stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Kirjailijaliitto
Historia

Kirjailijaliiton perustamisen juuret ovat 1800-luvun lopussa syntyneessä ammatillisessa heräämisessä. Myös muissa Pohjoismaissa kirjailijat järjestäytyivät samoihin aikoihin. Suomen Taiteilijaseurassa aiemmin jäseninä olleet kirjailijat järjestäytyivät Suomen Kaunokirjailijaliitoksi 22. toukokuuta 1897. Aloitteentekijöinä olivat muun muassa J. H. Erkko, Santeri Ingman, Teuvo Pakkala ja Wilho Soini. Liiton varsinainen perustava kokous pidettiin nykyisenä suomalaisen kirjallisuuden ja Aleksis Kiven päivänä 10. lokakuuta 1897. Liiton nimi muutettiin Suomen Kirjailijaliitoksi vuonna 1906.
Liiton jäsenmäärää on tilastoitu vuodesta 1953 alkaen, jolloin liittoon kuului 266 kirjailijaa. Jäsenmäärä kasvoi tasaisesti 1980-luvulle saakka, minkä jälkeen se pysytteli pitkään 500 jäsenen tuntumassa. Sittemmin määrä on jälleen lähtenyt nousuun: vuonna 2010 jäseniä oli 600 ja vuonna 2015 jo 700. Jäsenistössä on hieman enemmän naisia kuin miehiä: vuonna 2021 naisia oli 54 % ja miehiä 46 %. Naisten määrä ylitti miesten määrän vuonna 2016. Jäsenten mediaani-ikä on 57 vuotta ja suuri osa jäsenistä (45 %) asuu pääkaupunkiseudulla.
Jäsenyys

Jäsenyyden merkittävimmät hyödyt ovat mahdollisuus anoa eräitä apurahoja ja taiteilijaresidenssejä.
Jäsenyys edellyttää kahta suomenkielistä, itsenäisesti tuotettua kaunokirjallista teosta, jotka ovat ammatillisesti ja taiteellisesti tasokkaita. Tämän vuoksi saameksi kirjoittavat tai arabiaksi kirjoittava Hassan Blasim eivät voi päästä jäseniksi. Muissa Pohjoismaissa tällaista kielirajoitetta ei ole.
Jäseniksi on hyväksytty chick lit -kirjailijoita ja kokeellisia runoilijoita, mutta kirjailija Markku Eskelisen jäsenhakemus hylättiin taas syksyllä 2022, vaikka hän on kirjallisuuden elitisti, jonka romaaniote on julkaistu The Review of Contemporary Fiction -kirjallisuuslehdessä. Toimittaja Oskari Onninen piti ironisena liiton vastausta arvostetulle kirjailijalle: "Jäämme odottamaan tuotantonne täydentymistä ja kaunokirjallisen ilmaisunne kehittymistä." Toinen lähetetyistä teoksista oli arvostellut rankasti Suomen kirjallisuuselämää. Liiton puheenjohtaja vetosi siihen, että teoksia ei kaikissa luokituskäytännöissä lasketa ei-kaunokirjallisuudeksi.
Myös viihdekirjailijoiden, kuten Henriikka Rönkkönen, Katariina Souri ja Juha Vuorinen, hakemuksia on hylätty. Vuonna 2018 Ylen kirjallisuustoimittaja arvostelikin liittoa "elitismin linnakkeeksi", mutta kirjallisuuden elitisti Eskelinen on päinvastainen tapaus. Jäsenkriteereistä on keskusteltu 1960-luvulta asti, kun taiteilija-apurahajärjestelmä luotiin. Liiton toiminnanjohtaja kertoo sääntöjen vanhoillisuuden johtuvan siitä, että sääntömuutos vaatii 5/6-enemmistön.
Palkinnot

Kirjailijaliitto jakaa useita kirjallisuuspalkintoja, kuten Kirjailijaliiton tunnustuspalkinnon, lasten- ja nuortenkirjallisuuden Tirlittan-palkinnon, nuorelle prosaistille myönnettävän Waltari-palkinnon sekä noin viiden vuoden välein Eeva-Liisa Manner -runopalkinnon. Vuonna 2014 jaettiin ensimmäisen kerran Kirjailija kiittää -palkinto tunnustuksena suomalaisen kirjallisuuden ja lukemisharrastuksen edistämisestä.
Puheenjohtajat

