Libanon
Historia > Sisällissodan jälkeen > Libanon vuodesta 2006

Heinäkuussa 2006 Israel käynnisti laajamittaisen hyökkäyksen Libanoniin Hizbollahin tehtyä iskun Israelin rajan yli, kts. Israelin–Libanonin konflikti 2006.
Islamistinen, mahdollisesti al-Qaidalta ideologiaa omaksunut Fatah al-Islam otti haltuunsa palestiinalaisten pakolaisleirin Nahr al-Baredin lähellä Tripolia, mutta Libanonin armeija kukisti sen 15 viikon taistelujen jälkeen. Libanonin armeijan joukkoja johti kenraali Francois al-Hajj, joka murhattiin 2007.
Presidentti Emile Lahoudin kausi päättyi 2007, eivätkä hallitseva syyriavastainen hallituskoalitio ja Hizbollahin hallitsema, Syyrian ja Iranin tukema oppositio päässeet sopuun hänen seuraajastaan. Lahoud käski kautensa lopussa armeijan ottaa maan turvallisuuden vastuulleen ja uhkaili hätätilalla. Pääministeri Fouad Sinioran hallitus julisti käskyn mitättömäksi, koska se olisi tarvinnut hallituksen vahvistuksen, ja otti presidentin valtaoikeudet haltuunsa perustuslain mukaisesti. Toukokuussa 2008 parlamentti valitsi armeijan komentajan kenraali Michel Suleimanin presidentiksi. Hän nimitti Sinioran uudelleen pääministeriksi. Kesäkuun 2009 parlamenttivaaleissa voitti länsimielinen allianssi ja Saad Harirista tuli pääministeri. Tämän Saad Haririn ensimmäisen pääministerikauden jälkeen Najib Mikati toimi maan pääministerinä vuosina 2011–2014. Häntä seurasi vuosina 2014–2016 Tammam Salam.
Presidentti Suleimanin väistyttyä virkakautensa päätyttyä vuonna 2014 maa oli ilman presidenttiä kaksi ja puoli vuotta, ja pääministeri Tammam Salamin toimi myös virkaatekevänä presidenttinä, ennen kuin parlamentti valitsi lokakuussa 2016 entisen asevoimien komentajan Michel Aounin maan presidentiksi. Presidentti Aounia pidetään Hizbollahin, Iranin ja Syyrian läheisenä liittolaisena.Aoun nimitti Saad Haririn hallituksen muodostajaksi ja hänestä tuli pääministeri joulukuussa 2016. Vuonna 2018 järjestettiin parlamenttivaalit, ja Hariri sai jatkaa niiden jälkeenkin pääministerinä.
Libanonissa pidettiin vuonna 2018 parlamenttivaalit, jota olivat ensimmäiset yhdeksään vuoteen, edelliset parlamenttivaalit olivat vuonna 2009 ja sen jälkeen maan parlamentti lykkäsi turvallisuussyistä vaaleja useita kertoja Äänestysprosentti jäi vaatimattomaksi ollen 49%. Vaaleissa Hizbollahin suosio kasvoi ja sunnit taas olivat pettyneet valtapuolueeseensa pääministeri al-Haririn Tulevaisuus-liittoumaan.
Libanonia on kuormittanut suuresti Syyrian sisällissota, sillä Libanoniin arvioidaan tulleen Syyriasta jopa 1,5–2 miljoonaa pakolaista. Libanon ei halua pakolaisten jäävän maahan, sillä nämä voisivat muuttaa Libanonin herkkää eri väestöryhmien välistä tasapainoa ja Syyrian sisällissodan alettua vaimentua vuonna 2019 Syyrian hallituksen ratkaisevaa voittoa kohti, Libanon on alkanut yhä aktiivisemmin ohjata pakolaisia palaamaan Syyriaan.
Lokakuussa 2019 pääministeri Saad al-Hariri sanoi eroavansa. Tämän taustalla olivat pitkään jatkuneet mielenosoitukset hallituksen politiikkaa vastaan sekä kansalaisten laaja yleinen tyytymättömyys hallintoa kohtaan. Tammikuussa 2020 uutena pääministerinä aloitti Hassan Diab, joka erosi Beirutin elokuisen räjähdyksen jälkeen. Uudeksi pääministeriksi tuli 31. elokuuta 2020 Mustapha Adib. 13 kuukauden tuleoksettomien neuvottelujen jälkeen pääministeriksi nousi jälleen Libanonin rikkain ihminen Najib Mikati.
Beirutissa elokuussa 2020 tapahtunut satamaräjähdys johtui siellä vuosikausia varastossa olleesta räjähdysherkästä ammoniumnitraatista. Räjähdyksessä kuoli yli 200 ihmistä ja tuhansia loukkaantui. Ihmisoikeusjärjestön mukaan Libanonin korruptoituneessa hallinnossa syyllistyttiin vähintäänkin "rikolliseen huolimattomuuteen", kun vaarasta ei välitetty. Asiasta todennäköisesti tiesivät lukuisat ministeriöt, tulli, asevoimat ja poliitikot, mutta ketään ei ole saatu siitä syytteeseen.