stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arya Dröttningu
Vastaanotto

Jana Kirschová kuvailee opinnäytetyössään Aryaa samankaltaiseksi kuin J. R. R. Tolkienin luoma Arwen, joka esiintyy romaanissa Taru sormusten herrasta. Molemmat hahmoista ovat ylhäissyntyisiä, voimakkaita ja viisaita haltioita, jotka rakastuvat ihmiseen. Myös hahmojen nimet muistuttavat toisiaan.
Vastaavasti Jan Talpan opinnäytetyössä luonnehditaan haltiaprinsessa Aryan pelastusoperaatiota Gil’eadin vankilasta kirjasarjan ensimmäisessä osassa samanlaiseksi kuin prinsessa Leian pelastus Kuolemantähdeltä elokuvassa Tähtien sota: Episodi IV – Uusi toivo. Molemmat hahmot tulevat sankarin pelastamaksi samassa vaiheessa tarinaa ja samanlaisissa olosuhteissa. Sekä Arya että Leia paljastuvat juonen kehityksen kannalta avainhahmoiksi, sillä tarinoiden alkuvaiheessa juuri Arya lähettää Eragonille lohikäärmeenmunan ja Luke Skywalker saa Kuolemantähden piirrustukset sisältävän viestin Leialta.
A Study Guide for Christopher Paolini’s “Eragon” -kirjan mukaan Durzan vankeudesta vapautunutta Aryaa ei esitetä sarjan kirjoissa pulassa olevana neitona, vaan enemmänkin pulaan joutuvan Eragonin suojelijana, jolloin perinteiset sukupuoliroolit ovat päinvastaiset.
Aiheesta muualla

Arya Inheriwikissä (englanniksi)
Perillinen
| --- | --- |
Kirjat:   Eragon  Esikoinen  Brisingr  Perillinen 
Muut teokset:   Eragon (elokuva)  Eragon (videopeli) 
Hahmot:   Arya  Eragon  Saphira 
Ryhmät:   lohikäärmeratsastajat  ra’zacit  urgalit  vardenit  varjot 
Paikat:   Alagaësia  Carvahall 
Taistelut:   Farthen Dûrin taistelu  Feinsterin taistelu  Gil’eadin taistelu  Palavien tasankojen taistelu 
Kirjailija:  Christopher Paolini
Enonkosken luostari

Enonkosken luostari on Enonkoskella Ihamaniemen kylässä sijaitseva evankelis-luterilainen luostari ja Enonkosken luterilaisen luostariyhteisön keskuspaikka. Luostari toimii Ihamaniemen entisessä kyläkoulurakennuksessa. Luostari aloitti toimintansa vuoden 1994 helmikuussa. Luostariyhteisöä synnyttämässä oli ryhmä ajatuksesta innostuneita, kuten Helsingin piispa Samuel Lehtonen ja professori Pentti Laasonen sekä Loviisan kirkkoherra Veli-Matti Hynninen.
Luostarin päärakennus on entinen Ihamaniemen kansakoulu.
Luostari toimii Mikkelin hiippakunnan piispan alaisuudessa osana Suomen evankelis-luterilaista kirkkoa ja yhteistyössä Enonkosken kappeliseurakunnan kanssa. Vuonna 2017 Mikkelin hiippakunta tuli aktiivisesti luostarinyhteisön toimintaan mukaan Suomen evankelisluterilaisen luostarin tuki ry:n kautta. Piispa Seppo Häkkisen aloitteesta kirkolliskokous myönsi luostariyhteisön käyttöön kolmivuotisen avustuksen retriittitoimintaan ja hengellistä ohjausta kehittävän papin palkkaukseen.
Luostarissa oli toiminnan käynnistyessä yksi pitempiaikainen asukas,  mutta siellä on sen toiminnan aikana asunut talkoolaisia ja kilvoittelijoita eripituisia aikoja. Luostarista löytyy majoitustiloja 10–12 vieraalle. Luostarissa järjestetään muun muassa retriittejä ja muita hengelliseen elämään liittyviä tapahtumia. Luostarin päivä koostuu yhteisistä rukoushetkistä aamulla, keskipäivällä ja illalla, yhteisestä työskentelystä ja aterioinnista sekä yksinololle, luonnossa liikkumiselle ja lukemiselle varatusta ajasta. Puutarhassa viljellään marjoja omaan käyttöön. Vanhasta luokkahuoneesta on sisustettu luostarin Pyhän Kolminaisuuden kappeli.
Pyhän Kolminaisuuden kappeli Enonkosken luostarissa
Luostarin piirissä toimivat ymmärtävät toiminnan luostariyhteisön käsitteen kautta. Luostariyhteisöä määrittää hiljaisuus ja yksinkertainen ja vaatimaton elämäntapa. Luostarissa ei ole perinteisiä sääntöjä aviosäädystä, kuten katolisissa ja ortodoksisissa luostareissa, vaan luostarin asukkaat voivat sekä naimattomia tai naimisissa. Luostariin tullaan yhteisön jäseneksi, sisareksi tai veljeksi, tutustumisajan sekä kahden vuoden koeajan kautta. Toiminnasta ja kiinteistöstä vastaa tukiyhdistys Suomen evankelisluterilaisen luostarin tuki ry.
Toiminnan kehittäminen

