stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Irlannin parlamenttivaalit 2024

Irlannin parlamenttivaalit järjestettiin 29. marraskuuta 2024. Niissä vaalittiin parlamentin alahuoneen, Dáil Éireannin, 160 jäsentä.
Eniten paikkoja saivat Fianna Fáil, 48 paikkaa ja Sinn Féin, 39 paikkaa. Fine Gael, joka on ollut koalitiossa Fianna Fáilin kanssa vuodesta 2020, oli kolmas 38 paikalla. Enemmistön saavuttamiseksi Dáilissa tarvitaan 88 paikkaa, Fianna Fáililla ja Fine Gaelilla on yhteensä 86. Joulutauon jälkeen nen neuvottelivat hallituksen muodostamisesta.
Vihreälle puolueelle jäi enää yksi paikka edellisen parlamentin 12 paikasta.
Äänestysprosentti vaaleissa oli 59,7 %, mikä on alhaisin yli vuosisataan.
Górznon taistelu

Górznon taistelu oli Puolan–Ruotsin sodan aikana käyty taistelu Hermann Wrangelin johtamien ruotsalaisten ja Stanisław Potockin johtamien puolalaisten välillä 2. helmikuuta 1629 lähellä Górznon kaupunkia nykyisessä Puolassa. Taistelu päättyi ruotsalaisten voittoon.
Tausta

Kuvauksissa käytetyt Hermann Wrangel (yllä) ja Stanisław Potocki.
Ruotsalaisjoukot olivat talvella 1628–1629 siirtyneet talvimajoitukseen, joka osoittautui erityisen hankalaksi edellisen kyläm kesän ja sitä seuranneen huonon sadon ja ruokatilanteen takia. LisäksiStanisław Koniecpolskin komentama puolalaisen ahdisteli jatkuvasti ruotsalaisten varuskuntia. Ruotsalaisten sijaiskomentajana tuolloin palvellut Axel Oxenstierna päätti lopulta tehdä lopun hyökkäyksistä. Oxenstierna määräsi asialle kenttämarsalkka Hermann Wrangelin, jonka tehtävänä oli löytää ja tuhota puolalaisten pääjoukko.
Taistelu

2. helmikuuta 1629 Wrangelin johtamat noin 3 400 ruotsalaista kohtasivat Stanisław Potockin komentaman noin 4 000:n puolalaisen joukon lähellä Górznoa. Potocki oli komentajana varsin kokematon. Hänen tarkoituksenaan oli houkutella Wrangel tekemään suora rintamahyökkäys puolalaisia vastaan, mutta Wrangel jakoi tämän sijaan ratsuväkensä kahtia ja hyökkäsi puolalaisten sivustoja vastaan. Puolalainen jalkaväki osoittautui hyvin haavoittuvaksi ratsuväkeä vataan. Heiltä puuttuivat esimerkiksi monille länieurooppalaisille armeijoille tyypilliset pitkät peitset.Taistelu päättyi puolalaisten tappioon.
Seuraukset

Puolalaisten tappiot olivat lähes puolet Potockin mukana olleesta armeijasta. Oxenstierna selosti sittemmin kuningas Kustaa II Aadolfille, kuinka 500 puolalaista oli otettu vangiksi. Ruotsalaiset olivat vallanneet myös puolalaisten kuormaston ja neljä kenttätykkiä. Kaikkiaan tappiot olivat yhtä suuret, kuin puolalaisten tappiot kahdessa aikaisemmassa taistelussa Dirschaussa ja Mewessä.
Wrangel yritti heti voittonsa jälkeen vallata vielä vallata Thornin kaupungin, mutta sen piiritys epäonnistui.
Calixa Lavallée

Calixa Lavallée kuvattuna lasimaalaukseen vuodelta 1967
Calixa Lavallée (28. joulukuuta 1842 – 21. tammikuuta 1891), alkuperäiseltä nimeltään Calixte Lavallée, oli ranskalais-kanadalais-yhdysvaltalainen muusikko, joka sävelsi vuonna 1880 ”O Canada” -nimisen laulun. Siitä tuli virallisesti Kanadan kansallishymni vuonna 1980. Teos sävellettiin tilaustyönä kansallisjuhlaa varten Adolphe-Basile Routhier´n kirjoittaman isänmaallisen runon sanoihin.
Harju Elekter

