stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hasnon

| Hasnon |
| --- | --- |
 Kunnantalo
 vaakuna
 Hasnon
 Koordinaatit: 50°25′18″N, 3°23′15″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Hauts-de-France
Departementti:  Nord
Arrondissementti:  Valenciennes
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  12,7 km²
Väkiluku (2019):  3 918 
 – Väestötiheys:  307 as./km²
Kunnan numero:  59284
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hasnon on kunta Pohjois-Ranskassa Nordin departementissa Hauts-de-Francen alueella. Se sijaitsee Scarpejoen varrella, noin 14 kilometriä Valenciennesin kaupungista luoteeseen.
Paikallinen luostari Abbaye d’Hasnon perustettiin vuonna 670. Vuonna 867 luostariin saapui kuningas Kaarle Kaljupään vaimo ja frankkien kuningatar Orléansin Ermentrude. Hän kuoli luostarissa. Ranskan suuren vallankumouksen aikana luostari tuhoutui vuonna 1792.
Hasnonissa oli 1800- ja 1900-luvuilla paljon yritystoimintaa, jotka keskittyivät pellavan, sokerin ja puun hyödyntämiseen. Kunnassa toimi myös panimo. Tunnetuin Hasnonin tuotteista oli kuitenkin tikka. Niitä alettiin valmistaa 1800-luvun lopulla, ja vuosina 1920 - 1930 Hasnonissa oli seitsemän valmistajaa, jotka tuottivat 40 000 tikkaa päivässä. Toisen maailmansodan jälkeen alkoi taantuma ja englantilaiset alkoivat itse valmistaa tikkoja, ja lopulta 1980-luvulla japanilaiset tuotteet tekivät lopun Hasnonin tikkateollisuudesta. Paikallisesta tikanvalmistuksen historiasta kertoo museo Musée de la Fléchette.
Scarpejoki
Luostarin muistolaatta
Tikkamuseo
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hasnon Wikimedia Commonsissa
Harald Kivioja

| Harald Kivioja (vuoteen 1935 Grünberg)> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. heinäkuuta 1908 Nursi, Võrumaa, Liivinmaan kuvernementti
Kuollut: 7. maaliskuuta 1978 (69 vuotta) Borås, Ruotsi
Kansalaisuus:  Viro
Uran tiedot
Laji:  ammunta
Kilpauran kesto:  1936–1939
| Mitalit> Maa:   Viro.Ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Viro.Ammunta.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Viro.Ammunta.MM-kilpailut  | Maa:   Viro> Ammunta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 1937 | 300 m vapaakivääri (asennot) |  |
|  Kultaa | Helsinki 1937 | 50 m pienoiskivääri, (polvi) |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1937 | 300 m vapaakivääri, (polvi) |  |
Viron vapaakiväärijoukkue Luzernin vuoden 1939 MM-kilpailuissa. Voittajajoukkue kuvassa palanneena takaisin Viroon, jossa heille järjestettiin heinäkuussa 1939 juhlat Kadrioru staadionilla Tallinnassa. Ampujien edessä Argentiina-pokaali, jonka he saivat haltuunsa seuraaviin MM-kisoihin asti. Joukkueen jäsenet vasemmalta: joukkueen johtaja Otto Sternbeck, August Liivik, Elmar Kivistik, Harald Kivioja, Kaarel Kübar ja Gustav Lokotar.
Harald Kivioja (7. heinäkuuta 1908 Nursi, Võrumaa, Liivinmaan kuvernementti – 7. maaliskuuta 1978 Borås, Ruotsi) oli virolainen ampuja, joka menestyi 1930-luvulla MM-kisoissa. Hänen aseinaan oli vapaa - ja pienoiskivääri. Kivioja asui Viron neuvostomiehityksen jälkeen loppuelämänsä Ruotsissa.
Harald Kivioja syntyi kalastajaperheeseen, joka eli Vagula järven rannalla. Hän sai kansakoulun jälkeen lukkoseppäkoulutuksen Võrun teknillisessä koulussa. Hän aloitti ampumisharjoittelun vuonna 1928 palvellessaan ratsuväkirykmentissä Tartossa. Hän kuului sen jälkeen vuosina 1936–1939 Viron ampumamaajoukkueeseen. Hän sai kaikkiaan 11 MM-mitalia vuosina 1937–1939 henkilökohtaisissa ja joukkuekilpailuissa. Niistä oli 10 kultaa ja yksi hopea.
Mitalit MM-kisoissa