Vuonna 2014 luostariyhteisö alkoi julkaista päivittäisiä rukoushetkitekstejä, joiden jakelukanavaksi kehitettiin yhteistyössä Itä-Suomen yliopiston kanssa mobiilisovellus iOS- ja Android-käyttöjärjestelmien puhelimille. Sosiaalisen median kautta käyttäjille tarjoutuu mahdollisuus hiljentyä hetkeksi omassa arjessa. Luostariyhteisön voidaankin katsoa koostuvan sen hengelliseen yhteyteen hakeutuvista rukouskilvoittelijoista riippumatta siitä oleskelevatko he luostarissa.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkolliskokous päätti 9.11.2017 myöntää luostarin toiminnan ja hengellisen elämän kehittämiseksi Kuopion ja Mikkelin hiippakunnissa 50 000 vuotuisen apurahan kolmeksi vuodeksi. Tavoitteena on vakiinnuttaa luostarin toiminta tukemaan ihmisten hengellistä elämää Itä-Suomessa.
Taloudelliset vaikeudet

Koronapandemian johdosta hiljentynyt toiminta sekä äkilliset remointointitarpeet johtivat talouden äkilliseen heikentymiseen. Pandemian jatkuessa toimintaa ei pystytty nostamaan aikaisemmalle tasolle, joten luostarin taloudellinen tulevaisuus on vuonna 2021 lahjoitusten ja avustusten varassa.   Vuoden 2022 vuosikokous teki päätöksen luostarin toiminnan lopettamisesta.
30 vuotta sitten luostarin perustamisesta aloitteen tehnyt rovasti Veli-Matti Hynninen ilmoitti vastustavansa luostarin toiminnan lopettamista ja kokosi kesällä 2022 toimintaryhmän ajamaan päätöksen kumoamista.
Syyskuussa 2022 luostarin tukiyhdistyksen uusi hallitus perui aiemman lakkautuspäätöksen. Luostarin toiminnan jatkumisen mahdollistamiseksi Suomen ev. lut. luostarin tuki r.y. ja sen hallitus jatkaa toimintaa ja sen kehittämistä.
Kuvia luostarista

Luostarin päärakennus ulkoa
Luostarin kappelin alttari
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Enonkosken luostari Wikimedia Commonsissa
Enonkosken luostariyhteisön virallinen sivu
Seurakunnalliset mobiiliteknologiat, UEF (Arkistoitu – Internet Archive)
Axel Salingre

