stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaarlo Erho
Teoksia

Hei eläköön nuoruus ja lempi, näytelmä.  1931
Summa: sotamiehen kynällä piirrettynä, muistelmia Raumalaiskomppanian vaiheista Summan ja Länsikannaksen sekä Viipurin puolustuksessa. WSOY 1940, 3. painos 1942, 4. painos 1958, 5. painos Seaflower, Helsinki 1999. Ensipainoksen kansiteksti on: "SUMMA sotamiehen silmin"
Kalman sissit: kertomus rohkeiden nuorukaisten huimaavista seikkailuista. WSOY 1941
Pommeja, paukkuja, partioretkiä : sotajuttuja Summasta ja Länsi-Kannakselta.  WSOY 1941
Matkustaja saa paikan: yksinäytöksinen huvinäytelmä ajalta vähän ennen talvisotaamme.  Propaganda-Aseveljet ry:n näytelmäsarja n:o 3.   Helsinki 1942
Korpien Kivekkäät: kertomus nuoren vapaaehtoisjoukon huimista seikkailuista Pohjois-Karjalan korpimailla.  WSOY 1942
Tunturivuorten hakkapeliitat: kertomus nuoren vapaajoukon huimista seikkailuista Jäämeren rannikolla.  WSOY 1942
Harmaan miehen salaisuus, salapoliisiromaani.  Karisto 1943
Aukko pensasaidassa, salapoliisiromaani.  Karisto 1944
Karhumäessä kummittelee, salapoliisiromaani.   Karisto 1944, uusi painos Seaflower, Helsinki 1995
Tapahtui Pohjanmaan pikajunassa, salapoliisiromaani.    Karisto 1945
Kaarina-kuningattaren ihojauherasia, salapoliisiromaani.    Matkakirja, Helsinki 1945
Kolmetoista kellonlyöntiä, salapoliisiromaani.    Karisto 1945
Luurankovieras, salapoliisiromaani.    Matkakirja, Helsinki 1945
Perjantai, kolmastoista päivä, salapoliisiromaani.    Karisto 1945
Rautaruukin mysteeri, jännitysromaani.    Aura, Turku 1945
Mitäs sinä sanot, mamma?: yksinäytöksinen huvinäytelmä. Seuranäytelmiä 451.   Karisto 1945
Kuutamossa kulkee kuolema, salapoliisiromaani.    Matkakirja, Helsinki 1946
Kapteeni Stormin perjantai, salapoliisiromaani.    Karisto 1946
Kilpajuoksu kultajoelle : kertomus kullankaivajien seikkailuista Kuollan niemimaalla. Kirjokannen poikien kirjasto 2.   Forssa 1946 (nimimerkillä Kalle Rae)
Taistelu kultajoesta : kertomus kullankaivajien seikkailuista Kuollan niemimaalla. Kirjokannen poikien kirjasto 3.   Forssa 1946 (nimimerkillä Kalle Rae)
Sata ja kaksi pelikorttia, salapoliisiromaani.    Karisto 1947
Hasalan hovin haamu: 1-näytöksinen salapoliisi-ivailu, näytelmä.  Karisto 1948
Insinööri Raikon testamentti, salapoliisiromaani.    Karisto 1949
Rakkauden oppitunti : kaksiosainen seuranäytelmäiloittelu. Seuranäytelmiä 517.    Karisto 1950
Kiertueen kultakimpaleet : kaksikuvaelmainen kiertueivailu, näytelmä. Seuranäytelmiä 532.  Karisto 1951
Aiheesta muualla

Kirjasampo.fi: Kaarlo Erho
Jättiläisalbatrossi

| Jättiläisalbatrossi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Ulappalinnut Procellariiformes
Heimo::  Albatrossit Diomedeidae
Suku::  Albatrossit Diomedea
Laji::  exulans
Kaksiosainen nimi
 Diomedea exulans  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Jättiläisalbatrossi Wikispeciesissä   Jättiläisalbatrossi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jättiläisalbatrossin muna
Jättiläisalbatrossi (Diomedea exulans) on albatrossien (Diomedeidae) heimoon kuuluva suurikokoinen merilintu.
Koko ja ulkonäkö

