stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tunturinärvänä
Tunturinärvänä Suomessa

Suomessa kasvia tavataan Pohjois-Lapin suurtunturien alueilla yleisenä, erityisesti Enontekiön pohjoisosassa. Aivan Käsivarren kärjessä se on hyvin yleinen. Eteläisimmät kasvupaikat ovat Koillismaan eliömaakunnassa.  Tunturinärvänän kasvupaikkoja ovat tuntureiden niityt, puronvarret ja lumenviipymät. Se kukkii heinä-elokuussa.
Aiheesta muualla

Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Tunturinärvänä (Sibbaldia procumbens)
Pohjolan kasvien pauloissa: Sibbaldia procumbens - tunturinärvänä
ITIS: Sibbaldia procumbens (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Sibbaldia procumbens (englanniksi)
Flora of China: Sibbaldia procumbens (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q3281558  Wikispecies: Sibbaldia procumbens  BOLD: 263396  Calflora: 7547  CoL: 6YLPX  EoL: 626958  EPPO: ZBBPR  EUNIS: 180472  FNA: 200011645  FoC: 200011645  GBIF: 3025029  GRIN: 33876  iNaturalist: 79076  IPNI: 741489-1  ITIS: 25308  NatureServe: 2.154091  NBN: NBNSYS0000003356  NCBI: 57947  Observation.org: 139571  Open Tree of Life: 176706  Panartic Flora: 641301  PFI: 2072  Plant List: rjp-21  PLANTS: SIPR  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:741489-1  Tropicos: 27800189  VASCAN: 8960  WFO: wfo-0000992056  Laji.fi: MX.38867 
Tunturinärvänän lehtiä.
Cauran kansallispuisto

Cauran kansallispuisto on luonnonsuojelualue Venezuelassa. Siihen kuuluu koko Caura-joen valuma-alue, joka on suurimpia yhtenäisiä vanhan metsän alueita Orinocon alueella. Alueen alkuperäiskansat ovat vastustaneet kansallispuiston perustamista. Puiston pinta-ala on 7,5 miljoonaa hehtaaria, mikä tekee siitä maailman laajimman kansallispuiston.
Cauran metsäalue yhdistää Amazonasin Guyanan ylänköön.
Vuonna 2011 alueella tehtiin kasvilajikartoitus, jossa löytyi 2902 putkilokasvilajia, joista 104 oli kotoperäisiä, sekä 222 orkidealajia. Siellä on luetteloitu kahdeksan uhanalaista eläinlajia: Amazonindelfiini ja rannikolla elävä Sotalia guianensis, harpyija  monnilaji Sorubimichthys planiceps, pensaskoira, jättiläissaukko, lamantiini ja sinisirkkusiin kuuluva caroninsinisirkkunen Amaurospiza carrizalensis ).
Kansallispuisto perustettiin 21. maaliskuuta 2017, mutta suojelutoimet alkoivat Cauran metsänsuojelualueesta vuodelta 1968. Tällä seudulla metsänsuojelualueita on haluttu muuttaa tuottoisammiksi talousmetsiksi, ja kaivosteollisuus haluaa alueita käyttöönsä. Läheisellä Imatacan metsänsuojelualueella sallittiin kaivostoiminta vuonna 2004.
Satelliittikuvista nähdään, että kaivostoiminta on levinnyt myös Cauran kansallispuiston alueelle. Kaivosten jätteet samentavat alueen jokiveden.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Cauran kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
KNM Langeland

| KNM Langeland |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Dorf Gården, Kiel
Laskettu vesille:  2. marraskuuta 1808
Palveluskäyttöön:  1809
Tekniset tiedot
Uppouma:  310 t
Pituus:  28,75 m
Leveys:  8,33 m
Syväys:  3,12 m
Miehistöä:  85
Aseistus
Aseistus:  18 × 18 naulan tykkiä 2 × pitkää 6 naulan tykkiä
KNM Langeland valmistui Tanskan kuninkaallisen laivaston Lougen-luokan aluksena 1800-luvun alussa. Alus oli Tanskan laivastossa, kunnes se siirrettiin 1814 Norjan laivastolle.
Valmistus

