stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Irina Odojevtseva
Perintö

Vuonna 1987 lähes sokea ja liikuntakyvytön 92-vuotias Irina Odojevtseva palasi Leningradiin hyödyntämällä sitä että rajamuodollisuukset perestroikan aikana olivat lieventyneet. Hän sai lämpimän vastaanoton yleisöltä, ja parin vuoden ajan, kuten Jevgeni Jevtušenko on kertonut, häntä "kuljetettiin konserttilavalta toiselle eräänlaisena puhuvana jäänteenä ja hän puhui todella paljon mitä hienoimmalla tavalla." Hänet hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi. Odojevtseva oli perestroikan aikana suosittu hahmo Venäjän televisiossa ja nautti myös kaupallista menestystä, sillä hänen muistelmiaan myytiin 200 000 - 500 000 kappaletta. Luku luku ylittää selvästi sen, mitä hän olisi voinut myydä 65 vuoden aikana ulkomailla. Hän kuoli Leningradissa kolme vuotta myöhemmin.
Irina Odojevtseva haudattiin hiljaisesti Volkovskoje-hautausmaalle Pietariin. Hänen tiedetään testamentanneen teostensa julkaisuoikeudet muistelmansa kirjoittaneelle Izvestija-lehden toimittaja Anna Kolonitskajalle, joka ihmeen kaupalla jäljitti hänet Pariisissa ja auttoi häntä palaamaan Neuvostoliittoon.
Aiheesta muualla

Odojevtseva, Irina: Seinen rannalla, 1983 (venäjäksi)
Nevan rannalla (1967) teoksen lukuopas: Лекманов, О. А (Lekmanov, O. A.) «Жизнь прошла, а молодость длится…» Путеводитель по книге Ирины Одоевцевой «На берегах Невы». Мoskova: АSТ, 2020. 864 s. ISBN 978-5-17-132899-3
Ensi

Ensi vuonna 1958.
Ensi oli Suomen ensimmäinen tietokone, joskin käyttöönotossa laitetta kutsuttiin vielä ”elektroniteknilliseksi tietojenkäsittelykoneeksi”. Ensi otettiin käyttöön Postisäästöpankissa 17. lokakuuta 1958. Tietokoneen malli oli IBM 650. IBM:n mukaan vuonna 2008 Suomen tehokkaimmat tietokoneet olivat noin 50 miljoonaa kertaa tehokkaampia kuin Ensi. Konetta käytettiin kirjanpidon hallintaan.
Hankinta

