stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Australian avoin tennisturnaus 2016 – miesten kaksinpeli
Kaavio > Kaavion alaosa > Lohko 8

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 | 31 | 32 | 33 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. kierros | 1. kierros | 1. kierros | 1. kierros | 1. kierros | 1. kierros | 1. kierros |   |   | 2. kierros | 2. kierros | 2. kierros | 2. kierros | 2. kierros | 2. kierros | 2. kierros |   |   | 3. kierros | 3. kierros | 3. kierros | 3. kierros | 3. kierros | 3. kierros | 3. kierros |   |   | 4. kierros | 4. kierros | 4. kierros | 4. kierros | 4. kierros | 4. kierros | 4. kierros |

| 16 |   B Tomic | 64 | 6 | 6 | 6 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   D Istomin | 77 | 4 | 4 | 4 |  |   |   | 16 |   B Tomic | 6 | 6 | 65 | 7 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   S Bolelli | 78 | 77 | 62 | 77 |  |   |   |  |   S Bolelli | 4 | 2 | 77 | 5 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| PR |   B Baker | 66 | 63 | 77 | 65 |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 16 |   B Tomic | 6 | 77 | 6 |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   J Millman | 3 | 5 | 77 | 5 |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |   J Millman | 4 | 64 | 2 |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   D Schwartzman | 6 | 7 | 62 | 0r |  |   |   |  |   J Millman | 4 | 6 | 6 | 4 | 7 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   G Müller | 78 | 79 | 65 | 77 |  |   |   |  |   G Müller | 6 | 4 | 2 | 6 | 5 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 20 |   F Fognini | 66 | 67 | 77 | 61 |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 16 |   B Tomic | 4 | 4 | 64 |  |  |
| 32 |   J Sousa | 6 | 6 | 6 |  |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 2 |   A Murray | 6 | 6 | 77 |  |  |
|  |   M Kukuškin | 3 | 4 | 3 |  |  |   |   | 32 |   J Sousa | 6 | 7 | 3 | 6 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   S Giraldo | 6 | 1 | 6 | 6 |  |   |   |  |   S Giraldo | 3 | 5 | 6 | 1 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   D Young | 4 | 6 | 3 | 2 |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 32 |   J Sousa | 2 | 6 | 2 | 2 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   A Mannarino | 66 | 4 | 6 | 3 |  |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   | 2 |   A Murray | 6 | 3 | 6 | 6 |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   S Groth | 78 | 6 | 3 | 6 |  |   |   |  |   S Groth | 0 | 4 | 1 |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |   A Zverev | 1 | 2 | 3 |  |  |   |   | 2 |   A Murray | 6 | 6 | 6 |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 2 |   A Murray | 6 | 6 | 6 |  |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Tracy Chevalier

| Tracy Chevalier |
| --- | --- |
 Tracy Chevalier vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. lokakuuta 1962 Washington, DC, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvaltojen ja Yhdistyneen kuningaskunnan kaksoiskansalaisuus
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  historia, romantiikka
Esikoisteos:  The Virgin Blue (1997)
Pääteokset:  Tyttö ja helmikorvakoru (Girl With A Pearl Earring, 1999.)
Palkinnot
 WH Smith Fresh Talent (1997)  Barnes and Noble Discover Award (2000)  Fellow, Royal Society of Literature (2008)  Richard and Judy Book Club (2013)  Ohioana Book Award (2013) 
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Tracy Chevalier (s. 19. lokakuuta 1962 Washington, DC, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan erityisesti kirjastaan Tyttö ja helmikorvakoru. Kirjasta on tehty myös samanniminen elokuva.
Lapsuus ja opiskelu

Chevalier on syntynyt ja elänyt lapsuutensa Yhdysvaltojen pääkaupungissa Washingtonissa. Hän oli nuorin perheen kolmesta lapsesta. Chevalier suoritti vuonna 1984 BA-tutkinnon englanninkielestä, Oberlin Collegessa, Ohiossa. Vuonna 1994 hän suoritti Master-tutkinnon University of East Angliassa. Hän muutti Lontooseen, Isoon-Britanniaan vuonna 1984 Oberlinistä valmistumisensa jälkeen. Hänen oli tarkoitus alun perin olla siellä vain kuusi kuukautta mutta hän meni naimisiin englantilaisen miehen kanssa ja jäi asumaan sinne pysyvästi. Hänellä on Ison-Britannian kaksoiskansalaisuus.
Kirjailijan ura

