stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
General Motorsin raitiotiesalaliitto
Historia > National City Lines, Pacific City Lines ja American City Lines

1930-luvun alussa General Motorsin omistama Yellow Coach Manufacturing Company alkoi suostutella pienten kaupunkien raitioteiden liikennöitsijöitä siirtymään linja-autoliikennöintiin suurempien tuottojen toivossa, mutta liikennöitsijät suhtautuivat ehdotuksiin torjuen. Yritysten toimintaa haittasi edelleen 1930-luvun lama. Vuonna 1932 Yellow Coach Manufacturing Company päätti, että yhtiö alkaisi itse rahoittaa raitiovaunujen korvaamista linja-autoilla. Siksi se  perusti holdingyhtiön, United Cities Motor Transitin (myöhemmin National City Lines), joka alkoi investoida pienten kaupunkien joukkoliikenteeseen.
National City Lines perustettiin vuonna 1936 tarkoituksenaan vallata kaupunkien julkinen liikenne linja-autoliikenteelle. Vuodenvaihteessa 1937–1938 perustettiin tytäryhtiö Pacific City Lines, jonka piti vallata länsirannikon kaupunkien julkinen liikenne. Lisäksi vuonna 1943 perustettiin American City Lines, jonka tavoitteena oli valloittaa tilaa maan suurimpien metropolialueiden julkisessa liikenteessä. American City Lines yhdistyi National City Linesin kanssa vuonna 1946.
1930-luvun loppupuolella National City Lines huomasi, että sen pääoma oli rajallinen eikä se pystyisi hankkimaan raitiotieyhtiöistä niin suurta osaa, että yritysostoilla olisi taloudellista merkitystä. Siksi se alkoi tehdä yhteistyötä sellaisten yritysten kanssa, joiden tuotteita se käytti, kuten autonvalmistaja General Motorsin sekä rengasvalmistaja Firestonen kanssa. Lisäksi se pyysi rahoitusta öljy-yhtiö Phillipsiltä, ja Pacific City Lines anoi puolestaan hankintapääomaa General Motorsilta, Standard Oil of Californialta sekä Mack Trucksilta. Lopulta jokainen näistä yrityksistä teki National City Linesin kanssa sopimuksen, että National City Lines käyttäisi ainoastaan niiden tuotteita.
Historia > Liikenneyhtiöiden ostot

National City Lines osti kumppaniensa kanssa 62 liikennöintiyritystä ja lopetti raitiotieliikenteen 23 kaupungissa. Lisäksi se lopetti raitiotiet ainakin osittain muun muassa Baltimoressa, Los Angelesissa, Philadelphiassa, Oaklandissa ja St. Louisissa. Arvioiden mukaan General Motors osallistui yli 100 raitiotieverkoston lakkauttamiseen 45 kaupungissa.
Historia > Syytteiden nosto ja tuomio

Vuonna 1946 raideliikenteen harrastaja E. Jay Quinby julkaisi raportin, jossa hän paljasti National City Linesin omistajasuhteet ja liitti sen emoyhtiöihinsä Firestone Tiresiin, General Motorsiin, Phillipsiin, Standard Oil of Californiaan sekä Mack Truckiin. Lisäksi Quimby paljasti sen, kuinka raitioteitä lakkautettiin ja korvattiin General Motorsin linja-autoilla. Quimby huomasi jo tuolloin raitioteiden olevan vähäpäästöisempiä. Raportti herätti viranomaisten mielenkiinnon, ja National City Linesin taustoja alettiin tutkia tarkemmin.
Lopputulos oli, että yhdeksän yritystä sekä seitsemän yksityishenkilöä tuomittiin monopolitoiminnasta 9. huhtikuuta 1947. Oikeus langetti General Motorsille 5 000 dollarin sakon sekä tuomitsi yhtiön talousjohtaja H. C. Grossmanin maksamaan symbolisen yhden dollarin sakon.
General Motorsin rooli raitioteiden hävittämisessä

