stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
NASG-pukine
Tausta

Joka vuosi arviolta 342 900 naista kuolee raskauden tai synnytyksen aiheuttamiin komplikaatioihin. 99 % näistä kuolemista tapahtuu kehittyvissä maissa.Jokaista 100 000 elävänä syntyvää lasta kohden noin 251 äitiä kuolee. Joissakin teollisuusmaissa, kuten esimerkiksi Yhdysvalloissa, luku on 13 kuolemaa jokaista 100 000 elävänä syntynyttä lasta kohden. Amerikkalaisen äidin riski kuolla synnytykseen liittyviin komplikaatioihin on 1/2 100. Kuitenkin joissakin maissa, kuten Afganistanissa, jopa 1 600 naista kuolee 100 000 syntymää kohden ja naisten riski kohdata äitiyteen liittyvä kuolema on 1/11.
Jokaista äitikuolemaa kohden 30 äitiä vammautuu raskauteen tai synnytykseen liittyvien komplikaatioiden seurauksena ja kymmenen kokee näihin liittyvän hengenvaarallisen tilanteen. Seurauksena voi olla vakavia, elämänmittaisia tiloja, jotka vaarantavat naisen terveyden, tuottavuuden, elämänlaadun, perheen terveyden ja mahdollisuuden osallistua yhteisön elämään. Jos äiti kuolee synnytyksen jälkeen, vastasyntynyt kuolee kymmenen kertaa todennäköisemmin ennen toista ikävuottaan ja muut lapset saavat todennäköisesti vähemmän ruokaa ja saavat vähemmän koulutusta. Äidin menettäneiden perheiden on monesti vaikea selviytyä, ja vanhempien lasten pitää usein lopettaa koulunkäynti voidakseen ansaita palkkaa perheen elättämiseksi tai heidät lähetetään asumaan kaukaisempien sukulaisten luokse. Tämän lisäksi maailman äitien ja vastasyntyneiden kuolemien lasketaan maksavan vuosittain 15 miljardia dollaria menetettynä tuottavuutena. Äitien terveys tukee todistetusti maan taloudellista kasvua ja ennaltaehkäisee köyhyyttä. Äitiyteen liittyvät kuolemat ja vammautumiset ovat ihmisoikeusongelma. Ne tarkoittavat myös vaikeuksia ja tuottavuuden menetyksiä perheille, yhteisöille ja kansakunnille. Tämä on niin suuri huoli, että vuonna 2000 maailman johtajat päättivät sisällyttää äitiysterveyden parantamisen yhdeksi kahdeksasta YK:n vuosituhattavoitteesta.
Raskauteen ja synnytykseen liittyvien kuolemien tärkein syy on runsas verenvuoto useimmiten välittömästi synnytyksen jälkeen. Tämänkaltaisen syyn vuoksi kuolee yksi äiti joka neljäs minuutti. Nainen voi vuotaa kuoliaaksi vähemmässä kuin kahdessa tunnissa; niinpä maaseudulla, jossa sairaalaan voi olla usean päivän matka, verenvuodon saaneella on kovin vähän toivoa. Varattomilla alueilla toimivilla klinikoilla tai sairaaloilla ei ehkä myöskään ole henkilökuntaa tai tarvittavia välineitä verenvuotopotilaan hengen pelastamiseen. Naisia kuolee odottaessaan hoitoa.
Kehitteillä ja tutkimuksen kohteina on joitakin tekniikoita, joilla pyritään estämään näitä turhia kuolemia. Yksi niistä on NASG-pukine. Se on matalan teknologian ensiapulaite, joka voidaan pukea runsaan verenvuodon aiheuttamasta sokista kärsivän potilaan alavartalon ympärille. Pukine vähentää verenvuotoa, tuo heidät tajuihinsa ja pitää elossa matkalla sairaalaan tai hoitoa odoteltaessa.
Historiaa

