stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Baby (Justin Bieberin kappale)

| ”Baby” Justin Bieber featuring Ludacris |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: My World 2.0
 Julkaistu: 18. tammikuuta 2010
 Formaatti: CD, digitaalinen lataus
 Tyylilaji: teini-pop, pop, R&B
 Kesto: 03.36
 Levy-yhtiö: Island, RBMG
Justin Bieberin muut singlet
| ”One Less Lonely Girl” 2009 | ”Baby” 2010 | ”Eenie Meenie” 2010 |
Ludacrisin muut julkaisut
| ”How Low” 2010 | ”Baby” 2010 | ”All I Do Is Win” 2010 |
Musiikkinäyte
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
”Baby” on kanadalaisen poplaulajan Justin Bieberin kappale, joka julkaistiin ensimmäisenä singlenä hänen esikoisalbumiltaan My World 2.0. Bieber on kirjoittanut kappaleen yhdessä Christopher "Tricky" Stewartin, The-Dreamin, Christina Milianin ja Ludacrisin kanssa. Se oli saatavilla digitaalisena latauksena 18. tammikuuta 2010 ja se sai radiosoittoa heti julkaisunsa jälkeen. Kappale on tyylilajiltaan R&B, johon on sekoitettu dancepopin ja hip hopin elementtejä, mutta se on saanut vaikutteita myös doo-wopista.
Kappale on saanut myönteisiä arvioita kriitikoilta, jotka ovat kehuneet muun muassa sen sanoitusta. Siitä on tullut Bieberin suurin hitti tähän mennessä, ja se saavutti ensimmäisen sijan Ranskassa sekä sijoittui kymmenen parhaan joukkoon Britanniassa, Kanadassa, Yhdysvalloissa, Australiassa, Norjassa, Japanissa, Irlannissa, Unkarissa, Belgiassa, Slovakiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Kappaleen musiikkivideon tapahtumat sijoittuvat keilahalliin ja video sisältää useita cameoita: videolla esiintyvät muun muassa Drake ja Lil Twist. Heinäkuusta 2010 lähtien se oli videopalvelu YouTuben suosituin video, kunnes Psyn Gangnam Style ohitti sen marraskuussa 2012. ”Baby”-videolla on yli miljardi katselukertaa.
Taustaa

Kappale syntyi Bieberin sekä Tricky Stewartin ja The-Dreamin yhteistyönä, joiden kanssa Bieber oli työstänyt myös ensimmäistä singleään ”One Time”. Lisäksi kappaletta työstivät The-Dreamin tuolloinen vaimo, laulaja Christina Milian sekä Ludacris.
Listasijoitukset

| Lista (2010) | Paras sijoitus |
| --- | --- |
Alankomaat (Dutch Top 40): 23
Australia (ARIA Charts): 3
Belgia (Ultratop 50 Flanders): 12
Belgia (Ultratop 40 Wallonia): 13
Brasilia (Crowley Broadcast Analysis): 4
Espanja (PROMUSICAE): 43
Eurooppa (European Hot 100): 2
Irlanti (IRMA): 7
Iso-Britannia (UK R&B Chart): 2
Iso-Britannia (Britannian singlelista): 3
Itävalta (Ö3 Austria Top 75): 27
Japani (Japan Hot 100): 2
Kanada (Canadian Hot 100): 3
Norja (VG-lista): 3
Ranska (SNEP): 1
Ruotsi (Sverigetopplistan): 25
Saksa (Media Control AG): 22
Skotlanti (Official Charts Company): 1
Slovakia (IFPI): 10
Sveitsi (Schweizer Hitparade): 25
Tanska (Tracklisten): 13
Tšekki (IFPI): 20
Unkari (Mahasz): 9
Uusi-Seelanti (RIANZ): 4
US Billboard Hot 100: 5
US Hot R&B/Hip-Hop Songs (Billboard): 96
US Pop Songs (Billboard): 16
Aiheesta muualla