General Motors toi markkinoille linja-autojen monokokin vuonna 1931, dieselbussit 1936 ja viidenkymmenen hengen linja-auton 1948. Linja-autojen tultua markkinoille niitä kannatti käyttää kevyesti liikennöidyillä reiteillä, koska niiden käyttökustannukset tulivat edullisemmiksi kuin raitiovaunuilla. Tuohon aikaan oltiin kuitenkin yhtä mieltä siitä, että raitiovaunut olivat parempia raskaasti liikennöidyillä linjoilla.
1920-luvulla joukkoliikenteen matkustajamäärät vähenivät autoistumisen myötä muuten paitsi ruuhka-aikoina. Kun yhä useammat linjat muuttuivat kevyesti liikennöidyiksi, linja-autojen käyttö oli taloudellisempaa. Lisäksi toisen maailmansodan jälkeen moni raitiotie oli peruskorjauksen tarpeessa, mutta taloustilanne oli heikko ja lyhyellä aikavälillä raitiotien korvaaminen linja-autolla tuli edullisemmaksi. Raitioteitä lakkautettiin muissakin maissa samaan aikaan, kun General Motors oli mukana monopolissa Yhdysvalloissa.
Raitiovaunu Alameda Streetillä Los Angelesissa vuonna 1918
Raitiotien lakkauttamisen jälkeen Los Angelesiin rakennettiin mittava tieverkosto.
Gross Barmen

| Gross Barmen Groß Barmen, Otjikango (otjiherero) |
| --- | --- |
 Gross Barmen
 Koordinaatit: 22°06′39″S, 16°44′43″E 
Valtio:   Namibia
Alue:  Otjozondjupan alue
Aikavyöhyke:  UTC+1
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tie nro D1972 lähellä Gross Barmenia
Ulkoilma-altaita Gross Barmenissa
Gross Barmen (saksaksi: Groß Barmen) on historiallinen asuinpaikka ja kylpyläpaikka Swakop-joen varrella keskisessä Namibiassa luoteeseen Windhoekista. Se sijaitsee alueellisen tien 1972 varrella 25 km Okahandjasta lounaaseen Otjozondjupan alueella. Koska se sijaitsee Windhoekin lähistöllä, se on suosittu viikonloppukohde pääkaupungin asukkaille.
Kuumat lähteet

Gross Barmenin turistikeskus rakennettiin vuonna 1977. Kuumien lähteiden vesi nousee 2 500 metrin syvyydestä. Maan pinnalle saapuessaan sen lämpötila on 65 °C, ja se jäähdytetään 40 °C lämpötilaan altaita varten.
Gross Barmenia hallinnoi Namibia Wildlife Resorts (NWR), eli yhtiö, joka vastaa Namibian kansallispuistoissa olevista turistikohteista. Kuumavesialtaiden lisäksi paikalla on huoltoasema, ravintola sekä majoituslaitos vuoteen 2010 saakka, mutta viimemainittu tuotti NWR:lle huomattavia tappioita. Sitä jälleenrakennettiin ja sen oli määrä avautua uudelleen vuonna 2013.
Kirjallisuus

W. J. De Kock: Suid-Afrikaanse biografiese woordeboek, part I.  Pretoria:  Nasionale Raad vir Sosiale Navorsing, Departement van Hoër Onderwys (National Network for Social Research, Department of Higher Education), 1968.  (afrikaansiksi)
Namibiana.de namibiana.de. Viitattu 18.4.2016.
Eugen Mansfeld: The Autobiography of Eugen Mansfeld: A Settler's Life in Colonial Namibia.  London:  Jeppestown Press, 2017.  ISBN 978-0-9570837-5-2.  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Heinrich Vedder: Das alte Südwestafrika. Südwestafrikas Geschichte bis zum Tode Mahareros 1890.  Windhoek:  Namibia Scientific Society, 1997.  ISBN 0-949995-33-9.  (saksaksi)
Gustaf Hellström

