stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mustia ruusuja
Arvostelut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Helsingin Sanomat: 
Soundi: 
Helsingin Sanomien Jarkko Jokelainen kuvaili Mustia ruusuja tutuksi ”mutta yhtä varmasti toimivaksi”. Hän kehui yhtyeen ”hittivainun” olevan edelleen tallella ja totesi, että ”albumi ei varsinaisesti pääse yllättämään, mikä ei ole yksiselitteisesti heikkous”. Soundin Pertti Ojala nosti Mustia ruusuja yhdeksi yhtyeen parhaista levyistä. Hän kuvaili albumin pursuavan ”elinvoimaa”, joka on samalla ”yhtenäinen kokoelma laadukkaita popin ja rockin häilyvällä raja-aidalla tasapainottelevia biisejä”.
Tekijät

| --- | --- |
 Neljä Ruusua Ilkka Alanko – laulu  Kode Koistinen – kitara  Lade Laakkonen – basso  Kämy Kämäräinen – rummut Muut soittajat EMO Ensemble, johtajana Ilkka Aunu – kuoro (5)  Ines, Kirsikka ja Zaida – laulu (5) :  Tuotanto Mikko Tamminen – tuotanto, äänitys, miksaus, ohjelmointi  Erno Laitinen – äänitys  Rauli Eskolin – miksaus (3)  Svante Försback – masterointi  Ilkka Aunu – kuorosovitukset  Jussi Karjalainen – ulkoasu  Ville Juurikkala – valokuvat  Gabi Hakanen – A&R
Nuijamaa (taajama)

| Nuijamaa |
| --- | --- |
 Nuijamaa
 Koordinaatit: 60°57.606′N, 28°33.062′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Etelä-Karjala
Kunta:  Lappeenranta
Entinen kunta:  Nuijamaa
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama, kirkonkylä, kaupunginosa
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nuijamaa on kirkonkylä, kaupunginosa ja taajama entisen Nuijamaan kunnan alueella, joka on vuodesta 1989 alkaen ollut osa Lappeenrantaa. Taajamassa on 241 asukasta (31.12.2011). Se sijaitsee Nuijamaanjärven länsirannalla ja rajoittuu etelässä Suomen ja Venäjän rajaan. Länsipuolelta taajaman ohittaa Lappeenrannasta Viipurin suuntaan vievä valtatie 13, jonka varrella on Nuijamaan raja-asema. Saimaan kanava ohittaa taajaman sen pohjoispuolelta.
Nuijamaalla sijaitsee Nuijamaan kirkko.
Nils-Erik Nyman

Nils-Erik Wilhelm Nyman (22. helmikuuta 1912 – 7. helmikuuta 2001) oli suomalainen urheilujohtaja ja urheilun aktiiviurallaan pikajuoksija. Nyman edusti uransa aikana  HIFK:ta.
Nyman kilpaili HIFK:n väreissä 1930-luvulla. Hän oli mukana vuoden 1934 Suomen mestaruuden voittaneessa 4 × 100 metrin joukkueessa ja pronssia voittaneessa 4 × 400 metrin joukkueessa. Hän kuului vuoden 1936 olympiavalmennettaviin kisamatkan kuitenkaan toteutumatta.
Urheilu-uransa jälkeen hän toimi ruotsinkielisen yleisurheiluliiton SFI:n puheenjohtajana vuosina 1959–1970 ja ruotsinkielisen urheilun keskusjärjestön CIF:n hallituksessa vuosina 1959–1972 ja sen jälkeen puheenjohtajana. Vuonna 1989 hänelle myönnettiin suomalaisen urheilun korkein tunnustus eli Suomen liikuntakulttuurin ja urheilun suuri ansioristi.
Siviiliammatiltaan Nyman oli juristi ja toimi valmistuttuaan oikeusneuvosmiehenä.
Nymanin neljästä lapsesta Kurt Nyman oli purjehtija, Kristian Nyman kenttäratsastuksen Suomen mestari.
Norman Bor

