stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heli Jantunen
Aiheesta muualla

Heli Jantusen Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
Heli Jantunen. University of Oulu, Department of Electrical and Information Engineering (englanniksi) (researchgate.net)
Microelectronics Research Unit, Faculty of Information Technology and Electrical Engineering, University of Oulu (led by prof. Heli Jantunen) (englanniksi) (oulu.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Tšekki 
Tieteilijät:  ORCID  Scopus
Säkkilampi

Säkkilampi voi tarkoittaa seuraavia:
Säkkilampi, lampi Hirvensalmella lähellä Lahnaniemeä
Säkkilampi, Kaijanlampi, lampi Hirvensalmella Ison Säkkisalon saarella
Säkkilampi, Säkkinen, lampi Kivijärvellä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, jolla luetellaan useita samannimisiä järviä.
Jataka

Jataka on paalinkielinen, 547 kertomusta sisältävä tekstikokoelma, jossa on legendoja Buddhan olomuodoista ennen hänen Buddhaksi tuloaan. Intialainen Jataka on koottu 400-luvulla ja se on monien eläintarinoiden vanhin tunnettu lähde. Kokoelma sisältää proosaa ja runoja toistensa lomassa. Monet tarinat ovat myös osa-aineksena vanhoissa burmalaisissa näytelmissä. Näytelmiä loivat erityisesti merkittävät burmalaiset dramaatikot U Kyin Un (1819–1853) ja U Pon Nyan (1807–1866). Kertomukset julkaisi 1877–1897 tanskalainen indologi Viggo Fausbøll nimellä The Jatakas kuutena niteenä. Englanninkielisen käännöksen teki Cowell 1895–1913 ja saksankielisen Dutoit 1908–1920. Suomeksi on julkaistu valikoima kertomuksia Virpi Hämeen-Anttilan kääntämänä nimellä Kun Buddha syntyi hanhen hahmoon (Basam Books 1998) ja Päivi Lankisen ruotsista suomentama mukaelma vanhasta Jataka-kertomuksesta Villisti pakoon (kirjoittanut Veronica Leo, Tammi 1996).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jataka Wikimedia Commonsissa
Maria Jalovaara

Maria Jalovaara (ent. Pirkko Kyllikki Jalovaara, s. 23. helmikuuta 1947) on suomalainen, aiemmin erityisesti evankelis-luterilaisen kirkon piirissä vaikuttanut uskonnollinen julistaja ja rukoilija. Jalovaaran työtä tukemaan perustettiin järjestö nimeltä Rukousystävät ry. Yhdistys julkaisee Rukousystävä-lehteä. Hän on aikaisemmin tehnyt ”Parantava rukous” -ohjelmaa TV7:lle sekä Sanan ja rukouksen ilta -nimistä ohjelmaa Radio Deille. Jalovaara kääntyi syyskuussa 2018 ortodoksiksi. Pirkko vaihtoi nimensä Mariaksi.
Toiminta

Jalovaara on koulutukseltaan ekonomi ja toimi mainostoimiston johtajana, kunnes koki vuonna 1986 pahojen selkäkipujen paranemisen ja hengellisen herätyksen Birminghamissa Englannissa. Sen jälkeen hän järjesti rukoustilaisuuksia ja teki esirukoustyötä yhdessä pastori Seppo Juntusen kanssa. Heillä oli 1990-luvun alussa televisio-ohjelma MTV3:ssa. Juntusen ja Jalovaaran tiet erosivat vuonna 2002, ja kumpikin alkoi työskennellä itsenäisesti.
Julkaisutoimintaa varten Jalovaara perusti yrityksen Rukous-Kustannus Oy RK-Publishing Ltd.
Rukousystävät-yhdistys ilmoitti aloittavansa vuonna 2012 televisio-ohjelmatuotannon yhteistyön kansainvälisen GOD TV:n kanssa, mutta hanke ei edennyt televisiolähetyksiin saakka.
Toiminta > MOT: Riivaajat kirkossa

