stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
RBSP
Tutkimustavoitteet

Tiedeohjelman tutkimustavoitteet ovat:
selvittää mitkä prosessit, erikseen tai yhdessä, kiihdyttävät ja liikuttavat säteilyvyöhykkeiden elektroneja ja ioneja ja missä olosuhteissa tämä tapahtuu.
ymmärtää ja määrittää säteilyvyöhykkeiden elektronikadon määrä sekä määrittää kilpailevien elektronien kiihdytys- ja katoprosessien välinen tasapaino.
ymmärtää miten säteilyvyöhyke muuttuu aurinkomyrskyjen johdosta.
RBSP-satelliittien instrumenttien mittaustuloksien avulla voidaan luonnehtia ja mitata niitä prosesseja mitkä tuottavat relativistisia (ts. nopeus lähellä valon nopeutta) ioneja ja elektroneja.
Satelliittien mittalaitteet (8 kappaletta/satelliitti) mittaavat maapallon säteilyvyöhykkeiden varautuneiden hiukkasten ominaisuudet ja niiden kanssa vuorovaikutuksessa olevat plasma-aallot, niitä liikuttavat laaja-alaiset sähkökentät sekä niitä ohjaavat magneettikentät.
RBSP-satelliitit toimivat myöhemmin yhteistyössä NASAn BARREL-tiedeohjelman kanssa. BARREL (Balloon Array for RBSP Relativistic Electron Losses) on myös osa Living With a Star -ohjelmaa. BARREL-ohjelmassa Antarktikselta  laukaistaan tammikuussa 2013 ja tammikuussa 2014 20 kaasupalloa ilmakehään. Pallojen mittalaitteet tutkivat Van Allenin vyöhykkeeltä karanneita hiukkasia mitkä ovat saavuttaneet ilmakehän. Mittaustulokset auttavat selvittämään säteilyvyöhykkeiden elektronikatoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta RBSP Wikimedia Commonsissa
RBSP:n NASAn kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
RBSP Fact Sheet[vanhentunut linkki] (pdf) (englanniksi)
RBSP:n lehdistöpaketti[vanhentunut linkki] (englanniksi)
RBSP Twitterissä
ScienceCasts: The Radiation Belt Storm Probes (video)
NASA's Radiation Belt Storm Probes Mission Launches (video laukaisusta)
Kaksi uutta satelliittia lähtee tarkkailemaan avaruussäätä, Tähdet ja avaruus 20.8.2012
NASAn Living with a Star (LWS) -ohjelma (englanniksi)
NASAn Living with a Star -ohjelma (Arkistoitu – Internet Archive) (flash) (englanniksi)
International Living with a Star (Arkistoitu – Internet Archive)
BARREL-tiedeohjelma (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Radiation Belt Storm Probes
Video: Yleiskatsaus RBSP:n tiedetaustasta, ogv-video, 2 min 36 s
RBSP-satelliitin mittalaitteet
Käännös suomeksi
Raków Częstochowa

Puna-siniset vastaan Chrobry Głogów
Rakówin kunnallinen kotistadion Częstochowassa
Raków Częstochowa on puolalainen jalkapalloseura, joka pelaa Puolan ekstraklasassa  korkeimmalla sarjatasolla. Seura pohjautuu Jediność (suom. yhtenäisyys) -urheiluseuraan Rakówin kylästä, jossa syntyi 1500-luvulla socinolainen uskonlahko. Kylän liepeille tuli Częstochowan terästehdas ja kaupunki. Jalkapalloseura perustettiin vuonna 1912, ja sille annettiin nimi Racovia, joka viittaa kyseisen lahkon historialliseen uskonnolliseen utopiaan paikkakunnalla, joka on nykyään Częstochowan kaupunginosa. Nimi Raków voi tarkoittaa rapua tai syöpääkin, mutta seuran lempinimenä on pidetty Czerwono-Niebiescy (suom. puna-siniset) ravun mukaisesti.
Joukkue on pelannut myös Puolan ylimmällä sarjatasolla neljä kautta. Paras sijoitus on vuodelta 1965 – 1966, jolloin sijoitus oli kahdeksas. Paras saavutus on Puolan cup-finaalissa 1967, jolloin joukkue hävisi Wisła Krakovalle 0–2. Juniorien Puolan mestaruus joukkueella on vuodelta 1985.
Kaudella 2022-2023 Raków saavutti Puolan mestaruuden.
Tunnettuja pelaajia

