stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pikaluistelu talviolympialaisissa 2002
Miehet > 1 500 m

Päivämäärä: 19. helmikuuta 2002
| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Derek Parra | 1.43,95 |
| 2 |  | Jochem Uytdehaage | 1.44,57 |
| 3 |  | Ådne Søndrål | 1.45,26 |
Miehet > 5 000 m

Päivämäärä: 9. helmikuuta 2002
| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Jochem Uytdehaage | 6.14,66 |
| 2 |  | Derek Parra | 6.17,98 |
| 3 |  | Jens Boden | 6.21,73 |
Miehet > 10 000 m

Päivämäärä: 22. helmikuuta 2002
| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Jochem Uytdehaage | 12.58,92 |
| 2 |  | Gianni Romme | 13.10,03 |
| 3 |  | Lasse Sætre | 13.16,92 |
Naiset > 500 m

Päivämäärä: 13. helmikuuta 2002
| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Catriona LeMay-Doan | 37,30  37,45  74,75 |
| 2 |  | Monique Garbrecht | 37,34  37,60  74,94 |
| 3 |  | Sabine Völker | 37,62  37,57  75,19 |
Naiset > 1 000 m

Päivämäärä: 17. helmikuuta 2002
| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Chris Witty | 1.13,83 |
| 2 |  | Sabine Völker | 1.13,96 |
| 3 |  | Jennifer Rodriguez | 1.14,24 |
Naiset > 1 500 m

Päivämäärä: 20. helmikuuta 2002
| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Anni Friesinger | 1.54,02 |
| 2 |  | Sabine Völker | 1.54,97 |
| 3 |  | Jennifer Rodriguez | 1.55,32 |
Naiset > 3 000 m

Päivämäärä: 10. helmikuuta 2002
| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Claudia Pechstein | 3.57,70 |
| 2 |  | Renate Groenewold | 3.58,94 |
| 3 |  | Cindy Klassen | 3.58,97 |
Naiset > 5 000 m

Päivämäärä: 23. helmikuuta 2002
| Sija | Maa | Kilpailija | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Claudia Pechstein | 6.46,91 |
| 2 |  | Gretha Smit | 6.49,22 |
| 3 |  | Clara Hughes | 6.53,53 |
Pikaluistelu olympialaisissa
1924 |
1928 |
1932 |
1936 |
1948 |
1952 |
1956 |
1960 |
1964 |
1968 |
1972 |
1976 |
1980 |
1984 |
1988 |
1992 |
1994 |
1998 |
2002 |
2006 |
2010 |
2014 |
2018 |
2022
Talviolympialaisten 2002 lajit ja kilpailutapahtumat
Alppihiihto | Ampumahiihto | Curling | Freestylehiihto | Jääkiekko | Kaukalopikaluistelu | Lumilautailu | Ohjaskelkkailu | Pikaluistelu | Pohjoismaiset hiihtolajit | Rattikelkkailu | Skeleton | Taitoluistelu
Owen Hargreaves

