stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stanisław Napierała

Stanisław Napierała
Stanisław Napierała (s. 23. joulukuuta 1936 Kalwy) on puolalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Poznańin arkkihiippakuntaan Antoni Baraniak 27. toukokuuta 1961, ja hänet nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä San Leonen titulaaripiispaksi 25. elokuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jerzy Stroba, jota avustivat Tadeusz Etter ja Marian Przykucki.
Napierała sai 25. maaliskuuta 1992 nimityksen Kaliszin piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 21. heinäkuuta 2012.
Soita minulle, Helena! (vuoden 1948 elokuva)

| Soita minulle, Helena! |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hannu Leminen
Käsikirjoittaja:  Filmikynä
Perustuu:  Aino Räsäsen romaaniin Soita minulle, Helena!
Tuottaja:  Signe af Forselles
Säveltäjä:  Harry Bergström
Kuvaaja:  Esko Töyri
Leikkaaja:  Hannu Leminen
Lavastaja:  Hannu Leminen nimellä Lemi
Pääosat:  Helena Kara Rauli Tuomi Erkki Viljos Elsa Rantalainen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Adams Filmi
Ensi-ilta:  1948
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Seuraaja:  ...ja Helena soittaa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Soita minulle, Helena! on Hannu Lemisen ohjaama ja Adams Filmin tuottama suomalainen mustavalkoelokuva vuodelta 1948. Elokuva perustuu Aino Räsäsen samannimiseen romaaniin. Elokuvan ensi-ilta oli 29. lokakuuta 1948.
Menestysromaanin heppoista tarinaa on käsikirjoitukseen muokattu monin osin uudestaan. Elokuvan alkuperäinen filmimateriaali tuhoutui Adams Filmin tulipalossa 1959. Pääosaa näyttelee ohjaaja Hannu Lemisen puoliso Helena Kara. Elokuva on Rauli Tuomen viimeinen elokuva, hän kuoli seuraavan vuoden helmikuussa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Helena Kara  | … |  Helena Talasti, o.s. Parola   |
|  Rauli Tuomi  | … |  Erkki Talasti   |
|  Erkki Viljos  | … |  Jari Junkkeri, ent. Junkerman   |
|  Elsa Rantalainen  | … |  Anoppi, Kristiina Talasti   |
|  Paavo Jännes  | … |  Majuri evp. Perttu Junkkeri   |
|  Aino Lohikoski  | … |  Malviina, karjakko   |
|  Leo Mikander  | … |  Jussi, pikkurenki   |
|  Vappu Jurkka  | … |  Liisa, morsiusneito   |
|  Uljas Kandolin  | … |  Tuomaalan Yrjö   |
|  Matti Aulos  | … |  lääkäri   |
|  Kaarlo Saarnio  | … |  rovasti   |
|  Kosti Aaltonen  | … |  Oskari, renki   |
|  Sirkka Hirvonen  | … |  Anna   |
|  Risto Veste  | … |  Pekka   |
Vastaanotto

Aikalaiskriitikot kiinnittivät huomiota alkutekstin heikkouteen. Junalukemistoksi leimatun Räsäsen romaaninvalitsija Hannu Leminen ei ”käsikirjoituksen valitsijana – – anna erikoisen hyvää kuvaa taiteellisesta ambitiostaan” (Toini Aaltonen, Suomen Sosialidemokraatti). Kuvaaja Esko Töyri kuitenkin tunnustettiin osaajaksi monissa arvioissa, esimerkiksi Olavi Veistäjä (Aamulehti) kirjoitti: ”Esko Töyrin kamera on vanginnut kauniita kesäisiä näkymiä - ne ovatkin filmin parasta katseltavaa.” Juha Nevalainen (Ilta-Sanomat) näki myönteistä muutenkin: ”14 painosta viittaa selvästi siihen, että kansan mieli on nykyisin tällaisten ajasta irrallisten rakkauskertomusten luokse. Ja mikäpä siinä, eihän niistä sielulleen suurta vahinkoa saa.” Hän jopa luonnehti Lemisen ohjausta hienostuneeksi.
Solrødin kunta

