stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Peter Sampo
Ura

Peter Sampon liigaura alkoi Finnairin Palloilijoissa, jossa hän pelasi kaudet 1995-1998 kasaten 89 ottelussa 9 maalia. Vuonna 1995 hän pelasi myös yhden alle 21-vuotiaiden maaottelun.
Ykkösen Hangö IK (HIK) oli Sampon joukkue kaudella 1999. Vuonna 2000 Sampo liittyi Kuopion Palloseuran paitaan tehden debyyttikaudellaan ykkösessä 13 maalia 27 ottelussa. Seuraavalla kaudella Veikkausliigassa syntyi 12 maalia 33 ottelussa ja viimeiseksi jääneellä KuPS-kaudellaan Sampo osui viidesti 17 Veikkausliigaottelussa. KuPSista Sampo siirtyi kauden 2002 jälkeen lyhytkestoiseksi jääneeseen AC Allianssiin, jossa hän pelasi lopulta kolme kautta, tehden 10 maalia 60 ottelussa. Vuonna 2005 seura joutui konkurssiin.
Yhteensä Sampo pelasi 199 ottelua Suomen pääsarjassa ja viimeisteli niissä 36 maalia.
Allianssista Sampo siirtyi valmennuspäälliköksi Suomen kolmanneksi suurimpaan junioriseuraan Hyvinkään Palloseuraan, jonka edustusjoukkueessa hän myös pelaa. Sampo oli urallaan ensimmäistä kertaa miesten joukkueen päävalmentajana, kun hän toimi 14.6.2009 HyPSin pelaajavalmentajana ottelussa Warkaus JK:ta vastaan. Vuoden 2015 alusta lähtien Sampo toimii Malmin Palloseuran valmennuspäällikkönä.
Aiheesta muualla

HyPS:n sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Deskaheh

| Deskaheh> Levi General |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1873 Kuuden kansakunnan reservaatti, Ontario, Kanada
Kuollut: 25. kesäkuuta 1925 Tuscarora-reservaatti, New York, Yhdysvallat
Arvonimi: royaner
Deskaheh eli Levi General (s. 1873 – k. 25. kesäkuuta 1925) oli kanadalainen cayuga-irokeesien perinnöllinen päällikkö. Deskaheh tuli tunnetuksi irokeesien suvereniteettiin liittyneessä kiistassa, joka alkoi kun Kanada lakkasi tunnustamasta irokeesien perinnöllistä neuvostoa irokeesien edustajana vuonna 1918. Osana kiistaa Deskaheh yritti saada asiaa esille Kansainliitossa Sveitsin Genevessä vuonna 1923, jossa hän esitti Irokeesiliiton hyväksymistä järjestön jäsenmaaksi. Irokeesien asia sai aluksi tuekseen joukon maita, mutta Kanadan ja Britannian vastustus esti lopulta sen käsittelyn.
Elämäkerta > Nuoruus ja päällikkyys

Deskaheh syntyi vuonna 1873 Kuuden kansakunnan reservaatissa (Six Nations Reserve) Ontariossa Kanadassa. Hänestä tuli cayuga-irokeesien royaner, eli perinnöllinen päällikkö vuonna 1917. Päällikkönä Deskaheh kannatti perinteisen kulttuurin ja kielen vaalimista. Hän harjoitti Pitkätalo-uskoa.
Elämäkerta > Irokeesien suvereniteetti ja Kansainliitto

