stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Imukärhivilliviini

| Imukärhivilliviini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Vitales
Heimo::  Viiniköynnöskasvit Vitaceae
Suku::  Villiviinit Parthenocissus
Laji::  quinquefolia
Kaksiosainen nimi
 Parthenocissus quinquefolia  (L.) Planch. 
Synonyymit
 Ampelopsis latifolia Tausch  Ampelopsis quinquefolia (L.) Michx.  Hedera quinquefolia L.  Parthenocissus hirsuta (Pursh) Graebn.  Parthenocissus inserta (Kern.) Fritsch  Psedera quinquefolia (L.) Greene  Vitis inserta Kern.  Vitis quinquefolia (L.) Lam.  Parthenocissus quinquefolia var. murorum (Focke) Rehder  Parthenocissus quinquefolia var. quinquefolia (L.) Planch.  Ampelopsis hederacea var. murorum Focke  Parthenocissus quinquefolia var. hirsuta (Pursh) Planch.  Parthenocissus quinquefolia var. saintpaulii (Koehne ex Graebn.) Rehder  Psedera quinquefolia var. murorum (Focke) Rehder 
Katso myös
   Imukärhivilliviini Wikispeciesissä   Imukärhivilliviini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Imukärhivilliviini (Parthenocissus quinquefolia) on villiviineihin kuuluva köynnöskasvi. Sen verso ja silmut ovat keväällä punaiset, toisin kuin säleikkövilliviinillä, jolla ne ovat vihreät. Imukärhivilliviini sietää hyvin alasleikkausta. Lajike 'Engelmannii' eli tulivilliviini on ainoa Suomessa viljeltävä imukärhivilliviinin lajike.
Kuvaus > Varret ja lehdet

Imukärhivilliviini kasvaa noin 4–10 metriä korkeaksi, ravinteikkailla kasvupaikoilla se saattaa yltää 25 metrin korkeuteen. Sen varsi ja oksat ovat karvattomia ja paljaita. Oksien kärjissä sijaitsevat kärhet, joita on yleensä 5–9 kappaletta ja vanhemmiten niihin kehittyvät imukuppimaiset kärkilevyt. Imukärhivilliviinin lehdissä viisi karvatonta lehdykkää, joiden lehtilaita on harvaan sahalaitainen ja lehtikanta on olematon tai sitä ei ole.
Kuvaus > Kukat

Imukärhivilliviinin kukat ovat tertuissa, jotka sijaitsevat lehtien alla. Kukkaperät ovat 1,5–2,5 millimetriä pitkiä. Nuput ovat soikeita ja vihertävänvaaleita, kooltaan noin 2–3 millimetriä. Kukat ovat väriltään valkoisia ja terälehdet ovat soikeat 1,7–2,7 millimetriä pitkiä. Emiö on kartiomainen. Heteiden palhot ovat noin 0,6–0,8 millimetriä pitkiä ja niiden päissä olevat ponnet 1,2–1,8 millimetriä.
Kuvaus > Hedelmä

Imukärhivilliviinin hedelmä on sinimusta marja, joka on kooltaan noin 10–12 millimetriä. Siinä on yleensä 1–4 soikeaa tai munanmuotoista, tyvestä kapeampaa siementä. Marja on maultaan kitkerä ja on myrkyllinen. Pienen määrän syöminen ei kuitenkaan yleensä aiheuta oireita.
Levinneisyys ja kasvupaikat

Imukärhivilliviini on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista. Luonnollisilla kasvupaikoillaan se kasvaa maata pitkin suikertelemalla ja nousee sieltä puiden ja pensaiden päälle. Pehr Kalm toi sen sieltä vuosina 1747–1751 tekemältään tutkimusmatkalta. Se kiipeää seiniä pitkin omin avuin kärhissä olevien tarttumalevyjen avulla, kun taas säleikkövilliviinin (Parthenocissus inserta), toisen Suomessa kasvatettavan villiviinin, kärhet kiertyvät tukiin.
Sitä käytetään koristekasvina pihoilla ja talojen seinustoilla. Se saattaa aiheuttaa talojen julkisivuille vaurioita estämällä veden nopeaa poistumista rakenteista, ja sen juuristo sitoo vettä maahan pitäen sokkelien vierustan märkänä. Suomessa sen kasvualueet ovat kasvuvyöhykkeillä I–IV.
Kuvia