Yle TV1:n 25. helmikuuta 2013 esittämä MOT: riivaajat kirkossa -dokumentti kertoi Jalovaaran välittävän evankelis-luterilaisen kirkon tiloissa näkemyksiään siitä, kuinka ihmiseen menneet demonit tai paholainen aiheuttavat sekä psyykkisiä että fyysisiä sairauksia, jotka voidaan parantaa vain ajamalla riivaaja ulos. Jalovaaran näkemyksen mukaan lääkkeet ovat tapa, jolla paholainen pääsee ihmiseen. MOT:n toimituskunnan mukaan Jalovaaran toiminnan tuotto tukiyhdistyksen rahankeräyksen kautta on ollut yli miljoona euroa viimeksi tilitetyn neljän vuoden ajalta. Heidän mukaansa päälle tulevat vielä kolehdit ja kustannusosakeyhtiön tuotto. Mielenterveystoimijoiden mukaan Jalovaaran toiminnassa saatetaan ihmisiä jopa hengenvaaraan. Lisäksi heidän mukaansa hädässä olevien ihmisten rahastaminen on eettisesti väärin.
Ohjelman seurauksena monet luterilaiset seurakunnat peruuttivat jo sovittuja Jalovaaran kokouksia. Ohjelmaa seuranneina päivinä kirkosta myös erosi tavallista enemmän ihmisiä eroakirkosta.fi-palvelun kautta. Jalovaaran mukaan ohjelma oli esittänyt hänen lausuntojaan väärässä asiayhteydessä. Hän kiisti väitteen, että olisi opettanut kaikkien sairauksien johtuvan demoneista: ”Kuka ikinä väittää että kaikki sairaudet ovat demoneista. Ihmiset eivät itsekään tiedä, minkä takia he ovat sairastuneet. Useimmat syöpäpotilaat eivät tiedä, mistä sairaus on tullut, eikä kukaan meistä mene sanomaan, että ”no, se on varmaan demoneista”.”
Toiminta > Rukouksella parantaminen

Jalovaara on järjestänyt evankelis-luterilaisen kirkon tiloissa rukousiltoja, joissa hän on kertonut rukouksen voimalla parantavansa sairaita ihmisiä. Hänen sivustollaan on todistuksia lukuisilta ihmisiltä, jotka kertovat parantuneen erilaisista sairauksista aina fyysisistä sairauksista kuten syövän paranemisista lähtien psykologisten sairauksien kuten vaikean masennuksen parantumisiin. Eräs parantunut nainen kertoo hänen sivustollaan seuraavasti parantumisesta.
"Sovittuun jalkaleikkaukseeni oli vajaa kaksi viikkoa aikaa, kun menin Pirkon rukousiltaan. Muutama päivä esirukouksen jälkeen kävin sairaalaan hoitajan vastaanotolla, kun huomasin vaivani hävinneen. Sanoin, että Herra, minun Ylilääkärini, paransi rukouksen kautta jalkani. Myös lääkäri totesi paranemiseni ja operointiaikani voitiin antaa sellaiselle, joka tarvitsi kirurgin apua."
Parantumisista on esitetty myös kritiikkiä. Huhtikuussa 2013 Espoonlahden kirkossa oli Jalovaaran rukousilta. Rukousiltaan saapui hiihtolenkillä kipeytyneestä jalasta kärsinyt nainen kainalosauvoilla kävellen. Jalovaara rukoili kipeän jalan puolesta, jonka jälkeen häntä kehotettiin kävelemään ilman sauvoja. Jalka puutui ja kihelmöi, minkä Jalovaara tulkitsi paranemisen merkiksi. Tämän jälkeen naista käskettiin kävelemään kirkosta pois sauvoja kantaen. Tämän seurauksena kihelmöinti muuttui kasvavaksi kivuksi. Myöhemmin tehdyn lääkärin diagnoosin mukaan naisen jalan nivelsiteet olivat irronneet luusta, jänne oli haljennut sekä nivelkapseli oli siirtynyt paikoiltaan. Kävelytyksen seurauksena nivelkapseli ajautui puristuksiin luiden välistä ja aiheutti pahaa hermosärkyä. Hermosärky levisi myös toiseen jalkaan. Nainen kertoi ettei rukousillan jälkeen ole pystynyt tekemään päivääkään töitä. Espoonlahden seurakunnan kirkkoherra Jouni Turtiainen, joka oli itse paikalla valvomassa tilaisuutta, sanoo naisen joutuneen manipuloinnin kohteeksi ja pitää tapahtunutta hengellisenä väkivaltana.
Toiminta > Rahankeräysrikos