Santeri Ivalo 1897–1900
Teuvo Pakkala 1900–1901
Paavo Cajander 1901–1902
J. H. Erkko 1902–1903
A. V. Koskimies 1903–1904
Eino Leino 1904–1906
Severi Nuormaa 1906–1908
Jalmari Hahl 1908–1909
Santeri Ivalo 1909–1916
Fredrik Lindström 1916–1919
Santeri Ivalo 1919–1920
Viljo Tarkiainen 1920–1924
J. V. Lehtonen 1924–1927
Eino Palola 1927–1929
Arvid Lydecken 1929–1931
Otto Manninen 1931–1933
Yrjö Soini 1933–1942
V. A. Koskenniemi 1942–1945
Yrjö Soini 1945–1958
Martti Santavuori 1958–1964
Martti Larni 1964–1967
Jarno Pennanen 1967–1969
Kai Laitinen 1969
Lassi Nummi 1969–1972
Rauno Toivonen 1972–1975
Jaakko Syrjä 1975–1980
Antti Tuuri 1980–1982
Jorma Kannila 1982–1987
Jarkko Laine 1987–2002
Kari Levola 2002–2008
Tuula-Liina Varis 2008–2014
Jyrki Vainonen 2015–2017
Sirpa Kähkönen 2018–2022
Ville Hytönen 2022–
Lähde
Aiheesta muualla

Suomen Kirjailijaliiton kotisivu
Kirjailija-lehden verkkosivut
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)
Killswitch Engage

| Killswitch Engage |
| --- | --- |

 Killswitch Engage esiintymässä vuonna 2016. Vasemmalta oikealle: Mike D'Antonio, Justin Foley, Jesse Leach ja Adam Dutkiewicz
Tiedot
Toiminnassa:  1999–
Tyylilaji:  metalcore groove metal heavy metal
Kotipaikka:  Westfield, Massachusetts, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Jesse Leach, laulu   Adam Dutkiewicz, kitara, taustalaulu   Joel Stroetzel, kitara   Mike D'Antonio, basso   Justin Foley, rummut  
Entiset jäsenet:  Tom Gomes, rummut (2002–2003)  Pete Cortese, kitara (2000–2001)  Howard Jones, laulu (2002–2012) 
Levy-yhtiö:  Roadrunner Records, 2001–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Killswitch Engage (KsE tai Killswitch) on yhdysvaltalainen metalcore-yhtye. Se on kotoisin Westfieldista, Massachusettsista. 
Yhtyeen musiikki sisältää extreme metallin ja hardcoren sekoitusta, rankkoja riffejä, tuplabasarin ja satunnaisesti myös blast beatin käyttöä, sekä puhdasta laulua voimakkaan karjumisen ja murinan rinnalla. Yhtyeen musiikissa kuuluu vaikutteita thrash metallista, melodisesta death metallista, heavy metallista ja hardcore punkista.
Yhtyeen laulajien sanoituksia on kuvailtu "myönteisiksi", jotka käsittelevät rakkautta, positiivisuutta, yhtenäisyyttä ja ihmissuhteita. Yhtye on myynyt maailmanlaajuisesti yli neljä miljoona levyä ja yhtyettä pidetään yleisesti "yhtenä metalcoren aloittajayhtyeistä". Killswitch Engage on luokiteltu yhtenä vaikuttavista NWoAHM-yhtyeistä.
Yhtyeen tunnetuimmat kappaleet ovat "My Last Serenade", "The End of Heartache", "Rose of Sharyn", "The Arms of Sorrow", "My Curse", "Starting Over", "Save Me", "In Due Time" ja "Strength of the Mind"
Killswitch Suomessa

Killswitch Engage vieraili ensimmäisen kerran Suomessa Helsingin Nosturissa 26.10.2002.
Yhtye esiintyi 23.1.2007 Nosturissa
Tampereen Tullikamarin kulttuurikeskukessa 11.10.2007
Helsingissä Kaapelitehtaalla 16.10.2007.
Yhtye esiintyi myös Helsingin Kaisaniemessä Tuska Open Air - festivaaleilla vuonna 2008.
Vuonna 2009 KSE oli mukana Taste of Chaos -nimisellä kiertueella, jonka viimeinen keikka oli Suomessa 16.12.2009. (Samalla oli yhtyeen viimeinen keikka Howard Jonesin kanssa.)
16.4.2013 The Circuksessa
10.8.2013 Jurassic Rock, Mikkelissä. (Justin Foleyn korvasi Jordan Mancino As I Lay Dying-yhtyeestä.)
Killswitch Engage oli Iron Maidenin lämmittelijänä 28. ja 29.5.2018 Hartwall Areenalla.
28.10.2019 The Circus, Helsinki
Jäsenet

