stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joan Miró
Elämä > Surrealistien ryhmään

Miró tapasi vuonna 1924 André Bretonin, Paul Éluardin, Louis Aragonin ja muita surrealistiryhmän jäseniä. Samana vuonna julkaistiin surrealismin manifesti. Breton uskoi Mirón löytäneen keinon kuvata elämän ”runollista todellisuutta” sellaisilla tavoilla, joita Bretonin manifestissa kuvattiin mutta joita Breton ei pystynyt täysin kuvittelemaan. Mirón yksityisnäyttely Pariisin Galerie Pierressä vuonna 1925 oli huomattava surrealistinen tapahtuma. Miró oli samana vuonna mukana surrealistien ensimmäisessä yhteisnäyttelyssä Galerie Pierressä. Hän matkusti Hollantiin vuonna 1928 ja aloitti maalaussarjan hollantilaisten mestarien innostamana.
Miró maalasi useita töitä surrealistien tapaan. Melko pieni Harlekiinin karnevaali (1924–1925) oli hänen tuotantonsa surrealistisen vaiheen huipentuma.
Mirón maalausten maailmassa luuttomat, leijuvat ja amorfiset oliot vaihtavat muotoaan ja asemiaan tilassa ja maailmankaikkeudessa. Kuviolla ja objekteilla, kuten kala, hyönteinen, tikapuut, liekit, tähdet, lieriöt, ympyrät ja pallot on todellisuudessa vastaavat hahmonsa, mutta maalauskankaalla heiluvat värilliset varjot juhlien lomapäivää.lähde?
Ajan kuluessa Mirón maalaukset tulivat yhä abstraktimmiksi ja hänen muotonsa orgaanisemmiksi. Mirón kuvallisten idiomien sanasto sai muotonsa 1920-luvun loppuun mennessä. Siinä on merkkejä, jotka osoittavat tilan (horisonttiviiva, aurinko ja tähdet kuvan yläreunassa; aaltoja tai kasvikimppuja alaosassa), ja viestintuojien apumerkkejä, jotka viestivät ja yhdistävät tilan eri osia: lentävä lintu, juokseva jänis, taivaaseen suuntautuvat tikkaat, aistihavaitsemisen elimiä – silmä ja korva, ihmisen hahmo, jolla on valtavat jalat. Esimerkiksi Henkilö, joka heittää kivellä lintua (1926); Kuuta haukkuva koira (1926); Maisema (jänis) (1927).
Taiteilija kokeili 1930-luvulla erilaisia materiaaleja. Hän teki assemblaaseja löytämistään materiaaleista ja esineistä ja maalasi, piirsi ja teki kollaaseja paperille, kovalevylle, hiekkapaperille ja kuparille. luonnoskollaasiensa mukaan hän loi vuosina 1932–1936 sarjan kuvia. Hän irrotti osia luetteloista ja aikakauslehdistä, kuvia koneista ja arkiesineistä, järjesti ja liimasi niitä paperille ja käytti kollaaseja tulevissa maalauksissaan, joiden sommitelmissa nuo tekniset osat ja kappaleet saivat lievästi muotoillut hahmot, jotka muistuttavat eläinten elimiä, ihmisten raajoja ja sikiöitä. Nämä kirkkain värein maalatut työt ovat Mirón kaikkein abstrakteimpia teoksia, kuten Maalaus (1933) ja Sommitelma (1933).
Vuonna 1934 Miró palasi jälleen Pariisiin. Sen vuoden alusta hän ei pystynyt piirtämään muuta kuin hirviöitä, ja ihmisistä tuli hampaiden ja sukupuolielinten groteskeja hahmoja. Espanjan sisällissodan puhkeaminen ja fasismin nousu Euroopassa vahvistivat hänen pelkojaan. Hän teki tasavaltalaisille propagandajulisteita kuvaamalla katalonialaisen talonpojan nostetun nyrkin.
Elämä > Kansainvälistä tunnustusta

