stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kielo (nimi)
Tunnettuja Kieloja

Kielo Tommila (s. 1950), näyttelijä.
Kuvitteellisia Kieloja

Kielo (engl. Patty), kuvitteellinen hahmo Tenavat-sarjakuvassa.
Kielo Kenokaula, Hansu Hanhen tyttöystävä joissakin Aku Ankka -sarjakuvatarinoissa
Klinckowström

Klinckowströmin sukuvaakuna Schlesisches Wappenbuch -kirjassa.
Klinckowström (myös Klinkowström) on sammunut ruotsalainen vapaaherrallinen aatelissuku, joka on kuulunut myös Suomen aateliin.
Suvun juuret ovat Stralsundissa Saksassa ja sen arvellaan saaneen nimensä Prenzlaun lähellä sijaitsevasta Klinkowin kylästä. Varhaisin nimeltä tunnettu suvun edustaja on 1400-luvun lopulla elänyt stralsundilainen raatimies Heinrich Klinkow. Hänen pojanpoikansa oli Stralsundin pormestari Joachim Klinkow (1518–1601). Suvun jäsenistä ensimmäisenä aateloitiin asessori Friedrich Klinckow vuonna 1682 nimellä Klinckow von Friedenschildt, mutta hänen sukuhaaransa ei tiettävästi jatkunut hänen poikiaan pitemmälle. Myöhempi aatelissuku polveutui hänen serkunpojastaan, Ruotsin palveluksessa olleesta Pommerin lääninrahastonhoitaja Martin Klinkowista (1650–1717), joka aateloittiin vuonna 1684 nimellä Clinkouenström (Klinckowström). Hänen sukunsa introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneelle vuonna 1719 aatelisena sukuna nro 1415. Martin Klinckowströmin kaksi poikaa, Ruotsiin suuren Pohjan sodan jälkeen asettunut ylipostitirehtööri Leonhard Klinckowström ja Pommeriin jäänyt kansleri Gustaf Thure Klinckowström korotettiin vuonna 1759 vapaaherroiksi. Heidän sukuhaaransa esiteltiin vuonna 1776 vapaaherrallisena sukuna nro 262. Suvun pelkästään aatelinen haara sammui jo vuonna 1768.
Gustaf Thure Klinckowströmin pojanpoika Otto Wilhelm Klinckowström muutti vuonna 1816 asumaan Suomen suuriruhtinaskuntaan. Klinckowströmin suku merkittiin Suomen ritarihuoneelle sen järjestäytyessä vuonna 1818 vapaaherrallisena sukuna nro 17. Suomalainen sukuhaara sammui mieslinjalta vuonna 1883 ja kokonaan vuonna 1925. Vapaaherrallinen suku sammui myös Ruotsissa mieslinjalta taidemaalari Harald Klinckowströmin kuollessa vuonna 1973 ja kokonaan vuonna 2000.
Tunnettuja jäseniä

Karl Bernhard Klinckowström (1682–1704)
Leonhard Klinckowström (1685–1759), Ruotsin ylipostitirehtööri
Ture Gustaf Klinckowström (1693–1765)
Thure Leonard Klinckowström (1735–1821)
Axel Leonhard Klinckowström (1775–1837)
Otto Wilhelm Klinckowström (1778–1850), ruotsalaissyntyinen Suomessa vaikuttanut hovi- ja virkamies
Artur Vilhelm Klinckowström (1807–1860), suomalainen kenraalimajuri, Otto Wilhelm Klinckowströmin poika
Rudolf Klinckowström (1816–1902)
Marie Klinckowström (1832–1907)
Artur Emil Vilhelm Klinckowström (1835–1883), suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies, Artur Vilhelm Klinckowströmin poika
Axel Klinckowström (1867–1936)
Linde Klinckowström–von Rosen (1902–2000)
Korkein hallinto-oikeus (Ruotsi)