Tietojenkäsittely oli Postisäästöpankissa aiemmin hoidettu reikäkorttikoneilla. Vanhan elektromekaanisen reikäkorttikoneiston laskenta­kapasiteetin rajat olivat kuitenkin tulleet pahasti vastaan, ja Postisäästöpankilla alkoi olla vaikeuksia 1,5 miljoonan tilin hallitsemisessa.[lähde? ]
Postisäästöpankki järjesti tarjouskilpailun, jossa olivat vastakkain Ericssonin, PCC:n ja IBM:n koneet. IBM 650 voitti, koska muissa koneissa ei joko ollut tarpeeksi laskentatehoa, tai niistä puuttuivat pankin vaatimat monipuoliset syöttö- ja tulostusmahdollisuudet.[lähde? ]
IBM 650 oli tuon ajan yleisin tietokone. Se oli UNIVAC I:n, ensimmäisen varsinaisen hallinnollis-taloudellisen tietokoneen, kaupallistetumpi seuraaja ja ensimmäinen massatuotettu tietokone. Koneita oli käytössä ympäri maailmaa jo yli 600 kappaletta, ja se oli tunnettu luotettavuudestaan ja käyttövarmuudestaan. Vastaavanlaisen koneen käyttöönotosta oli hyviä kokemuksia Ruotsissa vakuutusyhtiö Folksamissa, missä konetta käytiin katsomassa.[lähde? ]
Tuohon aikaan oli käytäntönä, että valmistajat eivät myyneet laitteita yrityksille vaan suostuivat ainoastaan vuokraamaan ne. Sama toimintatapa oli käytössä myös monella muulla monopoliasemassa toimivalla yrityksellä, mm. Xeroxilla. Aluksi Ensin kuukausivuokra oli hieman yli 3 miljoonaa markkaa tuon ajan rahassa, ennen vuoden 1963 rahanuudistusta. Lisälasku vanhaan laitteistoon verrattuna oli n. puoli miljoonaa markkaa.[lähde? ]
Koneen käynnisti juhlallisessa tilaisuudessa 17. lokakuuta 1958 valtiovarainministeri Päiviö Hetemäki. Paikalla oli niin paljon kutsuvieraita kuin pieneen tietokonesaliin mahtui. Julkista sanaa edustivat lehdistön lisäksi radio- ja uutisfilmejä tuottava kuvausryhmä. Konetta esiteltiin ohjelmalla, joka suoritti yleisön antamia laskutehtäviä ja piirsi valittujen Euroopan maiden karttoja.[lähde? ]
Varsinaiseen työhönsä, säästötilien kirjaukseen, kone pääsi tammikuussa 1959. Tietokoneen ansiosta Postisäästöpankki pystyi laskemaan tilien kirjaustiedot ajan tasalle viikon välein entisen kuukauden sijasta. Myöhemmin koneelle alettiin keksiä uusiakin sovelluksia, kuten palkkojen laskenta ja maksatus suoraan tilille, työttömyyskorvausten ja lomarahojen maksatus, sekä erilaisten rekisterien ylläpito. Varsinkin palkkojen maksatus suoraan tileille antoi Postisäästöpankille kilpailuetua, joka pakotti muutkin pankit lopulta hankkimaan tietokoneet vuosina 1961–1962.[lähde? ]
Ensi oli käytössä ainoastaan kaksi vuotta. Se korvattiin uudenmallisella transistorikoneella IBM 1401:llä vuonna 1961. Samalla luovuttiin reikäkorteista ja tiedot alettiin tallentaa magneettinauhoille.[lähde? ]
Nykyään koneesta on jäljellä vain rumpumuisti, joka on tallessa Tekniikan museossa. Muu osa koneesta todennäköisesti romutettiin tai uudelleenkäytettiin jossain toisessa maassa.[lähde? ]
Tekniikka

Samoin kuin ESKO, myös Ensi oli vielä ensimmäisen sukupolven elektroniputkiteknologiaa.[lähde? ] IBM 650 -koneeseen kuului kaksi yksikköä, kumpikin kooltaan 1,8 m × 1,5 m × 0,9 m ja painoltaan noin tonnin. Lisäksi koneeseen hankittiin erilliset syöttö- ja tulostusyksiköt.[lähde? ] Tietojen sisäänlukunopeus oli peräti 500 reikäkorttia eli 40 000 numeroa minuutissa.[lähde? ] Tulostusnopeus oli 155 korttia lävistettynä ja 150 riviä kirjoitettuna minuutissa yhtä aikaa.[lähde? ]
Kone pystyi suorittamaan 78 000 yhteen- tai vähennyslaskua, 5 000 kertolaskua tai 3 700 jakolaskua minuutissa. IBM 650 oli ensimmäinen kone, jossa käytettiin magneettista rumpumuistia.[lähde? ] Rumpumuisti oli 4 tuuman läpimittainen metallilieriö, johon voitiin tallettaa 2 000 aakkosnumeerista sanaa (10 merkkiä). Rumpu pyöri 12 500 kierrosta minuutissa.[lähde? ]
Koneen ohjelmointikielenä oli SOAP (Symbolic Optimal Assembly Program).[lähde? ]
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lahti, Jarmo: Suomen ensimmäinen tietokone täyttää 50 vuotta Digitoday.  13.10.2008. Viitattu 15.10.2018.
Lindfors, Jukka: Reikäkortit ja sähköaivot aloittivat tietokoneajan Suomessa Yle Elävä arkisto.  28.09.2016. Viitattu 15.10.2018.
Arno Soisalo ja ENSI Tietokonemuseo. Viitattu 15.10.2018.
Suomen ensimmäiset tietokoneet VC Zone.  17.1.2018. Arkistoitu 15.10.2018. Viitattu 15.10.2018.
Suomen ensimmäinen kaupallinen tietokone viettää merkkipäivää Yle Uutiset.  11.11.2008. Viitattu 15.10.2018.
Frances Marion