Ennen kirjailijaksi ryhtymistään hän toimi useita vuosia tietokirjatoimittajana. Kirjansa Tyttö ja helmikorvakoru jälkeen vuonna 1998 hän aloitti kokopäiväisenä kirjailijana. Chevalier on kirjoittanut historiasta ja taiteesta myös romaaneissaan Neito ja yksisarvinen sekä Pudonneet enkelit.
Julkaistuja kirjoja > Suomeksi ilmestyneitä

Tyttö ja helmikorvakoru.  Suomentanut Gothoni, Arja. Helsinki:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17027-9.
Pudonneet enkelit.  Suomentanut Gothoni, Arja. Helsinki:  Otava, 2003.  ISBN 951-1-18041-X.
Neito ja yksisarvinen.  Suomentanut Gothoni, Arja. Helsinki:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-19926-9.
Julkaistuja kirjoja > Englanniksi ilmestyneitä

The Virgin Blue (1997)
Girl With A Pearl Earring (1999)
Falling Angels (2001)
The Lady and the Unicorn (2003)
Burning Bright (2007)
William Blake; and Remarkable Creatures (2009)
The Last Runaway (2013)
At the Edge of the Orchard (2016)
Reader, I Married Him: Stories Inspired by Jane Eyre (2016)
New Boy  (2017)
Lähde:
Aiheesta muualla

Merritt, Stephanie: At the Edge of the Orchard by Tracy Chevalier – review The Guardian.  6.3.2016. Viitattu 12.4.2019 (englanniksi).
Hitchings, Henry: New Boy by Tracy Chevalier – more than child’s play The Financial Times.  2.6.2017. Viitattu 12.4.2019 (englanniksi).
Pols, Mary: Tracy Chevalier’s ‘At the Edge of the Orchard’ and Jane Hamilton’s ‘The Excellent Lombards’ The New York Times.  21.4.2016. Viitattu 12.4.2019 (englanniksi).
Toimitusjohtaja

Toimitusjohtaja on useissa yhteisömuotoja koskevissa laeissa käytetty termi henkilöstä, jolla on vastuu päivittäisestä yrityksen hallinnoimisesta.
Toimitusjohtajan valinta on Suomessa tavallisesti vapaaehtoista; yhtiö voi toimia myös ilman toimitusjohtajaa. Toimitusjohtajan asema vaihtelee yhtiömuodon mukaan. Henkilöyhtiössä toimitusjohtajan saattaa erottaa yhtiömies yksin henkilöyhtiön luonteen vuoksi. Osakeyhtiössä toimitusjohtajan nimityksestä sekä asemasta päättää yhtiön hallitus, jollei yhtiöjärjestys määrää toisin.
Yhteisölaeissa toimitusjohtajalle on säädetty usein yleistoimivalta (esimerkiksi juoksevan hallinnon hoitaminen) ja lukuisia erikseen mainittuna tehtäviä. Osakeyhtiön yhtiökokous voi päättää yksimielisenä toimitusjohtajalle muutoin kuuluvasta asiasta toimitusjohtajasta riippumatta.
Missään suomalaisessa yhteisömuodossa ei ole mahdollisuutta käyttää toimitusjohtajana oikeushenkilöä, vaan toimitusjohtajan on aina oltava luonnollinen henkilö. Joissakin muissa maissa, kuten Hollannissa, eräiden yhtiömuotojen toimitusjohtajaksi voidaan valita oikeushenkilökin, kuten esimerkiksi toinen yhteisö.
Muita nimityksiä

Asunto-osakeyhtiöissä toimitusjohtajasta käytetään termiä isännöitsijä.
Suuren yrityksen toimitusjohtajasta käytetään joskus nimitystä pääjohtaja.
Konsernin emoyhtiön toimitusjohtajasta käytetään joskus nimitystä konsernijohtaja.
Varatoimitusjohtaja