Joukkue on kasvattanut ja siinä on pelannut huomattavia pelaajia:
Jacek Krzynówek 96 maaottelua, 15 maalia
Jakub Błaszczykowski 54 maaottelua, 10 maalia
Jerzy Brzęczek 42 maaottelua, 4 maalia
Adam Fedoruk 18 maaottelua, 1 maali
Shingayi Kaondera 18 maaottelua Zimbabwen joukkueessa, 5 maalia
Paweł Skrzypek 10 maaottelua
Tomasz Kiełbowicz 9 maaotteölua
Hubert Pala 3 maaottelua
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu
Pikkuruskosiippa

| Pikkuruskosiippa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Heimo::  Siipat Vespertilionidae
Suku::  Aitosiipat Myotis
Laji::  lucifugus
Kaksiosainen nimi
 Myotis lucifugus  (Le Conte, 1831)  
Alalajit 
 M. l. alascensis  M. l. carissima  M. l. lucifugus  M. l. pernox  M. l. relictus 
Katso myös
   Pikkuruskosiippa Wikispeciesissä   Pikkuruskosiippa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkuruskosiippa (Myotis lucifugus) on Pohjois-Amerikassa elävä pienikokoinen lepakkolaji, joka kuuluu siippojen heimoon ja aitosiippojen sukuun. Se on 6–10 senttimetrin pituinen ja 5–14 gramman painoinen laji, jonka turkki on kiiltävänruskea. Se elää niin lauhkeissa kuin kuumissakin ilmastoissa ja pääsääntöisesti vesistöjen läheisyydessä. Pikkuruskosiippa oli vielä 2000-luvun alussa yleinen, mutta valkonenätaudin takia lajin kannat ovat romahtaneet.
Ulkonäkö ja koko

Pikkuruskosiippa on täysikasvuisena 6–10 senttimetrin pituinen ja painaa 5–14 grammaa; naaraat ovat keskimäärin suurempia kuin urokset. Eturaajat ovat kynnet mukaan lukien 3–4 senttimetrin, takaraajat 8–10 millimetrin ja häntä 3–6,5 senttimetrin pituiset. Tummanruskeat tai mustat siivet ovat lähes karvattomat ja niiden kärkiväli on 22–27 senttimetriä. Siippa pystyy säätelemään ruumiinsa lämpötilaa 6,5 asteesta jopa 54 asteeseen.
Pikkuruskosiipan kiiltävänruskea turkki on vatsapuolelta vaaleampi kuin selästä. Varpaat ovat pitkäkarvaiset. Korvat ovat vain 11–15 millimetrin pituiset, eivätkä ulotu eteenpäin taivutettuina kuononpäätä pidemmälle. Korvankansi on tylppä ja 7–9 millimetrin pituinen. Silmät eivät loista pimeässä kuten eräillä muilla lepakkolajeilla.
Levinneisyys

Pikkuruskosiippaa tavataan Pohjois-Amerikassa. Sen levinneisyysalueen pohjoisreuna kulkee Alaskasta Kanadan halki Newfoundlandiin ja Labradorin niemimaalle. Eteläisimmillään sitä tavataan Etelä-Kaliforniassa, Pohjois-Arizonassa ja New Mexicon pohjoisosissa.
Yhdysvaltain lounaisosissa ja Meksikossa elävä arizonansiippa (Myotis occultus) luokiteltiin aiemmin pikkuruskosiipan alalajiksi, mutta nykyisin sen katsotaan olevan oma lajinsa.
Elinympäristö

Pikkuruskosiippa menestyy niin lauhkeissa kuin kuumissakin ilmastoissa. Yleensä se elää metsäisillä alueilla lähellä vesistöjä, mutta sitä tavataan myös talojen ullakoilla, katonräystäissä ja pihapuissa. Muutamat alalajit menestyvät kuivissa olosuhteissa tyydyttämällä janontarpeensa luolanseiniin tai turkkiinsa tiivistyvällä vedellä.
Kukin pikkuruskosiippa käyttää lepäämiseen kolmea erillistä piilopaikkaa, joille on yhteistä tasainen lämpötila. Siipat lepäävät päivisin ja öisin eri paikoissa, esimerkiksi rakennuksessa, puussa, kivien alla tai halkopinossa. Päiväpiilo on pilkkopimeä, ja sen suuaukko avautuu tavallisesti lounaaseen, jolloin iltapäiväauringon lämpö herättää siipat päivälevoltaan. Yöpiilo on kooltaan pienempi, jotta siippojen ruumiinlämpö riittää pitämään sen miellyttävän lämpimänä yön kylminä tunteina. Talven ajaksi siipat vetäytyvät horrostamaan kosteaan luolaan tai kaivokseen, jossa lämpötila ei koskaan laske pakkasen puolelle. Talvehtimispaikka sijaitsee enintään 150 kilometrin päässä niiden aktiivisen kauden elinympäristöstä.
Käyttäytyminen

