stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Korea Japanin miehityskaudella
Miehitysaika > 1919–1945 > Maaliskuun 1. päivän liike

Korean itsenäisyysliike sai uutta innostusta Yhdysvaltain presidentin Woodrow Wilsonin neljäntoista kohdan ohjelmasta, jonka hän esitti tammikuussa 1919 Pariisin rauhankonferenssissa. Wilsonin ajatus ei ollut edistää kaikkien siirtomaavaltioiden itsenäisyyttä, mutta sen jälkeen Korean nationalistit muotoilivat maaliskuun 1. päivän julistuksen ja julistivat Korean itsenäiseksi.
Julistuksen 33 allekirjoittajaa ilmottautuivat poliisille, koska pelkäsivät mielenosoitusten lähtevän käsistä. 3. marraskuuta 500 000 ihmistä kokoontui Souliin entisen keisarin Kojongin hautajaisiin ja liittyviät opiskelijoiden mielenosoitukseen. Kenraalikuvernööri Hasegawa Yoshimichi päätti vastata protesteihin väkivaltaisesti. Mielenosoittajien kimppuun lähetettiin santarmeja sekä maa- ja merivoimien joukkoja. Japanilaisten virallisten tilastojen mukaan huhtikuun loppuun mennessä 553 ihmistä kuoli, 1 409 loukkaantui ja 26 714 pidätettiin. Kaikkiaan vuoden aikana yli miljoona korealaista osallistui itsenäisyysliikkeen mielenosoituksiin.
Korealaiset itsenäisyysjohtajat, kuten Yi Dong-nyeong ja An Changho, perustivat Shanghaissa syyskuussa 1919 pakolaishallituksen, jonka presidentiksi valittiin Syngman Rhee. Pakolaishallitus toi yhteen maanpaossa olevat korealaiset, ja se toimi myös yhteysvälineenä Koreassa toimiviin itsenäisyysliikkeen johtohahmoihin.
Japanissa herättiin maaliskuun 1. päivän liikkeen myötä siihen, että sotilashallinto oli selvästi suututtanut korealaiset. Japanilaiset muotoilivat ”liberaalimman” siirtomaahallinnon. Sen johtoon asetettiin eläköitynyt amiraali Saitō Makoto, jota pidettiin kaupunkilaisena ja älykkäänä henkilönä.
Koreassa löysättiin myös sensuurilakeja, minkä seurauksena perustettiin useita uusia sanomalehtiä sekä kulttuurijärjestöjä korealaisen identiteetin vahvistamiseksi. Samalla kuitenkin poliisivoimia vahvistettiin, ja siirtomaapoliisilla alkoi olla jo toimintaa Korean jokaisessa kulmassa, ja julkaisujen sisältöjen sensuuria tiukennettiin, mikä teki uusien lehtien julkaisun vaikeksi.
Miehitysaika > 1919–1945 > Maailmansodasta vapautumiseen

