stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jongleeraus
Historia

Varhaisimmat jongleeraukset tunnetaan hautapiirroksista muinaisesta Egyptistä noin 1900–1700-luvulta eaa. Myös muissa sivilisaatiossa, kuten Kiinassa, Intiassa, Kreikassa, asteekeilla ja Polynesiassa, on ollut samanlaista esitysperinnettä. Keskiajalla Euroopassa viihdyttäjät esiintyivät matkalaisille etenkin pyhiinvaellusreittien varsilla.
Vuonna 1768 avatussa Philip Astleyn sirkuksessa jonglöörit esiintyivät tiettävästi ensi kerran sirkusnäytöksen päänumerona.
Ennätykset

Jongleerauksen maailmanennätyksiä ylläpiti vuoteen 2012 asti Juggling Information Service Committee on Numbers Juggling (JISCON).
Kirjallisuutta

Markku Aulanko & Kari Nieminen: Sirkustaitojen käsikirja, Otava 1989.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The World Juggling Federation
Juggling Information Service
European Juggling Association
Jorma Kalela

Jorma Aarno Aimo Kalela (12. marraskuuta 1940 Helsinki – 2. marraskuuta 2022 Helsinki) oli suomalainen historiantutkija ja poliittisen historian professori. Hän oli Turun yliopiston poliittisen historian professori vuosina 1992–2004.
Kalela väitteli valtiotieteen tohtoriksi vuonna 1971. Hänen väitöskirjansa Grannar på skilda vägar: det finländsk-svenska samarbetet i den finländska och svenska utrikespolitiken 1921–1923 käsitteli Suomen ja Ruotsin ulkopoliittista yhteistyötä 1921–1923.
Kalela oli Suomen Akatemian tutkija 1971–1977 ja 1990–1992. Vuosina 1979–1986 hän toimi Paperiliiton historiankirjoittajana ja vuosina 1986–1989 tutkijana työministeriössä.
Kalelan isä oli kasvitieteilijä, professori Aarno Kalela. Hänen nuorempi veljensä on suurlähettiläs ja entinen tasavallan presidentin kansliapäällikkö Jaakko Kalela. Veljesten isoisä oli kolminkertainen pääministeri ja metsänhoitotieteen professori A. K. Cajander.
Teoksia

Nordek. Ulkopoliittisen instituutin eripainoksia 5. Helsinki 1969
Grannar på skilda vägar : Det finländsk-svenska samarbetet i den finländska och svenska utrikespolitiken 1921–1923, väitöskirja. Historiallisia tutkimuksia 84. Suomen historiallinen seura / Söderström & Co, Helsingfors 1971
Historian tutkimusprosessi : metodinen opas oman ajan historiaa tutkiville. Gaudeamus, Helsinki 1972, 2. painos 1976
Työväen sivistysliitto 1919–1979 : tutkimussuunnitelma. Helsingin yliopiston poliittisen historian laitoksen julkaisuja 1978, 2. Helsinki 1978
Pyhitetyt ennakkokäsitykset : tutkielma koulukuntaisuutensa kätkevästä historiantutkimuksen traditiosta. J. Kalela, Helsinki 1979
Paperiammattiosaston arkistointiopas. Paperiliitto, Helsinki 1980
Taistojen taipaleelta : paperityöläiset ja heidän liittonsa 1906–1981. Paperiliitto, Helsinki 1981
Näkökulmia tulevaisuuteen : Paperiliiton historia 1944–1986. Paperiliitto, Helsinki 1986
Pulapolitiikkaa : valtion talous- ja sosiaalipolitiikka Suomessa lamavuosina 1929–1933. Työväen taloudellinen tutkimuslaitos. Tutkimuksia 13. Helsinki 1987
Suomalaisten ja DDR:läisten historiantutkijoiden Mekrijärvellä 31.5.–4.6.1986 pitämän kymmenennen seminaarin esitelmät ; toim. Jorma Kalela ja Hannes Saarinen. Helsingin yliopiston poliittisen historian laitoksen julkaisuja 1988/1. Helsingin yliopisto 1988
Työväen perinteisen elämäntavan mureneminen ja joukkoviestintä. Yleisradio. Sarja B, Tutkimusraportit 1988, 7. Helsinki 1988
Yhteiskunta ja työvoima : palkkatyön puutteen valtiollinen sääntely 1900-luvun suomalaisessa yhteiskuntapolitiikassa. Keski-Suomen lääninhallitus, Jyväskylä 1988
Työttömyys 1900-luvun suomalaisessa yhteiskuntapolitiikassa. Työministeriö, Helsinki 1989
Aika, historia ja yleisö : kirjoituksia historiantutkimuksen lähtökohdista. Julkaisuja / Turun yliopisto, poliittinen historia. C 44. Turun yliopisto 1993
Argumentaatio ja rekonstruktio tutkimusprosessissa. Julkaisuja / Turun yliopisto, poliittinen historia. C 43. Turun yliopisto 1993
Deutschland und Finnland im 20. Jahrhundert ; herausgegeben von Edgar Hösch, Jorma Kalela und Hermann Beyer-Thoma. Veröffentlichungen des Osteuropa-Instituts München, Reihe Forschungen zum Ostseeraum Bd. 4. Harrassowitz, Wiesbaden 1999
Historiantutkimus ja historia. Gaudeamus, Helsinki 2000, 2. painos 2002
Jokapäiväinen historia ; toim. Jorma Kalela ja Ilari Lindroos. Tietolipas 177. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2001
Down from the heavens, up from the ashes : the Finnish economic crisis of the 1990s in the light of economic and social research ; toim. Jorma Kalela ym. VATT-julkaisuja 27:6. Government Institute for Economic Research, Helsinki 2001
Miten teen gradun poliittisessa historiassa. Turun yliopiston poliittisen historian raportteja 5. Turun yliopisto 2002
Making History. The Historian and the Uses of the Past. Palgrave Macmillan, Basingstoke 2012
Aiheesta muualla

