stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sanna Tahvanainen
Teoksia > Runoutta

Fostren.  Turku:  Åbolands litteraturförening, 1994.  ISBN 951-96549-6-8.
Blunda! blunda!: prosadikter.  Espoo:  Schildt, 1998.  ISBN 951-50-0936-7.
Vita näsdukars vatten: prosalyrisk berättelse.  Espoo:  Schildt, 2000.  ISBN 951-50-1178-7.
Allting är amerikanskt.  Helsinki:  Schildts, 2010.  ISBN 978-951-50-1966-0.
Jag vill behålla precis allting.  Helsinki:  Schildts, 2006.  ISBN 951-50-1598-7.
Muskedunder.  Helsinki:  Schildts, 2008.  ISBN 978-951-50-1769-7.
Teoksia > Romaaneja

Silverflickan.  Espoo:  Schildt, 2002.  ISBN 951-50-1296-1.
Alltid skogen.  Espoo:  Schildt, 2005.  ISBN 951-50-1541-3.
Kuningatar.  ((Bär den som en krona, 2013.) Suomentanut Katriina Huttunen)  Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2013.  ISBN 978-951-52-3240-3.
Pikkumusta.  ((Den lilla svarta, 2016.) Suomentanut Katriina Huttunen)  Otava, 2016.  ISBN 978-951-1-29388-0.
Kirsikoita lumessa.  ((Korsbär i snön, 2019.) Suomentanut Jaana Nikula)  Otava, 2019.  ISBN 978-951-1-32421-8.
Mitä perhoset tekevät sateella?.  ((Vad gör fjärilar när det regnar? 2015.) Suomentanut Jaana Nikula)  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-38413-7.
Teoksia > Lastenkirjoja

Silva ja teeastiasto joka otti jalat alleen.  ((Silva och teservisen, 2011.) Kuvitus: Sari Airola. Suomentanut Jyrki Kiiskinen)  Helsinki:  Schildts, 2011.  ISBN 978-951-50-2054-3.
Lohikäärmeunia.  ((Dröm on drakar, 2015.) Kuvitus: Jenny Lucander. Suomentanut Katriina Huttunen)  Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2015.  ISBN 978-951-52-3543-5.
Kurre Keikari ja popcornit.  ((Kurre Snobb och popcornen, 2017.) Kuvitus: Lena Frölander-Ulf. Suomentanut Katriina Huttunen)  Helsinki:  S & S, 2017.  ISBN 978-951-52-4150-4.
Min svarta hund.  (Kuvitus: Jenny Lucander)  Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2020.  ISBN 978-951-52-4649-3.
Vilja ja valas.  ((Vilja och Valen, 2020.) Kuvitus: Emelie Gårdeler. Suomentanut Arja Kantele)  Helsinki:  S & S, 2022.  ISBN 978-951-52-5748-2.
Aiheesta muualla

Sanna Tahvanainen Otavan sivuilla
Nowak, Nadja: Sanna Tahvanaisen romaani Kuningatar on paitsi hieno, myös hauska. Yleisradio 13.3.2014.
Sarkanen

Sarkanen voi tarkoittaa seuraavia:
Järviä ja lampia

Sarkanen, lampi Hirvensalmella lähellä Syväsmäkeä
Pieni-Sarkanen, lampi Hirvensalmella lähellä Syväsmäkeä
Matala-Sarkanen, lampi Kouvolassa lähellä Vainikkaa
Suuri-Sarkanen, järvi Lappeenrannassa
Syvä-Sarkanen, lampi Kouvolan ja Savitaipaleen rajalla lähellä Vainikkaa
Henkilöitä

Aune Sarkanen, oik. Aili Somersalo (1887–1957), suomalainen kirjailija
Kyösti Sarkanen (1921–1990), suomalais-yhdysvaltalainen puukemian tutkija ja professori, Vilho Sarkasen poika
Sauli Sarkanen (s. 1951), suomalainen runoilija
Vilho Sarkanen (1884–1940), suomalainen asianajaja ja Viipurin läänin vt. kuvernööri 1917, Kyösti Sarkasen isä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Sarkanen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Saskia Vester

