stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Oliver Kochta-Kalleinen
Elämä ja ura

Oliver Kochta (nyk. Kochta-Kalleinen) asui Itä-Saksan Dresdenissä 1991 asti, jolloin hän muutti Hampuriin opiskelemaan taidekorkeakoulussa (Hochschule für bildende Künste Hamburg). Hän valmistui sieltä vuonna 2000. Hän on myös opiskellut Icelandic College of Art and Crafts MHI:ssa 1996–1997 sekä Kuvataideakatemian tila-aikataiteen osastolla 1998–1999.
Oliver Kochtan toi Suomeen hänen pitkäaikainen tutkimuksensa suomalaisen tiedemiehen Karl Selim Lemströmin (1838-1904) yrityksistä ymmärtää revontulien syntymekanismi. Hän toteutti aiheesta näyttelyn "Northern Lights and Electric Carrots", joka oli esillä Helsingissä (Valon voimat -festivaali, 2004) sekä Hampurissa (Galerie Für Landschaftskunst, 2006). Hänen kiinnostuksensa revontuliin näkyi myös toisena Helsinkiin, yhdessä hampurilaistaiteilija Frank Lüsingin kanssa toteuttamana, teoksena "Public Polar Light Observatory": He rakensivat väliaikaisen revontuliobservatorion Helsingin tähtitorninmäelle (Valon voimat -festivaali 1999). Toinen syy Suomeen hakeutumisessa oli, että hän käsitteli Hampurin taidekorkeakoulun kirjallisessa lopputyössään suomalaisia taiteilijoita Jussi Kiveä ja Lauri Anttilaa, sekä tieteilijä Yrjö Hailaa. Hän julkaisi lopputyönsä kirjana "The Straight Line" (2001).
Hänet tunnetaan parhaiten yhteistyöstä Tellervo Kalleisen kanssa, joka alkoi heidän järjestäessään maailman ensimmäisen mikrovaltioiden huippukokouksen Helsinkiin 2003, MUU ry:n Amorph!03 -festivaalin kuraattoreina.
Kaksikon projektit toteutuvat usein videoinstallaatioina, elokuvina tai tapahtumina. Ne toteutetaan luovana yhteistyönä osallistujien kanssa. He ovat esittäneet teoksiaan näyttelyissä ja festivaaleilla ympäri maailmaa. Projekteista tunnetuin on Valituskuoro, jonka on sittemmin ovat toteuttaneet yksityiset ihmiset jo yli 80 maassa. Muita kaksikon yhteisiä töitä ovat muun muassa People in White (2011), jossa entiset mielenterveyspotilaat jakavat kokemuksiaan hoitajan ja potilaan suhteesta, Archipelago Science Fiction (2012), jossa Turun saariston asukkaat pohtivat alueen tulevaisuutta tekemällä saaristoon sijoittuvia sci-fi-lyhytelokuvia taiteilijoiden avulla, Unimaa (2009), jossa he tekivät lyhytelokuvia suomalaisten presidentti Tarja Halosesta näkemistä unista sekä I Love My Job (2010), joka kuvaa työntekijöiden fantasioita, jotka nousevat heidän työpaikoillaan kokemistaan konfliktitilanteista.
Oliver Kochta-Kalleinen on myös taiteilijaryhmien Romantic Geographic Society, YKON ja The Speech Karaoke Action Groupin jäsen.
Tellervo ja Oliver avioituivat 2004, jolloin Oliver muutti viralliseksi nimekseen Oliver Kalleinen, ja alkoi käyttää taiteilijanimenä Oliver Kochta-Kalleinen. Heillä on yksi lapsi.
Palkinnot

Vuonna 2012 Oliver Kochta-Kalleinen ja Tellervo Kalleinen saivat mediataiteen AVEK-palkinnon.
27. maaliskuuta 2014 Oliver Kochta-Kalleinen nimettiin yhdessä Tellervo Kalleisen kanssa Ars Fennica -palkinnon saajaksi.
Aiheesta muualla

