stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ferganan alue
Kulttuuri

Ferganassa toimii yliopisto, teknillinen ja lääketieteellinen korkeakoulu sekä Taškentin tietotekniikan yliopiston osasto. Kokandissa on opettajakorkeakoulu. Kulttuurilaitoksia ovat Ferganan, Kokandin ja Margʻilonin kotiseutumuseot, Ferganan musiikki- ja draamateatteri, venäläinen teatteri ja nukketeatteri sekä Kokandin musiikki- ja draamateatteri. Rakennushistoriallisista kohteista tärkeimpiä ovat Kokandiin 1700-luvulta lähtien pystytetyt madrasat, moskeijat ja mausoleumit sekä Kokandin kaanin palatsi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ferganan alueen kotisivut
Uzbekistanin hallinnolliset alueet
Andijon
Buxoro
Fargʻona
Jizzax
Karakalpakia (tasavalta)
Namangan
Navoiy
Qashqadaryo
Samarkand
Sirdaryo
Surxondaryo
Taškent (pääkaupunki)
Taškent (alue)
Xorazm
Buharan alue

| Buharan alue |
| --- | --- |
 Poi Kalonin moskeija ja minareetti Buharassa.
 Alueen sijainti Uzbekistanin kartalla.
Valtio:  Uzbekistan
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Buhara
Pinta-ala:  40 220 km²
Väkiluku (2024):  2 044 000
Buharan alue (uzb. Buxoro viloyati) on hallintoalue Uzbekistanin eteläosassa. Sen keskus on Buharan kaupunki. Alueen pinta-ala on 40 220 neliökilometriä. Asukasmäärä oli 2 044 000 vuonna 2024.
Maantiede ja ilmasto

Buharan alue rajoittuu pohjoisessa ja koillisessa Navoiyn alueeseen, kaakossa Qashqadaryon alueeseen, lounaassa Turkmenistaniin sekä luoteessa Xorazmin alueeseen ja Karakalpakiaan. Alue on etupäässä Kyzylkumin aavikon tasankoa. Pohjoisessa ovat Quljuqtovvuoret ja kaakossa Zarafshonjoen laakso.
Valtaosa viljelysmaasta on suolapitoista. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy, maakaasu, grafiitti, kalkkikivi, bentoniitti, graniitti ja kivennäisvesi.
Seudulla vallitsee mannerilmasto. Kesä on pitkä, kuuma ja kuiva. Heinäkuun keskilämpötila on 28–32 astetta ja tammikuun nollasta –2:een. Vuotuinen sademäärä on 90–150 millimetriä. Sateita saadaan lähinnä keväällä ja talvella.
Jokia ovat Zarafshon ja etelärajalla virtaava Amudarja, joiden vettä käytetään kanavien ja tekojärvien avulla maatalouden keinokasteluun. Keidasalueiden poisto- ja jätevedet lasketaan Dengizkoʻlin kaltaisiin järviin tai rämeisiin.
Luonnonvarainen kasvillisuus koostuu etupäässä heinäkasveista ja pensaista. Eläinkuntaan kuuluu paljon hyönteisiä, matelijoita, jyrsijöitä ja lintuja. Alueella sijaitsevat ympäristökeskus Zayran, Vardonzen luonnonmuistomerkki sekä Dengizkoʻlin ja Qoraqirin suojelualueet.
Hallinnollinen jako ja asutus

Vuonna 1938 perustettuun alueeseen kuuluvat Buharan ja Kogonin aluetasoiset kaupungit sekä 11 piirikuntaa: Buhara, Gʻijduvon, Jondor, Kogon, Olot, Peshku, Qorakoʻl, Qorovulbozor, Romitan, Shofirkon ja Vobkent. Muut kaupungit ovat suuruusjärjestyksessä Gʻijduvon, Qorakoʻl, Vobkent, Romitan, Shofirkon, Olot, Galaosiyo, Qorovulbozor ja Gazli. Taajamia on 68 ja maaseutuasutuksia 1 473.
Asukkaista valtaosa on uzbekkeja (93 %). Lisäksi on muun muassa tadžikkeja (3 %), venäläisiä (1 %), kazakkeja (1 %) ja turkmeeneja (1 %). Keidasalueet ovat tiheästi asuttuja, kun taas aavikolla asutusta on hyvin vähän. Kaupunkiväestön osuus oli 37 prosenttia vuonna 2024.
Historia

