stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harry Watrous
Elämänvaiheita > Varhaiset vuodet

Harry Watrousin isän oli onnistunut tehdä suuri omaisuus Kalifornian kultaryntäyksessä. Watrousin perhe, jossa oli kolme poikaa, muutti New Yorkiin vuonna 1864. Varallisuuden vuoksi perheen pojat saattoivat kasvaa rauhassa vailla huolia toimeentulosta.
Watrous kävi koulua New Yorkin yksityiskouluissa ja sai varhain taideopetusta. Hän ei kuitenkaan aluksi halunnut taiteilijaksi, vaan laittoi hakemuksensa meriupseerikouluun. Hän kuitenkin tuli lopulta siihen tulokseen, että meriupseerin ura ei ole häntä varten.
Kun kävi selville, että poika maalaa maisemamaalauksia harrastuksenaan, vanhemmat kannustivat poikaansa taiteilijan uralle. Vuonna 1881 Watrous lähti Eurooppaan yhdessä taidemaalari Humphrey Mooren kanssa. Matkan varrella vierailtiin myös Pohjois-Afrikassa. Matkan jälkeen Watrous asettui Pariisiin opiskelemaan taidetta. Hän opiskeli taiteilija Léon Bonnat´n ateljeessa sekä  Académie Julianissa.
Opiskeluaikana Watrousiin teki vaikutuksen tuolloin suositun Jean-Louis-Ernest Meissonierin taide. Meissonnier maalasi pienikokoisia ja erittäin yksityiskohtaisia teoksia. Watrousin jopa ennustettiin olevan Yhdysvaltojen Meissonnier. Hän sai arvokkaita vaikutteita myös alankomaalaisilta 1600-luvun mestareilta Johannes Vermeeriltä ja Gerard ter Borchilta. Opiskeluaikana hänen töitään oli kahdesti esillä Pariisin Salongissa vuosina 1884 ja 1885.
Mitenkään kovin sopuisissa merkeissä ei Watrousin opiskeluaika sujunut. Hän ajautrui usein riitoihin eurooppalaisten opiskelutovereidensa kanssa ja kerran maanmiehensä John Singer Sargentin kanssa.
Lisää aiheesta

http://ajoconnell.wordpress.com/2010/11/09/the-drop-sinister/
http://www.artrenewal.org/artists/harry-willson-watrous/6382
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  RKD Artists  ULAN
Uudenirlanninapotti

| Uudenirlanninapotti> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Mesikot Meliphagidae
Suku::  Apotit Philemon
Laji::  eichhorni
Kaksiosainen nimi
 Philemon eichhorni  Rothschild & Hartert, 1924 
 Uuden-Irlannin saari ja provinssi kartalla punaisella.
Katso myös
   Uudenirlanninapotti Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Uudenirlanninapotti (Philemon eichhorni) eli aiemmalta nimeltään uudenirlanninkaljumesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Uudenirlanninapottia tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen sen suosimilla korkeuksilla. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
H. Berthold

Berthold Diatronic -valolatomakoneen negatiivilevy, jonka läpi valottamalla voitiin latoa tekstiä halutulla kirjaintyypillä.
H. Berthold AG oli perinteikäs saksalainen kirjasinvalimo ja latomakoneiden valmistaja. Hermann Berthold perusti sen Berliinissä vuonna 1858. Vuoteen 1918 mennessä yrityksestä oli tullut maailman suurin alallaan, ja sillä oli haarakonttorit Stuttgartissa, Pietarissa, Leipzigissa, Riiassa, Budapestissa ja Wienissä. Toisen maailmansodan jälkeen Bertholdin kirjasinvalimo ryhtyi aktiivisesti kehittämään painomenetelmiä. Berthold julkaisi ensimmäisen valoladontakoneensa Diatypen 1950-luvulla, ja 1960-luvulla yritys esitteli Diatronicin, näppäimistöllä ohjattavan valolatomakoneen.
Latomakoneidensa rinnalla Berthold kehitti lukuisia korkealaatuisia kirjaintyyppejä, joista tunnetuin on 1896 julkaistu Akzidenz-Grotesk, nykyisten sans-serif-kirjaintyyppien esikuva.
Bertholdin kirjasinvalimo loi laajan kirjaintyyppien kokoelman (Berthold Exklusiv Collection), jonka kirjaintyypit olivat kokeneiden kirjainmuotoilijoiden laatimia. Günter Gerhard Lange toimi Bertholdin taiteellisena johtajana 1961–1990 ja vastasi Bertholdin kirjaintyyppien laatuvaatimuksista. Vuonna 1991 Bernd Möllenstädt seurasi Langea taiteellisena johtajana, ja hänen johdollaan Berthold Exklusiv -kokoelma siirrettiin digitaaliseen muotoon. Berthold lisensoi yli 300 suosituinta kirjaintyyppiään Adobelle, jotta ne voitaisiin julkaista osana Adobe Type Library -kokoelmaa. Berthold kuitenkin joutui talousvaikeuksiin ja teki konkurssin vuonna 1993.
Vuonna 1997 Berthold Types Limited -niminen chicagolainen yritys osti Berthold Exklusiv -kokoelman kirjaintyyppien kaikki oikeudet. Lange siirtyi Berthold Typesin palvelukseen vuonna 2000 ja valvoi uusien kirjaintyyppien suunnittelua. Lange toimi yhtiön taiteellisena neuvonantajana kuolemaansa saakka vuonna 2008.
Bertholdin kirjaintyyppejä

