stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Klaipėdan rautatieasema

| Klaipėdan rautatieasema,   Klaipėdos geležinkelio stotis |
| --- | --- |
 Klaipėdan nykyinen rautatieasema
Perustiedot
Sijainti:  55°43′15.4″N, 021°08′08.3″E
Osoite:  Priestočio gatvė 1, Klaipėda, Liettua 
Kunta:  Klaipėda
Valtio:  Liettua
Etäisyydet:  Šiauliai 164 km, Radviliškis 184 km, Vilna 376 km
Avattu:  1875 (alun perin)
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Liettuan rautatiet
Kaukoliikenne:  lähinnä Šiauliaihin ja Vilnaan 
Vaihtoyhteydet:  Klaipėdan linja-autoasema sijaitsee kadun toisella puolella 200 m rautatieasemalta kaakkoon; kaupungin satamasta on myös matkustajaliikennettä
Pysäköinti:  Aseman edustalla
Asemarakennus
Lipunmyynti:  Kyllä, avoinna kello 06:10 - 19:00
 Klaipedan asema kelloineen
Klaipėdan rautatieasema (liett. Klaipėdos geležinkelio stotis) on Liettuan kolmanneksi suurimman kaupungin Klaipėdan rautatieasema Liettuan rautateiden (Lietuvos Geležinkeliai) Vilna–Klaipėda-radalla. Asemarakennus sijaitsee Klaipėdan pohjoisosissa. Aseman naapurissa, 200 metrin päässä saman kadun eteläpuolella, on kaupungin linja-autoasema.
Klaipėdan asema sijaitsee Liettuan rautateiden Klaipėda–Kretinga–Telšiai–Šiauliai–Kėdainiai–Jonava–Vilna-radalla. Klaipėdan asemalta lähtee Vilnan suuntaan päivittäin vain muutamia henkilöjunia. Jotkin junat saattavat päätyä Šiauliain naapurikaupunki Radviliškiseen.
Rautatie jatkaa esimerkiksi Klaipėdan satamaan, joka on Liettuan tärkein syväsatama. Kappaletavaran ohella laivoista lastataan kontteja ja saapuvia rekkoja junanvaunuihin esimerkiksi kohti Valko-Venäjää, Ukrainaa tai Venäjää.  Sataman matkustajaliikennettä ollaan kehittämässä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klaipeda Wikimedia Commonsissa
Liettuan rautateiden reittihaku (englanniksi) (litrail.lt)
Aikatauluhaku Klaipėda: lähtevät/saapuvat junat (englanniksi) (poezda.net)
Baltian rataverkon kartta (englanniksi)
Liettuan rataverkon kartta (venäjäksi) (railwayz.info) (venäjäksi)
Valokuvia Klaipėdan asemasta ja lähistöltä (venäjäksi) (railwayz.info) (venäjäksi)
Bandyliigakausi 1991–1992

| Bandyliiga 1991–1992 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  10
Mestari:  Botnia
Toinen sija:  WP-35
Kolmas sija:  OLS
Pudonneet joukkueet:  Kampparit
Paras maalintekijä:  Samuli Niskanen, OLS (50)
Alempi sarjataso:  I-divisioona
  ← 1991 :  1993 → 
Jääpallon Suomen-mestaruus kaudella 1991–1992 ratkaistiin kymmenen joukkueen kaksinkertaisessa sarjassa, jonka päätteeksi pelattiin pudotuspelit. Sarjan nimi vaihtui SM-sarjasta Bandyliigaksi.
Mestaruuden voitti Botnia Helsingistä. Mestaruus oli seuran toinen.
Runkosarja

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Botnia-69, Helsinki | 18 | 15 | 2 | 1 | 153-57 | 32 |
| Oulun Luistinseura | 18 | 13 | 2 | 3 | 144-70 | 28 |
| Warkauden Pallo -35 | 18 | 11 | 3 | 4 | 97-56 | 25 |
| Lappeenrannan Veiterä | 18 | 12 | 0 | 6 | 123-106 | 24 |
| Helsingin IFK | 18 | 11 | 1 | 6 | 125-66 | 23 |
| Porvoon Akilles | 18 | 6 | 1 | 11 | 83-106 | 13 |
| Veitsiluodon Vastus | 18 | 5 | 3 | 10 | 75-111 | 13 |
| Porin Narukerä | 18 | 5 | 0 | 13 | 73-112 | 10 |
| Oulun Palloseura | 18 | 3 | 2 | 13 | 65-109 | 8 |
| Mikkelin Kampparit | 18 | 2 | 0 | 16 | 58-203 | 4 |
Neljä parasta pudotuspeleihin. Kampparit putosi sarjasta, OPS karsintaan. Sarjaan nousi Tornion Palloveikot.
Runkosarja > Karsinnat

