stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sosialistivallankumouksellinen puolue
Kirjallisuutta

Lionel Kochan: Vallankumouksen Venäjä 1890–1918. Helsinki 1967.
Antti Kujala: Vallankumous ja kansallinen itsemääräämisoikeus : Venäjän sosialistiset puolueet ja suomalainen radikalismi vuosisadan alussa. Suomen historiallinen seura 1989. ISBN 951-8915-25-3. (väitöskirja)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sosialistivallankumouksellinen puolue Wikimedia Commonsissa
| n k Toinen internationaali (1889–1916) |
| --- | --- |
Kansainväliset järjestöt:  International Socialist Bureau  International Federation of Socialist Young People's Organizations  Women's International Council of Socialist and Labour Organizations 
Jäsenet:  Saksan sosiaalidemokraattinen puolue  Työväenpuolue (Yhdistynyt kuningaskunta)  Työväeninternationaalin ranskalainen osasto  Italian sosialistinen puolue  Italian työväenpuolue  Espanjan sosialistinen työväenpuolue  Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue  Sosialistivallankumouksellinen puolue  Bolševikit  Menševikit  Liettuan, Puolan ja Venäjän juutalaisten Yleinen Työväenliitto  Sionistinen työväenpuolue  Sveitsin sosiaalidemokraattinen puolue  Belgian työväenpuolue  Puolan sosialistipuolue  Bulgarian sosiaalidemokraattinen puolue  Luxemburgin sosialistinen työväenpuolue  Amerikan sosialistinen työväenpuolue  Ruotsin sosiaalidemokraattinen työväenpuolue  Norjan työväen puolue  Sosiaalidemokraatit (Tanska)  Suomen sosialidemokraattinen puolue  Itävallan sosiaalidemokraattinen puolue
Iisalmen maalaiskunta

| Iisalmen maalaiskunta> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Iisalmi |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Lääni:  Kuopion lääni
Maakunta:  Pohjois-Savon maakunta
Kuntanumero:  141
Perustettu :  1873
Liitetty:  1970
– kuntiin:  Iisalmi
Pinta-ala:   km²   (1.1.1969)
– maa:  734,2 km²
Väkiluku:  13 371   (31.12.1969)
– väestötiheys:  19,18 as./km²
Iisalmen maalaiskunta (ruots. Idensalmi landskommun) oli Pohjois-Savossa sijainnut Suomen kunta. Nykyisin se on osa Iisalmen kaupunkia.
Iisalmen maalaiskunta ympäröi kaupunkia joka puolelta, ja muut naapurikunnat olivat Kiuruvesi, Lapinlahti, Pielavesi, Sonkajärvi ja Vieremä.
Historia

