stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ankalliskirjasto
Sarjan kirjat > Ankalliskirjasto 4: Aku-setä, kissa ja koira – Carl Barksin eläimellisimmät tarinat (2004)

Jäyhä Jököttäjä (The Smugsnorkle Squattie)
Kissakiusaa (The Cantankerous Cat)
Sopulivuosi (The lemming with the locket)
Silosiipi (Rocket Wing Saves the Day)
Ennusuni (The Unorthodox Ox)
Rahalla saa ja hevosella pääsee
Siivoushullu (Dodging Miss Daisy)
Huiskahäntä (Celtenham's Choice)
Hankala vuohi (Money Bag Goat)
Miljardinorsu (The Billion Dollar Safari)
Pelastusoperaatio Huurusolassa (Operation St. Bernard)
Urhoollinen sammakko (Old Froggie Catapult)
Hankalat lemmikit (Donald's Pet Service)
Sarjan kirjat > Ankalliskirjasto 5: Kummajaisia ja kuu-ukkoja – Carl Barksin oudoimmat otukset (2005)

Maanalainen maailma
Painajaistakin pahempaa
Krankensteinin jäljillä
Kuurakettien kilpailu
Milla Magian monet kasvot
Unelmaplaneetta
Ali Baban luola
Kamalaa kasvioppia
Järvihirviö
24 karaatin kuu
Taikavarpu
Kääpiöintiaanien maassa
Sarjan kirjat > Ankalliskirjasto 6: Kapteeni Ankan urotyöt – Carl Barksin myrskyisimmät meriseikkailut (2006)

Lentävä hollantilainen (The Flying Dutchman) (1959)
Matka menneisyyteen (Back to Long Ago) (1956)
Perunateatteri pohjoisnavalla (Under the Polar Ice) (1959)
Koralliluolan kummitus (The Ghost of the Grotto) (1947)
Kilpapurjehdus Etelämerelle (Race to the South Seas) (1949)
Kaikkien aikojen merimatka (The Not-so-ancient Mariner) (1966)
Turmantimantti (The Doom Diamond) (1967)
Tuomiokurkun kummitus (The Strange Shipwrecks) (1958)
Sarjan kirjat > Ankalliskirjasto 7: Kolme rohkeaa miestä – Carl Barksin vauhdikkaimmat Tupu, Hupu & Lupu -seikkailut (2007)

Vanhan linnan salaisuus (The Old Castle's Secret) (1948)
Silmät niskassa (1945)
Nappuladekkarit (1945)
Kullanilmaisin (1946)
Taikoja kotitarpeisiin (1947)
Nuorna vitsa väännettävä (1948)
Aku Ankka koulusalapoliisina (1949)
Aku Ankka ja Zombi (Voodoo Hoodoo) (1949)
Huutovuoren kaiku (1949)
Prinssi Ruususen uni (1950)
Sankariteko (1950)
Koulupinnarit (1951)
Sarjan kirjat > Ankalliskirjasto 8: Ankkojen kulta – Carl Barks kadonneiden aarteiden jäljillä (2008)

Inkojen kulta
Cibolan seitsemän kaupunkia
Kultajoki
Kuningas Salomon kaivokset
Mayakeisarin kruunu
Etsivä löytää
Kultainen kypärä
Sarjan kirjat > Ankalliskirjasto 9: Suuret setelit – Carl Barksin rahakkaimmat tarinat (2009)

Ovela Roope-setä (1951)
Harvinaisia rahoja (1950)
Tikapuut (1952)
Onnellinen laakso (1953)
Täysinoppinut balettitanssija (1953)
Maailman toiseksi rikkain ankka (1956)
Raha-ansa (1954)
Rahalähde (1957)
Turvallinen palopurje (1956)
Kova ottelu (1958)
Karhukoplan kavalat konnat (1965)
Sarjan kirjat > Ankalliskirjasto 10: Kuuden miljoonan dollarin papukaija – Carl Barksin ennätyksellisimmät tarinat (2009)

