stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veolia
Historiaa

Yritys tulkitsee historiansa alkaneen 14. joulukuuta 1853, jolloin keisarillisella määräyksellä perustettiin vesiyhtiö Compagnie Générale des Eaux (CGE). Jo samana vuonna se sai sopimuksen veden toimittamisesta Lyoniin ja seitsemän vuotta myöhemmin yhtiö teki 50-vuotisen vedentoimitussopimuksen Pariisiin. Vuonna 1867 François Grandjouan voitti sopimuksen Nantesin katujen likavesien ja saastan poistamisesta ja muuttamisesta lannoitteeksi. Vuonna 1870 Soulierin veljekset käynnistivät vanhojen mattojen ja sanomalehtien keräys-, osto- ja myyntitoiminnan. Edellä mainitut toiminnot yhdistyivät vuosina 1980 ja 1990 CGE:n kanssa. 1880-luvulla CGE:n vesiliiketoiminta laajeni ulkomaille: Venetsiaan, Istanbuliin ja Portoon. Vuonna 1935 perustettiin lämmitys- ja ilmastointijärjestelmiä toimittava Chauffage Service. Tämä yhdistyi toisen yrityksen kanssa 1960 ja liitettiin CGE:hen 1967.
Vuonna 1980 tehtiin laajoja yritysjärjestelyjä. CGE:hen muodostui neljä keskeistä liiketoiminta-aluetta, jotka Veolialla oli vielä 2010-luvulle tultaessa. Vuonna 1994 CGE:stä tuli Euroopan suurin yhdyskuntien ympäristöpalvelujen toimittajayritys. Vuonna 1998 CGE Group muutti nimensä Vivendiksi. Seuraavana vuonna perustettiin Vivendi Environnement, johon yhdistettiin Vivendi Water (vesiliiketoiminta), Onyx (jätteenkäsittely), Dalkia (energia) ja Connex (liikenne). Vuonna 2000 yhtiö listautui Pariisin pörssiin. Emokonserni Vivendi Universalin omistusosuus Vivendi Environnementista pieneni viidennekseen. Tällöin yritys oli jo käytännössä itsenäinen toimija. Yhtiönimeksi vaihdettiin Veolia Environnement vuonna 2003. Vuonna 2005 yhtiön kaikki neljä liiketoiminta-aluetta nimettiin Veolia-brändin mukaisesti: Veolia Water, Veolia Environmental Services, Veolia Energy (Dalkia) ja Veolia Transport.
Maaliskuussa 2011 Veolia Environnement ja Ranskan valtiollinen Caisse des Dépôts et Consignations perustivat Veolia Transdev -osakeyhtiön, johon silloiset liikenneyhtiöt Veolia Transport ja Transdev yhdistettiin. Maaliskuussa muodostettu yhteisyritys Veolia Transdev muutti nimensä Transdev SA:ksi.
Kuvia

Pienehkö jätevedenpuhdistamo Portugalin Bragançassa (2007).
Poikkeustilanteen vesihuoltoa vedenjakeluautolla Prahassa (2013).
Veolia-konsernin jätteenpoltto- ja voimalaitos Englannin Birminghamissa.
Veolian jätteenkuljetusauto Lontoon Westminsterin kaupunginosassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Veolia Wikimedia Commonsissa
Veolia Environnement S.A. VIE (France: Paris) (englanniksi) (wsj.com)
Joonas Kylmäkorpi

Joonas Kylmäkorpi (s. 14. helmikuuta 1980 Tukholma, Ruotsi) on suomalainen speedway- ja maaratakuljettaja. Hän on voittanut maaradan henkilökohtaisen maailmanmestaruuden neljästi peräkkäin, vuosina 2010, 2011, 2012 ja 2013.
Kylmäkorpi edustaa MM-tasolla Suomea. Suomessa hän kilpailee Forssan moottoriseuran lisenssillä.
Varsinais-Suomen vihreät

