stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mintut

| Mintut |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Mintut Mentha  L.
Katso myös
   Mintut Wikispeciesissä   Mintut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mintut eli tuoksumintut (Mentha) ovat luonnonvaraisia ja monivuotisia yrttejä. Maailmassa on arviolta 1200 erilaista minttua. Tärkeimmät niistä ovat kuitenkin viherminttu (Mentha spicata, engl. spearmint) ja piparminttu (Mentha × piperita, engl. peppermint), joista jälkimmäinen on vesimintun (Mentha aquatica) ja vihermintun suvullisesti steriili risteytys.
Viljely

Minttuja voidaan lisätä sekä siemenistä että kasvullisesti maavarsista. Poikkeuksen tuottaa suvullisesti steriili piparminttu, joka voi lisääntyä vain maarönsyjen avulla. Minttu viihtyy aurinkoisella kasvupaikalla. Maan tulee olla voimakas ja kosteutta säilyttävä.
Käyttö

Piparminttua ja viherminttua käytetään paljon makeis- ja lääketeollisuudessa. Näiden minttujen tärkein aromaattinen aine on mentoli, jota voi varsin helposti valmistaa kemiallisestikin. Mintuissa on kuitenkin muitakin aromaattisia ainesosia, minkä vuoksi niiden käyttöä suositaan edelleen.
Suomessa minttua on perinteisesti totuttu käyttämään lammasruokiin. Minttua käytetään myös teeksi, salaattien ja jälkiruokien mausteeksi.
Kansainvälisesti minttua käytetään myös suosittuun kuubalaiseen cocktail-juomaan, Mojitoon.
Käyttö > Historiallinen lääkintä

Platina huomauttaa, että mintun ominaisuus tappaa vatsan loisia on erittäin hyödyllinen, ja erityisen tehokas se on vesikauhuisen koiran puremaan.
Käyttö > Mytologiassa

Tarinan mukaan Zeuksen tytär Persefone oli mustasukkainen Areelle erään Minthe-nimisen nymfin vuoksi ja muutti kilpailijansa yrtiksi, koska kilpakosija oli taitava lemmen nostattaja. Legendan pohjalta arveltiin, että yrtillä olisi samoja vaikutuksia, ja siksipä kreikkalaisilta sotilailta kiellettiinkin mintun käyttö tyystin. Oltiin varmoja, että sotilaat eivät olisi lemmenhuumassa kyenneet taistelemaan.
Lajeja

