stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johanna Ehrnrooth

| Johanna Ehrnrooth> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Johanna Katarina Louise Ehrnrooth
Syntynyt: 23. kesäkuuta 1958 Helsinki
Kuollut: 26. toukokuuta 2020 (61 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  taidemaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  1982–2020
Taidesuuntaus:  Abstrakti ekspressionismi
Johanna Katarina Louise Ehrnrooth (23. kesäkuuta 1958 Helsinki – 26. toukokuuta 2020 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija.
Ehrnrooth opiskeli kuvataiteita Pariisissa École Nationale Supérieure des Beaux-Artsissa ja valmistui sieltä 1983. Hän piti lukuisia yksityisnäyttelyitä niin Suomessa kuin ulkomaillakin. Läpimurto tapahtui vuonna 1994 Galerie Pelinin näyttelyssä. Hän asui perheineen Helsingissä, ja hänellä oli ateljee Nummi-Pusulassa. Hänen teoksiaan on muun muassa Kiasman ja Amos Andersonin taidemuseon kokoelmissa.
Ehrnrooth sai vaikutteita ranskalaisesta ja japanilaisesta taiteesta. Hänen tyyliään on luonnehdittu abstraktiksi ja figuratiiviseksi, mutta hänen tuotantoonsa kuuluu myös arvostettuja muotokuvia muun muassa Jörn Donnerista, Laila Hirvisaaresta ja Krister Höckerstedtistä. Vuonna 2001 Ehrnrooth oli Ars Fennica -ehdokkaana, ja keväällä 2020 hänelle myönnettiin Svenska litteratursällskapetin palkinto.
Johanna Ehrnroothin isä oli Casimir Ehrnrooth ja aviopuoliso taidearvostelija Dan Sundell.
Ehrnrooth sairastui syöpään vuonna 2018 ja kuoli keväällä 2020.
Aiheesta muualla

Ehrnrooth, Johanna hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Aavikkoloistokaija

| Aavikkoloistokaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Loistokaijat Polytelis
Laji::  alexandrae
Kaksiosainen nimi
 Polytelis alexandrae  (Gould, 1863) 
Katso myös
   Aavikkoloistokaija Wikispeciesissä   Aavikkoloistokaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aavikkoloistokaija (Polytelis alexandrae) on Australian kuivilla seuduilla elävä kaija.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus nokasta pyrstön kärkeen on noin 45 cm, jos iso osa on kärkeä kohti kapenevaa pyrstöä. Koiraan höyhenpuku on hyvin värikäs, vaaleansinisen, ruusunpunaisen, siniharmaan, vihreän ja keltaisen sekoitus. Naaras ja nuori lintu ovat vähemmän värikkäitä, joskaan sukupuolierot eivät ole huomattavat. Nokka on korallinpunainen, koivet harmaat ja iiris oranssi.
Esiintyminen

Aavikkoloistokaijat elävät laajalla alueella Australian länsiosan sisämaan aavikkoalueilla. Lajin populaation koko on noin 5 000 aikuista yksilöä. Sen kanta on taantunut elinympäristöjen tuhoutumisen ja vieraspetojen, kuten kissojen ja kettujen takia.
Elinympäristö

Aavikkoloistokaijat vaeltavat kuivien seutujen välillä ja pesivät epäsäännöllisin välein. Ne suosivat hiekkamaiden akasioiden, eukalyptusten ja Casuarina-puiden muodostamia harvoja metsiköitä ja pensaikkoja.
Lisääntyminen

Pesintää tapahtuu syys-tammikuussa. Pesä on tavallisesti vesistön lähellä kasvavan eukalyptuksen kolossa, joskus kaukana vesistöstä kasvavassa Casuarinassa. Yhdessä puussa saattaa olla jopa kymmenen pesää. Naaras munii neljästä kuuteen munaa, joita se hautoo keskimäärin 23 päivää. Poikaset jättävät pesän viiden viikon ikäisinä.
Ravinto