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Owen Lee Hargreaves
Syntymäaika: 20. tammikuuta 1981 (ikä 44)
Syntymäpaikka: Calgary, Alberta, Kanada
Pelipaikka: puolustava keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 senttimetriä
Junioriseurat
1994–1997 1997–2000: Calgary Foothills Bayern München
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000–2007 2007–2011 2011–2012 | Bayern München Manchester United Manchester City | 145 (5) 27 (2) 1 (0) |
Maajoukkue
| 2000–2001 2001–2008 | Englanti U21 Englanti | 3 (0) 42 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 10. joulukuuta 2012.
Owen Lee Hargreaves (s. 20. tammikuuta 1981 Calgary, Alberta, Kanada) on englantilainen jalkapalloilija. Hänellä on myös Kanadan ja Saksan kansalaisuudet. Hargreavesin pelipaikka on puolustava keskikenttäpelaaja.
180 senttimetriä pitkä Hargreaves siirtyi Bayern Müncheniin jo vuonna 1997 Calgary Foothillsin joukkueesta. Ykkösjoukkueessa hän debytoi kuitenkin vasta kaudella 2000–2001. Yhteensä hän pelasi 145 liigaottelua ja teki niissä viisi maalia. Hänen suurimpia saavutuksiaan Bayernissä olivat neljä Saksan mestaruutta (2001, 2003, 2005 ja 2006), kolme Saksan Cupin voittoa (2003, 2005 ja 2006), Saksan Liigacupin voitto 2004, Mestarien liigan voitto 2001 ja Maailmanpokaalin voitto vuodelta 2001. Vuonna 2001 hänet valittiin lisäksi Bundesliigan parhaaksi nuoreksi pelaajaksi.
Toukokuun lopulla 2007 Hargreavesin kauan spekuloitu ja odotettu siirto Manchester Unitediin tapahtui. Brittiläismedioiden mukaan siirtosumma oli 17 miljoonaa puntaa. Münchenistä lähdön syyksi seuran puheenjohtaja Karl-Heinz Rummenigge sanoi olevan seuran surkea kausi 2006–2007, jolloin Saksan suurseura jäi Bundesliigassa vasta sijalle 4. Mestarien liigastakin ulos jäänyt Bayern München uudisti joukkuettaan kaudeksi 2007–2008 radikaalisti. Siirtoikkunan avautuessa 1. heinäkuuta Hargreavesin sopimus julkistettiin virallisesti. Siirtosummaksi ilmoitettiin 17 miljoonaa puntaa.
ManU:ssa Hargreaves sai pelipaidan numerokseen #4, jota oli ennen häntä käyttänyt Gabriel Heinze.  Hargreaves debytoi Unitedissa ystävyysottelussa Peterborough Unitedia vastaan 4. elokuuta 2007. Liigadebyyttinsä englantilainen teki kauden kolmannessa ottelussa Manchesterin derbyssa, jossa City oli parempi numeroin 1–0. Maalitilinsä hän avasi 1. maaliskuuta 2008, tehden vapaapotkusta maalin Fulhamia vastaan.
Englannin maajoukkueessa Hargreaves debytoi elokuussa 2001 pelatussa ottelussa Alankomaita vastaan. Yhteensä 42 maaottelua pelannut Hargreaves oli mukana 2002 MM-kisoissa ja hänet nimettiin mukaan myös 2006 MM-kisoihin.
Tilastot

| Seura | Kausi | Kansallinen liiga> Ottelut | Kansallinen liiga> Maalit | Kansallinen Cup> Ottelut | Kansallinen Cup> Maalit | Kansainvälinen> Ottelut | Kansainvälinen> Maalit | Yhteensä> Ottelut | Yhteensä> Maalit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Bayern München | 2000–2001 | 14 | 0 | 1 | 0 | 4 | 0 | 19 | 0 |
| Bayern München | 2001–2002 | 29 | 0 | 4 | 0 | 14a | 0 | 47 | 0 |
| Bayern München | 2002–2003 | 25 | 1 | 5 | 1 | 5 | 0 | 35 | 2 |
| Bayern München | 2003–2004 | 25 | 2 | 3 | 0 | 6 | 0 | 34 | 2 |
| Bayern München | 2004–2005 | 27 | 1 | 3 | 2 | 8 | 0 | 38 | 3 |
| Bayern München | 2005–2006 | 16 | 1 | 4 | 2 | 3 | 0 | 22 | 3 |
| Bayern München | 2006–2007 | 9 | 0 | 1 | 0 | 5 | 0 | 15 | 0 |
| Bayern München | Yhteensä | 145 | 5 | 21 | 5 | 45 | 0 | 211 | 10 |
| Manchester United | 2007–2008 | 23 | 2 | 3 | 0 | 8 | 0 | 34 | 2 |
| Manchester United | 2008–2009 | 2 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 3 | 0 |
| Manchester United | 2009–2010 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| Manchester United | 2010–2011 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| Manchester United | Yhteensä | 27 | 2 | 3 | 0 | 9 | 0 | 39 | 2 |
| Manchester City | 2011–2012 | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 |
| Manchester City | Yhteensä | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 |
| Uralla yhteensä |  | 173 | 7 | 25 | 5 | 54 | 0 | 252 | 12 |
aSisältää Toyota Cup ottelut.
Saavutukset

Mestarien liigan mestaruus: 2001, 2008
Saksan Bundesliigan mestaruus: 2001, 2003, 2005, 2006
Saksan Cup mestaruus: 2003, 2005, 2006
Saksan Liigacup mestaruus: 2004
Valioliigan mestaruus: 2008, 2009
Intercontinental Cup mestaruus: 2001
Aiheesta muualla

