stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sipoo
Tunnettuja asukkaita

Georg Borgström (1842–1920), maanviljelysneuvos, Östersundomin kartanon omistaja
Erik Borgström (1882–1951), maanviljelysneuvos, Östersundomin kartanon omistaja
Nils Gustaf Borgström (1918–2002), maanviljelysneuvos, Östersundomin kartanon omistaja
Hjallis Harkimo (s. 1953), kansanedustaja, liikemies
Jukka Gustavson (s. 1951), muusikko
Kiba Lumberg (s. 1956), kuvataiteilija ja kirjailija
Elina Salo (s. 1936), näyttelijä
Jan Stenfors (s. 1963), muusikkolähde?
A. I. Virtanen (1895–1973), Nobel-palkittu tutkija-kemisti
Sami Moilanen (s. 1999), jääkiekkoilija
Otto Somppi (s. 1998), jääkiekkoilija (Hifk)
Leena Harkimo (s. 1963), kansanedustaja (kok.), toimitusjohtaja
Jarmo Lindberg (s. 1959), kansanedustaja (kok.), puolustuvoimain komentaja, kenraali (evp.)
Bertel Lindh (1908–1996), kansanedustaja (RKP), maanviljelijä, maallikkosaarnaja
Ulf Sundqvist (1945–2023), kansanedustaja (SDP)
Heikki Vestman (s. 1985), kansanedustaja (kok.)
Sipoon ystävyyskunnat

Aurskog-Høland: Norjalainen ystävyyskunta sijaitsee noin 50 km Oslosta itään aivan Norjan ja Ruotsin rajalla. Kunnassa on noin 13 000 asukasta.
Frederikssund: Sipoon tanskalainen ystävyyskunta sijaitsee noin 40 km Kööpenhaminasta luoteeseen. Kunnassa on noin 18 000 asukasta.
Kumlan kunta: Kumla sijaitsee noin 200 km Tukholmasta lounaaseen, lähellä Örebrota. Asukkaita on noin 19 100.
Kuusalu: Sipoon virolainen ystävyyskunta Kuusalu sijaitsee noin 40 km Tallinnasta itään. Kuusalun asukasluku on noin 6 800.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sipoo Wikimedia Commonsissa
Sipoon kunnan kotisivut
Tilastokeskus – Sipoon avainluvut
Sipoosta ja sen "susista", Helsingin Sanomat, 12.11.1939, nro 306, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k Helsingin seutu |
| --- | --- | --- |
| Pääkaupunkiseutu |  Espoo  Helsinki  Kauniainen  Vantaa  |  |
| Helsingin seutu | Pääkaupunkiseudun kuntien lisäksi: Hyvinkää  Järvenpää  Kerava  Kirkkonummi  Mäntsälä  Nurmijärvi  Pornainen  Sipoo  Tuusula  Vihti  |  |
| Helsingin seutukunta | Helsingin seudun kuntien lisäksi: Karkkila  Lohja  Siuntio  |  |
| n k Uudenmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Askola  Espoo  Hanko  Helsinki  Hyvinkää  Inkoo  Järvenpää  Karkkila  Kauniainen  Kerava  Kirkkonummi  Lapinjärvi  Lohja  Loviisa  Myrskylä  Mäntsälä  Nurmijärvi  Pornainen  Porvoo  Pukkila  Raasepori  Sipoo  Siuntio  Tuusula  Vantaa  Vihti 
Entiset kunnat:  Bromarv  Degerby  Haagan kauppala  Huopalahti  Hyvinkään maalaiskunta  Karjaa  Karjaan maalaiskunta  Karjalohja  Kulosaari  Liljendal  Lohjan kunta  Nummi  Nummi-Pusula  Oulunkylä  Pernaja  Pohja  Porvoon maalaiskunta  Pusula  Pyhäjärvi Ul  Ruotsinpyhtää  Sammatti  Snappertuna  Tammisaaren maalaiskunta  Tammisaari  Tenhola 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 2 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Sipoon Betania-seurakunta Nikkilässä.
Sipoon vanha kirkko.
Fiskträsk on järvi Sipoossa.
Sipoon uusi kirkko.
Sipoonkorven kansallispuisto on Sipoon merkittävin retkeilykohde.
Yves Leterme

