stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Danas Rapšys

| Mitalit> Maa:   Liettua.Miesten uinti.MM-kilpailut (pitkä rata)  | Mitalit> Maa:   Liettua.Miesten uinti.MM-kilpailut (pitkä rata)  | Mitalit> Maa:   Liettua.Miesten uinti.MM-kilpailut (pitkä rata)  | Maa:   Liettua> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Doha 2024 | 200 m vapaauinti |  |
| MM-kilpailut (lyhyt rata)  | MM-kilpailut (lyhyt rata)  | MM-kilpailut (lyhyt rata)  |  |
|  Kultaa | Hangzhou 2018 | 400 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Hangzhou 2018 | 200 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Abu Dhabi 2021 | 400 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Abu Dhabi 2021 | 200 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Melbourne 2022 | 400 m vapaauinti |  |
| EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Belgrad 2024 | 4×200 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2018 | 200 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Belgrad 2024 | 200 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Lontoo 2016 | 200 m selkäuinti |  |
|  Pronssia | Budapest 2021 | 400 m selkäuinti |  |
| EM-kilpailut (lyhyt rata)  | EM-kilpailut (lyhyt rata)  | EM-kilpailut (lyhyt rata)  |  |
|  Kultaa | Kööpenhamina 2017 | 200 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Glasgow 2019 | 200 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Glasgow 2019 | 400 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Otopeni 2023 | 400 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Kööpenhamina 2017 | 200 m selkäuinti |  |
|  Pronssia | Otopeni 2023 | 200 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Otopeni 2023 | 200 m sekauinti |  |
Danas Rapšys (s. 21. toukokuuta 1995 Panevėžys) on liettualainen uimari. Rapšys on saavuttanut MM- ja EM-kilpailuissa useita mitaleja vapaa- ja selkäuinnissa. Pitkän radan MM-kilpailuissa hän on saavuttanut hopeaa 200 metrin vapaauinnissa Dohassa 2024. Lyhyen radan MM-kilpailuissa hän on voittanut maailmanmestaruuden 400 metrin vapaauinnissa Hangzhoussa 2018 sekä saanut lisäksi kaksi hopea- ja kaksi pronssimitalia. Pitkän radan EM-kilpailuista hänellä on yksi kulta-, kaksi hopea- ja kaksi pronssimitalia sekä lyhyen radan EM-kilpailuista kolme kultaa, yksi hopea ja kolme pronssia.
Rapšys osallistui myös Rio de Janeiron olympialaisiin 2016 100 m ja 200 m selkäuintiin sekä 4 x 100 m sekaviestiin. Yksilökilpailuissa hän jäi ensimmäiselle kierrokselle. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui 200 metrin vapaauinnissa kahdeksanneksi. Pariisin olympialaisissa 2024 hän sijoittui 200 metrin vapaauinnissa viidenneksi ja 400 metrillä kymmenenneksi.
Rimpparemmi

Tanssiteatteri Rimpparemmin logo
Tanssiteatteri Rimpparemmi on Rovaniemellä toimiva Suomen pohjoisin ammattitanssiteatteri. Se yhdistää suomalaista kansantanssia ja nykytanssia. Tanssiteatterissa on vakituisessa työsuhteessa kolme ammattitanssijaa ja kaksi ammattimuusikkoa. Taiteellisena johtajana toimii Matti Paloniemi.
Tanssiteatteri Rimpparemmi tuottaa Rovaniemellä tanssi -ja teatteriesityksiä Tanssin näyttämöllä Kulttuuritalo Wiljamissa. Tanssin näyttämön ohjelmisto koostuu Rimpparemmin omista tuotannoista, yhteistuotannoista sekä vierailevista esityksistä. Rimpparemmi kiertää aktiivisesti ympäri Suomea esittämässä maailman parasta lappilaista tanssiteatteria. Ryhmä tuottaa vuosittain 2-4 ensi-iltaa eri ikäisille kohderyhmille. Tanssiteatteri Rimpparemmi on yksi Pohjoisen tanssin aluekeskuksen toimijoista.
Historia

