stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Konsuli (arvonimi)
Arvonimen saajat

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Nro | Päivämäärä | Henkilö | Ammatti tai arvo | Kotipaikka | Lähde |
|  1.  | 16.5.1919  | Hugo Larsén | johtaja |  |  |
|  2.  | 13.2.1920  | Erik von Knorring | herra |  |  |
|  3.  | 3.12.1920  | Allan Wilén | kapteeni |  |  |
|  4.  | 30.5.1933  | Ilmari Väänänen | varakonsuli |  |  |
|  5.  | 26.1.1934  | Paavo Simelius | varakonsuli |  |  |
|  6.  | 25.5.1934  | Wille Niskanen | varakonsuli |  |  |
|  7.  | 2.3.1937  | Taavi Pohjanpalo | varakonsuli, fil.maist |  |  |
|  8.  | 6.8.1937  | Kaarlo Kuusamo | varakonsuli |  |  |
|  9.  | 6.8.1937  | Sigurd Majorin | varakonsuli |  |  |
|  10.  | 15.12.1944  | J. M. Kahilo |   |  |  |
|  11.  | 16.10.1959  | Sven Arild Swallert | insinööri | Geneve |  |
|  12.  | 24.5.1963  | Leo Anttila | lainopin kandidaatti | Kotka |  |
|  13.  | 12.11.1971  | Henrik Johan Aminoff | toimitusjohtaja | Iisalmi |  |
|  14.  | 12.11.1971  | Ralf Karmano | johtaja | Helsinki |  |
|  15.  | 12.11.1971  | Thure Martinsen | johtaja, kauppatiet. maist. | Helsinki |  |
|  16.  | 12.5.1972  | Yrjö Julkunen | vientipäällikkö | Kuopio |  |
|  17.  | 12.5.1972  | Alpo Lahti | kauppatieteiden maisteri, ekonomi | Helsinki |  |
|  18.  | 12.5.1972  | Aimo Rikka | pääsihteeri | Helsinki |  |
|  19.  | 10.11.1972  | Hilding Carlsson | konttorin johtaja | Kotka |  |
|  20.  | 15.6.1973  | Lauri Salmi | pankinjohtaja, ekonomi | Kuopio |  |
|  21.  | 20.12.1974  | Gustaf Geelnard | toimitusjohtaja | Maarianhamina |  |
|  22.  | 20.12.1974  | Jorma Komonen | toimitusjohtaja | Helsinki |  |
|  23.  | 11.6.1976  | Lars Orlamo | toimitusjohtaja | Helsinki |  |
|  24.  | 21.7.1977  | Erkki Karhio | toimitusjohtaja, ekonomi | Helsinki |  |
|  25.  | 2.12.1977  | Armas O. Jokinen | toimitusjohtaja, ekonomi | Turku |  |
|  26.  | 8.6.1979  | Erkki Koivisto | tehtaanjohtaja | Kuopio |  |
|  27.  | 8.6.1979  | Eero Salmi | toimitusjohtaja | Kirkkonummi |  |
|  28.  | 6.6.1980  | Jorma Sallamo | toimitusjohtaja | Oulu |  |
|  29.  | 5.12.1980  | Matti Lipponen | toimitusjohtaja | Kemi |  |
|  30.  | 12.2.1982  | Karl Kockberg | osastopäällikkö | Inkoo |  |
|  31.  | 8.7.1983  | Sven Bollmann | toimitusjohtaja, varatuomari | Espoo |  |
|  32.  | 9.12.1983  | Rolf Falck | johtaja | Helsinki |  |
|  33.  | 14.12.1990  | Pekka Haarla | ekonomi, insinööri | Tampere |  |
|  34.  | 25.11.2002  | Matti Gustafson | johtaja, filosofian maisteri | Riihimäki |   |
|  35.  | 12.6.2008  | Erkki Savolainen | toimitusjohtaja | Sysmä |   |
|  36.  | 26.11.2010  | Asko Karttunen | vapaa toimittaja, ekonomi | Espoo |   |
|  37.  | 30.11.2012  | Pekka Niemi | toimitusjohtaja, ekonomi | Turku |  |