Korkein hallinto-oikeus kokoontuu Riddarholmenin saarella Sparren palatsissa.
Korkein hallinto-oikeus (ruots. Högsta förvaltningsdomstolen) on Ruotsin korkein oikeusaste hallintoasioissa. Se toimii rinnakkaisena Korkeimman oikeuden kanssa. Jotta oikeusjuttu päätyisi käsiteltäväksi korkeimpaan oikeuteen, siitä tulee olla tuomio jossakin Ruotsin neljästä kamarioikeudesta, jolloin voidaan hakea muutoksenhakuoikeutta. Kamarioikeutta ennen juttu käsitellään jossakin Ruotsin 12 hallinto-oikeudesta.
Ruotsin korkein hallinto-oikeus kokoontuu Tukholmassa.
Tuomioistuin perustettiin vuonna 1909 nimellä Hallitusoikeus (ruots. Regeringsrätten), ja se toimikin vuoteen 1972 Ruotsin hallituksen yhteydessä. Nimi Korkein hallinto-oikeus otettiin käyttöön vuonna 2011. Vuoteen 1974 saakka tuomiot annettiin kuninkaan nimessä.
Khryseis

Odysseus palauttaa Khryseiin isälleen. Claude Lorrainin maalaus vuodelta 1644.
Khryseis (m.kreik. Χρύσηίς) oli kreikkalaisessa mytologiassa usean naisen nimi.
Khryseis, Khryseen tytär

Khryseis oli troijalainen nainen, Apollonin papin Khryseen tytär.
Troijan sodan aikana Khryseis joutuu kreikkalaisten vangiksi, ja hänet annetaan sotasaaliina Agamemnonille orjattareksi. Agamemnonin kieltäydyttyä palauttamasta häntä isälleen edes lunnaita vastaan Apollon lähettää ruton kreikkalaisten keskuuteen, ja Agamemnon joutuu palauttamaan Khryseiin. Odysseuksen palautettua tämän Agamemnon hyvittää tappion itselleen vaatimalla Akhilleukselta Briseiin itselleen, ja Akhilleus kieltäytyy osallistumasta taisteluihin.
Myöhemmän kertomuksen mukaan Khryseis lahjoitti Agamemnonille pojan.
Khryseis, okeanidi

Khryseis oli yksi okeanideista, Okeanoksen ja Tethyksen tytär. Sukuluettelojen lisäksi hänet mainitaan nimeltä antiikin kirjoituksissa ainoastaan mainittaessa hänen olleen Persefonen seurassa sisariensa kanssa kisailemassa ja keräämässä kedon kukkia.
Khryseis, Thespioksen tytär

Khryseis oli yksi Thespioksen tyttäristä, joka synnytti Herakleelle pojan Onesippoksen.
Klingan kirkko

| Klingan kirkko Klinga kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2015.
Sijainti:  Namsos, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1866
Suunnittelija:  Ernst Kulaas ja Jacob Wilhelm Nordan
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  210
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Klingan kirkko (norj. Klinga kirke) on Namsosin kunnassa Trøndelagin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1866.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klingan kirkko Wikimedia Commonsissa
Kauppilanmäen työväentalo

| Kauppilanmäen työväenyhdistys |
| --- | --- |
Sijainti:  Kauppilanmäki (Vieremä), Vieremä
Valmistumisvuosi:  1910
Purkuvuosi:  1960-luku
Rakennuttaja:  Kauppilanmäen Työväenyhdistys ry
Runkorakenne:  hirsi
Julkisivumateriaali:  lauta
Korkeus:  3,5 m
Kerrosluku:  1
Kerrosala:  130 m²
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kauppilanmäen työväentalo oli Vieremän kunnan Kauppilanmäen kylässä sijainnut työväentalo. Kauppilanmäen mainitaan toisinaan kuuluvan myös Sonkajärven kuntaan, ja kylä sijaitsee kuntien rajalla. Vuoteen 1920 saakka Kauppilanmäki oli Iisalmen maalaiskuntaa.
Historiaa