Toimitusjohtajan varahenkilöstä on perinteisesti käytetty nimitystä varatoimitusjohtaja. Viime aikoina uusituissa laeissa (osakeyhtiölaki ja osuuskuntalaki) nimitys on muutettu toimitusjohtajan sijaiseksi.
Oikeudet ja velvollisuudet

Toimitusjohtaja ei kuulu työsopimuslain piiriin, eikä hänelle siksi ole irtisanomisaikaa hänen työnsä hallintoelinluonteen vuoksi. Usein laaditaan kuitenkin toimitusjohtajasopimus, joka säätelee paitsi irtisanomista ja siitä maksettavaa korvausta myös työsuhde-etuja.
Vastuun jakaminen hallituksen ja toimitusjohtajan välillä voi olla hankalaa, ja eri yhtiöissä on erilaisia ratkaisuja. Laissa ei säädetä asiasta tarkasti. Mikäli yhtiöllä ei ole toimitusjohtajaa, hallitus vastaa yhtiön juoksevien asioiden järjestämisestä kuten kirjanpidosta ja työsuhteiden järjestämisestä.
Osakeyhtiölain mukaan toimitusjohtajalla on oikeus osallistua hallituksen kokouksiin, jollei yhtiöjärjestyksessä muuta määrätä tai hallitus päätä toisin.
Toimitusjohtajaa koskee yhtiön hallintoa koskeva huolellisuus- ja lojaliteettivelvoite. Toimitusjohtajan tulee siis toimia huolellisen johtajan tavoin sekä hyvän liikkeenjohtotavan mukaisesti. Velvoitteen rikkominen, esimerkiksi yhden osakkaan suosiminen muiden kustannuksella, saattaa johtaa henkilökohtaiseen vahingonkorvausvastuuseen. Toimitusjohtajan huolellisuuden arvioinnissa käytetään vertailukohtana yleisesti huolellisen johtajan toimintaa, ei siis tietyissä tapauksissa riitä, että toimitusjohtaja toimii yhtä huolellisesti kuin omissa asioissaan, vaan hänen tulee toimia kuten huolellinen johtaja tehtävässä toimisi.
Toimitusjohtajan ominaisuudet

Ruotsin suurimpien pörssiyhtiöiden toimitusjohtajiksi päätyivät tyypillisimmin henkilöt, jotka olivat armeijan alokastesteissä olleet älykkäitä, tunneälykkäitä, sosiaalisia, sinnikkäitä, aloitteellisia ja vastuuta ottavia. He olivat myös muutaman sentin keskimääräistä pidempiä ja heillä oli vakaa tunne-elämä.
Yritysjohtaja Torbjörn Magnussonin mukaan johtajan pitää priorisoida aikansa päätehtäviin eikä tarttua vähämerkityksisiin asioihin. Moni sortuu käyttämään aikaansa hienoihin tapahtumiin, taidepiireihin tai sponsorointiin, mutta kaiken aikaansa työntekoon käyttävä johtaja pystyy reagoimaan kaikkeen täysin valmistautuneena.
Kirjallisuutta

Airaksinen, Manne – Jauhiainen, Jyrki: Suomen yhtiöoikeus. WSOY-Lakitieto Helsinki 2000.
Airaksinen, Manne – Jauhiainen, Jyrki: Osakeyhtiölaki. WSOY Helsinki 1997
Hirvonen, Ahti – Niskakangas, Heikki – Steiner, Maj-Lis: Corporate governance. Hyvä omistajaohjaus ja hallitustyöskentely. WSOY Helsinki 2003.
Ikonen, Tapio - Malmi, Teemu - Reinikainen, Mikko: Toimitusjohtajan käsikirja. Tietosanoma Pieksämäki 2005.
Koski, Pauli – Sillanpää, Matti J.: Yhtiöoikeus. Jatkuvatäydenteinen.
Kyläkallio, Juhani – Iirola, Olli – Kyläkallio, Kalle: Osakeyhtiö. Edita Helsinki 2002.
Nurmi, Hannu-Matias: Toimitusjohtaja. Kauppakamari Helsinki. 2021.
af Schultén, Gerhard:	Osakeyhtiölain kommentaari I ja II. Talentum Helsinki 2003.
Toiviainen, Heikki: Osakeyhtiön toimitusjohtajan asema. Lakimiesliiton kustannus Helsinki 1992.
Toiviainen, Heikki: Johtajan ja tilintarkastajan vahingonkorvausvastuusta osakeyhtiössä. Lakimies: Suomalaisen lakimiesyhdistyksen vuosikirja 1994
Villa, Seppo: Henkilöyhtiöt ja Osakeyhtiö. Talentum Helsinki 2006.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toimitusjohtaja Wikimedia Commonsissa
Tsushima