Buharan aluetta hallitsivat arabit 700-luvulla ja Persia 800- ja 900-luvuilla. Mongolit valloittivat alueen 1200-luvun alussa ja vuodesta 1555 lähtien alue kuului Buharan kaanikuntaan. Venäjä valloitti kaanikunnan vuonna 1866 ja teki siitä vasallivaltion. Vuonna 1920 muodostettiin Buharan kansantasavalta, joka liitettiin Uzbekistanin neuvostotasavaltaan vuonna 1924.
Talous ja liikenne

Alueen pääelinkeinot ovat maatalous ja teollisuus. Keinokasteltua viljelysmaata on 273 700 ja laidunta 2 764 600 hehtaaria. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, riisi ja muut viljakasvit, tomaatti, vihannekset, peruna ja hedelmät. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, hevoset, kamelit ja siipikarja. Alue on tunnettu karakullampaistaan. Lisäksi tuotetaan silkkiä.
Alueella on tekstiili-, elintarvike-, rakennustarvike-, öljy- ja kaasuteollisuutta. Buharasta on maantie- ja rautatieyhtedet Taškentiin, Urganchiin, Nukusiin, Türkmenabatiin ja Termiziin. Tärkein rautatiasema on Kogonissa. Buharan lähellä on kansainvälinen lentoasema.
Kulttuuri

Alueella on kolme korkeakoulua: Buharan yliopisto, elintarvike- ja kevyen teollisuuden teknologian korkeakoulu ja lääketieteellinen korkeakoulu. Buharassa toimii myös Uzbekistanin puuvillateollisuuden tutkimuslaitoksen osasto. Avicennan mukaan nimetty aluekirjasto on vanhoine käsikirjoituksineen yksi Uzbekistanin tärkeimmistä kirjastoista. Buharan museoalue käsittää lähes tuhat historiallista muistomerkkiä, joita on myös alueen muissa kaupungeissa ja kylissä. Buharassa toimii Uzbekistanin vanhin ammattiteatteri.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Buharan alueen kotisivut
Uzbekistanin hallinnolliset alueet
Andijon
Buxoro
Fargʻona
Jizzax
Karakalpakia (tasavalta)
Namangan
Navoiy
Qashqadaryo
Samarkand
Sirdaryo
Surxondaryo
Taškent (pääkaupunki)
Taškent (alue)
Xorazm
Lamina

Lamina' oli Suomessa toimiva rullalautailu- ja streetwear-liike, joka myi myös lumilautoja, vaatteita ja varusteita. Lamina oli tunnettu Suomen vanhimpana toiminnassa olevana skeittikauppana ja arvostettuna brändinä skeittauksen ja katumuodin maailmassa. Liike myi muun muassa tunnettuja brändejä kuten Vans, Nike SB, New Balance Numeric, Adidas Skateboarding, Polar Skate Co., Thrasher, Spitfire ja Independent.
Vuonna 2024 Lamina siirtyi osaksi Shreddington Snow'n liiketoimintakokonaisuuttalähde?, ja Lamina-brändi lopetti toimintansa itsenäisenä toimijana. Tämän jälkeen Lamina-tuotteet ovat saatavilla Shreddington Snow'n myymälöistä ja verkkokaupasta.
17. joulukuuta

17. joulukuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 351. päivä (352. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 14 päivää.
Nimipäivät

suomalainen kalenteri: Raakel
suomenruotsalainen kalenteri: Rakel
ortodoksinen kalenteri: Taneli
pohjoissaamenkielinen kalenteri: Ráhkel
vanhemmissa kalentereissa: Avu, Ignatius, Inge, Jeremias, Lazarus, Loth
Tapahtumia