Puhallettavan painepuvun kehitti George Crile kehitti 1900-luvulla. Sillä pidettiin yllä verenpainetta leikkausten aikana. Lukuisten muunnosten jälkeen sitä kehitettiin 1940-luvulla käytettäväksi painovoimaa vastaan (G-puku). Lisämuutosten jälkeen sitä käytettiin Vietnamin sodassa traumaperäisiä vammoja saaneiden sotilaiden elvyttämiseen ja vakauttamiseen sekä heidän kuljettamiseensa. 1970-luvulla G-puvusta muokattiin puolipuku, joka tunnettiin englanniksi nimellä MAST (Military Antishock trousers) tai PASG (Pneumatic Anti-Shock Garment). 1980-luvulla PASG-pukinetta ruvettiin käyttämään yhä enemmän pelastustyössä vakauttamaan potilaita, jotka kärsivät alavartalon verenvuodon aiheuttamasta sokista, ja 1990-luvun aikana PASG hyväksyttiin osana amerikkalaisten naistentauti- ja synnytyslääkäreiden suositeltua keinovalikoimaa. Myöhemmin se kuitenkin poistettiin ohjeista, eikä se enää kuulu amerikkalaisen naistentauti- ja synnytyslääkäreiden järjestön (ACOG) ohjeisiin.
1970-luvulta alkaen NASA on tutkimuskeskuksensa Amesin kautta ollut mukana kehittämässä sokkia ehkäisevästä pukineesta ilman kaasunpainetta toimivaa versiota. Sitä käytettiin alun perin verenvuototaudista kärsiville lapsille, mutta sen jälkeen siitä on kehitetty pukine, joka tunnetaan nimellä NASG (Non-Pneumatic Anti-Shock Garment) eli ilman kaasunpainetta toimiva sokkia estävä pukine.
NASG-pukineen patenttisuoja on päättynyt, ja sitä valmistetaan monissa paikoissa. Pukineen käyttö vähävaraisessa ympäristössä alkoi vuonna 2002, kun lääkärit Carol Brees ja Paul Hensleigh veivät sen pakistanilaisen sairaalaan ja raportoivat sen käytöstä potilaillaan.
Tohtori Suellen Miller ja hänen työtoverinsa Meksikossa, Egyptissä ja Nigeriassa ovat saattaneet päätökseen sarjan tutkimuksia, joissa NASG (tai LifeWrap) oli näissä maissa sijaitsevien sairaaloiden käytössä synnytykseen liittyvän verenvuodon hoidossa. Tutkimuksia jatketaan perusterveydenhuollon yksiköissä Sambiassa ja Zimbabwessa. Käyttöönotto-ohjelma, jossa NASG on osa synnytystäseuraavan verenvuodon hoidon jatkumoa (Continuum of Care for Post-Partum Hemorrhage, CCPPH), on ollut käynnissä vuodesta 2008 alkaen Intiassa, Nigeriassa, Tansaniassa ja Perussa. Projektin johtava toimeenpanija on NGO Pathfinder International. Tohtori Suellen Miller om tehnyt kattavia kliinisiä kokeita, jossa pukinetta on käytetty synnytysten ensiapulaitteena. USA:ssa päämajaansa pitävä epäkaupallinen järjestö Pathfinder International on kehittänyt hoitojatkumomallia (Continuum of Care).
Toiminta

NASG-pukine on yksinkertainen neopreenikumista ja tarranauhoista koostuva laite, joka näyttää lähinnä paloiksi leikatulta märkäpuvun alaosalta. Sitä voidaan käyttää synnytykseen liittyvän verenvuodon aiheuttaman sokin hoitamiseen, potilaiden voinnin vakauttamiseen ja vuodon tyrehdyttäminen.
Sokkitilassa aivot, sydän ja kehikot kärsivät hapenpuutteesta, sillä veri keräytyy vatsan alaosaan ja alaraajoihin. NASG-pukineen käyttäminen kumoaa sokin palauttamalla verta kohti sydäntä, keuhkoja ja aivoja. Tämä kohentaa tajunnan tasoa, pulssia ja verenpainetta. Tämän lisäksi pukine vähentää verenvuotoa niissä vartalon osissa, joihin paine kohdistuu.
Toimintamekanismi perustuu fysiikan lakeihin. Viimeaikainen tutkimus osoittaa, että NASG-pukineella saadaan aikaan puristusta lonkkavaltimon sisempään haaraan (a. iliaca interior), joka kuljettaa suurimman osan kohtuvaltimoiden kautta kohtuun kulkevasta verestä. Toinen tuore tutkimus on osoittanut, että NASG vähentää veren virtausta distaaliseen aorttaan.
Yksinkertaisen harjoittelun jälkeen kuka tahansa pystyy asentamaan pukineen vertavuotavan naisen ylle. Kun vuoto on saatu hallintaan, hänet voidaan kuljettaa turvallisesti sairaalaan tai päivystävälle äitiysklinikalle.
Kaasunpaineeton sokkia ehkäisevä pukine on kevyt, joustava ja käyttäjälle mukava. Se on suunniteltu niin, että välilihaan ja emättimeen kohdistuvat tutkimukset ja toimenpiteet voidaan suorittaa pukinetta riisumatta. Laitteen pukemiseen jälkeen potilaan elintoiminnot ja tajunta palautuvat usein nopeasti. On äärimmäisen tärkeää, että NASG-pukinetta ei poisteta ennen kuin potilaalle annetaan suonensisäisesti nesteitä tai verta tai hänen elintoimintonsa palautuvat. Liian varhainen pukineen poistaminen voi olla vaarallista, tai se voi johtaa potilaan kuolemaan.
Tutkimuksia ja käyttökokemuksia

