stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Värtsilän taistelu
Taistelu

Joensuun suojeluskuntalaisia kuljettanut juna saapui Värtsilän asemalle perjantaina 8. helmikuuta noin kello 6 aamulla. Luutnantti Urho Peltosen johtamaan vajaan sadan miehen ryhmään liittyi myös Lieksasta saapunut pieni ratsuosasto. Avuksi oli määrä tulla myös noin 90 Sortavalan suojeluskuntalaista kapteeni Aleksander Pellin johdolla, mutta heitä kuljettanut juna oli myöhässä sovitusta aikataulusta. Luutnantti Peltonen ei jäänyt odottamaan vahvistuksia, vaan hänen kuultuaan punakaartilaisten olevan parin kilometrin päässä sijaitsevalla Wärtsilän tehdasalueella, käännettiin juna sinne johtavalle raiteelle. Suojeluskuntalaiset saapuivat perille puoli seitsemältä ja nousivat välittömästi junasta punakaartin majapaikkana toimineen Värtsilän työväentalon läheisyydessä.
Havaittuaan tehtaan tornista junan saapuneen, punaiset suorittivat hälytyksen soittamalla palosireeniä. Junasta nousseet suojeluskuntalaiset lähtivät samalla etenemään leveässä ketjussa kohti peltoaukean takana sijaitsevaa työväentaloa, josta punakaartilaiset avasivat välittömästi tulen heitä kohti. Työväentalo sijaitsi keskellä Värtsilän teollisuusyhdyskuntaa, joten punaiset puolustautuivat hyökkääjiä vastaan myös omista mökeistään. Taisteluun osallistui heidän puoleltaan myös naisia. Lopulta valkoiset onnistuivat noin puolentoista tunnin taistelun jälkeen saartamaan työväentalon ja valtaamaan sen rynnäköllä. Värtsilän asemalta marssinut Sortavalan suojeluskunnan osasto ehti paikalle vasta tässä vaiheessa ja näin se ehti ilmeisesti kohtaamaan vain taistelupaikalta pakenevia punaisia.
Punakaartilaisia oli yhteensä noin 220, joista toistasataa jäi illan aikana suojeluskuntalaisten vangiksi. Joukossa oli myös punakaartiin kuulumattomia Värtsilän työväenyhdistyksen jäseniä, kuten osuusliikkeen johtaja Ilmari Aura, joka pidätettiin yöllä kotoaan. Osa punakaartilaisista onnistui pakenemaan ympäröiville vaaroille, josta valkoiset jäljittivät heitä viikonlopun ajan. Taistelun jälkeen Värtsilästä pakeni myös naisia ja lapsia, jotka kuitenkin palasivat takaisin jo parin päivän kuluttua. Kiinnijääneistä 19 miestä ja yksi nainen kuljetettiin lopulta vankeina Joensuuhun ja muut päästettiin vapaaksi. Joensuulaisten poistuttua tapauksen jälkiselvittely jäi kapteeni Pellin joukkojen tehtäväksi. Heidän keskuudessaan esitettiin vaatimuksia jopa kaikkien punaisten teloittamisesta välittömästi, mutta Värtsilän suojeluskunnan päällikkönä toiminut pankinjohtaja Raino Hallberg onnistui vaikutusvallallaan estämään aikeet. Lopulta teloitettiin ainoastaan kaksi punakaartilista, joita toinen oli kaartin päällikkö Juho Koski. Osa punaisista, kuten vapaksi päästetty Ilmari Aura, pakeni hiihtäen Neuvosto-Venäjän puolelle.
Joensuulaisten omapäinen toiminta sai jälkeenpäin kritiikkiä Sortavalan suojeluskunnalta. Suomen Kuvalehteen kirjoittaneen Viljo Jääskeläisen mukaan taistelussa kärsityt raskaat tappiot johtuivat Peltosen hätiköinnistä, kun hän ei odottanut matkalla olleita vahvistuksia.
Seuraukset

