stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Phil Jones (jalkapalloilija)
Seurajoukkueura

Prestonissa syntynyt Jones sai kahden vuoden ammattilaissopimuksen Blackburn Roversin kanssa ja pelinumeron 28 kauden 2009–2010 alussa. Hän debytoi seuran ykkösjoukkueessa liigacupin ottelussa Nottingham Forestia vastaan syyskuussa 2009. Joukkueen päävalmentaja Sam Allardyce kehui Jonesin panosta heti avauspelissä. Jones pelasi ensimmäistä kertaa avauskokoonpanossa Valioliigassa Chelseaa vastaan maaliskuussa 2010 tasapelissä. Jones kirjoitti Blackburnin kanssa viiden vuoden sopimuksen toukokuussa 2010. Jones aloitti kauden 2010–2011 keskikentällä ja hän sai vakiopaikan avauskokoonpanoon ennen polvivammaa ottelussa West Ham Unitedia vastaan joulukuussa 2010. Vamma piti Jonesin pois peleistä viisi kuukautta.
Kauden 2010–2011 loppumisen jälkeen Manchester Unitedin ilmoitettiin olevan kiinnostuneen Jonesista. Kesäkuussa 2011 hän teki seuran kanssa sopimuksen. Hän oli elokuussa 2011 Unitedin joukkueessa voittamassa FA Community Shieldiä. Ensimmäisen valioliigaottelunsa Unitedissa hän pelasi West Bromwichia vastaan elokuussa 2011 ja ensimmäisen Mestarien liigan ottelunsa Benficaa vastaan saman vuoden syyskuussa. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi Unitedissa 29 ottelua Valioliigassa ja kuusi Mestarien liigassa.
Jones kärsi kaudella 2012–2013 useista loukkaantumista. Selkä- ja polvivaivat pitivät hänet sivussa elokuulta marraskuun loppupuolelle, nilkkavamma yli kuukauden kevätpuolella. Hän pelasi 17 ottelua Unitedin voittaessa Valioliigan mestaruuden. Seuraavan kauden avaukseksi hän voitti toistamiseen Community Shieldin. Hän pelasi kauden aikana 26 valioliigaottelua ja kahdeksan ottelua Mestarien liigassa.
Jones oli jalkavammojen vuoksi kolme kuukautta sivussa syksyllä 2014. Hän pelasi kauden aikana 22 valioliigaottelua. Syksyllä 2015 hän oli veritulpan vuoksi puolitoista kuukautta kentiltä poissa.. Kevätkaudella hän oli kolme ja puoli kuukautta sivussa nilkkavamman vuoksi. Hän pelasi kauden aikana vain kymmenen valioliigaottelua.
Kaudella 2016–2017 Jones oli voittamassa Englannin liigacupia ja Eurooppa-liigaa. Hän pelasi kummassakin kilpailussa kolme ottelua, ei kuitenkaan finaaleja. Valioliigassa hän pelasi kauden aikana 18 ottelua. Hän oli polvi- ja varvasvammojen vuoksi yhteensä kolme ja puoli kuukautta kentiltä sivussa. Kaudella 2017–2018 hän pelasi 23 valioliigaottelua. Takareiden lihasvammat pitivät hänet runsaat kaksi kuukautta katsomon puolella. Seuraavalla kaudella hän pelasi 18 valioliigaottelua ja kolme peliä Mestarien liigassa. Häneltä jäi tällä kertaa vammojen vuoksi viisi peliä sivuun. Kaudella 2019–2020 hän pelasi vain kaksi valioliigaottelua, kolme kotimaisten cupien ottelua ja kolme Eurooppa-liigan ottelua vaikkei kärsinyt loukkaantumisista. FA Cupissa hän teki maalin alemman sarjatason Tranmere Roversia vastaan. Kauden 2020–2021 hän oli kokonaan sivussa polvivamman vuoksi. Seuraavalla kaudella hän pelasi neljä ottelua Valioliigassa ja yhden FA Cupissa. Seuraavalla kaudella hän ei pelannut otteluakaan. Toukokuussa 2023 Jones kertoi jättävänsä Manchester Unitedin.
Maajoukkueura