Rimpparemmin toiminta  ammattimaisena tanssiteatterina käynnistyi vuonna 1999. Vuoden 2000 alusta ryhmä pääsi teatteri- ja orkesterilain mukaisen valtionosuusjärjestelmän piiriin. Rimpparemmi on ollut osa Pohjoisen Tanssin Aluekeskusta vuodesta 2005.
Kansantanssiyhtye Rimpparemmi perustettiin Tervolassa 1974. Taustayhteisönä oli tuolloin Tervolan Nuorisoseura. Ryhmässä aloitti 8 tanssijaa, mutta ryhmä kasvoi pian 16 tanssijan ja 5 muusikon kokoonpanoksi. Rimpparemmi esiintyi paljon sekä kotimaassa että ulkomailla ja se sai palkintoja muun muassa nuorison taidetapahtumissa.
Toiminnan kehittyessä ja kasvaessa Rimpparemmi siirtyi Rovaniemelle vuonna 1986. Samana vuonna taustaorganisaatioksi perustettiin Lapin läänin kansantanssiyhtye r.y. Tanssikoulutoiminta aloitettiin v. 1989.
Vuoden 2010 huhtikuun alusta taustaorganisaationa toiminut Lapin läänin kansantanssiyhtye r.y muutti virallisesti nimensä muotoon Lapin kansantanssiyhtye Rimpparemmi r.y. Ammattiryhmän nimeksi otettiin Tanssiteatteri Rimpparemmi.
Nykyään Rimpparemmi on alueellisesti merkittävä ammattiteatteri, joka kiertää ympäri Suomea pohjoisinta Lappia myöten. Tanssin saavutettavuuden ja tunnettuuden lisääminen on merkittävä osa Rimpparemmin toimintaa.
Tanssiteatterin tuotantoa

2009 Ankkalampi, kor. Riku Immonen
2009 Mie oon kuitenki onnelline, kor. Matti Paloniemi
2010 Häkkipolkka, kor. Matti Paloniemi
2010 Minä ja kuu, kor. Panu Varstala
2011 Hurmureita ja huviveroa, kor. Matti Paloniemi
2011 Sahara, kor. Ari Numminen
2011 Yleisön pyynnöstä, yhteistuotantona Free Productions kanssa
2011 Liikenteessä, kor. Riku Immonen
2011 Christmas Wish, kor. Matti Paloniemi
2012 Huijausko, kor. Marjo Kuusela
2012 Jätkän balladi, ohj. Markku Köngäs, yhteistuotantona Rovaniemen Teatteri-Lapin Alueteatteri kanssa
2012 Mä ja Niko, kor. Riku Immonen
2012 Sarabande, kor. Matti Paloniemi
2012 LaBOratorio, kor. Marjo Selin
2012 Bad Company, kor. Mikko Orpana
2013 Kinos - kasa pohjoista tanssia, kor. Satu Tuomisto, Kira Riikonen ja Matti Paloniemi, Pohjoisen tanssin aluekeskuksen yhteistuotanto
2014 YOLO - You only live once, kor. Sampo Kerola
2014 Karja arktisessa paratiisissa, kor. Matti Paloniemi
2015 Hölmöläiset, kor. Riku Immonen
2015 Leiblied, kor. Urmas Poolamets
2016 Oksensitte Jupiteria, konsepti Elina Pirinen
2017 Johtajan vapaapäivä, esiintyjien oma ilta
2017 Kymmenen laulua naisesta, kor. Marjo Kuusela, yhteistuotanto Aurinkobaletin kanssa
2018 Looking for Reidar, ohj. Johanna Salo
2019 Kertomus seistsemästä hirtetystä, ohjaus Matti Paloniemi ja Janna Rosenvall
2020 Tiloja/Avaruuksia, kor. Carl Knif
2021 Ammattieläin, kor. Atte Herd
2021 Fades Away, kor. Mimosa Lindahl yhteistuotanto Tanssiteatteri Minimin ja MimoArt companyn kanssa
2022 Nauru - totisinta totta?, ohjaus Taina Mäki-Iso
2022 Kolmen näytöksen tragedia, kor. Milla Virtanen
2022 Asetelmia, kor. Atte Herd
2022 Akka ja luuta, kor. Joona HalonenKarja arktisessa paratiisissa, koreografia Matti Paloniemi
Kansainvälisyys

Rimpparemmi on vieraillut toimintansa aikana noin 30 maassa ympäri maailman, mm. Ruotsissa, Kiinassa, Japanissa, Venäjällä, Sloveniassa, Turkissa, Saksassa, Kanadassa, Kuwaitissa, Unkarissa ja Koreassa.
Julkaisut

