stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ukraina talviparalympialaisissa 2010
Mitalit

| Mitali | Mitalisti | Laji | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 Kultaa | Olena Jurkovska | Ampumahiihto | Naisten 2,4 km takaa-ajo, kelkkahiihto |
| 1 Kultaa | Oleksandra Kononova | Ampumahiihto | Naisten 12,5 km |
| 1 Kultaa | Vitali Lukjanenko | Ampumahiihto | Miesten 3 km takaa-ajo, näkövammaiset |
| 1 Kultaa | Oleksandra Kononova | Maastohiihto | Naisten 1 km sprinttihiihto |
| 1 Kultaa | Oleksandra Kononova | Maastohiihto | Naisten 5 km |
| 2 Hopeaa | Olena Jurkovska | Ampumahiihto | Naisten kelkkahiihto 10 km |
| 2 Hopeaa | Juri Kostjuk | Ampumahiihto | Miesten 2,4 km takaa-ajo |
| 2 Hopeaa | Hryhori Vovtšynskyi | Ampumahiihto | Miesten 12,5 km |
| 2 Hopeaa | Julija Batenkova | Maastohiihto | Naisten 5 km |
| 2 Hopeaa | Julija Batenkova | Maastohiihto | Naisten 15 km |
| 2 Hopeaa | Olena Jurkovska | Maastohiihto | Naisten 1 km sprintti, kelkkahiihto |
| 2 Hopeaa | Olena Jurkovska Oleksandra Kononova Julija Batenkova | Maastohiihto | Naisten 3 × 2,5 km, avoin luokka |
| 2 Hopeaa | Vitali Lukjanenko Juri Kostjuk Hryhori Vovtšynskyi | Maastohiihto | Miesten 1 × 4/2 × 5 km, avoin luokka |
| 3 Pronssia | Ljudmyla Pavlenko | Ampumahiihto | Naisten kelkkahiihto 2,4 km takaa-ajo |
| 3 Pronssia | Julija Batenkova | Ampumahiihto | Naisten 12,5 km |
| 3 Pronssia | Hryhori Vovtšynskyi | Ampumahiihto | Miesten 3 km takaa-ajo |
| 3 Pronssia | Vitali Lukjanenko | Ampumahiihto | Miesten kelkkahiihto 12,5 km, näkövammaiset |
| 3 Pronssia | Olena Jurkovska | Maastohiihto | Naisten 10 km, kelkkahiihto |
| 3 Pronssia | Hryhori Vovtšynskyi | Maastohiihto | Miesten 10 km |
Untamo Utrio

Untamo Utrio puhumassa vuonna 1956.
Urho Uljas Untamo Utrio (vuoteen 1927 Ulvén; 22. huhtikuuta 1905 Tyrvää – 9. huhtikuuta 1980 Enontekiö) oli suomalainen kustannusjohtaja, toimittaja, kirjailija ja pakinoitsija.
Utrio tuli Suomen Sosialidemokraatin palvelukseen 19-vuotiaana toimittajaharjoittelijaksi. Hän oli myöhemmin lehden uutistoimittajana ja siirtyi sitten kymmeneksi vuodeksi Kuluttajain Lehden toimittajaksi. Sotavuosina Utrio toimi kansanhuoltoministeriön propagandapäällikkönä ja myöhemmin kustannusliike Tammen toimitusjohtajana 1945–1968. Kustantamo julkaisi Utrion kaudella 1950-luvulla paljon muistelmakirjallisuutta muun muassa Väinö Tannerin, Arvo Tuomisen ja Yrjö Leinon muistelmat. Utrio kuoli sairaskohtaukseen lomamatkallaan Enontekiöllä.
Utrio oli naimisissa toimittaja ja kääntäjä Meri Utrion kanssa. Heidän tyttärensä on kirjailija Kaari Utrio.
Teoksia