Jorma Kalela: Työllisyyspuheen kaksinaismoraali ja perustulo Perustulo.org.
Ahonen, Sirkka: Jorma Kalela haastaa historiankirjoittajat jalkautumaan yleisön joukkoon. Kasvatus & Aika, 2013, 7. vsk, nro 1, s. 146–149.  Artikkelin verkkoversio. (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive)
Nurmiainen, Jouko: Historioitsijan metodologiaa tiedenäkökulmasta historianäkökulmaan Historiallisia Arvosteluja 15/2000: Historiantutkimus ja historia.
Jorma Kalelan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Juan Hernández Navarrete

| Juan Hernandez Navarrete> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. helmikuuta 1987
Kansalaisuus:  Meksiko
Nyrkkeilijä
Lempinimi:  Juanito/ Churritos
Pituus:  1,74  m
Painoluokka:  kärpässarja
Kätisyys:  oikeakätinen
Ammattilaistilastot
Ottelut:  36
Voitot:  34
– tyrmäysvoitot:  25
Tappiot:  2
Juan Hernandez Navarrete (s. 24. helmikuuta 1987 on meksikolainen nyrkkeilijä ja hallitseva kärpässarjan WBC liiton maailmanmestari. Urallaan Navarrete on voittanut myös WBC-liiton tunnustaman korsisarjan mestaruuden.
Ammattiura

Navarrete otteli debyyttiottelunsa vuonna 2004. Vuonna 2006 Navarrete kärsi ensimmäisen tappionsa Oscar Martinezille. Samana vuonna Navarrete voitti  avoimena olleen korsisarjan NABF liiton mestaruuden tyrmäämällä Tirso Hernandez Moralesin ensimmäisessä erässä. Hernandez luopui NABF liiton mestaruudesta puolustettuaan sitä viidesti ja osallistui karsintaan pääsystä korsisarjan WBC liiton mestaruusotteluun. Karsintaottelussa Navarrete voitti Denver Cuellon tämän tultua diskatuksi kolmannessa erässä. Diskauksen syynä oli maahan vajonneen Navarreten lyöminen. Seuraavassa ottelussaan Navarrete voitti Moises Fuentesin hajaäänituomiolla kaksitoistaeräisen ottelun päätteeksi. Vuonna 2011 Navarrete kohtasi WBC liiton korsisarjan mestaruusottelussa Kazuto Iokan joka kuitenkin voitti Hernandezin yksimielisellä tuomaripäätöksellä. Tämän jälkeen Navarrete otteli pitkään pääsemättä minkään liiton mestaruusotteluun. Navarrete raivasi odottaessaan vuonna 2016 tieltään entisen alemman kärpässarjan mestari Omar Niño Romeron sekä Dixon Floresin. Vuonna 2017 Navarrete pääsi ottelemaan väliaikaisesta kärpässarjan mestaruudesta Nawaphon Kaikanhaa vastaan ja voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä kolmannessa erässä.
Junji Kawano

