stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Angloirlantilaiset
Aiheesta muualla

The Anglo-Irish (Arkistoitu – Internet Archive) multitext.ucc.ie (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Anglo-Irish people
Käännös suomeksi
Alan Stern

| Alan Stern |
| --- | --- |
 Alan Stern vuonna 2017.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Sol Alan Stern
Syntynyt: 22. marraskuuta 1957 (ikä 66) New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  John C. Brandt
Tutkimusalue:  planeettatutkimus
Aiheesta muualla
alanstern.space
Sol Alan Stern (s. 22. marraskuuta 1957 New Orleans, Louisiana, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen ilmailu- ja avaruustekniikan insinööri ja planeettatutkija. Hän on New Horizons-avaruuslennon päätutkija ja Moon Expressin päätieteilijä.
Stern syntyi vuonna 1957 New Orleansissa, Yhdysvalloissa. Hän oli perheen ensimmäinen lapsi. Hänen isänsä oli Leonard Stern joka oli myyjä kemikaaliyrityksessä ja hänen äitinsä oli Joel Stern. Hän kiinnostui tähtitieteestä 1960-luvulla kun Yhdysvallat kävi kilpaa Neuvostoliiton kanssa avaruuden valloituksesta ja seurasi televisiosta Gemini- ja Mercury -lentoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alan Stern Wikimedia Commonsissa
Kovo, Yael: Alan Stern - The Exploration of Pluto by New Horizons Nasa.  25.8.2018. Arkistoitu 15.12.2019. Viitattu 7.2.2020. (englanniksi)
Almeirim

| Almeirim |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Almeirim Portugalin kartalla
 Koordinaatit: 39°12′N, 8°37′W 
Valtio:  Portugali
Alue:  Alentejo
Ala-alue:  Lezíria do Tejo
Piiri:  Santarém
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Pedro Ribeiro
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  222,12 km²
Väkiluku (2011):  23 376
 – Väestötiheys:  105 as./km²
 
 www.cm-almeirim.pt 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Almeirim on kunta Santarémin piirissä, Portugalissa. Sen pinta-ala on 222 neliökilometriä [lähde? ] ja asukasluku noin 23 400. Kunnan pormestari on Pedro Ribeiro.
Tunnettuja almeirimiläisiä

Cristina Branco, fadolaulaja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Almeirim Wikimedia Commonsissa
Santarémin piirin kunnat
Abrantes
Alcanena
Almeirim
Alpiarça
Benavente
Cartaxo
Chamusca
Constância
Coruche
Entroncamento
Ferreira do Zêzere
Golegã
Mação
Ourém
Rio Maior
Salvaterra de Magos
Santarém
Sardoal
Tomar
Torres Novas
Vila Nova da Barquinha
Ossi Törrönen

Ossi Törrösen 75-vuotismuistomerkki Otaniemessä.
Ossi Törrönen (2. huhtikuuta 1915 Helsinki – 19. tammikuuta 2009 Kirkkonummi) oli suomalainen merkonomi joka toimi Otaniemen Teekkarikylän johtajana 1952–1969.
Törrönen valmistui merkonomiksi 1937 Suomen liikemiesten kauppaopistosta. Hän oli aluksi Ilmapuolustusliiton Jämijärven-lentokoulutuskeskuksessa taloudenhoitajana ja lentopäiväkirjanpitäjänä sekä palveli sotavuosina ilmavoimissa. Sotien jälkeen Törrönen oli ensin Vierumäen urheiluopistolla talouspäällikkönä ja vuodesta 1952 alkaen Otaniemessä Teknillisen korkeakoulun teekkarikylän johtajana. Ota-Ossiksi kutsuttu Törrönen toimi konsulttina Dipolia rakennettaessa, oli mukana ensimmäisten tv-lähetysten aloittamisessa Tes-TV:llä ja juonsi myös itse tv-ohjelmia. Vuonna 1969 Törrönen siirtyi ravintolayhtiö Vuoriston palvelukseen kiinteistöasioita hoitamaan.
Kunniateekkarin arvon ensimmäisenä saanut Törrönen osallistui Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan tapahtumiin vielä eläkevuosinaankin ja julkaisi kolme muistelmateosta teekkarikylän ajoista. Vuonna 2005 Otaniemessä sijaitseva Otakaari 18:n asuintalo nimettiin Ossin linnaksi hänen mukaansa. Otaniemen Servin mökki-kerhotalon edessä on vuodesta 1990 ollut vanha resiina joka hankittiin Ossi Törrösen 75-vuotispäivän kunniaksi.
Teoksia

