stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Turve
Ilmastonmuutos

Turvemaan sitoma hiilimäärä on kaksinkertainen verrattuna kaikkiin maailman metsien biomassaan. Turvemaa sitoo hiiltä keskimäärin 10 kertaa enemmän hehtaaria kohti kuin mikään muu ekosysteemi. Aasian trooppisissa metsissä turvemaat voivat sitoa 30-kertaisesti hiiltä verrattuna tavallisen sademetsän kasvuston hiilimäärään. Turvemaiden raivaus, kuivaus ja metsäpalot vapauttavat yli 3 000 miljoonaa tonnia hiilidioksidia vuosittain. Se vastaa kymmentä prosenttia maailman fossiilisten polttoaineiden päästöistä. Turve sisältää 65 prosenttia maailman eloperäisestä hiilestä. Soissa ja kosteikoissa on 450 miljardia tonnia hiiltä. YK:n ympäristöohjelma UNEP:n mukaan turvemaat ovat maailman tärkein hiilivarasto ja niiden suojelu ja muokattujen turvemaiden palauttaminen ovat kiireellisiä polttavia kysymyksiä. Ojitettuna ja kuivauksessa tilanne muuttuu päinvastaiseksi. Ojitetussa tai kuivattavassa  suossa hiilidioksidi vapautuu. Maailman kuivattavien (ojitettujen) turvemaiden hiilidioksidipäästöt ovat 800 miljoonaa tonnia vuodessa, josta 9 % Euroopassa ja 66 % Aasiassa. Ennusteiden mukaan Kaakkois-Aasian osuus kasvaa 500 miljoonasta tonnista (2007) 900 miljoonaan tonniin vuonna 2030. Tonni palmuöljyä voi vapauttaa 20 tonnia CO2:a turpeen hajoamisen kautta. Lisäksi on huomioitava öljyn tuotannosta ja turpeen tulipaloista syntyvät CO2-päästöt. Hollannin palmuöljyn tuonti vuonna 2005 oli 400 000 tonnia, mikä todellisuudessa lisäsi Hollannin kasvihuonepäästöjä toisin kuin maan tavoitteena oli. Uuden tutkimuksen mukaan turvemaan keskimääräinen vuosiemissio on 2 000 miljoonaa tonnia CO2 (600 Mt hajoaminen ja 1 400 Mt turvepalot). Tämä päästö ylittää Venäjän ja Intian hiilidioksidipäästöt ja on kolminkertainen Saksan päästöihin verrattuna. Indonesia on maailman kolmanneksi suurin hiilidioksidin tuottaja. Indonesian turvesoista vapautuu 6,5-kertainen CO2-määrä verrattuna fossiilisten polttoaineiden vapauttamaan määrään.
Roudassa olevat turvesuot ovat toistaiseksi olleet hiilinielu. Siperiassa on 600 000 km2 ikiroutaiset turvesuot. Länsi-Siperia on lämmennyt noin 3 °C sadassa vuodessa, ja se on siten maailman nopeimmin lämpeneviä seutuja. Jos turvesuot sulavat, niistä vapautuu merkittäviä määriä metaania ja hiilidioksidia.
Kioton sopimus ei huomioi turvemaista vapautuvaa hiilidioksidia ja metaania, vaikka ne ovat valtava ilmastonlämpenemisen aiheuttaja.
Asiantuntijakokouksen mukaan turvemaiden suojelu ja muokattujen soiden palauttaminen voi olla sata kertaa taloudellisesti tehokkaampaa kuin muut hiilipäästöjen vähennystoimenpiteet. UNEP ja Kansainvälinen soidensuojelujärjestö IMCG ovatkin vedonneet maailman kansoihin, hallituksiin ja yksilöihin turvesoiden suojelun puolesta. UNEPin mukaan turvesoiden palot, kuivatus ja hyväksikäyttö ovat aikapommi, joista maahan sitoutunutta hiiltä vapautuu ilmakehään valtavat määrät. Turvesoiden muutokset voivat mitätöidä ehkäisytoimet. Erityisesti turvesuot ovat vaarassa Kaakkois-Aasiassa. Muita merkittäviä vaara-alueita ovat Pohjois-Eurooppa, Venäjä ja Pohjois-Amerikka.
Turpeen käyttö