| Norman Bor> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Norman Loftus Bor
Syntynyt: 4. toukokuuta 1893 Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 22. joulukuuta 1972 (79 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  kasvitiede
Norman Loftus Bor (1893–1972) oli Irlannista kotoisin oleva, mutta paljolti Intiassa vaikuttanut kasvitieteilijä ja virkamies. Bor toimi metsänvartijana, virkamiehenä sekä tutkijana, ja hänet tunnetaan luultavasti parhaiten työstään heinien taksonomian parissa.
Bor valmistui filosofian maisteriksi Dublinin yliopistossa, mutta myöhemmin hän suoritti myös metsätieteiden kursseja. Syyskuusta 1914 marraskuulle 1919 Bor palveli ensimmäisessä maailmansodassa, jossa hänestä tuli kapteeni.
Joulukuussa 1921 Bor lähti Intiaan Intian metsähallinnon (Indian Forest Service) palvelukseen suojeluassistentiksi Nowgongiin Assamiin. Seuraavina vuosina hän työskenteli eri paikoissa Intiassa ja nousi korkeampiin virkoihin. Borin virastotyökokemuksen, kielitaidon sekä metsähallinnossa hoitamiensa tehtävien myötä Bor nimitettiin vuonna 1931 poliittiseksi virkailijaksi Baliparan raja-alueelle ja 1935 apulaiskomissaariksi Kohimaan sekä edelleen kasvi- ja metsätieteelliseksi virkailijaksi Assamin hallintoon. Samana vuonna 1935 Bor matkusti Kewiin opiskelemaan heinien taksonomiaa laatiakseen sitten listan Assamissa kasvavista heinistä.
Vuosina 1937–1942 Bor toimi opettajana Intian metsäkorkeakoulussa (Indian Forest College) ja toimi myös lyhyitä pätkiä eri tutkimusinstituuteissa. Vuonna 1942 Bor palasi töihin Assamin metsähallintoon. Assamin hallinnossa työskennellessään Bor nimitettiin kuitenkin hoitamaan Assamiin tulleiden satojen pakolaisten asioiden organisointia ja käytännön järjestelyjä. Bor jäi eläkkeelle Intian metsähallinnosta vuonna 1946, jolloin hänen maineensa heinien taksonomian tuntijana oli jo vakiintunut ja hänet oli nimitetty Kewin kasvitieteellisen puutarhan apulaisjohtajaksi.
Borin merkittävimmät kiinnostuksen kohteet olivat metsien kasvitiede ja ekologia. Hän julkaisi useita ekologisia tutkimuksia ja keräsi paljon kasvinäytteitä Intian niemimaan alueilta. Borin Intian itäosista sekä Tiibetistä keräämät kasvinäytteet ovat nykyisin Dehradunin metsäntutkimuslaitoksen herbaariossa. Borin kiinnostus heinien taksonomiaan alkoi 1936 ja kesti hänen kuolemaansa saakka. Bor julkaisikin yli sata heinien taksonomiaan liittyvää tieteellistä julkaisua. Viimeisimmän julkaisunsa heinien taksonomiasta Bor julkaisi vain muutama kuukausi ennen kuolemaansa. Bor kuului myös Linnean Societyyn.
Ihmisenä Boria on kuvattu humaaniksi ja humoristiseksi. Borin vaimo Eleanor Bor on kirjoittanut kirjan Adventures of a Botanist's wife, jossa hän kuvailee aviomiestään monin tavoin.
Aiheesta muualla