Frances Marion
Marion Benson Owens, taiteilijanimeltään Frances Marion (18. marraskuuta 1888 San Francisco – 12. toukokuuta 1973 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja. Hän voitti kaksi Oscaria ja oli ehdolla kolmannenkin saajaksi.
Marionin laajan tuotannon joukossa ovat muiden muassa käsikirjoitukset elokuviin Anna Karenina (1927), Big House (1930), Mestari (1931), Naisten suosikki (1933) ja Kamelianainen (1936). Hän tuli tunnetuksi myös ystävyydestään ja yhteistyöstään näyttelijä Mary Pickfordin kanssa.
84-vuotiaaksi elänyt Marion oli elämänsä aikana naimisissa muiden muassa näyttelijä Fred Thomsonin ja ohjaaja George W. Hillin kanssa.
Aiheesta muualla

Frances Marion Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jama Masjid (Delhi)

| Jama Masjid |
| --- | --- |

Sijainti:  Delhi, Intia
Koordinaatit:  28°39′3″N, 77°13′59″E
Rakennustyyppi:  moskeija
Valmistumisvuosi:  1656
Rakennuttaja:  Šah Jahan
Käyttäjä:  muslimit
Julkisivumateriaali:  hiekkakivi ja marmori
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jama Masjid (suom. Perjantaimoskeija, pidemmältä nimeltään Masjid-i Jahan Numa) on moskeija Delhin vanhassakaupungissa, Intiassa. Moskijan rakennutti Suurmogulien valtakunnan hallitsija Šah Jahan ja se valmistui vuonna 1656. Moskeija on edelleen Delhin tärkein moskeija ja kaupungin muslimien hengellinen keskus.
Moskeija

Jama Masjid eli pidemmältä nimeltään Masjid-i Jahan Numa sijaitsee kukkulalla Delhin vanhassakaupungissa noin kilometrin päässä Delhin Punaisesta linnoituksesta. Se on kaupungin tärkein moskeija ja paikallisten muslimien hengenelämän keskus. Kokonsa puolesta se on Intian niemimaan toiseksi suurin moskeija. Kaupungin muslimeilla on tapana kerääntyä moskeijalle kuuntelemaan perjantairukous.
Moskeijaa ympäröivät suuret porttirakennukset. Pääsisäänkäynti sijaitsee moskeijan itäpuolella ja sisääntulo tapahtuu suuria kiviportaita pitkin. Itse moskeijarakennus on kolmekupolinen ja se on rakennettu hiekkakivestä. 40-metriä korkeat minareetit on koristeltu marmorilla. Moskeijan julkisivua koristaa suuri iwan-suippokaari ja sen pienemmät toisinnot. Moskeijarakennuksessa sisäpihan länsipuolella sijaitsee islamin pyhää kaupunkia Mekkaa symboloiva mihrab. Moskeijan sisätilojen suurin huone on rukoussali, jonka sisäänkäyntien yläpuoli on koristeltu persialaisin kalligrafein. Moskeijan suuri piha toimii rukoustilana. Pihalle mahtuu yhtä aikaa noin 25 000 ihmistä. Pihan keskellä on peseytymiseen tarkoitettu allas.
Historia

