Mati Hint
Tieteellinen työ

Vuonna 1957 Hint aloitti opinnot Tarton yliopistossa, mistä hän valmistui vuonna 1963. Vasta yliopistossa hänen varsinainen kiinnostuksensa kieliä kohtaan heräsi, mihin vaikutti voimakkaasti professori Paul Aristen ensimmäisen vuoden opiskelijoille luennoima kielitieteen peruskurssi. Hän opiskeli viron ohella fennougristiikkaa sekä strukturaalista ja matemaattista kielitiedettä. Hän olisi halunnut jatkaa akateemista tutkijan- ja opettajanuraansa Tarton yliopistossa, mutta koska neuvostoviranomaiset pitivät häntä kansanvihollisen poikana ja tunnettuna toisinajattelijana, se ei onnistunut.
Suoritettuaan yliopistotutkintonsa 1963 Mati Hint sai Aristen suosittelemana työpaikan Tallinnasta Kielen ja kirjallisuuden instituutista, jossa hän saattoi harjoittaa jatko-opintoja. Hän toimi ensin aspiranttina ja vuodet 1966–1975 tutkijana. Hint väitteli vuonna 1971 filologian kandidaatiksi tutkimuksellaan Eesti keele rõhusüsteemi fonoloogia ja morfofonoloogia põhiprobleemid ja julkaisi siitä kaksi vuotta myöhemmin tarkistetun ja laajennetun laitoksen Eesti keele sõnafonoloogia I. Vuonna 1975 Mati Hint siirtyi töihin Tallinnan pedagogiseen korkeakouluun viron kielen ja kirjallisuuden laitokselle opettajaksi. Vuodesta 1978 alkaen hän toimi dosenttina (apulaisprofessorina) ja vuodesta 1993 nimensä uudistaneen Tallinnan pedagogisen yliopiston viron kielen professorina. Yliopiston emeritusprofessori Hint oli vuodesta 2002. Vaikka neuvostoaikainen filologian kandidaatin tutkinto katsottiin itsenäisyytensä palauttaneessa Virossa tohtorin tutkinnon veroiseksi, halusi Mati Hint olla hänen sanoakseen oikea tohtori, ja helmikuussa vuonna 1997 hän puolusti Helsingin yliopistossa väitöskirjaansa Eesti  keele astmevahelduse ja prosoodiasüsteemi tüpoloogilised probleemid, joka  koostui pitkästä johdannosta ja yli kymmenestä varhemmin ilmestyneestä artikkelista. Väittelevällä   professorilla oli vastaväittäjinä kaksi professoria: Paul Alvre Tartosta ja Kalevi Wiik Turusta. Karonkka järjestettiin Tuglas-seuran tiloissa “astevaihtelun ystävien ylimääräisenä kokouksena”, kuten kutsussa luki.
Mati Hint oli ahkera ja taitava, kärjekäskin kirjoittaja. Hän julkaisi kymmenkunta kirjaa sekä noin 300 artikkelia usealla kielellä ja useassa maassa. Hän kiinnitti  huomiota muun muassa puhekielen ja kieliopeissa sekä oikeakielisyyssanakirjoissa esitetyn normitetun kirjakielen suhteisiin ja esitti varsin kriittisiäkin kannanottoja. Hint yhdisti diakronisen ja synkronisen näkökulman käsitellessään virossa käynnissä olleita morfologisia, kvantiteettijärjestelmään ja astevaihteluun liittyviä muutoksia, esimerkiksi Minevikuline ja tulevikuline aines  keelesüsteemis -artikkeleissaan, joka julkaistiin Keel ja Kirjandus -tiedelehdessä vuosina 1979 ja 1980. Niissä tarkasteltiin muun muassa viron monikonmuodostusta, niin sanotun i-monikon asemaa taivutusjärjestelmässä ja monikon kuvausta kieliopeissa. Artikkelissaan Eesti mitmusetüübid keeletüpoloogilisest seisukohast Hint esitti viron monikkotyypeistä hyvin perustellun, aiempia käsityksiä oikovan kolmijaon,  jonka mukaan viron de-monikon lisäksi muita monikkotyyppejä ovat agglutinatiivinen monikko, niin sanottu varsinainen i-monikko (kuten taivutuksessa raamatu/i/d, 'kirjoja') ja fleksiivinen vartalomonikko (pesa : pesi, jalga : jalgu, paksu : pakse; suom. 'pesää : pesiä, jalkaa : jalkoja, paksua : paksuja').
