Holy Crossista kandidaatin arvolla merenkulkutieteessä vuonna 1945. Vuonna 1947 Middendorf sai Bachelor of Arts -oppiarvon Harvard Collegesta ja vuonna 1954 Master of Business Administration -oppiarvon New Yorkin yliopiston Stern School of Businessista. Middendorf toimi investointipankkiirina ja perusti pörssiyhtiön Middendorf, Colgate and Company. Aluksi hän toimi osavaltiotason politiikassa Connecticutissa. Vuonna 1964 hän osallistui Barry Goldwaterin presidentinvaalikampanjaan Republikaanien kansallisen komitean varainhoitajana.
Middendorf toimi uransa aikana Yhdysvaltain laivastoministerinä sekä suurlähettiläänä Alankomaihin, Amerikan valtioiden järjestöön ja Euroopan unioniin. Hän toimi merkittävissä asemissa muun muassa Heritage Foundationissa ja International Republican Institutessa. Middendorfin sävellystuotantoon kuuluu yli sata marssia ja Holland Symphony, jonka hän sävelsi Alankomaiden kuningatar Julianan 25-vuotisen valtakauden kunniaksi. Middendorf on American Society of Composers, Authors and Publishersin jäsen ja sai American Bandmasters Associationin Edwin Franko Goldman -palkinnon. Vuonna 1976 hänelle myönnettiin Navy Distinguished Public Service Award. Middendorf on julkaissut kirjat A Glorious Disaster: Barry Goldwater's Presidential Campaign and the Origins of the Conservative Movement ja Potomac Fever: A Memoir of Politics and Public Service.
Jaavanihminen

Piirros jaavanihmisen kallosta.
Jaavanihminen on nimitys fossiileille, jotka löydettiin 1891 Trinilistä Bengawan Solo -joelta Itä-Jaavalta Indonesiasta. Se on ensimmäisiä tunnettuja Homo erectus -yksilöitä. Sen löytäjä Eugène Dubois antoi sille tieteelliseksi nimeksi Pithecanthropus erectus, jonka sanat pohjautuvat latinan ja kreikan sanoihin, jotka tarkoittavat pystyapinaihminen.
Alkuperäiset Pithecanthropus erectus (nyk. Homo erectus) luut, jotka löydettiin Jaavalta 1891.
Historia ja merkitys

Dubois'n löytä ei ollut kokonainen yksilö, vaan se koostui päälaen luista, reisiluusta ja muutamista hampaista. Yksimielisyyttä ei ole siitä, kuuluvatko luut samalle lajille. Toinen, täydellisempi yksilö löytyi myöhemmin Sangiranin kylästä Keski-Jaavalta, 18 km Solosta pohjoiseen. Tämän löydön, jossa oli samankokoinen päälaen luu kuin Duboisin löytämä, löysi berliiniläissyntyinen paleontologi G. H. R. von Koenigswald vuonna 1936. Sangiranista on sen jälkeen tehty paljon löytöjä, mutta viralliset raportit suhtautuvat kriittisesti..
Siihen asti kunnes vanhempia ihmisen jäänteitä löydettiin Keniasta Itä-Afrikan hautavajoamasta, Dubois'n ja Koenigswaldin löydät olivat vanhimmat koskaan tehdyt hominidilöydöt. Jotkut sen ajan tieteilijät ovat esittäneet, että Dubois'n jaavanihminen olisi nykyihmisten ja suurten muiden apinoiden yhteinen esi-isä. Antropolgit ovat nykyisin sitä mieltä, että nykyihmisen suoria esi-isiä olivat afrikkalaiset Homo erectus -populaatiot, ehkä  Homo ergaster pikemmin kuin aasialaiset populaatiot, joita edustavat jaavanihminen ja pekinginihminen.
Kuten useiden muidenkin merkittävien hominidilöytöjen yhteydessä jotkut kreationistit ovat yrittäneet vähätellä jaavanihmisen evolutionaarista merkitystä väittämällä, että yksilöä olisi pidettävä joko ihmisenä tai apinana. Esimerkki edellisestä väittämästä on väite, että jaavanihminen on "ihmissuvun oikea jäsen".. Esimerkki jälkimmäisestä on virheellinen väite, että Dubois itse olisi myöhemmin todennut, että jaavanihminen oli oikeasti iso gibboni.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Time-lehti: "How Man Began" (Arkistoitu – Internet Archive)
Rekonstruktio.
Gabriel von Maxin groteski rekonstruktiivinen luonnos kiistellystä P. alalus -lajista Ernst Haeckelin syntymäpäivälahjaksi maalattua öljyvärityötä varten 1894
J. F. Ruotsalainen

