stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirjoitusjärjestelmä
Luokittelu > Sanakirjoitus

Sanakirjoituksen perusyksikkö on logogrammi, kirjoitusmerkki, joka esittää kokonaista kieliopillista sanaa. Kun kukin kirjoitusmerkki vastaa yhtä sanaa (tai tarkemmin morfeemia), tarvitaan erilaisia logogrammeja suuri määrä. Kirjoitusmerkkien suuri määrä ja niiden opiskelun hankaluus onkin sanakirjoituksen heikkous aakkosjärjestelmiin verrattuna.
Koska symbolin merkitys on riippumaton kielestä, saatetaan samaa kirjoitusta periaatteessa käyttää ymmärrettävästi useissa eri kielissä. Käytännössä tämä toimii hyvin vain toisilleen läheistä sukua olevissa kielissä. Vaikka esimerkiksi japanin kielessä käytetään kiinalaisesta kirjoituksesta periytynyttä kirjoitusta, jossa suurimmalla osalla merkeistä on sama tai läheinen merkitys, kiina ja japani ovat kielinä niin erilaisia, ettei japanilainen kykene lukemaan pitkiä kiinalaisia tekstejä opettelematta kiinan kieliopin perusteita. Lyhyiden tekstien, kuten sanomalehtiotsikoiden, lukeminen kuitenkin onnistuu paremmin.
Vaikka useimmat kirjoitusjärjestelmät eivät ole logografisia, on useimmissa kielissä jotain logogrammeja, kuten numerot (1, 2, 3 jne.). Logogrammit samastetaan joskus ideogrammeiksi eli jotain käsitettä edustaviksi symboleiksi, mutta kielitieteilijät välttävät tällaista käyttöä, sillä kiinalaisissa kirjaimissa on yleensä sekä semanttinen että sanan lausumista selventävä foneettinen elementti, joten ne esittävät enemmänkin sanaa kuin sen takana olevaa käsitettä.
Tärkein ja lähes ainoa nykyisin käytössä oleva logografinen eli sanakirjoitus­järjestelmä on kiinan kirjoitusjärjestelmä. Sitä on käytetty pienin muutoksin kiinassa, japanissa, koreassa, vietnamissa ja eräissä muissa itäaasialaisissa kielissä.
Luokittelu > Sanakirjoitus > Sanakirjoitusjärjestelmiä

Chữ Nôm (vietnam, ei enää käytössä)
Hanja (korea)
Kanji (japani)
Kiinan kirjoitusjärjestelmä (Hanzi)
Muinaisen Egyptin hieroglyfit
Naxin kirjoitusjärjestelmä (naxi)
Jürchenin kirjoitusjärjestelmä (jürchen)
Kitaanin kirjoitusjärjestelmä (kitaani)
Mayan kirjoitusjärjestelmä (maya)
Tanguutin kirjoitusjärjestelmä (tanguutti)
Luokittelu > Tavukirjoitus

Syllabisessa eli tavukirjoituksessa kirjoitusmerkit vastaavat tavuja, joista sanat koostuvat. Varsinaisessa tavukirjoituksessa ei ole järjestelmällistä samankaltaisuutta sellaisten kirjoitusmerkkien välillä, joiden edustamat tavut sisältävät samoja äänteitä: esimerkiksi tavuja ke, ka ja ko edustavien merkkien välillä ei ole yhdennäköisyyttä, joka edustaisi äännettä [k]. Tämä erottaa tavukirjoituksen abugida-tyyppisestä aakkoskirjoituksesta, jossa yksi merkki tyypillisesti edustaa tavua, mutta jossa läheisiä äänteitä sisältävien tavujen merkit ovat samankaltaisia.
Tavukirjoitus soveltuu parhaiten kieliin, joiden tavutus on suhteellisen yksinkertaista, kuten japanin kieleen. Kielissä, joiden tavurakenne on mutkikas, kuten englannin, tavukirjoituksen käyttö olisi vaikeaa. Japanin kielessä tavukirjoitusmerkkejä tarvittaisiin vain 50–60, mutta englannissa useita tuhansia. Tavukirjoitusta käyttäneitä kieliä ovat muun muassa mykeneläinen kreikka (lineaari-B-kirjoitus)lähde? ja eräät intiaanikielet, kuten cherokeen kieli. Monet Lähi-idän muinaiskielet käyttivät nuolenpääkirjoituksen muotoja, jotka olivat muunlaisilla elementeillä täydennettyä tavukirjoitusta.
Lähes kaikki spontaanisti syntyneet tai luodut kirjoitusjärjestelmät,selvennä kuten cherokeen järjestelmä, ovat tavukirjoitusjärjestelmiä. Korean kielen hangul-järjestelmässä puolestaan äännemerkeistä muodostetaan tavumerkkejä.
Luokittelu > Tavukirjoitus > Tavukirjoitusjärjestelmiä