| Varsinais-Suomen vihreät |
| --- | --- |

Alue:  Varsinais-Suomen maakunta
Toimisto:  Yliopistonkatu 37 20100 Turku
Johto:  Pekka Heikkilä (pj.)  Eeva-Maria Kuparinen (vpj.)  Olli Välke (tj.)
Kansanedustajia:  1 / 17 (2023)
Aluevaltuutettuja:  7 / 79 (2022)
Kunnanvaltuutettuja:  55 / 859 (2021)
Aiheesta muualla
Sivusto
Varsinais-Suomen vihreät ry (ent. Vihreän liiton Varsinais-Suomen piiri) on piirijärjestö, jonka jäseniä ovat alueella toimivat puolueen paikallisyhdistykset. Piirijärjestö toimii yhdistysten yhteistyöelimenä, joka tukee vihreää vaikuttamistyötä sekä vastaa valtakunnallisten vaalien järjestämisestä alueellaan. Piirihallituksen puheenjohtaja on Pekka Heikkilä ja toiminnanjohtaja Olli Välke.
Vihreät sai kansanedustajan vaalipiiristä ensi kerran vaaleissa 1995, jolloin Janina Andersson nousi eduskuntaan. Andersson toimi kansanedustajana neljä kautta. Kaudella 2007–2010 vaalipiiristä oli kaksi kansanedustajaa, kun myös Ville Niinistö tuli valituksi eduskuntaan. Tämän jälkeen Andersson luopui paikastaan, ja 2010–2019 Niinistö oli vihreiden ainoa varsinaissuomalainen kansanedustaja. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa vihreiden ainoaksi varsinaissuomalaiseksi kansanedustajaksi valittiin Sofia Virta. Virta valittiin vuoden 2023 eduskuntavaaleissa jatkokaudelle ainoana vihreiden varsinaissuomalaisena kansanedustajana 5500 äänellä Elisa Aaltolan saadessa myös yli 4700 ääntä.
Piirin alueelta on noussut useita Vihreän liiton puheenjohtajia, ensin Ville Niinistö vuosina 2011–2017 ja vuodesta 2023 lähtien Sofia Virta.
Jäsenjärjestöt

Gröna i Kimitoön - Kemiönsaaren vihreät
Kaarinan vihreät
Liedon seudun vihreät
Loimaan seudun vihreät (toimialue: Loimaa, Oripää)
Maskun vihreät
Naantalin vihreät
Peimarin vihreät (toimialue: Paimio, Sauvo)
Pöytyän vihreät (toimialue: Pöytyä, Aura)
Raision seudun vihreät
Ruskon vihreät
Salon seudun vihreät (toimialue: Salo, Koski, Marttila, Somero)
Skärgårdshavets Gröna - Saaristomeren vihreät (toimialue: Parainen)
Turun vihreät
Turun seudun vihreät naiset
Turun vihreät nuoret ja opiskelijat
Vakka-Suomen vihreät (Kustavi, Laitila, Pyhäranta, Nousiainen, Mynämäki, Taivassalo, Uusikaupunki ja Vehmaa)
Varsinais-Suomen tieteen ja teknologian vihreät
Åbonejdens Svenska Gröna
Puheenjohtajat

Auli Guevara (2000–2007)
Mari Saario (2008–2009)
Aapo Rantanen (2010–2013)
Monika Antikainen (2013–2014)
Riitta Koskimies (2014–2015)
Heidi Haapala (2016–2017)
Ville Savonlahti (2018–1.7.2019)
Mari Kousa-Kuusisto (1.7.2019–22.8.2020)
Pekka Heikkilä (22.8.2020–)
Aiheesta muualla

Varsinais-Suomen vihreiden kotisivut
Jean-Madeleine Schneitzhoeffer

Jean Madeleine Marie Schneitzhoeffer (13. lokakuuta 1785 Toulouse – 14. lokakuuta 1852 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä.
Elämä

Schneitzhoeffer oli Charles Simon Catelin oppilaana Pariisin konservatoriossa, ja hän sai 1803 toisen palkinnon pianonsoitossa, ja liittyi 1815 Pariisin oopperan palvelukseen patarumpujen soittajana, ja seitsemän vuoden kuluttua hänestä tuli säestäjä. Konservatorion kuorolaulun opettajana ollessaan hän sai Kunnialegioonan kunniamerkin 1840.
Teoksia

Schneitzhoeffer sävelsi muutamia balettipartituureja Pariisin oopperalle:
Mars et Vénus
Le Sicilien
Proserpine (1818)
Le Séducteur au village (1818)
Zémire et Azor (1824)
Les Filets de Vulcain (1826)
La Sylphide, Marie Taglionille (1832)
La Tempête (1834)
Joonas Lahti