Värtsilän taistelun jälkeen työväestön aseellinen toiminta loppui Pohjois-Karjalassa kokonaan. Tästä huolimatta punaisia kannatettiin edelleen avoimesti, muun muassa Rääkkylän kansalaiskokous ilmaisi tukensa Suomen kansanvaltuuskunnalle, eikä suostunut asettumaan kunnallisen suojeluskunnan taakse. Lopulta viimeisetkin työväenjärjestöt kuitenkin pakotettiin lopettamaan toimintansa helmikuun loppuun mennessä.
Maaliskuun alussa valkoiset aloittivat Pohjois-Karjalassa yleiset asevelvollisuuskutsunnat saadakseen miehiä taistelemaan Karjalan rintamalle. Kutsuntoja kuitenkin boikotoitiin usealla paikkakunnalla. Rääkkylässä oli jo kuukautta aikaisemmin pidetty punakaartin kokous, jossa tehtyä päätöstä kutsunnoista kieltäytymisestä noudatti noin puolet asevelvollisista. Kiinnisaatuja karkureita lähetettiin Sortavalan vankileirille ja pidätysten yhteydessä teloitettiin myös ainakin yksi kutsunnoista kieltäytynyt. Kiteellä kutsunnat sen sijaan sujuivat ilman kieltäytymisiä. Osa kutsuntoihin osallistuneista miehistä kuitenkin osoittautui niin epäluotettaviksi, etteivät valkoiset päästäneet heitä taisteluihin. Esimerkiksi Nurmeksesta lähetettiin Raudun rintamalle 260 miestä, jotka ryhtyivät kapinoimaan jo junamatkalla. Perille päästyään heidät riisuttiin aseista ja sijoitettiin linnoitustöihin. Rääkkylän, Tohmajärven ja Kiihtelysvaaran kieltäytyjiä pakeni lähiseutujen metsiin. Heidän yhdistymistään pelännyt Suojeluskunta sai valkoisen armeijan pääesikunnalta sata kivääriä sekä kuusitoistatuhatta patruunaa mahdollisen sissisodan varalta. Pohjois-Karjalan tilanne kuitenkin säilyi rauhallisena sodan loppuun saakka.
Pastori Kaarlo Auliksen mukaan valkoisten voitto kuitenkin rohkaisi ihmisiä myös liittymään suojeluskuntaan. Värtsilästä muodostuikin suojeluskuntalaisten harjoittelu- ja kokoontumispaikka, jossa Karjalan rintamalle lähteviä vapaaehtoisia koulutettiin.
Tappiot ja muistomerkit

Värtsilän taistelussa kaatui seitsemän suojeluskuntalaista ja kolme punakaartilaista. Kaatuneista valkoisista kuusi kuului Joensuun ja yksi Sortavalan suojeluskuntaan. Lisäksi 15 joensuulaista haavoittui.
Värtsilässä sijainnut valkoisten sankarihauta jäi toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliiton puolelle. Paikalla on nykyään vuonna 1992 paljastettu muistomerkki. Osa Värtsilässä kaatuneista haudattiin Joensuun hautausmaalla sijaitsevaan valkoisten sankarihautaan.lähde? Heidän joukossaan on muun muassa Kiihtelysvaaran kansanopiston opettajana työskennellyt taidemaalari Kaarle Lintula, joka kuoli Värtsilässä saamiinsa haavoihin vuorokausi taistelun jälkeen.
Taistelun jälkeen valkoiset aloittivat puhdistukset, joiden aikana paikkakunnalla teloitettiin helmi–maaliskuun aikana ainakin yksitoista punaista. Joensuuhun kuljetetuista vangeista teloitettiin myöhemmin kuusi. Joensuussa ammuttujen punakaartilaisten muistomerkki sijaitsee teloituspaikalla Siilaisilla.
Jaana Lehtiö

| Jaana Lehtiö |
| --- | --- |
 Jaana Lehtiö
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. kesäkuuta 1960 (ikä 64) Turku
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija, opettaja ja opas
Kirjailija
Esikoisteos:  Joka viisautta rakastaa (2013) ja ensimmäinen lastenkirja Taika Valo ja Pelukylän pokaali (2014),
Palkinnot
 LukuVarkaus-palkinto 2015 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jaana Lehtiö (s. 1960 Turku) on suomalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Joka viisautta rakastaa ilmestyi vuonna 2013. Toinen porvoolaisdekkari Uutta auringon alla ilmestyi vuonna 2014. Samana vuonna häneltä ilmestyi ensimmäinen yhteiskirjoittamisella  kirjailija Helena Miettisen kanssa tehty lastenkirja Taika Valo ja Pelukylän pokaali.
Elämä ja ura