283 – Pyhä Caius valittiin paaviksi.
384 – Pyhä Siricius valittiin paaviksi.
1826 – Vanha kirkko vihittiin käyttöön Helsingissä.
1892 – Voguen ensimmäinen numero julkaistiin.
1903 – Wrightin veljesten lentokoneen ensilento.
1907 – Ugyen Wangchuck kruunattiin Bhutanin ensimmäiseksi kuninkaaksi.
1926 – Liettuassa tapahtui vallankaappaus, jonka seurauksena Antanas Smetona nousi presidentiksi.
1935 – Douglas DC-3 -lentokoneen ensilento.
1938 – Otto Hahn, Fritz Strassmann ja Lise Meitner havaitsivat ensimmäistä kertaa uraanin ydinfissioreaktion.
1939 – Toinen maailmansota: Taistelu La Plata -joen suulla: Admiral Graf Speen kapteeni upotti aluksensa Montevideon ulkopuolelle.
1944 – Toinen maailmansota: Malmédyn verilöyly.
1948 – Suojelupoliisi perustettiin.
1967 – Australian pääministeri Harold Holt katosi uintimatkalla Melbournessa. Hänen ruumistaan ei koskaan löydetty.
1969 – Yhdysvaltain ilmavoimat lopetti ufoja tutkineen projektinsa, Project Blue Bookin, ilmoittaen että ufohavainnot johtuivat "lievästä joukkohysteriasta, henkilöistä jotka tekaisevat ufohavaintoja pilaillakseen tai saavuttaakseen huomiota, psykopatologisista henkilöistä ja lukuisten tavanomaisten kohteiden virhetulkinnoista".
1970 – Puolan vuoden 1970 protestit: sotilaat avasivat Gdyniassa tulen junista purkautuneita työläisiä kohti surmaten satoja ihmisiä.
1985 – Eduskunta hyväksyi vuoden 1986 alussa voimaan astuneen Suomen täysjäsenyyden Euroopan vapaakauppajärjestössä (EFTA).
1989 – Simpsonit-TV-sarjan ensijakson esitys FOX-televisiokanavalla Yhdysvalloissa.
1995 – René Préval valittiin Haitin presidentiksi hänen saatuaan 89 % äänistä pääoppositiopuolueitten boikotoimissa vaaleissa
2003 – Wrightin veljesten ensilennon satavuotispäivänä toteutunut SpaceShipOnen ensimmäinen testilento oli ensimmäinen yksityisesti rahoitettu yliääninopeuslento (Mach 1,2).
2003 – Taru sormusten herrasta -kirjatrilogiaan perustuvan elokuvasarjan viimeisen osan, Taru sormusten herrasta: Kuninkaan paluu ensi-ilta.
New Values

| New Values Iggy Pop |
| --- | --- | --- |

Iggy Popin albumi New Values
Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1979
 Tuottaja(t): James Williamson
 Tyylilaji: Punkrock, Rock n Roll, New wave
 Kesto: 39:26.00
 Levy-yhtiö: Arista Records
Iggy Pop muut julkaisut
| TV Eye Live 1978 | New Values 1979 | Soldier 1980 |
New Values on yhdysvaltalaisen rocklaulajan Iggy Popin studioalbumi. Se julkaistiin heinäkuussa 1979 Arista-levymerkillä. Albumi on musiikiltaan suoraviivaista punk rockia ja uutta aaltoa. Albumin tuottajana toimi The Stooges -yhtyeen entinen kitaristi James Williamson. Levy ei ollut suuri kaupallinen menestys, mutta se on saanut hyvän vastaanoton kritiikoilta ja Iggy Popin faneilta. Albumin tunnetuin kappale on ”Five Foot One”.
Albumin äänitykset