Myrkytetty virta: Novelleja. Kansanvalta, Helsinki 1928.
Onnen kahden puolen: Kertomuksia, tekijät Untamo Utrio ja K. J. Jäsys. Kansanvalta, Helsinki 1928.
Nurmijärven osuuskauppa r.l. 25-vuotistoimintakertomus 1904–1929. Nurmijärven osuuskauppa, Helsinki 1929.
Saituri saa satikutia: Yksinäytöksinen hupailu. KK:n juhlaohjelmakirjasia n:o 14. KK, Helsinki 1934.
Elämän karusellista: Osuustoiminnallisia pakinoita. KK:n juhlaohjelmakirjasia n:o 15. KK, Helsinki 1935.
Heiniemen laki. Tekijä, Helsinki 1935.
Neiti Hiiperi hermostuu: Osuustoiminnallisia pakinoita. KK:n juhlaohjelmakirjasia n:o 23. Kulutusosuuskuntien Keskusliitto, Helsinki 1940.
Väinö Tanner 60 vuotta 12.3.1941. Toimittanut Untamo Utrio. Kulutusosuuskuntien Keskusliitto, Helsinki 1941.
Pois pula ja puutteet: Keinot ja korvikkeet käyttöön. Toimittanut Untamo Utrio, kuvittanut Erkki Koponen. Lehtiyhtymä, Helsinki 1943. (Julkaistu uudelleen Meri Utrion toimittamana nimellä Pois pula, pois puute: Kun kansa selviytyi. Tammi 1994.)
Viisi vuotta kansanhuoltoa. Kirjoittaneet Jaakko Enäjärvi ym. Toimittanut Untamo Utrio. Helsinki 1945.
Pientä pakinaa kirjojen myynnistä osuusliikkeissä. Tammi 1946.
Radiokuuntelijan kirja: Uutta mikrofonin maailmasta koti- ja ulkomailta. Toimittaneet Jussi Koskiluoma, Untamo Utrio ja Ragnar Ölander. Yleisradio, Tammi 1947.
Kirjanmyynti osuusliikkeissä: Neuvoja osuustoiminnallisten kirjamyymälöiden toimihenkilöille. Tammi 1948.
Miehen muotokuva: Väinö Tannerin elämäkerta. Tammi 1956.
Kauppatavarana sivistys: Pohdintaa ja mielipiteitä kirjojen myymisestä. Tammi 1968.
Tammen neljännesvuosisata: Toiminta ja tuotanto 1943–1967. Kirjoittajat Untamo Utrio, Jarl Hellemann ja Kerttu Manninen. Tammi 1968.
Turranlammi

| Turranlammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Lahti (Nastola)
Koordinaatit:  60°56′56″N, 25°58′52″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Arrajoen valuma-alue (14.16)
Laskuoja:  oja Turransuolle 
Taajamat:  Nastola
Järvinumero:  14.163.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  100,6 m  
Pituus:  400 m  
Leveys:  210 m  
Rantaviiva:  1,032 km  
Pinta-ala:  6,421 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiTurranlammi 
Turranlammi  on Päijät-Hämeessä Lahdessa Turranmetsän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 6,4 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Arrajoen valuma-alueella (14.16), jonka Iso-Kukkasen–Kärkjärven alueeseen (14.163) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 100,6 metriä mpy.
Sikalansaari

Sikalansaari
| --- | --- |
Sijainti:  62°8.576′N, 027°26.222′E, Pieksämäki Suomi
| --- | --- |
Asukasluku:  asumaton
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Sikalansaari on saari Pieksämäen kunnassa Virtasalmen taajaman yhteydessä. Saari on asumaton.
Valentin Rathgeber

