stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Röntgentutkimus
Röntgentutkimuksien jako > Sovellukset lääketieteen ulkopuolella > Säteilyn käyttö teollisuudessa ja turvallisuusalalla

Teollisuudessa säteilyä hyödynnetään esimerkiksi materiaalien laadunvalvonnassa, säiliöiden pinnankorkeuden mittauksessa, paperin paksuuden ja koostumuksen seurannassa. Teollisuusprosessien seurantaan käytettävät laitteet koostuvat radioaktiivista ainetta sisältävästä säteilylähteestä ja säteilyä mittaavasta ilmaisimesta.
Teollisuusradiografia on ainetta rikkomaton testausmenetelmä, jolla tarkastetaan muun muassa metallirakenteiden ja hitsaussaumojen virheettömyyttä. Periaate on sama kuin lääketieteellisessä kuvauksessa: Säteily läpäisee tutkittavan kappaleen ja valottaa sen taakse asetetun röntgenfilmin tai ilmaisimen. Radiografialaitteissa käytetään säteilyn synnyttämiseen joko suuritehoista röntgenlaitetta tai paksuimmille materiaaleille gammalähdettä tai lineaarikiihdytintä.
Kaivosteollisuudessa käytetään paljon röntgenfluoresenssispektroskopiaksi nimettyä kuvantamistekniikkaa. Menetelmässä tutkitaan röntgensäteilyn avulla aineen lähettämää karakteristista säteilyä. Karakteristisen säteilyn avullaan näytteen atomit voidaan tunnistaa. Menetelmän etuna on, että sen avulla pystytään tutkimaan suhteellisen suuria näytteitä.
Säteilytyöntekijöistä huonoin turvallisuuskulttuuri vaikuttaisi olevan säteilyn käyttäjillä teollisuusradiografiassa. Syyksi on esitetty säteilyn käytön suhteellisesti vähäisempää valvontaa verrattaessa valvontaan ydinvoimalassa tai sairaalassa työskenteleviin säteilytyöntekijöihin. Myös teollisuudessa käytettävien gammalähteiden käyttöä on osaltaan epäilty turvallisuuskulttuurin heikentäjäksi teollisuusradiografiassa.
Tulli käyttää läpivalaisulaitteita tavaraliikenteen tarkistamiseen ajoneuvoista. Lentokentille on suunniteltu omia röntgentutkimuslaitteistoja matkatavaroiden tarkistamiseksi.
Röntgentutkimuksien jako > Sovellukset lääketieteen ulkopuolella > Röntgentutkimus luonnontieteissä ja humanistisissa tieteissä

Röntgenkuvauksilla tutkitaan esimerkiksi taidemaalareiden maalaustekniikoita ja taideteoksien aitoutta.
Kiteiden koostumusta ja kolmiulotteista rakennetta voidaan tutkia röntgendiffraktiokuvauksilla, jota kutsutaan röntgenkristallografiaksi. Röntgendiffraktiokuvauksissa röntgenputkesta säteilytetään tutkittavaa näytettä ja ilmaisin rekisteröi tutkittavasta aineesta röntgensäteilyn sirontakuvion. Sirontakuviosta voidaan päätellä tutkittavan näytteen alkuaineet ja molekyylirakenne. Menetelmä on hyödyllinen kemian ja biologian tutkimuksessa.
Röntgenkuvauslaitteisto

Natiivi- eli tavallisen varjoaineettoman projektioröntgenkuvauksen laitteisto koostuu säteilyn lähteen laitteistosta ja röntgenfilmistä tai ilmaisimesta. Röntgenfilmin kehitystä varten tarvitaan lisäksi pimiö ja digitaalisessa kuvantamisessa tarvitaan digitaalinen kuvankehitys- ja tarkastelulaitteisto. Säteilyn lähteenä röntgentutkimuksissa on tavallisesti röntgenputki. Teollisuudessa lineaarikiihdyttimellä tai gammalähteellä tehtyjä tutkimuksia kutsutaan joskus virheellisesti röntgentutkimuksiksi. Röntgenfluoresenssispektroskopiassa röntgenlaitteiston asettelu poikkeaa tavallisesta röntgenkuvauksesta.
Röntgenkuvauslaitteisto > Säteilyn tuottaminen