Espanjan sisällissodan puhjettua kesäkuussa 1936 Miró palasi Pariisiin ja jäi Ranskaan vuoteen 1940 asti. Vuonna 1937 hän maalasi suuren paneelin Niittäjä Espanjan tasavallan paviljonkiin Pariisin maailmannäyttelyssä. Katalonialaista talonpoikaa esittävä maalaus tuhottiin paviljongin purkamisen jälkeen. Eräs tämän kauden merkittävistä töistä on Asetelma jossa vanha kenkä (1937). Arjen esineet – pullo, leipä, ketun purema omena ja vanha kenkä – säteilevät epätodellista valoa, joka saa kuvan näyttämään Ilmestyskirjan kohtaukselta. Miró totesi tuolloin haastattelussaan: ”Olen pessimistinen, olen järkyttävän pessimistinen.” ”En hyväksy illuusioita. Taistelu kaikkea sellaista vastaan, joka edustaa hengen puhdasta arvoa, tulee olemaan väkivaltaisempi kuin koskaan.”
Toisen maailmansodan puhjettua 1940 Miró muutti perheineen Normandian rannikolle Varengevillen kylään, jossa hän alkoi tehdä guassisarjaa Tähtikuviot. Kylään oli annettu pimennysmääräys, joka vaikutti kirkkaaseen ja vaikuttavaan maalaussarjaan Constellations (Tähtikuviot). Tähdet, kuunsirpit, kiekot, silmät, linnut ja eläimet, ihmishahmot ja jotkut epämääräiset muodot joko lähestyvät toisiaan tai jättävät avoimen tilan. Miró itse myöntää luoneensa nämä guassimaalaukset yön, tähtien, Bachin ja Mozartin musiikin vaikutuksen alaisina. Ne herättivät hänessä monenlaisia runollisia assosiaatioita, jotka kuvastuvat teosten nimissä, kuten: Satakielen laulu keskiyöllä ja aamusade (1940), Salakirjoitusta ja tähtikuvio rakkaudessa naisen kanssa ja Aamun herääminen (1941).
Saksan joukkojen edetessä Ranskaan toukokuussa Mirón onnistui paeta vaimonsa ja tyttärensä kanssa Pariisiin ja sieltä Espanjaan. Perhe matkusti Palma de Mallorcaan, missä Miró oli viettänyt lapsuutensa kesiä isovanhempiensa kanssa.
Sodan viimeisenä vuonna 1944 Miró loi keraamikkoystävänsä Josep Llorens i Artigasin kanssa keramiikkaa, jossa on uutta ilmaisun kiihkeyttä. Maljakoita on tehty usein tahallisen epämuodostuneiksi ja sirpaloituneiksi.
Tuotanto > Kokonaisuus

Mirón tuotanto kattaa noin 500 veistosta, 2 000 öljymaalausta, 3 500 grafiikan työtä ja 400 keraamista työtä. Lisäksi hän teki keramiikkaseiniä ja seinävaatteita julkisiin tiloihin, kuvitti kirjoja ja suunnitteli tuotemerkkejä.
Tuotanto > Muu tuotanto

Miro teki yhteistyötä vuonna 1926 Max Ernstin kanssa suunnitellen lavasteita Djagilevin Ballets russesiin. Hän myös suunnitteli 1978 groteskeja nukkeja kokeellisen teatteriryhmän La Clacan kanssa esitykseen Bogeyman (joka viittaa Francoon).
Miró suunnitteli jalkapallon MM-kisoihin 1982 julisteen. Espanjan valtion matkailutoimisto on  vuodesta 1983 käyttänyt Mirón maalaamaa aurinkoa maan matkailumainonnassa. Espanjan suurin pankki La Caixa on vuodesta 1980 käyttänyt Miron työstä otettua aihetta (sininen meritähti, keltainen ja punainen piste) logonaan. Aihe on poimittu seinävaatteesta, jonka pankki tilasi taiteilijalta 1970-luvun lopussa.
Mirón suunnittelema seinävaate World Trade Centerissä New Yorkissa (1974) tuhoutui syyskuun 11. päivän iskuissa vuonna 2001.
Eräs Mirón suunnittelemista yhteiskunnallisista teoksista on hänen Amnesty Internationalille vuonna 1977 tekemänsä mielipidevankeja puolustava juliste.
Tuotanto > Museot

Fundació Joan Miró säätiö avattiin vuonna 1975 Centre d’Estudis d’Art Contemporanissa Barcelonassa.
Taiteilijan ateljee Palma de Mallorcassa muutettiin 1992 hänen museokseen. Siellä on nähtävillä taiteilijan ateljeet ja työskentelymenetelmiä, kuten myös melko paljon pysyvien kokoelmien teoksia. Ateljeissa kiinnittää huomiota valkoisilla seinillä olevat graffitin kaltaiset piirustukset, jotka ovat  Miron ajatusten pohjalta syntyneitä nopeita luonnoksia, jotka näyttävät luolamaalauksilta mutta joista tuli myöhemmin pronssiveistoksia tai keramiikkatöitä.
Mont-roig del Campin vanhassa kirkossa on vuodesta 2004 toiminut Centre Miró. Keskus havainnollistaa varsinkin Mirón varhaistuotantoon vaikuttaneita keskeisiä maisemia ja piirteitä.
Vaikutus > Yhdysvalloissa