Korkki, Phyllis: Turning Complaints Into Art. The New Yor Times, 8.12.2009.  The New York Times Company. Artikkelin verkkoversio. (englanniksi)
Tellervo Kalleisen ja Oliver Kochta-Kalleisen kotisivut (englanniksi)
YKON-ryhmän virallinen sivusto (englanniksi)
The Speech Karaoke Action Groupin virallinen sivusto (englanniksi)
Tellervo Kalleinen ja Oliver Kochta-Kalleinen: nykytaideprojekti Keskustelupuisto, 2019–2020, Rauma.
Pahalammi (Tammela)

| Pahalammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kanta-Häme
Kunnat:  Tammela
Koordinaatit:  60°51′24″N, 24°00′38″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue (35.93)
Laskujoki:  oja Rautijärveen 
Järvinumero:  35.934.1.004
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  124,7 m 
Rantaviiva:  0,349 km 
Pinta-ala:  0,0082 km² 
 fiPahalammi 
Pahalammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella Pyhäjärven alueeseen. Järvi kuuluu Myllyjoen valuma-alueella Pehkijärveen laskevaan Teuronjoen valuma-alueeseen.
Maantiede

Järven pinta-ala on 0,82 hehtaaria ja sen pituus on 150 metriä ja leveys 90 metriä. Siihen ei laskee tulo-ojia, mutta siitä laskee 130 metriä pitkä laskuoja Rautijärveen.
Järven rantaviiva on 350 metriä pitkä ja sen ranta on suota, jota ympäröi moreenipohjainen metsämaasto. Lammen lähelle Rautijärven rantaan on rakennettu loma-asunto, jolle johtaa tie Teurosta.
Olga Stulneva

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Venäjä> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Ateena 2004 | 4 × 100 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Pariisi 2003 | 4 × 100 m |  |
Olga Olegovna Stulneva (ven. Ольга Олеговна Стульнева, o.s. Fjodorova (ven. Федорова), s. 14. heinäkuuta 1983 Sverdlovskin alue) on venäläinen pikajuoksija ja rattikelkkailija.
Stulneva kilpaili 2002 Kingstonin nuorten MM-kisoissa, mutta karsiutui 100 metrin juoksun välierissä. Seuraavana vuonna hän oli mukana Venäjän 4 × 100 metrin viestijuoksujoukkueessa, joka voitti MM-pronssia Pariisin MM-kisoissa. Stulneva oli mukana myös Venäjän olympiahopeaa Ateenan olympialaisissa voittaneessa joukkueessa. Vuonna 2005 hän juoksi toiseksi Euroopan cupissa 100 metrillä ajalla 11,21 ja karsiutui myöhemmin samana vuonna Helsingin MM-kisoissa 100 metrin välierissä.
Stulneva on kilpaillut rattikelkkailussa vuodesta 2006 lähtien.
Henkilökohtaiset ennätykset

100 metrin juoksu: 11,21 (2005)
200 metrin juoksu: 23,19 (2004)
Aiheesta muualla

Olga Stulneva (Arkistoitu – Internet Archive) sochi2014.com (englanniksi)
Olga Fyodorova (Arkistoitu – Internet Archive) Sports Reference LLC. (englanniksi)
Port Victoria

Port Victoria voi tarkoittaa seuraavia:
Victoria, Seychellien pääkaupunki
Port Victoria, Port Essingtonin epäonnistuneen siirtokunnan virallinen nimitys
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Port Victoria”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Philip Bretherton

| Philip Bretherton> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. toukokuuta 1955 (ikä 69) Preston, Lancashire, England
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Sherry Baines (1988 – )
Näyttelijä
Aktiivisena:  1977–
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Philip Bretherton (s. 30. toukokuuta 1955 Lancashire) on brittiläinen näyttelijä. Hän on näytellyt pääasiassa televisiosarjoissa, joista mainittakoon muun muassa Vanha suola janottaa, Hollyoaks, Pelinaiset ja Ryhmä Pullman. Brethertonin viimeisin  rooli on suomalaisessa kauhuelokuvassa Dark Floors (2008), jossa hän esittää lääkäri Walteria. Brethertonin roolisuoritus elokuvassa on kuitenkin erittäin pieni, sillä roolihahmo Walter kuolee elokuvan varhaisessa vaiheessa.
Aiheesta muualla