Saskia Vester (s. 24. heinäkuuta 1959, Saarbrücken, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten tv-sarjasta KDD - Kriminaldauerdienst, jota on esitetty Saksassa vuodesta 2007. Hän on näytellyt myös tv-sarjoissa useita muita merkittäviä rooleja mm. Kahden keikka, Kettu, Tatort, Russige Zeiten, Anwalt Abel, Verdammt verliebt, SOKO 5113 ja Die Landärztin.
Vester on näytellyt myös useissa elokuvissa.
Hän on valmistunut New School of Dramasta Münchenissä. Saskia Vester opiskeli 6 vuotta balettia.
Palkinnot

Bavarian TV Award (2007)
Yksityiselämä

Saskia Vester on naimisissa Roby Flörken kanssa, heillä on kaksi lasta Josefine ja Bruno. He asuvat Berliinissä.
Aiheesta muualla

Saskia Vester Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Saksalainen kirkko (Tukholma)

| Saksalainen kirkko Tyska kyrkan |
| --- | --- |
 Kirkon torni Vanhankaupungin kattojen yllä.
Sijainti:  Tukholma, Ruotsi
Kirkkokunta:  evankelisluterilainen kirkko
Hiippakunta:  Tukholman hiippakunta
Seurakunta:  Tukholman saksalainen pyhän Gertrudin seurakunta (Deutsche St. Gertruds Gemeinde)
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirkon saarnatuoli, taustalla Tessinin suunnittelema kuninkaallinen lehteri.
Kirkon kellopeli soittaa joka päivä klo 12 Martin Rinkarin tvirttä "Käy kansa laulamaan"
Saksalainen kirkko (ruots. Tyska kyrkan) eli Pyhän Gertrudin kirkko (ruots. Sankta Gertruds kyrka) on kirkkorakennus Tukholman vanhassakaupungissa. Kirkko kuuluu Ruotsin kirkon saksalaiselle Pyhän Gertrudin seurakunnalle. Kirkon torni kohoaa 96-metrisenä Tukholman vanhankaupungin muiden tornien yllä.
Kirkkorakennus

Rakennus toimi alun perin saksalaisten kauppiaiden kiltatalona hansaliiton aikakaudella. Kirkoksi se muutettiin 1570-luvulla, ja nykyisen ulkonäkönsä se sai 1600-luvulla. Vuosina 1613–1618 rakennetun tornin suunnitteli Hubert de Besche vanhempi. Muu osa kirkkoa rakennettiin nykyiseen asuunsa 1638–1642 strasbourgilaissyntyisen arkkitehdin Hans Jacob Kristlerin johdolla. Alkuperäinen torni tuhoutui tulipalossa vuonna 1878, ja se korvattiin 1880–1884 berliiniläisen Julius Carl Raschdorffin suunnittelemalla uudella kuparikattoisella tornilla. Myös sisätiloja uusittiin tulipalon jäjiltä, ja seurakuntatalo rakennettiin uusiksi 1884.
Kirkon sisätilat ovat hyvin koristeelliset. Niihin kuuluu vuonna 1672 valmistunut Nicodemus Tessin vanhemman suunnittelema kuninkaallinen lehteri, joka oli tarkoitettu saksalaissyntyiselle kuningatar Hedvig Eleonooralle.
1500-luvun lopulta vuoteen 1607 saakka Pyhän Getrudin kiltatalo oli myös Tukholman suomalaisen seurakunnan kokoontumispaikka. Kirkkoa on silloin kutsuttu myös Suomalaiseksi kirkoksi ja Pyhän Henrikin kirkoksi. Suomalaiset joutuivat kuitenkin jättämään kirkon, kun saksalaiset ottivat haltuunsa koko kirkon.
Urut