Mirón ensimmäinen huomattava museotason retrospektiivinen näyttely järjestettiin MoMA:ssa New Yorkissa 1941. Miró kehitti uuden relaationaalisen kuvatilan, jossa hahmot ja niiden ympäristö on kuvattu outoina, jopa epärealistisina. Tämä non-objektiivinen maalaus vaikutti paljon abstrakteihin ekspressionisteihin. Myös abstrakti värikenttämaalaus sai vaikutteita Mirón leveistä siveltimenvedoista ja puhtaista väreistä.
Surrealistien vaikutus oli New Yorkissa suuri toisen maailmansodan aikana ja sen jälkeen. Miró vaikutti esimerkiksi Jackson Pollockin taiteen myöhäisvaiheen muodostumiseen. Pollockin lisäksi Mirón taide vaikutti muun muassa Georgia O´Keeffen, Robert Morherwelliin, ja Arshile Gorkyn tuotantoon. Louise Bourgeois oli hänen ystävänsä.
Vaikutus > Pohjoismaissa

Varsinkin Mirón grafiikkaa on nähty Suomessa eri näyttelyissä 1950-luvulta alkaen. Teoksia on ollut Suomessa ja lähialueilla Ateneumissa Solomon R. Guggenheim -museon kokoelmien näyttelyissä 1957 ja 1994–1995 sekä Taidekeskus Retretin surrealisminäyttelyssä 1987. Mirón näyttelyitä on ollut Wäinö Aaltosen museossa 1991, Malmön taidehallissa 1993, Moderna museetissa 1998, Venäläisessä museossa 2004, Kumussa 2007, ARKENin modernin taiteen museossa Tanskassa ja Henie-Onstad taidekeskuksessa Oslossa 2010.
Keväällä 2011 Espoon Emma-taidemuseossa oli Mirón kuvanveistoon painottuva näyttely. Mirón kuvien fantasiamaailma on innostanut ainakin seuraavia suomalaisia taiteilijoita: Ole Kandelin, Ernst Mether-Borgström, Rolf Sandqvist, Max Salmi, Kauko Lehtinen, Antti Vuori ja Kari Huhtamo.
Vastaanotto

Miroa on ylistetty eräänä modernin taiteen mestareista. Arvostuksen ohella hänen taidettaan on myös kritisoitu. Esimerkiksi taidekriitikko Robert Hughes arvioi seuraavasti Mirón toisen maailmansodan jälkeistä tuotantoa, jonka teosten koko kasvoi ”amerikkalaisiin mittoihin”:
»Miró oli uskomaton taiteilija – välillä. Mutta hän oli myös taidemaalari, jolla oli tiettyjä rajoituksia, jotka alkoivat näkyä melko myöhään hänen urallaan, kun hän alkoi tehä teoksiaan amerikkalaiseen kokoon. Noista suurista, myöhemmistä maalauskankaista – sininen piste, jonka sisällä on muutamia pisteitä ja yksi tai kaksi kiemuraa – on vaikea keksiä yhtään, jota ei haluaisi vaihtaa johonkin hänen tuimasti vaikuttaviin pieniin maalauskankaisiinsa 1920-luvulta, ne ovat kuin petrimaljoja, joissa kuhisee eriskummallisia vertauskuvallisia mikro-organismeja.»
Huges toteaa, että Miróon viitataan aina ”suurena espanjalaisena taiteilijana”, joka on hänen mielestään teknisesti totta mutta kulttuurisesti väärin. ”Hän oli katalonialainen taiteilija ja ero oli hänelle hyvin merkittävä, kuten jokainen, joka katalonialaisia tuntee ja tietää.”
Miró oli Hughesin mielestä syvästi alueellinen taiteilija, jonka ”kansainvälisyys” oli hänen mielestään
»-- paljolti tulosta kuuluisuudesta ja taiteen välitysjärjestelmästä, joka tuli yleiseurooppalaiseksi ja toisen maailmansodan jälkeen transatlanttiseksi. Mutta hänen mielikuvituksensa runko oli tarmokkaan provinsiaalista, jonka juuret olivat katalonialaisessa kompostissa; sitä toisin muokkasi kubismin vaikutus ja sen jälkeen sulautuminen surrealistien avantgardeen 1920-luvulla, mutta sen itsepintainen mielikuvitus juontuu niinkin syvältä kuin hänen suurelta katalonialaiselta edeltäjältään, arkkitehti Antonio Gaudilta.»
Taidekriitikko Hilton Kramer totesi vuonna 2002 New Yorkissa järjestetystä Mirón kuvanveistoon painottuvasta näyttelystä, että taiteilijan kuvallisten ja veistoksellisten motiivien valikoima koostuu miehistä, naisista, linnuista ja seksistä. Myöhäistuotannossa seksuaaliset mielikuvat eivät ole painopiste, vaan röyhkeyteen asti nerokas kirkkaiden värien käyttö.
Luettelo tärkeimmistä teoksista > Veistokset