Jalovaara on kertonut yhdistyksensä verkkosivuilla käyttävänsä lahjoitukset aina lyhentämättöminä hyvään tarkoitukseen. - ”Lähetämme aina lahjoittamasi varat suoraan avustuskohteisiimme. Emme ota mitään hallinnollisia kuluja”, Jalovaara on luvannut verkkosivuilla. Jalovaara kuitenkin otti esimerkiksi vuoden 2010 lahjoituksista yrityksensä kuluihin 84 % lahjoitusrahoista.
Syyskuussa 2014 uutisoitiin, että Helsingin poliisi epäili Jalovaaraa rahankeräysrikoksesta ja epäili hänen hankkineen lupaehtojen vastaisesti Rukousystävät-yhdistyksen nimissä yli miljoona euroa vuosien 2009–2013 välisenä aikana. Jalovaara itse kiisti syyllistyneensä rikokseen. Elokuussa 2016 Jalovaara sai syytteen rahankeräysrikoksesta.
Vuonna 2017 Jalovaara oli oikeudessa yhdessä toisen Rukousystävät-yhdistyksen johtavan henkilön kanssa epäiltynä rahankeräysrikoksesta. Yhdistys on kerännyt vuosina 2009–2013 lähes 700 000 euroa hyväntekeväisyystarkoituksiin, mutta summasta on ilmoitettuun kohteeseen oli päätynyt vain 75 000 euroa ja 605 800 euroa on laittomasti kulutettu Jalovaaran palkkoihin ja erilaisiin maksuihin hänen lähipiirilleen ja muun muassa Jalovaaran äidille.. Syyttäjä vaati syytettyjä korvaamaan yhteisvastuullisesti rikoshyödyn, 605 860 euroa, ja vaati Rukousystävät-yhdistykselle 30 000 euron yhteisösakkoa.
Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Jalovaaran huhtikuussa 2017 kahdeksan kuukauden ehdolliseen vankeuteen rahankeräysrikoksesta. Käräjäoikeus katsoi, että Jalovaara ja toinen tuomittu suhtautuivat piittaamattomasti rahankeräysluvassa olleisiin ehtoihin ja että teon tahallisuus, rikoksen pitkä tekoaika ja sillä saatu erittäin suuri hyöty puolsivat ankaraa rangaistusta. Jalovaara määrättiin menettämään rikoksen tuottama taloudellinen hyötynä yli 164 000 euroa valtiolle. Kahdeksan kuukauden ehdollisen tuomion sai myös Jalovaaran lähipiiriin kuuluva mies, joka määrättiin maksamaan valtiolle yli 67 000 euroa. Hovioikeus lyhensi Jalovaaran rangaistuksen pituutta kuukaudella, eli hovioikeuden määräämä rangaistus on seitsemän kuukautta ehdollista vankeutta ja hänet määrättiin maksamaan valtiolle 395 000 euroa. Samoin lyheni Rukousystävät-yhdistyksessä vastuuasemassa olleen miehen rangaistuksen pituus.
Kirjoja

Jalovaara on kirjoittanut useita hengellisiä kirjoja.
Voimaa Hengestä (1994, Rukous-Kustannus, ISBN 9529890001)
Totta joka sana (1995, Rukous-Kustannus, Eero Junkkaala ja Pirkko Jalovaara, ISBN 9529890036)
Jumala koskettaa sinua (1996, Rukous-Kustannus, ISBN 9529890044)
Muutoksen päiväkirja (1998, Rukous-Kustannus, ISBN 9529890060)
Auta, jos sinä jotakin voit (2001, Rukous-Kustannus, ISBN 9529890087)
Minulle on luvattu, että minä paranen (2002, Rukous-Kustannus, ISBN 9529890117)
Rukous on elämäni (2004 8. painos, Rukous-Kustannus, ISBN 9529890109)
Prayer is My Whole Life (2005, Pirkko Jalovaara, kääntäneet suomesta englanniksi Adelaide Lönnberg ja Johanna Manner, ISBN 9529890125)
Herra, näytä nyt voimasi suuruus! (2005, Rukous-Kustannus, ISBN 9529890133)
Terveempää elämää (2008, Rukous-Kustannus, ISBN 9789529890149)
Älä luovuta! (2011, Rukous-Kustannus, ISBN 9789529890002)
Rukous on elämäni (2012, Rukous-Kustannus, ISBN 9789529890101)
Aiheesta muualla

