stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Noora Laukkanen

Noora Eveliina Laukkanen (s. 3. helmikuuta 1993 Helsinki) on suomalainen uimari.
Laukkanen edustaa espoolaista Cetus-uimaseuraa. Hän on voittanut useita aikuisten Suomen mestaruuksia. Helmikuun 2008 pitkän radan Suomen-mestaruuskilpailuissa hän voitti neljä mestaruutta, 100 ja 200 metrin  rintauinnin sekä 200 ja 400 metrin sekauinnin. Vuonna 2009 hän voitti tammi-helmikuun lyhyen radan SM-kilpailuissa 50, 100 ja 200 metrin rintauinnin ja kesäkuun pitkän radan SM-kilpailuissa 100 ja 200 metrin rintauinnin.
Maaliskuussa 2007 Laukkanen voitti neljä mestaruutta nuorten pitkän radan SM-uinneissa, 100 ja 200 metrin rintauinnissa, 100 metrin perhosuinnissa ja 200 metrin sekauinnissa. Kesän 2007 nuorten lyhyen radan SM-uinneissa hän voitti kaksi hopeamitalia, 4 × 100 metrin sekauintiviestissä ja 200 metrin sekauinnissa, ja kolme kultamitalia, 100 ja 200 metrin rintauinnissa sekä 400 metrin sekauinnissa. Vuonna 2009 Laukkanen voitti nuorten lyhyen radan SM-kilpailuissa kolme mestaruutta, 100 ja 200 metrin rintauinnissa sekä 200 metrin sekauinnissa, ja yhden hopeamitalin, 4 × 100 metrin sekauintiviestissä.
Laukkanen edusti Suomea Pekingin olympialaisissa 200 metrin rintauinnissa Suomen kaikkien aikojen nuorimpana olympiaedustajana. Hän oli 13. elokuuta 2008 uitujen alkuerien 39. ajalla 2 minuuttia, 38,97 sekuntia ja karsiutui jatkosta. Aiemmin hän on edustanut Suomea Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla 2007, joissa hän voitti hopeaa 200 metrin rintauinnissa, sekä kesän 2008 nuorten pitkän radan EM-kilpailuissa. Hän olisi alittanut myös vuoden 2007 nuorten EM-uintien kisarajat 200 metrin rinta- ja sekauinnissa, mutta oli 14-vuotiaana sääntöjen mukaan liian nuori osallistumaan nuorten arvokilpailuihin.
Laukkasella oli neljän vuoden ajan nimissään naisten 200 metrin rintauinnin Suomen ennätys pitkällä radalla (2:28,30, 10. heinäkuuta 2009 – 6. heinäkuuta 2013).
Laukkasen isä on entinen ammattilaisjääkiekkoilija Jari Laukkanen.
Aiheesta muualla

Laukkanen SportEliten verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilmari Laurila

| Ilmari Laurila |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. joulukuuta 1897 Kauhava
Kuollut: 16. maaliskuuta 1918 (20 vuotta) Länkipohja
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Lapua, Seinäjoki, Vilppula, Ruovesi, Länkipohja
Sotilasarvo:  vääpeli
Kunniamerkit:  VR IV
Joukko-osasto:  Pohjois-Hämeen rykm. II pat.
Ilmari Laurila (23. joulukuuta 1897 Kauhava – 16. maaliskuuta 1918 Länkipohja) oli isänsä Matti Laurila vanhemman ja veljensä Matti Laurila nuoremman tavoin valkoinen lapualainen sotilas Suomen sisällissodassa. Heistä kolmesta käytettiin valkoisella puolella toisinaan yhteisnimitystä Lapuan lumiaura. Veljesten äiti oli Anna Liisa Mukari.
Ilmari Laurila toimi Lapuan suojeluskunnassa joukkueenjohtajana ja 1. maaliskuuta alkaen Lapuan suojeluskunnasta muodostetun Pohjois-Hämeen rykmentin II pataljoonan 2. komppanian päällikkönä. Ilmari Laurila kaatui Länkipohjan taistelussa 16. maaliskuuta 1918 haavoittunutta sitoessaan.
Ilmari Laurila on haudattu Lapuan sankarihautaan. Hänen nimensä on Lapuan yhteiskoulun muistotaulussa.
Latvian venäläiset