Iisalmen kirkko- ja hallintopitäjä perustettiin vuonna 1627, ja se käsitti aluksi koko Ylä-Savon. Iisalmen pitäjä alkoi hajota 1800-luvulla: Ensin siitä erosi Pielavesi vuonna 1811, sitten Lapinlahti 1858 ja Kiuruvesi 1862. Iisalmen epäitsenäinen kauppala perustettiin Iisalmen pitäjän Haukiniemelle vuonna 1860, ja vuonna 1891 siitä tuli kaupunki.
Vuonna 1865 annettiin Suomessa kunnallisasetus, jonka perusteella maallinen ja kirkollinen hallinto erotettiin toisistaan. Asetuksen voimaansaattamisessa meni pitkiäkin aikoja, ja niinpä Iisalmen maalaiskuntakin aloitti toimintansa vasta vuonna 1873, jolloin pidettiin ensimmäinen kuntakokous. Iisalmen maalaiskunnasta erotettiin Sonkajärven ja Vieremän kunnat vuonna 1922. Maalaiskunta liitettiin Iisalmen kaupunkiin vuonna 1970.
Paikallisuudesta puhuttaessa paikannimestä Iisalmi käytettiin Iisalmen maalaiskuntaa tarkoitettaessa ulkopaikallissijoja: Iisalmella, Iisalmelle, Iisalmelta. Sen sijaan kaupungista käytettiin sisäpaikallissijoja kuten vieläkin käytetään: Iisalmessa, Iisalmeen, Iisalmesta.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Iisalmen maalaiskunnan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1960.
| Iisalmen maalaiskunnan väestönkehitys 1880–1960 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1880 | 1880 |    | 16 526 | 16 526 |
| 1890 | 1890 |    | 19 384 | 19 384 |
| 1900 | 1900 |    | 20 459 | 20 459 |
| 1910 | 1910 |    | 22 370 | 22 370 |
| 1920 | 1920 |    | 16 285 | 16 285 |
| 1930 | 1930 |    | 12 176 | 12 176 |
| 1940 | 1940 |    | 12 511 | 12 511 |
| 1950 | 1950 |    | 14 038 | 14 038 |
| 1960 | 1960 |    | 14 205 | 14 205 |
Lähde: Tilastokeskus.
Iisalmen kaupunki on tilastoitu erikseen vuodesta 1900 lähtien. Vuonna 1920 Iisalmen maalaiskunnasta erotettiin Sonkajärvi, jonka alueella oli 5 889 asukasta. Vieremä erotettiin vuonna 1921.
Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Iisalmen maalaiskunnan taajamat olivat Peltosalmi (402 asukasta), Runni (383 asukasta) ja Soinlahti (245 asukasta). Lisäksi osa Iisalmen keskustan taajamasta ulottui maalaiskunnan puolelle.
Kuuluisia iisalmenmaalaiskuntalaisia

Arvi Auvinen, näytelmäkirjailija, toimittaja, tv-ohjaaja
Esko Hukkanen, näyttelijä
Seppo Kääriäinen, poliitikko
Martti Mykkänen, kuvittaja
Matti J. Pulkka, talous- ja teollisuusneuvos
Heikki Sirviö, yritysjohtaja, teollisuusneuvos
Eino Säisä, kirjailija
Jaakko Teppo, muusikko
Peltosalmen rautatieasema sijaitsi Iisalmen maalaiskunnassa.
AirBaltic

| airBaltic |
| --- | --- |

 IATA: BT  –  ICAO: BTI 
Kutsukoodi:  AIRBALTIC
Perustettu:  1995
Laivaston koko:  50
Kohteiden määrä:  71
Solmukohdat:   Riian lentoasema (RIX)  Tallinnan Lennart Meri -lentoasema (TLL)  Tampere-Pirkkalan lentoasema (TMP)  Vilnan lentoasema (VNO) 
Emoyhtiö:  A/S Air Baltic Corporation
Kotipaikka:  Riika, Latvia
Avainhenkilö(t):  Martin Gauss (toimitusjohtaja)
Yhtiön sivut:  www.airbaltic.com
A/S Air Baltic Corporation, lyhennettynä AirBaltic tai airBaltic (IATA: BT, ICAO: BTI), on Latvian kansallinen lentoyhtiö, joka on perustettu vuonna 1995. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Riiassa, ja suurin osa lennoista operoidaan Riian kansainväliseltä lentoasemalta.
AirBalticin muita solmukohtia ovat Vilnan kansainvälinen lentoasema ja Tallinnan Lennart Meri -lentoasema. Lisäksi yhtiö ilmoitti 14. joulukuuta 2021 perustavansa uuden solmukohdan Tampere-Pirkkalan lentoasemalle. Yhtiöllä oli aiemmin tiivistä yhteistyötä Scandinavian Airlines -lentoyhtiön kanssa, muun muassa kanta-asiakasohjelman muodossa. AirBaltic työllistää noin 790 ihmistä.
Historia