Harmaaminttu (Mentha longifolia)
Jalominttu (Mentha × gracilis)
Karjalanminttu (Mentha × dalmatica)
Kiehkuraminttu (Mentha × verticillata)
Korsikanminttu (Mentha requienii)
Omenaminttu (Mentha × rotundifolia)
Piparminttu (Mentha × piperita)
Puolanminttu (Mentha pulegium)
Pyöröminttu (Mentha suaveolens)
Rantaminttu eli peltominttu (Mentha arvensis)
Vesiminttu (Mentha aquatica )
Purovesiminttu (M. aquatica subsp. aquatica)
Merivesiminttu (M. aquatica subsp. litoralis)
Viherminttu (Mentha spicata )
Kähäräminttu (M. spicata var. crispa)
Tarhaviherminttu (M. spicata subsp. spicata)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Mintut eli tuoksumintut (Mentha)
Eliaksen yrittitarha (Internet Archive)
Funet: Mintut (Mentha)
ITIS: Mentha (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Mentha (englanniksi)
Flora of China: Mentha (englanniksi)
Suomalaiset hyötypuutarhakasvit
| --- | --- |
Juurekset:   lanttu  mustajuuri  nauris  palsternakka  porkkana  piparjuuri  punajuuri  retiisi  selleri 
Kaalit:   keräkaali  kiinankaali  kukkakaali  kyssäkaali  lehtikaali  punakaali  parsakaali  ruusukaali  kurttu- eli savoijinkaali 
Kurkkukasvit:   kurkku  kesäkurpitsa  kurpitsa  spagettikurpitsa 
Mausteet:   basilika  humala  kirveli  krassi  kumina  kurkkuyrtti  kynteli  lipstikka  meirami  minttu  persilja  rakuuna  rosmariini  salvia  sitruunamelissa  tilli  timjami 
Mukulakasvit:   maa-artisokka  peruna 
Palkokasvit:   herne  härkäpapu  tarhapapu 
Sipulit:   hillosipuli  ilmasipuli  jättisipuli  purjo  sipuli  ruohosipuli  ryvässipuli  valkosipuli  vihersipuli 
Muut kasvikset:   endiivi  fenkoli  latva-artisokka  lehtisalaatti  lehtiselleri  mangoldi  maissi  paprika  parsa  pinaatti  raparperi  tomaatti 
Yrtit ja mausteet
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q47859  Wikispecies: Mentha  APDB: 192545  APNI: 76739  BioLib: 41137  CoL: 8VZ9G  eFloraSA: Mentha  EoL: 38386  EPPO: 1MENG  FloraBase: 22019  FNA: 120248  FoC: 120248  GBIF: 2927173  GRIN: 7464  iNaturalist: 54570  IPNI: 30016176-2  IRMNG: 1323267  ITIS: 32264  NBN: NHMSYS0000460670  NCBI: 21819  NZOR: 769c4aba-4774-4b5d-a07b-c356ad45462a  Open Tree of Life: 55626  PLANTS: MENTH  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30016176-2  Tropicos: 40017134  VASCAN: 1408  VicFlora: de14cfad-b40f-439c-9d18-d7410b83e49e  WFO: wfo-4000023748
Michael Pitt

Michael Pitt
Michael Carmen Pitt (s. 10. huhtikuuta 1981 West Orange, New Jersey) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Jimmy Darmodyn roolistaan HBO:n televisiosarjassa Boardwalk Empire (2010–) sekä pääosastaan Bernardo Bertoluccin elokuvassa The Dreamers (2003). Pitt myös soittaa kitaraa ja laulaa yhtyeessä Pagoda, ja työskentelee lisäksi miestenvaatemallina.
Valikoitu filmografia

Dawson’s Creek (1999–2000, televisiosarja)
Bully (2001)
Hedwig and the Angry Inch (2001)
Numeromurha (2002)
The Dreamers (2003)
Jailbait (2004)
Last Days (2005)
Delirious (2006)
Silk (2007)
Funny Games (2007)
Rob the Mob (2014)
Ghost in the Shell (2017)
Southfork Ranch

| Southfork Ranch |
| --- | --- |
 Southfork Ranch Dallas-televisiosarjassakin nähtynä.
Sijainti:  Parker, Yhdysvallat
Koordinaatit:  33°02′57″N 96°36′33″W﻿ / ﻿33.0492°N 96.6092°W﻿ / 33.0492; -96.6092
Rakennustyyppi:  Karjatila (en) ja kotimuseo
 fiSouthfork Ranch 
  
Southfork Ranch on konferenssi- ja tapahtumakeskus Parkerissa, Texasissa, Yhdysvalloissa, noin 40 kilometriä pohjoiseen Dallasista. Ranchiin kuuluu Ewingin kartano, joka oli lähtökohtana Dallas-televisiosarjoille: alkuperäinen, joka ensin esitettiin CBS:llä vuosina 1978–1991 (paitsi viisi ensimmäistä jaksoa, jotka kuvattiin Cloyce Box Ranchilla), ja uudet jaksot TNT:llä vuosina 2012–2014.
Historia

