stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Meloksikaami
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Meloxicam (englanniksi)
ChemBlink: Meloxicam (englanniksi)
Kipulääkkeet eli analgeetit
| --- | --- |
Tulehduskipulääkkeet:  asetyylisalisyylihappo |  deksibuprofeeni | diflunisaali |  diklofenaakki | etorikoksibi | flurbiprofeeni |  ibuprofeeni |  indometasiini |  ketoprofeeni | ketorolaakki | mefenaamihappo | meloksikaami |  naprokseeni | parekoksibi | piroksikaami | propyfenatsoni |  rofekoksibi |  selekoksibi | sulindaakki | tolfenaamihappo | valdekoksibi
Opioidit:  alfentaniili |  buprenorfiini |  dekstropropoksifeeni |  dihydrokodeiini |  endorfiini | etyylimorfiini |  fentanyyli |  heroiini |  hydrokodoni | hydromorfoni | karfentaniili |  kodeiini |  metadoni |  morfiini |  nalbufiini |  oksikodoni |  oksimorfoni | pentatsosiini |  petidiini | propoksifeeni |  remifentaniili |  sufentaniili |  tebaiini | tilidiini |  tramadoli
Muut:  parasetamoli |  kannabinoidit (lääkekannabis)
Mendonça

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: António Manuel Viana Mendonça
Syntymäaika: 9. lokakuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Luanda, Angola
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 172 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1999 1999–2007 2007– | Primeiro de Agosto Varzim Belenenses |  |
Maajoukkue
| 1999–2009 | Angola | 54 (6) |
António Manuel Viana Mendonça (s. 9. lokakuuta 1982 Luanda, Angola) on angolalainen jalkapalloilija. Hän pelasi muun muassa Portugalin Superliigan Belenensesissä.
Mendonça oli mukana Angolan maajoukkueessa vuoden 2006 MM-kisoissa, joissa hän pelasi täyden ajan joukkueen jokaisessa kolmessa ottelussa. Hän pelasi kaikkiaan 54 maaottelua ja teki niissä kuusi maalia.
Menes

Menes (n. 3050 eaa.) oli Egyptin faarao ja Egyptin ensimmäisen dynastian perustaja. Tarinan mukaan hän yhdisti Ylä-Egyptin ja Ala-Egyptin yhdeksi valtioksi sekä perusti Egyptin ensimmäisen pääkaupungin Memfisin.
Menes hallitsi yli 60 vuoden ajan, kunnes hänet surmasi virtahepo. Hänen katsottiin perineen valtansa suoraan Horus-jumalalta, ja hän oli maansa ensimmäinen ihmishahmoinen hallitsija. On mahdollista, että Narmer-niminen faarao oli sama henkilö kuin Menes, mutta hän saattoi myös olla Menesin edeltäjä.
Sousa de Meneses

Diogo de Sousa de Meneses (myös Sousa de Menesis) oli portugalilainen sotilas, joka toimi Mosambikin kuvernöörinä kaksi kautta, vuosina 1624–1627 ja 1632–1633.
Kun karangat eli nykyiset šonat kapinoivat, Sousa de Meneses vaati lisää sotilaita emämaasta, värväsi 2000 miehen joukot Luabosta ja hyökkäsi Quelimanen kautta Manicaan. Hänen voittoisa sotaretkensä vahvisti Portugalin vallan levottomilla sisämaa-alueilla seuraaviksi 60 vuodeksi.
Meltosjärven kirkko

