stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mělník
Historia

Ensimmäinen maininta Mělníkistä on 800-luvulta, kun paikallinen Pšovan-heimo liittoutui Přemyslidien johtaman Böömin herttuakunnan kanssa. 1000-luvulla sen alueella aloitettiin viininviljely. Itse Mělníkin kaupunki perustettiin jossain vaiheessa 1200-lukua, mutta perustamisasiakirjaa tästä ei ole säilynyt. Ensimmäinen maininta sen kaupunkioikeuksista on 25. marraskuuta 1274 päivätyssä dokumentissa, jossa Ottokar II Přemysl myönsi Mělníkille osuuden Elbellä käydyn kaupan tuotoista.
Mělníkin linna oli jo 1000-luvulla ollut tapana antaa myötäjäisinä Böömin kuninkaan vaimolle. Hallituskautensa aikana keisari Kaarle IV virallisti koko kaupungin aseman kunikaallisena myötäjäiskaupunkina. Kaupunki kukoisti aikana ennen kolmikymmenvuotista sotaa. Erityisesti viininviljely toi sen asukkaille vaurautta. Sodan aikana se kuitenkin kärsi muun muassa Ruotsin armeijan miehityksen aikana, ja suuri osa sen asukkaista lähti maanpakoon. Seuraavina vuosisatoina se taantuikin lähinnä maataloustuotteita tuottaneeksi maakuntakaupungiksi. Mělníkin asema parani vasta 1800-luvun puolivälistä eteenpäin, kun alueen liikenneyhteydet paranivat. Ensimmäinen höyrylaiva alkoi toimia kaupungissa jo 1845, rautatieasema valmistui 1874 ja ensimmäinen silta Elbejoen yli rakennettiin 1888. Kehitys toi kaupunkiin uutta taloudellista, kulttuurillista sekä yhteiskunnallista toimeliaisuutta.  Mělníkiin perustettiin esimerkiksi sokeritehdas 1868, viininvalmistusoppilaitos 1881 ja kymnaasi 1910.
Ensimmäisen maailmansodan aikana Mělníkin kehitys pysähtyi, mutta Tšekkoslovakian itsenäistyttyä kaupunkiin rakennettiin muun muassa kauppasatama. Münchenin sopimuksen jälkeen Mělníkin pohjoisraja toimi myös tynkä-Tšekkoslovakian rajana. Toinen maailmansota päättyi Mělníkin osalta 13. toukokuuta 1945 kun Neuvostoliiton ja Puolan armeijat vapauttivat kaupungin.
Kansainväliset suhteet

Oranienburg (Saksa)
Wetzikon (Sveitsi)
Przeworsk (Puola)
Melnik (Bulgaria)
Strzegom (Puola)
Lučenec (Slovakia)
Kuuluisia asukkaita

Ludmila Böömiläinen, Böömin suojeluspyhimys
Galleria

Elben ja Vltavan yhtymäkohta.
Pietarin ja Paavalin kirkko.
Mělníkin linna.
Kulttuuritalo ja Otakar Jarošin patsas.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mělník Wikimedia Commonsissa
Wells Fargo Center