Talo on rakennettu vuonna 1970. Sen rakensi Joe Duncan. Alkujaan se käsitti 0,81 km2 (200 acre) alueen. Itse "kartano" Southfork Ranchilla on 550 m2 (5 900 sq ft) ja autotalli 88,9 m2 (957 sq ft), joka muutettiin pelikorttihuoneeksi.
Karjatila esiintyy Dallas-sarjassa. Ulkokuvauksia kuvattiin paikalla vuodesta 1978 vuoteen 1989, vaikka Lorimar Productions teki myös studion mallinnuksen karjatilan ulkopuolelta täydellisine uima-altaineen Kaliforniaan vuonna 1978 käytettäväksi varmuudeksi, jos sää teki tepposia kuvaamiseen Texasissa. Talon sisäkohtaukset on kuvattu kaikki studiossa. Vuodesta 1989 sarjan tuotanto siirtyi kokonaan Kalifornian studioon. Sarjan jälkeen tehdyt jatko-osat JR Returns (1996) ja War of the Ewings (1998) palasivat karjatilalle, samoin kuin historiaelokuva The Return to Southfork (2004). War of the Ewings (Ewingsin sota), vuonna 1998, oli ainoa kerta, kun filmattiin todellisessa sisätilassa. Vuosina 2012–2014 Southforkia käytettiin jälleen kuvauspaikkana uudessa Dallas-sarjassa, nyt kaikki kuvaukset tehtiin itse tilalla.
Vuosina 1993–1994 Southfork Ranch esiintyi Little Texasin musiikkivideossa "God Blessed Texas".
Southfork Ranch on nykyään tapahtuma- ja konferenssikeskus, jonka omistaa Forever Resorts. Se on myös koti kristilliselle konsertille Celebrate Freedom, joka pidetään vuosittain itsenäisyyspäivän aikana, ja isännöi 4. heinäkuuta "America's Tea Party" -tapahtumaa, jonka osallistujamäärä on arviolta 25 000 – 35 000 osallistujaa.
Joulukuussa 2012 Southforkin karjatilalla pystytettiin muistomerkki näyttelijä Larry Hagmanin kuoleman jälkeen. Hän näytteli sarjassa hahmoa J.R. Ewing. "J.R. Ewing -huoneeseen" perustettiin muistokirja faneille allekirjoitettavaksi.
Galleria

Southfork Ranch -pääportti
Uima-allas Southforkissa
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Southfork Ranch - virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilmakuva
Petrus Elavi

Petrus Elavi (k. 1299) oli ruotsalainen keskiaikainen piispa, joka kuului Karjalan ristiretken osanottajiin.
Petrus Elavi tuli 1280-luvulla Vesteråsin piispaksi ja seurasi vuonna 1293 marski Torkkeli Knuutinpoikaa hänen ristiretkellään Karjalaan, kastaen karjalaiset kristinuskoon. Ei tiedetä, mistä syystä tähän tehtävään valittiin juuri Petrus Elavi eikä joku muu, esim. Turun piispa. Myöhemmin Petrus Elavi joutui kuitenkin riitoihin kuningas Birger Maununpojan ja marskin kanssa ja pakeni Norjaan, jossa kuoli vuonna 1299.
Tuiskula (Köyliö)

Tuiskulan halki kulkeva yhdystie 2141 on osittain sorapäällysteinen.
Tuiskula on kylä, joka sijaitsee Säkylässä entisen Köyliön kunnan alueella. Kylä on Köyliönjoen ja yhdystien 2141 varrella noin seitsemän kilometriä entisen Köyliön kunnan kuntakeskuksen Kepolan pohjoispuolella. Aivan sen läheisyydessä kulkevat myös valtatie 12 sekä Säkylän ja Kokemäen yhdistävä yhdystie 2140. Tuiskulan postinumeroalueella (27730 Tuiskula) oli 180 asukasta vuonna 2022. Tuiskula on Köyliön vanhin asuttu kylä, jonka esihistoria ulottuu jo 4 000 vuoden päähän.
Tuiskula tunnetaan kulttuurikylänä, jossa sijaitsevat muun muassa vuonna 1934 perustettu Köyliön torpparimuseo, 1974 toimintansa aloittanut Tuiskulan kesäteatteri sekä taidematkailukohde Pelimannimäki. Kylässä toimivat myös vapaaehtoinen palokunta, jolla on oma paloasema, sekä Tuiskulan Seurataloyhdistyksen ylläpitämä seuratalo. Tunnettuja Tuiskulan asukkaita ovat Antti Tuomento ja Esa "Nätsi" Rosvall.
Aiheesta muualla

