stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Frank Mir

| Frank Mir |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. toukokuuta 1979 (ikä 45) Las Vegas
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Vapaaottelija
Aktiivisena:  2001–
Pituus:  191 cm
Paino:  120 kg
Kätisyys:  vasen
Taistelutyyli:  Brasilialainen jujutsu, Kenpo Karate, nyrkkeily, thainyrkkeily, paini
Seura:  Jackson Wink MMA
Tilastot
Ottelut:  30
Voitot:  18
– tyrmäyksellä:  5
– luovutuksella:  9
– päätöksellä:  3
Tappiot:  12
– tyrmäyksellä:  9
– päätöksellä:  3
Aiheesta muualla
www.frankmir.com
Francisco Santos Miranda III (s. 24. toukokuuta 1979) on yhdysvaltalainen vapaaottelija ja brasilialaisen jujutsun mustan vyön haltija sekä UFC:n raskaansarjan entinen mestari. Hän pitää hallussaan ennätyksiä UFC:n raskaansarjassa eniten otteluita, voittoja ja luovutusvoittoja. Lisäksi Mir on voittanut neljänneksi eniten otteluita UFC:ssä.
Vapaaottelumedia Sherdog oli listannut Mirin vuonna 2013 seitsemänneksi listallaan maailman parhaista raskaansarjan ottelijoista. Vuonna 2009 hän oli listan kolmannella sijalla.
Alkuvuodet

Mir syntyi ja kasvoi Las Vegasissa, jossa hän aloitti harjoittelemaan ja kilpailemaan Kenpo Karaten parissa, kun hänen isänsä perusti karate salin 1980-luvun puolessavälissä. Mir saavutti mustan vyön teini-ikäisenä. Sittemmin hän valmistui Bonanza High Schoolista 1998 ja voitti opiskellessaan osavaltion painimestaruuden 1998. Aluksi Mir ei ollut kovin innokas aloittamaan painin, mutta hänen isänsä, joka oli syntyjään kuubalainen ja sukujuuriltaan venäläinen ja marokkolainen oli itse nuoruudessaan painija ja kehotti poikaansa kokeilemaan lajia. Mir hävisi aluksi high schoolin ensimmäisenä vuotena ensimmäiset 7-9 painiotteluaan, jonka jälkeen mestaruus vuotena Mir saavutti tilastot 44–1. Mir pelasi myös high schoolissa 1997 amerikkalaista jalkapalloa keskushyökkääjänä ja puolustuksen linjamiehenä. Tuolloin heidän joukkue eteni etelälohkon välieriin. Mir heitti myös high schoolissa kiekkoa 542 metriä, joka pysyi pitkään Sunset alueen ennätyksenä. High Schoolin jälkeen Mir ei halunnut collegeen vaan ajatteli leikkimielessä amatööriuraa nyrkkeilijänä, mutta päätyi lopulta vapaaotteluun. Hän jatkoi high schoolin jälkeen brasilialaisen jujutsun parissa, josta Mir oli saavuttanut sinisen vyön 17-vuotiaana. Pian hän tapasi Ricardo Perezin, joka opetti hänelle säännöllisemmin jujutsua ja vei hänet kilpailemaan alempivöisten sarjoihin aina purppura vyölle saakka. Mir voitti muun muassa 2001 Pan-Amerikan mestaruuden sinivöisten sarjassa.
Vapaaottelu

Mir otteli ensi kerran 14. heinäkuuta 2001 SF-organisaatiossa, jossa hän voitti ensimmäisen ottelunsa tuomariäänin Jerome Smithia vastaan. Toisen kamppailun hän voitti entistä nyrkkeilijää Dan Quinnia vastaan triangelikäsilukolla ensimmäisessä erässä.
Vapaaottelu > UFC