Ruokavalio koostuu pääosin maanpinnan tuntumassa kasvavien heinien ja ruohojen siemenistä, mutta myös hedelmistä, marjoista ja kukista.
Lemmikkinä

Aavikkoloistokaijaa esiintyy lemmikkinä, mutta se ei ole Suomessa kovin yleinen lemmikkilintu. Siitä on jalostettu värimuunnoksia, esimerkiksi sininen.
Aavikkoloistokaijan hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Hyvinvoidakseen se tarvitsee lintuseuraa, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa. Aavikkoloistokaija ei ole tunnettu erityisen helposti matkimaan oppivana lajina.
Laji kuuluu CITES II/B-liitteeseen, jonka vuoksi lajilla kauppaa käytäessä on yksilöllä oltava vähintään lintuun liitettävä alkuperätodistus. Myös lajia pesittäessä on molemmilla vanhemmilla oltava alkuperätodistukset.
Egyptinmetsästyskoira

| Egyptinmetsästyskoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Egypti
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Rodun syntyaika:  alkumuoto 6 000–3 500 eaa. Egyptissä 3000 eaa.
Alkuperäinen käyttö:  metsästys
Muita nimityksiä:  Tesem, Egyptian Hunting Dog, Levriero Egiziano a Pelo Corto, Cane da Caccia dell'Antico Egitto
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Säkäkorkeus:  50-51 cm
Väritys:  hiekanruskea
Kaksi tyypillistä egyptinmetsästyskoiraa.
Egyptinmetsästyskoira (Tesem) oli egyptiläinen koirarotu. Rodun uskotaan olevan alkuperäisessä muodossaan hävinnyt, mutta Itä-Afrikassa on koiria, jotka muistuttavat sitä erehdyttävästi.
Ulkomuoto

Egyptinmetsästyskoira oli podencojen ja faaraokoiran tapaan vinttikoiratyyppinen alkukantainen metsästyskoira. Se oli lyhytkarvainen, solakka ja useimmiten pystykorvainen; nämä yksilöt muistuttivat podengoja, podencoja, faaraokoiraa ja etnankoiraa. Osalla kuvatuista yksilöistä oli kuitenkin riippuvat korvat ja laikukas karvapeite; ne muistuttivat enemmän perinteisiä vinttikoiria. Raajat olivat pitkät ja häntä selän ylle kiertynyt. Väritys oli hiekanruskea (fawn) ja säkäkorkeus noin 50–51 cm.
Alkuperä

Rotua muistuttaneita koiria – hoikkia, pystykorvaisia ja kiertyvähäntäisiä – tunnettiin antiikin aikakaudella, jolloin ne kulkivat itäisten ja läntisten aavikoiden paimentolaisten mukana. Niitä on myös kuvattu Atlasvuoriston alueen maiden kalliotaiteessa, minkä perusteella ne olivat levittäytyneet koko muinaisen Pohjois-Afrikan alueelle. Kantarotu oli kotoisin joko Itä-Afrikasta tai Länsi-Aasiasta, mutta on olemassa todisteita joiden mukaan se kulkeutui Egyptiin etelästä – Nuubiasta ja Somaliasta.
Egyptinmetsästyskoiraa kuvataan 3000 eaa. tehdyissä Egyptin hautamaalauksissa. Se oli kuitenkin jopa egyptiläistä kulttuuria vanhempi, sillä se esiintyy neoliittiselta kaudelta peräisin olevissa itäafrikkalaisissa kivimaalauksissa. Sitä pidetään vinttikoirien alkumuotona ja se oli basenjin, mangbattunkoiran, zandenkoiran ja šillukinkoiran edeltäjä. Se saattoi myös olla faaraokoiran, etnankoiran, ibizanpodencon, portugalinpodengon ja muiden samankaltaisten Välimeren jäniskoirien kantarotu.
Jotkin lähteet väittävät, että egyptinmetsästyskoira olisi edelleen olemassa. Koillis-Afrikassa on monia villikoirapopulaatioita, jotka saattavat kantaa sen geenejä ja jotka ovat erittäin lähellä sen fenotyyppiä. Jotkin näistä muistuttavat niin erityisen paljon kuvauksia tesemistä, että jotkin asiantuntijat uskovat niiden olevan aitoja rodunedustajia.
Egyptinmetsästyskoira muinaisessa kuvassa.
Mahdollisesti egyptinmetsästyskoiraa tai sloughia kuvastava kaiverrus egyptiläisessä Sarenput I:n haudassa.
Yläosassa kolme hyeenaa ja alaosassa neljä egyptinmetsästyskoiraa.
Ekbatana