Kirkkoon valmistui urut 1609, rakentajana Paulus Müller Spandausta, ja niissä oli alkuaan 21 äänikertaa. Urkuja muunneltiin vuosien mittaan eri mieltymyksien mukaisiksi monta kertaa. Niitä laajennettiin erityisesti kapellimestari, urkuri Gustaf Dübenin aikana (1628–1690). Ne olivat Tukholman merkittävimmät urut, ja niissä oli 35 äänikertaa. 1700-luvulla ne kuitenkin katsottiin vanhentuneiksi ja myytiin 1777. Urkujen ylä- ja pääpillistöt siirrettiin Ylitornion (Matarengin) kirkkoon ja selkäpillistö Hietaniemen kirkkoon. On oletettu, että Vasa-laivan veistonkoristeiden valmistaja koristeveistäjä Mårten Redtmer olisi tehnyt suurimman osan näiden urkujen koristeista.
1990-luvulla heräsi ajatus rakentaa uruista kopio Tukholman saksalaiseen kirkkoon, ja ajatus toteutui, kun Matarengin kirkon urut korjattiin soittokuntoisiksi ja dokumentoitiin. Tämän pohjalta urut voitiin rekonstruoida, ja ne valmistuivat 2004. Urut ovat kirkon eteläisellä sivulehterillä eivätkä alkuperäisellä paikallaan länsilehterillä. Nämä urut tunnetaan nimellä Dübenurut (Dübenorgel). Urut on rakentanut Grönlundin urkurakentamo Luulajan Gammelstadissa.
Kirkon toiset urut ovat kirkon länsilehterillä. Ne ovat romanttiset Åkerman & Lund -urut vuodelta 1887, jotka oli rakennettu 1779–1781 valmistuneiden Olof Schwanin urkujen tuhouduttua kirkon tulipalossa 1878. Ne varastoitiin vuonna 1972 Tukholman vanhankaupungin Juno-korttelissa olevaan seurakunnan omistamaan kellariin. Urut entistettiin 2017–2018 ja sijoitettiin alkuperäiselle paikalleen, ja niissä on 32 äänikertaa. Ne vihittiin käyttöön 29. syyskuuta 2018 ja ne tunnetaan nimellä Juno-urut (Juno-orgel) varastointipaikkansa mukaan.
Vuosina 1972–1916 oli kirkon länsilehterillä uusbarokkityyliset urut, jotka oli rakentanut Willi Peterin urkurakentamo Kölnissä. Nämä Peter-urut on myyty Pietarin saksalaiselle St. Petri -seurakunnalle, ja ne ovat seurakunnan kirkossa.
Kellot ja kellopeli

Kirkon tornissa on neljä kelloa. Suurin niistä on samalla Ruotsin toiseksi suurin kirkonkello ja painaa noin 5,5 tonnia. Kirkon tornissa on myös kellopeli (carillon) vuodelta 1887. Kellopelissä on 37 kelloa. Kellopeli soittaa päivittäin klo 8, 12, 16 ja 20 vuorotellen kahden virren sävelmää (Martin Rinkartin virsi ”Käy, kansa laulamaan”, Ruotsin kirkon virsikirjan virsi numero 5 ja Joachim Neanderin virsi ”Kiitos nyt Herran”, Ruotsin kirkon virsikirjan virsi 2, Suomen ev. lut. kirkon virsikirjan virsi 329). Etenkin kesäaikana kellopelillä soitetaan lyhyitä konsertteja keskiviikkoisin klo 15.30.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saksalainen kirkko (Tukholma) Wikimedia Commonsissa
Saksalainen Pyhän Gertrudin seurakunta (Arkistoitu – Internet Archive)
Stockholm Gamla Stan: Tyska kyrkan (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirkon urkujen esittely (Arkistoitu – Internet Archive) Organspace (englanniksi)
Kirkon urkujen esittely, s. 111 Ars Organi. Svenska kyrkanin sivulta (saksaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Tyska kyrkan, Stockholm
Düben-urut lehterillä oikealla.
Düben-urkujen julkisivu.
Käännös suomeksi
Sennariolo

| Sennariolo (Sinnarìolo) |
| --- | --- |
 Sijainti Oristanon maakunnassa
 Sennariolo
 Koordinaatit: 40.212°0′0″N, 8.556°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Oristano
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  15,61 km²
Korkeus:  274 m
Väkiluku:  186
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  09078
Suuntanumero(t):    0785
Rekisterikilpi:  OR
 
 http://www.comune.sennariolo.or.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sennariolo (sardiksi Sinnarìolo) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 186 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 15,61 neliökilometriä. Se sijaitsee 274 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sennariolo Wikimedia Commonsissa
Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
Färsaarten talous