Pikkuruskosiippa on yöeläin, joka lähtee liikkeelle piilopaikastaan hämärän aikoihin. Valppaimmillaan se on noin kaksi tai kolme tuntia auringonlaskun jälkeen ja uudelleen juuri ennen auringonnousua. Se käyttää suuren osan valveillaoloajastaan turkin ja siipien puhdistamiseen.
Pikkuruskosiipan lentonopeus on keskimäärin 20 kilometriä tunnissa, enimmillään kuitenkin jopa 35 kilometriä tunnissa. Etsiessään ravintoa se voi lentää useiden kilometrien päähän päiväpiilostaan. Suunnistamiseen se käyttää kaikuluotausta lähettämällä 1–5 millisekunnin välein 80–40 kilohertsin taajuisia äänipulsseja.
Talvihorroksen pituus riippuu talvehtimispaikan sijainnista ja korkeudesta. Pohjoisessa horros kestää yleensä syyskuun alusta toukokuun puoliväliin, mutta etelässä ainoastaan marraskuusta maaliskuun puoliväliin. Yhdessä piilopaikassa voi talvehtia jopa 300 000 siippaa, joista osa saattaa kuitenkin olla yumansiippoja (Myotis yumanensis). Pikkuruskosiipat parveilevat talvehtimispaikassa myös loppukesästä ja syksyllä. Parveilu helpottaa niiden pariutumista ja auttaa poikasia löytämään takaisin talvehtimispaikoille horrostamaan.
Lisääntyminen

Sekä naarailla että uroksilla voi olla useita parittelukumppaneita. Uros parittelee sekä valveilla olevien että horrostavien lajikumppanien kanssa, joista jopa 35 prosenttia voi olla toisia uroksia. Parittelu alkaa, kun uros tarttuu kumppaniin kiinni takaapäin. Jos kumppani pyristelee voimakkaasti vastaan, uros yrittää rauhoittaa sitä soidinlaululla.
Viivästyneen hedelmöitymisen vuoksi munasolu irtoaa vasta seitsemän kuukauden kuluttua parittelusta. Naaras synnyttää 50–60 vuorokauden kantoajan jälkeen yhden poikasen kesä–heinäkuussa. Yleensä emo hakeutuu ennen synnytystä muiden naaraiden kanssa yhteiseen pesimäyhdyskuntaan, josta se muuttaa pois vasta poikasen itsenäistyttyä. Synnytyksen ajaksi naaras kohottautuu pystyasentoon, vaikka roikkuukin muulloin ylösalaisin.
Vastasyntyneen poikasen kaikki maitohampaat ovat yleensä puhjenneet ja silmät ja korvat avautuneet muutaman tunnin kuluttua syntymästä. Se on täysin emon imetyksen varassa ensimmäiset elinviikkonsa ja tarrautuu tiukasti tämän nänneihin etuhampaillaan, peukaloillaan ja takajaloillaan. Yhdeksän päivän ikäisenä poikanen pystyy jo säätelemään ruumiinsa lämpötilaa, ja kolmen viikon ikäisenä se alkaa lentää ja syödä hyönteisiä. Uros ei auta naarasta poikasen hoidossa missään vaiheessa.
Pikkuruskosiippa elää keskimäärin 6–7 vuotta, usein yli 10 vuoden ikäiseksikin. Tutkimusten perusteella urossiipat elävät naaraita vanhemmiksi. Vanhin tunnettu pikkuruskosiippa oli arviolta 31-vuotias Ontariosta löydetty yksilö. Lajin ikää pidentää sen kyky löytää ravintoa ja lepopaikkoja mitä erilaisimmista ympäristöistä.
Ravinto

