stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hilbertin aksioomat
Aksioomat > V. Jatkuvuuden aksioomat

Arkhimedeen aksiooma. Jos AB ja CD ovat kaksi janaa, on olemassa sellainen luku n, että kuin A:sta alkavalle, B:n kautta kulkevalle puolisuoralle asetetaan n kappaletta janan CD kanssa yhteneviä janoja, joista kahdella peräkkäisellä on yhteinen päätepiste mutta ei muita yhteisiä pisteitä, jokin näistä janoista kulkee pisteen B kautta.
Suoran täydellisyysaksiooma.  Suoran pisteiden joukkoon, jossa pisteiden välillä vallitsevat tietyt järjestys- ja yhtenevyysrelaatiot, ei voi lisätä pisteitä siten, että alkuperäisten pisteiden väliset järjestys- ja yhtenevyysrelaatiot säilyvät ja että aksioomeista I-III ja V-1 seuraavat järjestys- ja yhtenevyysominaisuudet ovat voimassa myös tässä laajemmassa pistejoukossa.
Hilbertin hylätty aksiooma

Hilbertin aksioomajärjestelmän alkuperäisessä versiossa vuonna 1899 oli mukana myös seuraava aksiooma:
E.H. Moore ja R.L. Moore todistivat toisistaan riippumatta, että tämä on erillisenä aksioomana tarpeeton sillä se seuraa muista aksioomeista. Moore julkaisi tuloksensa aikakauskirjassa Transactions of the American Mathematical Society vuonna 1902.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Hilbert's axioms
Aiheesta muualla

Boyer, Carl B. & Merzbach, Uta C.: Tieteiden kuningatar – Matematiikan historia, osa II, s. 844–858.  ("Hilbert", "Invarianssiteoria", "Hilbertin Zahlbericht", "Geometrian perusteet", "Hilbertin probleemat", "Hilbert ja analyysi", "Waringin probleema ja Hilbertin vuoden 1909 jälkeiset työt")  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Art House, 1994.  ISBN 951-884-158-6
Käännös suomeksi
Marokon dirhami

| Marokon dirhami |
| --- | --- |
 100 dirhamin seteli, jossa on kuvattuna Hassan II.
ISO 4217 -koodi:  MAD
Keskuspankki:  Marokon keskuspankki
Esitelty:  1959
Käyttäjät:   Marokko  Länsi-Sahara
Jaettava yksikkö:  santimati
Marokon dirhami (arab. درهم مغربي‎; kansainvälinen valuuttatunnus MAD) on Marokon rahayksikkö. Se on myös Länsi-Saharan rahayksikkö. Marokon dirhami jakautuu 100 santimatiin. 11. tammikuuta 2023 Marokon dirhamin arvo oli 0,091 euroa, eli yksi euro oli 10,97 dirhamia.
10 dirhamin seteli
Marokon dirhamista tuli Marokon rahayksikkö 17. lokakuuta 1959. Se korvasi Marokon frangin. Frangi pysyi käytössä vuoteen 1974, jolloin santimatista tuli dirhamin jaettava yksikkö.
50 dirhamin seteli
Marokossa on käytössä 10, 20, 50, 100 ja 200 dirhamin setelit, ½, 1, 2, 5 ja 10 dirhamin kolikot sekä 1, 5, 10, 20 ja 50 santimatin kolikot. Seteleissä on kuvattu Hassan II, Muhammad VI ja Muhammad V.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marokon dirhami Wikimedia Commonsissa
| Tämänhetkiset MAD-vaihtokurssit |
| --- | --- |
XE.com:sta:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD
OANDA.com:sta:: AUD CAD CHF EUR GBP HKD JPY USD
| n k Afrikan rahayksiköt |
| --- | --- |
Etelä:  Angolan kwanza  Botswanan pula  Etelä-Afrikan randi  Lesothon loti  Malawin kwacha  Namibian dollari  Saint Helenan punta  Swazimaan lilangeni 
Itä:  Burundin frangi  Djiboutin frangi  Eritrean nakfa  Euro (Mayotte, Réunion)  Etiopian birr  Kenian šillinki  Komorien frangi  Madagaskarin ariary  Mauritiuksen rupia  Mosambikin metical  Ruandan frangi  Sambian kwacha  Somalian šillinki   Tansanian šillinki  Yhdysvaltain dollari (Zimbabwe) 
Keski:  Keski-Afrikan CFA-frangi (Kamerun, Keski-Afrikan tasavalta, Tšad, Kongon tasavalta)  Kongon frangi  Ugandan šillinki 
Länsi:  Eco  Gambian dalasi  Ghanan cedi  Guinean frangi  Kap Verden escudo  Keski-Afrikan CFA-frangi (Päiväntasaajan Guinea ja Gabon)  Liberian dollari  Länsi-Afrikan CFA-frangi (Benin, Burkina Faso, Norsunluurannikko, Guinea-Bissau, Mali, Niger, Senegal ja Togo)  Nigerian naira  Mauritanian ouguiya  São Tomén ja Príncipen dobra  Sierra Leonen leone 
Pohjoinen:  Algerian dinaari  Egyptin punta  Euro (Kanariansaaret, Madeira, Plazas de soberanía)  Etelä-Sudanin punta  Libyan dinaari  Marokon dirhami  Seychellien rupia  Sudanin punta  Tunisian dinaari
Suomalainen Markku-liitto

