stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hahnenkammin syöksylasku
Kärkikolmikot > Voittajat

Seuraavat alppihiihtäjät ovat voittaneet Hahnenkammin syöksylaskun:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  5 voittoa  Didier Cuche (1998, 2008, 2010, 2011, 2012) 4 voittoa  Franz Klammer (1975, 1976, 1977, 1984)   Karl Schranz (1966, 1969, 1972, 1972) 3 voittoa  Dominik Paris (2013, 2017, 2019)   Christian Pravda (1951, 1951, 1954)   Luc Alphand (1995, 1995, 1997)   Beat Feuz (2021, 2022)   Franz Heinzer (1991, 1992, 1992)   Pirmin Zurbriggen (1985, 1985, 1987)  |  2 voittoa  Stephan Eberharter (2002, 2004)   Fritz Huber (1950, 1950)   Günther Mader (1995, 1996)   Andreas Molterer (1955, 1958)   Toni Sailer (1956, 1957)   Thaddäus Schwabl (1937, 1946)   Fritz Strobl (1997, 2000)   Josef Walcher (1978, 1978)   Peter Wirnsberger (1986, 1986)   Steve Podborski (1981, 1982)   Aleksander Aamodt Kilde (2022, 2023)   Lasse Kjus (1999, 2004)   Cyprien Sarrazin (2024)   Sepp Ferstl (1978, 1979)   Roland Collombin (1973, 1974)  |  1 voitto  Peter Fill (2016)   Kristian Ghedina (1998)   Siegfried Engl (1935)   Karl Feix (1947)   Ferdl Friedensbacher (1931)   Hans Knauß (1999)   Vincent Kriechmayr (2023)   Hellmut Lantschner (1948)   Hermann Maier (2001)   Edi Mall (1948)   Matthias Mayer (2020)   Gerhard Nenning (1968)   Patrick Ortlieb (1994)   Friedl Pfeifer (1936)   Hannes Reichelt (2014)   Egon Schöpf (1949)   Michael Walchhofer (2006)   Harti Weirather (1982)   Egon Zimmermann (1963)  |     Todd Brooker (1983)   Ken Read (1980)   Marc Girardelli (1989)   Kjetil Jansrud (2015)   Atle Skårdal (1990)   Adrien Duvillard (1960)   Jean-Claude Killy (1967)   Guy Périllat (1961)   Thomas Dreßen (2018)   Ludwig Leitner (1965)   Didier Défago (2009)   Willi Forrer (1962)   Dumeng Giovanoli (1970)   Bruno Kernen (1983)   Daniel Mahrer (1989)   Bernhard Perren (1953)   Walter Prager (1932)   Daron Rahlves (2003)   Wallace Werner (1959)  |
Alte Schneise kesällä.
Hausbergkante, Traverse ja Zielsprung Hahnenkammin syöksylaskussa vuonna 2011 maalialueelta nähtynä.
Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiiri

Meilahden tornisairaala Helsingissä on HUS:in suurin sairaala.
Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiiri (lyhenne HUS, ruots. Helsingfors och Nylands sjukvårdsdistrikt, HNS) oli vuosina 2000–2022 toiminut Suomen suurin sairaanhoitopiiri ja toiseksi suurin työnantaja. 
HUS-sairaanhoitopiiriin kuului loppuvaiheessa 24 jäsenkuntaa ja sen asukaspohja oli lähes 1,7 miljoonaa ja laajemmalla erityisvastuualueella 2,2 miljoonaa.  Yliopistosairaala Hyksin erityisvastuualueeseen kuuluivat myös Päijät-Hämeen hyvinvointiyhtymä PHHYKY, Etelä-Karjalan sosiaali- ja terveyspiiri Eksote ja Kymenlaakson sairaanhoito- ja sosiaalipalvelujen kuntayhtymä Kymsote. Lisäksi HUS vastasi joistakin valtakunnallisesti keskitetyistä erityistason erikoissairaanhoidon palveluista koko maassa. Näitä olivat muun muassa elinsiirrot.
HUSin toimitusjohtajana aloitti helmikuussa 2022 Matti Bergendahl. Markku Mäkijärvi hoiti tehtävää elokuusta 2021 alkaen toimitusjohtaja Juha Tuomisen jäätyä työkyvyttömyyseläkkeelle.
Tunnuslukuja

