stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karjalan autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
Autonominen neuvostotasavalta > Suomalaisten ja karjalaisten vainoaminen > Etninen puhdistus

Taloudellinen ja poliittinen itsehallinto tosiasiallisesti lopetettiin vuonna 1935, jolloin Itä-Karjalan puoluejohtaja Roviota ja pääministeri Gyllingiä syytettiin suomalaisten suosimisesta ja nationalistisesta sovinismista ja heidät syrjäytettiin. Tilalle tulivat Neuvostoliiton keskushallinnolle uskolliset venäläiset johtajat. Rovio ja Gylling siirrettiin Moskovaan muodollisesti toisiin tehtäviin, mutta heidät Jaakko Mäen tavoin tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin vuonna 1938.
Suomalaisjohtajien syrjäyttäminen oli alkusoitto suomalaisiin kohdistuneelle systemaattiselle puhdistukselle Itä-Karjalassa Stalinin vainojen yhteydessä. Punaisessa Karjalassa alkoi eri laitosten johtajien arvostelu. Kymmeniä tuhansia suomalaisia teloitettiin ampumalla tai siirrettiin pakkotyöhön vankileireille Siperiaan. Suomen kieli korvattiin vuonna 1937 professori Dmitri Bubrihin kehittämällä karjalan kirjakielellä, jota kirjoitettiin kyrillisillä aakkosilla ja joka runsaiden venäläisten lainasanojen vuoksi oli karjalaisille vaikea ymmärtää. Suomen kielen ja karjalan puhekielen käyttö kiellettiin, minkä seurauksena venäjästä tuli käytetyin kieli.
NKP(b):n aluekomitean ensimmäiseksi sihteeriksi tuli vuonna 1938 Gennadi Kuprijanov, joka lupasi virkaanastujaispuheessaan karkottaa suomalaiset Petroskoista. Johtavissa tehtävissä olleet suomalaiset ja karjalaiset korvattiin venäläisillä. Vieläkään ei tiedetä täsmällisesti, kuinka paljon suomalaisia teloitettiin ja tuomittiin vankileireille. Korkeimmat arviot kipuavat yli 30 000:n tai jopa 40­ 000:n ammuttuun suomalaiseen. Erilaisia tuomioita sai vähintään 11 100 suomalaista. Kuolemantuomio langetettiin vähintään 9 100 suomalaiselle loppujen saadessa pidempiä tai lyhyempiä leirituomiota.
Suomalaiskansallisen politiikan vastainen toiminta kuitenkin lopetettiin ennen talvisodan alkamista vuonna 1939, sillä Neuvostoliitto tarvitsi suomen kieltä osaavaa väestöä asettamansa Terijoen hallituksen palvelukseen.
Autonominen neuvostotasavalta > Talous

Karjalan työkansan kommuunin ja Venäjän neuvostotasavallan välisen sopimuksen mukaan jäi 25 % Karjalassa valmistetuista vientituotteista Karjalan hallinnon omaan käyttöön. Niillä voitiin tehdä vaihtokauppaa ulkomaiden kanssa. Sahalaitoksia oli syntynyt nopeassa tahdissa, ja puutavaraa oli viety ulkomaille, pääasiassa Englantiin. Vientituloilla oli ostettu koneita ja perustettu uusia teollisuuslaitoksia. Vuosi vuodelta prosenttiosuutta kuitenkin pienennettiin, ja vuonna 1930 Venäjä käytti jo kaiken Karjalan alueelta viedystä puutavarasta saadun valuutan. Korvauksena Karjala sai muilta Neuvostoliittoon kuuluneilta alueilta viljaa ja koneita. Raha-asiainministeri Urho Usenius tuomittiin alkuvuonna 1937 kahdeksaksi vuodeksi vankeuteen.
Karjalais-suomalainen neuvostotasavalta

Talvisodan aikana Neuvostoliiton oli vähin äänin luovuttava Terijoen hallituksesta ja oltava yhteydessä oikeaan Suomen hallitukseen. Kuitenkin kasvojensa säilyttämiseksi neuvostohallinto liitti pian sodan jälkeen 1940 suurimman osan Moskovan rauhassa Suomen luovuttamista alueista Karjalan autonomiseen sosialistiseen neuvostotasavaltaan ja samalla muutti sen Karjalais-suomalaiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi.
Uudelleen autonominen neuvostotasavalta