Juhana (Johan) Fredrik Ruotsalainen (27. heinäkuuta 1877 Kuopio – 4. heinäkuuta 1951 Lohja) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Ruotsalaisen vanhemmat olivat työmies Johan Ruotsalainen ja Wilhelmiina Rissanen. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1898 ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa. Ruotsalainen toimi sittemmin lehtimiehenä Helsingissä. Hän oleskeli 1920-luvulla kuuden vuoden ajan Amerikassa ja oli muun muassa toista vuotta turkismetsästäjänä Kanadan erämaissa.
Ruotsalainen oli naimisissa 1907–1948 Aina Sofia Helan (k. 1948) kanssa.
Teoksia

”Iso Liha” tanssii kuutamossa : eräkertomuksia Kanadasta. Gummerus 1934
Suomennoksia

Stuart Cloete : Vierivät vankkurit. WSOY 1938, 2. painos 1955 (alkuteos Turning Wheels)
Ludvig Munsterhjelm : Pohjolan pedot : erämiehen havaintoja ja kokemuksia. Otava 1946
Harmaa Pöllö (Wa-Sha-Quon-Asin) : Sajon ja hänen majavainsa seikkailut. Ei julk. vuotta
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta J. F. Ruotsalainen on Wikiaineistossa  Luettelo J. F. Ruotsalaisen kirjoittamista lehtiartikkeleista
Jasmin (täsmennyssivu)

Jasmin tarkoittaa seuraavia asioita:
jasmiinit, kasvisuku, johon kuuluu useita lajeja
Jasmin, naisen etunimi
Jacques Jasmin (1798–1864), ranskalainen oksitaaninkielinen kirjailija
Jasmin, pariisilainen metroasema.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Jasmin”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jacob Dawson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jacob Dawson Pariisin kesäolympialaisten kultamitalistina elokuussa 2024. |  Jacob Dawson Pariisin kesäolympialaisten kultamitalistina elokuussa 2024. |  Jacob Dawson Pariisin kesäolympialaisten kultamitalistina elokuussa 2024. |  |
Maa:   Iso-Britannia
Miesten soutu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | kahdeksikko |  |
|  Pronssia | Tokio 2020 | kahdeksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Belgrad 2023 | kahdeksikko |  |
|  Pronssia | Plovdiv 2018 | nelonen i.p. |  |
|  Pronssia | Ottensheim 2019 | kahdeksikko |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Varese 2021 | kahdeksikko |  |
|  Kultaa | Bled 2023 | kahdeksikko |  |
|  Kultaa | Szeged 2024 | kahdeksikko |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2018 | nelonen i.p. |  |
|  Hopeaa | Luzern 2019 | kahdeksikko |  |
Jacob Dawson (s. 2. marraskuuta 1993) on brittiläinen soutaja. Hän on kahdeksikon olympiavoittaja, maailmanmestari ja kolminkertainen Euroopan-mestari.
Dawson kilpaili arvokilpailuissa ensimmäisen kerran EM-kilpailuissa 2017 perämiehettömässä kaksikossa, jossa hän sijoittui viidenneksi. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän sijoittui kahdeksikossa seitsemänneksi. Vuonna 2018 hän saavutti perämiehettömässä nelosessa EM-hopeaa ja MM-pronssia. Vuodesta 2019 hän on kilpaillut kahdeksikossa. Vuonna 2019 hän saavutti EM-hopeaa ja MM-pronssia. Vuonna 2021 hän voitti Euroopan-mestaruuden ja saavutti Tokion kesäolympialaisissa pronssia, kun edellä olivat Uusi-Seelanti 1,09 sekunnin ja Saksa 0,13 sekunnin päässä. Vuonna 2023 hän voitti Euroopan-mestaruuden ja maailmanmestaruuden. Vuonna 2024 hän voitti Euroopan-mestaruuden ja Pariisin kesäolympialaisissa olympiakultaa 1,04 sekunnin erolla hopealle sijoittuneeseen Alankomaiden venekuntaan.
James Hall

