stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taneli Mäkelä
Filmografia > Televisiosarjat

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1984 | Levyraati | oma itsensä |
| 1985–1988 | Musta tuntuu | Erkki Nygren |
| 1986–1987 | Tabu |  |
| 1986–1988 | Fakta homma | Aulis Kaakko |
| 1988 | Rakastan, rakastan |  |
| 1988 | Rakkaat sisaret | Oiva Ketonen |
| 1988 | Oudot jutut |  |
| 1991 | Isänmaan kaikuja | Volanen |
| 1993 | Hobitit | Frodo Reppuli |
| 1993 | Tuntemattomalle jumalalle | Aarnio |
| 1993 | Hunajan maku | Markku Hietamaa |
| 1994 | Milkshake | Joel Lehtonen |
| 1994 | Napaseutu | palomies |
| 1994 | Maigret | Carl |
| 1994–2006 | Akkaa päälle | monia rooleja |
| 1995 | Huijarinainen | Niilo Kalevi Rotko |
| 1996 | Ilman kavaluutta | Erkki Ahti |
| 1996 | Lihaksia ja luoteja | Yves Cousteau |
| 1996 | Nortia | Martti Hallamaa |
| 1997 | BumtsiBum! | oma itsensä |
| 1998–1999,  2005, 2007 | Team Ahma | Alpo Kurkinen |
| 1999–2001 | Kaverille ei jätetä | monia rooleja |
| 2000 | Hotelli Sointu | oma itsensä |
| 2000 | Kylmäverisesti sinun | Taisto Harmaja |
| 2001 | Ou nou! | Reino Kurkela |
| 2001 | Seitsemän | Automyyjä |
| 2001–2003 | Kivi ja Kilpi | Veijo Valenius |
| 2003 | Rikospoliisi Maria Kallio | Juha Merivaara |
| 2004–2005 | Saunavuoro | monia rooleja |
| 2005 | Tahdon asia | Mara Lindblad |
| 2005 | Elixir | Lauri Rautakoski |
| 2005 | Firma | Olavi |
| 2005 | Handu pumpulla | Fjalle |
| 2006 | Pääroolissa | monia rooleja + oma itsensä |
| 2006 | Majakka | Keke / Harri Forss / Heikki Saippua |
| 2006 | Läpiveto | useita rooleja |
| 2008–2010 | Ihmisten puolue | Tapani "Tapsa" Riihimäki |
| 2009 | Ne Salmiset | vieras |
| 2009 | Hymy Pyllyyn | monia rooleja |
| 2010 | Hiphop Hamlet | Perttu Salmivuo |
| 2010 | Taivaan tulet | Aarne Kallio |
| 2009–2012 | Kotikatu | Arto Maasalmi |
| 2009–2011 | Helppo elämä | Erkki "Eki" Julkunen |
| 2012–2016 | Roba | poliisipäällikkö Raimo Karvinen |
| 2013 | Kerran viikossa | Veli-Matti |
| 2014 | Klikkaa mua | Risto |
| 2014 | Tellus | Fredi Jäntti |
| 2015–2016 | YleLeaks | Jouko Kitka, Peter Smörö |
| 2016 | Ihon alla | Hannu Sivenius |
| 2016–2018 | Luottomies | Johan Renwall |
| 2016–2017 | Kimmo | Martti Kangas |
| 2018– | Sunnuntailounas | Tauno Eerola |
| 2018 | Ivalo | Reino Ylikorpi |
| 2018–2023 | Sipoon herttua | Jukka Vanhatalo |
| 2019 | Hillo | Anun isä |
| 2022 | Kultakala | Risto |
| 2022 | Helsinki-syndrooma | Jarmo Kiiski |
| 2023 | Syke | Kalervo Kantola |
Filmografia > Teatteriroolit