Sivuikkunalliset röntgenputket (side window tube) ovat nykyisin kaikkein yleisempiä röntgenputkia lääketieteellisissä röntgentutkimuksissa. Sivuikkunallisen röntgenputken rakenne koostuu hehkulangasta, josta elektroneja sinkoutuu röntgenputkessa vallitsevassa tyhjiössä anodilautaselle. Putkessa syntyvä röntgensäteily muodostuu suurimmaksi osaksi elektronien jarrutussäteilynä ja anodilautasen materiaalin karakterisena röntgensäteilynä (Characteristic radiation). Anodilautanen on sivuikkunallisessa röntgenputkessa vinossa. Röntgensäteily poistuu anodilautasen kulman ansiosta suurimmaksi osaksi juuri putken kyljessä olevasta ikkunasta.
Röntgenputki tarvitsee tehokkaan jäähdytysjärjestelmän, sillä vain 1 % elektroneiden liike-energiasta muuttuu röntgensäteilyksi ja loput 99 % suurimmaksi osaksi lämmöksi. Jäähdytyksenjärjestelmän lisäksi kestävyyttä nykyisissä röntgenputkissa lisää pyörivä anodilautanen. Pyörivän anodilautasen ansiosta elektronit eivät pommita samaa kohtaan anodilautasta jatkuvasti, vaan ympyrän muotoista keilaa koko anodilautasen alueelta.
Röntgenkuvauslaitteisto > Ilmaisintekniikka

Röntgenkuvauksessa tarvitaan säteilyn lähteen lisäksi jokin laite, johon kuva muodostuu ihmissilmän katseltavaksi. Röntgenkuvia on kuvattu hyvin pian röntgensäteilyn keksimiseen jälkeen filmeille ja menetelmä on edelleen käytössä maailmalla. Menetelmässä säteily osittain absorboituu potilaaseen ja vain läpitunkeutunut säteily valottaa filmin. Sen jälkeen röntgenhoitaja tai muu säteilytyöntekijä kehittää filmin kemiallisesti ja säteilyn muodostama kuva ilmestyy filmille.
Nykyään röntgentutkimus tapahtuu useimmiten digitaalisesti. Kohteen läpäissyt röntgensäteily mitataan erilaisilla ilmaisimilla ja muutetaan sähköiseksi informaatioksi. Näitä digitaalisia tuloksia voidaan käsitellä ja muunnella tietokoneilla ja lukea kuvaruudulta sekä tarvittaessa tulostaa filmille. Pian koko röntgenfilmi on häviämässä, sillä monin paikoin siirrytään kuvien katseluun tietokoneen monitorilta.
Röntgenkuvauslaitteisto > Röntgenfluoresenssispektroskopian laitteisto

Kaivosteollisuudessa ja alkuainemäärityksessä perinteisesti käytetty röntgenfluoresenssispektroskopia (XRF, X-Ray Fluorescence) eroaa laitteistoltaan ja kuvausperiaatteeltaan tavallisesta röntgenkuvauksesta. XRF:ssä tutkittavaan kohdetta säteilytetään röntgensäteillä kuten normaalissa kuvauksessa, mutta ilmaisimet tutkivat kohdeaineen karakteristista säteilyä. Eri alkuaineiden emittoiman karakteristisen säteilyn spektrit poikkeavat toisistaan, joten alkuaineet voidaan tunnistaa tarkasti.
Röntgenkuvauslaitteisto > Digitaalinen kuvankatselu ja arkistointi röntgentutkimuksissa

Digitaalinen kuvankatselu ja arkistointi (engl. picture archiving and communication systems, PACS) sairaaloissa on yleistynyt ja monin paikoin filmeistä on kokonaan luovuttu. Digitaalisuuden etuna on, että kuvankatselu ei ole sidottu fyysiseen paikkaan. Röntgenfilmien sijaan digitaalinen informaatio siirtyy nopeasti paikasta toiseen pitkiäkin välimatkoja. Muun muassa Englannissa ja Suomessa kaavaillaan valtakunnallista PACS-arkistoa. Digitaalisia kuvia on mahdollista tulkita yksityissektorilla jopa eri maassa kuin missä kuvaus on suoritettu. Arvioidaan että PACS järjestelmä luo säästöjä filmiradiologiaan nähden, vaikka aloituskustannukset ovat suuria. Lisäksi etäluenta voi pienentää sairaaloiden ruuhkia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Röntgentutkimus Wikimedia Commonsissa
Varhainen Crooken röntgenkuvausmenetelmä 1800-luvun lopulta.
Thorax- eli keuhkokuva
Lineaarikiihdytin, jonka sivuilla on integroitu röntgenkuvausjärjestelmä.
Koiran vasemmassa (röntgenkuvassa oikealla puolella) lonkkaluussa on lonkkaproteesi.
Teollisuudessa rikkomattomaan aineenkoetukseen käytettävä röntgenlaite.
Sivuikkunallisen röntgenputken rakenne. (K) Katodi, (A) Anodi, (C) Jäähdytysjärjestelmä (X) röntgensäteilyä
Röntgenfluoresenssispektroskopian laitteiston rakennekuva. Normaalista röntgenkuvaukssesta poiketen kuvattava kohde ei ole röntgenputken ja ilmaisimen välissä. Röntgenputken säteilykeila ja kohteen emittoima sähkömagneettinen säteily on esitetty kuvassa viivoin.
Tehtäväshakki

