stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kultakanta
Historia > Periaatteet

Kultakannan johtavana periaatteena on rahan yhdenvertaisuus kultaan nähden. Jotta rahasta ei olisi tullut kultaa arvokkaampaa, oli oikeus lyöttää kullasta rahaa. Jotta kullasta ei olisi tullut rahaa arvokkaampaa, oli oikeus sulattaa rahaa kullaksi. Jotta eri maihin ei olisi muodostunut erilaisia kultaraha-arvosuhteita, oli kullan vienti- ja tuonti maahan vapaata. Jotta kulta-arvoihin kolikkojen tapaan sidottua setelirahaa ei olisi voinut tuottaa enempää kuin mitä oli kultaa, piti seteleillä olla keskuspankeissa kultakate: ne oli voitavat saada lunastaa kultaan. Monissa maissa kultakantaa edelsi hopeakanta.
Englanti siirtyi kultakantaan käytännössä 1717, kun rahapajan johtaja Isaac Newton korotti arvosuhteen tasolle 15,3. 1820-luvulta 1800-luvun loppuun monissa maissa oli arvonmäärityksen perustana kultafrangi. Kullan ja hopean virallinen vaihtosuhde oli 1820-luvulta 1890-luvulla hieman alle 16. 1870-luvun puolivälissä hopeaa alkoi löytyä runsaasti ja kullan markkinahinta suhteessa hopean nousi ensin noin 18:aan, sitten 22:een ja lopulta 24:ään. Kulta- ja hopeakannat erkanivat toisistaan.
Historia > Ensimmäinen maailmanlaajuinen kultakanta

Ensimmäinen laaja kultakanta vallitsi maailmassa 1870–1914. Se mahdollisti maailmankaupan laajenemisen siksi, että monien maiden valuutat oli sidottu toisiinsa kultakannan avulla. Avainasemassa oli Englannin punta, joka oli nyt määritelty arvoltaan niin, että yksi punta vastasi 113 graania (7,3 g) kultaa. Kausi päättyi ensimmäiseen maailmansotaan, mikä merkitsi vaihdettavuuden rajoittamista, minkä vuoksi maiden rahapolitiikat itsenäistyivät toisistaan ja erkanivat käytännössä kultakannasta.
Ranskassa oli vallalla kaksimetallikanta, joka perustui kulta- ja hopeakantaan, eli jossa kulta oli 15,5 kertaa niin arvokasta kuin hopea. Ranskan ja Preussin sodan tuloksena Saksan valtakunta muodostui ja se sai sotakorvaukseksi viisi miljardia frangia, millä kyettiin muodostamaan mittava kultavaranto, jonka avulla se perusti kultakantaan perustuvan Saksan markan. Saksan kultakantakehitystä seurasivat Norja, Ruotsi ja Tanska 1873, jolloin muodostui Skandinavian rahaliitto.
Yhdysvallat liittyi kultakantaan 1873, Suomi 1878 frangijärjestelmän kautta. Suomen markka määriteltiin Ranskan frangin arvoiseksi, ja se tuli voimaan 1878 lopussa. Muu Venäjä liittyi kultakantaan vuonna 1897.
Historia > Toinen maailmanlaajuinen kultakanta