Miehitys oli julma: korealaisia pakkojapanilaistettiin, korean kielen käyttö kiellettiin, nimiä japanilaistettiin ja maata otettiin Japanin valtiolle. Länsimaat hyväksyivät miehityksen hiljaisesti, sillä niillä ei ollut tuolloin intressejä Korean niemimaalla.
Japani käytti Koreaa huoltoreittinä sotatoimilleen Mantšuriassa, jonka Japani valloitti vuonna 1932 Kiinan tasavallalta, perustaen Mantšukuon nukkevaltion. Japani myös teollisti Koreaa miehitysaikana. Etenkin Korean pohjoisosa teollistui, kun taas eteläosa jäi maatalousvoittoiseksi.
Toinen Kiinan–Japanin sota alkoi 7. heinäkuuta 1937 Marco Polon sillan välikohtauksta. Vuonna 1936 kenraalikuvernööriksi asetettu Jirō Minami oli kovan linjan kannattaja, joka kannatti korealaisten assimilaatiota.
Siirtomaahallinto aloitti Koreassa massiivisen liikekannallepanon ja alkoi käyttää tunnuslausetta ”Korea ja Japani ovat yksi” mobilisoidakseen korealaisia. Korealaiset kollaboraattorit uskoivat tämän tarkoittavan korealaisten syrjinnän loppumista, mutta siirtomaahallinto ei halunnut käyttää termiä tarkoittamaan korealaisten ja japanilaisten tasa-arvoa. Liikekannallepanon seurauksena myös korealaista koulujärjestelmää muokattiin, ja korean kielesät tuli vapaaehtoinen osa opetussuunnitelmaa. Vuoden 1943 laki lakkautti korean opetuksen.
Sota-aikana siirtomhallinto muutti myös nimilakia ja alkoi sōshi-kaimeina tunnettu politiikka. Vuoden 1940 laki salli korealaisten ensimmäisten kertaa ottaa japanilaisen sukunimen. Tällä Japani pyrki assimiloimaan korealaisen kulttuurin. Vaikka nimenvaihtaminen olikin periaatteessa vapaaehtoista, ne, jotka eivät vaihtaneet nimeä, kärsivät syrjinnästä kouluissa sekä sota-ajan säännöstelyssä. Alle 7,6 prosenttia korealaisista vaihtoi nimensä vuoden 1940 ensimmäisen kolmen kuukauden aikana, mutta lopulta elokuuhun mennessä lähes 80 prosenttia oli ottanut japanilaisen sukunimen.
Miehitys päättyi, kun Japani antautui toisessa maailmansodassa vuonna 1945. Tämä taas johti Korean jakamiseen kahden voittajavaltion Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain välillä.
Kenraalikuvernöörit

Terauchi Masatake 1910–1916
Hasegawa Yoshimichi 1916–1919
Saitō Makoto 1919–1927
Kazushige Ugaki 1927
Yamanashi Hanzō 1927–1929
Saitō Makoto 1929–1931
Kazushige Ugaki 1931–1936
Jirō Minami 1936–1942
Kuniaki Koiso 1942–1944
Nobuyuki Abe 1944–1945
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Korea Japanin miehityskaudella Wikimedia Commonsissa
Japanilaisia nousemassa maihin Ganghwasaaren sijaitsevalle Yeongjongdolle.
Korean Haagin rauhankonferenssiin salaa lähettämä kolmikko, Yi Jun, Yi Sang-seol ja Yi Wi-jong.
Korean viimeinen keisari Sunjong.
Japanin ja Korean välinen annektointisopimus.
Japanin vastustaneen oikeamielisten armeijaa joukkoja.
Korealaisia osoittamassa mieltä itsenäisyyden puolesta.
Maaliskuun 1. päivän liikkeeseen osallistuneita korealaisia kristittyjä ristiinnaulattuina japanilaisten toimesta.
National Geographicin kartta Koreasta vuodelta 1945. Kartta näyttää paikkojen japaninkieliset nimet ja provinssien rajat.
Łódź

| Łódź |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Łódź
 Koordinaatit: 51°45′33″N, 19°27′22″E 
Valtio:  Puola
Voivodikunta:  Łódź
Perustettu:  1423
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Hanna Zdanowska
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  293 km²
Korkeus:  162–278 m
Väkiluku (2019)  (arvio):  679 941
 – Väestötiheys:  2 320,6 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  90-001–94-413
Suuntanumero(t):  42
Motto::  Ex navicula navis
 
 www.uml.lodz.pl 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Łódź (['wut͡ɕ]  kuuntele ääntämys (ohje), jidd. לאדזש, Lodzh, suomeksi myös Lods) on Łódźin voivodikunnan pääkaupunki sekä Puolan kolmanneksi suurin kaupunki Varsovan ja Krakovan jälkeen. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 679 941 asukasta. Kaupunki sijaitsee lähellä Puolan maantieteellistä keskipistettä. Kaupungin puolankielinen nimi tarkoittaa venettä.
Matkailijoita houkuttelee Łódźissa ennen kaikkea Piotrkowska-katu, joka on hiukan yli neljä kilometriä pitkä kauniiden rakennusten ja kauppojen reunustama pääkatu. Łódźissa on myös Euroopan suurin kaupunginpuisto Łagiewniki, eläintarha, Łódźin yliopisto sekä Puolan parhaisisiin kuuluva nykytaiteen museo Muzeum Sztuki. Tekstiiliteollisuuskeskuksen ajoilta periytyvät monet 1800-luvulla rakennetut tehtailijoiden palatsit ja suuret, punatiiliset kehräämöt ja kutomot. Yksi suurimmista on muutettu Manufaktura-nimiseksi kauppa- ja kulttuurikeskukseksi.
Historia