Jesse Leach – laulu (1999–2002, 2012–)
Adam Dutkiewicz – kitara, taustalaulu (1999–), rummut (1999–2002)
Joel Stroetzel – kitara, taustalaulu (harvoin) (1999–)
Mike D'Antonio – basso (1999–)
Justin Foley – rummut (2003–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Pete Cortese – kitara (2000–2001)
Tom Gomes – rummut (2002–2003)
Howard Jones – laulu (2002–2012)
Diskografia

| --- | --- |
 Studioalbumit Killswitch Engage (2000,  Ferret Music)  Alive or Just Breathing (2002,  Roadrunner Records)  The End of Heartache (2004,  Roadrunner)  As Daylight Dies (2006,  Roadrunner)  Killswitch Engage (2009,  Roadrunner)  Disarm the Descent (2013,  Roadrunner)  Incarnate (2016,  Roadrunner)  Atonement (2019)  This Consequence (2025) :  Singlet Self Revolution (2002)  My Last Serenade (2002)  Rose of Sharyn (2004)  The End of Heartache (2004)  My Curse (2006)  The Arms of Sorrow (2007)  Holy Diver (2007)  Reckoning (2009)  Starting Over (2009)  Take Me Away (2009)  Save Me (2009)  In Due Time (2013)  Always (2013)  Strenght of the Mind (2015)  Hate by Design (2016)  Cut Me Loose (2016)  Unleashed (2019)  I Am Broken Too (2019)  The Signal Fire (2019)  I Can't Be the Only One (2020)  Forever Aligned (2024) 
| --- | --- |
 Musiikkivideot My Last Serenade (2002)  Life to Lifeless (2002)  Fixation on the Darkness (2003)  Rose of Sharyn (2004)  The End of Heartache (2004)  A Bid Farewell (2005)  My Curse (2006)  The Arms of Sorrow (2007)  Holy Diver (2007)  This is Absolution (2008)  Starting Over (2009)  Save Me (2010)  In Due Time (2013)  Always (2013)  Strenght of the Mind (2015)  Hate by Design (2016)  Cut Me Loose (2016)  I Am Broken Too (2019)  The Signal Fire (2019) :  DVD:t (Set This) World Ablaze (2005,  Roadrunner)  Beyond the Flames: Home Video, Part II (2016,  Roadrunner) Muuta Fixation on the Darkness , MTV2 Headbangers Ball (2003)  When Darkness Falls , Freddy vs. Jason (soundtrack) (2004)  The End Of The Heartache , Resident Evil: Apocalypse (soundtrack), Guitar Hero: Van Halen (2004)  This Fire Burns, WWE Wreckless Intent (2006)  Holy Diver (Dio Cover), Kerrang! High Voltage (2006)  A Bid Farewell (live), MTV2 Headbangers Ball: The Revenge (2006)  My Curse, Guitar Hero III: Legends of Rock (2007)  Loyalty, Catch The Throne: The Mixtape Volume 2 (2015)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viralliset kotisivut (englanniksi)
Killswitch Engage Myspacessa (englanniksi)
Killswitch Engage
| --- | --- |
Studioalbumit:   Killswitch Engage (2000)  Alive or Just Breathing  The End of Heartache  As Daylight Dies  Killswitch Engage (2009)  Disarm the Descent  Incarnate  Atonement 
Singlet:   ”Self Revolution”  ”My Last Serenade"  "The Element of One"  "Rose of Sharyn"  "The End of Heartache"  "A Bid Farewell"  "My Curse"  "The Arms of Sorrow"  "Holy Diver"  "Reckoning"  "Starting Over"  "Take Me Away"  "Save Me"  "In Due Time"  "Always"  "Strenght of the Mind"  "Hate by Design"  "Cut Me Loose"  "Unleashed"  "I Am Broken Too"  "The Signal Fire"  "I Can't Be the Only One" 
Videoalbumit:   (Set This) World Ablaze  Beyond the Flames: Home Video, Part II 
Yhtyeen alkuperäiset jäsenet Adam Dutkiewicz, Joel Stroetzel ja Mike D'Antonio esiintymässä vuonna 2009.
Yhtyeen nykyinen laulaja Jesse Leach kuvassa.
Specim

