Nikita Hruštšov
Elämä > Neuvostoliiton johtajana

Neuvostoliiton kommunistisen puolueen helmikuussa 1956 pidetyn XX puoluekokouksen oli tarkoitus sopia puolueen Stalin ajan jälkeisestä linjasta. Kokouksessa Hruštšov aloitti puheensa toteamalla, että uusi maailmansota kapitalistista leiriä vastaan ei ollut väistämätön, vaan maat voivat siirtyä sosialismiin jopa täysin rauhanomaisesti. Seuraavaksi luettiin Kiinan johtajan Mao Zedongin Stalinia ylistänyt sähke ja Ranskan kommunistisen puolueen edustaja puhui vuolaasti Stalinin kunniasta. Kaikkia näitä seurasi sarja suosionosoituksia. Sitten alkoi Hruštšovin puheen salainen osa.
Neljä tuntia kestäneessä puheessaan Hruštšov julisti, että puolueelta oli puuttunut johto, jonka tilalle oli asetettu ”henkilöpalvonta”. Sen jälkeen hän hyökkäsi rajusti Stalinia vastaan todeten tämän syyllistyneen ”karkeaan vallan väärinkäyttöön”. Vangituille esitetyt syytökset vastavallankumouksellisuudesta olivat olleet ”mielettömiä, villejä ja normaalijärjen vastaisia”, ja Stalin oli henkilökohtaisesti käskenyt kuulustelijoiden ”hakata, hakata ja vielä kerran hakata”. Hruštšov soimasi Stalinia maatalouden tuhoamisesta. Hän kysyi puheensa lopuksi, miksi kommunistit eivät vastustaneet ja miksi toimittiin vasta nyt? Hän vaati maan palauttamista alkuperäiseen leninismiin. Lisäksi Hruštšov ihmetteli, miten Stalin oli hajottanut puolueen keskuskomitean muodostamalla sen sisään erilaisia ryhmiä, joilla oli niminä ”kuutoset” tai ”viitoset”. Kaikille ryhmille oli annettu erityisvaltuudet toimia salaisesti. Puheen päätyttyä salissa oli täydellinen hiljaisuus. Vannoutuneet stalinistit pelkäsivät nyt henkensä puolesta ja salaa Stalinia vihanneet eivät olleet uskoa kuulemaansa. Puhe oli Hruštšovin elämän rohkein teko.
Lehdistö ei julkaissut puhetta, sillä Hruštšov kehotti paikalla olevia journalisteja pysymään siitä vaiti. Kovin kauan se ei kuitenkaan salaisena pysynyt. Se levisi läpi puolueorganisaation ja kansandemokratioiden puoluevirkailijat saivat tietää siitä helmikuun 25.–26. päivän välisenä yönä. Walter Ulbricht yritti pitää puheen salassa Itä-Saksan kansalta, joka kuuli siitä lopulta länsisaksalaisten tiedotusvälineiden kautta. Puolassa puhe päätettiin julkaista. Siitä otettiin 15 000 kappaleen painos ja se jaettiin puolueen kaikille osastoille. Puheen kopio päätyi Varsovasta salateitse Israeliin ja sieltä edelleen CIA:lle.
Stalinismista luopuminen merkitsi käännekohtaa Neuvostoliiton historiassa. Puheen vaikutuksesta kerrotaan useamman kokousedustajan pyörtyneen ja kahden tehneen itsemurhan. Stalingradissa ja Gruusiassa puhkesi mellakoita Stalinin häpäisyn jälkeen. Puheen motiiveista on monenlaisia tulkintoja. Sitä on kiitelty rohkeaksi yritykseksi uudistaa Neuvostoliittoa. Samalla Hruštšov pönkitti omaa valtaansa ja hyökkäsi kilpailijoitaan vastaan. Tämä johtui Kremlin vallanjaon logiikasta: oli varmistettava valtansa murskaamalla epälojaali vähemmistö ennen kuin se muodostuu enemmistöksi.
Sekä Puolassa että Unkarissa tunnettiin syvää vastenmielisyyttä Venäjän ylivaltaa ja stalinismia kohtaan. Puolassa oli torjuttu maatalouden kollektivointi, mutta muuten kommunistit noudattivat Stalinin määräyksiä. Stalinin kuoltua puolalaiset katsoivat tilaisuutensa tulleen. Kesäkuussa 1956 työläiset nousivat Poznanissa kapinaan. Puolueen johtajaksi valittiin Władysław Gomułka ja Hruštšov oli varma, että Puola irtautuu kansandemokratioiden leiristä. Hän kiiruhti Puolaan ja oli jo antanut neuvostoarmeijalle käskyn edetä maahan. Neuvotteluilla tilanne saatiin rauhoitettua eivätkä neuvostojoukot edenneet Puolaan.