Lumottu papukaija (1950)
Maailman rikkain mies (1952)
Nätti-Jussi (1959)
Kullankaivajien kilpailu (1961)
Kivettävä säde (1954)
Roope-setä tahtoo muskottiteetä (1962)
Kohtalokas väriaine (1957)
Roope-setä ja kiukkuinen noita (1963)
Notre Ankan huilunsoittaja (1965)
Annsi Bergh

Annsi Bergh-Pfefer (1900 – 18. syyskuuta 1932) oli suomalainen tanssija ja tanssinopettaja.
Annsi Bergh opiskeli rytmillistä voimistelua ja plastillista taidetanssia Maggie Gripenbergin oppilaana. Annettuaan ensimmäisen julkisen tanssinäytäntönsä 1920 yhdessä Mary Hougbergin ja Taina Helveen kanssa hän lähti 1921 Saksaan jatkamaan opintojaan Dresdenin lähelle sijainneessa Hellerau-opistossa. Hänestä tuli pian myös opiston opettaja ja tätä tehtävää hän hoiti vuoteen 1928 saakka. Vuosina 1928–1932 hän oli opettajana Hellerau–Laxenburg-koulussa. Bergh esiintyi myös tanssijana Tanztrio Hellerau-Laxenburg-ryhmässä sekä Suomessa että Saksassa ja hän teki lisäksi kiertueita muihin Euroopan maihin.
Annsi Bergh kuoli 32-vuotiaana syyskuussa 1932 sairastettuaan pitkään keuhkotautia.
Kuvia

Kohtaus Annsi Berghin, Mary Hougbergin ja Marianne Pontanin tanssiesityksestä vuonna 1924.
Apeiron Kirjat

Apeiron Kirjat on suomalainen kirjankustantamo, joka julkaisee mannermaista filosofiaa ja lacanilaiseen psykoanalyyttiseen tutkimuskenttään kuuluvaa kirjallisuutta. Se on julkaissut mm. Slavoj Žižekin ja Maurice Blanchotn teosten suomennoksia.
Aiheesta muualla

Apeiron Kirjojen kotisivu
AronChupa

| Aron Michael Ekberg |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. maaliskuuta 1991 (ikä 33)
Muusikko
Taiteilijanimi:  AronChupa
Laulukielet:  englanti
Tyylilajit:  electro house, alternative dance (käännä suomeksi), nu-disco (käännä suomeksi) ja jumpstyle 
Levy-yhtiöt:  Sony Music 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
AronChupa (oik. Aron Michael Ekberg, s. 30. maaliskuuta 1991 Borås, Ruotsi) on ruotsalainen DJ, musiikkituottaja ja jalkapalloilija.
AronChupan musiikkiuran ensimmäinen tunnetuksi noussut kappale oli vuonna 2014 julkaistu I’m an Albatraoz, jossa laulusolistina on Ekbergin pikkusisko Nora Ekberg. Kappale nousi listaykköseksi muun muassa Ruotsissa sekä Tanskassa, ja kärkisijoille myös monen muun maan listoilla.
Ano Airisto

Ano Juho Viktor Airisto (synt. Lindroos, 5. marraskuuta 1894 Taivassalo – 15. marraskuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja pakinoitsija, joka käytti nimimerkkiä ”Muste-Maalari”.
Elämä