Laivastoarkkitehti Ernst Stiboltin suunnittelema alus tilattiin Dorf Gårdenista Kielistä. Se laskettiin vesille 2. marraskuuta 1808.
Palvelus > KDM Langeland

Langeland, KDM Lügum ja KDM Kiel kohtasivat 31. heinäkuuta 1811 Britannian kuninkaallisen laivaston 12-tykkinen priki HMS Brev Dragerenin (luutnantti Thomas Barker Devon) ja 10-tykkinen kutteri HMS Algerinen (luutnantti John Aitkin Blow) Norjan rannikolla. Alivoimaiset brittialukset nostivat purjeet aloittaen paon, jonka aikana kummankin brittialuksen miehistöstä sai surmansa yksi mies ja lisäksi Brev Dragenin miehistöstä haavoittui kolme.
Palvelus > KNM Langeland

Kielin sopimuksen perusteella Norja irtautui Tanskasta, jolloin Langeland siirrettiin 1814 Norjan laivastolle. Alus säilytti kuitenkin nimensä.
Argentiinan Davis Cup -joukkue

| Argentiinan Davis Cup -joukkue |
| --- | --- |
 Vuoden 2016 joukkue
ITF-ranking:  4.
Ensimmäinen vuosi:  1923
Vuodet:  59
Maaottelut (V–T):  141 (81–60)
Vuodet maailmanlohkossa:  21
Mestaruudet:  
 Tietolaatikko päivitetty 11.4.2013 
Argentiinan Davis Cup -joukkue edustaa Argentiinaa tenniksen Davis Cupissa. Argentiina osallistui ensimmäisen kerran Davis Cupiin vuonna 1923. Maa on sijoittunut toiseksi vuosina 1981, 2006, 2008 ja 2011, mutta ei ole voittanut kertaakaan.
Maa on osallistunut Davis Cupiin 59 vuonna. Sinä aikana se on pelannut 141 maaottelua, voittanut 81 ja hävinnyt 60. Argentiinalaiset Lucas Arnold Ker ja David Nalbandian olivat vuonna 2002 osallisina kaikkien aikojen pisimmässä miesten nelinpeliottelussa, ottelun kestäessä kuusi tuntia ja 20 minuuttia.
Joukkue vuonna 2013

Vuonna 2013 Argentiinan Davis Cup -joukkueeseen kuuluvat David Nalbandian, Carlos Berlocq, Juan Mónaco ja Horacio Zeballos.
Hugo Huttunen

Hugo Huttunen vuonna 1930
Hugo Hjalmar Huttunen (27. maaliskuuta 1900 Helsinki – 16. elokuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen viulisti ja konserttimestari.
Huttusen vanhemmat olivat kivityömies Otto Wilhelm Huttunen ja Wilhelmiina Laitinen ja puoliso vuodesta 1929 Aili Lemmikki Luoto. Huttunen harjoitti musiikkiopintoja Helsingin filharmonisen orkesterin orkesterikoulussa 1911–1914 ja Helsingin musiikkiopistossa Léon Nauwinckin johdolla. Huttunen oli Suomen yleisradion orkesterin 2. konserttimestari 1929–1958 ja Sibelius-kvartetin 2. viulun soittaja 1927–1958. Hän esiintyi myös kamarimuusikkona Skandinaviassa ja Keski-Euroopassa. Huttunen sai Director musices -arvonimen 1951.
Veneenkuljettaja