Jones pelasi neljä ottelua Englannin alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa. Elokuussa 2010 hän sai kutsun Englannin alle 21-vuotiaiden joukkueeseen. Hänet valittiin alle 21-vuotiaiden EM-kisoihin 2011. Hän pelasi kisoissa kaikki Englannin kolme ottelua.
Jones pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa Englannin jalkapallomaajoukkueessa EM-karsintaottelussa Montenegroa vastaan lokakuussa 2011. Hän kuului Englannin joukkueeseen EM-kilpailuissa 2012 muttei päässyt pelaamaan. MM-kilpailuissa 2014 hän pelasi ottelun Costa Ricaa vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi kaksi ottelua, joista toinen oli tappiollinen pronssiottelu Belgiaa vastaan.
Panaynkäpinkäinen

| Panaynkäpinkäinen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Käpinkäiset Campephagidae
Suku::  Kaskaskäpinkäiset Edolisoma
Laji::  ostentum
Kaksiosainen nimi
 Edolisoma ostentum  (Ripley, 1952) 
Synonyymit
 Coracina ostenta 
Katso myös
   Panaynkäpinkäinen Wikispeciesissä   Panaynkäpinkäinen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Panaynkäpinkäinen (Edolisoma ostentum) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Panaynkäpinkäistä tavataan Länsi-Visayasissa Filippiineillä. Laji on vähenemässä metsien häviämisen takia, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi. Sen kannaksi arvioidaan 10 000–19 999 yksilöä.
Petra Pihlström

Petra Pihlström (s. 31. maaliskuuta 1983) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Vihdin Palloa. Hänen kasvattajaseuransa on Tapanilan Erä.
Superpesiksen runkosarjassa Pihlström on pelannut kaikkiaan 45 ottelua, joissa on lyönyt 34 ja tuonut 18 juoksua. Kärkilyöntipisteitä hän on kerännyt pelaamissaan runkosarjan otteluissa 143. Superpesiksen pudotuspeleissä Pihlström on pelannut kuusi ottelua, joissa on tuonut yhden juoksun. Tämän lisäksi hän on pelaamissaan pudotuspeliotteluissa kirjauttanut tililleen 14 kärkilyöntipistettä.
Petri Torniainen

Petri Juhani Torniainen (s. 8. maaliskuuta 1965 Mäntyharju) on suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edusti vuoteen 1987 saakka Kuusankosken Kisaa, sen jälkeen vuoteen 1992 Karhulan Veikkoja ja sitten taas Kuusankosken Kisaa. Häntä valmensi Ilpo Saarela vuoteen 1991, jonka jälkeen hän vastasi itse valmennuksestaan.
Torniainen sijoittui Genovan sisäratojen EM-kilpailuissa 1992 kolmanneksitoista tuloksella 17,75 m. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1988–1994 voittaen ulkoratamaaottelun Helsingissä 1991 ja hallimaaottelun Tampereella 1991 ja Tukholmassa 1992.
Torniainen saavutti Kalevan kisoissa kultaa 1991, hopeaa 1992 sekä pronssia 1988, 1989, 1990 ja 1994. Sisäratojen SM-kisoissa hän voitti Suomen mestaruuden 1990, 1991 ja 1992 sekä pronssia vuosina 1989, 1995 ja 1996. Ulkorataennätyksensä 19,36 m hän työnsi Hämeenlinnassa 21. toukokuuta 1995. Hallissa hän työnsi parhaimmillaan 19,04 Tukholmassa 4. helmikuuta 1992.
Torniainen jäi dopingtestissä kiinni hormonien käytöstä 1996 saaden neljän vuoden kilpailukiellon.
Petri Tuononen