Airiston vanhemmat olivat räätäli Johan Vilhelm Lindroos ja Elina Laakso. Hän työskenteli maalarina, mutta suoritti työnsä ohella keskikoulun ja kauppakoulun. Airisto oli Turun maalarien ammattiosaston jäsen vuodesta 1914 lähtien. Tammikuun 1918 alussa Airisto liittyi Turun punakaartiin. Sisällissodan aikana hän toimi Tampereen pääesikunnan agitaatiojaoston sotakuvaajana Satakunnan ja Hämeen rintamilla. Myöhemmin huhtikuussa hän osallistui myös Nauvon taisteluun. Airisto vangittiin toukokuun alussa Villähdessä ja toimitettiin Hennalan vankileirille. Elokuussa hän sai 3 vuoden kuritushuonerangaistuksen valtiopetoksesta, mutta vapautui jo 1919. Hieman myöhemmin Airisto vangittiin uudelleen poliittisista syistä ja hän pääsi Tammisaaren pakkotyölaitoksesta tammikuussa 1923.
Vapauduttuaan Airisto työskenteli vuodesta 1925 lähtien Turussa Sosialistin toimittajana. Vuonna 1928 hänestä tuli lehden toimitussihteeri ja 1934 päätoimittaja. Vuonna 1940 Airisto siirtyi Helsinkiin Suomen Sosialidemokraatin toimittajaksi ja paikinoitsijaksi. Airistosta tuli tunnettu poliittinen pakinoitsija, joka toimi myös useissa sosialidemokraattisen puolueen luottamustehtävässä. Airisto tunnettiin myös kuvittajana ja taidemaalarina.
Sosialidemokraattisten lehtimiesten ja tiedotustyöntekijäin rahasto jakaa joka toinen vuosi hänen mukaansa nimetyn Mustemaalari-palkinnon viestinnän piirissä tehdystä elämäntyöstä tai muista erityisistä viestinnällisistä ansioista.
Yksityiselämä

Airiston puoliso vuodesta 1929 oli Zulu Mirjam Alida Grönroos.
Teokset

Mustemaalarin jäljiltä : Ano Airiston pakinoita vuosilta 1934-1940.  Turku:  Lounais-Suomen Kirjapaino, 1976.
Annot

| Annot |
| --- | --- |

 vaakuna
 Annot
 Koordinaatit: 43°57′57″N, 6°40′10″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Provence-Alpit-Riviera
Departementti:  Alpes-de-Haute-Provence
Arrondissementti:  Castellane
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  29,8 km²
Väkiluku (2021):  1 017
 – Väestötiheys:  34,1 as./km²
 
 www.annot.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Annot on Ranskan kunta Kaakkois-Ranskassa Alpes-de-Haute-Provencen departementissa Provence-Alpit-Rivieran alueella. Kunnan pinta-ala on 29,8 neliökilometriä, ja sen asukasluku oli 1 017 vuonna 2021. Sillä on vanha keskusta kapeine katuineen, ja jossa talot on rakennettu hiekkakivestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Annot Wikimedia Commonsissa
Artur Bodanzky

Artur Bodanzky (1919)
Artur Bodanzky (16. joulukuuta 1877 Wien – 23. marraskuuta 1939 New York) oli itävaltalaissyntyinen kapellimestari.
Bodanzky opiskeli nuorena viulunsoittoa ja pääsi 18-vuotiaana Wienin Hofoperin jäseneksi. Vuonna 1900 hän sai ensimmäisen työnsä kapellimestarina päästessään johtamaan teatteriorkesteria České Budějoviceen. Vuonna 1903 Gustav Mahler palkkasi hänet avustajakseen Wienin Hofoperissa, mikä edisti hänen uraansa huomattavasti. Vuosina 1906–1909 Bodanzky työskenteli oopperassa Prahassa ja vuosina 1909–1912 Mannheimissa; jälkimmäisessä hänen työnsä pääkapellimestarina sai Wilhelm Furtwängler. Hän järjesti Mahlerin kuolemaa seuranneena vuonna (1912) festivaalin tämän kunniaksi. Vuonna 1914 Bodanzky piti Johann Strauss nuoremman Lepakon Ranskan-ensiesityksen Pariisissa ja Richard Wagnerin Parsifalin Englannin-ensiesityksen Covent Gardenissa. Tämän jälkeen Bodanzky palkattiin Alfred Hertzin seuraajaksi Metropolitan-oopperaan. Hän teki siellä ensimmäisen esiintymisensä johtamalla vuonna 1915 Wagnerin Jumalten tuhon. Vuosina 1919–1922 Bodanzky toimi New Symphony Orchestran kapellimestarina; tämän jälkeen se liitettiin New Yorkin filharmonikoihin. Bodanzky myös johti vuosina 1916–1931 New Yorkin Society of Friends of Musicia. Hän jatkoi samanaikaisesti työtään Metropolitan-oopperassa, jossa johti kaikkiaan 1087 esitystä. Hänen sydäninfarktista johtuneen kuolemansa jälkeen suuri osa hänen työstään siirtyi Erich Leinsdorfin vastuulle. Malvina Hoffman teki Bodanzkysta rintakuvan vuonna 1941.
Bodanzky tunnettiin erikoistumisestaan Wagneriin, mutta hän johti myös esimerkiksi Wolfgang Amadeus Mozartin, Christoph Willibald Gluckin, Richard Straussin, Pjotr Tšaikovskin, Giacomo Meyerbeerin ja Franz von Suppén oopperoiden esityksiä. Hän johti Ernst Křenekin Jonny spielt aufin Yhdysvaltain-ensiesityksen. Bodanzkyn konserttiohjelmistoon kuuluivat Arthur Honeggerin Le Roi David, Mahlerin Das Lied von der Erde ja Leoš Janáčekin Glagoliittimessu, joiden Yhdysvaltain-ensiesitykset hän piti. Moni Bodanzkyn johtama oopperaesitys äänitettiin.
Artur Balsam