| Meltosjärven kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Raanujärventie 5082, Aukimaa, Meltosjärvi
Koordinaatit:  66°31′49.4″N, 024°38′59.2″E
Seurakunta:  Ylitornion seurakunta
Rakentamisvuosi:  1969
Suunnittelija:  Risto Mäkitalo
Materiaali:  tiili
Istumapaikkoja:  200
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Meltosjärven kirkko sijaitsee Ylitornion Meltosjärven Aukimaalla, Raanujärventien eli seututien 932 läheisyydessä Iso-Meltosjärvestä ja Vähä-Meltosjärvestä hieman itään.
Kirkon rakentamista Meltosjärvelle käsiteltiin kyläkokouksessa jo 1910, mutta se rakennettiin vasta 1960-luvulla, vuonna 1954 käyttöön otetun kylähautausmaan lähelle. Arkkitehti Risto Mäkitalon suunnittelema rakennus, jossa on tilaa 200 hengelle, vihittiin käyttöön 21. joulukuuta 1969. Kirkon tiloissa ovat toimineet myös muun muassa kerhot, partio ja  pyhäkoulu ja se on ollut kirkkokuoron harjoitustilana.
Kirkkoon on sijoitettu 1700-luvulla maalattu taulu Jeesus ristillä (130x165 cm öljymaalaus kankaalle), joka on ilmeisesti saman taidemaalarin tekemä kuin Enontekiön kirkossa oleva vastaava maalaus. Mahdollisesti kyseessä on Luulajassa syntynyt taidemaalari Holmberg, joka maalasi ns. kärsimyssarjan ja marttyyrikuvia Ruotsin Ylitornion kirkkoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Meltosjärven kirkko Wikimedia Commonsissa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Meltosjärven kirkko (Q19706979)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Ylitornio
koordinaatit: 66°31′49″N 24°38′59″E﻿ / ﻿66.53039°N 24.64978°E﻿ / 66.53039; 24.64978
Melissos

Melissos (m.kreik. Μέλισσος, lat. Melissus; s. noin 470 eaa.) oli kreikkalainen esisokraatikkoihin lukeutunut filosofi, joka kuului elealaiseen koulukuntaan. Hän oli kotoisin Samokselta.
Diogenes Laertioksen ja Plutarkhoksen mukaan Melissos ei ollut ainoastaan ajattelija, vaan myös poliittinen johtaja kotikaupungissaan. Hän komensi myös laivastoa, joka puolusti kaupunkia Perikleen johtamia ateenalaisia vastaan vuonna 422 eaa. Diogenes sanoo hänen olleen Parmenideen ja Herakleitoksen oppilas.
Melissoksen töistä on olemassa Simplikioksen säilyttämiä katkelmia, sekä Aristoteleen antama todistus. Melissos puolusti teoksissaan Parmenideen oppeja. Ne oli kirjoitettu joonialaisella murteella, ja koostuivat pitkistä argumentaatioketjuista. Melissos sanoi olemisen olevan ikuista. Sillä ei voinut olla alkua, koska se ei ole voinut saada alkuaan ei-olevasta (vrt. ex nihilo nihil), eikä myöskään olevasta. Se ei voi tuhoutua, sillä oleva ei voi tulla ei-olevaksi, ja jos siitä tulisi jokin muu oleva, se ei olisi tuhoutunut. Aristoteles jakoi myöhemmin saman ajatuksen.
Simplikioksen mukaan (Fysika, f. 22b) hän oli tässä asiassa eri mieltä Parmenideen kanssa erottaessaan olevan absoluuttisesti olevasta. Hän jatkaa sanomalla, että ikuisen oleminen täytyy olla rajatonta myös laajuudessa, ja siksi myös yhtä ja muuttumatonta. Kaikki muutos, oli se sitten saanut alkunsa sisäisestä tai ulkoisesta syystä, oli hänen mukaansa mahdotonta: Yksi oli muuttumaton sekä määrässä että laadussa. Tätä ykseyttä ei voinut myöskään jakaa, sillä kaikki jaot olisivat tarkoittaneet tyhjän olemassaoloa: mutta tyhjyys ei ole mitään, joten sitä ei ole. Hän sanoi myös olemisen olevan aineetonta, koska esimerkiksi ruumiilla olisi koko ja se koostuisi osista.
Tässä ajattelussa on vastaavanlainen paradoksi kuin Zenonin tunnetummissa paradokseissa, sekä suuressa määrässä myös nykyisessä ajattelussa esiintyvissä paradokseissa. Paradoksi koostuu ensisijaisesti siitä, että älyn ja aistien antamat tulokset poikkeavat toisistaan täysin. Melissoksen abstraktit argumentit osoittivat, että ykseyden muutos on mahdotonta — aistit kuitenkin kertovat, että kuuma muuttuu kylmäksi, kova pehmeäksi, elävä kuolleeksi ja niin edelleen.
Kun Zenonin ja Melissoksen ajattelua verrataan, havaitaan, että filosofinen dialektiikka oli kehittymäisillään, vaikkakaan se ei vielä ollut tietoinen omasta voimastaan. Kuitenkaan sen enempää Melissos kuin Zenonkaan ei tuntunut olevan tietoinen, että heidän argumenttejaan moneutta vastaan voitiin käyttää myös heidän esittämäänsä ykseyttä vastaan — ja näin heidän Parmenideen puolustamiseksi takomiaan aseita voitiin käyttää yhtä hyvin heitä itseään vastaan.
Kirjallisuutta

