stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tykkivene Jangtse-joella

| Tykkivene Jangtse-joella> The Sand Pebbles |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Robert Wise
Käsikirjoittaja:  Robert Anderson
Perustuu:  Richard McKennan romaaniin Tykkilaiva San Pablo
Tuottaja:  Robert Wise
Säveltäjä:  Jerry Goldsmith
Kuvaaja:  Joseph MacDonald
Leikkaaja:  William H. Reynolds
Pääosat:  Steve McQueen Richard Attenborough Richard Crenna Candice Bergen Mako Emmanuelle Arsan
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Twentieth Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:   20. joulukuuta 1966  24. maaliskuuta 1967
Kesto:  197 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  12 milj. dollaria (arvio)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tykkivene Jangtse-joella (The Sand Pebbles) on yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1966. Se sijoittuu vuoteen 1926, Kiinan Jangtse-joella partioivalle tykkivene USS San Pablolle. Elokuvan on ohjannut Robert Wise ja käsikirjoituksen laati Robert Anderson Richard McKennan romaanin The Sand Pebbles (1962, suom. Tykkilaiva San Pablo, Gummerus 1964) pohjalta. McKenna oli itse palvellut Jangtse-joella tykkiveneessä vuonna 1936.
Elokuvan pääosissa nähdään Steve McQueen, Richard Attenborough, Richard Crenna, Mako ja Candice Bergen.
Tykkivene Jangtse-joella sai vuonna 1967 jopa kahdeksan Oscar-palkintoehdokkuutta. Kahdeksasta Golden Globe -palkintoehdokkuudesta tuli yksi voitto, kun Richard Attenborough palkittiin parhaasta miessivuosasta.
Juoni

Kiinan sisällissodan aikaan 1920-luvulla Yhdysvaltojen tykkivene on mukana turvaamassa länsimaisten etuja Tšiang Kai-šekin joukkoja tukien Maon kommunistien uhan alla. Uusi konemestari Holman (McQueen) haluaisi vain huolehtia aluksen tekniikasta ja jättää politiikan toisille. Sodan kiihtyessä tykkiveneestä tulee kuitenkin pelinappula valtapolitiikassa, ja myös Holmanin on valittava puolensa.
Tarina on nähty myös allegoriana elokuvan ensi-illan aikoihin laajentumassa olleesta Vietnamin sodasta: amerikkalaisista vieraassa maassa ja heille vieraana näyttäytyvässä sodassa.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Hintikka kutsuu elokuvaa pitkäksi mutta toimivaksi sekoitukseksi seikkailua, romantiikkaa ja imperialismia ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Tykkivene Jangtse-joella Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Elokuvalle omistautunut sivusto (englanniksi)
Turun Toverit

Turun Tovereiden tunnus
Turun Toverit (TuTo) on 20. lokakuuta 1929 perustettu turkulainen urheilun yleisseura. Tänä päivänä seuran lajivalikoimaan kuuluvat jalkapallo, jääkiekko, koripallo, lentopallo, paini, jumppa, yleisurheilu, pöytätennis, esports ja salibandy.
Turun Toverien puheenjohtajana ovat toimineet muun muassa Oskari Lyytikäinen 1929–1949, Ahti Penttilä 1950–1965 ja 1970–1976, Voitto Hellstén 1966–1969, Esko Siltanen 1977–1979, Pentti Lahti 1980–1988, Pentti Tammisto, Matti Ranne, Janne Laulumaa ja Jorma Hellsten. Nykyinen puheenjohtaja on Tommi Vasankari.
TuTo ry:n toiminnanjohtajana toimii Sini Santala.
Jääkiekko

Jääkiekossa Turun Toverit kilpaili vielä 1970-luvulla Turun Palloseuran kanssa kiivaasti SM-sarjassa, mutta sen jälkeen se putosi alempiin sarjoihin. SM-liigassa TUTO käväisi kuitenkin parin kauden ajan 1990-luvun puolivälissä. Nykyään TUTO Hockey pelaa Mestiksessä ja A-juniorit SM-sarjaa.
Olympialaisissa Suomea ovat TuTo:n pelaajista edustaneet Urpo Ylönen vuosina 1964 ja 1968, Seppo Lindström vuosina 1968 ja 1972 sekä Kari Johansson vuonna 1968. TuTo ry:n alla toimii vahva juniorijääkiekkojaosto, joka käsittää noin 500 pelaajaa kiekkokouluikäisistä aina B-junioreihin.
Jalkapallo