Artur Balsam (8. helmikuuta 1906 Varsova – 1. syyskuuta 1994 New York) oli puolalaissyntyinen, yhdysvaltalaistunut pianisti.
Balsam teki konserttidebyyttinsä 12-vuotiaana. Hän opiskeli Łódźin konservatoriossa ja Berliinin valtionmusiikkiakatemiassa. Vuonna 1930 hän voitti kansainvälisen pianokilpailun ja vuonna 1931 hän sai Mendelssohn-palkinnon. Vuonna 1932 Balsam kiersi Yhdysvalloissa viulisti Jehudi Menuhinin kanssa, ja kansallissosialismin noustessa hän päätti jäädä maahan. Balsam levytti kaikki Wolfgang Amadeus Mozartin viulusonaatit Oscar Shumskyn kanssa ja kaikki Ludwig van Beethovenin viulusonaatit Joseph Fuchsin kanssa. Hän levytti myös sellisti Zara Nelsovan kanssa.
1960-luvulla Balsam esiintyi pianotriona viulisti William Krollin ja sellisti Benar Heifetzin kanssa. Balsam opetti Bostonin yliopistossa ja Manhattan School of Musicissa. Vuosina 1956–1992 hän johti kamarimusiikkiin keskittynyttä kesäkoulua Mainessa.
Argentiinanmeri

Argentiinanmeri sijaitsee Argentiinan kaakkoisrannikon edustalla
Argentiinanmeri (esp. Mar Argentino) on merialue Argentiinan kaakkoisrannikon edustalla Etelä-Atlantilla. Falklandinvirta tuo Argentiinanmerelle viileää vettä Etelämantereen edustalta, kun taas Brasilianvirta kuljettaa pohjoisesta lämmintä vettä alueelle. Merellä sijaitsee 12 huomattavaa biodiversiteettialuetta.
Käännös suomeksi
Antti Weckström

| Antti Weckström> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. helmikuuta 1982 (ikä 42) Lappeenranta, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  180 cm
Paino:  96 kg
Seura
Seura:  Ketterä
Sarja:  Suomi-sarja
Pelinumero:  23
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2001–
Aik. seurat:  SaiPa (SML) KooKoo (Mestis)
Antti Weckström (s. 22. helmikuuta 1982 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa Suomi-sarjassa pelaavaa Imatran Ketterää, jonka kapteenina hän toimii. Weckström on pelannut aiemmin yhteensä 97 SM-liigaottelua kasvattajaseurassaan Saimaan Pallossa tehden kaksi syöttöpistettä. Jäähyminuutteja tuli 47.
Ura