Vuonna 1996 airBaltic sai ensimmäisen Avro RJ70 -koneensa. Samana vuonna airBaltic liittyi SAS:n EuroBonus-yhteistyöhön. Vuonna 1997 aloitettiin rahtitoiminnot, ja vuonna 1998 yhtiön laivastoon liittyi Fokker 50 -konetyyppi. Vuonna 1999 tällä konetyypillä korvattiin Saab 340 -koneet.lähde?
Ensimmäiset Boeing 737-500 -koneet liittyivät airBalticin laivastoon vuonna 2003. 1. kesäkuuta 2004 airBaltic aloitti toiminnot Liettuan pääkaupungin Vilnan lentoasemalla, josta se alkoi lentää viiteen kohteeseen. Lokakuussa 2004 lentoyhtiö alkoi käyttää nimestään muotoa airBaltic.lähde?
Tammikuussa 2007 airBalticin reittiverkko kattoi 34 kohdetta Riiasta, 12 Vilnasta ja kaksi Kaliningradista. Vuoteen 2009 tultaessa on liikenne Vilnassa huomattavasti vähentynyt, sillä yhtiö lentää Vilnasta enää kolmeen kohteeseen. Yhtiö on vuonna 2009 aloittanut useita välilaskullisia reittejä, joiden avulla se on luonut uudet reitit Linköping–Bergen, Linköping–Stavanger, Tampere–Kuopio, Turku–Oulu sekä Turku–Tallinna. Kyseisiä reittejä ei kuitenkaan enää lennetä.lähde?
Yhtiön hallituksen puheenjohtaja ja toimitusjohtaja on Martin Gauss. Muun johtoryhmän muodostavat Martin Sedlacky (COO) ja Vitolds Jakovlevs (CFO).
Yhtiön tilanne kesäkuussa 2011 oli, että airBaltic oli joutumassa konkurssiin, sillä viiden ensimmäisen kuukauden aikana sen tappiot olivat lähes 26 miljoonaa euroa. Väitteitä vararikkouhasta oli liikkunut jo pitkään. Tilanteen syynä talousministeri Artis Kampars piti sitä, että yrityksestä siirrettiin rahaa sen oheistoimintoja hoitaviin yrityksiin, joiden omistajia ei tiedetty. Yhtiö oli yhtenä epäiltynä rikostutkinassa, jossa tutkinnan kohteina oli myös korkeiden virkamiesten ja poliitikkojen toimia. Epäiltiin muun muassa, että yhtiön johtaja Bertolt Flick olisi solminut poliitikko Ainas Slesersin kanssa ”fiktiivisiä sopimuksia”, joiden piti koskea mainostilan ostoa, mutta todellisuudessa rahoitettiinkin Sleserin vaalikampanjointia.
Vuonna 2016 airBalticille saapuivat ensimmäiset Airbus A220 -koneet. Yhtiö ilmoitti luopuvansa potkurikoneista vuoteen 2021 mennessä tai aiemmin, jos se saa leasing-koneilleen uudet käyttäjät. Yhtiön laivasto on vuodesta 2020 alkaen koostunut ainoastaan A220-300-koneista.
Laivasto > Nykyinen laivasto

Huhtikuussa 2025 airBalticin laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 3,5 vuotta.
| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Matkustajapaikkoja | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Airbus A220-300 | 50 | 30 + 20 Optiota | 160 | Konetyypin ensimmäinen käyttäjä. Tavoitteena 100 Airbus A220 koneen laivasto vuoteen 2030 mennessä. |
| Airbus A220-300 | 50 | 30 + 20 Optiota |  | Konetyypin ensimmäinen käyttäjä. Tavoitteena 100 Airbus A220 koneen laivasto vuoteen 2030 mennessä. |
| Yhteensä | 50 | 50 | 160 |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta AirBaltic Wikimedia Commonsissa
airBalticin kotisivut (englanniksi)
SAS Group
Allianssi: Star Alliance
Lentoyhtiöt: SAS • Air Greenland
Entiset lentoyhtiöt: airBaltic • Spanair • Quantum Air • Estonian Air • Widerøe • Blue1
Eurooppalaisten lentoyhtiöiden yhteistyöjärjestön (AEA) jäsenet
Aegean Airlines
AirBaltic
Air France
Air Malta
Austrian Airlines
Brussels Airlines
Cargolux
Croatia Airlines
EAT Leipzig
Finnair
Icelandair
KLM
LOT Polish Airlines
Lufthansa
Luxair
Meridiana
Scandinavian Airlines
Swiss
TAP Portugal
TAROM
TNT Airways
Turkish Airlines
Ukraine International Airlines
airBalticin Airbus A220-300 laskeutumassa Geneven kansainväliselle lentoasemalle.
airBalticin entinen Boeing 737-500 lähdössä Zürichin lentoasemalta.
airBalticin entinen de Havilland Canada Dash 8 Q400 Turun lentoasemalla.
Koljonvirran taistelu