| Polttoaine | (g CO2 / kWh) |
| --- | --- |
Maakaasu: 15,3
Nestekaasut: 18,1
Lentopetroli: 20,3
Moottoribensiinit: 20,3
Dieselöljy: 20,4
Kevyt polttoöljy: 20,6
Raskas polttoöljy: 21,9
Kivihiili: 26,3
Jyrsinturve: 29,4
Koksi: 30,0
Puutähde: 30,4
Mustalipeä: 30,4
Turpeella on monia käyttötapoja. Suurimpia käyttökohteita ovat energiantuotanto ja maatalous, missä turvetta käytetään eläinten kuivikkeena. Lisäksi sitä käytetään muun muassa kasvualustana ja perinteisissä turvehoidoissa. Turvemailla on keskeinen merkitys virkistyskäytössä ulkoilussa, retkeilyssä, marjastuksessa ja metsästyksessäselvennä.
Turpeen käyttö > Turve polttoaineena

Fysikaalisia perusteita
Aurinko · Auringon säteily

Fotosynteesi · Kasvi · Biomassa
 Humifikaatio · Fossiloituminen
Palaminen
Fossiiliset polttoaineet
Kivihiili · Maakaasu ·
 Maaöljy:
(Bensiini · Diesel · Polttoöljy) 
· Turve
Biopolttoaineet
Bioetanoli · Biodiesel · Biokaasu · Puupelletti · Puupolttoaine · Puukaasu
Muita käsitteitä
Energiakasvi · Epätavanomainen öljy · Ydinpolttoaine
Turvetta käytetään polttoaineena voimalaitoksissa ja kiinteistöjen lämmityskattiloissa. Turvelaatu luokitellaan tuotantotavan perusteella joko jyrsin- tai palaturpeeksi. Jyrsinturvetta käytetään pääasiassa vain suurissa turvevoimalaitoksissa, ja palaturve on kiinteistöjen sekä pienten voimalaitosten polttoaine. Ennen voimalaitokseen kuljettamista polttoturvetta varastoidaan turvetuotantoalueilla suurissa kasoissa eli aumoissa.
Turpeen käyttö > Suomen turpeen energiamäärä

Suomen turvevarojen energiasisältö on noin 13 000 TWh. Turvevarojen energia vastaa 1 100 milj. öljytonnia. Suomen turvevarat ovat kaksinkertaiset Pohjanmeren tunnettuihin öljyvaroihin ja 2/3 Norjan tunnettuihin öljyvaroihin verrattuna. Suomen puuvarojen energiaan verrattuna turvevarat ovat lähes kymmenkertaiset ja puuston tilavuuteen verrattuna 35-kertaiset.
Turvetta on Suomessa käytetty vuosittain 25 miljoonaa kuutiota, josta 23 miljoonaa kuutiota energiantuotantoon. Maailman suurin yksinomaan lauhdesähköä tuottava turvevoimalaitos sijaitsee Haapavedellä. Muita isoja voimalaitoksia on muun muassa Oulussa ja Pietarsaaressa. Suomen ensimmäinen jyrsinturvetta käyttävä lämmitysvoimalaitos on 1972 Kuopioon perustettu Haapaniemi I. Turpeesta käytetään Suomessa 98–99 prosenttia teollisuudessa mukaan lukien energiantuotanto.
Turvetta käytetään pääasiassa CHP-voimaloissa eli sähkön ja lämmön yhteistuotannossa. Suomessa turpeen osuus energiantuotannosta on ollut noin 6–7 prosenttia eli maailman toiseksi korkein Irlannin noin 10 prosentin jälkeen. Tilastokeskuksen mukaan Suomen turpeen energiakäytön päästöt olivat 10,7 miljoonaa tonnia hiilidioksidia eli noin 17 % energiantuotannon päästöistä vuonna 2007. Wetlands International kuitenkin arvioi Suomen soidenkäytön hiilidioksidipäästöiksi 50 miljoonaa tonnia. Turpeen kansainvälinen kauppa ei ole merkittävää, sillä turpeen käyttö energiantuotantoon on kannattavaa vain paikallisesti.
Turpeen käyttö > Suomen turpeen energiamäärä > Irlannissa