Venäjänkielisten osuus Latvian väestöstä vuoden 2011 väestönlaskennassa. Kaikki Latvian venäjänkieliset eivät ole venäläisiä.
Latvian venäläiset ovat Latviassa asuvia venäläisiä. Suurin osa venäläisistä on Latvian neuvostotasavallan aikana maahan muuttaneita tai heidän jälkeläisiään. Latviassa on kuitenkin myös historiallinen vanhauskoisten venäläisten vähemmistö ja heidän lisäkseen venäläisiä muutti alueelle kun Latvia oli vielä osa Venäjän keisarikuntaa.
Historia

Ensimmäiset venäläiset nykyisen Latvian alueella olivat luultavasti Latgalen alueelle tulleita kauppiaita 1100-1200-luvuilla. Vanhauskoisia tuli Latviaan 1600-luvulla Venäjällä tapahtuneen vainon seurauksena. Laajamittaisempi muuttoliike syntyi kun Latvia päätyi Venäjälle Uudenkaupungin rauhan jälkeen vuonna 1721, jonka jälkeen alkoi varsinainen historiankirjoitus venäläisistä Latviassa. Muuttoliikettä vauhditti etenkin Riian teollistuminen 1800-luvun loppupuolella. 1880-luvulla Riiasta tuli jo koko Venäjänkin mittakaavassa merkittävä teollisuuskeskus. Venäläiset perustivat Riikaan etenkin tiilitehtaita, joita käytettiin kiihtyvässä rakennustoiminnassa. Yritykset toimivat tyypillisesti suhteessa vähän tuottavilla aloilla, eivätkä ne harjoittaneet juurikaan ulkomaankauppaa. Ensimmäiset tiedot venäläisten määrästä Latviassa ovat vuodelta 1897, jolloin maassa asui 171 000 venäläistä. Suurin osa heistä asui Latgalessa, jossa heitä oli 77 000. Liivinmaalla heitä oli 68 000 ja Kuurinmaalla sekä Zemgalessa 26 000.
Toisen maailmansodan jälkeen alkoi entistä suurempi muuttoaalto Latviaan, mikä johtui Riian teollistamisesta 1960-luvulla. Latviassa ja muualla Baltiassa palkkataso oli korkeampi kuin muissa Neuvostomaissa. Riikaan rakennettiin suuria lähiöitä työvoimavarastoiksi. Venäläisiä suosittiin esimerkiksi asuntojonoissa. Riian ohella paljon muuttajia tuli Väinänlinnan kaupunkiin, mutta myös muihin kaupunkeihin. Maalle muutti vain pieni osa. Maahanmuuton seurauksena latvialaiset alkoivat oppia venäjää, mutta venäläisille ei ollut kovin tavallista opetella latviaa.
Nykypäivä

Maan virallinen kieli on latvia ja vain liivin kielellä on virallisen vähemmistökielen asema. Suuri osa Latvian venäläisistä, erityisesti nuorempi sukupolvi, osaa latvian kieltä. Venäläiset ovat Latvian vähemmistökansallisuuksista suurin ja venäjä on suurin vähemmistökieli. Noin 26% maan kaikista oppilaista käy koulua venäjä pääkielenään. Venäjän kielen opetusta antavia kouluja on 250 ja niitä on melkein kaikissa suurissa kaupungeissa. Useat televisio- ja radiokanavat lähettävät ohjelmaa venäjäksi. Venäläinen vähemmistö on syyttänyt toistuvasti Latviaa oikeuksiensa loukkaamisesta. Latviassa järjestettiin 18. helmikuuta 2012 kansanäänestys venäjän kielen virallistamisesta. Äänestysaktiivisuus nousi yli 70 prosentin, ja virallistamista kannatti noin 25 prosenttia äänestäneistä.
Larry Laudan

Larry Laudan (1941 Austin, Texas – 23. elokuuta 2022) oli yhdysvaltalainen filosofi, jonka erikoisaloja ovat tieteenfilosofia ja tietoteoria. Tieteenfilosofiassa hänet tunnetaan muun muassa positivismin, realismin ja relativismin perinteiden kritiikeistään. Laudan on esittänyt omaa tapaansa säilyttää tieteen asema etuoikeutettuna ja edistyvänä hankkeena eri tahoilta suunnatun kritiikin edessä. Laudanin näkemys ”tutkimusperinteistä” on nähty merkittävänä vaihtoehtona Imre Lakatoksen näkemykselle ”tutkimusohjelmista”.
Laudanin merkittävin panos tieteenfilosofian alalla on teos Progress and its Problems (1977). Laudan syyttää tieteenfilosofeja sen näkemyksen hyväksymisestä, että tiede on pohjimmiltaan ongelmanratkaisua, ilman että he ottavat vakavasti niitä seuraamuksia, joita tällä näkemyksellä on tieteen historian ja tieteenfilosofian kannalta, ja ilman että he kyseenalaistavat tiettyjä seikkoja tieteen historiankirjoituksessa ja metodologiassa.
Laudan toimi tutkijana Universidad Nacional Autónoma de Méxicon (UNAM) Institute for Philosophical Investigations -tutkimuskeskuksessa Meksikossa.
Teoksia