Koljonvirran taistelu (tunnetaan myös nimellä Virran taistelu) oli 27. lokakuuta 1808 Iisalmessa käyty Suomen sodan taistelu. Perääntymässä olleet Johan August Sandelsin johtamat ruotsalaisjoukot onnistuivat torjumaan ylivoimaisten venäläisten hyökkäyksen salmen yli.
Taistelu ja sen seuraukset

Eversti Sandelsin komentamat suomalaiset voittivat ylivoimaisen venäläisosaston, joka yritti päästä Koljonvirran yli siltaa pitkin. Venäläisten komentaja ruhtinas Dolgorukov kaatui taistelun loppuvaiheessa. Sodan lopputulokseen voitolla ei silti ollut vaikutusta ja Sandelsin joukotkin jatkoivat perääntymistään. Taistelu antoi Johan Ludvig Runebergille aiheen Vänrikki Stoolin tarinoiden Sven Dufva -runoon.
Taistelun muisto

Koljonvirralla on tehty Suomessa poikkeuksellinen taistelukentän arkeologinen tutkimus. Kesällä 2008 Koljonvirran leirintäalueella, alkuperäisellä taistelupaikalla, esitettiin näytelmä joella käydystä taistelusta. Näytelmässä käytettiin ajanmukaisia pukuja, musketteja ja tykkejä. Ne oli ladattu oikealla ruutimäärällä, mutta panostettu vain kostutetuilla paperipalloilla. Näytelmässä oli mukana sekä venäläisiä että suomalaisia sotahistorian harrastajia.
Taistelupaikka

Yläsavolainen harrastaja-arkeologien ryhmä löysi kesällä 2008 uusia todisteita taistelupaikasta eli Koljonvirran sillasta ja sen rakenteesta. Paikan ja sittemmin tuhoutuneiden siltarakenteiden on uskottu olleen nykyisen eli valtatie 27:n sillan alla tai aivan etelälaidassa.
Aiemmin uskottiin kevättulvan särkeneen sillan vuonna 1808 ja että paikalle olisi rakennettu vain tilapäinen pukkisilta. Nyt saatiin viitteitä sillasta sekä sukeltajien ottamista valokuvista että asiakirjalöydöistä. Jälkimmäisten mukaan kevättulva rikkoi Koljonvirran sillan jo muutamaa vuotta ennen sotaa ja sen tilalle rakennettiin vahva kivillä tuettu arkkusilta, jossa oli ylävirran suuntaan hirsiset jäänsärkijät. Kevään 1808 tulva ei olisi asiakirjojen mukaan tätä siltaa rikkonut.
Venäläisen taistelun silminnäkijän majuri A. A. Thesleffin maalaus on ollut ainoa kuva sillasta, Koljonvirrasta nyt löydetyt neljän tai viiden hirsiarkun jäännökset ovat maalaukseen verrattuna selvästi suuremmasta sillasta. Sillan paikan tutkimusryhmä päätteli sukelluksista saatujen tietojen sekä vuoden 1781 maanjakokartan, venäläisten taistelukartan ja peruskartan avulla.
Silta-arkkujen jäännökset paikannettiin ennen sukellusta ääntä johtavilla koettimilla. Taistelupaikka olisi näiden mukaan sijainnut kymmeniä metrejä nykyisestä sillasta etelään. Tällä kohdalla Koljonvirran silta olisi asiakirjojen mukaan ollut käytössä vuodesta 1755 aina vuoteen 1845 saakka.
Aiheesta muualla

