stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Father Divine
Varhaiset vaiheet

Father Divinen varhaisista vuosista ei ole varmoja tietoja. Hän itse kieltäytyi puhumasta lapsuudestaan tai kirjoittamasta elämäkertaansa, koska "Jumalan historiaa ei voida kirjoittaa ihmisten kielillä". Eräiden vahvistamattomien tietojen mukaan hänen alkuperäinen nimensä olisi ollut George Baker. Hänen arvellaan syntyneet Yhdysvaltain etelävaltioissa, luultavimmin Georgiassa 1870-luvulla. Hänen vanhempansa ovat melkoisella varmuudella olleet entisiä afroamerikkalaisia orjia.
1900-luvun alussa myöhemmin Father Divinena tunnettu mies työskenteli puutarhurina Baltimoressa. 1906 hän muutti Kaliforniaan, jossa hän tutustui pastori Charles Fillmoreen ja tämän perustamaan Unity Church-yhteisöön. Häneen teki vaikutuksen erityisesti pastori Fillmoren opettama "uusi ajattelu", jonka mukaan positiivinen ajattelu voi ratkaista ihmisten ongelmat. Sitä vastoin negatiivinen ajattelu johtaa köyhyyteen ja kurjistumiseen.
Father Divine toimi aluksi baptistiseurakunnassa. Vuonna 1907 hän liittyi erään Samuel Morris -nimisen baptistisaarnaajan seuraajaksi, joka erään saarnansa aikana oli julistanut olevansa Jumala ja joka tämän perusteella oli erotettu seurakunnasta. Morris alkoi kutsua itseään nimellä Father Jehovia (Jumalaa kutsutaan erityisesti englanninkielisessä maailmassa usein nimellä Jehova). Vuonna 1912 Father Divine julisti itse olevansa Isä Jumala, katkaisten samalla välinsä Father Jehoviaan. Päätökseen lienee vaikuttanut Father Divinen oman kutsumustietoisuuden ohella hänen seuraajiensa hänelle osoittama syvä uskonnollinen kunnioitus.
Aiheesta muualla

"Amerikan Messias" ja hänen luomansa uusi uskonto, Seura, 24.06.1936, nro 26, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Huijari vai Messias, Suomen Kuvalehti, 19.09.1936, nro 38, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Harlemin "jumala". Neekeri, joka villitsee miljoonia, Seura, 23.06.1937, nro 25, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  SNAC  IdRef
Capital Asset Pricing -malli

Capital Asset Pricing -malli (engl. Capital Asset Pricing Model, CAPM, suomeksi myös CAP-malli) on hinnoittelumalli, jota käytetään rahoituksessa arvopaperin odotetun tuottoasteen laskemiseen. Sen mukaan pääoman tuottovaatimus saadaan siten, että riskittömään korkotasoon lisätään yrityskohtaisella beta -kertoimella kerrottu markkinoiden keskimääräinen riskipreemio.
Malli indikoi sijoittajien arvopaperilta vaatimaa pitkän aikavälin keskimääräistä tuottoa. On tärkeää huomata, että kyseessä on odotettu tai vaadittu, ei suinkaan taattu tuotto. Volatiliteetti aiheuttaa poikkeamia odotetusta tuotosta lyhyellä ja keskipitkällä aikavälillä. Teorian mukaan erittäin pitkällä aikavälillä CAP-mallin mukainen tuotto on keskimäärin sama kuin todellinen tuotto.
Historiallinen tausta