Tuiskulan torpparimuseo. Satakuntalaisen seppämestarin aikaansaannos, Suomen Kuvalehti, 26.10.1935, nro 43, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Köyliön kylät
Huhdinkylä
Kankaanpää
Karhia
Kepola
Korvenkylä
Pajula
Puolimatka
Ristola
Tuiskula
Tuohiniemi
Uusimaa
Vellinkylä
Voitoinen
Vuorenmaa
Yttilä
Mary Millington

| Mary Millington> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Mary Ruth Quilter
Syntynyt: 30. marraskuuta 1945
Kuollut: 19. elokuuta 1979 (33 vuotta)
Pornonäyttelijä
Taiteilijanimet:  Nancy Astley, Susan David, Janet Green, Samantha Jones, June Taylor, Karen Young
Pituus:  150 cm
Aiheesta muualla
Kotisivut
IMDb
Mary Millington oik. Mary Ruth Quilter (30. marraskuuta 1945 Kenton – 19. elokuuta 1979) oli brittiläinen pornonäyttelijä. Tunnetuksi hänet teki rooli seksikomediassa Come Play with Me vuodelta 1977. Hänen viimeiseksi jäänyt roolinsa oli Sex Pistols -yhtyeen elokuvassa The Great Rock 'n' Roll Swindle, mutta hän kuoli ennen elokuvan julkaisua.
Millington kuoli otettuaan yliannostuksen 33-vuotiaana. Hän oli ajautunut pahaan huumekierteeseen ja masennukseen poliisin tehtyä toistuvasti ratsioita hänen pitämäänsä pornokauppaan. Hänen jäljiltään löydettiin itsemurhaviesti.
Filmografia

Miss Bohrloch (lyhytelokuva 1970)
Oh, Nurse! (lyhytelokuva 1971)
Oral Connection (lyhytelokuva 1971)
Betrayed (lyhytelokuva 197?)
Secrets of a Door to Door Salesman (1973, kohtaukset leikattu)
Response aka Go Down, My Lovely (lyhytelokuva 1974)
Sex Shop (lyhytelokuva 1974)
Eskimo Nell (1974)
Erotic Inferno (1975)
I'm Not Feeling Myself Tonight (1975)
Private Pleasures (1975)
Keep It Up Downstairs (1976)
Intimate Games (1976)
Come Play with Me (1977)
The Playbirds (1978)
Queen of the Blues (1979)
The Great Rock 'n' Roll Swindle (postuumisti 1980)
Mary Millington's True Blue Confessions (postuumisti 1980)
Mary Millington's World Striptease Extravaganza (postuumisti 1982)
Aiheesta muualla

Mary Millington Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Tuomas Ylinen