Ekbatana (muinaispersiaksi 𐏃𐎥𐎶𐎫𐎠𐎴, Hagmatāna tai Haŋmatāna; arameaksi אַחְמְתָא, Aħĕmĕta; m.kreik. Ἀγβάτανα, Agbatana tai Ἐκβάτανα, Ekbatana; akkadiksi 𒆳𒀀𒃵𒋫𒉡, kura-gam-ta-nu) oli muinaisen Meedian pääkaupunki. Nykyään se tunnetaan nimellä Hamadan ja se sijaitsee 400 km lounaaseen Teheranista. Se oli tärkeällä paikalla pääteiden varrella.
Persian kuningas Kyyros Suuri valtasi kaupungin vuonna 549 eaa. Meedian kuningas Astyageeltä. Kaupungista tuli aikanaan Persian kuninkaiden kesäasuinpaikka. Parthialaiset tekivät siitä oman pääkaupunkinsa kun he valtasivat Persian seleukideilta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ekbatana Wikimedia Commonsissa
Ida Ekman

Ida Ekman
Ida ja Karl Ekman.
Ida Paulina Ekman (o.s. Morduch; 22. huhtikuuta 1875 Helsinki – 14. huhtikuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen lied-, oratorio- ja oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän oli 1900-luvun alun huomattavimpia suomalaisia liedlaulajia.
Juutalaiseen perheeseen syntynyt Ekman opiskeli Helsingin musiikkiopistossa vuodesta 1891 alkaen Abraham Ojanperän johdolla, Wienissä vuosina 1892–1895 Pauline Luccan johdolla sekä Pariisissa vuosina 1898–1899 Eugenie Colonnen oppilaana. Hän sai vuonna 1896 kiinnityksen Nürnbergin kaupunginteatteriin seuraavaksi näytöntövuodeksi, mutta myöhemmin hän omistautui pääasiassa yksinlaululle ja konserttikiertueille ja teki vain satunnaisia vierailuja oopperoihin.
Ekmanin ohjelmistossa merkittävän osan saivat erityisesti Sibeliuksen yksinlaulut. Sibelius myös omisti hänelle useita laulujaan ja katsoi Ekmanin olevan suomalaisista laulajista ainoa, joka oli kyennyt todella sisäistämään hänen musiikkiaan.
Ida Ekman oli ensimmäinen suomalainen Madama Butterfly samannimisen oopperan saadessa Suomen ensiesityksensa 24. marraskuuta 1909. Hufvudstadsbladet ja Nya Pressen huomauttivat Ekmanin lied -laulutaustan artikkeleissaan.
»Såväl därvidlag, som i fråga om dramatisk kraft och scenisk vana gaf fru Ekman i går rollen synnerligen väl. Redan i sitt första arioso ”kärleken mig kallar, jag vill lyda dess bud” var fru E. I tillfälle att visa sina vackra höjdvinningar samt sin uttrycksfulla sångkonst.(Sekä tässä suhteessa että dramaattisen voiman ja näyttämötavan suhteen rouva Ekman lauloi eilen roolin poikkeuksellisen hyvin. Jo ensimmäisessä ariosossaan "Rakkaus kutsuu minua, tottelen sen käskyjä", oli rouva E:llä tilaisuus näyttää korkeita ääniään sekä ilmeikästä laulutaidettaan» 
(Hufvudstadsbladet 25. marraskuuta 1909)
Ekman levytti vuosina 1904–1908 Sibeliuksen ja muiden koti- ja ulkomaisten säveltäjien lauluja, kansanlauluja ja ooppera-aarioita.Ekmanin aktiivinen laulajanura kesti 1920-luvun taitteeseen saakka, jolloin hän siirtyi opetustyöhön.
Ekmanin puolisona oli vuodesta 1895 pianisti-kapellimestari Karl Ekman (1869–1947). Heidän poikansa oli historioitsija ja tietokirjailija, filosofian tohtori Karl Ekman (1895–1962).
Ekologinen selkäreppu