Cherokeelainen kirjaimisto (cherokee)
Creen kirjoitus (cree)
Hiragana (japani)
Katakana (japani)
Yiläinen kirjaimisto (yi)
Luokittelu > Äänne- eli aakkoskirjoitus

Aakkosto on joukko kirjaimia, joista kukin vastaa karkeasti puhutun kielen foneemia. Täydellisesti foneettisessa aakkostossa foneemit ja kirjaimet vastaavat toisiaan yksikäsitteisesti: kirjoittaja voi päätellä sanan kirjoitusasun sen äänneasusta, ja lukija voi päätellä sanan äänneasun sen kirjoitusasusta. Kaikissa kielissä on yleisiä sääntöjä kirjaimen ja foneemin suhteesta, mutta kielestä riippuen sääntöjä noudatetaan enemmän tai vähemmän epäsäännöllisesti. Mitä mutkikkaampi ja epäsäännöllisempi kirjainten ja foneemien yhteys on, sen vaikeampi kirjoitusjärjestelmä on oppia.  Nykyisin kielitieteilijät pyrkivätkin tekemään uusista aakkostoista täysin foneettisia käyttäen pohjana yleensä jotain tieteellistä tarkekirjoitusjärjestelmää, kuten kansainvälistä foneettista aakkostoa.
Luokittelu > Äänne- eli aakkoskirjoitus > Aakkoskirjoitusjärjestelmiä

Aramean kirjaimisto
Foinikialainen kirjaimisto
Georgialaiset kirjaimistot
Glagoliittinen kirjaimisto
Goottilainen aakkosto
Hangul (korea; myös ominaisuuksiin pohjautuva)
Koptin aakkosto
Kreikkalainen kirjaimisto
Kyrillinen kirjaimisto
Latinalainen kirjaimisto
Mantšun aakkosto
Meroiittinen aakkosto
Mongolian aakkosto
Pistekirjoitus
Riimukirjoitus
Luokittelu > Äänne- eli aakkoskirjoitus > Abjadit

Abjadit olivat varhaisimpia aakkostoja. Niissä jokaiselle konsonantille on oma kirjaimensa, mutta vokaalikirjaimet puuttuvat kokonaan, tai niitä käytetään vain poikkeustapauksissa. Käytännössä kaikki tunnetut abjadit periytyvät seemiläiselle kielelle kehitetystä aakkostosta. Muiden muassa heprealainen ja arabialainen kirjoitus kuuluvat abjadeihin (sana abjad tulee arabian kielen sanasta, joka tarkoittaa aakkostoa).
Arabialainen kirjaimisto
Heprealainen kirjaimisto
Samarialainen kirjaimisto
Syyrialainen kirjaimisto
Ugaritilainen kirjaimisto
Luokittelu > Äänne- eli aakkoskirjoitus > Abugidat