| Wells Fargo Center |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  3601 S Broad St, Philadelphia, PA 19148
Rakennustyöt aloitettu:  14. syyskuuta 1994
Avattu:  31. elokuuta 1996
Omistaja:  Comcast Spectator L.P.
Hoitaja:  Global Spectrum
Kustannukset:  210 miljoonaa USD
Arkkitehti:  Ellerbe Becket
Aiemmat nimet:  CoreStates Center (1996–1998) First Union Center (1998–2003) Wachovia Center (2003–2010)
Käyttäjät
 Philadelphia Flyers (NHL) (1996–) Philadelphia 76ers (NBA) (1996–) Philadelphia Wings (NLL) (1997–) Philadelphia Soul (AFL) (2004–2008) 
Katsojakapasiteetti
 Koripallo: 21 600 Jääkiekko: 19 519 Arena football: 17 486 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Wells Fargo Center on urheiluareena Philadelphiassa, Pennsylvaniassa, jota käyttävät NHL-joukkue Philadelphia Flyers, NBA-joukkue Philadelphia 76ers ja NLL-joukkue Philadelphia Wings.
Halli rakennettiin entisen John F. Kennedy Stadiumim tontille, alueelle jossa sijaitsee nykyään Etelä-Philadelphian urheilukeskus. Alueella on neljä suurta stadiumia: Wachovia Spectrum, Wachovia Center, Lincoln Financial Field ja Citizens Bank Park. Wachovia Centerin nimeksi kaavailtiin suunnittelu vaiheessa nimeä Spectrum II, mutta CoreStates-pankin taloudellisen tuen vuoksi nimeksi tuli CoreStates Center. Rakennustyöt aloitettiin syksyllä 1994 ja saatiin päätökseen kaksi vuotta myöhemmin.
Pankkifuusioiden takia areenan nimi muuttui ensin vuonna 1998 First Union Centeriksi ja myöhemmin vuonna 2003 entiseksi Wachovia Centeriksi. Tällä areenalla järjestettiin vuoden 2014 nhl-varaustilaisuus.
Kuvia

Entinen John F. Kennedy Stadium, joka purettiin urheilukeskuksen alta pois vuonna 1992.
Etelä-Philadelphian urheilukeskus. Wachovia Center vasemmassa alakulmassa.
Wachovia Center sisältä.
Käännös suomeksi
Wegscheid

| Wegscheid |
| --- | --- |
 vaakuna
 Wegscheid
 Koordinaatit: 48°36′N, 13°47′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Hallintopiiri:  Ala-Baijeri
Piirikunta:  Passau
Hallinto:  
 – Pormestari:  Lothar Venus
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  80,67 km²
Korkeus:  718 m
Väkiluku (31.12.2020):  5 529
 – Väestötiheys:  68,5 as./km²
 
 www.wegscheid-aktuell.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wegscheid on kunta Passaun piirikunnassa Ala-Baijerissa Saksassa. Se sijaitsee 31 kilometriä Passausta itään lähellä Itävallan rajaa. Kunnan pinta-ala on 80,67 neliökilometriä, sen asukasluku oli vuoden 2020 lopussa 5 529 ja väestötiheys oli 69 asukasta/km2. Wegscheidin pormestarina toimii Lothar Venus.
Vuosina 1912–1965 kunnasta kulki rautatieyhteys Passauhun. Wegscheid muodosti ympäryskuntineen oman piirikuntansa, kunnes se yhdistettiin vuonna 1972 Passaun piirikuntaan. Se oli harvoja piirikuntakeskuksia, joilla ei ollut kaupunkistatusta.
Asukasluvun kehitys

1961: 4 925 asukasta
1970: 5 135 asukasta
1987: 5 393 asukasta
2000: 5 705 asukasta
2010: 5 587 asukasta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wegscheid Wikimedia Commonsissa
Kunnan verkkosivut (saksaksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Wegscheid
Käännös suomeksi
Naisten Suomi-sarja

Naisten Suomi-sarja  on Suomen naisjääkiekkoilun kolmanneksi korkein sarjataso. Sitä ylempänä on Naisten Mestis.
Sarjajärjestelmä

Suomi-Sarjan karsinta pelataan alueellisina / ylialueellisina. Sarjaan pääsevät kaikki ilmoittautuneet joukkueet. Sarjan pelaamistapa päätetään ilmoittautumisten jälkeen. Sarjan seitsemän parasta pääsee Mestiksen alempaan jatkosarjaan. Loput jatkavat Suomi-Sarjan jatkosarjassa. Kaikki jatkosarjan joukkueet selviävät loppusarjaan jossa pelataan Suomi-Sarjan voitosta yhdessä Mestiksen alemmasta jatkosarjasta tulevien neljän joukkueen kanssa.
Joukkueet kaudella 2022–2023 > Lohko 1

