stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Georg Hettich

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Georg Hetich vuonna 2004. |  Georg Hetich vuonna 2004. |  Georg Hetich vuonna 2004. |  |
Maa:   Saksa
Miesten yhdistetty
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Torino 2006 | normaalikilpailu |  |
|  Hopeaa | Salt Lake City 2002 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Torino 2006 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Torino 2006 | sprinttikilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Val di Fiemme 2003 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Oberstdorf 2005 | joukkuekilpailu |  |
Georg Hettich (s. 12. lokakuuta 1978 Furtwangen, Saksa) on saksalainen ammattilaisuransa lopettanut yhdistetyn urheilija ja olympiavoittaja.
Hettich on nelinkertainen olympiamitalisti. Salt Lake Cityn olympialaisista 2002 hän voitti joukkuekilpailun hopeaa. Torinon olympialaisissa 2006 hän voitti yllättäen normaalikilpailun, ja oli hopealla joukkuekilpailussa ja pronssilla sprinttikilpailussa.
Maailmanmestaruuskilpailuista Hettichillä on kaksi joukkuekilpailun hopeaa. Yhdistetyn maailmancupin osakilpailuissa hän sijoittui 11 kertaa palkintokorokkeelle, muttei voittanut yhtäkään osakilpailua. Hän sijoittui kokonaispisteissä kuudenneksi kausina 2002-2003 ja 2006-2007.
Hettich lopetti uransa Vancouverin talviolympialaisten 2010 jälkeen. Seuratasolla hän edusti ST Schonach-Rohrhardsbergia.
Aiheesta muualla

http://www.georg-hettich.de/ (Arkistoitu – Internet Archive)
Georg Hettich Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Georg Hettich Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Yhdistetyn normaalikilpailun olympiavoittajat
Space Quest III

| Space Quest III |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Sierra Entertainment
Julkaisija:  Sierra On-Line
Suunnittelija:  Mark Crowe
Säveltäjä:  Bob Siebenberg
Pelisarja:  Space Quest
Pelimoottori:  Sierra's Creative Interpreter
Julkaistu:  1989
Lajityyppi:  Seikkailupeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  DOS, Mac OS, Amiga, Atari ST ja Microsoft Windows
Jakelumuoto:  Levyke
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Space Quest III: The Pirates of Pestulon on vuonna 1989 Sierra On-Line -peliyhtiön julkaisema seikkailupeli ja kolmas peli Space Quest -pelisarjassa.
Juoni

Edellisessä pelisarjan osassa, Space Quest II -pelissä Roger Wilco pakeni pelastussukkulalla asteroidilta. Pelastussukkula jäi avaruuteen ajelehtimaan ja Roger jäi pelastussukkulan nukkumakammioon nukkumaan. Aikanaan avaruusromua keräävä automatisoitu kuljetusalus löytää Rogerin aluksineen ja ottaa aluksen talteen avaruusromuna. Roger herää pelastussukkulan sammuessa ja nukkumakammion avautuessa. Kuljetusaluksella hän joutuu varomaan siellä operoivaa robottia, korkeita pudotuksia ja murskainta. Onnistuttuaan korjaamaan romujen seasta löytyvän vanhan avaruusaluksen, pääsee hän poistumaan kuljetusalukselta.
Seikkailun aikana Roger vierailee eri paikoissa, kuten pikaruokapaikka Monolith Burgerissa, autioplaneetalla nimeltään Phleebhut ja Pestulonissa, vulkaanisen planeetta Ortegan kuulla. Autioplaneetalla hän törmää ongelmiin kun Arnoid the Annihilator (Arnold Schwarzeneggeriä muistuttava terminaattori) jahtaa häntä. Roger jätti edellisessä Space Quest II -pelissä tilaamaansa vihellyspillin maksamatta ja terminaattori lähetettiin hänen peräänsä perimään velkoja. Space Quest -pelisarjan tekijäkaksikko, Two Guys from Andromeda, on vangittuna mikä selviää Rogerille ja hänen täytyy pelastaa heidät.
Pelintekijäkaksikon on kaapannut ScumSoftin toimitusjohtaja Elmo Pug, joka on pakottanut heidät suunnittelemaan huonoja tietokonepelejä. Roger jää kiinni yrittäessään pelastaa heitä ja joutuu hän joutuu taistelemaan Elmo Pugia vastaan jättimäisellä robotilla. Kun Roger voittaa ottelun, pakenee hän pelintekijäkaksikon kanssa ja kuljettaa pelintekijät maapallolle, Sierra On-Linen presidentin Ken Williamsin tykö.
Teknisiä tietoja