| Solrødin kunta |
| --- | --- |
 Kunnan sijainti Tanskan kartalla.
Valtio:   Tanska
Alue:  Sjællandin alue
Keskustaajama:  Solrød Strand
Hallinto:  
 – Pormestari:  Niels Emil Hörup
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  40,1 km²
Väkiluku:  23 250
 – Väestötiheys:  579,8 as./km²
 
 www.solrod.dk 
 Tilastotietojen lähteenä Danmarks Statistik. Väkiluvun ajankohta 1.4.2020 ja pinta-alan vuosi 2020. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kartta kunnan alueella sijaitsevista seurakunnista.
Solrød on Sjællandin alueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 huhtikuussa kunnassa oli 23 250 asukasta, ja sen pinta-ala oli 40,1 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on myös nimeltään Solrød Strand.
Tanskan kuntauudistus 2007 ei vaikuttanut Solrødin rajoihin.
Seurakunnat

Seuraavassa on esitetty luettelo kunnan alueella sijaitsevista seurakunnista (tansk. sogn). Luettelon numerot viittaavat oheisen kartan numeroihin.
1: Havdrup Sogn
2: Solrød Sogn
3: Karlstrup Sogn
4: Kirke Skensved Sogn
5: Jersie Sogn
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Solrødin kunnan kotisivut (tanskaksi)
Simone Manuel

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Simone Manuel vuonna 2014. |  Simone Manuel vuonna 2014. |  Simone Manuel vuonna 2014. |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 | 100 m vu |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2016 | 4×100 m sku |  |
|  Hopeaa | Rio de Janeiro 2016 | 50 m vu |  |
|  Hopeaa | Rio de Janeiro 2016 | 4×100 m vu |  |
|  Hopeaa | Pariisi 2024 | 4×100 m vu |  |
|  Hopeaa | Pariisi 2024 | 4×200 m vu |  |
|  Pronssia | Tokio 2020 | 4×100 m vu |  |
Simone Manuel (s. 2. elokuuta 1996 Houston) on yhdysvaltalainen uimari. Hän on kaksinkertainen olympiavoittaja ja 11-kertainen maailmanmestari.
Manuel on kilpaillut kolmissa olympialaisissa. Rio de Janeirossa 2016 hän voitti kultaa 100 metrin vapaauinnissa tasatuloksella kanadalaisen Penny Oleksiakin kanssa ja 4 × 100 metrin sekauinnissa, jossa hän ui loppukilpailussa vapaauintiosuuden, sekä saavutti hopeaa 50 metrin vapaauinnissa 0,02 sekuntia Tanskan Pernille Blumelle hävinneenä ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Tokiossa 2021 hän saavutti pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja sijoittui 12:nneksi 50 metrin vapaauinnin välierissä. Pariisin olympialaisissa 2024 hän sai hopeaa 4 × 100 ja 4 × 200 metrin vapaauintiviesteissä
Manuel on voittanut pitkän radan MM-kilpailuissa 11 maailmanmestaruutta. Kahdeksan viestikullan lisäksi hän on voittanut kultaa 100 metrin vapaauinnissa vuosina 2017 ja 2019 sekä 50 metrin vapaauinnissa vuonna 2019. Hän on saavuttanut MM-kilpailuissa lisäksi kolme hopea- ja kaksi pronssimitalia. Tyynenmeren-mestaruuskilpailuista hän on saanut kuusi hopeaa ja kaksi pronssia. Hän on voittanut yhden nuorten viestimaailmanmestaruuden.
Stadion-Säätiö