Philip Bretherton Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Philip Brethertonin tietosivu Dark Floors-elokuvan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Philip Brethertonin kotisivut (englanniksi)
Oskar Freysinger

| Oskar Freysinger |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. kesäkuuta 1960 (ikä 64) Sierre
Poliitikko
Puolue:  Sveitsin kansanpuolue
Entiset puolueet:  Sveitsin kristillisdemokraatit
Asema:  kansanedustaja
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Oskar Freysinger (s. 12. kesäkuuta 1960) on sveitsiläinen poliitikko, joka edustaa Sveitsin kansanpuoluetta (UDC).
Elämäkerta

Freysinger opiskeli saksankielisessä koulussa Sionissa, ja myöhemmin hän opiskeli saksalaista kirjallisuutta ja filosofiaa sekä ranskankielistä kirjallisuutta saaden loppututkinnon 1985.
Freysinger on opettanut Lycée-Collège de la Plantassa vuodesta 1987.
Vuodesta 1997 vuoteen 2001 hän kuului Sveitsin kristillisdemokraattiseen puolueeseen.
Hän oli Sveitsin kansanpuolueen kansanedustajana vuodesta 2003 vuoteen 2015.
Aiheesta muualla

Freysingerin kotisivut
Poko klassikot (Kari Peitsamo Revival)

| Poko klassikot Kari Peitsamo Revival |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1987
 Formaatti: mini-LP
 Kesto: 12.43
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Kari Peitsamon muut julkaisut
| The 10th Anniversary Album 1987 | Poko klassikot 1987 | Vedestä nousee hai 1988 |
Poko klassikot on Kari Peitsamo Revival -yhtyeen kokoelma-mini-LP vuodelta 1987. Levy julkaistiin osana Poko Rekordsin Poko klassikot -sarjaa. Se sisältää kaikkien Revivalin singlejen A-puolet. Kuten muutkin yhtyeen kappaleet, ovat albumilla olevat kappaleet käännöskappaleita. B-puolen aloittava Rock and roll on alkuperältään Led Zeppelinin kappale. Loput kappaleet ovat John Fogertyn sävellyksiä Creedence Clearwater Revivalille lukuun ottamatta Rokaten ympäri maailman -kappaletta, joka on Fogertyn soolotuotannosta. Kaikki sanoitukset ovat Kari Peitsamon.
Kappaleet

Jytäorkesteri tulee taas – 1.53
Onnenpoika – 2.10
Sekamelska – 2.24
Rock and roll – 3.04
Rokaten ympäri maailman – 3.12
Oskar Gripenberg

Oskar Gripenberg vuonna 1905.
Oskar Ferdinand Gripenberg (ven. Оскар-Фердинанд Казимирович Гриппенберг, Oskar-Ferdinand Kazimirovitš Grippenberg; 13. tammikuuta (J: 1. tammikuuta) 1838 Ikaalisten maalaiskunta – 7. tammikuuta 1916 (J: 25. joulukuuta 1915) Pietari) oli Venäjän keisarikunnan armeijassa palvellut suomalaissyntyinen jalkaväenkenraali. Venäjän–Japanin sodassa talvella 1904–1905 hän komensi armeijaa Mantšuriassa.
Oskar Gripenbergin vanhemmat olivat kruununvoutina toiminut aliluutnantti Uddo Sten Casimir Gripenberg ja Wilhelmina Elisabet Ladau. Hän kuului tunnettuun Gripenbergin aatelis- ja sotilassukuun. Hänen veljensä oli kontra-amiraali Carl Gustaf Casimir Gripenberg ja setänsä postiylijohtaja Achates Ferdinand Gripenberg. Oskar Gripenbergin poika oli kenraalimajuri Alexander Gripenberg.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oskar Gripenberg Wikimedia Commonsissa
Pikkutörmäpääsky