Tuomas Ylinen (s. 1982) on suomalainen sellisti.
Ylinen oli vuosina 1995–2001 Sibelius-Akatemian nuorisokoulutuksessa Hannu Kiisken oppilaana. Vuonna 2001 hän jatkoi opintojaan Sibelius-Akatemiassa Marko Ylösen johdolla, ja vuodesta 2004 hän sai lisäksi opetusta Essenin Folkwang Universität der Künstessä Young-chang Cholta. Ylinen voitti vuonna 2002 ensimmäisen palkinnon Turun sellokilpailussa. Vuonna 2004 hän sijoittui neljänneksi Kronberg im Taunusissa järjestetyssä kansainvälisessä Pablo Casals -sellokilpailussa.
Syksyllä 2006 Ylinen aloitti soittamisen Helsingin kaupunginorkesterissa, jossa hän on toiminut ensimmäisenä soolosellistinä. Hänen laajaan solistiseen ohjelmistoonsa ovat kuuluneet suomalaisista teoksista muiden muassa Joonas Kokkosen sellokonsertto, Kaija Saariahon Mirage ja Esa-Pekka Salosen Mania. Ylinen on toiminut Total Cello Ensemblen jäsenenä. Hän on myös työskennellyt sellonsoiton lehtorina Sibelius-Akatemiassa ja lisäksi opettanut Kaakon Kamarimusiikin mestarikursseilla.
Ainaisen avun Äiti

Alkuperäinen ikoni
Ainaisen avun Äiti on ihmeistä tunnettu Neitsyt Marian ikoni Sant'Alfonso di Liguorin kirkossa Roomassa. Ikoni on alkuaan kreetalainen. Se on ollut Roomassa ensin augustinolaisveljien ja sittemmin redemptoristien hallussa. Paavi Pius IX:n kerrotaan sanoneen ikonista redemptoristien esimiehelle: ”Tehkää hänet tunnetuksi kaikkialla maailmassa!”
Kirjallisuutta

Galvin, James J: Our Mother of Perpetual Help. 1950, 24 s.
Spitzer, Raymond J: The miraculous image of Our Mother of Perpetual Help. 1954, 62 s.
Coyle, John B: Our Lady of Perpetual Succour and Ireland. 1913, 224 s.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ainaisen avun Äiti Wikimedia Commonsissa
Pyhän Alfonso Liguorin kirkon virallinen kotisivu Roomassa (englanniksi)
Catholic Encyclopedia (1913)/Our Lady of Perpetual Succour (englanniksi)
Our Lady of Perpetual Help Society (englanniksi)
Tullyn–Fisherin relaatio

Tully-Fisherin relaatio spiraali galaksit (Spiral Data) ja linssimäiset galaksit (Lenticular Data).
Tullyn-Fisherin relaatio on yhteys kierteisgalaksin pyörimisnopeuden ja kokonaisluminositeetin välillä. Sen huomasivat ensimmäisenä Brent Tully ja Richard Fisher 1977. Relaatio ei päde ellipsigalakseille vaikkakin niille on olemassa samantapainen yhteys.
Tullyn-Fisherin relaation mukaan galaksin luminositeetti  L riippuu pyörimisnopeudesta  v_{rot} siten, että
Tullyn-Fisherin relaatio on eräs tarkimmista keinoista kierteisgalaksien etäisyyksien määrittämisessä. Galaksin pyörimisnopeus on helppo mitata mittaamalla galaksin spektristä spektriviivojen ja (etenkin neutraalin vedyn 21cm spektriviivan) levenemistä. Tullyn-Fisherin relaation avulla saadaan laskettua galaksin luminositeetti, jota voidaan verrata galaksin näennäiseen magnitudiin ja näin etäisyysmodulin avulla laskea galaksin etäisyys.
Tullyn-Fisherin relaatio on kokeellisesti havaittu ilmiö ja vaikka onkin intuitiivisesti odotettavissa, että galaksin luminositeetilla (kaikkien tähtien yhteenlasketulla kirkkaudella) ja galaksin massalla (joka puolestaan määrää pyörimisnopeuden) on yhteys, lakia ei osata kunnolla teoreettisesti selittää.
Aiheesta muualla