Kirjallisissa lähteissä esiintyy Łódzia-niminen kylä ensimmäisen kerran vuonna 1332. Kuningas Władysław II antoi sille kaupunkioikeudet 1423. Kaupunki pysyi pienenä 1700-luvulle saakka ja joutui Puolan toisessa jaossa Preussin vallan alle. Vuosina 1807–1815 se kuului Napoleonin perustamaan Varsovan herttuakuntaan. Wienin kongressin (1815) jälkeen se oli osa Venäjän alaista Puolan kuningaskuntaa. 1820-luvulla Łódź alkoi kasvaa pikkukaupungista teollisuuskeskukseksi, ja siitä tuli koko Venäjän keisarikunnan tärkein tekstiilien valmistaja. Kaupunkiin saapui työläisiä eri puolilta Eurooppaa, enimmäkseen Etelä-Saksasta ja Böömistä. Tärkeimmät väestöryhmät olivat puolalaiset, saksalaiset ja juutalaiset.
1800-luvulla kaupungin kasvu ja teollisuuden kehitys jatkuivat, ja siitä tuli yksi sosialistisen liikkeen tärkeimmistä keskuksista. Vuoden 1892 suurlakko seisautti suurimman osan tehtaista. Venäjän vuoden 1905 vallankumouksen aikana poliisit surmasivat yli 300 työläistä.
Saksalaiset valtasivat Łódźin vuonna 1915. Ensimmäisessä maailmansodassa väestöä menehtyi muun muassa tauteihin, ja suuri osa saksalaisväestöstä muutti Saksaan. Vuonna 1922 Łódźista tuli Łódźin voivodikunnan pääkaupunki. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset joukot valloittivat kaupungin, ja se liitettiin natsi-Saksaan saksalaistetulla nimellä Litzmannstadt. Kaupunkiin perustettiin suuri juutalaisghetto, Łódźin ghetto (Litzmannstadtin ghetto), jonne kuljetettiin yli 200 000 juutalaista. Kaupungin lähistölle perustettiin useita keskitysleirejä. Gheton likvidoinnista syksyllä 1944 selvisi vain noin 900 henkeä.
Toisen maailmansodan päätyttyä Łódźin väestöstä oli kuollut noin 420 000 henkeä, joista 300 000 juutalaisia ja 120 000 puolalaisia. Puna-armeijan lähestyessä kaupungin saksalaisväestö pakeni sieltä. Puna-armeija valtasi kaupungin 8. tammikuuta 1945. Varsovan tuhouduttua sodassa Łódź oli vuoteen 1948 saakka maan tosiasiallinen pääkaupunki ja myös väkiluvultaan suurin kaupunki.
Historia > Kaupungin asukasluvun kehitys

1793: 190
1806: 767
1830: 4 300
1850: 15 800
1880: 77 600
1905: 343 900
1925: 538 600
1990: 850 000
2002: 789 300
2011: 728 900
2019: 679 900
Kulttuuri

Nykytaiteen museon Muzeum Sztukin lisäksi Łódźissa on Piotrkowska-kadulla maineikas Łódźin elokuvakoulu. Elokuvakoulussa ovat opiskelleet muun muassa ohjaajat Andrzej Wajda, Roman Polański, Krzysztof Kieślowski ja Zbigniew Rybczyński.
Kulttuuri > Koulutus