New Values oli Iggy Popin ensimmäinen levy Arista-levy-yhtiölle. Albumi myös yhdisti uudelleen Iggy Popin ja The Stooges -yhtyeen kitaristin James Williamsonin. Popin ja Williamsonin edellinen yhteinen albumi Kill City (1977) oli saanut hyvän vastaanoton faneilta ja kriitikoilta, ja sen innoittamana Iggy Pop päätti palkata James Williamsonin uudestaan tuottajaksi.
Williamson toi mukanaan Scott Thurstonin, monipuolisen muusikon ja lauluntekijän, joka oli soittanut pianoa The Stoogesin viimeisellä kiertueella sekä Kill City -albumilla. Mukaan saatiin myös Kill City albumin saksofonisti John Harden. Scott Thurston päätyi kirjoittamaan Iggy Popin kanssa viisi kappaletta New Valuesille ja Williamson yhden. James Williamson soitti New Values -albumilla kitaraa ainoastaan kirjoittamassaan kappaleessa ”Don't Look Down”. Scott Thurston soitti kitaraa kaikissa muissa levyn kappaleissa, ja Williamson keskittyi tuotantoon.
Rumpuja levyllä soitti Tangerine Dream -yhtyeen Klaus Krüger, joka oli Iggy Popin ystävä Berliinin ajoilta ja pioneeri yhdistämään lyömäsoittimia ja elektroniikkaa.  New Valuesin basisti oli Jackie Clark, joka oli aikaisemmin soittanut soulia Ike & Tina Turnerin yhtyeessä.
Levyn tunnetuimmat kappaleet ”Five Foot One” ja ”I'm Bored” julkaistiin myös singleinä. Kappaleesta ”Five Foot One” tehtiin myös yksi musiikkivideo ja ”I'm Bored” -kappaleesta tehtiin jopa kaksi erilaista musiikkivideota. ”Five Foot One” on Popin uran suosituimpia kappaleita, ja se on kuulunut usein hänen konserttien ohjelmistoon. Vuonna 2000 New Valuesin uudelleenjulkaisu CD sisälsi myös kaksi Iggy Popin kirjoittamaa bonuskappaletta, ”Chains” ja ”Pretty Flamingo”.
Vastaanotto

Vaikka albumi sai kriitikoilta hyvän vastaanoton, se ei ollut kaupallinen menestys, sillä se ylsi vain sijalle 180 Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla. David Bowie levytti ”Don't Look Down”  -kappaleen sooloalbumillaan Tonight (1984) ”The Endless Sea” -kappaleen ovat levyttäneet The Church vuonna 1999 cover-albumillaan A Box of Birds ja Cat Power The Covers Record -albumillaan vuonna 2022.
Kappaleet

Tell Me a Story  (Iggy Pop)
New Values (Iggy Pop, Scott Thurston)
Girls (Iggy Pop)
I’m Bored  (Iggy Pop)
Don’t Look Down (Iggy Pop, James Williamson)
The Endless Sea (Iggy Pop)
Five Foot One (Iggy Pop)
How Do Ya Fix a Broken Part  (Iggy Pop)
Angel  (Iggy Pop, Scott Thurston)
Curiosity  (Iggy Pop, Scott Thurston)
African Man  (Iggy Pop, Scott Thurston)
Billy is a Runaway  (Iggy Pop, Scott Thurston)
Muusikot

Iggy Pop – laulu
Scott Thurston – kitara, huuliharppu, koskettimet,
Klaus Krüger – rummut
Jackie Clark – basso
John Harden – saksofoni
Earl Shackelford – taustalaulut
The Alfono Sisters (Anna and Mary) – taustalaulu
James Williamson – kitara kappaleessa ”Don’t Look Down”
Rush (Rushin albumi)