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 15. huhtikuuta 1995 (ikä 29)
Seura
Seura: KaaPo
Pelinumero: 21
Junioriseurat
0000–2014: Inter
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2014 | Inter | 1 | (0) |
| 2015 | ÅIFK | 8 | (1) |
| 2016– | KaaPo | 20 | (13) |
| Yhteensä | Yhteensä | 29 | (14) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 7. lokakuuta 2017.
Joonas Lahti (s. 15. huhtikuuta 1995) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja tai hyökkääjä. Hän edustaa Kaarinan Poikia.
Lahti teki ensiesiintymisensä Veikkausliigassa 18. kesäkuuta 2014, kun Inter hävisi vieraissa Rovaniemen Palloseuralle 0–3. Ottelu jäi hänen ainoakseen liigakaudella 2014.
Lahti pelasi Interin junioreissa vuoteen 2014 asti. Kaudella 2015 hän pelasi ÅIFK:ssa kahdeksan Kakkosen ottelua, joissa hän teki yhden maalin. Kaudella 2016 Lahti edusti KaaPoa 20:ssa Kolmosen ottelussa, joissa hän teki 13 maalia.
Joseph Olita

Joseph Ogola Olita (31. maaliskuuta 1944 – 1. kesäkuuta 2014 Kogelo) oli kenialainen näyttelijä, joka esiintyi Idi Aminin roolissa elokuvissa Rise and Fall of Idi Amin (1981) ja Mississippi Masala (1991). Hänellä oli rooli myös elokuvassa Sheena – viidakon kuningatar (1984).
Olita kuoli kotonaan 70-vuotiaana 1. kesäkuuta 2014 äitinsä hautajaisia seuranneena yönä.
Aiheesta muualla

Joseph Olita Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Jousi (täsmennyssivu)

Jousi voi tarkoittaa seuraavia:
jousi, energian varastointiin, voiman mittaukseen tai esimerkiksi iskujen vaimentamiseen tarkoitettu laite tai koneen rakenneosa. Tähän liittyvät:
jousitus
jousivakio
jousi, nuolien ampumiseen käytettävä ase
jousi, jousisoittimen osa
jousi, Suomessa keskiajalla käytössä ollut veroyksikkö
Hj. Jousi, Turussa ja Kaarinassa 1914–2018 toiminut muovialan yritys
Sukunimenä

Jousi, suomenkielinen sukunimi. Tunnettuja nimenkantajia ovat:
Frans Jousi (1890–1931), tamperelainen rakennusmestari
Julius Jousi (s. 1989), salibandyn pelaaja
Wäinö Jousi (1885–1947), päätoimittaja, suomalainen kirja- sekä lehtipainonjohtaja ja leimasintehtailija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Jousi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Joseph Opatoshu

| Joseph Opatoshu> Józef Opatoszu |
| --- | --- |
 Joseph Opatoshu
Henkilötiedot
Syntynyt: 1886 Mława, Puola
Kuollut: 1954 (67–68 vuotta) New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: jiddiš
Tuotannon kieli: jiddiš
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Joseph Opatoshu, puolaksi: Józef Opatoszu, (1886 Mława, Puola – 1954 New York, New York, Yhdysvallat) oli puolalainen kirjailija. Hän oli syntyjään puolanjuutalainen ja muutti 1907 Yhdysvaltoihin New Yorkiin, jossa hän kuului Di junge -kirjailijaryhmän keskeisiin kirjailijoihin. Hänen esikoisromaaninsa A roman fun a ferdganev ilmestyi 1917, ja hän kuvaa siinä lapsuusmuistojaan Puolasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joseph Opatoshu Wikimedia Commonsissa
Jean-Marie Guyau