Jama Masjid eli Perjantaimoskeijan rakennutti Suurmogulien valtakunnan hallitsija Šah Jahan, joka tunnettiin yleisemminkin islamilaisen arkkitehtuurin tukijana ja esimerkiksi Taj Mahalin rakennuttajana. Jama Masjidin moskeijan rakennustyöt alkoivat vuonna 1656 ja ne valmistuivat kuusi vuotta myöhemmin. Rakennustöissä oli noin 5 000 työläistä.
2000-luvulla moskeijalla on sattunut useampia väkivaltaisuuksia, joista ainakin osa on luokiteltu terrorismiksi. Huhtikuussa 2006 13 henkilöä haavoittui kahden pommin räjähdyksessä. Vuonna 2010 moskeijan ulkopuolella olleen matkailijoiden linja-auton ammuskelussa haavoittui kaksi henkilöä.
Rukoilijoita moskeijan pihalla.
Näkymä Delhiin moskeijan kupolilta.
Jama Masjid vuonna 1852.
Frances Goodrich

| Frances Goodrich> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 21. joulukuuta 1890 Belleville, New Jersey, Yhdysvallat
Kuollut: 29. tammikuuta 1984 (93 vuotta) New York, New York
Ammatti:  käsikirjoittaja, kirjailija
Puoliso:  Robert Ames Henrik Willem Van Loon Albert Hackett
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Frances Goodrich (21. joulukuuta 1890 Belleville, New Jersey – 29. tammikuuta 1984 New York, New York) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja ja näytelmäkirjailija. Hän oli nuorena näyttelijä ja esiintyi ensimmäisen kerran Broadwaylla vuonna 1916. Goodrichin kaksi ensimmäistä avioliittoa päättyi eroon. Hänen kolmas avioliittonsa oli näyttelijäkollega Albert Hackettin kanssa, joka Goodrichin tavoin halusi jättää näyttelemisen ryhtyäkseen näytelmäkirjailijaksi. Yhdessä he kirjoittivat muun muassa 1929 ensi-iltaan tulleen näytelmän Up Pops the Devil, jonka menestyksen ansiosta pariskunta päätyi Hollywoodiin elokuvakäsikirjoittajiksi. Hackettin ja Goodrichin kirjallinen yhteistyö jatkui, kunnes he siirtyivät eläkkeelle 1961. Goodrich ja Hackett saivat Pulitzer-palkinnon Nuoren tytön päiväkirjan Broadway-näytelmäversiosta (suom. Anne Frankin päiväkirja), joka tuli ensi-iltaan vuonna 1954.
Valikoitu filmografia

Ihmeellinen on elämä (It's a Wonderful Life, 1946)
Seitsemän veljeksen morsiamet (Seven Brides for Seven Brothers, 1954)
Anne Frankin päiväkirja (The Diary of Anne Frank, 1959)
Morsiamen isä (Father of the Bride, 1991)
Johannes Friessner