Progress and Its Problems.  Berkeley:  University of California Press, 1977.
Laudan, L. & Laudan, R. & Donovan, A. (toim.): Scrutinizing Science: Empirical Studies of Scientific Change.  Dordrecht:  Reidel, 1988.
Aiheesta muualla

Larry Laudan, kotisivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  PhilPeople 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Larry Laudan
Käännös suomeksi
Latopolites

| Latopolites> Λατοπολίτης𓈸.Sijainti |
| --- | --- |
 Latopolites
Koordinaatit:  25°17′29″N, 32°33′41″E
Valtio:  Egypti
Historia
Tyyppi:  nomos
Ajanjakso:  muinainen Egypti kreikkalainen ja roomalainen Egypti
Valtakunta:  muinaisen Egyptin dynastiat Ptolemaiosten valtakunta Rooman valtakunta
Alue:  Ylä-Egypti
Numero:  3. (U03)
Pääkaupunki:  Hierakonpolis, Latopolis ja Eileithyiopolis
Pinta-ala:  225 km²
Aiheesta muualla
  Latopolites Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Latopolites (m.kreik. Λατοπολίτης νομός, Latopolitēs nomos), egyptiläisittäin Nekhen (egypt. 𓈸, Nḫn), oli muinaisen Egyptin nomos eli maakunta tai hallintopiiri. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä ja oli numeroltaan kyseisen alueen kolmas nomos.
Nomoksen alkuperäisen egyptinkielisen nimen suomennos on ”Pyhäkkö”. Nimestä esiintyy tutkimuksessa lukuisia erilaisia lukutapoja ja translitteraatioita, jo mainitun lisäksi myös muun muassa Ten. Kreikankielisenä nimenä esiintyy joskus myös Eileithyiapolites (Εἰλειθυιαπολίτης(?)). Tutkimuksessa nomokseen viitataan usein tunnuksella U03.
Maantiede

Latopoliteen nomos oli yksi Ylä-Egyptin 22 nomoksesta, ja se oli numeronsa mukaisesti alueen kolmas nomos Niilin yläjuoksulta laskien. Nomos sijaitsi Niilin itärannalla noin 80 kilometriä etelään Thebasta eli nykyisestä Luxorista. Sen alue ulottui Apollonopolis Megalesta Latopoliihin noin 50 kilometrin matkan Niilin vartta. Sen eteläpuolella eli yläjuoksulla päin sijaitsi Apollonopoliteen (U02) nomos ja pohjoispuolella eli alajuoksulla päin Pathyriteen (U04) nomos.
Nomoksen alkuperäinen pääkaupunki (mētropolis) oli Hierakonpolis eli Nekhen (nyk. Kom al-Ahmar), johon sen egyptinkielinen nimi viittaa. Myöhemmin pääkaupunkina toimi Latopolis (Iunet, nyk. Esna), johon nomoksen kreikankielinen nimi perustuu. Pääkaupunkina mainitaan jossakin välissä myös Eileithyiopolis (Nekheb, nyk. Elkab). Nomoksen muita kaupunkeja olivat Hefat ja Per-Hut-Hor eli Hathor.
Nomoksen pinta-alaksi on jossakin vaiheessa sen historiaa laskettu 81 675 aruraa (auranalaa) eli noin 225 neliökilometriä.
Historia