Musiikkivideo
Black Star

Black Star tai Blackstar (suom. musta tähti) tarkoittaa ainakin seuraavia asiota:
Black Star, Avril Lavignen hajuvesi
Black Star, yhdysvaltalainen rap-duo
Black Star, Black Starin albumi
Blackstar, brittiläinen metalliyhtye
Blackstar, yhdysvaltalainen animaatiosarja
Blackstar, David Bowien albumi
"Blackstar", David Bowien kappale.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Black Star”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Bert Schneider

Berton "Bert" Jerome Schneider (5. toukokuuta 1933 New York, New York, Yhdysvallat – 12. joulukuuta 2011 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen elokuvatuottaja.
Elämäkerta

Schneider on peräisin yläluokkaisesta juutalaisperheestä. Hän opiskeli Cornellin yliopistossa mutta sai potkut 1953 huonojen elämäntapojen vuoksi. Hän avioitui 1954 Judy Feinsteinin kanssa. Perhe oli mukana elokuva-alalla itärannikolla, mutta Schneider muutti 1965 Hollywoodiin ystävänsä Bob Rafelsonin kehotuksesta.
Kohtaamisesta Kalifornian hippikultturin kanssa seurasi, että Schneiderin elämä keskittyi seksiin ja huumeisiin mutta samalla hän osoitti merkittävää luovuutta. Rafelsonin kanssa hän tuotti The Monkeesia käsitelleen televisiosarjan, josta hän sai 1967 Emmyn, mutta kyllästyi sarjaan muutamassa vuodessa.
Schneider rahoitti tuotantoyhtiönsä Raybertin (myöhemmin BBS) kautta Peter Fondan ja Dennis Hopperin elokuvaa Easy Rider, kun he olivat joutuneet kahnauksiin APIn kanssa. Schneider edisti Easy Riderin syntyä, ja hänen merkittävin tehtävänsä oli arvaamattoman Hopperin pitäminen ohjissa. Schneider myös järjesti Jack Nicholsonille roolin elokuvassa vain siksi, että tämä toimisi välittäjänä Fondan ja Hopperin välillä. Schneider taivutteli Columbia Picturesin elokuvan jakelijaksi. Kun Easy Riderista tuli yllättäen menestyselokuva, se oli myös Schneiderille läpimurto nykyaikaisena riippumattomana tuottajana. Hopperin silloinen vaimo on kommentoinut Schneirin osuutta: "Bert oli sankari joka pelasti elokuvan. Ilman häntä koko Easy Rideria ei olisi syntynyt".
Columbia taustavoimana hänen tuotantoyhtiönsä avasi toimiston osoittessa 933 North LaBrea, joka oli jossakin vaiheessa Hollywoodin muodikkain paikka. 8. helmikuuta 1971 (samana yönä, jolloin Kaliforniassa sattui maanjäristys, jossa kuoli 68 ihmistä) särkyi Schneiderin ja hänen vaimonsa Judyn avioliitto. Schneider muutti suureen bungalowiin, ja hänellä oli sen jälkeen pitkäaikainen suhde näyttelijä Candice Bergenin kanssa. Kotonaan hän järjesti maineikkaita suurellisia juhlia. Noihin aikoihin Schneider seurusteli radikaalien kuten Huey Newtonin kanssa. Vuonna 1972 hän alkoi kyllästyä BBS:ään, ja yritys ajatui taloudelliseen alamäkeen.
Poliittisten harrastustensa vuoksi hän tuotti Vietnamin sodasta dokumenttielokuvan Hearts and Minds, jonka ensi-ilta oli 1974. Schneidersin ja Bergenin suhde päättyi maaliskuussa 1975. 8. huhtikuuta 1975 Schneider vastaanotti parhaan dokumenttielokuvan Oscarin Hearts and Mindsista. Hän järkytti (ja ilahdutti) yleisöä lukemalla palkintojenjakotilaisuudessa Etelä-Vietnamin väliaikaishallituksen tervehdyksen ”Yhdysvaltain kansalle”.
Schneiderin ura polki kuitenkin paikallaan vuoden 1975 jälkeen, joskin hän tuotti vuonna 1978 Terrence Malickin ohjaaman elokuvan Onnellisten aika, jossa näytteli muun muassa Richard Gere. Henkilökohtaiset ongelmat ja poliittisten tuulien suunnanmuutokset 1980-luvulla aiheuttivat sen, että Schneider irtautui elokuva-alalta. Hän asui vuosia Jack Nicholsonin naapurina.
Aiheesta muualla