JSTOR Global Plants: Bor, Norman Loftus (englanniksi)
Nils Herman Quiding

Nils Herman Quiding
Nils Herman Quiding, kirjailijanimi Nils Nilsson, arbetskarl, (1808–1886) oli ruotsalainen juristi, toimittaja ja yhteiskuntapoliittinen kirjailija. Quiding oli 1847–1879 raatimiehenä Malmössä, toimitti 1838–1842 lehteä Malmö tidning ja oli porvarissäädyn jäsenenä 1862–1863. Perehdyttyään eurooppalaisten yhteiskuntien kehitykseen ja puutteisiin hän esitti radikaaleja ehdotuksia valtiolaitoksen ja ihmisten yhteiselämän uusimiseksi varsinkin kirjoissaan Slutliqvid med Sveriges lag (1873; 1. p. ilmestynyt 1865 nimellä Europas grundlag för tjugonde seklet, 3. p. nimellä Samhällsidealet och rätta vägen dit 1882) ja Platos stat i korrigerad bild (1876), joka on utopistinen tulevaisuudenkuva. Slutliqvid ilmestyi tekijänimellä Nils Nilsson, arbetskarl.
Quidingin tytär oli kirjailija Annie Åkerhielm.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nils Herman Quiding Wikimedia Commonsissa
Need for Speed Rivals

| Need for Speed Rivals |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Ghost Games
Julkaisija:  Electronic Arts
Jakelija:  Microsoft Store, Steam, PlayStation Now ja PlayStation Store
Ohjaaja:  Craig Sullivan
Tuottaja:  Leanne Loombe Mat Thomas
Suunnittelija:  James Mouat
Säveltäjä:  Vanesa Lorena Tate
Pelisarja:  Need for Speed
Pelimoottori:  Frostbite 3
Julkaistu:  PlayStation 4 NA 15. marraskuuta 2013 EU 29. marraskuuta 2013 BR 29. marraskuuta 2013 JP 22. helmikuuta 2014 Microsoft Windows, PlayStation 3, Xbox 360 NA 19. marraskuuta 2013 AUS 21. marraskuuta 2013 EU 22. marraskuuta 2013 BR 22. marraskuuta 2013 Xbox One NA 22. marraskuuta 2013 EU 22. marraskuuta 2013 BR 22. marraskuuta 2013 JP 4. syyskuuta 2014
Lajityyppi:  ajopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  ESRB: 10 vuotta tai vanhempi  PEGI 7  USK 12 
Alusta:  PlayStation 3 PlayStation 4 Xbox One Xbox 360 Microsoft Windows
Jakelumuoto:  Optinen levy ja digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Need for Speed Rivals on Ghost Gamesin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema avoimen pelimaailman ajopeli. Se on Need for Speed -sarjan 12. osa. Peli julkaistiin PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox One, Xbox 360 ja Microsoft Windowsille marraskuussa 2013.
Vastaanotto

GameSpotin arvostelussa peli sai arvosanaksi 8/10. Peli sai kehuja muun muassa visuaalisuudesta ja kritiikkiä tökkivästä tekoälystä.
Aiheesta muualla

Need for Speed Rivals MobyGamesissa (englanniksi)
| --- | --- |
Pelisarja::  The Need for Speed (1994) II III: Hot Pursuit (1998) High Stakes Porsche Unleashed Hot Pursuit 2 Underground Underground 2 Most Wanted (2005) Carbon ProStreet Undercover Shift Nitro World Hot Pursuit (2010) Shift 2: Unleashed The Run Most Wanted (2012) Rivals No Limits Need for Speed (2015) Payback (2017) Heat (2019)
Muut osat::  V-Rally V-Rally 2 V-Rally 3 Motor City Online
Neuraminidaasi