Tulivilliviini Parthenocissus quinquefolia ’Engelmannii’
Imukärhivilliviinin kukkia ja nuppuja.
Imukärhivilliviinin marjat ovat myrkyllisiä, mutta pienen määrän syöminen ei yleensä aiheuta oireita.
Aiheesta muualla

Aho, Anna: Villiviinin siirto Viherpiha.  7.7.2006. Viitattu 31.10.2020.
Hilokin piiri

Hilokin piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla.
Hilokin piiri (ven. Хилокский район, Hilokski raion) on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 14 832 neliökilometriä. Asukkaita on 32 300 henkeä (vuonna 2009).
Hilokin piiri sijaitsee Taka-Baikalian lounaisosassa. Koillisessa se rajoittuu Tšitan, idässä Uljotyn, etelässä Krasnyi Tšikoin ja lounaassa Petrovsk-Zabaikalskin piireihin sekä pohjoisessa Burjatian tasavaltaan.
Piiriin kuuluu Hilokin kaupunki, Mogzonin kaupunkimainen taajama sekä 10 maalaiskuntaa: Bada, Engorok, Glinka, Haragun, Hilogoson, Hušenga, Linevo Ozero, Ukurik, Zakulta ja Žiphegen. Hallinnollinen keskus on Hilok. Asutuskeskuksia on yhteensä 29.
Asukkaat ovat etupäässä venäläisiä, ukrainalaisia ja burjaatteja. Alentuikan, Engorokin, Glinkan ja Uljastuin kylissä asuu vanhat elintapansa säilyttäneitä vanhauskoisia. Burjaattikyliä ovat Sarantui, Šilja, Terephen, Ukurik, Uletka ja Uljastui.
Piirin kautta kulkee Trans-Siperian rautatie sekä Irkutskin ja Tšitan välinen M55-valtatie. Hilokista on matkaa aluepiirin pääkaupunkiin 264 kilometriä.
Talous perustuu rautatieliikenteeseen ja metsäteollisuuteen. Burtuissa louhitaan ruskohiiltä. Maatalous tuottaa viljaa, perunaa, vihanneksia, maitoa ja lihaa.
Hilokissa toimii kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy Rabotšaja tribuna. Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä sekä Haljartan buddhalainen kulttipaikka.
Aiheesta muualla

Hilokin piiri Taka-Baikalian aluepiirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Hilokin piiri Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
Aginskoje¹ • 
Aginskoje¹ • 
Akša • 
Aleksandrovski Zavod • 
Balei • 
Borzja • 
Duldurga¹ • 
Gazimurski Zavod • 
Gornyi • 
Hilok • 
Kalar • 
Kalga • 
Karymskoje • 
Krasnokamensk • 
Krasnyi Tšikoi • 
Kyra • 
Mogoitui¹ • 
Mogotša • 
Nertšinsk • 
Nertšinski Zavod • 
Olovjannaja • 
Onon • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
Petrovsk-Zabaikalski • 
Priargunsk • 
Šelopugino • 
Šilka • 
Sretensk • 
Tšernyševsk • 
Tšita • 
Tšita • 
Tungir–Oljokma • 
Tungokotšen • 
Uljoty • 
Zabaikalsk
¹= kuuluu Agan Burjatian piirikuntaan
Hittavainen

Hittavainen on suomalaisessa kansanperinteessä esiintyvä metsänhaltija, joka auttoi jäniksen pyynnissä.
Mikael Agricolan "epäjumalien" luettelossa vuodelta 1551 Hittavainen auttaa jänisten metsästäjää:
Sigfridus Aronus Forsiuksen latinankielisessä runomuotoisessa versiossa Agricolan luettelosta Hittavainen ohjasi jänikset metsästä talvella:
Kaarle Krohn oletti että nimen alkuperäinen muoto olisi ollut Huittavainen, jolla olisi viitattu Pyhään Hubertukseen. Krohn oletti myös että Pyhään Hubertukseen liittyisivät myös Kuippana ja monet samankaltaiset kansanrunoudessa esiintyvät nimet.
Uno Harva hyväksyi oletuksen että Kuippana ym. liittyisivät Pyhään Hubertukseen, mutta ei katsonut Hittavaisen kuuluvan tähän sanaperheeseen. Harva kannatti Krohnin aikaisemmin esittämää näkemystä että Hittavainen olisi sukua kansanperinteen tuntemalle hiidelle ja siitä johdetulle hitto-sanalle.
Martti Haavion teorian mukaan Hittavaisen taustalla olisi toinen pyhymys — tervakattilassa keitetty Pyhä Vitus.
Hilok