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Junji Kawano
Syntymäaika: 11. heinäkuuta 1945 (ikä 79)
Syntymäpaikka: Nakatsu, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1968–1976 | Toyo Industries | 90 (8) |
Maajoukkue
| 1968–1969 | Japani | 2 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Junji Kawano (jap. 川野 淳次, Kawano Junji; s. 11. heinäkuuta 1945 Nakatsu) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Kawano debytoi Japanin maajoukkueessa maaliskuussa 1968. Hän on pelannut kaksi maaottelua.
Aiheesta muualla

National Football Teams
Justus Lipsius -rakennus

| Justus Lipsius -rakennus |
| --- | --- |
 Justus Lipsius -rakennus Brysselissä.
Sijainti:  Rue de la Loi 175 Bryssel, Belgia
Rakennustyyppi:  toimielimen rakennus
Avattu:  1995
Käyttäjä:  Euroopan unionin neuvosto
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Justus Lipsius -rakennus on Euroopan unionin toiminnan keskeinen rakennus Brysselissä, Belgiassa. Rakennus on toiminut Euroopan unionin neuvoston ja neuvoston pääsihteeristön kotipaikkana vuodesta 1995 lähtien.
Historia

Vuodesta 1995 lähtien Justus Lipsius -rakennus on toiminut EU:n neuvoston ja neuvoston pääsihteeristön päätoimipaikkana. Vuonna 2002 rakennus alkoi isännöidä myös Eurooppa-neuvoston kokouksia. Vuosina 2001–2006 rakennuksessa tehtiin merkittäviä muutoksia, jotta se voisi paremmin palvella Eurooppa-neuvoston kokousten sekä uusien jäsenmaiden valtuuskuntien ja lehdistön tarpeita.
Eurooppa-neuvoston kokoukset ja neuvoston istunnot siirtyivät Europa-rakennukseen vuonna 2017. Justus Lipsius -rakennus jatkaa edelleen tärkeässä roolissaan EU:n päätöksenteossa. Rakennuksessa järjestetään edelleen alemman tason kokouksia ja se toimii monien pääsihteeristön yksiköiden kotipaikkana. Lisäksi rakennuksessa sijaitsee lehdistökeskus.
Rakennus on saanut nimensä flaamilaisen kielentutkija ja humanisti Justus Lipsiuksen (1547–1606) mukaan.
Rakennus

Rakennus on jaettu kahteen pääosaan: kokousosa ja sihteeristöosa. Kokousosassa sijaitsee neuvoston ja sen valmisteluelinten kokoussalit, lehdistötilat, ravintolat ja jäsenmaiden valtuuskuntien toimistot. Sihteeristöosassa on neuvoston pääsihteeristön yksiköiden toimistot.
Jääkiekon B-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 2000

| --- | --- |


Ajankohta: 12. huhtikuuta -   21. huhtikuuta 2000
Isäntämaa:  Puola
Joukkueet: 8
Nousi   pääsarjaan 2001:  Saksa
Siirtyivät   1. divisioonaan 2001: kaikki muut.

Jääkiekon B-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 2000 pelattiin Puolan Katowicessa ja Krakovassa 12. - 21. huhtikuuta. Joukkueita oli mukana kahdeksan ja ne pelasivat kertaalleen jokainen jokaista vastaan. Voittajalle oli tarjolla paikka maailmanmestaruuskilpailujen pääsarjassa 2001 muiden jatkaessa uudelleenorgasoinnin myötä syntyneessä 1.divisioonassa.
Pistepörssi

| Sija | Pelaaja | Ottelut | Maalit | Syötöt | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Jens Nielsen | 7 | 4 | 10 | 14 |
| 2 |  Nic Zupancic | 7 | 7 | 4 | 11 |
| 3 |  Kim Staal | 7 | 6 | 5 | 11 |
| 4 |  Wojciech Tkacz | 7 | 5 | 6 | 11 |
| 5 |  Mariusz Czerkawski | 7 | 4 | 7 | 11 |
Justus Jonas

| Justus Jonas |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1493 Nordhausen
Kuollut: 9. lokakuuta 1555 (62 vuotta) Eisfeld
Koulutus ja ura
   