Rukousystävät ry:n ja Rukous-Kustannus Oy:n verkkosivut
Pirkko Jalovaaran Parantava rukous -ohjelmasarja TV7:n videoarkistossa
Memristori

Memristorin symboli
Memristori (engl. memristor, memory resistor) eli muistivastus on passiivinen komponentti, jonka resistanssi riippuu jännitteen ja sähkövirran lisäksi ajasta. Memristori muistaa, mikä jännite sillä on aiemmin ollut. Ensimmäisen memristorin valmistaminen raportoitiin huhtikuussa 2008 tiedelehti Naturessa. Memristorin teorian esitti nuori Leon O. Chua jo vuonna 1971, jolloin hän oli töissä virtapiirien suunnittelijana Kalifornian yliopistossa. Memristorin tekeminen osoittautui kuitenkin vaikeaksi, sillä se toimii vain nanomittakaavassa.  Mahdollisia sovellutuksia memristoreille olisivat muun muassa tietokoneet, jotka uudelleen käynnistettäessä palautuisivat täsmälleen samaan tilaan kuin ennen sammuttamista.
Komponentti M on nimeltään varausohjattu memristori ja W vuo-ohjattu memristori. Nämä suureet esiintyvät kaavassa  M=\psi /Q=1/W, jossa M on memristanssi, W memduktanssi, Q on sähkövaraus ja  \psi  on käämivuo. Memristanssin yksikkö on ohmi ja memduktanssin siemens.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Memristori Wikimedia Commonsissa
Mikko Meriö: Memristorit, LuK-tutkielma, Turun yliopisto, Fysiikka, Helmikuu 2024 (pdf)
Leon 0. Chua: Memristor-The Missing Circuit Element, IEEE TRANSACTIONS ON CIRCUIT THEORY, VOL. CT-18, NO. 5, SEPTEMBER 1971  (pdf) (englanniksi)
Aija

| Aija |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  25. maaliskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Eija
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aija on suomalainen naisen etunimi, joka todennäköisesti on syntynyt Eija-nimen mukaelmana. Etunimi lisättiin nimipäiväalmanakkaan vuonna 1950. Aijan nimipäivä on 25. maaliskuuta.
Aija on myös heprealainen, Raamatussa esiintyvä miehen nimi, joka tarkoittaa joko korppikotkaa tai haarahaukkaa.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan nimi Aija on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 2 496 naiselle sekä ainakin yhdelle miehelle. Heistä suurin osa on syntynyt vuosien 1940 ja 1979 välisenä aikana.
Tunnettuja Aija-nimisiä

Aija Andersson (1983–2023), suomalainen kirjailija ja runoilija
Aija Andrejeva (s. 1986), latvialainen laulaja
Aija Leiponen (s. 1969), suomalainen taloustieteilijä
Aija Ollila (s. 1967), suomalainen seitsenottelija
Aija Pahkala (s. 1988), suomalainen näyttelijä
Aija Pitko-Korkeila (1906–1961), suomalainen kirjailija
Aija Puurtinen (s. 1959), suomalainen laulaja ja basisti
Aija Roivas (Aija Merisalo), suomalainen säveltäjä, sanoittaja, muusikko ja radiotoimittaja
Aija Salo (s. 1977), suomalainen sosiologi ja Mielenterveyspoolin pääsihteeri
S/S Ahti