Veneenkuljettaja on Suomen merivoimien koulutushaara, jonka koulutus toteutetaan rannikkoprikaatissa ja Uudenmaan prikaatissa. Sotilasveneenkuljettajan palvelusaika on 347 vuorokautta ja moottoriveneenkuljettajan palvelusaika on 165 vuorokautta.
Veneenkuljettajat saavat valmiuden toimia Jurmo- ja Uisko-luokkien maihinnousualusten sekä G-veneiden päälliköinä. Moottoriveneenkuljettaja saavat koulutuksen moottoriveneiden ja G-veneiden päälliköiksi.
Vieras Paratiisissa

| Vieras Paratiisissa Kari Tapio |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 5. toukokuuta 2010
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 53.27
 Levy-yhtiö: AXR Music
Listasijoitukset
  1.
Kari Tapion muut julkaisut
| Sinivalkoinen ääni 2009 | Vieras Paratiisissa 2010 | Laulaja 1945–2010 2011 |
Vieras Paratiisissa on suomalaislaulaja Kari Tapion viimeinen studioalbumi ennen hänen kuolemaansa. Se julkaistiin 5. toukokuuta 2010. Albumi sisältää Kari Tapion keikoilta tuttuja käännöskappaleita, joita hän ei syystä tai toisesta ollut aiemmin levyttänyt.
Kappaleet

Vieras Paratiisissa – 3.17
Miten väärin tein – 3.30
Aaveratsastajat – 3.26
Kortit – 3.27
Neljä vahvaa tuulta – 3.16
En koskaan – 3.48
Meksikolainen serenadi – 2.46
Hän tahtoi voittaa – 4.15
Rakkauskirjeitä hiekassa – 2.57
Kaukainen laulu – 2.58
Karavaani – 3.46
Sata kelloa – 3.05
Niinkuin yö – 3.35
Se päivä tulee kerran – 3.03
Romantica – 4.21
Nyt uskonkin niin – 2.57
Football Manager

| Football Manager |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Sports Interactive
Julkaisija:  Sega
Lajityyppi:  managerointipeli
Alusta:  Linux, Macintosh, Windows
Ensijulkaisu:  Football Manager (1982)
Viimeisin julkaisu:  Football Manager 2024
Aiheesta muualla
Kotisivut
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Football Manager 2009
Football Manager on nykyään Sports Interactiven kehittämä ja Segan julkaisema jalkapallomanageripelisarja. Pohjois-Amerikassa sarja tunnettiin vuosina 2004-2008 nimellä Worldwide Soccer Manager.
Alkuperäinen, Kevin Tomsin Addictive Gamesille kehittämä, Football Manager -peli julkaistiin ZX Spectrum -kotitietokoneelle vuonna 1982. Suositusta pelistä tehtiin versiot muun muassa Amstrad CPC:lle, Commodore 64:lle ja Amigalle, ja se sai jatko-osat Football Manager 2 (1988), Football Manager World Cup Edition (1990) ja Football Manager 3 (1993). Viimeinen, ilman Tomsia tehty osa menestyi huonosti, ja pelisarjan julkaiseminen päättyi.
Veljekset Paul ja Oliver Collyer alkoivat kehittää Championship Manager peliä opiskelun lomassa harrastuksena ja ensimmäinen versio julkaistiin 1992. Sittemmin veljekset perustivat Sports Interactive pelistudion ja jatkoivat Championship Managerin pelin kehittelyä ja vuosittaista julkaisutahtia aina vuoteen 2004 saakka. Sports Interactive ajautui sopimusriitoihin pelin julkaisijan Eidoksen kanssa vuonna 2004, jolloin tehdyn sopimuksen myötä Eidos sai oikeudet pelin nimeen ja Sports Interactive koodiin. Vanhan Championship Managerin pohjalta Sports Interactive herätti Football Manager -nimen uudelleen eloon Football Manager 2005 -pelin muodossa vuonna 2004, minkä jälkeen sarja on saanut vuosittain uuden osan.
Vuodesta 2006 lähtien pelistä on julkaistu myös PSP-käsikonsolille tarkoitettu Football Manager Handheld -versio. Football Manager Live oli Sports Interactiven vuonna 2008 julkaistu nettimoninpeli (MMOG), joka ei lyönyt itseään läpi.
Vuoden 2025 julkaisusta alkaen mukaan on otettu myös naisjoukkueita.
Pelit