Vuonna 2019 HUSissa hoidettiin 680 000 potilasta. Poliklinikkakäyntejä kertyi 2,9 miljoonaa. Sairaanhoitopiirissä tehtiin 92 000 leikkausta ja alueella syntyi 16 000 vauvaa.
HUS-kuntayhtymän palveluksessa oli vuonna 2019 yhteensä 26 536 henkilöä; henkilötyövuosia kertyi yhteensä 21 522. Henkilöstöstä 84 prosenttia oli naisia ja 16 prosenttia miehiä. HUS-konsernin tytäryhtiöissä oli lisäksi lähes 900 työntekijää.
HUSin toimintakulut olivat tilivuodelta 2019 yhteensä 2,409 miljardia euroa. Taseen loppusumma oli 1,421 miljardia euroa (31.12.2019). Jäsenkuntien asukkaiden palvelujen käyttöä vastaavat maksuosuudet olivat keskimäärin 1 057 euroa asukasta kohden (2019).
HUS oli yliopistollinen sairaanhoitopiiri: opetuksessa ja tutkimuksessa sen yhteistyö oli tiivistä Helsingin yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan kanssa. Yhteistyön yksi tulos vuonna 2010 oli HUS:n uusi tutkimusstrategia. Lääketieteen ja hammaslääketieteen perusopetusta saa vuosittain yli 700 opiskelijaa. Vuonna 2012 lääkärikoulutuksesta valmistui 285 lääkäriä. 129 väitteli tohtoriksi. Noin 4 000 terveydenhuoltoalan opiskelijaa sai käytännön opetusta HUS:ssa.
Historia

HUS oli vuoden 2000 alussa perustettu kuntayhtymä, sitä ennen erikoissairaanhoitoa järjestivät Helsingin alueella Helsingin kaupungin hallintoon kuulunut Helsingin sairaanhoitopiiri (HSHP), muissa Uudenmaan kunnissa toiminut kuntayhtymä Uudenmaan sairaanhoitopiiri (USHP) ja näiden piirien yhteisenä keskussairaalakuntayhtymänä toiminut Helsingin yliopistollinen keskussairaala (HYKS), jonka nimeksi tuli HUS:n perustamisen yhteydessä Helsingin seudun yliopistollinen keskussairaala.
Vuonna 2023 HUS lakkasi kuntayhtymänä ja sen toiminta siirtyi soteuudistuksessa Helsingin ja neljän hyvinvointialueen omistamalle HUS-yhtymälle.
Hallintoelimet

Kuntayhtymän ylintä päätösvaltaa käytti valtuusto. Jäsenkuntien valtuustot valitsivat kuntayhtymän perussopimuksen mukaan HUS:n valtuustoon 2–5 jäsentä sekä kullekin henkilökohtaisen varajäsenen kunnanvaltuustojen toimikautta vastaavaksi ajaksi. Valtuuston jäsenten lukumäärä määräytyi jäsenkuntien peruspääomaosuuksien mukaisessa suhteessa. Lisäksi Helsingin yliopistolla oli oikeus nimetä HUS:n valtuustoon kaksi jäsentä ja heidän henkilökohtaiset varajäsenensä. Kuntayhtymää johtaa valtuuston alaisena 17-jäseninen hallitus, jonka valtuusto valitsee toimikaudekseen ja johon Helsingin yliopisto myös nimesi kaksi jäsentä. Sairaanhoitoalueiden lautakunnat johtavat hallituksen ohjauksessa oman sairaanhoitoalueensa toimintaa. Hallitus ja hallituksen alainen konsernijaosto ohjaavat HUS:n liikelaitosten johtokuntia ja HUS:n tytäryhtiöitä.
Jäsenkunnat ja sairaanhoitoalueet

HUS oli kuntayhtymä, jonka omistivat kaikki Uudellamaalla sijaitsevat kunnat lukuun ottamatta Pukkilaa ja Myrskylää, jotka kuuluvat Päijät-Hämeen hyvinvointikuntayhtymään. Myrskylä vaihtoi HUS:sta Päijät-Hämeeseen vuoden 2005 alussa.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Askola  Espoo  Hanko  Helsinki  Hyvinkää  Inkoo |  Järvenpää  Karkkila  Kauniainen  Kerava  Kirkkonummi  Lapinjärvi |  Lohja  Loviisa  Mäntsälä  Nurmijärvi  Pornainen  Porvoo |  Raasepori  Sipoo  Siuntio  Tuusula  Vantaa  Vihti |
HUS oli jaettu viiteen sairaanhoitoalueeseen. Nämä ovat HYKS-sairaanhoitoalue, Hyvinkään sairaanhoitoalue, Lohjan sairaanhoitoalue, Länsi-Uudenmaan sairaanhoitoalue ja Porvoon sairaanhoitoalue. Sairaanhoitoaluejaon lisäksi HUS:n toiminta oli pääosin organisoitu lääketieteellisiksi tulosyksiköiksi, liikelaitoksiksi sekä tytäryhtiöiksi.
Ensihoidon järjestämisalueet