Pikkuruskosiippa saalistaa yleensä pian auringonlaskun jälkeen metsissä, pelloilla ja vesistöjen päällä. Se saattaa syödä yhden yön aikana ravintoa puolet oman painonsa verran, imettävä naaras jopa enemmän. Sen pääasiallista ravintoa ovat 3–10 millimetrin mittaiset lentävät ja uivat hyönteiset – varsinkin sääsket mutta myös kovakuoriaiset, vesiperhoset, yöperhoset, päivänkorennot ja verkkosiipiset.
Suojelu ja uhat

Pikkuruskosiipan luonnollisia vihollisia ovat ihmisasutuksen lähellä kotikissat ja luonnossa hiiret, pöllöt, haukat, käärmeet, kärpät, pesukarhut ja muut pikkupedot. Sen yleisimpiä loiseläimiä ovat heisimadot, kirput, punkit ja lutikat. Eniten lajia uhkaa kuitenkin Geomyces destructans -sienen aiheuttama valkonenätauti, joka saattaa tappaa jopa 90 prosenttia yhdessä talvehtimispaikassa horrostavista siipoista.
Pikkuruskosiippaa pidettiin vielä 2000-luvun alkuvuosina yleisenä, mutta vuoden 2006 jälkeen valkonenätauti on romahduttanut lepakkolajin populaatiokoot. Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan aikuisten yksilöiden määrä on pienentynyt sen jälkeen yli 50 prosentilla. Vuonna 2018 arvioitiin, että tauti olisi levinnyt pikkuruskosiipan koko levinneisyysalueelle 2030-luvulla. Aiemmin elinvoimaisena pidetty laji luokiteltiin vuonna 2018 erittäin uhanalaiseksi.
Tämän pikkuruskosiipan päiväpiilo on pennsylvanialaisen talon räystään alla.
Tappavasta valkonenätaudista kärsivä pikkuruskosiippa.
Puunpureminen

Puunpureminen on hevosten stereotyyppinen käytöstapa ja huono tallitapa. Puuta pureva hevonen nojaa etuhampaillaan tukevaan ulokkeeseen ja nielee ilmaa. Tällöin kuuluu ontto korahdus. Ilman nieleminen saa aikaan endorfiinin eritystä ja näin hevonen saa mielihyvää tavastaan, mutta siitä seuraa hampaiden kulumista ja vatsavaivoja. Jatkuessaan puunpureminen vaurioittaa myös hevosen käyttämiä ulokkeita kuten karsinan rakenteita tai aidantolppia. Jotkut hevoset osaavat myös niellä ilmaa nojaamatta mihinkään: tätä kutsutaan toisinaan "imppaamiseksi".
Puunpureminen on yleensä seurausta hevosen puutteellisesta hoidosta, väärästä ruokinnasta, stressistä tai liian vähäisestä ulkoilusta ja muiden hevosten seuran puutteesta. Vanhan uskomuksen mukaan hevonen voi oppia tavan myös matkimalla toista hevosta, mutta nykytutkimusten mukaan tallissa yleistyvä puunpureminen johtuu pikemminkin talliolosuhteista.
Nykyisin on havaittu tutkimuksessa, että puunpurenta voi myös olla opittua käytöstä, toisen esimerkki voi opettaa tavan.
Riimuun kiinnitettävän imppauspannan avulla ilman nieleminen voidaan estää, koska hevosen on tällöin mahdotonta tai hyvin vaikea käyttää puunpuremiseen tarvitsemiaan lihaksia. Panta on sovitettava huolellisesti, jottei se haittaa hevosen hengitystä eikä estä sitä syömästä ja juomasta. Panta ei kuitenkaan lopeta tapaa. Puunpureminen saattaa lakata hevosen elinolojen tai hoidon muutosten myötä, mutta usein puunpuremisen täydellinen lopettaminen on hyvin vaikeaa.
Nykyisen tiedon mukaan imppauspantaa ei suositella. Sen on katsottu tutkimusten mukaan lisäävän stressiä ja näin pahentavan hevosen oloa.
Raleigh-Durhamin kansainvälinen lentoasema

Raleigh-Durhamin kansainvälisen lentoaseman tervetulokyltti
Raleigh-Durhamin kansainvälinen lentoasema (IATA: RDU, ICAO: KRDU) sijaitsee 14 kilometrin päässä Morrisvillen kaupungista koilliseen Waken piirikunnassa Pohjois-Carolinassa Yhdysvalloissa. Vuonna 2014 sitä käytti 9 545 360 matkustajaa.
Lentoyhtiöitä