Space Quest III julkaistiin 24. maaliskuuta vuonna 1989 ja se käytti peliyhtiön varhaista SCI-pelimoottoria. Aikaisemmista Space Quest -peleistä poiketen tässä seikkailussa ei pelaaja enää pystynyt valitsemaan nimeä pelihahmolle pelin alussa ja pelihahmo tunnettiin tästä eteenpäin nimellä Roger Wilco.
Pelissä käytettiin Supertramp-yhtyeen rumpalin Bob Siebenbergin musiikkia ja peli oli ensimmäisiä jotka tukivat uutta Sound Blaster -äänikorttia. Digitaalisia äänitehosteita käytettiin Tandy-, Amiga- ja Macintosh-versioissa. Vaikka Space Quest III suunniteltiin käyttämään Sound Blasteria äänitehosteisiin, eivät IBM PC -käyttäjät päässeet kuulemaan niitä pelin mukana tulleen väärän ääniajurin takia. Tähän on saatavilla korjattu ääniajuri. Äänitehosteisiin kuuluu esimerkiksi Rogerin digitoitu puhe "Where am I?" pelin alussa hänen herätessään pelastussukkulan nukkumakammiossa.
PC-versiossa oli tuki tietokonehiirelle ja uusi, huomattavasti parannettu parseri. Hiiriohjaus oli kömpelöä eikä Roger päässyt esteiden ohi kuten Sierran myöhemmissä seikkailupeleissä joissa hahmot osaavat kiertää esteet. Tietokonehiiret olivat suhteellisen uusia tähän aikaan.
Astro Chicken

Astro Chicken on pienoispeli joka löytyy Space Quest III -pelistä pikaruokapaikka Monolith Burgerissa. Pelissä avaruuskana yritetään saada laskeutumaan trampoliinille vahingoittumatta. Kun pelissä saavuttaa tarpeeksi korkeat pisteet, paljastuu salainen viesti jonka on jättänyt Two Guys from Andromeda -pelintekijäkaksikko.
Aiheesta muualla

Space Quest III MobyGamesissa (englanniksi)
Space Quest III -peliä voi pelata verkossa Internet Archive -sivustolla
Simo Rista

Simo Rista vuonna 1983. (Valokuva Eeva Rista.)
Simo Rista (vuoteen 1956 Renvall; 22. toukokuuta 1933 Helsinki – 18. helmikuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja, joka tunnettiin suomalaisen ja kansainvälisen arkkitehtuurin kuvaajana. Hän tallensi suuren arkiston kuvia Helsingistä.
Ura > Opinnot

Valokuvaharrastuksen Simo Rista aloitti 14-vuotiaana vuonna 1947. Hän opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1951–1953. Sen jälkeen hän opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa taidemaalausta vuosina 1954–1958.
Taidemaalarin opintonsa hän rahoitti kameran avulla. Omien sanojensa mukaan Simo Rista oppi kuvaamaan filmipakkausten kylkeen painetuista ohjeista. Hän aloitti ammattimaisen valokuvauksen 1960-luvulla.
Simo Rista harjoitti erikoisvalokuvausta, valokuvataidetta, maisema- ja miljöökuvausta, sekä henkilökuvausta.
Ura > Arkkitehtuurikuvausta ja Afrikkaa