James Hall voi tarkoittaa:
James Hall (1900–1940), yhdysvaltalainen näyttelijä
James Hall (1811–1898), yhdysvaltalainen geologi
James Hall (1806–1882), kanadalainen poliitikko
James Hall (k. 1612), brittiläinen tutkimusmatkailija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”James Hall”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ibero-Amerikka

Ibero-Amerikan maat kartalla.
Ibero-Amerikka on kulttuuritaustaan perustuva käsite, jolla tarkoitetaan Espanjalle ja Portugalille siirtomaa-ajalla kuulunutta Amerikkaa. Ibero-Amerikka luetaan osaksi lusohispaanista maailmaa. Ibero-Amerikkaan kuuluvat maat ovat vuodesta 1991 järjestäneet konferenssin, johon osallistuvat myös Espanja, Portugali ja Andorra.
Ibero-Amerikan ja Latinalaisen Amerikan ero

Läheisesti Ibero-Amerikkaan liittyvä käsite on Latinalainen Amerikka, joka eroaa kuitenkin merkittävästi Ibero-Amerikasta, sillä Latinalaiseen Amerikkaan kuuluu myös useita ranskankielisiä (Haiti, Martinique, Ranskan Guayana, Guadeloupe), hollanninkielisiä (Alankomaiden Antillit, Aruba) ja englanninkielisiä (muun muassa Jamaika ja Belize) alueita. Ibero-Amerikan maat siis kuuluvat osaksi Latinalaiseen Amerikkaan. Joissakin yhteyksissä myös Päiväntasaajan Guinea lasketaan mukaan (se on esimerkiksi Organization of Ibero-American Statesin jäsenmaa), mutta se ei tietenkään kuulu Latinalaiseen Amerikkaan.
Ibero-Amerikka

Ibero-Amerikan espanjankieliset maat
Argentiina
Bolivia
Chile
Kolumbia
Costa Rica
Kuuba
Dominikaaninen tasavalta
Ecuador
El Salvador
Espanja
Guatemala
Honduras
Meksiko
Nicaragua
Panama
Paraguay
Peru
Puerto Rico (Yhdysvallat)
Uruguay
Venezuela
Ibero-Amerikan portugalinkieliset maat
Portugali
Brasilia
Ibero-Amerikan katalaaninkieliset maat
Andorra
Ibero-Amerikka-kokoukset