Maailmankaikkeuden mittasuhteet Astro.utu.fi. Arkistoitu 8.3.2019. Viitattu 10.11.2018.
Galaksien luminositeetit ja massat Astro.utu.fi. Arkistoitu 11.11.2018. Viitattu 10.11.2018.
Myers, Steven T.: The Tully-Fisher and Faber-Jackson Relations Astronomy 12 - Spring 1999 (S.T. Myers).  1999. Viitattu 10.11.2018 (englanniksi).
Tully, R. B. & Fisher, J. R.: A new method of determining distances to galaxies. Astronomy and Astrophysics, 3, 54. vsk, nro 1977, s. 661–673.  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.11.2018 (englanniksi).
McGaugh, Stacy & Schombert, Jim & Bothun, Greg & Blok, Erwin de: The Baryonic Tully-Fisher Relation. The Astrophysical Journal, 2000, 533. vsk, nro 2, s. L99-L102.  doi:10.1086/312628  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.11.2018 (englanniksi).
Torres-Flores, S. & Epinat, B. & Amram, P. & Plana, H. & Oliveira, C. Mendes de: GHASP: an Hα kinematic survey of spiral and irregular galaxies -- IX. The NIR, stellar and baryonic Tully-Fisher relations. Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, 2011, 416. vsk, nro 3, s. 1936–1948.  doi:10.1111/j.1365-2966.2011.19169.x  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.11.2018 (englanniksi).
McGaugh, Stacy S.: The Baryonic Tully-Fisher Relation of Gas Rich Galaxies as a Test of LCDM and MOND. The Astronomical Journal, 2012, 143. vsk, nro 2, s. 40.  The American Astronomical Society. doi:10.1088/0004-6256/143/2/40  Artikkelin verkkoversio. Viitattu 10.11.2018 (englanniksi).
Persikkavaras

| Persikkavaras> Крадецът на праскови |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Valo Radev
Käsikirjoittaja:  Valo Radev
Säveltäjä:  Simeon Pironkov
Kuvaaja:  Todor Stojanov
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Bulgarian kansantasavalta
Tuotantoyhtiö:  Boyana Film Sofiya
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  bulgaria
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Persikkavaras (Крадецът на праскови, Kradetsăt na praskovi) on Vălo Radevin käsikirjoittama ja ohjaama bulgarialainen romanttinen draamaelokuva vuodelta 1964. Se perustuu Emilijan Stanevin novelliin ja sen pääosissa näyttelevät Nevena Kokanova, Rade Markovitš, Mihail Mihailov ja Vasil Vatšev. Elokuva esitettiin Suomen televisiossa toukokuussa 1969.
Juoni

Veliko Tărnovon kaupungissa ensimmäisen maailmansodan lopulla kaupungin sotilaskomentajan vaimo rakastuu vihollispuolen serbiupseeriin, entiseen musiikinopettajaan, joka on jäänyt sotavangiksi.
Tunisian kansalliskirjasto

| Tunisian kansalliskirjasto> Bibliothèque nationale de Tunisie المكتبة الوطنية التونسية |
| --- | --- |
 Tunisian kansalliskirjaston portti Tunisin kaupungissa.
Osoite:  1008, Boulevard du 9 Avril 1938, Tunis, Tunisia
Sijainti:  Tunis, Tunisia
Verkkosivut
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tunisian kansalliskirjasto (ransk. Bibliothèque nationale de Tunisie, lyh. BnT, arab. المكتبة الوطنية التونسية‎) on Tunisin kaupungissa toimiva Tunisian kansalliskirjasto.
Kansalliskirjasto perustettiin vuonna 1885. Nykyisessä päärakennuksessaan kirjasto on toiminut vuodesta 2005 lähtien.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tunisian kansalliskirjasto Wikimedia Commonsissa
IFLA World Report - Tunisia (The International Federation of Library Associations and Institutions) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (ifla-world-report.org)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Australia 
Maantieteelliset:  Structurae 
Muut:  IdRef
Kazanin Jumalanäidin ikoni