Santeri Rissanen : Virran taistelu 27. X. 1808, Hakkapeliitta, 29.10.1927, nro 44, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Santeri Rissanen : Kun vanha väistyy, Helsingin Sanomat, 27.05.1928, nro 143, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Santeri Rissanen : Sandelsin sankaripatsas. Taistelumuistomerkin synnyn 50-vuotismuisto, Hakkapeliitta, 10.01.1933, nro 2, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Suomen sota
| --- | --- |
Taistelut: Ahvenanmaan kansannousu • Ahvenanmaan valtaus • Alavuden taistelu • Aron kahakka • Gotlannin miehitys • Helsinginrannan maihinnousu • Hörneforsin taistelu • Jauhiaisen salmen taistelu • Juuttaan taistelu • Jynkän taistelu • Kalmalahden taistelu • Kanttin kapina • Karstulan taistelu • Kauhajoen kapina • Kauhajoen taistelu • Kokkonevan taistelu • Koljonvirran taistelu • Kuopion valtaus • Lapuan taistelu • Lemun taistelu • Lintulahden taistelu • Nummijärven taistelu • Oravaisten taistelu • Palvan meritaistelu • Parjakannevan taistelu • Pitsundin taistelu • Pulkkilan taistelu • Pyhäjoen taistelu • Pälkjärven taistelu • Revonlahden taistelu • Rothin ja Spoofin sissiretki • Ruonan taistelu • Samelinlakson taistelu • Sandön taistelu • Siikajoen taistelu • Svartholman piiritys • Toivalan taistelu • Uumajan valtaus • Vaasan taistelu • Venäläiskivi • Viaporin piiritys • Vornan taistelu
Muuta: Haminan rauha • Kainuun sopimus • kansannousut • Lohtajan aselepo • Olkijoen aselepo • Ruotsin vallankaappaus 1809 • Suomen lähetyskunta
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  KulturNav
Uskonto Uudellamaalla

Uskontokuntiin kuuluminen Uudellamaalla (pl. pääkaupunkiseutu), Tilastokeskus (2023)
Luterilaisuus (63.1%)
Muut uskonnot (2.3%)
Uskontokuntiin kuulumattomat (34.6%)
Porvoon tuomiokirkko on Porvoon hiippakunnan maamerkki.
Tämä artikkeli käsittelee Uudenmaan uskontoa ja uskonnollisia yhteisöjä, poislukien pääkaupunkiseutu joita käsitellään Helsingin, Espoon ja Vantaan uskontoa käsittelvissä artikkeleissa. Uudenmaan maakunnan asukkaista 63,1 prosenttia kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon, kun koko maassa vastaava luku on 63,6 prosenttia (2023). Muihin uskontokuntiin kuuluu 2,3 prosenttia väestöstä ja uskontokuntiin kuulumattomia on 34,6 prosenttia väestöstä.
Historia > Katolinen aika

Kristinusko saapui Uudellemaalle 1200-luvulla, kun ruotsalaiset kristityt uudisasukkaat asuttivat rannikkoseutua. Ensimmäisenä alueelle perustettiin Porvoon seurakunta 1200-luvun lopulla. Helsingin pitäjän ja Espoon perustamisen jälkeen (1300) perustettiin Lohjan seurakunta viimeistään 1323.
Viron alueelta käsin toiminut Padisen luostari hankki 1300-luvulla maaomaisuutta Uudeltamaalta. Ruotsin kuningas lahjoitti luostarille 1351 oikeuden nimittää kirkkoherra Porvooseen ja tämän kappeleihin. Padisen sisterssiläisten vaikutus jäi lyhyeksi, kun Maunu Tavastin aikana Turun hiippakunta lunasti heidän oikeutensa takaisin.
Katolisella ajalla Uusimaa oli kirkonrakentamisen painopistealuetta erityisesti vuosina 1435–1490. Vanhemman sukupolven aikana Uudellemaalle rakentui kivikirkot Porvooseen, Pernajalle, Sipooseen, Kirkkonummelle, Siuntioon, Lohjalle, Inkooseen, Karjaalle, Pohjaan sekä Tenholaan. Nuoremman kirkkosukupolven aikana rakentui kirkko Vihtiin.
Historia > Luterilainen aika