| Stadion-Säätiö |
| --- | --- |
Perustettu:  1927
Kotipaikka:  Helsinki
Johtaja:  Nasima Razmyar
Säätiön sivut
Stadion-Säätiö sr on joulukuussa 1927 perustettu suomalainen säätiö, jonka päätehtävä on Helsingin olympiastadionin rakennuksen ja toiminnan kehittäminen. Säätiön perustajia olivat keskeiset urheilujärjestöt, Helsingin kaupunki ja Suomen valtio opetusministeriön kautta. Perustajat ovat edelleen edustettuna säätiön hallinnossa.
Säätiön perustamisajatuksena oli olympiakisoihin soveltuvan stadionin rakentaminen Helsinkiin. Hanke oli saanut tuulta allleen suomalaisten loisteliaan olympiamenestyksen ansiosta. Kaupunki ilmoitti hakevansa vuoden 1936 kisaisännyyttä, mutta luopui kuitenkin kilvasta. Stadion-säätiö jatkoi kuitenkin hankkeen eteenpäin viemistä. Helsingin olympiastadion valmistui syksyllä 1939.
Puheenjohtajat

1927–1977: Erik von Frenckell
1978–1988: Victor Procopé
1989–1992: Ulla Gyllenberg
1993–2009: Erkki Aurejärvi
2009–2017: Otto Lehtipuu
2017–2019: Eero Heinäluoma
2019– Nasima Razmyar
Simo Helenius

Se pyörii sittenkin, Tampere, 1984.
Simo Juhani Helenius (s. 1942 Koski Tl) on turkulainen kuvanveistäjä. Helenius on käyttänyt monia materiaaleja teoksissaan, ja puu on yksi hänen tärkeimmistä veistosmateriaaleistaan.
Helenius opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1966–1969. Lisäksi hän on osallistunut muun muassa Kain Tapperin kivenveistokurssille vuonna 1978.
Hän debytoi vuonna 1967 Turun Taideyhdistyksen vuosinäyttelyssä Turun Taidemuseossa. Helenius tehnyt julkisia teoksia, kuten Se pyörii sittenkin Tampereen teknillisen yliopiston pihalla 1984.
Helenius teki 1960- ja 1970-luvuilla pop-taidetta keinonahkasta ja alumiinista. Yksi hänen pop-kauden teoksistaan on "Formula" vuodelta 1971. Sittemmin 1970- ja 1980 -luvuilla vuorossa olivat betoniin valetut ihmishahmot esimerkkinä Samppalinnan koulun edustalla Turussa oleva  Ahkerat lukutoukat vuodelta 1975. Heleniuksen teosten materiaali laajeni 1980-luvulla karkeasti pintakäsitelty puu.  Kuvataiteen valtionpalkinto myönnettiin hänelle vuonna 1984 puuveistossarjasta, joka oli esillä Valtakunnan näyttelyssä Lappeenrannassa. 1990-luvulta lähtien teosten materiaalit laajenivat myös pronssiin ja kiveen puun ollessa edelleenkin hänen tärkein veistosmateriaalinsa. Figuratiivisten teosten oheen ovat 2000-luvulta lähtien tulleet myös suurehkot tilateokset. Esimerkkinä Turku 2011 Euroopan Kulttuuripääkaupunki -ohjelman Pimeyden Kodat - Pimeyden 876 sävyä Kokka-kota -teos Lönnrotin puistossa, Turun keskustassa.[lähde? ]
Heleniuksen taiteen kaari ulottuu 1960-luvulta tähän päivään asti. Hänen laaja retrospektiivinen näyttelynsä vuonna 2018 Wäinö Aaltosen museossa sisälsi töitä 1970-luvun pehmeistä pop-teoksista betoniseen realismiin ja mytologisiin puuveistoksiin. Hänen töitään kuuluu Helsingin kaupungin taidemuseon, Wäinö Aaltosen museon, Tampereen nykytaiteen museon, Turun taidemuseon, Åbo Akademin, Suomen valtion ja Turun kaupungin kokoelmiin. Suurin osa Heleniuksen julkisista teoksista sijaitsee Turun seudulla.
Helenius on toiminut myös taidekurssien ja työpajojen vetäjänä. Lisäksi hän on työskennellyt Wäinö Aaltosen museon vahtimestarina ja ripustajana.
Julkiset teokset