Lässyt : muistikatkoksia teekkarikylävuosiltani 1952-1969 ; julk. Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunta. Otakustantamo, Espoo 1982, 2. uusittu painos nimellä Ossin paremmat lässyt. 1987, 3. uus. painos jonka toimitti Anna-Maija Nikkilä nimellä Ossin parhaimmat lässyt : kolmas kerta .... Otatieto, Espoo 1991  Kirja online-muodossa Issuussa
Teekkarielämää : paloja teekkarikulttuurista ja sen synnystä ; julkaisija Suomen teknillinen seura STS ry ja Korkeakouluinsinöörien ja arkkitehtien keskusliitto KAL ry ; päätoimittaja Tom Puusola ; artikkelin kirjoittajat Ossi Törrönen ym. Suomen teknillinen seura STS, Helsinki 1992, 2. uus. painos Tekniikan akateemisten liitto, Helsinki 1997, 3. uus. painos nimellä Teekkarielämää. Tekniikan akateemisten liitto, Helsinki 2006
Alexander Parvus

Alexander Parvus (ven. Алекса́ндр Льво́вич Па́рвус), alkuperäiseltä nimeltään Israel Lazarevich Gelfand tai Helphand (ven. Изра́иль Ла́заревич Ге́льфанд) (8. syyskuuta 1867 Berazino, Venäjä – 12. joulukuuta 1924 Berliini) oli venäjänjuutalainen sosialismin teoreetikko, lehtimies ja Saksassa toiminut liikemies. Vaikka hän kannatti sosialismia, hän vietti tuhlailevaa elämää Saksan liikemiesten piirissä. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän taivutteli Saksan päättäjiä avustamaan Venäjän bolševikkeja. Tämä hyödyttäisi hänen mielestään Saksaa, koska se aiheuttaisi hajaannusta Venäjällä. Hän oli laatinut suunniteman vallankumouksen toteuttamiseksi. Tätä varten hän pyysi Saksalta 20 miljoonan ruplan rahasummaa, josta hän sai jo vuonna 1915 ensimmäiset miljoona ruplaa. Hän myös järjesti Leninin junamatkan huhtikuussa 1917 sotaakäyvän Saksan läpi Ruotsiin ja Suomeen, josta tämä jatkoi muutaman kuukauden päästä edelleen Venäjälle.
Tausta

Gelfand-Parvus syntyi juutalaisperheeseen nykyisen Valko-Venäjän alueella sijainneessa Berazinossa. Hänen isänsä oli käsityöläinen, mahdollisesti seppä tai lukkoseppä. Gelfandin perhe muutti Odessaan, kun perheen koti tuhoutui tulipalossa. Gelfand kävi lukiota Odessassa ja tutustui myös omin päin ukrainalaisen runoilijan Taras Ševtšenkon, narodnikkeihin kuuluneen toimittaja Nikolai Mihailovskin ja venäläisen satiirikon Mihail Saltykov-Štšedrinin teoksiin. Lukemansa perusteella Gelfand alkoi suhtautua kriittisesti Venäjän tsaarinvaltaan.
Vuonna 1886 Gelfand lähti Venäjältä Baseliin Sveitsiin. Hän oleskeli Baselissa vuoden verran ja ehti tutustua tänä aikana Aleksandr Herzenin kirjoituksiin sekä muuhun vallankumoukselliseen kirjallisuuteen. Hän palasi vielä Venäjälle, mutta joutui pian poistumaan maasta yli kymmeneksi vuodeksi, kun Venäjän salainen poliisi ohrana alkoi kiinnostua hänestä. Gelfand palasi Sveitsiin ja aloitti syksyllä 1888 kansantaloustieteen opinnot Baselin yliopistossa. Gelfand valmistui yliopistosta kesällä 1891. Gelfandin marxilainen lähestymistapa taloustieteeseen ei ollut saanut vastakaikua yliopiston opettajien piirissä, joten hän päätti luopua akateemisesta urasta ja siirtyä politiikan pariin.
Uran alkuvaiheet

