stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hernekasvit
Sukuja > Suvut Suomessa

Suomessa luonnonvaraisena esiintyvät hernekasvisuvut ovat:
apilat eli tähkäapilat (Trifolium)
keulankärjet (Oxytropis)
kurjenherneet (Astragalus)
lupiinit (Lupinus) – eivät alkuperäisiä, mutta levinneet puutarhakarkulaisina luontoon
mailaset (Medicago) – eivät alkuperäisiä
maitteet (Lotus)
masmalot (Anthyllis)
mesikät (Melilotus) – eivät alkuperäisiä
nätkelmät (Lathyrus)
orakot (Ononis)
virnat (Vicia)
Sukuja > Alaheimo Faboideae

Aeschynomene – nivelherneet
Amorpha – sulkapensaat
Amphicarpaea – sianpavut
Anthyllis – masmalot
Arachis – maapähkinät
Aspalathus – roibospensaat
Astragalus – kurjenherneet
Baptisia – etelänherneet
Cajanus – kyyhkynherneet
Caragana – hernepensaat
Cassia – kassiat
Castanospermum – puupavut
Chamaecrista
Chamaecytisus – kääpiövihmat
Cicer – kahviherneet
Colutea – rakkopensaat
Coronilla – nivelvirnat
Crotalaria – kuituherneet
Cytisus – virpivihmat eli kellovihmat eli vihmat
Dalbergia – palisanterit
Erythrina – korallipuut
Galega – vuohenherneet
Genista – väriherneet
Glycine – soijapavut, soijat
Glycyrrhiza – lakritsikasvit
Hedysarum – nätkimet
Hippocrepis – hevonpalot
Indigofera – indigot
Kummerowia – suoniapilat
Laburnum – kultasateet
Lathyrus – nätkelmät
Lens – linssit
Lotus – maitteet
Lupinus – lupiinit
Medicago – mailaset
Melilotus – mesikät
Millettia – millettiat
Onobrychis – esparsetit
Ononis – orakot
Ornithopus – linnunjalat
Oxytropis – keulankärjet
Pericopsis – afromosiat
Phaseolus – pavut
Physostigma – kalabarpavut
Pisum – herneet
Pterocarpus – veripihkapuut
Pueraria – kudzut
Robinia – valeakaasiat
Scorpiurus – skorpionipalot
Securigera – kärsäpalot
Senna – sennat
Sesbania – kolibrinpavut
Sophora – helmipalot
Spartium – piiskaherneet
Tetragonolobus – parsaherneet
Thermopsis – revonpavut
Trifolium – apilat eli tähkäapilat
Trigonella – sarviapilat
Ulex – piikkiherneet
Vicia – virnat
Vigna – pitkäpavut
Wisteria – sinisateet
Sukuja > Alaheimo Caesalpinioideae

Afzelia – palkomahongit
Bauhinia – bauhiniat
Brachystegia – leimupuut
Caesalpinia – kesalpiniat
Cassia – kassiat
Ceratonia – johanneksenleipäpuut
Cercis – juudaksenpuut
Colophospermum – mopanepuut
Delonix – liekkipuut
Haematoxylum – sinipuut
Intsia – merbaupuut
Senna – sennat
Tamarindus – tamarindipuut
Sukuja > Alaheimo Mimosoideae

Acacia – akaasiat eli akasiat
Albizia – albitsiat
Mimosa – mimosat
Prosopis – meskitet
Aiheesta muualla

Kansainvälinen hernekasvien tietokanta: www.ildis.org
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Fabaceae (englanniksi)
Flora of China: Fabaceae (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q44448  Wikispecies: Fabaceae  APNI: 54582  ATRF: Fabaceae  CoL: 623QT  EoL: 4277  EPPO: 1LEGF  FloraBase: 34857  FNA: 10335  FoAO2: Fabaceae  FoC: 10335  GBIF: 5386  GRIN: 440  iNaturalist: 47122  IPNI: 30000147-2  IRMNG: 115372  ITIS: 500059  NBN: NBNSYS0000003201  NCBI: 3803  NZOR: 492da56d-f372-4773-80e7-8e45cad69491  Open Tree of Life: 560323  Paleobiology Database: 183021  Plazi: A4A093D7-26C5-20C0-07BC-72060B51FA50  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30000147-2  Tropicos: 42000184  VASCAN: 132  VicFlora: d3590e10-e8ac-4848-9e33-9fbbaf171f7a  WFO: wfo-7000000323  WoRMS: 414814 
Valkovaleakaasia (Robinia pseudoacacia)
Punaliekkipuu (Delonix regia)
Ville Heimonen