| Joukkue 1 | Tulos | Joukkue 2 |
| --- | --- | --- |
| Oulun Palloseura | 5-2 | PaSa Bandy |
| PaSa Bandy | 2-9 | Oulun Palloseura |
OPS säilyi sarjassa.
Välierät

Välierissä paremmuus ratkaistiin kahden ottelun yhteismaaleilla. Ottelut aloitettiin runkosarjassa heikommin sijoittuneen kotikentällä.
| Joukkue #1 | Tulos | Joukkue #2 | Ottelu 1 | Ottelu 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Lappeenrannan Veiterä | 3–6 | Botnia-69 | 0-2 | 3-4 |
| Warkauden Pallo -35 | 8–6 | Oulun Luistinseura | 7-3 | 1-3 |
Loppuottelut

Loppuottelut pelattiin paras kolmesta järjestelmällä. Ensimmäinen ottelu pelattiin 11.3.1992 Jyväskylässä ja toinen 14.3.1992 Helsingissä
| Joukkue #1 | Voitot | Joukkue #2 | Ottelu 1 | Ottelu 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Warkauden Pallo -35 | 0-2 | Botnia-69 | 3-4 | 2-9 |
Lopulliset sijoitukset

| Sija | Joukkue |
| --- | --- |
1.: Botnia-69
2.: Warkauden Pallo -35
3.: Oulun Luistinseura
4.: Lappeenrannan Veiterä
Suomen mestarit

Botnia: Petri Isonen, Pasi Inoranta; Ari Kukkonen, Jari Hattunen, Pekka Kurki, Jukka Korhonen, Esko Tammilehto; Per-Erik Wicklund, Jan Kåhre, Olli Manninen, Esa Määttä, Esko Korhonen; Jaakko Hyttinen, Juha Snellman, Jukka Salmivaara, Antti Koskelo. Valmentajat: Antti Parviainen, Pekka Liikanen.
Parhaat maalintekijät

| Sij>  | Pelaaja | Joukkue | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Samuli Niskanen | OLS | 50 |
| 2. | Harri Kauhanen | WP-35 | 46 |
| 3. | Sergei Maksimenko | Veiterä | 38 |
| 4. | Tuukka Tieksola | OLS | 34 |
| 5. | Esko Korhonen | Botnia | 29 |
Pistepörssin voitti Samuli Niskanen 62 pisteellä.
Rudyard Kipling

| Joseph Rudyard Kipling |
| --- | --- |
 Rudyard Kipling vuonna 1914 tai aikaisemmin.
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. joulukuuta 1865 Bombay, Brittiläinen Intia
Kuollut: 18. tammikuuta 1936 (70 vuotta) Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  kirjailija, novellisti, runoilija, toimittaja
Puoliso:  Carrie Balestier
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  novellit, romaanit, lastenkirjallisuus, runous, matkakertomukset, tieteisfiktio
Aiheet:  Intia, luonto, seikkailut, lapset ja nuoret, eläinmaailma
Pääteokset:  Viidakkokirja   Kim
 Nimikirjoitus
Palkinnot
 Nobelin kirjallisuuspalkinto (1907) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Joseph Rudyard Kipling (30. joulukuuta 1865 Bombay, Brittiläinen Intia – 18. tammikuuta 1936 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli englantilainen kirjailija, runoilija, novellisti ja toimittaja. Hänet tunnetaan parhaiten lastenkirjastaan Viidakkokirja (1894) ja Intiaan sijoittuvasta vakoiluromaanistaan Kim (1901).
Kiplingin jälkeensä jättämä tuotanto on laaja ja monipuolinen. Häntä on kutsuttu yhdeksi novellitaiteen suurista uudistajista. Novelleista yksi tunnetuimmista lienee The Man Who Would Be King (1888). Tunnettuja Kiplingin runoja ovat Mandalay (1890), Gunga Din (1890), Valkoisen miehen taakka (The White Man’s Burden) (1899) ja Jos– (If–) (1910). Kipling tunnetaan erityisesti englanninkielisessä maailmassa yhtenä lastenkirjallisuuden suurista nimistä ja lahjakkaana tarinankertojana.lähde tarkemmin? Kiplingin Lasten- ja nuorisokirjallisuuden tuotannon keskeisiä teoksia ovat myös Norsunlapsi (The Elephant's Child) ja Meren urhoja (Captains Courageous). lähde?
Kipling sai ensimmäisenä englanninkielisenä kirjailijana Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1907. Hän on yhä edelleen nuorin palkinnon koskaan saanut kirjailija.
Kipling muistetaan myös vankkana Brittiläisen imperiumin ja imperialismin tukijana. Maailmankatsomukseltaan hän oli konservatiivinen ja isänmaallinen britti, joka puolusti Brittiläisen kansainyhteisön kokonaisuutta ja vastusti bolševismia. Esimerkiksi hän ei kannattanut Irlannin itsehallintoa (Home Rule) ja tuki voimakkaasti maansa osallistumista ensimmäiseen maailmansotaan. Kiplingille tarjottiin Brittiläisen imperiumin ritarin arvoa, mutta hän kieltäytyi. lähde?
Elämä > Perhe ja sukujuuret