| S/S Ahti |
| --- | --- |
Tyyppi:  Limisaumainen teräsrunkoinen höyryhinaaja
Lippuvaltio:   Suomi
Kotipaikka:  Lappeenranta
Aiemmat nimet:  Fiskars, Liitto, Saitta ja Fiskars I
Omistaja:  S/S Ahti perinneyhdistys ry, Anjalankoski
Aiemmat omistajat:  Oy Fiskars Ab, Pohja (1892–1945) Eino Löflund, Särkisalo (1945–1947) Osuuskunta Metsäliitto (1947–1972) Lauri & Mikko Komulainen (1972–2002)
Rakennustelakka:  O.Eklund, Kotka
Vesillelasku:  1892
Tekniset tiedot
Pituus:  21,03 m
Leveys:  4,37 m
Syväys:  2,00 m
Bruttovetoisuus:  45,76 brt
Koneisto:  Compound-höyrykone
Koneteho:  97 ihv kW
Nopeus:  10 kn
S/S Ahti on höyrylaiva, josta insinööri Oskar Eklundin konepaja jätti tarjouksensa 5. tammikuuta 1892 Helsingissä päivätyssä kirjeessä. Tarjouksen mukaisesti konepaja sitoutui toimittamaan Fiskars Aktiebolagetille höyryhinaajan 35 000 markalla toukokuun puoleenväliin mennessä. Vuorineuvos Albert von Julin allekirjoitti sopimuksen viikkoa myöhemmin Fiskarsin puolesta, minkä jälkeen aluksen valmistus Hietalahdessa alkoi.
Fiskars (I)

Tilattu alus oli 21,0 metriä pitkä ja 4,3 metriä leveä. Sen kulutuksen tuli olla yhdeksän solmun nopeudella noin 90 kilogrammaa hyvänlaatuista kivihiiltä tunnissa. Aluksen voimanlähteeksi valmistettiin kaksipaisuntainen (compound) höyrykone, joka varustettiin suihkulauhduttajalla. Höyrykoneen sylinterien halkaisijat olivat 255 ja 445 millimetriä, jolloin iskun pituudeksi saatiin 305 millimetriä. Alus valmistui aikataulun mukaisesti ja se kastettiin Fiskarsiksi.
Alus hinasi tukkilauttoja Fiskarsin metsäalueilta saaristosta ja rannikolta Skogsbyn sahalle sekä hinasi malminetsintään tarvittavia laitteita kuljettavia proomuja. Se palveli tehtävissään yhdeksän vuotta, kunnes yhtiö tilasi 1901 toisen hinaajan. Fiskars nimettiin uudelleen Fiskars I:ksi ja uusi hinaaja sai nimen Fiskars II.
Toisessa maailmansodassa Fiskars I liitettiin sisaraluksensa kanssa puolustusvoimiin rannikkolinnakkeiden yhteysaluksiksi. Fiskars I myytiin 21. huhtikuuta 1945 liikemies Eino Löflundille Särkisaloon 610 000 markalla.
Ahti

Löflund nimesi ostamansa aluksen Ahdiksi. Alus huollettiin ensimmäisen talven aikana Matildedalin telakalla Teijossa, jolloin sen pääkannen hytit, puukansi, osa rungon ja pohjan levyistä uusittiin. Alus palveli edelleen hinaajana.
Alus myytiin 24. huhtikuuta 1947 Metsäliitto Osakeyhtiölle 1 750 000 markalla. Uusi omistaja siirsi aluksensa Saimaalle. Alus palveli hinaajana. Se oli korjattavana 1952 Mustolan telakalla. Oltuaan viisi vuotta Saimaalla Metsäliitto siirsi aluksensa keväällä 1953 Päijänteelle Vääksyn sahan palvelukseen. Muodollisesti alus myytiin samassa yhteydessä Metsänomistajain Metsäkeskus Osakeyhtiölle, joka nimesi aluksensa uudelleen Saitaksi.
Saitta

Saitta hinasi nippulauttoja Päijänteen rannoilta Vääksyn sahalle, kunnes se jäi työttömäksi 1955. Alus makasi laiturissa sahan rannassa, jossa maatessaan aluksen kone ja kattila poistettiin. Sitä käytettiin lähinnä varastona. Yhtiö päätti 1958 palauttaa huonokuntoisen aluksensa Saimaalle.
Metsänomistajain Metsäkeskus Osakeyhtiö myi 29. kesäkuuta 1957 Osuuskunta Metsäliitolle omistamiaan kulkuneuvoja, jolloin hinaaja Saitan hinnaksi kirjattiin 1,3 miljoonaa markkaa. Uusi omistaja päätti kunnostaa aluksensa, minkä vuoksi se siirrettiin suoraan Rauma-Repolan telakalle Savonlinnan Pääskyniemeen. Alukselle siirrettiin kone ja kattila yhtiön omistamasta romutettavasta hinaajasta Lehtiniemestä (entinen Asko 2), joka oli palvellut loppuaikansa niputtajana.
Saitasta piti myös tulla niputtaja, mutta hinaajatarve oli suurempi eikä alusta muutettu uuteen tehtävään. Telakalla puuhytit korvattiin teräksisillä ja avoreelingit levytettiin. Metsäliitto anoi aluksen nimen palauttamista Ahdiksi, mikä ei kuitenkaan ollut mahdollista nimen käytössä olon vuoksi. Alus palveli yhden kesän Ahtina ennen kuin se nimettiin 18. helmikuuta 1960 Liitoksi.
Liitto