Latopoliteen nomos oli olemassa egyptiläisellä nimellään Egyptin faaraodynastioiden kaudella. Kreikkalaisen nimensä se sai hellenistisellä kaudella eli Ptolemaiosten aikana, jolloin se nimettiin tuolloisen pääkaupunkinsa mukaan. Nimi oli käytössä Egyptin kreikkalais-roomalaisena aikana. Nomoksissa tapahtui tuolloin kuitenkin paljon muutoksia, ja siksi nomoksella esiintyy useita nimiä, tai siitä erotettiin uusia nomoksia, joihin nimet viittaavat. Tutkimuksessa nomoksesta käytetään usein tunnusta U03, jolla siihen voidaan viitata nimenmuutoksista riippumatta.
Nomoksen pääjumalia olivat Horus Hierakonpoliissa, Nekhbet ja Sobek Eileithyiopoliissa, Hathor Nekhebin aavikolla, Khnum ja Neith Iunetissa sekä Wenu. Faarao Senusret I:n niin kutsutussa Valkoisessa kappelissa nomoksen jumalana esiintyvät Nekhbet, Nekhenin Horus ja/tai Wenu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Latopolites Wikimedia Commonsissa
Muinaisen Egyptin nomokset
| --- | --- |
Ala-Egypti:  1. Memfites · 2. Letopolites · 3. Libya · 4. Prosopites · 5. Saites · 6. Ksoites · 7. Metelites · 8. Heroopolites · 9. Busirites · 10. Athribites · 11. Leontopolites · 12. Sebennytes · 13. Heliopolites · 14. Sethroites · 15. Hermopolites · 16. Mendesios · 17. Diospolites Kato · 18. Bubastites · 19. Tanites · 20. Arabia
Ylä-Egypti:  1. Ombites · 2. Apollonopolites · 3. Latopolites · 4. Pathyrites · 5. Koptites · 6. Tentyrites · 7. Diospolites Mikros · 8. Thinites · 9. Panopolites · 10. Antaiopolites · 11. Hypselites · 12. Hierakonpolites · 13. Lykopolites · 14. Kussites · 15. Hermopolites · 16. Antinoites · 17. Kynopolites · 18. Ankyropolites · 19. Oksyrhynkhites · 20. Herakleopolites · 21. Arsinoites · 22. Afroditopolites
Laurin & Klement

| Laurin & Klement |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  1895
Perustaja:  Václav Laurin Václav Klement
Lakkautettu:  1928; liitetty Škoda-yhtymään
Kotipaikka:  Praha  Itävalta-Unkari (1895-1919)  Tšekkoslovakia (1919-1928)
Toimiala:  konepajateollisuus
Tuotteet:  polkupyörät, moottoripyörät, henkilöautot ja kuorma-autot
Emoyhtiö:  Škoda (vuodesta 1928)
Tytäryhtiöt:  RAF (vuodesta 1913)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Laurin & Klement BS vuodelta 1907.
Laurin & Klement oli böömiläinen autojen, polkupyörien ja moottoripyörien valmistaja. Yhtiön perustivät Václav Laurin ja Václav Klement.
Aluksi yhtiö teki polkupyöriä, vuodesta 1899 lähtien moottoripyöriä ja vuodesta 1905 lähtien myös autoja (Voiturette Laurin & Klement A). Ensimmäinen malli oli pieni kevytrakenteinen Voiturette A, jota valmistettiin noin sata kappaletta. Yritys vei autoja ulkomaille jo hyvin varhaisessa vaiheessa. Se käytti autoissaan myös uusia teknisiä ratkaisuja, yhtenä esimerkkinä vuoden 1907 Model FF:ssä ollut yksi maailman ensimmäisistä 8-sylinterisistä moottoreista.
Kevyiden hyötyajoneuvojen valmistus alkoi vuonna 1907. Tämän jälkeen aloitettiin nelisylinterisellä bensiinimoottorilla varustetun, ketjuvetoisen, 22-paikkaisen linja-auton sekä kantavuudeltaan neljän tonnin kuorma-auton valmistus. Pian näiden rinnalle esiteltiin 1,5 tonnin F-malli. Vuonna 1914 mallistossa oli kantavuudeltaan kahden, kolmen, neljän ja kuuden tonnin kuorma-autot. Niissä käytettiin nelisylinterisiä bensiinimoottoreita tehoiltaan 18, 22 ja 35 hevosvoimaa. Joitain malleja tehtiin vain erikoistilauksesta.
Vuonna 1913 yritys otti haltuunsa Reichenbergissä toimineen Reichenberger Automobil Fabrikin.
Tuotannon siirryttyä Mladá Boleslaviin suunniteltiin kantavuudeltaan 2–4-tonninen nokallinen M-sarja, jossa oli 22/40 hv tehoinen, 5,9-litrainen nelisylinterinen bensiinimoottori. Suunnittelutyö valmistui ensimmäisen maailmansodan alkuaikoina. Sodan päätyttyä mallistoa laajennettiin yhden tonnin ja 1,25 tonnin malleilla. Ensimmäisessä oli 2,4-litrainen, jälkimmäisessä 4,7-litrainen moottori. Näitä seurasi malli 540, jonka kantavuus oli neljä tonnia.
Tehdas siirtyi vuonna 1924 Plzeňiin, jossa 540-mallista kehitettiin kolmiakselinen, nivelrunkoinen 24–30 -paikkainen linja-automallisto.
Viimeinen Laurin & Klement -kuorma-automalli oli 1,25-tonninen tyyppi 115 vuodelta 1925. Saman vuoden aikana yrityksestä tuli osa Škodovy závody -yhtymää, jolloin autojen merkiksi tuli Škoda.
Suomessa tiedetään olleen 1920-luvulla ainakin kaksi Laurin & Klement -henkilöautoa. Toinen oli rekisteröity Uudenmaan ja toinen Hämeen lääniin.
Lautanen (astia)