Suomalainen Markku-liitto ry on Markku-nimisten ihmisten etunimiyhdistys. Se aloitti toimintansa vuonna 1996. Markku-liitto on perustettu Noormarkussa, joka myös oli yhdistyksen kotipaikka, kunnes Noormarkku vuonna 2010 liitettiin Poriin. Yhdistys juhlii vuosittain Markun päivää (25. huhtikuuta) Noormarkun Söörmarkussa, missä julkistetaan Vuoden Markku ‑tittelin saaja.
30. elokuuta 2008 Markku-liiton järjestämässä kokoontumisessa Helsingin Senaatintorilla saavutettiin uusi maailmanennätys samannimisten henkilöiden kokoontumisessa yhteen paikkaan. Senaatintorille kokoontui 1 281 henkilöpaperien avulla nimensä todistanutta Markkua.
Vuoden Markut

1997 – Markku Pölönen, elokuvaohjaaja
1998 – Markku Salminen, poliisiylijohtaja ja hallitusneuvos
1999 – Markku Koskenniemi, toimitusjohtaja ja yrittäjäneuvos
2000 – Markku ”Mato” Valtonen, muusikko ja yrittäjä
2001 – Markku Savijärvi, posetiivari
2002 – Markku Uusipaavalniemi, curling-pelaaja
2003 – Markku Peltola, muusikko ja näyttelijä
2004 – Markku Niskala, Kansainvälisen Punaisen Ristin pääsihteeri
2005 – Markku Piri, tekstiilitaiteilija
2006 – Markku Purho, taikuri ja koomikko
2007 – Markku Niinimäki, vammaisurheilija
2008 – Markku Kuusjärvi, kouluttaja ja projektipäällikkö
2009 – Markku Kanerva, jalkapallovalmentaja
2010 – Markku Mäki, professori
2011 – Markku Haussila, tanssija
2012 – Markku Paretskoi, kolumnisti ja kirjailija
2013 – Markku Pätilä, lavastaja
2014 – Markku Jokinen, Kuurojen Liiton toiminnanjohtaja ja viittomakielen kehittäjä
2015 – Markku Ounaskari, jazzrumpali
2016 – Markku Saukko, televisiosarjassa Suomen huutokauppakeisari esiintyvä apulainen
2017 – Markku Jokisipilä, Eduskuntatutkimuksen keskuksen johtaja, kilpasoutaja
2018 – Markku T. Hyyppä, aivo- ja terveystutkija, neurologian erikoislääkäri
2019 – Markku Ollikainen, ympäristöekonomian professori, Suomen ilmastopaneelin puheenjohtaja
2020 – Markku Hautala, maailman parhaaksi ruokakaupaksi valitun Järvenpään K-Citymarketin kauppias
2021 – Markku Mäkijärvi, HUS:n johtajaylilääkäri
2022 – Markku Mäkelä, pilapiirtäjä
2023 – Markku Ylönen, Polar Night Energyn teknologiajohtaja
2024 – Markku Kulmala, Helsingin yliopiston aerosoli- ja ympäristöfysiikan professori
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Ford Laser