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen vuonna 1918 Kanadan hallitus ja erityisesti maan intiaaniasiainministeriön johtaja Duncan Campbell Scott tekivät päätöksen, jonka mukaan Kanada ei tunnustanut irokeesien (haudenosaunee) kuuden kansakunnan perinteistä hallintomallia. Irokeesien mukaan heillä oli suvereniteetti Kanadan kuvernööri Frederick Haldimanin kanssa vuonna 1784 tehdyn sopimuksen nojalla. Deskaheh matkusti vuonna 1921 Britanniaan vedoten asiaa koskien kuningas Yrjö V:een. Vetoomuksen vastaanotti tuolloinen siirtomaaministeri Winston Churchill, joka palautti sen Kanadaan.
Vuonna 1923 Deskaheh ja hänen yhdysvaltalainen asianajajansa George Decker matkustivat Kansainliiton päämajaan Sveitsin Genevessä. Deskaheh matkusti Kuuden kansakunnan neuvoston myöntämällä passilla. Genevessä he lähestyivät Alankomaiden edustajaa, johon he vetosivat 1600-luvulla tehdyllä Alankomaiden ja Irokeesiliiton ystävyyssopimuksella. Alankomaiden edustaja suostui esittelemään heidän asiansa Kansainliitossa. Alankomaat vaati asian käsittelyä 26. huhtikuuta 1923. Kanada ja Britannia vastustivat kuitenkin sen lisäämistä viralliselle esityslistalle. Lopulta irokeesit menettivät tukensa myös Alankomailta. Kanadan ja Britannian yllätykseksi Deskaheh esitti 7. elokuuta ja toisen kerran 4. syyskuuta 1923, että Kansainliitto hyväksyisi Irokeesiliiton jäsenmaakseen. Tämä olisi käytännössä merkinnyt Kuuden kansakunnan reservaatin ja ehkä muidenkin irokeesireservaattien tunnustamista itsenäisenä valtiona. Esitys vaati kuitenkin olemassaolevan jäsenvaltion tuen. 27. syyskuuta Irlanti, Panama, Persia ja Viro esittivät vetoomuksen käsittelyä Kansainliitossa ja Irokeesiliiton itsenäisyyden käsittelyä kansainvälisessä oikeudessa. Lopulta vuoden 1924 aikana Britannia sai irokeesien tukijamaat kuitenkin luopumaan "sekaantumisesta Kanadan sisäisiin asioihin".
Elämäkerta > Myöhemmät vaiheet

Kanada lakkautti vuonna 1924 Kuuden kansakunnan perinnöllisen neuvoston, jonka tilalle perustettiin demokraattisesti valittu reservaattihallitus. Perinteiset päälliköt, kuten Deskaheh, menettivät näin asemansa irokeesien edustajina. Saman vuoden aikana ontariolainen tuomioistuin ratkaisi maakiistan Garlow v. Genera irokeesien perinteisen neuvoston ja intiaaniasiainministeriön välillä. Deskaheh menetti maansa, jotka määrättiin takavarikoitavaksi ja myytäväksi huutokaupalla. County of Brantin sheriffi kieltäytyi toteuttamasta huutokauppaa, koska hänen valtaoikeutensa eivät ulottuneet reservaattiin. Huutokaupan toteutti lopulta intiaaniasiainmies. Deskaheh makusti vielä loppuvuodesta 1924 Britanniaan vedoten viimeisen kerran kuninkaaseen, tälläkin kertaa turhaan. Deskaheh oli saanut huomiota Euroopassa, mutta osa pettyi kun hän ei vastannut perinteistä kuvaa intiaanipäälliköstä. Hän esiintyi yksinkertaisessa ruskeassa puvussa ja solmiossa yleensä asianajajansa kanssa. Valokuvia hänestä on säilynyt myös perinteisessä asussa.
Deskaheh jätti Euroopan tammikuussa 1925. 10. maaliskuuta 1925 hän piti vielä viimeiseksi jääneen puheensa intiaanien ja irokeesien oikeuksista. Uupunut Deskaheh oli sairastunut keuhkokuumeeseen ja hän kuoli Tuscarora-reservaatissa Yhdysvaltojen New Yorkissa 25. kesäkuuta 1925. Hänen hautajaisiinsa osallistui joukko irokeeseja Kanadan ratsupoliisin valvonnassa. Perinnöllinen titteli royaner siirtyi Deskahehin veli Alexander Generalille. Kuudella kansakunnalla on vielä näihin päiviin saakka kaksi erillistä neuvostoa, toinen perinnöllinen ja toinen valittu, joista valtio tunnustaa vain jälkimmäisen.
Iso Kakkurijärvi

| Iso Kakkurijärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Nokia
Koordinaatit:  61°26′16″N, 23°15′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kuloveden lähialue (35.135)
Laskuoja:  oja Kuloveteen 
Järvinumero:  35.132.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  144,5 m  
Pituus:  220 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,527 km  
Pinta-ala:  1,581 ha  
Saaria:  ei saaria
 fiIso Kakkurijärvi 
Iso Kakkurijärvi on Pirkanmaalla Nokian Suoniemessä Vahalahdella sijaitseva järvi.
Maantiede