Ekologinen selkäreppu tarkoittaa luonnonvaroja, joita tarvitaan jonkin tuotteen koko elinkaaren eli valmistuksen, kuljetuksen ja käytön aikana. Näiden summasta vähennetään tuotteen oma paino . Kun halutaan tietää, kuinka paljon johonkin tuotteeseen tai palveluun on kulunut luonnonvaroja, voidaan ekologista selkäreppua käyttää mittarina. Tuotteen ekologinen selkäreppu on lähes aina painavampi kuin tuote itse. Luonnonvaroja, jotka on tarvittu tuotteen valmistamiseksi, mutta eivät ole mukana lopputuotteessa kutsutaan piilovirroiksi.
Ekologinen selkäreppu ilmaisee siis tuotteen ympäristölle aiheuttaman rasituksen. Sen laskenta perustuu Wuppertal Instituutissa Saksassa kehitettyyn MIPS-menetelmään (material input per service unit), jonka periaatteita on esitelty MIPS-laskentaoppaassa.
Karl Ekman (pianisti)

Ida ja Karl Ekman.
Karl Ludvig Ekman (18. joulukuuta 1869 Turku – 4. helmikuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen pianisti, kapellimestari, opettaja ja arvostelija, joka sai professorin arvonimen vuonna 1929.
Hänen vanhempansa olivat kanttori Berndt Ludvig Ekman ja Charlotta Nyström. Ekman kirjoitti ylioppilaaksi 1889 ja opiskeli saksaa ja estetiikkaa Helsingin yliopistossa 1889–1892. Pianonsoittoa ja musiikkia hän opiskeli aluksi Turussa Vivika Ekmanin opissa. Tämä ei ollut sukua oppilaalleen. Helsingin musiikkiopistossa hän opiskeli 1889–1892 opettajinaan Ferruccio Busoni, William Dayas, Richard Faltin vanhempi ja Martin Wegelius. Lisäoppia hän haki 1892–1895 Berliinistä sekä pianonsoittoon että sävellykseen opettajinaan Hans Barth ja Albert Becker sekä Wienistä Alfred Grünfeldin johdolla. Myöhemmin hän opiskeli vielä Pariisissa ja Roomassa.
Työuransa Ekman aloitti Helsingin musiikkiopiston pianonsoitonopettajana 1895 ja opiston johtajana hän toimi 1907–1912. Vuodet 1912–1920 hän johti Turun soitannollisen seuran orkesteria ja 1920–1930 hän oli Hufvudstadsbladetin musiikkiarvostelija. Pääkaupungissa hän johti sinfoniakonsertteja ja järjesti monena vuonna kamarimusiikkisarjan. Hän toimi myös Ruotsalaisen teatterin kapellimestarina.
Ekman oli pitkään Suomen arvostetuin konserttipianisti ja etevä orkesterisolisti, joka aloitti ensimmäisenä Suomessa modernin pianotekniikan opetuksen. Hän avioitui 1895 sopraano Ida Morduchin kanssa. He tekivät lukuisia kiertueita kotimaassaan ja ulkomailla. Skandinavian lisäksi he esiintyivät aina Espanjassa ja Portugalissa saakka. Karl Ekman sovitti ja julkaisi kansanlauluja pianolle, viululle, lauluäänelle, sekakuorolle, mieskuorolle ja jousiorkesterille. Hän keräsi kansanlauluja ja kansanrunoja varsinkin Ahvenanmaalta. Lisäksi hän sovitti Bachin sävellyksiä pianolle, muun muassa 31 preludia ja fuugaa. Hän myös soitinsi orkesterille piano- ja urkusävellyksiä, joiden joukossa oli Sibeliuksenkin pianokappaleita.
Kerran Karl Ekman soitti kamarimusiikkikonsertin Jean Sibeliuksen kanssa. Se tapahtui Tammisaaressa kesällä 1891. Molemmat olivat rahapulassa, joten päätettiin järjestää konsertti. Sen ohjelmaan kuului muun muassa kantaesityksenä Sibeliuksen Romanssi viululle ja pianolle (opus 2). Yleisöä tuli paljon ja konsertin jälkeen pidetty juhla ei ollut halpa eikä ikävä, kertoi Ekman jälkeenpäin.
Karl ja Ida Ekmanin poika oli historioitsija Karl Ekman.
Vivika Ekman