Ibero-Amerikka-konferenssi  (espanjaksi: Cumbres Iberoamericanas de Jefes de Estado y de Gobierno, portugaliksi: Cúpulas Ibero-Americanas de Chefes de Estado e de Governo tai  Cimeiras Ibero-Americanas de Chefes de Estado e de Governo, katalaaniksi: Cimeres Iberoamericanes de Caps d'Estat i de Govern) on joka vuosi pidetty konferenssi, jossa espanjan, portugalin ja katalaanin kieliset maiden valtionpäämiehet kokoontuvat konferenssiin. Ensimmäinen kokous pidettiin vuonna 1991 Guadalajarassa, Meksikossa, johon osallistuivat seuraavat maat: Argentiina, Bolivia, Brasilia, Chile, Kolumbia, Costa Rica, Kuuba,Dominikaaninen tasavalta, Ecuador, El Salvador, Guatemala, Honduras, Meksiko, Nicaragua, Panama, Paraguay, Peru, Portugali, Espanja, Uruguay ja Venezuela. Andorra liittyi vuonna 2004.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Konferenssi | Paikka | Aika |
| 1. | Guadalajara, Meksiko | 18.−19. heinäkuuta 1991 |
| 2. | Madrid, Espanja | 23.−24. heinäkuuta 1992 |
| 3. | Salvador, Brasilia | 15.−16. heinäkuuta 1993 |
| 4. | Cartagena, Kolumbia | 14.−15. kesäkuuta 1994 |
| 5. | San Carlos de Bariloche, Argentiina | 16.−17. lokakuuta 1995 |
| 6. | Santiago de Chile ja Viña del Mar, Chile | 13.−14. marraskuuta 1996 |
| 7. | Isla Margarita, Venezuela | 8.−9. marraskuuta 1997 |
| 8. | Porto, Portugali | 17.−18. lokakuuta 1998 |
| 9. | Havanna, Kuuba | 15.−16. marraskuuta 1999 |
| 10. | Panama City, Panama | 17.−18. marraskuuta 2000 |
| 11. | Lima, Peru | 17.−18. marraskuuta 2001 |
| 12. | Bávaro, Dominikaaninen tasavalta | 15.−16. marraskuuta 2002 |
| 13. | Santa Cruz de la Sierra, Bolivia | 14.−15. marraskuuta 2003 |
| 14. | San José, Costa Rica | 18.−20. marraskuuta 2004 |
| 15. | Salamanca, Espanja | 14.−15. marraskuuta 2005 |
| 16. | Montevideo, Uruguay | 3.−4. marraskuuta 2006 |
| 17. | Santiago de Chile, Chile | 8.−10. marraskuuta 2007 |
Argentiinalaisia tangotanssijoita.
Karnevaalit Teneriffalla, Espanjassa.
Ibero-Amerikka-konferenssin osallistujat vasemmalta oikealle: Tabare Vazquez Uruguayn presidentti, tunnistamaton, Espanjan pääministeri José Luis Rodríguez Zapatero, Hondurasin presidentti Manuel Zelaya, Paraguayn presidentti Nicanor Duarte, Portugalin pääministeri José Sócrates. Alarivi vasemmalta oikealle: Espanjan kuningas Juan Carlos I, Chilen presidentti Michelle Bachelet, Guatemalan presidentti Alvaro Colom, El Salvadoren presidentti Antonio Saca, Argentiinan presidentti Néstor Kirchner ja Brasilian presidentti Luiz Inácio Lula da Silva.
Ibero-Amerikan konferenssi Santiago de Chilessä.
Jani Kareinen

Jani Kareinen on suomalainen radiotoimittaja. Hän työskentelee YleX-nimisellä radiokanavalla. Kareista kuullaan YleX-illassa sekä YleX-throwbackissa. Vuonna 2015 hän toimi Jouluradion musiikkipäällikkönä.
Jani Kautto

| Jani Kautto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. lokakuuta 1989 Vantaa
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Pituus:  180 cm
Paino:  92 kg
Jani Kautto (s. 25. lokakuuta 1989 Vantaa) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan maalivahti.
J. Z. Knight

Judy Zebra Knight (s. 16. maaliskuuta 1946) on yhdysvaltalainen kanavoija. Hän väittää olleensa yhteydessä Ramtha-nimiseen henkiolentoon 1970-luvulta lähtien. Ramthan ympärille on syntynyt Ramtha School of Enlightenment -niminen uskonnollinen liike. Ramthan väitetään olevan 35 000 vuotta sitten elänyt sotilas. Historialliset tosiasiat eivät kuitenkaan tue Ramthan elämästä kerrottuja seikkoja.
Aiheesta muualla

Ramtha's School of Enlightenment (englanniksi)
Jaavan maanjäristys 2006

Järistyskeskuksen sijainti
Järistyskeskuksen sijainti
Vuoden 2006 Jaavan maanjäristys havaittiin 27. toukokuuta klo 05.54 paikallista aikaa (01.54 Suomen aikaa) Intian valtamerellä noin 25 kilometriä lounaaseen indonesialaisesta Yogyakartan kaupungista Jaavan saaren eteläisellä puolella (koordinaatit 08°00′S, 110°17′E). U.S. Geological Surveyn mukaan maanjäristys tapahtui 17,1 kilometriä merenpinnan alapuolella. Jakartan meteorologian laitoksen ja geofysiikan viraston mukaan järistyskeskus sijaitsi 37 kilometriä etelään Yogyakartasta ja 33 kilometriä merenpinnan alapuolella. Järistyksen momenttimagnitudi oli 6,3.
Vahingot