Bert Schneider Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Katajamittari

| Katajamittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Kenttämittarit Larentiinae
Suku::  Thera
Laji::  juniperata
Kaksiosainen nimi
 Thera juniperata  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Katajamittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Katajamittari (Thera juniperata) on kenttämittareihin kuuluva syksyn yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Pienehkö, pohjaväriltään vaaleanharmaa tai ruskeanharmaa mittariperhonen. Etusiivissä tyvipoikkiviiru sekä sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat mustahkot. Etusiiven tyviosa tyvipoikkiviiruun saakka on tummemman harmaa tai tumman ruskeanharmaa. Sisempi ja ulompi poikkiviiru ovat voimakkaasti mutkittelevat ja niiden väliin jäävä alue on myös tyviosan värinen. Joskus poikkiviirujen mutkittelu on niin suurta, että tummempi alue jakaantuu siiven takaosaa kohti irrallisiksi laikuiksi. Siiven kärjestä lähtee tumma juomu, joka ulottuu ulompaan poikkiviiruun saakka ja aivan siiven ulkosyrjässä on katkeileva, tumma viiru. Takasiivet ovat harmaanvalkeat ja niissä saattaa näkyä himmeä kaarijuova. Siipiväli 23–27 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Holarktinen laji, jonka levinneisyys ulottuu Euroopasta Aasian pohjoisosien poikki Etelä-Kanadaan ja Yhdysvaltojen pohjoisosiin. Suomessa katajamittaria tavataan pitkälle Lappiin saakka. Lento alkaa syyskuun alkupuoliskolla ja jatkuu lokakuun loppuun, joskus marraskuulle saakka, huipun sijoittuessa syyskuun loppupuoliskolle.
Elinympäristö ja elintavat

Katajamittaria tavataan katajia kasvavissa metsissä, rinteillä ja mäillä. Se on elinpaikallaan yleensä runsaslukuinen. Perhoset tulevat valolle, joskus myös syötille. Häirittyinä ne lähtevät herkästi lentoon päivälläkin.
Toukat elävät katajissa ja koteloituvat lopulta neulasten väleihin. Muna on talvehtiva elämänvaihe.
Ravintokasvi

Toukka elää katajilla (Juniperus).
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Vlindernet (hollanniksi)
Black Smoke

| Black Smoke |
| --- | --- |
 Ann Sophie esittämässä kappalettaan Eurovision laulukilpailun harjoituksissa.
Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Ann Sophie
Säveltäjä(t):  Michael Harwood, Ella McMahon, Tonino Speciale
Sanoittaja(t):  Michael Harwood, Ella McMahon, Tonino Speciale
Euroviisutiedot
Vuosi:  2015
Maa:  Saksa
Kieli:  englanti
Sijoitus:  27.
Pisteet:  0
Sanat:  sanoitus
Black Smoke on Ann Sophien esittämä kappale, joka edusti Saksaa vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa Itävallan Wienissä.
Kappale sijoittui alun perin Saksan karsinnoissa toiseksi, mutta karsintojen voittaja Andreas Kümmert luovutti edustuspaikan Ann Sophielle halutessaan pysytellä mieluummin pienillä lavoilla esiintymässä.
Koska Saksa kuuluu kilpailun suuriin rahoittajamaihin, kappale pääsi suoraan finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui jaetulle viimeiselle sijalle yhdessä Itävallan The Makemakesin kanssa saamatta yhtään pistettä.
Black Star (hajuvesi)