| Pikkutörmäpääsky |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pääskyt Hirundinidae
Suku::  Törmäpääskyt Riparia
Laji::  paludicola
Kaksiosainen nimi
 Riparia paludicola  (Vieillot, 1817) 
Alalajit
 Riparia paludicola paludicola  Riparia paludicola mauritanica  Riparia paludicola chinensis 
Katso myös
   Pikkutörmäpääsky Wikispeciesissä   Pikkutörmäpääsky Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkutörmäpääsky (Riparia paludicola) on pienikokoinen pääskylaji, joka on törmäpääskyn vastinlaji eteläisemmillä leveysasteilla.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 12 cm, siipien kärkiväli 26–27 cm ja paino 7–14 g. Pikkutörmäpääsky on läntisen palearktisen alueen pienin pääsky, joka höyhenpuvultaan muistuttaa sekä törmäpääskyä että kalliopääskyjä. Linnun selkäpuoli on ruskea ja vatsapuoli valkeahko. Rinnassa ei ole selvää ruskeaa vyötä kuten törmäpääskyllä, vaan myös kurkku on ruskehtava. Siivet ovat lyhyet ja pyöreäpäiset. Ääni muistuttaa törmäpääskyn ääntä, mutta on korkeampi. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen

Pikkutörmäpääskyn esiintymisalue on hyvin laaja. Afrikassa sillä on kymmeniä erillisiä populaatioita, puuttuen Saharan ja Sahelin alueelta, Afrikan sarvesta sekä Kongon altaan sademetsäalueelta. Lähinnä Eurooppaa se pesii paikoin Marokossa. Intian niemimaalla Himalajan eteläpuolella on laaja yhtenäinen esiintymisalue. Laji elää myös Thaimaassa ja paikoin muualla Kaakkois-Aasiassa sekä Filippiineillä ja Taiwanissa. Lajin maantieteellinen muuntelu on laajaa. Osissa esiintymisaluetta se on muuttolintu, mutta esimerkiksi Marokossa se pesii talvella. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö

Laji asuu samanlaisissa paikoissa kuin törmäpääsky, eli soramontuissa, jokilaaksoissa, tienleikkauksissa, kalliojyrkänteillä ja kaupungeissa.
Lisääntyminen

Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Molemmat emot kaivavat hiekkaperäiseen maahan tunnelin 0,8–3 metriä maanpinnan yläpuolelle. Munia on kolme tai neljä. Molemmat emot osallistuvat haudontaan, joka kestää noin 12 päivää. Poikaset lähtevät pesästä noin 20 päivän ikäisinä.
Ravinto

Pikkutörmäpääsky syö ilmameren hyönteisiä ja hämähäkkejä.
Riparia paludicola
Pokljuka

Pokljuka
Pokljuka on metsäinen ylänkö Bledin ja Bohinjin kuntien alueella luoteisessa Sloveniassa. Se sijaitsee 1 300 metrin korkeudella ja on osa Triglavin kansallispuistoa. Ylängön pyökki- ja kuusimetsä kaadettiin suurelta osin 1700-luvulla; nyt paikalla kasvaa pääasiassa mäntyä. Pokljukan alueella on myös jonkin verran soita, mikä on harvinaista näin korkealla ylängöllä.
Pokljukassa on talviurheilukeskus, joka tunnetaan etenkin vuosittaisista ampumahiihdon maailmancupin kilpailuista. Ampumahiihtokeskus sijaitsee 15 kilometriä länteen Bledin keskustasta. Paikalla järjestettiin ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut vuonna 2001 ja Venäjän Tjumenin tullessa järjestäjänä hylätyksi valtiojohtoisen dopingin takia, palaavat nämä kilpailut Pokljukaan vuonna 2021.
Pokljuka on lisäksi suosittu kohde vuorikiipeilijöiden keskuudessa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pokljukan esittely Bledin kunnan virallisella sivustolla (englanniksi)
Pokljukan ampumahiihtoseuran sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Platonia

Platonia on fyysikko Julian Barbourin luoma käsite, jonka hän esitteli vuoden 1999 teoksessaan The End of Time: The Next Revolution in Our Understanding of the Universe. Platonia on nimi hypoteettiselle entiteetille ajattomassa todellisuudessa, joka sisältää kaikki mahdolliset ”nyt”-hetket tai hetkelliset universumin asennot, sillä olemme perineet idean ajattomista totuuksista Platonilta.
Termiä voi myös soveltaa yleisemmin ”muotojen maailmaan” tai ”Platonin taivaaseen” platonilaisessa metafysiikassa sekä Max Tegmarkin variaatioon multiversumi-teoriasta.
Käännös suomeksi
Orgaaninen yhdiste