| Rush Rush |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1973
 Julkaistu: maaliskuussa 1974 (Moon Records)  heinäkuussa 1974 (remix)  6. toukokuuta 1997 (uudelleenmasteroitu CD)
 Formaatti: LP / CD
 Tuottaja(t): Rush
 Tyylilaji: hard rock, progressiivinen rock
 Kesto: 40.07
 Levy-yhtiö: Moon Records, Mercury. Anthem
Rushin muut julkaisut
|   | Rush 1974 | Fly by Night 1975 |
Rush on samannimisen kanadalaisen yhtyeen esikoisalbumi vuodelta 1974. Rush nauhoitti ja tuotti itse albumin vuonna 1973 ja siitä on julkaistu myös uudelleenmasteroitu, 13 sekuntia alkuperäistä pidempi versio vuonna 1997.lähde?
Vaikka Rush tekikin läpimurtonsa lähinnä progressiivisen rockin yhtyeenä, sen esikoisalbumin kappaleissa kuuluvat Rushin brittiläisten aikalaisyhtyeiden, kuten Led Zeppelinin ja Creamin, hard rock- ja heavy metal -vaikutteet.lähde?
Yhtyeen alkuperäinen rumpali John Rutsey kärsi diabeteksestä, eikä voinut osallistua pitkille kiertueille. Rush jäi hänen ainoaksi levytykseksi yhtyeessä. Neil Peart korvasi Rutseyn.lähde?
Rush ja heidän managerinsa perustivat oman levy-yhtiön Moon Records, joka julkaisi albumin Kanadassa. Ensipainos oli 3500 kappaleen suuruinen. Kun yhtyeen musiikki kantautui Yhdysvaltojen puolelle clevelandilaisen radioaseman WMMS:n ansiosta, levy-yhtiö Mercury Records julkaisi sen Kanadan ulkopuoliseen jakeluun. Julkaisua varten yhtyeen manageri Ray Danniels haali ylimääräistä rahoitusta noin 9000 dollarin edestä tuottaja Terry Brownille, jonka johdolla kaikki raidat miksattiin uudelleen. Paremman äänenlaadun sisältäneitä masternauhoja käytettiin Rushin myöhemmissä versioissa.lähde?
Alkuperäisen albumin logo oli punainen, mutta painovirhe sai sen näyttämään vaaleanpunaiselta.
Kappaleet

Kaikkien kappaleiden sävellyksistä ja sanoituksista vastasivat Geddy Lee ja Alex Lifeson, jollei toisin mainita.
Finding My Way – 5.06
Need Some Love – 2.19
Take a Friend – 4.24
Here Again – 7.37
What You're Doing – 4.22
In the Mood – 3.34 (säv. Lee, san. Lee)
Before and After – 5.34
Working Man – 7.10
Kokoonpano

Geddy Lee – laulu, bassokitara
Alex Lifeson – kitara, taustalaulu
John Rutsey – rummut, taustalaulu
Listasijoitukset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Maa | Lista | Sijoitus |
| Yhdysvallat | Billboard 200 | 105 |
Myyntiluvut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Maa | Sertifioija | Myyntimäärä |
| Yhdysvallat | RIAA | Kultalevy, 500 000 kpl |
Gunnar Ståhle

Gunnar Adolf Ståhle (24. elokuuta 1902 Helsinki – 20. huhtikuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen diplomi-insinööri ja yritysjohtaja. Hän toimi lentoyhtiö Aero Oy:n eli nykyisen Finnairin toimitusjohtajana vuosina 1929–1945.
Diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta 1925 valmistunut Ståhle tuli Aeroon teknilliseksi johtajaksi vuonna 1928. Hän oli toiminut ilmavoimissa insinöörinä sekä saanut lentäjän koulutuksen. Yhtiön perustajan ja ensimmäisen toimitusjohtajan Bruno Lucanderin kuoltua yllättäen elokuussa 1929 Ståhle nimitettiin hänen seuraajakseen kaksi päivää myöhemmin eli 12. elokuutalähde? 1929. Hän oli tuolloin vasta 27-vuotias. Ståhle hankki Aerolle runsaasti lentokoneita Saksasta ja solmi sinne yhteyksiä. Tämän vuoksi hän joutui eroamaan toimitusjohtajan tehtävistä sodan jälkeen vuonna 1945, vähän ennen kuin yhtiön osake-enemmistö siirtyi valtiolle.
Vuosina 1946–1947 Ståhle johti Teollisuuden Työteholiittoa ja 1947–1969 Wärtsilä-yhtymän posliini- ja lasialaa eli Arabian posliinitehdasta, Turun posliinitehdasta sekä vuodesta 1950 Nuutajärven lasitehdasta. Syksyllä 1948 Ståhle kukisti kovalla asenteellaan kuuluisan Arabian lakon.
Ståhlen sotilasarvo oli vuodesta 1944 alkaen insinöörieverstiluutnantti.
Aiheesta muualla