Akateemisen rahoitustutkimuksen keskuudessa alkoi 1950-luvulla itää ajatus perusteellisesta matemaattisesta kaavasta, joka tarjoaisi ratkaisun arvopapereiden hintatason perustelemiseen. Koska aikaisempaa ohjenuoraa vastaavan tasapainoyhtälön löytämiseksi ei ollut, idean siirtyminen kaavaksi kesti tavanomaista kauemmin. Tutkijat keskustelivat ja kehittivät toistensa ideoita 12 vuoden akateemisen diskurssin aikana eteenpäin ja vähitellen ensimmäinen arvopapereiden hinnoittelumalli CAPM alkoi hahmottua tieteellisissä artikkeleissa. Mallilla ei ole yhtä yksiselitteistä keksijää, mutta suurimmiksi myötävaikuttajiksi mainitaan usein William Sharpen (1964), John V. Lintnerin (1965)  ja Jan Mossinin (1966)  tieteelliset löydökset. Myös Harry Markowitzin (1952) aikaisempi tieteellinen läpimurto portfolioteorian saralla edesauttoi CAPM-teorian kehittämisessälähde?.
Teoreettinen viitekehys

William F. Sharpen (1964) tutkimuksen mukaan tasapainotilanteessa arvopapereiden hinnat muodostavat pääomamarkkinasuoran (engl. Capital market line, CML), jossa korkeampaa odotettua tuottoa on mahdollista saada vain riskitason samanaikaisella kasvattamisella. Tasapainotilanteen syntymistä voidaan havainnollistaa Harry Markowitzin (1952) portfolioteorian tehokkaan rintaman avulla. Jokainen pääomamarkkinasuoran tangentilla (ks. sininen viiva kuviossa 1) sijaitseva piste on tehokas. Tehokkaan rintaman (ks. punainen kaari kuviossa 1) alapuolella sijaitsevat pisteet eivät ole tehokkaita, sillä siirtyminen pääomamarkkinasuoralle tuottaa joko saman tuoton alhaisemmalla riskillä, tai vastaavasti korkeamman tuoton samalla riskillä (ks. kuvio 1). Tämän seurauksena arvopapereiden hinnat pyrkivät asettumaan  pääomamarkkinasuoran tangentille, minkä havainnollistaminen on helpompaa jos ajattelemme tehokkaan rintaman piirtämistä jokaiselle pääomamarkkinasuoran tangentilla sijaitsevalle yksittäiselle pisteelle, joita on kyseisellä suoralla loputon määrä. Jokainen rationaalinen voittoa maksimoiva taloudellinen toimija haluaa Sharpen (1964) tutkimuksen mukaan siirtyä vasemmalle (riskien minimointi) ja ylös (tuoton maksimointi) CAP-mallin suoralla oman riskinottohalukkuutensa mukaisesti. Toisin sanoen, CAPM-teorian mukaan mitä korkeampi riski sijoituksella on, niin sitä suurempi on siitä saatavan tuoton oltava. Tämä Sharpen (1964) tutkimuksen havainto on ehkä keskeisin löydös modernissa rahoitusteoriassa, ja usein sijoituksen tuoton ja riskin sanotaankin kulkevan "käsi kädessä"lähde?.
Mallin lähtöoletukset

Seuraavat taustaoletukset pätevät CAPM-teorian yksinkertaistetussa maailmassa:
Kaikki sijoittajat pyrkivät maksimoimaan omaa taloudellista hyötyään.
Kaikki sijoittajat ovat rationaalisia ja pyrkivät karttamaan turhia riskejä.
Kaikilla sijoittajilla on homogeeniset odotukset ja kaikki sijoittavat yhdelle ja samalle ajanjaksolle. Tällä oletuksella pyritään lähtökohtaisesti jättämään muuttuva sijoituskäyttäytyminen lähellä eläkeikää huomioimatta.
Kaupankäyntiin liittyviä transaktiokustannuksia (esimerkiksi välityspalkkioita) tai veroja ei ole, eli osakkeiden ostaminen ja myyminen on täysin ilmaista.
Markkinoilla vallitsee täydellinen kilpailu, eli yksittäiset sijoittajat eivät voi vaikuttaa arvopapereiden hintatasoon.
Sijoituskohteet ovat täysin likvidejä ja ne voidaan jakaa äärettömän pieniin osiin. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että sijoittaja voisi halutessaan ostaa esimerkiksi Nokian osakkeita jopa yhdellä eurolla.
Kaikki sijoittajat voivat lainata ja ottaa velkaa riskittömällä korkokannalla ilman rajoituksia.
Sijoituskohteen lyhyeksi myynti on sallittua ja rajoittamatonta.
Uusi informaatio on kaikkien sijoittajien saatavilla samanaikaisesti.
Matemaattinen ilmaisu