Orgaaninen yhdiste on kemiallinen yhdiste, jossa on hiili- ja vetyatomien välisiä tai useampien hiiliatomien välisiä kovalenttisia sidoksia. Hiilen ja vedyn lisäksi yhdisteissä voi olla mukana muitakin alkuaineita, usein muun muassa happea tai typpeä.
Suurin osa tunnetuista kemiallisista yhdisteistä on juuri orgaanisia yhdisteitä. Niitä tunnetaan lähes 50 miljoonaa erilaista, ja tiedetään, että orgaanisia yhdisteitä on olemassa paljon enemmän vielä karakterisoimattomina. Orgaanisten yhdisteiden suuri lukumäärä johtuu hiiliatomien kyvystä katenoitua eli muodostaa toisiinsa sitoutumalla pitkiä, usein haaraisiakin ketjumaisia tai rengasmaisia molekyylejä, joissa hiiliatomien muodostamaan runkoon voi liittyä muidenkin alkuaineiden atomeja.
Kaikki elämä perustuu orgaanisiin yhdisteisiin. Niistä muodostuvat niin ihmiset, eläimet kuin kasvitkin. Useimmat ravintoaineet, kuten rasva, proteiinit, hiilihydraatit ja vitamiinit, ovat orgaanisia yhdisteitä, samoin elämälle tärkeät aineet kuten hemoglobiini, lehtivihreä, entsyymit, ja hormonit. Muun muassa metaani luetaan orgaanisiin yhdisteisiin.
Alun perin orgaanisilla yhdisteillä tarkoitettiinkin vain eloperäisiä yhdisteitä, kunnes huomattiin, että orgaanisia yhdisteitä voidaan syntetisoida myös epäorgaanisista lähtöaineista. Mahdollisia hiilirunkoon liittyneitä atomeja on esimerkiksi happi, typpi, rikki, kloori ja bromi.
Orgaanisten yhdisteiden rakenne ja luokittelu

Yksinkertaisimmat orgaaniset yhdisteet ovat hiilivetyjä. Ne koostuvat pelkästään hiilestä ja vedystä. Näistä yksinkertaisimpia ovat alkaanit, joissa hiiliatomit ovat liittyneet toisiinsa yksinkertaisin sidoksin. Hiilirungossa voi olla myös kaksoissidoksia ja kolmoissidoksia. Kaksoissidoksellisia yhdisteitä kutsutaan alkeeneiksi ja kolmoissidoksellisia yhdisteitä alkyyneiksi.
Orgaanisessa yhdisteessä voi olla myös monia substituentteja, jolloin orgaanisia molekyylejä voidaan luokitella ja nimetä funktionaalisten ryhmien mukaan. Funktionaalisten ryhmien perusteella yhdisteitä voidaan jaotella alkoholeiksi, eettereiksi, tioleiksi, alkyylihalideiksi, aldehydeiksi, ketoneiksi, amiineiksi, nitriileiksi, karboksyylihapoiksi ja niiden johdoksiksi. Yhdisteitä, joissa on sekä karboksyylihappo- että aminoryhmä, sanotaan aminohapoiksi.
Orgaanisten ja epäorgaanisten yhdisteiden välimaastoon sijoittuvat organometalliyhdisteet, joissa hiili on sitoutunut metalliin.
Orgaaniset yhdisteet nimetään IUPAC:n suositusten mukaisesti.
Orgaanisten yhdisteiden piirtäminen