| Ville Heimonen |
| --- | --- |
 Ville Heimonen vuonna 1907.
Kansanedustaja
 22.5.1907–31.7.1908  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Viipurin läntinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1875 Rautalampi
Kuollut: 1. heinäkuuta 1951 (76 vuotta) Kotka
Ammatti:  ay-toimitsija, liikemies
Vilho (Ville) Heimonen (6. maaliskuuta 1875 Rautalampi – 1. heinäkuuta 1951 Kotka) oli suomalainen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1908. Muun muassa kahvilanpitäjänä työskennellyt Heimonen käytti itsestään titteliä liikemies.
Elämä

Rautalammin Kerkonjoensuussa syntyneen Heimosen vanhemmat olivat mäkitupalainen Paul Vilhelm Heimonen (s. 1840) ja Klara Sofia Manninen (s. 1832). Hän työskenteli 1890-luvulta lähtien Kymissä Hallan sahalla ja toimi Hallan työväenyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1900−1905. Heimonen oli perustamassa Kotkassa ilmestynyttä Eteenpäin-lehteä sekä Kotkan Työväen Osuuskauppaa. Maaliskuussa 1907 hänet valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Heimosen ainoaksi jäänyt kansanedustajakausi päättyi jo heinäkuussa 1908 eduskunnan hajottamiseen.
Eduskunnan jälkeen Heimonen toimi Suomen Sahateollisuustyöväen Liiton sihteerinä ja puheenjohtajana sekä Viipurin läänin läntisen sosialidemokraattisen piirijärjestön puhujana. Myöhemmin 1910-luvulla hän piti myös omaa kahvilaa Kotkan Aleksanterinkadulla. Heimonen oli Kotkan sosialidemokraattisen kunnallisjärjestön puheenjohtaja ja tammikuussa 1918 hänet valittiin Kotkan työväenyhdistyksen puheenjohtajaksi.
Sisällissodan käynnistyttyä Heimosesta tuli punaisten muodostaman Kotkan kaupunginvaltuuston puheenjohtaja. Lisäksi hän toimi Kotkan työkomissaarina ja oli parin viikon ajan vallankumousoikeuden syyttäjänä. Kertomansa mukaan Heimonen kieltäytyi tarjotuista Viipurin lääninhallituksen ja kansanvaltuuskunnan työasiainosaston virkailijan tehtävistä. Sodan loppuvaiheessa hän pelasti punakaartin pakko-otettuja joutumasta rintamalle mobilisoimalla heitä työpalvelukseen. Kotkan punaisten antauduttua Heimonen vangittiin toukokuun alussa ja lähetettiin kesäkuussa Viipurin vankileirille. Elokuussa 1918 hän sai kahdeksan vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksesta, mutta vapautui ehdonalaiseen.
Myöhemmin samana syksynä Heimonen oli epäiltynä sodan loppuvaiheessa tapahtuneesta Suomen Sahateollisuustyöväen Liiton kassan kavaltamisesta, mutta syyte hylättiin rahojen löydyttyä keväällä 1919. Keväällä 1921 paljastui, että osa liiton kassaan sodan aikana talletetuista rahoista oli jälleen kadonnut. Puheenjohtaja Heimonen ja taloudenhoitaja J. K. Kari olivat lähes neljä kuukautta tutkintavankeudessa, kunnes juttu raukesi Karin kuoltua elokuussa. Vapauduttuaan Heimonen muutti Pyhtään Hevossaareen ja jätti samalla poliittisen toiminnan. Toukokuussa 1928 Kotkan Hovinsaaresta löydettiin rahakätkö, joka sisälsi yli 140 000 markkaa sisällissodan aikana kadonneita Kotkan Työväen Osuuskaupan varoja. Mukana oli pöytäkirja, jonka mukaan piilottamiseen olivat Heimosen lisäksi osallistuneet osuuskaupan johtaja Emil Nokela sekä opettaja Vilho Alhojärvi. Molemmat oli teloitettu sodan loppuvaiheessa. Juttua puitiin kaikissa oikeusasteissa ja lopulta syyskuussa 1929 korkein oikeus tuomitsi Heimosen kavalluksesta kuuden kuukauden vankeuteen. 1930-luvulta lähtien Heimonen asui Kotkan Kyminlinnassa ja kuoli 76-vuotiaana heinäkuussa 1951.
Perhe