Toinen kultakanta vallitsi 1925–1933. Sen mahdollisti maiden toipuminen ensimmäisestä maailmansodasta ja se päättyi suureen maailmanlamaan, jolloin valtiot tekivät laman voittamiseksi toisistaan riippumatonta ja itsenäistä rahapolitiikkaa. Paluuta kultakantaan valmisteltiin Brysselin konferenssissa 1920 ja Genovan konferenssissa 1922. Jotta deflaatiolta vältyttäisiin, olisi heikoimmat valuutat devalvoitava ennen kultakantaan ryhtymistä.
Kultakannassa pidettiin tärkeänä, että rahajärjestelmän tarvitseman kultametallin tarvetta vähennettäisiin, jolloin varantovaluutaksi kultaa korvaamaan ajateltiin Englannin puntaa ja Yhdysvaltain dollaria. Näin ollen muiden maiden ei tarvitsisi sitoa rahaansa suoraan kultaan, vaan kiinteä vaihtokurssi Englannin puntaan tai Yhdysvaltain dollariin riittäisi. Englannin punnalle määrättiin sama kulta-arvo kuin sillä oli ollut ennen ensimmäistä maailmansotaa, vaikka sen arvo oli inflaation vuoksi ehtinyt jo merkittävästi alentua. Ranskassa arvonpalautusta ei yritetty, vaan Ranskan frangi jäi ensimmäistä maailmansotaa edeltänyttä tasoaan vähäarvoisemmaksi kultaan nähden.
Kultakantaan palaamista kritisoitiin. Yksi näkyvimmistä kriitikoista oli John Maynard Keynes, joka kirjoitti kirjan Tract on Monetary Reform 1923. Keynesin mielestä kulta oli ”barbaarinen jäänne” ja että rahajärjestelmää ei pitäisi sitoa kullan arvoon, vaan antaa ”ihmisen järkiperäiseen hoitoon”.
Monet maat palasivat kultakantaan 1920-luvulla: Ruotsi 1924, Britannia 1925, Suomi 1926 ja Ranska 1926. Uuteen kultakantaan perustuvien periaatteiden mukaan kultaa menettävän maan pitää korottaa korkojaan, jotta maan valuuttaan sijoittaminen tulee talletusten ja joukkovelkakirjojen muodossa kannattavammaksi ja kultavirta kääntyy. Kultaa saavien maiden puolestaan tulee alentaa korkojaan. 1930-luvun laman alettua kulta alkoi virrata Ranskaan ja Yhdysvaltoihin. Britannia ja Saksa joutuivat ahtaammalle menettäessään kultaansa, jolloin niiden oli kiristettävä rahapolitiikkaansa. 1931 tuli kansainvälinen valuuttakriisi, jonka seurauksena Britannia irrotti punnan kultakannasta 21. syyskuuta 1931, jolloin sen arvo heikkeni kultaan nähden noin 25 prosenttia kelluessaan. Myös Pohjoismaat irtosivat kultakannasta. Saksa ryhtyi valuuttasäännöstelyyn vuonna 1933. Yhdysvallat irtosi käytännössä kultakannasta 1933 ja Ranska 1936.
Historia > Suomen markan kultakanta

Suomen markka oli sidottuna kultaan 1878–1915 ja 1926–1931. Kultarahoja lyötiin seoksesta, jossa oli 900 promillea kultaa, loput kuparia. Vuodesta 1870 lähtien 20 markan kultaraha painoi 6,45 grammaa, 10 markan raha puolet tästä. Vuonna 1926 voimaan tulleen rahalain mukaan lyötiin 100 ja 200 markan kultarahoja. Tällöin 100 markan rahassa oli 4,21 grammaa ja 200 markan rahassa 8,42 grammaa 900 promillen kultaa.
Historia > Yhdysvaltain dollarin kulta-arvoja

Vuoden 1792 Coinage Act määritteli, että
yksi Eagle (10 $) oli 247 4/8 graania (16,0 g) puhdasta, tai 270 graania (17,5 g) standardiseoksista kultaa
yksi Yhdysvaltain dollari oli 371 4/16 graania (24,1 g) puhdasta, tai 416 graania (27,0 g) standardiseoksista hopeaa.
Myöhemmin dollari määriteltiin unssin avulla siten, että yksi dollari oli 1/20,67 unssia kultaa (1,5048 g)
Vuoden 1934 Gold Reserve Act muutti dollarin sidoksen 1/35 unssiin. Sidos oli voimassa Bretton Woodsin järjestelmän loppuun saakka 1971.
Historia > Kultakannan purkaminen