Kipling syntyi 30. joulukuuta 1865 Bombayssa, Brittiläisessä Intiassa. Hänen äitinsä oli metodistipastorin tytär Alice Kipling (o.s. MacDonald) ja isänsä bombaylaisen taidekoulun rehtori ja professori John Lockwood Kipling. John ja Alice olivat ensimmäisen kerran tavanneet 1863 Rudyardjärvellä Rudyardin kylässä Staffordshiressa. He avioituivat ja muuttivat 1865 Intiaan, jossa esikoispoika syntyi pian muuton jälkeen. Poika sai etunimensä vanhempiensa ensimmäisen kohtaamispaikan mukaan.
Alicen siskoista Georgiana avioitui taiteilija Edward Burne-Jonesin ja Agnes taiteilija Edward Poynterin kanssa. Kiplingin tunnetuin sukulainen oli hänen serkkunsa Stanley Baldwin, joka toimi Britannian konservatiivipääministerinä kolme kertaa 1920- ja 1930-luvuilla.
Kiplingin syntymäpaikalla Sir J. J.:n käyttötaiteiden instituutin kampusalueella Mumbaissa (entinen Bombay) on hänen syntymästään kertova kyltti. John Lockwood Kipling toimi Rudyardin syntymän aikaan koulun dekaanina.
Kirjallisuudentutkija Bernice M. Murphyn mukaan Kiplingin vanhemmat pitivät itseään anglointialaisina, joiksi brittiläistä syntyperää olevia Intian asukkaita nimitettiin 1800-luvulla. Myös Rudyard Kipling piti itseään anglointialaisena, vaikka viettikin suurimman osan elämästään Intian ulkopuolella. Identiteettiin ja lojaliteettiin liittyvät monitahoiset kysymykset nousivatkin merkittäväksi teemaksi hänen tuotannossaan.
Elämä > Lapsuus ja nuoruus