|     | 16.5.2014  | Tuomas Hoikkala | toiminnanjohtaja, diplomisaksofonisti  | Kouvola |  |
|     | 17.6.2016  | Lasse Kempas | kuvataiteilija, entinen luokanopettaja | Rauma |  |
Kontallaan

| Kontallaan: Muistiinpanoja mediasta |
| --- | --- |

Kirjailija:  Kaarina Hazard
Kieli:  suomi
Genre:  mediakritiikki
Kustantaja:  Teos
Julkaistu:  2006
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  273
ISBN:  951-851-076-8
Sarja: Teesi
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kontallaan: Muistiinpanoja mediasta on Kaarina Hazardin kirja, jonka on julkaissut Teos-kustantamo Teesi-sarjassaan vuonna 2006. Teoksen kirjoitukset pohjautuvat usein Hazardin kolumneihin Metro-lehdessä.
Aiheesta muualla

Irma Stenbäck: ”Miehet ajavat ja naiset jäävät alle”. Helsingin Sanomat 15.8.2006.
Seija Vilén: Mitä on feminismi?[vanhentunut linkki] Voima 7/2006.
Jussi K. Niemelä: Eevan tyttäristä ja vähän muustakin. Skeptikko 2/2007.
Tanja Sihvonen: Kontallaan[vanhentunut linkki]. Widerscreen.fi 3.7.2007.
Harsuvaara

Harsuvaara oli kylä Soanlahden kunnassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Kylä sijaitsi Soanlahden länsiosassa noin 15 kilometriä Soanlahden kirkonkylästä pohjoiseen ja sen naapurikyliä olivat Havuvaara, Koirivaara ja Kiekua. Laajasta Kiekuan kautta Soanlahti–Havuvaara maantielle johtavalta tieltä erkani tie Harsuvaaraan.
Harsuvaara kuului kahden muun Soanlahden pohjoisosan kylän kanssa Korpiselän ortodoksiseen seurakuntaan. Harsuvaaralla ja naapurikylällä Koirivaaralla oli yhteinen Maalaisliiton paikallisosasto, jonka talo sijaitsi Harsuvaarassa.
Talvisodassa Neuvostoliitto ei vallannut Harsuvaaraa, mutta 1940 Moskovan rauhanehtojen mukaan se oli luovutettava Neuvostoliitolle ja asukkaat evakuoitiin jäljelle jääneeseen Suomeen. Jatkosodan alussa 1941 Harsuvaara vallattiin takaisin ja asukkaat pääsivät palaamaan koteihinsa. Koirivaaran kansakoulu toimi jatkosodan aikana 1942–1944 Harsuvaarassa sijainneessa Maalaisliiton paikallisosaston talossa. Jatkosodan lopulla 1944 alueelta oli vetäydyttävä ja väestö evakuoitiin uudelleen. Nykyisin Harsuvaarassa ei ole asutusta ja rakennuksetkin on hävitetty.
Tunnettu harsuvaaralainen oli kansanedustaja Aleksanteri (Ale) Holopainen.
Kompassi

Kompassi on suunnistamiseen ja navigointiin käytetty väline, joka kertoo kompassityypistä riippuen maapallon ilmansuuntien likimääräiset tai tarkat sijainnit suhteessa käyttäjäänsä.
Tyypit > Magneettinen kompassi