N-asetyylineuramiinihappo eli sialihappo
Influenssa A N9 neuraminidaasin ja sen inhibiittori 2-deoksi-2,3-dehydro-N-asetyylineuramiinihapon kompleksin kristallografinen rakenne
Neuraminidaasit eli sialidaasit ovat glykosidihydrolaasientsyymejä, jotka halkaisevat neuramiinihappojen glykosidisidoksia. Neuraminidaasientsyymejä on paljon ja niitä esiintyy monissa organismeissa. Yleisesti tunnetuin neuraminidaasi on virusten pinnan neuraminidaasi, joka on oseltamiviiri ja tsanamiviiri nimisten influenssainfektiolääkkeiden vaikutuskohde. Influenssavirusten pinnalta löytyviä neuraminidaaseja käytetään usein antigeenideterminantteina eli epitooppeina. Jotkut influenssavirusten neuraminidaasit antavat virukselle enemmän virulenssia kuin toiset neuraminidaasit. Nisäkässolujen neuraminidaaseilla on monia tehtäviä. Ainakin neljä nisäkäsneuraminidaasihomologia on kuvattu ihmisen genomissa.
Virusten neuraminidaasit katalysoivat vastavalmistuneiden virionien ja isäntäsolun reseptorien terminaalisten sialihappotähteiden hydrolyysiä. Virusten neuraminidaasien aktiviteetteihin kuuluvat viruspartikkeleiden kulkeutumisen avustaminen hengitysteiden liman läpi ja virionin tuottamien jälkeläisten poistumisen avustaminen infektoituneesta solusta.
Reaktio

On olemassa kaksi neuraminidaasipääluokkaa, jotka halkaisevat joko ekso- tai endopolysiaalihappoja:
Terminaalisten sialihappotähteiden α-(2→3)-, α-(2→6)-, α-(2→8)-glykosidisidosten eksohydrolyysi
Oligo- tai poly(siaali)happojen (2→8)-α-sialosyylisidosten endohydrolyysi
Alatyypit

Swiss-Prot listasi 18. lokakuuta vuonna 2006 jo 137 neuraminidaasityyppiä eri lajeista. Influenssaneuraminidaaseista tunnetaan yhdeksän alatyyppiä; kaikkia yhdeksää alatyyppiä löydetään yleisesti lintujen influenssaviruksista, mutta nisäkkäiden influenssaviruksista löydetään vain tiettyjä alatyyppejä. Ihmisistä ja sioista löydetään yleisesti vain N1 ja N2 alatyyppejä. Influenssavirusten eri alatyyppien neuraminidaaseille on ominaista serologisen ristireaktiivisuuden puuttuminen ja noin 50 prosentin aminohapposekvenssihomologia. Virusten, alkueläinten, sienten, lintujen ja nisäkkäiden lisäksi neuraminidaaseja on myös bakteereissa, joissa ne ovat tärkeitä patogeenisyyden kannalta.
Rakenne

Influenssaneuraminidaasit ovat homotetrameerisia glykoproteiineja ja ne esiintyvät sienen muotoisina ohutvartisina projektioina influenssaviruksen pinnalla. Neuraminidaasin kokonaismolekyylipaino on noin 240 kDa, josta sienimäisen pääosan osuus on noin 200 kDa. Ohut varsiosa ankkuroi neuraminidaasin viruksen kalvoon. Molekyylin pää on täysin vastuussa neuraminidaasin entsymaattisesta aktiivisuudesta.
Aiheesta muualla

Kuvia neuraminidaaseista
Nuijakuukunen

| Nuijakuukunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
Suomessa::  Elinvoimainen
 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Lycoperdaceae
Suku::  Tuhkelot Lycoperdon
Laji::  excipuliforme
Kaksiosainen nimi
 Lycoperdon excipuliforme  (Scop.) Pers. 
Katso myös
   Nuijakuukunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nuijakuukunen (Lycoperdon excipuliforme, vanh. Calvatia excipuliformis) on tuhkeloiden (Lycoperdon) sukuun kuuluva sienilaji. Itiöemät ovat muodoltaan nuijamaisia, pituudeltaan 7–20 senttimetriä ja leveydeltään 4–8 senttimetriä. Yläosa on leveä ja pallomainen ja jalkaosa kapea. Nuoret itiöemät ovat vaaleanharmaita ja niiden pinta on pienten piikkien peittämä. Vanhetessaan ne muuttuvat ruskehtaviksi tai tummiksi, ja pinnalla olevat piikit irtoavat. Itiöiden kypsyttyä itiöemä hajoaa. Nuijakuukusta tavataan lähes koko Suomessa heinäkuusta lokakuuhun. Se kasvaa teiden varsilla, puistoissa, nurmikoilla, lehtimetsissä, avoimissa havumetsissä, metsänreunoilla joutomailla ja laitumilla. Nuoret ja vaaleat sienet ovat syötäviä. Nuijakuukunen ei ole kovin satoisa, ja sitä tavataan yksittäin tai muutaman itiöemän ryhmässä. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Nuijakuukunen muistuttaa känsätuhkeloa, ryhmätuhkeloa ja nurmimaamunaa.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Nuijakuukunen (Lycoperdon excipuliforme)
Norja kesäolympialaisissa 1936