Abugida-aakkostoissa perusmerkit edustavat konsonanttia ja sitä seuraavaa perusvokaalia, ja kyseistä konsonanttia seuraavat muut vokaalit esitetään tekemällä kirjaimeen pieni säännöllinen muutos. Abugida-aakkostossa ei esimerkiksi olisi merkkiä konsonantille k, mutta sen sijaan siinä voisi olla merkki tavulle ka (jossa a on perusvokaali). Tällöin ke kirjoitettaisiin muuttamalla ka-tavun kirjoitusmerkkiä tavalla, joka olisi vastaava kuin kirjoitusmerkin la muuttamisessa merkiksi le. Suurimman ryhmän abugida-aakkostoja muodostavat brahmi-kirjoituksesta kehittyneet aakkostot, joihin kuuluvat lähes kaikki Intian ja Kaakkois-Aasian kotoperäiset kirjoitusjärjestelmät.
Bengalilainen kirjaimisto (bengali, assami)
Brahmi-kirjoitus
Devanagari (hindi, marathi, nepali)
Gudžaratilainen kirjaimisto (gudžarati)
Gurmukhi (pandžabi)
Kannadalainen kirjaimisto (kannada)
Khmeriläinen kirjaimisto (khmer)
Limbulainen kirjaimisto
Malajalamilainen kirjaimisto (malajalam)
Orijalainen kirjaimisto (orija)
Phags-pa (erityisesti mongoli)
Sinhalilainen kirjaimisto (sinhali)
Tagalogilainen kirjaimisto (tagalog)
Tamililainen kirjaimisto (tamili)
Telugulainen kirjaimisto (telugu)
Thailainen kirjaimisto (thai)
Tiibetiläinen kirjaimisto (tiibet)
Luokittelu > Ominaisuuksiin perustuvat kirjoitusjärjestelmät

Kirjoitusjärjestelmät, joissa symbolien muodot jäljittelevät joitain foneettisia ominaisuuksia, kuten ääntöelimistön asemaa foneemia äännettäessä.
Hangul (korea)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kirjoitusjärjestelmä Wikimedia Commonsissa
Tšekin ja Slovakian liittotasavalta

Tšekin ja Slovakian liittotasavalta (tšek. Česká a Slovenská Federativní Republika, slovakiksi Česká a Slovenská Federatívna Republika, lyh. ČSFR) oli valtio Euroopassa. Se syntyi rauhanomaisesti Tšekkoslovakian sosialistisesta tasavallasta loppuvuonna 1989 olleen samettivallankumouksen seurauksena. Liittotasavallan olemassaolo loppui samettierossa 1993, kun Tšekki ja Slovakia erosivat ja niistä tuli itsenäisiä valtioita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšekin ja Slovakian liittotasavalta Wikimedia Commonsissa
C-Lion1

Merikaapelin reitti.
C-Lion 1 on noin 1 200 kilometriä pitkä tietoliikennemerikaapeli Helsingistä Rostockiin. Se tarjoaa ensimmäisen suoran tietoliikenneyhteyden Suomesta Keski-Eurooppaan. Aiemmin rakennetut yhteydet kulkevat Ruotsin ja Tanskan kautta.
Kaapelin lasku alkoi lokakuussa 2015 ja valmistui tammikuussa 2016. Kaupalliseen käyttöön kaapeli otettiin toukokuussa 2016. Kaapelissa on kahdeksan valokuituparia, joiden välityskyky on yhteensä 144 terabittiä sekunnissa.
Kaapeli on osa tietoliikenneyritys Cinian verkkoa. Päätepisteiden lisäksi kaapelista on haaroitukset Hankoon ja Baltiaan. Kaapelin päätepiste Helsingissä sijaitsee Santahaminan saarella.
Kaapelivauriot > Marraskuussa 2024