Ford Laser on Fordin vuosina 1981–2002 valmistama alemman keskiluokan automalli, joka perustui koko valmistushistoriansa ajan Mazda 323 -malliin. Tämä oli seurausta Fordin ostettua 25 prosentin osuuden Mazdasta vuonna 1979. Laseria ei myyty lainkaan Euroopan tai Pohjois-Amerikan markkinoilla. Australiassa se korvasi takavetoisen Ford Escortin. Laserin seuraajaksi tuli maailmanlaajuisesti myyty Ford Focus.
Ford Laser KA, KB (1981–1985)

| Ford Laser KA, KB |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Australia  Filippiinit  Indonesia  Japani  Malesia  Taiwan  Uusi-Seelanti  Zimbabwe
Valmistaja:  Ford
Konserni:  Ford Motor Company
Valmistusvuodet:  1981–1985
Muut nimet:  Ford Meteor
Korimalli:  3-ovinen hatchback 4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback
Luokka:  C-segmentti
Edeltäjä:  Ford Escort II
Seuraaja:  Ford Laser (KC/KE)
Teknisesti samankaltaisia:  Mazda 323 (BD)
Pohjalevy:  Mazda BD
Iskutilavuus:  1,1–1,5 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti
Ensimmäisen sukupolven Laser esiteltiin vuonna 1981. Korimalleina olivat kolmi- ja viisioviset hatchbackit sekä neliovinen sedan, jota myytiin nimellä Ford Meteor. Se toimi Australiassa väliaikaisena seuraajana Ford Cortinalle, mutta pian esiteltiin mallin virallisesti korvannut Ford Telstar.
Moottorivalikoimassa olivat 1,1-, 1,3- (64 hv) ja 1,5-litraiset (72 hv). Voimansiirtona oli nelivaihteinen manuaalivaihteisto, lisävarusteena oli saatavana viisivaihteinen manuaali- tai kolmiportainen automaattivaihteisto. Kolmiovista tarjottiin Sport-mallina, jossa 1,5-litraisen moottorin teho oli kaksoiskaasuttimien ansiosta nostettu 81 hevosvoimaan.
Vuonna 1983 Laser sai uudet ajovalot ja etusäleikön. Peräosassa takavalojen väliin tuli musta paneeli. Uudistuksen yhteydessä mallin koritunnukseksi vaihtui KB.
Ford Laser KC, KE (1985–1989)

| Ford Laser KC, KE |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Australia  Etelä-Afrikka  Japani  Uusi-Seelanti
Valmistaja:  Ford
Konserni:  Ford Motor Company
Valmistusvuodet:  1985–1989
Muut nimet:  Ford Meteor
Korimalli:  2-ovinen cabriolet 3-ovinen hatchback 4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback 5-ovinen farmari
Luokka:  C-segmentti
Edeltäjä:  Ford Laser (KA/KB)
Seuraaja:  Ford Laser (KF/KH)
Teknisesti samankaltaisia:  Ford Capri Mazda 323 (BF) Mercury Tracer I
Pohjalevy:  Mazda BF
Iskutilavuus:  1,3–1,6 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 5-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti
Toisen sukupolven esiteltiin vuonna 1985. Uusia korimalleja olivat kaksiovinen cabriolet ja viisiovinen farmari, jota myytiin Meteor-mallinimen alla. Pohjois-Amerikassa Laserin hatchback- ja farmarikorimallit tulivat vuonna 1987 myyntiin ylellisempänä Mercury Tracer -mallina.
Laseriin tehtiin vuonna 1987 uudistuksia etu- ja takavaloihin, konepeltiin ja etusäleikköön. Meteor-nimen käytöstä sedanissa ja farmarissa luovuttiin, ja niitä myytiin nyt muiden korimallien tapaan Laser-nimisenä. Kasvojenkohotuksen yhteydessä koritunnukseksi vaihtui KE.
Ford Laser KF, KH (1989–1994)

| Ford Laser KF, KH |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Australia  Japani  Uusi-Seelanti
Valmistaja:  Ford
Konserni:  Ford Motor Company
Valmistusvuodet:  1989–1994
Muut nimet:  Ford Escort
Korimalli:  3-ovinen hatchback 4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback
Luokka:  C-segmentti
Edeltäjä:  Ford Laser (KC/KE)
Seuraaja:  Ford Laser (KJ/KL/KM)
Teknisesti samankaltaisia:  Kia Sephia I Mazda 323 (BG) Mercury Tracer II
Pohjalevy:  Mazda BG
Iskutilavuus:  1,3–1,8 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto neliveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti
Kolmannen sukupolven Laser esiteltiin vuonna 1989. Farmarimallista luovuttiin ja kolmiovinen muuttui muodoiltaan coupémaiseksi. Pohjois-Amerikassa mallia myytiin Ford Escort- ja Mercury Tracer -nimisinä, ja molemmista oli myös saatavana farmarimalli Laserista poiketen.
Syksyn 1991 uudistuksen yhteydessä koritunnukseksi vaihtui KH.
Ford Laser KJ, KL, KM (1994–1999)