HIFK N18, Helsinki
Ilves Akatemia, Tampere
PaRa, Panelia
Pelicans, Lahti
Salo HT, Salo
TPS Akatemia, Turku
Turku HC, Turku
Joukkueet kaudella 2022–2023 > Lohko 2

JyKi, Jyväskylä
Kiilat, Haapajärvi
LL-89 Red Lights, Lapinlahti
MuJK Naiset, Muhos
S-Kiekko, Seinäjoki
Joukkueet kaudella 2021–2022 > Lohko 1

JyKi Jyväskylä
Kajastus, Kontiolahti
KalPa Akatemia, Kuopio
Kiilat, Haapajärvi
LL-89 Red Lights, Lapinlahti
S-Kiekko, Seinäjoki
TeKi, Raahe
Joukkueet kaudella 2021–2022 > Lohko 2

HIFK N18, Helsinki
Kiekko-Espoo U18, Espoo
Pelicans, Lahti
SaiPa, Lappeenranta
Joukkueet kaudella 2021–2022 > Lohko 3

PaRa, Panelia
TPS Akatemia, Turku
Turku HC, Turku
Joukkueet kaudella 2020–2021 > Lohko 1

IFK Mariehamn, Maarianhamina
KJT Haukat, Keski-Uusimaa
Pelicans, Lahti
Rockets, Loimaa
Salo HT, Salo
UJK, Uusikaupunki
Joukkueet kaudella 2020–2021 > Lohko 2

KalPa Akatemia, Kuopio
LL -89, Lapinlahti
SaiPa, Lappeenranta
TeKi / Hermes, Raahe / Kokkola
YJK, Ylivieska
Münchenin päärautatieasema

| München Hauptbahnhof |
| --- | --- |

Perustiedot
Lyhenne:  MH
Sijainti:  48°08′27″N, 11°33′18″E
Kunta:  München
Avattu:  1839
Liikenne
Vaihtoyhteydet:  metro
Ratapiha
Raiteisto:  32 laituriraidetta
Münchenin päärautatieasema (saks. München Hauptbahnhof, lyh. München Hbf) on rautatieasema Baijerin pääkaupungissa Münchenissä. Se on Hampurin päärautatieaseman jälkeen noin 350 000 päivittäisellä matkustajallaan Saksan toiseksi suurin henkilöliikenteen rautatieasema Frankfurtin päärautatieaseman ohella. Se on yksi Münchenin kolmesta kaukoliikenteen rautatieasemasta.
Münchenin päärautatieasema on Lindaun päärautatieaseman ohella Baijerin ainoa suuri pääteasema. Rautatieasemalla on 32 raidetta ja sen kokonaispinta-ala on noin 760 000 neliömetriä.
Historia

Vuoden 1839 syyskuun 1. päivänä avattiin väliaikainen rautatieasema Münchenin ja Lochhausenin väliselle radalle. Radan pidennys Augsburgiin avattiin 4. lokakuuta vuonna 1840. Rautatieasemarakennus kuitenkin paloi suurpalossa 4. huhtikuuta vuonna 1847 maan tasalle.
Uuden Centralbahnhofin eli keskusrautatieaseman rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1847 ja ne saatiin päätökseen 22. syyskuuta vuonna 1849. Rakennuksen suunnittelusta vastasi arkkitehti Georg Friedrich Christian Bürklein. Vuonna 1858 avattiin yhteys Landshutiin ja vuonna 1859 Nürnbergiin. Ratayhteys Rosenheimiin puolestaan otettiin käyttöön 15. lokakuuta 1871. Vuosina 1876–1884 rautatieasema koki täydellisen uudistusoperaation. 1893 sille avattiin siipiasema Starnbergiin meneville junille. 1. toukokuuta vuonna 1904 keskusrautatieasema sai nimen München Hauptbahnhof, Münchenin päärautatieasema. 1915 avattiin siipiasema Holzkirchenin junille.
Toisessa maailmansodassa vuonna 1945 rautatieasema sai vakavia vaurioita brittiläis-amerikkalaisissa ilmapommituksissa. Aseman halli purettiin vuoden 1949 elokuussa. Rautatieasema rakennettiin uudelleen vuosina 1958–1960. Uuden raidealueen suunnittelusta vastasi Krupp. Vuonna 1967 käynnistettiin S-Bahn-aseman rakentaminen. Rakennustyöt saatiin päätökseen vuonna 1972 juuri ennen Münchenin vuoden 1972 kesäolympialaisia. Münchenin metron asemat rautatieasemalla avattiin vuosina 1980 ja 1984.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Interaktiivinen 360°-panoraama päärautatieasemasta
Päärautatieaseman historiaa (saksaksi)
Bahnhofplatz Münchenissä vuoden 1900 tienoilla.
Münchenin taideakatemia