HUS:n ensihoidon järjestämisalueet olivat:
Helsinki
Jorvi
Peijas
Hyvinkää
Lohja
Länsi-Uusimaa
Porvoo
Marjorie Rackstraw

| Marjorie Rackstraw |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1888 Highgate, Lontoo
Kuollut: 28. toukokuuta 1981 (92 vuotta)
Kansalaisuus:  Yhdistynyt Kuningaskunta
Ammatti:  Hyväntekijä, nuorisokodin vartija
Marjorie Rackstraw (24. kesäkuuta 1888 Highgate, Lontoo – 28. toukokuuta 1981) oli brittiläinen hyväntekijä, joka pyrki parantamaan yhteiskunnallisesti heikompien ihmisten asemaa. Hänet tunnetaan työstään vartijana Edinburghin nuortenkodissa ja toimistaan Neuvostoliittossa suuren nälänhädän aikana.
Rackstraw muutti hetkelisesti Saksaan, jossa hän osallistui moniin laajoihin ruokintaprojekteihin. Palattuaan Britanniaan hänet nimitettiin työvaltuutetuksi Hampsteadiin, jolloin hän perusti vanhoille ihmisille tarkoitetun palvelukodin. Hänelle myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunta upseerin luokassa vuoden 1961 uutenavuotena.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marjorie Rackstraw Wikimedia Commonsissa
Masuunikaasu

Masuunikaasu on raudan valmistuksessa masuunista purkautuvaa häkäpitoista kaasua. Sitä käytetään yleensä polttoaineena rautatehtaalla. Kaasun lämpöarvo on vähäinen, mutta suurissa volyymeissä se on arvokas polttoaine. Sisältämänsä hiilimonoksidin vuoksi se on myrkyllistä.
Kaasu muodostuu masuunissa rautamalmin yhteyteen syötetystä koksista ja kalkkikivestä niiden reagoidessa puhallusilman hapen kanssa hiilimonoksidiksi. Hiilimonoksidi pelkistää rautamalmin raudaksi, mutta suuri osa hiilimonoksidista jää reagoimatta ja purkautuu ulos masuunista. Masuunikaasu otetaan masuunin huipulta talteen, se pestään ja siitä poistetaan pienhiukkaset. Tämän jälkeen se poltetaan Cowper-uunissa hiilidioksidiksi. Palamisreaktiossa kaasu luovuttaa lämpöenergiansa Cowper-uunin lämmönvaraajaharkkoihin, joita puolestaan käytetään masuunin puhallusilman esilämmittämiseen.
Masuunikaasulla on 1800-luvulla pyöritetty kaasumoottoreita, ja sitä on käytetty myös Siemens-Martin -uunin polttokammioissa uunin kuumentamiseen.
Martti Silvennoinen

Martti Kalervo Silvennoinen (2. elokuuta 1924 Helsinki – 25. marraskuuta 2002 Espoo) oli suomalainen radiotoimittaja ja kirjailija.
Silvennoisen vanhemmat olivat faktori Matti Silvennoinen ja Anni Lovisa Savolainen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1945 ja valmistui Helsingin yliopistosta valtiotieteen maisteriksi 1950.
Silvennoinen toimi Yleisradiossa vuodesta 1950 alkaen ensin radioselostajana ja toimittajana sekä viimeksi ohjelmapäällikkönä. Silvennoinen teki toimittajan uransa aikana noin 6 000 reportaasia ja lisäksi hän julkaisi radiota ja toimittajatyötä käsitteleviä kirjoja sekä kirjoitti myös radiokuunnelmia ja televisionäytelmiä. Ohjelmien aiheet liittyivät usein YK:n toimintaan, ihmisoikeuksiin tai sosiaalisiin kysymyksiin. Silvennoinen jäi eläkkeelle Yleisradiosta 1983.
Silvennoinen oli 1970-luvulla Suomen Unesco-toimikunnan varapuheenjohtajana. Hän oli perustamassa Matkailutoimittajien kilta ry:tä ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana 1969–1971.
Vuonna 1959 Silvennoinen kävi Lambarénéssa tekemässä reportaasin tohtori Albert Schweitzerista tämän viidakkosairaalassa.
Läheiset ystävät kutsuivat Martti Silvennoista lempinimellä "Silvis". Turkulainen lauluntekijä VeePee Lehto on sanoittanut ja esittänyt laulusikermän Silvis, joka kertoo hänestä.
Silvennoinen menehtyi 78-vuotiaana Espoossa. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle Helsinkiin.
Teoksia