Melissos: Fragmentit.  (Suomennos ja jälkisanat: Reijo Valta)  Kurikka:  Osuuskunta Jyväs-Ainola, 2002.  ISBN 952-5353-10-9
Aiheesta muualla

Diogenes Laertios: Melissoksen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Diogenes Laertios: Melissoksen elämäkerta (kreikaksi)
Antiikin filosofia  Esisokraattinen filosofia
| --- | --- |
Miletoslaiset:   Thales  Anaksimandros  Anaksimenes 
Pythagoralaiset:   Pythagoras  Alkmaion Krotonlainen  Filolaos  Arkhytas 
Efesoslaiset:   Herakleitos 
Elealaiset:   Ksenofanes  Parmenides  Zenon Elealainen  Melissos 
Pluralistit:   Anaksagoras  Empedokles  Arkhelaos 
Atomistit:   Leukippos  Demokritos 
Sofistit:   Protagoras  Gorgias  Prodikos  Hippias 
Muita:   Ferekydes  Diogenes Apollonialainen
Meliton Sardeslainen

Meliton Sardeslainen (m.kreik. Μελίτων Σάρδεων, Melítōn Sárdeōn; k. n. 180) oli Sardeen piispa ja kristillinen kirjailija, jota kunnioitetaan kirkkoisänä.
Melitonin elämästä tiedetään vain vähän. Eusebios Kesarealaisen mukaan Meliton (ja tämän seurakunta) kuuluivat kvartodesimaaneihin, toisin sanoen he viettivät pääsiäistä Nisán-kuun 14. päivänä eli samaan aikaan kuin juutalaiset, eikä sitä seuraavana sunnuntaina kristittyjen enemmistön tavoin.
Meliton kirjoitti lukuisia teologisia teoksia. Niistä lähes kaikki ovat kadonneet ja tunnetaan vain Eusebioksen Kirkkohistoriassa olevien mainintojen ja katkelmien kautta. Ainoa nykyaikaan säilynyt teos on Pääsiäisen salaisuus (Peri paskha, "Pääsiäisestä") noin vuodelta 166 tai 167. Se on varhaisin nykyaikaan säilynyt pääsiäissaarna.
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Meliton: Pääsiäisen salaisuus.  Suomentanut Jukka Thurén. Suomen Luterilainen Evankeliumiyhdistys, 1968.
Aiheesta muualla

Kirby, Peter (toim.): Fragments of Melito of Sardis. Early Christian Writings. (englanniksi)
Meloria

Meloria
Torre della Meloria
| --- | --- |
Sijainti:  Livorno Livorno Toscana Italia
Saariryhmä:  Toscanan saaristo
Vesialue:  Ligurianmeri
Merialue:  Välimeri
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Meloria on pieni Italialle kuuluva kivikkoinen saari (tai laajemmin matalikko) Ligurianmeressä Toscanan rannikolla Livornon kaupungin edustalla. Saari oli kahden meritaistelun näyttämönä keskiajalla.
Melorian ensimmäisessä taistelussa vuonna 1241 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijan Fredrik II:n ja Pisan laivastot hyökkäsivät Genovan tasavaltaa vastaan. Taistelu päättyi keisarikunnan ja Pisan voittoon. Voittajat vangitsivat genovalaisten joukossa matkanneet, paavi Gregorius IX:n lateraanikonsiiliin kutsumat englantilaiset, ranskalaiset ja espanjalaiset prelaatit.
Toinen taistelu, joka käytiin sunnuntaina 6. elokuuta 1284, oli historiallisesti merkittävämpi, ja ”Melorian taistelu” viittaakin yleensä tähän tapahtumaan. Taistelussa Genova romahdutti Pisan merivallan. Albertino Morosinin, Ugolino della Gherardescan ja Andreotto Saracenon komennuksessa ollut Pisan laivasto oli sataman suojissa eikä kyennyt vastaamaan genovalaisten hyökkäykseen.
Melorian matalikko (ital. Secche della Meloria) on noin 40 neliökilometrin laajuinen, ja siitä on tehty luonnonsuojelualue. Matalikolla kohoavat Melorian torni (ital. Torre della Meloria) ja majakka. Pisalaiset rakensivat paikalle tornin jo vuonna 1154, mutta genovalaiset tuhosivat sen meritaistelun jälkeen vuonna 1286. Ferdinando I de' Medici rakennutti uuden tornin vuonna 1598, mutta se joutui aaltojen rapauttamaksi, ja nykyisen tornin kaariaukkoineen pystytti Cosimo III de' Medici vuonna 1709.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Meloria Wikimedia Commonsissa
Membranofoni