| Gustaf Hellström |
| --- | --- |
 Gustaf Hellström
Henkilötiedot
Syntynyt: 1882 Kristianstad, Ruotsi
Kuollut: 1953 (70–71 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Muuta tietoa
 Ruotsin akatemian jäsen 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Gustaf Hellström (1882 Kristianstad, Ruotsi – 1953 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija, koulutukseltaan filosofian kandidaatti.
Hellström oli vuosina 1907–1935 useissa maissa Dagens Nyheterin ulkomaankirjeenvaihtaja ja sen jälkeen vuodesta 1936 lehden kirjallisuuskriikko. Hän oli Ruotsin akatemian jäsen vuodesta 1942.
Hellström kuvasi ruotsalaista elämää 1900-luvun alussa. Novelleissaan kokoelmassa Kuskar (1910) hän ennakoi työläiskirjallisuutta. Merkittävimpinä kuitenkin pidetään kolmea romaania Nyörinpunojan perhe, Poliisimestari ja Storm över Tjurö. Hän kirjoitti myös useita omaelämäkerrallisia romaaneja.
Suomennetut teokset

Nyörinpunojan perhe (Snörmakare Lekholm får en idé, 1927), suom. Emerik Olsoni, runot Toivo Lyy, Helsinki: Otava 1945. Sarja: Länsimaisia romaaneja 9
Poliisimestari (Carl Heribert Malmros, 1931), suom. Kaarlo Nieminen, Helsinki: Otava 1941, Sarja: Nykyajan menestysromaaneja 6
Rakkautta ja politiikkaa (Kärlek och politik, 1942), suom. Elvi Itkonen, Helsinki: Otava 1948
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gustaf Hellström Wikimedia Commonsissa
Harun ja tarinoiden meri

| Harun ja tarinoiden meri> Haroun and the Sea of Stories |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Salman Rushdie
Kieli:  englanti
Genre:  romaani
Kustantaja:  Granta
Julkaistu:  1990
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  224
ISBN:  978-0-14-014223-5
Suomennos
Suomentaja:  Arto Häilä
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1991
Ulkoasu:  sidottu
ISBN:  951-0-17193-X

Seuraava:  Luka ja Elämän tuli
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Harun ja tarinoiden meri (engl. Haroun and the Sea of Stories) on Salman Rushdien vuonna 1990 ilmestynyt romaani.
Gobra

| Gobra> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1985–
Tyylilaji:  hard rock, heavy metal
Kotipaikka:  Vihanti, Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Reno, rummut   Tony, basso, laulu   Aze, kitara, taustalaulu  
Entiset jäsenet:  EHT, kitara, taustalaulu (–1996)  Abso, kitara (1989)  Samick, kitara, taustalaulu (1996-1997)  Ramiz, kitara, taustalaulu (1997–2003, 2006)  Angry A., kitara, taustalaulu (2004)  Mutu, kitara, taustalaulu (2005)  Uki, kitara, taustalaulu (1985-2003,2008-2009)  Maze, kitara, taustalaulu (2004-2010) 
Levy-yhtiö:  Flimsy Haze Records, 1990–  
Aiheesta muualla
www.gobra.net
Infobox OKNimi-testi OK: 
Gobra on suomalainen 1980-luvulla perustettu rockyhtye.
Historia