Black Star on laulaja Avril Lavignen luoma hajuvesi. Tuote tuli markkinoille vuonna 2009. Hajuvesi tuoksuu hibiscus-nimiselle kukalle, tummalle suklaalle ja mustalle luumulle
Bertrand Bonello

| Bertrand Bonello |
| --- | --- |
 Bertrand Bonello 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1968 (ikä 55–56) Nizza, Ranska
Ammatti:  elokuvaohjaaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Bertrand Bonello (s. 1968) on ranskalainen elokuvaohjaaja.
Bonello on tunnustetuimpia ranskalaisia elokuvaohjaajia. Sodankylän elokuvajuhlassakin vierailleen Bonellon teemoja ovat aika ja epookki, nuoruus, kapina, sukupolvien välinen kuilu ja vapauden kaipuu. Hän on riskejä ottava kokeilija niin muodon kuin elokuvailmaisunkin suhteen.
Filmografia

Sarah Winchester, opéra fantôme (lyhyt) 2016
Nocturama 2016
Saint Laurent 2014
Ingrid Caven, musique et voix 2012
L'Apollonide (Souvenirs de la maison close) 2011
Where the Boys Are (lyhyt) 2010
De la guerre 2008
My New Picture (lyhyt) 2006
Cindy: The Doll Is Mine (lyhyt) 2005
Tiresia 2003
The Adventures of James and David (lyhyt) 2002
Le pornographe 2001
Quelque chose d'organique 1998
Qui je suis (lyhyt) 1996
Kirjallisuutta

Kyösola, Satu: ”Ystävällisesti teidän, Bertrand Bonello”. Filmihullu 4/2017.
Möller, Olaf: ”Seksiä ja väkivaltaa – 'Parasta on sekoitus'”, Bertrand Bonellon haastattelu. Filmihullu 4/2017.
Nuotio, HT: ”Elefantti tavaratalossa”, Bertrand Bonellon elokuva Nocturama. Filmihullu 4/2017.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bertrand Bonello Wikimedia Commonsissa
Baggy-housut

Baggy-housut eli "roikkuhousut" ovat "lötköttävät" ja tilavammat housut kuin farkut. Baggy-housut ovat suosittuja rap- ja hip hop -kulttuurissa.
Bido

Bido voi tarkoittaa seuraavia:
Bidô, kuvitteellinen hahmo Dragon Ball Z-sarjassa
Bido sukunimenä:
Antonio Bido (s. 1949), italialainen elokuvaohjaaja
Cándido Bidó (1936–2011), taidemaalari
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Bido”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Beaver Aitto-oja

| Beaver Aitto-oja> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Markku Olavi Aitto-oja
Syntynyt: 1950
Kuollut: 1987
Kansalaisuus:   Suomi
Muusikko
Tyylilajit:  rock
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  Kalevala, Hurriganes
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Markku Olavi ”Beaver” Aitto-oja (1950–1987) oli suomalainen rumpali. Hän vaikutti useissa rock-yhtyeissä, kuten muun muassa Noidannuoli-yhtyeessä, Kalevalassa ja Remu Aaltosen taustayhtyeessä. Beaver Aitto-oja soitti rumpuja Hurriganesin Hanger-albumilla vuonna 1978 Remun potiessa selkävaivoja mutta ei esiintynyt kuitenkaan yhtyeen keikoilla ko. vuonna, vaan hänet korvasi niillä Tomi Parkkonen.
Lido Salonen kertoo Aitto-ojan kuolemasta elämäkerrassaan "Elämä jota en olisi halunnut elää". Salosen mukaan Aitto-oja kuoli päihteiden yliannostuksen seurauksena sairaalassa.
Hurriganes
| --- | --- |
Studioalbumit:   Rock and Roll All Night Long  Roadrunner  Crazy Days  Hot Wheels  Tsugu Way  Hanger  Jailbird  10/80  Fortissimo  Rockin’  Seven Days, Seven Nights  Hurrygames  30th Anniversary  Electric Play 
Livealbumit:   Live at Metropol  Live in Stockholm 1977  Live in Hamina 
Kokoelmat:   Sixteen Golden Greats  Hurrigane By The Hurriganes  20 Golden Greats  1978–1984  Rockin’ Tonight – 18 All Time Hits  The Legacy  20 suosikkia – Get On  Double Trouble  25 Golden Greats  20 suosikkia – Muskogee  20 suosikkia – Let's Go Rocking Tonight  Scandia Years 1977–1984  Rock Rock Tonight  30 Golden Greats 
VHS/DVD:   Oowee – Oohla  Rock’n’Roll All Night Long 1973–1988 
Filmografia:   Kuumat kundit  Ganes
Kilpailun pääosasto