Cinia tiedotti 18. marraskuuta 2024 kaapelin katkenneen varhain aamulla. Katkeamisen syy jäi toistaiseksi epäselväksi, mutta katketakseen 25–35 millin paksuinen kaapeli tarvitsee ulkoisen voiman. Vaurion aiheuttajasta ei ollut tietoa, mutta tahallista sabotaasia ei poissuljettu. Cinia järjesti iltapäivällä tiedotustilaisuuden kaapelin katkeamisesta ja kertoi vaurion sijaitsevan kaapelireitin puolivälissä Öölannin edustalla Ruotsin talousvesillä. Vaurion tutkinnasta vastaa Ruotsi, mutta Cinian rikosilmoituksen johdosta myös Suomen keskusrikospoliisi selvittää asiaa. Tietoliikenne oli kokonaan poikki kyseisessä kaapelissa ja paikalle hälytettiin korjausalus Cabel Vigilance Ranskasta. Korjauksen arvioitiin kestävän 5–15 päivää. Vuorokautta aikaisemmin 17. marraskuuta vaurioitui myös risteävä Gotlannin ja Liettuan välinen Arelionin kaapeli. Molemmat kaapelit saatiin korjattua 29. marraskuuta mennessä.
Kaapeleiden vaurioituminen synnytti julkisuudessa spekulaatioita niiden aiheuttajasta. Poliittisella tasolla Saksan puolustusministeri Boris Pistorius piti niiden syntymistä automaattisesti tahallisena. Ruotsi tutkii tapauksia sabotaasina. Suomessa puolustusvaliokunnan puheenjohtaja Jukka Kopra on ehdottanut Naton neljännen artiklan aktivointia. Huomiota on herättänyt myös Venäjän FSB:n entisen turvallisuuspäällikön Nikolai Patruševin naamioitu lausunto viikkoa aikaisemmin ryhtyä vaurioittamaan datakaapeleita Itämerellä ja häiritsemään energiakuljetuksia.
Merkittävin huomio kiinnitettiin Yi Pen 3 -nimiseen kuivarahtialukseen, joka kulki epätavallisella tavalla kaapeleiden tuntumassa niiden vaurioitumisen aikaan näkymättömissä ilman paikannusta. Aluksen ankkurin raahaamista 100 mailia merenpohjassa epäiltiin  aiheuttaneen molemmat kaapelivauriot. Tanskan merivartioston partioalus seurasi laivan liikehdintää ja laiva pysäköitiin selvittämisen ajaksi Tanskan edustalle Kattegattiin kansainväliselle merialueelle. Aluksen liikkeitä jäi vahtimaan Tanskan, Ruotsin ja Saksan partioaluksia, lisäksi lähistöllä oli ankkuroituneena yksi venäläinen sotalaiva.
Yi Pen 3 on Kiinan lipun alle rekistöröity rahtilaiva. Kansainvälinen merenkulkua koskeva merilainsäädäntö estää laivan tutkimisen ja esitutkinnan aloittamisen laivan päällystön ja miehistön toiminnasta itämerellä. Kiinan ulkoministeriö on kiistänyt laivan syyllistyneen mihinkään rikkomuksiin tai laittomuksiin ja torjui ulkopuolisten nousun laivaan. Laivaa houkuteltiin siirtymään Tanskan tai Ruotsin aluevesille asian selvittämiseksi. Juridisesti tarkastellen laiva itsessään on Kiinan aluetta. Joulukuun loppupuoliskolla Kiina salli Ruotsin, Tanskan ja Suomen viranomaisten nousta alukseen ja tutkia sitä, jonka jälkeen 21. joulukuuta se jatkoi matkaa määränpäähänsä Egyptiin.
Kaapelivauriot > Joulukuussa 2024

Kaapeli katkesi uudestaan keskiviikkona 25.12.2024 klo 18:44.
Samoihin aikoihin havaittiin vikaa myös Suomen ja Viron välillä kulkevassa Estlink 2 -sähkönsiirtokaapelissa, Elisan kahdessa Suomen ja Viron välisessä merikaapelissa sekä kiinalaisen Citic Telecomin merikaapelissa Helsingin ja Tallinnan välillä.
Kaapelin katkaisemisesta epäillään Eagle S -alusta.
Paikalle kutsuttiin ranskalainen korjausalus Cable Vigilance, joka aloitti korjaustyöt 3.1.2025. Korjaus saatiin valmiiksi maanantaina 6.1.2025 kello 13.37. Katkeamisesta aiheutui noin kahden miljoonan euron kokonaisvahingot.
Kaapelivauriot > Alkuvuonna 2025