| Yves Leterme |
| --- | --- |
 Yves Leterme vuonna 2009.
Belgian pääministeri
 25.11.2009–6.12.2011 20.3.2008–30.12.2008  
Monarkki:  Albert II
Varapääministeri:  Didier Reynders
Edeltäjä:  Herman Van Rompuy Guy Verhofstadt
Seuraaja:  Elio Di Rupo Herman Van Rompuy
Belgian ulkoministeri
 17.7.2009–25.11.2009  
Pääministeri:  Herman Van Rompuy
Edeltäjä:  Karel De Gucht
Seuraaja:  Steven Vanackere
Flanderin ministeripresidentti
 20.7.2004–28.6.2007  
Edeltäjä:  Bart Somers
Seuraaja:  Kris Peeters
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. lokakuuta 1961 (ikä 63) Wervik, Länsi-Flanderi, Belgia
Tiedot
Puolue:  CD&V
Aiheesta muualla
www.yvesleterme.be
Yves Camille Désiré Leterme (s. 6. lokakuuta 1960 Wervik) on belgialainen poliitikko, joka toimi Belgian pääministerinä ensin maalis–joulukuussa 2008 ja myöhemmin marraskuusta 2009 huhtikuuhun 2010 saakka. Tämän jälkeen Belgiassa oli pitkä hallituskriisi, jonka vuoksi Leterme oli toimitusministeristön pääministerinä aina joulukuuhun 2011 asti.
Pääministerinä