Irlannin valtiollinen turve-energiayhtiö Bord na Móna aikoo luopua turpeen käytöstä sähköntuotannossa 2030 mennessä ja siirtyä uusiutuviin energianlähteisiin.
Turpeen käyttö > Suomen turpeen energiamäärä > Luokittelu

Turpeen polttoainekäytöstä ja sen luokittelusta on erimielisyyttä. Euroopan unioni ja Hallitustenvälinen ilmastonmuutospaneeli IPCC luokittelevat turpeen fossiiliseksi polttoaineeksi.
Suomessa turve nimettiin 2000-luvun alussa hitaasti uusiutuvaksi biomassapolttoaineeksi. Tähän määritelmään päätyi Kauppa- ja teollisuusministeriön vuonna 2000 julkaisema selvitys Turpeen asema Suomen kasvihuonekaasutaseissa. KTM:n julkaisun ovat laatineet KTM:n tilauksesta Patrick Crill (USA), Ken Hargreaves (UK) ja Atte Korhola (Helsingin yliopisto). Selvityksen johtopäätös oli, että turve tulisi luokitella hitaasti uusiutuvaksi biopolttoaineeksi.
Raportti on saanut osakseen voimakasta kritiikkiä sekä kotimaisilta että ulkomaisilta tutkijoilta.
Myös ympäristöjärjestöt vastustavat tiukasti turpeen käyttöä ja KTM:n ehdottamaa luokittelua. Järjestöt pitävät turpeen polttoainekäytöstä luopumista yhtenä Suomen ilmastopolitiikan suurimmista kysymyksistä.
Suomessa turve määriteltiin uusiutumattomaksi äänestyksessä eduskunnan suuressa valiokunnassa joulukuussa 2000. Äänestyksen tulos meni tasan 12–12, joten tulos ratkaistiin arvalla. Sen sijaan Ruotsissa ja Norjassa on päätetty turpeen olevan uusiutuva luonnonvara.
Suomessa Vanhasen II hallitus on kirjannut hallitusohjelmaansa toimivansa turpeen määrittelemiseksi hitaasti uusiutuvaksi energiaraaka-aineeksi noudattaen kuitenkin IPCC:n kantaaselvennä. Puolueista Suomen Keskusta ja Kristillisdemokraatit ottivat 2007 vaaleissa turpeen luokituksen muuttamisen uusiutuvaksi poliittisiksi tavoitteikseen.
EU-parlamentin ympäristövaliokunta torjui Suomen yritykset sisällyttää turve uusiutuvien energialähteiden listalle heinäkuun 2008 alussa.
Turpeen ulkoiset kustannukset energiana ovat Suomessa korkeammat kuin hiilen ja suurimmat kaikista energiamuodoista eli 2,3–5,1 senttiä/kWh. Ulkoiset kustannukset ovat ympäristöön ja ihmisten terveyteen aiheutuvat kustannukset
Turpeen käyttö > Suomen turpeen energiamäärä > Turvetuotanto