| AS Harju Elekter |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  aktsiaselts
Osake:  OMXT: HAE1T
Markkina-arvo:  91,9 milj. euroa] (31.12.2023)
ISIN:  EE3100004250
Perustettu:  1968
Toimitusjohtaja:  Tiit Atso
Puheenjohtaja:  Tiit Atso
Kotipaikka:  Keila, Viro
Toimiala:  sähkö- ja tietoliikennejärjestelmien suunnittelu, valmistus ja kauppa
Liikevaihto:   209,0 milj. euroa (2023)
Nettotulos:   5,2 milj. € (2023)
Henkilöstö:  noin  967 (2023)
Tytäryhtiöt:   Harju Elekter Oy
Kotisivu:  harjuelekter.com/home/
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
AS Harju Elekter on virolainen yritys, jonka päätoimiala on sähkö- ja tietoliikennejärjestelmien suunnittelu, valmistus ja kauppa. Harju Elekterillä on liiketoimintaa Viron lisäksi myös Suomessa, Ruotsissa ja Liettuassa.
Historia

Yhtiön historia alkaa Neuvosto-Virosta sähkölaitteiden valmistuksen aloittamisella vuonna 1968. Harju Elekter -nimi otettiin käyttöön vuonna 1983 ja yhteistyö ulkomaisten yhtiöiden kanssa alkoi vuonna 1988. Harju Elekter listautui Tallinnan pörssiin vuonna 1997.
Tammikuussa 2021 AS Harju Elekterin suomalaiset tytäryhtiöt Finnkumu Oy ja Satmatic Oy fuusioituivat ja Harju Elekter Oy aloitti toimintansa.
Aiheesta muualla

Harju Elekter (viroksi, englanniksi)
Parasaurolophus

| Parasaurolophus |
| --- | --- |
 P. cyrtocristatuksen luuranko
 Myöhäisliitukausi Campania-vaihe  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Ylälahko::  Dinosaurukset Dinosauria
Lahko::  †Linnunlantioiset Ornithischia
Alalahko::  †Kerapodit Cerapoda
Osalahko::  †Ornitopodit Ornithopoda
Yläheimo::  †Hadrosauroidea
Heimo::  †Hadrosauridae
Alaheimo::  †Lambeosaurinae
Tribus::  †Parasaurolophini
Suku::  †Parasaurolophus  Parks, 1922
Lajit
 †P. cyrtocristatus Ostrom, 1961  †P. jiayensis? Godefroit, Zan & Jin, 2000  †P. tubicen Wiman, 1931  †P. walkeri Parks, 1922 
Katso myös
   Parasaurolophus Wikispeciesissä   Parasaurolophus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Parasaurolophus (nimen merkitys: ’melkein Saurolophus’) on sukupuuttoon kuollut hadrosaureihin kuuluva dinosaurussuku, joka eli myöhäisliitukauden Campania-vaiheella. Parasaurolophus jaetaan yleensä kolmeen lajiin. Tyyppilaji P. walkerin fossiilit löysi Levi Sternberg vuonna 1921 Albertasta, Kanadasta. Myöhemmin on löydetty kaksi muuta lajia, P. cyrtocristatus ja P. tubicen, molemmat Yhdysvaltojen New Mexicosta. Koillis-Kiinasta löydetty Charonosaurus jiayensis saattaa olla neljäs Parasaurolophus-laji.
Ulkonäkö ja koko

Parasaurolophus oli arviolta noin 7,5 metriä pitkä ja painoi 2,6 tonnia. Se liikkui sekä kahdella että neljällä jalalla. Se luultavasti juoksi kahdella jalalla ja pysähtyi laiduntamaan neljälle jalalle. Parasaurolophuksella etujalat olivat lyhyet, kun taas sen takajalat olivat pidemmät.
Ulkonäkö ja koko > Kallo

Parasaurolophuksen päässä oli lähes kahden metrin pituinen ontto harja, joka peitti koko pään yläosan sekä jatkui pitkälle taakse. Se saattoi toimia kaikukammiona ja täten vahvistaa dinosauruksen kumeaa ääntelyä. Se saattoi äänellä sen nenäkäytävällä, joka sijaitsi sen harjassa, jolla se tuotti trumpetin tapaisia ääniä. Pitäessään päätä ylhäällä, tämä harja sopi ehkä selkärangan pieneen kuoppaan. Ennen harjan on luultu auttavan sitä hengittämään veden alla, toimien ikään kuin snorkkelina.
Elintavat