Johdettuaan kristillisdemokraattisen CD&V-puolueensa vaalivoittoon Belgian parlamenttivaaleissa kesäkuussa 2007 ja saatuaan suuren äänisaaliin hän oli vahva ehdokas maan seuraavaksi pääministeriksi. Kuningas Albert II nimittikin hänet hallitusmuodostajaksi, mutta ns. oranssi-sinisen hallituksen muodostamisneuvottelut epäonnistuivat, ja Leterme erosi tehtävästä 23. elokuuta 2007. Kuningas nimitti hänet toistamiseenkin hallitusmuodostajaksi, mutta tämäkin kerta päätyi Letermen eroon 1. joulukuuta 2007.
Hallituskriisi ratkesi, kun vaalit hävinnyt entinen pääministeri Guy Verhofstadt kokosi väliaikaishallituksen, johon Leterme tuli varapääministeriksi vastuualueenaan valtion varat. Seuraten aiempaa ilmoitustaan Verhofstadt astui sivuun pääministerin toimesta 23. maaliskuuta 2008 mennessä ja kuningas nimitti 20. maaliskuuta Letermen pääministeriksi.
Oltuaan pääministerinä vain muutamia kuukausia Leterme jätti 14. heinäkuuta kuninkaalle eronpyyntönsä epäonnistuttuaan esittelemään Belgian hallintouudistuksen parlamentille luvatussa aikataulussa. Kuningas ei kuitenkaan myöntänyt eroa, joten Letermen hallitus jatkoi toimessaan. Leterme jätti 19. joulukuuta 2008 uudelleen eronpyyntönsä, jonka kuningas tällä kertaa hyväksyi. Eronpyynnön syynä oli Fortis-pankin myyntiin BNP Paribasille liittynyt jupakka.
Leterme nousi uudelleen hallitukseen, tällä kertaa ulkoministeriksi, seuraajansa Herman Van Rompuyn pääministerikaudella. Van Rompuy valittiin marraskuussa 2009 Eurooppa-neuvoston ensimmäiseksi pysyväksi puheenjohtajaksi (jota nimitetään joskus harhaanjohtavasti "Euroopan unionin presidentiksi"), ja Leterme nimitettiin 25. marraskuuta uudestaan pääministeriksi.
Eronpyyntönsä Leterme jätti kuninkaalle 22. huhtikuuta 2010 Flaamien liberaalipuolueen jätettyä aiemmin hallituksen johtuen kiistasta, joka koski ranskankielisten oikeuksia hollanninkielisellä alueella Brysselin ympäristössä.
Yves Leterme joutui noloon tilanteeseen, kun 21. heinäkuuta 2007 RTBF:n toimittaja pyysi häntä laulamaan Belgian kansallislaulun La Brabançonnen ja Leterme alkoikin laulamaan Ranskan kansallislaulua Marseljeesia. Samassa yhteydessä häneltä kysyttiin, miksi 21. heinäkuuta oli Belgian kansallispäivä. Letermen mukaan Belgian perustuslaki astui tuolla päivämäärällä voimaan, vaikka todellisuudessa kansallispäivää vietetään maan ensimmäisen kuninkaan Leopold I:n valtaannousun vuosipäivänä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yves Leterme Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Guy Verhofstadt | Belgian pääministeri 2008 | Seuraaja: Herman Van Rompuy |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Herman Van Rompuy | Belgian pääministeri 2009–2011 | Seuraaja: Elio Di Rupo |
| n k Belgian pääministerit |
| --- | --- | --- |
:  de Gerlache  Lebeau  de Muelenaere  Goblet d'Alviella  de Theux de Meylandt  Lebeau  Nothomb  Van de Weyer  de Theux de Meylandt  Rogier  de Brouckère  de Decker  Rogier  Frère-Orban  d'Anethan  Malou  Frère-Orban  Malou  Beernaert  de Burlet  de Smet de Naeyer  Vandenpeereboom  de Smet de Naeyer  de Trooz  Schollaert  de Broqueville  Cooreman  Delacroix  Carton de Wiart  Theunis  Van de Vyvere  Poullet  Jaspar  Renkin  de Broqueville  Theunis  van Zeeland  Janson  Spaak  Pierlot  Van Acker  Spaak  Van Acker  Huysmans  Spaak  G. Eyskens  Duvieusart  Pholien  Van Houtte  Van Acker  G. Eyskens  Lefèvre  Harmel  Vanden Boeynants  G. Eyskens  Leburton  Tindemans  Vanden Boeynants  Martens  M. Eyskens  Martens  Dehaene  Verhofstadt  Leterme  Van Rompuy  Leterme  Di Rupo  Michel  Wilmès  De Croo  De Wever 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Belgia  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
Susan Williams-Ellis

Williams-Ellisin suunnittelema Magic City kahvisetti
Susan Williams-Ellis (6. kesäkuuta 1918 – 26. marraskuuta 2007) oli brittiläinen muotoilija ja keramiikkataiteilija. Williams-Ellis perusti Portmeirion Potteryn aviomiehensä Euan Cooper-Willisin kanssa vuonna 1960. Williams-Ellis oli arkkitehti Sir Clough Williams-Ellisn ja tämän vaimon Amabel Stracheyn vanhin tytär.
Williams-Ellis aloitti keramiikkataiteilijana kun hänen isänsä pyysi häntä tekemään keramiikkaa Portmeirion Villagen lahjatavarakauppaan. Tämä innoitti Williams-Ellisin keramiikan pariin, ja johti myöhemmin Portmeirion Pottetyn perustamiseen. Susan toimi Portmeirion Potteryssä suunnittelijana, ja halusi luoda arkipäivään sopivia kauniita ja käytännöllisiä esineitä. Hänen vuonna 1972 suunnittelema mallisto Botanic Garden saavutti maailmanlaajuisen suosion. Mallisto on yhä saatavilla Portmeirion Online-nettisivulla.
Susan oli kokenut taiteilija, joka inspiroitui isänsä lailla suuresti merestä. Williams-Ellis opiskeli Chelsea School of Artsissa Henry Mooren ja Graham Sutherlandin opissa. Hänen taideteoksiaan on ollut näytillä Festival of Britain -näyttelyssä.
Williams-Ellis meni naimisiin Euan Cooper-Willisin kanssa 1945. Cooper-Willis oli ollut Susanin pikkuveljen, Christopherin kämppäkaveri Cambridgessä. Cooper-Willis oli ekonomi ja sijoitusneuvoja. Pari sai neljä lasta, joista kolme työskentelee Portmeirion Potteriesille tai Portmeirion Villagelle. Williams-Ellis kuoli 89-vuotiaana.
Klemm Kl 25