Liitto palveli hinaajana kuljettaen tukkeja Lehtiniemen sahalle. Alukseen oli kytketty kontti eli puusäiliö, jolla taattiin polttoaine pitkillä matkoilla. Alus palveli viisi kesää halkovoimalla, kunnes se muutettiin öljykäyttöiseksi.
Alus hinasi vielä 1971 Lappeenrantaan Metsä-Saimaan sahalle tukkilauttoja sekä pinotavaraa Kaukopäähän Enso-Gutzeitille ollen siten Vuoksen vesistön viimeinen ammattikäytössä ollut höyryhinaaja. Kun Metsäliitolle valmistui 1972 uusi 400 hevosvoiman moottorihinaaja Silva, siirrettiin Liitto eläkkeelle. Alus myytiin 25. helmikuuta 1972 Lauri Komulaiselle, jolloin se poistettiin kauppa-alusrekisteristä ja katsastettiin Suomen Höyrypursiseuran lipunalle. Alus nimettiin samalla Ahdiksi.
Ahti

Ahti on nykyisin S/S Ahti perinneyhdistys ry omaisuutta. Alus kuuluu Museoviraston perinnelaivarekisteriin ja se on Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä.
Aiheesta muualla

Suomen Höyrypursiseura
Jukka Jarvola

Jukka Niilo Akseli Jarvola (21. kesäkuuta 1940 – 16. toukokuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä, muusikko ja musiikkipedagogi, joka oli erikoistunut lastenmusiikkiin.
Jukka Jarvola opetti Sibelius-Akatemiassa ja toimi musiikinopettajana Espoon Leppävaarassa, jossa hänen oppilaanaan oli muun muassa säveltäjä Jukka Linkola.
Jarvolan kymmenistä lastenlauluista ehkä tunnetuimpia ovat ”Täti Monika” ja ”Krokotiili Herbertti”. Lastenmusiikin lisäksi Jarvola sävelsi muutamia lauluja Ritva Oksaselle (mm. ”Elämän sirkus”), Seija Simolalle ja Susanna Haavistolle. Vuonna 1983 Jarvola sovitti Vesa-Matti Loirin albumin Täällä Pohjantähden alla.
Jarvola teki musiikin muutamiin Mainos-TV:n televisio-ohjelmiin sekä teatterimusiikkia muun muassa näytelmiin Sain yskän (kirj. Jukka Lindfors, 1970), Maailman vanhin puu (kirj. Simo Ojanen, 1979) ja Taikuri Oz (Frank L. Baum, dramatisointi Matti Nieminen, 1992).
Jarvola menehtyi äkilliseen sairauskohtaukseen kotonaan Helsingissä 56-vuotiaana.
Julkaisuja

Musiikki 1–2, Peruskoulun ensimmäisen ja toisen luokan musiikkikirja, yhdessä Anna-Kaarina Kiviniemen kanssa, Otava 1977.
Musiikki 5–6, Peruskoulun viidennen ja kuudennen luokan musiikkikirja, yhdessä Ahti Sonnisen ja Martti Räisäsen kanssa, Otava 1977.
Vapaasti pianolla, WSOY 1994. ISBN 951-0-19343-7.
Aiheesta muualla

Jarvola laulusolistina ohjelmassa Bändi (Yle 1971)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Yle
JaSeSoi