Johann Valentin Rathgeber (3. huhtikuuta 1682 Oberelsbach – 2. kesäkuuta 1750 Banzin luostari) oli saksalainen säveltäjä.
Rathgeber opiskeli teologiaa Würzburgin yliopistossa vuonna 1701 ja pääsi Juliusspitalin opettajaksi sekä urkuriksi vuonna 1704. Vuonna 1707 hän työskenteli kuoromestarina benediktiinien apottiluostarissa, jossa vietti suurimman osan loppuelämästään. Hän vietti myös jakson Etelä-Saksassa kompletoriopsalmien opiskelun merkeissä.
Rathgeber tunnettiin elinaikanaan parhaiten kirkkomusiikistaan, jonka hän sävelsi useimmiten SATB-kuorolle, jousille ja basso continuolle. Merkittävä on myös populaarityylisten laulujen kokoelma Ohrenvergnungendes und Gemuth-ergotzendes Tafel-Confect.
Aiheesta muualla

IMSLP: nuotteja
Sikalat

| Sikalat> Svinalängorna |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Susanna Alakoski
Kieli:  ruotsi
Kustantaja:  Bonnier
Julkaistu:  2006
Sivumäärä:  259
ISBN:  91-0-011033-7
Suomennos
Suomentaja:  Katriina Savolainen
Kustantaja:  Schildts
Julkaistu:  2007
Sivumäärä:  283
ISBN:  978-951-50-1701-7
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Sikalat (Svinalängorna) on Susanna Alakosken vuonna 2006 ilmestynyt romaani. Teos on saanut merkittävän ruotsalaisen August-kirjallisuuspalkinnon. Teos on humoristinen nykyajan luokkakuvaus, jossa kurjissa oloissa elävät lapset joutuvat kehittämään omat selviytymiskeinonsa. Suomenkielinen versio julkaistiin 2007 Schildtsin kustantamana ja Katriina Savolaisen suomentamana.
Kirjan pohjalta tehtiin elokuva Sovinto, jonka ohjasi Pernilla August. Elokuva sai ensi-iltansa syksyllä 2010, ja sen pääosaa näyttelee Noomi Rapace.
Turra Coo

Turra Coon muistoksi Turriffin keskustaan pystytetty patsas.
Turra Coo (dooriksi ”Turriffin lehmä”) oli valkoinen lypsylehmä, rodultaan ayrshiren ja shorthornin risteytys, joka eli lähellä Turriffin pikkukaupunkia Aberdeenshiressä, Skotlannissa 1900-luvun alussa. Se tuli tunnetuksi vuonna 1913, kun sen omistaja kieltäytyi maksamasta työntekijöidensä pakollisia vakuutusmaksuja ja viranomaiset takavarikoivat lehmän maksujen kattamiseksi.
Tausta

Valtiovarainministeri David Lloyd Georgen johdolla Yhdistyneen kuningaskunnan hallitus sääti vuonna 1911 lain, joka teki työnantajien työntekijöistään maksamista sairasvakuutusmaksuista pakollisia. Uudistus oli kiistanalainen ja herätti närää etenkin maanviljeilijöiden keskuudessa, sillä maatilojen työntekijät eivät voineet pitää vapaapäiviä sairauden vuoksi, ja tilalliset pitivät työntekijöistään jo muutenkin hyvää huolta, joten maksu oli monien mielestä tarpeeton.
Protestoidakseen uutta maksua monet työnantajat ympäri Britanniaa jättivät sen maksamatta. Heidän joukossaan oli Lendrumissa lähellä Turriffia asunut Robert Paterson. Hän kieltäytyi leimaamasta työntekijöidensä vakuutuskortteja, minkä seurauksena hänet tuomittiin 20 vakuutusmaksurikkomuksesta 15 punnan sakkoihin. Hän maksoi sakot, mutta kieltäytyi edelleen maksamasta rästiin jääneitä vakuutusmaksuja.
Vuoden 1913 tapahtumat