Ison Kakkurijärven pinta-ala on 1,6 hehtaaria, sen pituus on 220 metriä ja leveys 100 metriä. Se sijaitsee kallioisella ylängöllä, johon ympäristön Pieni Kakkurivuori kuuluu. Järvi sijaitsee kallioiden välisessä painaumassa ja sen itäpuolella on soistunut metsäalue. Järven rantaviiva on 0,53 kilometriä pitkä, ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Rannassa ei ole rakennuksia. Järvelle johtaa polkuja, ja sen läheltä kulkee metsätie.
Vesistösuhteita

Iso Kakkurijärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kuloveden alueella (35.13), jonka Kuloveden lähialueeseen (35.132) se kuuluu. Järven laskuoja yhtyy pian Kuloveden Miinalahteen laskevaan ojaan. Järven vedenpinnan korkeus on 144,5 metriä mpy.
Historiaa

Vuosina 1855–1856 valmistuneessa Kalmbergin kartastossa järven nimi on ”Kakkurilampi”. Kartassa on lammelle mennyt ilmeisesti polku. Laskuojassa on Ruotsalan kylän lähellä vesimylly. Vuonna 1953 julkaistussa peruskartassa on lammen nimi ”Iso Kakkurilampi”. Edellä mainittu polku tulee lammelle edelleen. Lammen itäpuolella sijaitsee suosta raivattu peltopalsta, johon tulee alhaalta Mustaniemeltä tie. Peltoa ei nykyään ole olemassa, mutta tie on.
Aiheesta muualla

Iso Kakkurijärvi, Kokemäenjoen vesistön vedensuojeluyhdistys 5.1.2015
(35)
Kokemäenjoen alue (35.1)
Vanajaveden–Pyhäjärven alue (35.2)
Näsijärven–Ruoveden alue (35.3)
Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alue (35.4)
Ikaalisten reitin valuma-alue (35.5)
Keuruun reitin valuma-alue (35.6)
Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alue (35.7)
Vanajan reitin valuma-alue (35.8)
Loimijoen valuma-alue (35.9)
Kokemäenjoen alue (35.1)
Nokian järvet
Pyhäjärvi
Kulovesi
Jokisjärvi
Teernijärvi
Vihnusjärvi
Tottijärvi
Alinenjärvi
Järvenjärvi
Ylinenjärvi
Tuulosjärvi
Hätikkäjärvi
Sanasjärvi
Otajärvi
Kalliojärvi
Taulajärvi
Ruokejärvi
Juojärvi
Kivikesku
Toivasjärvi
Porrasjärvi
Kyynijärvi
Murtoonjärvi
Kirstuanjärvi
Iso-Ahvenisto
Iso-Tappuri
Launiasjärvi
Koukkujärvi
Oksilammi
Ruutana
Siukolanjärvi
Juottojärvi
Hangaslammi
Ylinenjärvi
Heinijärvi
Haukijärvi
Korpijärvi
Heinijärvi
Pitkälammi
Jouttijärvi
Ylisenjärvenlammi
Hangaslammi
Vähäjärvi
Lilträskinjärvi
Iso Kakkurijärvi
Kahtalammi
Haukijärvi
Pieni Porrasjärvi
Pieni-Tappuri
Kiimalammi
Paskolampi
Pieni Koukkujärvi
Ylisenlammi
Jänninjärvi
Pikku-Matalus
Pannukakko
Ugandan piirikunnat

Ugandan piirikunnat
Ugandan neljä hallintoaluetta oli jaetaan paikallishallinnossa piirikuntiin. Niitä oli aiemmin 80 kappaletta. Useimmat piirikunnat on nimetty niiden hallinnollisen keskuksen mukaan. Useita kymmeniä piirikuntia on perustettu muutaman viime vuosien aikana, viimeksi 1. heinäkuuta 2006 astui voimaan yksitoista uutta piirikuntaa.
Vuonna 2020 piirikuntia oli yhteensä 136.
Ohenen piirikuntajako edustaa  vuoden 2006 tilannetta. Asukasluvut ovat vuoden 2002 väestönlaskennasta.
Puntmaa