Hargreaves FootballDatabase-tietokannassa (englanniksi)
Englannin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Seaman |
2 Mills |
3 A. Cole |
4 Sinclair |
5 Ferdinand |
6 Campbell |
7 Beckham |
8 Scholes |
9 Fowler |
10 Owen |
11 Heskey |
12 Brown |
13 Martyn |
14 Bridge |
15 Keown |
16 Southgate |
17 Sheringham |
18 Hargreaves |
19 J. Cole |
20 Vassell |
21 Butt |
22 James |
23 Dyer |
Valmentaja Eriksson
Englannin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2004
1 James |
2 G. Neville |
3 A. Cole |
4 Gerrard |
5 Terry |
6 Campbell |
7 Beckham |
8 Scholes |
9 Rooney |
10 Owen |
11 Lampard |
12 Bridge |
13 Robinson |
14 P. Neville |
15 King |
16 Carragher |
17 Butt |
18 Hargreaves |
19 J. Cole |
20 Dyer |
21 Heskey |
22 Walker |
23 Vassell |
Valmentaja Eriksson
Englannin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Robinson |
2 Neville |
3 A. Cole |
4 Gerrard |
5 Terry |
6 Ferdinand |
7 Beckham |
8 Lampard |
9 Rooney |
10 Owen |
11 J. Cole |
12 Campbell |
13 James |
14 Bridge |
15 Carragher |
16 Hargreaves |
17 Jenas |
18 Carrick |
19 Lennon |
20 Downing |
21 Crouch |
22 Carson |
23 Walcott |
Valmentaja Eriksson
Bravo-palkinto
1978: Jimmy Case • 1979: Garry Birtles • 1980: Hansi Müller • 1981: John Wark • 1982: Gary Shaw • 1983: Massimo Bonini • 1984: Ubaldo Righetti • 1985: Emilio Butragueño • 1986: Emilio Butragueño • 1987: Marco van Basten • 1988: Eli Ohana • 1989: Paolo Maldini • 1990: Roberto Baggio • 1991: Robert Prosinečki • 1992: Pep Guardiola • 1993: Ryan Giggs • 1994: Christian Panucci • 1995: Patrick Kluivert • 1996: Alessandro Del Piero • 1997: Ronaldo • 1998: Ronaldo • 1999: Gianluigi Buffon • 2000: Iker Casillas • 2001: Owen Hargreaves • 2002: Christoph Metzelder • 2003: Wayne Rooney • 2004: Cristiano Ronaldo • 2005: Arjen Robben • 2006: Cesc Fàbregas • 2007: Lionel Messi • 2008: Karim Benzema • 2009: Sergio Busquets • 2010: Thomas Müller • 2011: Eden Hazard • 2012: Marco Verratti • 2013: Isco • 2014: Paul Pogba • 2015: Domenico Berardi
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Norges offisers- og spesialistforbund

| Norges offisers- og spesialistforbund |
| --- | --- |

Perustettu:  1896
Toimiala:  ammattijärjestö
Kotipaikka:  Oslo
Toiminta-alue:   Norja
Jäsenmäärä:  n. 6 000 (2021)
Puheenjohtaja:  Torbjørn Bongo
Jäsenlehti:  Befalsbladet
Aiheesta muualla
Sivusto
Norges offisers- og spesialistforbund (lyh. NOF) on norjalainen armeijan päällystön ja sotilasasiantuntijoiden ammattiliitto. Se perustettiin vuonna 1896. Liitolla oli noin 6 000 jäsentä vuonna 2021. NOF kuuluu keskusjärjestö Landsorganisasjoneniin.
Entiset nimet

Den norske Landsunderofficersforening (1896–1907)
Norges underoffisersforening (1907–1930)
Norges befalslag (1930–1978)
Norges Befalsforbund (1978–1986)
Norges Offisersforbund (1986–2018)
Aiheesta muualla