Simo Rista käytti palkkikameraa, joka mahdollisti arkkitehtuurikuvauksen aloittamisen vuonna 1958. Hän kuvasi muun muassa Alvar Aallon arkkitehtuuria sekä puisia ja kivisiä luonnonmuotoja rakennuskulttuurissa. Rista pääsi arkkitehtitoimistojen luottokuvaajaksi. Nähtyään Simo Ristan kuvia arkkitehdit nimittivät hänet ”arkkitehtuurin kriitikoksi”, koska ne olivat analyyttisen tarkkoja ja oivaltavia.
Simo Rista sai asiakkaikseen myös muotoilun ja muodin suunnittelijoita. Hän työskenteli muun muassa Armi Ratian, Timo Sarpanevan ja Tapio Wirkkalan kanssa.
Helsingin Katajanokkaa hän kuvasi alueen uutta asemakaavaa suunnitteleville arkkitehdeille 1970-luvun alussa.
Rista matkaili Afrikassa vuodesta 1964 alkaen. Mesopotamian vanhaa kulttuuria tallentui filmille 1970-luvun lopulla, sekä Gadameksen keidaskaupunki Libyassa. 1980-luvun alussa Simo Rista kuvasi Saharan keitaita, Etelä-Tunisiaa ja latoja Suomen Pohjanmaalla 1980-luvun alkupuoliskolla.
Hän dokumentoi 1990-luvun alkupuolella Tansanian Sansibarin Taarab-kulttuuria musiikkiesityksineen. Malissa hän kuvasi ruukkuja ja savikulttuuria. Madagaskarissa, Sansibarissa ja Pembassa sekä Keniassa hän kuvasi suomalaisten kehitysprojekteja sekä paikallista kulttuuria "turistin silmin". 2000-luvulla hän dokumentoi muun muassa Jordanian Petraa ja Egyptin Aleksandriaa.
Ura > Helsingin kuvat

Ristan vuosina 1969–1987 yhdessä valokuvaaja Eeva Ristan kanssa kuvaamista Helsinkiä esittävistä valokuvista julkaistiin vuonna 1999 internetissä näyttely Stadin taivaan alla. Se on 8 300 kuvan valikoima 60 000 kuvaa käsittävästä arkistosta. He dokumentoivat isojen rakennushankkeiden takia katoamassa olevia maisemia varsinkin Helsingin pohjoisilta, koillisilta ja itäisiltä alueilta.
Näyttelyt

Simo Rista piti yli 50 yksityisnäyttelyä eri gallerioissa. Näyttelyssä otsikolla Sansibarin soittajat vuonna 2007 oli esillä valokuvia, jotka Simo Rista kuvasi 1980-luvulla tansanialaisen taarab-musiikin soittajien taltiointiprojektin yhteydessä. Vuonna 2010 Helsingin kaupunginmuseon suositussa näyttelyssä Asfalttia ja auringonkukkia Hakasalmen huvilassa esiteltiin Simo ja Eeva Ristan valokuvia Helsingistä.
Yksityiselämä

Ristan vanhemmat olivat kuvanveistäjät Ben Renvall ja Essi Renvall. Ristan ensimmäinen puoliso oli taidegraafikko Kirsti Rista ja toinen puoliso valokuvaaja Eeva Rista. Hänen veljiään ovat mediataiteilija Markus Renvall ja taiteilija Seppo Renvall. Taiteilija Ilona Rista on Simo ja Kirsti Ristan tytär.
Kunnianosoitukset

Ansioistaan valokuvataiteen parissa Simolle myönnettiin Suomen Valkoisen ruusun ritarikunnan kunniamerkki. Vuonna 1996 hän sai valtion taiteilijaeläkkeen.
Kuvagalleria

Hakaniementori, 1970.
Pohjoisesplanadi, 1969.
Meritullin­katu 25, 1970.
Yliskylän peruskoulu, 1970.
Viikintie, 1970.
Teoksia > Kirjoja

Rista, Simo (1976): Reidar Särestöniemi. Porvoo, WSOY.
Rista, Simo (1978): Mesopotamisk arkitektur. Stockholm, Statens historiska museum.
Rista, Simo (1987): Suomalainen rakennustaide. Helsinki, Kirjayhtymä.
Rista, Simo (1993): Town hall, Säynätsalo: Alvar Aalto. London, Phaidon Press.
Helander, Vilhelm (1999): Säätytalo – The House of Estates. Valokuvat Simo Rista. Helsinki, Edita.
Rista, Simo (2001): Nordisk akvarell 2001. Helsingfors, Nordiska akvarellsällskapet.
Rista, Simo (2002): Petra – antiikin kadonnut kaupunki. Helsinki, Amos Andersonin taidemuseo, Yliopistopaino.
Rista, Eeva – Rista, Simo – Kero, Esa (2002): Helsinki ja pienen pojan varjo. Helsinki, Rakennusalan kustantajat.
Rista, Eeva – Rista, Simo – Savia, Satu (2010): Asfalttia ja auringonkukkia: Helsinki-valokuvia 1969–1989. Helsinki, Helsingin kaupunginmuseo
Teoksia > Elokuvia