Viimeisten arvioiden mukaan maanjäristyksessä sai surmansa vähintään 6 234 ihmistä, 36 299 loukkaantui, 135 000 kotia tuhoutui ja kodittomaksi jäi 600 000 henkilöä. Kuolleista 3 580 ja haavoittuneista ainakin 1 892 oli Bantulin alueella.
Sosiaaliministeriön virkailija Sopar Jaya sanoi, että kuolleiden määrä oli 5 137, joista kaksi kolmasosaa Bantulin alueella. Yli viisi miljoonaa ihmistä asui 50 kilometrin säteellä järistyskeskuksesta. Rannikolla asuvat pakenivat sisämaahan tsunamin pelossa, mutta tsunamia ei kuitenkaan syntynyt, koska järistys ei ollut tarpeeksi voimakas.
Alkuperä

Indonesia sijaitsee niin kutsutussa Tyynenmeren tulirenkaassa, mikä altistaa sen maanjäristyksille ja vulkaanisille purkauksille. Maanjäristyksen epäillään olleen tektonistista alkuperää eikä suoraan yhteydessä Merapi-tulivuoren meneillään olevaan purkaukseen. Tosin maanjäristyksen raportoitiin aiheuttaneen lisääntynyttä aktiivisuutta tulivuoressa.
Reaktio

Presidentti Susilo Bambang Yudhoyono määräsi armeijan joukkoja Keski-Jaavan provinssiin auttamaan pelastustoimissa ja uhrien evakuoimisessa.
Monet maat tarjosivat apua tuhoutuneille alueille. Yhdistynyt kuningaskunta tarjosi kolme miljoonaa puntaa ($5,600,000 U.S); Australia tarjosi kolme miljoonaa Australian dollaria ($2,270,000 U.S); Kiina antoi kaksi miljoonaa US dollaria, Yhdysvallat taas antoi 2,5 milj. US dollaria. EU lupasi kolme miljoonaa euroa. Japani ja UNICEF tarjosivat välitöntä pelastusapua. Punainen Risti, Punainen Puolikuu, OXFAM ja UNICEF toimittivat telttoja ja pelastustarvikkeita uhreille. Pelastusryhmät Japanista ja Malesiasta toimivat onnettomuusalueilla.
Sortuneita taloja Klatenissa.
Potilaita hoidossa yogyakartalaisessa sairaalassa.
Herman Gummerus

Herman Gummerus 1910-luvun alussa.
Herman Gregorius Gummerus (24. joulukuuta 1877 Pietari, Venäjän keisarikunta – 18. heinäkuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen antiikintutkija (historioitsija), diplomaatti, varhainen itsenäisyysaktivisti ja jääkäriliikkeen aktivisti. Hän oli vuosina 1918–1919 Suomen asiainhoitaja ja Finnpapin edustaja itsenäistyvässä Ukrainassa Kiovassa.[lähde? ]
Perhetausta

Gummeruksen vanhemmat olivat rautatieinsinööri, liikennejohtajan apulainen Herman Erik Gummerus (1841–1892) ja Olga Elisabeth Krook. Hänen sisarensa oli taidemaalari Olga Gummerus-Ehrström. Herman Gummerus oli naimisissa vuodesta 1905 Alexandra Hedenbergin kanssa. Heidän poikansa oli Herman Olof Gummerus. 1904 Gummerusta epäiltiin osallisuudesta kenraalikuvernööri Bobrikovin murhaan. Hän ei osallistunut Eugen Schaumaninn tekoon, mutta oli mukana toisessa murhahankkeessa.[lähde? ]
Ura