Vuonna 1554 totutetussa hiippakuntajaosssa Itä-Uudenmaan alue eli Porvoon seutu tuli kuuluvaksi muodostettuun Viipurin hiippakuntaan. Uudenmaan keski- ja länsiosa jäivät Turun hiippakunnan alaisuuteen. Viipurin hiippakunnan piispat tekivät tarkastusmatkoja Itä-Uudellemaalle 1600-luvun puolivälissä. Isonvihan jälkeen vuonna 1723 Viipurin hiippakunta siirrettiin Porvooseen. Uuteen piispankaupunkiin perustettiin myös lukio jatkamaan Viipurin koulun perinteitä.
Vuoden 1726 valtiopäivillä asetettiin seuratoiminnan kieltänyt konventikkeliplakaatti. Lainsäätäjien asetusta vastustanut separatistinen liike alkoi vaikuttaa Varsinais-Suomessa rukoilevaisena kansanherätyksenä 1750-luvun puolivälissä, josta se levisi pian Uudellemaalle. Maltillisempi upseerien piirissä vaikuttanut karoliinipietismi toi herätyksen sotilaiden mukana ja vaikutti kartanopietisminä uusimaalaisten upseerien kartanoissa. Erityisesti Pernajalla sijainnut Carl Gustaf Armfeltin kartano oli merkittävä keskus. Varsinais-Suomessa alkunsa saanut evankelinen herätysliike levisi Tammisaaren seudulle 1800-luvun puoliväliin mennessä. Myös herännäisyydellä oli ykisttäistä kannatusta alueella samoihin aikoihin.
Historia > Uskonnollisen vapauden aika

Uskonnollinen vapaus lisääntyi vuonna 1869, kun vapaan seuratoiminnan kieltänyt konventikkeliplakaatti kumottiin. Vuonna 1889 sallittiin myös siirtyminen pois luterilaisesta kirkosta. Lestadiolaisuus saavutti Länsi-Uudenmaan ruotsinkieliset alueet sekä Nurmijärven 1870- ja 1880-luvulla. Itä-Uudellemaan Porvoon ja Loviisan ympäristön lestadiolaisuus saavutti pääosin 1880- ja 1890-luvulla.
Baptismi saapui Uudenmaan alueelle 1880-luvulla ja liikkeellä oli kannatusta läntisellä Uudellamaalla. Metodistien kannatus 1890-luvulta lähtien keskittyi vahvasti ruotsinkielisen väestön keskuuteen ja alueesta tuli Suomen toiseksi metodistisin maakunta Viipurin alueen jälkeen. Ensimmäisenä metodistiseurakunnat perustettiin Hankoon, Loviisaan ja Porvooseen. 1920-luvulla syntyi metodistiseurakunta myös Inkooseen. Liikkeellä oli kannatusta myös ympäröivällä maaseudulla.
Uudestamaasta muodostui 1880-luvulta lähtien lähes Pohjanmaan veroinen vahva vapaakirkollisuuden tukialue. Vapaakirkollisuus sai laajaa kannatusta erityisesti läntisen Uudenmaan rannikolla, mutta myös rannikkovyöhykkeen ulkopuolella. Liike painottui kuitenkin ruotsinkielisiin. Suurimmat vapaaseurakunnat syntyivät Sipooseen, Porvooseen ja Hankoon. Vapaakirkollisilla oli myös yhteisöjä Degerbyssä, Inkoossa, Pohjassa ja Tammisaaressa. 1920-luvun alkuun mennessä noin neljäsosa vapaaseurakuntien jäsenistä asui Uudellamaalla. Vapaakirkollisuuden piirissä syntynyt skutnabbilaisuus sai puolestaan 1900-luvun alussa järjestäynyttä toimintaa erityisesti Mäntsälässä sekä kannatusta Hyvinkäällä, Nurmijärvellä ja Askolassa.
Uudestamaasta muodostui 1920-luvulla adventismin toiseksi vahvin alue. Adventistien tiheään paikallisorganisaatioon kuuluivat Hangon, Loviisan ja Porvoon seurakunnat. Lisäksi merkittäviä pienryhmiä olivat Liljendalin lähetysyhdistys ja Tammisaaren pienryhmä. Adventismin kannattajat tulivat suurelta osin ruotsinkielisen väestön keskuudesta ja kannattajia oli ainakin 11 paikkakunnalla.
Protestantismi > Luterilaisuus > Evankelis-luterilainen kirkko

