stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Billy Mitchell (tulivuori)

Billy Mitchell
| --- | --- |
Tyyppi:  kilpitulivuori 
Sijainti:  Bougainville Papua-Uusi-Guinea
Vuoristo:  Emperor Range (d) 
Korkeus merenpinnasta:  1 544  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Billy Mitchellin tummanvärinen kaldera oikealla.
Billy Mitchell on kerrostulivuori Bougainvillen saarella lähellä Bagana-tulivuorta Papua-Uudessa-Guineassa. Tulivuoren keskellä on kaksi kilometriä leveä ja 90 metriä syvä kaldera, joka on nykyään kraatterijärvi. Tulivuoren edellinen suuri purkaus tapahtui arviolta vuonna 1580. Tulivuori on saanut nimensä kenraali Billy Mitchellin mukaan.
Bertha Crawford

Bertha May Crawford (1886 Toronto – 26. toukokuuta 1937 Toronto) oli kanadalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän opiskeli Edward Schuchin johdolla Torontossa ja suoritti opintoja lisäksi Lontoossa sekä Milanossa. Hän debytoi vuonna 1913 Venetsiassa Gildan roolissa Giuseppe Verdin oopperassa Rigoletto. Hän esiintyi useissa italialaisissa oopperataloissa ja lisäksi muun muassa Moskovassa, Helsingissä sekä Varsovassa. Hän palasi Euroopasta Torontoon noin vuonna 1935 ja kuoli siellä pari vuotta myöhemmin. Hän sai osakseen ihailua etenkin Rosinan, Violettan ja Gildan roolien tulkitsijana.
Bas Leinders

Bas Leinders (s. 16. heinäkuuta 1975) on belgialainen moottoriurheilija. Leinders aloitti uransa kilpaillen vuodet 1994–1995 Formula Ford -sarjassa. Vuodet 2002–2003 hän kilpaili World Series by Nissan -sarjassa sijoittuen molempina vuosina sarjan kolmanneksi. Vuonna 2004 hän toimi Formula 1 -talli Minardin testikuljettajana ajaen Australiaa lukuun ottamat kaikki perjantain harjoitukset. Vuodesta 2005 alkaen hän ajanut FIA GT Championship -sarjassa. Leinders kilpaili kaudella 2014 NASCAR Whelen Euro Series -sarjassa.
Formula 1 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | Minardi | AUS * | MAL TD | BHR TD | SMR TD | ESP TD | MON TD | EUR TD | CAN TD | USA TD | FRA TD | GBR TD | GER TD | HUN TD | BEL TD | ITA TD | CHN TD | JPN TD | BRA TD | – | – |
* Australian GP:ssä 2004 Leinders ei päässyt ajamaan harjoituksissa, sillä hän ei saanut ajamiseen vaadittavaa superlisenssiä.
Formula 3000 -tulokset

Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi kilpailun nopeinta kierrosta. Muut selitteet löytyvät täältä.
| Kausi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | West Competition | OSC   | SMR   | ESP   | GBR   | MON   | PAU   | AUT   | GER   | HUN   | BEL   | ITA   | LUX DNS | 0 | NC |
| 1999 | Witmeur KTR | SMR DNQ | MON DNQ | ESP Kesk. | FRA 6 | GBR 16 | AUT Kesk. | GER Kesk. | HUN Kesk. | BEL DNQ | EUR Kesk. |  |  | 1 | 23. |
| 2000 | Kid Jensen Racing | SMR 16 | GBR Kesk. | ESP 13 | EUR Kesk. | MON Kesk. | FRA 10 | AUT 11 | GER DNQ | HUN 7 | BEL Kesk. |  |  | 0 | 26. |
| 2001 | KTR | BRA 10 | SMR 9 | ESP 2 | AUT 2 | MON Kesk. | EUR 11 | FRA Kesk. | GBR 8 | GER 6 | HUN 6 | BEL 7 | ITA 4 | 17 | 7. |
Aiheesta muualla

Kotisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:
Käännös suomeksi
Bilhorod-Dnistrovskyin piiri

| Bilhorod-Dnistrovskyin piiri Білгород-Дністровський район |
| --- | --- |
 Piirin (7/2020- rajoin) sijainti Odessan alueen kartalla
 Lippu:  Vaakuna
Valtio:   Ukraina
Alue:  Odessan alue
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Bilhorod-Dnistrovskyi (48 197 as., 2021)
Pinta-ala  ():  4 367,7 km²
Väkiluku (2021 (arvio)):  198 572
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
 