Łodzissa on kolme suurempaa julkista yliopistoa ja monia muita korkeakoultusta antavaa oppilaitosta. Kaupungissa on noin 65 000 opiskelijaa. Tunnettuja oppilaitoksia ovat muun muassa:
Łódźin yliopisto (puol. Uniwersytet Łódzki, UŁ)
Łódźin teknillinen yliopisto (puol. Politechnika Łódzka, PŁ)
Łódźin lääketieteellinen yliopisto (puol. Uniwersytet Medyczny w Łodzi)
Łódźin elokuvakoulu (puol. Szkoła Filmowa w Łodzi)
Łódźin kuvataideakatemia (puol. Akademia Sztuk Pięknych im. Wł. Strzemińskiego w Łodzi, ASP Łódź)
Łódźin musiikkiakatemia (puol. Akademia Muzyczna im. Grażyny i Kiejstuta Bacewiczów w Łodzi)
Ystävyyskaupungit

Łódźin 20 ystävyyskaupunkia vastaavaa yhteistyöaluetta ovat:
| --- | --- |
  Stuttgart   Lyon   Vilna   Ivanovo   Minsk   Odessa   Tel Aviv   Tianjin   Rustavi   Barreiro :   Tampere   Murcia   Örebro   Chemnitz   Kaliningrad   Lviv   Szeged   Kanton   Chengdu   Puebla
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Łódź Wikimedia Commonsissa
Kaupungin kotisivut (puolaksi), (englanniksi)
Kuvia Łódźin historiasta (englanniksi)
Łódź-Lublinekin lentokenttä (Arkistoitu – Internet Archive) (puolaksi), (englanniksi)
Łódźin voivodikunta
Pääkaupunki: Łódź 

Aleksandrów Łódzki | Bełchatów | Biała Rawska | Błaszki | Brzeziny | Drzewica | Działoszyn | Głowno | Kamieńsk | Koluszki | Konstantynów Łódzki | Krośniewice | Kutno | Łask | Łęczyca | Łódź | Łowicz | Opoczno | Ozorków | Pabianice | Pajęczno | Piotrków Trybunalski | Poddębice | Przedbórz | Radomsko | Rawa Mazowiecka | Rzgów | Sieradz | Skierniewice | Stryków | Sulejów | Szadek | Tomaszów Mazowiecki | Tuszyn | Uniejów | Warta | Wieluń | Wieruszów | Zduńska Wola | Zelów | Zgierz | Złoczew | Żychlin
Piirikunnat 

Bełchatów | Brzeziny | Kutno | Łask | Łęczyca | Łowicz | Itäinen Łódź | Opoczno | Pabianice | Pajęczno | Piotrków | Poddębice | Radomsko | Rawa | Sieradz | Skierniewice | Tomaszów | Wieluń | Wieruszów | Zduńska Wola | Zgierz
Kaupunkipiirikunnat 