Kauppilanmäen työväenyhdistys perustettiin vuonna 1906. Ensimmäisen talonsa yhdistys hankki vuonna 1907, mutta ostossa oli epäselvyyksiä. Porvarillisen Savotar-lehden mukaan yhdistys oli ”vastoin kieltoa ja omavaltaisesti ryhtynyt kauppaa harjoittamaan” erään kauppiaan mökissä. Seuraavana vuonna Savotar uutisoi, että läänin kuvernööri oli määrännyt yhdistyksen poistumaan talosta, jonka sen mukaan omisti edellä mainittu kauppias. Työväenyhdistyksen mukaan taas se oli laillisesti ostanut kyseisen torpan ja joutui syyttä häädetyksi. Yhdistys otti lainaa uuden talon rakentamista varten, ja talo valmistui vuonna 1910. Vuonna 1915 yhdistyksessä oli 20 jäsentä.
Yhdistyksen lakkauttamista kommunistilakien nojalla käsiteltiin 1930-luvun alussa Vaasan hovioikeudessa asti, mutta yhdistys hävisi oikeudenkäynnin ja se lakkautettiin vuonna 1932. Lakkautuksesta tosin uutisoitiin vasta vuonna 1935, joten se mahdollisesti tapahtui vasta silloin. Talo päätyi valtiolle. Vuonna 1936 perustettiin Pajusenmäen sosialidemokraattinen työväenyhdistys. Se osti talon valtiolta vuonna 1945, kunnosti sitä ja jatkoi toimintaa. Talo oli kuitenkin yhdistyksen käytössä jo vuonna 1938, jolloin järjestettiin uudet avajaiset. Yleisöä oli paikalla ”kohtalaisesti”. Toiminta kuitenkin ilmeisesti hiipui, sillä talo pääsi rappeutumaan, ja se purettiin 1960-luvulla.
Rakennus

Talo oli hirsirakenteinen ja pinta-alaltaan noin 130 neliömetriä. Talon korkeus oli 3,5 metriä. Juhlasalissa oli istumapaikat 80 hengelle. Taloa korjattiin jo vuonna 1913, ja vuonna 1945 se peruskorjattiin. Mahdollisesti tällöin talo myös sähköistettiin.
Toimintaa työväentalolla

Talolla järjestettiin muun muassa kokouksia ja iltamia. Vuonna 1915 Kauppilanmäen ja Pyöreen työväenyhdistykset järjestivät yhteisen kesäjuhlan, jonka ohjelmassa oli muun muassa urheilukilpailuja sekä yhdistysten välinen köydenvetokisa, jonka voitti Kauppilanmäen yhdistys.
Kirjallisuusvuosi 1931

Kirjallisuusvuosi 1931 käsittelee vuoden 1931 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Matemaatikko Kurt Gödel julkaisi kaksi epätäydellisyyslausetta: niiden mukaan ei ole olemassa "matematiikan perustaa", täydellistä ja konsistenttia aksiomaattista järjestelmää, joka yksin kattaisi kaiken matematiikan.
Sadomasokismia käsittelevä Markiisi de Sadeen kirja Sodoman 120 päivää julkaistiin 150 vuotta kirjoittamisensa jälkeen.
Julkaisuja

Bertolt Brecht & Hanns Eisler – Die Mutter. Leben der Revolutionärin Pelagea Wlassowa aus Twer
Pearl S. Buck – Hyvä maa (The Good Earth)
John Dickson Carr – Castle Skull
Anthony Berkeley Cox – Malice Aforethought (rikosromaani, suom. Vakain tuumin ja harkiten)
A. J. Cronin – Hattukauppias ja hänen linnansa
Pentti Haanpää – Noitaympyrä
Aarne Haapakoski – Mustalais-suon arvoitus (esikoisteos)
Dashiell Hammett – The Glass Key (suom. Lasiavain)
Arvi Järventaus – Maahantulo
Uuno Kailas – Uni ja kuolema
Ilmari Kianto – Nuori runoilijamaisteri: papin poika muistelee menneitä
Halldor Laxness – Salka Valka (kaksiosainen, suom. 1966)
Margit Niininen – Bakom gallret: skisser (esikoisteos)
Sakari Pälsi – Ja sitten äitini antoi minulle tukkapöllyä
Artturi Leinonen – Hauta rajan takana
Frans Emil Sillanpää – Nuorena nukkunut
Lev Trotski – История русской революции (Istorija russkoj revoljutsii)
Mika Waltari – Siellä missä miehiä tehdään
Palkintoja