Verkkosivu
Bilhorod-Dnistrovskyin piiri (ukr. Білгород-Дністровський район, Bilhorod-Dnistrovskyi raion) on aluehallinnollinen piiri Ukrainan Odessan alueella. Piiri rajoittuu kaakossa Mustaanmereen, lounaassa Izmajilin piiriin, lännessä Bolhradin piiriin, pohjoisessa Moldovaan ja koillisessa Odessan piiriin. Piirin hallinnollinen keskus on Bilhorod-Dnistrovskyin kaupunki (48 197 as., 2021).
Bilhorod-Dnistrovskyin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Odessan alueen piirien lukumäärän seitsemään. Tällöin Bilhorod-Dnistrovskyin piirin pinta-alaksi tuli 4 367,7 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Bilhorod-Dnistrovskyin piirin väkiluvuksi 198 572 (1.1.2021). Asukkaista kaupunkilaisia oli 35,6 prosenttia (70 632 as.), ja he asuivat piirin kahdessa kaupungissa (Bilhorod-Dnistrovskyi, Tatarbunary 10 933 as.) tai kolmessa kaupunkityyppisessä taajamassa (Sarata 4 227 as., Serhijivka 5 316 as., ja Zatoka 1 959 as.).
Ennen heinäkuuta 2020 samanniminen Odessan alueen piiri oli pienialaisempi ja siellä asui vähemmän ihmisiä (60 460 as., 2017 arvio). Esimerkiksi Bilhorod-Dnistrovsky muodosti aiemmin erillisen kaupunkipiirinsä.
Akkermanin linnoitus ilmakuvassa.
Bilhorod-Dnistrovskyin katedraali.
Bilhorod-Dnistrovskyin rautatieasemaa edustoineen.
Liikenteellisesti tärkeä maantie- ja rautatiesilta Dnestrin limaanin ulkosärkällä Mustanmeren äärellä.
Paikallismuseon rakennus Bilhorod-Dnistrovskyissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bilhorod-Dnistrovskyin piiri Wikimedia Commonsissa
Auringonlaskun jälkeen

| Auringonlaskun jälkeen> Just After Sunset |
| --- | --- |
 Suomennoksen kansikuva.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Stephen King
Kieli:  englanti
Genre:  kauhu
Julkaistu:  2008
Suomennos
Suomentaja:  Ilkka Rekiaro
Kansitaiteilija:  Juri Patrikainen
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2010
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  392
ISBN:  978-951-31-5169-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Auringonlaskun jälkeen (Just After Sunset) on Stephen Kingin vuonna 2008 ilmestynyt novellikokoelma. Ilkka Rekiaron suomennos teoksesta ilmestyi vuonna 2010. Kokoelma sisältää 13 novellia.
Kirjan novelleista ”Piru kissaksi” kuuluu elokuvan Tales from the Darkside: The Movie (1990) tarinakokoelmaan.
Novellit

”Willa” (”Willa”, 2006)
”Piparkakkutyttö” (”The Gingerbread Girl”, 2007)
”Harveyn uni” (”Harvey's Dream”, 2003)
”Levähdyspaikka” (”Rest Stop”, 2003)
”Kuntopyörä” (”Stationary Bike”, 2003)
”Heidän jättämänsä tavarat” (”The Things They Left Behind”, 2005)
”Lakkiaispäivä” (”Graduation Afternoon”, 2007)
”N.” (”N.”, 2008)
”Piru kissaksi” (”The Cat from Hell”, 1977)
”New York Times erikoishintaan” (”The New York Times at Special Bargain Rates”, 2008)
”Mykkä” (”Mute”, 2007)
”Ayana” (”Ayana”, 2007)
”Hyvin tiukka paikka” (”A Very Tight Place”, 2008)
Beaglen matka