Lautasia.
Lautanen on matala, yleensä pyöreä syömä-, tarjoilu- tai koristeastia. Lautaset valmistetaan yleensä posliinista tai muovista. Lautasia on monenkokoisia ja -muotoisia. Syvempiä käytetään yleensä keiton tai muun nestemäisen ruoan syöntiin, kun taas litteämpiä käytetään kiinteämmän ruoan syöntiin.
Suurin lautanen on niin sanottu katelautanen, jonka käyttö on kotioloissa melko harvinaista. Katelautanen katetaan pöytään muiden lautasten alle. Matalat ruokalautaset ovat yleensä 22–25 cm läpimitaltaan, jälkiruokalautaset yleensä 18–20 cm ja leipälautaset 15–17 cm. Syvien ruokalautasten tilavuus on yleensä 3–5 desilitraa.
Lautelan taistelun muistomerkki

Lautelan taistelun muistomerkki heinäkuussa 2014.
Lähikuva muistomerkistä. Muistomerkissä on teksti:
"Isänmaan vapauden puolesta 1918".
Lautelan taistelun muistomerkki on kahden vapaussoturin muistolle omistettu muistomerkki Somerolta Kiikalaan johtavan maantien (yhdystie 2410) varrella Someron Lautelassa. Muistomerkissä olevan reliefin on suunnitellut kuvanveistäjä Felix Nylund, ja se paljastettiin 21. kesäkuuta 1939.  Patsaan kivityön suunnitteli ja veisti Mauno Kangas.lähde?
Lautelan taistelu käytiin osana Suomen sisällissotaa 22. huhtikuuta 1918, kun Turun suunnasta tulleet punaiset olivat pakenemassa kohti Lahtea päämääränään paeta Venäjälle. Muutamaa päivää aiemmin oli taisteltu Kiikalan Rekijoella. Ratkaisevassa taistelussa Lautelassa punaiset nostivat valkoisen lipun antautumisen merkiksi. Mutta kahden valkoisen taistelijan lähtiessä antautuneiden suuntaan antautujat avasivat tulen konekiväärillä ja pakenivat.
Lastenkirjallisuus

Jörö-Jukka oli suosittu lastenkirja 1800-luvulla.
Lapsia lukemassa Dr. Seussin jouluaiheista lastenkirjaa How the Grinch Stole Christmas!
Lastenkirjallisuus on lapsille suunnattua kirjallisuutta, jonka sisällössä lasten kehitystaso on otettu huomioon. Usein lastenkirjallisuutta käsitellään yhdessä nuortenkirjallisuuden kanssa, jolloin käytetään nimitystä lasten- ja nuortenkirjallisuus. Kategoriana se on käyttökelpoisimmillaan kirjastoissa tai kirjojen markkinoinnissa.
Kuvaus