Puntmaa eli virallisesti Somalian osavaltio Puntmaa on autonominen valtio Somalian koillisnurkassa. Nimensä se on saanut muinaisten egyptiläisten Puntmaaksi kutsuman alueen mukaan. Puntmaa julistautui autonomiseksi valtioksi vuonna 1998, mutta esimerkiksi Somalimaasta poiketen se ei ole kuitenkaan pyrkinyt täyteen itsenäisyyteen. Alue on välttynyt Etelä-Somalian laajoilta levottomuuksilta, mutta Puntmaa on kahakoinut Somalimaan kanssa rajoistaan. Puntmaan asukasluku on arviolta 2,4 miljoonaa ja sen pääkaupunki on Garoowe.
Historia > Tausta

Nimi Puntmaa on muinaisten Egyptiläisten nimitys alueelle, jonne tehtiin retkiä aromaattisen pihkan takia. 1600-luvun ja 1800-luvun välillä nykyisen Puntmaan alue kuului Majerteenien sulttaanikuntaan, jolla oli merkittävä asema alueen kaupassa. Vuosina 1888–1889 Majerteenista ja läheisestä Hobyon sulttaanikunnasta tuli Italian protektoraatteja, jotka yhdistettiin Italian Somaliaan 1920-luvulla. Somalia itsenäistyi vuonna 1960 ja uuteen valtioon liitettiin myös Brittiläinen Somalimaa.
Tappiot alun perin suositussa Ogadenin sodassa Etiopiaa vastaan nostattivat tuolloin Somaliaa hallinneen kenraali Siad Barren vastaista mielialaa. Huhtikuussa 1978 somalialaiseen Majerteen-klaaniin kuuluneet sotilasjohtajat yrittivät vallankaappausta, jonka epäonnistuttua osa heistä pakeni Etiopian puolelle, jossa perustettiin Somalian pelastuksen demokraattinen rintama. Sen mallin mukaan perustettiin myös Somalian kansallinen liike, joka vaikutti sittemmin Somalimaassa. Liikkeet saivat tukea Etiopialta vuoteen 1988 saakka, jolloin Siad Barre ja Etiopian Mengistu Haile Mariam solmivat lopulta maidensa suhteet normalisoineen rauhansopimuksen, johon liittyi avun lopettaminen molempien maiden tukemille asejoukoille. Tilanne oli uhkaava Etiopiasta käsin toimiville somalialaisille järjestöille, jotka olivat saaneet aiemmin Etiopian tukea. Somalian kansallinen liike aloittikin hyökkäyksen Pohjois-Somaliaan, mikä johti puolestaan täysimittaiseen Somalian sisällissotaan vuoden 1988 aikana.
Historia > Valtion rakentaminen

Somalian kansallisen liikkeen voittaessa lopulta Siadin joukot Somalimaassa Somalian pelastuksen demokraattinen rintama vapautti nykyisen Puntmaan alueen vuoteen 1991 mennessä. Muualla Somaliassa valtaan nousivat islamilaiset fundamentalistit. Al-Ittihad al-Islamin taistelijat pyrkivät valtaan myös Bosassossa, mutta täällä heidän yrityksensä kukistettiin. Puntmaassa alkoi kokeilu valtion rakentamisesta. Alue sai tukea Majerteen-klaanin älymystöltä, joista monet palasivat alueelle ulkomailta. Julkisia palveluja pyrittiin palauttamaan, mutta nykyaikaisten hallintojärjestelmien puutteessa paikallisten suvunvanhempien valta lisääntyi ja virkamiesten asemat täytettiin sukusuhteiden perusteella. Elokuussa 1998 Puntmaa julistettiin autonomiseksi valtioksi. Puntmaalle ei kuitenkaan haluttu vaatia täyttä itsenäisyyttä. Monet Majerteen-klaanin jäsenistä asuivat Etelä-Somaliassa ja Puntmaan vaikuttajat halusivat ehkä myös mahdollistaa osuutensa valtakilpailusta koko Somaliassa.
Puntmaa oli myös sisäisesti hajanainen sissiarmeijan johtaja Abdullahi Yusufin ja Somalian poliisivoimien entisen päällikön Muhammad Abshirin kilpaillessa vallasta. Abdullahi valitutti itsensä presidentiksi maaliskuussa 1998, mutta Muhammad ei hyväksynyt vaalien tulosta. Hänen virkakautensa päättyi vuonna 2001, mutta hän kieltäytyi luovuttamasta valtaa. Kannattajineen hän hyökkäsi Bosasson lentokentälle elokuussa samana vuonna, jossa hyökkäys kuitenkin torjuttiin. Abdullahi väitti Puntmaan päätyneen islamistien käsiin ja sai näin tukea Etiopialta ja Yhdysvalloilta. Marraskuussa valittiin uudeksi presidentiksi Jama Ali Jama, jolta Abdullahi kaappasi vallan vuonna 2002. Hänen seuraajakseen valittiin vuonna 2005 Mahamud Muse Adde. Tällä välin Somalian väliaikaisen liittohallituksen presidentiksi noussut Abdullahi jatkoi ongelmien tuottamista seuraajansa kaudella. Vuonna 2007 Puntmaa kahakoi Jemenin kanssa jemeniläisten kalastajien oikeuksista ja kesäkuussa Yhdysvallat pommitti Bargalia kaupungin ympäristöä, jonne al-Qaidan taistelijoiden sanottiin tehneen maihinnousun. Maata vaivasi myös hyperinflaatio. Vuonna 2014 valitun presidentti Abdiweli Mohamed Alin kaudella Puntmaalla on taisteltu ääri-islamilaista al-Shabaab-liikettä vastaan.
Puntmaa tuli tunnetuksi Somalian merirosvojen keskuksena. Merirosvoudella on ollut tärkeä osa paikallisessa taloudessa. Kytköksissä siihen olivat myös Puntmaan virkakoneiston vaikuttajat. YK:n tarkkailijaryhmä sanoikin vuonna 2010, että Puntmaa oli vaarassa ajautua rikollisvaltioksi. Merirosvous oli huipussaan vuosien 2005 ja 2012 välillä, mutta sen merkitys on vähentynyt kansainvälisen laivasto-operaation lähivesillä. Alueesta on tullut myös yksi ääri-islamistisen Isis-järjestön tukialueista.
Politiikka