Beaglen matkan nimiösivu vuodelta 1839.
Beaglen matka (engl. The Voyage of the Beagle) on yleisimmin annettu nimitys Charles Darwinin vuonna 1839 julkaisemasta klassisesta teoksesta, joka alkuaan ilmestyi HMS Beaglen kapteenin Robert FitzRoyn toimittaman neliosaisen matkakertomuksen Narrative of the Surveying Voyages of His Majesty's Ships Adventure and Beagle kolmantena osana nimellä Journal and remarks, 1832–1835. Kirja on sekä matkakertomus Beaglen toiselta, viisivuotiselta purjehdukselta, jolle Darwin osallistui, että Darwinin tutkimuspäiväkirja, joka kattaa sekä biologian, geologian että antropologian alat.
Kirjan osoittauduttua myyntimenestykseksi kustantaja julkaisi sen pian uudelleen nimellä Journal of Researches into the Geology and Natural History of the various countries visited by H.M.S. Beagle. Myöhemmin teoksesta toimitettiin useita erilaisia laitoksia eri nimillä. Kirja suomennettiin 2008.
Kirjallisuus

Darwin, Charles: Beaglen matka: Tutkimuspäiväkirja Kuninkaallisen laivaston kapteenin FitzRoyn komennossa tehdyltä HMS Beaglen maailmanympärimatkalta, jonka aikana tutustuttiin eri maiden luonnonhistoriaan ja geologiaan.  ((The Voyage of the Beagle, 1839.) Suomennos ja huomautukset Pertti Ranta)  Helsinki:  Edita, 2008.  ISBN 978-951-37-5179-1.
Aiheesta muualla

Beaglen matka Gutenberg-projektissa (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en: The Voyage of the Beagle
Käännös suomeksi
Bilal Hussein

Bilal Hussein on irakilainen valokuvaaja, jonka Associated Press -uutistoimisto palkkasi kuvaamaan Irakin sotaa syyskuussa 2004. Husseinin kuva taistelevista kapinallisista Fallujahissa oli yksi kuvista, jotka palkittiin Pulitzer-palkinnolla vuonna 2005. Yhdysvaltain asevoimat pidättivät Husseinin huhtikuussa 2006 epäiltynä yhteyksistä Irakin kapinallisiin. Hussein vapautettiin ilman syytteitä 16. huhtikuuta 2008.
Käännös suomeksi
Bleem!

Bleem! (tyyliteltynä bleem!) oli kaupallinen emulaattori, joka tuli tunnetuksi useista oikeudenkäynneistä. Bleem! oli PlayStation-konsolin emulaattori henkilökohtaisille tietokoneille, jonka aloittivat Randy Linden ja David Herpolsheimer. Linden ja Herpolsheimer työskentelivät aluksi kahdestaan ilman rahoitusta tai muita työntekijöitä, mutta saivat vapaaehtoisia henkilöitä beta-testaamiseen.
Ensimmäinen beta-versio julkaistiin verkossa maaliskuussa 1999 ja muutamaa kuukautta myöhemmin CD-ROMilla. Samoihin aikoihin Sony kävi oikeudenkäyntiä Connectixiä vastaan tämä Virtual Game Station (VGS) -ohjelmasta, joka käytti eri tekniikkaa. VGS perustui virtuaalikoneeseen, kun taas Bleem! käytti ajonaikaista uudelleenkääntämistä. 2. huhtikuuta 1999 Bleemin saivat haasteen oikeuteen tekijänoikeuden ja tavaramerkin rikkomisesta. Jonathan Hangartner avusti Bleemin kehittäjiä oikeudessa ja heille selvisi, että Sony oli lähettänyt heille saman kanteen kuin Connectixille ilman perehtymistä teknisiin eroavaisuuksiin vaan ainoastaan nimet olivat muutettu. Useimmat kanteen kohdat hylättiin suoraan lukuun ottamatta kohtaa kuvakaappauksien käytöstä myyntipaketissa, mutta vertaileva esittäminen todettiin sallituksi käytöksi.
Syyskuussa 1999 Sega julkaisi Dreamcastin, jolle siirrettiin prototyyppiversio Bleemistä. Sega kuitenkaan ei halunnut julkaista ilman Sonyn lupaa ja tammikuussa 2001 Sega lopetti laitteiden valmistamisen kokonaan keskittyen vain ohjelmistoihin. Bleem julkaistiin Segasta riippumatta Dreamcastille (tunnettu nimellä bleemcast!). Microsoft oli myös kiinnostunut Bleemistä ja teki 7,5 miljoonan dollarin tarjouksen, mutta kehittäjät kieltäytyivät koska oli tekniikka-kuplan aika ja arviot yrityksen arvosta olivat huomattavasti korkeampia.
Muutamia viikoja Dreamcast-version julkaisun jälkeen Sony haastoi Bleemin kehittäjät oikeuteen patenttien rikkomisesta. Osa väitetyistä patenteista eivät olleet Sonyn omistuksessa eivätkä liittyneet videopeleihin lainkaan, jolloin Bleemin kehittäjät nostivat vastakanteen kilpailun häirinnästä. Puolustautuminen oli kallista (kustannukseksi arvioitiin miljoona dollaria per patentti) ja yritys lopetti toimintansa marraskuussa 2001. Sonyn seuraava konsoli PlayStation 2 sisälsi taaksepäin yhteensopivuuden ensimmäisen PlayStationin kanssa.
Bleemin tekijöiden mukaan Sony myi konsoliaan tappiolla ja teki voittoa pelien myynnillä, jolloin olisi kaikille hyödyllistä, että pelit olisivat pelattavissa myös muilla alustoilla.
Vulture Club