Turvetuotannolla tarkoitetaan turpeen ottamista maasta käyttöä varten. Tuotannossa suo raivataan kasvillisuudesta, ojitetaan ja muokataan tasaiseksi kentäksi kuivattamista varten. Säät ovat turvetuotannolle erittäin ratkaiseva tekijä. Onnistuakseen turpeen tuotanto vaatii riittävän pitkiä poutajaksoja, sillä turve kuivataan auringonpaisteen avulla. Kuivatuksen jälkeen turvetta voidaan kuoria turvekentän pinnasta. Suomessa turvetuotantoala eli turvetuotantoon käytetty pinta-ala oli vuonna 2005 noin 65 000 hehtaaria.
Valtaosa tästä on energiaturpeen korjuuta.
Marinin hallitus asetti tavoitteekseen puolittaa turpeen energiakäyttö vuoteen 2030 mennessä. Tämä tapahtui lähes tuplaamalla turpeesta kannettu vero, ja lisäksi hintoja korotti päästöoikeuksien hinnan nousu. Vuonna 2020 turpeella tuotettiin noin 15 prosenttia Suomen kaukolämmöstä. Lisäksi turvetuotannosta luopumista alettiin tukea ja turvekoneista alettiin maksaa romutuspalkkiota vuonna 2022.
Vaikka turpeen energiakäytön piti puolittua vuoteen 2030 mennessä, tavoite näytti toteutuvan jo ensimmäisenä vuonna.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bioenergia.fi: Jouko Arvola,Turpeen uudet jalostusmahdollisuudet, Pohjois-Pohjanmaan liitto 2015 ISBN 978-952-5731-42-2 (pdf)
Suoseura ry
International Peatland Society
Global Environment Centre, Peat material
UNEP
Korhonen, Riitta & Korpela, Leila & Sarkkola, Sakari (toim.): Suomi – Suomaa : soiden ja turpeen tutkimus sekä kestävä käyttö.  Helsinki:  Suoseura : Maahenki, 2008.  ISBN 978-952-5652-49-9
Suomalaista "kivihiiltä", Kansan kuvalehti, 21.11.1930, nro 47, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Energiantuotanto
Indonesiassa oli laajat turvepalot vuonna 1997.
Toppilan turvevoimala Oulussa (2006).
Suotraktori vetää perässään säiliötä, johon turvekentän pinnasta jyrsitty turve kerätään Kihniön Aitonevalla.
Orfenadriini

| --- | --- |

Orfenadriini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
(RS)-N,N-dimetyyli-2-[(2-metyylifenyyli)- fenyyli-metoksi]-etanamiini
Tunnisteet
CAS-numero: 83-98-7
ATC-koodi: M03BC01
PubChem CID: 4601
DrugBank: APRD00097
Kemialliset tiedot
Kaava: C18H23NO 
Moolimassa: 269,381 g/mol
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 90%
Proteiinisitoutuminen: 95%
Metabolia: Maksa
Puoliintumisaika: 13–20 tuntia
Ekskreetio: 60% virtsaan
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  B2(AU) C(US) 
Reseptiluokitus:  reseptivalmiste (FI)  POM (UK)  ?-only(US) 
Antotapa: suun kautta, lihaspistoksena, laskimoon (i.v.)
Dolan-yhdistelmälääke. Sisältää orfenadriinisitraattia ja parasetamolia.
Orfenadriini (joskus myös orfenadiini) on muun muassa lihasjäykkyyden, kivuliaiden lihasspasmien ja Parkinsonin taudin hoidossa käytettävä synteettinen, muskariinireseptoria salpaava antikolinergi. Parkinsonin taudin hoidossa käytettäviä saman ryhmän lääkeaineita ovat biperideeni ja bentsheksoli. Suomessa orfenadriinia myydään valmistenimellä Norflex sekä yhdistelmävalmisteena parasetamolin kanssa nimellä Norgesic.
Käyttö