Färsaarten talous perustuu pitkälti kalastukseen ja kalateollisuuteen. Kalastus on ollut merkittävin elinkeino jo 1920-luvulta lähtien. Kalatuotteiden osuus ulkomaankaupasta on peräti 85 prosenttia. Kalansaaliin koko ja kalan maailmanhinta vaikuttavat suuresti Färsaarten talouteen. Färsaarelaiset kalastusalukset kalastavat vuosittain noin 360 473 tonnia. Suurimmat saaliskalat ovat makrilli, silli ja mustakitaturska. Kalanviljelylaitokset puolestaan tuottivat 62 783 tonnia lohta vuonna 2012.
Toimialat > Kalastus ja kalateollisuus

Kalastus on ollut 1920-luvulta lähtien Färsaarten merkittävin elinkeino. Färsaarelaiset kalastajat kalastivat 1970-luvulle saakka pääasiassa ulkomaisilla kalastusalueilla, mutta kansallisten kalastusaluiden laajentamisen jälkeen ala on siirtynyt käyttämään Färsaarten yksinomaista talousvyöhykettä. Färsaarten talouden riippuvuus kalateollisuudesta näkyi 1990-luvulla, kun maa ajautui pahaan talouskriisiin. Kalakannat romahtivat 1980-luvun lopulla, mikä vaikutti sekä kalastajiin että kalateollisuuteen. Se ajoi lopulta Färsaaret lamaan, joka oli pahimmillaan 1991–1994. Kalakantojen romahtamisen jälkeen kalastusta on pyritty hallinoimaan tehokkaammin, ja saarten kalastusala on 2000-luvulla tunnettu hyvästä hallinnastaan ja kestävästä kalastuksesta. Liikakalastusta pidetään silti kohtuullisena tulevaisuuden uhkakuvana. Toinen hieman pienimuotoisempi kalastuksesta aiheutuva ympäristöongelma on pohjatroolauksen aiheuttama vaikutus pohjaeläimiin.
Kalansaaliit ovat pysyneet 2000-luvun suurin piirtein samassa lukemissa, mutta vuonna 2001 kalatuotteiden vientiarvo kohosi jopa 4,2 miljardiin tanskan kruunuun. Vuonna 2012 färsaarelaiset alusten kalansaalis oli yhteensä 360 473 tonnia. Makrillia pyydettiin 107100 tonnia, ja seuraavaksi pyydetyimmät kalalajit olivat silli (51 352 tonnia) ja mustakitaturska (43 003 tonnia).
Iso osa kalansaaliista tuotetaan edelleen kalatehtaissa, joissa tehdään fileitä. 1990-luvun alun talouskriisin jälkeen teollisuus kävi muutoksen, ja tehtaista tuli isompia ja erikoistuneimpia. Lisäksi niiden lukumäärä väheni. Teollisuus tuottaa tuoreita, jäitettyä ja pakastettuja tuotteita markkinoille. Kalafileiden osuus viennistä oli vuonna 2008 noin 30 prosenttia.
Kalastuksen jälkeen toiseksi merkittävin toimiala on kalanviljely, joka tuotti 34 prosenttia vientituloista vuonna 2009. Se on kuitenkin nuori toimiala, ja kalanviljely alkoi Färsaarilla vasta 1980-luvulla. Ala koki nousukauden 1990-luvun lopulla, ja vuonna 2003 kalaa saatiin viljelylaitoksilta noin 62 000 tonnia. Tämä jälkeen tarttuva lohen anemia aiheutti tuotannon laskun, ja vuonna 2004 kalaa saatiin enää noin 37 000 tonnia. Tuotanto on ollut tämän jälkeen jälleen nousussa, ja vuonna 2012 viljelylaitoksilta saatiin 62 783 tonnia lohta.
Toimialat > Muut toimialat