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piirissä Uudellamaalla toimii kolme hiippakuntaa: Espoon hiippakunta, Helsingin evankelis-luterilainen hiippakunta ja ruotsinkielinen Porvoon hiippakunta. Espoon hiippakunnan alaiseen tuomiorovastikuntaan kuuluu Kirkkonummen suomalainen seurakunta. Läntisellä Uudellamalla Lohjan rovastikuntaan kuuluvat Lohjan seurakunta, Vihdin seurakunta, Karkkilan seurakunta, Raaseporin suomalainen seurakunta, Hangon suomalainen seurakunta sekä Siuntion suomalainen seurakunta. Keski-Uudellamaalla Tuusulan rovastikuntaan kuuluvat Tuusulan seurakunta, Nurmijärven seurakunta, Mäntsälän seurakunta, Hyvinkään seurakunta, Järvenpään seurakunta ja Mäntsälän seurakunta.
Helsingin evankelis-luterilaiseen hiippakunnan alaiseen Porvoon rovastikuntaan Itä-Uudellamaalla kuuluvat Agricolan suomalainen seurakunta Loviisassa ja Lapinjärvellä, Askolan seurakunta, Myrskylän seurakunta, Pornaisten seurakunta, Porvoon suomalainen seurakunta, Pukkilan seurakunta sekä Sipoon suomalainen seurakunta.
Porvoon hiippakunnan alaiseen tuomiorovastikuntaan kuuluvat Agricolan ruotsalainen seurakunta Loviisassa ja Lapinjärvellä, Porvoon ruotsalainen tuomiokirkkoseurakunta sekä Sipoon ruotsalainen seurakunta. Keski-Uudenmaan rovastikuntaan kuuluu Kirkkonummen ruotsalainen seurakunta. Raaseporin rovastikuntaan kuuluvat Siuntion ruotsalainen seurakunta, Inkoon seurakunta, Karjaan-Pohjan ruotsalainen seurakunta, Tammisaarenseudun ruotsalainen seurakunta sekä Hangon ruotsalainen seurakunta.
Protestantismi > Luterilaisuus > Herätysliikkeet

Uudellamaalla luterilaisen kirkon herätysliikkeillä on kannatusta erityisesti Helsingistä pohjoiseen lähtevän radan varrella. Sekä Länsi- että Itä-Uudellamaalla evankelinen herätysliike on saanut jonkin verran jalansijaa. Vanhoillislestadiolaisuuden piirissä toimivia rauhanyhdistyksiä ovat Hyvinkään rauhanyhdistys, Järvenpään ja ympäristön rauhanyhdistys, Lohjan rauhanyhdistys, Mäntsälän rauhanyhdistys, Nurmijärven rauhanyhdistys, Pornaisten rauhanyhdistys sekä Porvoon rauhanyhdistys. Herännäisten Herättäjä-Yhdistyksen Uudellamaalla toimivia paikallisosastoja ovat Hyvinkää-Mäntsälän, Itä-Uudenmaan, Lohjan, Nurmijärven, Raaseporin ja Tuusulan paikallisosastot.
Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen piirissä Uudellamaalla toimii Hyvinkään Luther-talolla kokoontuva messuyhteisö. Viidenteen herätysliikkeeseen kuuluvan Kansan Raamattuseuran keskuspaikka on Lohjalla, jossa sijaitsee myös KRS:n loma- ja kurssikeskus Vivamo. Uudenmaan Kansanlähetyksen keskuspaikka on Keravalla. Kansanlähetys järjestää toimintaa suuressa osassa Uudenmaan kuntia.
Protestantismi > Luterilaisuus > Muut luterilaiset kirkot