Norja osallistui Berliinin kesäolympialaisiin 1936 70 urheilijan joukkueella, jotka osallistuivat 12 eri lajiin. Maa saavutti urheilulajeissa kuusi mitalia, joista yksi oli kultainen, kolme hopeisia ja kaksi pronssisia. Kisojen mitalitilastossa Norja sijoittui 18. sijalle. Avajaisseremoniassa Norjan lippua kantoi pituushyppääjä Otto Berg.
Mitalistit > Kultaa

Willy Røgeberg — Ammunta, 50 m vapaapienoiskivääri, makuu
Mitalistit > Hopeaa

Henry Tiller — Nyrkkeily, sarja 72,6 kg
Karsten Konow, Fredrik Meyer, Vaadjuv Nyqvist ja Alf Tveten — Purjehdus, 6mR
John Ditlev-Simonsen, Tit Ditlev-Simonsen, Magnus Konow, Lauritz Schmidt, Hans Struksnæs, Jacob Tullin Thams ja Nordahl Wallem — Purjehdus, 8mR
Mitalistit > Pronssia

Erling Nilsen — Nyrkkeily, sarja 79,4 kg
Arne Brustad, Nils Eriksen, Odd Frantzen, Sverre Hansen, Rolf Holmberg, Øivind Holmsen, Fredrik Horn, Magnar Isaksen, Henry Johansen, Jørgen Juve, Reidar Kvammen, Alf Martinsen, Magdalon Monsen ja Frithjof Ulleberg — Jalkapallo, miehet
Norman Bel Geddes

Norman Bel Geddes
Bel Geddesin virtaviivainen konseptiauto.
Norman Melancton Bel Geddes (27. huhtikuuta 1893 Adrian, Michigan – 8. toukokuuta 1958) oli yhdysvaltalainen art deco -aikakauden muotoilija ja lavastaja, jonka erikoisalaa oli aerodynaaminen ja futuristinen muotoilu.
Norman Melancton Geddes syntyi Michiganissa ja varttui Ohion New Philadelphiassa osakevälittäjän poikana. Avioituessaan 1916 Helen Belle Schneiderin kanssa pariskunta yhdisti sukunimensä muotoon Bel Geddes. Näyttelijä Barbara Bel Geddes oli heidän tyttärensä.
Bel Geddes teki alkuun lavastuksia Los Angelesissa toimineelle Little Theaterille ja siirtyi 1918 New Yorkin Metropolitan-oopperan lavastajaksi. Hän loi visuaalisen ilmeen myös moniin Broadway-esityksiin ja Sonja Henien jääshow’hin. Hän suunnitteli lavasteet Cecil B. DeMillen elokuvaan Kahleiden katketessa (Feet of Clay, 1924).
Bel Geddes avasi oman teolliseen muotoiluun keskittyneen toimistonsa vuonna 1927 ilman mitään akateemista muotoilu- tai muuta koulutusta. Toimiston piirissä syntyi erilaisia kuluttajatuotteita cocktailravistimista radiovastaanotinten koteloihin. Hän loi myös futuristisia tuotekonsepteja joita ei koskaan toteutettu, kuten pisaranmuotoisen henkilöauton ja valtavan vesitasolentokoneen ”Airliner Number Four”, jossa olisi kansia ja erilaisia ajanviettotiloja kuin valtameriristeilijässä. Hänen lehtikirjoituksillaan ja vuonna 1932 julkaistulla kirjalla Horizons oli suuri merkitys aerodynamiikkaan eli ilmanvastuksen minimointiin perustuvalle ”virtaviivaiselle” muotoilutyylille. Hänen toinen kirjansa, Magic Motorways (1940) keskittyi liikennesuunnitteluun ja ennakoi tulevaa interstate-tieverkostoa kaupunkeja ympäröivine ohitusteineen. Bel Geddesin omaelämäkerta Miracle in the Evening julkaistiin hänen kuolemansa jälkeen 1960.
Kuvia teoksista