Klemm L 25 A.
Klemm L 25:n voimalaite ja potkuri.
Klemm KL 25 D VII R Adolf Aarno Oripään kentällä.
Klemm KL 25 D VII R (OH-ILI) Turun lentonäytöksessä 2019.
Klemm Kl 25 oli saksalainen, 1920-luvulla kehitetty yksimoottorinen ja -tasoinen, kaksipaikkainen urheilulentokone. Hanns Klemmin ja Robert Lusserin suunnittelema puurakenteinen, vanerilla ja kankaalla verhottu kone oli aikanaan hyvin suosittu huolimatta siitä, että yksitasoisuus oli lentokonetyyppinä vielä uutta. Siviilikäytön lisäksi koneita käytettiin alkeiskoulutuskoneina useiden maiden ilmavoimissa. lähde?
Kehitys

Leichtflugzeugbau Klemmin valmistama konetyyppi tuotiin markkinoille alun perin vuonna 1927 tyyppimerkinnällä L 25. Kone oli tuolloin varustettu 45 hv:n Salmson 9AD -tähtimoottorilla. Koneen saavuttaessa suosiota, siitä kehitettiin edelleen tehokkaammalla moottorilla varustettu tyyppi Kl 25. Matkalentonopeus nousi moottorinvaihdon seurauksena 110 kilometristä 135:een kilometriin tunnissa. Koneen muut ominaisuudet säilyivät Kl 25:ssä samoina kuin alkuperäisessä tyypissä, ainoastaan pituus ja tyhjäpaino kasvoivat tehokkaamman moottorin takia. Kl 25:tä valmistettiin vuosien 1928–1939 välillä 30:nä muunnoksena noin 600 kappaletta, lisäksi koneen valmistuslisenssi myytiin Englantiin sekä Yhdysvaltoihin. Englannissa konetta valmistettiin nimillä B.K. Swallow, B.A. Swallow ja B.A. Swallow II noin 135 kappaletta. Yhdysvalloissa Aeromarine-Klemm-yhtiö valmisti konetta nimellä Aeromarine-Klemm AKL-25A noin 60 kappaletta.
Käyttö Suomessa