Herman Gummerus valmistui ylioppilaaksi Vaasan lyseosta vuonna 1895 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1899, maisteriksi 1900, lisensiaatiksi 1907 ja tohtoriksi 1910.
Gummerus väitteli vuonna 1906. Väitöskirja Der römische Gutsbetrieb als wirtschaftlicher Organismus nach den Werken des Cato, Varro und Columella käsitteli roomalaista suurtilataloutta. Vielä tässä työssään hän käytti lähteinään antiikin auktoreita, mutta Rooman valtakunnan talouselämää tutkiessaan hän kiinnostui pian myös arkeologisesta ja epigrafisesta aineistosta. Laajassa katsauksessa Rooman valtakunnan teollisuudesta ja kaupasta, joka ilmestyi Pauly-Wissowan Realenzyklopädiessä vuonna 1916, Gummerus käytti ensimmäisenä keramiikkaa, tavaraleimoja ja ikonografista aineistoa systemaattisesti. Gummerus jäi kuitenkin myöhemmin Michael Rostovtzeffin varjoon. Tämän amerikkalais-venäläisen tutkijan magnum opus, The Social and Economic History of the Roman Empire (1926), julkaistiin vasta kymmenen vuotta myöhemmin.[lähde? ]
Gummerus oli ensimmäisen maailmansodan aikana suomalaisten itsenäisyysmiesten edustajana Tukholmassa ja Berliinissä. Hän sai tehtäväkseen ottaa 1914 yhteyttä Saksaan, ja lähinnä hänen ansiostaan tehtiin tammikuussa 1915 sopimus Saksan kanssa jääkärijoukon (pfadfinderien) lähettämisestä. Vuonna 1916 Gummerus oli Suomen edustajana Sveitsissä Lausannessa pidetyssä Venäjän sorronalaisten kansojen edustajien kokouksessa. Kokouksessa perustettiin Venäjän vieraskansojen liitto, joka pyrki tiedottamaan ulkomailla näiden kansojen tilanteesta ja vapauspyrkimyksistä. Gummerus toimi liiton Tukholmassa sijainneen sanomalehtitoimiston hoitajana ja tutustui tässä työssä sekä Keski-Eurooppaan tekemillään matkoilla muun muassa ukrainalaisten edustajiin. Hänet nimitettiin elokuussa 1918 Suomen edustajaksi Ukrainaan.
Gummerus aloitti diplomaattiuransa lähetystöneuvoksena Tukholmassa, ja sen jälkeen hän oli Suomen Rooman-lähettiläänä. Hän luopui diplomaattiurastaan vuonna 1925 ja toimi sen jälkeen tutkijana ja vuosina 1933–1947 Helsingin yliopiston yleisen historian professorina.
Gummerus on eniten kansainvälistä huomiota ja keskustelua herättäneitä suomalaisia antiikintutkijoita. Hän sai jo Helsingissä vankan klassillisen filologian koulutuksen mutta hankki antiikin historian koulutuksen Berliinin yliopistossa Eduard Meyerin johdolla. Kansainvälisen tutkijamaineensa hän loi antiikin talous- ja sosiaalihistorian alalla.[lähde? ]
Gummerus toimi myös Itsenäisyyden liitossa, jonka kannattajat erkaantuivat Akateemisesta Karjala-seurasta 1920. Hän osallistui myös 10. huhtikuuta 1932 Isänmaallisen kansanliikkeen perustamista suunnittelevaan, Erkki Räikkösen koolle kutsumaan tilaisuuteen sekä kansanliikkeen perustamista valmistelevaan työryhmään. Isänmaallinen kansanliike ry. aloitti toimintansa 14. kesäkuuta 1932.[lähde? ]
Gummerus kirjoitti Ukrainan-kokemuksistaan kirjan Ukrainan murrosajoilta (1931). Hän kritisoi Saksaan nojautunutta politiikkaa sekä samalla myös Suomen senaatin saksalaissuuntaista politiikkaa sikäli, että kirjassaan hän esittää Saksan politiikan tosiasiallisen heikkouden Ukrainassa.[lähde? ]
Teokset