| --- | --- |
 
Rooli:  Komission pääosasto
Virkakunta
Komissaari:  Margrethe Vestager
Pääjohtaja:  Olivier Guersent
Varapääjohtaja(t):  Linsey McCallum Guillaume Loriot Bernardus Smulders
Hallinto
Sijainti:  Madou Plaza Tower Place Madou 1 1210 Bryssel Belgia
Verkkosivusto
 Pääosaston sivut
n k 
Kilpailun pääosasto (DG-COMP) on Euroopan komission pääosasto, joka vastaa Euroopan unionin kilpailupolitiikasta. Pääosasto myös valvoo yhdessä kansallisten kilpailuviranomaisten kanssa unionin kilpailusääntöjen noudattamista.
Pääosaston poliittisena johtajana toimii Von der Leyenin komission kilpailusta vastaava komissaari Margrethe Vestager. Pääosaston pääjohtajana toimii espanjalainen Olivier Guersent ja varapääjohtajina brittiläis-saksalainen Linsey McCallum, ranskalainen Guillaume Loriot sekä alankomaalainen Bernardus Smulders.
Pääosaston johtajat > Komissaarit

2014–2024: Margrethe Vestager
Pääosaston johtajat > Pääjohtajat

2020– Olivier Guersent
2019–2020: Cecilio Madero Villarejo
2015–2019: Johannes Laitenberger
2010–2015: Alexander Italianer
Pääosaston johtajat > Varapääjohtajat

2020– Linsey McCallum
2021– Guillaume Loriot
2022– Bernardus Smulders
2014–2021: Carles Esteva Mosso
Keski-Amerikan liittotasavalta

Keski-Amerikan liittotasavalta (esp. Provincias Unidas del Centro de América) oli viidestä nykyisestä Keski-Amerikan valtiosta, Costa Ricasta, El Salvadorista, Guatemalasta, Hondurasista ja Nicaraguasta muodostettu liittovaltio, joka itsenäistyi Meksikosta vuonna 1823 ja hajosi sisäisiin kiistoihinsa vuonna 1839.
Liittotasavallan romahtamisen jälkeen sitä on yritetty palauttaa useita kertoja, mutta tuloksetta.
Tausta

Espanjan siirtomaavallan aikana Keski-Amerikkaa hallitsi Méxicon kaupungista käsin hallinnut espanjalainen varakuningas. Keski-Amerikan nykyiset valtiot olivat osa Guatemalan kenraalikapteenikuntaa ja valtiot olivat sen alaisia intendentuureja. Tuolloin siihen kuului myös Chiapas, joka liittyi myöhemmin Meksikoon. Meksiko itsenäistyi vuonna 1821 ja sen esimerkin mukaisesti myös Keski-Amerikassa annettiin itsenäisyysjulistus 15. syyskuuta 1821. Monissa alueen eri kaupungeissa annettiin toisaalta myös muita itsenäisyysjulistuksia. Meksikoa hallinnut Agustín de Iturbide yritti kuitenkin saada aluetta liittymään Meksikoon. Esimerkiksi Chiapas liittyi Meksikoon ja tammikuussa 1822 kenraalikapteenikuntaa hallinnut konservatiivinen itsenäisyysjuntta päätyi myös Meksikoon liittymisen kannalle. Konservatiivit olivat vahvoilla Guatemalassa, mutta liberaalit alueen muissa osissa vastustivat liitosta. Iturbiden jouduttua maanpakoon maaliskuussa 1823 myös Meksikon ja Keski-Amerikan liitto luhistui.
Itsenäistyminen