| Vuosi | Teatteri | Näytelmä | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | Peacock-teatteri | Da Lintsi -koodi | Useita |
| 2008 | Ryhmäteatteri | Matkalla Afrikkaan | Antero |
| 2011 | Lahden kaupunginteatteri | Tohvelisankarin rouva | Aadolf |
| 2013 | Tampereen teatteri | Taide | Serge |
| 2015 | Helsingin kaupunginteatteri | Mestari | Benjamin Rubin |
| 2015 | Turun kaupunginteatteri | Breaking the Waves | Jan |
| 2016 | Turun kaupunginteatteri | Kissa kuumalla katolla | Big Daddy |
| 2017-2018 | Turun kaupunginteatteri | Viimeinen laiva | O'Brien |
| 2017 | Helsingin kaupunginteatteri | Tenorit liemessä | Henry Saunders |
| 2018- | Useissa teattereissa | Vanhoja poikia | - |
| 2019 | Helsingin kaupunginteatteri | Mies, joka rakasti järjestystä | Useita |
| 2019 | Turun kaupunginteatteri | Komisario Palmun erehdys | Komisario Palmu |
| 2020 | Turun kaupunginteatteri | Nokia | Jorma Ollila |
| 2022 | Ilmajoen musiikkijuhlat | Hiljaiset perivät maan | Vihtori Kosola |
| 2023 | Savoy-teatteri | Taide | Marc |
Filmografia > Käsikirjoitukset

| Vuosi | Elokuva / Sarja |
| --- | --- |
1986: Fakta homma (sarja)
1987: Fakta homma
1994: Akkaa päälle (sarja)
1998–1999, 2007: Team Ahma (sarja)
1999–2004: Kaverille ei jätetä (sarja)
2001: Ou nou! (sarja)
2003: Tahaton tuhlaajapoika
2005: Handu pumpulla (sarja)
2015: YleLeaks (sarja)
Aiheesta muualla

Taneli Mäkelä Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Taneli Mäkelän esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Yle Elävä arkisto: Turkan lapset
Henri de Boulainvilliers

Henri de Boulainvilliers
Anne Gabriel Henri Bernard, markiisi de Boulainvilliers (11. lokakuuta 1658 Saint-Saire - 23. tammikuuta 1722 Pariisi), oli ranskalainen historioitsija.
Markiisi de Boulainvilliers ja hänen ystävänsä Nicolas Fréret levittivät 1700-luvun alussa oppia kaksirotuteoriasta, jolla tuli olemaan paikkansa Ranskan politiikan aatehistoriassa. Teoksessa Historie de l'ancien gouvernement de la France (1727) tämä oppi on laadittu. Ranskan kansa periytyi sen mukaan kahdesta kansasta: gallo-roomalaisista ja frankeista. Talonmiehet ja porvarit olivat niitä ensimmäisiä ja aristokraatit frankeja.
Boulainvilliers aatteet omaksui m.m. Montesquieu ja se on myös Arthur de Gobineaun opin pilari. Kansa muodostuu tämän opin mukaan aina kahdesta elementistä: valloittajat ja valloitetut, voittajat ja häviäjät.
Hei!

| Hei! Ville Leinonen |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Äänitetty : 2006
 Julkaistu: 17. tammikuuta 2007
 Formaatti: CD, LP, C-kasetti
 Tuottaja(t): Ville Leinonen
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 54.04
 Levy-yhtiö: Poko Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 10.
Ville Leinosen muut julkaisut
| Jalokivikokoelma 1999–2006 2006 | Hei! 2007 | Ville Leinosen Unilehto 2008 |
Hei! on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Ville Leinosen kolmas sooloalbumi, joka julkaistiin 17. tammikuuta 2007 levymerkillä Poko Records.
Albumi sisältää mm. uusia versoita vanhoista suomalaisista iskelmistä. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 10.
Kappaleet