Patarouva (1959), pitkä fiktio – kuvausassistentti, valokuvat
Hannes Autere (1962), dokumentti – ohjaus, kuvaus
Sam Vanni (1962), dokumentti – kuvaus
Raportti eli balladi laivatytöistä (1964), pitkä fiktio – kuvaus
Kuppausta Kotiharjun saunassa (1999), dokumentti – ohjaus, käsikirjoitus
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Simo Rista Wikimedia Commonsissa
Stadin taivaan alla (1969–1987) verkkonäyttelyn verkkosivut. (Arkistoitu – Internet Archive)
Simo Ristan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Friedrich von Rabenau

Friedrich von Rabenau vuonna 1937.
Friedrich von Rabenau (10. lokakuuta 1884 Berliini – 12. tai 13. huhtikuuta 1945 Flossenbürgin keskitysleiri) oli saksalainen tykistönkenraali toisen maailmansodan aikana. Rabenau oli myös teologi ja natsihallinnon vastustaja.
Rabenau oli protestantti, jonka kristillinen vakaumus ohjasi vastustamaan kansallissosialisteja jo varhain. Hän asettui kristinuskon poistamista ajanutta Alfred Rosenbergia vastaan olemalla mukana 96 kirkon johtajan julistuksessa Alfred Rosenbergia vastaan vuonna 1937. Vaikka Rabenau ei varsinaisesti liittynyt vastarintajärjestöihin, hän avusti Ludwig Beckin ja Carl Friedrich Goerdelerin välisessä yhteydenpidossa.
Rabenau vapautettiin tehtävistään kesällä 1942 ja siirrettiin varhaiselle eläkkeelle tykistönkenraaliksi ylennettynä. Hän opiskeli protestanttista teologiaa Berliinin yliopistossa. Hänet pidätettiin heinäkuun 20. päivän salaliiton nujertamisen yhteydessä vuonna 1944. Häntä ei koskaan syytetty eikä tuomittu oikeudessa, mutta hänet hirtettiin Flossenbürgin keskitysleirillä Heinrich Himmlerin käskystä vähän ennen sodan loppua ja natsi-Saksan kukistumista 15. huhtikuuta 1945. Hän jätti jälkeensä vaimonsa Eva Kautzin ja kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Friedrich von Rabenau Wikimedia Commonsissa
Gem

Gem tai GEM voi tarkoittaa seuraavia:
Kaksoset (tähdistö), tähdistö
Graphics Environment Manager, Digital Researchin graafinen käyttöliittymä
Generalmusic, soitinvalmistaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Gem”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Fredrik Sovelius

Fredrik Sovelius (9. heinäkuuta 1822 Raahe – 20. maaliskuuta 1897 Raahe)) oli raahelainen kauppias ja laivanvarustaja. Hänen appensa Zachris Franzén jätti hänelle perinnöksi Johan Langin kauppahuoneen ja sen laivat. Näin Soveliuksesta ja hänen veljestään Henrik Soveliuksesta tuli 1870-luvulla merkittäviä laivanvarustajia. Hänelle myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi vuonna 1869.
Fredrik Soveliuksen vanhemmat olivat raatimies, kauppias, laivanvarustaja Fredrik Mattsinpoika Sovelius (k. 1837) ja Catharina Frieman. Hän kävi Oulun triviaalikoulun, oli kahden vuoden ajan harjoittelijana Fiskarsin rautaruukin konttorissa Etelä-Suomessa ja opiskeli sitten liikealaa ulkomailla. Suomeen paluun jälkeen Sovelius suoritti perämiehen ja merikapteenin tutkinnot ja oli sitten lähes kymmenen vuotta eri aluksilla perämiehenä ja päällikkönä.
Vuonna 1849 Sovelius meni oululaisen kauppaneuvos Zachris Franzénin omistaman ja tämän raahelaisen apen Johan Langin perustaman Johan Langin kauppaliikkeen ja varustamon palvelukseen. Hän meni myös naimisiin Franzénin tyttären Johanna Margaretan kanssa. Franzénin sairastuttua Soveliuksesta tuli liikkeen johtaja ja Franzénin kuoltua vuonna 1852 hän toimi kuolinpesän selvittäjänä lunastaen muilta perillisiltä näiden omistusosuudet Johan Langin kauppaliikkeeseen ja varustamoon. Samassa yhteydessä kauppaliike luopui useiden rautaruukkien, maatilojen ja sahojen omistuksesta. Vuodesta 1859 alkaen Langin toiminimi oli kokonaan Soveliuksen omistuksessa.
Sovelius aloitti Krimin sodan päättymisen jälkeen uusien purjelaivojen rakentamisen korvatakseen sodan aiheuttamat menetykset. Hän rakennutti kaikkiaan kaksikymmentä purjelaivaa ja vuonna 1872 Langin varustamon laivojen vetoisuus oli yhteensä 3 000 lästiä. Fredrik Soveliuksella oli osuuksia myös isänsä perustamassa ja veljiensä hallitsemassa varustamossa. Vuonna 1858 Sovelius oli mukana perustamassa Raaheen olutpanimoa, jossa käytettiin baijerilaista pohjahiivamenetelmää. Hän oli mukana myös vuosina 1874–1900 toimineessa Pattijoen höyrypolttimossa ja 1875 perustetussa lyhyen aikaa toimineessa Oulun tulitikkutehtaassa. Vuonna 1875 Sovelius perusti Pattijoelle Kesälän tilalle tiilitehtaan, joka myytiin hänen kuoltuaan.
Soveliuksen poika Fredrik Oscar Sovelius (1855–1896) tuli Johan Langin kauppaliikkeen johtoon ja hänen kuoltuun 1896 liikkeen hoitajaksi tuli hänen leskensä Rosa Sovelius (1857–1928). Johan Langin liike harjoitti Raahessa tukkukauppaa aina 1930-luvulle saakka.
Fredrik Sovelius oli naimisissa 1850–1857 Johanna Margareta Franzénin (k. 1857) kanssa ja vuodesta 1891 ruotsalaisen Ebba Katinka Ljunggrenin kanssa.
George Fisher