Turun Toverien jalkapallojoukkue saavutti Suomen-mestaruushopeaa vuonna 1947. Tuolloin Työväen urheiluliiton seurat, joihin TuTo kuuluu, eivät pelanneet Palloliiton sarjoissa ja Suomen-mestaruus ratkaistiin liittojen yhteisessä lopputurnauksessa. Seuraavana vuonna TUL:n seurat liittyivät Palloliiton sarjoihin ja TuTo sai paikan Mestaruussarjasta, jossa se pelasi vuosina 1948–1949, 1954–1955 ja 1961. Viimeisimmän putoamisen jälkeen seura pelasi useita kausia toiseksi ja kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla, kunnes vuonna 1993 toinen turkulaisseura FC Inter otti talousvaikeuksiin ajautuneen TuTo:n paikan Kakkosesta.
TuTo jatkoi pelaamista Palloliiton Turun piirin piirisarjoissa, josta se teki paluun Kakkoseen kaudeksi 2011. Joukkuetta valmensi kausina 2006–2008 Suomen pääsarjan kaikkien aikojen paras maalintekijä Heikki Suhonen.
Olympialaisissa Suomea ovat TuTo:n pelaajista edustaneet Olavi Laaksonen ja Jorma Vaihela vuonna 1952. A-maajoukkueessa ovat Laaksosen ja Vaihelan lisäksi pelanneet Tommy Lindholm, Turkka Sundbäck, Rainer Forss, Turkka Tamminen, Armas Niemi ja Allan Möller.
Yleisurheilu

Olympialaisissa Suomea ovat TuTo:n yleisurheilijoista edustaneet Voitto Hellstén ja Pentti Rekola vuosina 1956 ja 1960 sekä Jussi Rintamäki vuonna 1960. 2000-luvulla TuToa on edustanut muun muassa Milja Thureson.
Muut lajit

Olympialaisissa Suomea ovat TuTo:n urheilijoista edustaneet painija Sulo Leppänen ja nyrkkeilijä Matti Tammelin, molemmat Lontoon 1948 olympialaisissa.
Pesäpallon SM-sarjassa TuTo vieraili kaudella 1945 ja TUL:n mestaruussarjassa se pelasi pitkään 1930- ja 1940-luvuilla saavuttaen siinä mitalisijoituksiakin.
Koripallossa TuTo on pelannut SM-sarjassa neljä kautta.
Haavipallossa TuTo voitti poikien SM-sarjan vuonna 2013. Sarjassa TuToa edusti TuTo Hockeyn C-junioreista koottu joukkue.
Muut lajit > Pesäpallon palkinnot ja huomionosoitukset > Miesten Itä–Länsi-valinnat

Svante Helminen (1940)
Vähävaraisten tukirahasto - koska liikunta on jokaisen lapsen oikeus

TuTo ry:n alla toimii vuonna 2018 perustettu TuTo ry:n tukirahasto, jonka tehtävänä on taata, että yksikään seuran lapsista ja nuorista ei joutuisi lopettamaan liikuntaharrastusta taloudellisista syistä. Tukea jaetaan kaksi kertaa vuodessa.
Aiheesta muualla

Seuran sivusto
TuTon tilastoja (UrheiluSuomi.com)
| n k Lentopallon Mestaruusliiga |
| --- | --- |
Joukkueet (2024–25):  Akaa-Volley  Hurrikaani-Loimaa  Karelian Hurmos  Kokkolan Tiikerit  Kyyjärven Kyky-Betset  Raision Loimu  Savo Volley  TuTo Volley  VaLePa 
TuTon kotikenttä, Yläkenttä.
HMS Tyne (P281)

| HMS Tyne |
| --- | --- |
 HMS Tyne

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Vosper Thornycroft
Kölinlasku:  19. syyskuuta 2001
Laskettu vesille:  29. toukokuuta 2002
Palveluskäyttöön:  7. tammikuuta 2003
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 675 t (kuormattu)
Pituus:  79,5 m
Leveys:  13,6 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  11 000 shp
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  30
Aseistus
Aseistus:  1 x 20 mm BMARC KAA
HMS Tyne (viirinumero P281) on Britannian kuninkaallisen laivaston River-luokan ulkovartiolaiva (engl. Offshore Patrol Vessel, OPV).
Valmistus

Alus tilattiin huhtikuussa 2001 VT Groupilta, missä köli laskettiin vielä samana vuonna 19. syyskuuta yhtiön Woolstonin telakalla. Se laskettiin vesille 29. toukokuuta 2002  ja valmistui 7. tammikuuta 2003.
Palvelus