Rimpparemmi on julkaissut kolme äänitettä: "Sinisiiro kultakiiro" vuonna 1989, "Lohipoika" vuonna 1995 ja "Karhuntanssi" vuonna 2001.
Aiheesta muualla

Rimpparemmin kotisivut
Valkokurkkupeukaloinen

| Valkokurkkupeukaloinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peukaloiset Troglodytidae
Suku::  Naskalipeukaloiset Hylorchilus
Laji::  navai
Kaksiosainen nimi
 Hylorchilus navai  Crossin & Ely, 1973 

Katso myös
   Valkokurkkupeukaloinen Wikispeciesissä   Valkokurkkupeukaloinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkokurkkupeukaloinen (Hylorchilus navai) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Valkokurkkupeukaloista tavataan pienellä alueella Meksikon eteläosissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-alan arvioidaan olevan 4 800–4 900 km2. Vuoden 2012 uhanalaisuusarvioinnissa lajin kannaksi arvioitiin 2 500–9 999 yksilöä. Sitä uhkaa levinneen asutuksen ja karjanlaidunnuksen aiheuttama elinympäristöjen tuhoutuminen, ja laji on luokiteltu vaarantuneeksi.
Bruno Michel

Bruno Michel on ranskalainen moottoriurheiluvaikuttaja. Michel on Formula 2 ja Formula 3 -sarjojen perustaja ja toimitusjohtaja. Hän on perustanut GP2, Aasian GP2 ja GP3-sarjat.
Michelin ura alkoi vuonna 1993 Formula 1 -talli Ligierillä, ennen kuin siirtyi Supertecin moottoriyhtiön johtajaksi vuonna 1998. Vuodesta 2002 lähtien hän toimi Renaultin nuorten kuljettajien kehitysohjelman johtajana.
Dallara F3 2025

| Dallara F3 2025> Teknisiä tietoja |
| --- | --- |
Renkaat:  P Pirelli
Moottori:  Mecachrome
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Australian GP 2025
Dallara F3 2025 on italialaisen Dallaran valmistama kilpa-auto, jolla kilpaillaan FIA Formula 3 Championship -sarjassa kaudesta 2025 lähtien. Auto esiteltiin 31. elokuuta 2024 Italian GP:ssä Monzassa.
Valkovatsapeukaloinen

| Valkovatsapeukaloinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peukaloiset Troglodytidae
Suku::  Uropsila
Laji::  leucogastra
Kaksiosainen nimi
 Uropsila leucogastra  (Gould, 1837) 

Katso myös
   Valkovatsapeukaloinen Wikispeciesissä   Valkovatsapeukaloinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkovatsapeukaloinen (Uropsila leucogastra) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Valkovatsapeukaloista tavataan Belizessä, Guatemalassa, Hondurasissa ja Meksikossa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 406 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Elektroninen musiikki

Elektroniseksi musiikiksi tai konemusiikiksi kutsutaan musiikkia, joka on tuotettu sähkökäyttöisin välinein ja laittein. Tällaisia välineitä ovat esimerkiksi syntetisaattorit, samplerit, rumpukoneet ja tietokone.
Ensimmäiset elektroniset musiikkiteokset toteutettiin 1940–50-luvuilla, ja 1960-luvun loppupuolelta alkaen elektroninen äänimaailma tuli osaksi populaarimusiikkia. 1990-luvulla tietokoneiden, niiden oheislaitteiden sekä ohjelmien kehittyessä ja halventuessa kuka tahansa pystyi helposti tuottamaan omaa musiikkia omalla tietokoneellaan. Vielä 1980-luvulla elektronista musiikkia tuotettiin lähinnä erikseen tätä tarkoitusta varten tehdyillä laitteilla. Nykyään huomattava osa kaikesta populaarimusiikista on elektronista musiikkia, eikä sitä enää tyypillisesti kutsuta erikseen ”elektroniseksi musiikiksi”.
Historia > Historia Suomessa

Tunnetuimpia suomalaisia elektronisen musiikin uranuurtajia ovat säveltäjä Osmo Lindeman ja äänituotannon pioneeri Erkki Kurenniemi, joka perusti Helsingin yliopistoon elektronisen musiikin studion. 1950–1960-luvulla myös Henrik Otto Donner, M. A. Numminen, Erkki Salmenhaara, Bengt Johansson ja Kari Rydman tekivät kokeiluja nauhureilla, mikrofoneilla ja itse valmistetuilla sähkökoneilla.
Elektronisen musiikin suuntauksia