Weckström edusti SaiPan junioreita kevääseen 1999 asti, jonka jälkeen hän pelasi vuodet 1999–2001 HIFK:n A-nuorissa. Hän oli kaudella 1999–2000 tehoilla 2+12=14 joukkueen tehokkain puolustaja Mikko Kurvisen kanssa. Weckström voitti keväällä 2001 A-nuorten hopeaa. Hän palasi kaudeksi 2001–2002 SaiPaan, jossa Weckström teki liigadebyyttinsä ja pelasi kahdeksan runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin SaiPan A-nuorissa. Weckström oli tehoilla 6+27=33 koko A-nuorten SM-liigan puolustajien syöttöpörssin voittaja sekä pistepörssin toinen KalPan Matti Tiihosen jälkeen. Hän voitti keväällä 2002 A-nuorten mestaruuden.
Huhtikuussa 2002 Weckström teki vuoden mittaisen liigasopimuksen SaiPan kanssa. Hän pelasi tulokaskautensa SM-liigassa ja teki 50 runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen. Weckström pelasi myös vielä kymmenen ottelua A-nuorissa tehden niissä kuitenkin pelipaikkaan nähden kovat tehot 4+11=15. Kaudella 2003–2004 hän pelasi 39 SM-liigaottelua ilman tehopisteitä, kunnes Weckström siirtyi tammikuussa 2004 loppukaudeksi Mestis-joukkue KooKoohon. Siellä hän teki 14 runkosarjaottelussa tehot 1+4=5.
Kausi 2004–2005 oli Weckströmille välivuosi. Kaudella 2005–2006 hän pelasi Suomi-sarjaa Rovaniemen Kiekossa ja kauden 2006–2007 kestäneen välivuoden jälkeen Weckström on pelannut vuodesta 2007 samaa sarjaa Imatran Ketterässä. Kaudella 2009–2010 hänestä tuli joukkueen varakapteeni. Weckström voitti Ketterässä Suomi-sarjan mestaruuden vuonna 2009, mutta joukkue ei kuitenkaan noussut Mestis-karsintojen jälkeen sarjatasoa ylemmäs.
Muuta

Weckström on toisen polven liigapuolustaja. Hänen isänsä Kari Weckström edusti omalla SM-liigaurallaan myös SaiPaa ja toimi kaudella 1983–1984 joukkueen kapteenina. Kari on toiminut pelaajauransa jälkeen vuosia SaiPan juniorivalmentajana ja vuodet 2007–2010 hän valmensi Ketterää, jossa Antti Weckström pelasi isänsä alaisuudessa. Nykyään Kari "Keni" Weckström valmentaa SaiPan D-98-junioreita.
Kicking Against the Pricks

| Kicking Against the Pricks Nick Cave and the Bad Seeds |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Äänitetty : marraskuu 1985 – tammikuu 1986
 Julkaistu: 8. elokuuta 1986
 Formaatti: LP/CD
 Tuottaja(t): Flood, Tony Cohen
 Tyylilaji: post-punk, vaihtoehtorock
 Kesto: 49.28
 Levy-yhtiö: Mute Records
muut cover-albumit
| The Firstborn Is Dead 1985 | Kicking Against the Pricks 1986 | Your Funeral... My Trial 1986 |
Kicking Against the Pricks on Nick Cave and the Bad Seedsin kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 1986. Nimi on suora viittaus Raamatun kohdasta (Ap. t. 26:14) ”– – ja minä kuulin äänen sanovan heprean kielellä: 'Saul, Saul, miksi vainoat minua? Paha sinun on potkia pistintä vastaan.'”
Albumi on coveralbumi ja sisältää usean eri tyylilajin kappaleita countryballadeista amerikkalaisiin popstandardeihin. Rumpali Thomas Wydler tekee oman debyyttinsä albumilla.
Tausta