Suomessa on ollut käytössä neljä Klemm-konetta, yksi L 25 sekä kolme Kl 25 -tyyppistä:
OH-KLA, tyyppiä L 25, valmistusnumero 137, rekisteröitiin yksityisomistukseen vuonna 1930 tunnuksella K-SABA, omistajana Wäinö Bremer. Kone sai omistajanvaihdoksen yhteydessä uuden tunnuksen OH-ABA vuonna 1931. Kone poistettiin rekisteristä 30-luvulla, ja se rekisteröitiin vuonna 1949 uudelleen kunnes poistettiin rekisteristä lopullisesti vuonna 1973. Kone kuuluu nykyisin Suomen ilmailumuseon kokoelmiin.
OH-ILI, tyyppiä Kl 25 D VII, valmistusnumero 1129, rekisteröitiin Helsingin ilmapuolustusyhdistykselle 16. maaliskuuta 1937. Kone sai nimen Adolf Aarno Suomen ensimmäisen moottorilentäjän mukaan. Suomen ilmavoimat pakko-otti koneen 14. lokakuuta 1939, ja palautti sen 26. syyskuuta 1941 noin kaksi tuntia lentäneenä ja peruskorjattuna. Koneen myöhempiä omistajia olivat Suomen ilmapuolustusliitto, Suomen ilmailuliitto sekä vuodesta 1956 Helsingin ilmailuyhdistys. Kone poistettiin rekisteristä vuonna 1972. Uusi omistaja kunnosti koneen ja se rekisteröitiin uudelleen vuonna 1974.
OH-ILK, tyyppiä Kl 25 D VII, valmistusnumero 1220, rekisteröitiin Etelä-Pohjanmaan ilmapuolustusyhdistykselle 27. toukokuuta 1937. Kone sai nimekseen Pohjankyrö, ja se tuhoutui pakkolaskussa lähellä Oulua vuonna 1939.
OH-ILL, tyyppiä Kl 25 D VII, valmistusnumero 1230, rekisteröitiin Varsinais-Suomen ilmapuolustusyhdistykselle 4. huhtikuuta 1938. Kone sai nimen Turun Sampo. Ilmavoimat pakko-otti koneen 19. lokakuuta 1939, ja sillä lennettiin koulutuskäytössä noin 120 tuntia ennen sen vaurioitumista Kauhavalla. Ilmavoimat lunasti vaurioitumisen jälkeen koneen romut itselleen. Koneen on omistanut Etelä-Pohjanmaan Ilmailukerho ry (EPIK ry) vuodesta 2008.
Tekniset tiedot (Kl 25 D VII) > Yleiset ominaisuudet

Tyyppi: Urheilulentokone
Rakenne: Puurakenteinen vaneri- ja kangasverhouksella
Miehistö: 2
Kärkiväli: 13 m
Pituus: 7,8 m
Korkeus: 2,05 m
Siipipinta-ala: 20 m²
Tyhjäpaino: 390 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: 720 kg
Voimalaite: 4-sylinterinen ilmajäähdytteinen Hirth HM 60 R -rivimoottori, teho 80 hv.
Tekniset tiedot (Kl 25 D VII) > Suoritusarvot

Suurin nopeus: 160 km/h
Matkalentonopeus: 135 km/h
Lakikorkeus: 4 800 m
Lentomatka: 720 km.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Klemm Kl 25 Wikimedia Commonsissa
Luftarchive.de: Klemm L 25 (saksaksi)
Näkki (täsmennyssivu)

Näkki voi tarkoittaa:
Näkki, taruolento
näkki, vedenalaisiin pintoihin kiinnittyvä merirokko
Näkki, RFSU:n valmistama kondomimerkki
Näkki, ruotsalaisen Ernst Josephsonin tekemä maalaus
Näkki, Martin Wegeliuksen ja Jean Sibeliuksen yhdessä säveltämä lauluteos
näkkileipä, rukiista valmistettu kova leipä
näkinkenkä, merikotilon tyhjä kuori
Näkki, sukunimenä:
Jari Näkki (s. 1967), suomalainen kymmenottelija
Marjo Näkki (s. 1976), suomalainen toimittaja ja tietokirjailija
Raimo Näkki (1946–2019), suomalainen matematiikan professori
Robert Näkki (1877–1939), suomalainen juristi, asianajaja ja Lappeenrannan pormestari.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Näkki”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Led Zeppelin