Mir siirtyi myöhemmin UFC:hen ja kohtasi ensimmäisessä ottelussaan 2. marraskuuta 2001 Roberto Travenin. Mir voitti jujutsun entisen maailmanmestarin ensimmäisessä erässä käsilukolla. Tuolloin UFC ei maksanut yhtä hyvin palkkaa ottelijoilleen, kuten 2000-vuosikymmenen lopulla, jonka myötä Mir työskenteli osa-aikaisena ovimiehenä Spearmint Rhino klubilla.
2002 Mir otteli maaliskuussa entistä UFC:n raskaansarjan mestaruudestakin otellutta Pete Williamsia vastaan, jonka hän voitti olkapäälukolla 46 sekunnissa. Williams päätti uransa ottelun jälkeen. Heinäkuussa Mir koki uransa ensimmäisen tappion Ian Freemanille, joka voitti hänet teknisellä tyrmäyksellä lyönnein ensimmäisen erän lopussa.
2003 Mir jatkoi voittoputkeaan ensin helmikuussa Tank Abbottia vastaan, jonka hän voitti varvaslukolla 45 sekunnissa UFC 41 -tapahtumassa. Kesäkuussa Mir kohtasi ensimmäistä UFC-otteluaan käyneen Wes Simsin, joka hylättiin kesken ensimmäisen erän tallottuaan sääntöjen vastaisesti maassa ollutta Miriä.
Tammikuussa 2004 Mir ja Sims kohtasivat toistamiseen rakaistaakseen varsinaisen voittajan. Mir onnistui voittamaan Simsin toisessa erässä tyrmäyksellä potkaistuaan Simsiä ensin polvella päähän ja perään lyönnein.
Vapaaottelu > UFC > Raskaansarjan mestaruus ja onnettomuus

Mir pääsi ottelemaan UFC:n vapaana olleesta raskaansarjan mestaruudesta 19. kesäkuuta 2004 Tim Sylviaa vastaan. Sylviä oli edellinen raskaansarjan mestari, mutta annettuaan positiiviseen doping näytteen hänen mestaruus mitätöitiin. Ottelu käytiin Las Vegasissa UFC 48 -tapahtumassa, jossa Mir vei mestaruuden 50 sekunnissa käsilukolla. Tuomarina ollut Herb Dean keskeytti ottelun huomattuaan Sylvian käden murtuneen suorastakäsilukosta. Sylvia protestoi aluksi tapahtunutta, mutta ottelun jälkeen hänen kädestään otettu röntgenkuvat näyttivät sen murtuneen neljästä eri kohdasta. Voiton myötä Mir ansaitsi mestaruuden lisäksi brasilialaisessa jujutsussa mustan vyön Ricardo Piresin myöntämänä.
Vain kolme kuukautta myöhemmin 17. syyskuuta 2004 Mir joutui moottoripyöräonnettomuuteen auton törmättyä häneen. Onnettomuudessa häneltä murtui reisiluu ja nivelsiteet repeytyivät. Sillä välin UFC järjesti raskaansarjan tilapäismestaruuden, jossa ottelivat Andrei Arlovski ja Tim Sylvia. 12. elokuuta 2005 UFC ilmoitti ettei Mir kykene puolustamaan mestaruuttaan lokakuussa tilapäismestaruuden voittanutta Arlovskia vastaan, ja päätti viedä Miriltä mestaruuden pois nostaen Arlovskin uudeksi varsinaiseksi mestariksi.
Vapaaottelu > UFC > Paluu kehään

Mir palasi lähes kahden vuoden poissaolon jälkeen UFC 57 -tapahtumaan helmikuussa 2006, jossa hän kohtasi lukkopainin maailmanmestarin Márcio Cruzin. Mir hävisi kamppailun teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisen erän lopussa. Heinäkuussa Mir otteli voitokkaasti Dan Christisonia vastaan. Hän voitti kamppailun tuomariäänin (29–28, 29–28, 29–28). Marraskuussa Mir kohtasi Brandon Veran, joka oli siirtynyt UFC:hen vuosi sitten voitettuaan WEC:n raskaansarjan turnauksen. Mir hävisi voittamattomalle Veralle (7–0) teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisen erän alussa.
2007 Mir otteli vain kerran, kun hän kohtasi UFC 74 -tapahtumassa potkunyrkkeilijä Antoni Hardonkin. Elokuussa käyty kamppailu päättyi Mirin voittoon kimuralla ensimmäisen erän alussa.
Helmikuussa 2008 Mir otteli UFC 81 -tapahtumassa showpainista vapaaotteluun siirtynyttä Brock Lesnaria vastaan. Lesnar onnistui ottelun aikana viemään lyhyessä ajassa Mirin mattoon alasvienneillä ja antoi Mirille useita lyöntejä päähän. Mir onnistui selviytymään ja sai Lesnarin luovuttamaan polvilukolla ensimmäisen erän alussa. Hänet palkittiin ottelun jälkeen Illan luovutus bonuksella.
Vapaaottelu > UFC > Raskaansarjan tilapäismestaruus