Unkarissa asiat etenivät kohti tragediaa. Hruštšovin olisi pitänyt ymmärtää, että uudessa tilanteessa Imre Nagy olisi ollut sopivin johtamaan maata. Aamulla 24. lokakuuta 1956 neuvostopanssarit vyöryivät Budapestiin tukahduttamaan kansannousua. Kapinointi jatkui ja 30. lokakuuta satoja unkarilaisia ja neuvostosotilaita oli surmattu. Žukov oli valmis vetämään joukot pois koko Unkarista ja Mikojan totesi, että suurempi puuttuminen asioihin pilaisi Neuvostoliiton maineen. Julkilausumassaan neuvostohallitus totesi tehneensä virheitä ja arvostavansa sosialistimaiden itsemääräämisoikeutta. Muutamaa päivää aikaisemmin lausunto olisi rauhoittanut tilanteen. Marraskuun alkupäivinä Hruštšov oli määrännyt neuvostoarmeijan tukahduttamaan kansannousun konsultoituaan ensin Romaniaa, Bulgariaa ja Jugoslaviaa. Kansannousun tukahduttamisessa kuoli 1 500 neuvostosotilasta ja 20 000 unkarilaista. Unkarin johtajaksi asetettiin Hruštšovin henkilökohtainen suosikki János Kádár.
Hruštšovin puheen jälkeen Kiinan ja Neuvostoliiton suhteet ajautuivat välirikkoon. Mao katsoi muun muassa Hruštšovin puheellaan häpäisseen ja heikentäneen kommunismia. Kun Hruštšov vieraili Kiinassa vuonna 1958, Mao ja Hruštšov tulivat erittäin huonosti toimeen keskenään.
Moskovassa opiskelijat osoittivat kunnioitustaan Unkarille ja toivoivat ”Venäjän uutta vallankumousta”. Leningradissa kierteli hallituksen vastaisia lehtisiä ja Serpuhovissa työläiset tuhosivat Hruštšovin kuvan. Hruštšov päätti ryhtyä vastahyökkäykseen. Hän päätti tehdä pitkän kiertueen Neuvostoliitossa ja antaa itsestään kuvan tarmokkaana johtajana. Hän ryhtyi voimakkaasti propagoimaan ajatusta, että Neuvostoliiton maatalous saavuttaa nopeasti Yhdysvallat. Hruštšov piti Leningradissa puheen, että Yhdysvallat saavutetaan kahdessa vuodessa ja tämä tarkoittaisi vuoden 1956 tuotannon kasvattamista 3,2-kertaiseksi. Hän toisti väitteensä myös yhdysvaltalaiselle CBS-televisiokanavalle antamassaan haastattelussa. Kampanjan lopputulos oli lopulta päinvastainen, se heikensi hänen asemaansa niin tavallisen kansan kuin puolueen johdon mielissä.
Maatalouden lisäksi koko muu neuvostotalous kärsi liiasta keskusjohtamisesta. Hruštšov sai ajatuksen että talouden päätöksentekoa pitää hajauttaa Moskovasta aluetasolle. Asiantuntijat puolustivat ideaa, mutta varoittivat sen liian nopeasta toteuttamisesta. Hruštšov ei tapansa mukaan kuunnellut asiantuntijoita ja ohjelma vietiin läpi kovalla kiireellä mikä aiheutti vahinkoa.
Marsalkka Georgi Žukov ja Hruštšov olivat pitkään olleet liittolaisia politiikassa. Heinäkuussa 1957 Hruštšov alkoi kuitenkin epäillä marsalkkaa vallankaappausaikeista. Väitteet Žukovin salaisesta toiminnasta osoittautuivat perättömiksi, mutta lokakuussa 1957 Žukovin piti lähteä.
Hruštšovin ja Bulganinin palattua Suomesta kesäkuussa 1957 heidät yritettiin syrjäyttää. Presidium vaati ensimmäisen puoluesihteerin, Hruštšovin, vaihtamista. Esille otettiin syytöksenä se, että Hruštšov oli ollut nuorena trotskilainen ja se, että hän käyttäytyi tehtävänsä arvolle sopimattomalla tavalla. Hän kutsui nopeasti koolle koko keskuskomitean ja teki yrityksen tyhjäksi. Malenkov, Kaganovitš ja Šepilov menettivät ministerin paikkansa. Heidän tilalleen keskuskomiteaan nousivat Leonid Brežnev ja ehdokasjäsen Aleksei Kosygin. Hankkeessa mukana ollut Molotov siirrettiin suurlähettilääksi Mongoliaan. Malenkov lähetettiin Kazakstanin Ekobastuziin, Kaganovitš Solikamskiin johtamaan tehdasta ja Šepilov Kirgisiaan talousinstituutin johtajaksi.