Vakuutusmaksujen kattamiseksi viranomaiset määräsivät Patersonin omaisuutta takavarikoitavaksi ja myytäväksi. He veivät Patersonilta lypsylehmän aikomuksenaan huutokaupata sen. Paikalliset tukivat kuitenkin Pattersonia, ja huutokauppias oli tuotava Turriffiin Aberdeenista.
Huutokauppa Turra Coon myymiseksi järjestettiin Turriffin keskusaukiolla 9. joulukuuta 1913. Se herätti suuren huomion. Paikalliset tilalliset antoivat työntekijöilleen puoli päivää vapaata, jotta nämä voisivat tulla seuraamaan huutokauppaa, ja paikalla olikin lähes sadan ihmisen väkijoukko. Pääkatua pitkin paikalle tuotu lehmä – jonka kylkiin oli maalattu paikallisille ilkkuvia iskulauseita – säikähti kuitenkin ilmeisesti kovaa ääntä, vauhkoontui ja pääsi pakoon. Tilanne eskaloitui mellakaksi, ja väkijoukko alkoi heitellä valvomassa olleita poliiseja mädillä hedelmillä, maalla, noella ja kananmunilla. Paikalla olleista kahdeksan sai syytteet häiriökäyttäytymisestä, mutta syytteistä luovuttiin oikeudessa.
Turra Coo pakeni kotitilalleen, josta se muutaman päivän kuluttua löydettiin ja kuljetettiin junalla Aberdeeniin. Se huutokaupattiin 16. joulukuuta Denburnin markkinoilla seitsemän punnan hintaan Alex Craigille. Häneltä lehmän osti 14 punnalla herra Davidson, joka puolestaan kuljetti lehmän takaisin Turriffiin. Sen saapumista kerääntyi katsomaan suuri joukko kaupunkilaisia ja maatyöläisiä, ja kaupungin puhallinorkesteri soitti kappaleen ”See the Conquering Hero Comes”. Lehmän kylkeen oli tällä kertaa maalattu teksti Free!! Divn't ye wish that ye were me (”Vapaa!! Ettekö toivokin olevanne minä”).
Juhlallisuuksien jälkeen Turra Coo palautettiin Patersonin tilalle. Se kuoli naudan tuberkuloosiin vuonna 1920.
Merkitys ja muistaminen

Turra Coosta on tullut Turriffissa maalaisyhteisön voiman symboli. Sen muistoksi Turriffin keskustassa paljastettiin vuonna 2010 David Blythin, Charles Engebretsonin ja Virginia Hutchinsonin tekemä pronssinen lehmäpatsas. Tilaisuudessa oli paikalla tuhat ihmistä, heidän joukossaan Skotlannin pääministeri Alex Salmond. Bill Hepburn sävelsi paljastustilaisuutta varten Turra Coolle oman sävelmän. Veistoksesta on tullut Turriffin keskuspiste, ja sen sijaintipaikka tunnetaan nimellä ”Coo Corner”. Veistoksen lisäksi Turra Coolla on muistolaatta Lendrumissa.
Huutokaupan satavuotispäivää juhlistettiin Turriffissa vuonna 2013. Juhlallisuuksiin kuului muun muassa torvisoittokunnan esitys ja koululaisten järjestämä vuoden 1913 tapahtumien uudelleennäytteleminen.
Valentin Sjöberg