Haaste kansainväliselle tiedonvälitykselle. Yleisradio, Helsinki 1972
Mietteitä mikrofonista. Yleisradio, Helsinki 1972
Sydämenlyöntejä jälkeen Hirošiman : maailmanmatkaajan päiväkirja ; koonneet ja toim.Martti Silvennoinen ja Heikki-Tapio Nieminen. Kirjapaja, Helsinki 1973
Iskelmiä radiosta : päiväkirjaa ja mietteitä kokemuksista Yleisradiossa 1950-75. Tekijä, Helsinki 1975
Punainen valo palaa. Kirjayhtymä, Helsinki 1977
Kansainvälisestä radiosta : mietteitä. Yleisradio, Helsinki 1978
Sinä, minä, hän - ja mikrofoni : mietteitä 3. Yleisradio, Helsinki 1978
UNESCOsta ylen tiivistetysti : mietteitä. Yleisradio, Helsinki 1978
Mietteitä 4, Kansainvälinen lapsenvuosi 1979 (YK-Unicef) : Ilkka Pastisen, Henry R. Labouissen ja Jack Lingin haastattelut. Yleisradio, Helsinki 1979
Mietteitä 5, Eräs radiohaastattelu ihmisoikeuksien vuonna : "Ihmisen vastuu - lääkärin vastuu" : Kosti Myllykoski Martti Silvennoisen haastateltavana. Yleisradio, Helsinki 1979
Mietteitä 6, Maailman terveysjärjestöstä (WHO). Aiheena WHO:n Euroopan aluekomitean 29. kokous 11.-16.9.1979 Finlandia talossa. Yleisradio, Helsinki 1979
Mietteitä 7, Mietteitä yksilö- ja kohderyhmäajattelusta Yleisradion ohjelmasuunnittelussa ja -tuotannossa. Yleisradio, Helsinki 1979
Mietteitä 8, Mietteitä ammattiasioista 1980-luvulle lähdettyämme. Yleisradio, Helsinki 1980
Mietteitä 9, Apartheidista : hänen ikkunansa on maalattu valkoisiksi : Unesco-radion tuotannosta suom. ohjelmasarja. Yleisradio, Helsinki 1981
Mietteitä 10, Mahdollisuutemme myönteiseen huomiseen : indonesialaisen tutkijan Soedjatmokon radiohaastattelu. Yleisradio, Helsinki 1982
Katseita ja kosketuksia. Karisto 1982
Sanan katse : radiolukemisto : kuunneltua, koettua, koottua, kerrattua : mikrofonimietteitä sanan ja äänen kosketuksesta. Yleisradio, Helsinki 1983
Unohtumaton Lambarene. Karisto 1987
Ole kuulolla : avaimia radiotoimittajan työhön. Yliopistopaino, Helsinki 1992
Radiodokumentti : faktaa vai fiktiota. Yliopistopaino, Helsinki 1993
Sanojen voimalla. Yliopistopaino, Helsinki 2000
Palkinnot

Kultainen mikrofoni-palkinto 1953, 1955
Kirkon viestintäpalkinto 1977
Jenny ja Antti Wihurin säätiön tunnustuspalkinto 1986
Aiheesta muualla

Martti Silvennoisen elämäkerta Kansallisbiografiassa
Ylen Elävä arkisto : Martti Silvennoisen ohjelmia
Marek Jerchewicz

| Marek Jerchewicz> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1976 (ikä 48) Bydgoszcz, Puola
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Maras
Aktiivisena:  1991-
Tyylilajit:  heavy metal
Soittimet:  bassokitara
Yhtyeet:  Chainsaw (2005-2010)
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Marek Jerchewicz (s. 5. kesäkuuta 1976 Bydgoszcz, Puola) on puolalainen muusikko, joka tunnetaan työstään heavy metal -yhtye Chainsawin basistina.
Diskografia