Erik Axel Karlfeldt
Margaret Ayer Barnes
Korkeat uimahypyt

Korkeilla uimahypyillä tarkoitetaan tavallista korkeammalta tehtyjä uimahyppyjä. Korkeita uimahyppyjä voi harjoittaa kilpaurheiluna muita osallistujia vastaan tai vain yrityksenä tehdä jokin ennätys.
Korkeat uimahypyt oli ensi kertaa mukana uinnin maailmanmestaruuskilpailuissa Barcelonassa vuonna 2013. Maailmanmestaruuskisoissa miehet hyppäävät 27 metrin korkeudesta ja naiset 20 metrin korkeudesta. Muissa kilpailuissa miesten käyttämät korkeudet vaihtelevat 22–27 metrin ja naisten 18–23 metrin välillä. Urheilijat eivät yleensä voi harjoitella kilpailuympäristössä ennen kuin pari päivää ennen kilpailua. Uimahyppääjän vauhti hypyn aikana voi nousta 96 kilometriin tunnissa.
Hyväksytyn ennätyshypyn kriteerit ovat kiistanalaiset. ABC-televisioyhtiön ohjelmassa Wide World of Sports osallistujien piti tehdä ainakin yksi voltti ja poistua vedestä ilman muiden apua. Vuonna 1985 Randy Dickinson hyppäsi 53,24 metristä Hongkongin Ocean Parkissa mutta mursi reisiluunsa eikä päässyt vedestä pois ilman apua. Vuonna 1987 sveitsiläinen Olivier Favre hyppäsi 53,9 metristä Ranskassa mutta mursi selkänsä, ja hänet piti pelastaa. Brasilialainen Laso Schaller hyppäsi vuonna 2015 Sveitsissä kalliolta 58,8 metrin korkeudesta. Hän rikkoi nivelsiteensä käyttämästään suojuksesta huolimatta mutta pääsi vedestä pois omin avuin ja on Guinnessin Ennätyskirjassa ennätyksen haltija. Hän ei kuitenkaan tehnyt ABC-yhtiön edellyttämää volttia.
Suomessa Matti Myllymäki hyppäsi 50 metristä pellehypyn vuonna 2001, mutta loukkaantui hyvin pahasti.
Ksenija Afanasjeva

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ksenija Afanasjeva vuonna 2015. |  Ksenija Afanasjeva vuonna 2015. |  Ksenija Afanasjeva vuonna 2015. |  |
Naisten telinevoimistelu
Maa:   Venäjä
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2012 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rotterdam 2010 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Tokio 2011 | permanto |  |
|  Hopeaa | Tokio 2011 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2015 | permanto |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Moskova 2013 | permanto |  |
|  Kultaa | Montpellier 2015 | permanto |  |
|  Hopeaa | Clermont-Ferrand 2008 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Lausanne 2009 | neliottelu |  |
|  Pronssia | Montpellier 2015 | hyppy |  |
Ksenija Dmitrijevna Afanasjeva (ven. Ксения Дмитриевна Афанасьева, s. 13. syyskuuta 1991 Tula, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen telinevoimistelija ja maailmanmestari.
Afanasjeva voitti permannon maailmanmestaruuden Tokion MM-kilpailuissa 2011 sekä Euroopan-mestaruuden Moskovassa 2013 ja Montpellier’ssa 2015. Permannon MM-hopeaa hän saavutti Glasgow'ssa 2015. Neliottelun EM-hopeaa hän sai Lausannessa 2009 ja hypyn EM-pronssia 2015. Afanasjeva kuului sekä Rotterdamin MM-kilpailuissa 2010 kultaa voittaneeseen että Tokion MM-kilpailuissa 2011 ja Clermont-Ferrandin EM-kilpailuissa 2008 hopeaa saavuttaneisiin Venäjän joukkueisiin.
Pekingin kesäolympialaisissa 2008 Afanasjeva sijoittui puomilla seitsemänneksi, permannolla yhdeksänneksi, eritasonojapuilla 21:nneksi ja Venäjän joukkueessa joukkuekilpailun neljänneksi. Lisäksi hän oli neliottelun karsinnan kuudes: maakohtainen rajoitus finaaliin oli kaksi voimistelijaa maata kohden, ja Afanasjevaa paremmin voimisteli karsinnassa kaksi venäläisnaista. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 hän oli voittamassa joukkuekilpailun hopeaa ja sijoittui puomilla viidenneksi sekä permannolla kuudenneksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ksenija Afanasjeva Wikimedia Commonsissa
Kukkavihko