Axel Sigurd Salingre (2. syyskuuta 1882 Turku – 13. syyskuuta 1960 Berliini) oli suomalainen hammaslääkäri ja kauppaneuvos.
Salingren vanhemmat olivat hovioikeudenneuvos Gabriel Werner Salingre (1842–1913) ja Anna Helena Oldenburg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 (Läroverket för gossar och flickor i Helsingfors) ja valmistui Helsingin yliopistosta hammaslääketieteen kandidaatiksi 1905 sekä hammaslääketieteen tohtoriksi Tukholmassa 1907.
Salingre oli hammaslääkärinä Helsingissä vuodesta 1908 alkaen ja toimi hammaslääketieteellisten instrumenttien maahantuontia ja tukkukauppaa harjoittaneen Dentaldepot Ab:n toimitusjohtajana vuodesta 1910 alkaen. Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1952. Salingre oli muun muassa Suomen Hammaslääkäriseuran sihteerinä 1917–1919 ja seuran puheenjohtajana 1920. Salingre oli myös ranskalaisten, ruotsalaisten ja tanskalaisten hammaslääkäriseurojen jäsenenä ja kirjeenvaihtojäsenenä.
Salingre oli naimisissa 1912–1949 Märta Sofia Wreden (k. 1949) kanssa.
Teoksia

Intryck från en studieresa i Nordamerikas förenta stater. Helsingfors 1913
Föredrag i Helsingfors rotaryklubb den 13 november 1951. Helsingfors rotaryklubb, Helsingfors 1951
Föredrag i frimurarelogen St. Henrik i Åbo 15 december och Helsingfors rotaryklubb 20 december 1955. Helsingfors 1955
Aiheesta muualla

SKS Biografiakeskus : Talouselämän vaikuttajat : Kauppaneuvos Axel Salingre (1882–1960)
August Jakobson

| August Jakobson |
| --- | --- |
 August Jakobson noin vuonna 1919.
Neuvosto-Viron Korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtaja
 4. heinäkuuta 1950 - 4. helmikuuta 1958  
Edeltäjä:  Eduard Päll
Seuraaja:  Johan Eichfeld
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. syyskuuta 1904 Pärnu, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 23. toukokuuta 1963 Tallinna, Viron SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:  virolainen
Tiedot
Puolue:  Viron kommunistinen puolue (EKP)
 Nimikirjoitus
August Jakobson (2. syyskuuta 1904 Pärnu – 23. toukokuuta 1963 Tallinna) oli virolainen kirjailija ja valtiomies.
August Jakobson syntyi työläisperheeseen. Vuosina 1926–1928 hän opiskeli Tarton yliopiston taloustieteellisessä ja vuosina 1932–1935 lääketieteellisessä tiedekunnassa. Hänen ensimmäinen romaaninsa, työläisperheen elämästä kertova Vaeste-patuste alev ilmestyi vuonna 1927. Kirjailijan varhaistuotannon biologis-naturalistista vaihetta edustavat romaanit Tuhkur hobune (”Harmaa hevonen”, 1928–1933) ja Andruksonide suguvõsa (”Andruksonien suku”1931–1934). Romaani Igavesed eestlased (”Ikuiset virolaiset”, 1937–1940) ja kertomuskokoelmat Kotkapoeg (”Kotkanpentu”, 1932), Reisijad lõppjaamas (”Pääteasemalla”, 1934), Reamees Mattias (”Rivimies Mattias”, 1935) kuvaavat kriittisesti sotienvälistä Viroa. Psykologista ihmiskuvausta edustavat kokoelma Esimesed meheteod (”Ensimmäiset sankariteot”, 1936) ja näytelmä Viirastused (”Haamut”, 1939).
Vuodesta 1940 lähtien Jakobson työskenteli lehtimiehenä ja kirjakustantamon päätoimittajana. Vuonna 1942 hän liittyi NKP:n jäseneksi. Hän toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana ja vuosina 1950–1958 Viron SNT:n korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajana sekä Neuvostoliiton korkeimman neuvoston puhemiehistön varapuheenjohtajana.
Toisen maailmansodan aikana Jakobson julkaisi kertomuskokoelmat Tules ja veres (”Tulessa ja veressä”, 1942) ja Hiiglaste tee (”Jättiläisten tie”, 1944). Viron yhteiskunnallisia ristiriitoja kuvaavat näytelmät Elu tsitadellis (”Elämä linnoituksessa”) ja  Võitlus rindejooneta (”Taistelu ilman rintamaa”, molemmat 1946) palkittiin Stalin-palkinnolla. Kansainvälistä ideologista taistelua käsittelevät Kaks leeri (”Kaksi leiriä”, 1948), Öö ja päeva piiril (”Yön ja päivän rajalla”, 1950) ja Šaakalid (”Šakaalit”, 1951). Näytelmä Vana tamm (”Vanha tammi”, 1954) on suunnattu vanhentuneita perinteitä vastaan. Jakobsonin muita sodanjälkeisiä teoksia ovat draamakronikka Tormisõlmed (”Myrskyn solmuja”, 1962), kertomuskokoelmat Kasvutung (”Kasvunhalu”, 1949), Tulikuum päev (”Kuuma päivä”, 1949) sekä satukokoelma ”Satakieli ja vaskikäärme” (Ööbik ja vaskuss, 1947). Jakobsonin teoksia käännettiin aikanaan useille Neuvostoliiton kielille. Vuonna 1947 hän sai Viron SNT:n kansankirjailijan arvonimen.
Suomennettuja teoksia