Johannes Friessner
Johannes Friessner, myös Frießner (22. maaliskuuta 1892 Chemnitz, Saksan keisarikunta – 26. kesäkuuta 1971 Bad Reichenhall, Länsi-Saksa) oli saksalainen kenraalieversti toisen maailmansodan aikana.
Friessner liittyi upseerioppilaaksi keisarillisen Saksan armeijan jalkaväkeen maaliskuussa 1911. Ensimmäisen maailmansodan alkupuolen hän palveli 179. jalkaväkirykmentin I pataljoonan adjutanttina. Joulukuussa 1916 hänet siirrettiin asetarvikeupseeriksi 24. jalkaväkidivisioonan esikuntaan. Saksan hävittyä sodan Friessner jäi palvelukseen Weimarin tasavallan asevoimiin Reichswehriin toimien muun muassa esikuntaupseerina ja komppanianpäällikkönä.
Natsien noustessa valtaan vuonna 1933 Friessner oli toiminut jalkaväen upseerikoulun opettajana ja adjutanttina Dresdenissä. Lokakuussa 1934 hän siirtyi 82. jalkaväkirykmenttiin kuuluneen pataljoonan komentajaksi ja vuotta myöhemmin potsdamilaisen sotilaskoulun johtoon. Toisen maailmansodan alkuvuodet Friessner toimi armeijan sotilasopetuksesta vastaavana esikuntaupseerina. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi elokuussa 1940.
Toukokuussa 1942 Friessner siirrettiin komentamaan 102. jalkaväkidivisioonaa, joka taisteli Keskustan armeijaryhmän alaisena itärintamalla. Tammikuussa 1943 hän sai XXIII armeijakunnan väliaikaisen komentajuuden, joka vahvistettiin huhtikuussa. Samalla hänet ylennettiin jalkaväenkenraaliksi. Kesällä hänen armeijakuntansa osallistui Kurskin taisteluun, joka päättyi Saksan tappioon. XXIII armeijakunta kärsi raskaita tappioita koko syksyn ajan. Tammikuussa 1944 Friessner siirrettiin Pohjoisen armeijaryhmän käyttöön. Helmikuussa Friessner sai johdettavakseen osasto Narvan, joka puolusti Narvan kaupunkia syksyyn 1944 saakka. Friessner ylennettiin kenraalieverstiksi taistelun aikana heinäkuussa ja siirrettiin Pohjoisen armeijaryhmän komentajaksi. Loppuvuoden aikana hän johti vielä Armeijaryhmä Etelä-Ukrainaa sekä Etelän armeijaryhmää. Hän ei pystynyt hidastamaan Rodion Malinovskin johtaman Arorintaman hyökkäystä loppuvuonna 1944. Päivää ennen jouluaattoa 1944 Hitler siirsi hänet Wehrmachtin komentajareserviin. Hän ei saanut uusia tehtäviä sodan lopun aikana.
Saksan antauduttua Friessner jäi amerikkalaisten joukkojen vangiksi 8. toukokuuta 1945. Hänet vapautettiin marraskuussa 1947. Sodan jälkeen Friessner toimi muun muassa Saksalaisten sotilaiden liiton puheenjohtajana. Vuonna 1956 hän kirjoitti muistelmat Verratene Schlachten ("Petetyt taistelut") ajastaan Etelä-Ukrainan armeijaryhmän komentajana.
James Stockdale

| James Bond Stockdale |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. joulukuuta 1923 Abingdon, Illinois
Kuollut: 5. heinäkuuta 2005 Coronado, Kalifornia
Ammatti:  sotilaslentäjä
Sotilashenkilö
Taistelut ja sodat:  Tonkininlahden välikohtaus
Sotilasarvo:  vara-amiraali
Kunniamerkit:  Medal of Honor Purple Heart ×2 Bronze Star ×2 Silver Star ×4 The Legion of Merit Distinguished Flying Cross ×2 Combat Action Ribbon Distinguished Service Medal ×3 Air Medal
Joukko-osasto:  Yhdysvaltain laivasto
Aiheesta muualla
www.admiralstockdale.com
James Bond Stockdale (23. joulukuuta 1923 – 5. heinäkuuta 2005) oli Yhdysvaltain laivaston upseeri ja vara-amiraali. Hän oli yksi Yhdysvaltain laivaston eniten arvomerkkejä saaneista upseereista.
Osallistuttuaan Tonkininlahden välikohtaukseen vuonna 1964, Stockdale joutui vuonna 1965 Pohjois-Vietnamin vangiksi hänen Douglas A-4 Skyhawk -koneensa tuhouduttua. Hänet vapautettiin lopulta helmikuussa 1973. Vakavia vammoja kärsinyt Stockdale toimi 1970-luvulla Naval War Collegen johtajana ja oli myöhemmin Ross Perotin varapresidenttiehdokkaana vuoden 1992 presidentinvaaleissa.
Jam Master Jay