Gobra perustettiin 1980-luvun alussa Vihannissa. Alkuaikoina yhtye tunnettiin nimellä Flimsy Haze, mutta koska nimi oli vaikea suomalaiselle medialle ja keikkajärjestäjille, yhtyeen nimeksi vaihdettiin Gobra ensimmäisen singlejulkaisun yhteydessä vuonna 1985 (The Tryout). Tosin tämäkin nimi osoittautui vaikeaksi medialle, koska Neuvostoliiton presidenttinä oli tuolloin Mihail Gorbatšov, joka tunnettiin lempinimellä ”Gorba”. Gobran melodiseen heavy-tyyliin kuuluu olennaisesti kahden kitaran stemmat ja kertosäkeitten harmoniat.
Despair EP:n Janis Joplin -coverkappaleella ”Move Over” Gobra pääsi vuonna 1988 televisioon MTV3:n Levyraati-ohjelmaan ja ”Leave Me, Baby” -kappaleella RockStop!-ohjelmaan vuonna 1989. Kokkola TV:llä tehtyä videota esitettiin myös MTV Europen taivaskanavilla. Gobra julkaisi singlet ”Behind The Deadzone” (1989) ja ”Shadow Of Sadness” (1990) ja ensimmäisen LP-levyn The First At Last (1990) omalle Flimsy Haze -levymerkille. Ensimmäisen CD:n True Tale yhtye julkaisi 1992. Tämä teema-albumi äänitettiin 8-raitatekniikalla eri paikoissa Raahessa ja Vihannissa. Äänittäjänä ja miksaajana toimi Juha Matinheikki. Seuraava albumi The Third ilmestyi vuonna 1999. Se äänitettiin ja miksattiin Raahessa BRR-studiolla vuonna 1996 toisena kitaristina Samick. 2000-luvulla yhtye keikkaili edelleen, ja kitaristivaihdokset värittivät toimintaa.
Vuoden 2006 lopulla yhtye teki live-demon BRR-studiolla ja aloitti vuonna 2007 uuden albumin äänitykset kitaristeina Ramiz ja Maze. Ramiz vetäytyi keikkailusta vuonna 2007 terveydellisten ongelmien takia, mutta oli mukana aktiivisesti levyn teossa koko ajan. Yhtyeen perustajajäsen Uki palasi miehistöön, ja uuden levyn materiaalia esitettiin keikoilla. From Dawn To Storm julkaistiin vuoden 2009 alussa.
Jäsenet > Nykyiset

Reno – rummut
Aze – kitarat ja taustalaulu
Tony – laulu ja basso
Jäsenet > Entiset

Uki – kitarat ja taustalaulu (1985–2004, 2008–2009)
EHT – kitarat ja taustalaulu (1982–1995)
Abso – kitarat (1989)
Samick – kitarat ja taustalaulu (1996)
Ramiz – kitarat ja taustalaulu (1997–2003,2006)
Angry A. – kitarat ja taustalaulu (2004)
Mutu – kitarat ja taustalaulu (2005)
Maze – kitarat ja taustalaulu (2011)
Julkaisut > Singlet

The Tryout (1985)
Behind The Deadzone (1989)
Shadow of Sadness (1990)
Castaways In Time cd-single (1992)
From Dusk to Dawn (2023)
Julkaisut > EP

Despair (1987)
Julkaisut > Albumit

The First At Last (1990)
True Tale (1992)
The Third (1999)
From Dawn To Storm (2009)
Calm Under Ice (2012)
From Dreams To Nightmares (2023)
Aiheesta muualla

Gobran virallinen sivusto
Virallinen Gobra MySpace sivu
Encyclopaedia Metallum - Gobra
Spirit Of Metal - Gobra (français)
Finnmusic.net - database of finnish music - songs and recordings of Gobra
HMAS Ararat (PB 89)

| HMAS Ararat |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Austal Ships
Palveluskäyttöön:  10. marraskuuta 2006
Poistui palveluskäytöstä:  2. heinäkuuta 2022
Tekniset tiedot
Uppouma:  330,7 t
Pituus:  56,8 m
Leveys:  9,7 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  2 × MTU 4000 16V -dieselmoottoria, 6 225 hv
Nopeus:  25 solmua
Miehistöä:  21
Aseistus
Aseistus:  1 × 25 mm Rafael M242 Bushmaster -tykki 2 × 12,7 mm konekivääriä
HMAS Ararat (viirinumero P89) on Australian laivaston Armidale-luokan partioalus.
Valmistus