Aikansa anglointialaisten tapojen mukaisesti viisivuotias Rudyard ja hänen kolmevuotias pikkusiskonsa Alice (”Trix”) lähetettiin koulutettavaksi ja kasvatettavaksi Englantiin. Kiplingin sisarukset saapuivat Portsmouthiin, jossa he päätyivät pariskunnan ylläpitämään, Intiassa asuvien brittilasten kouluttamiseen erikoistuneeseen perhekotiin. Nämä kasvatusvanhemmat olivat Lorne Lodgessa asuneet kapteeni ja rouva Holloway, jonka kohtelua seuraavan kuuden vuoden aikana Rudyard kuvaili julmaksi ja halveksuvaksi. Kipling kuvaili kokemuksiaan laskelmoiduksi kidutukseksi niin uskonnollisesti kuin tieteellisestikin.
Trix-siskoa kohdeltiin paremmin, koska rouva Holloway toivoi hänestä poikansa puolisoa tulevaisuudessa. Onneksi Kiplingeillä oli sukulaisia Englannissa ja joka joulu he viettivät kuukauden Georgianan eli Georgy-tädin ja hänen miehensä luonna Fulhamissa, Lontoossa. Tätä paikkaa Rudyard kutsui ”paratiisiksi, jonka vahvasti uskon pelastaneen minut”. Keväällä 1877 Alice-äiti palasi Intiasta ja otti pois lapsensa perhekodista.
Vuonna 1878 Rudyard Kipling hyväksyttiin oppilaaksi upseerien pojille tarkoitettuun United Services College -yksityiskouluun Devoniin. Koulu oli armeijapalvelukseen valmistava, ja se oli aluksi rankka kokemus Rudyardille, mutta johti lopulta vahvojen ystävyyssiteiden solmimiseen. Kokemusten pohjalta syntyi 1899 romaani Minä ja kumppanit (Stalky & Co.). Poikakoulun aikoina Rudyard tutustui ja rakastui Florence Garrardiin, joka asui yhdessä Lorne Lodgeen palanneen Trixin kanssa. Florence taas oli Kiplingin esikoisromaanin Valon kadotessa (The Light that Failed) (1890) toisen päähenkilön, Maisien, esikuva.
Koulun lopulla selvisi, että Kiplingiltä puuttui akateemista kyvykkyyttä saada stipendi Oxfordin yliopistoon. Hänen vanhemmillaan taas ei ollut varaa rahoittaa opintojalähde tarkemmin?, joten Lockwood järjesti pojalleen töitä Lahoresta Punjabista. Lockwood toimi tuolloin Lahoressa Mayon taidekoulun rehtorina ja Lahoren museon kuraattorina. Kiplingistä tuli pienen paikallislehden Civil and Military Gazetten apulaispäätoimittaja.
Rudyard Kipling nousi laivaan 20. syyskuuta 1882 ja saapui Bombayhin 18. lokakuuta. Kotiinpaluu oli Kiplingille vaikuttava kokemus. Kaikki Englannissa vietetyt vuodet kaikkosivat mielestä, ja hän koki olevansa paremmissa voimissa kuin koskaan aiemmin.
Vuosia myöhemmin hän muisteli: ”Niin, 16 vuotta ja yhdeksän kuukautta vanhana, mutta näyttäen neljä tai viisi vuotta vanhemmalta, ylpeänä aidoista viiksistäni, jotka järkyttynyt äitini hävitti tunnin sisällä ne huomattuaan, löysin itseni Bombaysta, jossa olin syntynyt, liikkuen keskellä uusia näkyjä ja hajuja, jotka saivat minut lausumaan murteellisia lauseita, joiden merkitystä en tiennyt. Muut Intiassa syntyneet pojat ovat kertoneet minulle, kuinka he ovat kokeneet samoin.” Tämä kotiinpaluu muutti Kiplingiä, kuten hän selitti: ”Oli vielä kolmen tai neljän päivän junamatka Lahoreen, jossa perheeni asui. Tämän jälkeen kaikki Englannissa viettämäni vuodet katosivat, eivätkä mielestäni enää koskaan täysin palanneet takaisin”.
Elämä > Paluu Englantiin

Syyskuusta 1896 lähtien Kiplingit asuivat Torquayssa Devonin rannikolla. Talo sijaitsi rinteessä, ja siitä oli suora merinäköala. Kipling ei pitänyt uudesta talostaan, joka oli hänen mukaansa suunniteltu niin, että se jätti asukkaansa masentuneiksi ja surumielisiksi. Tästä huolimatta Kipling onnistui säilymään tuotteliaana ja sosiaalisesti aktiivisena.
Kipling oli jo tähän aikaan arvossa pidetty ja kuuluisa mies. Edeltävänä parina kolmena vuotena Kipling oli yhä enemmän tuonut esiin poliittisia julkilausumia kirjoituksissaan. Kiplingit saivat elokuussa 1896 kolmannen lapsensa, John-pojan. Näihin aikoihin Kipling oli alkanut työskennellä kahden runon parissa, jotka olivat ”Recessional” (1897) ja "Valkoisen miehen taakka” (The White Man's Burden) (1899), joka tuli herättämään polemiikkia julkaisunsa jälkeen. Kyseiset runot ovat monitulkintaisia. Joidenkin mukaan ne olivat valistuneen ja velvollisuudentuntoisen imperiumin rakentamisen ylistys, joka henki viktoriaanisen ajan henkeä. Toiset näkivät niissä röyhkeää imperialistista propagandaa ja siihen liittyviä rodullisia asenteita. Toiset taas näkivät runoissa ironiaa ja varoituksia imperiumia kohtaavista uhista.
Take up the White Man’s burden—

Send forth the best ye breed—

Go, bind your sons to exile

To serve your captives' need;

To wait, in heavy harness,

On fluttered folk and wild—

Your new-caught sullen peoples,

Half devil and half child.