Nimellisesti kulta- tai hopeakantaa ylläpidettiin Yhdysvalloissa 1970-luvulle asti siten, että 35 dollaria vastasi yhtä troy-unssia kultaa, mutta oikeus vaihtaa seteleitä kultaan oli enää vain muilla valtiolla ja niiden keskus­pankeilla, ei yksityis­henkilöillä. Muiden valtioiden keskuspankit pitivät hallussaan kullan sijasta Yhdysvaltain dollareita. Yhdysvaltain presidentti Richard Nixon irrotti dollarin lopullisesti kullasta 15. elokuuta 1971 Yhdysvalloissa valta-asemaan nousseen monetaristisen taloustieteen oppien mukaisesti. Koska dollarilla oli ollut reservi­valuuttana maailman­laajuinen merkitys, tämä merkitsi samalla kulta­kannasta luopumista koko maailmassa.
Kultakannan lopettamiseen vaikutti Yhdysvaltain öljyntuotannon kääntyminen laskuun, minkä seurauksena tuontiöljy olisi siirtänyt vähitellen kaiken Yhdysvaltain kullan öljynviejämaihin. Lopettamalla kultakannan Yhdysvallat antoi öljystä vastineeksi ”tyhjästä nyhjäistyä” paperirahaa, ei fyysistä varallisuutta, ja säilytti näin taloudellisen valta-asemansa. Sittemmin kullan hinta dollareissa on noussut monikymmenkertaiseksi eli dollarin arvo kullassa on pudonnut murto-osaan entisestä.
Historia > Bretton Woodsin järjestelmä

Toisen maailmansodan lopussa kesällä 1944 järjestettiin Yhdysvalloissa Bretton Woodsin konferenssi, jossa määriteltiin perusteet ensimmäinen kansainvälisellä sopimuksella luodulle rahajärjestelmälle, joka johti myös Kansainvälisen valuuttarahaston perustamiseen 1945. Järjestelmän varantovaluutaksi tuli Yhdysvaltain dollari, joka puolestaan sidottiin kultaan kurssilla 35 Yhdysvaltain dollaria / kultaunssi. Kaikki muut valuutat määriteltiin Yhdysvaltain dollarin arvon perusteella. Suomen markan pariteettikurssiksi tuli 230 Suomen markkaa per 1 dollaria kohti vuonna 1951. Suomen markka devalvoitiin useita kertoja.
Vietnamin sota kiihdytti Yhdysvaltojen inflaatiota 1970-luvun alkuun mennessä. Luotiin uusi arvoperusta erityiset nosto-oikeudet korvaamaan kultaa. Yhdysvaltain dollarin kultakate väheni 1970 55 %:sta 22 %:iin. Vuonna 1971 Yhdysvaltain presidentti Richard Nixonin hallinto irrotti Yhdysvaltain dollarin kultasidoksestaan, ja vuonna 1973 Bretton Woodsin järjestelmä lakkasi kokonaan olemasta.
1976 solmittiin Jamaikan sopimus, jossa päätettiin, että Kansainvälisen valuuttarahaston jäsenvaltiot voivat itse valita valuuttakurssijärjestelmänsä. Kulta demonetisoitiin eli sitä ei enää käytetty rahan määrittelemiseksi. Tämän seurauksena maailman päävaluutat ovat kelluneet vapaasti toisiinsa nähden. Suomessa säädettiin 1977 uusi rahalaki, jossa kultaa ei enää mainittu.
Historia > Nykyinen rahajärjestelmä

Nykyisin kultakannasta on luovuttu, ja rahan arvo määräytyy kysynnän ja tarjonnan mukaan. Nykyrahaa kutsutaan fiat-rahaksi. Fiat on latinaa ja tarkoittaa "tulkoon" tai "tapahtukoon".
Itävaltalainen taloustiede ja kultakanta