Orfenadriinia käytetään eri syistä johtuvan lihasjäykkyyden, akuuttien kivuliaiden lihasspasmien, venähdysten, akuutin kierokaulan (torticollis), prolaboituneiden nikaman välilevyjen, fibrosiitin ja noidannuolen hoitoon sekä joskus suonenvetokohtauksen laukaisuun, levottomat jalat -oireyhtymään ja huimaukseen. Sillä voidaan hoitaa myös Parkinsonin tautia, vaikkakin levodopahoito on yleensä antikolinergejä tehokkaampaa. Orfenadriinin lääkemuodot ovat depottabletti ja injektioneste.
Vaikutusmekanismi ja metabolia

Orfenadriini on vaikutusmekanismiltaan muskariinireseptoria (eräs asetyylikoliinireseptorin alatyyppi) salpaava antikolinergi, joka pääsee keskushermostoon lipidiliukoisuutensa vuoksi. Tableteissa ja injektionesteessä se on yleensä sitraattimuodossa (orfenadriinisitraatti).
Orfenadriini leviää annostelun jälkeen nopeasti kudoksiin, ja sen pitoisuus veressä on matala. Se metaboloituu, eli hajoaa nopeasti, maksassa. Hajoamistuotteita ovat N-desmetyyliorfenadriini, joka on orfenadriinin N-demetyloitunut muoto, sekä N,N-didemetyyliorfenadriini. Kummallakin metaboliatuotteella on antikolinergisiä vaikutuksia. Annoksesta noin 8% erittyy muuttumattomana.
Sivu- ja yhteisvaikutukset

Suositelluilla annoksilla orfenadriini ei yleensä aiheuta sivuvaikutuksia. Mahdollisia psyykkisiä haittoja ovat hermostuneisuus ja fysiologisia näön heikkeneminen, suun kuivuminen sekä huimaus. Suhteellisen pienenä yliannostuksena orfenadriini voi aiheuttaa sairaalahoitoa vaativan deliriumin.
Orfenadriinin käytön estäviä syitä ovat lihasheikkoutta aiheuttava myasthenia gravis -sairaus, glaukooma, eturauhasen liikakasvu ja virtsaretentio. Takykardiasta ja etenkin sinustakykardiasta kärsiville potilaille lääkettä tulee antaa harkiten. Orfenadriinia ei suositella käytettäväksi raskauden aikana. Se myös imeytyy äidinmaitoon, joten sitä ei saa käyttää imetyksen aikana.
Orfenadriini voimistaa alkoholin ja muiden keskushermostoon vaikuttavien aineiden, kuten rauhoittavien lääkkeiden, muiden antikolinergien sekä sympatomimeettien vaikutuksia.
Sivu- ja yhteisvaikutukset > Yliannostus

Orfenadriinin yliannostus voi olla aikuiselle hengenvaarallinen yli 1,0–4,5 gramman annoksilla (yli 10-kertainen yliannostus), lapsille huomattavasti pienempikin. Se voi aiheuttaa muun muassa sydämen tykytystä, pupillien laajenemista, aivoödeemaa ja maksavaurioita. Pahimmassa tapauksia yliannostuksessa voi seurata kooma.
Stereokemia

Orfenadriinissa on kiraliakeskus ja sillä on 2 enantiomeeriä. Lääkkeenä käytetään rasemaattia.
| Enantiomeerit |
| --- | --- |
  CAS: 33425-91-1:   CAS: 33425-89-7
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Orphenadrine (englanniksi)
Ōtomo no Yakamochi

| Ōtomo no Yakamochi |
| --- | --- |
 Ōtomo no Yakamochi, piirros vuodelta 1648.
Henkilötiedot
Syntynyt: 718
Kuollut: 785 (66–67 vuotta)
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Äidinkieli: japani
Tuotannon kieli: japani
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ōtomo no Yakamochi (718 – 785) oli japanilainen tankarunoilija ja hoviylimys. Hän toimitti Manyōshū-antologiaa, jossa oli hänen omia runojaankin.
Ōtomo no Yakamochi eli hovin valtataistelujen keskellä, mikä näkyi hänen runoissaan. Hänen tyylinsä ennakoi Nara-kauden yksinkertaisuutta. Hänen isänsä oli runoilija Ōtomo no Tabito.
Suomennetut runot