Garoowe on Puntmaan hallinnollinen pääkaupunki, mutta sen taloudellinen pääkaupunki on Bosasso. Puntmaan nykyinen presidentti Said Abdullahi Dani valittiin virkaansa vuonna 2024. Hän voitti entisen presidentin Abdiwali Mohamed Alin vaalien ensimmäisellä kierroksella.
Puntmaa julistautui autonomiseksi valtioksi Majerteen-klaanin kokouksessa vuonna 1998, mutta se pidättäytyi kuitenkin julistamasta täyttä itsenäisyyttä. Maa on kytkenyt itsensä Somalian keskushallintoon etenkin klaanisiteiden takia. Virallisesti valtioon onkin viitattu nimellä Somalian Puntmaan valtio.
Puntmaa on kiistellyt naapurinsa Somalimaan kanssa Soon, Sanaagin ja Caynin alueiden omistuksesta. Osa Somalimaahan kuuluvista alueista on darodilaisten klaanien asuttamaa. Kiistellyllä rajalla on käyty myös aseellisia yhteenottoja.
Väestö

Puntmaan asukasluku on arviolta noin 2,4 miljoonaa. Koillista Somaliaa eli nykyistä Puntmaata ovat asuttaneet darodit, joita asuu myös esimerkiksi Koillis-Keniassa ja Etiopian Ogadenin alueella. Darodit ovat yksi somalien kuudesta pääryhmästä. Darodit käsittää useita eri klaaneja, jotka ovat kuudesta pääryhmästä suurimpia ja laajimmille levittäytyneitä. Puntmaassa darodilaisiin klaaneihin kuuluvat Majerteenit, joiden lisäksi etenkin Somalimaan vastaisella rajalla asuu samaan tapaan darodilaisia Dulbahante ja Warsangali-klaanien jäseniä. Puntmaan pääasialliset kielet ovat somalia ja arabia ja sen valtauskonto on islam.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puntmaa Wikimedia Commonsissa
| n k Afrikan valtiot |
| --- | --- | --- |
|  Pohjois-Afrikka |  Algeria  Egypti  Libya  Marokko  Mauritania  Sudan  Tunisia  |  |
|  Länsi-Afrikka |  Benin  Burkina Faso  Gabon  Gambia  Ghana  Guinea  Guinea-Bissau  Kamerun  Kap Verde  Kongon tasavalta  Liberia  Mali  Norsunluurannikko  Niger  Nigeria  Päiväntasaajan Guinea  São Tomé ja Príncipe  Senegal  Sierra Leone  Togo  |  |
|  Keski-Afrikka |  Burundi  Keski-Afrikan tasavalta  Kongon demokraattinen tasavalta  Ruanda  Tšad  |  |
|  Itä-Afrikka |  Djibouti  Eritrea  Etelä-Sudan  Etiopia  Kenia  Seychellit  Somalia  Tansania  Uganda  |  |
|  Eteläinen Afrikka |  Angola  Botswana  Etelä-Afrikka  Komorit  Lesotho  Madagaskar  Malawi  Mauritius  Mosambik  Namibia  Swazimaa  Sambia  Zimbabwe  |  |
 Itsehallintoalueet: Länsi-Sahara kiistanalainen alue  Mayotte  Réunion  Saint Helena 
Majerteenien sulttaanikunnan aikainen linnoitus.
Pitkään Puntmaan politiikassa vaikuttanut Abdullahi Yusuf.
Moskeija Bosassossa.
Saara Hakanen