Bernhardina Otteliana Vivica (Vivika) Ekman (13. marraskuuta 1826 Dragsfjärd – 13. marraskuuta 1911 Turku) oli suomalainen pianotaiteilija ja musiikinopettaja.
Ekman opiskeli Turussa pianonsoittoa kapellimestari Wilhelm Friedrich Siberin (1818–1855) oppilaana. Liivinmaalainen Siber asui Turussa vuodesta 1838 lähtien ja johti musiikkikoulua ja oppilasorkesteria. Laulua Ekman opiskeli Betty Boijen johdolla, ja pianonsoittoa hänelle opetti myös tämän sisar Wilhelmina Boije, joka myöhemmin muutti pianopedagogiksi Philadelphiaan Yhdysvaltoihin.
Vivika Ekman opetti musiikkia Turussa vuodesta 1846 lähtien. Hän haki vielä lisäoppia Tukholmasta kesäisin 1850–1853 opettajinaan Jan van Boom, Wilhelm Bauck ja 1860-luvun lopulla opettajanaan Oscar Byström. Urkujensoittoa hänelle opetti Tukholmassa Elfrida Andrée ja harmoniaoppia Otto Daniel Winge.
Ekman konsertoi pianistina ja orkesterisolistina usealla paikkakunnalla 1850- ja 1860-luvulla. Vuodesta 1870 lähtien hän opetti laulua pari vuosikymmentä Turussa Heurlinin ruotsalaisessa koulussa. Työnsä ohessa hän jatkoi pianonsoiton opetusta. Hänen tunnetuin oppilaansa oli Karl Ekman, joka ei ollut opettajansa sukulainen. Vivika Ekman opetti myös turkulaista pianistia ja pianonsoitonopettajaa Henriette Leijeliä.
Eksemptio

Eksemptio (myös eksemtio, lat. ex, pois ja emptio, otto) liittyy yleensä oikeustieteeseen ja tarkoittaa poikkeusta ja vapautusta yleisestä säännöstä tai rasituksesta. Nimitys liittyy erityisesti katolisen kirkon kirkko-oikeuteen. Tällaisella poikkeussäännöllä hengellinen laitos tai virkamies (esimerkiksi luostari tai piispa) vapautetaan tavanomaisesta hengellisestä tuomiovallasta ja alistetaan ylemmän hengellisen viranomaisen tai paavin alaiseksi. Eksemptiota nautti esimerkiksi ranskalainen Clunyn luostari, kun se oli alistettuna paavin alaiseksi. Myöhemmin samassa asemassa ovat olleet munkkikunnat ja muut sääntökunnat.
Cecilia Månsdotter Eka