Egyptissä ja Nigeriassa huomattiin sekä erillisistä että yhdistetyistä havainnoista, että NASG-pukineella hoidetut äidit selviytyivät paremmin kuin äidit, jotka eivät saaneet tätä hoitoa. He menettivät merkittävästi vähemmän verta, joutuivat harvemmin hätätoimena tehtyyn kohdunpoistoon, vammautuivat harvemmin ja jäivät useammin eloon. Tulokset olivat samankaltaisia, kun tutkittiin NSAG-pukineen käyttöä äideillä, jotka kärsivät kohdun supistumattomuudesta (atonia), synnytystäseuraavasta verenvuodosta ja muusta kuin kohdun jänteydestä johtuvasta häiriöstä ennen tai jälkeen synnytyksen. Lisäksi huomattiin, että NASG-pukine auttoi toipumaan nopeammin shokista, sietämään hoidon viivästymistä ja vaikutti samalla lailla parantavasti naisiin, jotka kärsivät vakavasta sokista.
1 442 naista käsittävässä analyysissä tutkittiin NASG-pukineen vaikutusta synnytykseen tai raskauteen liittyvästä verenvuodosta kärsiviin naisiin. Siitä huolimatta, että heidän tilansa oli huonompi ennen tarkkailun alkamista, huonot hoitotulokset vähentyivät merkittävästi NASG-vaiheessa: mitattu verenmenetys aleni keskimäärin runsaat 200 ml (444 ml - 240 ml) (p<0.001), äitikuolleisuus alentui (6.3 % - 3.5 %) (RR 0.56, 95 % CI 0.35-0.89), vakavat vammat vähenivät ( 3.7% - 0.7%) (RR 0.20, 95 % CI 0.08-0.50) ja hätätoimenpiteenä tehtyjen kohdunpoistojen tarve aleni (8.9 % - 4.0 %) (RR 0.44, 0.23-0.86). NASG-vaiheen aikana kuoleman todennäköisyys väheni 55 % (aOR 0.45, 0.27-0.77). Keskimäärin 18 potilasta (12-36) hoidettiin onnistuneesti ennen kutakin seuraavaa kuolemaa tai vakavaa vauriota.
Meksikossa ja Nigeriassa tutkittiin NASG-hoidon hyväksymistä ja havaittiin, että pukinetta pidettiin kaikkialla varteenotettavana keinona, jolla voitiin pelastaa naisten henkiä.
Sambiassa ja Zimbabwessa tutkitaan, onnistuuko NASG-hoito paremmin, jos pukine asennetaan perusterveydenhoidon yksiköissä, joissa verenvuoto todetaan ensimmäisenä.
Vuonna 2012 WHO otti mukaan NASG-pukineen synnytystäseuraavan verenvuodon hoitosuosituksiinsa.
Aiheesta muualla

NASG-tutkimus Sambiassa ja Zimbabwessa U.S. National Institutes of Health- sivustolla. https://clinicaltrials.gov/ct2/show/NCT00488462?cntry1=AF%3AZW&rank=12
Population Council Projects (Arkistoitu – Internet Archive)
Lomin lento-onnettomuus 1956