Heimosen puoliso oli Vanajan Miemalasta kotoisin ollut Matilda Pullola (1874−1938), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1903. Pariskunta oli lapseton.
Don’t Stop the Music

| Don’t Stop the Music Kisu |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1981
 Studio : Takomo-studiot, Helsinki
 Julkaistu: 1981
 Formaatti: LP-levy (SLP 9003)   C-kasetti (SMK 9003)
 Tuottaja(t): Kassu Halonen ja   Kisu Jernström
 Tyylilaji: pop, synthpop
 Kesto: 33.16
 Levy-yhtiö: Scandia-Musiikki
 Levymerkki: Sonet
Listasijoitukset
  Suomi: Ei listasijoitusta.
Kisun muut julkaisut
| Kisu 1980 | Don’t Stop the Music 1981 | Musta kissa 1984 |
Don’t Stop the Music on Kisu Jernström eli Kisun kahdeksas, vuonna 1981 julkaistu studioalbumi. Levy koostuu suomalaisista ja ulkomaisista kappaleista, jotka on sovitettu ajan henkeen synthpop-tyylisiksi syntetisaattoreineen.
Levyn tunnetuin kappale on ”Stop the Music”, joka tunnetaan alun perin ruotsalaisyhtye Lenne and The Lee Kingsin esittämänä. Kisu sovitti yhdessä Kassu Halosen kanssa kappaleesta 1980-luvun tyyliin synthpop-henkisen version ja kappaleesta tuli suuri hitti. Kesäksi 1981 julkaistu single nousi Suomen jukeboxien soitetuimmaksi ja singlemyyntilistan toiseksi myydyimmäksi singleksi. Single julkaistiin myös Ruotsissa ja Suomessa tavallisen singlen lisäksi 12-tuumaisena maxisinglenä.
Kappaleet

Kaikki sovitukset Kassu Halonen ja Kisu Jernström, ellei toisin mainita.
Taustalaulut ja torvet sovittanut K. Halonen.
| --- | --- |
 A-puoli Paperback Writer – 3.51 (säv. & san. John Lennon – Paul McCartney)  Girls – 3.07 (säv. & san. Cay Karlsson)  I’ll Be Smiling – 3.13 (säv. & san. Esa Kaartamo, sov. K. Halonen)  Follow Your Heart – 3.25 (säv. & san. Alf Kiviharju)  Rivers in Flood – 3.22 (säv. K. Halonen, san. Frank Robson) :  B-puoli Stop the Music – 3.39 (säv. & san. Clive Westlake – Milton Subotsky)  Somebody’s Taken Maria Away – 2.45 (säv. & san. Chris Andrews)  Groovy Kind of Love – 3.00 (säv. & san. Carole Bayer Sager – Toni Wine)  Help Me Please – 3.27 (säv. K. Halonen, san. K. Jernström)  For Your Love – 3.27 (säv. & san. Graham Gouldman) 
Lähteet:
Tekijät > Yhtye

Kisu (Jernström) – laulu, taustalaulu
Kassu Halonen – sähköpiano, (akustinen) piano, taustalaulu
Esa Kotilainen – syntetisaattorit (Oberheim OB-X, Roland J4, Minimoog)
Nappi Ikonen ja Miri Miettinen – rummut ja lyömäsoittimet
Juha Björninen – (kaikki) kitarat
Pekka Helin – basso
+
Heikki ”Häkä” Virtanen – basso (3, 6)
Juhani Aaltonen – saksofonit ja huilu
Pentti Lahti – saksofoni (3)
Lähteet:
Tekijät > Tuotanto

Äänitetty ja miksattu Takomo-äänitysstudioilla Helsingissä Suomessa.
Kassu Halonen ja Kisu Jernström – tuottajat
Gugi Kokljuschkin – vastaava tuottaja (Scandia-Musiikki)
Tom Vuori – äänitys ja miksaus
Erik Uddström – valokuvat
Tapsa Rantanen / Private Eye – kansitaide
Lähde:
Aiheesta muualla

Don't Stop the Music discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Airiston Helmi