Vulture Club on vuonna 2006 perustettu tamperelainen rock-orkesteri, jonka musiikilliset vaikutteet on ammennettu pääosin psychobillystä, punkista ja rockista.
Ensimmäisen promolevyn julkaistuaan yhtye teki sopimuksen Jungle Recordsin kanssa, ja sovittiin ensimmäisen levyn, Roadkill Cafen (2007), julkaisusta. Jungle Records julkaisi vuonna 2009 Vulture Clubin ja tanskalaisen Johnny Nightmaren yhteis-ep:n Johnny Vulture at Club Nightmare. Vuonna 2010 Jupiter Stroll Records julkaisi Vulture Clubin ja tanskalaisen Hola Ghostin yhteisen joulusinglen. Vuonna 2012 Vulture Club julkaisi toisen täysimittaisen levynsä Mary Had A Little Lamb, tällä kertaa jälleen Jungle Recordsin kautta. 
Vuonna 2013 yhtye vaihtoi rumpalia.
Kolmas albumi Human Slaves at Planet Retard julkaistiin vuonna 2020, sen julkaisija on Vulture Records.
Jäsenet

CorpusBrutus – laulu
Billy-Bob Badburger – kitara, laulu
Vulture Tom – kontrabasso, laulu
Mr. Worm - rummut, laulu
Jäsenet > Entiset jäsenet

Sam McGo – rummut, laulu (2005–2013)
Diskografia > Albumit

Roadkill Cafe (2008,  Jungle)
Mary Had a Little Lamb (2012,  Jungle)
Human Slaves at Planet Retard (2020,  Vulture Records)
Diskografia > Muut albumit

Promodemo (2006,  demo, omakustanne)
Johnny Vulture at Club Nightmare (2009,  EP, Jungle)
Christmassacrebleu (2010,  Single, Jupiter Stroll Records)
Diskografia > Kokoelmat

Psychobilly Wreckage Vol.1 (2007,  Wreckin' Bones Records)
Finnish Psychpbilly Invasion (2010,  Jupiter Stroll Records)
Diskografia > Videot

"Darkling" (2008)
"Love Is a Nighmare, Johnny" (2009)
"All That You Fear" (2011)
"Zombie Bob" (2012)
"Voodoo" (2020)
Aiheesta muualla

Yhtyeen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Yhtyeen Myspace-sivut
Batplane

Batwing elokuvasta Yön ritarin paluu (2012).
Batplane tai Lepakkokone, myös Batwing, Batjet tai Batgyro on fiktiivisen supersankari Batmanin käyttämä lentokone. Se on Batmanin usein käyttämä kulkuneuvo, josta on lukuisia eri versioita sarjakuvissa, elokuvissa, tv–sarjoissa ja videopeleissä.
Batplane sarjakuvissa > Batplanen alkumuodot