Keski-Amerikan liittotasavalta julistettiin itsenäiseksi 1. kesäkuuta 1823 järjestetyssä keskiamerikkalaisessa kansalliskokouksessa. Kokouksessa laadittiin myös uuden maan perustuslaki, joka hyväksyttiin marraskuussa 1824 ja tuli voimaan 1825. Perustuslaki oli muodoltaan vapaamielinen ja se oli saanut vaikutteita esimerkiksi Espanjan vuoden 1812 perustuslaista ja Yhdysvaltain perustuslaista. Perustuslain mukaan valittiin kongressi, joka kokoontui ensimmäistä kertaa vuonna 1825. Kongressi valitsi liittotasavallan presidentiksi salvadorilaisen Manuel José Arcen.
Kapinoita ja sisällissotia

Liittotasavallan perustuslaki ei estänyt sen eri provinssien keskinäisiä ristiriitoja. Provinssien voimasuhteet olivat epäsuhtaiset. Liittotasavallan väestöstä yli puolet asui Guatemalassa, jonka pääkaupunki Guatemalan kauppiaat hallitsivat liittotasavallan ulkomaankauppaa. Presidentin kanssa riitaantuneet liberaalit aloittivat vuoden 1826 lopussa kapinan El Salvadorissa ja pian muut provinssit kääntyivät kapinallisten puolelle liittotasavallan keskushallintoa vastaan. Presidentti tukeutui puolestaan konservatiiveihin ja kirkkoon. Liittotasavallan sisällissota kesti kaksi vuotta, kunnes hondurasilaisen kapinalliskenraali Francisco Morazánin johtamat joukot valtasivat lopulta pääkaupunki Guatemalan vuonna 1829.
Guatemalassa Morazán kutsui kongressin jälleen koolle ja uudeksi presidentiksi valittiin Pedro Molina. Morazán säilytti kuitenkin todellisen vallan itsellään. Valtaan päästyään liberaalit karkottivat konservatiivijohtajia sekä takavarikoivat kirkon omaisuutta. Morazán valittiin presidentiksi vuonna 1830 ja virassaan hän yritti vahvistaa keskushallintoa, uudistaa koulutusta ja taloutta sekä tukea siirtolaisuutta Euroopasta. Liittotasavallan pääkaupunki siirrettiin San Salvadoriin vuonna 1834. Konservatiivit vastustivat uutta talouspolitiikkaa ja kirkko uskonvapautta ja käyttöön otettua siviiliavioliittoa. Intiaanit vastustivat puolestaan siirtolaispolitiikkaa ja intiaanien vuonna 1831 käyttöönotettu henkilöverotus aiheutti kapinoita Guatemalassa ja El Salvadorissa. Intiaanien verotusta yritettiin uudistaa vuonna 1836, mutta yritys aiheutti jälleen uusia levottomuuksia Guatemalan intiaanien keskuudessa, jotka laajenivat vuonna 1837 suuremmaksi kapinaksi.
Rafael Carreran johtamat kapinalliset kärsivät aluksi tappioita keskushallinnon joukoille, mutta kapinaa ei onnistuttu tukahduttamaan. Vuoden 1838 helmikuussa kapinallisten onnistui jopa vallata Guatemalan kaupunki, josta he lähtivät vasta saatuaan suuret lunnaat. Keskushallinnon joukkojen ollessa sidottuna sotaan Carreran kapinallisia vastaan joukkoja ei riittänyt liittotasavallan muihin provinsseihin. Kun Morazán yritti vielä toukokuussa 1838 ottaa hallintaansa provinssien tullitulot, niiden mitta täyttyi. Lopulta kongressissa vietiin läpi laki, joka takasi provinsseille oikeuden ottaa käyttöön minkä tahansa hallitusmuodon. Liittovaltio alkoi hajota. Ensin itsenäistyi Nicaragua ja vain hieman myöhemmin Honduras ja Costa Rica.
Luhistuminen