| Jam Master Jay |
| --- | --- |
 Seinämaalaus Jam Master Jaystä New Yorkissa.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jason William Mizell
Syntynyt: 21. tammikuuta 1965
Kuollut: 30. lokakuuta 2002 (37 vuotta)
Ammatti:  DJ, tuottaja
Muusikko
Taiteilijanimi:  Jam-Master Jay, DJ Jazzy Jase, Jam Master Funk
Aktiivisena:  1983–2002
Tyylilajit:  hip hop, rap rock
Yhtyeet:  Run–D.M.C.
Levy-yhtiöt:  Jam Master Jay Records Profile Records
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jam Master Jay (oik. Jason William Mizell 21. tammikuuta 1965 – 30. lokakuuta 2002) oli yksi Run–D.M.C.:n jäsenistä. Hän toimi yhtyeessä DJ:nä.
Ura

Mizell syntyi Brooklynissä Yhdysvalloissa ja hänen perheensä muutti Queensiin, kun Mizell oli 10-vuotias. Hän soitti bassoa ja rumpuja monissa autotalliyhtyeissä. Mizell perusti Scratch DJ Academyn Manhattanille. Vuonna 1989 Jam Master Jay perusti Jam Master Jay Recordsin. Hän hankki lukuisia artisteja Jam Master Jay Recordsiin. 1990-luvulla Mizell joutui vakavaan auto-onnettomuuteen ja häntä myös ammuttiin, mutta hän selvisi. Hänellä ei ole yhtään omaa albumia. Hän myös auttoi 50 Centin musiikkiuran alkuun.[lähde? ]
Kuolema

Mizelliä ammuttiin 30. lokakuuta 2002 Merrick Boulevard -levytysstudiolla Queensissä, New Yorkissa. Hän kuoli saamiinsa vammoihin välittömästi. Mizell on haudattu Ferncliffin hautausmaalle Hartsdaleen, New Yorkiin.[lähde? ]
Johan Alm

Johan Alm (1728–1810) oli suomalainen kenttävääpeli ja taidemaalari, erityisesti kirkkomaalari.
Almin isä oli Vaasan lukkari Erik Häggroth. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli lukkari Österlundin leski Anna Catharina Tilgren, toinen Elisabet Häggroth.
Alm työskenteli lähes koko uransa Vaasassa, jonne hän oli muuttanut Tukholmasta 1761. Maalarikisällin oikeudet hän sai 1765. Saarnastuolien koristamiset ja alttaritaulujen maalaukset olivat Almin merkittävimpiä töitä kirkkomaalauksessa. Hänen töitään ovat Uudenkaarlepyyn (1759) ja Ilmajoen (1766) kirkkojen alttaritaulut sekä Uudenkaarlepyyn kirkon kattomaalaus. Ilmajoen alttaritaulun Kristus ristillä kustansi kirkkoherra, tohtori Salomon Hannelius puolisonsa Magdalena Peldanin kanssa. Alavuden kirkon saarnastuolin hän koristeli 1759. Hänen päätyönään pidetään Koivulahden kirkon kookasta alttaritaulua (1765), joka esittää viimeistä tuomiota. Hän maalasi myös Isonkyrön kirkon kukon, tapulin ja kirkkoon alttaritaulun sekä kuvitti saarnastuolin laidat ja lehterin reunakaiteeseen apostolien kuvat 1773–1775. Evijärven kirkkoon hän teki saarnastuolin  maalauksen ja kultauksen 1791, ja tämä työ on entisöitynä käytössä Evijärven kirkossa.
Kirjallisuutta