Näillä lähtöoletuksilla William F. Sharpe (1964) johtaa CAPM-hinnoittelumallin matemaattisen kaavan:
E(r_{i})=r_{f}+\beta _{i}[E(r_{m})-r_{f}]\,,
jossa
E(r_{i}) = arvopaperin tai sijoituskohteen i odotettu tuotto
r_{f} = riskitön korkokanta, kuten esimerkiksi Saksan valtionvelkakirjojen korkotuotto
\beta _{i} = Beta kerroin, joka kuvaa sijoituskohteen i systemaattista tai yrityskohtaista riskiä, eli arvopaperin arvon muutoksen herkkyyttä suhteessa markkinaportfolioon arvonmuutoksiin
E(r_{m}) = markkinaportfolion odotettu tuotto
Arvopaperimarkkinasuora

CAPM-teorian keskeisimpiä käsitteitä on arvopaperimarkkinasuora (engl. Security Market Line, SML), joka kuvaa osakkeen odotetun tuoton suhdetta markkinariskiin, eli osakkeen beta-kertoimeen. Arvopaperimarkkinasuoran (ks. sininen viiva kuviossa 2) kulmakertoimen jyrkkyys kuvaa markkinoiden riskipreemiota, eli Sharpen lukua. Arvopaperimarkkinasuoran "päälle" sijoittuvien osakkeiden tuotto vastaa niiden kantamaa riskitasoa. Toisin sanoen, näiden osakkeiden tuotto - riskit huomioon otettuna - on "riittävä" tai "reilu". Sen sijaan pisteet jotka sijoittuvat arvopaperimarkkinasuoran yläpuolelle, ovat "alihinnoiteltuja" riskitasoonsa nähden (ks. kuvio 2). Näitä osakkeita kannattaa siis ostaa, sillä ne tarjoavat ylimääräistä tai epänormaalia tuottoa vielä riskikorjatunkin tuoton huomioon ottamisen jälkeen. Epänormaalien tuottojen mittaamiseen käytetään usein Jensenin alfaa, ja näillä "alihinnoitelluilla" osakkeilla on positiivinen alfa. Vastaavasti arvopaperimarkkinasuoran alapuolelle sijoittuvat pisteet ovat "ylihinnoiteltuja" riskitasoonsa nähden (ks. kuvio 2). Näiden osakkeiden markkinahinta on liian kallis osakkeen riskit huomioon otettuna, eikä osakkeen tarjoama tuotto täten ole riittävä sijoituksen riskit huomioon otettuna. Näiden "ylihinnoiteltujen" osakkeiden alfa on negatiivinen.lähde?
Kuvio 1. Pääomamarkkinasuora ja tehokas rintama
Kuvio 2. Arvopaperimarkkinasuora ja positiivisen alfan osake.
Ritva Antila-Seppä

Ritva Anna-Liisa Antila-Seppä (13. kesäkuuta 1930 Pieksämäki – 2023 Espoo) oli suomalainen pianisti.
Antila-Seppä kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1949 ja suoritti diplominsa Sibelius-Akatemiassa Margaret Kilpisen johdolla vuonna 1956. Hän täydensi opintojaan Sibelius-Akatemiassa Timo Mikkilän (1956–1960) ja France Ellegaardin (1961–1964) johdolla. Antila-Seppä teki vuosina 1957–1964 myös useita ulkomaille suuntautuneita opintomatkoja, joilla häntä opettivat Robert Riefling, Eduard Erdmann, Wilhelm Kempff ja Hans Leygraf.
Antila-Seppä voitti Maj Lind -pianokilpailun ja pianonsoiton akateemisen mestaruuden vuonna 1955. Hän piti ensikonserttinsa Helsingissä vuonna 1956 ja teki soolokonserttiensa lisäksi myös esiintymisiä orkesterisolistina. Vuoden 1964 jälkeen Antila-Seppä työskenteli pianonsoiton opettajana Helsingissä ja Espoossa.
Vaaleahiuksisuus