Turkulaissyntyinen Jaana Lehtiö on valmistunut filosofian kandidaatiksi (ylempi korkeakoulututkinto) Turun yliopistosta pääaineinaan folkloristiikka ja uskontotiede. Lehtiö työskentelee Porvoossa opettajana, kirjailijana sekä Porvoo-oppaana ja on tehnyt lisäksi oppikirjoja ja verkkomateriaalia. Lehtiö valittiin vuoden 2022 Porvoo-oppaaksi.
Kirjoittamisesta

Lehtiö on tehnyt oppikirjoja peruskouluun ja lukioon. Ensimmäiselle luovan kirjoittamisen kurssille hän meni kirjoittavan tuttunsa kehotuksesta. Lehtiö kirjoitti kursseilla muun muassa scifinovelleja, rikostarinoita ja maagista realismia. Kirjoituskurssien ja -kilpailumenestyksen siivittämänä Lehtiö kirjoitti ensimmäisen dekkarikäsikirjoituksensa ja vuonna 2013 ilmestyi esikoisromaani Joka viisautta rakastaa kustantajana Myllylahti. Lehtiö sijoittaa jännityskirjansa tapahtumat kotikaupunkiinsa Porvooseen.
Lehtiö kuuluu Kynäpirkot-kirjoittajaryhmään, joka kokoontuu säännöllisesti. Ryhmä antaa "rakentavan kriittistä" palautetta kirjoituksista ja kokoontuu lähinnä Järvenpään seudulla.
Lisää kirjoittamisesta

Jaana Lehtiö ja Helena Miettinen tapasivat kirjoituskurssilla Porvoossa. Aiemmin vain aikuisille kirjoittaneiden kirjailijoiden yhteistyö käynnistyi, kun he huomasivat kumpaakin kiinnostavan lastenkirjan kirjoittaminen. Yhteiskirjoittamisella tehtyjä Taika Valo -lastenkirjasarjan romaaneja on ilmestynyt useita alkaen vuodesta 2014. Ensimmäisestä Taika Valosta Lehtiö ja Miettinen pokkasivat Lasten LukuVarkaus -palkinnon vuonna 2015, se jaetaan parhaalle edellisvuoden suomenkieliselle lastenkirjalle.
Jaana Lehtiö on Suomen Kirjailijaliiton ja Suomen Nuorisokirjailijat ry:n jäsen ja on esiintynyt muun muassa kirjamessuilla, kirjastoissa, kouluissa ja Naisten Pankin Porvoon tilaisuuksissa.
Teatteri

Jaana Lehtiö kirjoitti näytelmän ensimmäisestä, vuonna 2013 ilmestyneestä dekkaristaan Joka viisautta rakastaa ja se sai ensi-iltansa 27. elokuuta 2022 Teatteri Soittorasian näyttämöllä Porvoon Suomenkylässä. Esittävän taiteen verkkosivu TINFOn sivulla näytelmästä kerrotaan seuraavasti: "Kaupunginpuistosta löytynyt kummallinen vainaja on lähtölaukaus rikosvyyhdille, jonka tutkinta saa rikoskomisario Juha Muhosen lähes ymmälleen. Mikä on murhia yhdistävä punainen lanka? Näytelmä perustuu Jaana Lehtiön saman nimiseen romaaniin vuodelta 2013. Astu dekkarin maailmaan Porvoon kaduille ja kaupunginosiin rikoskomisario Juha Muhosen ja hänen tiiminsä mukana. Cozy-crime -tyylisiä dekkareita piristävät huumori sekä paikalliset ja ajankohtaiset aiheet."
Tuotanto > Jännityskirjat / dekkarit

Joka viisautta rakastaa.  (Romaani)  Espoo:  Myllylahti, 2013.  ISBN 978-952-202-459-6
Uutta auringon alla.  (Romaani)  Espoo:  Myllylahti, 2014.  ISBN 978-952-202-550-0
Kolmas oli ensimmäinen.  (Romaani)  Espoo:  Myllylahti, 2015.  ISBN 978-952-202-651-4
Älä aivan vielä.  (Romaani)  Espoo:  Myllylahti, 2017.  ISBN 978-952-202-786-3
Kalliolla kukkulalla kuolema.  (Romaani)  Espoo:  Myllylahti, 2018.  ISBN 978-952-202-888-4
Mitään ei tapahtunut.  (Romaani)  Espoo:  Myllylahti, 2019.  ISBN 978-952-356-020-8
Montako päivää vielä.  (Romaani)  Espoo:  Myllylahti, 2020.  ISBN 978-952-356-114-4
Mitä mieleen jää.  (Romaani)  Espoo:  Myllylahti, 2021.  ISBN 978-952-356-220-2
Aika pahentaa haavat.  (Romaani)  Espoo:  Myllylahti, 2022.  ISBN 978-952-356-323-0
Kuvien takana kuolema.  (Romaani)  Espoo:  Myllylahti, 2023.  ISBN 978-952-356-429-9
Ken vierellä kulkee.  (Romaani)  Espoo:  Myllylahti, 2024.  ISBN 978-952-356-533-3
Tuotanto > Lastenkirjat