Ajopelit ilmassa, ohjakset maassa, Suomen Kuvalehti, 01.12.1934, nro 49, s. 24, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Muumipeikko ja pyrstötähti

| Muumipeikko ja pyrstötähti> Kometjakten / Mumintrollet på kometjakt / Kometen kommer |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Tove Jansson
Kuvittaja:  Tove Jansson
Kansitaiteilija:  Tove Jansson
Kieli:  ruotsi
Genre:  satu
Julkaistu:  1946
Suomennos
Suomentaja:  Laila Järvinen
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1955
Sivumäärä:  156
ISBN:  951-0-19575-8
Sarja: Muumit
Edeltävä:  Muumit ja suuri tuhotulva
Seuraava:  Taikurin hattu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Muumipeikko ja pyrstötähti (ruots. Kometjakten, myöh. Mumintrollet på kometjakt ja Kometen kommer) on Tove Janssonin kirjoittama muumikirja. Se ilmestyi alkuaan ruotsiksi vuonna 1946 nimellä Kometjakten ja sen ensimmäinen suomennos vuonna 1955. Jansson kirjoitti kirjan myöhemmin kaksi kertaa uusiksi, vuonna 1956 nimellä Mumintrollet på kometjakt ja vuonna 1968 nimellä Kometen kommer. Varsinkin viimeinen versio eroaa alkuperäisestä monin tavoin. Esimerkiksi silkkiapina on vaihdettu pieneen kissanpentuun, josta Nipsu saa ystävän.
Muumihahmoista Nuuskamuikkunen, Niiskuneiti, Niisku ja Hemuli esiintyvät ensimmäisen kerran tässä kirjassa.
Muumipeikko ja pyrstötähti on julkaistu vuonna 1989 myös WSOY:n kustantamana suomenkielisenä äänikirjana, jossa lukijana toimii Ahti Jokinen.
Tarina

Muumipeikko,  Nipsu ja Silkkiapina, jonka he ovat löytäneet, ovat rannalla, ja Nipsu löytää sieltä luolan. He palaavat Muumitaloon vasta illalla, juuri ennen kuin tulee valtava myrsky. Yöllä filosofi Piisamirotta tulee muumien luo asumaan, koska hänen oma kotikolonsa joessa on mennyttä Muumipapan rakentaman sillan vuoksi. Yöllä Piisamirotta kertoo uskovansa, että jotakin on tulossa. Aamulla myrsky on lakannut ja kaikki on mustaa.
Muumipeikko päättää lähteä yhdessä Nipsun kanssa lautalla Yksinäisillä vuorilla sijaitsevaan tähtitorniin hakemaan tarkempia tietoja.
Matkalla he kohtaavat Nuuskamuikkusen, joka liittyy matkaseuraan. Nipsu menee granaattirotkoon ja kohtaa siellä kaamean jättiliskon. Muumipeikko, Nipsu ja Nuuskamuikkunen matkaavat jokea pitkin, kunnes heidän lauttansa tuhoutuu. He pelastuvat viime hetkellä, kun perhosia keräilevä Hemuli tulee paikalle. Muumipeikko, Nipsu ja Nuuskamuikkunen jatkavat jalan.
Tähtitornissa kolmikko saa tietää, että pyrstötähti on tulossa Maata kohti ja törmää siihen muutaman päivän päästä. He lähtevät kiireesti varoittamaan muita ja tapaavat vielä toisen kerran perhostenkerääjä-Hemulin. Pian Muumipeikko pelastaa Niiskuneidin kaamean angosturakasvin kynsistä, ja Niiskuneiti sekä Niisku liittyvät seurueeseen. He käyvät matkalla tanssijuhlissa. Seurue matkustaa kuivuneen meren pohjassa puujaloilla. He löytävät aarteita vanhan laivan hylystä, jossa Muumipeikko, Niiskuneiti ja Nuuskamuikkunen ovat vähällä joutua jättimustekalan saaliiksi.
Muumilaaksoon ei ole enää pitkä matka. Pyrstötähden pakenijoiden joukosta he löytävät postimerkkeilijä-Hemulin. Pian seurue lentää Hemulin mekolla kotiin. Matkalla Hemulin kansio lentää tuulen mukana Muumitaloon.
Muumipeikko, Niiskuneiti, Nipsu, Nuuskamuikkunen, Niisku ja Hemuli saapuvat juuri ennen pyrstötähden tuloa Muumilaaksoon ja kertovat kaiken Muumimammalle ja Muumipapalle. He päättävät lähteä pakoon Nipsun löytämään luolaan ja alkavat pakata. Pyrstötähden on ennustettu törmäävän Maahan illalla. Muumit pääsevät turvaan luolaan, mutta kun pyrstötähden törmäämiseen on enää muutama minuutti, huomataan, että Silkkiapina on kadonnut. Muumipeikko lähtee etsimään Silkkiapinaa ja löytääkin hänet. He pääsevät viime hetkellä takaisin luolaan.
Lopulta pyrstötähti ei törmääkään, vaan ohittaa täpärästi koko Maan. Se lähtee takaisin tuntemattomiin aurinkokuntiin, ja kaikki pelastuvat.
Tove Janssonin eri versiot