Liiton verkkosivut (norjaksi)
| n k Norjan ammattiliitot |
| --- | --- |
LO:  Arbeiderbevegelsens Presseforbund  Creo – forbundet for kunst og kultur  Dramatikerforbundet  EL og IT Forbundet  Fagforbundet  Fellesforbundet  Fellesorganisasjonen  Forbundet for Ledelse og Teknikk  Forfatterforbundet  Handel og Kontor  Industri Energi  Kabinansattes Forbund  Norges offisers- og spesialistforbund  Norsk Arbeidsmandsforbund  Norsk Fengsels- og Friomsorgsforbund  Norsk Flygerforbund  Norsk Jernbaneforbund  Norsk Lokomotivførerforbund  Norsk Manuellterapeutforening  Norsk Nærings- og Nytelsesmiddelarbeiderforbund  Norsk Sjømannsforbund  Norsk Sjøoffisersforbund  Norsk Tjenestemannslag  Norske Idrettsutøveres Sentralorganisasjon  Skolenes landsforbund 
Unio:  Akademikerforbundet  Bibliotekarforbundet  Det Norske Diakonforbund  Det norske maskinistforbund  Forskerforbundet  Norsk Ergoterapeutforbund  Norsk Fysioterapeutforbund  Norsk Radiografforbund  Norsk Sykepleierforbund  Politiets Fellesforbund  Presteforeningen  Skatterevisorenes forening  Utdanningsforbundet 
Akademikerne:  Arkitektenes Fagforbund  Den norske legeforening  Den norske tannlegeforening  Den norske veterinærforening  Econa  Krigsskoleutdannede offiserers landsforening  Norges Juristforbund  Norsk Lektorlag  Naturviterne  Norsk Psykologforening  Samfunnsviterne  Samfunnsøkonomene  Tekna 
YS:  AVYO  Befalets Fellesorganisasjon  Delta  Farmasiforbundet  Finansforbundet  Kriminalomsorgens Yrkesforbund  Lærernes Yrkesforbund  Negotia  Norges Politilederlag  Norske Meierifolks Landsforening  Norsk Tollerforbund  Parat  Personellforbundet  SAFE  Skatteetatens landsforbund  Skolelederforbundet  STAFO  Yrkestrafikkforbundet
Gregory Bell

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gregory Bell |  Gregory Bell |  Gregory Bell |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 | pituushyppy |  |
Gregory Bell (7. marraskuuta 1930 Terre Haute, Indiana – 25. tammikuuta 2025) oli yhdysvaltalainen pituushyppääjä ja olympiavoittaja.
Bell oli pituushypyn maailmantilaston ykkönen vuosina 1956–1959. Hän hyppäsi lokakuussa 1956 pituushypyn kaikkien aikojen toiseksi pisimmän hypyn 809 cm, joka jäi vain neljä senttimetriä Jesse Owensin yli 20 vuotta vanhasta maailmanennätyksestä. Myöhemmin samana vuonna hän voitti olympiakultaa Melbournen kisoissa vastatuuleen hypätyllä tuloksella 783 cm. Vuonna 1957 Bell hyppäsi ennätyksensä 810 cm ja seuraavana vuonna hän hyppäsi parhaimmillaan 800 cm. Vuonna 1959 hän uhkaili jälleen maailmanennätystä sivuamalla ennätystään 810 cm ja pyrki vuonna 1960 Rooman olympialaisiin mutta jäi Yhdysvaltain olympiakarsinnoissa neljänneksi.
Bell palasi kilpailemaan pituushypyn veteraanisarjoihin yli 50-vuotiaana. Ammatiltaan hän oli hammaslääkäri.
Henkilökohtaiset ennätykset

Pituushyppy 810 cm
220 jaardin juoksu (suoralla) 20,7 s
Gävlen paloasema

Paloasema vuonna 2013.
Gävlen paloasema (ruots. Gävle brandstation) on Gävlen kunnassa Ruotsissa sijaitseva jugendtyylinen paloasema, joka valmistui Ferdinand Bobergin suunnittelemana vuonna 1891. Gävlessä oli vuonna 1869 riehunut tuhoisa kaupunkipalo, minkä jälkeen paloaseman tarpeeseen alettiin kiinnittää huomiota. Gävlen paloasema oli maansa ensimmäisiä nimenomaan palokunnan käyttöön suunniteltuja rakennuksia. Taloa remontoitiin ja laajennettiin 1970-luvulla, jolloin saatiin lisää tilaa muun muassa ajoneuvohalleille ja virkistystiloille.
Kuvia