Itävaltalaisen taloustieteen mukaan kultakannasta luopuminen, eli rahan liikkeellelasku ilman rahan arvon takeena olevaa arvometallia, vääristää rahoitusmarkkinoiden toimintaa ja aiheuttaa kansantalouden suhdannevaihteluita.
Näkemyksessä ei käsitellä vahvasti deflaation haittoja.
Julkinen keskustelu

Vuosina 2007–2008 alkaneen taantuman myötä kultakanta on tullut taas näkyvämmin julkiseen keskusteluun. Muun muassa Yhdysvaltain vuoden 2012 presidentinvaalien yhteydessä republikaanit perustivat komitean, jonka tarkoituksena on tutkia kultakannan palauttamista. Myös Suomessa on ehdotettu kultakantaan siirtymistä.
Kymmenen markan kultaraha vuodelta 1879. Laidoilla lukee: ”2,903.. grm. kultaa. 0,322.. grm. kuparia”.
Vitali Žuravskyi

Vitali Žuravskyi
Vitali Stanislavovytš Žuravskyi (ukr. Віталій Станіславович Журавський, ven. Виталий Станиславович Журавский; s. 8. toukokuuta 1955) on ukrainalainen poliitikko ja Ukrainan korkeimman neuvoston jäsen. Hän edusti syrjäytetyn presidentti Viktor Janukovytšin venäläismielistä Alueiden puoluetta ja oli vastuussa hallituksen vastaisia mielenosoituksia rajoittaneesta lakiesityksestä tammikuussa 2014. 16. syyskuuta 2014 Žuravskyi joutui parlamenttitalon ulkopuolella hyökkäyksen kohteeksi, kun raivostunut väkijoukko heitti hänet roskakoriin. Teon uskotaan olleen reaktio armahduksen myöntämiseen venäläismielisille kapinallisille.
Žuravskyi toimi Janukovytšin neuvonantajana. Vuonna 2012 hän kirjoitti kiistellyn, tiukan kunnianloukkauslakiesityksen. Lakiesitys johti oppositiopuolueiden ja toimittajien mielenosoituksiin; esitettiin epäilyksiä, joiden mukaan tiukennettua lakia voitaisiin käyttää poliittisten näkemysten tukahduttamiseen. Lopulta Janukovytš luonnehti lakiesitystä virheeksi.
Vitaliano Donati

| Vitaliano Donati |
| --- | --- |
 Vitaliano Donati
Henkilötiedot
Syntynyt: 1713 Padova, Italia
Kuollut: 1763 (49–50 vuotta)  Arabianmeri, lähellä Mangalorea
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  kasvitiede
Vitaliano Donati (1713 Padova, Italia – 1763 Arabianmeri, lähellä Mangalorea) oli italialainen naturalisti. Padovassa aatelisperheeseen syntynyt Donati opiskeli lääketieteen tohtoriksi, mutta tuli myöhemmin kuuluisaksi kasvitieteilijänä. Erityisesti hänen tutkielmansa Adrianmeren luonnonhistoriasta (Della Storia Naturale dell’ Adriatico, Saggio) ja erityisesti sen osuus koralleista nousi kuuluisaksi ja käännettiin useille kielille, vaikka koko tutkielma ei koskaan ilmestynytkään täydessä laajuudessaan. Donati kiersi paavi Benedictus XIV:n ja Sardinian kuninkaan kustantamilla näytteidenkeruumatkoilla myös muun muassa Sisiliassa, Egyptissä ja Lähi-idässä.
Hänen nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liitettävää auktorilyhennettä Donati.
Valenciennes (täsmennyssivu)

Valenciennes voi tarkoittaa seuraavia:
Valenciennes, kaupunki Nordin departementissa Ranskassa
Valenciennes FC, jalkapalloseura Valenciennesista
Achille Valenciennes, ranskalainen eläintieteilijä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Valenciennes”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Køgen taistelu