| --- | --- |
 Henkilökohtainen kilpailu  Kultaa 50 m pienoiskivääri, polvi (1937 Helsinki) Hopeaa 300 m vapaakivääri, polvi (1937 Helsinki) :  Joukkuekilpailu  Kultaa 300 m vapaakivääri, asennot (1937 Helsinki)  300 m vapaakivääri, makuu (1937 Helsinki)  300 m vapaakivääri, polvi (1937 Helsinki)  300 m vapaakivääri, pysty (1937 Helsinki)  50 m pienoiskivääri, polvi (1937 Helsinki)  50 m pienoiskivääri, pysty (1937 Helsinki)  300 m vapaakivääri, asennot (1939 Luzern)  50 m pienoiskivääri, makuu (1939 Luzern)  50 m pienoiskivääri, polvi (1939 Luzern)
Ennätykset ja tunnustukset

Vuosina 1933–39 hän voitti Viron mestaruuden kaksi kertaa henkilökohtaisissa ja neljä joukkueissa. Henkilökohtaiset ennätykset:
560 pistettä vapaakivääri 3 x 20 laukausta, asennot (1937),
1157 pistettä pienoiskivääri 3 x 40 laukausta (1939),
580 pistettä pienoiskivääri 3 × 20 laukausta (1938),
394 pistettä pienoiskivääri 40 laukausta, makuu (1936).
Hän sai vuoden 1935 urheilusuorituksistaan palkinnon Viron vuoden parhaasta urheilusuorituksesta. Vuonna 1938 hänelle myönnettiin Maanpuolustusjärjestö Kaitseliitin Valkoisen Ristin III luokan ansiomerkki.
Urheilu-uran ulkopuolinen elämä

Kivioja toimi vuodesta 1927 ratsuväkirykmentissä osa-aikaisena upseerina. Hän oli perustamissa rykmenttinsä ampumaurheiluseuraa ja oli myöhemmin sen puheenjohtaja. Ensimmäisen neuvostomiehityksen loppuvaiheessa kesällä 1941 Kivioja painui maan alle, ja saksalaisten miehitettyä Viron hänestä tuli kyläpoliisi. Tässä tehtävässä hän toimi syksyyn 1944, jolloin hän pakeni saksalaisjoukkojen mukana Saksaan ja sieltä edelleen kaksi vuotta myöhemmin Ruotsiin, jossa hän eli loppuelämänsä.
Hans von Essen

| Hans von Essen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. joulukuuta 1900 Lappeenranta
Kuollut: 23. elokuuta 1973 (72 vuotta) Halikko
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1919–1946
Komentajuudet:  Porin sotilaspiiri (1945–1946)
Taistelut ja sodat:  Suomen sisällissota, Talvisota, Jatkosota
Sotilasarvo:  Eversti
Kunniamerkit:  2. lk Mannerheim-risti VR 1. lk miekkojen kera SVR ritariristi 2. lk Rautaristi Ruotsin Miekkaritarikunnan 2. lk komentajamerkki
Hans Olof von Essen (31. joulukuuta 1900 Lappeenranta – 23. elokuuta 1973 Halikko) oli suomalainen eversti ja Mannerheim-ristin ritari numero 30. Mannerheim-ristin ritarin arvo hänelle myönnettiin 22. lokakuuta 1941.
Ura