Seuraavan kerran kaapeli vaurioitui vuoden 2025 alussa. Tällä kertaa katko tapahtui Ruotsin talousvyöhykkeellä Gotlannin edustalla. Viranomaiset saivat asiasta tiedon 20.2.2025.
Vaurion epäillään syntyneen sunnuntaiaamuna 26. tammikuuta – samaan aikaan, kun rahtilaiva Vezhen rikkoi ankkurllaan läheisen Ruotsin ja Latvian välisen merikaapelin tahattomassa onnettomuudessa. Kaapelin vika oli vähäinen ja korjausalus Cable Vigilancen korjaustoimet saatiin valmiiksi perjantaina 14.3.2025.
Aiheesta muualla

C-Lion 1 submarinecablemap.com:issa
Poliittinen maantiede

Poliittinen maantiede on tieteenala, joka tutkii sekä poliittisten prosessien alueellisesti vaikuttavia lopputuloksia että tapoja, joilla maantieteelliset olosuhteet vaikuttavat poliittisiin prosesseihin. Perinteisesti poliittinen maantiede analysoi ilmiöitä kolmiasteisessa rakenteessa, jossa valtioiden tutkimus on keskiössä, kansainvälisten suhteiden (tai geopolitiikan) tutkimus sen yläpuolella ja vsaltionosien kuten paikkakuntien tutkimus sen alapuolella. Tieteenalan tärkeimmät tutkimuskysymykset voidaan tiivistää ihmisten, valtion ja alueiden välisiksi suhteiksi.
Poliittinen maantiede muotoiltiin omaksi tieteenalakseen 1900-luvulla. Etenkin saksalainen maantieteilijä Friedrich Ratzel (1844—1904) erikoistui tieteen ja termin vakiinnuttamisessa. Hän pohjasi näkemyksensä Alexander von Humboldtin (1769—1858), Charles Darwinin (1809—1882) sekä Hegelin (1770—1831) näkemyksiin ja teorioihin.
Tieteen historia

Ratzel kehitti aluksi teoriaa ”antropologisesta maantieteestä”, josta hän julkaisi kaksiniteisen teoksen vuosina 1882 ja 1891. Teos oli ensimmäinen humaanin maatiedon perusta. Näin syntyi ero aiemmin tunnettuun fyysiseen maantieteeseen, joka oli perustunut luokitteluun ja kokenut aiemmin merkittävän suosion. Työssään Ratzel teki selkeän eron primitiivisten kansojen (Naturvölker) ja kehittyneiden kansojen (Kulturvölker) välille. Hän korosti, että nämä viimeksi mainitut ovat pystyneet muodostamaan oman järjestäytyneen yhteiskunnan, josta käytetään nimitystä valtio. Ratzel jatkoi työskentelyään taksonomioiden parissa ja julkaisi vuonna 1897 teoksen ”Politische Geographie” (Poliittinen maantiede), joka toimi perustana tälle tieteenalalla, joka on hyvin selkeästi keskittynyt valtio-käsitteen ympärille.
Tätä tiedettä kehitettiin eritoten anglosaksisissa maissa, joissa sen sai nimen Political Geography. Nykyisin tiede on kiinnostunut erilaisista alueellisista kokonaisuuksista, joita voidaan mainita esimerkkeinä valtiot, alueellisen organisaatiot sekä hallinnolliset kokonaisuudet, jotka voivat olla paikallisia tai jopa globaaleja. Kiinnostus kohistuu myös rajoihin sekä asukkaisiin. Yhteus asukkaiden ja heidän alueellisen olemisensa suhteen on melko uusi tämän yli satavuotiaan tieteen tutkimusala.
Poliittiseen maantieteeseen on kohdistunut runsaasti myös kritiikkiä ja eritoten sitä ovat antaneet uuden tieteenalan ”geopolitiikan” edustajat. Geopolitiikka kehitettiin Saksassa 1920-luvulla, ja erityisesti sen kehittäjänä toimi Karl Haushofer. Vuonna 1976 ilmestyi Ranskassa Yves Lacosten kirjoittama teos La géographie ça sert d'abord à faire la guerre. Kirjan kirjoittaja perusti samana vuonna Herodete-aikakauslehden. Kuitenkin tämä hänen teoksensa aiheutti runsaasti keskustelua, mikä johti maantieteen epistemologian uudelleenarviointiin politiikkaan perustuvaksi oppisuunnaksi. Kuitenkaan Lacosten tarkoituksena ei ollut tehdä teosta poliittisesta maantieteestä. Toiset ranskankieliset maantieteilijät kuten Paul Claval, Claude Raffestin sekä Jacques Lévy lähtivät kehittämään edelleen maantieteen poliittista lähestymistapaa. Heistä Jacques Lévy on kiinnostunut politiikan maantieteestä ja Raffestin vallan maantieteestä. Näin poliittinen maantiede on tiede, joka ottaa huomioon sekä politiikan eri osa-alueet ja ilmenemismuodot sekä maantieteen sen eri merkityksissä.
Poliittisen maantieteen ja geopolitiikan välinen ero