Parasaurolophus oli kasvinsyöjä, joka luultavasti söi muun muassa havunneulasia, saniaisia ja varpuja. Parasaurolophuksella oli vahva nokka, jota se käytti apunaan ravinnon syömisessä. Parasaurolophuksen elinympäristö käsitti runsasvetisiä metsäalueita levinneisyysalueen pohjois- ja itäosissa, ja kausittain kuivia valuma-alueita länsi- ja eteläosissa.
Populaarikulttuurissa

Parasaurolophus on esiintynyt elokuvissa Maa aikojen alussa, Dinot New Yorkissa, Jurassic Park, The Lost World: Jurassic Park, Jurassic Park III, Jurassic World ja Jurassic World: Kaatunut valtakunta. Se on myös esiintynyt muun muassa peleissä Jurassic Park: The Game ja Jurassic World Evolution.lähde?
Taiteilijan näkemys P. walkerista
P. cyrtocristatuksen ja P. walkerin kallot vertailussa
Taiteilijan näkemys P. walkerista
Parasaurolophus walkerin kallo
Klušinon taistelu

Klušinon taistelu oli heinäkuussa 1610 käyty yhteenotto Stanisław Żółkiewskin johtamien puolalaisten ja ruotsalaisen Jacob De la Gardien johtamien venäläisten ja palkkasotilaiden välillä Klušinon kentällä Venäjällä. Puolalaisten onnistui taistelun aikana kukistaa itseään huomattavasti suurempi sotajoukko ratsuväellään, kuten oli käynyt aiemmin Kirkholman taistelussa. Voittonsa jälkeen puolalaiset valtasivat Moskovan ja asettivat Venäjän tsaariksi Sigismund III:n pojan Vladislav IV:n
Tausta

1600-luvun alussa Moskovan Venäjällä vallitsi poliittinen kriisi kolmen eri kruununtavoittelijan kilpaillessa valtaistuimesta. Fjodor II päätyi pajarien murhaamaksi, pajarien kannattama ehdokas oli Vasili Šuiski, kun taas Puola-Liettuan kuningas Sigismund III tuki Iivana IV:n pojaksi esittäytynyttä niin sanottua Vale-Dmitriä, jonka oikea henkilöllisyys on jäänyt epäselväksi. Vale-Dmitri oli luvannut kääntyä puolalaisten tukea vastaan katolilaisuuteen. Vale-Dimitri pääsi kruunauttamaan itsensä tsaariksi ja vuonna 1606 hän nai puolalaisen Sandomierzin ruhtinaan tyttären. Häihin Moskovassa oli kutsuttu myös puolalaisia ja näiden mukana tuli käännytysyrityksiä tehneitä jesuiittoja. Tästä raivostunut moskovalainen ortodoksinen rahvas surmasi suuren osan häävieraista ja itse Vale-Dimitrin. Tapahtumien jälkeen valtaan nousi Vasili Šuiski.
Sigismund III päätti kostaa häiden tapahtumat ja Puolan kuningas marssi kohti Moskovaa vaatien hyvitystä. Sigismundin sotkeutuessa Venäjän asioihin tapahtumat alkoivat kiinnostaa myös Puolan kilpailija Ruotsia. Kaarle IX lupasi auttaa Vasili Šuiskia antaen tälle 5 000 Jacob De la Gardien johtamaa sotilasta Käkisalmen luovutusta vastaan. Vasili Šuiski suostui vaatimukseen vaihtoehtojen puutteessa.
Taistelu

Heinäkuussa 1610 hetmanni Stanisław Żółkiewskin johtamat 7 000 puolalaista kohtasivat venäläisten 30 000 sotilasta ja De la Gardien noin 6 000 sotilasta Klušinon kentällä. Monet puolalaisista olivat ratsuväen husaareja, kun taas venäläisten joukoista yli puolet oli pajareja tai streltsejä. De la Gardien joukkoihin kuului skotlantilaisia, saksalaisia ja ranskalaisia palkkasotilaita. Kuten aikaisemmin Kirkholmassa puolalaisten onnistui voittaa heitä itseään paljon suurempi ja tulivoimaisempi joukko ratsuväkensä avulla. De la Gardien palkkasoturit taistelivat rivistönä piikkipeisten suojatessa tuliasein varustautuneita sotilaita. Puolalaisten onnistui ampua aukkoja vihollistensa riveihin pikkutykeillä eli falconeteilla. Ratsuväki pääsi hyökkäämään näin syntyneistä aukoista hitaasti lataavia palkkasotureita vastaan. De la Gardiella oli vaikeuksia hallita palkkasoturijoukkojaan, joista osa siirtyi vihollisen puolelle. Taistelun aikana hän jäi puolalaisten piirittämäksi, mutta hänen onnistui silti paeta neuvottelemalla.
Seuraukset