| Hilok Хилок |
| --- | --- |

 Hilok
 Koordinaatit: 51°21′N, 110°27′E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Taka-Baikalian aluepiiri
Piiri:  Hilok
Perustettu:  1895
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  61 km²
Korkeus:  800 m
Väkiluku (2009):  10 300
 – Väestötiheys:  168,9 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hilok (ven. Хило́к) on kaupunki Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Hilok-joen varrella 264 kilometriä aluepiirin pääkaupungista Tšitasta länteen. Kaupunki on Hilokin piirin keskus. Sen kautta kulkee Siperian rautatie sekä Irkutskin ja Tšitan välinen M55-valtatie. Asukkaita on 10 300 henkeä (vuonna 2009).
1800-luvun lopussa paikalla oli kaksi burjaattikylää. Vuonna 1895 alettiin rakentaa Siperian rautatien Hilokin asemaa, jonka ympärille syntyi huomattava asutuskeskus. Vuonna 1929 Hilok sai kaupunkimaisen taajaman statuksen ja vuonna 1951 siitä tuli kaupunki.
Hilokin tärkein työnantaja on rautatieliikenne. Kaupungissa on kaksi keskikoulua, lasten taidekoulu ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy Rabotšaja tribuna.
Aiheesta muualla

Hilok Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
Taka-Baikalian aluepiirin kaupungit
Pääkaupunki: Tšita

Balei | Borzja | Hilok | Krasnokamensk | Mogotša | Nertšinsk | Petrovsk-Zabaikalski | Šilka | Sretensk
lippu
Helsingfors Dagblad

Helsingfors Dagbladin sivu 27. helmikuuta 1889, alareunassa följetongi.
Helsingfors Dagblad oli Helsingissä vuosina 1862–1889 ilmestynyt vaikutusvaltainen ruotsinkielinen liberaali päivälehti. Lehden perusti Otto Reinhold Frenckell, joka oli sen ensimmäinen päätoimittaja. Muita lehden perustamisessa mukana olleita olivat muun muassa Leo Mechelin ja Carl Gustaf Estlander. Lehden toimittajat yleensäkin olivat samalla keskeisiä valtiopäivämiehiä.
Lehti kannatti 1860-luvulla syntynyttä liberaalia suuntausta ja poliittista ryhmittymää. Lehti ei pitänyt kielitaistelua merkittävänä vaan kiinnitti huomiota maan valtiollisen aseman kehittämiseen. Lehdessä julkaistiin joulukuussa 1880 Liberaalisen puolueen ohjelma, jota on pidetty Suomen ensimmäisenä puolueohjelmana. Se synnytti fennomaaneissa vastustusta. Puolue jäi melko lyhytikäiseksi.
Lehden liberaalia linjaa kuvastaa, että kun vuosien 1863–1864 valtiopäivillä oli keskusteltavina ja päätettävinä eräitä naisia koskevia kysymyksiä, lehti julkaisi kirjoitussarjan naisten kansalaisoikeuksien parantamisesta, vetosi naisten keskinäiseen solidaarisuuteen ja pohti keinoja naisten taloudellisen aseman parantamiseksi.
Lehti ehdotti 26. elokuuta 1863 valtiopäivien lippukeskustelun aikaan lipuksi sinivalkoista ristilippua. Asia ei edennyt, mutta siniristilippu jäi vesiliikenteessä käyttöön puolivirallisena Suomen lippuna.
Helsinfors Dagbladiin yhdistyi vuonna 1866 Helsingfors Tidningar, ja syntynyt uusi lehti jatkoi nimellä Helsingfors Dagblad.
Päätoimittajat

E. Berg 1863–1864
Robert Lagerborg 1865–1882
Robert Castrén 1882–1883
Anders Herman Chydenius 1883–1887
Gustaf Lönnbeck 1888–1889
Aiheesta muualla