Łódź | Piotrków Trybunalski | Skierniewice
Piotrkowska-katu.
Aceh

| Aceh Aceh Darussalam |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
 Koordinaatit: 5°33′N, 95°19′E 
Valtio:   Indonesia
Hallinto:  
 – Pääkaupunki:  Banda Aceh
Pinta-ala:  57 956 km²
Väkiluku (2010):  4 494 490
 – väestötiheys:  81 as./km²
Kielet:  Atšeh Indonesia
Kansat:  Acehilaiset (90%) Jaavalaiset (4%)
Aceh on Indonesiaan kuuluva erityisalue Sumatran saaren pohjoisosassa. Erityishallintoalueen virallinen nimi on Nanggroe Aceh Darussalam. Aceh rajoittuu etelässä ja idässä Pohjois-Sumatran provinssiin. Muualta Acehia ympäröivät Intian valtameri, Andamaanienmeri ja Malakansalmi. Acehin väkiluku on noin 4,5 miljoonaa. Acehilaiset muodostavat väestöstä 90%. Jaavalaiset ovat alueen suurin vähemmistökansa.
Acehin uskotaan olleen ensimmäinen paikka, johon islam levisi Kaakkois-Aasiassa. Acehin sulttaanikunta oli 1600-luvun alussa vaurain, voimakkain ja sivistynein valtio Malakansalmen alueella. Aceh on kautta historiansa puolustanut kiivaasti poliittista itsenäisyyttään ulkopuolisia voimia kuten hollantilaisia miehittäjiä ja Indonesian hallintoa vastaan.
Vapaa Aceh-liike (GAM) julisti alueen itsenäiseksi vuonna 1976, mistä alkoi lähes 29 vuotta kestänyt aseellinen kapina Indonesian keskushallintoa vastaan. Konflikti päättyi vuonna 2005 Martti Ahtisaaren johtamien rauhan­neuvottelujen jälkeen solmittuun sopimukseen. Rauhansopimus on pitänyt tähän saakka ja yhteenotot armeijan ja Vapaa Aceh -liikkeen sissien välillä ovat päättyneet.
Aceh oli lähin maa-alue joulukuun 2004 Intian valtameren maanjäristyksen keskuksesta. Järistyksen aiheuttama tsunami tuhosi suurimman osan maakunnan länsirannikosta, suuren osan pääkaupungista Banda Acehista, ja osan itärannikosta. Yhteensä järistys ja tsunami aiheuttivat 167 736 indonesialaisen kuoleman tai katoamisen Acehissa ja Pohjois-Sumatralla, ja tuhosivat kodin 500 000:lta. Luonnonmullistuksen katsotaan osaltaan edesauttaneen Acehin rauhanprosessin etenemistä.
Aceh on luonnonvaroiltaan rikas: sen alueella on muun muassa huomattavat öljy- ja kaasuesiintymät. Muuhun Indonesiaan verrattuna Acehin maakunta on voimakkaan uskonnollinen – islamilainen šarialaki on voimassa ja sen käyttäytymissäännökset koskevat myös muita kuin muslimeja.
Historia

Acehin historiasta ennen islamin saapumista alueelle ei tiedetä paljoa. Acehin alueelta on löytynyt kivityökaluja ja vanhoja fossiileja, joiden perusteella arkeologit uskovat että ensimmäiset Sumatran pohjoiskärjen ihmisasukkaat saapuivat alueelle noin 10 000 eaa.
Historia > Islamin leviäminen

Acehin arvellaan olleen ensimmäisiä paikkoja Kaakkois-Aasiassa jonne islam levisi noin vuoden 700 tienoilla. Ennen islamin saapumista alueelle Acehin on paikannimien perusteella päätelty olleen buddhalaisen kulttuurin vaikutuspiirissä. Islam levisi alueelle hitaasti ja rauhanomaisesti Arabian, Persian ja Intian suunnalta tulleiden muslimikauppiaiden mukana, joille alueen satamat olivat sopivia levähdyspaikkoja matkalla Kiinaan. Ensimmäiset muslimikauppiaiden tukikohdat olivat Pedir, Pasai ja Perlak. Acehin alueen ensimmäinen islamilainen sulttaanikunta, Perlak, perustettiin vuonna 804. Venetsialainen tutkimusmatkailija Marco Polo mainitsee käyneensä vuonna 1292 paluumatkallaan Kiinasta eurooppaan paikassa nimeltä Ferlac, jonka on arveltu olevan nykyinen Perlak. Hän mainitsi alueen väestön olleen pääasiassa muslimeja.
Muita Pohjois-Sumatralle syntyneitä sulttaanikuntia olivat 1267 perustettu Samudera Pasai ja vuonna 1184 syntynyt Tamiah. Acehin sulttaanikunta perustettiin vuonna 1205. Darussalam syntyi kolmesataa vuotta myöhemmin, vuonna 1511.
Historia > Indonesian itsenäistyminen

Toisen maailmansodan aikana Japani valloitti Hollannin Itä-Intian. Indonesian alueella koettiin hollantilaisvalta yhä epäoikeutetummaksi ja muun muassa indonesialaispoliitikot Sukarno ja Muhammed Hatta tekivät yhteistyötä japanilaisten kanssa. Japani jäi sodassa alakynteen vuonna 1944, jolloin Sukarno ja Hatta julistivat Indonesian itsenäiseksi. Hollantilaiset eivät hyväksyneet siirtomaansa itsenäistymistä ja hollanti yritti palauttaa valtansa alueella. Maiden välille syttyi Indonesian itsenäisyyssota.
Historia > Aceh osaksi Indonesiaa