Hans von Essenin isä oli kenraalimajuri Didrik von Essen. Von Essen osallistui vapaaehtoisena Suomen sisällissotaan 1918 ja kävi Kadettikoulun 1. kadettikurssin 1919–1920. Sotakorkeakoulun 10. kurssilta hän valmistui 1935. Hän palveli Uudenmaan rakuunarykmentissä (URR) nuorempana upseerina ja adjutanttina 1920–1927 sekä eskadroonanpäällikkönä 1927–1930. Ratsuväkiprikaatin aliupseerikoulua hän johti 1930–1931. RemK:n johtajana hän oli 1931–1933. Ratsukoulua hän johti 1935–1937. Sotilasasiamiehenä Varsovaan, Prahaan ja Bukarestiin hän oli 1937–1939.
Talvisodassa von Essen johti JR 26:a 1939-1940. Välirauhan aikana hän toimi pataljoonankomentajana 6. prikaatissa 1940–1941. Jatkosodassa hän komensi Uudenmaan rakuunarykmenttiä 1941–1944, jona aikana hän haavoittui Säämäjärvellä 2.9.1941. Hänen Mannerheim-ristin nimityksessään mainitaan syksyn taisteluissa nopea 50 kilometrin takaa-ajohyökkäyksen johtaminen. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä everstiluutnantti.
Jatkosodan jälkeen hän toimi sotilasasiamiehenä Tukholmassa 1944–1946. Uransa päätteeksi hän toimi Porin sotilaspiirin päällikkönä vuoden 1946 aikana, ja erosi tämän jälkeen vakinaisesta palveluksesta. Vuodesta 1946 alkaen hän toimi Vakuutusyhtiö Teollisuus-Palossa vuoteen 1959 asti. Hän oli mukana perustamassa Suomen Teollisuuden Vartiointi Oy:tä (nyk. Securitas) 1959 ja toimi yhtiössä toimitusjohtajana vuoteen 1968 asti.
Von Essen edusti Suomea kenttäratsastuksessa vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa ja sijoittui viidenneksi, mikä on edelleen suomalaisratsastajien parhaita sijoituksia kansainvälisissä arvokilpailuissa. Hän oli myös Suomen joukkueen johtajana vuoden 1939 hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Zakopanessa.
Hans von Essenin puoliso vuodesta 1940 oli Kira Brunou (1911–2010), Andrej Rudnevin tytär.
Aiheesta muualla

Essen, Hans von hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Hasselvikan kirkko

| Hasselvikan kirkko Hasselvika kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2013.
Sijainti:  Indre Fosen, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nidarosin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1951
Suunnittelija:  Claus Hjelte
Materiaali:  puu
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hasselvikan kirkko (norj. Hasselvika kirke) on Indre Fosenin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen ristikirkko vuodelta 1951.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hasselvikan kirkko Wikimedia Commonsissa
Hasnat Khan

Hasnat Ahmad Khan (urduksi ‏حسنات احمد خان‎, Hasnāt Ahmad Xān; s. 1958 Pakistan) on brittiläis-pakistanilainen sydänkirurgi, joka tunnetaan Walesin prinsessa Dianan entisenä miesystävänä. Pari seurusteli vuosina 1995–1997.
Mediassa esitettyjen tietojen mukaan Diana oli rakastunut lontoolaisessa sairaalassa tapaamaansa Khaniin. Heidän kulttuuriset taustansa olivat kuitenkin niin erilaisia, että suhde ei johtanut avioliittoon. Khanin on myös kerrottu halunneen vältellä julkisuuden valokeilaa. Khan ja Diana erosivat kesäkuussa 1997.
Diana ja hänen uusi miesystävänsä Dodi Al-Fayed kuolivat paparazzien jahtaamana auto-onnettomuudessa elokuussa 1997.
Khan populaarikulttuurissa

Vuonna 2013 valmistunut Diana-elokuva kertoo Hasnat Khanin ja prinsessa Dianan romanssista. Pääosia näyttelevät Naomi Watts ja Naveen Andrews.
Hedonismin paradoksi