Hei! – 6.26  (säv. Arcusa, Baldocci, Belcusa & Julio Iglesias, san. Raul Reiman, alkup. esittäjä Juhamatti)
Rakasta mua juuri näin – 3.19  (säv. ja san. Reiman, alkup. esittäjä Juhamatti)
Tunteet nousee – 3.54  (säv. Ben Findon, san. Jorma Toiviainen, alkup. esittäjä Juhamatti)
Kevät tuli elämääni – 3.30  (säv. ja san. Tapani Welin, alkup. esittäjä Juhamatti)
Etsin kunnes löydän sun – 4.38  (säv. Cutugno & Losite, san. Chrisse Johansson, alkup. esittäjä Markku Aro)
Voinko luottaa – 5.06  (säv. Memo Remigi, san. Reiman, alkup. esittäjä Juhamatti)
Ihana aamu – 4.40  (säv. Meyer & Vrienten, san. Raul Reiman, alkup. esittäjä Katri Helena)
Rakkaus on hellyyttä – 3.40  (säv. Antti Hyvärinen, san. Chrisse Johansson, alkup. esittäjä Marion Rung)
Pieni ja lämpöinen – 3.55  (säv. Veikko Samuli, san. Reiman, alkup. esittäjä Juhamatti)
Katson autiota hiekkarantaa – 4.16  (säv. Samuli, san. Juha Vainio, alkup. esittäjä Katri Helena)
Avaruuslaiva 109 – 3.52  (säv. Robert Van Leeuwen, san. Johansson, alkup. esittäjä Eini & Katri Helena)
Kesän lapsi – 4.42  (säv. Jean Bourtayre, san. Johansson, alkup. esittäjä Juhamatti, Katri Helena & Tapani Kansa)
Epilogi (Darion ylipapitar) – 1.59  (säv. ja san. Ylihärsilä, Leinonen)
Arvostelut

Desibeli.net:
Nyt.fi:
Soundi:
Aiheesta muualla

Hei! discogs.com -sivustolla
Namika Lahti

| Namika Lahti |
| --- | --- |

Lempinimet:  Namika
Perustettu:  1950
Lakkautettu:  2015
Historia:  Viipurin NMKY (1898–1948) Lahden NMKY (1948–2015)
Areena:  Lahden suurhalli
Kotipaikka:  Lahti, Suomi
Värit:  valkoinen, violetti          
Yhteistyöseura:  NMKY
SM-mitalit
Kultaa:  2 (2000, 2009)
Hopeaa:  4 (1996, 2002, 2004, 2007)
Pronssia:  1 (2001)
Kotisivu:  http://www.namikalahti.com/
Lahden NMKY (Namika Lahti) oli lahtelainen urheiluseura, joka menestyi erityisesti koripallossa. Sen edustusjoukkue pelasi miesten koripallon pääsarjassa, Korisliigassa vuosina 1958–1967 ja uudestaan vuosina 1990–2015. Joukkue eteni SM-finaaleihin 2000-luvulla viidesti.
Keväällä 2009 Namika voitti finaaleissa Joensuun Katajan suoraan kolmessa ottelussa. Edellisen kerran Namika oli juhlinut mestaruutta vuonna 2000, jolloin finaaleissa kaatui Torpan Pojat. Kevääseen 2013 asti Lahden NMKY pelasi kotiottelunsa Lahden urheilutalossa. Kaudeksi 2013-2014 Namika siirtyi pelaamaan ja harjoittelemaan Lahden suurhalliin, kun Urheilutalon käyttö loppui kesäkuun 2013 lopussa. Seuran miesten edustusjoukkueen toimintaa hoitanut yhdistys haettiin konkurssiin kesällä 2015.
Historia