 Nimikirjoitus
Justus Jonas (oikealta nimeltään Jodocus Koch; 5. kesäkuuta 1493 Nordhausen – 9. lokakuuta 1555 Eisfeld) oli saksalainen luterilainen uskonpuhdistaja. Hän oli Martti Lutherin työtoveri, ja hänellä oli merkittävä rooli uskonpuhdistuksen alkuvaiheen tilaisuuksissa, erityisesti Marburgin uskontokeskustelussa (1529) ja Augsburgin valtiopäivillä (1530).
Elämä ja ura

Opiskellessaan Erfurtin yliopistossa Jonas muutti nimensä 1500-luvun saksalaisten oppineiden yleisen tavan mukaisesti. Hän tuli kyseiseen yliopistoon vuonna 1506, opiskeli oikeustiedettä ja humanistisia tieteitä ja valmistui maisteriksi vuonna 1510. Vuonna 1511 hän meni Wittenbergiin, jossa hän suoritti oikeustieteen tutkinnon. Hän palasi Erfurtiin vuonna 1514 tai 1515, hänet vihittiin papiksi ja vuonna 1518 hänet ylennettiin tohtoriksi molemmissa tiedekunnissa ja nimitettiin St. Severin kirkkoon kaniikiksi, johon liitettiin oikeustieteen professuuri. Hän ihaili Erasmuksen humanismia ja otti kreikan ja heprean kielen opetusohjelmaan tullessaan Erfurtin yliopiston rehtoriksi toukokuussa 1519.
Jonas kääntyi Lutherin puolelle vasta Lutherin ja Johann Eckin välisen Leipzigin väittelyn jälkeen. Hän lähti Lutherin mukana Wormsiin vuonna 1521, ja Saksin vaaliruhtinas Fredrik Viisas nimitti hänet siellä Wittenbergin yliopiston kanonisen oikeuden professoriksi. Lutherin oleskellessa Wartburgissa Jonas oli yksi aktiivisimmista Wittenbergin reformaattoreista. Hän omistautui saarnaamiselle ja väittelyille ja auttoi uskonpuhdistusta kääntämällä Lutherin ja Melanchthonin teoksia saksaksi tai latinaksi tapauksesta riippuen. Merkittävä oli erityisesti hänen Augsburgin tunnustuksen puolustuksen käännös. Seuraavat 20 vuotta hän järjesteli tapaamisia ja tilaisuuksia sekä oli diplomaattisessa työssä ruhtinaiden kanssa. Vuonna 1541 hän aloitti menestyksekkään saarnaretken Hallessa. Hänestä tuli Hallen kirkkojen superintendentti vuonna 1542. Vuonna 1546 hän oli läsnä Lutherin kuolinvuoteella Eislebenissä ja piti hautajaissaarnan, mutta samana vuonna herttua Morits karkotti hänet herttuakunnasta. Tuosta ajasta kuolemaansa saakka Jonas ei löytänyt vakaata toimeentuloa. Hän vaelsi paikasta toiseen saarnaten ja meni lopulta Eisfeldiin vuonna 1553, jossa hän kuoli. Hän oli ollut naimisissa kolme kertaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Justus Jonas Wikimedia Commonsissa
Juliano Mer-Khamis

Juliano Mer-Khamis
Juliano Mer-Khamis (29. toukokuuta 1958 Nasaret – 4. huhtikuuta 2011 Jenin) oli israelilalinen näyttelijä, ohjaaja ja poliittinen aktivisti.
Mer-Khamisin äiti oli juutalainen ja isä palestiinalaiskristitty, joka kuului Israelin kommunistisen puolueen johtoon 1950-luvulla. Mer-Khamisilla oli suomalainen vaimo.
Mer-Khamis palveli Israelin armeijassa laskuvarjojääkärinä ja esiintyi myöhemmin yli 30 elokuvassa, muun muassa John Le Carrén kirjan pohjalta filmatussa elokuvassa Pieni rumpalityttö (1984). Vuonna 2010 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Miral hän näytteli Sheik Shaabahin roolin.
Mer-Khamis toimi myös Freedom Theatre -nimisen teatteri- ja kulttuurikeskuksen johtajana Jeninissä. 2006 perustetun Freedom Theatren perustajiin kuului hänen lisäkseen Al-Aksan marttyyrien prikaatien entinen sotilasjohtaja Zakaria Zubeidi, ruotsalainen Jonatan Stanczak ja Ruotsissa asuva aktivisti Dror Feiler.
Mer-Khamis ammuttiin autoonsa Jeninissä 4. huhtikuuta 2011. Teatteri on muutenkin vaikeuksissa kotimaassaan. Esimerkiksi joulukuussa 2011 Israelin armeija pidätti kolme sen jäsentä yön kestäneiden kuulustelujen vuoksi.
Ryhmä esiintyi Suomen Kansallisteatterissa toukokuussa 2012.
Juhani Raiskinen