| George Fisher |
| --- | --- |
 George Fisher, 2010
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. heinäkuuta 1970 (ikä 54)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Corpsegrinder
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1986-
Tyylilajit:  death metal melodinen death metal
Yhtyeet:  Cannibal Corpse, Monstrosity, Voodoo gods, Serpentine Dominion
Levy-yhtiöt:  Metal Blade Records
Aiheesta muualla
www.cannibalcorpse.net
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
George "Corpsegrinder" Fisher (s. 8. heinäkuuta 1970) on death metal -yhtye Cannibal Corpsen vokalisti. Jätettyään entisen bändinsä Monstrosityn Fisher liittyi Cannibal Corpseen 1996, jossa hänen ensiesiintymisensä oli Vile-albumilla. Fisher korvasi Cannibal Corpsen entisen laulajan Chris Barnesin, joka lähti yhtyeestä keskittyäkseen sivuprojektiinsa, yhtyeeseen Six Feet Under.
Chris Barnesin lailla George Fisherkään ei tarvitse teknisiä apuvälineitä tai efektejä tuottaakseen rouhean mörisevää, matalaäänistä lauluääntään. 
"Tuollainen ääni suustani tulee, kun sen avaa", totesi Fisher eräässäkin haastattelussa.[lähde? ]
George Fisherin musiikilliset vaikuttajat ovat Death ja Kreator.
Fisher julkaisi debyyttisooloalbuminsa ”Corpsegrinder” 4 helmikuuta 2022.
Diskografia

Cannibal Corpse
Vile (1996,  Metal Blade Records)
Gallery of Suicide (1998,  Metal Blade Records)
Bloodthirst (1999,  Metal Blade Records)
Gore Obsessed (2002,  Metal Blade Records)
The Wretched Spawn (2004,  Metal Blade Records)
Kill (2006,  Metal Blade Records)
Evisceration Plague (2009,  Metal Blade Records)
Torture (2012,  Metal Blade Records)
A Skeletal Domain (2014,  Metal Blade Records)
Red Before Black (2017,  Metal Blade Records)
Monstrosity
Imperial Doom (1992,  Nuclear Blast)
Millennium (1996)
Serpentine Dominion
Serpentine Dominion (2016)
Francesco Borromini

Francesco Borromini
Borromini 100 Sveitsin frangin setelissä vuodelta 1976.
Francesco Borromini, alkujaan Castelli (25. syyskuuta 1599 Bissone, Ticino, Sveitsi – 3. elokuuta 1667 Rooma), oli maineikas italialainen barokkiarkkitehti. Hän suunnitteli Roomaan palatseja ja kirkkoja, joista merkittävimpiä ovat Palazzo Barberini, San Carlo alle Quattro Fontane, Sant'Ivo alla Sapienza, Sant'Agnese in Agone ja Sant'Andrea delle Fratte.
Elämä