Nick Cave kertoo albumin nimen tarkoittavan raamatullisessa mielessä "taistelemista tuulimyllyjä vastaan" ja sanoo tämän merkityksen olevan hänelle tärkein. Ei-raamatullisessa mielessä hän kuitenkin paljastaa "Pricksien" (slangi "mulkku") viittaavan toimittajiin, joita vastaan hän kokee tarpeen potkia.[lähde? ]
Hän viittaa tällä erityisesti brittiläisiin rock-toimittajiin, joiden sanoo kohdelleen häntä huonosti toisen levyn, The Firstborn Is Dead in ilmestymisen jälkeen. Hän sanoo toimittajien kilpailevan siitä, kuka löytää uuden yhtyeen ensin ja sen jälkeen pääsee vaientamaan sen.[lähde? ]
Kicking Against the Pricksin tarkoitus oli olla täydellinen levy niille, jotka halusivat vaientaa yhtyeen ja samaan aikaan sellainen albumi, millaisesta yhtyeen musiikkia arvostavat voisivat nauttia.[lähde? ]
Kappaleet

Cave kertoo valinneensa kappaleen "Muddy Water" mukaan albumille sen kauniiden alkusäkeiden takia: "Mary, grab the baby the river is rising, Muddy water, taking back the land." Kappale sopi hyvin myös edellisen albumin The Firstborn Is Dead in teemaan. Kuunneltuaan Johnny Cashin versiota muutamaan kertaan, he päättivät hidastaa kappaletta saadakseen tunnelmallisen lopputuloksen.[lähde? ]
"I'm Gonna Kill That Woman" on kappale kateudesta. Cave sanoo löytävänsä kappaleesta ajatuksia ja tunteita, mitä myös hänellä itsellään on ja mitä hän arvelee olevan myös muilla ihmisillä.[lähde? ]
"Sleeping Annaleah" on tribuutti Tom Jonesille, joka on yksi Caven lempilaulajista.[lähde? ]
"Long Black Veil", "Hey Joe" ja "Jesus Met The Woman At The Well" ovat perinnekappaleita, joita monet artistit ovat esittäneet, mutta Caven mukaan harvoin alkuperäistä kunnioittaen.[lähde? ]
"The Singer" kertoo laulajasta, joka valittaa kadonneesta kuuluisuudestaan. Caven mukaan kappaletta tulisi kuunnella huumorintajulla, sillä hänestä sanat ovat "naurettavat, äärimmäisen omahyväiset, täynnä itsesääliä". Hän sanoo kappaleen liittyvän siihen kuvaan, joka hänellä on itsestään 20 vuoden kuluttuaselvennä.[lähde? ]
"The Hammer Song" on ainoa brittiläinen kappale albumilla. Cave pitää kappaleen sanoituksia nerokkaina ja pitää niiden tietystä tekstuaalisesta menettelystäselvennä, josta on kiinnostunut myös omissa töissään.[lähde? ]
Kappaleet > Nauhoitus

Pääosa kappaleista nauhoitettiin Melbournessa, Australiassa talvella 1985. Albumi jouduttiin nauhoittamaan nopeasti; heillä oli vain kolme päivää basson ja rumpujen nauhoittamiseen, koska Barry Adamson ja Thomas Wydler joutuivat lähtemään Lontooseen. He nauhoittivat kolmen päivän aikana 20 kappaleen perustan. Blixa Bargeld ehti viipyä nauhoituksissa vain kaksi päivää.[lähde? ]
Osa kappaleista nauhoitettiin heidän lähtönsä jälkeen, kun vain Mick Harvey ja Nick Cave jäivät, kuten "Hey Joe". Useat muut soittimet lisättiin kappaleisiin myöhemmin. Vuonna 1986 he viimeistelivät ja miksasivat kappaleet Berliinissä, Hansa Ton Studiosilla.[lähde? ]
Kappaleet > Kappalelista