| Specim, Spectral Imaging Oy Ltd |
| --- | --- |
Tunnuslause:  Enhance your perception
Yritysmuoto:  Osakeyhtiö
Perustettu:  1995
Perustaja:  Timo Hyvärinen, Esko Herrala, Jukka Okkonen
Toimitusjohtaja:  Tapio Kallonen
Puheenjohtaja:  Arve Lukander
Kotipaikka:  Oulu, Suomi
Toimiala:  Mittaus-, testaus- ja navigointivälineiden ja -laitteiden valmistus
Liikevaihto:   13,4 milj. € (2019)
Tilikauden tulos:   0,6 milj. € (2019)
Henkilöstö:  58 (2017)
Kotisivu:  Specim.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hyperspektraalikameran toimintaperiaate.
Specim, Spectral Imaging Oy Ltd on Oulussa sijaitseva teknologiayritys, joka kehittää hyperspektraalikameroita tutkimukseen, teollisuuteen sekä kaukokartoituskäyttöön. Specimin ilmakuvauksessa käytettäviä hyperspektraalikameroita on hyödynnetty ympäristömittauksissa, kasvitutkimuksessa, vakavien ympäristökatastrofien kuten Meksikonlahden öljyonnettomuuden ja Unkarin myrkkyvuodon leviämisen seuraamisessa ja puhdistustöiden ohjaamisessa.
Vuonna 2010 Specimin termaalisen infrapuna-alueen hyperspektraalikamerat ovat saaneet laajalti huomiota, yhtiö on nimetty muun muassa optiikan alan Prism Awards 2010 -palkinnon finalistiksi.  Specimin "pöllö" (owl) on maailman ensimmäinen thermaalialueen hyperspektraalikamera, jota voidaan käyttää miehittämättömissä lentokoneissa (UAV) tai ympäröivän maailman kemiallisessa kuvantamisessa ilman valonlähdettä, edes auringon valoa tai kuutamoa ei tarvita. Hyperspektraaliteknologia tuli laajan yleisön tietoisuuteen USA:n erikoisjoukkojen käyttäessä sitä Osama bin Ladenin kiinnioton yhteydessä toukokuussa 2011.
Vuoden 2020 lopulla Specim koko osakekanta myytiin Japanilaisen Konica Minoltan Hollanissa toimivalle tytäryhtiölle Konica Minolta Sensing Europe BV:lle.
Johanna Hulkko

Johanna Hulkko (s. 1969 Oulu) on suomalainen kirjailija ja luovan kirjoittamisen ohjaaja.
Koulutukseltaan Hulkko on filosofian maisteri. Hän on kirjoittanut aikuisten romaaneja, lasten- ja nuortenkirjoja sekä kuvakirjoja. Hulkko on myös käsikirjoittanut Uusi päivä -televisiosarjaa.
Vuonna 2009 Hulkko sai Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon esikoisromaanistaan Säkeitä Pietarista. Vuodesta 2013 alkaen hän on kirjoittanut Geoetsivät-lastenkirjasarjaa. Hulkko sai sarjan ensimmäisestä osasta Geoetsivät ja rahakäärön arvoitus Arvid Lydecken -palkinnon vuonna 2014. Kirjasarjan toinen osa Geoetsivät ja vaeltava aave (2013) oli Lasten LukuVarkaus -palkintoehdokkaana vuonna 2014.
Hulkko asui Oulussa vuoteen 1989 ja Tampereella vuosina 1989–1999. Vuodesta 1999 hän on asunut Nokialla.
Teokset > Romaanit

Säkeitä Pietarista.  Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-5031-0
Jostakin kotoisin.  Helsinki:  Tammi, 2011.  ISBN 978-951-31-6281-8
Vähäisiä tyyppivikoja.  Jyväskylä:  Atena, 2020.  ISBN 978-952-30-0675-1
Onnenpäiviä.  Jyväskylä:  Atena, 2023.  ISBN 978-951-1-42480-2
Teokset > Nuortenkirjallisuus