Parvus ei halunnut palata takapajuiselle ja maatalousvaltaiselle Venäjälle ja niinpä hän muutti Saksaan, jossa hän liittyi Saksan sosialidemokraattiseen puolueeseen ja tutustui muun muassa Rosa Luxemburgiin. Hän yritti hankkia Saksan kansalaisuuden siinä kuitenkaan onnistumatta. Vuonna 1900 hän tapasi Münchenissä ensimmäistä kertaa myös Vladimir Leninin.
Parvus ennusti sosialistilehtiin Venäjän–Japanin sodan aikana kirjoittamissaan artikkeleissa Venäjän häviävan sodan. Kun tämä ennustus toteutui Parvusin arvostus sosialistien piirissä kasvoi ja myös sosialistilehtien kirjoittelua seurannut Saksan vastavakoilu kiinnitti häneen huomiota. Parvus alkoi näihin aikoihin kehitellä teoriaa pysyvästä vallankumouksesta jota Trotski myöhemmin kehitteli edelleen.
Parvus palasi Venäjälle vuonna 1905 väärennettyjen henkilöllisyyspaperien avulla. Joulukuussa 1905 hän julkaisi provokatiivisen lehtiartikkelin, jonka mukaan Venäjän talous oli romahtamisen partaalla. Artikkelin tarkoituksena oli saada ihmiset ryntäämään pankkeihin nostamaan säästönsä ja saada aikaan pankkiromahdus. Tämä ei kuitenkaan onnistunut, vaikka artikkeli synnyttikin taloudellista kuohuntaa. Pian tämän jälkeen poliisi pidätti Parvuksen ja muita vallankumouksellisia. Hän sai kolmen vuoden karkotustuomion Siperiaan, mutta onnistui karkaamaan ja pääsi palaamaan Saksaan. Saksassa Parvus julkaisi Venäjän-kokemuksistaan vuonna 1907 kirjan nimeltä In der russischen Bastille während der Revolution.
Gorki-skandaali

Parvuksen maine sosialistien piirissä sai kuitenkin kolauksen kirjailija Maksim Gorkin Pohjalla-näytelmän esittämiseen liittyneen skandaalin takia. Parvus oli sopinut Gorkin kanssa, että neljäsosa näytelmän esitystuloista menisi Venäjän sosialidemokraattiselle puolueelle ja neljäsosa Gorkille itselleen. Vaikka näytelmää esitettiin yli 500 kertaa, Parvus kieltäytyi maksamasta sovittuja osuuksia ja Gorki uhkasi haastaa hänet oikeuteen 130 000 Saksan kultamarkan suuruisen rahasumman varastamisesta. Rosa Luxemburg suostutteli Gorkin luopumaan oikeustoimista ja lopulta Parvus maksoi vaaditun summan Gorkille, mutta hänen maineensa kärsi tästä tapauksesta.
Asekauppiaana Turkissa