Satakieli ja vaskikäärme. Suom. Elina Timonen. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1958.
Aiheesta muualla

Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: August Jakobson (venäjäksi)
Neuvosto-Viron korkeimman neuvoston presidiumin puheenjohtajat (Neuvosto-Viron presidentit)
Johannes Vares (1940) | Eduard Päll (1946) | August Jakobson (1950) | Johan Eichfeld (1958) | Aleksei Müürisepp (1961) | Artur Vader (1970) | Johannes Käbin (1978) | Arnold Rüütel (1983)
August Söderman

| August Söderman |
| --- | --- |
 August Söderman
Henkilötiedot
Koko nimi:  Johan August Söderman
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1832 Tukholma
Kuollut: 10. helmikuuta 1876 (43 vuotta)
Muusikko
Tyylilajit:  ooppera 
Soittimet:  oboe 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Johan August Söderman (17. heinäkuuta 1832 Tukholma  – 10. helmikuuta 1876) oli ruotsalainen säveltäjä.
Södermanin isä oli teatterikapellimestari. Kun Söderman oli 11-vuotiaana keskeyttänyt koulunkäyntinsä, hänet lähetettiin merille, mutta sairastuttuaan hän joutui pian palaamaan kotiin. Hän opiskeli sitten pianonsoittoa sekä omin päin myös viulun- ja sellonsoittoa. Fän sai 1850 kiinnityksen erään teatteriseurueen kapellimestariksi, jossa tehtävässä hän vieraili Suomessakin. Hän lähti Leipzigiin opiskelemaan viulun-, pianon- ja sellonsoittoa, ja palattuaan Ruotsiin hänet nimitettiin Ruotsin kuninkaallisen oopperan kuoromestariksi ja apulaiskapellimestariksi.
Södermanin balladeissa on havaittavissa Richard Wagnerin vaikutus. Hän sävelsi myös näyttämömusiikkia, kuten teoksen Svenskt festspel. Kuoromusiikin alalla hänen huomattava saavutuksensa on hänen hieman ennen kuolemaansa säveltämä teos Katolska mässan.
August Södermanin poikia olivat oopperalaulaja (basso) Carl August Söderman (1860–1916), joka toimi myös oopperaohjaajana, ja kirjailija Sven Söderman.
Flip Video