Jean Marie Guyau
Jean Marie Guyau [gijo’]. (1854–1888), oli ranskalainen filosofi ja runoilija, dynaamisen naturalismin edustaja.
Guyau oli lyhyen elämänsä aikana harvinaisen tuottelias. Hänen teoksissaan ilmenee käsitys, että elämä on koneellisten, sokeiden voimien tuote, piittaamaton hyvästä ja pahasta sekä ihmisten onnesta ja onnettomuudesta. Hän etsii vastausta kysymykseen, onko elämässä silloin enää mitään arvokasta. Hän julkaisi aluksi tutkimuksia filosofisen etiikan historiasta, La morale d’Épicure (1878) ja La morale anglaise contemporaine (1879). Teoksissaan Les problèmes de l’esthétique contemporaine (1884), Esquisse d’une morale sans obligation ni sanction (1885) ja L’irréligion de l’avenir (1887) hän pitää maailmankatsomuksensa perustuksena luontaista "laajentumisen", ekspansion, periaatetta. Hän esittää, että ihmishenkeen syntyy kehityksen varrella luontainen pyrkimys elää voimakkaasti ja laajasti, "intensiivisesti" ja "ekstensiivisesti".  Se on henkisen elämän korkein kohottava voima. Taiteen oikeutus ja periaate on siinä, että se edistää elämän laajentumista. Sama periaate on asetettava etiikan perustukseksi, hylkäämällä käsitys ankarasta "velvoituksesta". Luontainen laajentuminen vapauttaa ihmisen itsekkyydestä ja saa hänet toimimaan vapaasta halustaan eettisesti.
Uskontoon nähden Guyau esittää, että sellainen uskonto, joka selittää maailman synnyn ja tietyt historialliset tapahtumat myyttisesti, esittämällä tiettyjä opinkappaleita, on väistymässä ja häviämässä. Sen korvaa maailmankatsomus, joka tunnustaa, että maailma on lakkaamaton kehityskulku mutta että emme voi maailman synnystä emmekä tuonpuoleisesta muodostaa kuin aivan epävarmoja arvailuja, metafyysisiä unelmia, sekä opettaa, että meidän tulee antautua suureen kehityskulkuun rakkaudella kaikkea elävää ja olevaista kohtaan. Guyaun maailmankatsomus ilmenee myös hänen runoelmissaan (Vers d’un philosophe, 1881). Guyaun kuoleman jälkeen ilmestyivät vielä L’art au point de vue sociologique ja Éducation et hérédité.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jean-Marie Guyau Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Jean-Marie Guyau on Wikiaineistossa
Jalmari Hahl, Poimintoja Jean Marie Guyaun runoudesta, Valvoja 1898. 417–431. Verkossa, Internet Archvie
Jim McWithey

| Jim McWithey> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1959, 1960
Talli(t):  Kurtis Kraft, Epperly
Kilpailuja:  2
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Indianapolis 500 1959
Viimeinen kilpailu:  Indianapolis 500 1960
Jim McWithey (4. heinäkuuta 1927 Grammer, Indiana – 1. helmikuuta 2009 Gainesville, Georgia) oli yhdysvaltalainen kilpa-autoilija, joka osallistui Formula 1:n MM-sarjaan kuuluneeseen Indianapolis 500 -kilpailuun vuosina 1959 ja 1960, sijoittumatta kuitenkaan kertaakaan pisteille.
Jim Nabors

Jim Nabors
James Thurston ”Jim” Nabors (12. kesäkuuta 1930 Sylacauga – 30. marraskuuta 2017 Havaiji) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet tunnettiin mm. The Andy Griffith Show’sta ja Gomer Pyle, U.S.M.C:sta, joissa molemmissa hän oli vakituinen esiintyjä.
Nabors valmistui Alabaman yliopistosta. Hänellä oli myös menestyksekäs ura musiikin alalla: viisi hänen levytyksistään on myynyt kultaa ja yksi platinaa. Hän esitti 1970-luvulta lähtien säännöllisesti Indianapolis 500:n esiseremonioissa laulun ”Back Home Again in Indiana”. Vaikka kyseessä oli jo perinne, laulaja ei voinut vuonna 2007 esiintyä terveyssyistä.
Naborsille tehtiin vuonna 1994 maksansiirto. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän oli vuonna 1970 ehdolla Golden Globen saajaksi. Hänellä oli vuonna 1984 kyseenalainen kunnia voittaa Golden Raspberry huonoimpana miessivuosan esittäjänä. Voitto tuli roolista elokuvassa Paalupaikka Stroker (1983).
Jim McDermott