Petri Tuononen (s. 7. heinäkuuta 1967) on riihimäkeläinen jääkiekkovalmentaja. Hän toimii maalivahtivahtivalmentajana EHC Lustenaussa. Aiemmin Tuononen on toiminut maalivahtivalmentajana ja joukkueenjohtajana Tapparassa (2010-2019) sekä maalivahtivalmentajana SC Bernissä (2019-2021) ja Järvenpään Haukoissa (2021-2022).
Palokin voimalaitos

Palokin voimalaitos.
Palokin voimalaitos on Outokumpu Oy.n rakennuttama vesivoimala Heinävedellä Juojärven ja Varisveden välissä olevassa Palokinkoskessa. Voimala valmistui 1961. Sen putous oli aluksi 19,4 metriä ja teho 6,4 MW. Voimalan energia käytettiin Outokummun Keretin kaivoksella. 110kV:n linja kulki Palokki-Viinijärven kytkin-/muuntoaseman kautta Kerettin, sekä varalinjalla suoraan kaivoksen voima-asemalle 45kV:n jännitteellä, jota käytettiin, jos 110 kV:n linjaan tuli jokin häiriö. Vuonna 1983 Imatran Voima Oy, (Fortum) osti voimalaitoksen Outokumpu Oy:ltä. Lopuksi sen osti Pohjois-Karjalan Sähkö Oy, joka on sittemmin nostanut voimalaitoksen putouskorkeutta ja kokonaistehoa.
Turbiini on  pystyakselinen Kaplan. Turbiini ja generaattori ovat alkuperäiset, mutta niitä on automaation ja kaukokäytön osalta modernisoitu. Generaattorin jännite on 6kV josta se muunnetaan PM1 110kV.
Aikoinaan voimalaitoksella oli 3-vuoropäivystys josta oli radiopuhelinyhteys Keretin voimaasemalle ja takaisin, sekä Varkauden IVO:n muuntoasemalle asti.
Keretin muuntoasemasta 110/45/6 kV oli varasyöttö Vuonoksen kaivokselle 20kV jännitteellä. Siitä saatiin tarvittaessa sähköä 20kV jännitteellä Kerettiin, jossa se muunnettiin 6kV:n käyttöä varten. Yleensä Keretti syötti Vuonoksen kaivokselle 20kV jännitettä.
Palokissa oli aiemmin muunto 6/45/110 kV jännitteelle. Kuvassa on jo 45kV muuntaja sekä aseman rippeet purettu kokonaan pois. Nykyisin  110kV PM 1 muuntaja on poissa käytöstä.
Tekniset tiedot

Kokonaisteho 7,4 MW
Putouskorkeus 20,7 m
Suunnitteluvirtaama 40 m3/s
Vuosienergia 29 500 MWh
Aiheesta muualla

Vesirakentaja (Arkistoitu – Internet Archive) (sisältää sijaintikartan)
Pancalieri

| Pancalieri |
| --- | --- |
 Pancalierin–Faulen välinen silta.
 vaakuna
 Pancalieri
 Koordinaatit: 44°50′00″N, 7°35′09″E 
Valtio:  Italia
Alue:  Piemonte
Metropolikaupunki:  Torino
Korkeus:  243 m
Väkiluku:  1 980
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 
 http://www.comune.pancalieri.to.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pancalieri (piemonteksi Pancalé ) on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2022 alussa kunnassa oli arviolta 1 980 asukasta.
Pancalierin kunnantalo
M/S Viking Glory