Vaaleahiuksinen nainen Neroccio de Landin maalauksessa noin vuodelta 1490.
Vaaleahiuksisuus ja -karvaisuus on monilla nisäkkäillä esiintyvä, alhaisesta tumman melaniini-pigmentin ja korkeasta vaalean pigmentin määrästä johtuva fenotyyppi eli ilmiasu. Näiden perinnöllisten tekijöiden määrästä ja suhteesta riippuen väri vaihtelee kussakin tapauksessa useimmiten vaaleankeltaisen, jopa valkoisen eri sävyistä aina oranssiin, punertavaan tai kullan värin suuntaiseen sävyyn. Yleisimmin vaaleat hiukset ovat kuitenkin sävyltään lähempänä vaaleanruskeaa ja harmaata, kuin valkoista. Vaaleaa karvoitusta esiintyy eräissä ihmistyypeissä ja koiraroduissa sekä monissa muissa nisäkäslajeissa. Ihmisten keskuudessa vaaleahiuksisuus on hyvin usein geneettisesti kytköksissä vaaleaan silmien (yleensä siniset tai vihreät) ja lähes poikkeuksetta ihon väriin.
Vaaleahiuksista ihmistä on perinteisesti kutsuttu vaaleaveriköksi. Vastaavasti ruskeahiuksista tai tummahiuksista on kutsuttu tummaveriköksi, ja tumman ja vaalean välissä olevia ristiverisiksi. Nykyaikana vaaleahiuksisista ihmisistä puhuttaessa on suomessa yleistynyt englanninkielinen, alkujaan latinasta peräisin oleva käsite blondi, varsinkin naispuolisista ihmisistä puhuttaessa. Tumma- tai ruskeahiuksisista naisista saatetaan käyttää nimitystä ”brunetti”.
Alkuperä

Vaaleahiuksisuutta ei tule sekoittaa albinismiin, joka on resessiivisten geenien aiheuttama mutaatio, joka estää melaniinin tuotannon.
Kanadalaisen genetiikkaan perehtyneen antropologi Peter Frostin esittämän teorian mukaan vaaleahiuksisuus yleistyi pohjoisessa jääkauden jälkeisenä aikana noin 10 000—11 000 vuotta sitten. Euroopassa miesten metsästämä suurriista oli tärkein ravinnon lähde, mikä johti siihen, että miehiä kuoli pitkillä metsästysretkillä suuret määrät. Näin ollen kaikille naisille ei riittänyt miehiä. Eniten miehiä viehättivät vaaleahiuksiset naiset, joilla on enemmän estrogeeniä kuin tummempihiuksisilla, minkä johdosta vaaleahiuksisuuden aiheuttava hiusvärigeeni (MC1R), yksi seitsemästä, pääsi yleistymään. Etelämmässä, missä ravinnonsaannista suurempi osa oli hedelmien ja muun keräiltävän ravinnon varassa, jota naisetkin kykenivät hankkimaan, ei vastaavanlaista puutetta miehistä esiintynyt, ja eteläisten maiden väestö onkin huomattavasti tummahiuksisempaa.
Evoluutiopsykologit Alan S. Miller ja Satoshi Kanazawa ovat selittäneet vaaleahiuksisuutta sillä, että vaaleilla hiuksilla on tapana tummentua iän myötä. Miehet ovat täten suosineet tiedostamattaan vaaleahiuksisia, koska vaaleita hiuksia oli nuorilla ja lapsilla. Nuoremmat naiset ovat keskimäärin terveempiä ja lisääntymiskykyisempiä. Siten vaaleahiuksisuus yleistyi erityisesti Skandinaviassa ja Pohjois-Euroopassa, mahdollisesti koska vaaleahiuksisuus oli näkyvin merkki nuoresta iästä, kun naisten muu ruumis oli kylmän sään takia raskastekoisten vaatteiden peitossa.
Vaaleat naiset ja tummat miehet