Taika Valo ja Pelukylän pokaali.  (Romaani)  Espoo:  Myllylahti, 2014.  ISBN 978-952-202-557-9
Taika Valo ja lentävä Plotina.  (Romaani)  Espoo:  Myllylahti, 2015.  ISBN 978-952-202-652-1
Taika Valo ja kummallinen pallo.  (Romaani)  Espoo:  Myllylahti, 2016.  ISBN 978-952-202-740-5
Taika Valo ja Pelukylän pakkaset.  (Romaani)  Espoo:  Myllylahti, 2017.  ISBN 978-952-202-852-5
Taika Valo ja kultainen lokki.  (Romaani)  Espoo:  Myllylahti, 2019.  ISBN 978-952-356-033-8
Tuotanto > Novelleja kokoomateoksissa

Sirkan juhannussuunnitelma, antologiassa Koivulehto - valon ja varjon tarinoita.  Turku:  Helmivyö, 2017.  ISBN 978-952-7211-09-0
La treccia, antologiassa La Maledizione e altri racconti dal Trofeo RiLL e dintorni, Collana Mondi Incantati.  Roma:  RiLL, 2014.  ISBN 978-88-95186-47-4
Kivettymä, antologiassa Murhattu mieli.  Kouvola:  Kouvolan kaupunki, 2010.  ISBN 978-952-99663-8-7
Tuotanto > Lehtinovelleja

Palmikko, fantasianovelli ilmestyi lehdessä Spin 2011
Matkalla, scifinovelli ilmestyi lehdessä Kosmoskynä 2011
Palautus, scifinovelli ilmestyi lehdessä Kosmoskynä 2010
Tulokas, scifinovelli ilmestyi lehdessä Spin 2009
Todellinen kirjoittaminen, scifinovelli ilmestyi nettilehdessä Usva 2009
Ruosteinen sydän, novelli ilmestyi Särö-kulttuurilehdessä 2009
Palkintoja

LukuVarkaus -kilpailun 1. palkinto vuonna 2015 yhdessä Helena Miettisen kanssa kirjasta Taika Valo ja Pelukylän pokaali.
Novan 1. sija / 2011 novellista Palmikko.
Nova 2. sija / 2010   Palautus, novelli
Nova 4. sija / 2009   Tulokas, novelli
Usva-lehden lyhytnovellikilpailun voittaja 2009 Todellinen kirjoittaminen (Ilmestyi nettilehdessä Usva).
Aiheesta muualla

Kustantajan sivu. Myllylahti.fi.
Jaana Lehtiö Kirjasampo.fi:ssä
Älä jätä lastasi ilman tarinoita. Helsingin Uutiset 11.9.2016.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Viherjahdikki