Akusmaattinen musiikki, elektroakustinen musiikki ja muu elektroninen taidemusiikki
Ambient ja new age
Elektroninen popmusiikki, syntikkapop
Elektroninen tanssimusiikki
Kokeellinen elektroninen populaarimusiikki kuten industrial, noise, glitch, IDM
Elektronisen musiikin suuntauksia > Elektronisen tanssimusiikin tyylilajeja

2-step garage
Breakbeat
Downtempo
Drum’n’bass
Dubstep
Elektro
Electro swing
Eurodance
Goa trance
Hardcore
Hardstyle
House
Jungle
Psytrance
Synthpop
Tekno
Trance
Trip hop
UK garage
Kirjallisuutta > Suomeksi

Kuljuntausta, Petri: ON/OFF: Eetteriäänistä sähkömusiikkiin. Helsinki: Like, 2002.
Kuljuntausta, Petri: Äänen eXtreme. Helsinki: Like, 2006.
Lindeman, Osmo: Elektroninen musiikki. 1980.
Kirjallisuutta > Englanniksi

Bidder, Sean: Pump up the Volume. A History of House. 2001.
Bussman, Jane: Once in a Lifetime. The Crazy Days of Acid House and Afterwards. 1998.
Colin, Matthew: Altered State. The Story of Ecstasy Culture and Acid House. 1997.
Eshun, Kodwo: More Brilliant Than the Sun. Adventures in Sonic Fiction. 1998.
Heikinheimo, Seppo: The Electronic Music of Karlheinz Stockhausen. Studies on the Esthetical and Formal Problems of Its First Phase.  (Translated by Brad Absetz. Väitöskirja. Helsingin yliopisto)  Helsinki:  Suomen Musiikkitieteellinen Seura, 1972.  ISSN 0587-2448
James, Martin: State of Bass. Jungle – The Story So Far. 1997.
Kempster, Chris (toim.): History of House. 1996.
Kuljuntausta, Petri: First Wave. Helsinki: Like, 2008.
Prendergast, Mark: The Ambient Century. From Mahler to Trance – The Evolution of Sound in the Electronic Age. 2000.
Reynolds, Simon: Energy Flash. A Journey Through Rave Music and Dance Culture. 1998.
Sicko, Dan: Techno Rebels. The Renegades of Electronic Funk. 1999.
Toop, David: Ocean of Sound. Aether Talk, Ambient Sound and Imaginary Worlds. 1996.
Kirjallisuutta > Saksaksi

Drees, Stefan (toim.): 40 Jahre elektroakustische Musik am Folkwang. Festschrift für Dirk Reith.  Hildesheim:  Georg Olms Verlag, 2012.  ISBN 978-3-487-14789-5
Schenk, Stefan: Das Siemens-Studio für elektronische Musik. Geschichte, Technik und kompositorische Avatgarde um 1960.  Tutzing:  Hans Schneider, 2014.  ISBN 978-3-86296-064-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elektroninen musiikki Wikimedia Commonsissa
Ishkur's guide to electronic music (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Konemusa.com (Arkistoitu – Internet Archive) Suomalainen elektronisen musiikin sivusto.
Musiikintekija.com (Arkistoitu – Internet Archive)–Suomalainen elektronisen musiikin tuotantoon keskittynyt sivusto. (Arkistoitu – Internet Archive)
Alexandra Stepanoff soittaa thereminiä vuonna 1930.
Yamaha DX7 -syntetisaattori 1980-luvulta.
DJ Tiesto vuonna 2010.
Air Moldova