Akademie der Bildenden Künste München
Taideakatemian uusi rakennus.
Panoraamakuva
Münchenin taideakatemia eli Akademie der Bildenden Künste München on Münchenissä sijaitseva 1808 perustettu taideakatemia. Se on yksi tärkeimpiä taideakatemioita Saksassa.
Akatemiassa oli paljon ulkomaisia opiskelijoita, ja sillä oli aikoinaan vaikutusta monien maiden taiteeseen. Koulussa opetettiin tuolloin maalaamaan akateemisen taiteen tyyliin.
Taideakatemian uusi osa otettiin käyttöön vuonna 2005. Vanha Gottfried Neureutherin suunnittelema venetsialaista uusrenessanssia edustava vanha rakennus on rakennettu vuosina 1874–1887.
Merkittäviä opiskelijoita ja opettajia

Alphonse Mucha
Lawrence Alma-Tadema
Lovis Corinth (1880–1884)
Peter von Cornelius
Nicholaos Gysis (1842–1901)
Jörg Immendorff
Wassily Kandinsky
Paul Klee
Franz von Lenbach
Franz Marc
Vadim Meller
Otto Mueller
Edvard Munch
Eduardo Paolozzi
Sean Scully
Franz von Stuck
Nicolae Tonitza
Axel Törneman
Hallgrímur Helgason
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Akademie der Bildenden Künste München - Münchenin taideakatemian verkkosivut
Viktor Johan Gabriel Krogerus-Ritoniemi

Viktor Johan Gabriel Krogerus-Ritoniemi, sukunimi aik. Krogerus (26. joulukuuta 1850 Juuka – 15. toukokuuta 1933 Virolahti) oli suomalainen rovasti ja kirjailija.
Krogerus-Ritoniemen vanhemmat olivat Juuan kappalainen, varapastori August Wilhelm Krogerus (1804–1869) ja Maria Fredrika Strömmer. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lukiosta 1872 ja suoritti teologian erotutkinnon Helsingin yliopistossa 1873. Krogerus-Ritoniemi vihittiin papiksi 1874. Hän toimi Kuolajärven kirkkoherrana 1888–1902 ja Virolahden kirkkoherrana vuodesta 1902 alkaen. Krogerus-Ritoniemi oli myös lääninrovastina ja hän sai rovastin arvon 1907.
Krogerus-Ritoniemi oli naimisissa vuodesta 1879 Augusta Kumlinin kanssa.
Teoksia