K18.  Hämeenlinna:  Karisto, 2016.  ISBN 978-951-23-6074-1
Suojaava kerros ilmaa.  Hämeenlinna:  Karisto, 2019.  ISBN 978-951-23-6624-8
Harmaa hakkeri: Glasier vastaan Hopea.  (Kuvitus: Jani Ikonen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2020.  ISBN 978-951-1-37258-5
Harmaa hakkeri: Glasier vastaan Vapaus.  (Kuvitus: Jani Ikonen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2021.  ISBN 978-951-1-40781-2
Harmaa hakkeri: Glasier vastaan Onnela.  (Kuvitus: Jani Ikonen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2022.  ISBN 978-951-1-43294-4
Teokset > Lastenkirjallisuus

Geoetsivät ja rahakäärön arvoitus.  (Kuvitus: Jari Paananen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2013.  ISBN 978-951-23-5583-9
Geoetsivät ja vaeltava aave.  (Kuvitus: Jari Paananen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2013.  ISBN 978-951-23-5709-3
Geoetsivät ja muinaishaudan salaisuus.  (Kuvitus: Jari Paananen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2014.  ISBN 978-951-23-5775-8
Geoetsivät autiolla saarella.  (Kuvitus: Jari Paananen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2014.  ISBN 978-951-23-5844-1
Geoetsivät ja vesiseikkailu.  (Kuvitus: Jari Paananen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2015.  ISBN 978-951-23-5936-3
Geoetsivät ja salaperäinen Sasu.  (Kuvitus: Jari Paananen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2015.  ISBN 978-951-23-5994-3
Geoetsivät ja yksikätinen madonna.  (Kuvitus: Jari Paananen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2016.  ISBN 978-951-23-6165-6
Geoetsivät ja kadonnut muinaispurkka: salapoliisitarinoita.  (Kuvitus: Jari Paananen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2017.  ISBN 978-951-23-6342-1
Geoetsivät ja Linnavuoren lurjus.  (Kuvitus: Jari Paananen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2018.  ISBN 978-951-23-6493-0
Geoetsivät ja koulun kummitus.  (Kuvitus: Jari Paananen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2019.  ISBN 978-951-23-6666-8
Geoetsivät ja jäätävä mysteeri.  (Kuvitus: Jari Paananen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2019.  ISBN 978-951-1-37267-7
Geoetsivät ja revontulten salaisuus.  (Kuvitus: Jari Paananen)  Hämeenlinna:  Karisto, 2021.  ISBN 978-951-1-39368-9
Geoetsivät ja rosvopäällikön aarre.  (Kuvitus: Jari Paananen)  Hämeenlinna:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-43293-7
Geoetsivät ja megakätkö.  (Kuvitus: Jari Paananen)  Hämeenlinna:  Otava, 2023.  ISBN 978-951-1-46705-2
Ihana Maija.  (Kuvitus: Marjo Nygård)  Hämeenlinna:  Karisto, 2018.  ISBN 978-951-23-6423-7
Hurja Maija.  (Kuvitus: Marjo Nygård)  Hämeenlinna:  Karisto, 2019.  ISBN 978-951-23-6597-5
Pieni Maija.  (Kuvitus: Marjo Nygård)  Hämeenlinna:  Karisto, 2020.  ISBN 978-951-23-6783-2
Seikkailijat Ruusu ja Säde.  (Kuvitus: Sanna Pelliccioni)  Hämeenlinna:  Karisto, 2022.  ISBN 978-951-1-41005-8
Palkinnot ja tunnustukset

Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinto 2009 (Säkeitä Pietarista)
Arvid Lydecken -palkinto 2014 (Geoetsivät ja rahakäärön arvoitus)
Lasten LukuVarkaus -palkintoehdokkuus 2014 (Geoetsivät ja vaeltava aave)
Laivakello-palkinto 2017
Aiheesta muualla

Johanna Hulkon kotisivut
Virkkula, Simopekka: Johanna Hulkko on ”hurtuukeihin pukeutuva kulttuuritäti”, joka uppoutui saabistien ja rompetorien maailmaan – nyt sarjakirjailija jännittää uuden romaaninsa vastaanottoa HS.fi. 8.9.2020.
Hulkon teos Moderni loitsu, joka on osa Sanalankoja-teossarjaa, Tampere (2018).
Dassault nEUROn

| Dassault nEUROn |
| --- | --- |

Tyyppi:  Miehittämätön ilma-alus
Alkuperämaa:  Ranska
Valmistaja:  Dassault
Suunnittelija:  Dassault, Saab
Ensilento:  1. joulukuuta 2012
Yksikköhinta:  25 milj. €
Dassault nEUROn on ranskalaisen Dassault-lentokonetehtaan johtama eurooppalainen monikansallinen UAV-ilma-aluksen kehitysohjelma.
Tämän deltasiipisen yksimoottorisen miehittämättömän lentokoneen kehittämiseen osallistuvat ruotsalainen Saab, sveitsiläinen RUAG, espanjalainen EADS CASA ja italialainen Alenia Aeronautica.
 Kone Lensi ensimmäisen kerran 1. joulukuuta 2012.
Aiheesta muualla