Flip Video on helppokäyttöinen taskuvideokamera, joka käyttää flash-muistia.
Flip Video on yhdysvaltalaisen Cisco Systemsin omistama tavaramerkki ja taskukokoinen digitaalivideokamera, jonka malleja ovat Flip Ultra, Flip Mino, UltraHD ja MInoHD. Flip Videon toi markkinoille Pure Digital Technologies vuonna 2007, ja Cisco osti yhtiön maaliskuussa 2009.
Flip Video oli ensimmäinen huokea flash-muistiin perustuva videokamera, joka sai uuden lajityypin luojana pian seuraajia ja jäljittelijöitä. Kodak, Creative, JVC ja Sony ovat sittemmin esitelleet omat versionsa.
Alkuperäinen Flip-kamera tallensi VGA-tasoista kuvaa (640 x 480 pikseliä), mutta uudemmat HD-mallit kykenevät tarkempaan toistoon (1280 x 720). Flip MinoHD -kamerassa on kahdeksan gigatavun sisäinen muisti, joka riittää tallentamaan kaksi tuntia liikkuvaa kuvaa ja ääntä 30 ruutua sekunnissa 720p-tarkkuudella.
Kaikki Flip-kamerat ovat USB-liitäntäisiä ja hyvin riisuttuja ominaisuuksiltaan. Yksinkertaisuudessaan Flip-kameraa on verrattu Kodakin filmipokkareihin. Optiikka on polttoväliltään kiinteä, eikä digitaalisen zoomin lisäksi ole varsinaista rajausmahdollisuutta. Flip-kameroiden mukana toimitettava ohjelmisto, Flipshare, sisältää toiminnallisuuden, jolla kuvattua materiaalia voi siirtää YouTube-videopalveluun. Flipshare toimii Windows- ja Mac OS X -käyttöjärjestelmissä.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
David Poguen videoarvostelu: Flip Ultra (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
David Poguen video: Flip MinoHD (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
Linux Journal (Shawn Powers): Flip Ultra ja Linux(englanniksi)
Autosport

| Autosport |
| --- | --- |

Julkaisija:  Motorsport Network
ISSN:  ISSN 0269-946X
Perustettu:  25. elokuuta 1950
Päätoimittaja:  Kevin Turner
Kotimaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Kieli:  Englanti
Aiheesta muualla
Kotisivu
Autosport on brittiläinen autourheilusivusto, jota julkaisee Motorsport Network.
Autosport ilmestyi vuoteen 2019 saakka paperilehtenä, jota julkaisi Haymarket Consumer Media. Lehteä alkoi julkaista vuonna 1950 Gregor Grant ja ensimmäinen numero ilmestyi samalla viikolla kuin Silverstonessa ajettiin ensimmäinen Formula 1 -maailmanmestaruusosakilpailu.
Toimittajat

| Nimi | Aloittanut | Lopettanut |
| --- | --- | --- |
| Gregor Grant | Elokuu 1950 | Maaliskuu 1968 |
| Simon Taylor | Huhtikuu 1968 | Elokuu 1971 |
| Richard Feast | Elokuu 1971 | Marraskuu 1973 |
| Ian Phillips | Marraskuu 1973 | Huhtikuu 1976 |
| Quentin Spurring | Toukokuu 1976 | Marraskuu 1981 |
| Mark Hughes | Marraskuu 1981 | Marraskuu 1983 |
| Quentin Spurring | Marraskuu 1983 | Maaliskuu 1988 |
| Peter Foubister | Huhtikuu 1988 | Tammikuu 1992 |
| Andy Hallbery | Helmikuu 1992 | Huhtikuu 1993 |
| Bruce Jones | Huhtikuu 1993 | Kesäkuu 1996 |
| Laurence Foster | Kesäkuu 1996 | Helmikuu 1998 |
| Mark Skewis | Helmikuu 1998 | Maaliskuu 2000 |
| Anthony Rowlinson | Maaliskuu 2000 | Helmikuu 2002 |
| Laurence Foster | Helmikuu 2002 | Tammikuu 2004 |
| John McIlroy | Tammikuu 2004 | Lokakuu 2005 |
| Andrew van de Burgt | Marraskuu 2005 | Heinäkuu 2011 |
| Charles Bradley | Heinäkuu 2011 | Marraskuu 2014 |
| Edd Straw | Joulukuu 2014 | Toukokuu 2016 |
| Kevin Turner | Toukokuu 2016 |  |
Aiheesta muualla