Pian tämän jälkeen Parvus muutti Saksasta viiden vuoden ajaksi Istanbuliin Turkkiin. Hän perusti asekauppaa harjoittaneen yrityksen ja hankki sen avulla miljoonatulot Balkanin sotien aikana 1912–1913. Parvus ryhtyi myös Turkissa valtaan nousseiden nuorturkkilaisten taloudelliseksi ja poliittiseksi neuvonantajaksi sekä toimitti Turk Yurdu -nimistä nuorturkkilaisten lehteä. Parvus toimitti elintarvikkeita Turkin armeijalle ja hän toimi asekaupoissa yhteistyössä saksalaisen Kruppin, englantilaisen Vickersin ja kuuluisan asekauppiaan Basil Zaharoffin kanssa. Parvus tutustui myös Saksan Turkin-suurlähettilääseen Hans Freiherr von Wangenheimiin ja esitti tälle ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1915 suunnitelmansa Venäjän halvaannuttamisesta Saksan rahoittaman yleislakon avulla. Parvuksen suunnitelman mukaan saksalaisten pitäisi tukea Venäjän sosialidemokraattisen puolueen bolševikkisiipeä sekä tukea Venäjän vähemmistökansallisuuksien itsenäistymispyrkimyksiä. Näin Venäjä saataisiin irrotettua liittoutuneiden riveistä ja sodasta.
Venäjän vallankumous

Parvus saapui Berniin Sveisiin toukokuussa 1915 tapaamaan Leniniä ja he sopivat tapaamisen aikana salaisesta yhteistyöstä. Lenin ei kuitenkaan halunnut esiintyä julkisuudessa Parvuksen kanssa ja tämä tapaaminen jäi luultavasti ainoaksi heidän välillään. Lenin halusi välttää liian läheistä yhteistyötä Parvuksen kanssa, koska Parvuksesta oli tullut Turkin-vuosinaan miljonääri asekauppojensa ansiosta ja hänen epäiltiin myös olevan yhteistyössä Saksan tiedustelupalvelun kanssa. Parvus perusti Saksan tiedustelupalvelun avulla Skandinavian maihin kulissiyhtiöistä muodostetun verkoston, jonka avulla Saksan taloudellista tukea saatiin kanavoitua Venäjälle oleville bolševikeille. Sveitsissä asunut Lenin kieltäytyi kuitenkin ottamasta rahaa suoraan Parvukselta.
Talvella 1916 Parvus yritti huhuja levittämällä saada aikaan finanssiromahduksen Pietarissa, mutta kun tämä hanke ei onnistunut, Saksan ulkoministeriö päätti jäädyttää Parvuksen verkostolle menevän tuen. Parvus siirtyi nyt Saksan laivaston neuvonantajaksi ja hänen arvostuksensa palasi, kun hän onnistui sabotaasin avulla estämään amiraali Aleksandr Koltšakin suunnitteleman Venäjän laivastohyökkäyksen Bosporinsalmeen ja Dardanelleille. Venäjän maaliskuun vallankumouksen jälkeen Saksan tiedustelupalvelu järjesti huhtikuussa 1917 Parvuksen suunnitelman mukaan Leninin ja 30 hänen avustajansa matkan Sveitsistä Saksan, Ruotsin ja Suomen kautta Venäjälle. Parvus ja Lenin saattoivat mahdollisesti tavata toisensa matkan aikana Tukholmassa.
Viime vaiheet

Parvus menetti sosialistien luottamuksen, kun hänen yhteistyönsä Saksan hallituksen kanssa paljastui. Maailmansodan päätyttyä Parvus vetäytyi politiikasta. Hän kieltäytyi avustamasta Saksan hallitusta spartakistikapinan kukistamisessa ja asettui Berliinin lähellä Wannseessä Pfaueninsel-saarella sijainneeseen kartanoon. Täällä hän kirjoitti myös muistelmansa. Parvus kuoli Berliinissä joulukuussa 1924.
Aiheesta muualla