| Led Zeppelin |
| --- | --- |

 Vasemmalta ylhäältä myötäpäivään: Jimmy Page, John Bonham, Robert Plant, John Paul Jones
Tiedot
Toiminnassa:  1968–1980   reunion: 1985, 1988, 1995, 2007
Tyylilaji:  hard rock heavy metal blues rock folkrock
Kotipaikka:  Lontoo, Englanti
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Jimmy Page, kitara   Robert Plant, laulu   John Paul Jones, basso, koskettimet   John Bonham, rummut  
Levy-yhtiö:  Atlantic Records, 1969–1974   Swan Song Records, 1974–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Led Zeppelin oli englantilainen rock-yhtye, joka perustettiin Lontoossa vuonna 1968. Yhtyeessä soittivat kitaristi Jimmy Page, laulaja Robert Plant, basisti ja kosketinsoittaja John Paul Jones sekä rumpali John Bonham. Led Zeppelin oli yksi maailman suosituimmista rockyhtyeistä 1970-luvulla. Äänitemyynnin perusteella Led Zeppelin on edelleen yksi maailman menestyneimmistä yhtyeistä: sen albumeja on myyty yli 300 miljoonaa kappaletta. Yhtyeen aktiiviura päättyi rumpali Bonhamin kuoltua syyskuussa 1980. Seuraavien vuosikymmenien aikana kolme jäljelle jäänyttä jäsentä ovat esiintyneet yhdessä neljä kertaa.
Led Zeppelinin musiikillinen ilmaisu oli tyylillisesti hyvin laaja-alaista, ja yhtyeen musiikissa on elementtejä hard rockin ohella muun muassa bluesista ja folkista. Yhtyettä on luonnehdittu myös heavy metalin alkuunpanijaksi. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Stairway to Heaven”, ”Whole Lotta Love”, ”Rock and Roll”, ”Black Dog” ja ”Kashmir”.
Historia > Muodostaminen nimellä The New Yardbirds

Led Zeppelinin alku voidaan jäljittää englantilaiseen blues-rock-yhtyeeseen The Yardbirdsiin. Jimmy Page liittyi The Yardbirdsiin vuonna 1966 korvatakseen basisti Paul Samwell-Smithin, joka oli päättänyt jättää yhtyeen. Pian Page vaihtoi bassosta soolokitaraan luoden kahden kitaristin duon yhdessä Jeff Beckin kanssa. Beck lähti lokakuussa 1966, ja The Yardbirds alkoi kyllästyä jatkuvaan keikkailuun ja äänittämiseen. Page halusi muodostaa superyhtyeen, johon olisivat kuuluneet hän ja Beck sekä The Whon rumpali Keith Moon ja basisti John Entwistle. Laulajaksi ajateltiin Steve Winwoodia ja Steve Marriottia. Yhtyettä ei koskaan muodostettu, vaikka Page, Beck ja Moon äänittivät vuonna 1966 kappaleen ”Beck’s Bolero”, joka on Beckin vuoden 1968 albumilla Truth. Äänityssessiossa oli myös mukana basisti/kosketinsoittaja John Paul Jones, joka kertoi Pagelle olevansa kiinnostunut tekemään yhteistyötä hänen kanssaan.
The Yardbirds esitti viimeisen konserttinsa heinäkuussa 1968. Yhtye oli kuitenkin sitoutunut muutamaan konserttiin Skandinaviassa, joten rumpali Jim McCarty ja vokalisti Keith Relf oikeuttivat Pagen ja basisti Chris Drejan käyttämään The Yardbirdsin nimeä, jotta he voisivat täyttää yhtyeen velvoitteet. Page ja Dreja alkoivat koota uutta kokoonpanoa. Pagen ensimmäinen valinta laulajaksi oli Terry Reid, joka hylkäsi tarjouksen, mutta ehdotti sijaansa Robert Plantia, laulajaa West Bromwichista. Lopulta Plant hyväksyi tarjouksen ja suositteli vuorostaan rumpali John Bonhamia Redditchistä. Kun Dreja lähti projektista ryhtyäkseen valokuvaajaksi (hän otti myöhemmin kuvan, joka esiintyy Led Zeppelinin debyyttialbumin takana), John Paul Jones otti vaimonsa yllyttämänä yhteyttä Pageen.
Uusi yhtye soitti yhdessä ensimmäistä kertaa Lontoossa Gerrard Streetillä sijaitsevan levykaupan edessä. Page ehdotti, että he yrittäisivät soittaa rockabilly-kappaleen ”Train Kept A-Rollin’”, jonka on tehnyt kuuluisaksi Johnny Burnette. ”Heti kun kuulin John Bonhamin soittavan,” muisteli Jones, "tiesin, että tämä tulisi olemaan loistavaa... Me löimme tiimin lukkoon välittömästi." Vähän myöhemmin yhtye soitti P. J. Probyn albumilla Three Week Hero. Albumin kappale ”Jim’s Blues” oli ensimmäinen studiokappale, joka sisälsi kaikki neljä jäsentä tulevasta Led Zeppelinistä. Proby muisteli, ”Viimeisenä päivänä meillä oli hiukan studioaikaa, joten minä vain kysyin yhtyettä soittamaan... He eivät olleet Led Zeppelin tuohon aikaan, he olivat The New Yardbirds ja heistä piti tulla minun bändini.”
Yhtye sai päätökseen Skandinavian kiertueen The New Yardbirdsinä soittaen yhdessä ensi kerran suuren yleisön edessä Tanskassa 7. syyskuuta 1968.
Historia > Nimeksi Led Zeppelin