Akzidenz-Grotesk
Arena
Berliner Grotesk
Berthold Baskerville
Berthold Block
Berthold Bodoni Antiqua
Berthold Bodoni Old Face
Berthold Caslon Book
Berthold Garamond
Berthold Walbaum Book
Boulevard
Catull
Champion
City
Colossalis
Concorde
Formata
Futura Pro
Herold
Imago
Laudatio
Lo-Type
Normande
Post-Antiqua
Solemnis
Ankkapurhan kivikautinen asuinpaikka

Ankkapurhan kivikautinen asuinpaikka on Kouvolan Inkeroisissa sijaitseva esihistoriallinen löydös.
Löytö

Jo vuonna 1870 Anjalankosken eli Ankkapurhan itäpuolelta oli perunakellaria kaivettaessa löytynyt kaksi tasatalttaa, kourutaltan jäännös ja useita saviastioiden palasia. Sippolan alueella suoritettiin vuonna 1951 historiallisten asuinpaikkojen etsintöjä, ja tämän vanhan tiedon avulla osattiin kiinnittää erityistä huomiota Ankkapurhan alueelle. Koekaivauksissa löydettiin kivikautisia saviastioiden paloja. Kaivaus suoritettiin syksyllä 1952 noin kuudenkymmenen neliömetrin laajuudelta. Löytökerroksen päällä oli yleisesti 5-10 senttimetrin nurmiturvekerros, jonka alta alkoi punertava maakerros, josta suurin osa löydöistä tehtiin. Eniten kaivauksista löytyi saviastioiden paloja, lähes 20 kilon verran. Lisäksi paikalta löydettiin kvartsista valmistettuja pienesineitä ja jopa palanen raakaa asbestia, jota käytettiin saviastioiden sideaineksena. Asuinpaikan iäksi määritellään noin 3000-2250 vuotta eaa, eli se kuuluu varhaiskampakeraamiseen aikaan.
Löytöjen yksipuolisuus on mielenkiintoinen seikka tämän asuinpaikan kohdalla. Toisaalta varsinaisen kaivausalueen ulkopuolelle kaivetuissa koekuoppasarjoissa selvisi, että asutus on ilmeisesti jatkunut rannasta vielä jonkun verran idän suuntaan. Kosken partaalla sijaitsevan löytöpaikan tarkoitus saattaa olla ollut jokin muu kuin varsinainen asutuskohde. On esitetty teoria, että paikka on saattanut olla esimerkiksi uhripaikka, johon on tuotu vedenhaltijoille ruokauhreja saviastioissa. Tätä teoriaa puoltaa myös kaivausalueen yläosasta löytynyt todennäköisesti ihmisen muovaama kivikko, jonka läheisyydestä suurin osa astioiden paloista on löytynyt. Myöskin erikoinen maan yleisväri, punainen, on luultavasti ihmisen aikaansaannoksia. Punamultaa on löydetty käytettävän joiltain muiltakin kivikautisilta löydöksiltä. Punaisella, veren ja elämän värillä, on ollut aikoinaan jokin erityinen merkitys.
Esihistoriallinen sijainti