Helsingfors Dagblad Historiallinen sanomalehtikirjasto 1771–1910
Ruotsinkieliset sanomalehdet Suomessa
| --- | --- |
Yhä ilmestyvät lehdet:   Hufvudstadsbladet  Nya Östis  Syd-Österbotten  Vasabladet  Västra Nyland  Åbo Underrättelser  Österbottens Tidning  Östnyland 
Lopetetut lehdet:   Björneborgs Tidning  Borgåbladet  Helsingfors Dagblad  Helsingfors Morgonblad  Jakobstads Tidning  Nya Pressen  Tammerfors Aftonblad  Tidningar Utgifne Af et Sällskap i Åbo  Vikingen  Österbottningen  Östra Nyland 
Ahvenanmaalla ilmestyvät lehdet:   Nya Åland  Åland
Hilok (joki)

| Hilok |
| --- | --- |

Alkulähde:  Arahlei-järvi
Laskupaikka:  Selenga
Maat:  Venäjä
Pituus:  840 km
Virtaama:  101 m³/s
Valuma-alue:  38 500 km²
Hilok (ven. Хило́к) on Baikaliin laskevan Selengan sivujoki Taka-Baikalian aluepiirissä ja Burjatian tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 840 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 38 500 neliökilometriä. Keskimääräinen virtaus 22 kilometrin päässä joen suusta on 101 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Arahleijärvestä ja virtaa Šakšinskoje- ja Irgenjärvien kautta vuorten reunustamaan leveään laaksoon. Alajuoksulla se on liikennöintikelpoinen.
Hilokin laaksossa kulkee Siperian rata. Sen varrella sijaitsee Hilokin kaupunki sekä Mogzonin, Novopavlovkan ja Tarbagatain kaupunkimaiset taajamat.
Aiheesta muualla

Hilok Taka-Baikalian tietosanakirjassa (venäjäksi)
Historioitsija

Historioitsija on henkilö, jota pidetään auktoriteettinä menneisyyden tutkimisessa ja historiankirjoittajana.
Varhaisimmat historioitsijoina pidetyt kirjoittajat ovat Herodotos ("historian isä") ja Thukydides ("sotahistorian isä").
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Historioitsija Wikimedia Commonsissa
Helotähdet

| Helotähdet |
| --- | --- |
 Turkkihelotähti (Hypoxis hemerocallidea)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Iirikkikasvit Hypoxidaceae
Suku::  Helotähdet Hypoxis  L.
Katso myös
   Helotähdet Wikispeciesissä   Helotähdet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Helotähdet (Hypoxis) on iirikkikasvien (Hypoxidaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin satakunta lajia.
Lajeja

Hypoxis angustifolia
Hypoxis decumbens – karibianhelotähti
Hypoxis glabella
Hypoxis hemerocallidea – turkkihelotähti
Hypoxis hirsuta
Hypoxis hygrometrica
Hypoxis marginata
Hypoxis natalensis – natalinhelotähti
Hypoxis obtusa – kieruhelotähti
Hypoxis pratensis
Hypoxis sessilis
Hypoxis villosa – villahelotähti
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Helotähdet – Hypoxis
Hitti

Hitti (englannin sanasta hit ’osuma’) on arkikielinen sana, suomeksi myös iskelmä, on äänilevy, elokuva tai muu kulutushyödyke, joka on suosittu laajalla alueella tai jonkin tietyn sosiaalisen ryhmän keskuudessa.
Erään määritelmän mukaan musiikkiteollisuudessa hitti tarkoittaa kappaletta, joka on päässyt 40 myydyimmän singlen listalle. Yhden hitin ihme on artisti tai yhtye, joka tunnetaan ensisijaisesti yhden musiikkikappaleen ansiosta.
Suomenkielinen termi iskelmä tai iskusävelmä (johdos saksan sanasta Schlager) on alkujaan tarkoittanut nimenomaan suuren suosion saavuttanutta sävelmää tai tallennetta, mutta on sittemmin laajentunut tarkoittamaan myös tietynlaista musiikkityyliä (iskelmämusiikki).
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Ovatko hittilistat luotettavia?
Heli Paasio

| Heli Paasio |
| --- | --- |
 Heli Paasio maaliskuussa 2009
Henkilötiedot
Koko nimi:  Heli Tuulikki Paasio
Syntynyt: 24. marraskuuta 1972 (ikä 51) Turku
Poliitikko
Puolue:  SDP
Asema:  kansanedustaja 1999–2015
Vaalipiiri:  Varsinais-Suomi
Koulutus:  filosofian maisteri
Lapset:  2
Vanhemmat:  Pertti Paasio
Sukulaiset:  Rafael Paasio (isoisä)   Antti Paasio (setä)
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
Heli Tuulikki Paasio (s. 24. marraskuuta 1972 Turku) on suomalainen poliitikko. Hän toimi Sosialidemokraattisen Puolueen Varsinais-Suomen vaalipiirin kansanedustajana 1999–2015. Hän ei asettunut ehdolle vuoden 2015 eduskuntavaaleissa.
Varhainen elämä