Kukkavihko on kukkien asettelun termi, joka kuvaa suurta kukkakimppua, jota ei ole tarkoitus pitää maljakossa vaan jonkin paikan koristeena. Erityisesti puhutaan hautavihkosta; myös suurta morsiuskimppua voidaan sanoa vihkoksi. Samoin merkkipäivinä muistomerkeille lasketaan usein kukkavihko.
Hautajaisten ja hautamuistomerkkien kukkalaitteena vihko on syrjäyttänyt seppeleen yksityishenkilöiden käytössä lähes kokonaan. Järjestöt ja valtiovieraat laskevat yhä jonkin verran seppeleitä.[lähde? ]
Kielletyt leikit (vuoden 1952 elokuva)

| Kielletyt leikit> Jeux interdits |
| --- | --- |

Ohjaaja:  René Clément
Käsikirjoittaja:   Jean Aurenche  Pierre Bost  François Boyer 
Tuottaja:  Paul Joly
Säveltäjä:  Robert de Visée ja tuntematon, musiikin esittäjä kitaristi Narciso Yepes
Kuvaaja:  Robert Juillard
Leikkaaja:  Robert Dwyre
Lavastaja:  Paul Bertrand
Pääosat:  Brigitte Fossey
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:   Silver Films (Paris)  Mondex Films 
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1952
Kesto:  89 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kielletyt leikit on ranskalainen René Clémentin ohjaama elokuva vuodelta 1952. Se kertoo pienen tytön elämästä natsien hyökätessä Ranskaan.
Elokuvan pääosissa on kaksi alle kouluikäistä lasta, jotka yrittävät hahmottaa ympärillään tapahtuvaa sotaa. Pääosan Paulette-tyttö ei voi käsittää vanhempiensa kuolleen. Elokuvan nimi johtuu lasten ideasta, että hautausmaalta otetaan hautaristejä leikkejä varten. Aikuisten maailman nurinkurisuutta korostetaan sillä, että papin mielestä on tärkeämpää kieltää hautaristien ottaminen kuin ympärillä tapahtuva tappaminen.
Elokuva sai Parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkintoa edeltäneen ”kunniapalkinnon parhaalle ulkomaalaiselle elokuvalle”. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Elokuva julkaistiin DVD-muodossa vuonna 2005.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Brigitte Fossey  | … |  Paulette   |
|  Jacques Marin  | … |  Georges   |
|  Georges Poujouly  | … |  Michel   |
|  Lucien Hubert  | … |  Vanha Dollé   |
|  Suzanne Courtal  | … |  Rouva Dollé   |
Lähde:
Aiheesta muualla

Dus: Kielletyt leikit (1952) Leffatykki.  4.3.2007. Viitattu 7.5.2021.
Ebert, Roger: A child's-eye view of horror RogerEbert.com.  18.12.2005. Viitattu 7.5.2021. (englanniksi)
French, Philip: Forbidden Games The Guardian.  13.1.2013. Viitattu 7.5.2021. (englanniksi)
Travers, James: Jeux interdits (1952) [Forbidden Games], Rene Clement FrenchFilms.org. Viitattu 7.5.2021. (englanniksi)
Kirjallisuusvuosi 1930

Kirjallisuusvuosi 1930 käsittelee vuoden 1930 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Yhdysvaltojen syksyn 1929 pörssiromahdusta seurasi 1930-luvun lama.
Akateeminen Kirjakauppa siirtyi Stockmann-tavarataloyhtiön omistukseen.
Kirjailija Georges Simenonin luoma komisario Maigret esiintyi ensimmäisen kerran Simenonin Ric et Rac -lehteen kirjoittamassa jatkokertomuksessa.
Edward Stratemeyerin luoma kirjallinen hahmo Neiti Etsivä esiintyi ensimmäisen kerran Yhdysvalloissa.
Tieteiskirjallisuuden lehti Astounding Stories alkoi ilmestyä Yhdysvalloissa.
Brittiläinen lehdenkustantaja ja poliitikko Max Aitken Beaverbrook omisti suuren osan maan suurimmista sanomalehdistä (Daily Express, Sunday Express ja Evening Standard).
Kirjallisuuden Nobel-palkinnon saanut Sinclair Lewis piti palkintojuhlissa puheen, jossa hän arvosteli useita yhdysvaltalaisia kirjailijoita nimeltä mainiten “eurooppalaisten sentimentaalisiksi jäljittelijöiksi”.
Julkaisuja