Utelias, 1969, pronssiveistos, Aunelan koulu, Turku
Ahkerat lukutoukat, 1975, betoniveistos, Samppalinnan koulu, Turku
Se pyörii sittenkin, 1984, graniittiveistos, Tampereen teknillinen yliopisto, Tampere
Perunapoika, 1988, betoniveistos, Riihikosken päiväkoti, Pöytyä
Kissa-Kallu, 1989, graniittiveistos, Turku
Raiku, 1989, puuveistos, Friisilän koulu, Raisio
Frau am Meer (Neito Itämeren), 1989, kiviveistos, Rostockin kaupunki, Saksa
Koulutie, 1992, puureliefi, Piispanlähteen koulu, Kaarina
Ogon (Häntä), 1993, graniittiveistos, Keskuspuisto, Gdansk, Puola
Itäistä leveyttä, pohjoista pituutta, 1995, viisiosainen puureliefi, Turun lyseo, Turku
Hirvi, 1996, graniittiveistos, Itsenäisyyden puisto, Salo
Jättiläiset, 1997, kiviveistos, Raisio
Ihmisen Pojan Salaisuus, 1998, tilateos puusta, Mikaelin kirkko, Turku
Ylösnousemus, 2000, hautamuistomerkki kalkkikivestä, Vampulan hautausmaa, Vampula
Poika ja meri, 2005, pronssiveistos, Linnankatu, Turku
Romuenkeli, 2014, puuveistos, Koroisten veistospuisto, Turku
Utelias, Turku, 1973.
Ahkerat lukutoukat, Turku, 1975.
Kissa-Kallu, Turku, 1989.
Hirviveistos, Salo, 1995.
Poika ja meri, Turku, 2005.
Aiheesta muualla

Simo Helenius taiteilijamatrikkelissa
Simo Helenius Kansallisgallerian kokoelmissa
Stanisław Nagy

Stanisław Nagy
Stanisław Kazimierz Nagy (30. syyskuuta 1921 Bieruń Stary – 5. kesäkuuta 2013) oli puolalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja yksi kirkon kardinaaleista. Hän kuului dehoniaaneihin.
Nagyn vihki papiksi Stanisław Rospond 8. heinäkuuta 1945. Hänet nimitettiin Hólarin titulaariarkkipiispaksi 7. lokakuuta 2003, ja piispaksi vihkiminen seurasi 13. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Franciszek Macharski, jota avustivat Marian Jaworski ja Józef Kowalczyk. 21. lokakuuta 2003 Nagy ylennettiin kardinaaliksi ja nimitettiin Santa Maria della Scalan kardinaalidiakoniksi. Ikänsä takia hänellä ei ollut äänioikeutta vuoden 2005 eikä vuoden 2013 konklaavissa.
Simo Heiskanen

Simo Heiskanen (s. 1969) on espoolaisen Tanssiteatteri Glims & Glomsin toinen perustajajäsen ja taiteellinen johtaja yhdessä puolisonsa Tuomo Railon kanssa. Hän on koreografi ja tanssija, mutta on suunnitellut ja säveltänyt myös äänimaiseman tai musiikin useisiin tanssiteoksiin.
Heiskanen opiskeli Teatterikorkeakoulun tanssitaiteen laitoksella vuosina 1990–1995. Hän on työskennellyt muun muassa Aurinkobaletissa, Helsingin Kaupunginteatterissa, Suomen Kansallisteatterissa ja Svenska Teaternissa.
Heiskanen on saanut taiteilija-apurahaa yksivuotisesti vuosina 1999, 2003 ja 2004 sekä kolmivuotisesti 2005–2007.
Koreografiat