Tehtäväshakki on lähi- ja kirjeshakin ohella perinteinen shakin harrastusmuoto. Tehtäväshakki jakautuu tehtävien ratkaisemiseen ja niiden laadintaan
Alun perin 1730 ilmestynyt tehtävä. "Valkea alkaa ja voittaa."
Yleistä > Shakkitehtävä

Kun tehtäväshakin piirissä puhutaan shakkitehtävästä, tarkoitetaan varta vasten laadittua ongelmaa, joka on yleensä shakkilaudalla esitetyn aseman muodossa. Tämän aseman pitää olla laillinen, eli tehtävän asemaan pitää päästä pelin alkuasemasta sääntöjenmukaisella siirtosarjalla (jollei toisin sovita). Tehtävä koostuu yleensä asemasta, sanallisesta vaatimuksesta ja ratkaisusta. Shakkitehtäviin kuuluu myös muun muassa matemaattisia tehtäviä, joita ei välttämättä esitetä laudan ja nappuloiden avulla.
Tehtävät esitetään tavan mukaan shakkikuvioina, joihin on liitetty sovittuina lyhenteinä oleelliset tiedot tehtävästä:
vaatimus, eli tehtävän tyyppi ja siirtomäärä
mahdolliset muut löydettävät ratkaisut
mahdolliset muut löydettävät ratkaisut aseman pienen muutoksen jälkeen (kuten nappulan lisäys tai poisto kuvioasemasta)
varmistustarkoituksessa valkean ja mustan nappuloiden lukumäärät (esimerkiksi: 5+8)
Tehtävän julkaisun yhteydessä kerrotaan laatija sekä ensipainoksen julkaisupaikka (esimerkiksi lehti) ja -vuosi.
Ellei toisin ole ilmoitettu, valkea alkaa ja myös ratkaisu päättyy valkean siirtoon. Poikkeuksena tästä ovat apu- ja itsematit. Laatijan ilmoittamatta (huomaamatta) jättämiä sivuratkaisuja pidetään virheenä tehtävässä, mukaan lukien toinen mahdollinen siirtojärjestys.  On tavallista, että esimerkiksi kolmen siirron mateissa riittää ratkaisuksi valkean 1. siirto, sen sisältämä uhkaus, mustan tärkeimmät puolustukset siihen ja valkean 2. siirrot, joita pakottavasti seuraa matti seuraavassa siirrossa. Myös ilmeiset houkutukset, eli valkean näennäisesti hyvät yritykset voidaan esittää kumouksineen, sillä ne voivat olla osa tehtävän kokonaisuutta.
Oma lukunsa on retroanalyysi, jossa on tarkoitus selvittää, onko jokin asema laudalla mahdollinen. Tavallistenkin shakkitehtävien asema tulee olla mahdollisia saavuttaa joillakin siirroilla normaalista alkuasemasta. Mikäli kyseessä on poikkeavia lautoja, nappuloita tai mahdottomia asemia, kyseessä on satushakkitehtävä.
Yleistä > Laatiminen ja ratkaiseminen ja tehtäväshakki taiteena