Saara Hakanen Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.
Saara Sofia Johanna Hakanen (s. 14. heinäkuuta 1999 Helsinki) on suomalainen kolmiloikkaaja ja pituushyppääjä. Hän edustaa Helsingin Kisa-Veikkoja ja hänen valmentajanaan on vuodesta 2017 lähtien toiminut Reijo Siitonen. Vuoteen 2018 asti hän edusti Keski-Uudenmaan Yleisurheilua.
Hakanen on voittanut sisäratojen SM-kilpailuista vuonna 2016 hopeaa pituushypystä sekä pronssia kolmiloikasta ja 4 × 300 metrin viestijuoksusta. Hänen ennätyksiään ovat pituushypyssä ulkoa 609 senttimetriä (2016) ja hallista 606 cm (2017) sekä kolmiloikasta ulkoa 13,17 metriä (2021) ja hallista 13,18 metriä (2021).
Birgitta (Ruotsin prinsessa)

| Prinsessa Birgitta |
| --- | --- |
 Birgitta vuonna 2013 prinsessa Madeleinen häissä.
Syntynyt:  19. tammikuuta 1937 Hagan linna, Solna
Kuollut:  4. joulukuuta 2024 (87 vuotta) Mallorca, Espanja
Puoliso:  Prinssi Johann Georg (vih. 1961; k. 2016)
Lapset:   Prinssi Carl Christian  Prinsessa Désirée  Prinssi Hubertus 
Koko nimi:  Birgitta Ingeborg Alice
Suku:  Bernadotte
Isä:  Prinssi Kustaa Aadolf
Äiti:  Prinsessa Sibylla
Prinsessa Birgitta (koko nimeltään Birgitta Ingeborg Alice; 19. tammikuuta 1937 Solna, Ruotsi – 4. joulukuuta 2024 Mallorca, Espanja) oli Ruotsin prinsessa ja Hohenzollernin prinsessa. Hän oli perintöprinssi Kustaa Aadolfin ja prinsessa Sibyllan toinen tytär ja Ruotsin kuninkaan Kaarle XVI Kustaan sisar.
Elämä

Birgitta opiskeli voimistelunohjaajaksi. Hän meni naimisiin vuonna 1961 saksalaisen prinssi Johann Georg av Hohenzollern-Sigmaringenin kanssa ja kääntyi katoliseksi. Samalla hän menetti kruununperimysoikeutensa, mutta säilytti Ruotsin prinsessan arvonimen. Pariskunnalla oli kolme lasta. He asuivat erillään vuodesta 1990 lähtien, mutta eivät eronneet. Aviomies kuoli 2. maaliskuuta 2016 Münchenissä Saksassa. Birgitta asui myöhemmin Mallorcalla ja käytti aikansa hyväntekeväisyyteen ja golfiin. Hän ei halunnut palata Ruotsiin, koska ”siellä on kylmää ja pimeää”.
Prinsessa Birgitta kuoli 87-vuotiaana 4. joulukuuta 2024 Mallorcalla Espanjassa. Yksityinen muistotilaisuus järjestettiin Drottningholmin linnassa 15. joulukuuta, jonka jälkeen hänet haudattiin kuningasperheen jäsenten hautausmaalle. Koska Birgitta oli serafiimiritarikunnan jäsen, Ritariholman kirkko soitti kellojaan hänen hautajaistensa yhteydessä.
Ruotsissa prinsessan titteli oli "Teidän kuninkaallinen korkeutensa Ruotsin ja Hohenzollernin prinsessa" ja Saksassa "Teidän korkeutenne Ruotsin ja Hohenzollernin prinsessa".
Kunnianosoituksia