Raimo Juhani Raiskinen (29. syyskuuta 1937 Helsinki – 5. kesäkuuta 2016 Jämsä)) oli suomalainen oopperanjohtaja, kapellimestari ja pianisti. Hän toimi Suomen Kansallisoopperan pääjohtajana 1974–1984 ja uudelleen 1997–2001.
Juhani Raiskinen valmistui pianistiksi Sibelius-Akatemiasta, voitti 1963 Maj Lind -pianokilpailun ja piti seuraavana vuonna ensikonsertin Helsingissä. Hän on toiminut Yleisradion musiikkitarkkailijana 1959–1963, Tampereen Teatterin kapellimestarina 1963–1969 sekä Tampereen kaupunginorkesterin kapellimestarina 1969–1973.
Raiskinen nimitettiin Suomen Kansallisoopperan johtajaksi vuonna 1974, sitä ennen hän oli ollut Oopperan suunnittelupäällikkönä. Kymmenen vuotta kestäneen johtajakautensa aikana Raiskinen nosti erityisesti suomalaisen oopperatuotannon vahvaan kansainväliseen maineeseen. Hänen kaudellaan Suomen Kansallisooppera tuotti kaikkiaan kahdeksan kotimaista kantaesitystä, joista Joonas Kokkosen Viimeiset kiusaukset (1975) ja Aulis Sallisen Punainen viiva (1978) esitettiin Kansallisoopperan vierailunäytäntöinä  Pohjoismaissa, Keski-Euroopassa, silloisessa Neuvostoliitossa ja New Yorkin Metropolitanissa. Uusien suomalaisten oopperoiden menestystä pidetään tärkeänä syynä siihen,[lähde? ] että uusi oopperatalo päätettiin rakentaa.
Lopetettuaan kautensa Kansallisoopperan johtajana vuonna 1984 Raiskinen toimi Tampereen Työväen Teatterin kapellimestarina. Vuonna 1992 hänet kutsuttiin Göteborgin Operahögskolaniin, jossa hän toimi musiikillisen näyttämöilmaisun professorina. Vuosina 1994–1996 Raiskinen oli Göteborgin oopperan johtajana. Raiskinen palasi Suomen Kansallisoopperan pääjohtajaksi 1.1.1997 ja oli tässä tehtävässä näytäntökauden 2000–2001 loppuun asti.
Raiskinen sai säveltaiteen valtionpalkinnon vuonna 1983. Vuonna 2001 hänelle myönnettiin Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultainen kunniamerkki.
Raiskinen kuoli kesäasunnollaan kesken puutarhatöiden 5. kesäkuuta 2016. Hän oli kuollessaan 78-vuotias.
Aiheesta muualla

Juhani Raiskisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Eero Kosonen | Tampereen kaupunginorkesterin kapellimestari 1969–1973 | Seuraaja: Jouko Saari |
Julmahai

| Julmahai> Cruel Jaws |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Bruno Mattei
Käsikirjoittaja:   Bruno Mattei  Robert Feen  Linda Morrison  William Snyder 
Tuottaja:  John Kent
Säveltäjä:  Michael Morahan
Kuvaaja:   Ben Jackson  Luigi Ciccarese 
Leikkaaja:   Bruno Mattei  Andy Lamar 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Ensi-ilta:  1995
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  italia englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Julmahai (engl. Cruel Jaws, The Beast ja Jaws 5: Cruel Jaws) on vuonna 1995 julkaistu italialais-yhdysvaltalainen elokuva.
Juoni