Køgen taistelu oli yhteenotto tanskalaisten ja brittijoukkojen välillä Napoleonin sotien aikana 29. elokuuta 1807. Taistelu käytiin Køgen pikkukaupungissa Kööpenhaminan eteläpuolella, jonne tanskalaiset olivat koonneet joukkoja piiritetyn Kööpenhaminan auttamiseksi. Brittien vastahyökkäys ajoi kuitenkin kokemattomat tanskalaiset pakoon, eivätkä he enää uudelleen yrittäneet murtaa pääkaupunkinsa piiritystä.
Tausta

Ranskan keisari Napoleonin ja Venäjän keisari Aleksanteri I:n välinen Tilsitin sopimus sisälsi salaisia pykäliä, joiden tarkoituksena oli hajottaa Ranskan vastainen neljäs liittokunta ja pakottaa puolueeton Tanska liittymään Yhdistyneen kuningaskunnan mannermaasulkemukseen. Napoleon saisi hallintaansa myös Tanskan laivaston ja hallitsisi näin pääsyä Itämerelle. Laivastoa saatettaisiin myös käyttää mahdollisessa maihinnousussa Britanniaan. Britannian ulkoasiainministeri George Canning sai tietää sopimuksen salaisista kohdista tiedustun kautta heinäkuussa 1807. Canning vaati Tanskan kruununprinssi Fredrik VI:ta liittymään sotaan Britannian puolella ja asettamaan maan laivaston välaikaisesti brittien alaisuuteen. Fredrik kieltäytyi brittien vaatimuksista.
Canning päätti hyökätä Tanskaan pakottaakseen maan luopumaan puolueettomuudestaan ja ottaakseen sen laivaston haltuunsa. 29. heinäkuuta liikkeelle lähti brittien Itämeren laivasto, joka kuljetti mukanaan brittiläis-hannoverilaista 30 000 miehen armeijaa. Armeija rantautui Vedbækissa 3. elokuuta ja neuvottelujen epäonnistuttua 16. elokuuta se piiritti Kööpenhaminan 18. elokuuta. Tanskalainen kenraali Ernst Peymann lähetti piiritettyä pääkaupunkia auttamaan pienen ja kokemattoman vakinaisista ja miliisijoukoista kootun tanskalaisryhmän Køgen pikkukaupunkiin noin 40 kilometriä Kööpenhaminasta etelään. Joukkoja komensi kenraali Joachim Castenschiold ja ne saapuivat valmisteltuihin asemiin 26. elokuuta. Britit päättivät tehdä vastahyökkäyksen Arthur Wellesley Wellingtonin komentamien viiden jalkaväen ja kahdeksan ratsuväen pataljoonan voimin. Tukenaan joukoilla oli kaksi tykistöpatteria. Kaikkiaan brittejä oli noin 6 000. Puolustajat olivat suurin piirtein saman vahvuisia.
Taistelu

Taistelu Køgessa alkoi 29. elokuuta 1807. Brittien 92. jalkaväkipataljoona teki rynnäkön suoraan tanskalaisten asemiin. Puolustajat ampuivat yhtäaikaa vain kerran, ennen kuin he alkoivat paeta eri suuntiin. Brittien ei onnistunut estää puolustajien pakoa. Osan Wellesleyn joukoista oli tätä varten ollut tarkoitus koukata puolustajien selustaan, mutta nämä joukot eivät olleet saapuneet paikalle ajoissa. Britit olivat kärsineet yhteenotossa 172 miehen tappiot kaatuneina ja haavoittuneina. Tanskalaisia kaatui 150. Lisäksi noin 1 500 otettiin vangeiksi.
Seuraukset

Tanskalaiset eivät Køgen taistelun jälkeen enää yrittäneet murtaa Kööpenhaminan piiritystä. Britit vaativat tanskalaisia antautumaan 2. syyskuuta ja kun tähän ei suostuttu, he alkoivat pommittaa kaupunkia tykeillään ja uusin Congreve-raketein. Huomattava osa kaupungista kärsi vahinkoja ja 2 000 henkilöä kuoli. Tanskalaiset pyysivät tulitaukoa 5. syyskuuta ja allekirjoittivat antautumissopimuksen 7. syyskuuta. Tanska luopui laivastostaan, jonka alukset purjehtivat satamiin Britanniassa tai upotettiin Tanskassa.
Viulukonsertto nro 2 (Bruch)