| Ford Laser KJ, KL, KM |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani  Kolumbia  Taiwan  Venezuela
Valmistaja:  Ford
Konserni:  Ford Motor Company
Valmistusvuodet:  1994–1999
Muut nimet:  Ford Aztec Ford Liata
Korimalli:  3-ovinen hatchback 4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback
Luokka:  C-segmentti
Edeltäjä:  Ford Laser (KF/KH)
Seuraaja:  Ford Laser (KN/KQ)
Teknisesti samankaltaisia:  Mazda 323 (BH)
Pohjalevy:  Mazda BH
Iskutilavuus:  1,6–1,8 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti
Neljännen sukupolven Laser esiteltiin vuonna 1994. Kolmiovinen tunnettiin Laser Lynx- ja viisiovinen Laser Liata -nimisenä. Taiwanissa kolmiovista myytiin nimellä Ford Aztec ja sedanin nimenä oli Ford Liata.
Malli sai ensimmäisen faceliftinsä vuoden 1996 lopulla (koritunnus KL) ja toisen loppuvuonna 1997 (koritunnus KM).
Ford Laser KN, KQ (1998–2002)

| Ford Laser KN, KQ |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Japani
Valmistaja:  Ford
Konserni:  Ford Motor Company
Valmistusvuodet:  1998–2002
Muut nimet:  Ford Activa Ford Life Ford Lynx Ford Tierra
Korimalli:  4-ovinen sedan 5-ovinen hatchback
Luokka:  C-segmentti
Edeltäjä:  Ford Laser (KJ/KL/KM)
Seuraaja:  Ford Focus
Teknisesti samankaltaisia:  Mazda 323 (BJ)
Pohjalevy:  Mazda BJ
Iskutilavuus:  1,6–2,0 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  5-vaihteinen manuaali 4-vaihteinen automaatti
Viidennen sukupolven Laser esiteltiin vuoden 1998 lopussa. Malesiassa mallia myytiin nimellä Ford Lynx. Taiwanissa sedanin nimenä oli Ford Tierra ja hatchbackia myytiin Ford Life -nimisenä. Kun Tierralle tehtiin facelift, alkuperäinen malli jäi sen rinnalle mallistoon edullisempana vaihtoehtona Ford Activa -nimellä. Sitä myytiin molempina korimalleina.
Vuoden 2001 alussa Laserille tehtiin pieniä uudistuksia ja koritunnukseksi vaihtui KQ. Keväällä 2002 Ford esitteli urheilullisen Laser SR2 -mallin, jossa oli 2,0-litrainen moottori. Uudessa-Seelannissa se tunnettiin nimellä Laser XRi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ford Laser Wikimedia Commonsissa
Ford Meteor
Ensimmäisen sukupolven facelift-malli.
Farmarikorinen Ford Meteor.
Toisen sukupolven facelift-malli.
Kolmannen sukupolven facelift-malli.
Facelift-mallin kolmiovinen Ford Laser.
Ford Laser Lynx
Neljännen sukupolven facelift-malli (1996).
Sedan-korinen Ford Laser.
Viidennen sukupolven facelift-malli.
Ford Laser XRi
Jani Raukko

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 17. marraskuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Harjavalta, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 179 cm
Junioriseurat
1987–1994: P-Iirot
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1995–1998 | P-Iirot | 72 | (23) |
| 1999–2000 | Jazz | 50 | (2) |
| 2001 | TamU | 16 | (0) |
| 2002–2004 | Jazz | 67 | (10) |
| 2005 | P-Iirot | 12 | (0) |
| 2006 | PoPa | 23 | (3) |
| 2007–2008 | PoPa/2 | – | (6) |
| 2009 | EuPa | 11 | (13) |
| 2009 | P-Iirot | 6 | (1) |
| 2010 | Jazz | 19 | (2) |
| 2014 | ToVe | 7 | (2) |
| Yhteensä | Yhteensä | 283 | (56) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jani Raukko (s. 17. marraskuuta 1976 Harjavalta) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Jalkapallouransa jälkeen on toiminut porilaisen jääpallojoukkueen Narukerän päävalmentajana.
Ura