Virossa keskusteltiin 1980-luvun taitteessa myös siitä, onko viron kielessä mahdollisesti neljäskin kvantiteettiaste. Hint otti toistuvasti kantaa näihin väitteisiin, perusteellisimmin pitkässä artikkelissaan Viroko neljän kvantiteettiasteen sävelkieli?, joka tuli Suomeen epävirallista reittiä ja julkaistiin tiedelehti Virittäjässä vuonna 1983. Hint kantoi jatkuvasti huolta äidinkielensä opetuksen tilasta ja kirjoitti Nõukogude Õpetaja -lehteen viron kielen opettajille artikkeleita erityisesti muoto-opin kysymyksistä, muun muassa nuorten puhekielessä esiintyvistä, kirjallisiin töihin tunkeutuvista piirteistä ja suhtautumisesta sellaisten arviointiin. Hän sai tehtäväkseen esittää uudistuksia viron kielen opetussuunnitelmaan ja laatia ne huomioon ottava oppikirja. Vuonna 1983 ilmestyikin Hintin laatima uudenlainen kielioppi Eesti keele õpik IX klassile, josta julkaistiin toinen uudistettu painos vuonna 1987. Sen äänneoppia, ääntöoppia ja muoto-oppia käsitteleviä lukuja edeltää runsaasti kielitieteellisesti yleissivistävää tietoa sisältävä osuus. Hint tähdensi aina, että viron kielen seikkojen tarkastelussa on pidettävä mielessä yleiset kielitieteen teoriat. Häneltä ilmestyi vuonna 1978 viron opetuksen lisämateriaaliksi ja muutoinkin kielestä kiinnostuneiden lukemistoksi tarkoitettu kirja Häälikutest sõnadeni – Eesti keele häälikusüsteem üldkeeleteaduslikul taustal. Se oli ensimmäinen laaja teos viron ääntöopista ja sen yhteydestä äänneoppiin ja muoto-oppiin. Hint teki kirjasta Viron itsenäistyttyä uudelleen ajantasaistetun toisen laitoksen, joka ilmestyi vuonna 1998.
Vaikka Hint tunnetaankin ennen muuta viron kielen äänneoppia ja muoto-oppia käsittelevistä tutkimuksistaan ja oppikirjoistaan, myös käytännön kenttätutkimus oli hänelle tärkeää ja aivan erityisesti suomen ja viron lähisukukielen liivin tallentaminen. Hän teki ensimmäisen matkansa Liivinrantaan Kuurinmaalle kesällä vuonna 1959 yhdessä jo silloin ansioituneen liivin tutkijan Eduard Väärin kanssa. Kaikkiaan Hint kävi Liivinrannassa parikymmentä kertaa. Myös viron murteiden tallentaminen oli hänelle tärkeää. Hän teki useina kesinä opiskelijoidensa kanssa murteiden tallennusretkiä kaikkialle Viroon, ei vain hänelle rakkaaseen etelä-Viroon. Toisinajattelijana Mati Hintin kohtalona oli vuosikymmenien ajan, ettei hän kutsuista huolimatta päässyt matkustamaan Neuvostoliiton miehittämästä Virosta länsimaihin. Vasta kesällä vuonna 1989 Hint pääsi käymään ensimmäistä kertaa Suomessa. Tuolla matkalla hän totesi, että Neuvostoliitto sortuu kahden vuoden kuluessa. Vaikka Hint pääsi matkustelemaan vasta 1980-luvulla vapaasti, loi hän silti ympärilleen kansainvälisen verkoston.
Hint otti kantaa myös kielten sukupuuttoaaltoon ja liivin kielen tilaan. Vuonna 2003 hän vertasi Sirp-lehdessä ilmestyneessä artikkelissaan Eesti keel on meie ainus elukindlustus ('Viron kieli on meidän ainut henkivakuutuksemme') kielten katoa parhaillaan tapahtuvaan uhanalaisten eläin- ja kasvilajien katoon.