12. toukokuuta 2008 Spike TV ilmoitti Mirin ja nykyisen UFC:n raskaansarjan tilapäismestarin Antônio Rodrigo Nogueiran kohtaavan toisensensa valmentajina Ultimate Fighter tosi-tv-sarjan kahdeksannella tuotantokaudella. Sarja alkoi 17. syyskuuta, jossa kaksikko valmensi alemman raskaansarjan ja kevytsarjan ottelijoita. Sarja päättyi joulukuussa 2008 ja kaksikon oli määrä kohdata toisensa raskaansarjan tilapäismestaruudesta, jonka voittaja kohtaisi Randy Couturen tai Brock Lesnarin varsinaisesta raskaansarjan mestaruudesta. Kamppailu käytiin UFC 92 -tapahtumassa, jossa Mir onnistui lyönnein pudottamaan Nogueiran kahdesti ensimmäisessä erässä ja kerran toisessa erässä. Mir voitti mestaruuden toisessa erässä ajassa 1:57 teknisellä tyrmäyksellä. Hän oli samalla ensimmäinen ottelija, joka onnistui voittamaan Nogueiran tyrmäyksellä. Mir kertoi ottelun jälkeen kehittyneensä nyrkkeilyssä suuresti.
Tilapäismestaruuden voitettuaan Mirin oli määrä kohdata raskaansarjan mestarin Brock Lesnarin UFC 100 -tapahtumassa. Ottelu käytiin 11. heinäkuuta 2009, jossa Mir hävisi mestaruuskamppailun teknisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.
Vapaaottelu > UFC > Haastaminen mestaruudesta uudelleen

Hävittyään Lesnarille Mir kohtasi tämän jälkeen Cheick Kongon joulukuussa 2009, joka oli hävinnyt edellisen ottelunsa Cain Velasquezille. Mir voitti Kongon giljotiinikuristuksella ensimmäisen erän alussa.
Voiton jälkeen Mir pääsi ottelemaan maaliskuussa 2010 jälleen raskaansarjan tilapäismestaruudesta, jonka voittaja kohtaisi Lesnarin. Hän kohtasi Shane Carwinin UFC 111 -tapahtumassa, jonka Mir hävisi ensimmäisen erän alussa tyrmäyksellä Carwinin lyötyä häntä useasti alakoukulla leukaan. Mestaruuskamppailun jälkeen Mir otteli seuraavaksi syyskuussa Mirko Filipovićia vastaan, jonka hän voitti tyrmäyksellä kolmannen erän lopulla.
2011 Mir otteli kahdesti kohdaten ensin toukokuussa Roy Nelsonin, joka oli ottelemassa neljättä otteluaan UFC:ssä voitettuaan Ultimate Fighterin raskaansarjan 2009. Mir voitti kamppailun tuomariäänin (30–27, 30–27, 30–26). Joulukuussa hän kohtasi toisen kerran Antônio Rodrigo Nogueiran, jonka Mir voitti kaksikon ensimmäisessä kohtaamisessa. UFC 140 käyty kamppailu päättyi toistamiseen Mirin voittoon tällä kertaa kimuralukolla ensimmäisen erän lopussa. Hänet palkittiin ottelun jälkeen Illan luovutus bonuksella.
Voittojen myötä Mir pääsi haastamaan raskaansarjan mestaruudesta hallitsevaa mestaria Junior dos Santosia vastaan. Ottelu käytiin UFC 146 -tapahtumassa 26. toukokuuta 2012 vain kaksi päivää myöhemmin Mirin 33-vuotissyntymäpäiväänsä. Alun perin hänen oli määrä kohdata Cain Velasquez, mutta Dos Santosin alkuperäinen vastustaja Alistair Overeem joutui jättämään kamppailun väliin dopingrikkomuksen vuoksi. Mir hävisi kamppailun toisessa erässä teknisellä tyrmäyksellä.
Vapaaottelu > UFC > Tappioputki ja ottelukielto