Magneettisessa kompassissa on herkästi liikkuva magneettinen neula, jonka Maan magneettikenttä pitää likimain etelä-pohjoissuunnassa.
Magneettisen kompassin lukema on kompassisuunta. Kun siihen lisätään eksymä, eli kulma, joka johtuu muista lähialueen ulkoisista magneettikentistä kuin maan magneettikentästä, saadaan tulokseksi magneettinen suunta. Tosisuunta saadaan kun magneettisuuntaan lisätään eranto, eli kulma, joka johtuu siitä, ettei maan magneettikenttä oikeasti ohjaa kompassin neulaa suoraan kohti kartoissa esitettyjä maan napoja.
Magneettikentän kulman vaihtelu maanpinnantasoon nähden etelänavalta pohjoisnavalle siirryttäessä aiheuttaa sen, että magneettisia kompasseja valmistetaan eri vaaituksin eri leveyspiirialueille.
Magneettisella kompassilla suunnistettaessa on siksi siis otettava huomioon, ettei kompassi osoita todelliselle pohjoisnavalle. Kompassin näyttämään vaikuttaa sekä magneettisen pohjoisnavan paikka että magneettikentän paikallinen muoto. Kompassi ei siis osoita myöskään magneettiselle pohjoisnavalle, toisin kuin yleensä luullaan. Suomessa magneettinen pohjoisnapa näkyisi hiukan tosipohjoisesta länteen, mutta kompassin poikkeama eli eranto onkin hieman pohjoisesta itään. Eranto on erisuuruinen riippuen suunnistajan sijainnista maapallolla. Tarkan suunnan saamiseksi on tunnettava sijaintipaikkansa eranto ja korjattava sillä kompassin näyttämää suuntaa.
Magneettisen kompassin toiminta perustuu siihen, että kompassissa olevan magnetisoidun ja akselinsa ympäri vapaasti kääntyvän neulan S-napa hylkii maapallon magneettista pohjoisnapaa ja osoittaa kohti magneettista etelänapaa. Maan sisällä voidaan ajatella olevan valtava magneetti, jonka myötäisesti, mutta vastakkaissuuntaisesti kompassin neula asettuu.
Tyypit > Magneettinen kompassi > Levykompassi

Levykompassi on suunnistuksessa yleisesti käytetty magneettikompassin tyyppi.lähde? Levykompassin levy on merkittävästi rasiaa suurempi ja siinä on yleensä narusta tehty rannehihna. Levyssä saattaa olla kolmion- ja ympyränmuotoiset lovet auttamaan radan piirtämistä kartalle ja eri mittakaavoilla tehdyt mitta-asteikot sivuilla.
Levykompassi koostuu rungosta, neularasiasta, suuntakehästä ja kompassineulasta. Levy on kompassin alla oleva osa, johon on yleensä merkitty ainakin pohjoissuuntanuoli sekä mitta-asteikko (tyypillisesti senttijaolla 1:20000-mittakaavaista peruskarttaa, nyk. maastokarttaa varten, jolla 1 cm vastaa 200:aa metriä). Rasia sisältää nesteen, joka hidastaa neulan liikkeitä, tehden kompassin lukemisesta helpompaa. Komppassin muoviseen alustaan on myös usein merkitty eri mittakaavoja, jotka helpottavat matkojen mittaamista.
Levykompassi asetetaan kartalle siten, että kompassin reuna osoittaa sieltä missä ollaan sinne mihin halutaan päätyä, ja varmistetaan, että kompassilevyssä oleva kiinteä nuoli osoittaa menosuuntaan. Sitten käännetään neularasian kompassihaarukka osoittamaan karttapohjoiseen – yleensä kartat tehdään siten, että pohjoinen on ylhäällä. Lopulta pidellään kompassia kädessä vaakasuoraan ja käännytään, kunnes kompassineula osuu kompassihaarukkaan. Nyt kompassilevyssä oleva nuoli osoittaa etenemissuunnan.
Tyypit > Magneettinen kompassi > Peukalokompassi

Kilpasuunnistajien keskuudessa suosittuja ovat myös peukalokompassit. Niissä levy on jonkin verran rasiaa suurempi ja muotoiltu siten, että kompassi sopii hyvin käteen. Nimensä peukalokompassi saa siitä, että se kiinnitetään peukaloon hihnalla, jolloin kompassi pysyy jämäkästi kädessä. Peukalokompassilla on joskus vaikea ottaa suuntaa pitkillä väleillä.
Tyypit > Magneettinen kompassi > Marssikompassi