Jim McDermott
James A. "Jim" McDermott (s. 28. joulukuuta 1936 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko ja psykiatri. Hän istui demokraattien edustajana Washingtonin osavaltiosta Yhdysvaltain edustajainhuoneessa 101.–114. kongresseissa vuosina 1989–2017.
McDermott sai luonnontieteiden kandidaatin oppiarvon Illinoisin Wheaton Collegesta vuonna 1958 ja lääketieteen tohtorin oppiarvon Illinoisin yliopistosta (Chicago) vuonna 1963. McDermottilla oli residenssi aikuispsykiatriassa Illinoisin yliopiston sairaaloissa vuosina 1964–1966 ja lapsipsykiatriassa Washingtonin yliopiston sairaaloissa Seattlessa vuosina 1966–1968. McDermott palveli Yhdysvaltain laivaston lääkintäjoukoissa vuosina 1968–1970. Vuosina 1970–1983 hän oli henkilökunnan jäsenenä Washingtonin yliopistossa Seattlessa. Vuosina 1987–1988 hän toimi United States Foreign Servicen palveluksessa.
McDermott istui 101.–114. kongresseissa, mutta ei asettunut enää uudelleen ehdolle vuonna 2016. Hän toimi 103. kongressissa edustajainhuoneen eettisen komitean puhemiehenä. McDermott oli ennen siirtymistään valtakunnalliseen politiikkaan istunut Washingtonin osavaltion edustajainhuoneen jäsenenä vuosina 1971–1972 ja senaattorina 1975–1987. Hän oli ehdolla Washingtonin kuvernööriksi vuonna 1980 sekä ehdolla Washingtonin kuvernöörin vaalien esivaaleissa vuosina 1972 ja 1984.
Journey to the Centre of the Earth

| Journey to the Centre of the Earth Rick Wakeman |
| --- | --- | --- |

C-kasetin kansikuva.
Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 18. tammikuuta 1974 Royal Festival Hall, Lontoo
 Julkaistu: 1974
 Formaatti: LP, MC
 Tuottaja(t): Rick Wakeman
 Tyylilaji: Progressiivinen rock
 Levy-yhtiö: A&M Records
Rick Wakemanin muut julkaisut
| The Six Wives of Henry VIII 1973 | Journey to the Centre of the Earth 1974 | The Myths and Legends of King Arthur and the Knights of the Round Table 1975 |
Journey to the Centre of the Earth on kosketinsoittaja Rick Wakemanin konserttiäänite vuodelta 1974. Se on teema-albumi ja perustuu Jules Vernen samannimiseen science fiction 
-romaaniin, joka on suomennettu nimellä Matka Maan keskipisteeseen.
Albumi on äänitetty perjantaina 18. tammikuuta 1974 Lontoon Royal Festival Hallissa. Wakemanin lisäksi mukana ovat Lontoon sinfoniaorkesteri (London Symphony Orchestra) ja Englantilainen kamarikuoro (English Chamber Choir) johtajanaan David Measham. Vernen kirjaan perustuvat puheosuudet lausuu David Hemmings. Albumin on tuottanut Rick Wakeman levy-yhtiölle A&M Records.
Kappaleet

Kaikki kappaleet ovat Rick Wakemanin tekemiä ja ne on julkaissut Rondor Music (Ldn) Ltd.
Sivu 1:
The Journey
Recollection (Part 1)
Sivu 2:
Recollection (Part 2)
The Battle
The Forest
Joost (täsmennyssivu)

Joost voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Joost, videon jakelemiseen ja katsomiseen tarkoitettu tietokoneohjelma
Joost, etunimenä:
Joost Posthuma (s. 1981), alankomaalainen maantiepyöräilijä
Joost Marius Willem van der Poorten-Schwartz (Maarten Maartens) (1858–1915), alankomaalainen kirjailija
Joost van den Vondel (1587–1679), hollantilainen kirjailija ja näytelmäkirjailija
Joost Klein (s.1997), alankomaalainen muusikko
Joost, sukunimenä:
Eddie Joost (1916–2011), yhdysvaltalainen baseballpelaaja ja -manageri
Risto Joost (s. 1980), virolainen kapellimestari ja kuoronjohtaja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Joost”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jean-Marc Gounon