Autosportin sivusto
Autosport International exhibitionin sivusto
Japanilaisen Autosportin verkkosivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Autosport
Käännös suomeksi
Autostrada 3 (Italia)

Autostrada A3 kulkee Napolista Italian mantereen lounaiskärkeen.
Autostrada A3 on Italian eteläosassa sijaitseva noin 500 kilometrin mittainen moottoritie, joka kulkee Napolista Salernoon ja edelleen Reggio Calabriaan Italian ”saappaankärjessä”. Se kulkee kolmen hallinnollisen alueen läpi: Campanian (171 km), Basilicatan (30 km) ja Calabrian (293,9 km).
Vuosikymmeniä keskeneräisenä ollut tie ei monilta osuuksiltaan täytä moottoritien vaatimuksia, ja sen  kunnossapito­toimenpiteitä on arvosteltu ammatti­taidottomiksi. Siksi A3-tiestä on muodostunut eräänlainen vertauskuva eteläisen Italian takapajuisuudesta ja taloudellisista ongelmista. Euroopan unioni kieltäytyy luokittelemasta tietä moottoritieksi.
A3-tien rakentaminen alkoi jo 1960-luvulla. Rakennustöitä ovat viivästyttäneet osaamaton työnjohto, työn heikko laatu, korruptio ja mafian valta alueella. Tien pohjoinen puolikas on Camorra-järjestön ja eteläinen osa ’Ndrangheta-järjestön aluetta. ”Ikuisesti keskeneräiseen tiehen” on investoitu miljardeja euroja.
Historiaa

A3-tien pohjoisin osuus Napolista Pompejiin valmistui jo vuonna 1929. Jatko-osuus Salernoon saakka valmistui 1961. Vuonna 1964 Italian hallitus teki päätöksen rakentaa moottoritie, joka yhdistäisi syrjäisen ja maastoltaan vaikean Calabrian ja samalla myös Sisilian saaren tehokkaasti muuhun Italiaan. Tie valmistui 1974, muttei täyttänyt läheskään samoja vaatimuksia kuin Italian muut moottoritiet. Jatkuvat ruuhkat haittasivat tien käyttäjiä etenkin kesäisin. Vuonna 1993 ilmoitettiin, että tie valmistuisi moottoritie­tasoisena 2003, mutta suunnitelmat ovat jatkuvasti pitkittyneet. EU on tutkinut tien rakennus­projekteihin liittyviä taloudellisia väärinkäytöksiä ja määräsi myöntämistä tuistaan yli 300 miljoonaa euroa palautettaviksi vuonna 2012.
Tien parantaminen moottoritie­tasoiseksi on monin paikoin vaatinut uuden moottoritien rakentamisen alkuperäisen A3-tien viereen. Elokuussa 2014 ilmoitettiin, että 88 prosenttia tiestä on parannettu moottoritie­tasoiseksi. Toukokuussa 2015 Italian  pääministeri Matteo Renzi ilmoitti, että viimeinenkin osuus tiestä valmistuisi viimeistään vuonna 2016. Hänen mukaansa työhön on komennettu noin 3 000 työntekijää ja työn jatkuvan keskeytyksettä seitsemänä päivänä viikossa. Lupaukseen ei kuitenkaan täysin uskota.
Aiheesta muualla

Autostrade.it
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Autostrada A3 (Italy)
Käännös suomeksi
Flipper & Lopaka