Airiston Helmi on matkailu- ja majoituspalveluja tarjoava pöytälaatikkofirma, joka on perustettu vuonna 2007. Yritys on ostanut ympäri Suomea erilaisia tontteja, rakentanut niille ja jättänyt paikat jälkeensä. Yritys on myös ostanut saaria, joilta sen väitetään voivan valvoa Turun ja Naantalin satamiin johtavia syvävesiväyliä.
Vuosina 2007–2014 yhtiö oli ostanut ja myynyt maaomaisuutta runsaalla yhdeksällä miljoonalla eurolla. Yritys sai poikkeuslupia ELY-keskukselta: esimerkiksi Ybbernäsin tila oli rakennuskiellossa, mutta poikkeuslupa heltisi. Ybbernäsiin rakennettiin myös helikopterikenttä vuonna 2011. Vuonna 2012 Ybbernäsiin tehtiin katselmus ja todettiin, että sitä rakennetaan vastoin lupia. Rakennustyöt keskeytettiin ja rakennustarkastaja ehdotti, että kunta olisi tehnyt tutkintapyynnön poliisille. Rakennuslautakunta äänesti ehdotuksen nurin.
22. syyskuuta 2018 poliisi teki tullin kanssa ratsian Airiston Helmeen. Syynä oli talousrikostutkinta. Tarkempina nimikkeinä ovat törkeä rahanpesu, törkeä työeläkevakuutusmaksupetos ja törkeä veropetos. Rakennustarkastaja Sanna Simonen ei ole sanojensa mukaan havainnut tiloissa mitään tyhjiä tiloja ihmeellisempää. Etsinnässä löydettiin seitsemästä kassakaapista yhteensä 3,5 miljoonaa euroa käteistä rahaa.
Talouselämä-lehdissä heinäkuussa 2019 olleiden tietojen mukaan Airiston Helmen liiketoiminta ajetaan alas ja kaikki kiinteistöt myydään. Yhtiön taustalla toiminut liikemies Pavel Melnikov avustajansa mukaan kokee, ettei ole enää tervetullut Suomeen.
Selvitysten mukaan Melnikov omistaa useita yrityksiä Venäjällä ja Puolassa. Hänen pietarilainen yrityksensä myy lämminvesivaraajia ja vesijohtoja. Hän on mukana myös kiinteistöbisneksessä Moskovan alueella. Melnikovilla on Maltan passi, ja hän ilmoittaa kotipaikakseen Unkarin.
Keväällä 2022 uutisoitiin että vuoden 2021 lopussa vain yksi kiinteistö 11 kiinteistöstä oli enää myymättä. Marraskuussa 2022 uutisoitiin että viisi kiinteistöä 15 kiinteistöstä oli yhä myymättä.
Turun hovioikeus kumosi huhtikuussa 2022 Airiston Helmi -yhtiön omistajan 3,5 miljoonan euron takavarikon. Poliisi palautti Pavel Melnikoville rahanpesuepäilyjen vuoksi takavarikoidut rahat. Airiston Helmen kiinteistöjä jäi yhä vakuustakavarikkoon lähes 2 miljoonan euron arvosta.
Syyttäjät nostivat kesäkuussa 2022 Airiston Helmi -yhtiön jutussa syytteet viidestä törkeästä veropetoksesta tai avunannosta törkeään veropetokseen, veropetoksesta, törkeästä kirjanpitorikoksesta ja törkeästä työeläkevakuutusmaksupetoksesta. Poliisi on epäillyt, että yhtiö on käyttänyt toiminnassaan pimeää työvoimaa ja välttänyt veroja ja työeläkevakuutusmaksuja yhteensä noin 2,85 miljoonaa euroa. Vastaajina tapauksessa on kahdeksan ihmistä ja yksi yhtiö. Yksi henkilöistä on venäläinen miljonääri Pavel Melnikov, joka oli Airiston Helmen pääomistaja.
Varsinais-Suomen käräjäoikeus tuomitsi helmikuussa 2025 Pavel Melnikovin 1,5 vuoden ehdolliseen vankeustuomioon törkeästä veropetoksesta ja törkeästä kirjanpitorikoksesta. Muiden syytteet se hylkäsi.
Ahti Rytkönen