Ensimmäinen Batplane esiintyi vuonna 1939 Detective Comics–lehden numeron 31 tarinassa Batman Versus the Vampire, Part One. Ensimmäisessä ruudussa sen nimenä on Batgyro, mutta seuraavassa Bat–plane. Kantoroottorilla, lepakkomaisilla siivillä ja automaattiohjauksella varustettu keskitasoinen ja avo-ohjaamoinen alus muistutti gyrokopteria, mutta pystyi myös leijumaan paikallaan kuin helikopteri. Detective Comics–lehden numerossa 33, tarinassa The Batman Wars Against the Dirigible of Doom Batman käy sillä ilmataistelun ilmalaivan kanssa. Batplane törmää ilmalaivaan ja tuhoutuu sen kanssa, palatakseen kuitenkin lehden seuraavan numeron tarinassa Peril in Paris, jossa gyrokopteri–mallinen Batplane esiintyy viimeisen kerran.
Batman–lehden ensimmäisen numeron tarinassa Professor Hugo Strange and The Monsters Batmanin käytössä on aiempaa muistuttava, konekiväärillä aseistettu Batplane–lentokone ilman kantoroottoria. Batman–lehden toisen numeron tarinan Joker Meets Cat–Woman lopussa esiintyy ilmeisesti sama kone ilman aseistusta.
Vuoden 1939 New Yorkin maailmannäyttelyn kunniaksi julkaistun New York World's Fair Comics–lehden numero 2/1940 tarinassa Batman and Robin Visit the New York World's Fair, Batman ja Robin käyttävät aiempaa muistuttavaa konetta, jonka nokka on muotoiltu muistuttamaan lepakon päätä. Koneessa ei ole mitään näkyvää potkuria tai muuta työntölaitetta.
Batplane sarjakuvissa > Batplane 1940–luvulla

Batman–lehden numerossa 3, tarinassa The Strange Case of the Diabolical Puppet Master esiintyi uusi, avo-ohjaamoinen, kiinteä laskutelineinen ja alatasoinen Batplane, mutta jo lehden seuraavassa numerossa, tarinassa Blackbeard's Crew and the Yacht Society esiteltiin kone, joka pienin muutoksin toimi tehtävässään vuoteen 1950.
Kuten edeltäjänsä, kone oli alataso yleensä kiinteillä laskutelineillä varustettuna. Ohjaamo oli nyt umpinainen, joissain tarinoissa kaksipaikkainen peräkkäin istuttava auki työnnettävällä kuomulla, joissain sivuovilla varustettu, kaksi- tai useampipaikkainen rinnakkainistuttava. Koneen lentotasot olivat lepakonsiipimäisesti muotoillut ja nokassa oli lepakonpään muotoinen levy.
Ainakin Detective Comicsin numeroissa 54, 61 ja 64 1941–1942 Batplanessa selkeästi on potkuri. Mutta esimerkiksi vuoden 1942 Batman–lehden numeroissa 9 ja 10, ei tarinoiden koneissa enää ole mitään näkyvää työntölaitetta. Tästä tuli pysyvä käytäntö 1940–luvun Batplaneen.
Vuonna 1946, Detective Comicsin numeron 108 tarinassa The Goat of Gotham City! esiintyy ensi kertaa suihkumoottoreilla varustettu Batplane. Batman ja Robin kiinnittävät koneen siipien alle suihkumoottorit tavoittaakseen autogiroa käyttävät rikolliset. Kyseisessä Batplanessa on myös kokoontaitettava autogiron kantoroottori, sekä sisäänvedettävät laskutelineet. Tarina kuitenkin jäi koneen ainoaksi esiintymiseksi.
Batplane sarjakuvissa > Batplane II

Vuonna 1950 Batman–lehden numeron 61 tarinassa The Birth of the Batplane II, Batman ja Robin suunnittelevat ja rakentavat myös lehden kansikuvassa esiintyvän uuden suihkumoottorisen koneensa, joka pienin muutoksin säilyi käytössä 1960–luvun lopulle saakka.
Edeltäjiensä tapaan lepakonsiipimäisillä lentotasoilla varustetussa Batplane II:ssa oli monia aseita ja varusteita, kuten esimerkiksi nokkaan sijoitettu, magnesiumilla toimiva Bat-beam, televisio, tutka ja koneen takaosan rikoslabotario. Koneen laskutelineisiin voi vaihtaa pyörien sijaan sukset tai kellukkeet. Siinä oli myös kokoontaittuva helikopteriroottori.
Bishop Aucklandin rautatieasema

| Bishop Auckland |
| --- | --- |

Perustiedot
Lyhenne:  BIA
Rataosa:  Tees Valley Line
Sijainti:  54°39′26.3″N, 001°40′40.1″W
Osoite:  Newgate Street, Bishop Auckland, County Durham, DL14 7EJ
Paikkakunta:  Bishop Auckland
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Avattu:  8. marraskuuta 1843
Liikenne
Käyttäjiä (v.):  123 144 (2017–2018)
Liikennöitsijä(t):  Northern
Pysäköinti:  20 autopaikkaa
Asemarakennus
Lipunmyynti:  kyllä
Ratapiha
Raiteisto:  1 laituriraide
Aiheesta muualla
 Wikimedia Commons 
Bishop Aucklandin rautatieasema on rautatieasema Bishop Aucklandin kylässä Durhamin kreivikunnassa. Se on Tees Valley Linen pääteasema.
Asema avattiin 8. marraskuuta 1843. Sitä käytti 123 144 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Beagle-luokka (hävittäjä)