Football Manager (1982)
Football Manager 2 (1988)
Football Manager 3 (1992)
Football Manager 2005
Football Manager 2006
Football Manager 2007
Football Manager 2008
Football Manager 2009
Football Manager 2010
Football Manager 2011
Football Manager 2012
Football Manager 2013
Football Manager 2014
Football Manager 2015
Football Manager 2016
Football Manager 2017
Football Manager 2018
Football Manager 2019
Football Manager 2020
Football Manager 2021
Football Manager Mobile
Football Manager Live
Football Manager Online
Aiheesta muualla

Alkuperäinen pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
Uudempi pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
Football Manager sivusto (englanniksi)
Football Manager Sports Interactiven sivustolla (englanniksi)
Football Manager Suomi (Arkistoitu – Internet Archive)
Taistelu Norjasta

Kartta Norjan taistelusta
Taistelu Norjasta, Norjan taistelu tai Norjan miehitys oli konflikti, jossa Saksa valloitti Norjan toisessa maailmansodassa huhti–kesäkuussa 1940. Operaation päätavoitteena oli varmistaa Saksan sotateollisuudelle tärkeän rautamalmin saanti Ruotsista. Operaatio eteni nopeasti ja Norja yllätettiin pahasti. Liittoutuneet saapuivat norjalaisten avuksi, ja vaikka vastaiskut maan eteläosissa jäivät tuloksettomiksi, Pohjois-Norjassa saksalaiset kokivat koko sodan ensimmäisen tappionsa Narvikin taistelussa. Saksan hyökkäys Ranskaan toukokuussa 1940 kuitenkin sai liittoutuneet vetäytymään Norjasta, jonka jälkeen maan oli antauduttava saksalaisille, ja sen hallitus lähti maanpakoon Lontooseen. Norja pysyi miehitettynä toukokuuhun 1945, jolloin brittijoukot saapuivat maahan, ja saksalaisjoukot antautuivat ilman vastarintaa.
Taustaa > Valesota ja talvisota

Toinen maailmansota oli alkanut 1. syyskuuta 1939 Saksan hyökätessä Puolaan. Iso-Britannia ja Ranska julistivat hyökkäyksen johdosta sodan Saksalle 3. syyskuuta mutta eivät ryhtyneet suuriin sotatoimiin. 17. syyskuuta myös Neuvostoliitto hyökkäsi Puolaan ja valtasi sen itäosat, jotka Saksa oli sille luvannut Molotov-Ribbentrop-sopimuksessa. Puola kukistui runsaassa kuukaudessa, ja sen jälkeen alkoi niin sanottu valesota, jonka aikana liittoutuneet ja Saksa olivat sodassa keskenään, mutta eivät käyneet suuria sotatoimia. Sen sijaan 30. marraskuuta Neuvostoliitto hyökkäsi Suomeen, joka Molotovin-Ribbentropin sopimuksessa oli määritelty sen etupiiriin. Neuvostoliiton hyökkäys sujui kuitenkin huonosti, ja joulukuussa sen päähyökkäys pysähtyi suomalaisten Mannerheim-linjalle.
Neuvostoliiton hyökkäys Suomeen herätti närkästystä kaikkialla maailmalla. Liittoutuneiden johto oli asenteellisesti selkeästi suomalaisten puolella, mutta varsinaista apua Suomi ei saanut. Suomeen lähetettiin jonkin verran aseapua, mutta ei vapaaehtoisten lisäksi  sotajoukkoja. 5. helmikuuta 1940 liittoutuneet päättivät kuitenkin lähettää joukkoja Norjaan ja edetä sieltä Suomen avuksi. Päätöksen taustalla oli  todennäköisesti liittoutuneiden halu estää Saksan pääsy Ruotsin malmivaroihin, joita kuljetettiin Norjan kautta Saksaan. 28. maaliskuuta Iso-Britannia ja Ranska sopivat miinoittavansa Norjan vedet pakottaakseen rautamalmia kuljettavat saksalaislaivat avomerelle ja liittoutuneiden maaleiksi. Tätä ei kuitenkaan ehditty toteuttaa ennen 9. huhtikuuta. Myöskään liitoutuneiden Suomen avuksi tarkoitettu siirtoarmeija ei koskaan osallistunut talvisotaan, sillä se ehti päättyä 13. maaliskuuta Moskovan rauhaan.
Samaan aikaan saksalaisilla oli oma suunnitelmansa Norjan varalle. Adolf Hitler aikoi vallata Norjan, jotta Ruotsin malmi pääsisi jatkossakin saksalaisten käyttöön. Hyökkäyksessä aiottiin käyttää Puolan offensiivissa hyväksi todettua salamasotaa. Operaatio sai nimekseen Weserübung. Eräs tärkeä syy hyökkäykselle oli myös tapaus, jossa brittilaivasto kaappasi saksalaisen rahtialus Altmarkin Norjan Jössinfjordissa. Tämä sai Hitlerin raivostumaan, ja antoi hänelle kuvan ettei Norja aikonutkaan pysyä puolueettomana.
Taustaa > Norjan tilanne