1993 - Kukka (Yhdessä Tuomo Railon kanssa, Stoa), Omo (Yhdessä Tuomo Railon kanssa, Aleksanterin teatteri/Dansens Hus)
1994 - Tulppa (Yhdessä Tuomo Railon kanssa, Pikku Lillan)
1996 - Himo ja tuho (Stoa)
1997 - Hetki jona emme tienneet mitään toisistamme (Suomen Kansallisteatteri), Artificial Anything (Yhdessä Tuomo Railon kanssa, American Dance Festival)
1998 - Lavastaja - soiva koreografia (Zodiak)
1999 - Java (Yhdessä Tuomo Railon kanssa, Glims & Gloms)
2000 - Lankku (Glims & Gloms)
2003 - Nektar (Glims & Gloms), KICK-musical (Svenska Teatern)
2004 - Maratondansen (Wasa Teater)
2005 - Mio, min, Mio (Wasa Teater)
2005 - Takuumiehet (Glims & Gloms)
2006 - Simon siivoomo (Glims & Gloms)
2007 - Kaijat (Glims & Gloms)
2008 - Riittoisa kuu (Glims & Gloms), Gojorna (Norrdans, Svergie)
2009 - A Man Without A Shade In His Soul (Glims & Gloms)
2010 - Helinä  (Glims & Gloms)
2011 - Amatöörit (Glims & Gloms)
2012 - Viktor, hänen kukkonsa Max ja soittorasian arvoitus (Glims & Gloms)
2014 - Nom de Plume kabaree (Glims & Gloms)
2014 - papulaBOX (Glims & Gloms)
2015 - Akseli 150 -vuotta (Glims & Gloms)
2016 - Aave Pyykkinarulla (Tapiola Sinfonietta)
2016 - papulaBOX elokuva (Glims & Gloms)
2017 - JAM - Herra Hillon Hämmennys (Glims & Gloms)
2017 - Horny Wash (Glims & Gloms)
2018 - Raxu Taskunen (Glims & Gloms)
2019 - DJ Mölytoosa ja Mummu (Glims & Gloms)
2021 - DJ Mölytoosa ja Mummu striimi-versio (Glims & Gloms)
2022 - Minä unohdin miten suuressa talossa asun (Glims & Gloms)
Aiheesta muualla

Glims & Glomsin kotisivut
Sony Mobile Communications

| Sony Mobile Communications |
| --- | --- |

Perustettu:  2001
Toimitusjohtaja:  Bert Nordberg
Kotipaikka:  Tokio, Japani
Tuotteet:  matkapuhelimet, muut langattoman tiedonsiirron laitteet
Liikevaihto:  6,8 mrd. € (2009)
Henkilöstö:  n. 9 400 (2008)
Kotisivu:  www.sonymobile.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sony Ericssonin logo.
Sony Mobile Communications (aiemmalta nimeltään Sony Ericsson) oli Sonyn omistama tytäryhtiö. Yritys oli aiemmin Sonyn ja Ericssonin puoliksi omistama yhteisyritys, joka perustettiin lokakuussa 2001 yhdistämällä Ericssonin ja Sonyn matkapuhelinyksiköt. Yhdistämishetkellä Ericsson oli matkapuhelimissa merkittävästi suurempi tekijä ja Ericssonin markkinaosuus olikin moninkertainen Sonyyn nähden. Yhteisyrityksen osake- ja ääniosuudet jaettiin kuitenkin 50-50 suhteessa. Ericsson toi yhteisyritykseen mukaan osaamisensa matkapuhelinten osalta ja myöhemmin Sonyn elektroniikkaosaaminen etenkin musiikin ja kameratekniikan osalta olivat yhteisyritykselle hyödyksi. Yhteisyrityksen alkuvuosina Sony Ericsson oli maailman kolmanneksi suurin matkapuhelinvalmistaja. Vuonna 2008 Sony Ericsson oli pudonnut viidennelle sijalle 7,6 %:n markkinaosuudella. Tuolloin sen edellä olivat Nokia, Samsung, LG ja Motorola. Vuonna 2009 Sony Ericssonin markkinaosuus laski noin 4,5 %:iin, mutta yhtiö nousi neljännelle sijalle ohi Motorolan. Helmikuussa 2012 Ericsson myi osuutensa Sonylle ja yhtiöstä tuli täysin Sonyn omistama tytäryhtiö.
Vuoden 2021 huhtikuussa Sony yhdisti matkapuhelintoimintonsa muun eletroniikkasektorinsa kanssa yhteisen nimen Sony Corporation alle. Koko konsernin nimeksi vaihtui samalla Sony Group Corporation.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sony Mobile Communications Wikimedia Commonsissa
Sony Mobilen kotisivut
Sonyn matkapuhelimet
| --- | --- |
Xperia:   S  Sola  SP  P  U  go  ion  acro S  tipo  SL  tipo dual  miro  TX  T  J  V  TL  X  XZ  Z  Z Ultra 
Sony Ericssonin matkapuhelimet
| --- | --- |
D-sarja:  D750
F-sarja:  F500
G-sarja:  G900
J-sarja:  J100 • J200 • J210 • J220 • J230 • J300
K-sarja:  K200 • K220 • K300 • K310 • K320 • K500 • K510 • K530 • K550 • K600i • K610 • K700 • K750 • K790/K800 • K810 • K850
M-sarja:  M600/M608
P-sarja:  P800 • P900 • P910 • P990
R-sarja:  R290 • R310s
S-sarja:  S312 • S600 • S700 • S710
T-sarja:  T66 • T68 •T100 • T200 • T230 • T290 • T300 • T310 • T600 • T608 • T610 • T630/T637
V-sarja:  V600 • V630 • V800
W-sarja:  W200 • W300 • W550/W600 • W700 • W710 • W800 • W810 • W850 • W900 • W950
Z-sarja:  Z200 • Z300 • Z500 • Z520 • Z530 • Z550 • Z600 • Z610 • Z710 • Z800 • Z1010
Sinikka Sokan diskografia