| Viherjahdikki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Leukakoukulliset Chelicerata
Luokka::  Hämähäkkieläimet Arachnida
Lahko::  Hämähäkit Araneae
Osalahko::  Araneomorphae
Yläheimo::  Sparassoidea
Heimo::  Jahtihämähäkit Sparassidae
Suku::  Micrommata
Laji::  virescens
Kaksiosainen nimi
 Micrommata virescens  (Clerk, 1757) 
Synonyymit
 Micrommata rosea  Micrommata viridissima 
Katso myös
   Viherjahdikki Wikispeciesissä   Viherjahdikki Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viherjahdikki eli viherhämähäkki (Micrommata virescens) on huomiota herättävä, vihreä hämähäkkilaji. Se on jahtihämähäkkien laajan heimon ainoa edustaja Pohjois-Euroopassa. Suomessa se on melko tavallinen maan eteläosissa.
Täysikasvuinen naaras on pituudeltaan 10–15 mm ja väriltään kokonaan räikeän vihreä, joskin takaruumis on usein muuta ruumista vaaleampi. Koiras on pienikokoisempi ja sen takaruumis on keltaisen ja purppuranpunaisen kirjava. Poikaset ovat kellertäviä ja niissä voi olla punaisia pisteitä. Tärkeä lajinmääritystä auttava tuntomerkki on kunkin silmän ympärillä näkyvä valkoinen rengas. Naarashämähäkkejä voi tavata koko kesän, mutta koiraita esiintyy vain lyhyen aikaa. Muiden jahtihämähäkkien tapaan viherhämähäkkikään ei kudo verkkoa, vaan saalistus perustuu väijymiseen. Naaras rakentaa seitistä suojan itselleen ja poikasilleen. Laji viihtyy parhaiten pitkässä heinikossa tai pensaikoissa.
Verraten suuren kokonsa ja huomiota herättävän värityksensä vuoksi sisätiloihin eksynyttä viherjahdikkia erehdytään usein luulemaan ulkomaantuliaiseksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Micrommata virescens
Yliopistolehti: Araknofobiasta araknofiliaan
Spinne des Jahres 2004 - Die Grüne Huschspinne (saksaksi)
Winzling am Waldboden - Begegnung mit einer Huschspinne (saksaksi)
Encyclopedia of Life (EOL): Micrommata virescens (englanniksi)
ITIS: Micrommata virescens (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q403009  Wikispecies: Micrommata virescens  ADW: Micrommata_virescens  Araneae: 1422  BioLib: 877  BOLD: 320483  CoL: 42Z85  EoL: 1207543  Fauna Europaea: 353045  Fauna Europaea (new): a434cb7e-1748-4be3-883c-3dfc56482af9  GBIF: 2161872  iNaturalist: 121766  IRMNG: 10751818  ITIS: 883694  NBN: NBNSYS0000008715  NCBI: 1155772  Observation.org: 23830  Open Tree of Life: 657564  WSC: urn:lsid:nmbe.ch:spidersp:029082  Laji.fi: MX.202635
Tasseli

Tasseleita verhojen koristeena
Tasselilla somistettu päähine
Tasseli on langasta valmistettu koriste. Niitä kutsutaan myös roikkuviksi tupsuiksi, tasselitupsuiksi ja rihmatuiksi tupsuiksi.
Tasseleita voi nähdä esimerkiksi:
ammattiin valmistuvien lakeissa
teekkarilakeissa
tyynyn koristeena
ryijymäisessä seinäkoristeessa
Tasseleiden almistuksessa voidaan hyödyntää pahvista leikattua apuvälinettä, jonka ympärille lankaa voidaan kieputtaa. Lankaa kierrätään pahvin ympärille, kunnes tasseli on halutun paksuinen. Lankojen päät sidotaan yhteen, minkä jälkeen tasselille tehdään kaula.
Maarianhamina

| Maarianhamina Mariehamn |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 

Sijainti:  60°05′55″N, 019°56′40″E
Maakunta:  Ahvenanmaan maakunta
Seutukunta:  Mariehamns stad
Kuntanumero:  478
Hallinnollinen keskus:  Maarianhaminan keskustaajama
Perustettu:  21. helmikuuta 1861
Pinta-ala ilman merialueita:  11,81 km² 307:nneksi suurin 2022 
Kokonaispinta-ala:  20,76 km² 308:nneksi suurin 2022 
– maa:  11,81 km²
– meri:  8,95 km²
Väkiluku:  11 898 86:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  1 007 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  14,2 %
– 15–64-v.:  60,9 %
– yli 64-v.:  24,9 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  4,9 %
– ruotsinkielisiä:  81,5 %
– muut:  13,6 %
Kunnallisvero:  17 % 16:nneksi suurin 2025 
Kaupunginjohtaja:  Edgar Vickström
Kaupunginvaltuusto:  27 paikkaa
   • S   • M   • Lib.   • C   • ObS   •  ÅF   •  ÅD:   7 7 6 3 2 1 1
www.mariehamn.ax
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maarianhamina (ruots. Mariehamn) on Ahvenanmaan itsehallinnollisen maakunnan hallintokeskus ja ainoa kaupunki. Maarianhaminassa asuu 11 898 ihmistä eli noin 40 prosenttia koko Ahvenanmaan väestöstä. Kaupunki on yksikielisesti ruotsinkielinen ja 83,5 prosenttia sen asukkaista puhuu äidinkielenään ruotsia. Suomenkielisiä on 5,9 prosenttia ja muunkielisiä yhteensä 10,6 prosenttia. Maarianhamina on Suomen suurin yksikielinen ruotsinkielinen kunta.
Kaupungissa sijaitsee Ahvenanmaan maakuntahallitus ja maakuntapäivät, jotka toimivat arkkitehti Helmer Stenrosin suunnittelemassa, vuonna 1978 valmistuneessa itsehallintotalossa (Självstyrelsegården) kaupungin keskustassa. Maarianhamina on tunnettu myös kesäisenä matkailukaupunkina. Vuosittain siellä vierailee noin 1,5 miljoonaa matkailijaa. Kaupungissa toimii useita hotelleja ja keskustan kaakkoispuolella on Gröna uddenin leirintäalue.
Maarianhaminan vaakunan on suunnitellut Nils Byman, ja se on vahvistettu vuonna 1951.
Maantiede