| M/S Viking Glory |
| --- | --- |
 Viking Glory Maarianhaminassa maaliskuussa 2022.
Tyyppi:  matkustaja-autolautta
Nykyinen reitti:  Turku–Maarianhamina/Långnäs–Tukholma
Lippuvaltio:   Suomi
Kotipaikka:  Maarianhamina
IMO-numero:  9827877
MMSI-numero:  230041000
Tunnuskirjaimet:  OJTC
Aiemmat nimet:  Xia Chuan 137 (työnimi)
Omistaja:  Viking Line
Rakennustelakka:   Xiamen Shipbuilding Industry, Xiamen, Fujian, Kiina
Rakennusnumero:  NB488A
Hinta:  noin 225 milj. €
Tilattu:  5. huhtikuuta 2017
Kölinlasku:  3. kesäkuuta 2019
Vesillelasku:  26. tammikuuta 2021
Luovutettu:  23. joulukuuta 2021 
Neitsytmatka:  1.–2. maaliskuuta 2022
Status:  liikenteessä
Tekniset tiedot
Kansien määrä:  14
Pituus:  222,55 m
Leveys:  35 m
Bruttovetoisuus (GT):  65 211
Koneisto:  Wärtsilä 31DF -monipolttoainemoottorit
Jääluokitus:  1A Super
Nopeus:  40,9 km/h
Nopeus:  22,1 kn
Hyttejä:  992
Matkustajia:  2 800
Miehistö:  noin 200
Lastikapasiteetti:  1 500 m
Autokapasiteetti:  464 kansilla 3 ja 4, 120 kannella 5
Sisaralukset:  M/S Viking Grace (epävirallisesti, Glory on rakennettu pitkälti Gracen pohjalta)
Muuta:  sisältää ABB Azipod -ruoripropellerijärjestelmän.  pohjois-Itämeren suurin matkustaja-autolautta
Lähteet:  
M/S Viking Glory Maarianhaminan Länsisatamassa.
M/S Viking Glory on Viking Linen matkustaja-autolautta, joka laskettiin vesille vuoden 2021 tammikuussa. Se otettiin liikenteeseen 1. maaliskuuta 2022. Alus on rakennettu Xiamen Shipbuilding Industry -telakalla Kiinan Xiamenissa. Tilauksen arvo oli 225 miljoonaa euroa. Alus liikennöi Turku–Maarianhamina/Långnäs–Tukholma-reitillä, jolla se korvasi Helsinki–Maarianhamina–Tukholma-reitille siirtyneen M/S Amorellan. Sen linjaparina toimii M/S Viking Grace.
Viking Glory rakennettiin Viking Gracen pohjalta, mutta aluksen energiatehokkuutta pyrittiin kehittämään edelleen paremmaksi. Alus on hieman pidempi ja leveämpi kuin Viking Grace, mikä tekee aluksesta yhdeksän prosenttia suuremman. Viking Glory on bruttovetoisuudeltaan (GT) mitattuna pohjoisen Itämeren suurin matkustaja-autolautta.
Viking Glory lähtee aamulla Turusta saapuen iltapäivällä Maarianhaminaan yhdessä Viking Gracen kanssa. Alus tekee 15 minuutin pysähdyksen Maarianhaminassa. Alus saapuu illalla Tukholmaan tunniksi, jonka jälkeen jatkaa takaisin Turkuun Långnäsin kautta. Tämän vuoksi risteilyt kestävät 23 tuntia.
Viking Glory tekee aamulähtöjä Turusta, mutta alus on tehnyt myös useamman päivän tai viikon peräkkäin iltalähtöjä.
Kansikuvaus

Kansi 11: Kobba Restaurant & Bar, Archipelago Spa & Wellness, Viking Terrace, aurinkokansi
Kansi 10: The Buffet, Mimmi’s Restaurant, Market Restaurant, Bar & Bakery, Vista Room Club/Vista Lounge, Casino, Algoth’s Bar, Vista Deck
Kansi 9: Torget Café & Bar, Conference, Shopping World, Info, Kid’s playroom, The Hangout, komentosilta
Kansi 8: Hyttejä, miehistön tiloja
Kansi 7: Hyttejä, ulkokansi, miehistön tiloja
Kansi 6: Hyttejä, ulkokansi, Driver's club, miehistön tiloja
Kansi 5: Hyttejä, autokansi
Kansi 4: Autokansi
Kansi 3: Autokansi
Kansi 2: Konehuone, keittiö, miehistön tiloja
Kansi 1: Konehuone
Palvelut > Ravintolat

Kobba Restaurant and Bar
Fyren
Mimmi's
The Buffet
Market
Viking Terrace
Torget Café & Bar
Palvelut > Baarit ja yökerhot