| Air Moldova |
| --- | --- |

 Air Moldovan Airbus A320 vuonna 2013.
 IATA: 9U  –  ICAO: MLD 
Kutsukoodi:  AIR MOLDOVA
Perustettu:  1993
Lakkautettu:  2023
Laivaston koko:  3
Tunnuslause:  Born to fly
Solmukohdat:  Chișinăun kansainvälinen lentoasema
Kotipaikka:   Chișinău, Moldova
Kanta-asiakasohjelma:  Air Moldova Club
Yhtiön sivut:  www.airmoldova.md
Air Moldova (IATA: 9U, ICAO: MLD, kutsukoodi: AIR MOLDOVA) oli moldovalainen lentoyhtiö, jonka kotikenttä oli Chișinăun kansainvälinen lentoasema. Se toimi Moldovan kansallisena lentoyhtiönä.
Air Moldova perustettiin vuonna 1993 paikallisen Aeroflotin laivueen tilalle. Yhtiö oli kokonaan valtion omistama.
Air Moldova lopetti kaiken lentotoimintansa keväällä 2023 taloudellisten ongelmien vuoksi. Yhtiön lentotoimintalupa jäädytettiin syksyllä 2023 ja peruttiin kokonaan vuonna 2024. Lakkautushetkellä yhtiön laivastoon kuului kolme Airbus A320 -sarjan lentokonetta.
Kohteet vuonna 2011

Ateena
Bukarest
Frankfurt
Istanbul
Kiova
Larnaka
Lissabon
Lontoo
Madrid
Milano
Moskova
München
Pariisi
Pietari
Praha
Rooma
Varna
Verona
Wien
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi, romaniaksi, venäjäksi)
Air Moldovan Airbus A319-100.
Air Moldovan Airbus A320-200 Amsterdam Schipholin kansainvälisellä lentoasemalla.
Air Moldovan entinen Embraer ERJ-190LR.
Michiel Mol

| Michiel Mol |
| --- | --- |
 Michiel Mol vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. elokuuta 1969 (ikä 55)
Kansalaisuus:  Hollanti
    
Michiel Mol (s. 4. elokuuta 1969) on hollantilainen liikemies. Mol toimi Spykerin ja Force Indian Formula 1 -tallien toimitusjohtajana vuosina 2007–2018.
Yksityiselämä

Mol oli naimisissa Paulien Huizingan kanssa vuosina 2004–2011. Heillä on tytär ja poika. Vuonna 2018 Mol meni naimisiin Marlous Mensin kanssa.
Käännös suomeksi
Venezuelanpeukaloinen

| Venezuelanpeukaloinen> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peukaloiset Troglodytidae
Suku::  Suopeukaloiset Cistothorus
Laji::  meridae 
Kaksiosainen nimi
 Cistothorus meridae  Hellmayr, 1907 

Katso myös
   Venezuelanpeukaloinen Wikispeciesissä   Venezuelanpeukaloinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Venezuelanpeukaloinen (Cistothorus meridae) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Venezuelanpeukaloista tavataan Venezuelassa ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 3 400 km2. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Erik Persson (uimari)

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten uinti.MM-kilpailut (pitkä rata)  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten uinti.MM-kilpailut (pitkä rata)  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten uinti.MM-kilpailut (pitkä rata)  | Maa:   Ruotsi> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Budapest 2022 | 200 m rintauinti |  |
| EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  | EM-kilpailut (pitkä rata)  |  |
|  Kultaa | Belgrad 2024 | 200 m rintauinti |  |
|  Pronssia | Budapest 2020 | 200 m rintauinti |  |
| EM-kilpailut (lyhyt rata)  | EM-kilpailut (lyhyt rata)  | EM-kilpailut (lyhyt rata)  |  |
|  Hopeaa | Glasgow 2019 | 200 m rintauinti |  |
Erik Persson (s. 12. tammikuuta 1994 Kungsbacka) on ruotsalainen uimari, joka on erikoistunut rintauintiin.
Persson saavutti 200 metrin rintauinnissa pitkän radan MM-hopeaa Budapestissa 2022 ajalla 2.08,38. EM-kilpailuissa hän sai samassa lajissa pitkällä radalla kultaa Belgradissa 2024 ja pronssia Budapestissä 2020 sekä lyhyellä radalla hopeaa Glasgow’ssa 2019. Kesäolympialaisissa Persson sijoittui rintauinnissa Rio de Janeirossa 2016 100 metrillä 32:nneksi ja 200 metrillä 11:neksi, Tokiossa 2020 hän oli 200 metrillä kahdeksas ja Pariisissa 2024 kolmastoista.
Scooterin diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 21 |  |
| ↙Livealbumit | 5 |  |
| ↙Kokoelmat | 5 |  |
| ↙Singlet | 83 |  |
| ↙Videot | 6 |  |
| ↙Musiikkivideot | 75, 4 Lyrics video, 3 Megamix. |  |
Tämä on saksalaisen elektronista musiikkia tuottavan Scooterin diskografia.
Studioalbumit