Raukko on Rauman Pallo-Iirojen kasvatti. Hän aloitti Veikkausliiga-uransa porilaisessa FC Jazzissa kaudella 1999 pelaten 19 ottelua. Ensiesiintymisensä pääsarjatasolla hän teki 25. huhtikuuta Kotkan TP:tä vastaan. Ensimmäisen liigamaalinsa hän teki 15. lokakuuta 2000 Kotkan TP:tä vastaan, ja koko kaudella hän teki yhteensä kaksi maalia pelaamissaan 31 ottelussa. Kaudeksi 2001 Raukko siirtyi Tampere Unitediin, jossa hän pelasi 16 ottelua voittaen Suomen-mestaruuden. Hän palasi FC Jazziin seuraavana vuonna pelaten 20 ottelua ja tehden kaksi maalia. Kaudella 2003 hän pelasi 23 ottelua tehden kolme maalia, ja seuraavalla kaudella 24 ottelua tehden viisi maalia. Yhteensä Raukko pelasi 133 Veikkausliigan ottelua ja teki niissä 12 maalia. Kauden 2009 Raukko aloitti Euran Pallossa, jossa teki 11 ottelussa 13 maalia.
Vuonna 2018 Raukko aloitti jääpallon Bandyliigassa pelaavan Porin Narukerän päävalmentajana.
Raukko valmistui tradenomiksi Satakunnan ammattikorkeakoulusta vuonna 2002. Hän työskentelee Länsi-Suomen Osuuspankissa Rauman alueen henkilöasiakkaiden asiakkuusjohtajana.
Saavutukset

Suomen-mestaruus: 2001
Yrjö Liipola

| Yrjö Liipola |
| --- | --- |
 Yrjö Liipola vuonna 1945
Henkilötiedot
Syntynyt: 22. elokuuta 1881 Koski Tl
Kuollut: 26. maaliskuuta 1971 (89 vuotta) Koski Tl
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  kuvanveisto
Uuno Yrjö Gabriel Liipola (22. elokuuta 1881 Koski Tl – 26. maaliskuuta 1971 Koski Tl) oli suomalainen kuvanveistäjä. Hänet tunnetaan etenkin lukuisten monumenttiveistosten tekijänä.
Elämä

Liipolan vanhemmat olivat maanviljelijä Henrik Gabriel Ali-Liipola ja Wilhelmiina Tilkanen. Maanviljelysneuvos Selim Liipola oli hänen veljensä.
Yrjö Liipola opiskeli kuvanveistoa Turun piirustuskoulussa ja Firenzen taideakatemiassa sekä Berliinissä ja Pariisissa. Hän muutti Suomesta Unkariin osallistuttuaan kutsuntojen vastaiseen toimintaan kotikunnassaan Koskella. Suomeen Liipola palasi vuonna 1934.
Taiteilijan uransa ohella Yrjö Liipola toimi Suomen konsulina Unkarissa ja Unkarin konsulina Suomessa. Hän myös käänsi unkarilaista kirjallisuutta suomeksi. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1952. Vuonna 1956 Liipola lahjoitti taidekokoelmansa entiselle kotikunnalleen Koskelle Tl, missä kokoelma on esillä sitä varten perustetussa Yrjö Liipolan taidemuseossa.
Liipolan kunniaksi on nimetty tie, Yrjö Liipolan tie, Kauniaisissa. Kesällä 2009 Budapestin Vörösmarty-aukiolla paljastettiin Liipolan muistolaatta.
Töitä

