stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aimo Minkkinen

Aimo Minkkinen Tampereen Lenin-museossa 1996.
Aimo Minkkinen (s. 22. marraskuuta 1947 Hankasalmi) oli Tampereen Lenin-museon pitkäaikainen johtaja vuosina 1982–2013. Hän kuului myös  Suomen kommunistisen puo­lueen taistolaissiipeen.
Minkkinen on väitellyt filosofian tohtoriksi Moskovan yliopistossa. Jäätyään vuonna 2014 eläkkeelle hän on kirjoittanut V. I. Leninistä kirjan Lenin – Helmirasia.
Teokset

Minkkinen, Aimo: Lenin – Helmirasia. Määritä julkaisija! ISBN 978-952-7037-21-8
Theodore Millon

Theodore Millon (18. elokuuta 1928 New York, New York – 29. tammikuuta 2014 Greenville Township, New York) oli yhdysvaltalainen psykologi, joka erikoistui työssään persoonallisuushäiriöihin.
Millon oli Liettuasta ja Puolasta Yhdysvaltoihin  muuttaneiden juutalaisten vanhempien ainoa lapsi. Hänen esi-isänsä asuivat 1800-luvulla Valožynin kaupungissa, joka siihen aikaan kuului Venäjän keisarikuntaan. Millon suoritti tutkintoja niin amerikkalaisissa kuin eurooppalaisissakin yliopistoissa, ja hän kuului 15 vuotta suuren pennsylvanialaisen psykiatrisen sairaalan Allentown State Hospitalin johtokuntaan. Pian sen jälkeen hänestä tuli julkaisun Journal of Personality Disorders perustajiin kuulunut toimittaja ja International Society for the Study of Personality Disorders -seuran perustajiin kuulunut ensimmäinen puheenjohtaja. Hän oli Harvard Medical Schoolin ja Miamin yliopiston professori.
American Psychological Association myönsi Millonille 2008 elämäntyön kultamitalin psykologian sovellutusten alalla.
American Psychological Foundation myöntää merkittäville psykologeille Millonin mukaan nimetyn palkinnon, ”Theodore Millon Award in Personality Psychology”.
Millon laati yleisesti arvostetun alatyyppien määrittelyn kaikille DSM-IV:n persoonallisuushäiriöille.
Julkaisut

Millon, Theodore (with Roger D. Davis) (1996) Disorders of Personality: DSM IV and Beyond  2. p. New York: John Wiley and Sons. ISBN 0-471-01186-X
Millon, Theodore (2000). Personality Disorders in Modern Life. New York: John Wiley and Sons. ISBN 0-471-23734-5
Millon, Theodore. (2004) Masters of the Mind. Hoboken: John Wiley and Sons.
Millon, Theodore and Grossman, Seth.(2007) Moderating Severe Personality Disorders: A Personalized Psychotherapy Approach. Hoboken: John Wiley and Sons.
Millon, Theodore and Grossman, Seth.(2007) Resolving Difficult Clinical Syndromes: A Personalized Psychotherapy Approach. Hoboken: John Wiley and Sons.
Millon, Theodore and Grossman, Seth.(2007) Overcoming Resistant Personality Disorders: A Personalized Psychotherapy Approach. Hoboken: John Wiley and Sons.
Blaney, Paul H. and Millon, Theodore (Eds). (2008) Oxford Textbook of Psychopathology, 2nd Ed.. New York: Oxford University Press.
Millon, Theodore, Krueger, Robert and Simonsen, Erik (Eds). (2008). Contemporary Directions in Psychopathology: Toward the DSM-V and ICD-11. New York: Guilford Press.
The Millon inventories: a practitioner's guide to personalized clinical assessment. (2008) Guilford Press. ISBN 978-1593856748
Aiheesta muualla