Der römische Gutsbetrieb als wirtschaftlicher Organismus nach den Werken des Cato, Varro und Columella. Helsingfors 1906.
Aktiva kampår 1899–1910. Söderström, Helsingfors 1925.
Aktiivisilta taisteluvuosilta. Sanatar, Helsinki 1935.
Jägare och aktivister: Hågkomster från krigsåren i Stockholm och Berlin. Söderström, Helsingfors 1927.
Jääkärit ja aktivistit: Sotavuosien muistelmia Tukholmasta ja Berliinistä. WSOY 1928.
Nationernas förbund i teorien och praktiken: Föredrag vid föreningens Pro iure nationum årsmöte den 18 februari 1927. Helsingfors 1927.
De gamla ledarna och den nya tiden. Helsingfors 1930.
Die südgallische Terrasigillata-Industrie nach den Graffiti aus La Graufesenque. Commentationes humanarum litterarum 3, 3. Finska vetenskapssocieteten, Helsingfors 1930.
Orostider i Ukraina: Minnen från min verksamhet som legationschef i Kiev. Söderström, Helsingfors 1931.
Ukrainan murrosajoilta: Kuusi kuukautta lähetystön päällikkönä Kievissä. Gummerus 1931.
Pehr Evind Svinhufvud: En biografi. Söderström, Helsingfors 1931.
P. E. Svinhufvud: Suomen vapaustaistelun merkkimies. WSOY 1931.
Der Ärztestand im römischen Reiche nach den Inschriften 1. Commentationes humanarum litterarum 3, 6. Finska vetenskapssocieteten, Helsingfors 1932.
Konni Zilliacus: En levnadsteckning. Söderström, Helsingfors 1933.
Konni Zilliacus: Suomen itsenäisyyden esitaistelija. Gummerus 1933.
Studentföreningen U. V:s historia. Schildt, Helsingfors 1933.
P. E. Svinhufvud 1861-1936. Utgiven av festkommittén för P. E. Svinhufvuds 75-årsdag. Schildt, Helsingfors 1936.
Pilsudski, det nya Polens skapare. Natur och kultur, Stockholm 1936.
Pilsudski: Uuden Puolan luoja. WSOY 1936.
Fältmarskalk Mannerheim. Schildt, Helsingfors 1937.
Sotamarsalkka Mannerheim. Otava 1937.
Deutschland und die Befreiung Finnlands. Berichte aus dem Institut für Finnlandkunde der Ernst Moritz Arndt - Universität Greifswald 10. Greifswald 1938.
Den gamla aktivismen. Helsingfors 1939.
Minister Rafael Erich som politiker i Stockholm och Berlin 1915–1918. Helsingfors 1939.
Alexander den Store och hans rike. Helsingfors 1942.
Ukraina under bolsjevikoket. Svenska tysklandsvänners i Finland skriftserie 3. Åbo 1943.
Toimitteita

Ryssland sådant det är: Med en etnografisk karta över ryska riket. Utgivare de av Ryssland undertryckta folkens förbund. Bonnier, Stockholm 1916.
Sverige och Finland 1917–1918: Fakta och erinringar med anledning av svenska utrikesdepartementets blå bok 1936. Schildt, Helsingfors 1936.
Kirjallisuutta

Väisänen, Maija: ”Gummerus, Herman (1877–1948)”, Suomen kansallisbiografia, osa 3, s. 351–352.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2004.  ISBN 951-746-444-4.  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Herman Gummerus: Euroopan Yhdysvallat, Hakkapeliitta, 8.4.1930, nro 15, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Gummerus, Herman: Suomen diplomaattisena edustajana Italiassa. Suomen Kuvalehti 1.2.1936, nro 5, s. 16. (Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.)
Herman Gummerus : Kolme Egyptin kuningatarta, Helsingin Sanomat, 11.09.1938, nro 244, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Janne Tukiainen

Janne Tukiainen (s. 23. kesäkuuta 1976 Helsinki) on suomalainen taloustieteilijä ja taloustieteen professori Turun yliopistossa Turun kauppakorkeakoulussa.
Tukiainen on toiminut taloustieteen professorina Turun yliopistossa syyskuusta 2019. Aiemmin hän on toiminut muun muassa vierailevana professorina London School of Economicsissa ja vanhempana tutkijana Valtion taloudellisessa tutkimuskeskuksessa.
Tukiainen on koulutukseltaan valtiotieteen tohtori Helsingin yliopistosta 2009.