Nimellä V. J. G. Krogerus:
Kirkonmenosta Suomen evankelis-lutherilaisessa seurakunnassa. Tutkimuksia jumaluus-opin alalla 2. Telén, Kuopio 1883
Suomalaisen katkismuksen historia. Söderström, Porvoo 1884
Lyhyt kristillisyyden oppikirja. Tekijä, Oulu 1894, 2. painos Tekijä, Helsinki 1899, 3. painos Tekijä, Oulu 1901
Kehittäjä eli mitä opettaa tohtori M. Luther vähän katkismuksensa pääkappaleissa? ; opastus niiden tekstin kehittämisessä. Tekijä, Porvoo 1897
Raamatun kertomusten sisällinen yhteys : lyhyitä raamatun kertomusten selityksiä. 1, Vanha Testamentti : 1 vihko Tuomarien aikaan asti. Tekijä, Oulu 1901
Apostoolinen uskontunnustus ynnä siihen liittyvä tohtori Martti Luther'in selitys ; jäsentelyopastus. Tekijä, Virolahti 1906
Nimellä V. J. G. Ritoniemi:
Kirkkoneuvoston-käsikirja. Isak Julin, Tampere 1907
Päivä Herran esikartanoissa. Isak Julin, Tampere 1909
Nimellä W. J. G. Krogerus-Ritoniemi:
Lyhyt opastus raamatun kertomuksiin. Isak Julin, Tampere 1911
Kristillisyyden oppikirja ; liitteenä Martti Lutherin Vähä katekismus. 4. enennetty painos Gummerus 1912
Lyhyt koulujen kristinoppikirja. Tekijä, Virolahti 1916
Lyhyitä raamatunhistorian selityksiä ; kok. W. J. G. Krogerus-Ritoniemi ; noudattamalla Rainio-Sundvall uuden raamatunhistorian järjestystä. WSOY 1927
Virolahden seurakunnan historia. Maaseudun kirjapaino, Hamina 1929
Kuolajärven (Sallan) pitäjän historia. Oy Teksti, Helsinki 1930
Suomennoksia

A. Kolmodin : Onko kristinusko menettänyt kansoja kasvattavan merkityksensä ; suomentanut V. J. G. Ritoniemi. Gummerus 1908
Willard S. Boyle

| Willard Sterling Boyle |
| --- | --- |
 Willard S. Boyle Nobel-lehdistötilaisuudessa 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. elokuuta 1924 Amherst, Nova Scotia, Kanada
Kuollut: 7. toukokuuta 2011 (86 vuotta) Truro, Nova Scotia, Kanada
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  fysiikka
Palkinnot:   Nobelin fysiikanpalkinto (2009)
Willard Sterling Boyle (19. elokuuta 1924 Amherst, Nova Scotia, Kanada – 7. toukokuuta 2011 Truro, Nova Scotia, Kanada) oli kanadalainen fysiikan professori. Hän on tutkinut ja kehittänyt  esimerkiksi digitaalikameroissa käytettäviä puolijohdeantureita eli CCD-kennoja, mistä hän sai puolet vuoden 2009 fysiikan Nobelista yhdessä George E. Smithin kanssa. Toisen puolen sai valokuitujen käyttöä tutkinut Charles K. Kao.
Aiheesta muualla

Science.ca
Viron vapaapuolue

| Viron vapaapuolue> Eesti Vabaerakond |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  20. syyskuuta 2014
Johto:   Artur Talvik (pj.)  Jaanus Ojangu (vpj.) 
Ideologia:  konservatismi
Poliittinen kirjo:  oikeisto
Toimisto:  Kopli 25-609 Tallinna
Jäsenmäärä:  706 (22.5.2016)
Riigikogu:  0 / 101
Euroopan parlamentti:  0 / 7
Kotisivu:  www.vabaerakond.ee
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viron vapaapuolue (vir. Eesti Vabaerakond, lyh. EVA) on 20. syyskuuta 2014 perustettu virolainen oikeistopuolue, jonka ensimmäinen puheenjohtaja oli Andres Herkel. Puolue osallistui Riigikogun vaaleihin 2015 tunnustalauseellaan Aru pähe! (suom. Järkeä päähän!).
Historia