Theodore Millonin sivusto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Hrodnan rautatieasema

| Hrdonan rautatieasema   Вакзал Гродна, Вокзал Гродно |
| --- | --- |
 Hrodnan rautatieasemaa
Perustiedot
Sijainti:  53°41′10.95″N, 023°50′53.5″E
Osoite:  ven.  ул. Буденного, 37, 230023 г. Гродно, Ul. Budennogo 37, 230023 Hrodna, Valko-Venäjä ) 
Kunta:  Hrodna
Valtio:  Valko-Venäjä
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Valko-Venäjän rautatiet
Kaukoliikenne:  useita, Lidan ja Maladzetšnan kautta mm. Minskiin ja Moskovaan,
Pysäköinti:  aseman edustalla (länsipuolella)
Asemarakennus
Lipunmyynti:  kyllä
Hrodnan rautatieasema (valkoven. Вакзал Гродна, ven. Вокзал Гродно,  Grodnon asema) on rautatieasema Valko-Venäjän länsiosissa, Hrodnan maakunnan pääkaupungissa Hrodnassa (Grodnossa).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Grodnon eli Hrodnan rautatieasemasta (englanniksi)
Valko-Venäjän rataverkon kartta (venäjäksi)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (karttavalikon kautta) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Mikrokivikausi

Mikrokivikausi on Harri "Wallu" Vaalion MikroBitti-lehdelle piirtämä sarjakuva, joka on ilmestynyt vuodesta 1985. Se kertoo Kivisten ja Sorasten tyyliin kivikauden ihmisistä. Sarja tapahtuu kuitenkin vuonna 3000 jaa., jolloin Yhdysvallat on pommittanut maailman kivikauden tasolle. Siksi tietokoneet ovat hahmoille tuttuja. Wallun mukaan sarjakuvan idea lähti siitä, että hän tunsi olevansa ”ihan kivikaudella” tietotekniikan kanssa.
Päähenkilöt ovat tulivuoressa asuvat tietokoneguru Guru ja tämän vaimo Helka. MikroBitti-lehti tosin järjesti numeroissaan 3/1989 ja 5/1989 lukijakilpailun sarjakuvan tietokonegurun nimestä, jolloin hahmon nimeksi valikoitui Hannu. Gurua on kutsuttu Mikrokivikausi-sarjakuvissa monilla nimillä, mutta ei kuitenkaan koskaan Hannuksi, sillä Wallu ei myöhemmän kertomansa mukaan tunnistanut Hannu-nimeä omakseen. Wallu on kertonut Helka-hahmon perustuvan hänen vaimoonsa.
Sarjakuva muuttui mustavalkoisesta värilliseksi vuoden 1986 aikana.
Vuosina 2014–2015 Mikrokivikautta julkaistiin Skrolli-lehdessä.
Mikrokivikausi – Kun esi-isä tietokoneen osti

Mikrokivikausi-sarjakuvan historiaa on esitelty Wallun ja Jyrki Kasvin koostamassa Mikrokivikausi IT/e.a. -kiertonäyttelyssä. Wallu päivitti näyttelyn vuonna 2022 ja päivitetty näyttelykierros alkoi taiteilijan kotipaikan Pornaisten kirjastosta samana syksynä. Wallu julkaisi päivityksen yhteydessä kirjan näyttelyn pohjalta: Mikrokivikausi – Kun esi-isä tietokoneen osti.
Kirjan ensimmäinen 100 kappaleen painos on kovakantinen ja jokainen ensipainoksen kirjoista sisältää uniikin Wallun piirroksen. Wallun ilmoituksen mukaan kirjasta otettiin pehmeäkantinen 2. painos loppuvuodesta 2022 ja 3. painos, myöskin pehmeäkantisena, painatettiin yhteistyössä Suomen Amiga-käyttäjät ry:n kanssa vuonna 2024.
Mikrokivikausi – Näin teet sarjakuvia (CD-ROM)

Helsinki Media Erikoislehdet julkaisi vuonna 1996 Windowsilla ja Macintoshilla toimivan CD-ROMin Mikrokivikausi – Näin teet sarjakuvia. Se sisältää sarjakuvien piirto-ohjeita videolla, Mikrokivikausi-sarjakuvia ja pelejä. Wallu puhuu, lausuu runoja ja jopa laulaa levyllä.
Kirjallisuutta