| Lomin lento-onnettomuus 1956 |
| --- | --- |
 Onnettomuuskoneen kaltainen Douglas DC-3.
Yhteenveto
Päivämäärä:  3. heinäkuuta 1956
Onnettomuustyyppi:  huono sää, hallinnan menetys
Tapahtumapaikka:  Lom, Tšekkoslovakia
Lähtöpaikka:  Pardubicen lentoasema, Pardubice, Tšekkoslovakia
Määränpää:  Prešovin lentotukikohta, Prešov, Tšekkoslovakia
Kuolleita:  21
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Douglas C-47B-10-DK
Lentoyhtiö:  Tšekkoslovakian ilmavoimat
Rekisteritunnus:  D-13
Matkustajia:  15
Miehistöä:  6
Lomin lento-onnettomuus 1956 tapahtui 3. heinäkuuta 1956, kun Tšekkoslovakian Pardubicesta Prešoviin matkalla ollut Tšekkoslovakian ilmavoimien Douglas C-47 syöksyi maahan lähellä Lomia Slovakian keskiosassa. Lennolla oli 15 matkustajaa ja kuusihenkinen miehistö. Kaikki 21 kuolivat onnettomuudessa.
Lento joutui kolmen kilometrin korkeudella lentäessään myrskyyn lähellä Zvolenia. Voimakas myrsky vaurioitti koneen siipiä ja korkeusvakaimia, mikä johti hallinnan menetykseen ja maahansyöksyyn.
Boliviankarvatonkoira

| Boliviankarvatonkoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Bolivia
Määrä:  Suomessa ei yhtään
Rodun syntyaika:  1200–1400-luku
Alkuperäinen käyttö:  liharuoka, rituaalit, pienriistan metsästys, vartiointi
Nykyinen käyttö:  metsästys-, vahti- ja seurakoira
Elinikä:  8–12 vuotta
Muita nimityksiä:  Khala, Kala, Ccala, Hairless Khala, Bolivian Hairless Dog, Boliviansk Nakenhund, Hårløs Khala
FCI-luokitus:  ei
Ulkonäkö
Paino:  iso 8–14 kg, pieni 6,5–14 kg
Säkäkorkeus:  iso 43–51 cm, pieni 36–41 cm
Väritys:  iho vaalea tai tumma
Boliviankarvatonkoira (Khala) on bolivialainen koirarotu, nykyisin olemassa olevista karvattomistakoirista yksi vähiten tunnetuista. FCI ei ole sitä tunnustanut, eikä sitä juuri tunneta Latinalaisen Amerikan ulkopuolella. Se voidaan kuitenkin rekisteröidä joihinkin pienempiin amerikkalaisiin kenneljärjestöihin, kuten American Khala Association Registry, Continental Kennel Club ja America's Pet Registry.[lähde? ]
Ulkonäkö

Bolviiankarvatonkoira muistuttaa perun- ja meksikonkarvatontakoiraa, ja niiden tapaan myös sillä on puutteellinen hampaisto. Sillä on kuitenkin monia yhteneviä piirteitä myös muiden alkukantaisten rotujen, kuten thai ridgebackin ja podencojen kanssa. Samaten se muistuttaa joitain paariakoiria esimerkiksi siltä osin, että sen pää on usein melko karvainen ja sen korvat voivat olla joko pystyt tai riippuvat. Se tunnetaan terävistä kynsistään.[lähde? ]
Rodusta on olemassa kaksi muunnosta: iso (grande), joka muistuttaa paljon vinttikoiraa ja tunnetaankin "vinttikoiratyyppinä" ja pieni (medio), joka tunnetaan "keramiikkatyyppinä". Ison säkäkorkeus on 43–51 cm, kun taas pienen on 36–43 cm. Isosta muunnoksesta on myös karvallinen versio, jonka karvapeite muistuttaa venäjänvinttikoiran karvaa.[lähde? ]
Huomaa, että medio tarkoittaa espanjaksi "keskikokoinen" eikä pieni, mutta koska rodusta ei ole olemassa sitä pienempää muunnosta ja se on koiraksi käytännössä pienikokoinen, sitä kutsutaan usein englanniksi nimellä "matalaraajainen" tai "pieni" khala.[lähde? ]
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on aktiivinen, valpas, hyväluonteinen ja ketterä, leikkiessään äänekäs. Perhettään kohtaan se on uskollinen, rakastava ja nöyrä, mutta vieraita kohtaan varautunut, välttelevä ja joskus jopa vihamielinen. Pelästyneenä se jähmettyy paikoilleen. Kuten moni muukin alkukantainen koira, se ennemmin pakenee paikalta kuin haastaa riitaa muiden koirien kanssa, mahdollisesti selviytymisvaiston takia. Omaan perheeseensä se kaipaa mieluiten lajitoverin, erityisesti samanrotuisen, seuraa. Sen tulisi sietää hyvin muita lemmikki- ja kotieläimiä, muttei olla alistuva näitä kohtaan.[lähde? ]
Erittäin alkukantaisena rotuna boliviankarvatonkoira sopii vain ihmisille joilla on aiempaa kokemusta tämänkaltaisista koirista. Se vaatii omistajaltaan kärsivällisyyttä ja lempeää mutta jämäkkää koulutusta. Sitä ei tule alistaa, koska se tekee siitä pelokkaan.[lähde? ]
Rodulla on erittäin voimakas metsästysvaisto, jonka voi laukaista myös poispäin juokseva kotieläin. Keski- ja Etelä-Amerikan intiaaneille se on ennen kaikkea erinomainen pienriistan metsästäjä ja vahtikoira, mutta he käyttävät sitä myös lemmikkinä. Alun perin sitä käytettiin myös rituaaleissa ja ruoaksi, kuten montaa muutakin Etelä-Amerikan alkuperäistä intiaanikoiraa.[lähde? ]
Alkuperä