Tämä on Sinikka Sokan diskografia.
Soololevyt

Jäätanssi (Pyramid,  1990)
Leikkikalusatakieli (Alba,  2009), Keski-Pohjanmaan kamariorkesterin kanssa
Dikt o dans (Schildt,  2010)
Lastenlauluja

Kivat satulaulut (Kirsti Lammisen kanssa), 1967
Schiivoavat Serafit -ep, 1968
Niemisen pojat ja naapurin äijä, M. A. Nummisen lauluja, 1971
Keksijän taskut, Tupuna Vaissin lauluja, 1971
Jestapa jepulis! – Herra Huun ihmeelliset seikkailut, M. A. Nummisen lauluja, 1973
Jänikset maailmankartalle!, M. A. Nummisen lauluja, 1977
Laululoora, Jukka Linkolan lauluja samannimisestä tv-ohjelmasta, 1986
Hyppelihiiri Myökki-Pyökki-metsässä, 1987
Omin päin (Anna-Leena Härkösen kanssa), 1993
Muita levytyksiä

Kokoelmia ja muita levytyksiä, joilla Sinikka Sokka on mukana.
Pieni juhlija, 1968
V. I. Lenin 1870–1970, 1970
En valinnut asiaa, 1970
Poliittisten laulujen parhaat, 1970
Lauluyhtye Muksut: Kotimainen elämänmuoto, 1970
Joulupukin juhannusyö, 1971
Kiila 35, 1971
Lauluja järjestelmästä, 1971
Elämme Vietnamin aikaa, 1972
Agit Prop: Agit-propin kvartetti laulaa työväenlauluja, 1972
Loista tähti loista, 1973
Agit Prop: Laulu kaikille, 1974
Arvo Turtiainen: Minulla on ystävä, 1974
Sinun kanssas, kansanlauluja, 1975
Agit Prop & KOM-kvartetti: Väinämöisen soitto, 1977
Heimo Anttiroiko: Työväenlaulun veteraani, 1978
KOM-teatteri: Vapauden kaiho, 1979
Kolmen sepän rumba ja 22 muuta laulua Helsingistä, 1979
KOM-teatteri: Punaiset ja valkoiset, 1980
Tervetuloa ikä, 1980
KOM-teatteri: Haittaako järki? – KOM-teatterin lauluja vuosilta 1982–83, 1985
Aiheesta muualla