Vaikka ratkaisemista voi pitää luonnostaan suorituspainotteisena kilpailullisten kriteerien ollessa ratkaisun tai ratkaisujen löytäminen ja siihen käytetty aika, tämä ei kuitenkaan tarkoita, että ratkaisua pitkään etsinyt ja viimein sen löytänyt ei osaisi arvostaa myös sen yllätyksellisyyttä ja kauneutta.
Tehtävien itsensä arvostelussa sen sijaan arvot ovat paljolti taiteellisia, peruskriteerien ollessa alkuperäisyys (ei julkaistu aiemmin), virheettömyys ja omaperäisyys. Tärkeä osa tehtävää on sitä ensi sijassa kuvaava idea, teema, mitä on vaikea määritellä muuten, kuin sanalla itsellään. Usein tehtävästä voi löytää useampia temaattisia osaelementtejä, joko toiminnallisia, symbolisia tai geometrisiä. Sanallisen kuvauksen tarpeisiin suuri osa niistä on saanut vakiintuneen nimen ja ne ovat kiinteä osa tehtäväshakin termistöä.
Laajemmin tehtäväshakkia voi pitää shakin taiteellisena muotona (tai taiteen shakkillisena muotona, miten vain) ja sitä onkin joskus nimitetty taideshakiksi. Toinen tehtäväshakin anti on luonnollisesti ongelmanratkaisu sinällään.
Shakin sääntöjen voimassaolo

Kuten edellä todettiin, asemien tulee olla laillisia. Tornitus on mahdollinen, jollei toisin voi tehtäväasemasta osoittaa. Ohestalyönti sen sijaan vain, jos se voidaan todistaa asemasta mahdolliseksi (edellinen siirto sotilaan kaksoisaskel). 50 siirron sääntö ei ole shakkitehtävissä voimassa retrotehtäviä lukuun ottamatta. Aseman kolmannesta toistumisesta seuraava tasapeli sen sijaan on, jos toistot voidaan osoittaa.
Tehtävätyyppejä

mattitehtävä: valkea alkaa ja tekee mustasta matin annetussa siirtomäärässä. Esimerkkinä 2X (tai 2#, kahden siirron matti).
itsematti: valkea alkaa ja pakottaa mustan tekemään valkeasta matin. Esimerkkinä 3iX (iX3, i#3, kolmen siirron itsematti)
apumatti: musta alkaa ja auttaa valkeaa tekemään mustasta matin. (3aX)
lopputehtävä: vähänappulainen asema, jossa valkealle löydettävä voittoon johtava jatko (+), tai tasapelin antava pelastus (=). Lopputehtävissä ei ole annettua siirtomäärää.
satutehtävä: (epäortodoksinen tehtävä, heterodoksinen tehtävä) tehtävä, jossa on normaalishakista poikkeavat säännöt (sylinterilauta, uusia nappuloita). Laaja alue itsessään.
retrotehtävä: löydettävä asemaan johtanut siirtosarja (alkaen shakin alkuasemasta tai aiemmasta annetusta asemasta) (engl. retrograde analysis). Kuten lopputehtävillä, myös takaperoisella analyysillä on selvä yhtymäkohta shakin loppupeliteoriaan.
Järjestöt

Tehtäväshakin harrastajien maailman kattojärjestönä toimii syksystä 2010 alkaen itsenäinen World Federation for Chess Composition (WFCC) (aiemmin FIDE:n alainen "Permanent Comission for Chess Compositions"). Suomessa lajia edustaa SKSL:n jäsenjärjestö Suomen Tehtäväniekat.
Esimerkkejä kilpailutoiminnasta

Ratkaisemisen 34. MM-kilpailut Kreetalla 2010. Samassa kilpailussa oli jaossa sekä kansallisten joukkueiden mestaruus, että henkilökohtainen maailmanmestaruus. Kilpailu oli kaksipäiväinen ja sen aikataulu oli seuraavanlainen:
1. kierros: kolme 2X (yhteensä 20 min)
2. kierros: kolme 3X (60 min)
3. kierros: kolme lopputehtävää (100 min)
4. kierros: kolme apumattitehtävää (50 min)
5. kierros: kolme useampisiirtoista mattitehtävää (80 min)
6. kierros: kolme itsemattitehtävää (50 min)
Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden kolmannen kerran voittanut englantilainen lähishakin ja ratkaisemisen suurmestari John Nunn sai ratkaisuista 71 pistettä 90:stä. Hänen ratkaisuaikansa oli 357/360 min. Osa tehtävistä oli aiemmin julkaistuja.
Pikaratkaisemisen SM 2010, Shakkikoti Helsinki. Ajassa 3 h oli ratkaistava 12 erilaista tehtävää.
Unto Heinosen 50-vuotisjuhlakilpailu. Laadintakilpailu, jonka aiheena olivat "teemaltaan vapaat kolmi- ja useampisiirtoiset kirkeapumatit". Tällaisessa laadintakilpailussa kilpailujulistuksessa ilmoitetut kriteerit täyttävät tehtävät toimitetaan kilpailun tuomarille. Laadinta-aikaa on joistain kuukausista yli vuoteen, joskin myös pikalaadintakilpailuja järjestetään. Vähintään parhaat tehtävät julkaistaan arvosteltuina. ("kirke" kertoo tehtävän kuuluvan satutehtäviin: kirke-tehtävissä lyöty nappula syntyy välittömästi laudalle uudelleen).
Ratkaisijoiden vahvuusluku