Mestaruuskamppailun jälkeen Mir kohtasi ensimmäistä otteluaan UFC:ssä käyvän Daniel Cormierin huhtikuussa 2013. Mir hävisi kamppailun tuomariäänin (30–27, 30–27, 30–27). Elokuussa Mir kohtasi entisen UFC:n raskaansarjan mestarin Josh Barnettin, jolle hän hävisi teknisellä tyrmäyksellä saatuaan polvesta päähän, joka päätti hänen kamppailun.
Vapaaottelu > Bellator

16. elokuuta 2017 Mir julkistettiin tehneensä moniotteluisen sopimuksen Bellatorin kanssa, kun hänen ottelukieltonsa oli päättynyt.
Mir otteli heti ensimmäisen ottelunsa Fjodor Jemeljanenkoa vastaan Bellatorin raskaansarjan turnauksen ensimmäisellä kierroksella. Ottelu käytiin Bellator 198 -tapahtumassa huhtikuussa 2018. Mir hävisi ottelun alle minuutissa tyrmäyksellä ja putosi turnauksesta.
Saavutukset > Vapaaottelu

Raskaansarjan mestaruus (kerran)
Tilapäinen raskaansarjan mestaruus (kerran)
Illan luovutus (kahdesti, vs. Brock Lesnar, vs. Antônio Rodrigo Nogueira)
Illan suoritus (kahdesti, vs. Antônio Silva, vs. Todd Duffee)
Eniten voittoja raskaassasarjassa (16)
Eniten otteluja (27)
Eniten otteluja raskaassasarjassa (27)
Eniten päätettyjä otteluita raskaassasarjassa (13)
Eniten päätettyjä otteluita ensimmäisessä erässä (12)
Eniten luovutusvoittoja raskaassasarjassa (8)
Nopein voitto raskaassasarjassa (45 sekuntia)
Neljänneksi nopein luovutusvoitto mestaruusottelussa (50 sekuntia)
Saavutukset > Brasilialainen jujutsu