Yhdysvaltojen ilmavoimien orkesterin timpanisti
Membranofoni eli kalvosoittimet ovat eräs soittimien pääryhmä, johon kuuluvien soittimien äänen synnyttää pingotettu kalvo eli membraani. Membranofonit kuuluvat yhtenä ryhmänä Erich von Hornbostelin ja Curt Sachsin kehittämään soitinluokitukseen
Kazoo, jossa kalvo värähtelee äänen voimasta
Soittotavan mukaisesti membranofonit jaetaan edelleen neljään luokkaan:
lyöntirummut, johon kuuluvat muun muassa patarummut, putkirummut sekä kehysrummut
näppäilyrummut, joissa ääni syntyy kalvon keskelle kiinnitettyä jännettä näppäilemällä
kitkarummut, joissa kalvo värähtelee hankauksen voimasta sekä
mirlitonit, joissa esimerkiksi laulaen tai muutoin synnytetty ulkoinen värähtely saa kalvon värähtelemään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Membranofoni Wikimedia Commonsissa
Argentina Menis

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Argentina Menis |  Argentina Menis |  Argentina Menis |  |
Maa:   Romania
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | München 1972 | kiekko |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Rooma 1974 | kiekko |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Kultaa | Moskova 1973 | kiekko |  |
|  Kultaa | Rooma 1975 | kiekko |  |
Argentina Menis (19. heinäkuuta 1948 Cernele, Dolj, Romania – 3. maaliskuuta 2023) oli romanialainen kiekonheittäjä ja olympiamitalisti.
Menis sijoittui Helsingin EM-kilpailuissa 1971 kiekonheitossa neljänneksi tuloksella 59,04 m. Münchenin 1972 olympialaisissa hän saavutti hopeaa tuloksella 65,06 m. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän saavutti hopeaa tuloksella 64,62 m. Montréalin 1976 olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 65,38 m. Prahan EM-kilpailuissa 1978 hän oli vielä yhdeksäs tuloksella 58,36 m.
Menis heitti Constanțassa 23. syyskuuta 1972 eli muutama viikko olympialaisten jälkeen kiekonheiton maailmanennätyksen 67,32 m. Toukokuussa 1973 olympiavoittaja Faina Melnik vei ennätyksen takaisin nimiinsä.
Memmiuksen muistomerkki

| Memmiuksen muistomerkki |
| --- | --- |
 Memmiuksen muistomerkin rauniot.
Sijainti:  Efesoksen arkeologinen alue, Selçuk, İzmir, Turkki
Koordinaatit:  37°56′14″N, 27°20′35″E
Rakennustyyppi:  muistomerkki
Valmistumisvuosi:  n. 50–25 eaa.
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Efesos 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Memmiuksen muistomerkki oli antiikin aikainen muistomerkki Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Memmiuksen muistomerkin rauniot.
Muistomerkki rakennettiin myöhäisellä hellenistisellä kaudella noin vuonna 50–25 eaa. Se oli rakennuksessa olleen kreikan- ja latinankielisen piirtokirjoituksen mukaan omistettu Gaius Memmiukselle, joka oli Sullan tyttärenpoika ja vuoden 34 eaa. konsuli. Nykyisin muistomerkin jäänteet ovat Efesoksen harvoja joten kuten jäljellä olevia hellenistisen kauden rakennelmia. Muistomerkin kaivaukset suoritettiin vuosina 1959–1960. Nykyisin sitä on ennallistettu.
Muistomerkki sijaitsi lähellä Kuretes-kadun ja Domitianuksen kadun risteystä. Se oli pohjakaavaltaan lähes neliönmuotoinen, ja muistutti tornimaista hellenististä hauta- ja kunniamuistomerkkiä. Erään ennallistuksen mukaan siinä olisi ollut terävä huippu. Rakennuksen seinissä oli syvennykset etelä-, itä- ja länsisivuilla. Niiden päällä oli kaaret, joita tukivat karyatidiveistokset. Rakennus oli koristeltu myös Memmiuksen perheenjäsenten patsailla sekä hänen hyveidensä henkilöitymillä.
Muistomerkin lähellä sijaitsi Hydreion-lähdekaivo, joka rakennettiin ensimmäisellä vuosisadalla jaa. ja uusittiin 200-luvulla jaa. Sen edessä oli Diocletianuksen ja tetrarkkien patsaat.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Memmiuksen muistomerkki Wikimedia Commonsissa
Latvian juutalaiset