Hedonismin paradoksi on hedonismiin liittyvä paradoksi, jonka mukaan ne, jotka pyrkivät nautintoon, saavat sitä vähemmän. Nautintoa ei siis voi saavuttaa pyrkimällä siihen suoraan: esimerkiksi huonotuulinen ihminen ei voi synnyttää nautintoa vain päättämällä nauttia pian alkavista juhlista. Nautinto ja onnellisuus ovat ilmiöitä, jotka eivät noudata mitään tiettyä kaavaa, vaan suurin nautinto saattaa syntyä tilanteista, joita ei ole yritetty luoda. Sellaisia tapahtumia ovat esimerkiksi ystävän sattumalta näkeminen tai yllätyskutsu juhliin. Toisen hedonistisen paradoksin mukaan itseään täytyy rajoittaa saadakseen vahvemman nautinnon.[lähde? ]
Halva

| Halva |
| --- | --- |
 Tahinista valmistettua seesamihalvaa, keskellä kaakaolla maustetuin juovin, oikealla pistaasinsiemenien kanssa.
Tiedot
Ruokalaji:  jälkiruoka
Tyyppi:  makea leivonnainen
Pääainesosat:  esim. seesamitahna, sokeri (tai vastaava)
Muunnelmat:  esimerkiksi vanilijalla, kaakaolla tai muuten maustettu
Halva (pers. ‏حَلوا‎, halva) viittaa useisiin erilaisiin, tyypillisesti siemenmassapohjaisiin makeisiin leivonnaisiin Balkanin, Itä-Euroopan, Lähi-idän, Pohjois-Afrikan ja Keski-Aasian seuduilla. Intian ja Pakistanin suunnalla tunnetaan muista poikkeava, enemmän hyytelöä tai marmeladia muistuttava halvamuoto.
Alkuperältään halva liitetään yleensä arabialaiseen tai Lähi-idän kulttuuriin. Joidenkin arvioiden mukaan halva olisi syntynyt 600-luvun arabialaisessa kulttuurissa. Ensimmäiset kirjalliset halvan valmistamista opastavat reseptit löytyvät 1200-luvun arabiankielisestä keittokirjasta (seitsemän halvan versiota teoksessa: arab. كتاب الطبيخ‎, Kitāb al-Ṭabīḫ; Ruokalajien kirja, vuodelta 1226). Samalta vuosisadalta tunnetaan halvaresepti maurien asuttamalta alueelta Iberian niemimaalta, nykyisestä Espanjasta. Halvan suosion laajentumista on selitetty myös Osmanien valtakunnan ruokakulttuurilla. Esimerkiksi sulttaani Suleiman Suurella oli palatsin vieressä oma leivonnaisiin keskittynyt keittiö nimeltään Helvahane, halvan talo. Siellä valmistettiin monia halvatyyppejä mukaan luettuna seesamitahnaan eli tahiniin pohjautuva halva.
Košer-ruokavalioon sopivia halvapatukoita.
Halvan valmistamisessa siementahnan tai ryynimassan makeuttamiseen käytetään sokeria, glukoosia, hunajaa, taatelisiirappia tai muuta vastaavaa. Halvan sekaan voidaan myös lisätä useita eri aineksia, kuten esimerkiksi vaniljaa, kaakaota, pähkinöitä, rusinoita tai sahramia.
Halva on yleensä tarkoitettu syötäväksi sellaisenaan. Välipalaksi muokattu halvapötkö on voitu myös päällystää suklaalla. Tahinista tai auringonkukansiemenistä valmistettua halvaa voidaan käyttää myös leivonnaisten raaka-aineena.
Halvatyyppejä > Seesamihalva