Asuinpaikka sijaitsi aivan kosken partaalla lähellä merta. Koski laski mereen, nykyisen Koskenaluksen paikalla oli pitkä ja kapea merenlahti, joka alkoi nykyisen Hurukselan tienoilta. Ankkapurhan asuinpaikka oli pitkäikäinen, löydösten perusteella paikalla asuttiin useita satoja vuosia. Luultavasti kosken pysyessä auki ympäri vuoden alueella asuttiin talvisinkin.
Aiheesta muualla

Ankkapurha Kivikautinen asuinpaikka (Valokuva, Teemu Mökkönen) Finna
Anjalankoskella kaivetaan esiin kivikautista asuinpaikkaa Yle 1999
Kivikautisen asuinpaikan koekaivaus Eeva-Liisa Schulz 2000 Museovirasto
Raisa Smetanina

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Smetanina venäläisessä muistokolikossa |  Smetanina venäläisessä muistokolikossa |  Smetanina venäläisessä muistokolikossa |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Naisten maastohiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | 1976 Innsbruck | 10 km |  |
|  Kultaa | 1976 Innsbruck | 4 × 5 km |  |
|  Kultaa | 1980 Lake Placid | 5 km |  |
|  Kultaa | 1992 Albertville | 4 × 5 km |  |
|  Hopeaa | 1976 Innsbruck | 5 km |  |
|  Hopeaa | 1980 Lake Placid | 4 × 5 km |  |
|  Hopeaa | 1984 Sarajevo | 10 km |  |
|  Hopeaa | 1984 Sarajevo | 20 km |  |
|  Hopeaa | 1988 Calgary | 10 km |  |
|  Pronssia | 1988 Calgary | 20 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | 1974 Falun | 4 × 5 km |  |
|  Kultaa | 1982 Oslo | 20 km |  |
|  Kultaa | 1985 Seefeld | 4 × 5 km |  |
|  Kultaa | 1991 Val di Fiemme | 4 × 5 km |  |
|  Hopeaa | 1978 Lahti | 10 km |  |
|  Hopeaa | 1982 Oslo | 4 × 5 km |  |
|  Hopeaa | 1989 Lahti | 4 × 5 km |  |
|  Pronssia | 1974 Falun | 5 km |  |
|  Pronssia | 1978 Lahti | 5 km |  |
|  Pronssia | 1978 Lahti | 4 × 5 km |  |
|  Pronssia | 1980 Falun | 20 km |  |
Raisa Petrovna Smetanina (venäjäksi Раиса Петровна Сметанина; s. 29. helmikuuta 1952 Komin ASNT, Neuvostoliitto) on kilpahiihtäjä, moninkertainen maailmanmestari ja olympiavoittaja. Etniseltä taustaltaan hän kuuluu suomensukuiseen kansaan, komeihin.
Smetanina kilpaili kaikkiaan viisissä olympialaisissa, joissa neljissä hän edusti Neuvostoliittoa ja viidensissä kisoissaan Albertvillessä 1992 Itsenäisten valtioiden yhteisön ja Georgian muodostamaa yhdistynyttä joukkuetta. Innsbruckissa 1976 Smetanina hävisi viiden kilometrin matkalla kultamitalin vain runsaan sekunnin erolla Helena Takalolle. Seuraavana päivänä kymmenen kilometrin kisassa hän voitti kultamitalin, ja eroa hopealle sijoittuneeseen Takaloon jäi alle sekunti. Lake Placidin olympialaisissa 1980 Smetanina voitti 15. helmikuuta olympiakultaa 5 kilometrin matkalla. Viimeisen olympialaisten kultamitalinsa Smetanina voitti hieman alle 40-vuotiaana Albertvillessä IVY:n viestijoukkueessa. Tuolloin hänestä tuli vanhin hiihtolajien olympiavoittaja ja vanhin talviolympialaisten kultamitalin voittanut nainen. Kaikkiaan hän saavutti 21 olympia- ja MM-mitalia.lähde?
Vuonna 1979 Smetaninalle myönnettiin Holmenkollen-mitali.
Harry Potter ja Feeniksin kilta (videopeli)