Latvian juutalaiset ovat Latviassa asuvia juutalaisia. Ensimmäiset vakituisesti Latviassa asuneet juutalaiset saapuivat sinne 1500-luvun jälkipuoliskolla Saksasta. Ensimmäiset juutalaissiirtokunnat perustettiin Pilteneen ja Aizputeen. Juutalaisista kasvoi hyvin merkittävä kansanosa, mutta heidän määränsä on vähentynyt vainon, alhaisen syntyvyyden ja Israeliin muuton takia hyvin voimakkaasti. Juutalainen kulttuuri on kuitenkin kokenut uuden nousukauden Latvian itsenäistymisen jälkeen.
Historia > Saapuminen Latviaan

Ensimmäiset vakituiset juutalaiset saapuivat Latviaan 1500-luvun jälkipuoliskolla Pohjois-Saksasta ja Brandenburgista, joista monia perheitä matkusti paremman elämän toivossa Kuurinmaalle. Muuttajia kutsui sinne erityisesti Kuurinmaan viimeinen katolinen piispa Johann von Münchausen (1540–1560), jota juutalaiset kauppiaat rahoittivat.
Ensimmäiset siirtokunnat perustettiin Kuurinmaan hiippakunnan Pilteneen ja Aizputeen. Jo niitä ennen oli nykyisen Latvian alueella liikkunut yksittäisiä juutalaisia kauppiaita, mutta heidän pysyvä asumisensa alueella oli kiellettyä. Kuurinmaalle asettuneet juutalaiset osasivat saksaa ja jiddišiä, ja he olivat yleisesti ottaen sivistyneitä. 1600-luvulla Latgaleen muutti juutalaisia Valko-Venäjältä ja Ukrainasta pakoon vainoja. Latgalea silloin hallinneet puolalaiset sallivat heidän asettua aleelle ja tukivat juutalaisten elinkeinoja. Latgalen juutalaiset eivät olleet yhtä koulutettuja kuin Kuurinmaan, ja he puhuivat puolalaista hepreaa. Heidän kulttuurinen keskuksensa oli Vilna, jossa koulutettiin valtaosa rabeista.
1600-luvulla tapahtui myös juutalaisten muuttoa Saksasta edelleen Kuurinmaalle sekä Zemgaleen. Kuurinmaan herttuat suhtautuivat heihin suvaitsevaisesti sillä juutalaisilla oli yritteliäs maine. He muodostivat pian huomattavan vähemmistön, ja esimerkiksi Jelgavan kaupungissa joka kymmenes asukas oli juutalainen. Moisioiden omistajat suhtautuivat heihin vihamielisesti, ja he pyrkivät rajoittamaan näiden oikeuksia. Kuurinmaan kaupungeissa juutalaiset saivat asua vain tietyillä kaduilla, ja heitä painostettiin kääntymään kristityiksi ja saksalaistumaan. Kaupankäynti Riiassa oli juutalaisilta kielletty lukuun ottamatta niin sanottuja suojelujuutalaisia, joiden piti heidänkin maksaa korkeaa veroa asemastaan. Vuonna 1785 Katariina II antoi Kuurinmaan juutalaisille luvan muuttaa Vidzemen Slokan kaupunkiin, jonka asukkaina heillä oli oikeus käydä kauppaa Riiassa.
Historia > Uusi aika