| Vuosi | Teos | Materiaali | Sijainti | Kaupunki |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1933 | Personnage et parapluie | puu, kuivat lehdet ja sateenvarjo | Fundació Joan Miró | Barcelona |
| 1967 | Oiseau solaire | pronssi | Museum of Modern Art | New York |
| 1968 | Oiseau lunair | Carraran marmori | Fondation Maeght | Saint-Paul-de-Vence |
| 1961–1981 | Labyrinthe | pronssi, marmori, keramiikka, betoni | Fondation Maeght | Saint-Paul-de-Vence |
| 1967 | Montre du vent | pronssi | Fundació Joan Miró | Barcelona |
| 1967 | La Caresse d'un oiseau | maalattu pronssi | Fundació Joan Miró | Barcelona |
| 1973 | Femme verre | pronssi | Parc Cultural Viera i Clavijo | Santa Cruz de Tenerife |
| 1974 | Chien | pronssi | Fundació Joan Miró | Barcelona |
| 1978 | Ensemble monumental | maalattu polyesterihartsi | La Défense | Paris |
| 1981 | Le soleil, la lune et une étoile | betoni ja pronssi | Washington street | Chicago |
| 1981 | Femme | pronssi | Kaupunginhotelli | Barcelona |
| 1983 | Femme et oiseau | sementti ja keramiikka | Parc Joan Miró | Barcelona |
Luettelo tärkeimmistä teoksista > Keramiikkaseinät

| Vuosi | Sijainti | Kaupunki |
| --- | --- | --- |
| 1950 | Harvardin yliopisto | Cambridge |
| 1958 | Unescon pääkonttori | Pariisi |
| 1964 | Kauppakorkeakoulu | Sankt Gallen |
| 1964 | Labyrintti Fondation Maeght | Saint-Paul (Alpes-Maritimes) |
| 1970 | Barcelonan lentoasema, Terminaali 2 | El Prat de Llobregat |
| 1970 | Maailmannäyttelyn paviljonki | Osaka |
| 1971 | Wilhelm Hack -museo | Ludwigshafen |
| 1972 | Elokuvateatteri | Pariisi |
| 1976 | IBM:n toimitilat | Barcelona |
| 1980 | Uusi kongressipalatsi | Madrid |
| 1983 | Parc del Mar | Palma de Mallorca |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joan Miró Wikimedia Commonsissa
Joan Miro Kattava teoskokoelma WikiPaintingsissa
Joan Mirón veistoksiin keskittyvä näyttely EMMA - Espoon modernin taiteen museossa 4.3.–12.6.2011.
Miró Exhibition Tate Modern 14.4.–11.9.2011 (englanniksi)
Epäviralliset kotisivut (paljon teoskuvia) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 2  Portugali 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Auckland  South Australia  FID  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  National Gallery of Canada  Victoria  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  Europeana  NARA  SNAC 2  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Mirón ihaileman Antoni Gaudín suunnitteleman Sagrada Família pienoismalli (1898).
”Les Fusains”, 22, rue Tourlaque, Pariisissa, jossa Miró asui vuonna 1927.
Mirón ateljee Palma de Mallorcassa on nykyisin museona.
Fundació Joan Miró -säätiön edustalla oleva veistos Kuu, aurinko ja yksi tähti.
Kuvitteellinen hahmo (Personnage), 1970.
Keramiikkaseinä Ludwigshafenissa Saksassa (1971).
Bessastaðir