Maarianhamina sijaitsee suhteellisen kapealla niemellä, ja niemen kummallakin puolella on satama. Maarianhaminan kaupungin alueella ei ole yhtään järveä. Länsipuolella sijaitsevasta Västerhamnista lähtevät päivittäin autolautat Helsinkiin, Tukholmaan, Turkuun ja Kapellskäriin sekä Tallinnaan. Yöaikaan Turun-linjan laivat pysähtyvät Lumparlandin Långnäsissä. Keskustan itäpuolisessa Österhamnissa on suuri pienvenesatama.
Maarianhaminan alueen korkein kohta on lähellä Västerhamnia sijaitseva Lotsberget (40 m mpy.), jonka tuntumassa on merivartioasema. Lähes yhtä korkea huippu on vähän pohjoisempana oleva Badhusberget, jonka huipulla on vesitorni. Keskustan kaakkoispuolella on luonnonsuojelualueeksi rauhoitettu Tullarns ängin puisto.
Maarianhaminan naapurikunnat ovat Jomala ja Lemland. Kaupunki itse kuuluu Mariehamns stad -seutukuntaan, jonka ainoa jäsenkunta se on. Euroopan unionin alueluokitusjärjestelmässä seutukunnan LAU 1 (NUTS 4) -numero on 211.
Maantiede > Ilmasto

Maarianhaminan ilmasto on meren vaikutuksesta leudompi kuin Manner-Suomessa.
Kaupunkikuva

Maarianhamina oli aiemmin tunnettu puutalokaupunkina, mutta useimmat keskustan puutalot joutuivat väistymään 1960- ja 1970-luvuilla uusien liike- ja asuinkerrostalojen tieltä. Eniten kohua herätti seurahuoneen (”Socis”) purkaminen nykyisen itsehallintotalon paikalta vuonna 1975. Vanhoja puutaloja on silti edelleen säilynyt keskustan eteläpuolella. Keskustan pohjoispuolen asuintalot ovat enimmäkseen kerrostaloja. Eteläisimmissä ja pohjoisimmissa kaupunginosissa on pääosin uudehkoja omakotitaloja.
Maarianhaminan pääkadut ovat Stora gatan, Torggatan, Nygatan ja Ålandsvägen. Osa Torggatanista on muutettu kävelykaduksi. Keskustan halki lännestä itään ulottuu Esplanadi, jonka ansiosta Maarianhaminaa on joskus kutsuttu ”tuhansien lehmusten kaupungiksi”.
Maarianhaminan huomattavimpia julkisia rakennuksia ovat Pyhän Yrjön kirkko, kaupungintalo, itsehallintotalo, valtion virastotalo, Ahvenanmaan museo, merenkulkumuseo ja kaupunginkirjasto. Huomattavia muistomerkkejä ovat Emil Cedercreutzin veistämä, hukkuneille merimiehille omistettu Ruorimies-patsas (1933), Matti Hauptin Meren kansa -patsas (1971) sekä Viktor Janssonin veistämä Julius Sundblomin patsas (1948).
Pohjoismaiden neuvosto myönsi vuoden 2022 ympäristöpalkinnon Maarianhaminan kaupungille Nabbenin kosteikkoalueen toteuttamisesta. Palkinnon perustelujen mukaan kosteikko on virkistysalue, joka myös puhdistaa rannikkovesiä ja lisää luonnon monimuotoisuutta. Palkinnon arvo oli 300 000 Tanskan kruunua eli hieman yli 40 000 euroa.
Kaupunginosat ja kylät