Puolueen taustalla on 4. elokuuta 2011 perustettu MTÜ Vaba Isamaaline Kodanik (VIK) (suom. Vapaa isänmaallinen kansalainen ry), joka perustettiin tukemaan vapaaehtoista kansalaistoimintaa ja kansalliskonservatiivista maailmankatsomusta. Perustajat olivat Toomas Kalmus, Külliki Kübarsepp ja Andres Ammas, jotka olivat saaneet idean yhdistyksen perustamisesta jo huhtikuussa 2011.
Helmikuussa 2012 Kalmus ja 59 muuta Viron toiseksi suurimman oikeistopuolueen, konservatiivisen  Isänmaan ja Res Publican liiton, jäsentä erosivat puolueesta ja siirtyivät Vaba Isamaaline Kodanik -yhdistykseen. Tosin näistä IRL:sta eronneista puolet oli jo VIK:un jäseniä ennestään. Lokakuun 20. päivänä 2013 pidetyissä kunnallisvaaleihin VIK osallistui vaalilistoillaan Tallinnassa (Vaba Tallinna Kodanik) ja Tartossa (Isamaaline Tartu Kodanik). Tallinnassa kannatus oli 4,01 prosenttia ja Tartossa peräti 7,03 %, joka toi siellä kolme kaupunginvaltuutettua.
Joulukuussa 2013 Vaba Isamaaline Kodanikun johtajaksi tuli entinen IRL:n pitkäaikainen kansanedustaja Andres Herkel, joka jo 6. tammikuuta 2014 ilmoitti VIK:un ja Parem Eesti-yhdistyksen yhteistyön tavoitteena olevan uuden oikeistopuolueen perustaminen. Jo helmikuussa Parem Eesti jättäytyi pois hankkeesta.
Samalla, kun Viron vapaapuolueen perustamiskokous pidettiin tuolloin syyskuussa 2014, valittiin sen puheenjohtajaksi Andres Herkel, varapuheenjohtajaksi Jaanus Ojangu ja hallituksen jäseniksi Külliki Kübarsepp, Jevgeni Krištafovitš, Kalle Pilt, Märt Meesak, Aimar Altosaar, Jüri Saar, Lii Ramjalg, Kristo Krumm ja Emil Rutiku. Margus Maidla on puolueen toiminnanjohtaja ja Kübarsepp kampanja- ja sidosryhmäpäällikkö. Vuonna 2017 uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Artur Talvik.
Ideologia

Vaikka Viron vapaapuolue ilmoittaakin olevansa oikeistolainen, ei se näe Viron kohtaamien vaarojen kumpuavan liiallisesta oikeistolaisesta tai vasemmistolaisesta politiikasta, vaan uudistusrohkeuden katoamisesta. Vapaapuolue suhtautuu kielteisesti puoluepolitikointiin ja suurten puolueiden asemaan. Sen mielestä Viron puoluejärjestelmä on viennyt vallan Viron kansalta. Puolue vaatii valtaa takaisin paikallistasolle tavalliselle kansalle eli maakunnille, kunnille ja kylille pois Tallinnassa valtaansa pitävien suurpuolueiden käsistä. Tästä kumpua myös sen kriittisyys kaupungistumista ja maastamuuttoa kohtaan. Talousasioissa puolue tukee pienyrittäjyyttä, vapaata markkinataloutta, verojen madaltamista ja perheiden tukemista. Lisäksi vapaapuolue korostaa vahvan maanpuolustuksen ja kansallisen turvallisuuden tarvetta.. Puolue myös korostaa maatalouden merkitystä.
Viron yleisradion, Tarton yliopiston valtiotieteellisen instituutin ja Statistikalabor Oü:n tekemä vaalikone sijoitti konservatiivi-liberaali- ja oikeisto-vasemmisto-akselilla Viron vapaapuolueen liberaaliin keskustaoikeistoon lähelle liberaalia Reformipuoluetta, joka on toinen riigikogun kahdesta oikeistopuolueesta. Sen sijaan Isänmaan ja Res Publican liitto osoittautui tässä jaottelussa Vapaapuoluetta konservatiivisemmaksi vaikkakin talouspoliittisesti yhtä oikeistolaiseksi. Arvokysymyksissä Vapaapuolueen ja IRL:n väliseksi eroksi osoittautui laki samaa sukupuolta olevista avoliitoista (samasooliste kooseluseadus), jota IRL vastusti puolueena ehdottomasti Reformipuolueen vastaavasti sitä kiihkeästi kannattaessa. Vapaapuolueen Andres Herkel taas ilmoitti, ettei puolue ota tällaisissa omantunnonkysymyksissä virallista kantaa.
Vaalimenestys > Riigikogun vaalit

| Vuosi | Edustajia | Kannatus | Kannatus |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015 | 8 / 101  | 49 883 | 8,7 % |  |  |  |  |
| 2019 | 0 / 101  |  6 461 |  1,2 % |  |  |  |  |
Lähteet:
Aiheesta muualla