Vista Room
Vista Deck
Algoth’s
Palvelut > Myymälät

Shopping World Tax Free
Palvelut > Lapsille ja nuorille

Kid’s playroom (kesän ulkopuolisina loma-aikoina)
The Hangout
Leikkihuone
Adventure Island -seikkailusaaret (kesällä)
Palvelut > Hyvinvointi

Archipelago Spa & Wellness
Palvelut > Muuta

Info
Conference
Palvelut > Faktoja

Äyriäisravintola Kobba on nimetty ahvenanmaalaisen saaren Kobbaklintarin mukaan.
Vista roomin vieressä oleva salakapakka Algoths on nimetty kuuluisan salakuljettaja Algoth Niskan mukaan.
Burgeriravintola Mimmi’s on nimetty naispuolisen merimiehen Wilhelmina ”Mimmi” Widbomin mukaan.
Rakentaminen

Alus tilattiin 5. huhtikuuta 2017 ja rakentaminen aloitettiin Kiinassa 3. syyskuuta 2018. Laivan kölinlasku tapahtui 3. kesäkuuta 2019. Aluksen rakentamisen pohjoismaisiksi yhteistyökumppaneiksi mainitaan muun muassa Wärtsilä, Kone, Deltamarin ja Almaco. Rakennusvaiheessa aluksen työnimenä oli NB 488A.
Alus laskettiin vesille vuoden 2021 tammikuussa ja luovutettiin Viking Linelle saman vuoden joulukuussa.
Laivanrakennussopimus sisälsi option toisesta laivasta, mutta Viking Line ei ole puhunut mitään sisaraluksesta.
Rakentaminen > Nimikilpailu

Keväällä 2019 Viking Line toteutti nimikilpailun, jossa yleisö sai ehdottaa nimeä uudelle alukselle. Viking Line valitsi ehdotusten pohjalta kymmenen finalistia, jotka olivat Arielle, Estelle, Glory, Lady, Mary, Panorama, Rose, Sophia, Stella ja Vista, joista yleisö sai äänestää suosikkiaan. Aluksen nimi, Viking Glory, julkaistiin 27. toukokuuta 2019.
Rakentaminen > Myöhästyminen

Viking Gloryn oli alun perin tarkoitus aloittaa liikennöinti keväällä 2020. Myöhemmin suunniteltu liikennöinnin aloitus siirrettiin syksyyn 2020, mutta sitä siirrettiin edelleen keväälle 2021. Keväällä 2020 alkaneen koronaviruspandemian myötä laivan toimitus siirrettiin kesälle 2021. Koronaviruspandemian pahentuessa laivan toimitus siirtyi jälleen syksylle 2021. 26. tammikuuta 2021 laivan toimitus siirrettiin keväälle 2022. Laiva myöhästyi siis lopulta lähes kahdella vuodella.
Myöhästymisen lisäksi M/S Viking Gloryn budjetti venyi 194 miljoonasta 225 miljoonaan euroon.
Viking Line aikoo periä korvauksia kiinalaiselta Xiamen Shipbuilding Industry -telakalta Viking Gloryn myöhästymisestä sekä budjetin venymisestä.
Viking Linen toimitusjohtaja Jan Hansesin mukaan Viking Glory on ollut Viking Linen pisin ja vaikein projekti.
Ongelmia

3. elokuuta 2022 Turusta Tukholmaan matkalla ollut Viking Glory sai sähkökatkoksen noin kello 11 aikaan. Alus jatkoi matkaansa Tukholmaan saapuen sinne noin tunnin myöhässä, ja jatkoi vielä takaisin Turkuun samana iltana. Sähkövian vuoksi linjapari M/S Viking Grace joutui odottamaan tunnin Maarianhaminassa Turusta Glorylla tulleita Piknik-risteilijöitä.
Kotimatka Suomeen ja valmistelut > Kotimatka