Appelgren, Kari: Johan Alm, Hantverksmålare i Vasa på 1700-talet, 1974
Immanuel Alm
Johan Alm
Helena Arnell
Johan Backman
Jonas Bergman
Johan Zacharias Blackstadius
Edla Blommér
Elias Brenner
Erik Cainberg
Margareta Capsia
Wilhelm Maximilian Carpelan
Auguste Joseph Desarnod
Robert Wilhelm Ekman
Samuel Elmgren
Gustaf Wilhelm Finnberg
Lennart Forstén
Lars Gallenius
Johan Georg Geitel
Berndt Godenhjelm
Emanuel Granberg
Johan Hedberg
Johan Gustav Hedman
Pietari Henrikinpoika
Adolf Hårdh
Johan Knutson
Pehr Adolf Kruskopf
Claes Lang (vanhempi)
Petter Lang
Aleksander Lauréus
Johan Lefrén
Thomas Joachim Legler
Liedon mestari
Johan Erik Lindh
Gustaf Lucander
Charlotta Malm-Reuterholm
Karl Peter Mazér
Erik Wilhelm le Moine
Abraham Myra
Didrik Möllerum
Mathilda Rotkirch
Nils Schillmark
Johan Strömer
Johan Stålbom
Gabriel Gotthard Sweidel
Carl Gustaf Söderstrand
Emanuel Thelning
Ulrik Thersner
Mikael Toppelius
Isak Wacklin
Erik Westzynthius (nuorempi)
Erik Westzynthius (vanhempi)
Magnus von Wright
Wilhelm von Wright
Jam Session Featuring Maynard Ferguson

| Jam Session Featuring Maynard Ferguson Maynard Ferguson |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1954
 Julkaistu: 1955
 Formaatti: LP
 Tyylilaji: jazz
 Levy-yhtiö: Mercury Records
Maynard Fergusonin muut julkaisut
| Maynard Ferguson's Hollywood Party 1954 | Jam Session Featuring Maynard Ferguson 1955 | Jam Session 1954 |
Jam Session Featuring Maynard Ferguson on ko. yhdysvaltalaisen trumpetistin nimellä julkaistu monofoninen musiikkialbumi. Se kuuluu sarjaan The EmArcy Jazz Series ja se on julkaistu ensimmäisen kerran vuonna 1955. Uudelleenjulkaisija on Mercury Records kun Ferguson palasi suuren yleisön tietoisuuteen uudelleen vuonna 1977. Uudelleenjulkaistun LP-levyn takakannessa on nimeämättömän kirjoittajan tekemä esittelyteksti.
Kappaleet

Sivu 1
1. Our Love Is Here to Stay (G. & I. Gershwin)
Sivu 2
1. Air Conditioned (M. Ferguson)
Muusikot

Maynard Ferguson – trumpetti
Herb Geller – alttosaksofoni
Bob Cooper – tenorisaksofoni
Bob Gordon – baritonisaksofoni
Milt Bernhart – vetopasuuna
Claude Williamson – piano
John Simmons – basso
Max Roach – rummut
Johannes Frömming

Johannes Frömming vuonna 1933.
Johannes Wilhelm Arthur "Hans" Frömming (28. kesäkuuta 1910, Berliini – 8. marraskuuta 1996 Hampuri) oli saksalainen raviohjastaja ja -valmentaja. Hän pidetään kaikkien aikojen merkittävimpänä saksalaisena raviurheilijana.
Frömming aloitti pitkän ohjastajanuransa vuonna 1926 ja ajoi viimeisen kilpailunsa vuonna 1988 76-vuotiaana. Yhteensä hän voitti urallaan 5 592 ravilähtöä. Frömming saavutti useita merkittäviä suurkilpailuvoittoja. Hän voitti muun muassa maailman huomattavimpiin kuuluvat ravikilpailut Prix d'Amériquen kolmasti ja Elitloppetin neljä kertaa. Saksan Derbyn Frömming voitti 11 kertaa ja Itävallan Derbyn neljästi.
Johannes Frömming sai elämänsä aikana useita kunnianosoituksia. Toisen maailmansodan aikana hän palkkasi kolme juutalaista työntekijää tallilleen ja piilotteli heitä natseilta. Frömming sai toiminnastaan myöhemmin B'nai B'rith -järjestön huomionosoituksen New Yorkissa. Vuonna 1972 hänelle myönnettiin Bundesverdienstkreuz-kunniamerkki, joka on ainoa Saksan valtion jakama kunniamerkki. Saksan urheilun Hall of Fameen Frömming nimettiin heti sen perustamisen yhteydessä vuonna 2008.
Hampurin Bahrenfeldin raviradalla järjestetään vuosittain hänen mukaansa nimetty Johannes Frömming Memorial -kilpailu. Berliinissä syntynyt Frömming asui Hampurissa 1950-luvulta lähtien ja kaupungissa on nykyään myös hänen mukaansa nimetty katu. Suomessa järjestettiin vuosina 1974–1989, aluksi Tampereen Hippoksella ja sen jälkeen Teivon raviradalla Johannes Frömming Rennen -niminen kansainvälinen ajajakilpailu.
Suurkilpailuvoittoja