Kazanin Jumalanäiti, 1649 v.
Kazanin Jumalanäiti (ven. Казанская Богоматерь,  Kazanskaja Bogomater) tai Kazanin Theotokos eli Kazanin Jumalansynnyttäjä on Venäjän ortodoksisen kirkon merkittävimpiä ikonityyppejä. Kuva esittää Kazanin kaupungin suojelijaa Neitsyt Mariaa. Kazanin jumalanäidin ikonia pidettiin vuosisatojen ajan koko Venäjän suojelijana eli palladionina. Ikonin tunnetuin kappale, pieni, 22,5 × 27,5 cm:n kokoinen ikoni varastettiin vuonna 1904 ja ilmeisesti tuhottiin.
Nykyään Kazanin Jumalanäiti on Venäjällä suosittu häälahja. Ikoni yhdistetään usein venäläiseen  nationalismiin .
Alkuperä

Tradition mukaan ikoni saapui Venäjälle Konstantinopolista 1400-luvun alussa. Tataarien piiritettyä ja poltettua Kazanin kaupungin vuonna 1438 se joutui kadoksiin, kunnes ikoni jälleen löytyi 1500-luvun jälkipuoliskolla. Matrona Onutshina -nimisen kymmenvuotiaan tytön kerrotaan löytäneen ikonin tulipalossa tuhoutuneen Kazanin kaupungin raunioista 8. heinäkuuta 1579. Ikonin olinpaikan oli hänelle kertonut Neitsyt Maria ilmestyksessä. Ikonia säilytettiin sen löytöpaikan päälle myöhemmin rakennetussa luostarissa. Kazanin Jumalanäidistä tehtiin useita kopioita, joita oli nähtävissä muun muassa Moskovan, Pietarin sekä Jaroslavin kaupungeissa.
Varkaus

Alkuperäisenä pidetty Kazanin Jumalanäidin ikoni varastettiin sitä säilyttäneen luostarin kirkosta 29. kesäkuuta 1904. Varkaat ja ikonin kultaiset jalokiviupotuksin koristellut kehykset löydettiin muutamaa vuotta myöhemmin, mutta itse kuva jäi kadoksiin. Osa varkaista väitti sen olevan poltettu ja yksi kertoi sen olevan kaukaisessa siperialaisessa luostarissa. Poliisi ei kuitenkaan jatkanut ikonin jäljittämistä, koska se piti mahdollisesti löydettävän kuvan aitouden varmistamista mahdottomana.lähde?
Pyhitetyt kirkot

Kazanin Jumalanäidin ikonille on Venäjällä pyhitetty useita kirkkoja ja katedraaleja, muun muassa Pietarissa ja Moskovassa sijaitsevat Kazanin Jumalanäidin katedraalit. Suomessa ikonille on pyhitetty Järvenpään ja Loviisan ortodoksiset kirkot sekä Porin venäläinen ortodoksikirkko. Luovutettujen alueiden kirkoista Terijoen ortodoksinen kirkko on myös pyhitetty Kazanin Jumalanäidin ikonille.
Ikonia Kazanissa säilyttänyt Kazanin Jumaläidin luostari vanhassa valokuvassa.
Konevitsan Jumalanäiti