Max Bruch sävelsi toisen viulukonserttonsa d-mollissa (op. 44) noin vuonna 1878 ja omisti sen Pablo de Sarasatelle. Teoksen kantaesitti Sarasate Lontoossa marraskuussa 1878. Orkesteria johti säveltäjä itse.
Teos koostuu kolmesta osasta:
Adagio non troppo
Recitativo: Allegro moderato (attacca)
Finale: Allegro molto
Aiheesta muualla

Allmusic.com: Violin Concerto No.2 in D minor, Op. 44 (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Violin Concerto No. 2 (Bruch)
Käännös suomeksi
Verhojansk

| Verhojansk (Верхоянск) |
| --- | --- |
 vaakuna
 Sahan tasavalta Venäjällä, alla kaupunki tasavallan kartalla
 Verhojansk
 Koordinaatit: 67°33′N, 133°23′E 
Valtio:  Venäjä
Venäjän federaation subjekti:  Sahan tasavalta
Aikavyöhyke:  UTC+10 (MSK+7) 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Verhojansk (ven. Верхоя́нск) on kaupunki Sahan tasavallan pohjoisosassa Venäjällä Janajoen varrella, 900 kilometriä tasavallan pääkaupungista Jakutskista pohjoiseen ja 90 kilometriä Verhojanskin piirin keskuksesta Batagaista etelään, hieman napapiirin pohjoispuolella.
Verhojanskissa on jokisatama ja lentokenttä. Alueella harjoitetaan turkiseläinten kasvatusta ja metsästystä sekä poronhoitoa.[lähde? ]
Väestö

Asukasluvultaan Verhojansk on Venäjän pienimpiä kaupunkeja.[lähde? ]
Asukasluvun kehitys:
1 400 (1959)[lähde? ]
1 434 (2002)
1 400 (2005)[lähde? ]
1 311 (2010)
Historia

Verhojansk perustettiin kasakka-asutukseksi vuonna 1638. Tuolloin Verhojansk sijaitsi nykyiseltä paikaltaan 90 kilometriä lounaaseen, mutta vuonna 1775 se siirrettiin nykyiselle paikalleen Janajoen varrelle verojen keräämisen helpottamiseksi. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1817. Verhojansk oli poliittisten vankien karkotuspaikka 1860-luvulta vuoteen 1917 asti.[lähde? ]
Ilmasto

Verhojansk on tunnettu kylmistä talvistaan, sillä se sijaitsee pohjoisen pallonpuoliskon kylmimmällä alueella. Yhdessä vaiheessa kaupunki piti itsellään maailman kylmimmän paikan ennätystä. Alueella sijaitsee myös Oimjakon, jossa on mitattu pohjoisen pallonpuoliskon kylmin lämpötila. Mittarivirheiden takia ennätysten lukuarvoista on kiistelty.
Verhojanskissa tammikuun keskilämpötila on −45,8 °C. Kaikkien aikojen pakkasennätys Verhojanskissa on ollut –69,8 °C. Korkein mitattu lämpötila puolestaan on ollut 37 °C, ja erotus alhaisimman ja korkeimman lämpötilan välillä on lähes 107 °C. Tammikuussa 2006 mitattiin –66,7 °C:n lämpötila.[lähde? ]
Verhojanskin ilmastodiagrammi.
Sahan lippu
Kääpiöallosaurus