Jyrki Iivonen, Parvus ja Trotski jatkuvan vallankumouksen teoreetikkoina, Tampereen yliopisto, 1984
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alexander Parvus Wikimedia Commonsissa
Scribd : The Merchant of Revolution - The Life of Alexander Israel Helphand (Parvus) 1867-1924, Oxford University Press 1965 (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Alexander Parvus
Käännös suomeksi
Almeida Garrett

| Almeida Garrett |
| --- | --- |
 Almeida Garrett
Henkilötiedot
Koko nimi:  João Baptista de Silva Leitão d’Almeida Garrett
Syntynyt: 4. helmikuuta 1799 Porto, Portugali
Kuollut: 9. joulukuuta 1854 (55 vuotta) Lissabon, Portugali
Kansalaisuus:  Portugali
Ammatti:  kirjailija, poliitikko
Kirjailija
Äidinkieli: portugali
Tuotannon kieli: portugali
Kirjallinen suuntaus: romantiikka
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
João Baptista de Silva Leitão d’Almeida Garrett (4. helmikuuta 1799 Porto, Portugali − 9. joulukuuta 1854 Lissabon, Portugali) oli portugalilainen runoilija ja valtiomies. Hän toimi muun muassa sisäasiainministerinä ja cortesin jäsenenä ja oli taitava puhuja. Hän on merkittävin nuorportugalilainen runoilija ja sai vaikutteita romantiikasta. Hän nosti esiin Portugalin vanhan kansanrunouden ja teki aloitteen kansallisteatterin perustamisesta. Hänen tunnettuja teoksiaan ovat muun muassa kertova runoelma Camões, kolmiosainen kokoelma Romanceiro (1843–1851), joka sisältää mukaelmia vanhoista romansseista, kokoelma lyyrisiä runoja Folhas cahidas, näytelmät Catão, Auto de Gil-Vicente, Frei Luiz de Sousa, jota pidetään yhtenä 1800-luvun merkittävimmistä portugalilaisista näytelmistä, ja kertomus Viagens na minha terra, joka on proosamuotoinen mestariteos.
Almeida Garret oli säätykokouksen jäsen vuodesta 1836 ja ulkoministeri vuodesta 1852. Hän ajoi kulttuurin demokratisoitumista ja edisti kulttuuria rakennuttamalla uuden teatterin ja konservatorion. Hän kirjoitti useita näytelmiä teatterin uudistamiseksi ja kansallisen ohjelmiston lisäämiseksi.
Suomennettu tuotanto

Antologiassa Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja (WSOY 1954) on kaksi Garrettin runoa:
Kohtalo, suomentanut Helvi Vasara
Tuntematon Jumala, suomentanut Helvi Vasara
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Almeida Garrett Wikimedia Commonsissa
Almeida Garrettin teoksia Projekt Gutenbergissa (portugaliksi)
Allain Roy

| Allain Roy> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. helmikuuta 1970 (ikä 54)
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  178 cm
Paino:  77 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1993–1996
Seurat:  Harvard Univ. (NCAA) Jokerit (SML) Saginaw Wheels (CoHL) Kapfenberger SV (ÖEL)
NHL-varaus:  69. varaus, 1989 Winnipeg Jets
| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko. Olympialaiset  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lillehammer 1994 | jääkiekko |  |
Allain Roland Roy (s. 6. helmikuuta 1970) on kanadalainen entinen jääkiekkomaalivahti ja olympiamitalisti. Winnipeg Jets varasi hänet neljännellä kierroksella 69. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1989, muttei Roy ikinä pelannut NHL:ssä.
Roy torjui vuodet 1988–1992 Harvardin yliopistojoukkueessa. Hän voitti siellä NCAA:n mestaruuden heti ensimmäisellä kaudellaan 1988–1989. Vuodet 1992–1994 Roy torjui Kanadan maajoukkueessa ja kaudella 1993–1994 hän pelasi myös SM-liigajoukkue Jokereissa. Roy jäi Jokereissa luukkuvahdiksi Ari Sulanderin taakse ja hän torjui kauden aikana 15 ottelussa. Keväällä 1994 Roy voitti Suomen mestaruuden. Samana vuonna hän edusti myös Kanadaa Lillehammerin olympiakisoissa. Roy jäi Kanadan kolmosmaalivahdiksi Corey Hirschin ja Manny Legacen taakse, mutta hän pääsi luukkuvahdiksi yhteen otteluun ja voitti olympiahopeaa.
Kaudeksi 1994–1995 Roy palasi kotimaahansa ja siirtyi CoHL-joukkue Saginaw Wheelsiin. Hän pelasi uransa viimeisen kauden 1995–1996 itävaltalaisessa Kapfenberger SV:ssä ja lopetti uransa kevääseen 1996. Roy toimii nykyään pelaaja-agenttina.
Aleksanteri Roomalainen