Australian puolustusministeriö tilasi luokan alukset 17. joulukuuta 2003 Defence Maritime Services Pty Limitediltä, ja niiden valmistuksesta vastasi Austal Shipsin Hendersonin telakka lähellä Fremantlea Länsi-Australiassa. Sopimukseen kuului 12 aluksen suunnittelu, valmistus sekä 15 vuoden ylläpito, josta maksettiin 553 dollaria. Araratista tehtiin virallinen tarjous 27. kesäkuuta 2006. Se kastettiin 6. toukokuuta 2006 kumminaan ensimmäisen Araratin päällikön, komentajakapteeni Norman Muzzellin tytär Jennifer O’Malley. Alus otettiin palvelukseen 10. marraskuuta 2006.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 2. heinäkuuta 2022.
Aiheesta muualla

Naval-technology.com – Armidale-luokka (englanniksi)
Harun El Pullah

Harun El Pullah (ransk. Haroun El Poussah) on yksi René Goscinnyn ja Jean Tabaryn Ahmed Ahne -sarjakuvan päähenkilöistä. Hän on Bagdadin kalifi, jonka paikalle suurvisiiri Ahmed Ahne yrittää monin keinoin päästä. Yleensä juonet epäonnistuvat tai kääntyvät suurvisiiriä ja tämän palvelijaa Saunabadia itseään vastaan.
Harun El Pullah on sarjakuvassa kuvattu lempeäksi, pyöreäksi ja yksinkertaiseksi hallitsijaksi. Hän puhuttelee suurvisiiriään "kunnon Ahmed Ahneeksi" eikä ole edes tietoinen tämän juonista kalifia vastaan. El Pullah onkin useaan otteeseen todennut, kuinka "Ahmed ajattelee sitten kaikkea" tai "tahtoo vain hänen parastaan". Kalifi kuvataan yleensä kansan keskuudessa erittäin suosituksi.
Harun El Pullah on alun perin väännös historiallisen kalifi Harun al-Rashidin nimestä. El Pullah on ainoastaan suomenkielisissä Ahmed Ahne -sarjoissa käytetty käännös, ja esimerkiksi ranskassa ja englannissa hänet tunnetaan yleensä "Haroun El Poussahina". Poussah on ranskankielinen sana, jolla tarkoitetaan lihavaa miestä, jollaiseksi kalifi juuri on kuvattu.
Sarjakuvassa Harun El Pullahin mielihuveja ovat lähinnä syöminen, nukkuminen ja laiskottelu.
Harlow Millin rautatieasema

Harlow Millin rautatieasema on rautatieasema Harlow’n kaupungin itäosassa Essexissä. Se sijaitsee West Anglian pääradalla. Asemalle liikennöi Abellio Greater Anglia.
Asema avattiin 9. elokuuta 1841 nimellä Harlow. Kun Harlow’n uusi keskusta rakennettiin vanhan Harlow’n kylän viereen ja vanha kylä nimettiin Old Harlow’ksi, asema sai 13. kesäkuuta 1960 nimen Harlow Mill. Sitä käytti 202 062 matkustajaa kaudella 2014–2015.
Käännös suomeksi
Harumi Kōhara

Harumi Kōhara (jap. 鴻原 春美; s. 24. kesäkuuta 1965) on japanilainen entinen sulkapalloilija.
Kōhara pääsi MM-kisoissa 1989 kaksinpelissä kolmannelle kierrokselle saakka, mutta hävisi ensimmäisen ottelunsa nelin- ja sekanelinpelissä. Vuoden 1991 kisoissa hän putosi kaksinpelissä toisen ottelunsa jälkeen. Kōhara putosi Barcelonan olympialaisissa 1992 toisella kierroksessa sekä kaksinpelissä että nelinpelissä, jossa hänen parinsa oli Hisako Mizui.
Harlow Townin rautatieasema