Sanastaja Ahti Rytkönen kulkee kapulaista tietä 1927.
Ahti Aarno Rytkönen (23. maaliskuuta 1899 Ilmajoki – 21. heinäkuuta 1989 Hyvinkää) oli kielitieteilijä, professori h.c. Vanhemmat: Antti Juhani Rytkönen ja Olga o.s. Söderman.
Rytkönen syntyi Ilmajoella, mistä perhe muutti pian hänen syntymänsä jälkeen Lahteen ja sen jälkeen Helsinkiin. Hän valmistui ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta 1917. Hän opetti opiskelujensa ohessa viransijaisena kansakouluissa Iitin Sitikkalassa ja Rautalammin Saikarissa. Valmistuttuaan  kansakoulunopettajaksi 1920 hän toimi opettajana Maaningan Tuovilanlahdella vuoteen 1923 asti opiskellen samalla Helsingin yliopistossa. Vuonna 1924 hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon.
Rytkönen oli erityisen kiinnostunut kansatieteestä ja kielen piirteistä. Maaningalla opettaessaan hän kirjoitti innokkaasti muistiin paikallisilta koululaisilta kuulemiaan murreilmaisuja. Vuonna 1923 hän pääsi Suomen sanakirjasäätiön sanastajaksi eli aineiston kerääjäksi suomen kansankielen sanakirjaa varten. Rytkönen keräsikin ahkerasti sanoja erityisesti Pohjois-Savossa ja Kainuussa. Hän keräsi matkoillaan kokonaista 30 000 sanalippua ja 6000 kansanrunoa. Sanojenkeruumatkoillaan Rytkönen harrasti myös valokuvausta, ja tuloksena oli mittava valokuvakokoelma. Kuviin tallennetui kattava kirjo pohjoissavolaista elämäntapaa. Rytkönen laati keräämäästään aineistosta kolme pääteostaan Savupirttien kansaa (1931), Tuohitorven mailta (1933) ja Tuulastulilta ja karhumailta (1935).
Vuosina 1933-38 Rytkönen oli Nykysuomen sanakirjan aputoimittajana. Hän laati väitöskirjaa savolaismurteiden ilmaisuista, mutta se torjuttiin sen aikaisissa yliopistopiireissä. Suomen kielen tutkimus oli tuon ajan yliopistomaailmassa painottunut länsimurteisiin, ja itämurteiden kirjavaa ilmaisutapaa joko vieroksuttiin tai sitä ei tunnettu. Lisäksi 1930-luvun akateeminen ilmapiiri ei sallinut näkemyksiä jotka kyseenalaistivat tunnettujen kielitieteilijöiden teesejä. Rytkösen väitettiin keksineen murreilmaisuja itse ja häntä vaadittiin tekemään väitöskirjaansa perustavan laatuisia muutoksia joihin hän ei suostunut. Jyrkimpiin kriitikoihin kuului professori Erkki Itkonen.
Vuonna 1939 Rytkönen siirtyi pois Helsingistä saatuaan suomen kielen lehtorin paikan Jyväskylän kasvatusopillisessa korkeakoulussa. Jyväskylään oli savustettu Helsingistä eräs toinenkin "kerettiläinen" kielitieteilijä, Aarni Penttilä, jonka kanssa Rytkönen ystävystyi. Maaliskuussa 1940 oli jo selvinnyt että Rytkösen Helsingin yliopistossa tekemä väitöskirja Eräiden itämerensuomen tm-sanojen historiaa ei menisi läpi, niinpä hän hylkäsi ajatuksen väitöskirjasta ja julkaisi sen sellaisenaan. Rytkönen työskenteli lehtorina eläkkeelle jäämiseensä saakka vuoteen 1965. Vuonna 1964 Tasavallan Presidentti myönsi hänelle professorin arvon.
Julkaisuja ja kirjoituksia

Savupirttien kansaa (1931)
Tuohitorven mailta (1933)
Kekriä kiertämässä (1934)
Tuulastulilta ja karhumailta (1935)
Deskriptiivisistä sanoista (1935) Artikkeli Virittäjä-lehdessä
Koloratiivinen konstruktio (1937) Artikkeli Virittäjä-lehdessä
Kirjasuomen ja hiukan murteidenkin refleksiivisestä taivutuksesta (1938)
Eräiden itämerensuomalaisten tm-sanojen historiaa (1940)
Kansan syvistä riveistä (1946)
Lisäksi lukuisia kirjoituksia kieli- ja kansatieteen aloilta.
Aiheesta muualla