Lähde
Ogura Hyakunin Isshu: sata runoilijaa, sata runoa, suom. Wili Leikola; Jari Sutinen; Juhani Tikkanen, Turku: Kolmen mutkan maja 2005 ISBN 952-91-9230-4
Kuuntelen, vieras: valikoima klassillisia japanilaisia tanka-runoja, suom. Tuomas Anhava, Helsinki: Otava 1976 (6. p. ISBN 951-1-02431-0) Suomennettu engl., ransk. ja saks. käännöksistä
Sateen ääni sillalla: japanilaista runoutta, suomentanut Tuomas Anhava englannin-, saksan- ja ranskankielisistä käännöksistä; toimittanut ja selityksin varustanut Jaakko Anhava. Helsinki: Otava 2007 ISBN 978-951-1-21576-9
Maailman runosydän, toim. Hannu Tarmio ja Janne Tarmio, WSOY Helsinki 1998 ISBN 951-0-22134-1
Runo kukkii: sanoja luonnosta ja rakkaudesta, murheesta ja riemusta, toim.Anna-Leena Härkönen; Jarkko Laine, Helsinki: Tammi 1985 ISBN 951-30-6227-9
Kevätsateiden aika: japanilaista tankarunoutta, suom. ja toim. Arto Lappi, Turku: Sammakko 2005 ISBN 952-5194-95-7
Harakkaparvi käy sillaksi taivaalle (Kasasagi no watase), suom. Wili Leikola; Jari Sutinen; Juhani Tikkanen, teoksessa Ogura Hyakunin Isshu: sata runoilijaa, sata runoa
Illalla jätän oven valmiiksi auki, suom. Tuomas Anhava, teoksessa Kuuntelen, vieras
Ilta hämärtää, tuuli kuuluu liukuvan, suom. Tuomas Anhava, teoksessa Sateen ääni sillalla
Kiuru kohoaa kevään hohtavaan ilmaan, suom. Tuomas Anhava, julkaisussa Parnasso 1966; nro 8
Merellä, kevään utuisessa illassa, suom. Tuomas Anhava, teoksessa Maailman runosydän ja julkaisussa Parnasso 1966; nro 8
Miten katkeraa kohtaaminen unessa, suom. Tuomas Anhava, teoksissa Kuuntelen, vieras ja Sateen ääni sillalla
Pilvessä taivas. Sataa harvakseen lunta., suom. Tuomas Anhava, teoksessa Sateen ääni sillalla
Sinä hymyilit kun kylvimme neilikat, suom. Tuomas Anhava, julkaisussa Parnasso 1966; nro 8
Sumu väikehtii keväisillä niityillä, suom. Tuomas Anhava, teoksessa Kuuntelen, vieras ja julkaisussa Taite: runouslehti 2005; nro 2
Taloni luona vaimeasti kahisten, suom. Arto Lappi, teoksessa Kevätsateiden aika: japanilaista tankarunoutta
Tuokion verran me olimme yhdessä, suom. Tuomas Anhava, julkaisussa Parnasso 1959; nro 4 sekä teoksissa Kuuntelen, vieras ja Runo kukkii
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ōtomo no Yakamochi Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Aleksei Osipov

| Aleksei Osipov |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1888 Sippola
Kuollut: 1918 Hamina
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Itärintama Savon rintama Mouhun–Hillosensalmen taistelut Mäkelän taistelu Tuohikotin taistelu
Sotilasarvo:  Keskisen rintaman ylipäällikkö
Joukko-osasto:  Venäjän keisarillinen armeija   Punakaarti
Aleksei Osipov (1888 Sippola – toukokuu 1918 Hamina) oli Suomen sisällissodan aikana punaisten päällikkönä Savon rintamalla ja toimi sodan loppuviikkoina käytännössä koko rintaman ylipäällikkönä. Voikkaalta kotoisin ollut Osipov oli taitava ja miehistön kunnioittama päällikkö, jota kutsuttiin ”Voikkaan Mannerheimiksi”.
Lapsuus