 
(The White Man's Burden)
Runoissa oli myös pahaenteistä ennakkoaavistusta siitä, että kaikki voitaisiin vielä menettää.
Far-called, our navies melt away;

On dune and headland sinks the fire:

Lo, all our pomp of yesterday

Is one with Nineveh and Tyre!

Judge of the Nations, spare us yet.

Lest we forget – lest we forget!

 
(Recessional)
Antero Manninen käänsi "Valkoisen miehen taakan" suomeksi vasta 1976. Jokainen runon seitsemästä säkeistöstä alkaa kehotuksella "Ota valkoisen miehen taakka" (Take up the White Man's burden). Ensimmäisessä kappaleessa kehotetaan lähettämään jälkipolvista parhaimmat palvelemaan voitettua väkeä, jotka ovat villejä heimoja, puoliksi piruja ja puoliksi lapsia.
Sen sijaan runoa Recessional (Taantuminen) ei ole koskaan suomennettu. Runo kuvailee, kuinka ”laivastomme sulavat pois” ja, kuinka ”kaikki eilisen loisto” katoaa kuin antiikin Ninive ja Tyyros, jotka aikanaan joutuivat vihollistensa hävittämiksi. Runon loppusäkeissä anotaan ”kansakuntien tuomaria, säästä meidät vielä” ja ”Jottemme unohtaisi – jottemme unohtaisi!”. Tunnelma on siis aivan eri kuin Valkoisen miehen taakka -runossa.
Tuotteliaana kirjailijana Kipling kirjoitti Torquayssa myös omakohtaisiin kokemuksiin United Services Collegessa pohjautuvan koulutarinakokoelman Minä ja kumppanit (Stalky & Co.), jonka nuoret päähenkilöt ovat besserwissereitä ja isänmaallisuuteen sekä auktoriteetteihin kyynisesti suhtautuvia. Perheen mukaan Kipling tykkäsi lukea Minä ja kumppanit -tarinoita perheelleen ääneen ääneen ja remahti aina välillä nauramaan omille vitseilleen.
Elämä > Suhteet Etelä-Afrikkaan

Vuoden 1898 alussa Kiplingit matkustivat Etelä-Afrikkaan talvilomalle ja aloittivat näin vuosittaisen tradition, joka kesti seuraava vuotta lukuun ottamatta aina vuoteen 1908 asti. He asuivat aina Cecil Rhodesin tilalla Groote Schuurissa kävelymatkan päässä Rhodesin kartanosta. Koska Kipling tunnettiin jo imperiumin runoilijana, useat merkittävät Kapmaan poliitikot ottivat lämpimästi vastaan vierailijan, kuten Rhodes, Alfred Milner ja Leander Starr Jameson. Kipling syvensi ystävyyttä heidän kanssaan ja alkoi miesten sekä heidän politiikkansa ihailijaksi. lähde?
Vuodet 1898–1910 olivat ratkaisevia Etelä-Afrikalle. Brittien Oranjen vapaavaltiota ja Transvaalia vastaan käymä toinen buurisota käytiin vuosina 1899–1902. Sota päättyi buuritasavaltojen tappioon ja Oranje sekä Transvaal liitettiin rauhansopimuksessa osaksi brittiläistä imperiumia. Brittiläiset Kapmaa ja Natal sekä buurien Oranje ja Transvaal yhdistettiin 1910 Brittiläiseen kansainyhteisöön kuuluvaksi Etelä-Afrikan unioniksi. Palattuaan Englantiin Kipling kirjoitti Britannian etuja buurisodassa tukevaa runoutta. Seuraavalla Etelä-Afrikan vierailullaan vuoden 1900 alussa hän auttoi perustamaan Frederick Robertsia ja hänen brittijoukkojaan tukevan The Friend -sanomalehden juuri vallattuun Oranjen vapaavaltion pääkaupunkiin Bloemfonteiniin. Vaikka toimittajuus jäi lyhyeksi, oli tämä Kiplingin ensimmäinen kerta sanomalehtityössä sitten allahabadilaisen The Pioneerin aikojen. The Friendin toimittajuuden aikana Kipling solmi elinikäisen ystävyyssuhteen muun muassa Perceval Landonin ja H. A. Gwynnen kanssa. Hän myös julkaisi artikkeleita, joissa selvemmin toi esiin näkökantansa konfliktista. Kipling myös kirjoitti muistolaattatekstin Kimberleyssä Honoured Dead Memorial -muistomerkkiin, joka kunnioittaa Kimberleyn piirityksessä (1899–1900) kuolleita brittejä.
Elämä > Kuuluisuus ja vuodet Sussexissa