1995 – ...And the Beat Goes On!
1996 – Our Happy Hardcore
1996 – Wicked!
1997 – Age of Love
1998 – No Time to Chill
1999 – Back to the Heavyweight Jam
2000 – Sheffield
2001 – We Bring the Noise!
2003 – The Stadium Techno Experience
2004 – Mind the Gap
2005 – Who's Got the Last Laugh Now?
2007 – The Ultimate Aural Orgasm
2007 – Jumping All Over the World
2009 – Under the Radar Over the Top
2011 – The Big Mash Up
2012 – Music for a Big Night Out
2014 – The Fifth Chapter
2016 – Ace
2017 – Scooter Forever
2021 – God Save the Rave
2024 – Open Your Mind and Your Trousers
Kokoelmalevyt

1998 – Rough And Tough And Dangerous – The Singles 94/98 (2 CD) 1CD 16-tracks, 2CD 13-tracks
2002 – Push The Beat For This Jam (The Second Chapter) (2 CD) 1CD 19-tracks, 2CD 13-tracks
2002 – 24 Carat Gold (24-tracks)
2005 – Anthologie – Tous Leurs Tubes (julkaistu vain Ranskassa)
2013 – 20 Years of Hardcore (2 CD) 1CD 22-tracks, 2CD 22-tracks
2017 – 100% Scooter – 25 Years Wild & Wicked (3 CD), Limited (5CD), Deluxe Box 5 CD +1 Vinyylilevy ja +1 kasetti
Livealbumit

2002 – Encore – Live and Direct (18-tracks)
2004 – Live – Selected Songs Of The 10th Anniversary Concert (Web) 11-tracks
2006 – Excess All Areas – Live 2006 (16-tracks)
2010 – Live In Hamburg (16-tracks), Web version 19-tracks
2020 – I Want You To Stream! (Web) 14-tracks
Muut Julkaisut
Haastattelu-CD-levyt
1995 Scooter - ...And The Beat Goes On - Radio-Service (CD) 22t-racks
1996 Scooter - Our Happy Hardcore - Radio-Press Kit (CD) 36-tracks
2016 Scooter  Backstage (Web) 15-tracks
Audio Books
2003 Deine Star Story / Die Erfolgs - Story uber Scooter / Horbuch (CD)
Scooter Podcasts
2005 Scooter "Who's Got The Last Lough Now?" - The New Album (12:23)
2005 Scooter "Who's Got The Last Lough Now?" - The New Album (09:57)
2006 Tour-DVD & Tour-CD 2006 (11:22)
2007 "The Ultimate Aural Orgasm" - The New Album (09:23)
2008 Scooter "Jumping All Over The World - Whatever You Want" - Podcast (08:29)
Scooter yhtyeen, harvinaisuuksia ja julkaisemattomat kappaleet
Andrius Šidlauskas

| Mitalit> Maa:   Liettua.Miesten uinti.Pitkän radan EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Liettua.Miesten uinti.Pitkän radan EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Liettua.Miesten uinti.Pitkän radan EM-kilpailut  | Maa:   Liettua> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Rooma 2022 | 100 m rintauinti |  |
|  Pronssia | Belgrad 2024 | 100 m rintauinti |  |
Andrius Šidlauskas (s. 1997 Panevėžys) on liettualainen uimari.
Šidlauskas on saavuttanut nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa kultaa 50 metrin ja pronssia 100 metrin rintauinnissa 2015. Vuoden 2015 Euroopan kisoissa, jotka olivat samalla nuorten EM-kilpailut, hän voitti 50 metrin rintauinnin ja oli toinen 100 metrin rintauinnissa. Šidlauskas osallistui myös Rio de Janeiron olympialaisiin 2016 100 m rintauinnissa, jossa karsiutui ensimmäisellä kierroksella. Budapestin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 100 metrin rintauinnissa kuudenneksi. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 100 ja 200 metrin rintauinnin välierissä. Budapestin MM-kilpailuissa 2022 hän oli 100 metrin rintauinnissa kahdeksas. Saman vuoden Rooman EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia 100 metrin rintauinnissa ajalla 59,50. Hän sai samassa lajissa pronssia myös Chengdun universiadeissa 2023 ja Belgradin EM-kilpailuissa 2024. Pariisin olympialaisissa 2024 hän karsiutui 100 metrin rintauinnin alkuerissä.
Mats Eriksson