Voittonsa jälkeen puolalaiset marssivat Moskovaan. Vasili Šuiski vangittiin ja vietiin kahleissa Varsovaan, minkä jälkeen valtiopäivät valitsivat uudeksi tsaariksi Sigismundin pojan Vladislav IV:n. Kremliin jätettiin puolalainen varuskunta, mutta muuten Puola-Liettuan yläluokka kieltäytyi sotilaallisesta läsnäolosta Venäjällä jättäen uuden tsaarin aseman heikoksi. Ruotsalaiset eivät voineet hyväksyä puolalaisten asemaa Venäjällä, vaan he ajoivat tsaariksi puolestaan Kaarle IX:n poikia Kustaa Aadolfia ja Carl Phillipiä.
Venäläisiä ei miellyttänyt puolalainen eikä ruotsalainen vaihtoehto, vaan ulkomaiden läsnäolo herätti kansallisen vapautuksen rintaman. Liikettä johti ensin metropoliitta Filaret eli Fjodor Romanov. Kun hänet vangittiin johtohahmoksi nousi Mihail Romanov. Lopulta vuonna 1612 venäläinen kansanarmeija vapautti Moskovan ja Mihailista tehtiin uusi tsaari vuonna 1613. Sota Venäjän ja Puola-Liettuan välillä jatkui tosin vielä useita vuosia.
Văn Cao

| Văn Cao |
| --- | --- |
 Văn Cao (vasemmalla)
Henkilötiedot
Syntynyt: 11. marraskuuta 1923  Hải Phòng, Vietnam
Kuollut: 10. heinäkuuta 1995 (71 vuotta)  Hanoi, Vietnam
Ammatti:  säveltäjä
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Văn Cao (11. marraskuuta 1923, Hải Phòng – 10. heinäkuuta 1995, Hanoi) oli vietnamilainen säveltäjä. Hänen sävellyksiinsä kuuluu muun muassa Tiến Quân Ca (1944), jonka hän myös sanoitti ja josta myöhemmin tuli Vietnamin kansallislaulu.
Văn Cao syntyi 11. marraskuuta 1923 Hải Phòngissa köyhään työläisperheeseen. Văn Cao tuli tunnetuksi lahjakkaana taiteilijana useilla eri taiteen aloilla, kuten runoilijana, maalarina ja lavastajana, mutta erityisen tunnetuksi hän tuli säveltäjänä. Ensimmäisen kappaleensa Buồn tàn thu Văn Cao sävelsi 16-vuotiaana. Liityttyään Việt Minhiin hän sävelsi kappaleen Tiến Quân Ca marraskuussa 1944. Sävelmä omaksuttiin nopeasti Việt Minhin kappaleeksi ja sittemmin Ho Tši Minh valitsi sen Vietnamin kansallislauluksi. Kappale esitettiin 17. elokuuta 1945 Hanoin oopperatalolla samalla, kun uusi Vietnamin lippu julkistettiin.
1960-luvulla Văn Cao liittyi useita tunnettuja kirjailijoita käsittäneeseen Nhân Văn–Giai Phẩm oppositioryhmään, joka oli perustettu vuoden 1957 jälkeen, jolloin Ho Tši Minh salli rajoitetun mielipiteenvapauden Kiinan sadan kukan kampanjan mallin mukaisesti. Văn Cao joutui monien puoluevaikuttajien epäsuosioon ja ei säveltänyt uusia teoksia vuonna 1975 valmistuneen kappaleen Mùa xuân đầu tiên jälkeen. 1980-luvulla Văn Caon vastustajat Vietnamin kommunistipuolueessa järjestivät kilpailun kansallislaulun korvaavasta sävelmästä, mutta idea vanhan korvaamisesta haudattiin, kun puolueen suosiossa olleet säveltäjät vakuuttivat kilpailuun osallistuneiden kappaleiden olevan vanhaa kansallislaulua huonompia. Văn Caon arvostus nousi Vietnamin taloudellisten uudistusten myötä 1990-luvulla ja 70-vuotiaana hänet palkittiin itsenäisyysmitalilla. Văn Cao kuoli pitkän sairastamisen jälkeen 10., heinäkuuta 1995.
Matanzasinlahden taistelu