Norja oli muiden Pohjoismaiden tapaan päättänyt pysytellä maailmansodassa puolueettomina. Maassa toimi pieni mutta äänekäs äärioikeistolainen puolue Nasjonal Samling, jonka puheenjohtajana toimi Vidkun Quisling. Puolue oli erittäin myötämielinen natseja kohtaan, ja Quisling tapasi Hitlerin henkilökohtaisesti kahdesti. Hitler kertoi Quislingille pitävänsä Norjan puolueettomuutta parhaana vaihtoehtona, mutta puuttuvansa tilanteeseen aseellisesti heti, jos britit osoittaisivat mitään aikeita nousta maihin Norjaan.
Norjan asevoimat olivat toisen maailmansodan alkaessa pienet ja erittäin puutteellisesti aseistetut. Panssarivoimia ei ollut lainkaan, ei myöskään raskasta tykistöä. Panssarintorjunta- ja ilmatorjuntakalusto oli aivan riittämätöntä. Maavoimien, laivaston ja ilmavoimien vähäinen kalustus oli sekin vanhentunutta. Norjalaiset myös reagoivat saksalaisten hyökkäyksen lisääntyvään uhkaan hitaasti – Norjan armeijan yleisesikunnan päällikkö kenraali Hatledal oli vaatinut armeijan täyttä liikekannallepanoa jo 5. huhtikuuta, mutta tähän ei annettu lupaa. Norjalaiset olivatkin saksalaisten hyökätessä täysin valmistautumattomia taisteluun.
Taistelut > Saksalaisten hyökkäys