Air Canada Jazz
Air Tran Airways
American Airlines
Continental Airlines
Delta Airlines
JetBlue Airways
US Airways
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raleigh-Durhamin kansainvälinen lentoasema Wikimedia Commonsissa
Raleigh-Durhamin kansainvälinen lentoasema (Form 5010 PDF) (englanniksi)
Prinsessa Fiona

| Prinsessa Fiona |
| --- | --- |
 Nainen Prinsessa Fiona -asussa
Luoja(t):  William Steig Ted Elliott Terry Rossio Joe Stillman Roger S. H. Schulman
Näyttelijä(t):  Englanniksi: Cameron Diaz Holly Fields (laulu) Suomeksi: Tiina Isohanni
Ensi- esiintyminen:  Shrek! (1990)
Henkilötiedot
Status:  aktiivinen
Sukupuoli:  nainen
Suhteet
Vanhemmat:  Kuningas Harold (kuollut) Kuningatar Lillian
Puoliso(t):  Shrek
Lapset:  Fargle, Fergus ja Felicia
Serkut:  Arthur Pendragon
Tutut:  Aasi Saapasjalkakissa muita satuhahmoja
Infobox OKNimi-testi OK: 
Prinsessa Fiona on hahmo Shrek-elokuvasarjassa. Hänen ensiesiintymisensä tapahtui kuitenkin kirjassa nimeltä Shrek!, johon elokuvasarjakin perustuu. Elokuvissa häntä ääninäytteli Cameron Diaz ja hänen lauluäänenään toimi Holly Fields.
Esiintymiset > Varsinainen elokuvasarja > Shrek

Elokuvassa Shrek prinsessa Fiona on vankina Lohikäärmeen vartioimassa tornissa, josta Shrek tulee pelastamaan hänet. Myöhemmin elokuvassa selviää, että hänellä on kirous, jonka takia hän aina yöllä muuttuu jätiksi. Kirous poistuisi vain suudelmalla. Fiona rakastuu Shrekiin, jolloin heidän välinen suudelmansa muuttaa kirousta niin, että hän jää pysyvästi jätiksi.
Esiintymiset > Varsinainen elokuvasarja > Shrek 2

Elokuvassa Shrek 2 selviää, että Fionan isä, kuningas Harold, lukitsi tyttärensä torniin, koska Hyvän haltijattaren mukaan kirous poistuisi, kun hänet pelastettaisiin sieltä, ja sitten suudeltaisiin. Hyvä haltijatar myös suunnitteli, että hänen poikansa prinssi Uljas pelastaisi hänet, mutta kun tämä ehti tornille, se oli tyhjä. Hyvä haltijatar jatkaa kuitenkin yrittämistä naittaa Fiona ja Uljas kiristämällä Fionan isää kuningas Haroldia. Samalla Shrek uskoo, että Fiona ei ole onnellinen hänen kanssaan, ja yrittää keksiä miten tehdä hänet onnelliseksi. Hän varastaa Hyvältä haltijattarelta rohdon, jolla hän ja Fiona muuttuvat ihmisiksi ja Aasi hevoseksi. Tämä pysyisi vain, jos he suutelevat ennen keskiyötä. Hyvä haltijatar tekee rohdon, jonka juoja rakastuu ensimmäiseen suutelemaansa ihmiseen, ja pakottaa kuningas Haroldin laittamaan sitä Fionan teehen. Fiona juo teen ja Shrek kiiruhtaa estämään Fionan ja Uljaan suudelman, mutta myöhästyy. Kuitenkaan mikään ei muutu, jolloin kuningas Harold paljastaa antaneensa "vahingossa" väärän teen. Tästä raivostuneena Hyvä haltijatar yrittää tappaa Shrekin loitsullaan, mutta kuningas Harold heittäytyy eteen, jolloin loitsu kimpoaa haarniskasta takaisin Hyvää haltijatarta päin muuttaen tämän kupliksi. Kuningas Harold selviää, mutta muuttuu sammakoksi.
Esiintymiset > Varsinainen elokuvasarja > Shrek kolmas