Matanzasinlahden taistelu oli meritaistelu Hollannin Länsi-Intian kauppakomppanian kaapparilaivaston ja espanjalaisen Meksikosta lähteneen hopealaivaston välillä Matanzasinlahdella Kuuban edustalla 8 syyskuuta 1628. Alankomaalaiset valtasivat espanjalaisten laivaston saaden ryöstösaaliina 80 tonnia hopeaa. Espanjalle taistelu oli huomattava poliittinen ja taloudellinen tappio.
Tausta

Hollannin Länsi-Intian kauppakomppania oli perustettu vuonna 1621. Se toimi tuolloin käytännössä tasavallan sotalaivaston jatkeena. Sen tehtävänä oli kaapparitoiminta vihollisen merialueella. Komppania sai perustuskirjansa perusteella pitää kymmenesosan kaikesta ryöstösaalistaan. Kaapparitoiminnan tärkein kohde olivat Espanjan hopealaivastot Karibianmerellä. Vuonna 1628 alueella toimi kaksi kaapparilaivastoa, joita komensivat Piet Ita ja Piet Hein. Piet itan osasto oli ryöstänyt 1. elokuuta Hondurasista lähteneen hopealaivasto, jonka jälkeen hän purjehti takaisin Alankomaihin. Espanjalaiset eivät tienneet, että alueella oli vielä toinenkin kaapparilaivasto, jolloin he lähettivät uuden hopealaivaston Meksikosta kohti Espanjaa. Piet Heinin kaapparilaivasto oli asettunut väijyksiin Floridan ja Kuuban väliseen salmeen. Alaisuudessaan hänellä oli 31 alusta ja 3 300 sotilasta.
Taistelu

Espanjalaiset havaitsivat alankomaalaisen kaapparilaivaston 8. syyskuuta. Espanjalaiset yrittivät purjehtia karkuun Kuuban Matanzasinlahdelle, jotta he voisivat purkaa hopealastinsa turvaan maihin ennen alankomaalaisten saapumista paikalle. Espanjalaisten kaljuunat olivat kuitenkin paljon hitaampia, kuin alankomaalaisten kaapparialukset. Alankomaalaiset saivat espanjalaiset kiinni ja he avasivat tulen kaljuunoita vastaan päästyään lähelle. Espanjalaiset eivät pystyneet vastaamaan tehokkaasti alankomaalaisten tuhoisaan tuleen ja lopulta hopealaivastoa johtanut espanjalainen amiraali päätti nostaa salkoon valkoisen lipun.
Seuraukset

Piet Heinin kaapparilaivasto sai saalikseen neljä kaljuunaa, kaksitoista pienempää laivaa ja 80 tonnia hopeaa. Kyse oli kauppakomppanian historian suurimmasta ryöstösaaliista, Saaliin tuolloinen arvo oli 11–14 miljoonaa guldenia. Komppanian kulujen jälkeen tasavallan suuramiraali ja valtionhoitaja Oranian ruhtinas Fredrik Henrik sai saaliista 10 % ja osakkeenomistajat seitsemän miljoonaa. Piet Heinin osuus oli vain 7 000 guldenia ja yksittäisten sotilaiden vielä pienempi. Sotilaiden pieni osuus johti päiviä kestäneisiin mellakoihin Amsterdamissa. Suuresta yksittäisestä saaliista huolimatta kauppakomppanian kaapparilaivaston varustelu kävi liian kalliiksi. Samankaltaisia saaliita olisi tarvittu useita kulujen kattamiseksi ja yhtiö luopui suurista kaapparilaivastoistaan vuonna 1633 keskittyen sittemmin orjakauppaan.
Espanjassa Matanzasinlahden taistelu oli valtava taloudellinen ja poliittinen tappio. Menetetyn hopealaivaston arvo olisi voinut kattaa Espanjan armeijan palkkakulut vuodeksi. Hopea toimi myös vakuutena maan saamille lainoille ja vuonna 1629 Espanjan ei onnistunut neuvotella uusia lainoja italialaisilta ja saksalaisilta pankkiireilta. Sen sijaan lainoja jouduttiin ottamaan Portugalin juutalaisilta pankkiireilta, minkä lisäksi kruununprovinssien veroja jouduttiin nostamaan. Molemmat ratkaisut osoittautuivat vahingollisiksi tulevaisuudessa.
Matanzasinlahti kartalla.
Hopeakannu, osa Piet Heinin valtaamaa ryöstösaalista.
Sotilaiden mellakka Amsterdamissa, Charles Rochussenin maalaus vuodelta 1855.
Von Hauff