Kun selvisi, että Pagella ja Drejalla oli oikeudet Yardbirds-nimeen vain konserttien suhteen, yhtye otti uudeksi nimekseen Led Zeppelin. Nimi virallistettiin 14. lokakuuta 1968, kun yhtyeen esikoisalbumi oli jo saatu äänitettyä.
Nimi Led Zeppelin tarkoittaa ”lyijyistä ilmalaivaa” (led < engl. lead). Nimi on tiettävästi peräisin The Who -yhtyeen rumpalilta Keith Moonilta. The Whon jäsenten keskinäisen eripuraisuuden vuoksi Moon ja saman yhtyeen basisti John Entwistle suunnittelivat uuden mullistavan yhtyeen perustamista: ”a supergroup that would go down like a lead zeppelin”. Tokaisu mukaili englantilaista sanontaa ”lyijyilmapallon lailla putoamisesta” (<lead balloon = täydellinen epäonnistuminen), mutta tässä tapauksessa pudotus osuisi suoraan yleisön tajuntaan. Kun The New Yardbirds päätti syksyllä 1968 ottaa nimen käyttöön, sanasta lead ('lyijy') päätettiin pudottaa pois yksi a-kirjain, koska se näytti manageri Peter Grantin mukaan simppelimmältä, ja koska jotkut olisivat muuten ääntäneet sanan väärin, liid.
Saksalainen von Zeppelinin suku yritti estää yhtyettä käyttämästä nimeä Led Zeppelin. Kööpenhaminassa 1970 pitämänsä konsertin alla yhtye joutui uudelleen suvun huomion kohteeksi ja salanimeksi konserttiin keksittiin NOBS.
Historia > John Bonhamin kuolema ja yhtyeen hajoaminen

Keväällä 1980 Led Zeppelin teki Euroopan-kiertueen, ja syksyllä yhtye kokoontui valmistelemaan seuraavaa Yhdysvaltain-kiertuettaan. Rumpali John Bonham kuitenkin kuoli 25. syyskuuta edellisen päivän alkoholinkäytön seurauksena. Joulukuussa 1980 yhtye ilmoitti hajoavansa, sillä he eivät voineet jatkaa ilman Bonhamia.
Historia > Hajoamisen jälkeen