| Jean-Marc Gounon |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Kansalaisuus:   Ranska
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1993–1994
Talli(t):  Minardi, Simtek
Kilpailuja:  9
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Japanin Grand Prix 1993
Viimeinen kilpailu:  Portugalin Grand Prix 1994
Jean-Marc Gounon (s. 1. tammikuuta 1963 Aubenas, Ranska) on entinen ranskalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui urallaan yhdeksään osakilpailuun, saavuttamatta yhtään pistettä.
Gounon voitti Ranskan Formula 3 -sarjan mestaruuden vuonna 1989, jonka jälkeen hän siirtyi Formula 3000 -sarjaan. Hän kilpaili sarjassa kolme vuotta, jonka jälkeen hän osti kahden kilpailun mittaisen kuljettajan sopimuksen Minardi-tallista kauden 1993 lopussa. Gounon keskeytti molemmissa osallistumissaan kilpailuissa.
Seuraavalla kaudella Gounon sai Andrea Monterminin paikan Simtekiltä. Gounonin parhaaksi sijoitukseksi jäi hänen kotikilpailussa, Ranskassa, ajama yhdeksäs sija, joka oli myös Simtekin paras saavutus. Gounon ajoi kaudella seitsemässä GP:ssa, kunnes hänet Portugalin GP:n jälkeen korvasi Italialainen Domenico Schiattarella.
Hänen poikansa Jules Gounon on myös autourheilija.
Kaudet numeroina

| Kausi | Talli | Sijoitus | Osakilpailut | Pisteet | Voitot | Palkintosijat | Paalupaikat | Nopeimmat kierrokset | Paras sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Minardi | - | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 14 |
| 1994 | Simtek | - | 7 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 9 |
| Yhteensä (2 kautta) | Yhteensä (2 kautta) | Yhteensä (2 kautta) | 9 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |  |
Kaudet numeroina > Tulokset kilpailuittain

| Vuosi | Talli | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | Sijoitus | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Minardi | RSA   | BRA   | EUR   | SMR   | ESP   | MON   | CAN   | FRA   | GBR   | GER   | HUN   | BEL   | ITA   | POR   | JPN Kesk. | AUS 14 | - | 0 |
| 1994 | Simtek | BRA   | PAC   | SMR   | MON   | ESP   | CAN   | FRA 9 | GBR 16 | GER Kesk. | HUN Kesk. | BEL 11 | ITA Kesk. | POR 15 | EUR   | JPN   | AUS   | - | 0 |
Joonas Laurikainen

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 19. toukokuuta 1983 (ikä 41)
Syntymäpaikka: Turku, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 187 cm
Seura
Seura: PIF
Junioriseurat
1994–2003: TPS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2003–2004 | TPS | 0 | (0) |
| 2003–2004 | → KaaPo (laina) | 22 | (2) |
| 2004 | → P-Iirot (laina) | 8 | (1) |
| 2005 | FC Inter | 3 | (0) |
| 2005 | → VG-62 (laina) | 19 | (3) |
| 2006 | IFK Mora | – | (–) |
| 2007 | Hudiksvall ABK | – | (–) |
| 2008 | KaaPo | 13 | (1) |
| 2008 | → Jaro (laina) | 11 | (2) |
| 2009 | Jaro | 26 | (3) |
| 2010–2012 | Jazz | 66 | (13) |
| 2015–2016 | PIF | 12 | (1) |
| Yhteensä | Yhteensä | 180 | (26) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Joonas Laurikainen (s. 19. toukokuuta 1983 Turku) on suomalainen jalkapalloilija ja futsalpelaaja. Hänen pelipaikkansa on keskikenttäpelaaja. Hän edustaa futsalissa porilaista FC Jazzia. Aikaisemmin hän on pelannut Futsal-liigaa myös Turun Pallokerhossa.
Laurikainen on pelannut Veikkausliigassa kolmena kautena yhteensä 40 ottelua: Interissä hän pelasi kolme ottelua kaudella 2005 ja Jarossa 11 ottelua kaudella 2008 ja 26 kaudella 2009. Liigamaaleja hän on tehnyt viisi, joista jokaisen Jarossa. Lisäksi Laurikainen on edustanut urallaan muun muassa Pallo-Iiroja (2004) sekä ruotsalaisia Moraa (2006) ja Hudiksvallia (2007). Jazziin hän siirtyi kaudeksi 2010 kolmivuotisella sopimuksella. Laurikainen toimi pelaamisen ohella seuran junioripäällikkönä.
Suomen futsalmaajoukkueessa Laurikainen pelasi ensimmäisen kerran vuonna 2006. Hän on tehnyt 32 maaottelussaan 13 maalia, joilla hän on viidennellä sijalla eniten maaleja Suomen maajoukkueessa tehneiden pelaajien listalla. Laurikainen valittiin Suomen vuoden futsalpelaajaksi vuonna 2008.
Laurikaisen isä on jalkapallovalmentaja Mika Laurikainen.
Jouni Tilli