Viking Glory kulki 28. joulukuuta 2021 – 6. helmikuuta 2022 41:n päivän kestoisen matkan Xiamenista Turkuun Malesian, Sri Lankan, Djiboutin, Suezin kanavan, Kyproksen, Gibraltarin salmen sekä Kööpenhaminan kautta. Viking Glory jäi kiinni kalastajien verkkoihin Sri Lankan edustalla. Viking Glorya ei ollut Suezin kanavalle saapuessaan rekisteröity kulkuelistalle, vaikka alukselle oltiin varattu saattuepaikka jo aiemmin. Alus joutui myös jäämään Gibraltarin satamaan suunniteltua pidemmäksi aikaa Atlantin myrskyjen vuoksi. Viking Glory saapui juhlallisuuksien saattelemana Turun satamaan 6. helmikuuta 2022 noin kello 11 aikana.
Kotimatka Suomeen ja valmistelut > Liikenteeseen valmistelu

Viking Glory testasi 24.–26. helmikuuta 2022 kiinnittäytymistä Långnäsin, Maarianhaminan ja Tukholman laitureihin. Lisäksi alus testasi suuren kokonsa vuoksi olosuhteitaan ahtaissa Långnäsin ja Maarianhaminan satamissa.
Neitsytmatka

Viking Gloryn neitsytmatka järjestettiin 1. maaliskuuta 2022. Risteily myytiin nopeasti loppuun, kuten myös monet muut tulevat risteilyt.
Aiheesta muualla

Laivan rakennusaikainen verkkosivusto
Viking Line
| --- | --- |
Nykyiset alukset:   Gabriella  Cinderella  Viking Glory  Viking Grace  Viking XPRS 
Entiset alukset:   Amorella  Apollo (1970)  Apollo III  Athena  Aurella  Boge  Diana  Diana II  Drotten  Isabella  Kalypso  Kapella  Linden  Marella  Mariella  Olympia  Rosella  Slite  Thor Viking  Turella  Viking  Viking 1  Viking 2  Viking 3  Viking 4  Viking 5  Viking 6  Viking Saga  Viking Sally  Viking Song  M/S Ålandsfärjan  S/S Ålandsfärjan 
Tilatut alukset, joita ei koskaan toimitettu:   Viking ADCC  Europa  Hansa Express 
Entiset osakasvarustamot:   Vikinglinjen  Slite  SF Line  Sally  Ålandsfärjan 
Muuta:  Ville Viking
Petra Blossey

Petra Blossey (s. 3. kesäkuuta 1956) on saksalainen näyttelijä. Hän aloitti uransa teatterissa, jossa hän on työskennellyt niin tanssijana kuin näyttelijänäkin.
Suuri yleistö tuntee Blosseyn varsinkin pitkäaikaisesta Irene Weigelin roolista televisiosarjassa Unter uns. Näyttelijä esiintyi myös Erwin Strankan itäsaksalaisessa elokuvassa Die Stunde der Töchter (1981).
Aiheesta muualla

Petra Blossey Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pekka Hakulinen

Pekka Hakulinen (1817 – 1889 Tohmajärvi) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Talollinen Pekka Hakulinen toimi ennen maanviljelijäksi ryhtymistään Möhkön ja Oravin tehtaiden hoitajana.  Hakulinen oli  talonpoikaissäädyssä Ilomantsin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867 ja siellä laki- ja talousvaliokunnan varajäsen.
Pekka Halonen (professori)