Sotilaskäytössä olevassa marssikompassissa ei kantamisen helpottamiseksi ole levyä vaan kompassi koostuu rungosta, johon pohjalevy voidaan kiinnittää ruuveilla tarvittaessa, neularasiasta, suuntakehästä ja kompassihihnasta. Marssikompassi kiinnitetään hihnalla vaatetukseen (vyöhön, taskunnappiin tms.) tai ranteeseen. Marssikompassissa on vanhastaan käytetty piirujaotusta, mutta pari vuotta sitten milloin? Puolustusvoimat vaihtoi sen astejaotukseen, perustellen muutosta Nato-yhteensopivuudella.
Suunto Oy on valmistanut marssikompassia vuodesta 1936.
Tyypit > Hyrräkompassi

Hyrräkompassin toiminta perustuu siihen, että tietyllä tavalla asennettu suurinopeuksinen hyrrä asettuu pohjois-eteläsuuntaisesti.
Kompassiasteikot

Kompasseissa on tyypillisesti jonkinlainen mitta-asteikko, joka on asteina, piiruina tai gooneina. Astekompassin suuntakehä on jaettu 360 asteeseen, mikä on tyypillisin tapa ilmoittaa suunta (0° = pohjoinen, 90° = itä, 180° = etelä ja 270° = länsi). Piiruasteikko jakaa ympyräkehän 6 000 osaan. Piirusuunta ilmoitetaan tyypillisesti kaksijakoisesti: esim. 30-00 osoittaa etelään. Piiruasteikon hahmottaa parhaiten ajattelemalla kellotaulun minuutteja. Gooniasteikossa ympyrä jaetaan 400 osaan, tätä asteikkoa käyttävät kompassit ovat harvinaisia.
Historia

Kiinalaisten kompassien esiasteita tunnetaan jo ainakin Taistelevien läänitysvaltioiden ajalta (475–221 eaa.). Näistä kehittyi edelleen käytössä oleva luopan. Ensimmäinen eurooppalainen merkintä kompassista on 1190-luvulta Alexander Neckam teoksessa De naturis rerum. Arabimaissa kompassi mainitaan ensimmäisen kerran 1200-luvun puolessavälissä. Ei tiedetä, onko kompassi keksitty Euroopassa itsenäisesti, vai onko se kulkeutunut Eurooppaan Kiinasta. Kiinalaisen ja eurooppalaisen kompassin tärkein ero on siinä, että Kiinassa neulan merkitty kärki osoittaa etelän suunnan, kun taas Euroopassa kärki osoittaa aina pohjoisen. Kiinalaiset jakoivat tuuliruusun 24 osaan, eurooppalaiset puolestaan 16 osaan ja edelleen 360 asteeseen.
Kiinalaisten muistiinpanojen mukaan kompassia käytettiin ainakin jo vuonna 2634 eaa. Vuosiluku saattaa olla epätarkka, mutta kiinalaiset kuitenkin keksivät ensimmäisinä, että magneettisuutta voidaan käyttää suunnistukseen. Kompasseja käytettiin Kaukoidässä yleisesti jo 200-luvulla. Kiinalaiset eivät olleet merenkulkijoita, ja siksi eurooppalaiset olivat ensimmäiset, jotka kehittivät kompassin tarkkuutta ja vakautta niin, että siitä oli hyötyä pitkillä merimatkoilla.
Ensimmäinen selonteko kompassista Euroopassa ajoittuu vuoteen 1190. Arabimaissa kompassi mainitaan ensimmäisen kerran 1200-luvulla. Vasta paljon myöhemmin magneettineula huomattiin ripustaa vapaasti painopisteestään, jolloin neula kääntyy osoittamaan Maan magneettikentän todellista suuntaa. Magneettisen pohjoisen ja karttapohjoisen välinen kulma (eranto) havaittiin jo varhaisessa vaiheessa.
Ensimmäisen kerran kompassin asteikko jaettiin 16 tuulen sijasta 360 asteeseen 1400-luvullalähde?. Tämä merkitsi vallankumousta merenkulussa, sillä nyt kyettiin määrittämään suuntimat tarkasti, ja tämä johti portolaanikarttojen syntyyn. Saksalainen Gerhard Krämer (Gerardus Mercator) kehitti 1500-luvulla ensimmäisen käyttökelpoisen karttaprojektion, Mercatorin projektion, joka on yhä edelleen merikarttojen perusprojektio. Tämä mahdollisti merkintälaskun käyttämisen navigoinnin apuna.
Puualuksissa kompassin eksymällä ei ollut juurikaan merkitystä, mutta merenkulun kehittyessä laivojen metalliosat, kuten runko, koneisto ja aseistus aiheuttivat häiriöitä kompassin toimintaan. 1800-luvun lopulla alettiin kompassi sijoittaa erilliseen säältä suojattuun kompassikaappiin ja kompensoida eksymä kahdella kompassin sivuille kiinnitetyllä säädettävällä rautakuulalla. Tässä muodossaan magneettikompassi on säilynyt merenkulussa meidän päiviimme saakka.
Vuonna 1911 Elmer Sperry keksi hyrräkompassin, joka perustuu gyroskoopin toimintaan. Hyrräkompassi on paljon magneettikompassia tarkempi eikä siinä ole eksymää, mutta se on toiminnaltaan paljon monimutkaisempi kuin magneettikompassi.
Nestetäytteisen kompassin keksi vuonna 1936 Tuomas Vohlonen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kulkurien opastaja halki merien ja maitten, Suomen Kuvalehti, 04.10.1930, nro 40, s. 17, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Tahko: Suomalainen armeijakompassi, Hakkapeliitta, 10.04.1934, nro 15, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Magneettinen kompassi
Nykyaikainen astejaolla varustettu muovirunkoinen levykompassi
Marssikompassi (piirujaotus)
Portugalilaisen kartoittajan Pedro Reinelin käyttämä kompassiruusu merikartasta vuodelta 1504, jossa ensimmäistä kertaa Ranskan lilja.
Kokaiini