Palomiehiä ja kalustoa 1900-luvun alussa.
1970-luvulla valmistuneet autotallit rakennuksen takana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gävlen paloasema Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav
Gavlerinken Arena

| Gavlerinken Arena |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:   Gävle, Ruotsi
Koordinaatit:  60°41′28″N, 17°07′56″E
Avattu:  1967
Laajennettu:  2006
Omistaja:  Brynäs Arena AB
Kustannukset:  160 milj. SEK
Aiemmat nimet:  Läkerol Arena (2006–2014)
Käyttäjät
 Brynäs IF 
Katsojakapasiteetti
 8 265 (jääkiekko)   11 000 (konsertti) 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Gavlerinken Arena on monitoimiareena Gävlessä, Ruotsissa. Areenan katsojakapasiteetti on jääkiekko-otteluissa 8 265 ja konserteissa 11 000. Areena toimii Brynäs IF:n kotihallina.
Nykyareenan edeltäjä valmistui vuonna 1967 nimellä Gavlerinken. Vuonna 2005 kaupunki myi jäähallin Brynäs IF:lle joka rakennutti sen suurelta osin uudelleen. Uuden areenan nimenä oli vuosina 2006–2014 Läkerol Arena.
Kuvia

Kent keikalla Läkerol Arenalla
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gavlerinken Arena Wikimedia Commonsissa
Hockeyarenas.net entry
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
| n k SHL |
| --- | --- |
Joukkueet (2023–24):  Frölunda HC  Färjestad BK  HV71  IK Oskarshamn  Leksands IF  Linköping HC  Luleå HF  Malmö Redhawks  Modo Hockey  Rögle BK  Skellefteå AIK  Timrå IK  Växjö Lakers  Örebro HK 
Käännös suomeksi
Paolo Maldini

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Paolo Maldini
Syntymäaika: 26. kesäkuuta 1968 (ikä 56)
Syntymäpaikka: Milano, Italia
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 186 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1985–2009 | Milan | 647 | (29) |
Maajoukkue
| 1986–1988 | Italia U21 | 12 | (5) |
| 1988–2002 | Italia | 126 | (7) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Paolo Maldini (s. 26. kesäkuuta 1968 Milano) on italialainen uransa päättänyt jalkapalloilija. Hän edusti koko uransa italialaista AC Milania. Nykyään Maldini työskentelee Milanin teknisenä johtajana. Hän aloitti työssään kesäkuussa 2019.
Maldinin luontaisin pelipaikka uran alku- ja keskivaiheilla oli vasen puolustaja, mutta hän pelasi uransa viimeisinä vuosina enemmän keskuspuolustajana. Hän pelasi myös liberona. Hänen isänsä Cesare Maldini oli myös menestyvä jalkapalloilija ja myöhemmin valmentaja.
Pelaajana Maldini oli tyylikäs. Hän osasi lukea peliä hyvin, taklasi harkitusti ja oikea-aikaisesti ja oli hyvä myös hyökkäyssuuntaan. Hän oli myös fyysisesti kova pelaaja: vahva, nopea ja hyväkuntoinen. Maldini debytoi Italian pääsarjassa Serie A:ssa Milanin joukkueessa 20. tammikuuta 1985 jo 16-vuotiaana, ja edusti koko ammattilaisuransa Milania. Maldini on myös pitkäaikaisin kapteeni Milanin ja koko Serie A:n historiassa. Hän pelasi keväällä 2009 päättyneellä urallaan Serie A:ssa 647 ottelua, mikä oli tuohon aikaan sarjan ennätys. Maldinin ennätyksen rikkoi Gianluigi Buffon vuonna 2020.
Italian maajoukkueessa Maldini pelasi 126 ottelua (7 maalia) ja on kolmanneksi eniten maaotteluita pelannut italialainen miespelaaja. Fabio Cannavaro ohitti hänet 12. elokuuta 2009 ja Gianluigi Buffon ohitti hänet 127. ottelullaan vuonna 2013. Maldini ei voittanut maajoukkueurallaan maailmanmestaruutta tai Euroopan-mestaruutta, mutta saavutti molemmissa kilpailuissa hopeaa ja MM-kilpailuissa vielä pronssia. Hän pelasi neljät MM-kilpailut vuosina 1990, 1994 (pelasi loppuottelussa), 1998, 2002 ja kolmet EM-kilpailut vuosina 1988, 1996 ja 2000 (pelasi loppuottelussa).
Paolo Maldini pelasi Milanin paidassa myös 174 UEFAn alaista euro-ottelua. Kaikki muutkin viralliset ottelut mukaan lukien hän edusti uransa ainoata seuraa 902 ottelussa.
Vuonna 2007 Maldini kertoi lopettavansa uransa tulevan kauden jälkeen. Kauden lopussa hän kuitenkin solmi Milanin kanssa vielä yksivuotisen jatkosopimuksen. Maldini pelasi uransa viimeisen ottelun 31. toukokuuta 2009, jolloin Milan voitti vierasottelussaan ACF Fiorentinan 0–2. Hänen viimeinen kotipelinsä oli 24. toukokuuta 2009 pelattu ottelu AS Romaa vastaan.
Mestareiden liiga ja Euroopan cup