Chainsaw
The Journey into the Heart of Darkness (2005,  Empire Records)
A Sin Act (2006,  Empire Records)
Acoustic Strings Quartet (2008,  Oskar S.C.)
Evilution (2009,  Metal Mind Productions)
Muut
2010 Tiberius - Born Hope (2010)
2006 Luminous Flesh Giants - 2006 (Duma i Upadek)
Aiheesta muualla

Marek Jerchewicz Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Masuyuki Asakawa

| Mitalit> Maa:   Japani.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Japani> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Los Angeles 1932 |  |  |
Masuyuki Asakawa oli japanilainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Asakawa oli Japanin olympiahopeajoukkueessa Los Angelesissa 1932. Olympiaturnaukseen osallistui kolme maata: Japani hävisi Intialle mutta voitti kisaisäntä Yhdysvallat. Asakawan nimeä ei löydy Los Angelesin kisojen virallisesta raportista, mutta hänet mainitaan useissa muissa lähteissä joukkueen jäsenenä.
Hamsterirotat

| Hamsterirotat |
| --- | --- |
 Savannijättiläishamsterirotta (Cricetomys gambianus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Jyrsijät Rodentia
Alalahko::  Hiirimäiset jyrsijät Myomorpha
Yläheimo::  Muroidea
Heimo::  Nesomyidae
Alaheimo::  Hamsterirotat Cricetomyinae  Roberts, 1951
Synonyymit
 Cricetomyidae Chaline, Mein & F. Petter, 1977  Saccostomurinae Roberts, 1951 
Suvut
 Beamys  Jättiläishamsterirotat Cricetomys  Lyhythäntähamsterirotat Saccostomus 
Katso myös
   Hamsterirotat Wikispeciesissä   Hamsterirotat Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hamsterirotat eli hamstraajat (Cricetomyinae) on Nesomyidae-heimoon kuuluva jyrsijöiden alaheimo. Se sisältää kolme sukua ja kahdeksan lajia, jotka elävät Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Hamsterien tapaan niillä on poskipussit ruoan kuljettamista varten. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus alaheimon suomenkieliseksi nimeksi on hamstraajarotat.
Ulkonäkö ja koko

Hamsterirotilla on roteva ruumis, suuri pää ja suhteellisen lyhyet ja tukevat jalat. Turkin väri vaihtelee harmaasta ruskeaan lukuun ottamatta valkoista tai harmaata alapuolta. Kaikilla hamsterirotilla on poskipussit, ja hamsterien ohella ne ovat ainoat Muroidea-yläheimon jyrsijät, joilla on poskipussit. Lyhythäntähamsterirotat (Saccostomus) ovat pieniä ja keskikokoisia, lyhythäntäisiä hamsterirottia, ja ne muistuttavat hamstereita myös ulkomuodoltaan. Kaksi muuta sukua, keskikokoiset Beamys-lajit ja hyvin suurikokoiset jättiläishamsterirotat (Cricetomys), ovat ulkonäöltään rottamaisia pitkine häntineen ja suurine korvineen. Jättiläishamsterirotat ovat Afrikan suurimpia jyrsijöitä. Suurin laji on Cricetomys ansorgei, jonka ruumiin ja pään yhteispituus voi olla 41 senttiä, hännän pituus 45 senttiä ja paino 2,8 kiloa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Hamsterirotat elävät Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Kaikkia kolmea sukua tavataan Itä- ja Etelä-Afrikassa, mutta jättiläishamsterirotat elävät myös Länsi-Afrikassa. Hamsterirottien elinympäristö vaihtelee hiekkatasangoista tiheisiin metsiin. Ne voivat myös etsiä ravintoa jätteiden seasta ihmisten hylkäämillä joutomailla tai elää viemäreissä yhdessä tavallisten rottien kanssa.
Elintavat