Paasio on Pertti Paasion tytär ja Rafael Paasion lapsenlapsi. Antti Paasio on hänen setänsä.
Ura

Paasio valmistui ylioppilaaksi 1991 ja filosofian maisteriksi 1999 pääaineenaan matematiikka. Ennen kansanedustajuutta hän työskenteli isänsä europarlamentaarikko Pertti Paasion erityisavustajana 1996–1999. Paasio oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen 1993–1996. Hänet valittiin eduskuntaan ensimmäistä kertaa vuoden 1999 vaaleissa 26-vuotiaana. Vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Paasio sai vaalipiirinsä ehdokkaista eniten ääniä (13 958). Koko maassa äänimäärä oli kahdeksanneksi suurin.
Hän oli Medi-Helin puheenjohtaja 2006–2012. Vuodesta 2008 hän oli Alkon hallintoneuvoston jäsen. Paasio oli vuosina 2008–2010 sosialidemokraattien eduskuntaryhmän toinen varapuheenjohtaja. Eduskunnassa hän oli valtiovarainvaliokunnan ja sen alaisten vero- ja asunto- ja ympäristöjaostojen jäsen sekä tarkastusvaliokunnan varapuheenjohtaja.
Poliittisen uransa jälkeen Paasio on työskennellyt Turun Ensi- ja turvakoti ry:n toiminnanjohtajana ja hyvinvointialan yrittäjänä.
Yksityiselämä

Paasiolla on vuonna 2010 ja 2012 syntyneet lapset.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heli Paasio Wikimedia Commonsissa
Helmer Selin

Helmer Selin (19. heinäkuuta 1920 Hartola – 17. kesäkuuta 2017 Jyväskylä) oli suomalainen kuvataiteilija, runoilija, opettaja ja taidekriitikko.
Selin kävi Korpilahden Heinosniemen supistetun kansakoulun ja hän oli sitten kolme vuotta  metsä- ja uittotöissä kunnes hän hakeutui vuonna 1937 opiskelemaan Viipurin Taiteenystäväin piirustuskouluun Rurik Lindquistin johdolla. Syksyllä 1939 Selin ilmoittautui vapaaehtoisena puolustusvoimien palvelukseen ja talvisodan jälkeen hän oli varusmiespalveluksessa kotiutuen keväällä 1941. Jatkosodassa Selin oli partiomiehenä ja tunnustelijana ja hän haavoittui kaksi kertaa.
Sotien jälkeen Selin toimi kuvataideopettajana ja järjesti taidekursseja. Hän oli läänin taidetoimikunnan jäsenenä ja taidekilpailujen arvostelijana sekä toimi taidenäyttelyiden kokoajana, rakentajana ja esittelijänä. Ensimmäisen oman taidenäyttelynsä Selin piti Jyväskylässä 1945. Hän maalasi öljy- ja akryylivärimaalauksia ja teki veistoksia pääasiassa puusta ja betonista. Hän oli aluksi maisemamaalauksissaan ekspressionisti mutta siirtyi sitten 1960-luvulle tultaessa kohti nonfiguratiivista ilmaisua. Selin teki useita opintomatkoja Välimeren maihin ja erityisesti Italiaan ja siellä Firenzeen.
Kuvataiteilijana Selin oli tunnettu etenkin ekspressionistisista Päijänne-maalauksistaan joita hän teki kankaalle ja höyläämättmälle puulle. Selinin Päijänne-aiheinen runoelma Suuren järven laulu ja runoja vuodenkierrosta voitti Keski-Suomen taidetoimikunnan kirjallisuuskilpailun runosarjan 1972.
Teoksia

Pupuhuhdan koulun betonipupuveistos
Ylisjärvi-maisema, Putkilahden Osuuspankin konttori
Akryylityö "Golgatan maanjäristys" Halssilan kirkon alttarilla
Korpilahden vaakuna
Jalkaväkirykmentti 48:n muistokivi Jyväskylän yliopiston Seminaarinmäen kampusalueella. 1995
Kirjallista tuotantoa