Maarianhaminassa on 30 kaupunginosaa: Apalängen, Backeberg, Dalberg, Dalbo, Espholm, Främmanberg, Hindersböle, Johannebo, Kasberget, Klinten, Kvarnberg, Lotsberget, Norrböle, Nabben, Nyängen, Rossen, Sjukhuset, Storgärdan, Storängen, Strandnäs, Styrsö, Sveden, Svinö, Vreten, Västernäs, Västra Klinten, Västra Ytternäs, Ytternäs, Österbacka ja Östernäs.
Maarianhamina on muodostunut kahdeksasta kylästä: Dalkarby, Espholm, Hindersböle, Styrsö, Sviby, Svinö, Ytternäs ja Övernäs. Entisistä kylistä osa on nykyisiä Maarianhaminan kaupunginosia. Lisäksi Sviby on edelleen kylä Jomalan kunnassa. Dalkarby, Hindersböle, Sviby ja Ytternäs on liitetty Jomalasta ja Espholm, Styrsö ja Svinö on liitetty Lemlandista Maarianhaminaan vuonna 1961.
Väestönkehitys

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Maarianhaminan väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 9 553 | 9 553 |
| 1985 | 1985 |    | 9 829 | 9 829 |
| 1990 | 1990 |    | 10 263 | 10 263 |
| 1995 | 1995 |    | 10 418 | 10 418 |
| 2000 | 2000 |    | 10 488 | 10 488 |
| 2005 | 2005 |    | 10 780 | 10 780 |
| 2010 | 2010 |    | 11 190 | 11 190 |
| 2015 | 2015 |    | 11 461 | 11 461 |
| 2020 | 2020 |    | 11 696 | 11 696 |
Lähde: Tilastokeskus.
Väestönkehitys > Taajamat

Vuoden 2017 lopussa Maarianhaminassa oli 11 677 asukasta, joista 11 560 asui taajamassa, 47 haja-asutusalueilla ja 70:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Maarianhaminan taajama-aste on 99,6 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Maarianhaminan keskustaajama. Maarianhaminan keskustaajama ulottuu lisäksi Jomalan kunnan alueelle. Yhteensä Maarianhaminan keskustaajamassa on 14 321 asukasta ja sen pinta-ala on 21,09 neliökilometriä.
Seurakunnat

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Maarianhaminassa toimii Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Mariehamns församling.
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Maarianhaminassa toimii Åland Pingstförsamling.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Maarianhaminan alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta.
Elinkeinoelämä

Palvelut ja julkinen sektori työllistävät yli 60 prosenttia kaupungin asukkaista. Liike-elämä on keskittynyt keskustan itäosaan torin ympärille ja sen lähikatujen varsille. Keskustan pohjoispuolella Maarianhaminan ja Jomalan rajan molemmin puolin toimii muutamia pienehköjä teollisuusyrityksiä, joista tunnetuimpia on leikkikaluja ja taloustavaroita valmistava Plasto.
Maarianhamina on ollut ja on edelleen Suomen merkittävimpiä merenkulku- ja laivanvarustamokaupunkeja. Aina kaupungin perustamisesta saakka kaupungin elinkeinoelämä on keskittynyt merenkulun ympärille. Kaupungissa sijaitsee edelleen suuri määrä varustamoja ja iso osa väestöstä on jollain tavalla tekemisissä merenkulun kanssa. Muun muassa Viking Line -konsernin ja Eckerö-konsernin pääkonttorit sijaitsevat Maarianhaminassa. Monet Ahvenanmaan vesillä purjehtivat alukset on rekisteröity Maarianhaminaan kuten Silja Linen M/S Silja Serenade
Ålandsbankenin pääkonttori sijaitsee Maarianhaminan keskustassa. Pankilla on kaupungin alueella myös kaksi sivukonttoria.
Ahvenanmaan keskussairaala sijaitsee runsaan kilometrin päässä keskustasta pohjoiseen.
Koulutus

Maarianhaminassa toimii kolme peruskoulua, joista Ytternäsissä on vuosiluokat 1–6 ja Övernäsissä sekä Strandnäsissa vuosiluokat 1–9. Kaupungissa toimivat myös Ahvenanmaan ainoa lukio, Ålands lyceum, sekä ammattikoulu ja merenkulkuoppilaitos. Lisäksi Ahvenanmaan ammattikorkeakoulu sijaitsee Maarianhaminassa.