Flipper & Lopaka on australialainen televisiosarja. Sarjaa tehtiin 78 jaksoa 3 tuotantokauden verran vuosina 1999–2005. Sarja alkoi 10. syyskuuta 1999 ja päättyi 25. tammikuuta 2005.
Sarja Suomessa

Suomessa sarjaa esitti MTV3.
Sarjan suomenkielisestä jälkiäänityksestä vastasi Agapio Racing Team. Ääninäyttelijät olivat samat kuin Digimonissa ja Calimerossa.
Fradique de Menezes

| Fradique de Menezes |
| --- | --- |

São Tomé ja Príncipen presidentti
Edeltäjä:  Miguel Trovoada
Seuraaja:  Manuel Pinto da Costa
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. maaliskuuta 1942 (ikä 82)
Kansalaisuus:   sãotomépríncipeläinen
Ammatti:  liikemies
Tiedot
Puolue:  MDFM–PL (2001–)
Muut puolueet:  ADI (–2001)
Fradique de Menezes (s. 21. maaliskuuta 1942) oli São Tomé ja Príncipen presidentti vuosina 2003–2011.
De Menezes syntyi São Tomén saarella ja opiskeli Brysselissä. Vuosina 1986–1987 hän toimi maansa ulkoministerinä.
Vuonna 2001 edellinen presidentti Miguel Trovoada ei voinut asettua ehdokkaaksi kolmannelle kaudelle, joten Fradique de Menezes voitti presidentinvaalit Acção Democrática Independente -puolueen ehdokkaana. Hän sai 55,2 % äänistä. Vuonna 2003 maassa tapahtui Fernando Pereiran johtama sotilasvallankaappaus, mutta de Menezes pääsi takaisin virkaansa 23. heinäkuuta 2003. Vuonna 2006 hänet valittiin toiselle kaudelle.
Asiatech

|  Asiatech |
| --- | --- |
Perustajat:  John Gano Enrique Scalabroni
Valmistajat:  Arrows, Minardi
Saavutukset Formula 1:n MM-sarjassa
Ensimmäinen kilpailu:  Australian GP 2001
Kilpailuja:  34 (33 starttia)
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  3
Viimeinen kilpailu:  Japanin GP 2002
Asiatech toimi moottoritoimittajana Formula ykkösissä vuosina 2001 ja 2002.
Historia > Moottoritoimittajana

Kauden 2000 toisella puoliskolla Peugeot ilmoitti vetäytyvänsä F1:stä kauden päätyttyä vuosien huonon suorituskyvyn jälkeen. Sen jälkeen ranskalaisen valmistajan työkalut ja resurssit osti kuitenkin vastaperustettu Asia Motor Technologies -niminen yhtiö. Tämä oli mysteerinen yhtiö, joka mahtaili aasialaisella tuellaan, mutta ainoat sijoittajat, joita koskaan mainittiin olivat Hideo Morita ja Yamazaki Mazak. Yhtiön ottivat haltuunsa sijoittaja John Gano ja Enrique Scalabroni, joka vastasi operaation teknisestä puolesta.
Arrows-tallin omistaja Tom Walkinshaw oli kiinnostunut Asiatechin moottoreista ja teki sopimuksen Asiatechin kanssa. 12. lokakuuta 2000. Pedro de la Rosa pystyi ajamaan AMT-moottorilla varustetun Arrowsin radalle Valenciassa, ja ensimmäisten kierrosten jälkeen sekä talli että valmistaja olivat erittäin tyytyväisiä näkemäänsä. Joulukuussa 2000 AMT muutti nimensä Asiatechiksi, ja toimitti Arrowsille V10-moottorit ilmaiseksi kaudelle 2001. Hanke ei ollut menestyksekäs, ja vuoden lopussa Arrows päätti luopua ilmaisista moottoreistaan ja sen sijaan maksaa Cosworthin V10:stä. Tämän jälkeen Minardi astui kuvaan, ja teki Asiatechin kanssa sopimuksen kauden 2002 moottoreista.
Historia > Tallin suunnitelmat