Seura perustettiin vuonna 1898 Viipurissa, ja Lahteen se siirtyi vuonna 1947. Vuonna 1948 nimeksi vaihtui Lahden NMKY. Seuran koripallotoiminta alkoi vuonna 1950, ja mestaruussarjaan se nousi vuonna 1957. Joukkue pelasi pääsarjassa yhtäjaksoisesti vuoteen 1967, ja parhaimmillaan sen sijoitus oli neljäs.
Lahden NMKY voitti Suomen cupin vuonna 1989 pelatessaan vielä ensimmäisessä divisioonassa. Mestaruussarjaan se palasi vuonna 1990. Vuosina 1994 ja 1995 se sijoittui viidenneksi, kunnes kaudella 1995–1996 se ylsi ensimmäisen kerran mitaleille saadessaan hopeaa. Seuraavien kausien sijoitukset olivat kuudes, kuudes ja viides, ja kaudella 1999–2000 se voitti Suomen mestaruuden.
Kaudella 2000–2001 joukkue voitti pronssia SM-sarjassa ja Suomen cup-mestaruuden. Seuraavalla kaudella se sai SM-hopeaa. Kausi 2002–2003 oli loukkaantumisten vuoksi vaikea, ja joukkue säilytti SM-sarjapaikkansa vasta karsintasarjan kautta. Kaudella 2003–2004 se voitti jälleen SM-hopeaa hävittyään loppuotteluissa Kouvoille.
Kaudella 2004–2005 Lahden NMKY putosi ensimmäisellä pudotuspelikierroksella hävittyään Joensuun Katajalle. Kaudella 2005–2006 se hävisi pronssiottelussa Espoon Hongalle. Kaudella 2006–2007 joukkue voitti SM-hopeaa Espoon Hongan oltua ratkaisuotteluissa jälleen parempi.
Lahden NMKY aloitti pyörätuolikoripallotoiminnan vuonna 1989. Seuran edustusjoukkue pelaa Pyörätuolikoripallon SM-sarjassa.
Kaudesta 2012-2013 alkaen Lahden NMKY keskittyi edustuskoripalloon ja pyörätuolikoripalloon. Lahden NMKY haettiin talousongelmien vuoksi konkurssiin kesällä 2015, ja seuran edustusjoukkue luopui Korisliigapaikastaan. Velkaa yhdistykselle oli kertynyt noin 400 000 euroa. Juniori- sekä harrastekoripallotoimintaa Lahdessa jatkoi keväällä 2012 perustettu Namika Lahti Juniorit ry. Lahden NMKY:n konkurssin jälkeen Lahteen perustettiin uusi edustuskoripalloseura Lahti Basketball. Kesällä 2017 myös Namika Lahti Juniorien toiminta siirtyi Lahti Basketball -brändin alle.
Tunnettuja pelaajia

Andre Foreman
Marcus Grant
Tom Gustafsson
Teemu Laine
Timo Lampen
Markku Larkio
Gerald Lee Sr.
Sami Lehtoranta
Juha Luhtanen
Vesa Mäkäläinen
Roope Suonio
Aki Ulander
Henkilökohtaiset palkinnot

| --- | --- |
 Korisliigan vuoden pelaaja Markku Larkio – 1996 Korisliigan SM-finaalien paras pelaaja Juha Luhtanen – 2000  Vesa Mäkäläinen – 2009 Korisliigan vuoden puolustuspelaaja Tom Gustafsson – 2004  Ilkka Vuori – 2007  Vesa Mäkäläinen – 2009 Korisliigan vuoden ulkomaalaisvahvistus Marcus Grant – 2000  Ray Nixon – 2009 Korisliigan vuoden tulokas Vesa Mäkäläinen – 2006  Cedric Latimer – 2011 :  Korisliigan vuoden kehittynein pelaaja Markku Larkio – 1993  Ville Mäkäläinen – 2007  Vesa Mäkäläinen – 2009  Vesa Heinonen – 2013 Korisliigan paras kuudes pelaaja Keijo Alen – 1995  Antti Rantamäki – 2002  Sami Pekkola – 2004  Teemu Laine – 2006  Vesa Mäkäläinen – 2007 Korisliigan vuoden valmentaja Ari Tammivaara – 1996  Lars Ekström – 2004, 2007  Sami Toiviainen – 2009
Areena

Namika Lahti pelasi kotiottelunsa vuonna 2013 remontoidussa monitoimiareena Lahden suurhallissa, jonka kapasiteetti koripallo-otteluissa on 1 900 katsojaa. Remontoitu Suurhalli oli olosuhteiltaan Suomen parhaita koripalloareenoita.
Lahden suurhalli.
Henri Winkelman