Osipovin isä Ulian Osipov (1846–1907) oli muuttanut tsaarin armeijan sotamiehenä Helsinkiin Pihkovasta ja hänen äitinsä Antoinette Emelie Forsström (1846–1920) puolestaan oli Vihdistä kotoisin ollut suomenruotsalainen. Osipovin perhe asui aluksi Sippolassa, jossa myös Aleksei syntyi. Lapset olivat Venäjän kansalaisia, mutta esimerkiksi Aleksei ei puhunut venäjää ennen lähtöään asepalvelukseen vuonna 1915. Ulian Osipov oli aluksi työssä Turpaan ruutitehtaalla, mutta tehtaan tuhouduttua räjähdyksessä 1890, hän muutti perheineen työhön Kymintehtaalle.
Sisällissota

Aleksei Osipov yleni asepalvelusta suorittaessaan Venäjän keisarillisen armeijan aliupseeriksi ja taisteli itärintamalla saksalaisia vastaan. Kuusankoskelle hän palasi kesällä 1917. Suomen sisällissotaan Osipov lähti punakaartin Kymintehtaitten rykmentissä, jota komensi voikkaalainen puuseppä Oskar Sundman. Nuoruudessaan iltamarettelöitsijänä mainetta saanut Osipov osoittautui sodan aikana kyvykkääksi ja vastuuntuntoiseksi johtajaksi. Hän itse selitti, ettei hän taistellut aatteen vuoksi vaan virkavaltaa vastaan tuntemansa kaunan takia.
Sodan loppuvaiheissa toukokuun alussa 1918 Osipov joukkoineen pyrki viivyttämään Kouvolaa kohti eteneviä valkoisia, jotta paikkakunnalle ruuhkautuneet pakolaisjoukot pääsisivät siirtymään Kotkaa kohti. Käytyään kotonaan Kuusankoskella, Osipov lähti Kotkaan yhdessä morsiamensa, punaisten sairaanhoitajana toimineen Maija Rasilaisen kanssa tarkoituksenaan paeta Neuvosto-Venäjälle. He yrittivät turhaan päästä ohikulkeneeseen pakolaislaivaan Haminan edustalla sijaitsevasta Majasaaresta. Osipov teki morsiamensa kanssa kaksoisitsemurhan, kun he arvelivat saarta lähestyvän valkoisten etsintäpartion veneen.
Muuta

Valkoiset teloittivat Kuusankoskella Aleksei Osipovin vanhimman veljen Antti (Adrian) Osipovin (s. 1879) kostoksi siitä, etteivät saaneet Alekseita käsiinsä. Antti Osipov oli vakaumuksellinen pasifisti ja tolstoilainen, joka ei ollut osallistunut sotaan millään tavoin.
Kesällä 2012 Aleksi Osipov ja Maija Rasilainen saivat oman muistomerkin Haminan Majasaareen. Sen on suunnitellut kotkalainen kuvataiteilija Seppo Heinonen. Toukokuussa 2015 ilmestyi heidän tarinansa kertova kirjailija Martti Linnan romaani Kaksi hautaa saarella.
Aiheesta muualla

Aleksei Osipovin toiminnasta punaisten Savon rintaman päällikkönä kerrotaan Lauri Mankin vuonna 1970 kirjoittamissa muistelmissa vuoden 1918 tapahtumista (Arkistoitu – Internet Archive)
Turun päärautatieasema