Jättiläisalbatrossin siipien kärkiväli on maailman suurin, jopa 3,7 metriä. Keskimääräinen siipien kärkiväli on 3,1 metriä. Vartalo on noin 1,35 metriä pitkä naarailla ja hiukan lyhyempi koirailla. Massa on 6–12 kg. Juuri lentämään lähteneen nuoren linnun massa voi olla 16,1 kg.
Esiintyminen

Jättiläisalbatrossin levinneisyysalue sijaitsee eteläisellä jäämerellä. Maailman kokonaisparimäärä on noin 8 500 paria ja yksilömäärä noin 28 000 aikuista yksilöä. Etelä-Georgian Bird Islandilla ja Crozetsaarten Possession Islandilla pesii noin 30 % maailman jättiläisalbatrosseista ja kanta on ollut kohtalaisen vakaa viime vuosikymmeninä. Näiden lisäksi laji pesii myös Prince Edward Islandilla, Kerquelensaarilla ja Macquarie Islandilla.
Jättiläisalbatrossi on ensimmäinen kirjallisesti kuvattu albatrossi, ja sen luultiin pitkään olevan Diomedea dabbenenan  ja antipodienalbatrossin (Diomedea antipodensis)  kanssa samaa lajia. Osa tutkijoista uskoo yhä näiden olevan saman lajin alalajeja. Jättiläisalbatrossi ja amsterdamsaarenalbatrossi (Diomedea amsterdamensis) muodostavat jättialbatrossien lajikompleksin.  Jättiläisalbatrossi on nimensä mukaisesti Diomedea-suvun suurin laji ja yksi maailman parhaimmin tunnetuista ja eniten tutkituista lintulajeista. Jättiläisalbatrossit voivat lentää yli 1000 kilometriä vuorokaudessa etsiessään ravintoa.
Ne pesivät mieluiten kivisillä ja meren lähellä olevilla paikoilla saalistaen kaloja poikasilleen. Toisinaan albatrosseja näkyy myös hyvin kaukana sisämaassa.
Agra (täsmennyssivu)

Agra tai Ágra voi viitata seuraaviin:
Agra, kaupunki Intiassa
Agrai eli Agra, antiikin Ateenan kaupunginosa
Ágra, kylä Lesboksen saarella Pohjois-Egean saarten alueella
Ágras (Límni Ágra), tekojärvi Keski-Makedoniassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Agra”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kahukärpänen

| Kahukärpänen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Kärpäset Brachycera
Osalahko::  Muscomorpha
Heimo::  Kahukärpäset Chloropidae
Suku::  Oscinella
Laji::  frit
Kaksiosainen nimi
 Oscinella frit  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Kahukärpänen Wikispeciesissä   Kahukärpänen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kahukärpänen (Oscinella frit) on kahukärpästen heimoon kuuluva viljojen tuhohyönteinen, joka on yleinen koko Suomessa. Aikuinen kahukärpänen on pieni 2–3 mm pitkä kiiltävänmusta kärpänen, jolla on kellertävät jalat. Kahukärpäsella on tavallisesti kolme sukupolvea vuodessa. Kuoriutuneet kahukärpäset käyvät munimassa oraisiin, jolloin toukat voivat aiheuttaa oraan kuoleman tai aiheuttaa voimakasta versontaa. Toukka on kellanvaalea ja pieni. Toukat elävät korsissa ja vahingoittavat satoa. Parhaiten kahukärpänen viihtyy kaurassa, mutta aiheuttaa tuhoa myös vehnälle, ohralle ja rukiille. Orastumisvaiheen kahukärpäsmäärän tarkkailuun voi käyttää keltaisia liimapyydyksiä.
Syysviljoilla kahukärpäsen torjunta onnistuu parhaiten, jos vilja kylvetään niin myöhään, että päivän keskilämpötila on alle 10 °C:tta. Tässä lämpötilassa kahukärpaset eivät enää muni.
Kahukärpäsen kemiallisessa torjunnassa torjunta-aineiden tehoaineina käytetään ainakin tau-fluvalinaattia, alfa-sypermetriinia, esfenvaleraattia, lambda-syhalotriinia ja deltametriinia.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Oscinella frit
iNaturalist: Oscinella frit
Farmit.net: Kahukärpänen (Oscinella frit)
Kasperit: Kahukärpänen (Oscinella frit)
Vilja-alan yhteistyöryhmä (VYR): Kahukärpänen (Oscinella frit)[vanhentunut linkki]
ITIS: Oscinella frit (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Oscinella frit (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Oscinella frit (englanniksi)
Plantwise Knowledge Bank: Frit fly (Oscinella frit) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Oscinella frit (frit fly) (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Oscinella frit (englanniksi)
K.A.A.K.K.O.

| K> A.A.K.K.O. Koljosen tiekiista |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 21. helmikuuta 2014
 Formaatti: CD, LP
 Tyylilaji: hardcore punk
 Kesto: 20.07
 Levy-yhtiö: Ranka Kustannus
Koljosen tiekiistan muut julkaisut
| III 2012 | K.A.A.K.K.O. 2014 | Heka Metal 2015 |
K.A.A.K.K.O. (myös IIII – K.A.A.K.K.O.) on hardcore punk -yhtye Koljosen tiekiistan kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 21. helmikuuta 2014 levymerkillä Ranka Kustannus. Albumin vinyyliversiosta julkaistiin 500 kappaleen painos. Albumin jokaisesta kappaleesta on kuvattu musiikkivideo, jotka muodostavat yhtenäisen tarinan.
Yhtye on kuvaillut albumia seuraavasti:
»Tällä uudella levyllä on rissa niin hyvin hollilla, että nyt saa läikkyä niin kahvit kuin viinerit. Eikä haittaa vaikka pää olisi kuinka epätasainen. Pullo jaloviinaa ja asbestihanskat! Juu, näin o!»
Vastaanotto

Albumi sai hyvän vastaanoton. Soundin Asko Alanen antoi albumille kolme tähteä viidestä ja sanoi sen olevan ”rehvakasta rytistelyä”, jonka kappaleisiin taustalaulajat Hansu & Pirre tuovat sievän musiikillisen koukun, mutta kritisoi sanoituksia ajoittain alkeellisiksi. Niin ikään Desibelin Mika Roth antoi albumille kolme tähteä ja sanoi albumin sisältävän ”asiallisia turpasaunoja”, vaikka moittikin albumia liian tasapaksuksi. Kaaoszinen Ville Syrjälä piti albumia yhtyeen yhtenäisimpänä ja antoi sille arvosanan 8/10. Imperiumin Janne Rintala antoi albumille seitsemän tähteä viidestä. Hän piti albumia yhtyeelle ominaisen suoraviivaisena ja hyvällä sykkeellä etenevänä teoksena, jonka sanoitukset ovat typerät, jopa naurettavat.
Kappaleet

Ei siis Heka – 2.27
Veke on aina veke – 2.04
Mat-ka-ra-tok-si – 1.34
Hyvää päivää, konemestari – 1.08
Silmä harittaa – 0.52
Kiristäjä-Pirre – 2.03
Molotovin cocktail – 1.47
Ei pumppu kestä – 0.53
Senkin Henttu – 1.47
Rissa hollilla – 1.47
Heimoasu – 1.39
Pää on epätasainen – 1.54
Ballad of Aulis Kaakko – 0.11
Kokoonpano

Koljonen – laulu, kitara
Makkonen – kitara
Hartikainen – basso
Lehto – rummut
+
Hansu & Pirre – taustalaulu
Arvostelut

Desibeli.net:
Imperiumi.net:
Kaaoszine: 8/10
Soundi:
Kari Pesonen

Kari Antero Pesonen (11. helmikuuta 1961 Helsinki – 19. huhtikuuta 2019 Järvenpää) oli suomalainen muusikko, laulaja ja lauluntekijä. Parhaiten hänet tunnetaan vuonna 1988 toimintansa aloittaneen Puolikuu-yhtyeen solistina ja kitaristina. Puolikuun rinnalla toimii myös kaksi promosingleä ja kaksi pitkäsoittoa julkaissut englanninkielinen bändi Pospisil. Ennen Puolikuuta Pesonen toimi yhden albumin ja neljä singleä julkaisseen pop-yhtyeen Just Divorced solistina. Rocket Records julkaisi yhtyeen pitkäsoiton Läntinen lupaus uudelleen syyskuussa 2010. Kaikkien mainittujen yhtyeiden tuotannon sävellykset ja sanoitukset ovat pääosin Pesosen tekemiä.
Pesonen teki duokeikkoja Clifters-yhtyeestä tutun Ari ”Luri” Luokkalan kanssa, yleensä nimillä Kari & Luri tai Kari Puolikuu & Luri Clifters. Duo esitti kummankin yhtyeen klassikkoja sekä muitakin tuttuja popkappaleita.
Pesonen sävelsi ja sanoitti kappaleita myös monille iskelmä- ja pop-artisteille. Pesosen tekemiä kappaleita ovat levyttäneet muun muassa Muska, Anne Mattila, Anneli Mattila, Antti Huovila, Bablo, CatCat ja Marjorie.
Pesonen kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen 58-vuotiaana 19. huhtikuuta 2019.
Aiheesta muualla

Kari Pesosen ja Puolikuun omat sivut
Kari Pesonen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Järjestelmäintegraatio

Järjestelmäintegraatiolla tarkoitetaan yleisesti toimintaa, jolla organisaation hajautunut tieto yhdistetään ja muunnetaan sopivaksi toiselle sitä tarvitsevalle järjestelmälle. Järjestelmäintegraatio nähdään usein välityskerroksen toiminnaksi.
Tarve

Järjestelmäintegraation tarve syntyy, kun organisaation tiedon määrä kasvaa ja sitä varastoituu eri järjestelmiin eri tarkoituksia varten. Tiedon määrän kasvu johtaa tilanteeseen, jossa yksittäinen uusi järjestelmä tai prosessi tarvitsee olemassa olevaa tietoa, joka on hajautunut useampaan tietojärjestelmään.
Mitä isompi ja vanhempi organisaatio, sitä enemmän tieto hajautuu. Myös esimerkiksi yrityskauppojen jälkeinen sulautuminen lisää organisaatioiden järjestelmien määrää ja epäyhteensopivuutta.
Ratkaisumallit

Integraatioita toteutetaan yleensä EAI-projekteissa (engl. Enterprise Application Integration). Projektit ovat käytännössä aina erilaisia riippuen eri seikoista: integraatiotyökaluista, liiketoimintatarpeista ja aikataulusta. Järjestelmien välinen tiedon integrointi voidaankin ratkaista usealla tavalla sekä arkkitehtuurisesti että teknologisesti.
Point-to-point -integraatiossa viedään tieto suoraan järjestelmästä toiseen. Tämä – ylläpidon ja kehityksen kannalta jopa vaarallinen – tapa ratkaista dataintegraatio tapahtuu usein tekemällä paikallisia skriptejä ja ohjelmia, jotka kuljettavat ja muuntavat tiedon suoraan järjestelmän tietovarastosta toiseen. Tällainen toiminta johtaa ajan myötä vaikeasti hallittavaan tietovirtojen verkkoon, jonka valvonta ja ylläpito on kallista, ellei peräti mahdotonta. Point-to-point -integraation riski syntyy eri aikoina eri teknologioiden varassa pyörivien toisistaan irrallisten skriptien hallinnoinnista ilman mahdollisuutta keskitettyyn valvontaan. Lisäksi teknologiaosaamisen ylläpito muuttuu ajan myötä jatkuvasti haastavammaksi. Yksittäisen projektin kannalta tällainen toiminta saattaa jossain tapauksissa olla kustannustehokkainta, mutta organisaatiotasolla haitallista.
Hub-and-spoke -mallissa integraatioväylä toimii keskitettynä pisteenä, jossa dataintegraatio tapahtuu. Näin useiden tietovirtojen hallinta ja valvonta mahdollistuu keskitetysti. Integraation toteutukseen käytetyt menetelmät yhdenmukaistuvat ja osaamisen hallinta helpottuu. Tunnettuja ESB-integraatioväyliä (engl. Enterprise Service Bus) ovat muun muassa IBM Integration Bus, Microsoft Biztalk, Oracle Service Bus, Apache ServiceMix ja WSO2 .
Palvelukeskeisessä arkkitehtuurissa tuodaan tieto uuden tarvitsijan saataville tarjoamalla sitä käsitetasolla yhtenäistettynä yleiskäyttöisen rajapinnan kautta. Palvelukeskeinen arkkitehtuuri rakennetaan usein integraatioväylän varaan ja sen pääpyrkimys on uudelleenkäytettävyys.
iPaaS -mallissa integraatioalustaa käytetään palveluntarjoajan konesalista tai pilvipalveluna. Tämä tekee integraatiologiikan kehittämisestä ja ylläpidosta vieläkin vaivattomampaa. Tunnettuja iPaas-palveluja ovat esimerkiksi Mulesoftin CloudHub, Dell Bloomi sekä SnapLogic.
Integraatioita voidaan toteuttaa sekä synkronisella tai asynkronisella mallilla, joko yhteydellisesti tai yhteydettömästi. Integraatioita toteutetaan usein esimerkiksi REST- tai SOAP-rajapintoja hyödyntäen .
Järjestelmäintegraatioiden menestystekijöitä

Onnistuneeseen järjestelmäintegraatioprojektiin liittyviä menestystekijöitä voidaan luokitella seuraavasti:
Organisatoriset tekijät (esim. liiketoiminnan ja IT-osaston yhteistyö)
Kommunikaatio ja vuorovaikutus (esim. yhteisen kielen löytäminen)
Integraatiostrategia ja projektin hallinta (esim. riippuvuuksien hallinta ja vastuiden jakaminen)
Teknologia (esim. integraatioteknologioiden ja työkalujen valinta)
Näistä organisatoriset tekijät sekä integraatiostrategia ovat kaikkein kriittisimpiä.
Juulia Turkkila

| Juulia Turkkila |
| --- | --- |
 Juulia Turkkila ja Matthias Versluis EM-kisoissa 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. marraskuuta 1994 (ikä 29) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Taitoluistelija
Pituus:  164 cm
Valmentaja(t):  Maurizio Margaglio
Entiset valmentajat:  Tarja Sipilä Tiiu Valgemäe
Koreografi(t):  Shae Zukiwsky Maria McLean
Entiset koreografit:  Igor Lutikov Olga Tkachenko Pirjo Kuha
Luisteluseura:  Helsingin Luistelijat
Aloittanut:  2001
Henkilökohtaiset parhaat pisteet (ISU)
Pisteet yhteensä:  140,31 EM 2014
Lyhytohjelma:  52,57 Nebelhorn Trophy 2014
Vapaaohjelma:  90,98 MM 2011
Juulia Turkkila (s. 3. marraskuuta 1994 Helsinki) on suomalainen taitoluistelija. Hän edustaa Helsingin Luistelijoita. Turkkila kilpaili yksinluistelussa vuoteen 2016 asti ja sen jälkeen jäätanssissa Matthias Versluisin kanssa.
Tausta

Turkkila aloitti taitoluistelun Helsingin Taitoluisteluklubissa vuonna 2001.
Ura

Kaudella 2010–2011 Turkkila voitti junioreiden SM-kultaa. Aikuisten SM-tasolla Turkkila on saavuttanut hopeaa kausilla 2011–2012 ja 2012–2013, kultaa kaudella 2013–2014 ja pronssia kaudella 2015–2016. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän luisteli pronssia vuonna 2011 ja kultaa vuonna 2012.
Taitoluistelun EM-kilpailuissa 2011 Turkkila oli 15:s ja saman vuoden MM-kisoissa 20:s. Sheffieldin EM-kisoissa 2012 Turkkila oli 17:s. Saman vuoden Nizzan MM-kisoissa hän luisteli lyhytohjelmassa silloiset ennätyspisteensä (47,75) ja oli lopulta parhaana suomalaisena 18:s pistein 135,56. Vuoden 2013 EM-kilpailuissa Turkkila sijoittui 17:nneksi. Hän teki kilpailussa lyhytohjelman uudet ennätyspisteensä (51,47). Vuoden 2014 EM-kilpailuissa Turkkila oli 12:s luistellen yhteispisteiksi uuden ennätyksensä 140,31. Kausilla 2014–2015 ja 2015–2016 Turkkila kärsi loukkaantumisesta.
Yksinluistelussa Turkkilan valmentajana toimi Tarja Sipilä ja koreografeina Shae Zukiwsky ja Maria McLean.
Jäätanssissa Turkkila ja Matthias Versluis ovat nousseet Suomen parhaaksi pariksi. Vuonna 2019 he sijoittuivat Euroopan-mestaruuskilpailuissa 11:nneksi ja maailmanmestaruuskilpailuissa 16:nneksi. Vuonna 2021 he sijoittuivat MM-kilpailuissa 21:nneksi. Vuonna 2022 he joutuivat jäämään EM-kilpailuista pois, kun Turkkila sairasti joulukuussa lieväoireisen koronavirustaudin ja antoi vielä tammikuussa positiivisen testituloksen. Pekingin olympialaisissa Turkkila ja Versluis sijoittuivat 15:nneksi ja MM-kilpailuissa 12:nneksi. Vuoden 2023 EM-kilpailuissa Espoossa he voittivat pronssia. Suomen edellinen arvokisamitali lajissa oli vuodelta 1995.
Saavutukset > Yksinluistelu

| Kilpailu | 2009–2010 | 2010–2011 | 2011–2012 | 2012–2013 | 2013–2014 | 2014–2015 | 2015–2016 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| MM-kilpailut |  | 20. | 18. | 31. | 29. |  |  |
| EM-kilpailut |  | 15. | 17. | 17. | 12. |  |  |
| Junioreiden MM-kilpailut |  | 16. | 19. |  |  |  |  |
| PM-kilpailut | 5. J | 3. | 1. |  | 5. |  |  |
| SM-kilpailut | 4. J | 1. J | 2. | 2. | 1. |  | 3. |
J=Junioreissa
Saavutukset > Jäätanssi

| Kilpailu | 2016–2017 | 2017–2018 | 2018–2019 | 2019–2020 | 2020–2021 | 2021–2022 | 2022–2023 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Olympialaiset: 
| MM-kilpailut |  |  | 16. |  | 21. |  |  |
| EM-kilpailut |  |  | 11. |  |  |  | 3. |
PM-kilpailut: 
| SM-kilpailut | 2. | 2. | 1. |  |  | 1. |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juulia Turkkila Wikimedia Commonsissa
Jussi-palkinnot 2021

Jussi-gaalassa 2021 jaetaan palkinnot vuoden 2020 parhaille suomalaisille elokuville. Jussi-ehdokkuudet julkistettiin 11. helmikuuta 2021, ja palkinnot jaettiin 16. syyskuuta. Tove sai eniten palkintoja, seitsemän, ja se palkittiin muun muassa parhaana elokuvana. Tove oli saanut myös eniten ehdokkuksia, kymmenen.
Voittajat ja ehdokkaat

| --- | --- |
 Elokuva Tove – Aleksi Bardy, Andrea Reuter Eden – Miia Haavisto  Ensilumi – Jussi Rantamäki, Emilia Haukka  Seurapeli – Venla Hellstedt, Elli Toivoniemi  Teräsleidit –  Aleksi Bardy, Dome Karukoski, Sirkka Rautiainen:  Ohjaus Zaida Bergroth – Tove Hamy Ramezan – Ensilumi  Jenni Toivoniemi – Seurapeli
 Miespääosa Shahab Hosseini – Ensilumi Peik Stenberg – Elämää kuoleman jälkeen  Jussi Vatanen – Metsäjätti:  Naispääosa Alma Pöysti – Tove Laura Birn – Viimeiset  Emmi Parviainen – Seurapeli
 Miessivuosa Samuli Niittymäki – Seurapeli Tommi Korpela – Viimeiset  Shanti Rooney – Tove:  Naissivuosa Saara Pakkasvirta – Teräsleidit Iida-Maria Heinonen – Seurapeli  Satu Tuuli Karhu – Eden
 Käsikirjoitus Jenni Toivoniemi – Seurapeli Eeva Putro – Tove  Hamy Ramezan, Antti Rautava – Ensilumi:  Kuvaus Linda Wassberg – Tove Jarmo Kiuru – Syksyn jälkeen saapuu kevät  Arsen Sarkisiants – Ensilumi
 Leikkaus Jussi Rautaniemi – Aalto Samu Heikkilä – Seurapeli  Hanna Kuirinlahti – Eden:  Lavastussuunnittelu Catharina Nyqvist Ehrnrooth – Tove Markus Packalén – Elämää kuoleman jälkeen  Jaagup Roomet – Helene
 Pukusuunnittelu Eugen Tamberg – Tove Jouni Mervas – Seurapeli  Mare Raidma – Näkemiin Neuvostoliitto:  Maskeeraussuunnittelu Riikka Virtanen – Tove Gristina Pahmann – Näkemiin Neuvostoliitto  Riikka Virtanen – Teräsleidit
 Musiikki Sanna Salmenkallio – Aalto Matti Bye – Tove  Salla Luhtala – Orkesterin edessä:  Äänisuunnittelu Arttu Hokkanen – Lost Boys Svante Colérus – Ensilumi  Kirka Sainio – Helene
 Dokumentti Neiti Aika – Elina Talvensaari, Emilia Haukka, Jussi Rantamäki Aalto – Virpi Suutari, Timo Vierimaa, Virpi Suutari, Martti Suosalo  Lost Boys – Joonas Neuvonen, Sadri Cetinkaya, Miia Haavisto:  Lyhytelokuva Poke – Aleksi Salmenperä Explosionen av en badring – Tommi Seitajoki  The Fantastic – Maija Blåfield
Voittajat ja ehdokkaat > Useita palkintoja saaneet elokuvat

| Ehdokkuuksia | Elokuva |
| --- | --- |
7: Tove
2: Aalto
2: Seurapeli
Voittajat ja ehdokkaat > Yleisö-Jussi

Yleisö-Jussin voitti Aika jonka sain (Tuukka Temonen ja Olga Temonen).
Voittajat ja ehdokkaat > Betoni-Jussi

Betoni-Jussin sai Pirjo Honkasalo.
Voittajat ja ehdokkaat > Useita ehdokkuuksia saaneet elokuvat

| Ehdokkuuksia | Elokuva |
| --- | --- |
10: Tove
8: Seurapeli
6: Ensilumi
3: Aalto
3: Eden
3: Teräsleidit
2: Elämää kuoleman jälkeen
2: Helene
2: Lost Boys
2: Näkemiin Neuvostoliitto
2: Viimeiset
Aiheesta muualla

Jussi-gaalan viralliset sivut
K-tyypin pääsarjan tähti

Epsilon Eridani on KV-luokan tähti eli "oranssi kääpiö", jollaiset ovat Aurinkoa hieman viileämpiä ja pienempiä.
Nimeäminen · Luokittelu
Kehitys · HR-kaavio · Nukleosynteesi