Henri Gerard Winkelman (17. elokuuta 1876 Maastricht – 27. joulukuuta 1952 Soesterberg) oli hollantilainen kenraali, joka toimi Alankomaiden asevoimien ylipäällikkönä toisen maailmansodan aikana, kun Saksa hyökkäsi maahan toukokuussa 1940.
Winkelman oli toiminut ammattiupseerina vuodesta 1896 ja jäänyt vuonna 1934 eläkkeelle kenraalinarvoisena. Toisen maailmansodan puhjettua vuonna 1939 hänet kutsuttiin takaisin palvelukseen ja nimitettiin armeijan sekä laivaston ylipäälliköksi. Hän johti Hollannin epätoivoista puolustusta, kun Saksa aloitti hyökkäyksensä 10. toukokuuta 1940. Hollannin armeijalla oli enemmän joukkoja kuin hyökkäävillä saksalaisilla, mutta maahanlaskujoukkoja ja panssaridivisioonia tehokkaasti hyödyntäneet saksalaiset onnistuivat kahdessa päivässä työntymään Rotterdamin porteille ja murtamaan hollantilaisten pääpuolustuslinjan. Hollannin hallitus ja kuningasperhe pakenivat jo 13. toukokuuta Englantiin, ja Winkelman jäi yksin vastuuseen. Hän sai ohjeet jatkaa sotilaallista vastarintaa niin kauan kuin se olisi mielekästä. Kun saksalaiset uhkasivat pommittaa Rotterdamia ja Utrechtia, Winkelman ilmoitti 14. toukokuuta antautuvansa ihmishenkien säästämiseksi. Rotterdamia pommitettiin kaikesta huolimatta.
Kun hollantilaiset juhlivat saksalaismiehityksen alettua Winkelmania sankarina, saksalaiset vangitsivat hänet 2. heinäkuuta 1940. Hän vapautui vasta sodan päätyttyä 12. toukokuuta 1945.
Henri de Saussure

Henri de Saussure.
Henri-Louis-Frédéric de Saussure (27. marraskuuta 1829 Geneve, Sveitsi – 20. helmikuuta 1905 Geneve, Sveitsi) oli sveitsiläinen entomologi ja mineraalitutkija. Hän tutki erityisesti Hymenoptera- ja Orthoptera-hyönteislahkoja. Saussuriitti-niminen mineraali on nimetty de Saussuren mukaan. Luonnontieteilijä Horace-Bénédict de Saussure oli hänen isoisänsä ja kielitieteilijä Ferdinand de Saussure hänen vanhin poikansa.[lähde? ]
De Saussure nimesi linnuista sepelkiitäjän (Streptoprocne semicollaris).
Herman J. Mankiewicz

| Herman J>  Mankiewicz |
| --- | --- |
 Herman Mankiewicz, Orson Welles ja John Houseman kirjoittavat Citizen Kane -elokuvaa noin vuonna 1938
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. marraskuuta 1897 New York, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 5. maaliskuuta 1953 (55 vuotta)
Ammatti:  käsikirjoittaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1926–1952
Palkinnot
 Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinto (1941) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Herman J. Mankiewicz (7. marraskuuta 1897 New York, New York – 5. maaliskuuta 1953) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja. Hän opiskeli Columbian yliopistossa ja Berliinissä, jossa ollessaan hän toimi myös Chicago Tribunen kirjeenvaihtajana. Palattuaan Yhdysvaltoihin Mankiewiczista tuli The New York Timesin ja The New Yorkerin teatteritoimittaja. Hän muutti Hollywoodiin vuonna 1926, jossa hän toimi käsikirjoittajana, jonka lisäksi hän satunnaisesti myös tuotti muun muassa Marx-veljesten elokuvia.
Mankiewicz sai parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen Oscar-palkinnon elokuvasta Citizen Kane (1941). Lisäksi hän oli ehdokkaana elokuvasta Sankaritekojen mies (1942). Mankiewiczin nuorempi veli oli elokuvaohjaaja ja -tuottaja Joseph L. Mankiewicz.
Valikoitu filmografia

Hevosen sulat (Horse Feathers, 1932)
Neljä nolattua neroa (Monkey Business, 1933)
Neljä naurettavaa naapuria (Duck Soup, 1933)
Päivälliset klo 8 (Dinner at Eight, 1933)
Harha-askel (Escapade, 1935)
Citizen Kane (1941)
Sankaritekojen mies (The Pride of the Yankees, 1942)
Herman Kahn