Jansson teki pyrstötähtiseikkailusta useita eri versioita. Alkuperäinen kirja ilmestyi vuonna 1946 nimellä Kometjakten. Vuonna 1956 hän muokkasi siitä uuden version, joka ilmestyi nimellä Mumintrollet på kometjakt. 1960-luvun lopussa Jansson muokkasi vielä kerran uudestaan kaikki varhaiset muumikirjansa ensimmäistä (Muumit ja suuri tuhotulva) lukuun ottamatta, jolloin hän muutti tekstiä sujuvammaksi ja poisti tarinoista trooppiset maisemat, kasvit ja eläimet, jotka eivät sopineet muuttuneeseen kuvaan muumien maailmasta. Pyrstötähtikirjan vuoden 1968 versio on nimeltään Kometen kommer. Viimeisessä versiossa eräät hahmot poistuivat tai vaihtuivat; esimerkiksi silkkiapinan tilalle tuli kissanpentu. Kirjan alkuperäisessä versiossa Nuuskamuikkunen oli hyvin puhelias ja seurallinen, mutta viimeisessä versiossa hahmo on muuttunut vaitonaisemmaksi ja kypsemmän oloiseksi, mikä vastasi hänen luonnettaan myöhemmissä muumikirjoissa. Kirjan vuodelta 1955 oleva suomennos Muumipeikko ja pyrstötähti vastaa lähinnä vuoden 1956 ruotsinkielistä versiota. Vuoden 2010 tarkistettu suomennos perustuu vuonna 1968 kirjoitettuun versioon.
Jansson piirsi myös kirjan kuvituksen uusiksi sekä vuoden 1956 että vuoden 1968 versioihin. Varsinkin viimeisessä versiossa hän muutti hahmojen ulkonäköä muistuttamaan enemmän myöhäisempää tuotantoaan, jolloin esimerkiksi muumit tulivat pulleamman näköisiksi. Alkuperäinen versio sisälsi laveeraamalla tehtyjä kuvia, jotka korvautuivat myöhemmissä versioissa tussipiirroksilla.
Jansson teki lisäksi tarinasta kaksi sarjakuvaversiota. Ensimmäinen niistä oli vuosina 1947–1948 Ny Tid -lehdessä ilmestynyt Mumintrollet och jordens undergång (suomennettu 2007 nimellä Maailmanloppu tulee!), joka oli ensimmäinen muumiaiheinen sarjakuva. Se noudattelee melko tarkasti kirjan juonta, tosin loppu on siinä täysin erilainen. Niisku ja Silkkiapina on jätetty pois. Lisäksi sarjakuvassa esiintyvät Tiuhti ja Viuhti, jotka varsinaisesti liittyvät muumien seikkailuihin vasta seuraavana vuonna ilmestyneessä kirjassa Taikurin hattu. Toinen sarjakuvaversio, Lars Janssonin kirjoittama ja Tove Janssonin piirtämä ”Muumipeikko ja pyrstötähti”, ilmestyi vuonna 1958 Muumipeikko-sarjakuvan tarinana numero 17. Siinä juonta on muuteltu huomattavasti, mutta muutamat alkuperäisistä kohtauksista ovat edelleen mukana. Tässä versiossa seikkailevat Muumipeikko, Niiskuneiti ja Pikku Myy.
Jansson teki tarinasta myös näytelmäkäsikirjoituksen vuonna 1953.
Tarina muualla