Rodun esi-isät saapuivat Boliviaan Perusta, ja siellä niistä tuli niin suosittuja että niitä alettiin pitää "kansallisrotuna".
Boliviankarvatonkoira on todistetusti ollut olemassa jo ennen Kristoffer Kolumbuksen löytöretkiä. Kuten muutkin alkuperäiset eteläamerikkalaiset karvattomatkoirat, se on alun perin intiaanien, erityisesti ketšua-heimon, kasvattama. Vanhimmat todisteet sen olemassaolosta ovat Andien ylängöiltä löydetyt n. 1200–1470-luvuilta peräisin olevat tornihaudat, jotka tunnetaan paikallisittain nimellä chullpas. Niihin oli haudattu muitakin koiria, mutta boliviankarvatonkoira oli mahdollista tunnistaa karvattomilleroduille tyypillisten piirteiden kuten hammaspuutosten vuoksi. Yksi löydetyistä jäännöksistä oli muumioitunut.
Nykyisin rotua tavataan Bolivian lisäksi erityisesti Argentiinan, Chilen ja Perun alueilla. Moni pitää sitä perunkarvattomankoiran geneettisenä variaationa, ja ne luokiteltiin pitkään samaksi roduksi.[lähde? ] Desmond Morriksen mukaan ne muistuttavat paljon toisiaan, mutta niillä on kuitenkin tiettyjä eroavaisuuksia. Joidenkin mukaan ne kuitenkin eroavat piirteiltään toisistaan huomattavasti.[lähde? ]
Limalaisen koira-asiantuntija Tullio Peschiera Magnanin mukaan kaikkia latina-amerikkalaisia karvattomia koiria tulisi kutsua nimityksellä "esikolumbiaaniset karvattomat koirat", koska niillä kaikilla on sama alkuperä ja eri nimet johtuvat maantieteellisistä sijainneista ja kielellisistä eroavaisuuksista. 1900-luvun lopulla hänen toiveensa toteutui, kun yhdysvaltalaiset latina-amerikkalaisten karvattomien koirien kasvattajat päättivät yhdistää rodut ja nimesivät ne kaikki khalaksi. He myös perustivat American Khala Association:n.
Alkuperä > Etymologia

Boliviankarvatonkoira tunnetaan Latinalaisen Amerikan intiaanien keskuudessa useilla eri nimillä.[lähde? ] Nimitys khala keksittiin vasta jokin aika sitten[lähde? ], mikä tarkoittaa bolivialaisella ketšua-intiaanikielellä "alastonta". Perulaiset ketšuat puolestaan kutsuvat sitä nimellä caa allepo, mikä tarkoittaa käytännössä samaa kuin bolivialainenkin nimi.[lähde? ]
Terveys

Boliviankarvatonkoira on erittäin terve rotu, jolla on joko hyvin vähän tai ei lainkaan perinnöllisiä sairauksia.[lähde? ]
Hoito

Vaalea karvaton iho on usein herkkä ja altis voimakkaalle auringonvalolle, joten kuumina kesäpäivinä se tulee suojata joko aurinkovoiteella jossa on korkea suojakerroin tai sopivanlaisella vaatetuksella. Tummaihoiset karvattomat yksilöt kuitenkin sietävät lähes yhtä paljon aurinkoa kuin karvalliset yksilöt.[lähde? ]
Karvattomatkoirat tulee pestä aina silloin tällöin siinä missä muutkin koirat, mutta ei liian usein ja ihon herkkyyden vuoksi käytetyn shampoon tulee olla hyvin mietoa, eikä siinä saa olla lisäaineita tai hajusteita.[lähde? ]
Käännös suomeksi
Brookhaven (Mississippi)

| Brookhaven |
| --- | --- |
 Brookhavenin kaupungintalo.