1850-luvulla juutalaisia koskevaa lainsäädäntöä kevennettiin entisestään, ja heitä alkoi muuttaa Riikaan Puolasta, Valko-Venäjältä ja Liettuasta. Vuonna 1867 Riiassa asui 5 254 juutalaista, mutta 1881 heitä oli jo 14 222. Juutalaisia oli paljon myös Kuurinmaan ja Zemgalen pienissä kaupungeissa, esimerkiksi Tukumsissa heitä oli 46,5 % väestöstä ja Bauskassa 59,4 %. Valtaosa heistä puhui jiddišiä, josta kehittyi Kuurinmaalla oma murteensa. Monet heistä osasivat myös saksaa. Latgalessa juutalaiset siirtyivät enenevässä määrin venäjän kielen käyttöön.
1890-luvulla alkoi juutalaisten muutto Palestiinaan sionismiin kohdistuneen mielenkiinnon kasvaessa. Sionismin suosion kasvun ohella kasvoi myös vallankumouksellisten liikkeiden suosio. Esimerkiksi Riikaan ja Daugavpilsiin perustettiin juutalaisten sosialidemokraattinen unioni. Vuonna 1905 sosialidemokraattinen puolue osallistui yleislakkoon ja mielenosoitukseen, jossa kuoli 73 mielenosoittajaa. 1900-luvun alussa juutalaisten määrä kasvoi entisestään Riian teollistumisen myötä. Vuonna 1914 Latviassa oli jo 190 000 juutalaista. Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa monet tehtaat evakoitiin ja juutalaiset siirtyivät niiden mukana. Lisäksi vuonna 1915 pakkosiirrettiin noin 50 000 juutalaista Zemgalesta ja Kuurinmaalta Ukrainaan.
Historia > Itsenäisessä Latviassa

Latvian itsenäistyttyä juutalaiset saivat samat oikeudet kuin muutkin latvialaiset. Monet Latgalen juutalaiset muuttivat Riikaan töihin kaupan ja teollisuuden aloille. Valtionhallinnossa heitä oli suhteellisen vähän suhteessa heidän määräänsä ja huolimatta heidän korkeasta koulutustasostaan. Vuosina 1920–1927 kaikista yliopistotutkinnon suorittaneista 12,76 % oli juutalaisia. 1930-luvulla kasvoi Latvia latvialaisille -ajatuksen kannatus ja esimerkiksi juutalaisten omistamia tekstiilitehtaita kansallistettiin. Itsenäisyyden aikana Latviassa asui noin 94 000 juutalaista, mikä oli alle 5 % koko väestöstä. Neuvostomiehitys lakkautti juutalaisten yhdistyksiä ja heidät poistettiin päättävistä elimistä. Kesäkuussa 1940 melkoinen osa juutalaisista kyyditettiin Neuvostoliittoon.
Historia > Holokausti

Saksa miehitti Latvian 8. heinäkuuta 1941. Sitä ennen 15 000 juutalaista oli lähtenyt heidän tieltään omatoimisesti pakoon. Holokausti alkoi kesäkuun 23.–24. välisenä yönä, jolloin kuusi juutalaista tapettiin Grobinassa. Myöhemmin saman vuoden kesällä tapettiin noin 2 000 juutalaista Jelgavassa ja muualla Zemgalessa. Latvialaisen Viktors Arājsin johtama Arājsin kommando tappoi synagogien polttamisen jälkeen tuhansia juutalaisia. Heinäkuussa 1941 tapettiin 4 000 juutalaista Biķerniekin metsässä. Lokakuussa 1941 tapettiin noin 3 500 juutalaista. Saman vuoden heinäkuussa juutalaiset määrättiin muuttamaan gettoihin. Riian Latgalen esikaupunkialueelle perustettiin 29 000 asukkaan getto. Gettoja perustettiin myös Liepājaan ja Daugavapilsiin. Vielä saman vuoden 1941 aikana tapettiin 27 800 juutalaista Rumbulan metsässä. Vuonna 1943 vielä elossa olevat juutalaiset siirrettiin Kaiserwaldin keskitysleiriin.
Historia > Neuvostoaika