John Dickson Carr – It Walks By Night (esikoisteos, dekkari, suom. Se kulkee öisin, 1997)
Agatha Christie – Murder at the Vicarage (ensimmäinen neiti Marple -kirja, suom. Murha maalaiskylässä 1954)
Sigmund Freud – Das Unbehagen in der Kultur (suom. Ahdistava kulttuurimme, 1972)
Edith Hamilton – The Greek Way (populaarihistoriaa, suom. Tie Kreikkaan)
Dashiell Hammett – The Maltese Falcon (suom. Maltan haukka, 1974)
Hermann Hesse – Narziß und Goldmund (suom. Narkissos ja Kultasuu, 1974)
Maria Jotuni – Kootut teokset, I-IV
V. A. Koskenniemi – Kurkiaura : Ballaadeja ynnä muita runoja
Rafael Koskimies – Saksan kirjallisuuden kultainen kirja
Artturi Leinonen – Maakunnan sinetti
Thomas Mann – Mario ja taikuri
Robert Musil – Mies vailla ominaisuuksia (Der Mann ohne Eigenschaften, ensimmäinen osa)
José Ortega y Gasset – Massojen kapina
Dorothy L. Sayers – Strong Poison
Frans Emil Sillanpää – Kiitos hetkistä, Herra...
Olaf Stapledon – Viimeiset ja ensimmäiset
Anna-Maria Tallgren – Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja
Iris Uurto – Ruumiin ikävä
Palkintoja

Sinclair Lewis
Oliver Lafarge
Kolmiyhteys

Kolmiyhteys (engl. Trinity) on Leon Urisin vuonna 1976 julkaistu romaani. Kirja kertoo Irlannin kamppailusta itsenäisyyden saamiseksi ja saaren yhdistämiseksi vuosien 1840 ja 1916 välillä eri perheiden, kuten katolisten Larkinien ja O'Neillien sekä protestanttisten Hubblejen ja MacLeodien, näkökulmasta. Takaumissa kerrotaan myös vanhemmista tapahtumista, joihin Larkinin perheen esi-isät ovat ottaneet osaa. Kirjan kertoma tarina, jossa perheiden erilliset tarinat yhdistyvät, huipentuu vuoden 1916 pääsiäiskapinaan Dublinissa.
Kolmmesoaivi

Kolmmesoaivi, Kolmisoaivi (saam. Golmmesoaivi) on tunturi Lapissa Suomen koillisrajalla. Sen korkeus on 379 metriä. Siinä Utsjoen ja Inarin kunnanraja kohtaa Suomen ja Norjan rajan.
Ksenija Ryžova

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ksenija Ryžova |  Ksenija Ryžova |  Ksenija Ryžova |  |
Maa:   Venäjä
Naisten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Moskova 2013 | 4×400 m |  |
|  Pronssia | Daegu 2011 | 4×400 m |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Doha 2010 | 4×400 m |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Pariisi 2011 | 4×400 m |  |
Ksenija Olegovna Ryžova (ven. Ксения Олеговна Рыжова, o.s. Vdovina (Вдовина), s. 19. huhtikuuta 1987 Lipetsk) on venäläinen pikajuoksija.
Ryžova kuului Venäjän kultajoukkueeseen alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 4 × 100 metrin viestijuoksussa Debrecenissä 2007 ja 4 × 400 metrin viestijuoksussa Kaunasissa 2009. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän voitti hopeaa 4 × 400 metrin viestijuoksussa yhdessä Svetlana Pospelovan, Natalja Nazarovan ja Tatjana Firovan kanssa. Pariisin sisäratojen EM-kilpailuissa 2011 hän juoksi toisen osuuden Venäjän kultajoukkueessa 4 × 400 metrin viestissä. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän juoksi alkuerissä 4 × 400 metrin viestissä. Toisella kokoonpanolla loppukilpailussa juossut joukkue sai pronssia.
Ryžova juoksi Moskovan MM-kilpailuissa 2013 kolmannen osuuden kultaa voittaneessa Venäjän 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. 400 metrillä hän sijoittui seitsemänneksi. Sopotin sisäratojen MM-kilpailuissa 2014 hän selviytyi 400 metrillä välieriin ja juoksi 4 × 400 metrin viestissä neljänneksi sijoittuneessa Venäjän joukkueessa. Hän kuitenkin antoi Sopotissa positiivisen dopingnäytteen ja hänen tuloksensa hylättiin ja hän sai yhdeksän kuukauden kilpailukiellon ajalle 1.4.2014–31.12.2014.
Henkilökohtaiset ennätykset