| --- | --- |

Kokaiini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
Metyyli-(1S,2R,3S,5S)-3-(bentsoyylioksi)- 8-metyyli-8-atsabisyklo[3.2.1]- oktaani-2-karboksylaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 50-36-2
ATC-koodi: N01BC01
PubChem CID: 5760
DrugBank: DB00907
Kemialliset tiedot
Kaava: C17H21NO4 
Moolimassa: 303,35
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Synonyymit: Bentsoyylimetyyliekgoniini 
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus: 33 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 1 h
Ekskreetio: Renaalinen
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen, topikaalinen, nuuskaus, intravenoosi
Kokaiini (esp. coca < aimara koka) on alkaloidi, jota uutetaan kokapensaista. Kokaiinilla on käyttöä paikallispuudutusaineena. Kokaiini stimuloi voimakkaasti keskushermostoa, ja sitä käytetään päihteenä. Kokaiini piristää, vie näläntunnetta ja antaa euforisen hyvänolontunteen. Kokaiini aiheuttaa voimakasta riippuvuutta, ja useimmissa maissa sen käyttö, hallussapito ja myynti on – muutoin kuin lääkevalmisteissa – kokonaan kielletty.
Kokaiini vaurioittaa sydäntä ja saattaa aiheuttaa sydäninfarktin.
Kokaiinin käyttö paikallispuudutusaineena on korvattu muiden muassa lidokaiinilla ja novokaiinilla.
Historia > Kokapensas ja kokaiinin eristäminen