Mats Eriksson (s. 1962) on suomalainen yritysjohtaja. Hän kuuluu kansainvälisen Sandvik Groupin johtoryhmään ja on toiminut aiemmin toimitusjohtajana Cencorp Oyj:ssä ja Salcomp Oyj:ssä.
Ura

Uransa aikana Eriksson on toiminut Suomen lisäksi Singaporessa, Malesiassa, Kiinassa, Intiassa, Yhdysvalloissa, Brasiliassa ja Etelä-Koreassa. Uransa alussa hän työskenteli muun muassa Partekissa, ICL Datassa, Telestessä ja Teamware Grouppissa.
Eriksson siirtyi Salcompin myynti- ja markkinointijohtajaksi vuonna 1998. Toimitusjohtaja Kari Vuorialhon seuraajaksi Eriksson nimitettiin syyskuussa 2005. Yhtiöllä oli tuolloin 6 300 työntekijää ympäri maailman. Vuonna 2004 sen liikevaihto oli ollut 141 miljoonaa euroa. Helsingin pörssiin Salcomp listautui keväällä 2006. Se oli silloin maailman suurin matkapuhelinlaturien valmistaja. Salcompilla oli asiakkainaan kaikki maailman kuusi suurinta matkapuhelinvalmistajaa: Nokia, Motorola, LG, Samsung, Sony Ericsson ja BenQ. Niiden yhteinen markkinaosuus oli yli 80 prosenttia. Salcompin osuus laturimarkkinoista oli noin neljännes. Vuonna 2005 se valmisti yli 152 miljoonaa laturia.
Loppuvuonna 2006 hän irtisanoutui Salcompista tarkoituksenaan viettää sapattivapaata perheensä kanssa. Sen sijaan he muuttivat Shanghaihin ja hän alkoi johtaa Etelä-Koreassa näppäimistöjä valmistavaa HI-DIS-yritystä. Yhtiö oli haastavassa tilanteessa, sillä vaikka sillä oli hyvä tuote, sen ainoa asiakas oli juuri ajautunut konkurssiin. Eriksson rakensi yritykselle uuden asiakaskunnan ja fuusioi yhtiön toisen korealaisen valmistajan kanssa. Yhtiön asiakkaita olivat Samsung, LG ja Nokia ja sen liikevaihto oli yli sata miljoonaa dollaria. Näppäimistöjä valmistettiin vuosittain Koreassa ja Kiinassa yhteensä noin 100 miljoonaa kappaletta.
Suomeen hän palasi syksyllä 2010, jolloin hänestä tuli Cencorpin toimitusjohtaja Hannu Timmerbackan jälkeen.
Seuraavaksi hän työskenteli dieselkoneiden apulaitteita valmistavan kaarinalaisen Auramarine-yhtiön toimitusjohtajaksi. Auramarine toimi Suomessa Turussa, mutta yhtiön liikevaihto saatiin pääosin Aasiasta. Yhtiö toimi Meyerin alihankkijana. Eriksson jätti noin sata henkilöä työllistäneen Auramarinen syksyllä 2016. Hollming-konserniin kuulunut yhtiö toimi Hongkongissa ja Shanghaissa ja sen liikevaihto oli noin 31 miljoonaa euroa.
Vuonna 2016 hän aloitti Turussa kaivoskoneita valmistavan Sandvikin maajohtajana  ja kansainvälisen lastaus- ja kuljetusliiketoiminnan johtajana. Vuonna 2018 Sandvik toimi 150 maassa ja sillä oli 43 000 työntekijää, joista 2 000 Suomessa. Syksyllä 2022 Sandvik Mining and Rock Solutionsin Load and Haul -divisioonan johtajana toiminut Eriksson nimitettiin Sandvik Mining and Rock Solutions (SMR) -liiketoiminta-alueen johtajaksi. Samalla hänestä tuli Sandvikin johtoryhmän jäsen. Vuonna 2023 SMR-yksikön osuus liikevaihdosta oli 52 prosenttia, lähes 66 miljardia kruunua. Yksikössä työskenteli yli 17 000 työntekijää.
Luottamustehtävät

Eriksson on toiminut ZenRobotics Oy:n hallituksessa.