Harri Vaalio: Kaiken takana on nainen! (Bitti-kirjat, Tecnopress Oy 1988, ISBN 951-832-008-X, 52 sivua)
Harri Vaalio, Jyrki Kasvi: Mikrokivikausi – Kun esi-isä tietokoneen osti – Sarjakuvia tietotekniikan alkuajoilta nykyaikaan (Käänteenpaikka Ky. 2022, ISBN 978-952-69581-2-5, 66 sivua)
Aiheesta muualla

Mikrokivikausi-sarjakuvat 1985–2013 luettavana netissä
Mikrokivikausi Tekniikan museossa
Mikrobitti-haku: Mikrokivikausi
Skrolli-lehdet (2014.1–2015.4)
Sarjakuvakirja Kaiken takana on nainen!
Reino Mikkonen

Reino Ilmari Mikkonen (22. tammikuuta 1894 Hausjärvi – 4. helmikuuta 1970) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana.
Perhetausta ja koulutus

Mikkosen vanhemmat olivat postinkantaja Fritiof Mikkonen ja Hilma Oksanen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Anna Eufrosyyne Siron kanssa. Mikkonen kävi kuusi luokkaa Jyväskylän lyseota ja yhden lukukauden Tampereen teknillistä opistoa.
Jääkärikausi

Mikkonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 29. helmikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Mikkonen kävi Libaussa vuonna 1917 järjestetyt moottorivene- ja rautatienrakennuskurssit. Pataljoonasta hänet komennettiin joulukuussa 1917 Saarenmaalle ja Hiidenmaalle.
Suomen sisällissota

Mikkonen astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 12. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui taistelussa 28. maaliskuuta 1918. Haavoistaan parannuttuaan hän palasi 12. huhtikuuta 1918 ja sijoitettiin tällä kertaa joukkueenjohtajaksi pataljoonan 3. komppaniaan ja osallistui sen mukana taisteluihin Kauksamolla, Kivennavalla ja Raivolassa sekä Inon saartoon.
Sisällissodan jälkeinen aika

Mikkonen siirrettiin sisällissodan jälkeen 13. heinäkuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajaksi Pioneerikoulutuspataljoonan 3. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 28. joulukuuta 1918 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen. Suojeluskuntajärjestön palveluksessa hän toimi 28. helmikuuta - 31. lokakuuta 1919 välisen ajan paikallispäällikkönä Pieksämäen suojeluskunnassa, josta hänet siirrettiin 27. tammikuuta 1920 paikallispäälliköksi Nastolan suojeluskuntaan, missä hän palveli 15. elokuuta 1920 saakka. Nastolan suojeluskunnan paikallispäällikkönä hän toimi 15. elokuuta 1920 - 1.  syyskuuta 1922 välisen ajan. Myöhemmin Mikkonen työskenteli liikemiehenä, mutta astui uudelleen Hollolan suojeluskunnan palvelukseen paikallispäälliköksi 1. helmikuuta 1926. Toistamiseen hän erosi suojeluskunnasta 1. huhtikuuta 1928 ja työskenteli sen jälkeen liikealalla.
Talvi- ja jatkosota

Mikkonen osallistui talvisotaan apulaisintendenttinä ja rahastonhoitajana Kenttätäydennysprikaatissa. Välirauhan aikana hän toimi 14. Divisioonan esikunnassa rahastonhoitaja ja 14. Prikaatin I pataljoonan talousupseerina. Myöhemmin hän toimi myös talousupseerina prikaatin III pataljoonassa, josta hän palasi takaisin I pataljoonaan ennen jatkosodan puhkeamista. Jatkosodan puhjettua hän toimi aluksi I pataljoonan talousupseerina, kunnes hänet siirrettiin talousupseeriksi Jalkaväenkoulutuskeskus 4:ään. Vuonna 1942 hänet siirrettiin Kotijoukkojen esikuntaan tarkastajaksi intendenttiosastolle. Vuonna 1943 hänet siirrettiin talouspäälliköksi Asevarikko l:een, missä hän palvelikin sodan loppuun saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta. Sotien jälkeen Mikkonen pidätettiin epäiltynä niin sanottuun asekätkentään. Hänet haudattiin Jyväskylän pitäjän hautausmaahan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 25. elokuuta 1917  Varavääpeli 11. helmikuuta 1918  Vänrikki 1. heinäkuuta 1918  Luutnantti  joulukuussa 1929  Kapteeni 1940 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 2. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.
Huayna Capac