Kokapensaan lehtien pureskelu on ollut tuhansia vuosia erityisesti Etelä-Amerikan alkuperäiskansojen suosiossa, eikä se tiettävästi ole aiheuttanut samanlaisia negatiivisia vaikutuksia, jotka usein liittyvät varsinaisen kokaiinin käyttöön. Kokapensas on merkittävä ravintoaineiden ja energian lähde alueilla, joilla ravintoaineiden saanti muusta ravinnosta on niukkaa. Kokaiinialkaloidin lisäksi kokapensaan lehdissä on paljon vitamiineja ja proteiineja.
Espanjalaiset valloittajat eivät ensin uskoneet kokapensaan lehtien virkistävään vaikutukseen. Pian he kuitenkin ymmärsivät ja havaitsivat saman vaikutuksen sekä sallivat kokanlehtien kaupan. Espanjalaiset myös verottivat kokanlehtisatoja 10 prosentilla. Verottamalla saadut varat olivat tärkeä tulonlähde katoliselle kirkolle.
Kokanlehdistä kokaiinia uutti saksalainen kemisti Friedrich Gaedcke ensimmäisen kerran vuonna 1855. Hän antoi aineelle nimen "erytroksyliini". Uuttamista oli yritetty useasti aikaisemmin, mutta kokeilut eivät onnistuneet kovinkaan hyvin, koska ei tiedetty, mitä kemikaaleja olisi käytettävä, ja kokanlehdet menettivät tehonsa, kun niitä kuljetettiin Etelä-Amerikasta Eurooppaan. Vuonna 1856 saksalainen kemianopiskelija Albert Niemann kehitti uuttamisprosessia ja kertoi koetuloksistaan artikkelissa Über eine neue organische Base in den Cocablättern (1860). Kirjoituksessa Niemann nimesi alkaloidin kokaiiniksi. 1800-luvun loppupuolella kokaiinin lääketieteellinen käyttö lisääntyi.
Historia > Kokaiini puudutteena

Silmälääkäri Karl Koller (1857–1944) keksi Freudin tutkimusten perusteella kokeilla kokaiinia silmän paikallispuudutukseen. Hän julkisti havaintonsa syyskuussa 1884, ja Freud ja varsinkin Koller saivat nopeasti maailmanlaajuista kuuluisuutta.
Pintapuudutteena kokaiini on mekanismiltaan muista puudutteista poikkeava, koska se supistaa paikallisia verisuonia. Tämä johtuu ennen muuta siitä, että se estää hermopäätteiden adrenaliinin ja noradrenaliinin takaisinottoa eli se on sympatikolyyttinen aine.
Vaikka nykyisin paikallispuudutusaineina käytetään pääasiassa synteettisiä lääkkeitä, kokaiinia käytetään edelleen jossain määrin hammashoidossa, silmätautien hoidossa sekä poskiontelokirurgiassa paikallispuudutteena (FESS-leikkaus).
Historia > Kokaiini Suomessa

Kokaiini saapui Suomeen varsin nopeasti. Jo 1870-luvulla ainakin Turussa Rahmin apteekissa myytiin kuivattuja kokanlehtiä. Rauman kaupunginlääkäri Johannes Collan (1841–1891) julkaisi vuonna 1878 laajan artikkelin "Om coca", jossa hän kertoi myös omista kokeiluistaan: hän vaelsi 16 virstaa (noin 17 kilometriä) lumihangessa ja pureksi 3 drakman (noin 11 gramman) verran kokanlehtiä eikä tuntenut väsymystä, nälkää eikä janoa. Hän myös tutki kokanlehtien pitkäaikaista vaikutusta itseensä pureksimalla niitä päivittäin. Collan mainitsi myös, että Turun lääninsairaalan ylilääkäri Karl Robert Paqvalin (1842–1923) määräsi kokaiinia elohopeaperäiseen suutulehdukseen (stomatitis mercurialis), joka johtui kuppataudin hoitoon käytetystä elohopeasta. Kokaiinia käytettiin myös tupakoinnista vieroittamiseen.
Vuonna 1886 suomalaisissa lehdissä alettiin jo suhtautua varauksellisemmin kokaiinin vaikutuksiin ja sitä alettiin pitää vahingollisena nautintoaineena. Vuoden 1888 asetuksen nojalla kokaiinia sallittiin myytävän ainoastaan apteekeissa. Itsenäistymisen jälkeen kokaiinin väärinkäyttö lisääntyi Suomessa.
Kalleutensa vuoksi kokaiini oli aluksi vain seurapiirien ja taiteilijoiden muotihuume, ja siitä tuli "modernin ja ilotteluhaluisen 1920-luvun" tunnusmerkki. Kokaiinin aiheuttamat ongelmat jäivät kuitenkin lähes kokonaan kieltolain (1919–1932) aiheuttamien ongelmien varjoon. Kokaiinia salakuljetettiin maahan huomattavassa määrin, ja lääkärit, sairaanhoitajat ja apteekkihenkilökunta saivat sitä vaivattomasti käyttöönsä.
Suomalaisessa kirjallisuudessa kokaiini esiintyy mm. Mika Waltarin romaanissa Suuri illusioni (1928).
Historia > Kriminalisointi