Cecilia Månsdotter Eka (1475–1522) oli ruotsalainen aatelisnainen ja Ruotsin kuninkaan Kustaa Vaasan äiti. Hänen vanhempansa olivat Sigrid Eskilsdotter Banér ja valtaneuvos Måns Karlsson Eka. Hänen sisaruksiaan olivat Karl, Gregers, Måns, Märta ja Trotte. Ceciliaa pidettiin vakavana ja hurskaana henkilönä.
Cecilia meni oletettavasti 1490-luvun loppupuolella naimisiin Erik Johansson Vaasan kanssa ja sai hänen kanssaan kahdeksan lasta.
Tukholman verilöylyn aikana vuonna 1520 Cecilia Eka vangittiin muutamien muiden naisvieraiden tavoin, kun taas hänen miehensä teloitettiin. Myös lapset Margareta, Märta ja Emerentia vangittiin. Cecilia oli vangittuna ensin hetken Tukholman linnassa, ja sieltä hänet vietiin vankeuteen Tanskaan. Elokuun 1521 jälkeen arkkipiispa Gustav Trolle halusi saada Kustaa Vaasan ansaan ja pakotti sekä Cecilia Ekan että hänen sisarpuolensa Kristiina Gyllenstiernan vetoamaan kirjallisesti Kustaa Vaasaan rauhan ja sovinnon puolesta. Trolle järjesti Kustaa Vaasalle väijytyksen, joka epäonnistui täpärästi, ja hän joutui pakenemaan Tanskaan. Cecilia Eka oli tytärtensä kanssa hänen panttivankinaan ensin Kööpenhaminan linnan Sinisessä tornissa, sitten Kalundborgin linnoituksessa. Cecilia kuoli vuonna 1522 eli kaksi vuotta Tukholman verilöylyn jälkeen vankeudessa Kööpenhaminassa sairauteen. Hänet on haudattu Pyhän Nikolain hautausmaalleselvennä.
Lapset

Cecilia sai aviomiehensä Erik Johansson Vaasan kanssa kahdeksan lasta, joista Märta ja Emerentia olivat kaksoissiskot:
Kustaa (12. toukokuuta 1496 – 29. syyskuuta 1560), sittemmin Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa
Margareta (1497 – 31. joulukuuta 1536, Tallinna), kahdesti naimisissa
Johan (1499 – kuoli sairauteen)
Magnus (s. 1501 – k. sairauteen ennen vuotta 1529)
Anna (1503–1516), nunna tai ainakin kuoli Vadstenan luostarissa
Birgitta (1505 – kuoli nuorena)
Emerentia (1507–1522)
Märta (1507–1522)
Jotkin lähteet mainitsevat Magnusin kuolinvuodeksi 1529, mutta Gillingstamin mukaan se ei voi pitää paikkansa, koska erään vuonna 1528 tapahtuneen perinnönjaon yhteydessä ainoaksi Kustaa Vaasan elossa olevaksi sisarukseksi mainittiin Margareeta.
Erik Johansson Vaasalla saattoi myös olla avioton poika nimeltä Martin tai Mårten Knutsson Munk, joka toimi Tukholman kuninkaanlinnan kirjurina ja joka teloitettiin vuonna 1537 maanpetoksesta syytettynä.
Ekologinen genetiikka