Hollantilaisvaltaa vastustanut Aceh sopi liittyvänsä Indonesiaan sodan päätyttyä vuonna 1949. Päätös liittyä Indonesiaan aiheutti Acehissa levottomuuksia. Aceh nautti aluksi merkittävää autonomiaa Indonesian osana, mutta Jakartassa istunut maan hallitus pyrki yhtenäistämään hajanaista Indonesiaa. Vuonna 1950 Acehin erikoisasema Indonesiassa kumottiin ja se liitettiin osaksi Pohjois-Sumatran provinssia. Acehissa liitosta ei hyväksytty, Pohjois-Sumatralla acehilaisten valta omasta maastaan uhkasi siirtyä Pohjois-Sumatralla enemmistönä olleille batakeille.
Acehissa käynnistyi islamilainen kapina 20. syyskuuta 1953 ja sen lopullinen tukahduttaminen kesti vuosia. Acehilaisten kapinaa maan keskushallintoa vastaan johti maan johtaja Daud Beureu'eh. Rauhoittakseen tyytymättömyyden Indonesian keskushallitus teki Acehista erityisalueen 1959 ja lupasi sille autonomian. Acehille luvattiin laajempi itsehallinto, kuin muilla Indonesian alueilla.
Vuonna 1971 Acehin öljyvarantoja alettiin hyödyntää. Acehin öljyvarojen ansiosta Indonesiasta tuli maailman suurin nesteytetyn maakaasun tuottaja maan presidenttinä toimineen Suharton uusi järjestys -politiikan aikakaudella. Maata kuitenkin pakkolunastettiin monilta acehilaisilta, mikä ajoi monet köyhyyteen. Öljyvaroista saadut tulot jakautuivat epätasaisesti maan keskushallinnon ja Acehin alkuperäisasukkaiden kesken, mikä aiheutti kasvavaa tyytymättömyyttä.
Historia > Vapaa Aceh -liike

Uskonnollinen fundamentalismi, varallisuuden epätasainen jakautuminen, ihmisoikeusloukkaukset ja tunne Acehin luonnonvarojen epäoikeudenmukaisesta hyväksikäytöstä johtivat siihen, että maahan syntyi Vapaa Aceh -liike (Gerekan Aceh Merdeka, GAM), jota johti Hasan di Tiro. Vapaa Aceh -liike vaati Acehin itsenäistymistä Indonesiasta. Vapaa Aceh -liike julisti Acehin itsenäiseksi vuonna 1976. Liike oli aluksi pieni, ja Indonesian armeija kukisti liikkeen ja GAM:n johtajia vangittiin. Hasan di Tiro lähti maanpakoon Ruotsiin.
Vuonna 1986 Vapaa Aceh -liikkeen taistelijat palasivat Libyasta, missä he olivat olleet sotilaskoulutuksessa ja aloittivat kapinan uudelleen. Tällä kertaa GAM sai acehilaisten suuren tuen taakseen. Indonesian keskushallinto vastasi lisäämällä sotilasjoukkoja Acehissa. Vuosina 1989–1998 arviolta 9 000–12 000 acehilaista sai surmansa Indonesian sotilasoperaatiossa.
Aasian talouskriisin aikana Indonesiassa kasvoi tyytymättömyys Suhartoa kohtaan, ja tämä luopui vallasta vuonna 1998 Abdurrahman Wahidin hyväksi. Wahidin hallinto valmisteli lakeja, joilla Acehille taattiin suurempi osuus maan luonnonvarojen hyödyntämisestä, mutta Indonesian kongressi hylkäsi esityksen. Acehissa mielenosoitukset kiihtyivät ja 1,5 miljoonaa acehilaista osoitti mieltään Banda Acehissa itsenäisyyden puolesta. Indonesian armeija jatkoi acehilaisten liikehdinnän tukahduttamista ja Aceh kärsi sortotoimista ja siviilien joukkomurhista.
Kriisin lisäksi Acehin alue kärsi erityisen pahoin vuoden 2004 Intian valtameren maanjäristyksestä ja sen aiheuttamasta tsunamista. Katastrofissa sai surmansa 170 000 acehilaista, alueen 4 271 000 asukkaasta.
Tsunamikatastrofin katsotaan edesauttaneen rauhansopimuksen laatimista GAM:n ja Indonesian keskushallinnon välillä. 29 vuotta kestänyt konflikti päättyi Martti Ahtisaaren välityksellä käytyyn rauhanprosessiin, jonka johdosta allekirjoitettiin rauhansopimus Helsingissä elokuussa 2005. Rauhansopimuksen mukaan Acehiin jää 70% alueen luonnonvaroista saaduista tuloista ja että alueella olevat Indonesian sotilaat huolehtivat vain maan puolustuksesta, eivätkä sotkeudu Acehin sisäisiin asioihin.
Politiikka