Naiset ovat kaksi kertaa miehiä useammin vaaleahiuksisia. Miehet ovat kolme kertaa naisia useammin mustatukkaisia. Tutkijat arvelevat evoluutiota syyksi, koska vaaleatukkaiset naiset saavat helpommin miehiä ja vastaavasti tummatukkaiset miehet ovat suositumpia naisten keskuudessa. Ero havaittiin kaikissa valkoisten populaatioiden alaryhmissä.
Ero ei ole geeneissä vaan epigenetiikassa: kasvavilla miehillä vaaleahiuksisuutta aiheuttavat geenit kytkeytyvät pois päältä useammin kuin naisilla.
Vaaleahiuksisuuden esiintyminen eri ihmisryhmissä nykyään

Vaaleahiuksisuus on yleensä liitetty Pohjois-Eurooppaan, etenkin Pohjoismaihin. Pohjoismaissa eri asteista vaaleahiuksisuutta esiintyy yli 80 prosentilla väestöstä. Tämä käsittää kaikki vaaleahiuksisuuden variantit vaaleanruskeasta lähes valkoiseen. Keski-Euroopassa, muun muassa Saksassa, Puolassa ja Britteinsaarilla, ihmisistä on vaaleahiuksisia noin 35-40 prosenttia. Etelä-Euroopassa luku on noin 10 prosenttia.
Vaaleahiuksisia on lisäksi pieninä vähemmistöinä pääosin tummapiirteisten ihmisten kansoittamilla alueilla. Pohjois-Amerikassa ja Lähi-idässä noin viisi prosenttia ihmisistä on vaaleahiuksisia. Varsinkin Amerikassa kyse lienee suurelta osin pohjoiseurooppalaisten siirtolaisten jälkeläisistä. Pääasiassa mestitsien asuttamissa Latinalaisen Amerikan maissa, kuten Meksikossa ja Kolumbiassa, Saharan eteläpuolisen Afrikan alkuperäisväestössä sekä itäaasialaisten mongolidien keskuudessa määrä on alle prosentin, ja näissäkin tapauksissa kyse on usein albinismista. Vaaleahiuksisuutta esiintyy myös eräillä Australian aboriginaaleilla etenkin lapsena.
Kulttuurisia seikkoja

Historian saatossa tummahiuksiset ihmiset ovat usein ihailleet ja kadehtineet vaaleita hiuksia. Esimerkiksi antiikin Roomassa tummilla naisilla oli tapana ostaa vaaleiden germaaniheimojen hiuksista valmistettuja peruukkeja itselleen. Hiuksia myös vaalennettiin liottamalla niitä esimerkiksi hevosen virtsassa ja kuivattamalla sen jälkeen ne auringossa. Myös nykyaikana läntisissä kulttuureissa ja Japanissa hiusten keinotekoinen vaalentaminen on suosittua, varsinkin tyttöjen ja naisten keskuudessa.
Pohjoisen ihmistyypin vaaleisiin edustajiin liittyvät myös muun muassa aikanaan kansallissosialistisen Saksan propagandistiset ja epätieteelliset rotuopit muita ihmisiä paremmasta arjalaisesta rodusta, vaikka esimerkiksi natsijohtajat Adolf Hitler ja Joseph Goebbels olivatkin ulkoisilta piirteiltään siitä hyvin kaukana. Samansuuntaisia näkemyksiä esitettiin 1900-luvun alkupuolella myös Yhdysvalloissa esimerkiksi rotuajattelija Madison Grant. Hitler jopa lähetti Grantille kirjeen, jossa hän kertoi Grantin vuonna 1916 ilmestyneen kirjan The Passing of the Great Race ”olevan hänen raamattunsa”.
Nykyaikana vaaleahiuksiset ovat suosittu vitsien aihe – blondivitseistä on muotoutunut jopa kokonainen vitsien lajityyppi, joka polveutuu 1950- ja 1960-luvuilla vallinneesta kliseestä yhdysvaltalaisissa elokuvissa, joissa vaaleahiuksiset näyttelijät kuten Marilyn Monroe esittivät ”tyhmiä blondeja”. Monroe tosin oli oikeasti ruskeatukkainen.
Vuonna 2002 tiedotusvälineissä levisi perätön huhu tutkimuksesta, jonka mukaan tiedemiehet ennustaisivat ”blondien katoavan” tulevaisuudessa.
Kirjallisuutta