Pekka Eljas Halonen (11. syyskuuta 1927 Helsinki – 19. helmikuuta 2001 Turku) oli suomalainen lääkäri, virustutkija ja Turun yliopiston professori.
Halosen vanhemmat olivat pääjohtaja Auno Lyytos Halonen ja Lea Rakel Margit Höglund ja puoliso vuodesta 1951 Eeva-Liisa Tuukkanen. Hän valmistui ylioppilaaksi 1946, lääketieteen kandidaatiksi 1949 ja lisensiaatiksi 1953 ja väitteli vuonna 1955 Helsingin yliopistossa lääketetieteen ja kirurgian tohtoriksi. Halonen tutki keskushermoston hitaita virusinfektioita ja virustautien vasta-aineiden muodostusta. Hän oli Helsingin yliopiston virusopin dosentti 1958–1964. Vuonna 1963 hänestä tuli Turun yliopiston virusopin professori. Halonen toimi myös Orionin mikrobiologian osaston apulaisjohtajana vuodesta 1955 ja johtajana vuodesta 1958. Hänen jäädessään eläkkeelle 1991 Turun yliopiston virusopin laitos oli kasvanut muutamasta hengestä yli 50 asiantuntijan yksiköksi. Halonen toimi myös yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan dekaanina 1987–1991.
Halonen sai Matti Äyräpään palkinnon vuonna 1989.
Petra Nareks

| Mitalit> Maa:  Slovenia.Naisten judo.Euroopan kisat  | Mitalit> Maa:  Slovenia.Naisten judo.Euroopan kisat  | Mitalit> Maa:  Slovenia.Naisten judo.Euroopan kisat  | Maa:  Slovenia> Naisten judo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Baku 2015 | joukkue |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Düsseldorf 2003 | 52 kg |  |
|  Pronssia | Maribor 2002 | 52 kg |  |
|  Pronssia | Bukarest 2004 | 52 kg |  |
|  Pronssia | Rotterdam 2005 | 52 kg |  |
|  Pronssia | Belgrad 2007 | 52 kg |  |
|  Pronssia | Lissabon 2008 | 52 kg |  |
|  Pronssia | Montpellier 2014 | joukkue |  |
Petra Nareks (s. 27. syyskuuta 1982 Žalec) on slovenialainen judon EM-mitalisti.
Nareks saavutti alle 52 kg:n painoluokassa EM-hopeaa Düsseldorfissa 2003 sekä EM-pronssia Mariborissa 2002, Bukarestissa 2004, Rotterdamissa 2005, Belgradissa 2007 ja Lissabonissa 2008. Viidenneksi hän sijoittui Tampereella 2006 ja Tbilisissä 2009. Hän kuului joukkuekilpailun pronssia saaneeseen Slovenian joukkueeseen Montpellier’n EM-kilpailuissa 2014 ja Bakun Euroopan kisoissa 2015.
Nareks sai Välimeren kilpailuissa 52 kg:n sarjassa hopeaa Mersinissä 2013 sekä pronssia Tunisissa 2001, Almeriassa 2005 ja Pescarassa 2009. Hän sijoittui samassa painoluokassa kolmanneksi nuorten maailmankisoissa (World Youth Games) 1998, junioreiden EM-kilpailuissa 1998 sekä alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2000 ja 2001.
Nareks on saavuttanut Masters-, Grand Slam-, ja Grand Prix -kilpailuissa yhden kakkossijan ja kolme kolmossijaa sekä maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa 11 turnausvoittoa, yhden kakkossijan ja 14 kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa 15 Slovenian-mestaruutta.
Pitkä marssi (täsmennyssivu)

Pitkä marssi voi viitata esimerkiksi seuraaviin:
Pitkä marssi, Kiinan kommunistien vetäytyminen 1934–1936
Pitkä marssi, kiinalainen kantorakettiperhe
Pitkä marssi, Eino Pietolan sotaromaani vuodelta 1986
Pitkä marssi (The Long Walk), Richard Bachmanin pienoisromaani vuodelta 1979
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pitkä marssi”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Petter Kukkonen

Petter Kukkonen (s. 20. elokuuta 1981 Lieksa) on suomalainen yhdistetyn valmentaja ja entinen yhdistetyn hiihtäjä. Hän toimi Suomen yhdistetyn maajoukkueen päävalmentajana vuosina 2012–2022. Omalla urheilu-urallaan hän edusti Lieksan Hiihtoseuraa ja kilpaili neljässä maailmancupin osakilpailussa vuonna 2000. Parhaaksi sijoitukseksi jäi 47. Nuorten MM-kilpailuissa Kukkonen voitti kultaa sprintistä ja joukkuekilpailusta.
Kukkonen aloitti valmentajan uran Vuokatin Urheiluopistossa vuonna 2005. Hän valmensi Viron yhdistetyn ja mäkihypyn maajoukkueita viiden vuoden ajan, kunnes hänet nimitettiin Suomen yhdistetyn maajoukkueen päävalmentajaksi huhtikuussa 2012.
Pekka Halonen soittaa kannelta