Helvetin sukupolvi : runomuotoisia sotakertomuksia ja elämystaltiointeja. Atena kustannus, Jyväskylä 1987
Reino Rinne : Lapin rauha : retkiä Lapissa kesällä 1946 ; kuvitus Helmer Selin. Karhu-kirjat, Kuusamo 1991
Haikusaunan haikuja. Atena, Jyväskylä 1993, 2. painos 2003
Risto Vuolle-Apiala : Savusauna ; kuvat Risto Vuolle-Apiala, runot Helmer Selin. Rakennusalan kustantajat, Helsinki 1993, 6. painos 2003
Suuren järven laulu : runoja vuoden kierrosta. Kopijyvä, Jyväskylä 1995
Suuren järven laulu ja muita kirjoitelmia. Artipictura, Espoo 2007
Aiheesta muualla

Elävä muisti : Kuvataiteilija Helmer Selin. Mainostelevision Nelostie-sarjassa tavataan vuonna 1965 Korpilahdella Hugo Ahlbergin johdolla kuvataiteilija Helmer Selin
Teivas Oksala : Helmer Selin 90 vuotta, Putkilahden kylälehti 8/elokuu 2010
Helmer Selinin suunnittelema ja kyläläisten kokoama Raivaajapatsas Saarijärvellä valmistui vuonna 1964.
Henrik Grenman

Henrik Mikael Grenman (19. marraskuuta 1846 Vaasa – 1. tammikuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri, orientalisti ja painoasiamies.
Grenmanin vanhemmat olivat värjäri, ruukinhoitaja Henrik August Grenman (1821–1852) ja Anna Karolina Ramstén. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan lukiosta 1865 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1877. Grenman opiskeli arabian kieltä Leipzigissa 1881–1882, Kööpenhaminassa 1882–1883 ja Pietarissa 1885–1886. Hän oli Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran jäsenenä vuodesta 1871 ja kuului Muinaismuistoyhdistyksen perustajiin.
Grenman oli vuodesta 1893 painoasiain ylihallituksen palveluksessa lehdistösensuurista vastaavana painoasiamiehenä. Hän oli painoasiain ylihallituksen sensuurilautakunnan jäsenenä 1906–1917. Epäsuositun työnsä vuoksi Grenman joutui epävirallisen boikotin kohteeksi niin että häntä ei esimerkiksi tervehditty kadulla.
Grenman oli naimisissa vuodesta 1900 taloudenhoitaja Wilhelmina Saarelan (s. 1870) kanssa.
Hennamari Stockås

Hennamari Koistinen & Mr Don Hill
Hennamari Stockås (os. Koistinen) on suomalainen entinen juniori- ja nuorten maajoukkueen kouluratsastaja. Aktiivivuosinaan hän voitti muun muassa joukkue PM-hopeaa sekä hallimestaruushopeaa.  Koistinen saavutti aktiivivuosinaan myös muita sijoituksia ja voittoja kansallisen tason kilpailuissa.
Kisahevosena Koistisella oli tanskalainen puoliverinen ruuna Mr. Don Hill.
Stockås on koulutukseltaan tradenomi. Hän on Ratsastuskeskus ILO Oy:n perustaja ja toimii ratsastuksenopettajana sekä yrittäjänä Kuopiossa.
Aiheesta muualla

Ratsastuskeskus ILOn kotisivut
Heetin kieli

| Heetti |
| --- | --- |
 Heettien valtakunta laajimmillaan 1350–1300 eaa.
Oma nimi:  𒉈𒅆𒇷 nešili
Tiedot
Alue:  Anatolia
Ajoitus:  1600 eaa.–1100 eaa.
Kirjaimisto:  nuolenpääkirjoitus
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  Anatolialaiset kielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  hit
 Ohje 
Heetin kieli on kuollut indoeurooppalainen kieli, mutta sen arkaaisten piirteiden vuoksi jotkut ovat pitäneet sitä ja muita anatolialaisia kieliä pikemminkin perinnäisesti rekonstruoidun indoeurooppalaisen kantakielen sisarkielenä. Se oli heettiläisvaltakunnassa käytetty kieli. Kieltä puhuttiin Anatoliassa nykyisen Turkin alueella noin vuodesta 1600 eaa. (ja ehkä jo aiemminkin) vuoteen 1100 eaa. Sen sukulaiskieli on luuvin kieli, josta lyykian kieli kehittyi. Sukua heetille on myös lyydian kieli, jota on myös löydetty piirtokirjoituksista..
Fonologia > Konsonantit