| Harry Potter ja Feeniksin kilta |
| --- | --- |

Kehittäjä:  EA Bright Light
Julkaisija:  Electronic Arts
Jakelija:  Warner Bros. Interactive Entertainment
Säveltäjä:  James Hannigan
Pelisarja:  Harry Potter
Pelimoottori:  RenderWare
Julkaistu:  NA 25. kesäkuuta 2007 AU 28. kesäkuuta 2007 EU 29. kesäkuuta 2007
Lajityyppi:  toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: E10+ PEGI: 7+
Alusta:  Microsoft Windows, PlayStation 2, PlayStation 3, PlayStation Portable, Xbox 360, Wii, Nintendo DS, Game Boy Advance, OS X
Jakelumuoto:  CD, DVD, Blu-ray
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Harry Potter ja Feeniksin kilta on EA Bright Lightin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema
toimintaseikkailupeli, joka perustuu J. K. Rowlingin Harry Potter ja Feeniksin kilta -kirjasta tehtyyn elokuvaan, joka on Harry Potter -sarjan viides osa. Peli julkaistiin usealle alustalle kesäkuussa 2007.
Pelaaminen

Pelissä on yli 70 paikkaa, 60 tehtävää, 90 erilaista hahmoa ja 13 000 lausetta.lähde? Peli on kehitetty yhdeksälle pelialustalle ja käännetty 23 kielelle. Microsoft Windows-, PlayStation 2- ja Xbox 360 -versiot ovat pelattavissa suomenkielisenä. Pelissä on mahdollista pelata Harry Potterin lisäksi esimerkiksi Albus Dumbledorella ja Sirius Mustalla. Pelisarjan aikaisemmista osista poiketen loitsut tehdään oikealla analogisella sauvalla, Wii Remotella tai Nintendo DS:n Stylus-kynällä.
Pelin teemana on tutkia Tylypahkaa ja seurata tarinaa. Peli palaa avoimeen tyyliin niin kuin kolme ensimmäistä pelisarjan osaa, eikä ole Liekehtivän pikarin tapaan toimintasuuntautunut. Tylypahkassa yhdistyvät elokuvan piirustukset, J. K. Rowlingin piirustukset ja kirjojen kuvauksia luoden tunnettuja paikkoja, kuten taikaministeriö, Kamananaukio 12 ja Pikku Whinging. Tylypahka on täysin tutkittavissa suurimman osan ajasta, ja siellä on ”löytöpisteitä”, jotka tarjoavat palkintoja pelaajalle. Lisäksi on taisteluita ryhmien välillä.
HC Panter

| HC Panter |
| --- | --- |

Perustettu:  2001
Entiset nimet:  HC Panter/Purikad (2011–2015)
Kaupunki:   Tallinna, Viro
Kotiareena:  Škoda Jäähall
Sarjataso:   Meistriliiga
Värit:                
Päävalmentaja:  Märt Eerme
Mestaruudet:  2002–2003 (Meistriliigan kokonaisvoitto) 2022–2023 (Meistriliigan paras virolaisjoukkue)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
HC Panter (vuosina 2011–2015 HC Panter/Purikad) on virolainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Tallinnasta. Se pelaa Viron pääsarjassa Meistriliigassa, mutta jätti sen kaudella 2016–2017 väliin keskittyen nuorisotoimintaan. Joukkue ei osallistunut Meistriliigaan myöskään kausilla 2017–2018 ja 2018–2019.
Joukkueella on yksi Meistriliigan voitto, kaudelta 2003–2004 nimellä Tallinna HC Panter/Hansa Sport. Seuraavalla kaudella se saavutti hopeaa, kaudella 2005–2006 pronssia. Kaudella 2005–2006 HC Panter pelasi Suomen II-divisioonan Etelä-lohkossa sijoittuen neljänneksi. Kaudella 2021–2022 joukkue saavutti Meistriliigassa pronssia. Kaudella 2022–2023 joukkue voitti Viron-mestaruuden, sillä Meistriliigan paras joukkue oli latvialainen Riia HK Kurbads. Kaudella 2023–2024 seura pelasi sekä Meistriliigaa että Latvian pääsarjaa Optibet Hokeja Līgaa päävalmentajaan Märt Eerme.
Muut joukkueet

Seuralla on nuorisojoukkueita C-, D-, E- ja F-junioireissa. Joukkueen B-juniorit pelaavat Suomen jääkiekkoliiton alaisuudessa B2-nuorten Mestiksessä lohkossa 1. ja C-juniorit CAA-sarjan lohkossa 3.
Tämän lisäksi seuralla on naisten ja tyttöjen joukkue.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut (viroksi)
Mokkanahka