Huayna Capac. Poma de Ayalan piirros.
Huayna Capac (ketšuaksi Wayna Qhapaq ’loistava nuorukainen’) oli inkojen yhdestoista hallitsija eli Sapa Inca. Hän hallitsi vuosina 1493–1527. Huayna Capacin valloitussotien seurauksena inkavaltio laajeni merkittävästi etelään, nykyisen Chilen ja Argentiinan alueille. Huayna Capac oli viimeinen kiistaton inkavaltias. Hänen kuolemansa jälkeen syttyi vallanperimyssota, eivätkä seuraavat Sapa Incat enää pitäneet hallussaan koko valtakuntaa.
Huayna Capacin aikana inkavaltio oli laajimmillaan. Hänen pitkä valtakautensa oli enimmäkseen rauhan aikaa. Huayna Capac kuoli vuonna 1527 espanjalaisten tuomaan isorokkoon, joka oli levinnyt Väli-Amerikasta Etelä-Amerikkaan. Myös hänen vanhin poikansa ja vallanperijänsä Ninan Cuyochi kuoli tautiin. Huayna Capacin äkillinen kuolema laukaisi vallanperimyssodan, joka heikensi inkavaltiota ratkaisevalla tavalla juuri kun espanjalaiset valloittajat olivat tulossa.
Populaarikulttuuri

Huayna Capac on inkojen sivilisaation johtaja Civilization IV -tietokonepelissä.
Peter Huchel

| Peter Huchel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1903 Lichterfelde, Berliini, Saksa
Kuollut: 1981 (77–78 vuotta) Staufen, Länsi-Saksa
Kansalaisuus:  Saksa
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheesta muualla
www.peter-huchel-haus.de
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Peter Huchel (1903 Lichterfelde, Berliini, Saksa – 1981 Staufen, Länsi-Saksa) oli saksalainen kirjailija ja toimittaja.
Huchel päätyi toisessa maailmansodassa sotavangiksi Neuvostoliittoon. Palattuaan hän oli DDR:ssä Berliinin radion taiteellinen johtaja ja vuodesta 1949 kirjallisuuslehti Sinn und Formin päätoimittaja. Hän joutui vuonna 1962 pois tehtävästä ja loikkasi vuonna 1971 Länsi-Saksaan.
Huchelin nimeä kantaa Peter Huchelin palkinto.
Suomennettuja runoja

Teoksessa: Puiden lohtu: saksankielistä runoutta 1946–2000 , toimittaja: Stefan Moster, Helsinki: WSOY 2005 ISBN 951-0-30300-3, Huchelin runot suomentanut Caj Westerberg
Kuun kirkkaan kuokan alla (Unter der blanken Hacke des Monds)
Merkki (Das Zeichen)
Rikkaruohot (Unkraut)
Theofrastoksen puutarha (Der Garten des Theophrast),
Teoksessa: Suurempi kuin sydämeni: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa , toim. ja suom. Anna-Maija Raittila, Helsinki: Kirjapaja 1982 ISBN 951-621-339-1
Talvipsalmi (Winterpsalm)
Huhkon kartano