Orgaanisista yhdisteistä piirretään usein rakennekaavoja, joista käy ilmi atomien ja funktionaalisten ryhmien sijainti toisiinsa nähden. Koska piirrokset ovat kaksiulotteisia kuvia kolmiulotteisesta rakenteesta, niitä on yksinkertaistettu melko paljon. Epäorgaanisista yhdisteistä ei yleensä piirretä rakennekaavoja, koska niiden atomit voivat liittyä toisiinsa vain yhdellä tavalla.
Molekyylien rakennekaavoissa viiva atomien välissä tarkoittaa kahta sidoselektronia. Aina ei ole järkevää piirtää jokaista molekyylin atomia ja sidosta, vaan rakenne voidaan esittää yksinkertaisena viivakaavana. Viivakaavassa atomien väliset sidokset piirretään yhdisteille ominaisia sidoskulmia käyttäen. Funktionaalisia ryhmiä lukuun ottamatta hiili- ja vetyatomeja ei yleensä merkitä näkyviin (poikkeus CH3-ryhmät). Rakenteita tulkittaessa on muistettava, että hiili on yleensä neliarvoinen. Viivakaava on käyttökelpoinen erityisesti suurimolekyylisiä yhdisteitä piirrettäessä. Alla on esitetty 2-metyyli-1,3-butadieenin kaksi rakennekaavaa, joista toisessa näkyvät kaikki sidokset ja toisessa atomit vain yksinkertaisena viivakaavana.
Joissain yhteyksissä rakennekaavat on piirretty siten, että atomienväliset kulmat ovat 90 astetta. Tällöin rakennekaava esittää lähinnä vain sen, mistä atomeista yhdiste koostuu, eikä siitä näe yhdisteen stereoelektroniikkaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Opetus.tv: Kemian etäopiskeluympäristö, Orgaanisten yhdisteiden nimeäminen
Olga Terho

| Olga Terho> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 6.4.1945–21.7.1948  
Ryhmä/puolue:  SKDL
Vaalipiiri:  Turun läänin pohjoinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1910 Siikainen
Kuollut: 22. maaliskuuta 2003 (92 vuotta) Pori
Ammatti:  ompelija
SKDL:n eduskuntaryhmän naiset 1947–1948. Olga Terho edessä vasemmalla.
Olga Lydia Terho (o.s. Virtanen, 23. heinäkuuta 1910 Siikainen – 22. marraskuuta 2003 Pori) oli suomalainen ompelija ja poliitikko, joka toimi SKDL:n kansanedustajana vuosina 1945–1948. Ennen sotavuosia hän oli mukana kielletyn SKP:n toiminnassa, ja istui 1930–1940-luvuilla vankilassa lähes kahdeksan vuoden ajan.
Elämä > Varhaiset vuodet

Terho syntyi Siikaisissa torppari Erik Evert Virtasen (ent. Aittasalmi, s. 1875) ja Hilma Kaisantyttären (s. 1870) seitsenlapsisen perheen nuorimpana. Hän kävi neljä vuotta kansakoulua ja työskenteli 15-vuotiaasta lähtien ompelijana. Vuonna 1929 Terho muutti Lahteen, jossa hän liittyi paikalliseen työläisurheiluseuraan ja oli mukana poliittisia vankeja avustaneessa Vankien Apu -yhdistyksessä. SKP:n toimintaan Terho lähti keväällä 1932.
Elämä > Maanalainen toiminta