Seesamitahnasta valmistettu halva ollut suosittu seesamin viljelyalueilla (kuumemmissa ilmastoissa), kuten itäisen Välimeren ja Balkanin alueilta. Sen valmistaminen on yleistynyt myös Pohjois- ja Länsi-Euroopassa ja Amerikassa, jonne seesamia on tuotu valmistusaineeksi. Myös Suomessa erityisesti makeisistaan tunnettu Oy Halva Ab sai 1930-luvulla alkunsa seesamihalvan valmistajana.
Itäiselle Välimerelle ja Balkanille tyypillinen seesamihalva koostuu pääasiassa tahinista ja sokerista, glukoosista tai hunajasta. Värin ja rouhevuuden lisäämiseksi joukkoon saatetaan lisätä pistaasinsiemeniä; mausteita kuten vaniljaa tai kaakaota tai kuivattuja hedelmiä. Lähi-idässä aromikkuutta saatetaan syventää appelsiininkukka- tai ruusuvedellä. Se on rakenteeltaan tiivistä, kuivahkoa ja murenevaa.
Seesamihalvassa on runsaasti energiaa. Se sisältää myös kalsiumia, proteiineja, tyydyttymättömiä rasvahappoja, magnesiumia ja rautaa. Ravitsevuutensa vuoksi sitä syödään ortodoksien paaston aikaan.
Halvatyyppejä > Mannaryynihalva

Mannaryynihalvaa.
Persialaista halvaa (vehnäjauhoista).
Toinen halvatyyppi on mannasuurimoistä tai erilaisista jauhoista valmistettu halva, joka on suosittua muun muassa Iranissa ja Kreikassa. Jauhoja kuumennetaan yhdessä oliiviöljyn tai voin kanssa, kunnes seos paksuuntuu ja saa väriä. Seokseen lisätään sokeria tai hunajaa, aromiaineita ja vettä, kuumentamista jatketaan samalla sekoittaen kunnes siitä tulee sopivan jäykkää muottiin siirrettäväksi.
Perinteiset maut muistuttavat seesamipohjaisen halvan vaihtoehtoja.
Kreikassa mannaryynihalvaa syödään paljon. Halvasta voidaan muotin avulla muokata kakunmuotoinen, juhlavampi jälkiruoka.
Halvatyyppejä > Auringonkukkahalva

Erityisesti itäisen Euroopan auringonkukan viljelyalueilla siemenistä valmistettu halva on suosittua. Pääainekset ovat auringinkukan siemenet ja sokeri. Siemenet pitää ensin jauhaa tiiviiksi massaksi. Sitten joukkoon sekoitetaan sokerisiirappi. Usein auringonkukkahalvaa maustetaan vaniljalla tai kaakaolla tai se voidaan kuorruttaa tummalla suklaalla.
Halvatyyppejä > Intialaistyyppinen halva

Intialaisessa kulttuurissa tunnetaan muista halvoista poikkeava halva, jolla on myös erilainen valmistustapa. Muiden edellä mainittujen halvatyyppien perustana on makea, vanukasmainen, hitaasti kovaksi jähmettyvä massa. Näistä poiketen intialainen halva pysyy rakenteeltaan hyytelömäisenä jälkiruokana. Se valmistetaan imelistä vihanneksista, yleensä raastetuista porkkanoista, ja kypsennetään paksupohjaisessa kattilassa sokerin, kardemumman ja maidon tai kerman kanssa. Kardemumma ja kondensoitu maito tuovat intialaisten jälkiruokien tunnusomaisia makuja; porkkanat tuovat kirkkaan värin ja raikkaan hedelmäisen maun. Halvaa voidaan valmistaa myös muiden makeahkojen kasvisten kuten kurpitsan tai bataattien pohjalta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Halva Wikimedia Commonsissa
Seesamihalvaa myymälän ikkunassa Turkin Istanbulissa.
Auringonkukan siemenistä valmistettua halvaa.
Monenlaista halvaa intialaisessa myymälässä.
Hedström