Eron tekeminen poliittisen maantieteen ja geopolitiikan välillä ei suinkaan ole helppoa, eikä raja ole itsestään selvä. Poliittisen historian tutkijat ja kirjoittajat ovat usein maantieteilijöitä, kun geopoliitikoiden joukossa he ovat hyvin harvinaisia, ja juuri Lacoste on poikkeus. Poliittisen maantieteen tutkijat ja kirjoittajat ovat kehittäneet systemaattisen lähestymistavan (tyypeittäin luetellen sekä ilmiöitä luokitellen), mutta geopoliitikot ovat usein keskittyneet erilaisiin maailmanlaajuisiin teorioihin. He pyrkivät usein tarjoamaan lukijalleen opetuksellisen kuvan maailmasta ja vaikuttamaan poliittisiin päätöksentekijöihin.
Stéphane Rosière on esittänyt näiden kahden tieteen välistä eroa. Hänen mukaansa poliittinen maantiede on oppi poliittisesta ympäristöstä ja tämä koostuu alueista, rajoista, verkostoista sekä erilaisista symbolisista keskuksista ja painoista. Geopolitiikka puolestaan on oppi tilasta, jota voidaan käsitellä pelipanoksena, tähän kuuluvat toimijat, joko vastustajat tai kannattajat. On esitetty myös muita erottavia tekijöitä, ja tämä epistemologinen kenttä ei vielä ole läheskään selkeytynyt. On myös esitetty näkemyksiä, että poliittinen maantiede olisi eräänlainen geopolitiikan aputiede.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Poliittinen maantiede Wikimedia Commonsissa
Friedrich Ratzel
Tuhkimotarina (televisiosarja)

| Tuhkimotarina> Mi Gorda Bella |
| --- | --- |

Tyyli:  telenovela
Kestoaika:  45 minuuttia
Luoja(t):  Carolina Espada
Pääosissa:  Natalia Streignard Juan Pablo Raba Hilda Abrahamz Emma Rabbe
Alkuperämaa:   Venezuela
Verkko:   RCTV  Sub
Esitetty:  20. marraskuuta 2002 – 26. syyskuuta 2003
Jaksoja:  178
Aiheesta muualla
IMDb 
Tuhkimotarina (esp. Mi Gorda Bella) on vuosina 2002–2003 esitetty venezuelalainen telenovela, jonka tuotti ja esitti Radio Caracas Televisión. Sarjaa tuotettiin 178 jaksoa, ja sen levitti maailmalle RCTV International.
Suomessa sarja esitettiin 1. tammikuuta 2007 - 6. tammikuuta 2007 Subtv:llä. Sub uusi sarjan 31. maaliskuuta 2008 - 3. joulukuuta 2008.  FS-Film julkaisi sarjan DVD:nä vuonna 2008.
Juoni