Pikaratkaisukilpailujen ratkaisijoiden vertailuun on Suomessa käytössä vahvuusluku, jota kutsutaan RELO-luvuksi. Nimestään huolimatta sen laskentaperusteet poikkeavat Elo-järjestelmään pohjautuvista vahvuuslukujärjestelmistä.
Tehtäväshakin arvonimet > Laadinta

Laadinnan arvonimien perustana ovat muutaman vuoden välein ilmestyviin FIDE-albumeihin hyväksytyt tehtävät ja näistä saadut pisteet.
tehtäväshakin kunniamestari
tehtäväshakin suurmestari
Suomi:
2004 Unto Heinonen
2010 Matti Myllyniemi (postuumisti)
kansainvälinen tehtävämestari
Suomi:
1969 Pauli Perkonoja
1976 Matti Myllyniemi
1977 Jan Hannelius
1979 Erkki A. Wirtanen
1992 Unto Heinonen
tehtäväshakin FIDE-mestari
Suomi:
1990 Osmo Kaila
1990 Visa Kivi
1990 Unto Heinonen
1992 Veikko Hynönen
2009 Marko Ylijoki
2010 Harri Hurme
kansallinen tehtävämestari
Tehtäväshakin arvonimet > Ratkaiseminen

ratkaisemisen suurmestari
Suomi:
1979 Pauli Perkonoja
1983 Kari Valtonen
1999 Jorma Paavilainen
ratkaisemisen kansainvälinen mestari
Suomi:
1993 Harri Hurme
2002 Henry Tanner
2007 Kari Karhunen
ratkaisemisen FIDE-mestari
Suomi:
2006 Joose Norri
M-luokan ratkaisija (kansallinen)
A-luokan ratkaisija (kansallinen)
Tehtäväshakin arvonimet > Tuomarit

kansainvälinen tehtävätuomari
Suomi (elossa olevat):
1972 Pauli Perkonoja (lopputehtävät)
1984 Kauko Virtanen (2X)
1993 Kari Valtonen (apumatit)
2011 Kenneth Solja (3X, apumatit)
kansallinen tehtävätuomari
Merkittäviä laatijoita ja ratkaisijoita

Samuel "Sam" Loyd (1841–1911). Yhdysvaltalainen pelaaja ja tehtävien laatija.
Pauli Perkonoja. Ratkaisemisen suurmestari, kv. tehtävätuomari. Kolminkertainen ratkaisemisen maailmanmestari (1986, 1992, 1995) ja moninkertainen joukkuemaailmanmestari.
Kirjallisuutta

Timo Kallio (toim.): Tehtäväshakin käsikirja.  Suomen Tehtäväniekat ry, 1995.  ISBN 951-95112-0-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
World Federation for Chess Composition (WFCC) Viitattu 12.11.2010
Ratkaisemisen maailmanmestarit 1977-2012 WFCC 2012. Viitattu 29.6.2014
Rules of The Permanent Commission of the FIDE for Chess Compositions (PCCC) PCCC 11.11.2007
Hannu Harkola: Handbook of Chess Composition.  (versio 5, Maaliskuu 2011)  Hannu Harkola, 2011.  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
PCCC: Codex for Chess Composition (edellä mainitun koodeksin virallinen, englanninkielinen versio)  2009. WFCC. Viitattu 12.11.2010.
Saint-Cergue

| Saint-Cergue |
| --- | --- |
 vaakuna
 Saint-Cergue
 Koordinaatit: 46°26′48″N, 6°09′37″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Nyon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  24,26 km²
Väkiluku (5.6.2024):  2 902
Saint-Cergue on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Nyonin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 2 902 asukasta.
Uutis-Valjakko