Tsushima voi tarkoittaa:
Maantiede

Tsushima, Japanin saariryhmä Kyūshūn pohjoispuolella
Tsushimansalmi, salmi Kyūshūn saaren ja Korean niemimaan välissä
Tsushima, Japanin kaupunki Nagasakin prefektuurissa Tsushiman saarella
Tsushima, Japanin kaupunki Aichin prefektuurissa
Tsushima, Japanin entinen maaseutukaupunki Ehimen prefektuurissa
Tsushiman provinssi, Tsushiman saaren käsittänyt Japanin entinen provinssi
Tapahtumat

Tsushiman meritaistelu (1905), ratkaiseva taistelu Venäjän–Japanin sodassa
Tsushiman välikohtaus (1861), välikohtaus Venäjän, Japanin ja Yhdistyneen kuningaskunnan välillä
Laivat

Tsushima, keisarillisen Japanin laivaston Niitaka-luokan panssarikansiristeilijä
Tsushima, keisarillisen Japanin laivaston Etorofu-luokan saattaja
Henkilöt

Keiko Tsushima (1926–2012), japanilainen näyttelijä
Shūji Tsushima eli Osamu Dazai (1909–1948), japanilainen kirjailija
Yūko Tsushima (1947–2016), japanilainen kirjailija
Muuta

Tsushima-jinja, šintolainen pyhäkkö Tsushiman kaupungissa Aichin prefektuurissa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tsushima”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Boileau-Narcejac

Boileau-Narcejac on kahden ranskalaisen rikoskirjailijan käyttämä yhteinen salanimi:
Pierre Louis Boileau [bwalo]  (28. huhtikuuta 1906 Pariisi – 16. tammikuuta 1989 Beaulieu-sur-Mer)
Pierre Robert Ayraud [ero] alias Thomas Narcejac [narsežak] (3. heinäkuuta 1908 Rochefort-sur-Mer – 7. kesäkuuta 1998 Nizza).
Heidän romaanejaan on sovitettu elokuviksi, joista tunnetuimpia ovat Henri-Georges Clouzot'n Pirulliset (1955) ja Alfred Hitchcockin Vertigo – punainen kyynel (1958).
Pierre Boileau opiskeli kauppakorkeakoulussa ja työskenteli sosiaalityöntekijänä. Työnsä ohella hän kirjoitti rikosromaaneja. Pierre Ayraud oli koulutukseltaan kirjallisuudentutkija ja filosofi.
Boileau ja Ayraud olivat molemmat jo tahoillaan ansioituneita rikoskirjailijoita - molemmat olivat saaneet "Prix du Roman d'Aventures" -palkinnon - kun he tapasivat vuonna 1948 ja ryhtyivät yhteistyöhön. Pierre Boileau laati romaanien juonet ja Pierre Ayraud loi ilmapiirin ja henkilöhahmot. Heidän romaanejaan voidaan luonnehtia psykologisiksi rikosromaaneiksi. He kirjoittivat myös kahdeksan Sans Atout -nuorisokertomusta vuosina 1971–1990, viisi auktorisoitua jatko-osaa Maurice Leblancin Arsène Lupin -tarinoille  vuosina 1973–1979 sekä muita teoksia.
Boileau-Narcejac sai vuonna 1965 "Prix de l'Humour noir" -palkinnon ja vuonna 1974 "Prix Mystère de la Critique" -palkinnon.
Romaaneja