Tuhkimotarina kertoo Valentina Villanuevasta (Natalia Streignard), hyväsydämisestä pulleasta tytöstä, joka kohtaa paljon esteitä tavoitellessaan onnellisuutta. Tarina alkaa noin 25 vuoden takaa Villanuevan perheestä. Juan Ángel Villanueva (Flavio Caballero) löytää merenrannalta laivan haaksirikosta selviytyneen nuoren naisen. Nainen kertoo olevansa Olimpia Mercouri (Hilda Abrahamz), rikkaan kreikkalaisen perheen tytär. Juan Ángel rakastuu kauniiseen Olimpiaan ja vie tämän kotiinsa asumaan. Samassa talossa asuvat Juan Ángelin veli Luis Felipe Villanueva (Manuel Salazar) ja tämän vaimo, tunnettu laulaja Eva Lanz de Villanueva (Mimi Lazo). Luis Felipe alkaa ajan myötä epäillä Olimpian henkilöllisyyttä. Hän saa selville, että Olimpia on todellisuudessa prostituoitu nimeltä María Joaquina Crespo. Luis Felipe uhkaa paljastaa totuuden kaikille. Olimpia tahtoo pitää kiinni saavuttamastaan asemasta ja elämästä, ja tappaa Luis Felipen työntämällä tämän alas parvekkeelta. Olimpia ei jää kiinni eikä hänen salaisuutensa paljastu.
Vuosien kuluttua Luis Felipen ja Evan ainoa tytär, nyt 17-vuotias Valentina valmistuu sisäoppilaitoksesta. Hän valmistautuu muuttamaan takaisin äitinsä luo, kun Eva kuolee yllättäen tuhoisassa lento-onnettomuudessa. Surun murtama Valentina muuttaa Juan Ángelin ja Olimpian luo vanhempiensa entiseen taloon. Valentina saa sukulaisiltaan ristiriitaisen vastaanoton. Hän joutuu uudessa kodissaan pilkan kohteeksi painonsa ja ulkomuotonsa vuoksi. Olimpia puolestaan ei voi sietää Valentinaa sillä hän tietää, että Villanuevien talo ja suuri omaisuus kuuluvat Luis Felipen ja Evan tyttärenä Valentinalle.
Juan Ángelin ja Olimpian vanhimmasta pojasta Orestesista (Juan Pablo Raba) tulee Valentinan suojelusenkeli. Valentina rakastuu komeaan ja urheilulliseen Orestesiin, muttei usko saavansa tunteillensa vastausta. Muiden asenteista ja ennakkoluuloista huolimatta Orestes rakastuu Valentinaan. Heidän onnensa tiellä ovat kuitenkin niin Olimpia kuin Orestesin entinen tyttöystävä Chiqui (Norkys Batista), jotka tekevät kaikkensa pitääkseen Valentinan ja Orestesin erossa toisistaan.
Sarjan teemoja

Sarja korostaa sisäistä kauneutta. Siinä halutaan näyttää, että kaunein nainen ei aina ole missin mitoissa. Sarja myös korostaa unelmia, ja sitä, että niistä ei pidä luopua, koska ei koskaan voi tietää milloin ne toteutuvat. Sarjassa esitellään myös yleisiä ongelmia, joita varsinkin Venezuelassa esiintyy. Näitä ovat muun muassa seksuaalinen syrjintä, väkivalta, orvot ja HIV.
Musiikki

| Kappale | Esittäjä | Lisätiedot |
| --- | --- | --- |
| Poco a Poco | Jeremías | Sarjan tunnusmusiikki, Valentinan ja Orestesin teema |
| La Cita | Jeremías | Chiquín ja Franklinin teema |
| Supervisor de tus sueños | A.5 | Pandoran ja Jordin teema |
| Niña Bonita | Maía | Tza Tzan ja Juan Angelin teema |
| Amame | Alexander Pires | Ninfan ja Aquilesin teema |
Valentina ja Orestes sarjassa Tuhkimotarina.
Mieletön juttu