Harlow Townin rautatieasema on Greater Anglian ylläpitämä rautatieasema Harlow’n kaupungissa Essexissä Englannissa. Asemalta on liikennettä Lontoon Cityyn Liverpool Streetin rautatieasemalle ja vastakkaiseen suuntaan Stanstedin lentoasemalle ja Cambridgeen. Lisäksi junia kulkee Stratfordiin. Kaikkia junavuoroja liikennöi Greater Anglia. Osa vuoroista liikennöidään Stansted Express -nimikkeellä.
Asema avattiin 9. elokuuta 1841 nimellä Burnt Mill and Netteswell. Nimi lyheni muotoon Burnt Mill tammikuussa 1843. Nykyisen nimensä asema sai 13. kesäkuuta 1960 perusteellisen uudelleenrakennuksen jälkeen.
Harlow – seksityttö

| Harlow – seksityttö> Harlow |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Gordon M. Douglas
Käsikirjoittaja:  John Michael Hayes
Tuottaja:  Joseph E. Levine
Säveltäjä:  Neal Hefti
Kuvaaja:  Joseph Ruttenberg
Leikkaaja:   Frank Bracht  Archie Marshek 
Lavastaja:  James W. Payne
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Films
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1965
Kesto:  125 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harlow – seksityttö (engl. Harlow) on vuonna 1965 kuvattu draamaelokuva, joka kertoo näyttelijä Jean Harlow’n elämästä. Elokuvan pääosia esittävät Carroll Baker, Red Buttons, Raf Vallone, Angela Lansbury, Peter Lawford, Mike Connors, Martin Balsam, Leslie Nielsen, Mary Murphy, Hanna Landy, Peter Hansen, Kipp Hamilton ja Peter Leeds. Elokuvan on ohjannut Gordon M. Douglas.
Aiheesta muualla

Harlow – seksityttö Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Harlow – seksityttö AllMoviessa. (englanniksi)
Harlow – seksityttö Elonet.
HMAS Bataan

| HMAS Bataan |
| --- | --- |
 HMAS Bataan

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cockatoo Docks and Engineering Company, Sydney
Kölinlasku:  18. helmikuuta 1942
Laskettu vesille:  15. tammikuuta 1944
Palveluskäyttöön:  18. toukokuuta 1945
Poistui palveluskäytöstä:  18. lokakuuta 1954
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 2. toukokuuta 1958
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 970 t (standardi) 2 700 t (max)
Pituus:  115 m
Leveys:  11,1 m
Syväys:  2,7 m
Koneteho:  44 000 hv
Nopeus:  36 solmua (67 km/h)
Miehistöä:  250
Aseistus
Aseistus:  8 × QF 4,7″ Mk XII -tykkiä kaksiputkisina CP Mk XIX -asennuksina 2 × 4″ HA -ilmatorjuntatykkiä 6 × 40 mm ilmatorjuntatykkiä 4 × QF 2 naulan ilmatorjuntatykkiä neliputkisena Mk VII -asennuksena 4 × 21″ (533 mm) torpedoputkea 1 × kolmiputkinen SQUID-sukellusveneentorjuntaheitin
HMAS Bataan (viirinumerot I91, D9 ja D191) oli Australian laivaston vuonna 1945 palvelukseen otettu Tribal-luokan hävittäjä Korean sodassa.
Valmistus