Maanviljely on Färsaarilla melko pienimuotoista, ja sen osuus bruttokansantuotteesta on vain prosentin luokkaa. Saarilla tuotetaan vuosittain noin seitsemän miljoonaa litraa maitoa, joka kattaa kansallisen tarpeen. Kotimaiset maitotuotteet ja lampaanliha kattavat noin 75 prosenttia kulutuksesta. Sen sijaan naudanlihan tuotanto on hyvin vähäistä. Färsaarten noin 70 000 lampaasta tuotetaan lihan lisäksi villaa, jonka merkitys vientituotteena oli aiemmin merkittävä. Neulontatyöt ovat erityisen suosittuja, ja fäärinkielinen sanonta ”Ull er Føroya Gull” (”Villa on Färsaarten kultaa”) muistuttaa villan historiallisesta merkityksestä.
Rakennusalalla on ollut perinteisesti merkittävä tekijä saarten taloudessa. Saarelaisten kodit ovat tilavia ja suhteellisen moderneja. 2000-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla maailmanlaajuinen talouskriisi on kuitenkin hidastanut uusien rakennusten tekemistä.
Palvelusektorin osuus bruttokansantuotteesta on suurin kansantalouden aloista. Tukku- ja vähittäiskaupan sekä hotellien ja ravintoloiden osuus bruttokansantuotteesta oli vuonna 2011 9,7 prosenttia. Liikenteen, postin ja tietoliikenteen osuus oli 9,9 prosenttia, rahoitus ja kiinteistöalan sekä vuokratoiminnan 15,2 prosenttia, muiden yritysten 7,4 prosenttia ja julkishallinnon, koulutuksen, terveyden ja sosiaalityön 24,5 prosenttia.
Matkailualaan on pyritty panostamaan talouden monipuolistamiseksi, mutta sen merkitys paikallistaloudelle ja työllisyydelle on vielä pieni. Färsaarilla on kuitenkin potentiaalia erityisesti erikoismatkojen kohteeksi. Färsaaria on pyritty aktiivisesti markkinoimaan matkailukohteena ja samalla kehittämään matkailuun liittyvää palveluverkkoa, mutta vielä 2000-luvun alussakin Färsaarten matkailupalveluissa oli paljon puutteita. Vuonna 2006 Färsaarilla yöpyi noin 116 000 matkailijaa, ja niistä noin 75 prosenttia oli Skandinaviasta. Matkailijoiden määrä oli noussut vuodessa 19 prosentilla.
Öljyä on etsitty Färsaarten vesiltä vuodesta 1994 saakka. Britannian aluevesiltä, läheltä Färsaaria löytyi 1990-luvulla öljyä, joten on todennäköistä, että sitä on myös Färsaarten aluevesillä. Ensimmäiset öljyluvat annettiin vuonna 2000. Kolme ensimmäistä koeporausta tehtiin vuonna 2001, ja niistä yhdestä löytyi öljyä. Färsaarilta ei ollut vielä 2010-luvun alussa löytynyt taloudellisesti kannattavia öljylähteitä, mutta esimerkiksi vuonna 2012 käynnistyi seitsemän koeporausta. Niitä operoi Statoil yhteistyössä ExxonMobilin ja Atlantic Petroleumin kanssa.
Ulkomaankauppa

Färsaarilla on vapaakauppasopimus Euroopan unionin, Sveitsin ja Norjan kanssa sekä suosituimmuussopimus Venäjän kanssa. Lisäksi Färsaaret on perustanut Islannin kanssa yhteismarkkinat, joka takaa maiden välillä tavaroiden, palvelujen, pääoman ja työvoiman vapaan liikkuvuuden.
Färsaarten kauppatase on ollut 1980-luvun pääosin positiivinen, mutta vuosina 2003–2009 se oli negatiivinen öljyn korkean hinnan ja muutamien suurten alusten hankinnan takia. Tase painui negativiiselle uudestaan vuonna 2012. Färsaarten vienti on aika pitkälti riippuvainen kalatuotteista, jotka muodostivat vuonna 2011 noin 85 prosenttia kaikesta viennistä. Viennin kokonaissumma vuonna 2012 oli noin 5,5 miljardia Tanskan kruunua. Siitä noin puolet koostui jäädytetystä kalasta ja noin 30 prosenttia jäitetystä kalasta. Tuonti oli vuonna 2012 noin 6,7 miljardia kruunua. Suurimmat tuoduista tuoteryhmistä olivat liikennevälineet (noin 21 prosenttia) sekä öljy ja öljytuotteet (noin 20 prosenttia).
Färsaarten tärkeimmät kauppakumppanit ovat olleet Tanska, Norja ja Britannia. Vuonna 2012 eniten tuotteita vietiin Britanniaan, Nigeriaan, Venäjälle ja Alankomaihin ja tuotiin Norjasta, Tanskasta, Islannista ja Saksasta.
Työmarkkinat