Pitman, Joanna: Blondit: Vaaleaveriköt Afroditesta Madonnaan.  ((On blondes, 2003.) Suomentanut Arja Kantele)  Jyväskylä:  Atena, 2006.  ISBN 951-796-445-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta vaaleahiuksisuus Wikimedia Commonsissa
Rydman, Vilja: Ja jumala loi naisen – blondit taivaanlahja miehille. MTV3 Helmi 12.3.2010.
Vaaleahiuksisten osuus alkuperäisväestöissä Euroopassa ja sen lähialueilla antropologi Peter Frostin mukaan: 

  80—100%
  50—79%
  20—49%
  1—19%
  alle 1%
Marilyn Monroe elokuvassa Herrat pitävät vaaleaveriköistä (1953).
Riku Rahikainen

| Riku Rahikainen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. toukokuuta 1981 (ikä 43) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Rahi, Rystyset, Mad dog
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  95 kg
Seura
Seura:  Bewe Hockey
Sarja:  II-divisioona
Pelinumero:  81
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2001–
Aik. seurat:  Kiekko-Vantaa (Mestis) KJT/Haukat (Mestis) Ilves (SML) Jukurit (Mestis) Fresno Falcons (ECHL) Florence Pride (ECHL) Port Huron Beacons (UHL) HK Jestřábi Prostějov (Tšekki I) Jokerit (SML) JYP (SML) Örebro HK (Ruotsi I) EHC Bregenzerwald (Itävalta I) Jää-Tiikerit (II-div.) HCK (S-S)
Riku Rahikainen (s. 6. toukokuuta 1981 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa II-divisioonajoukkue Bewe Hockeyssä. Hän on pelannut aiemmin SM-liigassa yhteensä 77 runkosarjaottelua tehopistein 4+6=10 ja keräten 155 jäähyminuuttia. Rahikainen on pelannut urallaan myös Pohjois-Amerikassa, Tšekissä, Ruotsissa ja Itävallassa. Häntä on luonnehdittu pelityyliltään voimahyökkääjäksi ja rouhijaksi. Rahikainen on toisinaan myös tapellut. Hän laukoo oikealta.
Ura