Valentin Sjöberg (1895 – 1. huhtikuuta 1939 Tukholma) oli ruotsalainen toimittaja ja ulkopoliittisten katsausten tekijä. Sjöberg oli Tukholmassa ilmestyneen Aftonbladetin toimitussihteerinä ja kirjoitti lehteen käyttäen nimimerkkiä Sir V. Hän palveli aiemmin Ruotsin laivastossa.
Sjöberg valmistui alun perin laivastointendentiksi ja toimi tässä tehtävässä 1919–1921. Hän siirtyi sitten lehtialalle ja oli 1923–1924 Sundsvalls-Posten-lehden toimittajana sekä 1925–1926 Medelplads Dagblad-lehden yötoimittajana. Hän oli sitten työssä Heijnesin tietotoimistossa, kunnes hän tuli huhtikuussa 1927 Aftonbladetin palvelukseen toimittajaksi. Sjöberg tuli erityisesti tunnetuksi nimimerkillä Sir V. kirjoittamistaan ulkopoliittisista katsauksista.
Valentin Sjöbergin kuoleman jälkeen vuonna 1942 ilmestynyt kirja Skuggan över Norden käsitteli Neuvostoliiton hyökkäyssuunnitelmia Suomeen ja Pohjois-Skandinaviaan sekä Neuvostoliiton näissä maissa 1930-luvulla harjoittamaa vakoilutoimintaa. Samaan aihepiiriin liittyivät samana vuonna ruotsin kielellä ilmestyneet Örnulf Tigerstedtin kirja Statspolisen slår till... (suomeksi nimellä Vastavakoilu iskee, Otava 1943) ja Mika Waltarin kirja I sovjetspionagets skugga (suomeksi nimellä Neuvostovakoilun varjossa, Otava 1942). Sjöbergin kirjaa ei suomennettu.
Teoksia

Skuggan över Norden.  Fahlcrantz & Gumaelius, Stockholm - Söderström & C:o, Helsingfors 1942, ilmestyi saksan kielellä nimellä Der Angriff auf die Flanke der Welt.  Nibelungen, Berlin 1942, kirjaan olivat esipuheen kirjoittaneet J. F. C. Fuller ja Henri de Champs
Shenandoahin laakson sotaretki 1862

Shenandoahin laakson sotaretki oli Konfederaation kenraali Stonewall Jacksonin suorittama sotilasoperaatio, joka alkoi keväällä 1862 ja päättyi saman vuoden kesänä. Sotaretken aikana Jackson kävi useita taisteluja Unionin eri komentajia vastaan.
Sotaretki oli Konfederaation kannalta valtava menestys. Jackson löi kolmen Unionin komentajan armeijat viidessä peräkkäisessä taistelussa. Lisäksi Jackson sai sidottua Unionin joukkoja taisteluihin niin, etteivät nämä voineet osallistua Unionin yrityksiin valloittaa Konfederaation pääkaupunki Richmond.
Taustaa

Shenandoahin laaksolla oli Yhdysvaltain sisällissodassa strategisesti erittäin merkittävä. Laakso kulkee koillisesta lounaaseen, minkä vuoksi se toimi tärkeänä kulkuväylänä taisteluun osallistuneille joukoille, ja sen kautta oli mahdollista muun muassa hyökätä kummankin valtion pääkaupunkeihin. Lisäksi laakso on hyvin hedelmällinen, minkä vuoksi se oli tärkeä alue Konfederaation ruokahuollolle. Esimerkiksi vuonna 1860 noin 19 % kaikesta Virginiassa kasvatetusta viljasta oli peräisin Shenandoahin laaksossa.
Maaliskuussa 1862 Unionin kenraali Nathaniel Banks oli valloittanut laaksossa sijaitsevan Winchesterin kaupungin noin 35 000 miehen vahvuisella armeijallaan. Unionin presidentti Abraham Lincoln oli kuitenkin huolissaan pääkaupunki Washingtonin puolustuksesta, minkä vuoksi hän määräsi valtaosan Banksin joukoista vahvistamaan pääkaupungin puolustusta.
Ennen Shenandoahin laakson sotaretken alkamista Unionin joukot olivat etenemässä kohti Konfederaation pääkaupunkia Richmondia, joka oli hyvin tärkeä sekä poliittisen asemansa että siellä sijainneiden sotilassairaaloiden ja vahvan teollisuuden vuoksi.
Sotaretki > Sotaretken alku ja Kernstown