Defense-Aeropace.com (Feb 10/06) - Contract Launches Euro UCAV Demonstrator (Arkistoitu – Internet Archive). Collects various facts about the program.
AFCEA Signal Magazine (September 2005) - nEUROn Gains Altitude. Excellent article.
nEUROn programme (Paris Air Show 2005) - Europe’s UCAV Demonstrator Neuron Will Be a Stealth Platform (Arkistoitu – Internet Archive) (European Security, June 10, 2005)
nEUROn project (Paris Air Show 2004) - nEUROn : Europe’s UCAV Demonstrator (Arkistoitu – Internet Archive) (European Security, June 10, 2004)
nEUROn (AVE Grand Duc version) promotional featurette, June 11, 2005[vanhentunut linkki] (Dassault Aviation)
nEUROn, AVE-C & AVE-D design and flight, Dassault Activities (Dassault Aviation)
nEUROn (single-engine version) official gallery by Dassault (Arkistoitu – Internet Archive) (Scale model replica photographies & CG concept artworks)
nEUROn's official 1:48 scale model by Dassault (Arkistoitu – Internet Archive)
Unveilling the nEUROn Europe’s UCAV demonstrator by Dassault (June 11, 2005) (Arkistoitu – Internet Archive)
The European technology demonstrator nEUROn, February 9, 2006, French Defence Ministry
Saab (Feb 9/06) - Important player in nEUROn
Spanish Government (Dec 30/05) - Agreement with France for a Demonstrator of an Unmanned Combat Aircraft (Arkistoitu – Internet Archive)
Press release: nEUROn, First intermediate synthesis review (12th of Sept., 2006)
Thales joins Neuron UCAV programme (Arkistoitu – Internet Archive) (European Security)
Drones in France. An official report by the French Ministry of Defence about the national history of drones.
DARPA - J-UCAS Program. Includes the Boeing X-45C and the Northrop-Grumman X-47B.
See all Defense Industry Daily coverage of the J-UCAS program (Arkistoitu – Internet Archive) and its platforms.
Airforce Technology - X-45 J-UCAV Joint Unmanned Combat Air System, USA
Airforce Technology - X-47 Pegasus Naval Unmanned Combat Air Vehicle (UCAV-N), USA
Northrop Grumman Analysis Center, 3rd Joint-Industry Forum (Feb 16/05) - Joint Unmanned Combat Air System and US Military Transformation (7.2 MB, PDF Format). Excellent presentation that explains the interest in UCAVs and the effect of removing the pilot on the ability to provide persistent coverage of an area.
Defense Industry Daily (Jan 24/06) - British CORAX UAV Joins UCAV Trend (Arkistoitu – Internet Archive).
Dassault Aviation - Logiduc program. The precursor to the nEUROn. The Petit Duc ("European Scops Owl"), codenamed AVE-D, was the first stealth unmanned aircraft to fly in Europe on July 18th 2000. It was followed by the AVE-C Moyen Duc ("Long-eared Owl") in 2001. The third and final version Grand Duc ("Eurasian Eagle Owl") would become the multinational nEUROn.
Saab - SHARC Program (Arkistoitu – Internet Archive). A precursor to its work on nEUROn in many ways, and one of the main reasons Saab has a leading role alongside Dassault.
M6 Linebacker