Elokuvassa Shrek kolmas Fionan isä, kuningas Harold, kuolee, jolloin Shrek lähtee Aasin ja Saapasjalkakissan kanssa etsimään Fionan serkkua Arthur Pendragonia uudeksi kuninkaaksi, koska Shrek ei osaa olla hyvä kuningas. Heidän lähtiessään Fiona kertoo olevansa raskaana. Raskauden kunniaksi Fiona kutsuu äitinsä kuningatar Lillianin, Tuhkimon, Lumikin, prinsessa Ruususen, Tähkäpään ja Tuhkimon toisen sisarpuolen vierailulle. Silloin prinssi Uljas hyökkää ja vangitsee heidät muiden satupahisten kanssa. He pääsevät pakenemaan kuningatar Lillianin avulla ja käyvät vastarintaan.
Esiintymiset > Varsinainen elokuvasarja > Shrek ja ikuinen onni

Elokuvassa Shrek ja ikuinen onni Tittelintuure huijaa nykyiseen elämäänsä kyllästyneen Shrekin allekirjoittamaan sopimus, jolla perutaan Shrekin Fionan pelastus. Tässä todellisuudessa Fiona kyllästyi odottamaan pelastajaa ja pelastautuu itse. Hänestä tulee hyvä soturi ja vähän kylmempi. Saapasjalkakissasta tulee hänen lemmikkinsä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Prinsessa Fiona Wikimedia Commonsissa
Raigarhin piirikunta

Raigarhin piirikunta on yksi Keski-Intiassa sijaitsevan Chhattisgarhin osavaltion piirikunnista. Vuoden 2011 väestönlaskennassa sen väkiluku oli 1 493 984 henkeä.
Piirikunnan pinta-ala on 8070 km² ja hallintokeskus Raigarhin kaupunki.
Historia

Raigarhin piirikunta oli osa Madhya Pradeshia vuoteen 2000 asti, jolloin uusi Chhattisgarhin osavaltio perustettiin.[lähde? ]
Väestö

Vuoden 2011 väestönlaskennassa Raigarhin piirikunnan väkiluku oli 1 493 984 henkeä. Väestönkasvu on erittäin nopeaa: vuosien 2001–2011 välillä piirikunnan väestö kasvoi peräti 18,05 prosenttia. Miehiä on hieman enemmän kuin naisia, mikä on Intialle tyypillistä: tuhatta miestä kohden piirikunnassa on 991 naista. 73,26 prosenttia väestöstä osasi lukea vuonna 2011, mikä on lähellä maan keskiarvoa. Lähes 95,3 prosenttia väestöstä on hinduja, noin 3,2 prosenttia kristittyjä, noin 1,2 prosenttia muslimeja, noin 0,1 prosenttia sikhejä ja noin 0,4 prosenttia ei ole ilmoittanut uskontoaan tai harjoittaa jotain muuta uskontoa. Alle kuusivuotiaita lapsia on 13,1 prosenttia väestöstä. Piirikunnassa puhutaan chhattisgarhin kieltä, mutta myös orijaa ja hindiä.[lähde? ]
Vain vajaa 16,5 prosenttia piirikunnan väestöstä asuu kaupungeissa.[lähde? ] Suurin kaupunki on Raigarh, jossa on 137 126 asukasta.
Talous

Piirissä viljellään juuttia ja tuotetaan kivihiiltä ja terästä. Maatalous on kuitenkin hallitseva elinkeino.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raigarhin piirikunta Wikimedia Commonsissa
Piirikunnan kartta
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Raigarh (Distrikt)
Käännös suomeksi
Quincy (Cher)

| Quincy |
| --- | --- |
 Quincy (AOC)
 vaakuna
 Quincy
 Koordinaatit: 47°08′03″N, 2°09′28″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Centre-Val de Loire
Departementti:  Cher
Arrondissementti:  Vierzon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  18,2 km²
Väkiluku (2018):  859 
 – Väestötiheys:  47 as./km²
Kunnan numero:  18190
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Quincy on kunta Ranskassa Cherin departementissa Centre-Val de Loiren alueella.  Se sijaitsee Cherjoen varrella, noin 14 kilometriä Vierzonin kaupungista kaakkoon.
Historia

Toisen maailmansodan aikana saksalaiset sotajoukot valloittivat Ranskan. Aluksi Saksa jakoi Ranskan kahteen osaan miehittäen Ranskan pohjois- ja länsiosat, sekä perustaen Etelä-Ranskaan Vichyn Ranskan nimellä kutsutun valtion, jota johti saksalaisten valitsema nukkehallitus. Tämä Ranskan jakanut raja eli demarkaatiolinja kulki Quincyn kunnan läpi Cherjokea pitkin kesäkuusta 1940 maaliskuuhun 1943.
Talous