Ranska
Prix d'Amérique – Nike Hanover (1964), Ozo (1965), Delmonica Hanover (1974)
Prix de France – Elma (1966)
Ruotsi
Elitloppet – Eidelstedter (1962), Elma (1965), Eileen Eden (1968, 1970)
Åby Stora Pris – Ejadon (1955)
Italia
Gran Premio Lotteria – Eileen Eden (1968, 1969)
Tanska
Copenhagen Cup – Eidelstedter (1962)
Yhdysvallat
Challenge Cup – Nike Hanover (1964)
Ensemble Studios

| Ensemble Studios |
| --- | --- |

Perustettu:  1995
Lakkautettu:  29. tammikuuta 2009
Toimiala:  videopeliteollisuus
Tuotteet:  videopelit
Omistaja:  Microsoft
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ensemble Studios (ES) oli Microsoftin omistama pelitalo, joka on kehittänyt muun muassa kuuluisan Age of Empires -pelisarjan.
Historia

Studion aloitti Tony Goodman vuonna 1994 ja yhtiöitti sen vuonna 1995. Yritys on lähtöisin Goodmanin vuonna 1990 perustamasta konsulttiyrityksestä Ensemble Corporation.
Tony Goodman, John Boog-Scott ja Rick Goodman perustivat yrityksen Dallasissa vuonna 1995. Kaksi vuotta perustamisen jälkeen Ensemble Studios julkaisi ensimmäisen pelinsä, Age of Empiresin.
Microsoft osti yhtiön toukokuussa 2001.
Syyskuussa 2008 Microsoft ilmoitti lakkauttavansa kyseisen pelitalon kun se on saanut valmiiksi Halo Warsin. 29. tammikuuta 2009 Ensemble sulki ovensa.
Ensemble Studiosin jokaisen työntekijän täytyi testata yhtiön kehittämää peliä vähintään kerran viikossa.[lähde? ]
Pelit

Pelitalo kehitti tunnetut pelit Age of Empires, Age of Empires II: The Age of Kings, Age of Mythology ja Age of Empires III.
| Julkaistu | Nimi | Lajityyppi |
| --- | --- | --- |
| 1997 | Age of Empires | reaaliaikainen strategia |
| 1998 | Age of Empires: The Rise of Rome | ladattava sisältö |
| 1999 | Age of Empires II: The Age of Kings | reaaliaikainen strategia |
| 2000 | Age of Empires II: The Conquerors | laajennusosa |
| 2001 | Star Wars Galactic Battlegrounds | reaaliaikainen strategia |
| 2002 | Star Wars Galactic Battlegrounds: Clone Campaigns | laajennusosa |
| 2002 | Age of Mythology | reaaliaikainen strategia |
| 2003 | Age of Mythology: The Titans | laajennusosa |
| 2005 | Age of Empires III | reaaliaikainen strategia |
| 2006 | Age of Empires III: The WarChiefs | laajennusosa |
| 2007 | Age of Empires III: The Asian Dynasties | laajennusosa |
| 2009 | Halo Wars | reaaliaikainen strategia |
↑  kehitetty Big Huge Gamesin kanssa
Aiheesta muualla

Profiili MobyGamesissä (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Viralliset kotisivut (englanniksi)