Saksalaiset joukot tukenaan noin 1 000 lentokonetta hyökkäsivät Tanskaan ja Norjaan varhain yöllä 9. huhtikuuta 1940. Tanska vallattiin muutamassa tunnissa. Kaikkien aikojen ensimmäinen maahanlaskuhyökkäys tehtiin Oslon ja Stavangerin lentokentille Norjassa. Laivat laskivat sotilaita kuuteen eri kohteeseen. Norjan kuudella divisioonalla ei ollut panssarijoukkoja eikä tehokasta tykistöä, ja maan rannikkopuolustus oli huonosti varustettu. Kun Norjan armeijan ylipäällikkö Kristian Laake sai tiedon, että saksalaiset sotalaivat liikkuivat Oslonvuonoa pitkin kohti Norjan pääkaupunkia Osloa, hän ei aluksi suhtautunut siihen kovin vakavissaan.
Useimmat Oslonvuonon linnakkeet, jotka olivat vanhoja ja puutteellisesti aseistettuja, antautuivat ilman vastarintaa tai vallattiin nopeasti, mutta Oscarsborgin linnaketta komentanut eversti Birger Eriksen päätti omalla vastuullaan avata tulen lähestyviä tuntemattomia aluksia kohti. Hän onnistui tykistötulella sekä läheisestä torpedopatterista laukaistuilla kahdella torpedolla upottamaan raskaan risteilijä Blücherin, joka vei mukanaan satoja sotilaita. Jotkut arviot ovat puhuneet jopa tuhannesta saksalaisesta. Henkiinjääneet saksalaiset uivat rantaan, missä norjalaiset vangitsivat heidät hetkeksi. Vangiksi joutui myös Oslon hyökkäystä komentanut kenraali Erwin Engelbrecht. Muut samaan laivasto-osastoon kuuluneet alukset kääntyivät takaisin. Tämä viivästytti hieman saksalaisten Oslon valtausta, ja Norjan kuningas Haakon VII pystyi tämän seurauksena pakenemaan Elverumiin hallituksensa kanssa. Saksalaisia laskuvarjojääkäreitä lähetettiin Elverumia kohti vangitsemaan kuningas ja maan tärkeimmät poliitikot, mutta he joutuivat norjalaisten väijytykseen ja pakenivat sekasorrossa menettäen komentajansa, kapteeni Eberhard Spillerin.
Narvikin edustalla kaksi vanhaa norjalaista rannikkopuolustusalusta, Eidsvold ja Norge, tekivät vastarintaa kolmelle saksalaislaivalle, jotka kuljettivat kenraali Eduard Dietlin joukkoja Narvikiin. Eidsvold ampui varoituslaukauksen saksalaista Heidkampia kohti. Saksalaissaattuetta komentanut Friedrich Bonte lähetti norjalaisalukseen neuvottelijan. Norjalaiset kieltäytyivät päästämästä saksalaisia satamaan.  Saksalaisten neuvottelija lähti Eidsvoldilta, minkä jälkeen Heidkamp upotti aluksen ampumalla siihen kolme torpedoa. Norge alkoi tämän jälkeen tuloksettomasti tulittaa toista saksalaisalusta, Arminia. Armin laukaisi torpedoja, jotka upottivat myös Norgen. Taistelussa kuoli satoja norjalaisia uppoavien laivojen mukana. Tämän jälkeen saksalaiset saapuivat Narvikin satamaan. Narvikissa oli vain heikko maapuolustus, ja kaupungin oli antauduttava ilman taistelua. Seuraavina päivinä Britannian kuninkaallinen laivasto teki Narvikin edustalla yllätyshyökkäyksiä Saksan laivasto-osastoja vastaan (Narvikin ensimmäinen taistelu 10. huhtikuuta ja Narvikin toinen taistelu 13. huhtikuuta).
Varmistettuaan ensimmäiset sillanpääasemansa saksalaiset käynnistivät varsinaisen Norjan valloituksen. Norjalaiset puolustautuivat sitkeästi Mjøsajärvellä ja Glomman laaksossa.
Taistelut > Liittoutuneiden vastatoimet Keski- ja Etelä-Norjassa