Vapaapuolueen verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (viroksi)
Wells Fargo Plaza

Wells Fargo Plaza Houstonissa.
Wells Fargo Plaza (aikaisemmilta nimiltään Allied Bank Plaza ja First Interstate Bank Plaza) on pilvenpiirtäjä Houstonissa, Texasin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se on valmistunut vuonna 1983, ja sen suunnittelusta vastasivat arkkitehtitoimistot Skidmore, Owings and Merrill sekä Lloyd Jones Brewer & Associates. Rakennus yltää 302 metrin korkeuteen, ja sen kerroslukumäärä on 71.
Aiheesta muualla

Wells Fargo Plaza Emporis.com-sivustolla
Vesilasi (liuos)

| Natriumsilikaatti |
| --- | --- |

Tunnisteet
Muut nimet:  Vesilasi
CAS-numero:  6834-92-0
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Na4SiO4
Moolimassa:  122,06 g/mol
Ulkomuoto:  väritön kiinteä aine
Sulamispiste:  1 088 °C (1 361 K)
Tiheys:  2,4 g/cm3
Liukoisuus veteen:  runsasliukoinen
Yhdysvaltain maatalousviraston vanha juliste, jossa neuvotaan käyttämään vesilasia kananmunien säilönnässä (oikea alakulma).
Vesilasi on natrium- tai kaliummetallin ja silikaatin yhdiste. Useimmin käytetään metallina natriumia, jolloin vesilasi koostuu käytännössä natriumoksidista (Na2O) ja piidioksidista eli kvartsista (SiO2). Vesilasia voidaan käyttää mm. rakentamisessa liimana sekä lämpöä eristävänä vesiliukoisena aineena.
Historia

Eurooppalaiset kemistit olivat 1500- ja 1600-luvuilla luoneet vesilasin kaltaisia liuoksia. Esimerkkinä tästä on kemisti Jan Baptist van Helmont, joka liuotti hiekkaa suuressa määrässä emästä noin vuonna 1640. On kuitenkin väitetty, että vesilasin löysi saksalainen Johann Nepomuk von Fuchs 1800-luvun alussa.
Ennen jääkaappien yleistymistä  1900-luvun alussa, vesilasia käytettiin kananmunien säilyttämiseen. Liuos esti munien valkuaisen ja keltuaisen kuivumisen. Kun vesilasissa säilöttyjä raakoja munia halusi käyttää, niihin oli hyvä tehdä pieni reikä neulalla. Näin toimittiin, koska muuten keitettäessä kananmunien kuoret olisivat rikkoutuneet.
Valmistus

Kiinteää vesilasia voidaan valmistaa piidioksidista ja kalsinoidusta soodasta, kun lämpötila on riittävän korkea. Tämän jälkeen liuos jäähtyy vesilasiksi. Reaktioyhtälö on:
Na2CO3 (s) + SiO2 (s) → Na2O · SiO2 (s) + CO2 (g)
Vesilasin vesiliuosta voi valmistaa laittamalla kiinteää vesilasia autoklaaviin ja kuumentamalla sitä höyryllä, jolloin se liukenee. Vesiliuosta voi myös suoraan valmistaa yhdistämällä piidioksidia ja natriumhydroksidin vesiliuosta paineastiassa.  Reaktioyhtälö on:
2 NaOH (aq) + SiO2 (s) → Na2O · SiO2 (aq) + H2O (l)
Myös muusta alkalimetallista kuin natriumista koostuvia vesilaseja, kuten kaliumsilikaattia, on mahdollista valmistaa.
Ominaisuudet