 Koordinaatit: 31°34′55″N, 90°26′35″W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Mississippi
Piirikunta:  Lincoln
Hallinto:  
 – Pormestari:  Joe Cox
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  56,28 km²
 – Josta vettä:  0,23 km² 
Korkeus:  149 m
Väkiluku (2017):  12 173
 – Väestötiheys:  217,17 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-6 (kesäaika UTC-5)
Lempinimi::  A Home Seekers' Paradise
Motto::  Come Stay a While
 
 www.brookhavenms.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Brookhaven on kaupunki Mississippin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 12 513. Kaupunki on Lincolnin piirikunnan hallintokeskus.
Brookhaven sijaitsee noin 96 kilometriä osavaltion pääkaupunki Jacksonista etelään.
Kuvia kaupungista

Brookhavenin rautatieasema.
South Railroad Avenue.
Kaupungin postitoimisto.
Lonka

Lonka on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa  seuraavilla henkilöillä:
Annariitta Lonka, nyk. Kottonen (s. 1958), suunnistaja
Esa Lonka (s. 1948), valtakunnansovittelija
Katariina Lonka (s. 1995), maastohiihtäjä
Kirsti Lonka (s. 1961), kasvatuspsykologian professori
Pertti Lonka (1943–2015), pesäpalloilija
Pipsa Lonka (s. 1977), kirjailija ja dramaturgi
Pirjo Lonka (s. 1971), näyttelijä
Sirkka-Liisa Lonka (s. 1943), kuvataiteilija
Sulo Lonka (1916–1996), yrittäjä ja yritysjohtaja, teollisuusneuvos.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Loni Sanders

| Loni Sanders> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 12. tammikuuta 1958 Los Angeles, Yhdysvallat
Ammatti:  Pornonäyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Loni Sanders (s. 12. tammikuuta 1958) on entinen yhdysvaltalainen pornonäyttelijä.
Sanders syntyi valkoiselle yhdysvaltalaiselle miehelle ja japanilaiselle naiselle, jotka tapasivat kun Sandersin isä toimi lentäjänä Korean sodassa. Sanders työskenteli alkuun mallina useissa miestenlehdissä, kuten Penthousessa, Swankissa ja Genesiksessä.
Sanders siirtyi pornovideoihin tavattuaan pornonäyttelijä Mike Rangerin, josta sittemmin tuli hänen miehensä. Hän esiintyi alkuun vain miehensä ja naisten kanssa, mutta siirtyi sittemmin esiintymään myös muiden miesten kanssa. Andersin nuorekas ulkonäkö teki hänestä pian suositun ja hänen uransa oli huipussaan 1970–1980-lukujen taitteessa. Erottuaan miehestään Sanders siirtyi tuottajaksi Vivid Videolle. Sanders on nimetty AVN Hall of Fameen ja XRCO Hall of Fameen.
Käännös suomeksi
Bronco Billy Anderson

Bronco Billy Anderson
Bronco Billy Anderson (21. maaliskuuta 1880 – 20. tammikuuta 1971) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, käsikirjoittaja, ohjaaja ja tuottaja. Hän oli parhaiten tunnettu rooleistaan lännenelokuvissa.
Syntymä

Anderson syntyi nimellä Max Aronson Little Rockissa, Arkansasissa. Hän oli alun perin New Yorkista kotoisin olleiden Henry ja Esther Aronsonin kuudes lapsi. Andersonin nuorempi sisar Leona Anderson saavutti menestystä 1950-luvulla laulajana, erikoisalanaan humoristiset laulut.
Anderson, joka oli juutalainen, asui Pine Bluffissa kahdeksaan ikävuoteen saakka. Hän asui Saint Louisissa seuraavat 10 vuotta, kunnes hän muutti New Yorkiin. Hän toimi valokuvamallina ja sanomalehden myyjänä, ennen kuin alkoi esiintyä teatterissa. Hän aloitti vaudevillella, ja työskenteli myöhemmin Edwin S. Porterin kanssa ohjaajana ja satunnaisena käsikirjoittajan apulaisena.
Naked Hands, 1918
The Son of a Gun, 1919
Elokuva-ala