Kääpiöallosauruksen isompi serkku.
Kääpiöallosaurus oli hirmulisko, joka tunnetaan vuonna 1980 Australian Victoriasta Inverlochin läheltä löydetyn nilkkaluun perusteella. Löytö julkistettiin vuonna 1981.
Sitä on väitetty Allosauruksen nilkkaluuksi, mutta tämä löytö on kiistanalainen. Kääpiöallosaurus eli noin 106 miljoonaa vuotta sitten, eli 30 miljoonaa vuotta Allosaurusta myöhemmin. Alueellisen levinneisyyden perusteella jotkut tutkijat uskovat luun kuuluneen kehittyneemmälle allosauroidille kuten Australovenatorille tai sen lähisukulaiselle. Se saattoi myös olla abelisauridi kuten Carnotaurus.
Kääpiöallosauruksen eläessä Australia kuului Etelämantereeseen. Kääpiöallosauruksen arvioitu pituus oli noin kuusi metriä ja korkeus 1,5 (todennäköisesti jopa 2,2) metriä lantion kohdalta. Pään pituudeksi on laskettu 60 senttimetriä ja eläimen painoksi puoli tonnia.
Kääpiöallosaurus populaarikulttuurissa

Kääpiöallosaurus esiintyi elokuvan Matkalla dinosaurusten kanssa jaksossa Metsän henget.
Aiheesta muualla

Walking with Dinosaurs - Fact File: Dwarf allosaur
Valtionpuisto

Valtionpuisto eli kruununpuisto oli alkuaan nimitys, joka tarkoitti sellaista valtionmaasta pelkästään valtion metsätalouden käyttöön erotettua aluetta, jolle ei saanut perustaa uudistiloja. Alkuperäisestä käyttötarkoituksesta luovuttiin melko pian, sillä vuoden 1886 metsälain muutoksen mukaan valtionpuistojakin voitiin luovuttaa asutukselle, mikäli asutus ei haitannut valtion metsätaloutta. Niihin voitiin perustaa kruununmetsätorppia ja vuokrapalstoja, jos niissä oli asutukseen ja maanviljelyyn sopivia alueita. Kruununpuisto on valtionpuistoa varhaisempi nimitys, jota käytti esimerkiksi 1800-luvun lainsäädäntö. Se kuuluu aikaan, jolloin valtionmetsiäkin kutsuttiin kruununmetsiksi.
Valtionpuistojen pinta-ala oli suurimmillaan 1916–1926, jolloin niitä oli noin 20 prosenttia valtionmetsien alasta. Valtionpuistoja ei perustettu enää vuoden 1921 jälkeen, jolloin ilmeni, että niitä oli käytettävä asutustoimintaan samoin kuin muutakin valtion maata. Ne eivät enää 1960-luvulla eronneet hallinnollisesti tai käytöltään mitenkään muista valtionmetsistä.
Viulukonsertto nro 2 (Merikanto)

Aarre Merikannon (1893–1958) toinen viulukonsertto on vuodelta 1925. Se esitettiin ensi kertaa vasta säveltäjän kuoleman jälkeen, syksyllä 1959.
Osat

Largo
Adagio
Vivace
Very Greasy

| Very Greasy David Lindley & El Rayo-X |
| --- | --- | --- |

CD-levyn kansikuva.
Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : The Complex,   Los Angeles
 Julkaistu: 1988
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Linda Ronstadt
 Tyylilaji: Rock
 Kesto: 38.36
 Levy-yhtiö: Elektra Records
David Lindleyn muut julkaisut
|   | Very Greasy 1988 |   |
Very Greasy on yhdysvaltalaisen kitaristi ja laulaja David Lindleyn ja hänen El Rayo-X -yhtyeensä  studioalbumi vuodelta 1988. Levyn on julkaissut Elektra Records ja sen on tuottanut Linda Ronstadt. Apulaistuottajana on ollut Edd Kolakowski
Levyn on äänittänyt ja miksannut Ed Cherney apunaan Paul Dieter, Sharon Rice ja Duane Seykora. Studiona on ollut losangelesilainen The Complex.
Yksi tai useampi tarkemmin määrittelemättä jäänyt kappale on äänitetty Santa Monicassa SaMo Soun -studiossa. Äänittäjänä ja miksaajana on ollut James Geddes.
Masteroinnin ovat tehneet Doug Sax ja Mike Reese Los Angelesissa The Mastering Labissa.
Levykannen graafisesta suunnittelusta on vastannut Kosh ja valokuvat on ottanut Robert Blakeman.
Kappaleet