Puhdas vesilasiliuos on kirkasta ja väritöntä, mutta usein hieman harmaata johtuen epäpuhtauksista. Kiinteä vesilasi on valkoista jauhetta.
Vesilasin ominaisuuksiin vaikuttaa piidioksidin ja natriumoksidin suhde. pH vaihtelee välillä 10-13 riippuen piidioksidin määrästä; mitä enemmän piidioksidia, sitä pienempi pH on. Vesilasin liuos on emäksinen.
Vesilasilla on myös hyvä puskurointikyky, eli happoa lisättäessä vesilasin pH ei laske ennen kuin kaikki emäs on neutraloitu. Puskurointikyky kasvaa piidioksidin määrää lisättäessä . Vesilasin viskositeetti kasvaa, mitä enemmän seoksessa on piidioksidia.
Vesilasin polymerointi tapahtuu, jos pH-arvo putoaa alle 10:n. Polymeroinnissa vesilasin silikaateista muodostuu silikageeliä, jota käytetään yleisesti kosteusvaurioiden ehkäisemiseen sekä epätoivottujen hajujen poistamiseen.
Vesilasi luokitellaan turvalliseksi ja matalan riskin kemikaaliksi. Se ei ole myrkyllistä luonnolle eikä myöskään ihmiselle, joskin se saattaa aiheuttaa ärsytystä iholla, silmissä ja hengitysteissä. On olemassa yksi vesilasi, joka on määritelty syövyttäväksi aineeksi ja sen kemiallinen kaava on Na2SiO3 eli natriummetasilikaatti. Nieltäessä aine on vaarallisempi. Vesilasilla on oma kemikaalikortti, ja sen ICSC-numero on 1137.
Käyttö

Vesilasia käytetään liimana, esimerkiksi aaltopahvin valmistamiseen. Myös puuta ja metallia voidaan liimata. Korkea lämmönkesto (1 100 °C) tekee vesilasista hyvän liiman kohteisiin, joissa lämpötila saattaa kohota korkeaksi. Tämän lisäksi yhdistettä käytetään palonestoaineena jopa puulle, jonka pinnalle se tekee eristävän kerroksen puun ja tulen välille.
Korkean pH:n ja puskurointikykynsä vuoksi vesilasi ei reagoi happojen kanssa. Niinpä sitä käytetään, kun tarvitaan happoja kestäviä materiaaleja, kuten erikoismuoveja tai betonia.
Emäksisyytensä johdosta vesilasia käytetään voimakkaiden pesuaineiden, kuten pyykinpesu- ja konetiskiaineiden valmistuksessa. Vesilasia käytetään myös vetyperoksidi-pohjaisen valkaisuaineen valmistuksessa, joka on edullisempi vaihtoehto klooripohjaiselle valkaisuaineelle. Vesilasista ja vetyperoksidista valmistettua valkaisuainetta käytetään paperin tuotannossa ja kierrätyksessä.
Saviruukkujen valmistuksessa voidaan käyttää vesilasia. Ruukku upotetaan vesilasiliuokseen, jolloin savi kovettuu.
Kun vesilasiin lisää oikeassa suhteessa etanolia, voi valmistaa superpalloja. Tämä on tyypillinen polymeerikemian koe yläkoulussa ja lukiossa. Näin tehty superpallo kuitenkin menettää nopeasti muotonsa ja kimmoisuutensa.
Vesilasia voidaan hyödyntää maaperän tukemisessa esimerkiksi rakennusprojekteissa. Seos reagoi muodostaen kolloidin, joka polymerisoituu ja näin muodostaa geelin kiinteyttäen maaperää. Maaperä kiinteytyy, kun vesilasi sitoo partikkelit toisiinsa muodostaen yhtenäisen vettä läpäisemättömän massan. Vesilasin avulla voidaan siis lujittaa maaperää.