"Muddy Water" – 5.15 (Cover Phil Rosenthalin kappaleesta)
"I'm Gonna Kill That Woman" – 3.44 (Cover John Lee Hookerin kappaleesta)
"Sleeping Annaleah" – 3.18 (Cover Mickey Newburyn ja Dan Folgerin kappaleesta)
"Long Black Veil" – 3.46 (Cover Danny Dillin ja Marijohn Wilkinin kappaleesta)
"Hey Joe" – 3.56 (Cover Billy Robertsin kappaleesta)
"The Singer (a.k.a. The Folksinger)" – 3.09 (Cover Johnny Cashin ja Charlie Danielsin kappaleesta)
"Black Betty" – 2.33 (Cover Leadbellyn kappaleesta) *
"Running Scared" – 2.07 (Cover Roy Orbisonin ja Joe Melsonin kappaleesta) *
"All Tomorrow's Parties" – 5.52 (Cover Lou Reedin kappaleesta)
"By the Time I Get to Phoenix" – 3.39 (Cover Jimmy Webbin kappaleesta)
"The Hammer Song" – 3.50 (Cover Alex Harveyn kappaleesta)
"Something's Gotten Hold of My Heart" – 3.44 (Cover Roger Greenawayn ja Roger Cookin kappaleesta)
"Jesus Met the Woman at the Well" – 2.00 (Cover The Alabama Singersin sovituksesta)
"The Carnival Is Over" – 3.16 (Cover Tom Springfieldin kappaleesta)
* vain cd-versiolla
Kokoonpano

Barry Adamson - basso, taustalaulu, laulu
Blixa Bargeld - kitara, slide-kitara, taustalaulu, laulu
Dawn Cave - viulu
Nick Cave - laulu, urut, piano
Mick Harvey - piano, taustalaulu, basso, rummut, akustinen kitara, pikkurumpu, kitara, laulu, urut, vibrafoni
Rowland S. Howard - laulu, urut, kitara
Tracy Pew - basso
Hugo Race - kitara
Thomas Wydler - rummut, lyömäsoittimet
Aiheesta muualla

Yhtyeen viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kicking Against the Pricks Last.fm:ssä (englanniksi)
Nick Caven haastattelu albumista vuodelta 1986 (englanniksi)
André Schürrle

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: André Horst Schürrle
Syntymäaika: 6. marraskuuta 1990 (ikä 33)
Syntymäpaikka: Ludwigshafen, Saksa
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 184 senttimetriä
Paino: 74 kilogrammaa
Seura
Seura: Moskovan Spartak (lainalla Borussia Dortmundista)
Pelinumero: 20
Junioriseurat
1995–2006: Ludwigshafener SC
2006–2009: Mainz 05
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2011 | Mainz 05 | 66 | (20) |
| 2011–2013 | Bayer Leverkusen | 65 | (18) |
| 2013–2015 | Chelsea | 44 | (11) |
| 2015–2016 | VfL Wolfsburg | 43 | (10) |
| 2016– | Borussia Dortmund | 33 | (3) |
| 2018–2019 | → Fulham (laina) | 24 | (6) |
| 2019– | → Moskovan Spartak (laina) | 13 | (1) |
Maajoukkue
| 2008–2009 | Saksa U19 | 11 | (4) |
| 2009 | Saksa U20 | 1 | (1) |
| 2009–2010 | Saksa U21 | 4 | (3) |
| 2010– | Saksa | 57 | (22) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. huhtikuuta 2020.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 24. huhtikuuta 2020.
André Horst Schürrle (s. 6. marraskuuta 1990 Ludwigshafen, Rheinland-Pfalz) on uransa lopettanut saksalainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi venäläistä Moskovan Spartakia lainalla saksalaisesta Borussia Dortmundista.
Ura