Gimme Da' Ting (Alan Roberts) – 4:52
I Just Can't Work No Longer (Traditional) – 3:41
Do Ya' Wanna Dance? (Bobby Freeman) – 3:53
Talk About You – 3:05
Papa Was a Rolling Stone (Barrett Strong/Norman Whitfield) – 5:01
Werewolves of London (LeRoy Marinell/Waddy Wachtel/Warren Zevon) – 3:43
Texas Tango (Robert Frizz Fuller) – 3:25
Never Knew Her (Bernie Larsen) – 3:51
Talkin' to the Wino Too (David Lindley) – 3:15
Tiki Torches at Twilight (Robert Frizz Fuller) – 3:50
Albumin kappaleista esimerkiksi Papa Was a Rolling Stone on tuttu The Temptationsin ohjelmistosta ja Werewolves of London on osittain Warren Zevonin tekemä. Do Ya' Wanna Dance? puolestaan on vanha Bobby Freemanin hitti, joka on suomalaisille tuttu ainakin Hurriganesin esittämänä. Kappaleiden julkaisu- ja kopiointioikeudet kuuluvat Yhdysvalloissa Elektra/Asylum Recordsille ja muualla WEA International Inc:lle.
El Rayo-X

David Lindley – laulu, kitara, slide-kitara, buzuki, saz, mandoliini
Jorge Calderón – basso, taustalaulu
Walfredo Reyes – rummut, lyömäsoittimet
Ray Woodbury – kitara, taustalaulu
William "Smitty" Smith – kosketinsoittimet, taustalaulu
Voimavaaka

Voimavaaka on maapallon magneettikentän ja horisontaalitason välistä kulmaa mittaava mekaaninen laite. Sitä kutsutaan myös nimellä inklinaatiomittari. Voimavaakaa käytetään apuna muun muassa laivojen magneettikompassin kallistuseksymän kompensoinnissa.
Valtionraja

Tavarajuna ylittämässä Venäjän ja Kiinan rajaa  Manzhoulissa
Valtionraja on raja, joka määrittää valtion kansallisen alueen (maa-alueen, vesialueen ja ilmatilan) eli valtion toimivallan alueen. Yleensä valtionrajoja pyritään valvomaan. Joillakin valtioiden välisillä rajoilla, kuten Schengen-alueella, vartiointi on rajoitettua. Muut rajat ovat osittain tai täysin vartioituja ja ne voidaan ylittää laillisesti ainoastaan virallisissa rajanylityspaikoissa ja rajavyöhykettä voidaan vartioida. Joillekin rajoille, kuten kiistanalaisille alueille voidaan rakentaa puskurivyöhykkeitä tai rajaesteitä kuten raja-aitoja tai rajamuureja.
Køge

| Køge |
| --- | --- |
 Køgen kirkko.
 vaakuna
 Køge
 Koordinaatit: 55°27′22″N, 12°10′47″E 
Valtio:   Tanska
Alue:  Sjællandin alue
Kunta:  Køgen kunta
Väkiluku:  35 295
 Ajankohdan 1.1.2012 mukainen väkilukutieto koskee taajamaa (tansk. by), ja sen lähteenä on Danmarks Statistik. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Køge on Tanskassa Sjællandin alueella sijaitsevan Køgen kunnan keskustaajama. Vuoden 2012 alussa taajamassa oli 35 295 asukasta.
Själlannin saarella sijaitsevalla Køgellä on historiallisesti ollut kaupunginoikeudet.