Neuvostoliiton diktaattorin Iosif Stalinin vuonna 1953 tapahtuneen kuoleman ja Neuvostoliiton kommunistisen puolueen XX edustajakokouksen jälkeen 1956 Karjalais-suomalainen neuvostotasavalta muutettiin jälleen Karjalan autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi ja samalla osaksi Venäjää. Vaikka virallisesti syynä olivat "Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan työtätekevien toivomukset, väestön kansallinen rakenne, talouden yhtenäisyys, Karjalais-suomalaisen sosialistisen neuvostotasavallan tiiviit taloudelliset ja kulttuurisuhteet Venäjän SFNT:aan", Neuvostoliiton valtionpäämiehen Kliment Vorošilovin mukaan statuksen alentaminen tehtiin Suomen ylimmän valtiojohdon toivomuksesta ja valtioiden ystävällisten suhteiden kehittämiseksi.
Venäläisten osuus Itä-Karjalan asukkaista kasvoi huomattavasti neuvostovallan aikana: suomalaisen ja karjalaisen väestön osuus koko väestöstä oli loppuaikoina laskenut noin kymmeneen prosenttiin. Suomen kielen asema oli heikentynyt, karjalan kielelle ei ollut kyetty luomaan yhtenäistä kirjakieltä, ja karjalaa taitavien lasten ja nuorten määrä oli romahtanut jopa karjalaisuuden vahvimmilla alueilla Aunuksen kaupungin ympäristössä.
Neuvostoliiton hajoamisen aikana 1991 Itä-Karjalasta tuli virallisesti Karjalan tasavalta.
Väestö

Karjalan autonomisen neuvostotasavallan väkiluvussa näkyi melko selvästi ensimmäisiin viisivuotissuunnitelmiin liittyvä raskas teollistaminen, Karjalais-suomalaisessa neuvostotasavallassa puolestaan toisen maailmansodan aiheuttamat henkilötappiot sekä sodan jälkeinen muuttoliike pahasti tuhoutuneista Ukrainan ja Valko-Venäjän neuvostotasavalloista sekä Venäjältä.
| --- | --- |
Vuosi: Asukasluku
1926: 261 000
1939: 469 000
1950: 445 000 (Karjalais-suomalainen snt, ei virallinen väestönlaskenta)
1959: 651 000
1970: 713 000
1979: 736 000
1989: 790 150
Kirjallisuutta

Hakamies, Pekka & Fišman, Olga: Unelma uudesta Karjalasta: Neuvosto-Karjala valokuvissa 1920- ja 1930-luvulla.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura: Pietari: Venäjän etnografinen museo, 2007.  ISBN 978-951-746-811-4
Kolomainen, Robert: Kahdeksankymmentä vuotta kansallis-valtiollista kehitystä. Carelia 6/2000.
Kilin, Juri: Suurvallan rajamaa: Neuvosto-Karjala Neuvostovaltion politiikassa 1920–1941.  (suom. Robert Kolomainen ja Ari Hepoaho)  Rovaniemi:  Pohjois-Suomen historiallinen yhdistys, 2001.  ISBN 952-9888-18-X
Tuominen, Arvo: Kremlin kellot. Tammi 1956, Helsinki.
Ylärakkola, Arvo: Edvard Gylling – Itä-Karjalan suomalainen rakentaja. Otava 1976, Helsinki. ISBN 951-1-04043-X.
Aiheesta muualla