Kaksoiskonsonantteja on todennäköisesti käytetty ennemminkin erottamaan soinnilliset ja soinnittomat äänteet toisistaan kuin kuvaamaan konsonantin pituutta.
|  | Labiaali | Alveolaari | Palataali | Velaari> tavallinen | Velaari> labialisoitunut |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Klusiili | p | b | t | d |  | k | g | kʷ | gʷ |
| Affrikaatta |  | ts |  |  |  |
| Nasaali | m | n |  |  |  |
| Frikatiivi |  | s |  | x | ɣ | xʷ | ɣʷ |
| Lateraali |  | l |  |  |  |
| Tremulantti |  | r |  |  |  |
| Puolivokaali | w |  | j |  |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

Vokaalien [u] ja [o] sekä [e] ja [i] välinen ero vielä toistaiseksi epäselvä. Mahdollisia diftongeja ovat [ai] ja [ue]..
|  | Etinen | Keskinen | Takinen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i |  | u |
| Puolisuppea | e |  | o |
| Välinen | (e̞) |  |  |
| Avoin |  | a |  |
Lähde:
Kirjoitusjärjestelmä

Heetin kieltä on löydetty babylonialaisella nuolenpääkirjoituksella savitauluihin kirjoitettuna. Yhteensä savitauluja tai niiden palasia on löytynyt noin 30 000. Ensimmäiset heetinkieliset savitaulut löydettiin Boğazköyn kylästä, Turkista vuonna 1906.
Heetinkielisen nuolenpääkirjoituksen ratkaisi ensimmäisenä Bedřich Hrozný yhdessä Jørgen Alexander Knudtzonin ja Hugo Wincklerin kanssa. Hrozný myös päätteli vuonna 1915, että heetti on indoeurooppalainen kieli..
Nuolenpääkirjoitus lainattiin heetin naapurikielistä. Kirjoitusjärjestelmä ei sovi kovinkaan hyvin heetin kirjoittamiseen, mikä on johtanut siihen, että heetin tarkkaa ääntämystä ei voi päätellä tyhjentävästi. Esimerkkejä asioista, jotka tuottivat ongelmia heetin kirjoittamisessa nuolenpääkirjoituksella, ovat mm.:
Konsonanttiklusterien kirjoittamiseen, joten heetissä pitää lisätä välivokaali.
Labialisoituneiden vokaalien merkitseminen.
Vokaalien [e] ja [i] merkitseminen systemaattisesti omina foneemeina.
Kirjoitusmerkit jaetaan perinteisesti kolmeen ryhmään: vokaalit (V) konsonantti-vokaali (CV) ja vokaali-konsonantti (VC).
Kirjoitusjärjestelmä > Vokaali-konsonantti (VC)

|  | -b | -p | -d | -t | -g | -k | -h | -l | -m | -n | -r | -s | -z |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| a- | 𒀊  ab, ap | 𒀊  ab, ap | 𒀜  ad, at | 𒀜  ad, at | 𒀝  ag, ak | 𒀝  ag, ak | 𒄴  ah, eh,  ih, uh | 𒀠  al | 𒄠  am | 𒀭  an | 𒅈 ar | 𒀸 as | 𒊍 az |
| e- | 𒅁 eb, ep, ib, ip | 𒅁 eb, ep, ib, ip | 𒀉  ed, et id, it | 𒀉  ed, et id, it | 𒅅  eg, ek ig, ik | 𒅅  eg, ek ig, ik | 𒄴  ah, eh,  ih, uh | 𒂖  el | 𒅎  em, im | 𒂗  en | 𒅕 er, ir | 𒌍  es | 𒄑  ez, iz |
| i- | 𒅁 eb, ep, ib, ip | 𒅁 eb, ep, ib, ip | 𒀉  ed, et id, it | 𒀉  ed, et id, it | 𒅅  eg, ek ig, ik | 𒅅  eg, ek ig, ik | 𒄴  ah, eh,  ih, uh | 𒅋  il | 𒅎  em, im | 𒅔  in | 𒅕 er, ir | 𒅖  is | 𒄑  ez, iz |
| u- | 𒌒  ub, up | 𒌒  ub, up | 𒌓  ud, ut | 𒌓  ud, ut | 𒊌  ug, uk | 𒊌  ug, uk | 𒄴  ah, eh,  ih, uh |  ul | 𒌝 um | 𒌦 un | 𒌨,   𒌫 ur, úr | 𒍑 us | 𒊻 uz |
Lähde: