9. divisioona (talvisota)
Yleiskuvaus divisioonan käymistä taisteluista > Divisioonan taistelut Kuhmon suunnassa

Puna-armeijan 54. divisioonan päästyä etenemään syvälle Suomen alueelle sodan alkupäivinä Kuhmossa päämaja alisti 9. divisioonan joukoista mm. JR 25:n ja Kevyt osasto 9:n suoraan Pohjois-Suomen Ryhmälle. 9. divisioonan alueelle 5.–6. joulukuuta välisenä aikana siirretyistä joukoista muodostettiin komentajansa (everstiluutnantti Aksel Vuokko) mukaan nimetty Prikaati Vuokko.
Heti Raatteen tien voittoisan taistelun jälkeen Pohjois-Suomen Ryhmän esikunta esitti päämajalle eversti Siilasvuon komentaman 9. divisioonan pääosien siirtämistä Kuhmoon ja puna-armeijan 54. divisioonan tuhoamista hyökkäyksellä. Vasta lisäperusteluiden jälkeen P-SRE sai haluamansa divisioonan käyttöönsä 18. tammikuuta annetulla käskyllä. Divisioonan pääosien (mm. JR 27, vajaa JR 65, Viesti- ja Pioneeripataljoonat 9) keskitysmarssit Kuhmoon oli suoritettu 26. tammikuuta mennessä.
9. divisioonan esikunta aloitti hyökkäyssuunnitelmansa laatimisen jo ennen siirtymistään Kuhmoon. Hyökkäyssuunnitelma oli hyvin samankaltainen kuin Raatteen tien hyökkäyssuunnitelma ja se hyväksyttiin Pohjois-Suomen Ryhmän esikunnassa 25. tammikuuta sellaisenaan. Divisioonan hyökkäyssuunnitelman mukaan hyökkäyksellä tulisi katkaista alueelle edenneen neuvostodivisioonan joukot useaan pienempään osaan. Neuvostodivisioona oli ryhmittynyt lähelle tielinjaa noin 40 kilometrin matkalla, joten suomalaisjoukkojen keskittämisellä tielinjan katkaisukohtiin uskottiin saatavan puna-armeijan joukot useampaan mottiin. Prikaati Vuokko (mm. JR 25) alistettiin takaisin divisioonalle 28. tammikuuta.
Divisioonan hyökkäys alkoi suunnitelman mukaisesti 29. tammikuuta ja 31. tammikuuta puna-armeijan 54. divisioonan joukot oli käytännössä jaettu kolmeen osaan.
Helmikuun puoltaväliä lähestyttäessä 9. divisioona oli lähes kaksi viikkoa kestäneiden taisteluiden aikana saanut puna-armeijan 54. divisioonan jaettua noin 45 kilometrin mittaisella alueella useaan mottiin. Suomalaisjoukot sitoutuivat nyt neuvostojoukkojen 54. divisioonan avustamiseen pyrkivien puna-armeijan yksiköiden hyökkäysten torjuntaan. Merkittävimmät taistelut käytiin suoraan idästä (Löytövaaran alueella) hyökkääviä neuvostojoukkoja vastaan ja erityisesti suoraan pohjoisesta, erämaan halki, etenevää Dolinin hiihtoprikaatia vastaan. 16. helmikuuta tehdyn ratkaisevan hyökkäyksen jälkeen koko Dolinin hiihtoprikaati käytännössä tuhottiin.
Dolinin hiihtoprikaatia vastaan käytyjen taisteluiden jälkeen suomalaiset ryhmittelivät joukkojaan osin uudelleen. 9. divisioonan joukkojen ryhmitys ja tehtävät olivat pääpiirteissään helmikuun puolivälissä seuraava:
Prikaati Vuokko (pääosat JR 25:tä) varmisti Klemetin ja Latvajärven välillä olevia motteja etelän suunnalta.
Ryhmä Ilomäki varmisti Klemetin ja Rastin välisellä tieosuudella motteja pohjoisesta.
JR 27 (ja sille alistettu III/JR 65) vastasi itäisestä rintaman osasta Kannaksen motin itäreunasta Kilpelänkankaalle noin 15 kilometrin matkalla. Alueella oli myös Loson ja Reuhkavaaran motit, joiden tuhoamista valmisteltiin.
JR 65 ja sille alistetut joukot olivat taistelualueen pohjoisosassa tehtävänään edetä kohti valtakunnan rajaa.
Osasto Ruotsalo (Er.P 12 ja 14 sekä I/JR 65) varmisti Luelahden alueella olevia motteja.
18. helmikuuta neuvostoliiton joukot aloittivat hyökkäyksensä Kuusijoen asemissa olleen III/JR 65:n joukkoja vastaan. Taisteluissa pataljoonista II/JR 65 ja III/JR 65 kärsivät merkittäviä tappioita. Jälkimmäinen pataljoona oli menettänyt muutamassa vuorokaudessa noin 160 miestään kaatuneina ja haavoittuneina. Pataljoona käy hyvin esimerkiksi joukkojen suuresta mieshukasta. Määrävahvuisessa jalkaväkipataljoonassa olisi pitänyt olla yhteensä 845 miestä, mutta aiemmin mainittujen (160 miestä) tappioiden jälkeen III/JR 65:n vahvuus oli enää 109 miestä sen siirtyessä rykmentin reserviksi.
Kuusijoki-linjan taisteluiden laannuttua suomalaiset pystyivät siirtämään alueelle keskittämänsä lisäjoukot toteuttamaan niille aiemmin annettuja tehtäviä. Muutamia päiviä kestäneiden valmistelujen jälkeen suomalaiset hyökkäsivät 25. helmikuuta Reuhkavaaraan motittamiaan neuvostojoukkoja vastaan. Puoleen päivään mennessä oli motti kukistettu. Taisteluissa kaatui noin 200 neuvostosotilasta ja kolme suomalaista. Loson mottiin hyökättiin 27. helmikuuta, mutta se tuli torjutuksi. Kahden seuraavan päivän aikanakaan ei menestystä saavutettu. Suomalaisten uudessa hyökkäyksessä 2.–3. maaliskuuta saatiin joitakin pesäkkeitä tuhottua, mutta motti ei kukistunut.
Samanaikaisesti Reuhkavaaran motin valtauksen kanssa hyökättiin Luelahden kolmoismottiin, joista ensin hyökättiin Esikuntakukkulalle, jonka puolustajat taistelun lopulla irtautuivat Itäiseen ja Läntiseen. Taistelussa sai surmansa 48 suomalaista. Hyökkäystä jatkettiin Luelahti Itäiseen 3. maaliskuuta ja motti kukistui 8. maaliskuuta kiivaiden taisteluiden jälkeen. Hyökkäys motin läntiseen osaan alkoi 12. maaliskuuta ja se keskeytettiin seuraavana päivänä kello yhdeksän  tiedon kello 11 alkavasta tulitauosta saavuttua.