Guatemalassa kapinalliset olivat vallanneet vuoden 1839 alussa jälleen koko maan ja Morazán hallussa oli enää El Salvador. Muilla alueilla vallassa olivat nyt konservatiivit ja Salvador jäi liberaalien ainoaksi tukikohdaksi. Helmikuussa 1839 Morazán hajotti liittovaltion kongressiin ja heinäkuussa hänestä tuli itsenäisen El Salvadorin johtaja. Muille provinsseille tämä ei riittänyt, vaan Morazánista haluttiin päästä eroon lopullisesti. Muiden provinssien keskenään liittoutuneet armeijat hyökkäsivät El Salvadoriin maaliskuussa 1840, jolloin Morazán pakeni Peruun. Vuonna 1842 Morazán yritti vielä perustaa liittovaltion uudelleen. Hän saapui Costa Ricaan, jossa hänen onnistui kukistaa Braulio Carrillonin johtama hallitus. Konservatiivien johtamat muut Keski-Amerikan valtiot liittoutuivat jälleen häntä vastaan ja he voittivat Morazánin kannattajat. Morazán jäi vangiksi ja teloitettiin. Teloituspäivää 15. syyskuuta 1842 pidetään Keski-Amerikan maiden itsenäisyyspäivänä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Keski-Amerikan liittotasavalta Wikimedia Commonsissa
Manuel José Arce
Francisco Morazán
Liittotasavallassa lyöty kolikko vuodelta 1835.
Bidu Sayão

Bidu Sayão Massenet’n oopperan Manon nimiroolissa vuonna 1940.
Bidu Sayão vierailemassa Michiganin yliopistossa 1950-luvun alulla.
Balduína de Oliveira ”Bidu” Sayão (11. toukokuuta 1902 – 13. maaliskuuta 1999) oli brasilialainen oopperasopraano.
Sayão syntyi Rio de Janeiron Botafogossa vuonna 1902. Hän teki ensiesiintymisensä Rio de Janeirossa ollessaan 18-vuotias. Sayão pääsi opiskelemaan Eurooppaan, aluksi Romaniaan ja myöhemmin Nizzaan. Vuonna 1930 hän esiintyi Milanon Teatro alla Scalassa ja seuraavana vuonna Pariisin oopperassa. Hän lauloi Metropolitan-oopperassa vuoteen 1952 saakka. Hän ei esiintynyt julkisesti vuoden 1957 jälkeen ja teki viimeisen levytyksensä kaksi vuotta myöhemmin.
Sayãon aviomies, italialainen Giuseppe Danise, kuoli 1963. Sayão eli sen jälkeen hiljaista elämää kotonaan Mainessa. Hänestä tuli Yhdysvaltain kansalainen ja hän kävi Brasiliassa viimeisen kerran vuonna 1995.
Bertrand Grospellier

| Bertrand Grospellier |
| --- | --- |
 Bertrand Grospellier vuonna 2020.
Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Ranska
Pokerinpelaaja
Sponsori:  PokerStars
WSOP-voitot:  1
WSOP-rahasijat:  13
WPT-voitot:  1
EPT-voitot:  1
Turnausansiot (USD):  7 975 642
Päivitetty:  15. kesäkuuta 2011
Bertrand ”ElkY” Grospellier (s. 8. helmikuuta 1981) on ranskalainen pokeriammattilainen ja entinen tietokonepeliammattilainen. Hän on asunut peliammattilaisena Etelä-Koreassa, mutta nykyisin hän asuu Lontoossa. Internetissä Grospellier pelaa nimimerkillä ElkY.
Tietokonepelit

Grospellier oli yksi parhaista StarCraft-ammattilaisista 2000-luvun alussa. Hän sijoittui toiseksi World Cyber Gamesissa vuonna 2001 ja jatkoi uraansa ammattilaisena Etelä-Koreassa. Vuonna 2002 hän menestyi televisioidussa Warcraft III: Reign of Chaos -pelin Ongamenet WarCraft Retail Leaguessa. 2000-luvun puolivälissä Grospellier siirtyi nettipokeriin.