1900-luvun alussa kokaiinikäytön haittavaikutukset tulivat yhä ilmeisemmäksi, käyttäjille alkoi muodostua vakavia riippuvuusongelmia ja tästä seurasi muita vaikutuksia. Kokaiinin käyttö ja sen ongelmat yhdistettiin muihin sen ajan sosiaalisiin ongelmiin. Kokaiiniriippuvaisiksi miellettiin ns. alamaailmassa liikkuvia (uhkapelurit, prostituoidut, parittajat, koronkiskurit) ja ongelma saatettiin liittää myös työväenluokkaan. Yhdysvalloissa ongelma koski myös eri väristen välejä, vuonna 1914 pennsylvanialaisen lääkärin mukaan suurin osa valkoisiin naisiin kohdistuvista hyökkäyksistä tuli mustien kokaiininkäyttäjien taholta. Kokaiini kriminalisoitiin Suomessa vuonna 1936, Yhdysvalloissa jo vuonna 1922.
Historia > Nykyään

Kokaiinista on tullut länsimaissa erittäin suosittu päihde satunnais- ja viihdekäyttäjien keskuudessa. 1980-luvulla päihdemarkkinoille tuotiin crack, joka aiheutti nopeasti valtavan ongelmakäyttäjien joukon erityisesti köyhemmillä asuinalueilla. Euroopassa kokaiinia käytetään runsaasti väkirikkaissa maissa kuten Isossa-Britanniassa. Suomessa kokaiinin laiton käyttö on ollut aikaisemmin vähäistä aineen hankalan saatavuuden ja kalliin hinnan vuoksi, mutta sen käyttö on poliisin mukaan 2000-luvulla yleistynyt hinnan halpenemisen myötä. Suomalaisessa kyselytutkimuksessa 0,2 prosenttia ilmoitti vuonna 1992 käyttäneensä elämänsä aikana kokaiinia, ja vuonna 2014 osuus oli noussut 1,7 prosenttiin. Vuonna 2009 kaikista kuolinsyytutkimuksista, joissa ruumiista löytyi huumeita (254 kpl), vain neljässä tapauksessa veressä oli jonkin verran kokaiinia (Tanhua ym. 2011)
Tyypillinen jauhemaisen kokaiinin käyttäjä on 20–30-vuotias keskitasoa paremmin toimeentuleva nuori,lähde? joka viihtyy yökerhoissa.lähde? Tyypillinen crackin käyttäjä on 30-vuotias tai vanhempi vähätuloinen lähiössä asuva.lähde? Kokaiini on kuitenkin länsimaissa niin suosittu päihde, että se koskettaa kaikkia sosiaalisia ryhmiä iästä, tulotasosta, ihonväristä tms. riippumatta. Yhdysvalloissa vain kannabis on kokaiinia suositumpi laiton päihde. Kokaiinin kaupan bruttokatteen vuonna 2009 on arvioitu olleen 84 miljardia dollaria, kun taas kokaiinin viljelijät ansaitsivat miljardi dollaria.
Elokuussa 2009 Massachusettsin Dartmouthissa julkaistiin tutkimus, jonka mukaan 90 prosenttia Yhdysvaltain dollareista sisältää jäänteitä kokaiinista. Sitä päätyy seteleihin huumekaupan kautta ja seteleitä käytetään myös apuvälineenä kokaiinin käytössä. Tutkimus toteutettiin viidessä eri osavaltiossa. Muun muassa Miamissa, Los Angelesissa ja Kaliforniassa lähes sata prosenttia seteleistä sisälsi pieniä kokaiinipitoisuuksia. Kiinan Zhuzhoussa pitoisuuksia ei havaittu laisinkaan.
Kokaiinin koostumuksia