Pyhä Aleksanteri Roomalainen oli kristitty pyhimys ja marttyyri. Hänen kuolinpäivänsä on tuntematon, mutta hänen kerrotaan kristityksi julistautumisensa jälkeen menehtyneen marttyyrinä Italian Roomassa 38 seuralaisen kanssa, joiden nimiä ei myöskään tiedetä. Pyhimyksen muistopäivää vietetään 9. helmikuuta. Bollandistit uskovat Aleksanteri Roomalaisen olevan identtinen Kreikan Kyproksen Solissa kuolleen Aleksanterin kanssa, jota muistetaan myös 9. helmikuuta.
Paistunturit

Paistunturit (pohjoissaameksi Páisduottarat) on Utsjoella 25 kilometriä kirkonkylästä lounaaseen loiva tunturiryhmä, jonka korkeimmat huiput ovat Kaimoaivi (646 m) ja Kuivi (642 m).
Airborne Systems

T11-laskuvarjoja
Airborne Systems on yhdysvaltalainen laskuvarjojen valmistaja.
Yhtiö on muodostunut monien alan yhtiöiden sulaumisten tuloksena. Vuonna 1919 Leslie Irvin teki ensimmäisen vapaapudotushypyn ja perusti Irvin Airchute Companyn, josta nykyinen yritys sai alkunsa.
Yhtiön päätuote ovat sotilaslaskuvarjot, mutta se valmistaa myös heittoistuinten laskuvarjoja, lentokoneiden jarruvarjoja ja jopa esimerkiksi ESA:n Huygens-luotaimen laskuvarjon (laskeutuminen 2004 Saturnuksen Titan-kuuhun). Yhtiö avusti 1950-luvun lopulta alkaen CIA:n vakoilusatelliittien (alkaen Discoverer 13) ilmasieppauksissa (laskuvarjolla lasketuva filmikapseli otetaan lentokoneen kyytiin). Lentokoneiden syöksy/lattakierteen pysäyttäviä laskuvarjoja on myös yhtiön valikoimassa.
Suomen armeija aloitti vuonna 2010 yhtiön Suomessa T11-koodilla nimettyjen laskuvarjojen käytön. Varjo korvasi vuonna 2011 T10-varjon, joka oli otettu käyttöön 1960-luvulla.
Aiheesta muualla