Huhkon kartano etelästä nähtynä
Huhkon kartano on empire-tyylinen kartano Raisiossa. Huhkon kartanosta on jäljellä vain päärakennus. Sen vanhimmat osat ovat 1700-luvulta, mutta nykyinen empire-tyylinen ulkonäkö on peräisin noin vuosilta 1837–1842. Kartanon esikuvana on todennäköisesti ollut Carl Ludvig Engelin suunnittelemaksi arveltu Hintsan kartano vuodelta 1837.
Vanhimmat kirjalliset maininnat Huhkosta ovat 1300-luvulta. Ne käsittelevät Huhkonkosken myllyä, joka on ilmeisesti vanhempi kuin Huhkon tila.lähde? Ensimmäiset viitteet itse Huhkon kartanosta Mälikkälän kylässä ovat peräisin 1500-luvulta, jolloin se oli lampuotitalona Pernon kartanon alaisuudessa. Huhko oli Pernon kartanon omistuksessa 1600-luvulle saakka, jolloin sen omistaja vaihtui useaan kertaan. Kuuluisin Huhkon kartanon omistajista oli Turun Akatemian historian ja moraaliopin professori Johan Bilmark, joka osti tilan vuonna 1776. Kartanon hoidon vaikeudet aiheuttivat useita omistajanvaihdoksia 1800-luvulla. Raision kaupunki osti kartanon vuonna 1977. Kartanon sisätilat on kunnostettu kaupungin edustuskäyttöön ja sitä vuokrataan myös ulkopuolisille.
Huhkon kartanon itäpuolisella kallioalueella on pieni edustava ketoalue, jonka yhteydessä kasvaa muun muassa tammia, lehmuksia, saarnia ja vaahteroita. Kuivahkon kedon kasvistoon kuuluvat mäkitervakko, kurjenkello, keto-orvokki, koiranheinä ja huopakeltano.
Lokakuussa 1995 sijoitettiin Huhkon kartanon pihapiiriin Gunnar Finnen reliefi Sadonkorjaajat 1920-luvulta. Se kuuluu kamarineuvos Eero Rantasen säätiön kokoelmiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Huhkon kartano Wikimedia Commonsissa
Eila Minkkinen

Eila Minkkinen työhuoneella 2020.
Veden välkettä, reliefi ruostumatonta terästä, Kaunisjärven vanhainkoti, Rauma (1985).
Eila Sisko Minkkinen (s. 12. tammikuuta 1945 Konginkangas) on suomalainen kuvanveistäjä ja hopeaseppä.
Kirjallisuutta

Bizot, Chantal & Colemo, Nadine: Bijoux Contemporains, un Passion. Collection de Solange Thierry de Sait Rapt.  Editions du Regard, 2018.  ISBN 978-2841053636  (ranskaksi)
Pahlman, Helena et. al: Suomalainen koru.  Helsinki:  Tammi, 2016.  ISBN 978-951-31-9103-0
Pahlman, Helena et. al: Itsenäisyyden ajan suomalainen koru.  Helsinki:  Tammi, 2014.  ISBN 978-951-31-7830-7
2015 Osaatteko valssata, neiti Minkkinen? Kuvitettu elämäkerta, Pirkko Vekkeli, Janne Koski, Otso Kantokorpi, Helena Pahlman, Marsa Luukkonen. Parvs Publishing Helsinki. ISBN 978-952-5654-75-2.
Pauketta ja patinaa, Eila Minkkisen teoksia 1962–2005. ISBN 952-91-8730-0.
Aav, Marianne – Amberg, Anna-Liisa – Fagerström, Raimo – Tillander, Ulla: Koru Suomessa. Godenhiem Design museo, 2012. ISBN 978-952-9878-77-2.
Kuka kukin on 2005. Helsinki, Otava. ISBN 951-1-19577-8 ja 2011, ISBN 978-951-1-24712-8.
Sculptor2005, Suomen Kuvanveistäjäliitto ry. 2005, ISBN 951-97247-2-9.
Metallit 2001, ISBN 951-98746-0-7.
Poutasuo, Tuula: Suomalainen hopeataide. 1989, ISBN 951-26-3264-0.
Lambert, Sylvia: The Ring. 1998, ISBN 2-88046-317-3.
III Triennale Du Bijou, Musee Des Arts Decoratifs, Paris, 1992, ISBN 2-906450-86-3.
The Ego Adorned: 20th Century Artists' Jewellery. ISBN 90-6625-024-0.
Ruutiainen, Päivi: Onko puhelinkoppi koru? Nykykoru taiteen kentällä. ISBN 978-952-484-568-7.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Minardi M197