Porterin ensimmäisessä elokuvassa Suuri junaryöstö, Anderson esitti kolmea roolia.
Anderson sai elämäntyöstään Oscar-kunniapalkinnon vuonna 1958.
Hänellä on myös tähti Hollywood Walk of Famella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bronco Billy Anderson Wikimedia Commonsissa
Neitoperho (vuoden 1965 elokuva)

| Neitoperho> The Collector |
| --- | --- |

Ohjaaja:  William Wyler
Käsikirjoittaja:   Stanley Mann  John Kohn 
Perustuu:  John Fowlesin romaaniin The Collector (1963)
Säveltäjä:  Maurice Jarre
Kuvaaja:   Robert Krasker (ulkokuvaus)  Robert Surtees (studiokuvaus) 
Pääosat:   Terence Stamp  Samantha Eggar  Mona Washbourne  Maurice Dallimore 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat Yhdistynyt kuningaskunta
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  1965
Kesto:  119 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Neitoperho (The Collector) on vuonna 1965 ensi-iltansa saanut William Wylerin ohjaama elokuva. Se perustuu John Fowlesin romaaniin The Collector vuodelta 1963.
Elokuvan näyttelijöistä Terence Stamp ja Samantha Eggar saivat kumpikin parhaan näyttelijän palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla 1965. Eggar sai 1966 Golden Globe -palkinnon, Wyler sai parhaan elokuvan Sant Jordi -palkinnon ja Eggar parhaan näyttelijä Sant Jordi -palkinnon 1966.
Toisin kuin Fowlesin romaani, joka kertoo tarinan sekä kidnappaajan että uhrin näkökulmasta, elokuva kuvaa lähes yksinomaan kidnappaajan näkökulmaa. Pankkivirkailija Freddy Clegg voittaa suuren rahasumman, ostaa talon ja kidnappaa sinne taideopiskelija Mirandan, jota hän on ihaillut etäältä. Osapuolet rakastuvat toisiinsa ja Clegg lupaa vapauttaa Mirandan, mutta tapahtumat saavat toisenlaisen käänteen.
Samasta John Fowlesin romaanista on saanut innoituksensa myös Auli Mantilan ohjaama suomalainen draamaelokuva Neitoperho vuodelta 1997.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Terence Stamp  | … |  Freddie Clegg   |
|  Samantha Eggar  | … |  Miranda Grey   |
|  Mona Washbourne  | … |  Annie-täti   |
|  Maurice Dallimore  | … |  Naapuri   |
|  Allyson Ames  | … |  Ensimmäinen uhri   |
|  William Bickley  | … |  Crutchley   |
|  Edina Ronay  | … |  Hoitaja   |
Aiheesta muualla

Neitoperho Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Lonja de la Seda

Pylväshalli sisältä
Lonja de la Seda on vanha silkin tukkukauppaa varten rakennettu rakennusryhmä Valencian kaupungissa Espanjassa. Se on rakennettu vuosina 1482–1533 ja edustaa myöhäisgoottilaista arkkitehtuuria hienoimmillaan. Rakennusryhmä on Unescon maailmanperintökohde.
Lozano

Lozano on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Anthony Lozano (s. 1993), hondurasilainen jalkapalloilija
Hirving Lozano (s. 1995), meksikolainen jalkapalloilija
Jorge Eduardo Lozano (s. 1955), argentiinalainen katolinen piispa
Jorge Enrique Lozano Zafra (s. 1938), kolumbialainen katolinen piispa
José Guadalupe Padilla Lozano (1920–2013), meksikolainen katolinen piispa
Margarita Lozano (1931–2022), espanjalainen näyttelijä
Miguel Ángel Lozano (s. 1978), espanjalainen jalkapalloilija
Oriol Lozano (s. 1981), espanjalainen jalkapalloilija
Rodrigo Ríos Lozano (s. 1990), espanjalainen jalkapalloilija
Sergio Lozano (s. 1988), espanjalainen futsalpelaaja
Victoriano Calvo Lozano (1896–1936), espanjalainen katolinen pappi, redemptoristi ja marttyyri.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.