Yhtiön sivusto
Allalinhorn

Allalinhorn
Allalinhorn nähtynä Gornergratista heinäkuussa 2010
| --- | --- |
Sijainti:  Wallis,  Sveitsi
Vuoristo:  Mischabelhörner, Valais'n Alpit
Korkeus merenpinnasta:  4 027 m
Prominenssi:  257  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Allalinhorn on 4 027 metriä korkea vuori Sveitsissä, Valais'n Alpeilla. Se on osa Mischabelhörnerin massiivia.
Yli 4000 -metriset Alppien vuoret
| --- | --- |
Massif des Écrins:  Barre des Écrins (4 102 m) · Dôme de Neige des Écrins (4 015 m)
Gran Paradison massiivi:  Gran Paradiso (4 061 m)
Mont Blancin massiivi:  Mont Blanc (4 811 m) · Mont Blanc de Courmayeur (4 748 m) · Picco Luigi Amedeo · Mont Maudit (4 465 m) · Dôme du Goûter (4 304 m) · Lenzspitze · Mont Blanc du Tacul (4 248 m) · Grand Pilier d’Angle · Punta Walker (Grandes Jorasses) (4 208 m) · Punta Whymper (Grandes Jorasses) (4 184 m) · Aiguille Verte (4 122 m) · Aiguille du Diable · Aiguille Blanche de Peuterey (4 112 m) · Punta Croz (Grandes Jorasses) (4 110 m) · Punta Carmen · Grande Rocheuse (4 102 m) · Punta Médiane · Punta Chaubert · Mont Brouillard · Aiguille de Bionnassay (4 066 m) · Punta Marguerite (Grandes Jorasses) (4 065 m) · Corne du Diable · Punta Hélène (Grandes Jorasses) (4 045 m) · Aiguille du Jardin (4 035 m) · Dôme de Rochefort (4 015 m) · Dent du Géant (4 013 m) · Punta Baretti (4 013 m) · Aiguille de Rochefort (4 001 m) · Les Droites (4 000 m)
Valais’n Alpit:  Dufourspitze (4 638 m) · Nordend (4 609 m) · Zumsteinspitze (4 563 m) · Signalkuppe (4 554 m) · Zinalrothorn · Dom (4 545 m) · Lyskamm Oriental (4 527 m) · Weisshorn (4 506 m) · Täschhorn (4 491 m) · Lyskamm Occidental (4 479 m) · Matterhorn (4 478 m) · Parrotspitze (4 432 m) · Dent Blanche (4 364 m) · Ludwigshöhe (4 341 m) · Nadelhorn (4 327 m) · Corno Nero (4 322 m) · Grand Combin de Grafeneire · Stecknadelhorn · Castor (4 230 m) · Piramide Vincent (4 215 m) · Hohberghorn · Alphubel (4 206 m) · Rimpfischhorn (4 199 m) · Strahlhorn · Grand Combin de Valsorey · Dent d’Hérens (4 171 m) · Breithorn Occidental (4 164 m) · Breithorn Central · Bishorn (4 153 m) · Grand Combin de la Tsessette (4 135 m) · Breithorn Oriental · Breithornzwillinge (4 106 m) · Pollux (4 092 m) · Roccia Nera (4 075 m) · Ober Gabelhorn (4 073 m) · Punta Giordani (4 046 m) · Dürrenhorn (4 035 m) · Weissmies (4 031 m) · Allalinhorn (4 027 m) · Lagginhorn (4 010 m)
Bernin Alpit:  Finsteraarhorn (4 274 m) · Aletschhorn (4 182 m) · Jungfrau (4 166 m) · Mönch (4 105 m) · Schreckhorn (4 080 m) · Gross Fiescherhorn (4 049 m) · Gross Grünhorn (4 043 m) · Lauteraarhorn (4 042 m) · Hinter Fiescherhorn (4 025 m)
Berninan Alpit:  Piz Bernina (4 049 m)
Paea Wolfgramm

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Paea Wolfgramm (vasemmalla) vuonna 2017. |  Paea Wolfgramm (vasemmalla) vuonna 2017. |  Paea Wolfgramm (vasemmalla) vuonna 2017. |  |
Maa:   Tonga
Nyrkkeily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Atlanta 1996 | Superraskassarja |  |
| Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  | Kansainyhteisön kisat  |  |
|  Pronssia | Victoria 1994 | Superraskassarja |  |
Paea Wolfgramm (s. 1. joulukuuta 1969 Vava'u) on tongalainen entinen nyrkkeilijä ja olympiahopeamitalisti.
Nyrkkeilyura > Amatööriura