Hamsterirotat ovat pääasiassa yöaktiivisia jyrsijöitä, jotka elävät yksin maanalaisissa käytävissä. Ne rakentavat pesänsä joko itse tai valtaavat sen muilta lajeilta. Pesä on suhteellisen monimutkainen, ja siinä on erillisiä kammioita muun muassa nukkumiseen, ulostamiseen ja ravinnon varastointiin, naarailla myös lisääntymiseen. Hamsterirotat vievät poskipusseissaan ruokaa pesäänsä joko käytettäväksi heti tai varastoitavaksi. Ruokakammiot palvelevat etenkin kuivien kausien aikana. Ravinnon kuljettamisen lisäksi hamsterirotat voivat käyttää poskipussejaan uhkailuun, jolloin ne puhaltavat pussit täyteen ilmaa.
Elintavat > Ravinto

Hamsterirotille kelpaa hyvin monenlainen ravinto. Ne syövät niin hyönteisiä ja etanoita kuin siemeniä, hedelmiä ja sipuleita.
Elintavat > Lisääntyminen

Naaras kantaa poikasia noin kuusi viikkoa, minkä jälkeen se synnyttää kerralla 1–10 poikasta.
Luokittelu

Beamys
Pikkuhamsterirotta (Beamys hindei)
Beamys major
Jättiläishamsterirotat (Cricetomys )
Cricetomys ansorgei
Metsäjättiläishamsterirotta (Cricetomys emini)
Savannijättiläishamsterirotta (Cricetomys gambianus)
Cricetomys kivuensis
Lyhythäntähamsterirotat (Saccostomus )
Etelänhamsterirotta (Saccostomus campestris)
Pohjanhamsterirotta (Saccostomus mearnsi)
Etelänhamsterirotta (Saccostomus campestris) muistuttaa hamstereita myös ulkomuodoltaan.
Marjorie Oludhe Macgoye

| Marjorie Oludhe Macgoye |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. lokakuuta 1928 Southampton, Iso-Britannia
Kuollut: 1. joulukuuta 2015 (87 vuotta) Nairobi, Kenia
Kansalaisuus:   Kenia
Ammatti:  kirjailija, runoilija
Kirjailija
Palkinnot
 Jomo Kenyatta -palkinto 1985, Sinclair-palkinto 1986 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Marjorie Oludhe Macgoye (21. lokakuuta 1928 Southampton, Iso-Britannia – 1. joulukuuta 2015 Nairobi, Kenia) oli kenialainen kirjailija ja runoilija. Hänen kuuluisimpia teoksiaan ovat muun muassa Coming to Birth ja Homing In.
Elämä

Marjorie Macgoye syntyi Englannissa vuonna 1928. Hän muutti Keniaan lähetyssaarnaajaksi vuonna 1954, 26-vuotiaana. Macgoye meni naimisiin kenialaisen D. G. W. Macgoyen kanssa kuusi vuotta myöhemmin integroituen aviomiehensä laajaan perheeseen ja koko Luon maantieteelliseen yhteisöön. Juuri integroitumisen teema toistuu Macgoyen kirjallisessa tuotannossa.
Kirjallisen uransa Macgoye aloitti vuonna 1983 romaanilla The Present Moment, mutta varsinainen läpimurto tapahtui vuonna 1986 Coming to Birth -romaanilla, joka voittikin samana vuonna Sinclair Prize for Fiction -palkinnon. Romaanien lisäksi Macgoye kirjoitti ja julkaisi useita runoja.
Macgoye kuoli kotonaan Nairobin Ngarassa 1. joulukuuta 2015.
Mauranen

Mauranen on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Anna Mauranen (o.s. Oksanen, s. 1949), kielitieteilijä ja Helsingin yliopiston englannin kielen professori
Paavo Mauranen (1874–1950), kauppias, yrittäjä ja yritysjohtaja, kauppaneuvos
Rea Mauranen (myöh. Mauranen-Nuru, s. 1949), näyttelijä
Ville Mauranen (1888–1948), jääkärivänrikki
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Maria Geitel