Rahikainen aloitti jääkiekon yhdeksänvuotiaana Tikkurilan Jää-Veikoissa, josta hän siirtyi sittemmin Kiekko-Vantaaseen. B-juniori-ikäisenä Rahikainen opiskeli vuoden vaihto-oppilaana Yhdysvalloissa, jonka jälkeen hän palasi kaudeksi 1999–2000 Suomeen. Rahikainen edusti kauden aikana sekä Jokereiden, Karhu-Kissojen että Kiekko-Vantaan A-nuoria. Hän voitti Jokereissa kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden.
Kaudeksi 2001–2002 Rahikainen sai harjoitusleirin päätteeksi SM-liigasopimuksen Tampereen Ilvekseen. Hän teki liigadebyyttinsä kauden avauskierroksella 13. syyskuuta 2001 vieraissa Jokereita vastaan. Rahikainen pelasi kaikkiaan kahdeksan SM-liigaottelua tehden kaksi syöttöpistettä, mutta hänen vauhtinsa ei kuitenkaan riittänyt vielä liigaan ja Rahikainen pelasi näin ollen loppukautensa suurimmaksi osaksi Mestiksessä, Kiekko-Vantaan ja KJT:n joukkueissa. Kaudella 2002–2003 hän jatkoi Mestis-pelejään Mikkelin Jukureiden riveissä, mutta Rahikainen jäi siellä kuitenkin pieneen rooliin ja palasi jouluna 2002 loppukaudeksi KJT:hen.
Kauden 2003–2004 Rahikainen pelasi ECHL-liigaa Fresno Falconsin ja Florence Pricen joukkueissa. Myös seuraavan kauden hän aloitti Pohjois-Amerikassa, UHL-joukkue Port Huron Beaconsin riveissä. Yhden siellä pelatun ottelun jälkeen, marraskuussa 2004 Rahikainen palasi loppukaudeksi 2004–2005 Kiekko-Vantaaseen. Hän jakoi 89 minuutillaan Mestiksen jäähypörssin kuudennen sijan joukkuetoverinsa Antti Nyrhisen kanssa.
Elokuussa 2005 Rahikainen teki sopimuksen Järvenpään Haukkojen (ent. KJT) kanssa. Marraskuussa hän siirtyi vuoden mittaisella, lyhyen koeajan sisältäneellä sopimuksella Tšekin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 1. Národní Hokejová Ligan HK Jestřábi Prostějoviin. Rahikainen pelasi siellä lopulta vain yhden ottelun. Tammikuussa 2006 hän siirtyi loppukauden 2005–2006 kattaneella sopimuksella pelaamaan SM-liigaa Jokereihin. Rahikainen teki siellä loppukaudella 22 runkosarjaottelussa tehot 1+2=3. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 10. tammikuuta 2006 paikallisottelussa Helsingin IFK:ta vastaan.
Rahikainen kävi ennen kauden 2006–2007 alkua try-outilla sekä Porin Ässissä että Saimaan Pallossa. Kauden kynnyksellä hän siirtyi jo syksyn kolmanteen SM-liigaseuraansa JYPiin, jonka kanssa Rahikainen teki joulutaukoon asti kestäneen sopimuksen. Hän pelasi joukkueessa lopulta kauden loppuun. Rahikaisen ainoaksi jäänyt kokonainen SM-liigakausi toi hänelle 47 runkosarjaottelussa tehot 3+2=5 sekä 135 jäähyminuuttia.
Kesällä 2007 Rahikainen kävi try-outilla Tapparassa, mutta hän jäi ilman sopimusta. Rahikainen aloitti kauden 2007–2008 Kiekko-Vantaassa, mutta hän siirtyi marraskuussa 2007 Ruotsin I-divisioonassa pelanneen Örebro HK:n riveihin. Rahikainen pelasi kauden loppuun kuitenkin Itävallan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Österreichische Nationalligan EHC Bregenzerwaldissa. Kauden 2008–2009 hän pelasi II-divisioonaa Mäntsälän Jää-Tiikereissä ja kaksi seuraavaa kautta Suomi-sarjaa HC Keski-Uusimaan joukkueessa. Rahikainen voitti Suomi-sarjan pronssia keväällä 2011.
Kaudeksi 2011–2012 Rahikainen siirtyi II-divisioonajoukkue Bewe Hockeyn riveihin.
Hala Ludowa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Satavuotishallin kokonaisuus Wikimedia Commonsissa
(puolaksi) (halastulecia.pl)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2  3 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz place  Structurae
Hakam I

Dirhami al-Hakamin hallintokaudelta
Hakam I oli kolmas Umaijadi-dynastiaan kuulunut Córdoban emiiri vuosina 796–822 isänsä Hisham I:n jälkeen. Hakamin hallintokautta luonnehtivat veriset sisällissodat.
Al-Hakam sai kokea kertauksena isänsä valtaannousun tapahtumat, sillä häntä vastaan nousi heti kapinoita Toledossa ja Zaragosassa.  Afrikkaan ajetut sedät Suleiman ja Abd Allah yrittivät samoin kaappausta. Vuosia kestänyt sota päättyi Suleimanin teloitukseen, kun taas Abd Allah onnistui vakiinnuttamaan asemansa Valenciassa.
Sisäpolitiikkaa