Norjan hallitus neuvotteli, pitäisikö heidän lähteä maasta Ruotsiin. Pääministeri kannatti tätä, mutta kuningas Haakon kieltäytyi ehdottomasti. Norjan hallitus siirtyikin väliaikaisesti Lillehammeriin ja päätti jatkaa taistelua. Laake oli murtunut henkisesti, mutta hänen tilalleen Norjan armeijan ylipäälliköksi nimitettiin kenraali Otto Ruge, jota pidettiin edeltäjäänsä tarmokkaampana. Kun Norjan armeija pantiin liikekannalle, kutsuun vastasi noin 40 000 miestä. Armeijan aseistus oli erittäin huono, mutta taisteluhenki sitä vastoin hyvä – aseisiin saapuneet olivat pääosin intohimoisia patriootteja.
Noin 10 000 miestä käsittänyt liittoutuneiden varsinainen siirtoarmeija, joka muodostettiin alun perin auttamaan Suomea, nousi maihin 14. huhtikuuta Namsoksessa (operaatiot Henry ja Maurice), Åndalsnesissa, Ålesundissa ja Moldessa (operaatiot Primrose ja Sickle) sekä Narvikissa (operaatio Rupert). Tarkoitus oli vallata takaisin Trondheim, jotta Norjaan saataisiin suuri sillanpääasema. Joukot olivat huonosti valmistautuneet taisteluun eivätkä yhteydet norjalaisiin toimineet. Liittoutuneiden joukot eivät kyenneet yhteistoimintaan, eikä niitä oltu koulutettu sodankäyntiin pohjoisessa.
Operaatio Henryn eli Namsoksen maihinnousu alueen varmistaminen Trondheimin pohjoispuolella tapahtui 14. huhtikuuta, kun etukomennuskunta nousi maihin Namsoksessa. Kuninkaallisen merijalkaväen kapteenin Eddin komentama 350 merimiehen ja merijalkaväen sotilaan joukko varmisti alueelle tulevan tien sillan ja miinoitti sataman laitteet.
Varsinainen maihinnousu eli operaatio Maurice tehtiin 16.–17. huhtikuuta. Pääjoukkona oli brittiläinen 146. Prikaati (Pataljoonat Lincolnshiren, King’s Own Yorkshire Light Infantry-, York- ja Lancaster-rykmenteistä) komentajanaan kenraali Carton de Wiart, joka saapui paikalle lentoveneellä. Lisäjoukkoina alueelle toimitettiin ranskalaisia alppijääkäreitä sekä jonkin verran kevyttä tykistöä sekä ilmatorjuntatykkejä.
Hyökkäys Trondheimiin alkoi 20. huhtikuuta. Saksalaiset pitivät asemansa ja odottivat  lisäjoukkoja. Saksan ilmavoimat tuki puolustajia. Lopulta 30. huhtikuuta raskaita tappioita kärsineet liittoutuneet perääntyivät.
Trondheimin operaation epäonnistuttua liittoutuneet evakuoivat Namsoksen ja Åndalsnesin 1.–2. toukokuuta. Yli puolet Norjasta oli nyt saksalaisten käsissä ja toukokuun alussa tilanne vakiintui asemasodaksi Narvikin eteläpuolelle.
Taistelut > Liittoutuneiden evakuointi

Liittoutuneiden joukkojen evakuoinnin suunnittelu eli Operaatio Alphabet oli alkanut toukokuun puolivälissä. Evakuointi oli tarkoitus toteuttaa pääosin Narvikin ja Harstedin satamien kautta 4.–10. kesäkuuta ja siihen oli tarkoitus käyttää useita suuria joukkojenkuljetukseen soveltuvia aluksia, jotka oli koottu eri satamiin. Laivoja olivat muun muassa Atlantis, Arandora Star, Duchess of York, Franconia, Georgic, Lancastria, Monarch of Bermuda, Orama, Ormonde, Oronsay, Royal Ulsterman, Ulster Prince sekä puolalaiset Batory ja Sobieski. Näiden alusten lisäksi oli laivaston tukialuksia sekä aseistettu maihinnousualus Van Dyck. Huolto- ja tankkilaivoina operaatiossa olivat Acrity, Blackheath, Cotswold, Couch, Cromarty Firth, Glenaffaric, Glengarry, Harmattan, Oil Pioneer, Oligarch ja Theseus. Viiden vuorokauden aikana evakuoitiin noin 25 000 miestä ja heidän kalustoaan.
Vetäytymisen yhteydessä myös Narvikin malmisatama tuhottiin, jotta estettäisiin rautamalmikuljetukset Saksalle pitkäksi aikaa. Kuningas Haakon VII ja hänen hallituksensa lähtivät Isoon-Britanniaan 7. kesäkuuta samaan aikaan, kun viimeiset liittoutuneet evakuoitiin Norjasta. Norjalaisten ylipäällikkö Ruge oli kieltäytynyt lähtemästä maasta ja vaati saada jäädä miestensä kanssa sotavangiksi. Suuri määrä norjalaisia sotilaita lähti maasta osallistuakseen sotaan liittoutuneiden joukoissa.
Admiral Hipper upotti 8. kesäkuuta tykkitulella ja laukaisemalla lopuksi torpedon Orient Linen Oraman (19 840 t). Aluksen upotessa hukkui 19 merimiestä ja 280 miestä vangittiin yhtenä Oraman päällikkö Sherburne. Samana päivänä upotettiin British Oil Shipping Company Limitedin tankkerin Oil Pioneerin (5 666 t) Narvikin ulkopuolella (67°44′N, 03°52′E).
Lisäksi alueella upotettiin lentotukialus HMS Glorious ja sen saattajana olleet hävittäjät HMS Acasta ja HMS Ardent. Ja toisaalla vielä aseistettu maihinnousualus Van Dyck upotettiin.
Taistelut > Loppu