Terho pidätettiin poliittisen aktivisminsa vuoksi ensimmäisen kerran syksyllä 1932, ja tutkintovankeuden jälkeen hän sai seuraavana keväänä 8 kuukauden ehdollisen tuomion. Syyskuussa 1933 Terho matkusti salaa Leningradiin, jossa hän opiskeli kolmen lukuvuoden ajan Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopistossa. Koulun lakkauttamisen jälkeen Terho lähetettiin lokakuussa 1936 Suomeen puoluetehtäviin, mutta hänet pidätettiin heti rajalla. Tammikuussa 1937 Terho sai valtiopetoksesta 4 vuoden tuomion, jonka hän suoritti Hämeenlinnan naisvankilassa. Vankeusaikana Terho sai ensimmäisen lapsensa, joka sijoitettiin kaksivuotiaana sijaisvanhemmille. Lapsen isä oli jäänyt Neuvostoliittoon ja kuoli Stalinin vainoissa.
Vapauduttuaan ehdonalaiseen syksyllä 1940 Terho määrättiin pysymään Helsingissä. Hän jatkoi poliittista toimintaansa liittymällä välirauhan aikana perustettuun Suomen-Neuvostoliiton rauhan ja ystävyyden seuraan. Jatkosodan sytyttyä Terho toimi SKP:n johdon ja viranomaisia piileskelleiden sodanvastustajien välisenä yhdyshenkilönä avustaen muun muassa Yrjö Leinoa, Artturi Rönnqvistiä, Veikko Pöystiä ja Edvin Salosta. Lisäksi hän toimitti ruokaa ja tarvikkeita Karkkilassa majailleille metsäkaartilaisille.
Lokakuussa 1941 Terho jäi kiinni Helsingissä ja sai 8 vuoden tuomion valtiopetoksesta. Terhon kerrottiin suhtautuneen Valpon kuulustelijoihin ivallisesti ja jättäneen vastaamatta heidän kysymyksiinsä. Vankilaviranomaiset puolestaan pitivät Terhoa Hämeenlinnan poliittisten vankien johtohahmona. Hänen sellitoverinaan oli muun muassa elokuussa 1942 teloitetun Urho Kaipaisen puoliso Lempi Kaipainen.
Elämä > Sotavuosien jälkeen

Kun poliittiset vangit vapautettiin jatkosodan päätyttyä, Terho muutti syksyllä 1944 Ville Pessin pyynnöstä Poriin, ja ryhtyi organisoimaan SNDL:n Satakunnan piirijärjestön toimintaa. Terhon johtamana piirijärjestöstä kasvoi yksi SNDL:n suurimmista, vaikkei hän suuremmin innostunutkaan naisasiasta. Terhon näkemyksen mukaan työväenluokan sukupuolten ongelmat olivat yhtälaisia. Porissa Olga tutustui SKP:n Satakunnan piirisihteeriin Martti Terhoon, jonka kanssa hän avioitui kesällä 1945. Vuosikymmenen lopulla Terho muodosti SKP:n Porin paikallisosaston kovan linjan johtokolmikon yhdessä puolisonsa ja Paavo Palmgrenin kanssa.
Terho valittiin eduskuntaan vuonna 1945. Hän ei itse ollut kiinnostunut ehdokkuudesta ja toivoi jopa ettei olisi tullut valituksi. Terho ei pitänyt vaalitilaisuuksissa esiintymisestä ja kertoi voivansa pahoin joka kerta valmistautuessaan puhumaan. Eduskunnassa hän keskittyi naisten työelämään liittyviin kysymyksiin ajen muun muassa samapalkkaisuutta. Kansanedustajankautensa jälkeen keväällä 1949 Terho luopui tehtävästään SNDL:n Satakunnan piirijärjestössä perhesyiden ja terveydellisten seikkojen vuoksi. Hän jatkoi työtään ompelijana ja osallistui myöhemmin 1950-luvulla kunnallispolitiikkaan Porin kaupunginvaltuuston jäsenenä.
Puoliso

Olga Terhon puoliso oli SKP:n Satakunnan piirisihteeri Martti Rafael Terho (1905–1971), jonka kanssa hän avioitui 1945. Pariskunnalla oli kolme lasta. Martti Terho liittyi Porin kommunistien toimintaan jo 17-vuotiaana ja opiskeli 1930-luvulla Moskovan Lenin-koulussa. Hän oli vankilassa yhtäjaksoisesti vuodesta 1938 jatkosodan loppuun syyskuuhun 1944 saakka.
Oulunsalo Soi

Oulunsalo Soi -kamarimusiikkifestivaali järjestetään Oulussa ja Oulun seudulla vuosittain elokuun puolivälissä osana Oulun juhlaviikkoja. Festivaalilla vierailee vuosittain noin tuhat kävijää ja siellä esiintyy sekä kansainvälisiä että valtakunnallisia huippumuusikoita. Festivaali tarjoilee intiimejä konsertteja helposti lähestyttävässä tunnelmassa.
Taiteelliset johtajat

Mika Rännäli 2021–
Kreeta-Maria Kentala 2018–2021
Virpi Räisänen 2012–2018
Meta4 2008–2012
Izumi Tateno 1998–2008