Konfederaation kenraali Thomas Jackson päätti keväällä 1862 hyökätä Shenandoahin laaksossa olleita Unionin joukkoja vastaan. Päätöksen taustalla olivat Konfederaation kenraali Joseph E. Johnston ja kenraalimajuri Robert E. Lee, jotka halusivat ohjata Unionin joukkoja Shenandoahin laaksoon sen sijaan, että nämä osallistuisivat Unionin kenraalimajuri George B. McClellanin hyökkäykseen kohti Richmondia. Lisäksi hyökkäyksellä yritettiin luoda painetta Fredericksburgiin sijoitettuja 40 000 Unionin sotilasta vastaan, joiden oli määrä liittyä mukaan Richmondin valloitukseen.
Jackson marssitti noin 3 500 miestä Mount Jacksonista kohti pohjoista. 22. maaliskuuta Jacksonin armeijaan kuulunut, eversti Turner Ashbyn komentama ratsuväkiyksikkö kohtasi Winchesterin lähellä Unionin kenraali James Shieldsin divisioonan. Ashby uskoi kohtaamisensa ja paikallisilta siviileiltä saamansa tiedon perusteella, että Shields olisi parhaillaan vetäytymässä laaksossa ja että tällä olisi laaksossa jäljellä vain pieni määrä joukkoja. Tämän tiedon pohjalta Jackson päätti hyökätä Shieldsin joukkoja vastaan 23. maaliskuuta.
Ashbyn tiedot osoittautuivat kuitenkin vääriksi, sillä Unionilla olikin paikalla enemmän joukkoja kuin Ashby oli olettanut. Taistelu päättyi Jacksonin taktiseen häviöön, mikä jäi hänen sotaretkensä ainoaksi tappioksi. Jacksonin aggressiivisuus johti kuitenkin siihen, että Unioni yliarvioi Jacksonin armeijan miesvahvuuden. Tämän seurauksena Lincoln määräsi tuhansia Unionin sotilaita palaamaan takaisin laaksoon, minkä vuoksi taistelua onkin pidetty Konfederaation strategisena voittona. Tämä häiritsi Unionin yrityksiä valloittaa Richmond.
Sotaretki > McDowell

Kernstownin taistelun jälkeen Jackson vetäytyi Swift Run Gapiin, jossa hän sai 30. huhtikuuta täydennyksenä kenraalimajuri Richard Ewellin divisioonan. Jackson jätti Ewellin puolustamaan laaksoa ja marssitti 3. toukokuuta omat joukkonsa laakson itäpuolelle, josta hän kuljetti joukkonsa seuraavana päivänä huomaamattomasti rautateitä pitkin takaisin laaksoon Stauntoniin. Sieltä Jackson hyökkäsi yllättäen Unionin kenraalimajuri Robert Milroyn joukkoja vastaan 8. toukokuuta. Jackson voitti taistelun yllätyksen turvin ja pakotti Milroyn vetäytymään länteen.
Sotaretki > Front Royal

Milroyn lyömisen jälkeen Jackson suuntasi 17 000 mieheen kasvaneen armeijansa Nathaniel Banksin joukkoja vastaan. Banksin joukkojen pääosa oli tuolloin Strasburgissa. Jackson onnistui laakson muotoja hyödyntäen kiertämään Banksin selustassa sijainneeseen Front Royalin etuvartioasemaan, jota vastaan Jackson hyökkäsi yllättäen 23. toukokuuta. Etuvartioasemaa komentanut eversti John Kenly ei yrityksistään huolimatta kyennyt vastaamaan Jacksonin hyökkäykseen, vaan antautui lopulta yhdessä lähes 900 miehen kanssa Jacksonille. Voiton myötä Jackson uhkasi nyt Banksin huoltoyhteyksiä.
Sotaretki > Middletown