Elokuva alkaa yöllä, kun kolme kaverusta ovat saaneet tietää paikallisen Hampton Bay rantakaupungin Merenpohjassa luolassa olevasta salaisesta laivastotavarasta, aikomuksenaan myydä se ja saada rahaa. Kaksi heistä sukeltavat etsimään sitä, kun taas kolmas jää veneelle vahtimaan. Tavaran löytämisen sijaan he löytävät suuren tiikerihain luolassa, joka tukkii luolan sisäänkäynnin kivillä. Sukeltajilla on kuitenkin merimiina, jolla he vapautuvat luolasta. Yhtäkkiä tiikerihai hyökkää heidän kimppuunsa, tappaen nämä, joka lopulta tappaa veneellä olevan vahdin myöskin. Seuraavana päivänä, paikallisen vesipuiston omistaja Dag (Richard Dew) ja hänen kaverinsa saavat huomata yhden sukeltajan ruumiin merenrannalla, joista yksi heistä saa tietää, että hänet tappoi tosiaan tiikerihai. Tiikerihai alkaa myöhemmin syömään kaupungin asukkaita. Kaverusten on tehtävä yhteistyötä ja tapettava hai ennen kuin puisto tuhotaan ja kaupunki joutuu maksujen alle.
Tuotanto

Elokuva varastaa kohtauksia eri haielokuvista: Tappajahai, Tappajahai 2, Tappajahai 3, Valkoinen tappaja ja Deep Blood.
Vastaanotto

Elokuva sai enimmäkseen negatiivistä palauttetta, sillä elokuva varasti kohtauksia muista haileffoista kuten. Lisäksi haita, jota näytetään elokuvassa on valkohai.
Juutinrauma

Juutinrauma Själlannin ja Skånen välissä.
Juutinrauma (ruots. Öresund, tansk. Øresund) on Ruotsin eteläisimmät osat ja Tanskan erottava salmi, yksi kolmesta Itämeren ja Kattegatin yhdistävästä Tanskan salmesta. Se on maailman vilkkaimmin liikennöityjä vesiväyliä.
Historia

Nimen vanhimpina esiintymismuotoina pidetään riimukiveen noin vuonna 950 kirjattua sanaa urasuti, ja vuoden 1353 kirjausta Øræsund. Nimi koostuu sanoista ør(e) tai ör(e) ’hiekkainen merenranta’ ja sund ’kapea väylä, salmi’; joten nimelle saadaan merkitys ’kapea hiekkainen salmi merenrannan edustalla’. Suomenkielisen nimen juutti viittaa Tanskaan eli Juutinmaahan ja rauman merkitys on ’salmi’.
Vuodesta 1429 vuoteen 1857 Tanska keräsi tullimaksuja Juutinrauman laivaliikenteeltä. Tulliasiakirjat ovat nykyään tärkeä tietolähde historian tutkimukselle.
Maantiedettä

Maantieteellisen määritelmän mukaan Juutinrauma käsittää Tanskan Sjællandin ja Ruotsin Skånen välisen vesialueen, jonka rajana pohjoisessa on Gillelejen ja Kullenin niemen välinen linja, etelässä Stevnsin majakan ja Falsterbon välinen. Salmi on näin 118 kilometriä pitkä. Kapeimmillaan se on 3,5 kilometriä leveä Helsingørin ja Helsingborgin välillä, leveimmillään 40 kilometriä. Suurin syvyys on 50 metriä Venin saaren lähellä, ja matalin Itämeren ja Kattegatin välinen kynnys vain 10 metriä. Tämä Drogdenin-Limhamnin kynnys säätelee paljolti suolaisen meriveden pääsyä Itämereen.
Pohjan laatu ja veden suolaisuus vaihtelevat paljon salmessa, matalissa lahdissa on hiekkapohja ja vähäsuolaista Itämerestä peräisin olevaa murtovettä, syvemmällä on savi- ja mutapohjia ja painavampaa Kattegatista peräisin olevaa vettä. Veden virtaussuunta on useimmiten pohjoiseen, ulosvirtaava Itämeren murtovesi on merivettä kevyempää ja ulosvirtaus tapahtuu näin pintakerroksissa. Veden kerrostunut suolapitoisuus säätelee vastaavasti meri- ja murtovesieliöiden esiintymistä salmen eri osissa. Salmen pohjoisosassa 30 metrin syvyydessä on Knähakenin vedenalainen luonnonsuojelualue, jonka mereistä lajirunsautta on verrattu koralliriuttoihin. Myös Falsterbon niemen ympäristö salmen kaakkoiskulmassa on vastaavasti merensuojelualue.
Juutinrauman saaria ovat Ven, Amager, Saltholm sekä keinotekoinen, siltaan liittyvä Peberholm.
Juutinrauman yli rakennettu 7 845 metriä pitkä Juutinrauman silta avattiin vuonna 2000. Sillan kaksikerroksisessa rakenteessa on väylä junille (kahdet kiskot) ja autoille (neljä kaistaa). Siltayhtiö on rekisteröinyt yhteydelle nimen ”Øresundsbron”, joka on sekoitus ruotsia ja tanskaa. Oikea ruotsinkielinen nimi olisi ”Öresundsbron”, tanskankielinen ”Øresundsbroen”. Sillan ylittämisestä peritään maksu, joka kesällä 2015 oli kertaluonteisesta henkilöauton ylityksestä 52 euroa.
Myös lauttaliikenne toimii ja on edelleen suosittu tapa ylittää salmi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juutinrauma Wikimedia Commonsissa
Juutinrauman silta on kuljettanut miljoonia. Sverigesradio.se 1.7.2010.
Itämeren osat
| --- | --- |
Pohjanmereltä varsinaiselle Itämerelle:   (Skagerrak)  Kattegat  Belttienmeri  Tanskan salmet Juutinrauma  Iso-Belt  Vähä-Belt  Samsøn Belt  Langelandin Belt  Fehmarnin Belt  Kielinlahti Kielinvuono  Eckernfördenlahti  Schlei  Flensburginvuono  Mecklenburginlahti 
Varsinainen Itämeri:   Arkonan allas  Bornholmin allas  Gotlanninmeri Gdańskinlahti  Gotlannin allas 
Suuret lahdet:   Riianlahti  Suomenlahti  Pohjanlahti Ahvenanmeri  Saaristomeri  Selkämeri  Merenkurkku  Perämeri 
Juutinrauman silta Tanskasta kohti Ruotsia nähtynä. Vasemmalla Saltholm, oikealla Peberholm.
Jääpallon Neuvostoliiton mestaruussarja 1977–1978