Kangaspuro, Markku: Karjalan Työkansan Kommuunin perustaminen
Ruotsalaisen sanomalehtimiehen Knut Stubbendorffin matkakirjeitä Neuvosto-Karjalasta vuodelta 1929:
Pikakuvia Neuvosto-Karjalasta. Edward Gylling ja hänen seuralaisensa. Karjalan diktaattori esittää suunnitelmiaan, Helsingin Sanomat, 13.07.1929, nro 185, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pikakuvia Neuvosto-Karjalasta. "Kiireeseen ei Suomen mies oo luotu." Kuinka Gyllingin maassa eletään ja toimitaan. Neuvostokokous Petroskoissa, Helsingin Sanomat, 14.07.1929, nro 186, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pikakuvia Neuvosto-Karjalasta. Yritykset luoda omaa teollisuutta. Kieltolaki ja valtion verotulot. Kommunistista suurteollisuutta, Helsingin Sanomat, 16.07.1929, nro 188, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pikakuvia Neuvosto-Karjalasta. Uudisviljelytyö keskeisimpänä kysymyksenä. Suomalainen uudisviljelytyö Aunuksessa, Helsingin Sanomat, 17.07.1929, nro 189, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k  Autonomiset sosialistiset neuvostotasavallat |
| --- | --- |
Jäsenvaltiot:  Abhasia  Adžaria  Baškiirit  Burjaatti-Mongolit  Dagestan  Jakuuttit  Kabardi-Balkaria  Kalmukkia  Karakalpakia  Karjala  Kazakit  Kirgiisit  Komi  Krim  Mari  Moldavia  Mordva  Nahitševan  Pohjois-Ossetia  Tadžikistan  Tataarit  Tšetšenia ja inguušia  Tšuvassia  Turkestan  Tuva  Udmurtia  Volgan saksalaiset  Vuoristo 
Venäjänkielinen kartta Karjalan ASNT:n kihlakunnista vuonna 1927.
Vuonna 1960 Neuvostoliiton postilaitos julkaisi merkin Petroskoista, Karjalan autonomisen sosialistisen tasavallan pääkaupungista.
Pesäpallon naisten Suomen Cup 1989

Pesäpallon Suomen Cup järjestettiin naisille 11.kerran kesällä 1989. Kilpailun voitti Viinijärven Urheilijain SM-sarjajoukkue.
1. kierros

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| Nurmeksen Sepot | 16–23 | Vuokatin Veto |  |
| Forssan Alku | 0–9 | Vantaan Pesis |  |
| Ykköset, Helsinki | 23–1   | Kotkan Into |  |
| Fera, Rauma |   4–14 | Karinaisten Kunto |  |
| Nokian Urheilijat |   3–11 | Pesäkahut, Pori |  |
| Forssan Alku | 0–9 | Vantaan Pesis |  |
| Saarijärven Pullistus | 6–7 | Lappajärven Veikot |  |
2. kierros

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuokatin Veto |   2–39 | Siilinjärven Pesis |  |
| Viinijärven Urheilijat (ss) | 5–3 | Puurtilan Kisa-Pojat |  |
| Vantaan Pesis | 11–18 | Lohjan Kisa-Veikot |  |
| Ykköset, Helsinki | 10–2   | Pesä Ysit, Lappeenranta |  |
| Karinaisten Kunto |   2–11 | Kokemäen Kova-Väki |  |
| Pesäkahut, Pori | 18–3   | Ylöjärven Pallo |  |
| Lappajärven Veikot | 11–12 | Reisjärven Pilke |  |
| Virtain Urheilijat |   2–20 | Kauhajoen Karhu |  |
3. kierros

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| Siilinjärven Pesis |   5–11 | Viinijärven Urheilijat (SM) |  |
| Viinijärven Urheilijat (ss) |   6–24 | Jyväskylän Kiri |  |
| Lohjan Kisa-Veikot |   1–21 | Vihdin Pallo |  |
| Ykköset, Helsinki | 12–37 | Roihu, Helsinki |  |
| Kokemäen Kova-Väki |   9–12 | Ulvilan Pesä-Veikot |  |
| Pesäkahut, Pori | 8–4 | Mansen Pesäpallo |  |
| Reisjärven Pilke |   1–33 | Lapuan Virkiä |  |
| Kauhajoen Karhu |   6–18 | Ikaalisten Tarmo  |  |
4. kierros

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| Viinijärven Urheilijat | 26–14 | Jyväskylän Kiri |  |
| Vihdin Pallo | 7–9 | Roihu, Helsinki |  |
| Pesäkahut, Pori | 4–6 | Ulvilan Pesä-Veikot |  |
| Lapuan Virkiä | 16–7   | Ikaalisten Tarmo |  |
Välierä

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| Lapuan Virkiä |   8–15 | Viinijärven Urheilijat | pelattiin hallissa |
| Roihu, Helsinki | 10–3   | Ulvilan Pesä-Veikot |  |
Loppuottelu