| --- | --- |
 L'Ombre et la Proie (1951–1952), nimellä Alain Bouccarèje  Celle qui n'était plus (1952), elokuvasovitus Pirulliset  Les Visages de l'ombre (1953)  D’entre les morts (1958), elokuvasovitus Vertigo  Les Louves (1955)  Le Mauvais Œil (1956)  Au bois dormant (1956)  Les Magiciennes (1957)  À cœur perdu (1959),  L'ingénieur aimait trop les chiffres (1959)  Maléfices (1961)  Maldonne (1963)  …Et mon tout est un homme (1965)  La mort a dit : Peut-être (1967)  La Porte du large (1969)  Delirium, suivi de L'Île (1969)  Les Veufs (1970)  La Vie en miettes (1972)  Opération Primevère (1973)  Frère Judas (1974) :  La Tenaille (1975)  La Lèpre (1976)  L'Âge bête (1978)  Carte vermeil (1979)  Les Intouchables (1980)  Terminus (1980)  Box-office (1981)  Mamie (1983)  Les Eaux dormantes (1984)  La Dernière Cascade (1984)  Schuss (1985)  Mister Hyde (1987)  Champ clos (1988)  Le Contrat (1988)  J'ai été un fantôme (1989)  Le Bonsaï (1990)  Le Soleil dans la main (1990)  La main passe (1991)  Les Nocturnes (1991)
BRP Sierra Madre

| BRP Sierra Madre |
| --- | --- |
 USS Harnett County Vietnamin sodassa.
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Missouri Valley Bridge & Iron Works
Kölinlasku:  19. syyskuuta 1944
Laskettu vesille:  27. lokakuuta 1944
Palveluskäyttöön:  huhtikuussa 1976
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 625 t
Pituus:  99,97 m
Leveys:  15,24 m
Syväys:  3,35 m
Nopeus:  12 solmua
Miehistöä:  266
Aseistus
Aseistus:  8 × Bofors 40 mm 12 × Oerlikon 20 mm
BRP Sierra Madre on Filippiinien laivaston maihinnousualus. Alus rakennettiin alkujaan Yhdysvalloissa, jossa se palveli Yhdysvaltain laivastossa toisen maailmansodan aikana, sekä myöhemmin Vietnamin sodan aikana Etelä-Vietnamin laivastossa.
Filippiinien laivastossa palvellessaan alus ajettiin tarkoituksella karille vuonna 1997 Spratlysaarien Second Thomas Shoal-riutalla. Myöhemmin Filippiinit on käyttänyt sitä sotilastukikohtana Etelä-Kiinan meren aluekiistan aikana.
Valmistus

LST-511-luokan maihinnousualus USS LST-821 tilattiin Evansvillestä Missouri Valley Bridge & Iron Worksiltä, missä köli laskettiin 19. syyskuuta 1944. Alus laskettiin vesille 27. lokakuuta kumminaan Hugh Robertson vanhemman puoliso ja otettiin osittaiseen palvelukseen 4. marraskuuta Mississippi-joen alajuoksulle siirtoa varten. Alus otettiin palvelukseen 22. marraskuuta New Orleansissa ensimmäisenä päällikkönään C. J. Rudine.
Palvelus

Koeajojen ja miehistön koulutuksen päätyttyä Floridan rannikolla alus lähti 27. joulukuuta New Orleansista Yhdysvaltain länsirannikolle. Se saapui 18. tammikuuta 1945 San Diegoon, mistä se jatkoi San Fransiscon kautta Pearl Harboriin. Alukselle kuormattiin Pearl Harborissa tavaraa, jonka se kuljetti edelleen. Alus saapui 7. maaliskuuta Eniwetokille. Alus oli seuraavat viisi viikkoa Eniwetokin, Ulithin ja Guamin vesillä, kunnes se lähti Okinawalle.
Alus saapui 18. huhtikuuta Okinawalle ja viisi päivää myöhemmin purki lastinaan olleet miehet, ajoneuvot ja tarvikkeet Ie Shimalle. Alukselle nousi 24. huhtikuuta kaikkiaan 183 77. jalkaväkidivisioonan sotilasta, jotka kuljetettiin Okinawan länsirannikolle. Alus palasi 5. toukokuuta Ulithiin huoltoon.
Sodan lopun alus kuljetti joukkoja ja tarvikkeita Yhdysvaltain tukikohtien välillä Tyynellämerellä. Japanin antauduttua alus jäi alueelle, kunnes se lähti 11. joulukuuta 1945 paluumatkalle Yhdysvaltoihin. Alus saapui 7. tammikuuta 1946 San Diegoon, mistä se siirrettiin huhtikuun alussa Portlandiin. Alus siirrettiin 8. heinäkuuta Vancouverissa Washingtonissa reserviin. Alus oli Tyynenmeren laivaston reservissä lähes 20 vuotta, jona aikana se sai 1. heinäkuuta 1955 nimen USS Harnett County.
Harnett County palautettiin palvelukseen 20. elokuuta 1966 Vietnamin sodan puhjettua. San Franciscon lahdella pidetyn miehistön koulutuksen jälkeen alus lähti Tyynenmeren laivaston maihinnousulaivastoon, missä se oli seuraavan vuoden. Aluksesta tuli kelluva tukikohta joukoille operaatioissa Mekongjoen suistolla.
Palvelus > Vietnamin laivastossa