| Neuvostoliiton mestaruussarja 1977-1978 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  14
Mestari:  Dynamo Moskova
Toinen sija:  Dynamo Alma-Ata
Kolmas sija:  Jenisei Krasnojarsk
Paras maalintekijä:  Alexandr Sivkov, SKA Sverdlovsk (60)
Alempi sarjataso:  Pervaja Liga
  ← 1977 :  1979 → 
Neuvostoliiton jääpallon mestaruussarja kaudella 1977-1978 pelattiin neljäntoista joukkueen kaksinkertaisena sarjana. Sarjan voittaja voitti mestaruuden ja viimeinen putosi sarjasta.Mestaruuden voitti Moskovan Dynamo.
Sarjataulukko

|  #  |  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Dynamo Moskova | 26 | 18 | 6 | 2 | 120 |  69 | +51 | 42 |
| 2 | Dynamo Alma-Ata | 26 | 18 | 3 | 5 | 149 |  85 | +64 | 39 |
| 3 | Jenisei Krasnojarsk | 26 | 17 | 2 | 7 | 127 |  98 | +29 | 36 |
| 4 | SKA Habarovsk | 26 | 16 | 3 | 7 | 123 |  83 | +40 | 35 |
| 5 | Start Gorki | 26 | 15 | 3 | 8 | 99 |  72 | +27 | 33 |
| 6 | SKA Sverdlovsk | 26 | 13 | 3 | 10 | 147 | 106 | +41 | 29 |
| 7 | Zorki Krasnogorsk | 26 | 12 | 3 | 11 | 91 |  72 | +19 | 27 |
| 8 | Vympel Kaliningrad | 26 | 9 | 7 | 10 | 56 |  70 | -14 | 25 |
| 9 | Uralski Trubnik Pervouralsk | 26 | 9 | 4 | 13 | 82 |  91 | -9 | 22 |
| 10 | Lokomotiv Irkutsk | 26 | 8 | 5 | 13 | 81 |  98 | -17 | 21 |
| 11 | Volga Uljanovsk | 26 | 7 | 3 | 16 | 82 | 105 | -23 | 17 |
| 12 | Yunost Omsk | 26 | 6 | 3 | 17 | 67 | 112 | -45 | 15 |
| 13 | Kuzbass Kemerovo | 26 | 3 | 6 | 17 | 62 | 144 | -82 | 12 |
| 14 | Sibselmash Novosibirsk | 26 | 5 | 1 | 20 | 81 | 162 | -81 | 11 |
Sibselmash putosi mestaruussarjasta. Tilalle nousi Vodnik Arkangeli.