Serafiimiritarikunnan ritari (Ruotsi, 1952)
Galleria

Birgitta lapsena kuvan keskellä.
Birgitan vaakuna hänen mentyään naimisiin 1961
Birgitan ja Johann Georgin häät
Savonlinnan seudun kuntayhtymä

Savonlinnan seudun kuntayhtymä oli Savonlinnan seutukuntaan kuuluvien itäsavolaisten kuntien muodostama yhteenliittymä, jolle kunnat olivat luovuttaneet joitain kunnallisia tehtäviä.
Kuntayhtymään kuuluivat Enonkoski, Kerimäki, Punkaharju, Rantasalmi, Savonlinna, Savonranta ja Sulkava.
Kuntayhtymän 1. tammikuuta 2007 voimaan astuneen sopimuksen mukaan sille kuului jäsenkuntien yhteinen edunvalvonta, kuntayhteistyön kehittäminen, kuntien välisen yhteistyön kehittäminen suunnitelman mukaisesti, aluepolitiikan toimeenpano ja seudullinen elinkeinopolitiikka kulloisenkin suunnitelman mukaisesti, yhteisten suunnittelu- ja kehittämishankkeiden toteuttaminen ja muut yhteiset tehtävät, joista Savonlinnan seutukunnan seutuvaltuusto päättää 2/3-enemmistöllä.
Seutuvaltuustossa oli 29 luottamushenkilöä ja seutuhallituksessa 11 luottamushenkilöä, jonka päätöksiä toimeenpanee seutujohtaja. Yhteisiä toimintoja koordinoi yhtymävirasto, johon liittyivät mm.
Yhtymävirasto
Sisäasiainministeriön aluekeskusohjelma
Savonlinnan seudun yrityspalvelut
Eastwood-hanke
Itä-Savon uusyrityskeskus
3K-elektroniikkatehdas
Seudullinen hankintatoimi
Kuntayhteistyö
Reimari
Rantasalmi erosi Savonlinnan seudun kuntayhtymästä ja Sulkava jättäytyi pois kuntayhtymän elinkeinotoiminnasta, Savonlinnan seudun yrityspalveluista, mutta osallistui muuhun yhteistyöhön kuntayhtymän jäsenenä.
Vuoden 2013 alussa Savonlinnan seudun kuntayhtymän toiminnot siirtyivät, Savonlinnan kaupungin omistamalle kehitysyhtiölle Savonlinnan Yrityspalvelut Oy:lle ja Savonlinnan seudun kuntayhtymäntoiminta päätyi vuoden 2013 alkupuolella.
Aiheesta muualla

http://www.savonlinnanseudunyrityspalvelut.fi
Geenireservimetsä

Siemenpuuhakkuu männyn geenireservimetsässä Loviisassa
Geenireservimetsä on metsäalue, jossa suojellaan puulajin perimää mahdollisimman monimuotoisena, alkuperäisillä kasvupaikoillaan. Suomessa geenireservimetsiä on perustettu Suomessa kasvaville puulajeille: kuuselle, männylle, koivuille, lehmukselle ja vaahteralle. Geenireservimetsiä hoidetaan siten, että alueen puuston luonnollinen geeniperimä säilyy mahdollisimman hyvin. Geenivarojen suojelun tarkoitus on säilyttää lajien ja paikallisten esiintymien perinnöllinen monimuotoisuus pitkälle tulevaisuuteen. Geenireservimetsissä tehdään hoitohakkuita esimerkiksi eri-ikäisrakenteen parantamiseksi.
Metsäpuiden geeniperimän ja siten geneettisen monimuotoisuuden suojelu pohjautuu kansainvälisiin sopimuksiin ja velvoitteisiin.
Suomessa on geenireservimetsiä 44 kpl yhteensä  7 179,5 hehtaaria ja niiden ylläpito on Luonnonvarakeskuksen ja sen tutkijoiden vastuulla.
Valtaosa geenireservimetsistä sijaitsee valtion maalla ja vain yksi yksityisen omistamassa metsässä Perhossa.