General Motors -yhtiön 25-vuotisjuhlamitalli vuodelta 1933, jossa on kuvattuna virtaviivainen konseptiauto
"Through the City of Tomorrow Without a Stop", Shell-yhtiön mainos vuodelta 1937, jossa näkyy pienoismalli tulevaisuuden kaupungista.
Cocktail-astiasto vuodelta 1937. Brooklyn Museum
Aidon kokoinen mallinnos risteyksestä tulevaisuuden kaupungissa Futurama-näyttelyssä vuoden 1939 New Yorkin maailmannäyttelyssä
Emerson Model 400-3 "Patriot" (1940) radio
"Airliner Number 4" -konseptilentokone
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bel Geddesin esittely Texasin yliopiston sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Norman Bel Geddes
Käännös suomeksi
Nokia C6

Nokia C6 voi tarkoittaa seuraavia:
Nokia C6-00, Symbian S60 5th Edition -käyttöjärjestelmällä toimiva älypuhelin
Nokia C6-01, Symbian^3-käyttöjärjestelmällä toimiva älypuhelin.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Nokia C6”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Nurkkanäyttämö

Nurkkanäyttämö on haukiputaalainen harrastajateatteriryhmä. Se perustettiin vuonna 1982, ja sen ohjaajana on siitä asti toiminut Raija Päkkilä. Ryhmä on tehnyt parikymmentä näytelmää, joihin on kuulunut monia klassikkonäytelmiä, kuten Tirlittan, Decamerone sekä Mika Waltarin Gabriel, tule takaisin!.
Näytelmien aiheet ovat vaihdelleet lastennäytelmistä Ihmeiden kotiinkuljetus ja Kolme iloista rosvoa vakaviin tragedioihin kuten Solveigin Laulu ja Aina joku eksyy. Ryhmä on tehnyt myös paikallisen kirjailijan, Joni Skiftesvikin teksteihin pohjautuvia näytelmiä, kuten Tuulen pojan, Vastuullisen tehtävän ja Granfeltin sahalla -näytelmän kantaesityksinä. Myös Maiju Lassilan Manasse Jäppinen ja Tulitikkuja lainaamassa ovat saaneet Nurkkanäyttämön tulkinnan.
Ryhmän jäsenet ovat vuosien aikana vaihdelleet paljon, mutta ryhmässä on myös vakiojäseniä. Näitä pitkäaikaisia nurkkanäyttämöläisiä ovat mm. Tarja Martti, Risto Viinamäki, Timo Rautio, Satu Alatalo-Rautio sekä Juha Virranniemi.
Nurkkanäyttämö on esiintynyt vuosien aikana useammilla eri näyttämöillä. Nykyään se esiintyy vakituisesti Haukiputaan Teatterikuopalla, jota ennen se on esiintynyt mm. liikuntakeskus Jatulissa ja Martinniemen vanhalla koululla.
Nurkkanäyttämön saavutuksiin kuuluvat stipendi-voittojen lisäksi valinta Työväen näyttämöpäiville Mikkeliin näytelmillä Niskavuoren nuori emäntä, Solveigin laulu ja Gabriel, tule takaisin!.
Aiheesta muualla