Asiatech ilmoitti maaliskuun 2002 lopussa, että yhtiö suunnittelee osallistuvansa Formula 1 -sarjaan omalla tiimillään ja upouudella V10-moottorilla vuonna 2004 tai 2005. Yhtiö osti vanhat Williamsin tilat Didcotissa auton suunnittelua ja kehitystä varten, kun taas moottorin jatkokehitys jatkuisi Peugeotin vanhoissa tehtaissa lähellä Pariisia. Yhtiö kasvatti henkilöstömäärän muutamassa viikossa 170:stä vähintään 220:een.
Kesäkuussa 2002 kävi selväksi, että Jordan menettäisi Honda-moottorit vuodeksi 2003, kun Honda keskittyi moottorien kehittämisen BAR:lle. Tuolloin keskusteltiin myös siitä, että Asiatech ei rakentaisi tiimiään tyhjästä, vaan ostaisi Jordanin. Tallin omistaja Eddie Jordan allekirjoitti kuitenkin pian sopimuksen Fordin kanssa ja päätti jatkaa F1:tä yksin, joten Asiatech kääntyi muualle. Toinen ehdokas oli heidän moottorikumppaninsa Minardi. Kun Paul Stoddart sai tietää, ettei hän saisi Asiatechin uutta moottoria ilmaiseksi vuodesta 2003 lähtien, hän peruutti sopimuksen Asiatechin kanssa ja teki sopimuksen Cosworthin kanssa. Myös kesäkuussa 2002 Asiatechiin saapui uusia asiantuntijoita, mukaan lukien Sergio Rinland ja Ron Tauranac, he suunnittelivat ja tekivät jo erityisiä tuulitunnelimalleja tulevasta F1-tallin autosta A-001, joka näytti erittäin lupaavalta.
Asiatech esitteli suunnitelmansa medialle ja teollisuudelle 14. syyskuuta 2002, Italian GP:n viikonloppuna. Yksi suunnitelma oli, että yritys debytoisi tiiminä omalla autolla vuonna 2004 tai 2005. Yhtiö julkisti myös suunnitelmat upouudesta Asiatech V10 -moottorista, 003:n V10-moottorista. Suunnitelmana oli saada yksiköt valmiiksi vuonna 2004 testattavaksi tai jopa toimitettavaksi ryhmälle. Yhtiö esitteli myös tuulitunnelimallin nimeltä A-001, jossa oli erittäin innovatiivinen jousitus ja aerodynamiikka ja jota kehitettiin jatkuvasti.
Koko projekti kuitenkin pysähtyi täysin, ja kaikki romahti kauden 2002 lopussa. Koska tallit ei toimittanut moottoreita ja yrityksellä oli taloudellisia vaikeuksia, uuden moottorin kehitys jouduttiin lykkäämään. Pian sen jälkeen Asiatech A-001:n kehitys ja suunnittelu jäädytettiin, sillä yritys katosi vuoden 2002 loppuun mennessä rahoituksen puutteen vuoksi. Vuoteen 2003 mennessä projektista ei ollut jälkeäkään, edes projektia johtanut Scalabroni ei tiennyt, minne valmiit mallit olivat kadonneet.
Helmikuussa 2003 Asiatech-moottoriyhtiön omaisuus myytiin huutokaupassa Pariisissa, jota valvoivat Jacques Martin ja Gilles Chausselat.
Muuta

Ennen kuin virallinen nimi "Asiatech" otettiin käyttöön, Peugeotin ostajat tunnettiin vain Asia Motor Technologiesin (AMT) kauppanimellä. Tämä näkyy videopelissä Formula One 2001, jossa Arrowsin moottoritoimittajan nimi on "AMT" Asiatechin sijaan.