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| Roihu, Helsinki |   8–11 | Viinijärven Urheilijat |  |
Cup-mestarit 1989: Tiina Tammiruusu, Eeva Karttunen, Anu Turpeinen, Ulla Räsänen, Erna Kentala, Outi Peippo, Marjut Huhtakangas, Sirpa Tikka, Virpi Lappalainen ja Jutta Reijonen.
Pesäpallon naisten Suomen Cup 1990

Pesäpallon Suomen Cup järjestettiin naisille 12.kerran kesällä 1990. Kilpailun voitti Viinijärven Urheilijain SM-sarjajoukkue.
1. kierros

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| Alajärven Ankkurit | 13–20 | Lappajärven Veikot |  |
| Fera, Rauma |   6–12 | Kankaanpään Maila |  |
| Vuokatin Veto |   8–13 | Sotkamon Jymy |  |
| Sievin Sisu |   8–22 | Reisjärven Pilke |  |
| Ylistaron YNsU |   3–32 | Ylihärmän Junkkarit |  |
| Heinolan Maila-Pojat |   3–25 | Vantaan Pesis |  |
| Leppävirran Viri |   1–21 | Jyväskylän Kiri (ss) |  |
| Haapajärven Kiilat | 7–3 | Roi-Pesis, Rovaniemi |  |
| Kyrön Voima | 5–2 | Vaasan Maila |  |
| Jyväskylän Lohi | 17–12 | Imatran Pallo-Veikot |  |
| Vihdin Pallo (mk) |   1–16 | Karinaisten Kunto |  |
2. kierros

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| Vantaan Pesis | 0–4 | Ykköset, Helsinki |  |
| Reisjärven Pilke | 13–15 | Ylihärmän Junkkarit |  |
| Kyrön Voima |   2–28 | Kauhajoen Karhu |  |
| Karinaisten Kunto |   2–18 | Kokemäen Kova-Väki |  |
| Kankaanpään Maila | 11–14 | Pesäkahut, Pori |  |
| Jyväskylän Lohi |   3–39 | Pesä Ysit, Lappeenranta |  |
| Sotkamon Jymy | 17–11 | Viinijärven Urheilijat (ys) |  |
| Haapajärven Kiilat | 13–29 | Lappajärven Veikot |  |
| Jyväskylän Kiri (ss) | 15–5   | Saarijärven Pullistus |  |
3. kierros

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| Lappajärven Veikot | 7–8 | Kauhajoen Karhu |  |
| Ylihärmän Junkkarit |   0–21 | Lapuan Virkiä |  |
| Kokemäen Kova-Väki | 11–5   | Mansen Pesäpallo |  |
| Pesäkahut, Pori |   3–24 | Ikaalisten Tarmo |  |
| Pesä Ysit, Lappeenranta |   2–11 | Roihu, Helsinki |  |
| Ykköset, Helsinki |   3–21 | Vihdin Pallo |  |
| Sotkamon Jymy |  –  | Jyväskylän Kiri | Jymy luovutti |
| Jyväskylän Kiri (ss) |  –  | Viinijärven Urheilijat | Kiri luovutti |
Puolivälierä

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| Kauhajoen Karhu |   1–16 | Lapuan Virkiä |  |
| Kokemäen Kova-Väki | 1–9 | Ikaalisten Tarmo |  |
| Roihu, Helsinki |   2–16 | Vihdin Pallo |  |
| Viinijärven Urheilijat | 15–3   | Jyväskylän Kiri |  |
Välierä