Alus luovutettiin 12. lokakuuta 1970 Etelä-Vietnamin laivastolle, jossa se palveli nimellä RVNS Mỹ Tho runkonumerolla HQ-800. Alusta käytettiin edelleen tukena operaatioissa Mekongjoen alueella. Sota oli kuitenkin kääntymässä Pohjois-Vietnamin hyväksi. Huhtikuussa 1975 Etelä-Vietnamin pääkaupunki Saigon oli jo luhistumaisillaan. Mỹ Tho otti mukaansa 3 000 pakolaista ja purjehti Subic Bayhin Filippiineillä. Yhdysvallat teki Filippiinien kanssa sopimuksen, jonka mukaan saapuneet alukset saivat laskea pakolaiset maihin ja alukset siirrettäisiin Filippiinien laivastolle.
Palvelus > Filippiinien laivastossa

Alus luovutettiin Filippiinien laivastolle huhtikuussa 1976. Se sai aluksi nimen BRP Dumagat (AL-57) ja myöhemmin nimen Sierra Madre (LT-57) pohjoisosan vuoriston mukaan. Alusta käytettiin täydennysten kuljettamiseen, kunnes se ajettiin 9. maaliskuuta 1997 karille Spratlysaarien Second Thomas Shoal-riutalla. Karille ajo oli tarkoituksellinen keino luoda keinotekoinen sotilastukikohta Filippiinien ja Kiinan kiistelemille saarille. Laiva on nykyisin täysin merikelvoton, mutta sitä pidetään edelleen kirjoilla Filippiinien laivastossa, mikä tekee sitä lakiteknisesti "maan aluetta". Aluksella on pieni merijalkaväen varuskunta.
Aluksesta tuli strategisesti tärkeä Etelä-Kiinan meren aluekiistan takia. Kiina on pyrkinyt estämään esimerkiksi täydennykset aluksen varuskunnalle. Uhkana on myös jo huonokuntoisen aluksen lopullinen hajoaminen, varsinkin kun korjaustarvikkeiden tuominen on Kiinan toiminnan takia hyvin vaikeaa.
Pakolaisia matkalla kohti Subic Baytä Vietnamin sodan päättyessä.
Tukikohta hylyllä vuonna 2017.
Kiinan rannikkovartioston alus ja BRP Sierra Madre (taustalla) kiistellyllä Second Thomas Shoalin riutalla.
Bengt Johansson