Bonhamin kuoleman jälkeen Page, Plant ja Jones aloittivat kukin oman soolouransa. He ovat myös soittaneet yhdessä lavalla muutaman kerran. Vuonna 1985 yhtye kokosi rivinsä Bob Geldofin järjestämää Live Aid -konserttia varten. Yhtye soitti Philadelphiassa. John Bonhamin tilalla nähtiin kaksi rumpalia, Phil Collins ja Chic-yhtyeen Tony Thompson. Tätä konserttia ei ole muun Live Aid -materiaalin tavoin julkaistu, koska yhtyeen jäsenet pitävät sitä niin huonotasoisena. Toisen kerran yhtye kokosi rivinsä vuonna 1988 levy-yhtiönsä Atlantic Recordsin 40-vuotisjuhlakonserttia varten. Tässä konsertissa rumpalina oli John Bonhamin poika, Jason Bonham. Seuraavan kerran yhtye esiintyi yhdessä vuonna 1995, kun se valittiin Rock and Roll Hall of Fameen.
Page ja Plant tekivät kaksi yhteistä levyä ja konserttikiertueen 1990-luvulla.
Led Zeppelin esiintyi neljännen ja toistaiseksi viimeisen kerran yhdessä vuoden 1980 jälkeen Lontoossa 10. joulukuuta 2007. Rumpalina oli jälleen Jason Bonham. Konsertti taltioitiin konserttifilmiksi nimeltä Celebration Day, joka sai ensi-iltansa lokakuussa 2012. Kuukautta myöhemmin se julkaistiin myös albumina, joka palkittiin parhaan rock-albumin Grammyllä.
Lontoon-konsertin jälkeen liikkui huhuja yhtyeen laajasta konserttikiertueesta. Joulukuussa 2008 Plant kuitenkin kertoi, että hänellä on nyt muita suunnitelmia, eikä comeback-kiertue toteutunut. Sen jälkeen muut kolme jäsentä jatkoivat yhdessä harjoittelemista ja kappaleiden tekemistä Englannissa. He järjestivät jopa koelauluja siltä varalta, että he lähtisivätkin kiertueelle uuden laulajan kanssa. Harjoituksia jatkettiin siihen asti, kunnes Jones lähti soittamaan Them Crooked Vultures -yhtyeeseen. Sen jälkeen myös Page on arvellut, ettei Led Zeppelin enää koskaan palaa yhteen. Plant ei ole kuitenkaan täysin tyrmännyt ajatusta, vaan on vain sanonut, ettei hänellä ole ollut syytä palata yhteen.
Jimmy Page uudelleenmasteroi kaikki Led Zeppelinin studioalbumit, ja ne julkaistiin lisämateriaaleineen vuosien 2014 ja 2015 aikana.
Jimmy Page ja Robert Plant joutuivat vuonna 2016 oikeuteen Los Angelesissa syytettyinä ”Stairway to Heaven” -kappaleensa intron plagioinnista Spirit-yhtyeen instrumentaalikappaleesta ”Taurus”, mutta oikeus hylkäsi syytteen.
Musiikki > Tyyli

Led Zeppelinin esikuvia olivat muun muassa Robert Johnsonin ja Muddy Watersin kaltaiset blueskitaristit. Creamin tapaan Led Zeppelin kuitenkin kehitti alusta saakka soundiaan perinteistä bluesrockia raskaammaksi ja sävellyksiään monipuolisemmiksi antaen näin merkittävää pohjaa heavy metalin synnylle. Yhtye kuitenkin seisoi uransa loppuun asti amerikkalaisen ”juurimusiikin” perustuksella, jonka varaan se rakensi eri musiikkityylien tyylisekoituksia.
Yhtye sisällytti levyilleen omaperäisiä rytmikokeiluja sekä vaikutteita kelttiläisestä kansanmusiikista, arabialaisesta ja intialaisesta musiikista (esimerkiksi kappaleessa ”Kashmir”). Yhtye käytti joissakin esityksissään harvinaista Theremin-antennisoitinta.
Yhtyeen basisti John Paul Jonesin mukaan tyylillisesti Led Zeppelin sijaitsi sen neljän jäsenen välissä. John Bonham kuunteli soulia ja Motown-balladeja, Jones piti jazzista ja klassisesta musiikista, Plant kuunteli bluesia ja Elvis Presleytä, ja Page piti rockabillysta, bluesista ja folkista.