Sinivöisten sarjan mestaruus: 2001
Vapaaottelu-ura

| Tulos | Vastustaja | Ratkaisu | Tapahtuma | Päivämäärä | Erä | Aika | Paikka | Muuta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tappio |  Junior dos Santos | Tekninen tyrmäys (Lyönnit) | UFC 146: Dos Santos vs Mir | 26.5.2012 | 2 | 3:04 |  Las Vegas, Nevada | Ottelu UFC:n raskaansarjan mestaruudesta. |
| Voitto |  Antonio Rodrigo Nogueira | Luovutus (Kimura) | UFC 140: Jones vs. Machida | 10.12.2011 | 1 | 3:38 |  Toronto | Submission of the Night -palkinto |
| Voitto |  Roy Nelson | Tuomaripäätös (Yksimielinen) | UFC 130: Rampage vs. Hamill | 28.5.2011 | 3 | 5:00 |  Las Vegas |  |
| Voitto |  Mirko Filipović | Tyrmäys (Polvipotku päähän) | UFC 119: Mir vs. Cro Cop | 25.9.2010 | 3 | 4:02 |  Indianapolis, Indiana |  |
| Tappio |  Shane Carwin | Tyrmäys (Lyönnit) | UFC 111: St. Pierre vs. Hardy | 27.3.2010 | 1 | 3:48 |  Newark | Ottelu UFC:n väliaikaisesta  raskaansarjan mestaruudesta. |
| Voitto |  Cheick Kongo | Luovutus (Giljotiinikuristus) | UFC 107: Penn vs. Sanchez | 12.12.2009 | 1 | 1:12 |  Memphis |  |
| Tappio |  Brock Lesnar | Tekninen tyrmäys (Lyönnit) | UFC 100 | 11.7.2009 | 2 | 1:48 |  Las Vegas | Ottelu UFC:n  raskaansarjan mestaruuksien yhdistämiseksi. |
| Voitto |  Antônio Rodrigo Nogueira | Tekninen tyrmäys (Lyönnit) | UFC 92: The Ultimate 2008 | 2712.2008 | 2 | 1:57 |  Las Vegas | Voitti UFC:n  raskaansarjan väliaikaisen mestaruuden. |
| Voitto |  Brock Lesnar | Luovutus (Suora polvilukko) | UFC 81: Breaking Point | 2.2.2008 | 1 | 1:30 |  Las Vegas | Submission of the Night -palkinto |
| Voitto |  Antoni Hardonk | Luovutus (Kimura) | UFC 74: Respect | 25.8.2007 | 1 | 1:17 |  Las Vegas |  |
| Tappio |  Brandon Vera | Tekninen tyrmäys (Lyönnit) | UFC 65: Bad Intentions | 18.11.2006 | 1 | 1:09 |  Sacramento |  |
| Voitto |  Dan Christison | Päätös (Yksimielinen) | UFC 61: Bitter Rivals | 8.7.2006 | 3 | 5:00 |  Las Vegas |  |
| Tappio |  Marcio Cruz | Tekninen tyrmäys (Lyönnit) | UFC 57: Liddell vs. Couture 3 | 4.2.2006 | 1 | 4:10 |  Las Vegas |  |
| Voitto |  Tim Sylvia | Luovutus (Käsilukko) | UFC 48: Payback | 19.6.2004 | 1 | 0:50 |  Las Vegas | Voitti UFC:n  raskaansarjan mestaruuden. Mursi Tim Sylvian käden ottelun aikana. |
| Voitto |  Wes Sims | Tyrmäys (Iskut) | UFC 46: Supernatural | 31.1.2004 | 2 | 4:21 |  Las Vegas |  |
| Voitto |  Wes Sims | Diskaus (potki maassa olevaa vastustajaa) | UFC 43: Meltdown | 6.1.2003 | 1 | 2:55 |  Las Vegas |  |
| Voitto |  Tank Abbott | Luovutus (Toe Hold) | UFC 41: Onslaught | 28.2.2003 | 1 | 0:46 |  Atlantic City |  |
| Tappio |  Ian Freeman | Tekinen tyrmäys (lyönnit) | UFC 38: Brawl at the Hall | 13.7.2002 | 1 | 4:35 |  Lontoo |  |
| Voitto |  Pete Williams | Luovutus (Olkapäälukko) | UFC 36: Worlds Collide | 22.3.2002 | 1 | 0:46 |  Las Vegas |  |
| Voitto |  Roberto Traven | Luovutus (Käsilukko) | UFC 34: High Voltage | 2.11.2001 | 1 | 1:05 |  Las Vegas | Tap Out Of The Night -palkinto |
| Voitto |  Dan Quinn | Luovutus (Kolmiokuristus) | IFC Warriors Challenge 15 | 31.8.2001 | 1 | 2:15 |  Oroville |  |
| Voitto |  Jerome Smith | Päätös (Yksimielinen) | HOOKnSHOOT – Showdown | 14.7.2001 | 2 | 5:00 |  Evansville |  |
Jean-Marc Vallée

| Jean-Marc Vallée |
| --- | --- |
 Jean-Marc Vallée vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1963 Montreal, Quebec, Kanada
Kuollut: 25. joulukuuta 2021 (58 vuotta)
Ammatti:  ohjaaja, käsikirjoittaja, leikkaaja
Ohjaaja
Aktiivisena:  1991–2021
Tunnetuimmat ohjaukset:  C.R.A.Z.Y. Nuori Victoria Dallas Buyers Club Wild – Villi vaellus Big Little Lies
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jean-Marc Vallée (9. maaliskuuta 1963 Montreal, Quebec, Kanada – 25. joulukuuta 2021) oli kanadalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja leikkaaja. Hän ohjasi muun muassa elokuvat C.R.A.Z.Y. (2005), Nuori Victoria (2009), Dallas Buyers Club (2013) ja Wild – Villi vaellus (2014).
Vuonna 2017 Vallée ohjasi draamasarjan Big Little Lies, josta hänet palkittiin parhaan ohjauksen Primetime Emmyllä.
Aiheesta muualla