Herman Kahn vuonna 1965.
Herman Kahn (15. helmikuuta 1922 Bayonne, New Jersey – 7. heinäkuuta 1983 Chappaqua, New York) oli yhdysvaltalainen tulevaisuudentutkija ja strategi.
Kahn valmistui Kalifornian yliopistosta Los Angelesin kampukselta vuonna 1945. Maisterin tutkinnon hän suoritti California Institute of Technologyssa. Vuonna 1948 Kahn aloitti työt yksityisessä RAND Corporationin tutkimuslaitoksessa, jota rahoitti erityisesti Yhdysvaltain ilmavoimat. Tutkimuksessaan hän hyödynsi uusia lähestymistapoja kuten peliteoriaa ja systeemianalyysiä.
Vuonna 1960 Kahn julkaisi teoksen On Thermonuclear War, jossa hän esitti ydinsodan poikkeavan tavanomaisesta sodankäynnistä vaan laajuudeltaan, muttei luonteeltaan, ja sitä voi sen vuoksi analysoida ja suunnitella samalla tavalla. Vuonna 1961 hän lähti RANDilta ja perusti Hudson-instituutin, joka tutki kansalliseen turvallisuuteen liittyviä aiheita ja yhteiskuntapolitiikkaa.
Kahnin muita teoksia olivat muiden muassa Thinking About the Unthinkable (1962), The Emerging Japanese Superstate (1970), The Next 200 Years (yhdessä W. Brown and L. Martelin kanssa, 1976) ja The Coming Boom (1982).
Suomennetut teokset

Kahn, Herman & Bruce-Brigg, B.: Huomispäivän mahdollisuudet: tuleva vuosikymmen futurologien näkökulmasta.  (Things to come: thinking about the seventies and eighties, 1972)  Helsinki:  Weilin + Göös, 1974.  ISBN 951-35-1095-6.
Kahn, Herman (toim.): Liikeyrityksen tulevaisuus.  (The future of the corporation, 1974)  Suomentanut Hellevi Norhio-Sillanpää. Helsinki:  Weilin + Göös, 1975.  ISBN 951-35-1301-7.
Gerholm, Tor Ragnar & Kahn, Herman: Toiveikas tulevaisuus.  Suomentanut ja toim. Riitta Mård. Helsinki:  Taloudellinen tiedotustoimisto, 1986.
Iron Sky

| Iron Sky |
| --- | --- |
 Virallinen teatterijuliste.
Ohjaaja:  Timo Vuorensola
Käsikirjoittaja:   Michael Kalesniko  Timo Vuorensola 
Tarina:   Johanna Sinisalo  Jarmo Puskala (alkuperäisidea) 
Tuottaja:   Tero Kaukomaa  Oliver Damian  Cathy Overett  Mark Overett  Samuli Torssonen 
Säveltäjä:  Laibach
Kuvaaja:  Mika Orasmaa
Leikkaaja:  Suresh Ayyar
Lavastaja:  Ulrika von Vegesack
Erikoistehosteet:   Samuli Torssonen (VFX)  Clint Ingram (SFX) 
Pääosat:   Julia Dietze  Götz Otto  Christopher Kirby  Tilo Prückner  Udo Kier 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi  Saksa  Australia 
Tuotantoyhtiö:   Energia Productions  Blind Spot Pictures  27 Films  New Holland Pictures 
Levittäjä:  Moviemax
Ensi-ilta:   11. helmikuuta 2012 (Berliinin elokuvajuhla)  4. huhtikuuta 2012  5. huhtikuuta 2012  1. toukokuuta 2012
Kesto:  93 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, saksa
Budjetti:  7 500 000 euroa
Tuotto:  9 987 577 dollaria
Katsojat:  181 327 (Suomessa)
Seuraaja:  Iron Sky: The Coming Race
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iron Sky -natsi vuoden 2011 Finncon/Animeconissa.
Iron Sky on Timo Vuorensolan ohjaama tieteiskomedia, joka julkaistiin 4. huhtikuuta 2012. Elokuva sijoittuu vuoteen 2018 ja kertoo siitä, kuinka vuonna 1945 kuun pimeälle puolelle lentäneet natsit palaavat valloittamaan maailman. Elokuva on pääosin englanninkielinen, mutta saksan kieli on myös suuressa osassa. Iron Skyn ensi-ilta oli 11. helmikuuta Berliinin elokuvajuhlilla, jossa se sai kriitikoilta ristiriitaisen vastaanoton. Vuonna 2012 elokuva palkittiin Hopeinen Melies -palkinnolla sekä yleisöpalkinnolla Brysselin kansainvälisillä fantasiaelokuvafestivaaleilla. Saman vuoden toukokuussa elokuvan tuottaja Tero Kaukomaa kertoi, että elokuvasta on suunnitteilla kaksi jatko-osaa.
Varusteleka toimi elokuvan pääsponsorina ja hoiti lähes kaiken puvustuksen.
Juoni