Francesco Borromini syntyi Sveitsin Bissonessa lähellä Luganoa. 1619 hän siirtyi Roomaan ja aloitti sukulaisensa Carlo Madernon alaisuudessa kivenveistäjänä Pietarinkirkon rakennustyömaalla. Myöhemmin hän pääsi Berninin työpajaan ja hankki kokemusta rakennussuunnittelusta ja -piirtämisestä.
Borromini osallistui Pietarinkirkon suuren baldakiinin suunnitteluun, mutta joutui riitoihin Berninin kanssa. Borrominin kohtalona oli myöhemminkin jäädä eläessään suuren kilpailijansa varjoon.
Hänen ensimmäinen itsenäinen työnsä oli S. Carlo Borromeon luostarin saneeraus ja siihen kuuluva kirkko, pienelle kulmatontille ahdettu San Carlo alle Quattro Fontane (1634), jossa on jo havaittavissa hänen tyylilleen ominainen plastinen rytmiikka ja vapauksia ottava muotokieli. Kirkon julkisivu ja kellotorni valmistuivat vasta Borrominin kuoleman jälkeen 1670.
Elinaikanaan Borromini ei saanut juurikaan tunnustusta, eikä hänellä paavi Innocentius X:ttä lukuun ottamatta ollut mahtavia kirkollisia suojelijoita. Melankoliasta ja masennuksesta kärsinyt arkkitehti teki itsemurhan heittäytymällä miekkaansa 3. elokuuta 1667 saatuaan päätökseen Falconierien hautakappelin. Hänet on haudattu San Giovanni dei Fiorentinin kirkkoon.
Jälkimaine ja vaikutus

Aikalaisilleen Borromini oli arkkitehtuurin kapinallinen ja "futuristi", jonka vallankumouksellisuus jäi useimmille käsittämättömäksi, mutta hänen kuolemanjälkeinen maineensa kasvoi ja kiiri Torinoon, jossa Guarino Guarini jatkoi Borrominin aloittamaa barokin evoluutiota. Myöhemmin Borrominin vaikutteet siirtyivät Alppien pohjoispuolelle Saksaan ja Itävaltaan, jossa myöhäisbarokin arkkitehdit Johann Bernhard Fischer von Erlach, Johann Lukas von Hildebrandt ja Balthasar Neumann löysivät innoituksensa Borrominin muotokielestä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
International Herald Tribunen artikkeli Borrominista: In Search of Rome's Dreamer in Stone (Roderick Conway Morris, 21.1.2000)(englanniksi)
San Carlo alle Quattro Fontanen kirkko.
Gema Simon

Gema Simon vuonna 2008.
Gema Simon (s. 19. heinäkuuta 1990) on australialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Australian naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 11 maaottelua. Hän kuului MM-kisajoukkueeseen mutta ei päässyt pelaamaan.
Simon on seuratasolla pelannut Australian lisäksi Norjassa Avaldsnesin joukkueessa. Kotimaassaan hän on pisimpään edustanut Newcastle Jetsiä.
Gema Simonin pikkuserkku Kyah Simon on myös maajoukkuejalkapalloilija.
Fysiognomia

1800-luvun fysiognominen oppikirja
Fysiognomia (< m.kreik. φυσιογνωμονία, fysiognomonia) on oppi, jonka mukaan ihmisen ulkomuoto, erityisesti kasvonpiirteet, ovat yhteydessä henkilön persoonallisuuteen. Sen avulla ajateltiin esimerkiksi henkilön luonteenpiirteiden olevan pääteltävissä kasvonpiirteistä ja ruumiin ominaisuuksista. Fysiognomia on läheistä sukua frenologialle.
Fysiognomia on erittäin vanha oppi, sillä siihen on viittauksia jo Vanhassa testamentissa. Ensimmäiset havainnot opin kehittyneistä muodoista ovat 400-luvun eaa. Kreikasta. Nykyaikojen ensimmäisenä fysiognomina pidetään sveitsiläistä pastoria Johann Kaspar Lavateria, joka eli (1741—1801). Fysiognomia oli suosittua erityisesti 1700- ja 1800-luvuilla.
Antiikin fysiognomia