Yrjö Liipolan tunnettuja teoksia ovat muiden muassa seuraavat:
Huutolaispoika, 1901
Vaaniskelija, Budapest 1906
Vapaussodan sankaripatsas, Loimaa 1921
Vapaussodan sankaripatsas, Lapua 1921
Vapaudenpatsas 1922, Joensuu
Vapautettu Karjala 1922, Kustaa Hiekan museo, Tampere
Oskar Merikannon hautapatsas, Helsinki
Tellervo, Tapio tytär (Diana), Helsinki 1928
Metsän poika, Viipuri 1932
Josef Julius Wecksellin patsas, Turku 1934
Ylösnousemus, Tampere
Suomen Vapaudenpatsas, Vaasa 1938
Kurun haaksirikon muistomerkki, Tampere 1940
Uuno Kailaan hautapatsas Helsinki 1940
Hj. Nortamon patsas, Pori 1941
Työn patsas, Lahti 1946
Vanhan ylioppilastalon sankarimuistomerkki 1946
Paimenpoika, Tampere 1947
Merenkulkuneuvos Eriksonin hautapatsas, Maarianhamina 1948
Presidentti J. K. Paasikivi, Helsinki
Pietari Brahen patsas 1954, Kajaani
Rypäletyttö, Helsinki
Kustaa Hiekan rintakuva, Kustaa Hiekan museo, Tampere
Lisäksi Liipola on tehnyt mm. Halikon (1921), Kauniaisten (1941), Kosken Tl (1947), Loimaan (1948), Lapuan, Liedon (1949), Perniön (1942), Rajamäen ja Turun (1923) sankaripatsaat.
Liipolan suunnittelema rintakuva silloisesta pankinjohtaja Kyösti Kalliosta oli esillä Helsingin taidehallin avajaisnäyttelyssä vuonna 1928. Teos on Liipolan Unkarin kaudelta. 	
978-951-862-209-6
Kirjallista tuotantoa

Aurinkoista Unkaria. WSOY 1934
Vaellusvuosiltani : Muistelmia 1. WSOY 1956, näköispainos Yrjö Liipolan museosäätiö 2001
Suomennoksia

Kálmán Mikszáth : Vanha heittiö. Otava 1922
Géza Gárdonyi : Egerin tähdet : Gergely Bornemisszan elämä ; osat 1-2. WSOY 1926-1927
Zsigmond Móricz : Pysy hyvänä kuolemaan asti : nuorisoromaani ; unkarinkielestä suom. Yrjö Liipola. Otava 1927
Rodion Markovits : Siperian varuskunta : muistelmaromaani ; unkarinkielestä suom. Yrjö Liipola. WSOY 1930
Kuvia teoksista

Vuoden 1918 sankaripatsas, 1921, Loimaa.
1918 vapaussodan sankarien muistomerkki, 1921, Lapua.
Heräävä voima, Helsinki
Vapaudenpatsas, 1923, Joensuu.
Vuoden 1918 sankarimonumentti, 1924, Turku.
Kyösti Kallion rintakuva, 1926, Helsinki.
Tellervo, Tapion tytär (Diana), 1928, Helsinki.
Josef Julius Wecksellin patsas, 1934, Turku
Suomen Vapaudenpatsas, 1938, Vaasa.
Teollisuusneuvos Kustaa Hiekan rintakuva, 1939, Tampere.
Kurun haaksirikon muistomerkki, 1940, Tampere.
Sankaripatsas, 1942, Kauniainen.
Hj. Nortamon patsas, 1946, Pori.
Lumipukuinen sotilas, Halikon sankarimuistomerkki, 1947, Salo.
Paimenpoika, 1947, Tampere.
Liedon sankarimuistomerkki, 1948, Lieto.
Sotaanlähtö, 1948, Loimaa.
1939-1945 talvi- ja jatkosodan sankarien muistomerkki, 1949, Lapua.
Vapauden uhri, Pernion sankarimuistomerkki, 1950, Salo.
Pietari Brahen patsas 1954, Kajaani.
Adolf Törngrenin rintakuva, 1954, Tampere.
Gustaf August Wasastjernan rintakuva, 1954, Tampere.
John Nurmisen rintakuva, 1971 (1948), Rauma.
Kauppaneuvos Fabian Klingendahlin muistomerkki, 1972 (1952), Tampere.
Aiheesta muualla

Kuvanveistäjä Yrjö Liipola ulkomaalaisen silmin, Suomen Kuvalehti, 19.08.1939, nro 33, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  ULAN 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Yrjö Liipolan taidemuseo Koskella.
Friedrich Cerha