Turun päärautatieasema (lyh. Tku, ruots. Åbo centralstation, rata-km 199+674) on kaukojunien rautatieasema Turun keskustassa Pohjolan kaupunginosassa. Henkilö- ja tavaraliikenteen lisäksi asemalla on autojunien lastauspaikka.
Aseman nimi muutettiin 7. kesäkuuta 2010 muotoon Turun päärautatieasema. Aiempi nimi oli Turun rautatieasema.
Toukokuussa 2023 VR ilmoitti myyvänsä Turun päärautatieaseman ja 24 muuta matkustaja-asemaa. Vuonna 2024 junalaiturit siirtyvät päärautatieasemalta Logomon sillan kohdalle. Sillan yhteyteen on määrä valmistua kesään 2025 mennessä yksityisellä rahoituksella pysäköintihalli, jonka alakertaan sijoitetaan odotus- ja WC-tiloja sekä muita asemapalveluita.
Turun päärautatieaseman molemmissa päissä olevat tasoristeykset, Välilaituri Tku as ja Turku, huoltotie laitureille, on poistettu käytöstä.
Historia > Lipunmyynti

Lipunmyynti lopetettiin Turussa vuoden 2020 aikana. Asemalla on siitä lähtien ollut ainoastaan lippuautomaatti.
Liikenne

Turun päärautatieasemalta lähtevät matkustajajunat itään rantarataa pitkin Helsinkiin sekä pohjoiseen Toijalan kautta Tampereelle sekä Ouluun. Tampereen ja Helsingin suunnista tulevat junat vievät myös matkustajia laivojen lähtöaikoina Turun satamaan. Kaikki junat Helsinkiin liikennöidään ovat InterCity- tai Pendolino-kalustolla. Tampereen suuntaan liikennöidään InterCity-junilla ja Helsinkiä harvemmin.
Turun päärautatieasemalta alkaa myös rata Uuteenkaupunkiin, mutta henkilöliikennettä tällä radalla ei ole ollut vuoden 1992 jälkeen, joskin sen palauttamista suunniteltiin ja siitä tehtiin selvityksiä vuosina 2005–2007. Helmikuussa 2008 julkaistun raportin mukaan liikenne ei kuitenkaan toteudu vielä lähitulevaisuudessa, koska sitä on hankala saada kannattamaan. Välin Turku–Salo kehittämistä pidetään tärkeämpänä.
Junien lähtöraiteet

| Raide | Raiteelta liikennöivät junat |
| --- | --- |
1: Osa junista Helsinkiin, Tampereelle ja Turun satamaan.
2: Osa junista Helsinkiin, Tampereelle ja Turun satamaan.
3: Osa junista Helsinkiin, Tampereelle ja Turun satamaan.
Rakennus > Vanha asemarakennus

Turun päärautatieaseman kohdalla aiemmin sijainnut Turun vanha rautatieasema vihittiin käyttöön 1876. Sieltä liikennöitiin junia aluksi Toijalaan ja Turun satamaan ja myöhemmin Karjaalle ja Helsinkiin. Kaksikerroksisen uusrenessanssia edustaneen asemarakennuksen suunnitteli arkkitehti Pehr Erik Degenaer.
Aseman alakerrassa oli kolmen eri luokan odotussalit, naisten huone, lipunmyynti- ja matkatavarahalli, asemakonttori, asemapäällikön konttori, lennätinkonttori, postikonttori, matkatavaroiden säilytyshuone ja huone matkustavia viranhaltijoita varten. Yläkertaan rakennettiin asuntoja. Lisäksi vanhassa asemarakennuksessa oli keisarillinen odotussali. Venäjän keisarit eivät kuitenkaan koskaan vierailleet Turun päärautatieasemalla.
Asemarakennus purettiin uuden tieltä vuonna 1938, sillä Suomeen oli tulossa olympialaiset ja rakennuksen katsottiin olevan liian ruma ja vanhanaikainen olympiaturisteille. Olympialaiset kuitenkin peruuntuivat toisen maailmansodan vuoksi.