Aceh kuuluu Indonesiaan ensimmäisen luokan erityishallintoalueena (daerah istimewa tingkat 1.), mikä asema sillä on ollut vuodesta 1961 alkaen. Acehin erityishallintoalue  jakautuu 17 piiriin (kabupaten) ja neljään kaupunkiin (kota). Kabupateneita johtavat bupatit. Suurin kaupunki ja samalla erityishallintoalueen pääkaupunki on Banda Aceh, joka sijaitsee aivan Sumatran saaren pohjoiskärjessä. Muut hallinnollisesti kaupungin asemassa olevat merkittävät keskukset ovat Langsa, Lhokseumawe ja Sabang.
Talous

Alueella on Indonesian suurimmat öljy- ja maakaasuvarat, joita hyödyntävät Exxon Mobil ja Pertamina. Acehin öljytuloista 70% jää Acehiin ja loput menevät Indonesian keskushallinnolle. Alueen itsenäistyminen aiheuttaisi epävarmuuden niin Indonesian keskushallinnolle kuin aluetta hyödyntäville kansainvälisille yhtiöille. Acehista saadaan myös palmuöljyä ja puutavaraa. Suurin osa alueen asukkaista saa kuitenkin yhä elantonsa maanviljelystä.
Alueen talous on kärsinyt kriisien takia, mutta vuoden 2005 Helsingin rauhansopimuksen jälkeen olot maassa ovat rauhoittuneet ja talous on kehittynyt vakaampaan suuntaan. Aceh on ottanut kuitenkin myös askelia taaksepäin; taloudelliselle kehitykselle ovat uhkana islamilaisen šarialain tiukentuneet tulkinnat.
Väestö

Acehin väestö koostuu lukuisista etnisistä ryhmistä, joista suurin on malaijin sukuista atšeh’n kieltä puhuvat acehilaiset. Uskonnollisesti 98 % on muslimeja, 1,5 % kristittyjä ja 0,4 % buddhalaisia. Alueen väestö on kasvanut voimakkaasti muun Indonesian tapaan viime vuosikymmenien aikana.
Acehin sulttaanikunta laajimmillaan Iskandar Mudan valtakaudella.
Lappi-areena