Emiirinä Hakam perusti oman berberikaartin, johon hän värväsi 6 000 orjaa ja loi sisäisen vakoilujärjestelmän.  Orjien ja berberien käyttö armeijassa johtui epäluottamuksesta arabiklaaneja kohtaan. Hakamin harjoittama ryöstöverotus johti jatkuviin kapinoihin häntä vastaan.  Kapinat kukistettiin kovin ottein.
Valtaannousua seurannut kapina Toledossa kukistettiin, kun Hakam murhautti vuonna 796 kaupungin 700 johtohenkilöä. Kymmenen vuotta myöhemmin Córdobassa ristiinnaulittiin 72 salaliittolaista. Vuonna 818 kukistettiin pääkaupungin lähiössä Ramadanin aikana syntynyt kapinaliike. Sen osallistujista 300 ristiinnaulittiin riviin emiirin palatsin edustalle. Emiiri määräsi koko kaupunginosan tuhottavaksi, ja sen henkiin jääneet asukkaat ajettiin maanpakoon. Monet muuttivat Fèsin kaupunkiin Marokkoon. Juuri nämä muuttajat perustivat toisen Fèsin kahdesta suurimmasta alueesta, Adwat al-Andalusin.
Sisäpolitiikkaa > Uskontopolitiikka

Ibn Hayyan kertoo, että malikiittinen lakikoulukunta alkoi vallita Andalusiassa al-Hakamin hallintokaudesta alkaen eli heti 800-luvun alusta. Historiallisista lähteistä ei löydy tietoja islamista Andalusiassa ennen Hakamin valtakautta.
Ulkopolitiikkaa

Kaarle Suuri solmi vuonna 797 kalifi Harun al-Rashidin kanssa Hakamin valtaa vastustavan liittosopimuksen. Vuonna 815 frankkien kanssa puhkesi rajasota.
Seuraaja

Hakam I:tä seurasi emiirinä hänen poikansa Abd ar-Rahman II (822-852).
Anturamaa

Anturamaa, myös ortkivi, ortsteen, palsi, ortmaa) on maan pinnan alapuolella sijaitseva kova maakerros. Maarakeet ovat iskostuneet siinä yhteen vesiliukoisten humusaineiden ja rautayhdisteiden vaikutuksesta. Suomessa anturamaata on hiekka- ja soramailla, mutta se on melko harvinaista. Pääasiassa sitä on soiden välisillä kangaskynnyksillä. Anturamaa ei siten juuri haittaa metsänkasvua, vaan saattaa osaltaan parantaa kuivien kangasmaiden kosteusoloja. Luoteis-Saksassa ja Tanskan nummilla anturamaa haittaa metsien kasvua. Siellä sitä on murennettu syväkynnöllä, sillä kynnöksen pinnalla anturamaa rapautuu nopeasti.
Matti Latvala (pesäpalloilija)

| Matti Latvala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 16. marraskuuta 1983 (ikä 41) Ilmajoki,  Suomi
Pesäpalloilija
Ulkopelipaikka:  Kakkosvahti
Seura:  Kouvolan Pallonlyöjät
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
2001 2002 2003–2008 →2003 →2005 2009–2011 2012–2014 2015–:  Koskenkorvan Urheilijat Ulvilan Pesä-Veikot Koskenkorvan Urheilijat Kurikan Ryhti Kauhajoen Karhu Kouvolan Pallonlyöjät Kiteen Pallo-90 Kouvolan Pallonlyöjät
Matti Latvala (s. 16. marraskuuta 1983 Ilmajoki) on suomalainen pesäpalloilija. Hänen nykyinen seuransa on Superpesiksessä pelaava Kouvolan Pallonlyöjät. Latvalan ulkopelipaikka on kakkosvahti.
Latvalan isoveli Jukka Latvala on myös entinen pääsarjatason pesäpalloilija.