| --- | --- |
Taiteilija:  Eero Järnefelt 
Päivämäärä:  1891 
Lajityyppi:  Genretaide (en) 
Materiaali:  guassi ja paperi 
Valmistuspaikka:  Pariisi 
Mitat (K × L):  22,5  × 28,5  cm 
Kokoelma:  Martti Airion taidekokoelma (d) 
Sijainti:  Mikkelin taidemuseo 
Inventaarionumero:  AIR000060 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pekka Halonen soittaa kannelta (tunnetaan myös nimellä Koti-ikävä) on taidemaalari Eero Järnefeltin maalaama realistinen guassimaalaus paperille vuodelta 1891. Teos esittää taidemaalari Pekka Halosta soittamassa kannelta. Teoksen taustalla näkyy myös Keuruun ryijy, jonka Akseli Gallen-Kallela otti mukaansa maalausmatkalle Pariisiin.
Teos kuuluu Mikkelin taidemuseon Martti Airion taidekokoelmaan.
Onni Halla

Onni Halla.
Onni Johannes Halla (vuoteen 1904 Karlsson, vuoteen 1920 Suominen; 27. lokakuuta 1899 Rauma – 27. kesäkuuta 1981 Vihti) oli suomalainen opettaja, kirjailija ja kirjallisuuskriitikko. Halla oli Tulenkantajat-ryhmän keskeisiä henkilöitä.
Elämänvaiheet

Halla eli lapsuusvuotensa niukoissa oloissa isovanhempiensa luona Rauman maalaiskunnan Kollan kylässä. Äiti Aina Karlsson oli muuttanut Yhdysvaltoihin pojan ollessa puolivuotias ja isän arvellaan olleen merimies. Käytyään kansakoulun Halla pääsi 1917 opiskelemaan Rauman seminaariin ja valmistui sieltä kansakoulunopettajaksi 1922. Hän toimi sitten opettajana Raumalla 1922–1927 ja Vihdin Otalammella 1927–1960.
Halla pääsi Nuori Voima -kirjallisuuslehden ja Nuoren Voiman Liiton kautta yhteyteen muiden nuorten aloittelevien kirjailijoiden kanssa. Hän oli mukana perustamassa Tulenkantajat-ryhmää ja kuului sen ydinjoukkoon yhdessä Olavi Paavolaisen, Katri Valan, Elina Vaaran, Lauri Viljasen, Yrjö Jylhän ja Ilmari Pimiän kanssa. Tulenkantajat kokoontuivat usein Vihtiin Hallan asunnolle, ja vuonna 1930 vietetyt Onnin-päiväjuhlat olivat Tulenkantajien viimeinen kokoontuminen ennen ryhmän hajoamista. Monilla Tulenkantajat-ryhmän jäsenillä oli myöhemmin kesäasunto Vihdissä.
Kirjallinen tuotanto

Hallan esikoisromaani Mustat loimet oli maaseudulle sijoittuva kansankuvaus. Kirja sai hyvät arvostelut mutta sen myynti jäi vähäiseksi. Seuraavan omaelämäkerrallisen romaaninsa Pentti Harjun nuoruus Halla julkaisi vasta 1946. Tunnetuin Hallan romaaneista oli 1949 ilmestynyt Oudot virrat jonka pohjana oli pari vuotta aikaisemmin suurta huomiota julkisuudessa saanut Tähtitorninmäen murha. Tästä romaanista Halla sai 1950 valtion kirjallisuuspalkinnon, ja sen pohjalta Aarne Tarkas käsikirjoitti ja ohjasi elokuvan Olemme kaikki syyllisiä (1954).