Australian laivasto tilasi 20. joulukuuta 1939 aluksen Cockatoo Docks and Engineering Companyltä Sydneystä Australiasta, missä köli laskettiin 30. joulukuuta 1940 nimellä HMAS Kurnai. Alus laskettiin vesille 15. tammikuuta 1944 nimellä HMAS Bataan, mikä oli kunnianosoitus Yhdysvaltain armeijan kenraali Douglas MacArthurin uhrautuvalle Filippiinien puolustustaistelulle. Alus valmistui vuotta myöhemmin 25. toukokuuta, jolloin se oli viimeinen kolmesta Australian laivastolle tilatuista kolmesta Tribal-luokan hävittäjästä. Alus oli samalla ainoa luokkansa aluksista, jota ei nimetty jonkin heimon mukaan.
Palvelus

Kesäkuussa alus liitettiin Japanin pääsaarten edustalle Kansainyhteisön aluksista koottuun Yhdysvaltain 3. laivaston TF37:ään. Alus saatiin varustettua heinäkuussa, minkä jälkeen se aloitti matkansa Subic Bayhin HMAS Warramungan kanssa liittyäkseen TF74:ään ennen siirtymistään 3. laivastoon Japanin emäsaarten edustalle. Alukset saapuivat 26. heinäkuuta Subic Bayhin.
Alus lähti Japanin antauduttua Yhdysvaltain alusten mukana Japaniin poiketen matkalla Okinawalla. Se liittyi syyskuussa Sagaminlahdella Britannian ja Kansainyhteisön aluksista koottuun Token Forceen. Alus oli 2. syyskuuta Tokionlahdella Japanin virallisesti antautuessa.
Alus viipyi Japanissa evakuoiden liittoutuneiden sotavankeja sekä Japanin internoimia siviilejä. Vapauduttuaan tehtävästä alus palasi Sydneyyn aloittaen normaalin rauhanaikaisen laivastopalveluksen, kunnes se määrättiin elokuussa 1950 Yhdistyneiden kansakuntien alaisuuteen Korean rannikolle koottuun laivasto-osastoon. YK:n alaisuudessa alus osallistui Korean sotaan tehden kaksi palvelusrupeamaa Korean rannikolla.
Alus palveli marraskuuhun 1954, jolloin se poistettiin palveluksesta odottamaan siirtoa telakalle. Kuitenkin vuonna 1957 suunniteltu muutostyö peruutettiin. Alus myytiin seuraavana vuonna romutettavaksi T. Carr and Companylle Sydneyyn.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMAS Bataan Wikimedia Commonsissa
Tribal-luokan hävittäjät
HMAS Australia (D84)

| HMAS Australia |
| --- | --- |
 HMAS Australia

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John Brown and Company, Clydebank
Kölinlasku:  26. elokuuta 1925
Laskettu vesille:  17. maaliskuuta 1927
Palveluskäyttöön:  24. huhtikuuta 1928
Poistui palveluskäytöstä:  31. elokuuta 1954
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 25. tammikuuta 1955
Tekniset tiedot
Uppouma:  10 010 t (standardi) 13 670 t (kuormattu)
Pituus:  190 m
Leveys:  20,8 m
Syväys:  4,9 m
Koneteho:  80 000 shp
Nopeus:  31,5 solmua
Miehistöä:  679 84 (sodan aikana)
Aseistus
Aseistus:  8 × BL 8″ (203 mm) Mk VIII -tykkiä kaksoistykkitorneissa 4 × QF 4″ (102 mm) Mk V -ilmatorjuntatykkiä yksiputkisina asennuksina 2 × neliputkista 2 naulan ilmatorjuntatykkiä 4 × 3 naulan tykkiä 8 × 21″ (533 mm) torpedoputkea
HMAS Australia (viirinumero D84) oli Australian kuninkaallisen laivaston Kent-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Clydebankista John Brown and Companyltä, missä köli laskettiin 26. elokuuta 1925 telakkanumerolla 512. Alus laskettiin vesille 17. maaliskuuta 1927 ja otettiin palvelukseen 24. huhtikuuta 1928.
Palvelus