| Bessastaðir |
| --- | --- |

Sijainti:  Garðabær
Koordinaatit:  64°06′26″N, 21°59′44″W
Valmistumisvuosi:  1765
Käyttäjä:  Islannin presidentti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bessastaðir on Islannin presidentin virka-asunto. Se sijaitsee Garðabærin kunnassa, entisessä Álftanesin pikkukaupungissa, lähellä Islannin pääkaupunki Reykjavíkia.
Bessastaðirin tila on ollut asuttuna noin vuodesta 1000. Snorri Sturluson omisti sen 1200-luvulla. Sen nykyinen päärakennus rakennettiin vuosina 1761–1765. Vuosina 1805–1846 rakennus toimi kouluna. Islannin valtiolle Bessastaðir päätyi vuonna 1941 lahjoituksena.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Forseti.is - Bessastaðir (Arkistoitu – Internet Archive) (islanniksi)
Kuvia alueesta
Beatrice Ask

| Beatrice Ask |
| --- | --- |
 Beatrice Ask vuonna 2011.
Ruotsin oikeusministeri
 Reinfeldtin hallitus 6.10.2006–3.10.2014  
Edeltäjä:  Thomas Bodström
Seuraaja:  Morgan Johansson
Ruotsin kouluministeri
 Carl Bildtin hallitus 4.10.1991–7.10.1994  
Edeltäjä:  Göran Persson
Seuraaja:  Ylva Johansson
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1956 (ikä 68) Sveg, Jämtlandin lääni
Tiedot
Puolue:  Maltillinen kokoomus
Eva Carin Beatrice Ask (s. 20. huhtikuuta 1956 Sveg) on ruotsalainen poliitikko, joka edustaa Maltillista kokoomusta. Ask toimi Ruotsin kouluministerinä vuosina 1991–1994 ja oikeusministerinä vuosina 2006–2014.
Ask syntyi Härjedalenin Svegissä ja opiskeli vuoden Uppsalan yliopistossa, muttei koskaan valmistunut. Hänet valittiin Maltillisen kokoomuksen nuorisojärjestö Moderata Ungdomsförbundetin ensimmäiseksi naispuoliseksi puheenjohtajaksi vuonna 1984. Hänet valittiin uudelleen 1986.
Tukholman kaupunginvaltuuston jäseneksi Ask nousi vuonna 1988. Kun Maltillisen kokoomuksen Carl Bildtistä tuli vuonna 1991 Ruotsin pääministeri, Ask nimitettiin maansa kouluministeriksi. Porvarillisen Allianssin voitettua vuoden 2006 valtiopäivävaalit nimitettiin Ask oikeusministeriksi Fredrik Reinfeldtin hallitukseen. Oikeusministerinä Ask oli kolmas tehtävässä toiminut, jolla ei ole juristin koulutusta. Ask jatkoi oikeusministerinä myös vuoden 2010 vaalien jälkeen.
Oikeusministerinä aloittaessaan Ask lupasi enemmän poliiseja ja kovempia rangaistuksia törkeisestä väkivaltarikoksista. Hänen kaudellaan Ruotsissa luovuttiin murhan vanhentumisajasta ja naamioituminen kiellettiin. Ask ehdotti myös vahvempia turvatoimia vainoamisesta kärsiville.
Ask asuu Tukholmassa ja hänellä on kaksi poikaa.
Askin mukaan puolueille tehdyt rahalahjoitukset pitää pitää salaisina, koska niiden julkistaminen rikkoisi vaalisalaisuutta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Beatrice Ask Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat  Ruotsi 
Henkilöt:  Yle
Eskil Erlandsson

| Eskil Erlandsson |
| --- | --- |
 Eskil Erlandsson vuonna 2012.
Ruotsin maaseutuministeri
 Reinfeldtin hallitus 5. lokakuuta 2010 – 3. lokakuuta 2014  
Edeltäjä:  virkanimike muuttui, aiemmin maatalousministeri
Seuraaja:  Sven-Erik Bucht
Ruotsin maatalousministeri
 Reinfeldtin hallitus 6. lokakuuta 2006 – 5. lokakuuta 2010  
Edeltäjä:  Ann-Christin Nykvist
Seuraaja:  virkanimike muuttui maaseutuministeriksi
Valtiopäiväedustaja
 Kronobergin vaalipiiri 1994–2019  
Henkilötiedot
Syntynyt: 1957
Tiedot
Puolue:  keskustapuolue
Eskil Erlandsson (s. 1957) on ruotsalainen keskustapuolueen poliitikko. Hän on istunut valtiopäivillä vuosina 1994–2019 ja toiminut Ruotsin maatalous- ja myöhemmin maaseutuministerinä vuosina 2006–2014.
Aiheesta muualla