Hedström on ruotsinkielinen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Jonathan Hedström (s. 1977), ruotsalainen jääkiekkoilija
Klaus Hedström (s. 1972), suomalainen erikoistehosteiden suunnittelija ja elokuvajärjestäjä
Måns Hedström (1943–2005), suomalainen sisustusarkkitehti, teatterilavastaja, pukusuunnittelija ja graafikko
Tove Hedström (1907–1944), suomalainen kirjailija
Trond Hedström (1917–1982), suomalainen valokuvaaja
Tuva Novotny, synt. Hedström (s. 1979), ruotsalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Harald Kaunotukka

| Harald Kaunotukka |
| --- | --- |
 Harald saa Norjan isänsä käsistä. Islantilaisen käsikirjoituksen kuvitusta.
Norjan kuningas
Valtakausi:  872–933
Seuraaja:  Eerik Verikirves

Syntynyt:  850 Vestfoldin lääni
Kuollut:  933 Rogalandin lääni
Puoliso:  Gyda Eiriksdotter   Ragnhild Eriksdotter   Snøfrid Svåsedotter
Lapset:  Eerik Verikirves   Haakon Hyvä
Suku:  Kaunotukka
Isä:  Halvdan Musta
Äiti:  Ragnhild Sigurdsdotter
Uskonto:  Skandinaavinen muinaisusko
Harald Kaunotukka (muinaisnorjaksi Haraldr hinn hárfagri, isl. Haraldur hinn hárfagri, norj. Harald Hårfagre, 850–933) oli Norjan perustaja ja maan ensimmäinen kuningas. Hän oli Norjan kuninkaana vuosina 872–931.
Harald oli Norjan kaakkoisosan hallitsijan Halvdan Mustan poika, ja hän seurasi isäänsä jo kymmenvuotiaana. Harald Kaunotukka valloitti vuonna 866 useita pieniä kuningaskuntia, ja vuonna 872 hän julistautui koko Norjan kuninkaaksi. Tosiasiassa Harald hallitsi lähinnä Norjan rannikkoalueita, ja muualla todellista valtaa käyttivät paikalliset päälliköt. Haraldin kova hallinto ja ankara verotus ajoivat useita mahtimiehiä maasta, muun muassa Islantiin, Skotlantiin ja Irlantiin. Näin Harald osaltaan oli myötävaikuttamassa viikinkiretkien kasvuun. Harald Kaunotukka valloitti myös Orkneysaaret ja Shetlannin.[lähde? ]
Haraldin valtakauden loppuaikoja varjostivat hänen lukuisten poikiensa keskinäiset taistelut vallasta. Vanheneva Harald luovutti ylimmän vallan suosikilleen Eerik Verikirveelle, joka hallitsi kuninkaana isänsä rinnalla.[lähde? ]
Haraldin valtakauden jälkeen maata jälleen hallitsivat erilaiset ryhmitelmät jaarleja ja Haraldia vähäpätöisempiä kuninkaita. Vasta Olavi Pyhä pystyi vuonna 1015 yhdistämään maan uudelleen, jolloin myös kristinuskosta tehtiin Norjan ainoa sallittu uskonto.
Harald Kaunotukka on yksi päähenkilöistä televisiosarjassa Viikingit kausilla 4–6. Häntä esittää näyttelijä Peter Franzén.
Puolisot

Gyda Eiriksdotter
Åsa Håkonsdotter
Ragnhild Eiriksdotter
Svanhild Øysteinsdotter
Åshild Ringsdotter
Snøfrid Svåsedotter
Tora Mosterstong
[lähde? ]
Snøfrid Svåsedotter