Banks päätti vetäytyä välittömästi kohti Winchesteriä, jossa hän toivoi voivansa puolustautua paremmin Jacksonia vastaan. Jackson kuitenkin hyökkäsi 24. toukokuuta Middletownissa vetäytyviä Unionin joukkoja vastaan, jotka hajaantuivat niin, että vetäytyvien joukkojen etuosat jatkoivat matkaansa kohti Winchesteriä ja takaosat taas vetäytyivät laaksosta länteen. Jackson olisi halunnut ajaa Winchesteriin vetäytyneitä joukkoja takaa, mutta hänen omat joukkonsa ryhtyivät ryöstelemään Unionin hylkäämiä vaunuja, eikä Jackson pystynyt lähtemään heti takaa-ajoon. Tämän vuoksi Banks ja hänen jäljellä olleet joukkonsa pystyivät saapumaan turvallisesti Winchesteriin seuraavana yönä.
Sotaretki > Winchester

Jackson hyökkäsi Winchesteriä vastaan heti seuraavana aamuna, 25. toukokuuta. Jackson onnistui jälleen lyömään Unionin joukot ja Banks jatkoi vetäytymistään Harper’s Ferryyn.
Winchesterin taistelun jälkeen Jackson oli pakottanut kaikki Unionin joukot ulos Shenandoahin laaksosta. Jackson oli reilussa kahdessa viikossa löynyt miesalivoimastaan huolimatta kaksi Unionin armeijaa, ja samalla hän oli onnistunut välillisesti häiritsemään Unionin yrityksiä valloittaa Richmond.
Abraham Lincoln päätti vastata Jacksonin menestykseen määräämällä Unionin joukot etenemään laaksossa kolmesta eri suunnasta, jolloin nämä voisivat saada Jacksonin yhdessä ansaan. Jackson päätti vetäytyä laaksosta. Banksin, Fremontin ja Shieldsin komentamien joukkojen tarkoituksena oli valloittaa Strasburg ennen kuin Jackson ehtisi sinne ja katkaista näin Jacksonin pakoreitti. Jackson kuitenkin ehti kaupunkiin juuri ennen Unionin joukkoja 1. kesäkuuta ja onnistui täpärästi pakenemaan. Tämän jälkeen Jackson jatkoi vetäytymistään kohti laakson eteläosia.
Sotaretki > Cross Keys ja Port Republic

Lähestyessään Port Republicia Jackson päätti lopettaa vetäytymisen ja puolustautua takaa-ajajiaan vastaan. Jackson ryhmitti joukkonsa joenhaaraan, jossa sijaitsivat kaikki alueen sillat. Siltojen hallitsemisen ansiosta Jackson pystyi estämään takaa-ajajiaan yhdistämästä joukkojaan häntä vastaan. 8. kesäkuuta Jacksonin joukot taistelivat Cross Keysin joenhaarassa Fremontin joukkoja vastaan ja onnistuivat pitämään asemansa hämärän laskeutumiseen saakka, jolloin taistelu päättyi. Unionin joukot eivät näin saaneet yhdistettyä joukkojaan.
Cross Keysin taistelun jälkeisenä päivänä Jackson jätti Ewellin huolehtimaan paikan puolustamisesta ja hyökkäsi itse Shieldsin pienempää osastoa vastaan Port Republicissa. Jackson ei onnistunut siirtämään joukkojaan niin nopeasti Port Republiciin kuin oli kuvitellut, mutta onnistui silti lyömään Shieldsin joukot. Tämän jälkeen Fremont ja Shields perääntyivät.
Sotaretki > Sotaretken päättyminen

Fremontin ja Shieldsin perääntymisen jälkeen Jackson pystyi poistumaan Shenandoahin laaksosta vapaasti. Jacksonin joukot poistuivat laaksosta noin viikon viimeisen taistelun jälkeen ja liittyivät Konfederaation kenraalin Robert E. Leen tueksi piiritetyssä Richmondissa.
Merkitys