Vuonna 1897 Kipling muutti Torquaysta Rottingdeaniin, East Sussexin; ensin North End Houseen ja sitten The Elmsiin. Vuonna 1902 Kipling osti vuonna 1634 rakennetun kartanon nimeltä Bateman’s, joka sijaitsee maaseudulla Burwashissa, East Sussexissa. Tilan koko oli 130 000 m² mukaan lukien ympäröivät rakennukset ja mylly, ja Kipling maksoi siitä 9 300 puntaa, joka nykymyyntihintana vastaisi 735 000 puntaa. Talossa ei ollut kylpyhuonetta, juoksevaa vettä yläkerrassa eikä sähköjä, mutta silti Kipling piti siitä paljon, kuten hän marraskuussa 1902 lähettämässä kirjeessään sanoi: ”Katsokaa meitä, harmaakivisen talon laillisia omistajia – A.D. 1634 lukee oviparrussa, paneloitu, vanha tammiportaikko ja kaikki koskematonta ja aitoa. Se on hyvä ja rauhallinen paikka. Me olemme rakastaneet sitä ensi silmäyksestä lähtien”.
Kipling alkoi kerätä materiaalia toisen kirjaan, josta tuli myös lastenkirjallisuuden klassikko. Norsunlapsi ja muita veikeitä juttuja (Just So Stories for Little Children) ilmestyi vuonna 1902 vuosi Kimin ilmestymisen jälkeen.
Vuoden 1899 Yhdysvaltain-vierailulla Kipling ja hänen tyttärensä Josephine sairastuivat keuhkokuumeeseen, johon Josephine lopulta menehtyi.
Kiplingin suosio oli huipussaan 1900–luvun alussa. Vuonna 1907 Rudyard Kipling sai kirjallisuuden Nobel-palkinnon.
Ensimmäisen maailmansodan aikana vuonna 1915 Kipling kirjoitti The Fringes of the Fleet -kirjasen (Laivaston reunamilla), joka sisältää esseitä ja runoja erilaisista merisota-aiheista. Osaan runoista englantilainen säveltäjä Edward Elgar sävelsi musiikkiin. Vuonna 1906 hän sanoitti laulun ”Land of our Birth, We Pledge to Thee”.
Kipling kirjoitti kaksi tieteisfiktioon lukeutuvaa novellia: ”With the Night Mail” (1905) ja ”As Easy As A. B. C” (1912), jotka kumpikin sijoittuvat Kiplingin luomaan Aerial Board of Control-organisaation johtamaan 2000-luvun maailmaan. Nämä lukeutuvat kovaan tieteiskirjallisuuteen.lähde tarkemmin?
Elämä > Elämän viimeiset vuodet ja kuolema