Äänitarkkailija Johansson.
Bengt Viktor Johansson (2. lokakuuta 1914 Helsinki – 22. kesäkuuta 1989 Ruovesi) oli suomalainen säveltäjä.
Johansson opiskeli sellonsoittoa 1930-luvun alussa Yrjö Selinin johdolla. Hän pääsi sodan jälkeen opiskelemaan sävellystä Sibelius-Akatemiaan, jossa hänen opettajiaan olivat Leevi Madetoja, Selim Palmgren ja Sulho Ranta. Hän sai vuonna 1947 diplomit sellonsoitosta ja sävellyksestä sekä suoritti kapellimestaritutkinnon.
Aluksi Johansson joutui työskentelemään ravintolamuusikkona. Vuosina 1952–1975 hän toimi Yleisradion ääniteknikkona ja opetti Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1956. Häntä pidettiin Suomessa vuosia klassisen musiikin äänityksen asiantutijana.
Työnsä rinnalla Johansson myös sävelsi. Varhaistuotannossa näkyy romanttisten ihanteiden ja Jean Sibeliuksen vaikutus. Varhaisista teoksista voidaan mainita pianokonsertto (1951) ja Tema con sette variazioni in modo antico per violoncello ed orchestra (1954). Vuonna 1952 Johansson piti sävellyskonsertin Helsingissä.
Johansson sävelsi 1950-luvun loppuun pääasiassa soitinmusiikkia ja ensimmäisenä Suomessa loi elektronista nauhamusiikkia (Three Electronic Etudes, 1960) mutta jätti sen ja alkoi 1960-luvulla kiinnostua yhä enemmän kuorolle kirjoittamisesta. Hänen pääteoksiinsa kuuluu The Tomb at Akr Çaar baritonille ja sekakuorolle vuodelta 1964; teksti on Ezra Poundin. Muita merkittäviä kuoroteoksia ovat Stabat mater (1950), Missa sacra (1960), Triptych (1965) ja Requiem (1965).
Vuonna 1975 valmistui kolminäytöksinen ooppera, Olavinlinnan 500-vuotisjuhlia varten sävelletty Linna, joka on edelleen esittämättä. Linnan jälkeen säveltäjä kirjoitti enää pienimuotoisia teoksia.
Johansson kuului vapaamuurareihin. Johanssonin puoliso oli Liisa o.s. Rahola vuodesta 1944.
Aiheesta muualla

Suomalaisen musiikin tiedotuskeskus Johanssonista.
Johansson, Bengt hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Bertel Nilsson

Bertel Axel Nilsson (13. lokakuuta 1887 Oulu – 29. toukokuuta 1939) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Nilssonin vanhemmat olivat eversti Karl Axel Nilsson ja Kaisi Elfving. Hän pääsi ylioppilaaksi 1907 ja opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1907–1909 ja 1910–1911 sekä Helsingin yliopiston piirustussalissa. Nilsson teki opintomatkat Kööpenhaminaan 1910 ja Pariisiin 1911–1912. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1909–1912 ja hänen töitään oli esillä Tukholmassa 1916, Kööpenhaminassa 1919 sekä Tukholmassa ja Oslossa 1929.
Nilsson työskenteli piirustuksenopettajana useissa eri oppikouluissa.
Teoksia

Kalastava karhu, punagraniittinen juoma-allasveistos, Kaivopuisto, Helsinki (1916)
Kotkia, pronssipatsas, sijaitsi alun perin Ateneumin puistikossa, josta siirrettiin vuonna 1974 Helsingin yliopiston kasvitieteelliseen puutarhaan, Helsinki (1913)
Hangon vapaudenpatsas, Hanko (1921) (purettiin Hangon ollessa venäläisten vuokra-alueena 1940–1941, korjattiin ja pystytettiin uudelleen 1943, purettiin uudelleen vuonna 1946 ja pystytettiin korjattuna jälleen 1960; monumentissa ollut saksalaisen sotilaan kohokuva oli kuitenkin poistettu)
Sigfrid Aronus Forsiuksen muistomerkki, Tammisaaren kirkon itäpääty (1924)
Nils Ehrenskiöldin muistopatsas, Riilahti (1928)
Siltapatsas, Karjaa (1934)
Useita Suomen sisällissodan valkoisten sankaripatsaita Länsi-Uudellamaalla
Saariston vapaajoukkojen muistomerkki, Nauvo, Pensar
Palkinnot

III palkinto dukaattikilpailussa 1913
II palkinto valtion kuvanveistokilpailussa 1914
Kuvia julkisista teoksista

Kotkia, 1913, Helsinki.
Kalastava karhu, 1916, Helsinki.
Sigfrid Aronus Forsiuksen muistomerkki, 1924, Tammisaari, Raaepori.
Maasiltamonumentti, 1934, Karjaa, Raasepori.
Saariston vapaajoukon muistomerkki, 1938, Parainen (Nauvon Pensar)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bertel Nilsson Wikimedia Commonsissa