| Minardi M197 |
| --- | --- |

Talli:   Minardi
Suunnittelija(t):   Gabriele Tredozi
Kuljettajat:  20.  Ukyō Katayama 21.  Jarno Trulli 21.  Tarso Marques
Teknisiä tietoja
Renkaat:  B Bridgestone
Polttoaine:  Petroscience
Runko:  Hiilikuitumonokokki
Moottori:  Hart 830 3-litrainen 72° V8 vapaasti hengittävä
Voimansiirto:  6-vaihteinen puoliautomaattinen
Kilpailuhistoria
Debyytti:  Australian GP 1997
Kilpailuja:  17
Voittoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
Palkintosijoja:  0
MM-pisteitä:  0
Minardi M197 oli Gabriele Tredozin suunnittelema auto, jolla Minardi-talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1997. Sitä ajoivat pääasiassa Tyrrelliltä siirtynyt Ukyo Katayama ja Jarno Trulli, joka oli Saksan Formula 3 -sarjan mestari. Trulli kuitenkin siirtyi kesken kauden Prost-talliin korvaamaan Olivier Panisia, minkä takia Tarso Marques otettiin hänen tilalleen.
Auto ei ollut kovinkaan kilpailukykyinen. Hart-merkkinen V8-moottori oli liian alitehoinen. Minardi oli kuitenkin tyytyväinen siihen, että he olivat paljon parempia kuin Lola-talli.
Talli ei saanut sijoitusta valmistajien MM-sarjassa, koska se ei saavuttanut yhtään MM-pistettä.
Teknisiä tietoja

moottori: Hart 830 72° V8
vaihdelaatikko: Minardi/Xtrac 6-vaihteinen, puoliautomaattinen
polttoaine: Petroscience
renkaat: Bridgestone
Saavutukset

kilpailuja: 17
voittoja: 0
paalupaikkoja: 0
nopeimpia kierroksia: 0
Formula 1 -tulokset

| Vuosi | Talli | Moottori | Renkaat | Kuljettajat | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | Pisteet | Sijoitus |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1997 | Minardi | Hart V8 | B |  | AUS | BRA | ARG | SMR | MON | ESP | CAN | FRA | GBR | DEU | HUN | BEL | ITA | AUT | LUX | JPN | EUR | 0 | 11. |
| 1997 | Minardi | Hart V8 | B |  Jarno Trulli | 9 | 12 | 9 | DNS | Kesk. | 15 | Kesk. |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 0 | 11. |
| 1997 | Minardi | Hart V8 | B |  Tarso Marques |  |  |  |  |  |  |  | Kesk. | 10 | Kesk. | 12 | Kesk. | 14 | EX | Kesk. | Kesk. | 15 | 0 | 11. |
| 1997 | Minardi | Hart V8 | B |  Ukyō Katayama | Kesk. | 18 | Kesk. | 11 | 10 | Kesk. | Kesk. | 11 | Kesk. | Kesk. | 10 | 14 | Kesk. | 11 | Kesk. | Kesk. | 17 | 0 | 11. |
Dorothy B. Hughes

Dorothy B. Hughes (10. elokuuta 1904 Kansas City, Missouri – 6. toukokuuta 1993 Ashland, Oregon) oli yhdysvaltalainen rikoskirjailija ja kirjallisuuskriitikko, jonka 14 romaanista viisi on suomennettu. Hänen tarinoidensa pohjalta on tehty useita elokuvia, kuten Nicholas Rayn Hermot pinnalla (1950, perustuu romaaniin Yksinäisessä paikassa) sekä romaanin Karuselli pohjalta tehdyt elokuvat Vaarallisilla poluilla (Robert Montgomery, 1947) ja Hirtetty mies (Don Siegel, 1964).
Hughesin viimeiseksi jäänyt romaani Loppuunajettu oli vuonna 1964 ehdolla Edgar-palkinnon saajaksi. Hughes palkittiin Edgar-palkinnolla vuonna 1950 työstään The Albuquerque Tribune -sanomalehden rikoskirjojen arvostelijana.
Suomennettuja romaaneja

Malja kuolemalle (The Bamboo Blonde), suom. Niilo Idman, Suomen kirja, 1944
Loppuunajettu (The Expendable Man), Pauli A. Kopperi, Karisto, 1967
Sininen marmoripallo (The So Blue Marble), suom. Seija Paavilainen, Karisto, 1969
Yksinäisessä paikassa (In a Lonely Place ), suom. Paavo Lehtonen, Love kirjat, 1981 ISBN 951-835-052-3
Yksinäisessä paikassa: jännityskuunnelma, suom. Tove Idström, Yleisradio 1990
Karuselli (Ride the Pink Horse), suom. Jorma-Veikko Sappinen, Hyvinkää: Book Studio, 1996 Sarja: Crime Noir ISBN 951-611-758-9
Volvo V70