Elokuva kertoo natseista, jotka vuonna 1945 pakenivat Etelämantereelta avaruuteen SS-upseeri Hans Kammlerin kehittämän teknologian turvin. He perustavat Kuun Maahan näkymättömälle puolelle Schwarze Sonnen (suom. musta aurinko) tukikohdan, jossa heidän oli määrä rakentaa voittamaton sotalaivasto ja vallata maapallo takaisin tilaisuuden tullen. Vuonna 2018 hyökkäyksen hetki on vihdoin käsillä, ja elokuvan päähenkilö Renate Richter lähetetään yhdessä miesystävänsä Klaus Adlerin kanssa Maahan tehtävänään salamurhata Yhdysvaltain presidentti.
Richter, Adler ja heidän kaappaamansa yhdysvaltalainen astronautti James Washington kaappaavat presidentin assistentin Vivian Wagnerin (viittaa Viiviin ja Wagneriin). He yhdistävät natsismin sanoman uudelleenvalintaan pyrkivän presidentin vaalikampanjaan. Renate alkaa kuitenkin epäillä arvojaan, kun planeetta ei osoittaudukaan odotetunlaiseksi rappiomaailmaksi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Julia Dietze  | … |  Renate Richter   |
|  Götz Otto  | … |  Klaus Adler   |
|  Christopher Kirby  | … |  James Washington   |
|  Tilo Prückner  | … |  Doktor Richter   |
|  Udo Kier  | … |  Wolfgang Kortzfleisch   |
|  Peta Sergeant  | … |  Vivian Wagner   |
|  Stephanie Paul  | … |  Yhdysvaltain presidentti   |
Tuotanto

Iron Sky -elokuvan ohjasi Timo Vuorensola, joka ohjasi myös Energia Productionsin edellisen Star Wreck: In The Pirkinning -elokuvan. Jarmo Puskalan alkuperäisideaan perustuvasta Iron Sky -elokuvan käsikirjoituksesta vastasivat kirjailija Johanna Sinisalo sekä tuotantoryhmään myöhemmin liittynyt Michael Kalesniko. Star Wreck -sarjan luoja Samuli Torssonen toimi elokuvan tuottajana ja erikoistehosteryhmän johtajana. Suomen elokuvasäätiö myönsi elokuvalle tukea yhteensä 800 000 euroa. Elokuvan ensimmäinen traileri julkaistiin 6. toukokuuta 2008 ja toinen 14. toukokuuta 2010. Elokuvassa päärooleja näyttelivät Julia Dietze, Christopher Kirby ja Götz Otto sekä muun muassa Tilo Prückner ja Udo Kier. Musiikista vastasivat slovenialainen industrial-yhtye Laibach ja Ben Watkins.
Elokuvasta oli myös kehitteillä videopeli Iron Sky: Operation Highjump, jonka tapahtumien oli tarkoitus toimia elokuvan johdantona. Pelin tapahtumien suunniteltiin sijoittuvan vuoteen 1945 Etelämantereella sijaitsevaan salaiseen tukikohtaan, jossa natsit rakentavat avaruusaluksia kuulentoa varten. Peliä kehittivät yhteistyössä oululainen LudoCraft ja jyväskyläläinen Alternative Games. Taloudellisten ongelmien vuoksi peliä ei koskaan julkaistu.
Iron Skyta kuvattiin Saksassa syksyllä 2010, ja kuvauksia jatkettiin alkuvuodesta 2011 Australiassa, jossa kuvattiin elokuvan studiokohtaukset vihreän taustan edessä. Kuvaukset saatiin valmiiksi helmikuun alussa, minkä jälkeen alkoi erikoistehosteiden tekeminen Tampereella. Alun perin kaiken piti olla valmiina lokakuussa 2011. Energia kuitenkin ilmoitti 14. maaliskuuta 2011 Twitterissä, että elokuva myöhästyy ja ilmestyy aikaisintaan vuonna 2012. Toukokuussa 2011 ilmestyneessä teaserissa ilmoitettiin elokuvan julkaisupäiväksi 4. huhtikuuta 2012, josta tuli Suomen ensi-illan päivämäärä. Elokuvan maailman ensi-ilta oli Berliinin elokuvajuhlilla 11. helmikuuta, ja 26. maaliskuuta järjestettiin Tampereella ennakkonäytös, jossa mukana olivat myös musiikin elokuvaan tehnyt slovenialainen Laibach-yhtye. Saksan ensi-ilta oli 5. huhtikuuta.
Vastaanotto > Arvostelut