Friedrich Cerha vuonna 2006.
Friedrich Cerha (17. helmikuuta 1926 Wien, Itävalta – 14. helmikuuta 2023) oli itävaltalainen säveltäjä ja kapellimestari. Cerha teki tilaustöitä lukuisille orkestereille, musiikkifestivaaleille ja organisaatioille, muun muassa Wienin filharmonikoille ja Itävallan kulttuuri- ja opetusministeriölle. Vuonna 1986 Cerhalle myönnettiin Itävallan valtionpalkinto, jonka hän lahjoitti nuorten säveltäjien teosten esittämistä varten.
Suomessa hän vieraili muun muassa kapellimestarina Jyväskylän kesässä 1966.
Cerha aloitti vuonna 1962 Alban Bergin keskeneräiseksi jääneen oopperan Lulun viimeisen näytöksen viimeistelytyön, mutta ooppera esitettiin kokonaisuudessaan vasta vuonna 1979.
Teoksia > Oopperat

Lulu, Alban Berg, 1962–78
Netzwerk baritonille, sopraanolle ja viidelle näyttelijälle (1981)
Baal, libretto Bertolt Brecht (1981)
Der Rattenfänger, libretto Carl Zuckmayer ja säveltäjä (1987)
Der Riese vom Steinfeld, libretto Peter Turrini (2002)
Onkel Präsident, libretto Peter Wolf ja säveltäjä (2013)
Teoksia > Muut

Spiegel I–VII, 1960–72
Sinfonie, 1975
Requiem für Hollensteiner, 1982/83
Baal-Gesänge, 1983
Keintaten, 1983 ff.
Momentum für Karl Prantl, 1988
Fünf Stücke für Klarinette in A, Violoncello und Klavier, 1999–2000
Konzert für Sopransaxophon und Orchester, 2003–2004
Konzert für Violine und Orchester, 2004
Quintett für Oboe und Streichquartett, 2007
Konzert für Schlagzeug und Orchester, 2007–2008
Like a Tragicomedy für Orchester, 2008–2009
Bruchstück, geträumt für Ensemble, 2009
Paraphrase über den Anfang der 9. Symphonie von Beethoven, 2010
Zebra-Trio, für Streichtrio, 2011
Tagebuch für Orchester, 2012
Drei Sätze für Orchester, 2015
Hyundai Ioniq

| Hyundai Ioniq |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Etelä-Korea  Malesia
Valmistaja:  Hyundai
Valmistusvuodet:  2016–2022
Korimalli:  5-ovinen hatchback
Luokka:  C-segmentti
Teknisesti samankaltaisia:  Hyundai Nexo Kia Niro
Tekniset tiedot
Pohjalevy:  Hyundai–Kia Eco-Car
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,6 l
Käyttövoima:  hybridi sähkö
Vetotapa:  etuveto
Vaihteisto:  6-vaihteinen kaksoiskytkin kiinteä välityssuhde
Hyundai Ioniq on Hyundain vuosina 2016–2022 valmistama keskiluokan hybridi- ja sähköautomalli. Se jakaa perusrakenteensa Hyundai Nexon ja Kia Niron kanssa.
Vuoden 2016 Euro NCAP -kolaritestistä Ioniq sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Hyundai Ioniq Plug-in
Ioniq esiteltiin Etelä-Koreassa tammikuussa 2016. Se oli maailman ensimmäinen automalli, joka oli saatavana sekä tavallisena että ladattavana hybridinä kuin myös täyssähköisenä versiona. Euroopassa mallin ensiesittely oli Geneven autonäyttelyssä saman vuoden maaliskuussa, Pohjois-Amerikassa puolestaan myöhemmin samassa kuussa järjestetyssä New Yorkin autonäyttelyssä.
Hyundai Ioniq Electric
Hybridimallissa on nelisylinterinen 1,6-litrainen (104 hv) bensiinimoottori sekä 43-hevosvoimainen sähkömoottori, joiden yhteisteho on 139 hevosvoimaa. Akku on 1,6-kilowattituntinen. Voimansiirtona on kuusiportainen kaksoiskytkinvaihteisto ja etuveto. Ladattavassa hybridimallissa on tehokkaampi 60-hevosvoimainen sähkömoottori ja suurempi 8,9 kilowattitunnin akku. Täyssähköisessä mallissa sähkömoottorin teho on 120 hevosvoimaa ja akku on 28-kilowattituntinen.
Facelift-mallin Hyundai Ioniq Plug-in.
Vuonna 2019 Ioniqiin tehtiin uudistuksia muun muassa puskureihin sekä etu- ja takavaloihin ja kojetauluun. Sähköversiossa moottorin teho nousi 134 hevosvoimaan ja akku kasvoi 38,3-kilowattituntiseksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hyundai Ioniq Wikimedia Commonsissa