Suomen evankelisluterilaisella lähetyshiippakunnalla on seurakunnat Hyvinkäällä, Lohjalla ja Porvoossa.
Protestantismi > Helluntaiherätys

1900-luvun alun helluntaiherätyksellä oli varhaiset sillanpääasemat Uudellamaalla. Helluntailiike kasvoi erityisesti Uudenmaan rannikkoseurakunnissa. Uudenmaan rannikkovyöhyke on Etelä-Suomen yhtenäisin helluntailiikkeen kannatusalue, minkä lisäksi vyöhyke on ulottunut myös Kymenlaakson puolelle. Ruotsinkielisillä on Uudellamaalla useita seurakuntia, joista suurimpia ovat vuonna 1921 perustettu Sipoon Betania-seurakunta ja Tammisaareen vuonna 1932 perustettu Betesda Church.
Helluntaiherätys saapui radanvarren keskuksiin Eino Mannisen, Lauri Hokkasen ja Lauri Mömmön kokoustoiminnan kautta. Keravan, Järvenpään ja Hyvinkään seurakunnat kuuluivat aluksi Helsingin Saalemiin. Hyvinkään helluntaiseurakunta järjestäytyi vuonna 1930-luvulla, mutta seurakunnan toiminta vahvistui vasta toisen maailmansodan jälkeen. Järvenpään helluntaiseurakunta järjestäytyi seurakunnaksi vuonna 1938 ja Einari Korhonen tuli tunnetuksi seurakunnan pitkäaikaisena saarnaajana. Keravan helluntaiseurakunta järjestäytyi vuonna 1952 ja se kasvoi keskisuureksi seurakunnaksi erityisesti Jouko Heinikaisen johdolla.
Länsi-Uudenmaan alueella helluntaiherätyksen piirissä vuonna 1936 järjestäytynyt Karkkilan helluntaiseurakunta toimi voimakkaasti Urho Lähteen ja Olavi Malinin johdolla lukuunottamatta sotavuosia. Lohjan helluntaiseurakunta syntyi vuonna 1952 ja rukoushuone valmistui 1960. Huomattavia helluntaiseurakuntia on syntynyt myös Nummelaan, Hankoon ja Porvooseen, jonne valmistui uusi rukoushuone vuonna 1982.
Katolinen kirkko

Roomalaiskatolisen kirkon piirissä Uudellamaalla toimii kaksi seurakuntaa. Itäinen Uusimaa kuuluu Pyhän Henrikin katedraaliseurakunnan toiminta-alueeseen ja Länsi-Uusimaa Pyhän Marian seurakunnan toiminta-alueeseen. Pyhän Henrikin katedraaliseurakunta järjestää säännöllistä toimintaa Keravan kirkossa sekä Porvoon ortodoksisessa kirkossa ja Pyhän Marian seurakunta Hyvinkäällä Vanhassa kirkossa. Katolisen kirkon toimintakeskus Stella Maris toimi Lohjalla vuosina 1965–2017.
Ortodoksinen kirkko

Konstantinopolin patriarkaattiin kuuluvan Suomen ortodoksisen kirkon alaisuudessa Uudellamaalla toimii Helsingin ortodoksinen seurakunta. Uudenmaan ortodoksisia kirkkoja ovat Pyhien apostolienvertaisten Vladimir Kiovalaisen ja Magdalan Marian kirkko Hangossa, Karjalan valistajien kirkko Hyvinkäällä, Jumalansynnyttäjän Kazanilaisen ikonin kirkko Järvenpäässä, Pyhän Nektarios Eginalaisen kirkko Klaukkalassa, Karjalan valistajien kirkko ja Kaikkien pyhien tsasouna Lohjalla sekä Kristuksen kirkastumisen kirkko Porvoossa. Muita ortodoksisia pyhäkköjä ovat Jumalansynnyttäjän syntymän rukoushuone Nummelassa sekä Jumalanäidin suojeluksen kirkko Kirkkonummella.