Shenandoahin laakson sotaretki sujui Konfederaation osalta erinomaisesti. Jackson menetti McDowellin taistelusta alkaen ainoastaan 2 000 miestään, mutta aiheutti samalla Unionille noin 5 000 miehen tappiot. Konfederaation joukot saivat myös kaapattua itselleen paljon tärkeitä tarvikkeita. Sotaretki teki Jacksonista myös juhlitun sankarin Etelävaltioissa.
Taisteluissa menestymisen lisäksi Jackson saavutti sotaretkensä tärkeimmän tavoitteen eli Unionin joukkojen pitämisen poissa Richmondista. Jackson sitoi toiminnallaan lähes 60 000 Unionin sotilasta Shenandoahin laaksoon. Richmond antautui lopulta Unionin joukoille vasta juuri ennen sodan päättymistä huhtikuussa 1865.
Shenandoahin laakson sotaretken onnistuminen johti myös etelävaltiolaisten yleisen mielialan nousuun. Unioni oli pääosin hallinnut sisällissodan tapahtumia vuoden 1862 ajan, joten Jacksonin voitokkaat taistelut Shenandoahin laaksossa tulivat Konfederaatiolle tärkeään aikaan.
Joukkojen liikkeet 23. maaliskuuta – 8. toukokuuta.
Joukkojen liikkeet 21. toukokuuta – 9. kesäkuuta.
Stefan Nilsson (jääkiekkoilija, 1968)

Stefan Nilsson (s. 19. helmikuuta 1968) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edusti Ruotsia alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa kaudella 1987–1988. Hän edusti kotimaansa pääsarjassa HV71:tä kausina 1986–1990. Alemmilla sarjatasoilla hän edusti Mjölby Södra IF:ää kaudella 1985–1986, Linköping HC:ta kausilla 1990–1993 ja Tranås AIF:ää kausilla 1993–1995. NHL-seura Calgary Flames varasi Nilssonin vuoden 1988 varaustilaisuuden seitsemännellä kierroksella 147. varausvuorolla mutta Nilsson ei koskaan pelannut NHL:ssä.
Ulla Eho-Saario

| Ulla Eho-Saario |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. heinäkuuta 1959 (ikä 65) Helsingin maalaiskunta
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  Kanttori, urkuri, kuoronjohtaja
Arvonimi: Director cantus
Puoliso:  Timo Saario
Muut tiedot
Koulutus: Sibelius-Akatemia
Ulla Eho-Saario (s. 4. heinäkuuta 1959 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen kanttori, urkuri ja kuoronjohtaja. Eho-Saario johtaa Tyttökuoro Piritoita, Vihdin Reserviläiskuoroa ja Vihdin Päiväkuoroa. Eho-Saario on johtanut lisäksi myös Karjalohjan lapsikuoroa, Karjalohjan kirkkokuoroa ja Vihdin Veteraanikuoroa. Ulla Eho-Saario on työskennellyt yli 30 vuotta Vihdin seurakunnassa kanttorina.
Elämäkerta

Laila Ulla-Maija Eho syntyi 4. heinäkuuta 1959 Helsingin maalaiskunnassa nelilapsiseen pienviljelijäperheeseen. Lapsena Eho kävi pianotunneilla ja aloitti musiikkiopistossa noin 9-vuotiaana. Musiikin ohella Eho haaveili kirjailijan urasta. Eho kävi oppikoulun ja lukion Tuusulan Hyrylässä. Sibelius-Akatemian kirkkomusiikkiosastolta Eho valmistui kanttoriksi vuonna 1987. Sibelius-Akatemiassa hän tapasi oppitoverinsa Timo Saarion, jonka kanssa Eho meni myöhemmin naimisiin muuttaen sukunimensä Eho-Saarioksi. Parilla on kaksi lasta ja perhe asuu Siuntiossa.
Lapsuudenkodin maatila Fallinpelto sijaitsi Helsingin maalaiskunnassa Korsossa rautatien varressa. Eho oli 7-vuotiaasta mukana maatilan töissä niin heinäpellolla, kuin navetassakin.
Vapaa-ajallaan Eho-Saario ohjaa vanhempi-vauva musiikkileikkikoulua Nummelassa.