Elokuva sai ilmestyessään kriitikoilta ristiriitaisen vastaanoton; arvioita kokoavalla Rotten Tomatoes -sivustolla elokuvalla on kolmeenkymmeneenkuuteen arvosteluun perustuva 36 prosentin rotten-arvosana.
Monet arvostelijat pitivät elokuvan konseptista, mutta pitivät valmista elokuvaa tylsänä. Vapaa toimittaja ja elokuva-arvostelija Kalle Kinnunen suhtautui Suomen Kuvalehden Kuvien takaa -blogissaan elokuvaan varauksella: ”Idea on tietenkin viihdyttävän kreisi, mutta Iron Sky ei ole lähellekään tarpeeksi rohkea.”  Myös Varietyn Leslie Felperin piti konseptia parempana kuin elokuvaa itseään, jota hän luonnehti ”laimeaksi”. The Guardianin Andrew Pulver oli  ensi-illan jälkeen pettynyt näkemäänsä: ”Se ei ole kamala missään mielessä. Se ei vain ole läheskään yhtä hauska ja julkea kuin sen mahtava lähtökohta antaa odottaa.”  FilmSchoolRejects.com-sivuston Cole Abaiusin mielestä elokuvan käsikirjoitus oli halpa, mutta hän antoi myönteistä palautetta Julia Dietzen ja Udo Kierin rooleille. The Hollywood Reporterin David Rooneyn mielestä elokuvan juoni oli heikko eivätkä vitsit toimineet, mutta hänkin nosti Dietzen roolin yhdeksi elokuvan parhaista puolista. Time Out -lehden arvostelijan mielestä elokuva olisi tarvinnut ohjaajaa, joka ymmärtää sekä satiiria että scifiä, ja mainitsi esimerkkeinä Paul Verhoevenin ja Roland Emmerichin. Hän piti Iron Skyta rasittavana ja antoi sille kaksi tähteä viidestä.
Jopa kriitikot, jotka eivät pitäneet elokuvasta, pitivät sen erikoistehosteita onnistuneina. Yksi elokuvasta pitäneistä kriitikoista oli Screen Dailyn Mark Adams, joka nosti elokuvan hyviksi puoliksi erikoistehosteet sekä Julia Dietzen ja Götz Otton roolisuoritukset, jotka hänen mielestään pitivät tarinan koossa. Viiden tähden arvion elokuva sai Aamulehden Markus Määttäseltä, joka kehui Vuorensolan ohjausta ja Samuli Torssosen tiimin luomia erikoistehosteita, joita hän vertasi Taru sormusten herrasta -elokuvasarjan vastaaviin. Hän myös ylisti elokuvan konseptia: ”Tarina Kuun pimeällä puolella hyökkäystä Maata vastaan puuhaavista natseista on niin älytön, että se imee mukaansa ihan pelkällä rohkeudellaan. Kun uskaltaa ajatella tarpeeksi ohi kaikesta muusta, syntyy lopulta suuruutta, jopa Tampereen Multisillassa, ja juuri oikeaan aikaan.” Iltalehden Juho Rissanen puolusti elokuvaa voimakkaasti hehkuttamalla sitä parhaaksi suomalaiseksi elokuvaksi vuosiin ja vertaamalla Vuorensolaa Sormusten herra -trilogian ohjaajaan Peter Jacksoniin. Hän syytti elokuvaa arvostelleita suomalaiskriitikoita turhanpäiväisiin yksityiskohtiin tarttumisesta.