| Lappi-areena> Kirnu |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Hiihtomajantie 6, 96400 Rovaniemi
Rakennustyöt aloitettu:  2002
Avattu:  2003
Remontoitu:  4.6.2020
Laajennettu:  2014
Omistaja:  Rovaniemen kaupunki
Hoitaja:  Santasport
Kenttä:  3 x jääkaukalo
Kustannukset:  14.5 miljonaa
Aiemmat nimet:  JAFFA AREENA
Käyttäjät
 Rovaniemen Kiekko ry, Roki Hockey Oy, Rovaniemen Taitoluistelijat, 
Katsojakapasiteetti
 Istumapaikkoja: 3500 Permanto: 1700 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Lappi-areena on Rovaniemellä sijaitseva monitoimihalli, jossa järjestetään urheilutapahtumia, konsertteja ja messuja. Hallissa on 3 500 istumapaikkaa, jonka lisäksi permannolle saadaan 1700 istumapaikkaa lähde?. Yhtä aikaa esimerkiksi konsertissa voi hallissa olla 4780 henkeä lähde?. Lappi-areena voidaan muuttaa jäähallista konsertti- tai konferenssitilaksi noin neljässä tunnissa.
Urheilukäytössä Lappi-areena palvelee lähinnä jääurheilua, mutta Areenalla on pelattu myös muun muassa lentopallon SM-sarjan pelejä. Areenalla on kolme jäätä: kisakaukalo (28 x 58 m) sekä harjoituskaukalot hh1 ja hh2. Myös harjoituskaukalossa voidaan pelata otteluita. Areenalla on kolme ravintolaa ja VIP-tiloja, kuten muun muassa saunallinen VIP-aitio. Areenan yhteydessä on myös crossfit-sali.
Lappi-areenalla harjoittelee säännöllisesti Rovaniemen Kiekon (Roki Hockey Oy) edustusjoukkue ja juniorit, Rovaniemen Taitoluistelijat, Napapiirin Kaukalopallo (1-div), Napapiirin Pantterit (juniorit) ja Reidars Hockey Team (harrastesarja).
Lappi Areenan kisahalli sisältä
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Mestiksen jäähallit
Hermes
Hokki
IPK
Jokerit
JoKP
Ketterä
KeuPa HT
K-Vantaa
RoKi
TUTO Hockey
| n k Perustiedot Wikidatassa: Lappi-areena (Q11874692)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: arkkitehtoninen rakenne
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Rovaniemi
koordinaatit: 66°30′N 25°47′E﻿ / ﻿66.5°N 25.78°E﻿ / 66.5; 25.78
Muurolan hyppyrimäet

| Muurolan hyppyrimäet |
| --- | --- |

Sijainti
Paikkakunta:  Rovaniemi,  Suomi
Koordinaatit:  66°22′34″N, 25°22′51″E
Avattu:  1990
Suljettu:  2000
Muut mäet:  K18, K12, K8
Seura:  Muurolan Kisaveikot
Muurolan hyppyrimäki
K-piste:  27 metriä
Avattu:  1990
Suljettu:  2000
Muovitus:  ei
Muurolan hyppyrimäet oli neljän hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Rovaniemen Muurolassa. Mäet ovat paikallaan, mutta ne ovat hyppykelvottomassa kunnossa.
Historia

Muurolan hyppyrimäet rakennettiin vuonna 1990 ja K27 mäen alastulorinteeseen asennettiin muovitus. Hyppyrimäet suunnitteli Jouko Törmänen. Mäkihypyn kehittyessä K27 -mäen profiili vanhentui ja vuonna 2000 alastulorinteen muovitus poistettiin ja se siirrettiin Ounasvaaralle.
Vĩnh Nghiêmin temppeli

| Vĩnh Nghiêmin temppeli> Chùa Vĩnh Nghiêm |
| --- | --- |
 Temppelin pagodi.
Koordinaatit:  10°47′25″N, 106°40′56″E
Rakennustyyppi:  buddhalainen temppeli
Rakennustyöt aloitettu:  1964
Valmistumisvuosi:  1971
Suunnittelija:  Nguyễn Bá Lăng
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vĩnh Nghiêmin temppeli (vietn. Chùa Vĩnh Nghiêm) on vuonna 1971 valmistunut buddhalainen temppeli Hồ Chí Minhin kaupungissa eli entisessä Saigonissa Vietnamissa.
Rakennus

Vĩnh Nghiêmin temppeli sijaitsee Vietnamissa Hồ Chí Minhin kaupungissa sen vanhankaupungin pohjoisosassa Thị Nghèn kanavan varrella. Temppeli on arkkitehtuuriltaan rakennettu perinteisen vietnamilaisen tyylin mukaisesti, mutta sen rakennusmateriaalina on perinteestä poiketen ollut sementti. Sisäänkäynnillä on kahden soturin patsaat, ja sisällä temppelissä on japanilaistyylinen buddha-patsas. Sen molemmilla puolilla on kahden jumalattaren patsaat, ja seinillä on jataka-aiheisia maalauksia. Temppelialueen keskellä kohoaa seitsemänkerroksinen 40 metriä korkea pagodi.