Paolo Maldini voitti viidesti Mestareiden liigan tai sen edeltäjän Euroopan cupin.
Ensimmäinen voitto hänelle tuli kaudella 1988–1989, jolloin AC Milan voitti finaalissa romanialaisen Steaua Bukarestin 4–0. 90-luvulla Maldini voitti pokaalin kahdesti: kevään 1990 finaalissa kaatui Befica lukemin 1–0, ja vuonna 1994 altavastaajana loppuotteluun lähtenyt Milan murskasi FC Barcelonan maalein 4–0.
2000-luvulla Maldini oli voittamassa kahdesti Milanin kanssa Mestarien liigaa. Ensimmäinen voitto tuli kaudella 2002–2003, jolloin Milan voitti Juventuksen nollapelin jälkeen rangaistuspotkukilpailussa. Kaudella 2004–2005 Milan oli jälleen loppuottelussa, tällä kertaa Liverpoolia vastaan. Milan hävisi 3–3 päättyneen ottelun rangaistuspotkukilpailussa. Toukokuussa 2007 Milan kohtasi loppuottelussa uudestaan Liverpoolin ja otti revanssin voittaen mestaruuden lukemin 2–1.
Muuta

Maldinin tyylikäs olemus on huomattu myös kentän ulkopuolella. Hänet on valittu Italian seksikkäimmäksi pelaajaksi. Lisäksi hän on tehnyt mallisopimuksen Hennes & Mauritzin kanssa vuonna 2006.
Maldinin poika Daniele Maldini on isänsä ja isoisänsä Cesare Maldinin jälkeen kolmannen sukupolven Milan-pelaaja. Hän debytoi 18-vuotiaana Milanin edustusjoukkueessa ottelussa Hellas Veronaa vastaan 2. helmikuuta 2020. Ensimmäiset minuuttinsa Mestareiden liigassa Daniele Maldini pelasi 15. syyskuuta 2021 vierasottelussa Liverpoolia vastaan.
Saavutukset > Joukkuesaavutukset

Serie A: 1988, 1992, 1993, 1994, 1996, 1999, 2004
Italian cup: 2003
Italian supercup: 1989, 1993, 1994, 1995, 2005
Euroopan cup ja Mestarien liiga: 1989, 1990, 1994, 2003, 2007
Euroopan supercup: 1989, 1990, 1994, 2003
Seurajoukkueiden maailmanmestaruus ja Intercontinental Cup: 1989, 1990, 2007
MM-pronssia: 1990
MM-hopeaa: 1994
EM-hopeaa: 2000
Saavutukset > Henkilökohtaiset saavutukset

World Soccer -lehden vuoden pelaaja: 1994
FIFA 100: 2004
U21 Euroopan vuoden pelaaja: 1989
FIFA MM-kisat: All-Star Team: 1990, 1994
UEFA EM-kisat: All-Star Team: 1988, 1996, 2000
UEFA Mestareiden liigan finaalin Man of the Match: 2003
UEFA vuoden puolustaja: 1990, 1994, 1996, 2000, 2003, 2005
Serie A vuoden puolustaja: 1990, 1994, 1996, 1999, 2000, 2003, 2005
FIFA 100
UEFA Team of the Year: 1988, 1989, 1990, 1994, 1996, 2000, 2003, 2005, 2007
FIFPro World XI: 1988, 1990, 1994, 1996, 2000, 2003, 2005
UEFA Mestareiden liigan paras puolustaja: 2003, 2005, 2007
FIFA / UEFA erikoispalkinto: urapalkinto: 2009
Paolo Maldini oli Italian maajoukkueen kapteeni vuosina 1994–2002 sekä AC Milanin kapteeni 1997–2009.
Ruotsin vallan aika Suomessa

Ruotsin vallan aika Suomessa on historian ajanjakso, jolloin nykyisen Suomen valtion alue oli osa Ruotsin kuningaskuntaa. Ruotsin vallan aika ei ollut yhtäjaksoinen aikakausi ja sen alkaminen oli pitkäaikainen prosessi, johon liittyy epäselvyyttä. Ajanjakso päättyi niin sanotun Vanhan Suomen osalta vuonna 1721 ja lopullisesti Suomen sodan seurauksena 17. syyskuuta 1809.
Ruotsin valtakunnanvaiheista