Varsinaisesti lastenkirjallisuus ei ole selväpiirteinen genre, sillä lastenkirjallisuuden nimekkeen alla käsitellään usein kirjoja, jotka olisi yhtä lailla mahdollista määritellä esimerkiksi fantasiakirjallisuudeksi, psykologisiksi romaaneiksi tai novellikokoelmiksi – miltei kaikki yleisen kirjallisuuden lajit esiintyvät myös lastenkirjallisuudessa.
Lastenkirjallisuuden yleisinä tunnusmerkkeinä pidetään usein tietynlaisia aihevalintoja tai jollakin tavoin rajattua ilmaisua. Myös nämä jakoperusteet ovat ongelmallisia, sillä niiden perusteella lukuisia yleisen kirjallisuuden piiriin laskettavia teoksia olisi syytä pitää lastenkirjallisuutena, tai vastaavasti monia lastenkirjallisuudeksi määriteltyjä teoksia yleisenä kirjallisuutena.lähde? Lastenkirjat ovat yleensä suhteellisen lyhyitä ja kieleltään ja rakenteeltaan helppolukuisempia kuin aikuisille suunnattu kirjallisuus.
Tampereella sijaitseva Lastenkirjainstituutti (LKI) on suomalainen valtakunnallinen lasten- ja nuortenkirjallisuuden tallennus-, tiedotus- ja tutkimuskeskus sekä alan erikoiskirjasto. Kirjastossa on noin 70 000 lasten- ja nuortenkirjaa. Instituutti julkaisee myös neljä kertaa vuodessa ilmestyvää lasten- ja nuortenkirjallisuutta esittelevää aikakauslehteä, Onnimannia.
Kansainvälisesti lastenkirjailijoista erityisen tunnettuja ovat esimerkiksi brittiläiset Enid Blyton (Viisikko-sarja) Roald Dahl ja J. K. Rowling (Harry Potter).
Lastenkirjallisuus Suomessa

Suomen tunnetuimpia lastenkirjailijoita ovat muun muassa Zachris Topelius, Väinö Riikkilä ja Tove Jansson.
Lastenkirjallisuuden luokittelu

Lastenkirjallisuutta voidaan jakaa seuraaviin tyyppeihin:
katselukirjat
kuvakirjat
runot ja riimit
sadut
puolisadut
ahmimisikäisten kirjat
sarjakirjat
sarjakuvat
tietokirjat
Kirjallisuutta

Karasma, Katri: Lasten- ja nuortenkirjallisuuden maailma.  Helsinki:  Avain, 2014.  ISBN 978-952-304-034-2
Korolainen, Tuula (toim.): Kirjaseikkailu: Lasten- ja nuortenkirjallisuuden opas.  Helsinki:  Tammi, 2001.  ISBN 951-31-2144-5
Suojala, Marja & Karjalainen, Maija (toim.): Avaa lastenkirja! Johdatus lastenkirjallisuuden lajeihin ja käyttöön.  Helsinki:  Lasten keskus, 2001.  ISBN 951-627-344-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lastenkirjallisuus Wikimedia Commonsissa
Lastenkirjainstituutti
SurLaLune Fairy Tales (englanniksi)
Folklore and Mythology - Electronic Texts (englanniksi)
Henry Lauterbach

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Henry Lauterbach |  Henry Lauterbach |  Henry Lauterbach |  |
Maa:   Itä-Saksa
Miesten yleisurheilu
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Milano 1982 | pituushyppy |  |
Henry Lauterbach (s. 22. lokakuuta 1957 Buttstädt, Thüringen, Saksan demokraattinen tasavalta) on entinen itäsaksalainen yleisurheilija, joka päälajinsa korkeushypyn rinnalla kilpaili myös pituushypyssä.
Lauterbach karsiutui Montréalin 1976 olympialaisten korkeushypyn loppukilpailusta tuloksella 213 cm. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui neljänneksi tuloksella 226 cm. Wienin EM-hallikilpailuissa 1979 hän oli kuudes tuloksella 221 cm. Moskovan 1980 olympialaisissa hän sijoittui neljänneksi tuloksella 229 cm. Uransa ainoan arvokisamitalin hän saavutti kakkoslajissaan pituushypyssä Milanon EM-hallikilpailuissa 1982 voittamalla kultaa tuloksella 786 cm.
Lauterbachin uran parhaat tulokset olivat korkeushypyssä 230 cm vuonna 1978 sekä pituushypyssä 835 cm vuonna 1981.
Laulukerttulinapsija

| Laulukerttulinapsija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Kerttulinapsijat Pseudocolopteryx
Laji::  flaviventris
Kaksiosainen nimi
 Pseudocolopteryx flaviventris  (Orbigny & Lafresnaye, 1837) 
Katso myös
   Laulukerttulinapsija Wikispeciesissä   Laulukerttulinapsija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Laulukerttulinapsija (Pseudocolopteryx flaviventris) on tyranneihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Laulukerttulinapsija voi kasvaa 11–13 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat pääosin toisiaan ulkonäöltään. Laulukerttulinapsijan päälaki on väriltään punertavan ruskea ja koiraan silmien ympärystä on tumman harmaa ja naaraalla on harmaa silmäkulmajuova. Selkä ja siivet ovat oliivinruskeat. Linnun kurkku, rinta ja vatsa ovat väriltään vaaleankeltaiset.
Levinneisyys ja elinympäristö