Jean-Marc Vallée Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Johan Gabriel Linsén

| Johan Gabriel Linsén |
| --- | --- |
 Piirros J. G. Linsénistä.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. joulukuuta 1785 Helsinki
Kuollut: 16. marraskuuta 1848 (62 vuotta) Helsinki
Ammatti:  kirjailija, runoilija
Johan Gabriel Linsén (27. joulukuuta 1785 Helsinki – 16. marraskuuta 1848 Helsinki) oli suomalainen professori, runoilija, kirjailija ja kansallisen herätyksen puolestapuhuja.
J. G. Linsénin isä oli laivaston vänrikki Jakob Johan Linsén ja äiti Birgitta Kristina Salovius. Linsénin ensimmäinen puoliso vuodesta 1814 oli Amalia Carolina Forssell (1793–1827) ja toinen vuodesta 1829 Wilhelmina Petronella Hoeckert (1801–1870). Jälkimmäisestä avioliitosta syntynyt tytär Johanna Matilda Linsén oli ensimmäinen suomalainen sokeainopettaja ja pojista Gabriel Linsén säveltäjä ja Wilhelm Linsén arkkitehti. Johan Gabriel Linsén valmistui Turun akatemiasta filosofian kandidaatiksi vuonna 1810 ja  hänet valittiin roomalaisen kirjallisuuden dosentiksi vuonna 1812. Seuraavana vuonna hänestä tuli roomalaisen kirjallisuuden apulaisopettaja ja vuonna 1828 kaunopuheisuuden ja runouden professori.
Linsén kuului ns. Turun romantikkoihin ja oli kansallisuusaatteen puolestapuhuja. Vuonna 1815 hän teki aloitteen Selma-nimisen kirjallisen yhdistyksen perustamiseksi, joka toteutui Aura-nimisenä pari vuotta myöhemmin eli vuonna 1817. Samannimisessä seuran kalenterissa Linsén julkaisi muutamia runoja vuonna 1817 ja 1818. Vuonna 1819 hän perusti yhdessä Fredrik Bergbomin kanssa Mnemosyne-lehden, jota toimitti vuoteen 1823 saakka. Siinäkin hän julkaisi runojaan, kuten Den finska fosterbygden, samoin kuin proosatekstejä. Jälkimmäisistä vuonna 1819 julkaistu Om finsk nationalitetet korostaa kansallishenkeä ja suomen kielen asemaa. Linsén ei kuitenkaan yhtynyt aikakauden kiivaimpiin kansallismiehiin, kuten Adolf Ivar Arwidssoniin, ja piti esimerkiksi Turun Viikkosanomia ja kansan opettamista jopa vaarallisena. Silti, kun Linsén toimi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran puheenjohtajana vuodesta 1833 vuoteen 1841, hän puhui Kalevalan innoittamana kansansivistyksen puolesta. Linsén oli muutenkin aikakautensa tunnettu kaunopuhuja.
Aiheesta muualla

Kansallisbiografian artikkeli Linsénistä (Maksullinen, Viitattu 8.12.2019)
Jean-Philippe Mateta