| --- | --- |
 Ulkoradat 100 m: 11,27 (2015)  200 m: 22,91 (2010)  400 m: 49,80 (2013) :  Sisäradat 60 m: 7,26 (2015)  200 m: 23,36 (2015)  300 m: 36,88 (2010)  400 m: 51,03 (2014)
Kirjallisuusvuosi 1925

Kirjallisuusvuosi 1925 käsittelee vuoden 1925 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Saksalainen taidekriitikko Franz Roh käytti ensimmäisenä termiä maaginen realismi artikkelissaan Nach-Expressionismus.
Suomen ensimmäinen sanaristikko julkaistiin Nuori Voima -lehdessä 5. helmikuuta 1925. Tehtävän laatijaa ei tiedetä, mutta mahdollisesti hän oli lehden päätoimittaja Ilmari Jäämaa tai avustaja Yrjö Karilas.
Julkaisuja

Mihail Bulgakov – Koiran sydän
Barbara Cartland – Jig-Saw (romanttisen romaanin painoskuningattaren esikoisteos)
John Dos Passos – Manhattan Transfer (suom. Suurkaupungin kasvot, 1945)
F. Scott Fitzgerald – Kultahattu
Sigmund Freud – Selbstdarstellung (omaelämäkerta)
Adolf Hitler – Taisteluni
Arvi Järventaus – Maan hiljaiset
Arvi Järventaus – Runoilija Aatami Kuuskosken elämä
Franz Kafka – Oikeusjuttu
Ilmari Kianto – K.H.P.V. Kohtuullisen hutikan pyhä veljeskunta
Ilmari Kianto – Suloisessa Suomessamme: pientä seikkailua Sirkka-Liisan kanssa rajaseudulla
Ilmari Kianto – Hallan jääkärit: korpisatunäytelmä
Joel Lehtonen – Punainen mies
Eino Leino – Elämäni kuvakirja. Erään aikansa lapsen muistoja, mielialoja ja mietelmiä
Artturi Leinonen – Värväri
Vladimir Majakovski – Runoja Amerikasta (runokokoelma)
L. M. Montgomery – Runotyttö maineen poluilla
Grigori Petrov – Ak zambaklar ülkesinde : Finlandiya (turkinkielinen Suomea ihannoiva teos Valkoliljojen maa : Suomi)
Frans Emil Sillanpää – Töllinmäki
Edith Södergran – Landet som icke är (postuumi runoteos, suom. Maa jota ei ole)
Virginia Woolf – Mrs. Dalloway
Palkintoja

George Bernard Shaw
Edna Ferber
Kirjallisuusvuosi 1924

Kirjallisuusvuosi 1924 käsittelee vuoden 1924 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Maailman ensimmäinen radiokuunnelma: brittiläinen Richard Hughes kirjoitti BBC:lle näytelmän A Comedy of Dangers, jossa lähetysvälineen visuaalisuuden puute oli ratkaistu sijoittamalla tapahtumat pimeään kaivokseen, jonne näytelmän henkilöt olivat eksyneet.
Surrealismin manifesti koostuu kahdesta eri osasta. Kirjailija André Breton laati ensimmäisen manifestin vuonna 1924. Manifestissa kuvataan surrealismin olemusta ja siteerataan runoudessa surrealismia kehittäneiden runoilijoiden teoksia. Vuonna 1929 Breton kirjoitti täydentävän toisen manifestin, jossa suljettiin surrealismin ulkopuolelle taiteilijoita, jotka eivät halunneet osallistua kollektiiviseen toimintaan.