| Mieletön juttu> Out of Sight |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Steven Soderbergh
Käsikirjoittaja:  Scott Frank
Tuottaja:   Danny DeVito  Michael Shamberg  Stacey Sher 
Säveltäjä:  David Holmes
Kuvaaja:  Elliot Davis
Leikkaaja:  Anne V. Coates
Pukusuunnittelija:  Betsy Faith Heimann
Lavastaja:  Gary Frutkoff
Pääosat:   George Clooney  Jennifer Lopez  Ving Rhames  Don Cheadle  Dennis Farina  Albert Brooks 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Jersey Films  Universal Pictures 
Levittäjä:  UIP-Dunafilm Netflix
Ensi-ilta:  1998
Kesto:  122 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mieletön juttu (engl. Out of Sight) on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut rikoselokuva, joka perustuu Elmore Leonardin romaaniin. Elokuvan pääosia näyttelevät George Clooney, Jennifer Lopez, Ving Rhames, Don Cheadle, Dennis Farina ja Albert Brooks. Michael Keaton ja Samuel L. Jackson tekevät elokuvassa cameoroolin. Elokuvan on ohjannut Steven Soderbergh. Elokuvasta tehtiin myöhemmin spin-off-sarja Karen Sisco.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   George Clooney   | … |   Jack Foley   |
|   Jennifer Lopez   | … |   Karen Sisco   |
|   Ving Rhames   | … |   Buddy Bragg   |
|   Steve Zahn   | … |   Glenn Michaels   |
|   Don Cheadle   | … |   Maurice Miller   |
|   Albert Brooks   | … |   Richard Ripley   |
|   Dennis Farina   | … |   Marshall Sisco   |
|   Luis Guzmán   | … |   Chino   |
|   Isaiah Washington   | … |   Kenneth   |
|   Nancy Allen   | … |   Midge   |
|   Keith Loneker   | … |   White Boy Bob   |
|   Catherine Keener   | … |   Adele   |
|   Viola Davis   | … |   Moselle   |
|   Paul Calderon   | … |   Raymond Cruz   |
|   Michael Keaton   | … |   Ray Niccolette   |
|   Samuel L. Jackson   | … |   Hejira Henry   |
Vastaanotto

Ilta-Sanomien TV-lehdessä Timo Kuismin kirjoitti Mielettömän jutun olevan ohjaajansa letkein leffa, jossa pääparin liukkaasti soljuva dialogi viettelee ja tarina kulkee yhtä nautinnollisesti kuin taustan musiikki. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä..
Aiheesta muualla

Mieletön juttu Elonet.
Mieletön juttu AllMoviessa. (englanniksi)
Mieletön juttu Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Fredrik Reinfeldt

| Fredrik Reinfeldt |
| --- | --- |
 Fredrik Reinfeldt kesällä 2013.
Ruotsin 32. pääministeri
 Reinfeldtin hallitus 6.10.2006–3.10.2014  
Monarkki:  Kaarle XVI Kustaa
Varapääministeri:  Maud Olofsson Jan Björklund
Edeltäjä:  Göran Persson
Seuraaja:  Stefan Löfven
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. elokuuta 1965 (ikä 59) Österhaninge, Haningen kunta, Tukholman lääni
Puoliso:  Filippa Reinfeldt (vih. 1992–2013)
Tiedot
Puolue:  Maltillinen kokoomus
 Nimikirjoitus
John Fredrik Reinfeldt (s. 4. elokuuta 1965 Österhaninge, Tukholman lääni) on ruotsalainen poliitikko, joka oli Ruotsin pääministeri vuosina 2006–2014. Hän seurasi tehtävässä Göran Perssonia 6. lokakuuta 2006. Reinfeldt edustaa maltillista kokoomusta (ruots. Moderata samlingspartiet).