Eskil Erlandsson Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla (ruotsiksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eskil Erlandsson Wikimedia Commonsissa
Gunnar Strömmer

| Gunnar Strömmer |
| --- | --- |
 Gunnar Strömmer vuonna 2022.
Ruotsin oikeusministeri
 Kristerssonin hallitus 18. lokakuuta 2022–  
Edeltäjä:  Morgan Johansson
Maltillisen kokoomuksen puoluesihteeri
 12. lokakuuta 2017 – 19. lokakuuta 2022  
Edeltäjä:  Anders Edholm
Seuraaja:  Karin Enström
Moderata Ungdomsförbundetin puheenjohtaja
 1998–2000  
Edeltäjä:  Thomas Idergard
Seuraaja:  Tove Lifvendahl
Henkilötiedot
Koko nimi:  Gunnar Sören Folke Strömmer
Syntynyt: 19. syyskuuta 1972 (ikä 52) Örnsköldsvik, Ruotsi
Ammatti:  juristi, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Maltillinen kokoomus
Koulutus:  Uppsalan yliopisto
Gunnar Sören Folke Strömmer (s. 19. syyskuuta 1972 Örnsköldsvik) on ruotsalainen kokoomuspoliitikko ja Ruotsin nykyinen oikeusministeri lokakuusta 2022. Tätä ennen hän toimi Maltillisen kokoomuksen puoluesihteerinä 2017–2022. Hän on ollut puolueensa nuorisojärjestön puheenjohtaja vuosina 1998–2000. Koulutukseltaan hän on juristi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gunnar Strömmer Wikimedia Commonsissa
Gunnar Strömmer Ruotsin valtiopäivien verkkosivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Yhdysvallat
Peter Hultqvist

| Peter Hultqvist |
| --- | --- |
 Peter Hultqvist vuonna 2022
Ruotsin puolustusminiseri
 Löfvenin I, II, III ja Anderssonin hallitus  3. lokakuuta 2014 – 18. lokakuuta 2022  
Edeltäjä:  Karin Enström
Seuraaja:  Pål Jonson
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. joulukuuta 1958 (ikä 66)  Gävle, Ruotsi
Ammatti:  toimittaja, poliitikko
Tiedot
Puolue:  sosiaalidemokraatit
Carl Anders Peter Hultqvist (s. 31. joulukuuta 1958) on ruotsalainen journalisti ja Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen poliitikko.
Hultqvist toimi Ruotsin puolustusministerinä 2014–2022. Hän on istunut valtiopäivillä vuodesta 2006 ja johtanut valtiopäivien puolustusvaliokuntaa vuosina 2011–2014. Hultqvistin äiti oli kotoisin Kuusamosta. Hänet vietiin sotalapsena Ruotsiin, jonne hän jäi pysyvästi. Hultqvist on selittänyt tämän olevan taustatekijänä hänen erityissuhteelleen Suomeen ja suomalaisiin niin henkilökohtaisella kuin poliittisella tasolla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peter Hultqvist Wikimedia Commonsissa
Samarin saaren taistelu

Samarin saaren taistelu oli osa Leytenlahden taistelua. Se käytiin 25. lokakuuta 1944 Samarin saaren itäpuolella Leytenlahdesta pohjoiseen.
Tausta

Vara-amiraali Takeo Kuritan johtama laivasto-osasto oli matkalla hyökkäämään Leyten saarelle maihinnousun tehnyttä Yhdysvaltain laivastoa vastaan. Maihinnousualueen pohjoispuolella oli varmistamassa kontra-amiraali Clifton Spraguen johtama saattuetukilaivoista koottu laivasto-osasto, jonka varsinainen tehtävä oli maihinnousun tukeminen.
Taistelu