Neumannin mokkakengät Satakunnan museon kokoelmassa.
Mokkanahka on mattapintainen nahkamateriaali, joka valmistetaan useimmiten joko vasikan, naudan, peuran, vuohen tai sian vuodasta halkaisemalla. Mokkanahkaa käytetään esimerkiksi jalkineiden, laukkujen tai muiden vaatekappaleiden materiaalina. Mokkanahan pinta on nyppyinen ja huokoinen, joten se likaantuu helpommin kuin sileä nahka, jos sitä ei ole suojattu. Mokkavuodat käsitellään suoja-aineella parkitsemisen jälkeen, mutta mokkanahasta valmistetut vaatteet on hyvä käsitellä myös kotona. Mokkanahka tunnetaan herkkänä aineena, mutta oikealla suojauksella se kestää paremmin kuin sileä nahka.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mokkanahka Wikimedia Commonsissa
Tatu ja Patu

| Tatu ja Patu |
| --- | --- |
Kirjailija:  Aino Havukainen, Sami Toivonen
Kuvittaja:  Aino Havukainen, Sami Toivonen
Kieli:  suomi
Genre:  Lastenkirjallisuus, kuvakirja
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1999–
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tatu ja Patu ovat Aino Havukaisen ja Sami Toivosen yhdessä kirjoittaman ja kuvittaman lastenkirjasarjan päähenkilöt. Tatu ja Patu ovat kotoisin Outolasta, missä asiat tehdään hieman toisin kuin tavallisesti.
Alun perin hahmot olivat mukana samojen tekijöiden Veera-kirjoissa, kunnes niistä alettiin tehdä omia kirjoja. Suosituimpia Tatu ja Patu -kirjoja ovat muiden muassa Tatun ja Patun Suomi ja Tatu ja Patu päiväkodissa. Kirjasarjan käännösoikeudet on myyty 21 maahan. Tatu ja Patu ovat tanskaksi Kalle og Palle, kroatiaksi Tiko i Piko, sloveeniksi Tine in Bine, koltansaameksi Temm da Semm, kiinaksi Tatu he Batu, norjaksi Odd og Todd, liettuaksi Tatai ir Patai, portugaliksi Lico e Leco, ruotsiksi Sixten och Blixten, ranskaksi Tatou et Patou ja viroksi Teedu ja Peedu.
Tatu ja Patu -kirjoihin pohjautuvia näytelmäsovituksia on esitetty muun muassa Linnateatterissa, Teatteri Hevosenkengässä ja Ahaa Teatterissa. 19. lokakuuta 2016 sai ensi-iltansa elokuva Kanelia kainaloon, Tatu ja Patu!, jonka käsikirjoitti Aino Havukainen. Elokuvan tekemisen jälkeen Havukainen ja Toivonen totesivat, että kirjojen tekeminen sopii heille paremmin.
Tatu ja Patu -sarjan kirjat piirtää Toivonen, kun taas Havukainen vastaa graafisesta suunnittelusta ja värittämisestä. Kirjojen ideoinnin ja käsikirjoittamisen Toivonen ja Havukainen tekevät yhdessä.
3. joulukuuta 2024 Toivonen ja Havukainen ilmoittivat, että kirjoista poistetaan kaikki viittaukset lihaan ja maitotuotteisiin. He perustelevat päätöstä eläinperäisen tehotuotannon ongelmilla.
Sukupuoliroolit

Havukaisen ja Toivosen mukaan Tatu ja Patu ovat poikia siksi, että tekijät halusivat alun perin varoa määrittelemästä hahmojaan liian tarkasti ja uskoivat, että pojat ovat jollakin tavalla neutraaleja toimijoita. Tekijöiden mukaan sukupuoli on hahmoille kuitenkin tarpeeton määre, sillä Tatu ja Patu ovat pikemminkin ”käveleviä uteliaisuuksia” kuin maskuliinisia tai feminiinisiä ihmisiä.
Tatun ja Patun paras kaveri Veera oli aluksi stereotyyppinen tyttö, joka tiesi, ohjasi ja neuvoi, ja piti huolta pöhköistä pojista, mutta tämä alkoi vaikuttaa kuluneelta, ja nykyään Veeran rooli on aktiivisempi ja laajempi, mikä näkyy erityisesti Kanelia kainaloon, Tatu ja Patu! -elokuvassa.
Tyttäriltään saamansa kritiikin seurauksena tekijät ovat kiinnittäneet enemmän huomiota hahmojensa moninaisuuteen.
Tatu ja Patu -kirjat