Wolfgrammin ensimmäinen merkittävä saavutus amatöörinä oli hopeamitali superraskaassa sarjassa vuoden 1994 Kansainyhteisön kisoissa. Seuraavana vuonna hän voitti kotimaassaan pidetyssä turnauksessa Oseanian mestaruuden.
Vuonna 1996 Atlantan olympialaisissa Wolfgramm ylsi hopeamitaliin superraskaassa sarjassa. Hän on maansa toistaiseksi ainoa olympiamitalisti. Wolfgramm myös kantoi Tongan lippua avajaisissa.
Nyrkkeilyura > Ammattilaisura (1996–2001)

Olympialaisten jälkeen Wolfgramm siirtyi ammattilaiseksi. Hänen ammattilaisuransa merkittävin ottelu oli WBC-liiton raskaansarjan mestaruusottelu Volodymyr Klytškoa vastaan maaliskuussa 2000. Kaksikko oli aiemmin kohdannut toisensa olympialaisten loppuottelussa, ja molemmat kamppailut päättyivät Klytškon voittoon.
Wolfgramm otteli viimeisen kerran ammattilaisena elokuussa 2001. Hänen saldokseen jäi 20 voittoa ja neljä tappiota.
Paquita Rico

Francisca Rico Martínez eli Paquita Rico (13. lokakuuta 1929 Sevilla – 9. heinäkuuta 2017 Sevilla) oli espanjalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet muistetaan rooleista muiden muassa elokuvissa María Morena (1951) ja Tierra brutal (1961).
Rico oli näyttelijä Soledad Mirandan täti.
Aiheesta muualla

Paquita Rico Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Aegee

AEGEE, Eurooppalainen opiskelijafoorumi (engl. The European Students' Forum, ransk. Association des Etats Généraux des Etudiants de l’Europe) on eurooppalainen poikkitieteellinen opiskelijajärjestö. Nimi viittaa Aigeianmereen, jonka ympäristö oli yksi demokratian syntysijoista.
Järjestö on perustettu vuonna 1985, ja sillä on noin 17 000 jäsentä 260 yliopistokaupungissa 42 maassa ympäri Eurooppaa.
AEGEE ilmoittaa edistävänsä yhtenäistä Eurooppaa, rajoja ylittävää yhteistyötä, kommunikaatiota ja integraatiota akateemisessa ympäristössä. AEGEE on poliittisesti sitoutumaton, eikä sillä ole kansallisia rakenteita, vaan se toimii ainoastaan paikallisella ja Euroopan tasolla.
Historia

Järjestö syntyi 1985 ensimmäisessä EGEE-tapahtumassa, jonka järjesti sen perustaja Franck Biancheri. Opiskelijoita Pariisista, Leidenista, Lontoosta, Madridista, Milanosta ja Münchenistä kokoontui Pariisissa.
1987 AEGEE-Europe saavutti tärkeän tuloksen suostuteltuaan François Mitterrandin tukemaan nykyään Euroopan komission rahoittaman Erasmus -opiskelijavaihto-ohjelman rahoitusta.
1988 järjestö vaihtoi nimen EGEE uuteen nimeen AEGEE.
1989 AEGEE oli Euroopan ensimmäisiä järjestöjä, jotka laajentuivat Itä-Eurooppaan.
1995 järjestön päätoimisto muutti Brysseliin, ja ensimmäinen aasialaninen paikallisosasto AEGEE-Ankara hyväksyttiin AEGEE-verkostoon.
1998 AEGEE järjesti ensimmäisen vierailunsa Kyprokselle; Pohjois-Kyproksen AEGEE-Magusa (Famagusta) liittyi järjestöön 2001.
2001 ja 2002 AEGEE järjesti useita laajamittaisia hankkeita, jotka keskittyivät rauhaan ja tasapainoon Luoteis-Euroopassa ja Välimeren alueella.
2003 todisti AEGEEn ensimmäistä tutkimusretkeä Kaukasukselle. AEGEE-Europe järjesti ensimmäisen kansainvälisen opiskelijakonferenssin Kyproksen puskurivyöhykkeellä.