Kipling jatkoi kirjoittamista 1930-luvun alkuvuosille asti, mutta hitaammalla tahdilla ja vähemmällä menestyksellä kuin aikaisemmin. Ennen ensimmäistä maailmansotaa aktiivisesti yhteiskunnalliseen keskusteluun osaa ottanut Kipling ei ehtinyt nähdä toisen maailmansodan syttymistä. Hän kuitenkin ehti varoittaa uuden sodan puhkeamisesta Royal Society of St Georgen tilaisuudessa toukokuussa 1935 pitämässään puheessa ”Undefended Island” (Puolustautumaton saari), jossa sanoi Kolmannen valtakunnan muodostavan uhan Britannialle.
Vuonna 1934 vain kaksi vuotta ennen kuolemaansa Kipling julkaisi Strand Magazinessa novellin ”Proofs of Holy Writ”, jossa oletettiin William Shakespearen korjailleen Kuningas Jaakon Raamatun proosaa. Fiktion ulkopuolella Kipling otti osaa keskusteluun siitä, miten Britannian tulisi vastata Saksan laivastovoiman kasvuun ja julkaisi vuonna 1898 sarjan artikkeleita, jotka koottiin kokoelmaksi nimeltä A Fleet in Being (Laivaston olemassaolo).
Rudyard Kipling kuoli puhjenneeseen mahahaavaan 18. tammikuuta 1936 kaksi päivää kuningas Yrjö VI:n jälkeen. Kuollessaan hän oli 70-vuotias. Itse asiassa hänen kuolemastaan oli lehdessä jo kerran aiemmin uutisoitu, mutta Kipling oli vastannut tähän: ”Luin juuri, että olen kuollut. Älkää unohtako poistaa minua tilaajalistaltanne”.
Hänet tuhkattiin Golders Greenin krematoriossa ja haudattiin kirjailijoille ja runoilijoille tarkoitettuun Poets’ Corneriin (Runoilijanurkka) Westminster Abbeyn eteläiseen poikkilaivaan.
Poliittiset mielipiteet

Kipling sympatisoi Irlannin unionisteja, jotka vastustivat home rule -itsehallintoa. Dublinissa syntynyt Ulsterin unionistijohtaja ja Ulsterin vapaajoukkojen perustaja Edward Carson oli hänen ystävänsä. Kipling kirjoitti runon ”Ulster” vuonna 1912.
Kipling oli vankkumaton bolševismin vastustaja, kuten oli myös hänen ystävänsä H. Rider Haggard. He olivat ystävystyneet Kiplingin saavuttua Lontooseen 1889 paljolti sen ansiosta, että he omasivat samat mielipiteet, ja he säilyivätkin ystävinä koko loppuelämän.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa Kipling pyrki varoittamaan ja herättämään kansakuntaa tulevasta suursodasta Saksaa vastaan. Hän puhui sotaan varustautumisen ja maanpuolustustahdon puolesta. Lopulta sodan puhjettua Kipling monien muiden kirjailijoiden tapaan kirjoitti pamfletteja, joissa intohimoisesti tuki Britannian sotapyrkimyksiä.
Vapaamuurarius

Englantilaisen Masonic Illustrated -aikakauslehden mukaan Kiplingistä tuli vapaamuurari noin vuonna 1885 jo ennen jäseneksi pääsemisen alarajana toiminutta 21 vuoden ikää. Hänet vihittiin Toivon ja Sinnikkyyden loosin nro 782 (Hope and Perseverance Lodge No. 782) jäseneksi Lahoressa, Punjabissa. Hän kirjoitti myöhemmin The Timesissa:
»Olin loosin sihteeri muutaman vuoden . . . , jossa oli Veljiä ainakin neljästä eri uskontokunnasta. Pääsin [oppilasmuurariksi] hindujäsenen nimeltä Brahmo Somaj kautta, [veljesmuurariksi] pääsin Mohammedanin hyväksymänä ja ylenin [mestarimuurariksi] englantilaisen kautta. Meidän Ovenvartijamme oli intianjuutalainen".»
Kipling oli niin mieltynyt vapaamuurariuteensa, että hän omisti sille runonkin ”The Mother Lodge” (Äitiloosi), jossa hän muistelee Lahoren nuoruuden loosiaan. Sittemmin Kipling oli muun muassa Allahabadin käsityöläisloosissa (Craft Lodge). Englannissa hän oli Kotimaa-loosi nro 3861:n (Motherland Lodge, No. 3861) kunniajäsen, Kirjailijoiden loosin nro 3456:n jäsen (Authors Lodge, No. 3456), Hiljaisten kaupunkien rakentajien loosin nro 4948:n (Lodge Builders of the Silent Cities, No. 4948) perustajajäsen ja legendaarisen, yhden vanhimmista skotlantilaisista looseista olevan, vuonna 1677 perustetun edinburghilaisen Canongate Kilwinning, No. 2 -loosin kunniarunoilija. Vermontin vuosinaan hän ei kuitenkaan toiminut Brattleboron loosissa, mutta myöhemmin hän oli vapaamuurarikirjailijoiden Philalethes-seuran 40. veli eli ilmeisesti viimeinen, koska uusien veljien ottaminen listalle päättyi loosissa vuonna 1932.