JaSeSoi - musiikkikasvatusyhdistys ry on suomalaisten musiikkikasvattajien vapaaehtoisorganisaatio, joka järjestää Orff-pedagogiikkaan perustuvia kansallisia ja kansainvälisiä musiikkikursseja ja -tapahtumia.
Yhdistys on perustettu vuonna 1993 jatkamaan Musisoi ry -yhdistyksen musiikkikasvatustoimintaa. Musisoi ry toimi 1985–1992, ja sen perusti Matti Sarapaltio. Musisoi julkaisi Musiikkiuutiset-lehteä (1987–1991).
JaSeSoi ry:n englanninkielinen nimi on Orff-Schulwerk Association of Finland, ja yhdistys on kansainvälisesti hyväksytty, säveltäjä Carl Orffin kehittämää musiikinopetusmetodia edistävä Orff-Schulwerk-järjestö Suomessa.
Vuonna 2000 JaSeSoi ry isännöi Orivedellä kansainvälistä Orff-pedagogiikan symposiumia. Vuodesta 1998 JaSeSoi on järjestänyt kesäisin viikon mittaista kansainvälistä ”Maailmankylä – World Village” -koulutustapahtumaa Orff-pedagogian edustajille.
Orff-pedagogiikka

Orff-pedagogiikka on säveltäjä Carl Orffin (1895–1982) kehittämä musiikkikasvatusmetodi, jossa edetään ihmisen kehityksen mukaisella tavalla: rytmi kasvaa puheesta, sitten syntyy melodia ja sen pohjalta harmonia. Orff-menetelmä korostaa jokaisen mahdollisuutta musisoida ilman aiempia musiikkiopintoja tai erityislahjakkuutta.
Keskeisiä ajatuksia Orff-pedagogiikassa ovat toiminnallisuus ja tekemällä oppiminen. Työtapoja ovat mm. imitaatio ja kaikuharjoitukset. Kaikuna voi toistaa sanoja, loruja, liike- ja rytmikuvioita sekä laulu- ja soitinmelodioita.
Aiheesta muualla

Yhdistyksen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Kekäläinen, Tiina ym. (toim.): Rytmiseminaareja 20 vuotta : villiä ja vapaata musiikkikasvatusta Suomessa 1986–2006. Espoo: Jasesoi-musiikkikasvatusyhdistys, 2007. ISBN 978-952-92-1748-9.
Ohkola

Ohkolanjoki tulvan aikana.
Ohkolan monilla hiekkateillä voi ihailla peltomaisemia.
Ohkolan Nuorisoseuran ja Työhevosharrastajien laskiaisriehan 2020 hevoskärryajelun suomenhevoset.
Ohkola on Mäntsälän kunnan eteläosassa sijaitseva kylä. Ohkolassa on 3 150 asukasta (16.11.2009).lähde? Ohkolassa on kaksi peruskoulua (luokat 1–6), nukketeatteri, VPK, nuorisoseura ja kesäteatteri. Ohkolassa on Ohkolan sairaala, joka on HUSin Kellokosken sairaalan alainen yksikkö. Sairaala perustettiin 1960-luvun alussa B-mielisairaalaksi ja se lakkautettiin 1990-luvun alussa. Nykyään siellä on mm. HUSin psykoosipotilsiden hoitoon tarkoitettu osasto sekä oikeuspsykiatriaan erikoistunut osasto.
Ohkolan alueella on kaksi Natura 2000 -kohdetta: Ohkolanjokilaakso ja Kivilamminsuo–Pitkästenjärvet. Noin seitsemän kilometrin päässä kylästä sijaitsee Keravanjärvi, jonka rannalla on uimaranta.
Mäntsälän kapina alkoi 27. helmikuuta 1932 Ohkolan työväentalolla. Työväentalosta on jäljellä rauniot. Kapinalliset kokoontuivat kirkonkylässä sijaitsevalle Mäntsälän suojeluskuntatalolle, joka on nykyisin Seurojentalo.
Suur-Ohkolassa on noin 4000 asukasta. Suur-Ohkolaan kuuluu kantakylän lisäksi Hyökännummen taajama sekä Arola-Jokelanseutu. Kylä valittiin vuonna 2014 vuoden uusmaalaiseksi kyläksi.
Ohkolasta on matkaa Järvenpään keskustaan kymmenen, Mäntsälän kirkonkylään 15 ja Helsinkiin 45 kilometriä.