Volvo V70 on Volvon vuosina 1996–2016 valmistama E-segmentin farmariauto, joka korvasi Volvo 850:n. Perusmallin lisäksi valmistettiin maastokelpoisempaa Volvo XC70 -mallia. Vuoden 2016 alussa esiteltiin Volvo V70:n korvaava Volvo V90 ja viimeiset V70-mallit valmistuivat keväällä 2016.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volvo V70 Wikimedia Commonsissa
Volvo V70 R
Volvo V70XC
Volvo V70 XC
Volvo V70 R
Toisen sukupolven facelift-malli.
Volvo XC70
Kolmannen sukupolven facelift-malli (2011).
Kolmannen sukupolven facelift-malli (2013).
Miljoonakutoja

| Miljoonakutoja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kutojat Ploceidae
Suku::  Miljoonakutojat Quelea
Laji::  quelea
Kaksiosainen nimi
 Quelea quelea  (Linnaeus, 1758) 
 Miljoonakutojan esiintymisalue
Alalajit
 Quelea quelea quelea  Quelea quelea aethiopica  Quelea quelea lathami 
Katso myös
   Miljoonakutoja Wikispeciesissä   Miljoonakutoja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Miljoonakutoja, aikaisemmalta nimeltään verinokka tai miljoonavarpunen (Quelea quelea) on todennäköisesti maailman runsaslukuisin luonnonvarainen lintulaji. Vain tarhattu kana on runsaslukuisempi lintulaji.lähde?
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 12,5 senttimetriä ja paino 15–20 grammaa. Se on varpusta pienempi pikkulintu, jolla on tukevatekoinen punainen nokka ja punaiset koivet. Höyhenpuku on alapuolelta vaalea ja päältä harmaanruskean viirukas. Koiraalla on joko musta tai vaalea naama. Lajin elinikä on kaksi tai kolme vuotta.lähde?
Esiintyminen

Miljoonakutoja esiintyy Afrikassa Saharan eteläpuolella. Satunnaisesti lajia on tavattu myös Kanariansaarilla. Lajin esiintymisalueen laajuus on noin 9,4 miljoonaa neliökilometriä ja sen kanta on elinvoimainen. Populaatiot muuttavat pitkiäkin matkoja ravinnonhaussa.
Miljoonakutoja on todennäköisesti maailman runsaslukuisin luonnossa elävä lintulaji, sen kannaksi on arvioitu 1,5 miljardia lisääntymisikäistä yksilöä.lähde?
Elinympäristö

Miljoonakutojan tyypillisiä elinympäristöjä ovat savanni ja aro. Laji elää myös ihmisen seuralaisena viljelysmaiden tuntumassa. Parvet, joissa voi olla miljoonia yksilöitä, liikkuvat päivittäin ruokailu- ja juomapaikkojen ja pesäpaikkojen välillä.lähde?
Lisääntyminen

Miljoonakutoja on yhdyskuntalintu, joka pesii valtavina kolonioina. Yhdyskunta saattaa levitä kymmenen neliökilometrin alueelle. Koiras on moniavioinen ja sillä voi olla kymmeniä naaraita. Pesintä ajoittuu sadekausien mukaan siten että riittävästi siemenravintoa on tarjolla. Koiras kutoo puuhun tai piikkipensaaseen ruohonkorsista ja lehdistä puolivalmiita soidinpesiä, joista naaras lopulta valitsee yhden, jonka ne rakentavat yhdessä valmiiksi. Naaras munii 2–4 vaaleansinistä munaa ja hautoo niitä noin 12 päivää. Pieniä poikasia ruokitaan hyönteisillä ja niiden toukilla. Poikasten ollessa muutaman päivän ikäisiä emot alkavat ruokkia niitä siemenillä. Poikaset lähtevät pesästä kahden viikon ikäisinä. Ne ovat sukukypsiä yksivuotiaina, usein jo yhdeksän kuukauden ikäisinä.