Kaskisavu leijailee vielä Pohjois-Savon metsien yllä. Osa entisajan kaskitietoudesta vain harvojen vanhusten muistissa. Eräät talot saavat nytkin koko naurissatonsa kaskesta (Ahti Rytkösen haastattelu), Aamulehti, 08.06.1939, nro 151, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ahti Rytkösen lehtiartikkeleita:
Kun Maaningan seppä kävi Helsingin herrain luona, Suomen Kuvalehti, 14.05.1927, nro 20, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kielentutkijain keralla Savon tietäjien parissa, Suomen Kuvalehti, 11.06.1927, nro 24, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kaskenpolttajista ja raahnasijoista, Suomen Kuvalehti, 01.09.1928, nro 36, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Miltä Savolan kasket nyt näyttävät, Suomen Kuvalehti, 06.10.1928, nro 41, s. 33, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lapikas, Suomen Kuvalehti, 20.10.1928, nro 43, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Vellille, vellille! Juttua ruokakellosta ja sen valamisesta, Suomen Kuvalehti, 18.12.1928, nro 51-52, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Päre, Suomen Kuvalehti, 23.02.1929, nro 8, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Viikate- ja sanasepistä, Suomen Kuvalehti, 22.06.1929, nro 25, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kalakuvia Pohjois-Savosta, Suomen Kuvalehti, 21.12.1929, nro 51-52, s. 31, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tuota tuota tuohenpäätä!, Suomen Kuvalehti, 01.03.1930, nro 9, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Matikka, Suomen Kuvalehti, 05.04.1930, nro 14, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Niistä "kultaisista" lapsuusajoista, Suomen Kuvalehti, 25.10.1930, nro 43, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tietäjä-Pekan taikalipas, Kansan kuvalehti, 15.04.1932, nro 16, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kirves. Sanastajan havaintoja Pohjois-Savosta, Suomen Kuvalehti, 24.11.1934, nro 48, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Nykypäivien kansanrunouuden poluilta, Suomen Sosialidemokraatti, 28.02.1935, nro 59, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef 
Maisteri Ahti Rytkönen ikuistaa Anna Töyrylän puhetta fonografilla 1929.
10 vuotta köyhyydestä

| 10 vuotta köyhyydestä |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Olavi Puusaari
Käsikirjoittaja:  Olavi Puusaari
Tuottaja:  Olavi Puusaari
Kuvaaja:  Curt Cronwall
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio
Ensi-ilta:  8. tammikuuta 1980 (Yle TV1)
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
10 vuotta köyhyydestä on Olavi Puusaaren ohjaama suomalainen dokumentti- ja televisioelokuva vuodelta 1980. Elokuva on seurantadokumentti, jonka aiheena on Rautalammilta kotoisin oleva Miettisten perhe, joka on muuttanut Ruotsiin paremman toimeentulon toivossa. Elokuva on jatkoa Kuka on köyhä Suomessa -ohjelmasarjassa vuonna 1968 esitetylle, Lauri Markoksen ohjaamalle jaksolle Köyhyys, jossa Miettisten perhettä kuvataan heidän asuessaan Rautalammilla.
Palkinnot

Olavi Puusaari voitti elokuvasta vuoden 1980 Jussi-gaalassa Parhaan televisioelokuvan Jussi-palkinnon.
Bittium

| Bittium Oyj |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: BITTI
Markkina-arvo:   232,0 milj. € (31.12.2019)
Perustettu:  1985
Toimitusjohtaja:  Johan Westermarck (2023-)
Puheenjohtaja:  Erkki Veikkolainen
Kotipaikka:  Oulu, Suomi
Toimiala:  informaatioteknologia
Liikevaihto:   75,2 milj. € (2019)
Liikevoitto:   6,3 milj. € (2019)
Tilikauden tulos:   7,6 milj. € (2019)
Henkilöstö:   665 (keskim. 2019)
Kotisivu:  www.bittium.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bittium Oyj on suomalainen yritys, jonka toiminta liittyy turvallisten viestintä- ja liitettävyysratkaisujen kehittämiseen. Bittiumilla on omia tuotteita, joiden lisäksi se tarjoaa asiakkaille erilaisia tuote- ja järjestelmäratkaisuja sekä suunnittelupalveluja.
Historia > Bittium syntyy