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| Ikaalisten Tarmo | 12–18 | Lapuan Virkiä |  |
| Vihdin Pallo | 3–6 | Viinijärven Urheilijat |  |
Loppuottelu

| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Huom! |
| --- | --- | --- | --- |
| Lapuan Virkiä | 2–3 | Viinijärven Urheilijat |  |
Cup-mestarit 1990: Tiina Tammiruusu, Eeva Karttunen, Ulla Räsänen, Anu Turpeinen, Erna Kentala, Virpi Lappalainen, Marjut Huhtakangas, Sirpa Tikka, Outi Peippo ja Jutta Reijonen.
Taavi Kassila

| Taavi Kassila |
| --- | --- |
 Taavi Kassila Turun Kirjamessuilla 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. lokakuuta 1953 (ikä 71) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  elokuvaohjaaja, kirjailija ja joogaopettaja
Vanhemmat:  Aino Mantsas, Matti Kassila
Siviilisääty:  eronnut
Lapset:  Oona Elena Kassila
Muut tiedot
Lempinimet:  Rishi
Taavi Kassila (s. 6. lokakuuta 1953 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja, kirjailija ja joogaopettaja. Hän on elokuvaohjaaja Matti Kassilan ja näyttelijä Aino Mantsaksen poika.
Elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja

Kassila on ohjannut ja käsikirjoittanut kokoillan elokuvat Jousiampuja (1982) ja Petos (1988) sekä toiminut yhtenä ohjaajana Spede Pasasen tuottamassa elokuvassa Pölhölä (1981) yhdessä Pertsa Reposen ja Heikki Kinnusen kanssa. Hän on osallistunut myös isänsä Matti Kassilan elokuvan Jäähyväiset presidentille (1987) sekä Mikko Niskasen elokuvan Mona ja palavan rakkauden aika (1983) käsikirjoittamiseen ja toiminut molemmissa elokuvissa apulaisohjaajana.
Televisio-ohjaaja

Kassilan arvostetuimpia tv-töitä on hänen ohjaamansa ja käsikirjoittamansa kolmiosainen tv-sarja Autovaras (1991). Se on tarina Antti Majanlahden esittämästä teini-ikäisestä pojasta, joka autovarkauksien ja muiden pikkurikoksien kautta joutuu vankilakierteeseen. Ohjaajanuransa Kassila aloitti teollisuuselokuvilla vuosina 1982–1986. Vuonna 1990 hän kuvasi Intiassa useita televisiodokumentteja intialaisista joogeista ja henkisistä opettajista sekä teki Suomessa kahdeksanosaisen keskusteluohjelman Totuutta etsimässä, jossa hän haastatteli suomalaisia tieteen ja uskonnollisen maailman merkkihenkilöitä.
Henkisyys

Kassila kiinnostui jo nuorena henkisyydestä ja alkoi aktiivisen joogaharrastuksen äitinsä opastuksella 11-vuotiaana. Sen jälkeen hän jatkoi joogaopintojaan Suomeen muuttaneen intialaisen joogaopettaja Uttam Soodin ohjauksessa. 18-vuotiaana hän kohtasi Kööpenhaminassa intialaisen joogin Acharya Karunanda Avadhutan, joka vihki hänet meditaatioharjoitukseen, ja siitä lähtien hän on harjoittanut meditaatiota, vuodesta 1972 alkaen. Vuosina 1975–1979 hän toimi Terveyden Viesti -lehden päätoimittajana. Vuosien varrella hän tapasi monia maailman tunnetuimpia henkisiä opettajia, kuten Maharishi Mahesh Yogiin, Jiddu Krishnamurtiin, Sathya Sai Babaan, Punjajihin, Annamalai Swamiin ja monen muun. Lopulta hän tapasi maailmankuulun intialaisen henkisen opettajan, Äiti Amman (Sri Mata Amritanandamayin), jonka oppilaaksi hän ryhtyi vuonna 1993. Matkojensa aikana hän on tuottanut ja ohjannut myös useita tv-elokuvia uskonnollisista guruista varsinkin Intiassa. Vuonna 1993 hän perusti Forum Humanum -nimisen yleisöluentosarjan, jossa ovat luennoineet eri uskontojen, psykologian ja filosofian edustajat. Hän toimi luentosarjan puheenjohtajana vuosina 1993–2012 ja uudelleen vuodesta 2015 alkaen. Hän on myös yhdistyksen kunniapuheenjohtaja. Vuonna 1994 hän oli perustamassa Suomen Henkiset Keskukset ry:tä, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1994–1996. Hän oli myös perustamassa Suomen Amma-yhdistystä toimien sen ensimmäisenä puheenjohtajana, minkä jälkeen hänet nimitettiin yhdistyksen kunniapuheenjohtajaksi. Vuonna 1997 hän oli mukana perustamassa Minä Olen -lehteä ja toimi sen ensimmäisenä päätoimittajana.
Myöhemmät vaiheet