Laulukerttulinapsijaa tavataan alueelta, joka ulottuu Brasilian kaakkoiskärjestä Argentiinaan ja Chileen. Eteläisen pallonpuoliskon talven ajaksi se muuttaa levinneisyysalueensa pohjoisosiin. Lajin elinympäristöä ovat ruovikkoiset suot ja muut korkeita heiniä kasvavat kosteat ympäristöt.
Latvian yliopisto

| Latvian yliopisto |
| --- | --- |
  

Perustettu:  1919
Tyyppi:  Julkinen
Rehtori:  Gundars Bērziņš
Sijainti:  Riika,  Latvia
Yhteistyö:  EUA, IAU, ISEP, UNICA
Sivusto:  www.lu.lv
Latvian yliopisto (latv. Latvijas Universitāte) on Riiassa sijaitseva Latvian vanhin yliopisto. Yliopisto on perustettu vuonna 1919 ja siellä opiskelee noin 28 000 opiskelijaa. Akateemista suoritusta mittaavalla listalla Latvian yliopisto on sijalla 1446.
Historia

Vuoteen 1919 saakka Latvian ainut korkeamman asteen oppilaitos oli Riian polytekninen instituutti, joka oli perustettu vuonna 1862. Ensimmäisessä maailmansodassa sen henkilöstö evakuoitiin Moskovaan etenevien saksalaisten tieltä. Sen henkilöstö palasi Riikaan toukokuussa 1918, jolloin Latvia oli jo julistautunut itsenäiseksi ja maan hallinto harkitsi yliopiston perustamista. Uusi yliopisto avasikin ovensa 28. syyskuuta 1919. Tuolloin yliopistossa toimi yhdeksän tiedekuntaa, 110 opettajaa ja 940 oppilasta. Maailmansotien välisenä aikana ja 1930-luvulla siellä toimi jo 946 opettajaa ja 7 200 oppilasta. Alun perin yliopisto toimi vain kahdessa rakennuksessa, mutta 1930-luvulla rakennusten määrä oli kasvanut jo 17:ään.
Yliopiston toiminta jatkui toisen maailmansodan aikana, mutta sille asettivat rajoituksia ensin Neuvostoliitto ja sittemmin Natsi-Saksa. Vuonna 1944 monet yliopiston henkilökunnasta lähtivät pakolaisiksi Saksaan ja Ruotsiin maahan jälleen etenevien neuvostojoukkojen tieltä. Latvian neuvostomiehityksen aikana toiminta jatkui edelleen, mutta Neuvostoliiton muiden yliopistojen mallin mukaisesti. Se nimettiin uudelleen Pēteris Stučkan valtionyliopistoksi ja monet sen toiminnoista siirrettiin Latvian tiedeakatemialle. Neuvostokauden lopulla yliopistoon kuului 13 tiedekuntaa, 670 opettajaa ja noin 6 700 oppilasta.
Latvian itsenäisyyden palauttamisen jälkeen vuonna 1991 yliopistosta tuli maan koulutuksen lippulaiva. Silti koulutuksen määrärahoja leikattiin ja monet yliopiston opettajista joutuivat tekemään yliopistotyön lisäksi yhtä tai kahta muuta työtä. Maahan avattiin lisäksi muita pienempiä yliopistoja. Itsenäisyyden jälkeen otettiin käyttöön myös lukukausimaksut.
Tiedekunnat

Yliopistoon kuuluu kolmetoista tiedekuntaa:
biologian tiedekunta
kemian tiedekunta
fysiikan ja matematiikan tiedekunta
kauppatieteiden ja johtamisen tiedekunta
kasvatustieteen ja psykologian tiedekunta
maantieteen ja geologian tiedekunta
historian ja filosofian tiedekunta
oikeustieteellinen tiedekunta
lääketieteellinen tiedekunta
uusien kielten tiedekunta
filologian ja humanististen tieteiden tiedekunta
sosiaalitieteiden tiedekunta
teologinen tiedekunta
tietojenkäsittelytieteen tiedekunta