Uutis-Valjakko oli vuosina 1957–1992 ilmestynyt sanomalehti. Lehteä julkaistiin neljässätoissa Turun länsipuolisessa rannikkokunnassa: Naantali, Raisio, Rusko, Masku, Nousiainen, Lemu, Askainen, Vahto, Velkua, Merimasku, Rymättylä, Mynämäki, Mietoinen ja Karjala. Lehti ilmestyi tiistaina ja perjantaina. Lehteä painettiin kirjapaino Satakunnan Maakunta Oy:ssä.
Lehden perusti Jaakkoo-Taara Oy:n toimitusjohtaja Niilo Jaakkola ja sen päätoimittajana toimi Jaakkolan tytär Kaija Berger. Lehden toimitus sijaitsi Jaakko-Taaran tiloissa, mutta 1960-luvun puolivälissä lehden osti Helvi Oksanen jolloin toimitus muutti Turkuun Kauppiaskadulle. Oksanen oli ollut aikaisemmin lehden ilmoitusmyyjä ja ostettuaan lehden hänestä tuli toimitusjohtaja-päätoimittaja. Uuden omistajan aikana Raino Puottula toimi lehden toimitussihteerinä vuoteen 1975, kunnes siirtyi Rannikkoseutuun. Uutis-Valjakon levikki kasvoi suuremmaksi jolloin pieniä toimipaikkoja perustettiin Naantaliin, Raisioon ja Mynämäelle. Myös lehden avustajakunta oli laaja. Lehdellä oli vielä 1980-luvulla hyvä asema markkinoilla, mutta kilpailu koveni ja ilmaisjakelulehdet yleistyivät, jolloin Uutis-Valjakko alkoi näivettymään ja lopulta lopetettiin laman kourissa vuonna 1992.
Signy-Avenex

| Signy-Avenex |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Signy-Avenex
 Koordinaatit: 46°23′22″N, 6°11′50″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Nyon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1,93 km²
Väkiluku (5.6.2024):  606
Signy-Avenex on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Nyonin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 606 asukasta.
Pirttiluoto

Näkymä Naantalin kirkkon tornista jossa Pirttiluoto-Jakoluoto niemekkeenä taka-alalla oikealla. Vasemmalla Hiipan ja Jakoluodon saaret.
Pirttiluoto on entinen saari, nykyään osa mannerta Naantalin kaupungissa. Se on kasvanut yhteen viereisen Karjaluodon kanssa, joka on nykyään yhteydessä mantereeseen. Alue on kaavoitettu pientaloalueeksi vuonna 2014.
Saaren ensimmäinen asukas oli kalastaja-torppari Arttur Aaltonen, joka sai 1800-luvun alussa saaren eteläpuoliskon Karvetin tilalta. Myöhemmin saareen rakennettiin muun muassa huvila. Pirttiluodon ja Karjaluodon välissä kulki tuolloin suojainen veneväylä jota Maskulaiset käyttivät. Veneväylä säilyi soutukelpoisena vielä 1960-luvulle, mutta ruovikoitua myöhemmin umpeen. Väylän ruoppaamista on ehdotettu useasti. Vuonna 1955 Pirttiluodossa oli metsän lisäksi kymmenisen asuinrakennusta, useita laitureita, pieni pelto ja niittyä. Vuonna 1965 pelto ja niityt olivat hävinneet. Tuolloin saari kuului Karvetin ja Taimo-Nuhjalan kyliin. Saari kuului Naantalin maalaiskuntaan vuoteen 1964 asti jolloin maalaiskunta yhdistettiin kaupunkiin. Asuinkarennusten määrä oli sama vielä vuonna 1981.
1940-50-lukujen taitteessa perustettiin Taimo–Pirttiluodon yksityistie, joka kulki pitkän matkaa myös mantereella ja perustajaosakkaita oli yli kuusikymmentäkin. Kupittaan Saven johtaja Koponen osti tontin Pirttiluodosta ja maksoi ensimmäisen sillan kustannukset vuonna 1951. Vuosien 1957, 1968 ja 1981 peruskartoissa Pirttiluotoon johtava tie oli kärrytie ja siitä ristesi useita kärrypolkuja. Karjaluodossa ja Pirttiluodossa tien linjaus on pysynyt samana vuoteen 2014 saakka, jolloin kaupunki aloitti tien leventämisen ja kunnallistekniikan rakentamisen. Tie siirtyi kaupungin vastuulle, jolloin yksityistie päätettiin lakkauttaa vuonna 2016.
Pirttiluodon-Karjaluodon kaavoitusta ehdotettiin 1990-luvulla, mutta poliittisten kiistelyjen takia se pääsi käyntiin vasta vuonna 2006 ja valmistui 2013.
Trélex

| Trélex |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Trélex
 Koordinaatit: 46°24′55″N, 6°12′18″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Nyon
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,69 km²
Väkiluku (5.6.2024):  1 449
Trélex on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Nyonin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 1 449 asukasta.
Bågaskär