Färsaarten kokonaistyövoima on noin 27 000 ihmistä. Vuonna 2008 Färsaarten työllisyystilanne oli Euroopan paras: 15–64-vuotiaista noin 91 prosenttia oli työelämässä. Kaikkiaan 32 prosenttia työikäisistä teki vain osa-aikatyötä. 2000-luvun taantuma on vaikuttanut kuitenkin myös Färsaariin, ja työttömyys nousi nopeasti vuoden 2008 alun 1,4 prosentista vuoden 2011 alun 7,7 prosenttiin. Tämän jälkeen työttömyys on jälleen lähtenyt laskuun ja oli helmikuussa 2013 enää 4,3 prosenttia.
Infrastruktuuri > Energia

Färsaarten sähkö tuotetaan 45 prosenttisista uusiutuvista energiavaroista. Fosiilisia polttoaineita käytetään kuitenkin sähköntuottamiseen, useimpien talojen lämmitykseen ja liikkumiseen. Saarilla tuotetaan energiaa 291 556 megawattituntia. Siitä noin 181 000 megawattituntia on tuotettu lämmöllä, noin 10 000 megawattituntia vesivoimaloissa ja noin 11 000 megawattituntia tuulivoimaloissa.
Infrastruktuuri > Liikenne

Färsaarille pääsee joko lentokoneella tai autolautalla. Färsaarten ainoa lentoasema on Vágarin lentoasema, joka sijaitsee Sørvágurissa Vágarin saarella noin tunnin ajomatkan päässä pääkaupungista Tórshavnista. Lentoasemaa käytti vuonna 2012 yli 225 000 matkustajaa. Färsaarten ainoa lentoyhtiö on Atlantic Airways, jolla on aikaisemmin ollut kilpailuakin. Färsaarista on säännölliset lentoyhteydet Kööpenhaminaan, Billundiin ja Reykjavíkiin.
Tällä hetkellä ainoa autolautta, joka liikennöi Färsaarilta ulkomaille, on Smyril Linen MS Norröna, jonka reitti kulkee Tórshavnista Tanskan Hirtshalsiin ja Islannin Seyðisfjørðuriin. Färsaarten tarkein satama on Torshávnin satama, jota kautta kulkee suurin osa saarten kansainvälisestä matkustaja- ja rahtiliikenteestä. Satamassa käy joka kesä keskimäärin 50 risteilyalusta. Torshávnin jälkeen suurimmat satamat ovat Klaksvíkissa, Tvøroyrissa, Runavíkssa ja Fuglafjørðurissa.
Färsaarten tieverkosto on laadukas ja koostuu pääasiassa kaksikaistaisista asfalttiteistä. Tieverkosto on 960 kilometriä pitkä, ja siihen kuuluu 18 tunnelia ja kaksi merenalaista tunnelia. Tunnelit ovat pääosin yksikaistaisia ja valaisemattomia, mutta niissä on säännöllisen välimatkoin levennyksiä molemminsuuntaista liikennettä varten. Julkinen liikenneyhtiö Strandfaraskip Landsins järjestää saarten sisäistä bussi-, autolautta- ja helikopteriliikennettä. Seitsemän autolauttaa yhdistää saaret, joiden välillä ei ole tieyhteyttä. Pisin lauttayhteys on Tórshavnista eteläiseen Suðuroyn saareen.
Infrastruktuuri > Viestintä ja tietoliikenne