Schürrle aloitti uransa kotikaupunkinsa seurassa Ludwigshafener SC:ssä ennen siirtymistä Mainziin vuonna 2006. Hän pelasi seuran junioriakatemiossa kolme vuotta, ja voitti Saksan A-nuorten mestaruuden 2009. Elokuussa 2009 Schürrle debytoi Bundesliigassa Bayer Leverkusenia vastaan 2-2-tasapeliottelussa. Syyskuussa 2009 Schürrle teki kaksi ensimmäistä liigamaaliaan 3-2-vierasvoitossa VfL Bochumia vastaan tehtyään aikaisemmin viikolla seuran kanssa ammattilaissopimuksen. Hän teki kaudella viisi maalia ja antoi kolme maalisyöttöä.
Syyskuussa 2010 Schürrle teki viisivuotisen sopimuksen Bayer Leverkusenin kanssa. Hän pelasi kuitenkin kauden 2009–2010 Mainzissa, ja teki 15 liigamaalia ollen Bundesliigan viidenneksi paras maalintekijä. 15 maalillaan hän rikkoi myös aikaisemmin Mohamed Zidanin nimissä olleen seuran yhden kauden maali-ennätyksen kaudelta 2006–2007.
Schürrle liittyi Bayer Leverkuseniin kaudeksi 2011–2012. Hän teki seuran kanssa vuoteen 2016 ulottuvan sopimuksen kymmenen miljoonan euron siirtosummalla. Hänestä tuli samalla Bundesliigan kallein 19-vuotias pelaaja. Kesäkuussa 2013 Schürrle siirtyi Chelseaan noin 22 miljoonan euron siirtosummalla.
Chelseassa Schürrle ei ajoittaisista hyvistä otteista huolimatta onnistunut missään vaiheessa ottamaan vakituisesti paikkaa avauskokoonpanossa, ja helmikuussa 2015 hän siirtyi lähellä siirtotakarajaa 32 miljoonalla eurolla Bundesliigan VfL Wolfsburgiin. Hän oli alkukauden aikana pelannut Chelsessa 14 liigaottelua, joissa oli tehnyt kolme maalia. Näin hän sai Englannin liigamestarin tittelin. Wolfsburgissa hän voitti samana vuonna Saksan Cupin ja DFL-Supercupin.
Schürrle siirtyi Borussia Dortmundiin 30 miljoonalla eurolla kesällä 2016. Kahden kauden aikana hän pelasi 33 bundesliigaottelua, joissa viimeisteli kolme maalia. Hän pelasi kolme ottelua Dortmundin voittaessa Saksan Cupin 2017. Seuraavalla kaudella hän pelasi lainalla Fulhamissa 24 valioliigaottelua ja teki kuusi maaiia. Kaudella 2019–2020 hän on lainalla Moskovan Spartakissa.
Maajoukkueura

Schürrle on edustanut Saksan maajoukkueita useissa eri ikäluokissa. Marraskuussa 2010 kutsuttiin Saksan A-maajoukkueeseen ja hän debytoi ystävyysottelussa Ruotsia vastaan päästessään kentälle 79. minuutilla. Samalla hänestä ja Mario Götzestä tulivat ensimmäiset jälleenyhdistyneessä Saksassa syntyneet maajoukkuepelaajat. Ensimmäisen maalinsa hän teki kolmannessa ottelussaan Uruguayta vastaan 29. toukokuuta 2011.
Schürrlen hienoin maajoukkuemaali oli kenties Israelia vastaan pelatussa ystävyysottelussa: vasemmalta laidalta kuljetus keskelle ja 23 metristä kova tykki vasempaan takayläkulmaan. Samalla hän kasvatti maalimääränsä maajoukkueessa seitsemään vain 14 pelissä.
Schürrle oli Saksan joukkueen mukana voittamassa maailmanmestaruuden Brasiliassa vuonna 2014. Turnauksessa hän teki kolme maalia kuudessa ottelussa ja lisäksi syötti Götzen ratkaisumaalin loppuottelun jatkoajalla. Ensimmäisen kerran Schürrle onnistui maalinteossa neljännesvälierissä Saksan voittaessa Algerian jatkoajan jälkeen 2–1. Kaksi seuraavaa maalia hän viimeisteli välierien 7–1-voitossa Brasiliaa vastaan. EM-kilpailuissa hän pelasi kaksi ottelua 2012 ja kolme ottelua 2016.