Yleisin käytettävä kokaiini on jauhemainen suola eli kokaiinihydrokloridi. Muita kokaiinituotteita ovat mm. kokaiinisulfaatti, ”freebase” ja crack.
Kokaiinin koostumuksia > Kokaiinihydrokloridi

Kokaiinihydrokloridi on väriltään murretun liidun valkoista tai hieman vaaleanpunertavaa jauhetta. Useimmiten kokaiini jatketaan muilla aineilla kuten ruokasoodalla, maitojauheella, erilaisilla sokereilla (laktoosi, fruktoosi) ja joskus paikallispuudutusaineilla. Kokaiinisuola on vakaata ja erittäin hyvin liukenevaa ja siksi sitä usein sekoitetaan juomaan.
Kokaiinin koostumuksia > Kokaiinisulfaatti

Kokaiinisulfaattia saadaan murskaamalla kokapensaan lehtiä vedessä ja laimeassa rikkihappoliuoksessa. Tämä vaihe on yksi osa kokaiinisuolan valmistusprosessia, mutta sulfaatti on myös perinteinen kokaiinin muoto Etelä-Amerikassa.
Kokaiinin koostumuksia > Freebase

Freebase eli kokaiinin vapaaemäsmuoto viittaa kokaiinialkaloidin perusmuotoon. Kokaiinialkaloidi ei liukene juomaan eikä siitä saa jauhetta, jolloin ainoa tapa nauttia on polttaminen, tätä tukee myös alkaloidin alhainen höyrystymislämpötila. Kokaiinihydrokloridi taas ei sovellu poltettavaksi, koska sen höyrystymislämpötila on erittäin korkea ja höyrystymisen sijaan se usein palaa.
Alkaloidin polttaminen vaikuttaa käyttäjään erittäin nopeasti ja voimakkaasti. Jo viidessä sekunnissa aine on imeytynyt keuhkoista verenkiertoon ja alkanut vaikuttaa käyttäjän aivoissa. Saavutettu tila on voimakkaampi kuin nuuskaamalla sama määrä kokaiinisuolaa, mutta vaikutus ei kestä yhtä pitkään (vain noin 5–10 minuuttia). Tämän takia freebasen polttaminen on erityisen vaarallista ja voi aiheuttaa vakavan riippuvuuden hyvinkin nopeasti. Samantapaisen vaikutuksen voi kokea käyttämällä kokaiinisuolaa suonensisäisesti.
Kokaiinin koostumuksia > Crack

Crack on freebasen kaltainen kiinteä, kemiallisesti emäksiseksi muutettu kokaiinin muoto, joka yleistyi räjähdysmäisesti 1980-luvulla. Crackin valmistaminen on turvallisempaa kuin räjähdysherkän freebasen ja se on myös halvempi ja yksinkertaisempi prosessi. Kokaiini myös muutetaan crackiksi, koska se höyrystyy matalammassa lämpötilassa kuin puhdas kokaiini, mikä mahdollistaa sen polttamisen. Valmis crack-pala sisältää myös vettä ja kun sitä nautitaan kuumentamalla palaa piipussa, se tuottaa räsähtelevän äänen josta myös aineen nimi juontuu.
Crackia myydään kovina, kellertävinä tai vaaleanruskeina pieninä rakeina, joiden hinta on usein verrattain alhainen. Yhdysvalloissa crack-paloja on nimetty koon mukaan esimerkiksi nickel (viiden dollarin arvoinen pala) ja dime (10 dollarin arvoinen pala). Crackin lempinimiä ovat mm. paholaisen huume (devil's drug) ja kivi (rock).