Keskeisiä aiheita
Yhteinen polveutuminen
Evoluution todisteet
Prosessit ja lopputulokset
Populaatiogenetiikka · Geneettinen variaatio · Mutaatio · Luonnonvalinta · Adaptaatio · Geneettinen ajautuminen · Geenivirta · Lajiutuminen · Sopeutumislevittäytyminen · Yhteistyö · Koevoluutio · Divergenssi · Konvergenssi · Paralleelinen evoluutio · Sukupuutto
Luonnonhistoria
Elämän alkuperä · Elämän historia · Evoluution aikajana · Ihmisen evoluutio · Evoluutiopuu · Biodiversiteetti · Eliömaantiede · Taksonomia · Kladistiikka · Välimuotofossiili · Joukkosukupuutto
Evoluutioteorian historia
Yleiskatsaus · Darwin · 
Lajien synty · Moderni synteesi
Tutkimushaarat ja sovellukset
Ekologinen genetiikka · Evoluutiolaskenta · Evoluutiopsykologia · Fylogenetiikka · Jalostus · Systematiikka
Yhteiskunnalliset vaikutukset
Yhteiskunnalliset vaikutukset
Vastustus
n
k
Osa biologian artikkelisarjaa
Ekologinen genetiikka (engl. ecological genetics) on yleistäen ekologisen ja geneettisen tutkimuksen toisiinsa yhdistävä ala eli se tutkii eliöiden ja populaatioiden sopeutumista erilaisiin ympäristöihin ja ympäristön vaikutusta geneettisen rakenteen muutokseen tai pysyvyyteen. Useiden sukupolvien pituiset ympäristön muutokset muuttavat populaation geneettistä rakennetta, eli ekologinen genetiikka tutkii juuri muun muassa näistä ympäristön paineista johtuvia geneettisiä muutoksia tai eroja.
Ekologisessa genetiikassa populaatioiden tasolla Hardyn–Weinbergin lakiin liitetään populaation kasvua kuvaava eksponentiaalinen tai logistinen komponentti, jolloin ympäristön populaatiota rajoittava paine otetaan huomioon. Alan peruskäsitteitä ovat muun muassa genotyyppi ja fenotyyppi eli perimä ja ilmiasu. Fenotyyppiin vaikuttaa lisäksi epälineaarinen muuntelukomponentti ”genotyypin ja ympäristön yhteisvaikutus” eli erilaiset genotyypit reagoivat eri tavoin ympäristön muutoksiin.
Ekologisen genetiikan voidaan jokseenkin sanoa olevan melko vanha ala. Ranskalainen kasvitieteilijä Henri-Louis Duhamel du Monceau teki jo 1700-luvun puolivälissä tutkimusta kasvien ja puiden sopeutumisesta ilmastoon. Hän huomasi lajien sopeutuneen tarkasti paikalliseen ilmastoon. Sopeutumisen perinnöllinen tausta selvitettiin vasta myöhemmin. Alan eräs tärkeä teos on englantilaisen E. B. Fordin Ecological Genetics vuodelta 1964. Ford korostaa teoksessa ekologisen genetiikan olevan muuta kuin populaatiogenetiikka tai evolutiikka.
Protocol Productions

Protocol Productions oli Jari Paunan perustama suomalainen rooli- ja lautapelien julkaisija. Yritys tunnetaan julkaisemastaan Dungeons & Dragons -roolipelin suomennoksesta, jonka Perussäännöt olivat Suomessa myyntimenestys sekä ensimmäinen suomeksi käännetty roolipeli.
Historia

Protocol Productions julkaisi levykelehteä nimeltä Floppy Magazine Commodore 64:lle, joka ilmestyi vuosina 1985–1988. Yritys julkaisi myös roolipelilehteä Sininen lohikäärme, jota ilmestyi yhteensä neljä numeroa vuosina 1988–1989.
Protocol Productionsin omistaja Jari Pauna teki kustannussopimuksen Dungeons & Dragonsin julkaisijan TSR:n kanssa pelin suomenkielisestä käännöksestä sekä heidän tuotteidensa jakelusta Suomessa. Pauna suomensi pelin, ja helmikuussa 1988 tuli markkinoille ensimmäinen tuote Perussäännöt eli nk. "punalaatikko" (engl. Basic Set), joka oli ensimmäinen suomeksi käännetty roolipeli. Perussäännöt olivat suuri menestys, ja niitä myytiin noin 65 000 kappaletta. Protocol julkaisi suomen kielellä myös Dungeons & Dragonsinin lisäosia ja muita tuotteita parin seuraavan vuoden ajan. Yritys julkaisi lisäksi lautapelejä kuten Talisman. Sotastrategiapeleissä mukana oli suomennettut säännöt.
80- ja 90-lukujen vaihteessa yritys alkoi käyttää nimeä PRO-Games, jolla he julkaisivat suomeksi Cthulhun kutsu ja Shadowrun-roolipelit. Pauna oli myös kummankin pelin suomentaja. 90-luvun aikana uusia Dungeons & Dragons -julkaisuja ei enää tehty.
Pauna omisti myös Game World -nimisen pelikauppaketjun, joka oli Fantasiapelit-ketjun kilpailija, sekä oli toisena juontajana Lohikäärmepuu-radio-ohjelmassa. 90-luvun alun talouslaman aikaan yritys joutui rahoitusvaikeuksiin ja joutui myöhemmin konkurssiin.
Protocol Productionsin julkaisemat pelit > Dungeons & Dragons