9. kesäkuuta kuningas käski norjalaisia lopettamaan taistelun. Taistelu Norjasta oli ohi ja saksalaiset valtasivat pian myös pohjoisimman Norjan. Kuitenkin tämänkin jälkeen, Norjan vastarintaliike toimi aktiivisena.
Operaation jälkeen

Verraten vähäisten miestappioiden takia konfliktia kutsutaan joskus ”Norjan miehitykseksi”, mutta taistelujen paikoittaisen rajuuden vuoksi sitä kutsutaan myös nimellä ”taistelu Norjasta”.
Vaikka saksalaisten tappiot olivatkin pienet maataisteluissa, meritaisteluissa ne olivat kuitenkin paljon tuntuvammat. Saksan laivasto ei toisen maailmansodan aikana enää toipunut kunnolla Norjassa kärsimistään tappioista, eikä kyennyt missään vaiheessa haastamaan Britannian Kuninkaallista laivastoa.  Brittien laivastotappiot olivat suunnilleen yhtä suuret, mutta he kestivät ne paremmin. Myös Luftwaffe oli menettänyt paljon arvokasta kuljetuskalustoa.
Norjan valtauksen myötä Saksa sai varmistettua malmin saannin Ruotsista. Lisäksi he saivat Norjasta käyttöönsä runsaasti rannikkotukikohtia, joilla mm. häirittiin brittien mahdollisuuksia valvoa Atlantin laivaliikennettä. Nämä tukikohdat tulivat erityisen tärkeiksi Operaatio Barbarossan alkaessa, kun liittoutuneiden saattueet alkoivat kulkea Neuvostoliittoon, kuljettaen tälle sota-apua. Norjan strateginen merkitys pieneni, kun saksalaiset saivat haltuunsa myös Ranskan länsirannikon, jonka tukikohdista oli suora pääsy Atlantille.
Norjan miehitys kuitenkin nieli Saksan sotilaallisia voimavaroja melkoisesti. Hitler oli vakuuttunut, että Norja oli erittäin tärkeä sodan kannalta ja maa olikin erittäin vahvasti miehitetty, siellä oli parhaimmillaan 400 000 saksalaista sotilasta – yksi saksalainen kymmentä asukasta kohti.
Osana Natsi-Saksan ydinohjelmaa Norjassa toimi myös raskasvesitehdas. Tehdas kärsi kovia vaurioita liittoutuneiden sabotaasi-iskussa  helmikuussa 1943 (Operaatio Gunnerside), jossa SOE:n kouluttamat norjalaiskommandot tuhosivat räjäyttämällä suuria osia tehtaasta. Iskun jälkeen saksalaiset päättivät siirtää loput raskaasta vedestä sekä tehtaan Saksaan. Tämä suunnitelma kuitenkin epäonnistui, kun Norjan vastarintaliike upotti kuljetusaluksen.