von Hauff on Suomen aateliin kuuluva saksalainen suku Schwabenista. Suku on tunnettu 1500-luvun puolestavälistä. Se sai hesseniläisen vapaaherrallisen arvon 8.11.1853. Tukkukauppias ja Saksin Pietarin pääkonsuli, vapaaherra Ludwig von Hauff naturalisoitiin 9.2.1859 ja introdusoitiin Suomen Ritarihuoneeseen 22.9.1859 vapaaherrallisena sukuna numero 42. Suomessa ei ole asunut yhtään suvun jäsentä.
Kirjallisuutta

Tor Carpelan: Ättartavlor för de på Finlands Riddarhus inskrivna ätterna. Helsingfors 1937-1942.
Aiheesta muualla

von Hauff, vapaaherrallinen suku Europeana heraldica, Kansallisarkisto
von Hauff -suvun vaakuna leo-bw.de
Maltan europarlamenttivaalit 2024

Maltan europarlamenttivaalit 2024 järjestettiin 8. kesäkuuta 2024, ja ne olivat osa vuoden 2024 europarlamenttivaaleja koko unionin alueella. Vaaleissa valittiin 6 europarlamentaarikkoa kaudeksi 2024–2029.
Valituiksi tulivat:
Roberta Metsola 	Partit Nazzjonalista
Peter Agius	Partit Nazzjonalista
David Casa Partit Nazzjonalista
Alex Agius Saliba Partit Laburista
David Attard	Partit Laburista
Thomas Bajada	Partit Laburista
Äänestysprosentti oli 72,98%.
W87-ydinkärki

W87-ydinkärki on yhdysvaltalainen vetypommin sisältävä ydintaistelukärki, joka kehitettiin LGM-118A Peacekeeper -ohjusten taistelukärjeksi. Jokainen ohjus pystyi kuljettamaan 10 W87-ydinkärkeä MIRV-tyyppisesti. Vuodesta 2007 alkaen W87-kärkiä on asennettu vanhempiin LGM-30 Minuteman III -ohjuksiin.
Historia

Alkuperäinen W87 (W87 mod 0) suunniteltiin ja valmistettiin 1980-luvulla. Kärjen tuhovoima oli alkujaan 300 kilotonnia, mutta on ilmoitettu, että sitä voi suurentaa olemaan 475 kilotonnia. Kärki on Mk21-paluulaitteen sisällä.
Myös toinen versio, W87 mod 1, kehitettiin. Versio oli tarkoitettu pienemmälle MGM-134 Midgetman -ohjukselle, ja sen oli tarkoitus olla teholtaan 475 kilotonnia. Midgetman ja W87 mod 1 kuitenkin peruttiin tammikuussa 1992.
Vuonna 2019 uudistettu W87 mod 1 valittiin tulevien LGM-35 Sentinel -ohjusten taistelukärjiksi. LGM-35 korvaa W78-kärjillä varustetut Minuteman III -ohjukset. Ensimmäiset Sentinelit varustetaan kuitenkin W87 mod 0 -kärjillä vuonna 2028, mikä mahdollistaa joustavuutta, jos uuden mod 1:n kanssa tulee viivästyksiä.
Leikkauskuva W87:n Mk21-paluulaitteesta.
Käännös suomeksi
Satanismi