Nurkkanäyttämö
Haukipudas
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Annalankangas · Asemakylä · Ervastinranta · Halosenniemi · Holstinmäki · Häyrysenniemi · Jokikylä · Kalimenkylä · Keiska · Kello · Kirkonkylä · Kiviniemi · Kurtinhauta · Martinniemi · Onkamo · Parkumäki · Putaankylä · Rivinnokka · Santaholma · Takkuranta · Taipaleenkylä · Ukonkaivos · Virpiniemi
Vesistöt:  Halosenlahti · Hekkalanlahti · Kalimeenoja · Kiiminkijoki
Muuta Haukiputaaseen liittyvää:  Ahmat · A. Santaholma Oy · Vapaa-aikakeskus Jatuli · Kirkko · Rautatieasema · Kellon asema · Martinniemen rata · Martinniemen asema · Martinniemen saha · Maunun saha · Nimettömänmatala · Nurkkanäyttämö · Rantapohja · Suurhiekka
Musti Laiton

| Musti Laiton |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1995–
Tyylilaji:  experimental
Kotipaikka:   Loviisa, Suomi
Laulukieli:  suomi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Musti Laiton on loviisalainen, vuonna 1995 perustettu kokeellisen musiikin orkesteri. Yhtye on nimetty W.A.S.P.-yhtyeen laulusolisti Blackie Lawlessin mukaan.
Julkaistut albumit

1998: Halli
2001: Test hits
2003: Avaruusvuodet
2004: Pedon varjo
2004: Survival horror
2006: Nous voulons voir Euro Disney
2008: Megacity chillout
2009: Snakebites EP (Maxi 12")
2011: Road to rantallion EP (Maxi 12")
2013: Moonfire Song EP (Maxi 12")
Joitain orkesterin äänityksiä on saatavilla esimerkiksi Archive.org -sivuston kautta.
Kokoonpano

Jäsenet:
Roope Seppälä
Jukka Hiltunen
Ville Pitkänen
Entiset jäsenet:
Veera Luhtala
Reima Tuovinen
Niklas Piiparinen
Juha Karvonen
Simo Sahla
Ari Salonen
Musiikki

Musti Laiton soittaa kokeellista musiikkia. Vaikutteita on otettu niin rock-, kuin pop-musiikista; sekä kokeellisen musiikin pioneereista, kuten Can tai vaikkapa Ween.
Vaikka orkesterin musiikki onkin pääsääntöisesti tekijänoikeuksista vapaata, ovat sitä julkaisseet muiden muassa New Music Community ja Digitalis Industries. Musti Laittoman musiikkia on kuultu myös näytelmissä, lyhytelokuvassa ja kuunnelmassa:
Karaoke (animaatio, Aiju Salminen 2004)
Elvis turns in his grave (animaatio, Aiju Salminen 2005)
Naisten juomaa (näytelmä, Taru Mäkelä 2005)
Spöket (Pussel, YLE/FST 2006)
Myrrys04 - Luonnon oikkuja (kokoelmalevy 2005)
Kekkonen (kokoelmalevy, 267 lattajjaa 2005)
Paskateoria (näytelmä, Taru Mäkelä 2007)
Aiheesta muualla

http://www.myspace.com/mustilaiton
Nils-Arvid Bringéus

Nils-Arvid Bringéus (29. maaliskuuta 1926 – 21. huhtikuuta 2023) oli Lundin yliopiston kansatieteen professori ja Ruotsin kirkon pappi.
Palkinnot