Perussäännöt, D&D Basic säännöt, 1988
Expert-säännöt, D&D Expert säännöt, 1988
Mestarisäännöt, D&D Companion säännöt, 1989
Sankarisäännöt, D&D Master säännöt, 1990
Caldwellin linnoitus (B9), Viisi pientä seikkailua, 1988
Leijonalinnan aave (Bsolo), Seikkailu yhdelle pelaajalle, 1988
Rahasia (B7), 1988
Vaarojen saari, 1988
Hopeaprinsessan palatsi (B36), 1989
Taistelusuojus, Näkösuoja taulukkoineen, 1988
Hahmolomakkeita, 36 kpl paketti, 1988
Pikkuväen suuret tarinat, Lähdeteos, 1989
Protocol Productionsin julkaisemat pelit > Lauta- ja strategiapelit

Talisman, 1988
Onslaught - Normandian maihinnousu, 1988
Sniper - Tark'ampuja, 1988
Sniper Hetzer- panssarisotapeli, 1988
Sniper Special Forces - Erikoisjoukot, 1988
Hunt for Red October, 1988
Red Storm Rising, 1989
Europe Aflame, 1989
Protocol Productionsin julkaisemat pelit > PRO-Games julkaisut

Shadowrun, 1991
MechWarrior BattleTech, 1991
Cthulhun kutsu, 1992
Ei tippa tapa

| Ei tippa tapa Irwin Goodman |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1966
 Julkaistu: 1966
 Tyylilaji: Folk Rock
 Kesto: 31.22
 Levy-yhtiö: Rytmi
Irwin Goodmanin muut julkaisut
| Irwinismi 1966 | Ei tippa tapa 1966 | Osta minut 1967 |
Ei tippa tapa on Irwin Goodmanin toinen albumi. Albumi sisältää muutamia hittejä, kuten nimikappaleen ”Ei tippa tapa” ja kappaleet ”Raha ratkaisee” ja ”Salainen agentti”. Muista poiketen kappaletta ”Salainen agentti” ei ole sanoittanut Vexi Salmi.
Monet albumin kappaleista joutuivat Yleisradiossa ohjelmaneuvoston päätöksellä esitysrajoitusten alaisiksi. Kappaleen ”Yli vaan” osalta perusteena oli ”maantiegangsterismin esittäminen näennäisesti ihannoivassa valossa”, kappaleen ”Poliisi on pop” osalta ”poliisin halventaminen” ja nimikappaleen ”Ei tippa tapa” osalta ”alkoholin käytön puolustus”. Kappaleen ”Uusi Paavo” esittäminen radiossa kiellettiin Yleisradion hallintoneuvoston päätöksellä. Sen katsottiin pilkkaavan maajusseja ja maalla asuvia. Jonkin kappaleen määrääminen esityskieltoon eduskunnan valitseman hallintoneuvoston päätöksen nojalla oli varsin poikkeuksellista.
Ei tippa tapa oli Suomen toiseksi myydyin albumi kolmen kuukauden ajan syyskuusta marraskuuhun 1966.
Albumilla soittavat muusikot eivät ole tiedossa.