Maria Natalia Geitel (22. tammikuuta 1864 Jyväskylä – 10. joulukuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen opettaja ja kirjailija.
Geitelin vanhemmat olivat Alexander Otto Gabriel Geitel ja Natalia Shkljareffski. Hän kävi Jyväskylän tyttökoulun ja Helsingin ruotsalaisen tyttökoulun jatkoluokat valmistuen opettajaksi 1882. Geitel suoritti sitten suomen- ja saksankielen sekä kasvatusopin tutkinnot Helsingin yliopistossa ja tuli vuonna 1886 saksankielen opettajaksi Jyväskylän tyttökouluun. Hän hoiti tätä tehtävää syksyyn 1918 saakka lukuunottamatta paria vuotta, jolloin hän oli väliaikaisesti Viipurin suomalaisen tyttökoulun opettajana. Sen jälkeen kun Jyväskylään perustettiin tyttökoulun jatkoluokat määrättiin Geitel jatkoluokkien johtajaksi ja saksankielen opettajaksi. Hän toimi myös Jyväskylän tyttökoulun v.t. johtajana parin vuoden ajan sekä ranskankielen tuntiopettajana. Geitel jäi eläkkeelle 1918. Hän teki opintomatkoja muun muassa Saksaan, Ranskaan ja Sveitsiin.
Geitelillä oli kotonaan kasvattilapsinaan toistakymmentä orvoksi jäänyttä lasta, joita hän kasvatti ja koulutti. Hän oli Jyväskylän köyhäinhoitohallituksen jäsenenä 1892–1895 ja 1912–1915. Geitel teki keväällä 1906 opintomatkan Ruotsiin tutustuen siellä lastenhuoltotyöhön eri paikkakunnilla. Geitel muutti 1918 Tampereelle ja oli siellä toimintansa aloittaneen lastensuojelutyön johdossa. Hän hankki useille Suomen sisällissodan vuoksi orvoksi jääneille lapsille uuden kodin eteläpohjalaisissa taloissa. Lastensuojelukeskuksen johtajana hän toimi vuoteen 1922 saakka.
Teoksia

Nimellä M. Geitel:
Tosikertomuksia. P. R. Viitanen, Parkano 1910
Suomennoksia

Modest von Korff : Miten luet? : Modest von Korffin kokemuksia Raamattua lukiessa ; suomensi M. G. P. R. Wiitanen, Parkano 1910
Gunnar Suolahti

Gunnar Suolahti.
Gunnar Wilhelm Suolahti (vuoteen 1906  Palander; 16. syyskuuta 1876 Hämeenlinna – 26. joulukuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija, filosofian tohtori ja Helsingin yliopiston professori. Vanhemmat olivat lehtori Edvard Wilhelm Palander ja Aurora Kockström. Hänen puolisonsa oli vuodesta 1912 lähtien Ilta Emilia Bonsdorff ja heidän poikansa oli historiantutkija Jaakko Suolahti. Gunnar Suolahden veljiä olivat lääketieteen tohtori, kenraali Eino Suolahti ja kieltentutkija Hugo Suolahti.
Varhaisvaiheet

Gunnar Palander vietti lapsuutensa Hämeenlinnassa, jonka kuuluisasta Hämeenlinnan Lyseosta hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1894. Kouluaikana hänen historianopettajanaan toimi useita historiankirjoja kirjoittanut K. O. Lindeqvist, joka sai taitavalla opetuksellaan nuoren Palanderin kiinnostumaan historiasta. Sama linja jatkui kun hän yliopistossa opiskellessaan sai opettajakseen J. R. Danielson-Kalmarin. Palanderin opinnot etenivät joutuisasti ja vuonna 1898 hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon ja lisensiaatiksi hän valmistui vuonna 1901. Seuraavana vuonna hänet nimitettiin Aleksanterin yliopiston historian dosentiksi.
Lamprechtin oppilaana Leipzigissa

Danielson-Kalmarin vaikutuksesta väitöskirjaansa valmisteleva Gunnar Suolahti seurasi Leipzigissa lukuvuoden 1898–1899 Karl Lamprechtin opetusta. Lamprecht oli kiistelty historioitsija, jonka mielestä oli tutkittava ennemmin kollektiivisia ilmiöitä kuin yksilöitä ja yksittäisiä tapahtumia sekä etsittävä historiasta lainalaisuuksia. Lamprechtin menetelmä teki Suolahteen suuren vaikutuksen ja hän totesi Lamprechtin opetuksessa kuulevansa selvemmin asioita, joita hän oli itsekin miettinyt. Eino Jutikkalan mukaan ”Suolahti laajensi Suomen historiantutkimuksen piiriä sisältämään kollektivistisesti käsitellyn yhteiskunnan, jokapäiväisen elämän ja mentaliteettien historian”. Suolahti ei kuitenkaan omaksunut Lamprechtin ajattelua kritiikittömästi eikä väheksynyt politiikan ja henkilöhistorian merkitystä. Hän ei myöskään omaksunut Lamprechtin käsityksiä historian lainalaisuuksista.