Bågaskär
| --- | --- |
Sijainti:  Inkoo Uusimaa Suomi
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Bågaskär on Inkoon ulkosaaristossa Porkkalanselällä sijaitseva saari. Saarella oli luotsiasema vuosina 1857–1930 ja merivartioasema vuosina 1954–2006. Suomen Meripelastusseura vuokrasi saaren 30 vuodeksi vuonna 2006 ja seuran vapaaehtoisia meripelastajia kouluttava Bågaskärin toimintakeskus aloitti toimintansa toukokuussa 2009 entisellä merivartioasemalla. Bågaskär toimii myös meripelastusyhdistysten partiotukikohtana ja veneilijöiden suojasatamana. Saarella on lisäksi vuonna 1955 perustettu Ilmatieteen laitoksen rannikkosääasema.
Bågaskär on toiminut Suomen rannikkotykistön linnakkeena. Rannikkojoukot miehittivät linnakkeen syksyllä 1938, mistä se pysyi miehitettynä jatkosodan loppuun. Sotien päätyttyä linnake oli merkittävä merivalvontapiste, josta suomalaiset valvoivat Neuvostoliitolle luovutettua Porkkalan vuokra-aluetta. Bågaskärille valmistui kiinteä meritähystyspaikka vuonna 1944 ja uusi merivartioasema vuonna 1954. Saari pakkolunastettiin valtiolle vuonna 1950. Linnake varustettiin myöhemmin kevyellä 100 TK -patterilla, joka on deaktivoitu 2000- ja 2010-luvuilla läpiviedyssä kevyen tykkikaluston alasajossa.
Aiheesta muualla

Bågaskärin toimintakeskuksen sivusto
Inkoo Bågaskärin havaintoaseman viimeisimmät säähavainnot
| n k Perustiedot Wikidatassa: Bågaskär (Q23039631)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: saari
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Inkoo
koordinaatit: 59°55′53″N 24°00′55″E﻿ / ﻿59.9314°N 24.0153°E﻿ / 59.9314; 24.0153
Henry J

| Henry J |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Valmistaja:  Kaiser
Konserni:  Kaiser-Frazer Corporation
Valmistusvuodet:  1950–1954
Tuotantomäärä:  130 322 kpl 
Korimalli:  2-ovinen sedan
Muotoilija:  Howard ”Dutch” Darrin
Tekniset tiedot
Henkilöluku:  4
Moottori:  4- tai 6-sylinterinen sivuventtiilimoottori
Iskutilavuus:  2 200 cm³ – 2 600 cm³
Teho:  68–80 hv
Huippunopeus:  140 km/h
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Kulutus:  8,3 l/100 km 
Mitat
Massa:  1 042 kg – 1 115 kg 
Pituus:  4 430 mm – 4 520
Leveys:  1 770 mm
Vuoden 1951 Henry J:n kojetaulu
Henry J:n takaosa. Vagabond-mallissa varapyörän paikka oli tavaratilan ulkopuolella.
Henry J oli yhdysvaltalainen henkilöautomerkki, jota valmistettiin vuosina 1950–1954. Auto oli suunnattu kooltaan pienempien autojen luokkaan, joka puuttui Yhdysvaltain markkinoilta lähes kokonaan. Henry J:n valmistaja Kaiser Industries markkinoi uutta merkkiä kansanautona ja uskoi vakaasti sen mahdollisuuksiin menestyä nopeasti kasvavilla automarkkinoilla.
Amerikkalaisten kohonnut elintaso sai ostajat kuitenkin suosimaan suuremman kokoluokan autoja, jotka tarjosivat enemmän mukavuusvarusteita. Mallivuosi 1954 jäi Henry J:n viimeiseksi, ja sen valmistus lopetettiin vähentyneen kysynnän vuoksi.