Ruotsi valloitti nykyisen Suomen alueet ristiretkien myötä. Niiden seurauksena Moisioiden suurtalonpojat joutuivat luopumaan asemastaan ja heidän tilansa joutuivat Ruotsin kruunun ja kirkon omistukseen. Ristiretkien yhteydessä toteutetun rannikon kolonisaation vuoksi sen suomalaiset asukkaat menettivät lähtökohtaisesti kalastusoikeutensa alueella. Yhteenottoja tulokkaiden ja suomalaisten välille syntyi myös viljelyoikeuksista. Ruotsin kielestä tuli aateliston ja ylemmän porvariston kieli ja myös pappien sekä oppineiden oli pakko käyttää sitä virkakielenään. Suomen kieli oli vaarassa näivettyä, sillä sitä ei voinut käyttää viranomaisten kanssa, eikä sillä kirjoitettu sanomalehtiä tai laadittu riittävästi tietokirjallisuutta. Maiden koko yhteyden ajan suomalaisia pidettiin erillisenä kansana ja kielikysymyksestä johtuen sillä ei ollut samoja oikeuksia kuin ruotsalaisilla. Ruotsin kuninkaat kävivät Suomessa harvoin ja suomalaisia pidettiin alkukantaisempina kuin ruotsalaisia tai saksalaisia ja heidän kieltään alempiarvoisena. Esimerkiksi Ruotsin valtakunnankansleri Axel Oxenstierna piti suomalaisia 1600-luvulla elukoina. Ruotsissa vallan laajentamista itään ei pidetty poliittiselta tai moraaliselta kannalta ongelmallisena myöhemminkään, pikemminkin päinvastoin, ja suurvalta-ajalla Suomea pidettiin nimenomaan valloitettuna maana.
Ruotsin vallan aikana Suomi tuli osaksi läntistä kristikuntaa sekä läntisen Euroopan kulttuurista, yhteiskunnallista ja taloudellista järjestystä, jonka pohjalta syntyivät myöhemmin muun muassa markkinatalous, perustuslailliset valtiomuodot ja legalistisiin laillisuusperiaatteisiin sidottu hallinto. Suomen kieli sekä jotkin suomalaisen muinaisuskon ja -kulttuurin piirteet säilyivät suunnitelmallisesta ruotsalaistamisesta huolimatta, vaikka muuttuivatkin uusiin olosuhteisiin mukautuessaan. Suomen sijainti valtakunnan rajamaana toi alueelle lukuisia sotia ja ryöstöretkiä. Ruotsin vallan aikana Suomi oli riistomaa. Ruotsin suurvalta-aika vuosina 1617–1721 vei hengen kaikkiaan arviolta noin 110 000 suomalaiselta sotilaalta, mikä oli tuon ajan väkilukuun suhteutettuna sama määrä kuin 1900-luvun Suomessa heitä olisi kuollut yli miljoona. Pietari Suuri piti Suomea Ruotsin ruoka-aittana ja kruununprinssi Aadolf Fredrik totesi vuonna 1746, että Suomi oli Ruotsin varasto ja suojamuuri. Suomesta kerätyistä veroista arviolta puolet päätyi maan omaan käyttöön ja puolet siirrettiin Tukholmaan.
Ruotsin valtakunnasta on tänä ajanjaksona käytetty myös nimitystä Ruotsi-Suomi. Käsite on kehitetty jälkikäteen kuvaamaan sitä valtakuntaa, johon kuuluivat pääosat nykyisestä Ruotsista ja Suomesta. Historioitsija Peter Englund on todennut, ettei Suomi Ruotsin vallan aikana ollut valtioliiton osa tai provinssi vaan ”sen valtakunnan itäinen puolikas, joka käytännössä tuhoutui vuonna 1809, minkä jälkeen molemmat osat lähtivät omille teilleen.” Englund pitää erityisesti Ruotsin suurvalta-aikaa nykyisten Ruotsin ja Suomen yhteisenä ”omaisuutena”, koska nousu suurvallaksi olisi rutiköyhälle valtiolle ollut mahdotonta ilman valtakunnan itäisen osan voimavaroja.