Aimery de Lusignan
Jerusalemin konnetaabeli

Aimery mainitaan ensimmäisen kerran Jerusalemin konnetaabelina (lat. comes stabuli) 24. helmikuuta 1182. Hänelle oli myönnetty virka pian edeltäjänsä Onfroy II de Toron kuoltua huhtikuussa 1179. Aimeryn nimitys oli seurausta hänen veljensä Guyn kasvavasta vaikutusvallasta ja hänet nimitettiin vasta vuoden 1181 tienoilla.
Egyptin ja Syyrian aijubidi sulttaani Saladin aloitti sotaretken Jerusalemin kuningaskuntaa vastaan 29. syyskuuta 1183. Aimery voitti joukkoineen sulttaanin joukot pienessä kahakassa appensa Balduin d'Ibelinin ja tämän veljen Balian d'Ibelinin tuella. Voiton jälkeen ristiretkeläisten pääarmeija pystyi etenemään Saladinin leirin lähellä olevalle lähteelle asti, mikä pakotti tämän vetäytymään yhdeksän päivää myöhemmin. Sotaretken aikana kävi ilmi, että useimmat valtakunnan paronit eivät halunneet tehdä yhteistyötä Aimeryn veljen Guy de Lusignanin kanssa, joka oli Balduin IV:n perillinen. Sairas kuningas erotti Guyn ja teki viisivuotiaasta veljenpojastaan Balduin V:stä kanssahallitsijansa 20. marraskuuta 1183.
Alkuvuodesta 1185 Balduin IV määräsi, että paavia, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisaria sekä Ranskan ja Englannin kuninkaita tuli lähestyä, jotta joku heistä valitsisi perilliseksi joko hänen sisarensa Sibyllan tai sisarpuolensa Isabellan, jos Balduin V kuolisi ennen täysi-ikäisyyttä. Lepraa sairastanut kuningas kuoli huhti-toukokuussa 1185 ja hänen veljenpoikansa loppukesällä 1186. Balduin IV:n määräyksistä välittämättä Sibyllan kannattajat julistivat tämän kuningattareksi ja hän kruunasi puolisonsa Guy de Lusignanin kuninkaaksi. Aimery ei ollut seremoniassa läsnä olleiden joukossa, mutta hän ilmeisesti tuki veljeään ja kälyään.
Konstaapelina Aimery järjesti Jerusalemin kuningaskunnan armeijan yksiköiksi ennen Hattinin taistelua, joka päättyi Saladinin ratkaisevaan voittoon 4. heinäkuuta 1187. Useimmat ristiretkeläisarmeijan komentajat ja Aimery vangittiin taistelukentällä. Askalonin piirityksen aikana Saladin lupasi kaupungin puolustajille vapauttavansa kymmenen heidän nimeämäänsä henkilöä, jos nämä antautuisivat. Aimery ja Guy olivat niiden joukossa, jotka puolustajat nimesivät ennen antautumistaan 4. syyskuuta, mutta Saladin lykkäsi heidän vapauttamistaan aina kevääseen 1188 saakka.
Useimmat valtakunnan paroneista ajattelivat, että Guy de Lusignan menetti oikeutensa Jerusalemin kuningaskuntaan Sibylla ja heidän tyttärensä kuoltua vuoden 1190 lopulla, mutta Aimery pysyi uskollisena veljelleen. Guyn vastustajat tukivat Konrad de Monferratoa, joka avioitui Sibyllan sisarpuolen Isabellan kanssa marraskuun lopulla. Valtakunnan aatelisten kokous julisti yksimielisesti Konradin lailliseksi kuninkaaksi 16. huhtikuuta 1192. Konrad salamurhattiin kaksitoista päivää myöhemmin ja hänen raskaana oleva leskensä Isabella avioitui nopeasti runsaan viikon sisällä kreivi Henri II de Champagnen kanssa, joka valittiin Jerusalemin kuninkaaksi nimellä Henrik I. Korvatakseen Guylle Jerusalemin menetyksen, Rikhard I Leijonamieli valtuutti hänet ostamaan Kyproksen saaren, jonka Rikhard oli valloittanut toukokuussa 1191 Temppeliherroilta. Hänen oli myös maksettava Rikhardille 40 000 kultabesanttia, joka lahjoitti oikeuden kerätä summa Guylta kuningas Henrik I:lle. Guy de Lusignan asettui Kyprokselle toukokuun 1191 alussa.
Aimery jäi Jerusalemin kuningaskuntaan, jonka alue pieneni kapeaksi maakaistaleeksi Välimeren rannikolla Jaffasta Tyrokseen. Henrik I määräsi Pisan kauppiaat karkotettavaksi Akkosta toukokuussa syyttäen heitä juonittelusta Guy de Lusignanin kanssa. Kun Aimery puuttui asiaan kauppiaiden puolustajana, kuningas antoi pidättää hänet. Aimery vapautettiin ainoastaan Temppeliherrojen ja Johanniittojen suurmestarien tekemän pyynnön vuoksi. Hän vetäytyi Jaffan kreivikuntaan, jonka Englannin kuningas Rikhard Leijonamieli oli antanut Aimeryn vanhemmalle veljelle Geoffroy de Lusignanille vuonna 1191.