Tatu ja Patu Helsingissä (2003)
Tatu ja Patu päiväkodissa (2004)
Tatun ja Patun oudot kojeet (2005)
Tatu ja Patu työn touhussa (2006)
Tatun ja Patun Suomi (2007)
Tatun ja Patun outo unikirja (2008)
Tatun ja Patun oudot aakkoset (2009)
Tatu ja Patu supersankareina (2010)
Tatun ja Patun avaruusseikkailu (2011)
Tatu ja Patu pihalla (2012)
Tatun ja Patun kummat keksinnöt kautta aikojen (2013)
Tatu ja Patu, syömään! (2014)
Tatu ja Patu ihmeellinen joulu (2015)
Tatu ja Patu etsivinä – Tapaus Puolittaja (2016)
Tatun ja Patun ällistyttävä satukirja (2017)
Tatu ja Patu, elämä ja teot (2018)
Tatu ja Patu, kauhea Hirviö-hirviö ja muita outoja juttuja (2019)
Tatu ja Patu – Kovaa menoa kiskoilla (2020)
Tatu ja Patu kesäleirillä (2021)
Tatun ja Patun fantasiaseikkailu (2023)
Tatu ja Patu – Paikoillanne, valmiit, hep! (2024)
Det här är Finland (2007)
Sixten och Blixten på dagis (2008)
Sixten och Blixten går till jobbet (2009)
Sixten och Blixtens Skruvade sovbok (2009)
Sixten och Blixten underliga uppfinningar
Tatun ja Patun monitoimimuistikirja (2009)
Tatun ja Patun kaverikirja (2009)
Tatu ja Patu ja meidän vauva (2011)
Palkinnot

Aino Havukainen ja Sami Toivonen voittivat vuoden 2007 Finlandia Junior -palkinnon kirjalla Tatun ja Patun Suomi. Teosta myytiin sen ilmestymisvuonna noin 100 000 kappaletta.
Vuonna 2010 Tatu ja Patu -kirjasarja sai Suomen tietokirjailijat ry:n 8 000 euron arvoisen Tietopöllö-palkinnon.
Aiheesta muualla

/ Tatu ja Patu Facebookissa
W.I.T.C.H. (televisiosarja)

| W> I.T.C.H. |
| --- | --- |
Tyyli:  piirrossarja
Kestoaika:  22 min.
Luoja(t):  Elisabetta Gnone
Pääosissa:  Kelly Stables   Candi Milo   Kali Troy   Christel Khalil   Liza del Mundo   Greg Cipes   Lauren Tom   Mitchell Whitfield   Dee Bradley Baker   Serena Berman   Kath Soucie   Jason Marsden   Steven Jay Blum
Alkuperämaa:   Ranska
Verkko:   Nelonen
Esitetty:  18. joulukuuta 2004 – 23. joulukuuta 2006
Jaksoja:  52
Aiheesta muualla
IMDb
W.I.T.C.H. on ranskalainen animaatiosarja, joka perustuu italialaisiin W.i.t.c.h.-sarjakuviin. Sarjakuvien tapaan animaatiosarja seuraa viittä tyttöä, jotka yrittävät elää normaalia teinitytön elämää: Willia, Irmaa, Taraneeta, Corneliaa ja Hay Linia. Heillä kullakin on omat taikavoimansa ja he ovat Kandrakarin porttien vartijat.
Hahmojen ääninäyttelijät > Englanti

Kelly Stables - Will
Candi Milo - Irma
Kali Troy - Taranee
Christel Khalil - Cornelia
Liza del Mundo - Hay Lin
Rosalind Chao - Yan Lin
Greg Cipes - Caleb
Steven Jay Blum - Blunk
Mitchell Whitfield - Phobos
Dee Bradley Baker - Cedric
Serena Berman - Elyon
Hahmojen ääninäyttelijät > Suomi

Jenni Sivonen - Will
Annituuli Kasurinen - Irma
Henna Haverinen - Taranee
Mirjami Heikkinen - Cornelia
Heljä Heikkinen - Hay Lin
Maija-Liisa Peuhu - Yan Lin
Jon-Jon Geitel - Caleb
Aksu Palmén - Phobos, Matt, Aldarn
Petri Hanttu - Cedric, Blunk
Kari Tamminen - Vathek, Tynar
Samuel Harjanne - Martin
Rauno Ahonen - Raythor
Patrik Bartošák

| Patrik Bartošák |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1993 (ikä 31) Kopřivnice, Tšekki
Kansalaisuus:   Tšekki
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Barto, Bartes
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  95 kg
Seura
Seura:  Pelicans
Sarja:  SM-liiga
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Aik. seurat:  Manchester Monarchs (AHL/ECHL) HC Vítkovice (ČEL) HC Třinec (ČEL) Modo Hockey (Allsv.) Amur Habarovsk (KHL) Mountfield HK (ČEL)
NHL-varaus:  146. varaus, 2013 Los Angeles Kings
KHL-varaus:  125. varaus, 2015 Dinamo Minsk
Patrik Bartošák (s. 29. maaliskuuta 1993 Kopřivnice, Tšekki) on tšekkiläinen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa SM-liigajoukkue Pelicansissa.
Seuraura > Juniorivuodet

Bartošák aloitti jääkiekkoilun nelivuotiaana ja hän aloitti harrastamisten hyökkääjänä omien sanojensa mukaan "heikolla menestyksellä". Bartošákin eno, NHL-hyökkääjä Radek Bonk kuitenkin kannusti häntä pysymään jääkiekon parissa ja lainasi Bartošákin perheelle rahaa uusiin varusteisiin. Patrik halusi lopulta siirtyä lopulliselle pelipaikalleen maalivahdiksi. Hänen kasvattajaseuransa on HC Kopřivnice. Bartošák siirtyi kesken kauden 2007–2008 HC Vítkovicen B-nuoriin. Hän pelasi siellä myös suurimman osan kaudesta 2008–2009. Bartošák pelasi myös yhden playoff-ottelun seuran A-nuorissa. Hän voitti kauden päätteeksi Extraliga juniorůn mestaruuden. Bartošák pelasi samalla kaudella myös yhden ottelun HC Poruban B-nuorissa. Myös kauden 2009–2010 hän pelasi suurimmaksi osaksi Vítkovicen B-nuorissa. Bartošákilla oli koko Tšekin B-nuorten sarjan paras torjuntaprosentti (94,8) ja hän torjui eniten voittoja (29) runkosarjassa. Bartošák sai tililleen myös yhden ottelun Vítkovicen A-nuorissa sekä seitsemän ottelua HC Frýdek-Místekin B-nuorissa. Kaudella 2010–2011 hän nousi Vítkovicen A-nuorten pääasialliseksi vastuunkantajaksi, mutta Bartošák pelasi osan kaudestaan kuitenkin myös seuran B-nuorissa. Hänellä oli koko Tšekin B-nuorten sarjan pudotuspelien paras torjuntaprosentti (95,5) ja päästettyjen maalien keskiarvo (1,98).
WHL-joukkue Red Deer Rebels varasi Bartošákin 59. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2011. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2011–2012, jolloin Bartošák sai tililleen 25 runkosarjaottelua torjuen yhden nollapelin. Hänet valittiin lokakuussa CHL:n viikon maalivahdiksi. Bartošákin kausi päättyi kuitenkin jo marraskuussa olkapäävamman vuoksi. Kaudella 2012–2013 Bartošák pelasi Rebelsissa 55 runkosarjaottelua torjuen viisi nollapeliä ja yhdeksän playoff-ottelua torjuen yhden nollapelin. Hänet palkittiin kauden päätteeksi koko WHL:n parhaana maalivahtina Del Wilson Trophylla ja Bartošák valittiin itäisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Hänet valittiin myös koko CHL:n vuoden maalivahdiksi ja marraskuussa CHL:n viikon maalivahdiksi.
Los Angeles Kings varasi Bartošákin viidennellä kierroksella 146. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Hän jatkoi kaudella 2013–2014 yli-ikäisenä Red Deer Rebelsin WHL-joukkueessa, mikä oli poikkeuksellinen ratkaisu eurooppalaispelaajan kohdalla. Bartošák sai runkosarjassa tililleen 65 ottelua ja peliaikaa yhteensä 3747 minuuttia, mikä oli eniten koko liigassa. Hän torjui myös Edmonton Oil Kingsin Tristan Jarryn ohella eniten nollapelejä (8) runkosarjassa, mutta Jarry pelasi heistä kuitenkin kaksi ottelua vähemmän. Bartošák valittiin kauden päätteeksi WHL:n itäisen konferenssin toiseen tähdistökentälliseen.