| M6 Linebacker |
| --- | --- |

Valmistushistoria
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tekniset tiedot
Pituus:  
– pelkkä runko:  6,55 m
Leveys:  3,6 m
Korkeus:  2,98 m
Taistelupaino:  30,4 t
Maksiminopeus:  
– tiellä:  66 km/h
Toimintasäde:  483 km
Pääase:  25 mm M242 konetykki
Muu aseistus:  Stinger-ilmatorjuntaohjukset, 7,62 mm konekivääri
Panssarointi:  laminaattipanssari
Moottori:  dieselmoottori
– hevosvoimat:  600 hv
– kilowattia:  447 kW
Miehistö:  3
M6 Linebacker laukaisee Stinger-ilmatorjuntaohjuksen.
M6 Linebacker on amerikkalaiseen M2 Bradley -rynnäkköpanssarivaunuun perustuva ilmatorjuntapanssarivaunu, jonka ensimmäiset yksiköt toimitettiin marraskuussa 1997.
Linebackerissa on sama konetykki kuin Bradley-rynnäkkövaunussa, mutta Tow-panssarintorjuntaohjusten tilalla torniin kiinnitetyssä laukaisualustassa on neljä Stinger-ilmatorjuntaohjusta laukaisuvalmiina. Lisäksi ajoneuvon miehistötilassa on kuusi lisäohjusta. Lisäksi Linebackerissa on Bradleyn tapaan päätykin kanssa linjassa oleva kevyt konekivääri lähitorjuntaan. Konetykkiä voidaan käyttää sekä ilmatorjuntaan ohjusten täydentäjänä, että konekiväärin ohella itsesuojeluun.
Panssarivaunun aiempi valmistaja oli United Defense Industries, nykyinen  BAE Systems Land and Armaments.
Tehtävä

Linebacker on suunniteltu toimimaan osana raskaita panssari- tai mekanisoituja osastoja, tarjoten näille tehokkaan suojan matalalla lentäviä helikoptereita, miehittämättömiä ilma-aluksia ja lentokoneita vastaan. Alustastaan johtuen Linebacker on yhtä liikkumakykyinen ja tarjoaa miehistölleen yhtä hyvän suojan kuin taistelosaston muut ajoneuvot, taistelupanssarivaunut ja rynnäkköpanssarivaunut. Verrattuna edeltäjäänsä, BSFV -malliin (Bradley Stinger Fighting Vehicle) Linebackerin etu on siinä, että ilmatorjuntaohjuksia pystytään ampumaan ilman, että miehistö jalkautuu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta M6 Linebacker Wikimedia Commonsissa
http://www.globalsecurity.org/military/systems/ground/m6.htm
Norjan läänit

Norjan läänit 1. tammikuuta 2024 alkaen.
Norjan läänit (norj. fylke) muodostavat Norjan aluehallinnon korkeimman tason ja niitä on 15, ja ne jakaantuvat edelleen 356 kuntaan. Pääkaupunki Oslo muodostaa sekä oman lääninsä että kuntansa.
Lääneillä on alkujuurensa kuningas Sverre Sigurdinpojan (1184–1202) aikaisissa ylimysten valtapiireissä, jolloin nimenä oli lääni (norj. len). Maunu VI Lainparantaja muutti hallintoa niin, että lääninherrat olivat selvemmin kuninkaan alamaisia.
Norjan läänit 1.1.2024 alkaen

Kolme vuoden 2020 lääniuudistuksessa perustetuista lääneistä, Vestfoldin ja Telemarkin, Vikenin sekä Tromssan ja Finnmarkin läänit lakkautettiin, ja niitä edeltäneet läänit perustettiin uudelleen.
Pohjois-Norja
20  Finnmarkin lääni – Vesisaari
18  Nordlandin lääni – Bodø
19  Tromssan lääni – Tromssa
Sørlandet
42  Agderin lääni – Kristiansand
Trøndelag
50  Trøndelagin lääni – Steinkjer
Vestlandet
15  Møren ja Romsdalin lääni – Molde
11  Rogalandin lääni – Stavanger
46  Vestlandin lääni – Bergen
Østlandet
02  Akershusin lääni – Oslo
06  Buskerudin lääni – Drammen
34  Innlandetin lääni – Hamar
03  Oslo (lääni ja kaupunki)
08  Telemarkin lääni – Skien
07  Vestfoldin lääni – Tønsberg
01  Østfoldin lääni – Sarpsborg
Norjan läänit (2020–2023)

Pohjois-Norja
18  Nordlandin lääni – Bodø
54  Tromssan ja Finnmarkin lääni – Tromssa, Vesisaari
Sørlandet
42  Agderin lääni – Kristiansand
Trøndelag
50  Trøndelagin lääni – Steinkjer
Vestlandet
15  Møren ja Romsdalin lääni – Molde
11  Rogalandin lääni – Stavanger
46  Vestlandin lääni – Bergen
Østlandet
34  Innlandetin lääni – Hamar
03  Oslo (lääni ja kaupunki)
38  Vestfoldin ja Telemarkin lääni – Skien
30  Vikenin lääni – Oslo, Drammen, Sarpsborg, Moss