Alus on sijoitettuna Portsmouthiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMS Tyne (P281) Wikimedia Commonsissa
River-luokan ulkovartiolaivat
| --- | --- |
1. sarja:  HMS Tyne - HMS Severn - HMS Mersey
paranneltu 1. sarja:  HMS Clyde
2. sarja:  HMS Forth - HMS Medway - HMS Trent - HMS Tamar - HMS Spey
Työläis- ja talonpoikaisnainen

Neuvostonaisen etusivu toukokuussa 1936.
Työläis- ja talonpoikaisnainen, myöhemmin Neuvostonainen oli Leningradissa vuosina 1925–1937 ilmestynyt, Leningradin alueen ja Neuvosto-Karjalan suomalaisille, inkeriläisille ja karjalaisille naisille tarkoitettu suomenkielinen aikakauslehti. Se oli NKP(b):n Leningradin ja Karjalan aluekomiteoiden naisjärjestöjen äänenkannattaja. Lehden julkaisijana toimi Kustannusliike Kirja.
Vuonna 1925 lehdestä ilmestyi vain näytenumero, vuonna 1926 kolme ja vuonna 1927 kahdeksan numeroa. Vuodesta 1928 lähtien se ilmestyi kerran kuukaudessa. Vuonna 1932 nimi vaihdettiin Neuvostonaiseksi. Vuosina 1932 ja 1933 lehti ilmestyi kaksi kertaa kuukaudessa ja vuodesta 1934 jälleen kuukausittain.
Vastaavana toimittajana oli lehden koko ilmestymisen ajan Lyyli Latukka, joka hoiti tehtävää sivutoimenaan. Päätoimisesti hän työskenteli Lännen vähemmistökansallisuuksien yliopiston leninismin opettajana ja sen suomalaisen kabinetin johtajana. Muita toimittajia olivat Tyyne Razimovitš ja Eeva Korhonen. Toimitusneuvostoon kuuluivat Saima Hellman suomalaisesta valistustalosta, Eini Grahn suomalaisesta opettajateknikumista, Aune Dahl suomalaisesta keskikoulusta sekä Karjalan edustajana Maija Gylling.
Työläis- ja talonpoikaisnainen oli Neuvostoliiton suosituimpia suomenkielisiä aikakauslehtiä. Sen painos oli yleensä 4 000–6 000 kappaletta ja parhaimmillaan jopa 10 000. 16–24-sivuisessa, suhteellisen hyvin painetussa ja runsaasti kuvitetussa lehdessä kerrottiin ajankohtaisista kysymyksistä, suomalaisten ja karjalaisten naisaktivistien toiminnasta sekä annettiin neuvoja kodinhoidosta ja lasten kasvatuksesta. Lehti sisälsi myös kaunokirjallista ja lapsille tarkoitettua aineistoa. Sillä oli laaja avustajaverkosto Inkerissä ja Karjalassa. Lehden muututtua Neuvostonaiseksi sen sisältö köyhtyi, avustajat vähenivät ja levikki pieneni.
Lehti lakkautettiin 1930-luvun lopun suomalaisvainojen seurauksena. Vapaudessa 2. lokakuuta 1937 julkaistussa artikkelissa sitä syytettiin huonosta taistelusta nationalismia vastaan ja kansainvälisyyskasvatuksen puuttumisesta. Todisteina esitettiin mm. se, että lehti oli ryhtynyt käyttämään kansainvälisiä sanoja kuten sovetti, kolhoosi ja sovhoosi vasta edellisen vuoden aikana ja ilmestyi yhä nimellä Neuvostonainen, vaikka neuvosto oli yleisessä käytössä korvattu sanalla sovetti. Lehden toimintaa arvosteltiin myös Leningradskaja pravdassa. Neuvostonaisen viimeinen numero ilmestyi syyskuussa 1937. Sen lakkauttaminen vahvistettiin NKP(b):n Leningradin aluekomitean byroon joulukuussa 1937 tekemällä päätöksellä.
Lehden työntekijöistä Eeva Korhonen pidätettiin 15. lokakuuta, tuomittiin vakoilijana kuolemaan ja ammuttiin 7. joulukuuta 1937 Leningradissa. Lyyli Latukka ammuttiin huhtikuussa 1938.
Vuosina 1988–1991 Neuvostonainen-nimellä ilmestyi neuvostoliittolaisen, ulkomaisille lukijoille tarkoitetun Sovetskaja ženštšina -lehden suomenkielinen versio.
Marjut Tynkkynen