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Jean-Philippe Mateta bundesliigaottelussa vuonna 2020.
Henkilötiedot
Koko nimi: Jean-Philippe Mateta
Syntymäaika: 28. kesäkuuta 1997 (ikä 27)
Syntymäpaikka: Sevran, Ranska
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 192 cm 
Seura
Seura: Crystal Palace
| Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska. Olympialaiset  | Maa:   Ranska>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Pariisi 2024 | Jalkapallo |  |
Jean-Philippe Mateta (s. 28. kesäkuuta 1997 Sevran) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Crystal Palacea.
Mateta aloitti liigauransa Ranskan kolmannella sarjatasolla Châteauroux'n joukkueessa kaudella 2015–2016. Hän siirtyi syyskuussa 2016 Lyoniin, jossa hän pelasi kaksi Ligue 1 -ottelua. Kaudella 2017–2018 hän pelasi Ligue 2:ssa lainalla Le Havren joukkueessa. Hän siirtyi kesällä 2018 saksalaisseura Mainziin, jossa hän pelasi Bundesliigassa kolmen kauden aikana 67 ottelua ja teki niissä 24 maalia. Maaleista 14 syntyi ensimmäisellä kaudella, ja huhtikuussa 2019 hän teki kolme maalia eli hattutempun Freiburgia vastaan. Toisen kauden alkupuolella hän oli monta kuukautta loukkaantuneena poissa kentiltä. Kolmannella kaudella hän teki seitsemän maalia, muun muassa hattutempun jälleen Freiburgia vastaan, mutta tammikuussa 2021 hän lähti lainalle Crystal Palaceen, jonka omistukseen hän siirtyi vuotta myöhemmin.
Mateta pelasi Valioliigassa vuonna 2021 ensimmäisellä kausipuolikkaallaan seitsemän ottelua ja teki maalin Brightonia vastaan. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 22 valioliigaottelua ja teki niissä viisi maalia. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 29 valioliigaottelua mutta oli vain kuusi kertaa avauskokoonpanossa ja teki kaksi maalia. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 35 valioliigaottelua, joista 25 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä 16 maalia, millä hän oli koko liigan maalintekijätilastossa jaetulla yhdeksännellä sijalla. Hän teki hattutempun kauden viimeisessä liigaottelussa Aston Villaa vastaan.
Mateta pelasi Ranskan alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019 hän pelasi kolme ottelua ja teki maalin tappiollisessa välieräottelussa Espanjaa vastaan. Hän pelasi Pariisin olympialaisissa 2024 kuusi ottelua Ranskan yltäessä hopealle. Hän teki maalin alkulohkossa Uutta-Seelantia ja puolivälierässä Argentiinaa vastaan, kaksi maalia välierässä Egyptiä vastaan sekä yhden maalin Ranskan tappioon jatkoajalla päättyneessä loppuottelussa Espanjaa vastaan.
George de Godzinsky

| George de Godzinsky |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. heinäkuuta 1914 Pietari, Venäjä
Kuollut: 23. toukokuuta 1994 (79 vuotta) Helsinki
Ammatti:  pianisti, säveltäjä, kapellimestari
Puoliso:  Elisabeth Urbanowicz (1944–1973) Taineli Martola (1973–1994)
Lapset:  Robert de Godzinsky  Christian de Godzinsky Andrej de Godzinsky
Muusikko
Tyylilajit:  iskelmämusiikki 
Soittimet:  piano 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
George de Godzinsky [ʒoʀʒ də go'dzinski] (5. heinäkuuta 1914 Pietari, Venäjä – 23. toukokuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, kapellimestari ja pianisti. De Godzinsky tunnetaan parhaiten iskelmistään, mutta hän sävelsi myös elokuvamusiikkia, operetteja ja viihdemusiikkia.
Elämä > Suku ja nuoruus

De Godzinsky oli syntyjään monikansallinen: isän puolelta hänellä oli puolalaista, tšekkiläistä, georgialaista ja romanialaista[lähde? ]  , äidin puolelta sveitsiläistä ja hollantilaista verenperintöä. Hänen isänsä oli pietarilainen virkamies ja yksityisyrittäjä Franciszek de Godzinsky, joka kävi kauppaa Suomessa; äiti oli pianisti Maria Othmar-Neuscheller. Venäjän vuoden 1917 vallankumouksen aikana perhe pakeni Suomeen ja asettui Helsinkiin. Amatööripianisti-isä kokosi emigranttituttavistaan ravintolayhtyeen, joka soitti salonki- ja tanssimusiikkia. Kuusitoistavuotias George liittyi orkesteriin pariksi vuodeksi.
De Godzinsky opiskeli vuosina 1930–1937 Helsingin konservatoriossa, jossa hänen opettajinaan olivat Selim Palmgren, Erkki Melartin ja Erik Furuhjelm; samalla hän toimi viihdemuusikkona ja Suomalaisen Oopperan harjoituspianistina. Ura sai vauhtia, kun hänet kiinnitettiin säestäjäksi maailmankuulun bassolaulajan Fjodor Šaljapinin Kaukoidän-kiertueelle vuosina 1935–1936. De Godzinsky säesti maestroa 57 konsertissa Mantšuriassa, Kiinassa ja Japanissa. Hän piti kiertuetta "musiikin korkeakoulunaan".
Elämä > Kapellimestarina ja säveltäjänä