Sinikka Sokka Elonetissä.
Sinikka Sokka Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Sinikka Sokan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Star Eyes

”Star Eyes” (vap. suom. Tähtisilmät) on musiikkikappale vuoden 1943 elokuvasta Lainafrakissa. Kappaleen sävelsivät ja sanoittivat Gene De Paul ja Don Raye. Elokuvassa sen esittivät Helen O’Connell ja Bob Eberly Jimmy Dorseyn orkesterin säestämänä.
Jazzsaksofonisti Charlie Parker nauhoitti ”Star Eyesin” vuonna 1951 Verve Recordsille. Parkerin vaikutuksen myötä kappaleesta on tullut suosittu jazzmuusikoiden keskuudessa ja sitä pidetään yhtenä genren standardeista. Sen ovat nauhoittaneet muun muassa Art Pepper, Lee Konitz, Lennie Niehaus, Dexter Gordon ja Anita O’Day.
Stadion Grbavica

| Stadion Grbavica> Dolina ćupova |
| --- | --- |
 Grbavica heinäkuussa 2017
Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Sarajevo
Koordinaatit:  43°50′48″N, 18°23′14″E
Rakennustyöt aloitettu:  1949
Avattu:  1953
Käyttäjät
 FK Željezničar Sarajevo 
Katsojakapasiteetti
 16 100 
Kentän mitat
 66 x 105 m 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Stadion Grbavica on jalkapallostadion Sarajevossa. Sen kapasiteetti on 16 100. Se on FK Željezničar Sarajevon kotistadion. Se sai nimen Grbavica piirin, jossa se sijaitsee, mukaan.
Stadionin rakentaminen alkoi vuonna 1949 ja loppui vuonna 1953. Avaaminen pidettiin 13. syyskuuta 1953 ja Željezničar voitti 4:1 HNK Šibenikiä vastaan.
Stadionilla oli pelannut seitsemän kansainvälistä ottelua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stadion Grbavica Wikimedia Commonsissa
Saqqez

| Saqqez سقز |
| --- | --- |

 Saqqez
 Koordinaatit: 36°14′47″N, 46°15′59″E 
Kaupunki:  Iran
Provinssi:  Kordestān
Maakunta:  Kordestān
Väkiluku (2016):  165 258
 
 www.saqqez.ir 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saqqez (kurdiksi سەقز‎; pers. ‏سقز‎); joka tunnetaan myös nimellä Saghez, Saqez, Saqqiz, Saqiz ja Sakīz ', on samannimisen piirikunnan pääkaupunki Kordestānin maakunnassa Iranissa. Vuoden 2016 väestönlaskennan mukaan sen väkiluku oli 165 258.
Etymologia

Nimi Saqqez on peräisin skyytin sanasta "Eskit" josta kehittyi "Sakez". Sitä ennen kaupungin nimi oli Izirtu ja se oli mannalaisten pääkaupunki. Joissakin historiallisissa lähteissä on mainittu, että kaupungin nimi on johdettu voimakkaan Median hallitsijan Cyaxaresin (hallitsi 625 – 585 eKr.) nimestä, joka muutti valtakunnan alueelliseksi vallaksi. Mutta jotkut muut historioitsijat uskovat, että kaupungin nimi on johdettu sanasta "Sakez" ja se johtuu skyyteistä, jotka asettuivat kaupunkiin Cyaxaresin aikana.
Väestötiedot