| Beagle-luokka |
| --- | --- |
 Luokkaan kuulunut HMS Scourge 1916

Tekniset tiedot
Uppouma:  875-955 t
Pituus:  84 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,38 m
Syväys:  2,59 m
Koneteho:  12 500 hv (9,3 MW)
Nopeus:  27 solmua (50 km/h)
Miehistöä:  96
Aseistus
Meritorjunta:  1 × BL 4"/L40 Mk VIII -tykki P Mk V -asennuksena 3 × QF 12 naulan 12 cwt -laivatykkiä yksiputkisina P Mk I -asennuksina 2 × 21" torpedoputkea
Beagle-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjäluokka, johon kuuluivat vuosien 1908–1909 laivasto-ohjelmassa tilatut 16 alusta. Luokka nimettiin uudelleen lokakuussa 1913 G-luokaksi. Alukset palvelivat ensimmäisessä maailmansodassa erityisesti Dardanellien sotatoimissa. Jäljelle jääneet myytiin romutettavaksi pian sodan päätyttyä.
Suunnittelu

Öljyä polttoaineena käyttäneiden Tribal-luokan alusten ja kokeellisen HMS Swiftin jälkeen Beagle-luokassa palattiin hiilen käyttöön. Tällöin luokasta tuli viimeinen Kuninkaallisen laivaston hiilikäyttöisenä valmistettu alusluokka. Luokka oli myös merkittävästi pienempi kuin edellinen hiilikäyttöinen River- eli E-luokka. Hiileen päädyttiin, kun Amiraliteetissä heräsi epäilys maan öljyvarantojen riittävyydestä laivaston tarpeisiin.
Aiemmista luokista poiketen luokan alukset muistuttivat runsaasti toisiaan. Aluksilla oli kolme savuhormia, vaikka niiden pituus ja suuruus vaihteli valmistajien välillä. Alukset suunniteltiin alun perin aseistaviksi viidellä 12 naulan tykillä, mutta niistä kaksi korvattiin viimeisissä Tribal-luokan aluksilla käyttöön otetuilla nelituumaisilla. Alusluokka oli myös ensimmäinen, mille asennettiin Swiftillä testatut 21 tuuman torpedoputket.
Aluksen 12 naulan tykit siirrettiin keskilaivaan, jotta niiden käyttö mahdollistuisi kovassakin merenkäynnissä. Lisäksi luokan komentosiltaa korotettiin.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Beagle | John Brown and Company, Clydebank | 17. maaliskuuta 1909 | 16. lokakuuta 1909 | kesäkuu 1910 | myyty romutettavaksi 1. marraskuuta 1921 |
| HMS Bulldog | John Brown | 30. maaliskuuta 1909 | 13. marraskuuta 1909 | 7. heinäkuuta 1910 | myyty romutettavaksi 21. syyskuuta 1920 |
| HMS Foxhound | John Brown | 1. huhtikuuta 1909 | 11. joulukuuta 1909 | syyskuu 1910 | myyty romutettavaksi 1. marraskuuta 1921 |
| HMS Harpy | J. Samuel White and Company, Cowes | 23. huhtikuuta 1909 | 27. marraskuuta 1909 | heinäkuu 1910 | myyty romutettavaksi 1. marraskuuta 1921 |
| HMS Basilisk | White | 11. toukokuuta 1909 | 9. helmikuuta 1910 | syyskuu 1910 | myyty romutettavaksi 1. marraskuuta 1921 |
| HMS Grasshopper | Fairfield Shipbuilding and Engineering Company, Govan | 17. huhtikuuta 1909 | 22. lokakuuta 1909 | heinäkuu 1910 | myyty romutettavaksi 1. marraskuuta 1921 |
| HMS Mosquito | Fairfield | 22. huhtikuuta 1909 | 27. tammikuuta 1910 | elokuu 1910 | myyty romutettavaksi 31. elokuuta 1920 |
| HMS Scorpion | Fairfield | 3. toukokuuta 1909 | 19. helmikuuta 1910 | elokuu 1910 | myyty romutettavaksi 26. lokakuuta 1921 |
| HMS Nautilus | Thames Shipbuilding and Engineering Company, Bow Creek | 14. huhtikuuta 1909 | 30. maaliskuuta 1910 | syyskuu 1911 | nimetty 16. joulukuuta 1913 HMS Grampusiksi myyty romutettavaksi 21. syyskuuta 1920 |
| HMS Pincher | William Denny and Brothers, Dumbarton | 20. toukokuuta 1909 | 15. maaliskuuta 1910 | syyskuu 1910 | haaksirikkoutunut 24. heinäkuuta 1918 |
| HMS Renard | Cammell Laird and Company, Birkenhead | 20. huhtikuuta 1909 | 13. marraskuuta 1909 | syyskuu 1910 | myyty romutettavaksi 31. elokuuta 1920 |
| HMS Wolverine | Cammell Laird | 26. huhtikuuta 1909 | 15. tammikuuta 1910 | syyskuu 1910 | uponnut törmättyään sluuppi HMS Rosemaryn kanssa 12. joulukuuta 1917 Lough Foylessä |
| HMS Racoon | Cammell Laird | 1. toukokuuta 1909 | 15. helmikuuta 1910 | lokakuu 1910 | haaksirikkoutunut 9. tammikuuta 1918 Irlannin rannikolla |
| HMS Rattlesnake | Harland and Wolff, Glasgow | 29. huhtikuuta 1909 | 14. maaliskuuta 1910 | elokuu 1910 | myyty romutettavaksi 9. toukokuuta 1921 |
| HMS Savage | John I. Thornycroft and Company, Woolston | 2. maaliskuuta 1909 | 10. maaliskuuta 1910 | elokuu 1910 | myyty romutettavaksi 9. toukokuuta 1921 |
| HMS Scourge | R. W. Hawthorn Leslie and Company, Hebburn | 9. maaliskuuta 1909 | 11. helmikuuta 1910 | elokuu 1910 | myyty romutettavaksi 9. toukokuuta 1921 |
Bertha Lindberg