Vuodesta 1938 de Godzinsky toimi kapellimestarina johtaen näyttämöteoksia opereteista ja musikaaleista baletteihin ja oopperoihin mm. Ruotsalaisessa teatterissa, Helsingin kansannäyttämöllä, Tukholman kuninkaallisessa teatterissa ja Göteborgin Suuressa teatterissa. Kesäkuussa 1942 hän johti isoa orkesteria suuressa määrässä Kristall-levytyksiä, kun Eero Väre lauloi Toivo Kärjen Syvärin rintamalla säveltämiä ja sovittamia kappaleita.   Hän oli myös Radion viihdeorkesterin kapellimestari 1953–1980. Kausi Suomen Kansallisoopperan ja Suomen Kansallisbaletin vierailevana kapellimestarina huipentui baletin ulkomaankiertueisiin 1959–1965 Yhdysvalloissa, Bergenissä, Varsovassa ja Pariisissa. Hän toimi Suomen kapellimestarina Eurovision laulukilpailuissa vuodesta 1961 vuoteen 1965 johtaen maan viisi ensimmäistä edustussävelmää sekä Suomen euroviisukarsintojen kapellimestarina vuodesta 1961 vuoteen 1966. Hänen viimeinen suurproduktionsa oli Lahden oopperan Porgy ja Bess 1977.
Kapellimestarin uran ohella de Godzinsky tunnettiin viihdesäveltäjänä ja -muusikkona. Sotavuodet kuluivat rintamakiertueilla ja aseveli-illoissa, joiden kapellimestarina hän Messuhallin konserteissa toimi. Vuosina 1936–1943 hän toimi Harmony Sistersin ja vuosina 1955–1977 Kipparikvartetin sovittajana. Mm. Olavi Virran levytykset "Hurmio", "Kaksi ruusua", "Kylmät huulet", "Rakkauden muisto", "Romanesca", "Saavuthan jälleen Roomaan", "Sateenkaaren tuolla puolen", "Sinitaivas", "Tango Poesie", "Yön kulkija" sekä "Öiset kitarat" ovat de Godzinskyn sovittamia.
De Godzinskyn tunnetuimpia sävellyksiä ovat ”Äänisen aallot”, ”Katupoikien laulu”, ”Sulle kauneimman lauluni laulan”, ”Sulle salaisuuden kertoa mä voisin” ja ”Pohjolan yö”.
Lisäksi De Godzinsky sävelsi musiikin 64 pitkään elokuvaan, muun muassa Valentin Vaalan  elokuviin Vuokrasulhanen (1945), Viikon tyttö (1946), Gabriel, tule takaisin (1951), Ilmari Unhon elokuviin Kuollut mies rakastuu (1942), Kolmastoista koputus (1945), Kilroy sen teki (1948) sekä Nyrki Tapiovaaran elokuviin Varastettu kuolema (1938) ja Miehen tie (1940).
Perhe

George de Godzinskyn ensimmäinen puoliso vuosina 1944–1973 oli Elisabeth Urbanowicz; heidän vanhin poikansa on tunnettu musiikkiäänittäjä Robert (Robi) de Godzinsky, joka on toiminut myös musiikkiäänityksen opettajana Sibelius-Akatemiassa. George de Godzinskyn toinen puoliso vuodesta 1973 oli Taineli Martola.