Tähtijärjestelmä · Eksoplaneetta

Luettelot tähdistä
Synty ja kehitys
Synty · Prototähti · Esipääsarja · Pääsarja
Horisontaalihaara · Asymptoottihaara
Esiplanetaarinen sumu · Planetaarinen sumu
Wolfin–Rayetin tähti · Valesupernova
Supernova · Hypernova
Luminositeettiluokitus
Alikääpiö · Kääpiö (Punainen · Keltainen · Sininen)
Alijättiläinen · Jättiläinen (Punainen · Sininen)
Kirkas jättiläinen · Ylijättiläinen (Punainen · Sininen)
Hyperjättiläinen
Spektriluokitus
O · B · A · F · G · K · M
Bariumtähti · Hiilitähti · Teknetiumtähti
Jäänteet
Valkoinen kääpiö · Musta kääpiö · Heliumplaneetta
Neutronitähti (Pulsari · Magnetar) · Musta aukko
Nukleosynteesi
Alfareaktio · Kolmialfareaktio · Heliumleimahdus
Hiilisykli · Hiilen fuusio · Neutronisieppaus · Nova
Yleiset ominaisuudet
Ikä · Magnitudi · Metallisuus · Luminositeetti
Aiheeseen liittyvää
Ruskea kääpiö · Ruskea alikääpiö · Planeetta
Tähtijoukko (Avoin · Pallomainen) · Tähdistö
Auringon ominaisuudet
K-tyypin pääsarjan tähti, joskus oranssi kääpiö/K-kääpiö on tähtitieteessä Aurinkoa kevyempi
oranssi pääsarjan tähti. Niinpä oranssin kääpiön spektriluokka on K ja luminositeettiluokka V. Oranssit kääpiöt ovat jonkin verran Aurinkoa kevyempiä, viileämpiä, pienempiä ja himmeämpiä, mutta muistuttavat melko paljon Aurinkoa. Kooltaan tällaiset ovat pienempiä kuin keltaiset G-tyypin tähdet ja suurempia kuin punaiset M-tyypin tähdet.
K-tyypin pääsarjan tähtien on 0,45–0,8 kertaa Auringon massa ja pintalämpötila on 3 900–5 200 K. Säde  0,7–0,96 R☉, säteilyntuotto eli bolometrinen luminositeetti 0,08–0,6 L☉. Vaikka näitä tähtiä yleensä sanotaan oransseiksi, ne ovat yleensä keltaoransseja.
Suhteellisen vakaina pääsarjassa nämä tähdet viettävät 15–30 miljardia vuotta, kun Aurinko vain 10 miljardia vuotta. K-tyypin tähtiä on pääsarjan tähdistä noin 12 %.
Varsinkin kirkkaimmilla K-tyypin tähdillä saattaa olla elinkelpoisia planeettoja. Siihen että K-tyypin tähdeltä saattaa löytyä helpommin elämää kuin Auringon tyyppiseltä viittaa se, että K-tyypin tähdet ovat Auringon tyyppisiä yleisempiä ja pitkäikäisempiä. Myöskään varhaisen K-tyypin tähdissä (K0-K5) ei vuorovesilukkiutuminen estä planeettaa pyörimästä niin kuin punaisilla kääpiöillä ja tasaamasta planeetan lämpötilaa elämälle sopivaksi. 
Mutta toisaalta väitetään, että alle 0,8 AU etäisyydellä oleva Maan tyyppinen planeetta menettää paljon kaasukehäänsä voimakkaissa kaskustähden säteily- ja hiukkaspurkauksissa.
Aurinkoa melko lähellä olevia K-tyypin pääsarjan tähtiä ovat esimerkiksi Alfa Centauri B,  Epsilon Indi 61 Cygnin molemmat komponentit , Epsilon Eridani ja Sigma Draconis.