Lengertzin kirjallisuuspalkinto 2001
Nuijakkaat

Pikkunuijakas (Clavariadelphus ligula)
Nuijakkaat on kantasienten muotoryhmä, jonka lajeilla on nuijamainen itiöemä. Ne ovat kehitystasoltaan kääväkkäitä, ja sileä itiölava sijaitsee itiöemän sivuilla. Luokitus ei perustu sukulaissuhteisiin vaan itiöemän muotoon. Monien nuijakkaiden sukulaisissa on haaraisia tai pensasmaisia sieniä, joita kutsutaan haarakkaiksi. Raja nuijakkaiden ja haarakkaiden välillä on keinotekoinen ja liukuva. Nuijakkaat ovat haarattomia tai vähähaaraisia, kun taas haarakkaat ovat monihaaraisia. On myös nuijamaisia kotelosieniä, kuten maakielet (Geoglossum), mutta nuijakkaat-nimitystä käytetään vain kantasienistä.
Nuijakkaat ovat yleensä kellanruskeita, mutta väri voi vaihdella valkeasta violettiin. Suurin osa on lahottajasieniä, joita tavataan ruohoisilla alueilla, karikkeella tai lahopuulla. Jotkin pienet lajit ovat symbiontteja: esimerkiksi parvikkaat (Multiclavula) ovat jäkälien sieniosakkaita.
Nuijakkaita sisältäviä sukuja

Nuijakkaita on ainakin seuraavissa suvuissa:
Purppuranuijakkaat (Alloclavaria)
Kalvasnuijakkaat (Clavaria)
Isonuijakkaat (Clavariadelphus)
Pikarinuijakkaat (Clavicorona
Oranssinuijakkaat (Clavulinopsis)
Sammalpuikot (Eocronartium)
Pölkkysienet (Gomphus)
Hoikkanuijakkaat (Macrotyphula)
Parvikkaat (Multiclavula)
Jauhenuijat (Phleogena)
Pahkulat (Typhula)
Nebula (yhtye)

| Nebula |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1997–
Tyylilaji:  Stoner rock
Kotipaikka:  Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Eddie Glass,  kitara   Ruben Romano,  rummut   Tom Davies,  basso  
Entiset jäsenet:  Mark Abshire,  basso   Simon Moon,  basso  
Levy-yhtiö:  Liquor And Poker Music  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nebula on psykedeelinen stoner rock -yhtye, jonka perustivat Fu Manchun entiset jäsenet Eddie Glass (kitara) ja Ruben Romano (rummut) vuonna 1997.
Yhtyeessä soitti myös Mark Abshire, joka kuitenkin erosi yhtyeestä Atomic Ritual -albumin nauhoitusten aikana. Yhtyeessä soitti bassoa lyhytaikaisesti myös Simon Moon, kunnes hänet korvattiin Tom Daviesilla.
Atomic Ritualin tuotti tunnettu desert rock -muusikko Chris Goss, ja se julkaistiin vuonna 2003. Albumi sai lämpimän vastaanoton kriitikoilta, esimerkiksi AllMusic Guiden John Serba kehui Atomic Ritualia ja antoi sille neljä tähteä.
Nebulan albumi Apollo julkaistiin Yhdysvalloissa 21. helmikuuta 2006. Yhtye lähti levyn julkaisun jälkeen kiertueelle, joka päättyi Sveitsiin toukokuussa 2006.
Yhtyeen basisti Tom Davies menehtyi leukemiaan syyskuussa 2023.
Kokoonpano > Nykyinen kokoonpano

Eddie Glass - kitara, laulu
Ruben Romano - rummut
Kokoonpano > Aiemmat jäsenet

Mark Abshire - basso
Simon Moon - basso
Tom Davies - basso
Diskografia

Albumit
2022 - Transmission from Mothership Earth
2019 - Holy Shit
2009 - Heavy Psych
2006 - Apollo
2003 - Atomic Ritual
2001 - Charged
1999 - To The Center
EP:t
2002 - Dos EPs (EP)
1999 - Sun Creature (EP)
1999 - Nebula / Lowrider (EP)
sisältää neljä Lowrider:in ja neljä Nebuilan kappaletta (jotka julkaistiin uudelleen Dos EPs levyllä).
1998 - Let It Burn (EP)
Kokoelmat
1999 - Full Throttle (In The Groove)
Nebulaan liittyvät yhtyeet

Fu Manchu
Lowrider
Chris Goss