Snøfrid Svåsedotter eli Snöfrid Svåsentytär oli Heimskringlan ja Ågrip kuningassaagojen mukaan yksi Norjan kuninkaan Harald Kaunotukan monista vaimoista jonka Snorre Sturlasson kertoo olleen saamelainen. Saagoissa kerrotaan kuinka Harald rakastuu yliluonnollisen kauniiseen Snøfridiin eikä lopulta halua luopua tämän ruumista edes naisen kuoleman jälkeen.[lähde? ]
Norjalaiset historioitsijat ovat hiljattain halunneet nähdä Snøfridin saamelaisuuden symbolina. Tämän avioliittoa kuningas Haraldin kanssa voidaan näin pitää kertomuksena norjalaisten ja saamelaisten välisestä varhaisesta poliittisesta liittoutumasta. Norjalainen filologian tutkija Else Mundal ja uskontohistorian tutkija Gro Steinslant puoltavat tätä näkemystä kansojen välisestä liitosta. Heidän mukaansa Haraldin avioliitto solmi näin heimojen välisen siteen.
Lapsia

Eerik Verikirves
Haakon Hyvä
Hans Vaihinger

Hans Vaihinger vuonna 1912.
Hans Vaihinger (25. syyskuuta 1852, Nehren – 18. joulukuuta 1933, Halle) oli saksalainen filosofi, joka tunnetaan Kant-tutkijana sekä teoksen Philosophie des Als Ob kirjoittajana.
Vaihinger julkaisi selittävän teoksen Commentar zu Kants Kritik der reinen Vernunft (1881–1892), jossa hän käsittelee vain Kantin teoksen alkua. Hän julkaisi aikakauskirjaa Kant-Studien (vuodesta 1896 alkaen). Vaihinger julkaisi vuonna 1911 nuoruudessaan kirjoittamansa teoksen Die Philosophie des Als Ob, jossa hän esittää mielenkiintoisen filosofisen kannan, eräänlaisen idealistisen positivismin.
Vaihinger syntyi Saksassa Württembergissä Nehrenissä, lähellä Tübingeniä ja kertomansa mukaan kasvoi hyvin uskonnollisessa ilmapiirissä. Hän opiskeli filosofiaa, teologiaa, luonnontieteitä sekä matematiikkaa Tübingenissä, Leipzigissa ja Berliinissä. Myöhemmin hänestä tuli filosofian opettaja ja professori Strasbourgiin, ennen kuin hän muutti Halleen vuonna 1884. Vuodesta 1892 lähtien hän hoiti filosofian professuuria Hallen yliopistossa. Hän joutui eroamaan virastaan vuonna 1906, kun hänen näkönsä heikkeni.
Teoksessaan Philosophie des Als Ob Vaihinger katsoi, etteivät ihmisolennot voi koskaan tuntea maailman todellista pohjarakennetta, vaan he rakentavat ajatusjärjestelmiä ja olettavat niiden vastaavan todellisuutta: he toimivat "ikään kuin" maailma vastaisi malleja. Tämän havainnollistamiseksi hän käytti esimerkkejä luonnontieteistä, kuten protoneja, elektroneja ja sähkömagneettista säteilyä. Mitään näistä ei voida havaita suoraan, mutta tiede teeskentelee niiden olevan olemassa ja käyttää näihin oletuksiin perustuvia havaintoja uusien ja parempien rakennelmien luomiseen. Oppia kutsutaan fiktionalismiksi.
Filosofia ulottuu kuitenkin luonnontieteen ulkopuolelle. Ei voida koskaan olla varmoja, että maailma jatkaa olemistaan vielä huomennakin, mutta yleensä odotetaan, että näin tapahtuu. Individuaalipsykologian perustaja Alfred Adler sai paljon vaikutteita Vaihingerin ajatuksista. Myöhemmin James Hillman kehitti Vaihingerin ja Adlerin ajatuksia edelleen.
Vaihinger ansioitui myös Immanuel Kantin filosofian tutkijana. Hänen kestävin saavutuksensa on Kant-Studien-lehden perustaminen, joka on yhämilloin? merkittävimpiä Kant-tutkimuksen foorumeita. Lisäksi Vaihinger tulkitsi teoksessaan Kant – ein Metaphysiker? Kantin Puhtaan järjen kritiikkiä omintakeisesti.
Teoksia