Australia saapui 23. lokakuuta 1928 ensimmäisen kerran Sydneyyn Australiaan, jonka aluevesillä se vietti kuusi seuraavaa vuotta. Alus lähti 10. joulukuuta 1934 Britteinsaarille korvaamaan HMS Sussexin, joka saapuisi Australian aluevesille. Alus palasi kotimaahansa vasta 11. elokuuta 1936, jolloin sille oli asennettu katapultti sekä muut lentokoneen tarvitsemat tilat. Alus oli Australian aluevesillä, kunnes se poistettiin palveluksesta 24. huhtikuuta reserviin modernisoinnin ajaksi.
Alukselle asennettiin telakoinnin aikana neljän tuuman panssarivyö suojaamaan konehuoneita sekä viestijärjestelmiä. Aluksen ilmatorjuntaa vahvennettiin korvaamalla yksiputkinen nelituumainen kaksiputkisella. Samalla tykki asennettiin hieman alemmaksi. Lisäksi asennettiin ilmatorjunnan HACS-etäisyysmittari ja kaksi puolituumaista konekivääriä, jotka korvattiin vuonna 1942 seitsemällä 20 millimetrin ilmatorjuntatykillä. Aluksen katapultti korvattiin uudemmalla ja lentokoneiden lukumäärä nousi kolmeen, mutta koneille ei tehty varsinaista hangaaria.
Alus palasi 28. elokuuta 1939 palvelukseen saattuetehtäviin Australian, Kapkaupungin ja Freetownin välisille reiteille heinäkuuhun 1940. Alus oli tämän jälkeen Norjan rannikolla ja osallistui syyskuussa Dakariin tehtyyn epäonnistuneeseen hyökkäykseen, jossa sen tykistö vaurioitti Vichyn Ranskan laivaston contre-torpilleuria L’Audacieux’tä pahoin, ja se itse vaurioitui pahoin risteilijöiden Georges Leyguesin ja Montcalmin tulituksessa.
Maaliskuussa 1941 alus palasi Australiaan valvomaan Intian valtamerta. Myöhemmin alus oli ANZAC-laivueen lippulaivana, missä tehtävässä se siirrettiin helmikuussa 1942 Noumeaan. Huhtikuussa ANZAC-laivue nimettiin Task Force 44:ksi ja toukokuussa siitä tehtiin osa Task Force 17:ää. Alus osallistui Korallimeren ja Guadalcanalin taisteluihin sekä marraskuusta 1943 syyskuuhun 1944 japanilaisten miehittämille saarille tehtyjen maihinnousujen tulitukitehtäviin.
Alus vaurioitui pahoin 21. lokakuuta 1944 kamikazen osuttua siihen, ja se oli palveluskelvoton 5. tammikuuta 1945 saakka, jolloin alus osallistui Luzonin maihinnousuun. Alus vaurioitui maihinnousun aikana 5., 6., 8. ja 9. tammikuuta tehdyissä kamikaze-iskuissa, minkä seurauksena se joutui palaamaan Sydneyyn. Alus korjattiin osittain Australiassa ja viimeisteltiin Britteinsaarilla, jossa se oli sodan päättymiseen saakka.
Australia oli seuraavat viisi vuotta koululaivana, kunnes se poistettiin palveluksesta 31. elokuuta 1954. Alus myytiin romutettavaksi 25. tammikuuta 1955, ja se lähti 26. maaliskuuta Sydneystä hinattuna Britteinsaarille T. W. Wardille romutettavaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMAS Australia (D84) Wikimedia Commonsissa
County-luokan risteilijät
Harlow Shapley

Harlow Shapley
Harlow Shapley (1885–1972) oli yhdysvaltalainen tähtitieteilijä. Hän käytti kefeidejä pallomaisten joukkojen etäisyyksien laskemiseen ja osoitti, että Linnunrata on paljon aiemmin kuviteltua suurempi ja että Aurinko on kaukana sen keskustasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harlow Shapley Wikimedia Commonsissa
Merkinnän syy: Tieteilijä