Färsaarten ensimmäinen posti avattiin Tórshavnissa vuonna 1870, toinen Tvøroyrissä 1870 ja kolmas Klaksvíkissä 1888. Nämä postitoimistot olivat pitkän aikaa saarten ainoat, ja vasta 1900-luvun alkupuoliskolla lähes jokaiseen kylään avattiin oma postinsa. Ennen liikenneinfrastruktuurin kehittymistä postia kuljetettiin saarten välillä soutamalla ja pitkä matkoja kylien välillä kävellen. Postitoimistoja on lakkautettu 1960-luvun jälkeen, ja nykyään niitä on enää 15. Postiliikennekin on vähentynyt, kun muiden viestintävälineiden suosio on kasvanut.
Ensimmäiset puhelinlinjat rakennettiin vuonna 1906 ja samana vuonna perustettiin kansallinen puhelinyhtiö, joka muuttui yksityiseksi 1998. Färsaarten matkapuhelinverkko on kattava, ja kuuluvuus on hyvä pienemmissäkin kylissä. Maassa oli vuonna 2012 noin 58 700 matkapuhelinliittymää. Färsaaret on liitetty merikaapeleilla Shetlandinsaariin ja Euroopan ja Kanadan väliseen kaapeliin. Saarilla oli vuonna 2012 noin 16500 laajakaistaliittymää.
Sept-Îlesin rautatieasema

Sept-Îlesin rautatieasema on rautatieliikennepaikka Sept-Îlesin kaupungissa Quebecin provinssissa Kanadassa. Se on Quebec North Shore and Labrador Railwayn eteläinen päätepiste ja malmijunien purkupaikka. Säännöllinen junaliikenne alkoi 1951. Nykyisin Sept-Îles on Tshiuetin Rail Transportationin Scheffervilleen liikennöivän henkilöjuna Tshiuetinin eteläinen pääteasema.
Liikennepaikan ratapiha jakaantuu kolmeen pääosaan, jotka ovat henkilöasema, varikkoalue ja malmiratapiha. Henkilöaseman raiteisto käsittää muutaman henkilö- ja tavaraliikenteen käyttöön varatun raiteen asemarakennuksen kupeessa. Varikkoalue sijaitsee sen ja malmiratapihan välissä.
Sept-Îles’n malmiratapiha muodostaa suuren paluusilmukan, jonka eteläisimmässä pisteessä on malmivaunujen tyhjentämiseen tarkoitettu vaununkaatolaite. Saapuvat malmijunat ajetaan tuloratapihalle, josta ne siirretään vaununkaatolaitteelle tyhjennettäväksi. Malmivaunuissa on pyörivät kytkimet, joten vaunuja ei irroteta tyhjentämisen ajaksi. Kaatolaite kääntää vaunun ylösalaisin, jolloin kuorma purkautuu alapuolella olevaan kuljetinlaitteeseen. Vaunun tyhjennyttyä se käännetään oikein päin, ja seuraava vaunu siirretään kaatolaitteeseen.
Malmiratapihan varsinainen raiteisto muodostuu tuloratapihasta ja lähtöratapihasta, joilla kummallakin on pituutta noin kolme kilometriä.
Seututie 518

Tie kulkee kauniissa maisemissa Ahvenisella.
Seututie 518 eli Ahvenisentie johtaa Joensuun kaupunkiin kuuluvasta Enon kirkonkylästä Lieksaan. Nykyinen tielinjaus valmistui vuonna 1962 . Tie alkaa Kantatieltä 73 ja päättyy samalle tielle Kelvässä. Tie on myös toinen vaihtoehto reitille Enon ja Lieksan välillä. Kantatie 73 kulkee Uimaharjun kautta.
Tie risteää seututiehen 515 (Romppala-Ahvenisentie) Ahvenisen kylässä. Ahvenisen sillan kohdalla se ylittää Pielisestä alkavan ja Pielisjokeen jatkuvan Pielisen reitin. Joensuu–Kontiomäki-radan tie ylittää Kelvässä.
Tien läheisyydessä Kelvän kohdalla sijaitsee Vornan museotie. Myös Törnin–Männistön asekätkö on seututien 518 varrella.