Hruštšov otti maaliskuussa 1958 myös ministerineuvoston puheenjohtajuuden Bulganinilta, jolloin hänellä oli sama valta-asema kuin Stalinilla sekä puolueen että valtion johdossa. Asema ei ollut lopulta hänen oman etunsa mukainen. Kukaan ei uskaltanut antaa hänelle kunnollista kritiikkiä kun hän esiintyi kaikkien alojen erityisasiantuntijana. Hän teki myös liian suuria päätöksiä liian lyhyellä harkinta-ajalla eikä kukaan ollut varoittamassa häntä päätösten seurauksista. Muistelmissaan Hruštšov totesi aikoinaan arvostelleensa Stalinia kahden tehtävän hoitamisesta. Hän piti muistelmissaan pääministerin tehtävien ottamista itselleen heikkoutena joka jäyti hänen voimaansa.
Vuodet 1957–1960 olivat Hruštšovin parhaat vuodet Neuvostoliiton johtajana. Vuoden 1958 viljasadosta tuli 30 % suurempi kuin vuoden 1957 sadosta, talous kasvoi ja monet ulkomaalaisetkin tarkkailijat uskoivat maan ohittavan Yhdysvallat. Sputnik lensi ensimmäisenä ihmisen valmistamana esineenä avaruuteen ja neuvostoliittolainen raketti saavutti kuun pinnan vuonna 1959. Tuolloin hän vieraili Yhdysvalloissa ja odotettu neljän vallan kokous olisi vuonna 1960.
Vuonna 1958 Hruštšov aloitti Neuvostoliiton kommunistisen puolueen ohjelman uudistamisen. Ohjelmaa kirjoittaneen komission mukaan uusi ohjelma oli oleva ”selkeä, täsmällinen ja innostava, kuin runoelma”. Neuvostoliitto oli rakentanut sosialismin valmiiksi, nyt tuli astua kommunismiin. Hruštšovin mukaan proletariaatin diktatuurista tuli luopua ja Neuvostoliitosta piti tulla ”kaikkien kansalaispiirien valtio”. Hruštšovin mukaan kymmenen vuoden kuluttua kansasta pidettäisiin hyvä huoli, maassa olisi yllin kyllin elintarvikkeita ja kulutustavaroita ja asuntopula olisi loppunut. Samaan aikaan alkoi hyökkäys uskonnollista elämää vastaan; seurakuntien verotusta kiristettiin, pappien määrää vähennettiin ja kirkkoja suljettiin. Uuden puolueohjelman piti innostaa ihmisiä kohti tulevaisuutta kun taas uskonnot kuuluivat menneisyyteen. Ei ole varmuutta oliko uskontojen vastainen kampanja syntynyt Hruštšovin määräyksestä.
Tavallista neuvostokansalaista haluttiin innostaa toimimaan hallinnossa. Hruštšov halusi myös innostaa kansalaisia vallankumouksen varhaisten vuosien kaltaiseen innokkuuteen. Perustettiin korttelikomiteoita ja katupartioita jotka moittivat roskaajia ja joilla oli oikeudet kamppailla vetelehtijöitä vastaan. Lisäksi julkisiin oikeudenistuntoihin asetettiin tavallisista kansalaisista koostuneita lautamiehiä. Näitä kampanjoita perusteltiin leninismillä.
Ensimmäiset vaikutusvaltaiset vihamiehensä Hruštšov keräsi armeijan parista. Vuosina 1955–1957 hän määräsi armeijaa supistettavaksi kahdella miljoonalla miehellä. Tammikuussa 1958 tehtiin vielä uusi 300 000 miehen vähennys ja vielä vuonna 1960 uusi 1 200 000 miehen vähennys. Hätiköiden tehdyn päätöksen seurauksena ei siviilielämään siirtyvien upseerien työllistymisen eteen tehty mitään. Moni joutui kadulle ja katkeroitui. Hruštšov perusteli armeijan pienentämistä sillä, että liian suuri armeija ja asevarustelu syövät maan voimavaroja ja heikentävät elintasoa. Sotilaspiirien mielestä maan johtaja oli tietämätön ja lyhytnäköinen ja paljasti maan heikkouden sen vihollisille. Kun talouden päätösvaltaa siirrettiin yrityksiin, sai Hruštšov vastustajikseen alueellisen tason puoluesihteerit, sillä uudistus kavensi heidän valtaansa.