Konevitsalainen Jumalanäidin ihmeitätekevä ikoni (1400-luvun loppu tai 1500-luvun alku) Uuden Valamon ikonostaasissa (toukokuu 2010).
Konevitsan Jumalanäidin ikoni. Kuvan ikoni ei ole Heinävedellä oleva kappale.
Konevitsan Jumalanäiti (ven. Коневская икона Божией Матери, Konevskaja ikona Božiei Materi) on ortodoksinen ikonityyppi. Suomen historiallisesti merkittävin ja kuuluisin ikoni on Heinävedellä Uuden Valamon luostarissa oleva tiettävästi vanhin Konevitsan ikonin kopio.
Perimätiedon mukaan Konevitsan luostarin perustaja pyhittäjä Arseni Konevitsalainen olisi tuonut ikonin Athokselta jo vuonna 1393. Näin lienee tapahtunut, sillä siitä on historiallista todistusaineistoa ja asiasta kerrotaan esimerkiksi Arseni Konevitsalaisen elämäkerrassa. Alkuperäinen ikoni lienee kuitenkin tuhoutunut tai muuten hävinnyt vuosisatojen kuluessa tapahtuneiden levottomuuksien, tulipalojen ja hävitysten aikana.
Konevitsan Jumalanäidin ikonin kunnioittamisen tapa levisi Venäjän ortodoksisessa kirkossa pyhittäjä Arsenin kuoleman (12.6.1447) jälkeen osana häneen liittynyttä kulttiaan. Konevitsan luostarissa luostarin perustajaan ja ensimmäiseen igumenin elämään liittynyt ikoni oli pyhäinjäännös, joka myös muistutti karjalaisen luostarin yhteydestä ja pyhiinvaelluksesta kreikkalaiseen maailmaan kuuluneelle Athokselle.
Novgorodin itsenäisyyden menetys ja liittäminen Moskovan valtapiiriin katsotaan hidastaneen taustaltaan novgorodilaiseen Arseniin liittyneen ikonin merkityksen leviämistä Venäjällä. Arseni kanonisoitiin vasta 1500-luvulla. Varhaisimmat tiedot pyhittäjä Arsenin ikonin kunnioittamisesta ajoittuvat 1500-luvun ensimmäiselle kolmannekselle. Kunnioittamisen merkiksi luostarissa valmistettiin Konevitsan Jumalanäitiä esittävä koruommeltu liina (65 × 78 cm), joka täydensi ikonia joiltain osin uusilla yksityiskohdilla.
Vuonna 1794 Venäjän kirkko määräsi ikonin juhlapäiväksi 10. heinäkuuta.
Uuden Valamon ikoni

Suomessa Heinävedellä olevan tiettävästi vanhimman Konevitsan Jumalanäidin ikonin kopion valmistusaika sijoittuu 1400-luvun lopulle tai 1500-luvulle. Tämä ikoni poikkeaa alkuperäisestä myös siinä, että ikoni on maalattu molemmilta puolilta, kun taas alkuperäinen oli maalattu vain toiselta puoleltaan.
Nykyisen Suomen alueelle ikoni tuotiin Konevitsan luostarin munkkien paetessa sotaa vuonna 1940. Evakkomatkalle joutunut ikoni vietiin nykyiseen sijoituspaikkaansa Uuteen Valamoon vuonna 1956. Sitä ennen se oli Keiteleellä sijainneessa luostarissa, jossa ikonin katsotaan edesauttaneen luostaria tulipalolta suojenneessa ihmeessä vuonna 1953.
Professori Aune Jääskinen on kirjoittanut ikonista väitöskirjan, jossa hän seikkaperäisesti selvittää ikonin alkuperää ja historiaa. Iän määritys on aiheuttanut kiistelyä tutkijoiden ja luostarien välillä, mutta viimeaikaiset tarkat tieteelliset tutkimukset tukevat professori Jääskisen ja tutkijoiden näkemyksiä Suomessa olevan ikonin iästä.
Konevitsan Jumalanäidin ikoni ja sen kääntöpuolella oleva toinen ikoni, ns. Käsittätehty Kristus (Mandylion), konservoitiin alkuperäiseen ulkoasuunsa vuosina 1969–1970 Neuvostoliitossa Moskovassa. Ikonin riisa eli suojana oleva jalometallinen vaippa on irrotettu ikonista ja se sijaitsee Kuopiossa Suomen ortodoksisessa kirkkomuseossa.
Konevitsan Jumalanäidin ikoni teki harvinaislaatuisen vierailun vuonna 2006 Venäjälle, jolloin se kävi Valamon luostarin johtajan, igumeni Sergein mukana muun muassa Pietarissa ja alkuperäisellä paikallaan Konevitsan luostarissa.