Kirjan pohjalta on tehty kaksi animaatioelokuvaa. Vuonna 1992 valmistunut piirroselokuva Muumipeikko ja pyrstötähti tehtiin Muumilaakson tarinoita -televisiosarjan jatkoksi ja sillä oli samat tekijät kuin sarjalla. Vuonna 2010 valmistunut suomalainen Muumi ja punainen pyrstötähti koottiin vuosina 1977–1982 tehdyn puolalaisen pala-animaatiosarjan Muumien maailma jaksoista, jotka muutettiin 3D-muotoon. Lisäksi neuvostoliittolainen Ekran-studio teki kirjan pohjalta vuonna 1978 kolmiosaisen nukkeanimaation Mumi-Troll, jonka osat ovat nimiltään Mumi-Troll i drugije (”Muumipeikko ja muut”), Mumi-Troll i kometa (”Muumipeikko ja pyrstötähti”) sekä Mumi-Troll i kometa – Put domoi (”Muumipeikko ja pyrstötähti – kotimatka”).
Lapsille suunnatussa Muumi-lehdessä ilmestyi vuosina 1993–1994 jatkotarinana ruotsalaisen Noomi Hebertin käsikirjoittama ja tanskalaisen Mårdøn Smetin piirtämä sarjakuvasovitus Muumipeikosta ja pyrstötähdestä. Semic julkaisi sen vuonna 1994 myös kahtena sarjakuva-albumina nimillä Muumi 4: Pyrstötähti uhkaa ja Muumi 5: Muumilaakso vaarassa. Tämä sarjakuvaversio seurasi uskollisesti Janssonin kirjan juonta vuoden 1968 version mukaan.
Suomen Kansallisbaletti esitti vuonna 2015 kirjaan perustuneen baletin Muumipeikko ja pyrstötähti. Musiikin sävelsi Panu Aaltio ja tanssikoreografian laati Anandah Kononen.
Taidegraafikko Tuulikki Pietilä on tehnyt 1970-luvun lopulla neljä kolmiulotteista muumikuvaelmaa, jotka perustuvat kirjan tapahtumiin. Teokset ovat
Tutkimusretkikunta (1976–1977)
Yksinäisten Vuorten Observatorio (1976–1977)
Kuivunut meri (1976–1977)
Pako Muumilaaksosta (1977–1978).
Yksinäisten Vuorten Observatorion valmistamisessa Pietilää auttoi erikoislääkäri Pentti Eistola, joka rakensi observatorioon kiikarin. Kuivunut meri -kuvaelmaan Pietilä sijoitti yli satavuotiaan pienoiskuunarin, joka oli aiemmin kulkenut Tove Janssonin suvussa. Pietilän kuvaelmat eivät esitä tapahtumia täysin samanlaisina kuin kirja, sillä niissä on käytetty sellaisiakin hahmoja, jotka eivät esiinny Janssonin tarinassa. Esimerkiksi Pako Muumilaaksossa -teoksessa on mukana Tuu-tikki, jonka ensiesiintyminen oli kronologisesti myöhäisemmässä Taikatalvi-kirjassa (1957). Kahdessa kuvaelmassa esiintyy myös Sedrik-koira, josta Jansson kirjoitti vasta teoksessa Näkymätön lapsi ja muita kertomuksia (1962). Kaikki neljä kuvaelmaa kuuluvat Tampereella sijaitsevan Muumimuseon kokoelmaan.