Fysiognomia perustuu antiikin ajalle ominaiseen ajatteluun ruumiin ja sielun keskinäisistä kytköksistä. Ajattelun tausta voidaan nähdä jo hippokraattisissa teksteissä: niissä ruumiin ja sielun vuorovaikutus oletetaan suoraksi, ja sieluun perinteisesti liitettyjä kykyjä käsitellään usein ruumiin ominaisuuksina.
Antiikin fysiognomia > Fysiognomiset jaottelut

Fysiognomisin menetelmin pyrittiin tunnistamaan ja tekemään jaotteluja hyviin ja huonoihin piirteisiin. Toinen yleinen jaottelu tehtiin maskuuliinisten ja feminiinisten piirteiden välillä. Miehisyyteen yhdistyivät usein sellaiset positiiviset piirteet kuten jalous, oikeudenmukaisuus, kunnianhimo ja urheus; naisiin taas nautinnonhalu, hillittömyys, salakavaluus ja pelkuruus. Usein tehtiin myös ikään liittyviä erotteluja, sekä vertailuja eläinkuntaan.
Fysiognomia oli käytännönläheinen oppi; siitä haluttiin hyötyä kanssaihmisten ominaisuuksien, etenkin huonojen ominaisuuksien, tunnistamiseen. Siksi fysiognomiaa käsittelevät teokset olivat usein luettelonomaisia, sisältäen ulkoisten piirteiden kuvauksia ja niitä vastaavien sielullisten ominaisuuksien kuvauksia. Tulkinnat keskittyivät usein miehiin, ja myös useimmat kuvaillut ihmistyypit ovat miehiä; tavoitteena vaikuttaa usein olleen arvio henkilön luotettavuudesta ja kyvykkyydestä esimerkiksi politiikassa ja liiketoimissa. Teoreettinen puoli on teoksissa usein vähäisempää, eikä fysiognomian toimivuutta perustella kovin syvällisesti.
Antiikin aikana ajateltiin yleisesti esimerkiksi, että pohjoiset kansat, joiden iho ja silmät ovat vaaleat, hiukset vaaleat ja karkeat ja ruumis rehevä, ovat luonteeltaan tyhmänpuoleisia mutta kuumaverisiä ja urheita. Eteläiset kansat, joiden iho on tumma sekä hiukset kiharat ja pehmeät, ovat puolestaan arkoja, nopeaälyisiä, kieroja, valehtelemaan taipuvaisia ja nautinnonhaluisia.
Näiden väliin kreikkaiset sijoittivat ihannetyyppinä itsensä; heidän ulkonäkönsä edusti harmonista keskiväliä. Roomalaiset omaksuivat myöhemmin saman ajattelun mutta asettivat itsensä kuitenkin ihannetyypiksi.
Antiikin fysiognomia > Teoksia

Antiikin kenties tunnetuin fysiognominen teos on Pseudo-Aristoteleen Fysiognomia.
Toinen tunnettu teos on Markos Antonios Polemonin aihetta käsitellyt teos. Polemonin teoksen kreikankielinen teksti on kadonnut, mutta se tunnetaan toisaalta arabiankielisenä käännöksenä (Leidenin Polemon) että erilaisina kreikankielisinä katkelmina ja parafraaseina. Teos jakaantuu kahteen kirjaan, joista ensimmäinen käsittelee kokonaisuudessaan silmiä, "sielun paljastavia portteja", ja toinen muita merkkejä, joita tulkitaan suhteessa silmiin.
Kolmas merkittävä fysiognominen teos on niin kutsuttu Anonymus Latinus, joka on tuntemattoman kirjoittajan kirjoittama laaja latinankielinen teos. Teosta on toisinaan pidetty Apuleiuksen kirjoittamana. Se perustuu varhaisempiin teoksiin, erityisesti Polemonin teokseen.
Poseidoniokselta tunnetaan joitakin fysiognomisia ajatuksia. Galenos ei kehittänyt fysiognomista teoriaa, mutta piti oppia perusteltuna.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fysiognomia Wikimedia Commonsissa
Forsius, Arno: Fysiognomia (Arkistoitu – Internet Archive).
Selin, Risto: Fysionomia. Ihmeellinen maailma: Skeptikon tietosanakirja.
Kuvitusta teoksesta De Humana Physiognomia (1650).