Kant – ein Metaphysiker?, 1899
Philosophie des Als Ob, 1911
Kirjallisuutta

Fine, Arthur: "Fictionalism", teoksessa Midwest Studies in Philosophy, Volume XVIII (1993)
Grotenfelt, Arvi: Fiktionalismi filosofisena maailmankatsomuksena.  (Societas Scientiarum Fennica årsbok – vuosikirja VIII B, nro 7)  Helsinki:  Societas Scientiarum Fennica, 1930.
Aiheesta muualla

Hans Vaihinger – elämä, teokset ym. (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Halina Czerny-Stefańska

Halina Czerny-Stefańska
Halina Czerny-Stefańska (30. joulukuuta 1922 Krakova – 1. heinäkuuta 2001 Krakova) oli puolalainen pianisti.
Czerny-Stefańska syntyi muusikkoperheeseen ja aloitti pianonsoiton 5-vuotiaana. Hän piti ensikonserttinsa 7-vuotiaana. Hän vietti saksalaismiehityksen ajan Krakovassa ja opiskeli siellä sen jälkeen vuoteen 1949 Zbigniew Drzewieckin johdolla. Vuonna 1949 Czerny-Stefańska sai Bella Davidovichin kanssa jaetun ensimmäisen palkinnon neljännessä kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa. Lisäksi hänelle myönnettiin Puolan radion palkinto parhaasta masurkkaesityksestä. Czerny-Stefańska esiintyi eri maanosissa ja teki levytyksiä useille levymerkeille, kuten Polskie Nagrania Muzalle ja Deutsche Grammophonille. Levytettyyn ohjelmistoon kuululi teoksia Wolfgang Amadeus Mozartilta, Ludwig van Beethovenilta, Frédéric Chopinilta, Ignacy Jan Paderewskilta, Edvard Griegiltä ja Juliusz Zarębskilta. Czerny-Stefańska työskenteli opetustehtävissä Puolassa, piti mestarikursseja eri puolilla maailmaa ja oli vierailevana professorina Japanissa. Hän myös osallistui moniin kansainvälisiin pianokilpailuihin tuomariston jäsenenä.
Kapellimestareita, joiden johdolla Czerny-Stefańska soitti, olivat muiden muassa Jan Krenz, Stanisław Skrowaczewski, Henryk Czyż, Stanisław Wisłocki, Witold Rowicki, Václav Smetáček, Kirill Kondrašin, Adrian Boult, Georg Solti ja Zubin Mehta. Hänen kamarimusiikillisia yhteistyökumppaneitaan olivat muiden muassa Bella Davidovich ja Rinko Kobayashi. Hän soitti myös pianistimiehensä Ludwik Stefańskin ja pianisti-cembalistityttärensä Elżbieta Stefańskan kanssa.
Hassan El Fakiri

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 23. helmikuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Temsamane, Marokko
Pelipaikka: laitapuolustaja
Pituus: 181 cm
Junioriseurat
: Lyn
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1995–1999 | Lyn | 85 | (7) |
| 2000 | Brann | 9 | (2) |
| 2000–2005 | AS Monaco | 41 | (0) |
| 2001 | → Lyn (laina) | 13 | (1) |
| 2001–2002 | → Rosenborg (laina) | 17 | (0) |
| 2005–2007 | B. Mönchengladbach | 49 | (1) |
| 2007–2014 | Brann | 150 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 364 | (12) |
Maajoukkue
| 2005 | Norja U17 | 2 | (0) |
| 2005–2006 | Norja U18 | 6 | (0) |
| 2004–2010 | Norja | 8 | (0) |
Valmennusura
2014–: Os TF
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Hassan El Fakiri (s. 18. huhtikuuta 1977 Temsamane, Marokko) on marokkolaissyntyinen norjalainen entinen jalkapalloilija ja sittemmin jalkapallovalmentaja.
Vuonna 2014 päättyneen pelaajauransa jälkeen El Fakiri on toiminut Norjan 3. divisioonan Os TF:n päävalmentajana