Vuodesta 1993 alkaen Kassila on kiertänyt Suomea joogaopettajana ja luennoitsijana sekä kirjoittanut useita kirjoja. Vielä vuonna 2008 Kassila suunnitteli elokuvaa Urho Kekkosesta mutta kertoi myöhemmin myyneensä elokuvan oikeudet pois. Vuodesta 2008 Kassila on asunut suuren osan vuodesta Intiassa Äiti Amman ahsramissa ja kiertänyt opettajansa kanssa eri puolilla maailmaa. Hän vierailee vuosittain Suomessa ja Espanjassa opettamassa joogaa sekä luennoimassa Intian filosofiasta.lähde? Hän on jatkanut ahkerasti kirjallista tuotantoaan ja julkaissut vuosittain kirjoja joogasta ja Intian filosofiasta. Uutena aluevaltauksena on henkiset ajatelmarunot, joita hän julkaisee päivittäin Facebookissa. Hän on julkaissut vuodesta 2011 alkaen viisi runoteosta sekä kääntänyt ja tulkinnut suomeksi intialaiset eepokset Bhagavad-Gitan ja Ramayanan. Syksyllä 2014 häneltä ilmestyi uusi teos Ikuinen elämäntapa – Tutkimusmatka hindulaisuuden alkulähteille Basam Booksin kustantamana. Uutena aluevaltauksena on kirja Jeesuksen elämästä Intiasta, Nasaretin miehen salaisuus, jonka Gummerus on julkaissut alkuvuodesta 2016.
Elokuvat ja TV-ohjelmat

Ajankohtaisohjelmia, toimittajana MTV3:ssa (1978-1979)
Raportti nuorisotyöttömyydestä (1979), dokumenttielokuva
Pölhölä (1981), ohjaus yhdessä Pertti Reposen ja Heikki Kinnusen kansssa
Jousiampuja (1982), kokoillan elokuva
Sata grammaa Suomeen (1986), dokumenttielokuva
Petos (1988), kokoillan elokuva
Yli luonnollisen rajan (1989), 8-osainen keskusteluohjelma
Valtapeli (1989), televisionäytelmä
Kuinka minut on kasvatettu (1990), 8-osainen televisiosarja
Autovaras (1991), 3-osainen fiktiivinen tv-sarja
Pyhän äidin jalanjäljissä (1993), Intiassa kuvattu televisiodokumentti
Dalai-Lama, pyhimys valtiomiehenä (1995), Intiassa kuvattu televisiodokumentti
Intian pyhimyksiä tapaamassa (1995), Intiassa kuvattu televisiodokumentti
Jumalien luola (1995), Intiassa kuvattu televisiodokumentti
Totuutta etsimässä (1997), 8-osainen keskusteluohjelma
Kirjat

Kosminen viisaus. Ihmisen ja elämän välistä tasapainoa etsimässä.  Helsinki:  WSOY, 1987.  ISBN 951-0-14106-2
Kameleontti. Volvo-Markkasen tarina I.  Helsinki:  WSOY, 1988.  ISBN 951-0-15164-5
Volvo-rosvo. Volvo-Markkasen tarina II.  Helsinki:  WSOY, 1989.  ISBN 951-0-15996-4
Filosofia ja ihminen. Elämänfilosofisia kysymyksiä.  Helsinki:  Yliopistopaino, 1997.  ISBN 951-570-379-4
Kuningasjooga. Opi joogaa Sadun & Taavin kanssa.  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-24343-4
Onnellisuuden jooga.  Helsinki:  Basam, 2008.  ISBN 978-952-5534-83-2
Erään etsijän tarina.  Helsinki:  Otava, 2010.  ISBN 978-951-1-23813-3
Totuuden lähteillä.  Helsinki:  Gummerus, 2010.  ISBN 978-951-20-8160-8
Lintu lensi sydämeeni. Runoja elämästä, jumalista ja rakkaudesta.  Helsinki:  Om-kustannus, 2011.  ISBN 978-952-5945-06-5
Bhagavad-Gita: Jumalainen laulu.  Suomentanut ja tulkinnut Taavi Kassila. Helsinki:  Like, 2011.  ISBN 978-952-01-0626-3  3. p. Om-kustannus ISBN 978-952-5945-42-3
Rakkauden Auringossa. Runoja valon polun kulkijoille.  Helsinki:  Om-kustannus, 2012.  ISBN 978-952-5945-08-9
Matka valoon. Runoja todellisen etsijöille. Helsinki. Om-kustannus, 2013. ISBN 978-952-5945-09-6
Ramayana - Raman tarina. Helsinki. Basam Books, 2013. ISBN 978-952-260-207-7
Kuuletko kuinka lootuksenkukat aukeavat. Runoja mietiskelijöille. Helsinki. Om-kustannus, 2014. ISBN 978-952-5945-11-9
Missä sateenkaari alkaa. Ajatelmarunoja henkisen tien kulkijoille. Helsinki. Om-kustannus, 2014. ISBN 9789525945126
Ikuinen elämäntapa - tutkimusmatka hindulaisuuden alkulähteille. Helsinki. Basam Books, 2014. ISBN 978-952-260-294-7
Nasaretin miehen salaisuus - Matka Jeesuksen elämään ja kuolemaan. Helsinki. Gummerus, 2016. ISBN 978-951-24-0082-9
Aiheesta muualla

