Rock and Roll All Night Long
Musiikki > Kappalemateriaali

Ääninäytteet
Albumin avaava ”Rock ’n’ Roller” on funk-tyylinen kappale.
”Medley” on kolmen kappaleen sikermä. Siinä kuuluvat yhtyeen alkuajoille tyypilliset progressiiviset vaikutteet.
Albumin studiossa äänitetty B-puoli on avauspuoliskoa suoraviivaisempi.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Albumin aloittaa kolme melko pitkää jammailutyylistä kappaletta, jotka ovat yhtyeen itse kirjoittamia. Niistä ensimmäinen on funk-tyylinen ”Rock ’n’ Roller”, jota seuraa hieman pidättelevä ”Satur’ly Night Out”. Kolmas kappale, ”Well, Ooh”, on koostettu ikään kuin erillisistä osista. Siihen on otettu vaikutteita Chris Farlowen vuoden 1965 kappaleesta ”Treat Her Good”. Nämä karheat, kitarariffeihin perustuvat rhythm and blues -esitykset edustavat Hurriganesia raaimmillaan, mutta niissä on myös yhtyeen alkuajoille tyypillisiä vaikutteita blues rockista ja progressiivisesta rockista. Kappaleet sisältävät runsaasti Albert Järvisen improvisointia ja pitkiä kitarasooloja. Järvinen ja Aaltonen soittavat hyvin uskaliaasti, mutta Häkkinen pitää bassokitarallaan soiton yhtenäisenä.
Levyn neljäs ja samalla A-puolen päätöskappale on kolmen kappaleen sikermä, joka koostuu pääosin Järvisen sooloista. Sikermän ensimmäinen esitys on The Venturesin rautalankakappale ”Walk, Don’t Run”, joka soitetaan alkuperäistä nopeammalla tempolla. Seuraavana on ”Roy on Flashtop”, joka on Järvisen improvisoima soolonumero ja jossa on muutamia lainoja Johnny Winterin vuonna 1971 julkaistulta albumilta Live Johnny Winter And. Sikermän päättää ”Jenka”, jossa yhtye soittaa eräänlaista jenkkateemaa.
Levyn B-puolen aloittaa puolihumoristinen vanha swing-kappale ”Sweet Sue”, jossa Häkkinen laulaa nenäänsä. Kappale on Victor Youngin sävellys vuodelta 1928, mutta Hurriganesin tulkinta perustuu gypsy jazz -kitaristi Django Reinhardtin vuonna 1935 levyttämään versioon. Kappaleen soittimet äänitettiin livenä mutta laulu studiossa. Albumin ensimmäinen yksinomaan studiossa taltioitu kappale on ”Keep on Knocking”, joka perustuu Little Richardin vuoden 1957 versioon. Sitä seuraava ”Hideaway” luo vastapainoa 1950-lukuun painottuvalle materiaalille. Kappale on Freddie Kingin blues-instrumentaali, jonka Albert Järvinen oli opetellut teini-iässä John Mayallin levyltä Eric Claptonin sovituksena. ”Hideaway” tunnettiinkin Järvisen bravuurina. Rockkappale ”Say Mama” on alkujaan Gene Vincentin levytys vuodelta 1958.
”My Sweet Lily” on yhtyeen itse tekemäksi merkitty, Häkkisen laulama puoliparodinen teinipopkappale. Kappaleen alku on kuitenkin peräisin The Four Seasonsin kappaleesta ”Sherry” (1962), ja A-osassa lauletaan Paul Ankan ”Dianaa” (1957) sävelellä, joka on otettu The Rays -yhtyeen kappaleesta ”Silhouettes” (1957). Remu Aaltonen on kertonut, että kappale tehtiin studiossa hyvin nopeasti. Häkkinen lauloi A-osat ja Aaltonen B-osat improvisoimalla sanat spontaanisti omasta päästään. Häkkinen laulaa myös seuraavan kappaleen, joka on alkujaan 1950-luvun teinitähti Fabianin levyttämä ”Tiger”. Sen kirjoittivat vuonna 1959 Doc Pomus ja Mort Shuman. Aaltosen toiveesta Häkkisen laulua kaiutettiin 1950-luvun tyyliin.
Lähes viisiminuuttinen päätöskappale ”Indian” tehtiin viimeisenä, kun studiopuoliskon havaittiin jäävän hieman lyhyeksi. ”Indian” oli kehitelty jo vuosia aiemmin Ile Kallion ollessa yhtyeen kitaristi. Kappaleessa Aaltonen imitoi intiaanien äänähdyksiä, jonka päälle Järvinen soittaa kitarateemaa. Kappale on pitkälti improvisointia, ja siinä on vain yksi sointu. Studiolla ei ollut marakasseja, joten niiden korvikkeena Aaltonen heilutti tulitikkuaskia. Aaltosen mukaan Hurriganes käytti ”Indiania” myöhemmin keikkojensa alussa alkunauhana, jonka päälle yhtye alkoi pikku hiljaa soittaa ja improvisoida. Kappaleen edettyä tiettyyn vaiheeseen alkoi seuraava kappale ”Roadrunner”.