Quincy on tunnettu siellä tuotetuista Quincy (AOC) -viineistään. Kunnan alueella kasvavasta Sauvignon-rypäleestä valmistettu kuiva ja hedelmäinen valkoviini sai AOC-laatuluokituksen ensimmäisten joukossa vuonna 1936. Samaa laatumerkintää saa käyttää myös naapurikunta Brinayn viineistä.
Demarkaatiolinjan muistotaulu Quincyssa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Quincy (Cher) Wikimedia Commonsissa
MacArthur Fellowship

MacArthur Fellowship on vuosittain tyypillisesti 20–30 yhdysvaltalaiselle jaettava palkinto poikkeuksellista lahjakkuudesta henkilön omalla alalla. Vuodesta 1981 alkaen palkinnon on saanut yli tuhat henkilöä.
Palkintoon kuuluu viiden vuoden aikana neljännesvuosittain maksettava rahapalkinto, jonka arvo on yhteensä 800 000 dollaria. Palkinto tunnetaan myös nimellä "genius award" (sanatarkasti suomennettuna "nerouspalkinto").
1981

A. R. Ammons, runoilija
Joseph Brodsky, runoilija
John Cairns, molekyylibiologi.
Gregory V. Chudnovsky, matemaatikko
Joel E. Cohen, populaatiobiologi
Robert Coles, lastenpsykiatri.
Richard Critchfield, esseisti
Shelly Errington, kulttuuriantropologi
Howard Gardner, psykologi
Henry Louis Gates Jr., kirjallisuuskriitikko.
John Gaventa, sosiologi
Michael Ghiselin, evoluutiobiologi
Stephen Jay Gould, paleontologi
Ian Graham, arkeologi
David Hawkins, filosofi
John P. Holdren, asevalvonta- ja energia-analyytikko.
Ada Louise Huxtable, arkkitehtuurikriitikko ja historioitsija
John Imbrie, ilmastotutkija
Robert Kates, maantieteilijä
Raphael Carl Lee, kirurgi
Elma Lewis, taidekasvattaja
Cormac McCarthy, kirjailija
Barbara McClintock, geneetikko
James Alan McPherson, novellisti ja esseisti.
Roy P. Mottahedeh, historioitsija.
Richard C. Mulligan, molekyylibiologi
Douglas D. Osheroff, fyysikko.
Elaine H. Pagels, uskontohistorioitsija.
David Pingree, tieteenhistorioitsija
Paul G. Richards, seismatutkija.
Robert Root-Bernstein, biologi ja tieteenhistorioitsija.
Richard Rorty, filosofi
Lawrence Rosen, asianajaja ja antropologi.
Carl Emil Schorske, henkinen historioitsija
Leslie Marmon Silko, kirjailija
Joseph Hooton Taylor Jr., astrofyysikko.
Derek Walcott, runoilija ja näytelmäkirjailija
Robert Penn Warren, runoilija, kirjailija ja kirjallisuuskriitikko.
Stephen Wolfram, tietojenkäsittelytieteilijä ja fyysikko
Michael Woodford, taloustieteilijä.
George Zweig, fyysikko ja neurobiologi
1982

Fouad Ajami, valtiotieteilijä.
Charles A. Bigelow, kirjasinsuunnittelija
Peter Robert Lamont Brown, historioitsija
Robert Darnton, eurooppalainen historiantutkija
Persi Diaconis, tilastotieteilijä
William Gaddis, romaanikirjailija
Ved Mehta, kirjailija
Bob Moses, kasvattaja ja filosofi
Richard A. Muller, geologi ja astrofyysikko
Conlon Nancarrow, säveltäjä
Alfonso Ortiz, kulttuuriantropologi
Francesca Rochberg, assyriologi ja tieteenhistorioitsija
Charles Sabel, valtiotieteilijä ja oikeustieteilijä
Ralph Shapey, säveltäjä ja kapellimestari
Michael Silverstein, kielitieteilijä
Randolph Whitfield Jr., silmälääkäri
Frank Wilczek, fyysikko
Frederick Wiseman, dokumenttielokuvantekijä
Edward Witten, fyysikko, M-teorian luoja