Jouni Tilli (s. 1979 Jyväskylä) on suomalainen valtiotieteilijä. Hän toimii Pyhäjärven kunnan hyvinvointijohtajana. Aiemmin Tilli työskenteli tutkijana Jyväskylän yliopistossa.
Tilli valmistui ylioppilaaksi Reisjärven lukiosta vuonna 1998 ja yhteiskuntatieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta vuonna 2007 pääaineenaan valtio-oppi. Hän väitteli yhteiskuntatieteiden tohtoriksi Jyväskylän yliopistossa vuonna 2012. Väitöskirja valittiin samana vuonna yliopiston parhaaksi.
Tilli on tutkinut muun muassa uskonnon ja politiikan suhdetta, sotiin liittyvää historiapolitiikkaa ja uskonnollista retoriikkaa. Hänen kirjansa Suomen pyhä sota: papit jatkosodan julistajina valittiin vuoden 2014 kristilliseksi kirjaksi.
Teokset

The Continuation War as a Metanoic Moment. A Burkean Reading of Lutheran Hierocratic Rhetoric.  (Väitöskirja)  Jyväskylä:  Jyväskylän yliopisto, 2012.  ISBN 978-951-39-4863-4.  Teoksen verkkoversio.
Suomen pyhä sota: papit jatkosodan julistajina.  Atena, 2014.  ISBN 978-952-300-084-1.
Miten puhumme kun puhumme politiikkaa.  Atena, 2017.  ISBN 978-952-300-318-7.
Aiheesta muualla

Stammeier, Jenni: Suomen papit jatkosodan propagandisteina Yle.fi. 5.9.2014.
Tillin kirjoituksia Politiikasta.fi-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Jousenpuistonaukio

| Jousenpuistonaukio> Bågparksplatsen |
| --- | --- |
 Jousenpuistonaukio syksyllä 2023
Sijainti:  Espoo
Kaupunginosa:  Tapiola
Pinnoite:  Betonikivi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jousenpuistonaukio (ruots. Bågparksplatsen) on kaupunkiaukio Tapiolan Urheilupuistossa kaakkoisessa Espoossa. Se rakennettiin Urheilupuiston metroaseman yhteyteen 2010-luvulla.
Jousenpuistonaukio on neljältä suunnalta rakennusten rajaama. Itä- ja eteläreunan rakennusten katutasolla on liiketiloja. Länsireunalla sijaitsee metroasema, jonne on esteetön kulku aukiolta. Asemapaviljongin molemmin puolin on kulku Koivu-Mankkaan tielle, johon aukio rajautuu lännessä. Pohjoisessa aukio rajautuu Esport Centeriin. Jousenpuistonaukion päällysteenä on mustavalkoinen betonikiveys. Aukion keskellä on istuinpenkkejä soikiomaisessa muodostelmassa, jonka keskellä on istutuksia.
Kuvia

Aukio luoteesta
Aukio jatkuu kaakkoon kävelykatuna
Aukio kevätasussaan
Justin Van Der Volgen

Justin Van Der Volgen on yhdysvaltalainen muusikko, joka miksasi Out Hudille vuodesta 1996 vuoteen 2005 ja !!!-yhtyeelle vuodesta 1996 vuoteen 2007.
Jussi-Petteri Kemppainen

Jussi-Petteri Kemppainen on suomalainen musiikkivideo-ohjaaja ja pelisuunnittelija. Hän on pelin Iron Danger pääsuunittelija.
Musiikkivideoiden ja pelien lisäksi Kemppaisella on pitkä työhistoria elokuvien ja mainoselokuvien parissa.
Aiheesta muualla

Jussi-Petteri Kemppainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)