Holland-luokka (hävittäjä)
Suunnittelu

Alukset suunnitteli Alankomaiden laivaston pääsuunnittelija K. de Munter. Alusten uppouma oli täyteen kuormattuna 2 765 tonnia. Niiden pituus oli 111,3 metriä, leveys 11,3 metriä ja syväys 3,8 metriä. Niiden vaihteistetut turbiinimoottorit tuottivat  45 000 akselihevosvoimaa, mikä mahdollisti maksiminopeuden 32 solmua. Aluksilla oli 247 hengen miehistö.
Laivaston esikunnan määrittäminä suunnittelu perusteina olivat: Niiden tuli kyetä suojella muita pinta-aluksia sekä sukellusvene- että ilmahyökkäyksiltä, etsiä ja tuhota vihollisen sukellusveneet sekä taistella vihollisen keveitä pinta-aluksia vastaan. Ensimmäinen suunnittelukokous pidettiin tammikuussa 1947, jolloin keskustellaan aluksen kansirakenteista atomipommi-iskun kannalta. Keskustelun seurauksena aluksen runko päätettiin valmistaa täysin hitsattuna ja mahdollisimman suljettuna käyttäen A52-terästä. Aluksen aseistukseksi suunniteltiin kahta Britanniasta hankittavaa kahdella 4,5 tuuman tykillä varustettua tykkitornia ja viittä 40 millimetrin ilmatorjuntakanuunaa. Aluksen koko vastaisi alkuperäisessä suunnitelmassa Britannian kuninkaallisen laivaston N-luokan hävittäjää. Hallitus hyväksyi alusten valmistuksen 27. joulukuuta 1948. Alusten painopiste oli liian ylhäällä, mikä aiheutti vakausongelmia, rajoitti nopeutta sekä lyhensi toimintamatkaa. Elokuussa 1949 asiasta raportoitiin alusten suunnittelusta ja rakentamisesta vastaavalle upseerille. Huolen aiheuttivat lähinnä 55 tonnia painavat tykkitornit, mikä kasvoi lopulta ampumatarvikkeineen 67 tonniin.
Toukokuussa 1940 Saksan vallatessa Alankomaat olivat Gerard Callenburgh -luokan hävittäjiin tarkoitetut Parsons turbiinimoottorit valmisteilla. Saksan laivasto tilasi neljä turbiinimoottoria suunnitelluille torpedoveneille. Vaikka miehityksen aikana moottoreiden valmistus eteni hitaasti ne olivat lähes valmiit Alankomaiden vapautuessa Saksan valvonnasta. Moottorit siirrettiin Holland-luokan aluksiin, joissa oli kaksi kattilahuonetta sijoitettuna aluksen etu- ja takaosiin. Kummassakin kattilahuoneessa oli yksi Admiralty 3-vaihe kattila, jotka oli kytketty omiin turbiinimoottoreihin.
Alusten pääaseistuksena oli kaksi kaksiputkista 12 cm Mk 10 tykkiä, jotka olivat täysautomaattisia ja tutkaohjattuja. Tulinopeus oli kahdestatoista 42:een laukaukseen minuutissa ja niiden teoreettinen maksimikantama oli 21,5 kilometriä. Ilmatorjunta-aseena maksimi ampumakorkeus oli 12,5 kilometriä. Tehokas ampumaetäisyys oli kuitenkin paljon pienempi. Tykkeihin oli 720 laukausta kussakin makasiinissa. Ammusten paino oli 23 kilogrammaa ja hylsyn kanssa 42 kilogrammaa. Aseistuksen täydensi yksi Boforsin 40 millimetrin 70 pituuskaliiperin MK 6 ilmatorjuntatykit, joka oli asennettu savuhormien väliin. Tykin tulinopeus oli 240 laukausta minuutissa ja sen maksimi ampumaetäisyys oli 10,5 km ja tehokas ampumaetäisyys 4,5 km. Alkuperäisestä viidestä aseiden määrä oli laskettu yhteen painon vähentämiseksi.
Alusten sukellusveneentorjunta-aseistuksena oli kaksi Boforsin neliputkista 375 mm MK I sukellusveneidentorjuntaraketinheitintä, jotka oli asennettu komentosillan etupuolelle. Ne oli valmistettu lisenssillä Wilton Fijenoordin telakalla. Ammukset heitettiin 520 tai 820 metrin päähän ja niiden voimanlähteenä oli kaksi kordiittipanosta. Lisäksi alusten perään oli asennettu kaksi syvyyspommikiskoa, joille oli asennettu kuusi brittiläistä syvyyspommia. Myöhemmin toinen kiskoista poistettiin tehtäessä tilaa torpedojen häirintälaitteelle ja BT/XBT -laitteistolle.
Alusten tutkajärjestelmät oli valmistanut Hollandse Signaal Apparaten (HSA). Meri- ja matalavalvontatutka ZW-01:n valvontaetäisyys oli 100 km, kun taas keskivalvonta- ja maalinseurantatutka DA-01:n valvontaetäisyys oli 200 km. Kolmantena järjestelmänä oli kaukovalvontatutka LW-02, jonka valvontaetäisyys oli 160 km. Lisäksi aluksilla oli kaksi tulenjohtojärjestelmää GA-03 ja KA-01, joiden käyttöetäisyydet olivat 35 ja 24 km. Kaikuluotaimet olivat myös Alankomaissa valmistettuja. Van der Heem PAE-1N oli 17-35 kHz hyökkäyskaikuluotain, jonka teho oli 250 wattia. Varoitusjärjestelmänä oli saman yhtiön CWE-10, joka oli 10 kW teholla toimiva ja 10 km etäisyydelle valvova. Samoja järjestelmiä myytiin myös Saksan ja Ruotsin merivoimille.