Kaupungissa asuu kurdeja, jotka puhuvat sorania.
Historia

Saqqez on yksi Lähi-idän vanhimmista kaupungeista ja alueista. Sieltä löydettyjä aarteita ja esineitä on säilytetty suurimmissa museoissa Iranissa ja ympäri maailmaa.
Saqqezin historia ulottuu 7. vuosituhannelle eKr. Perustuu historiallisiin raunioihin ja antiikkiin, jotka on löydetty Saqqezista, kuten
Ziwiyen linnain historialliset aarteet, asiantuntijat uskovat, että moderni Saqqezin kaupunki oli Medesin imperiumin muinainen pääkaupunki. Kun Sargon II (hallitsi 722 – 705 eKr.) hyökkäsi Medesin imperiumia vastaan ​​ja pakotti heidät pakenemaan Ecbatanaan (nykypäivän Hamadan) ja teki tästä kaupungista pääkaupunkinsa. Assyrian hallitsijan Sargan II:n hyökkäyksessä medesiläisiä ​​puolustettiin ja heidän linnoituksensa tuhottiin. Sen jälkeen skyytit yrittivät rakentaa tämän kaupungin uudelleen ja he valitsivat Saqqezin, jonka nimi oli silloin Eskit, pääkaupungiksi. Assyrialaiset ja roomalaiset hyökkäsivät toistuvasti tähän kaupunkiin. Uskotaan, että Saqezissa ja sen ympäristössä tehdyt kaivaukset tuovat lisää tietoa sen muinaisesta historiasta.
Kulttuuri ja taide

Saqqezin kaupunki on ollut kulttuurin ja taiteen paikka muinaisista ajoista lähtien. Tässä kaupungissa esittävällä taiteella ja kulttuurilla on erityinen asema, ja taiteilijat ovat luoneet arvokkaita teoksia eri taiteen aloilla, kuten teatterissa, maalauksessa, kuvanveistossa, musiikissa, kirjallisuudessa, runoudessa ja elokuvassa. Kaupungissa järjestetään joka vuosi syyskauden lopussa teatterifestivaali nimeltä The Kurdish Theatre Festival, jossa teatteriryhmät eri puolilta Kurdistania esittävät teoksiaan. Myös Saqqezissa kuuluisat muusikot ja laulajat, kuten Rashid Fayznejad, esittävät musiikkiaan ja laulujaan kurdin kielellä. Tässä kaupungissa on myös tunnettuja runoilijoita, kuten Abdul Karim Sahib, Mullah Ghafoor Dabbaghi, Jila Hosseini, Rahim Loghmani, Malekoalkalam majdi ja Sheikh Hassan Molanabad.
Maantiede > Geologia

Saqqezin kaupunki on rakennettu pitkille tasangoille ja kukkuloille, joita halkovat Zarrineh-joki ja Simineh-joki sivujokineen. Kaupungin erityispiirteitä ovat suuret korkeuserot sekä näkymä Saqqez-joelle, joka kulkee kaupungin keskustan läpi. Saqqez sijaitsee vuoristossa ja ylängöillä Zagros-vuoristossa, ja tämä erityinen geomorfologinen piirre on johtanut suhteellisen kylmään ilmastoon ja pitkiin talviin jolloin voi olla pakkastakin.
Maantiede > Ilmasto

1476 metrin korkeudessa sijaitsevassa Saqqezissa vallitsee välimerellinen mannerilmasto (Köppenin ilmastoluokitus Dsa) kuumat, erittäin kuivat kesät ja kylmät, lumiset talvet. Kesällä on suuri vuorokausivaihtelu, koska ilman tiheys on pienentynyt korkealla ja kosteus. Vuonna 1969 Saqqezissa mitattiin –36 astetta, mikä oli pitkään alhaisin iranilaisen sääasema mittaama lämpötila. Saqqez saavutti jälleen −36 °C helmikuun 3.– 9 1972 Iranin lumimyrskyyn liittyen. Saqqez saavutti epävirallisesti −45,8 °C (−50,4 °F) joulukuussa 2006 ja −42,3 °C (−44,1 °F) tammikuussa 2007, mikä on iranilaisen kaupungin alhaisimmat mitatut lämpötilat.
Vanhat kultaiset kaulakorut Ziwiye aarre:sta, jota säilytetään Iranin kansallismuseossa.
Käännös suomeksi