Vuonna 2015 Elektrobitin autopuolen toiminnot ja EB brändi myytiin Continental AG:lle ja jäljelle jääneen yhtiön nimi muutettiin Bittiumiksi.
Marraskuussa 2016 Bittium ilmoitti laajentavansa toimintaansa terveydenhuollon teknologian tuote- ja palvelualueelle. Ensimmäinen askel toiminnan laajentamisessa oli biosignaalien mittaamiseen ja monitorointiin erikoistuneen Mega Elektroniikka Oy:n hankkiminen marraskuun 10. päivä.
Bittium-tuotteet ja ratkaisut

Bittium-tuotteita ovat:
Bittium Tactical Wireless IP Network – langaton IP-runkoverkko
Bittium Tough VoIP – VoIP tuotteita taktisen kommunikaatioon
Bittium Specialized Device Platform – Android-pohjainen päätelaitealusta
Bittium Tough Mobile – älypuhelin esimerkiksi viranomaistarpeisiin
Bittium SafeMove etätyöratkaisut.
Bittiumilla on myös laaja valikoima T&K-palveluita, kuten konsultaatiota, integrointia, laite- sekä ohjelmistokehitystä liittyen uusimpiin langattomiin teknologioihin sekä käyttösovelluksiin.
Aiheesta muualla

Google Finance
Bittiumin pääkonttori Oulussa.
Luettelo naispääministereistä

Tämä on luettelo naispuolisista pääministereistä. Luettelo on kronologinen.
Antti Lindeblom

Antti Lindeblom (1880 Rautalampi – 1954) oli suomalainen taidemaalari joka tunnettiin erityisesti muotokuvamaalarina.
Lindeblomin vanhemmat olivat kruununvouti Johan Edvard Lindeblom ja Johanna Mathilda o.s. Wesslin. Lassilan kartanossa Rautalammilla lapsuutensa viettänyt Antti Lindeblom harrasti musiikkia ja soitti veljiensä kanssa perhekvartetissa. Hän kävi Kuopion lyseota ja pääsi sieltä ylioppilaaksi. Lindeblom opiskeli 1900-luvun alussa Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa ja valmistui piirustuksenopettajaksi. Hän toimi opettajana Helsingin Suomalaisessa Reaalilyseossa ja Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella.
Lindeblom maalasi pääasiassa muotokuvia mutta myös maisemamaalauksia.
Antti Lindeblomin vanhempi veli oli Ikaalisten kirkkoherra, rovasti Hugo Alfred Kalaja (1872–1946) jonka luona Lindeblom oli pitkiä aikoja sotavuosina Helsingin pommituksia paossa.
Maalauksia

Rautalampilainen tyttö L.P. (Liisa Peura). 1906
Vettä kantava nainen. 1908
Kauppaneuvoksetar Aina Peuran muotokuva. 1951
Emmy Achtén ja Alma Fohströmin muotokuvat Kansallisoopperan Alminsalissa.
Useita Helsingin yliopiston professorien ja opettajien muotokuvia muun muassa Kalle Rikalan ja Antti Pietilän muotokuvat
Aarne Pohjosen muotokuva, lahjoitettu Rautalammin museolle 2023
Aiheesta muualla

Suomalaisen kuvataiteen bibliografia : Antti Lindeblom
Pulkkinen

Pulkkinen on vanha savo-karjalainen sukunimi. Savosta tietoja on 1500-luvulta Pellosniemeltä, Juvalta, Säämingistä ja Tavinsalmelta. Rautalammilla nimi on tunnettu vuonna 1564, Etelä- ja Pohjois-Pohjanmaalla 1571 ja Kainuussa 1555. 1600-luvun alussa nimi oli tuttu myös Vesilahdella ja Iissä. Vanhoja tietoja Karjalasta on eri kunnista: Raudusta, Jääskestä, Käkisalmesta, Parikkalasta, Uukuniemeltä, Sortavalasta, Suistamolta ja Rääkkylästä.
Nimi Pulkkinen perustuu ilmeisesti (sota)joukkoa merkitsevään sanaan pulkka, joka on samaa germaanista kantaa kuin ruotsin fulka ja saksan Volk. Suomen skandinaavisessa lainasanastossa ja nimistössä f on korvattu p:llä. Nimen pohjana olevalla sanalla fulka- ’kansa, sotajoukko’ on p:lliset vastineensa myös liettuassa ja slaavilaisella taholla.
Aiheesta muualla

Pulkkisten sukuseura (Arkistoitu – Internet Archive)