Bertha Karolina Lindberg (10. marraskuuta 1882 Viipuri – 31. tammikuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, teatteripedagogi ja -ohjaaja.
Hän oli alkuun näyttelijänä paroni Alexander Uexküll-Gyllenbandin Ida Aalberg -teatterissa ja Elli Tompurin Vapaalla näyttämöllä. Myöhemmin hänestä tuli tunnustettu teatteripedagogi ja hän toimi Suomen teatterikoulussa plastiikan opettajana. Lindberg esiintyi Nyrki Tapiovaaran ohjaamassa elokuvassa Varastettu kuolema (1938).
Lindberg kävi koulunsa Viipurissa. Hän valmistui alun perin piirustuksen, käsitöiden ja kaunokirjoituksen opettajaksi ja hän opiskeli piirustusta vuoden ajan Tukholmassa. Hän meni sitten Helsingissä Ruotsalaisen teatterin teatterikouluun ja oli sitten kahden vuoden ajan näyttelijänä Ruotsalaisessa teatterissa. Vuonna 1912 Lindberg siirtyi Tampereen Teatteriin ja vuonna 1914 hän perusti yhdessä Paavo Jänneksen, Aku Käyhkön ja Valle Sorsakosken kanssa Comoedia-teatterin. Kun tämä teatteri lopetti toimintansa vuonna 1916 Lindberg siirtyi Kansan Näyttämölle. Hän opiskeli vuonna 1917 Moskovan taiteellisessa teatterissa ja oli sen jälkeen mukana Ida Aalberg-teatterissa ja vuonna 1920 Tampereen Teatterin apulaisjohtajana.
Lindberg oli sitten näyttelijänä ja ohjaajana Turun Teatterissa, vuosina 1925–1926 Kotkan Näyttämön johtajana ja 1927 Ylioppilasteatterin johtajana. Hän oli myös Työväen Näyttämöliiton palveluksessa kiertävänä näyttämöohjaajana ja ohjaajakurssien opettajana. Lindberg toimi myös vierailevana ohjaajana eri teattereissa. Vuodesta 1929 alkaen hän oli Opistolan johdossa opettaen siellä näyttämötaiteellisia aineita.
Lindbergille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1947.
Aiheesta muualla

Bertha Lindberg Elonetissä.