Marjut Hannele Tynkkynen (s. 17. tammikuuta 1961 Mikkeli) on suomalainen harmonikkataiteilija.
Koulutus

Tynkkynen on opiskellut konserttiharmonikansoittoa muun muassa Matti Rantasen johdolla Sibelius-Akatemiassa sekä Mogens Ellegaardin oppilaana. Hän on suorittanut Sibelius-Akatemian diplomin vuonna 1984.
Ura

Kilpailuvoittoja Tynkkynen on saanut muun muassa Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa sekä Klingenthalin harmonikkakilpailuissa. Hänet valittiin Finland Festivalsin vuoden nuoreksi taiteilijaksi vuonna 1991. Konserttitoimintaa ja esiintymisiä on ollut useissa Euroopan maissa. Hän on myös soittanut kantaesityksiä muun muassa Kalevi Ahon ja Jouni Kaipaisen teoksista. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2020.
Aiheesta muualla

Marjut Tynkkysen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Tykkimiehet

Tykkimiehien ylläpitämä Suomen Tykistömuseo Hämeenlinnassa.
Tykkimiehet r.y. on vuonna 1965 perustettu tykistön perinteitä vaaliva yhdistys. Sen tärkeimpänä tehtävänä on  ollut Suomen Tykistömuseon, nykyisen Museo Militarian, toiminnan ylläpitäminen.
Historia

Tykkimiehien perustava kokous oli 25. toukokuuta 1965 Tykistökoulussa Santahaminassa. Kokoukseen osallistui yhteensä 102 kenttätykistön ja rannikkotykistön upseeria, aliupseeria ja upseerioppilasta, jotka päättivät perustaa Tykistökoulun perinneyhdistys -nimisen yhdistyksen. Aloitteen tekijöinä olivat Suomen Tykistökoulun 1918 upseerikokelaskurssien valtuuskunta kenraaliluutnantti Uolevi Poppiuksen johdolla sekä Tykistökoulun johtaja eversti Kauko Mäkipää.
Yhdistyksen perustamissopimuksen allekirjoittivat 22. kesäkuuta 1965 kenraaliluutnantti Uolevi Poppius, eversti Kauko Mäkipää, eversti R. Aaltonen ja sotilasmestari T. Tapanila. Yhdistysrekisteriin Tykistökoulun perinneyhdistys merkittiin 28. kesäkuuta 1965.
Yhdistyksen tarkoituksena sääntöjensä mukaisesti oli vaalia tykistöllisen koulutuksen perinteitä ja toimia tykistöllisten aselajien yhdyssiteenä.
Yhdistyksen nimi muutettiin 26. lokakuuta 1967 Tykistön perinneyhdistykseksi. Syynä nimenmuutokseen oli kenttätykistön ja rannikkotykistön erottuminen omiksi aselajeikseen ja jo tiedossa ollut Tykistökoulun siirto Niinisaloon.
Tykistön perinneyhdistyksen nimi muutettiin 21. lokakuuta 1975 Tykkimiehet r.y.:ksi osoituksena yhdistyksen toimikentän laajentumisesta koko valtakuntaan ja sen kaikkia tykkimiehiä käsittäväksi.
Tykistön perinneyhdistys käynnisti kenttätykistömuseohankkeen, ja ensin järjestettiin kenttätykistönäyttely Sotamuseolla vuonna 1973. Näyttelystä saatua kokemusta hyödyntäen perustettiin Tykkimiehien ylläpitämä Tykistömuseo Niinisaloon 2. heinäkuuta 1977. Tykistömuseo siirrettiin keskeisemmälle paikalle Hämeenlinnaan vuosina 1995–1997 ja se nimettiin Suomen Tykistömuseoksi vuonna 2004.
Suomen Tykistömuseon virallisia päättäjäisiä vietettiin juhlallisesti Hämeenlinnassa 4. joulukuuta 2012 ja museon toiminta siirtyi uudelle museoyhdistykselle Suomen Tykistö-, Pioneeri- ja Viestimuseoyhdistykselle.  Tykistömuseo jatkoi 1. tammikuuta 2013 alkaen toimintaansa Museo Militariana. Tykkimiehet on edelleen mukana ylläpitämässä Museo Militariaa yhdessä Pioneeriaselajin Liiton sekä Viestikiltojen Liiton kanssa.
Toiminta