Käännetty pentagrammi ympyrän sisällä. Okkulttista symbolia käytetään usein satanismin tunnuksena.
Satanismi on joukko uskonnollisia, aatteellisia ja filosofisia oppeja, jotka perustuvat kertomukseen Saatanasta. Satanismi jakautuu rationaaliseen satanismiin sekä teistiseen satanismiin, jossa Saatanaan olemassaoloon uskotaan. Rationaalisessa satanismissa ei uskota jumaluuksiin, vaan nimeämällä itsensä Saatanan mukaan satanistit ilmaisevat vastakohtaisuutta kristinuskolle. Satanistit korostavat sellaisia kristinuskon synteinä pitämiä asioita kuin nautintoa ja ruumiillisuutta. Länsimaisen okkultismin perintöä edustavana aatteena satanismiin voi liittyä seremoniallista magiaa ja rituaaleja.
Satanismi järjestäytyi Yhdysvalloissa 1960-luvulla, kun Anton LaVey perusti Saatanan kirkon. Saatanan kirkon jäsenmäärä jäi pieneksi, mutta se sai paljon näkyvyyttä. Laveylaisesta egoistisesta satanismista poikkeaa 2010-luvulla perustettu The Satanic Temple. Ateistista ja humanistista satanismia edustava Saatanallinen temppeli korostaa yhteiskunnallista aktivismia ja käyttää Saatanaa vapauden ja kyseenalaistamisen symbolina.
Liikkeen tausta

Nykyaikainen satanismi perustuu uskonnolliseen kertomukseen Saatanasta, modernin ajan kirjalliseen perintöön ja tiettyihin filosofisiin perinteisiin.
Nykyisin Saatanana käsitetty hahmo on yhdistynyt vuosisatojen kuluessa erilaisista paholaisista ja myyttisistä olennoista, kuten Luciferista, Mefistofelestä, Beelzebubista, Belialista, Azazelista, Ahrimanista ja Sethistä. Saatanan varsinainen esikuva esiintyi ensi kertaa persialaisessa dualistisessa zarathustralaisuudessa. Hyvän ja pahan vastakkainasettelua korostavan uskonnon opissa pahuus keskittyi Ahrimaniin, tuhoavaan henkeen. Zarathustralaisuudesta hyvää Jumalaa vastustava pahuus omaksuttiin juutalaisuuteen ja siitä myöhemmin kristinuskoon. Uudessa testamentissa Saatana esiintyy usein nimellään. Alkukirkon aikana Saatana ja Vanhan testamentin paholainen oli jo samastettu yhdeksi hahmoksi.
Keskiajalla kirkolla tuli tavaksi leimata vastustajansa Saatanan palveluksessa oleviksi, kuten 1300-luvulla temppeliherrain ritarikunnan. Uudella ajalla Saatanan psykologisen kuvan muodostumisessa oli tärkeä asema kirjailijan John Miltonin runoelmalla Kadotettu paratiisi (1667). 1700-luvulla valistuksen aikana Saatanan asema alkoi muuttua. Uskontokriitikot saattoivat jopa samastua Saatanaan, usein parodisesti. Inhimillisiin haluihin samastettu Saatana alettiin nähdä kirkon vastustamisen symbolina.
Saatanasta tuli yksi romantiikan ajan kirjailijoiden ja taidemaalarien suosikkiaiheista. Heidän teoksensa juhlistivat lihan iloja, joihin Saatana oli kirkon valtakaudella yhdistetty. Percy Bysshe Shelley, Lordi Byron ja Victor Hugo käyttivät Saatanaa vapauden ja kapinallisuuden symbolina. Runoilija Charles Baudelaire ihaili runossaan ”enkeleistä kauneinta ja viisainta.” Anarkisti Mihail Bakunin kirjoitti teoksessa Jumala ja valtio, että kristillisen mytologian mukainen Saatana on ensimmäinen vapaa-ajattelija, joka herättää ihmisen tietoisuuden.
Saatana kuvattiin romantiikan taiteessa usein vuohenhahmoisena. 1800-luvun esoteerikot ottivat omakseen hedelmällisyyttä symboloineen Baphomet-pukin. Baphometin ruumiissa yhdistyvät erilaiset vastakohdat. Uskonnollisen ja filosofisen pohjan lisäksi nykyajan satanismiin liittyy okkultismi ja etenkin sen yksi tunnetuimmista harjoittajista, englantilainen Aleister Crowley (1875–1947). Crowley ei itse ollut satanisti, mutta hänen käsityksensä kristinuskosta, vapaasta seksuaalisuudesta, sosiaalidarvinismista, seremoniallisesta magiasta ja rituaalista sekä ylemmän tietoisuuden asteen tavoittelusta löysivät tiensä satanismiinkin.