Taavi Kassila Elonetissä.
Taavi Kassila Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kaisa Halonen: Taavi Kassila seurasi mestariaan Intiaan[vanhentunut linkki]. Vantaan Lauri 28.10.2010.
| n k Taavi Kassila |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Pölhölä (1981)  Jousiampuja (1982)  Petos  (1988) 
Dokumentti- ja TV-työt (ohjaus):  Eläkkeelle (1981)  Leipämme (1981)  Avica. Attitude, Visual Thinking, Imagination, Concentration, Association (1984)  Syyllistä ei ole - henkinen työsuojelu luo toimivan työympäristön (1984)  Valtapeli (1985)  Miten minut on kasvatettu (1985)  Sata grammaa Suomeen (1986)  Autovaras (1991)  Pyhän Äidin matkassa (1995) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Ritva  Elonet
William Flinders Petrie

| William Flinders Petrie |
| --- | --- |
 Hilda ja Flinders Petrie vuonna 1903.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1853
Kuollut: 28. heinäkuuta 1942 (89 vuotta) Jerusalem
Kansalaisuus:  brittiläinen
Koulutus ja ura
Oppilaat:  Margaret Murray, James Quibell ja Ione Gedye
Tutkimusalue:  arkeologia, egyptologia
William Matthew Flinders Petrie (3. kesäkuuta 1853 – 28. heinäkuuta 1942) oli englantilainen arkeologi ja egyptologi.
Hän tuli kuuluisaksi kehitettyään modernin arkeologian mallinselvennä. Hän myös kirjoitti yli sata kirjaa.
Flinders Petrie oli naimisissa arkeologi Hilda Petrien (1871–1957) kanssa. Pariskunta työskenteli yhdessä erilaisissa arkeologisissa hankkeissa Flindersin kuolemaan saakka.
Lapsuus ja opiskelu

Petrie syntyi 3. kesäkuuta 1853 Charltonissa, Englannissa. Hänen isänsä William oli ammatiltaan maanmittausinsinööri. Petrien isä opetti hänellä maanmittaustaitoja, joita hän tulisi käyttämään myöhemmin urallaan. Hänen äitinsä, Anne, oli varsin kiinnostunut fossiileista ja mineraaleista. Petrien ura alkoi muotoutua jo varhaisessa vaiheessa. Hän kiinnostui arkeologiasta ja erityisesti muinaisista mittayksiköistä.
Petrie oli kiinnostunut myös matematiikasta ja hän opiskelikin trigonometriaa ja geometriaa jo varsin varhaisella iällä. Hän mittasi ja kartoitti useita kirkkoja ja muinaisia muistomerkkejä, mm. Stonehengen, ympäri Isoa-Britanniaa. 13-vuotiaana hän sai käsiinsä Piazzi Smythin kirjan, Our Inheritance in the Great Pyramids, ja päätti että hänen oli matkustettava Egyptiin nähdäkseen pyramidit itse.