Osastot havaitsivat toisensa yllättäen kello 6.45. Kontra-amiraali Sprague lähetti kaikki lentokoneensa sekä osaston suojana olleet kolme hävittäjää ja neljä saattuehävittäjää suojaamaan saattuetukialusten paon. Näkyvyyttä peittääkseen kaikki alukset savuttivat voimakkaasti. Lentokoneissa oli panssaripommien ja torpedojen sijasta vain sirpale- ja miinapommeja, koska niiden piti seuraavana aamuna iskeä vihollisen jalkaväkeä vastaan – mutta ei ollut aikaa vaihtaa aseita. Sitä mukaa kuin koneet palasivat ensi-iskuista niihin asennettiin sopivampia aseita niin kauan kuin niitä riitti.
Savussa ja sekaannuksessa japanilaiset eivät tienneet olevansa taistelussa pientä ja heikkoa osastoa vastaan. Kurita oletti vastaan olevan Yhdysvaltain 3. laivaston lentotukialukset. Pahinta haittaa tuli siitä, että eräs Kuritan tiedustelu-upseeri tunnisti yhden amerikkalaisista sähköttäjistä. Jokaisen sähköttäjän tyyli on yksilöllinen, ja tämä kyseinen sähköttäjä sattui olemaan taistelulaiva USS New Jerseyn yliradisti ja kyseinen alus oli amiraali William F. Halseyn lippulaiva.
Menetettyään torpedoiskuissa kaksi risteilijäänsä, Chōkain ja Chikuman, Kurita päätti kello 9.10 vetäytyä. Tuolloin amerikkalaisilla oli jäljellä enää kaksi kahdella viiden tuuman tykillä aseistettua kevyttä saattuehävittäjää, USS Raymond (kapteeniluutnantti A. F. Beyer) ja USS Dennis (kapteeniluutnantti J. E. Pace), saattuehävittäjä USS John C. Butlerin (kapteeniluutnantti S. Hansen) vaurioiduttua taistelukyvyttömäksi ja USS Samuel B. Robertsin (kapteeniluutnantti R. W. Copeland) tuhouduttua raskaan kranaatin täysosumasta ja keulatykin kartussien räjähdyksestä. Saattuehävittäjien torpedot olivat jo lopussa.
Myös kaksi saattueen kolmesta hävittäjästä, USS Hoel (komentajakapteeni L.S. Kintberger) ja USS Johnston (komentajakapteeni E.E. Evans) oli jo uppoamassa saatuaan useita raskaiden kranaattien osumia.
Kolmas hävittäjä, USS Heerrmann (komentajakapteeni A.T. Hathaway) oli taistelukyvytön päätykkien vaurioiduttua ja torpedojen loputtua. Aluksella oli käyttökuntoisina enää muutamia 20 mm ilmatorjuntatykkejä sekä joitakin konekivääreitä. Saattuetukialuksista USS Gambier Bay (kommodori W. R. Viewig) oli tuhoutunut saatuaan osumia raskaan risteilijä Tonen ja taistelulaiva Yamaton tykkitulessa. Lentokoneilla oli jäljellä enää jonkin verran konekiväärien ja -tykkien ammuksia.
Japanilaisten peräännyttyä kontra-amiraali Spraguen osasto ryhtyi kiireisiin korjauksiin, koska koneita oli menetetty runsaasti sekä kaikki pommit ja torpedot käytetty. Lentäjistä sen sijaan oli menetetty vain muutamia, koska pääosa vaurioituneista koneista oli joko päässyt takaisin saattuetukialuksille tai ainakin saattueen luo ja laskeutuneet mereen, josta saattuehävittäjät poimivat heidät. Myöhemmin amerikkalaiset sukellusveneet löysivät merestä pari laskuvarjoon turvautumaan joutunutta amiraali Spraguen lentäjää.
Ensimmäinen kamikaze-isku

Yhdysvaltalaisten voitosta huolimatta viimeinen takaisku tuli jo kello 10.50. Luzonin saarelta lähtenyt japanilainen kamikaze-ryhmä hyökkäsi Spraguen laivojen kimppuun. Yksi koneista osui St. Lon (kommodori F. J. McKenna) lentokanteen läpäisten sen, minkä seurauksena alus paloi räjähdellen noin tunnin ennen uppoamistaan. Muut saattueen saattuetukialukset – kontra-amiraali Spraguen lippulaiva USS Fanshaw Bay (kommodori D. P. Johnson), USS Kalinin Bay (kommodori T. B. Williamson), USS Kitkun Bay (kommodori J. P. Whitney) ja USS White Plains (kommodori D. J. Sullivan) – selvisivät paosta vähin vaurioin.