Neuvostojoukkojen vallattua taas Latvian suuri osa sinne siirretyistä juutalaisista palasi takaisin. Neuvostoaikana ei sallittu juutalaisia kouluja ja he käyttivät yleensä venäläisiä kouluja, mistä syystä he venäläistyivät nopeasti. Vuonna 1953 monia juutalaisia lääkäreitä pidätettiin Latviassakin niin sanotun lääkärisalaliiton yhteydessä, mutta Stalinin kuoltua heidät vapautettiin. Israeliin muutto sallittiin 1960-luvulla, ja muutto sinne kasvoi 1970-luvulla. Muuttajista suuri osa oli työikäisiä, mikä vaikutti juutalaisväestön demografiseen tilanteeseen.
Baltian juutalaiset alkoivat esittää 1960-luvun lopulla avoimesti vastalauseita antisemitismiä vastaan. Eräs heistä oli latvialainen majuri Grisha Feigin. Vuonna 1970 hän luopui sotilasarvostaan ja luovutti takaisin sotilaalliset kunniamerkkinsä, minkä seurauksena hänet suljettiin mielisairaalaan. Feiginin ystävät onnistuivat kuitenkin herättämään kansainvälisen mielipiteen ja hänet vapautettiin jo kolmen viikon jälkeen. Se tapahtui samoihin aikoihin, kun neuvostoviranomaiset alkoivat myöntää enemmän maastamuuttolupia juutalaisille. Helmikuussa 1970 Feigin muutti Israeliin.
Vuoden 1970 kesäkuun 15. päivänä yhdeksän latvianjuutalaista pidätettiin osana 12 hengen ryhmää yrityksestä kaapata lentokone ja lentää sillä Israeliin. Oikeudenkäynti järjestettiin joulukuussa 1970 Leningradissa. Syytetyt tuomittiin 8-15 vuoden pituisiin pakkotyörangaistuksiin.
Vuonna 1979 Latviassa asui 28 300 juutalaista, mutta vuonna 1989 enää 22 900. Juutalaiset osallistuivat aktiivisesti niin sanottuun kolmanteen kansalliseen heräämiseen.
Historia > Nykypäivä

Latvian itsenäistyttyä juutalaista kulttuuria on pyritty elvyttämään. Juutalaisia toimii näkyvissä asemissa politiikassa ja muilla yhteiskunnan aloilla. Latvian yliopistossa on mahdollista opiskella juutalaista kulttuuria. Latviassa toimii nykyisin noin 20 juutalaista järjestöä, joista suurin osa on Riiassa. Riiassa julkaistaan juutalaisille suunnattua Gersharim-lehteä, ja siellä on matsaleipomo. Latviassa on myös entisen Neuvostoliiton ainoa juutalainen sairaala. Riiassa on kaksi juutalaista koulua, joista toisessa annetaan maallista opetusta. Latvian itsenäistyttyä uudelleen on vaadittu natsien kanssa yhteistyötä tehneiden tuomitsemista, mutta sodan ajan rikosten tutkinta on takkuillut. Arājsin kommandossa toimineita kahta miestä vastaan aloitettiin tutkinta, mutta he kuolivat ennen sen päättymistä vuonna 2001.
Jiddišillä on nykyisin alle tuhat puhujaa, ja useimmat Latvian juutalaisista puhuvat venäjää. Juutalaisissa kouluissa kielen opetus painottuu hepreaan.
Kirjallisuutta

Marjo Mela ja Lembit Valba: Latvian historiaa ja kulttuuria.  Helsinki:  Rosentāls-seura, 2005.  ISBN 951-986-71-1-2
Daugavpilsin synagoga.
Johannes Lauristin

| Johannes Lauristin |
| --- | --- |

Neuvosto-Viron pääministeri
 24. elokuuta 1940 - 28. elokuuta 1941  
Seuraaja:  Oskar Sepre
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. lokakuuta 1899 Tallinna, Viro
Kuollut: 28. elokuuta 1941 (41 vuotta) Tallinna, Neuvosto-Viro
Kansalaisuus:  virolainen
Puoliso:  Olga Lauristin
Tiedot
Puolue:  Viron kommunistinen puolue (EKP)
Muut puolueet:  Neuvostoliiton kommunistinen puolue (NKP)
Johannes Lauristin (29. lokakuuta 1899 Tallinna – 28. elokuuta 1941 Tallinna) oli Viron kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri ja Neuvosto-Viron kansankomissarien neuvoston esimies eli pääministeri vuosina 1940–1941.
Nuoruus

Johannes Lauristin työskenteli nuoruudessaan vuosina 1915–1916 Tallinnassa Voltan tehtaalla ja sen jälkeen 1916–1919 Dvigatelin tehtaalla. Vuonna 1917 hän liittyi Viron kommunistisen puolueeseen. Vuosina 1919–1922 hän oli Viron tasavallan asevelvollisena ja osallistui vapaussotaan.