Yhdistyksen toiminnan keskeisiä tavoitteita ovat
Suomen Tykistömuseon ylläpitäminen Hämeenlinnassa
dokumenttielokuvien valmistaminen
Tulikomentoja-lehden julkaiseminen
yhteistoiminta Suomen Kenttätykistön säätiön kanssa.
Puheenjohtajat

Yhdistyksen puheenjohtajina ovat toimineet
kenraaliluutnantti Uolevi Poppius (1965–1975)
vuorineuvos Erkki Partanen (1975–1978)
toimitusjohtaja Aarne Hakala (1978–1982)
kauppaneuvos Erik Berner (1982–1988)
ekonomi Seppo S. Jokipii (1988–1992)
professori Matti Peltonen (1992–1996)
kauppaneuvos Pertti Niemistö (1996–1998)
diplomi-insinööri Jorma Keino (1999–2000)
kenraalimajuri Asko Sivula (2000–2003)
prikaatikenraali Jouko Alasjärvi (2004–2011)
vakuutusneuvos Harri Kainulainen (2012–).
Yhdistyksen toiminnanjohtaja on everstiluutnantti Kari Halonen.
Aiheesta muualla

Tykkimiehet r.y.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Turun kuntaliitokset

Turun kuntaliitokset ovat tapahtuneet vuosina 1931–1988 ja ne ovat kasvattaneet Turun pinta-alan kymmenkertaiseksi. 1930-luvulla Turku oli vielä pinta-alaltaan pieni ja tiivis maalaiskuntien ympäröimä ydinkaupunki. 1900-luvun vaihteen ja 1960-luvun muuttoliikkeet sekä yhteiskunnallisen säätelyn muuttuminen aiheuttivat paineita ja loivat mahdollisuuksia kuntaliitoksille.
Turun laajeneminen ennen itsenäisyyden aikaa

1400-luvun alkupuolella Turkuun liitettiin alueita Kaarinasta. Turun kaupunki omisti Saarenpisun (nyk. Peltola) ja Sotalaisten toisen talon. Piispa, tuomiorovasti ja tuomiokirkko omistivat toisen Sotalaisten taloista, Pispalan ja Skarppakullan talot. Näistä muodostettiin yhteinen jakokunta, joka liitettiin hallinnollisesti Turkuun ja jota kutsuttiin eteläiseksi takamaaksi. Kutsuttu alue ulottui Aurajoen rannalta Nummenmäen syrjää Skanssiin ja Peltolaan asti.
1600-luvulla Turun laajeneminen Aurajoen pohjoisella rannalla johti siihen, että osa Maarian kunnan Aninkaisten kylästä liitettiin Turun laitumeksi ja takamaaksi. 1630 Kustaa II Aadolf lahjoitti Kaniksen ja Puolalan tilat kaupungille. 1640 kuningatar Kristiina liitti lahjoitukseen Huhkolan ja Mättälän talot. Ruissalo luovutettiin Maarialta Turun kaupungille 1845.
Pienet alueliitokset vuosina 1957–2020

Kun pääosin Kaarinaa ja Maariaa koskeneet kuntaliitokset oli tehty, ei vähään aikaan ollut paineita kuntaliitoksille. Kuntaliitosten yhteydessä liitetyt maa-alueet riittivät pitkään takaamaan kaupungin kasvun, eikä villejä esikaupunkialueita enää muodostunut vuoden 1931 asemakaavalain jälkeen.
Turun rajoihin on kuitenkin tehty viisi pientä tarkistusta vuosina 1957, 1966, 1967, 1988 ja 2020. Vuoden 1957 alusta Turkuun liitettiin alueita Maariasta ja Ruskosta Turun uutta lentoasemaa varten. Vuonna 1966 liitettiin kaupunkiin sen omistama Vepsän saari ja virkistysalue. Vuonna 1968 liitettiin Raisiosta Upalingon-Pernon alue teollisuuden ja sataman laajenemistarpeiden vuoksi. Raisio valitti liitoksesta hallinto-oikeudelle, mutta turhaan. Vuonna 1988 Kaarinasta liitettiin alueita Varissuohon ja Halisiin sekä kokonaan uusi Haagan kaupunginosa. Vuonna 2020 Kaarinan pohjoisrajaa päivitettiin tarkoituksenmukaisemmaksi, eikä kummankaan kaupungin asukasmäärä tai kokonaispinta-ala muuttunut.
Kokonaisten kuntien liitokset 1960- ja 70-luvuilla

Vuonna 1958 tehtiin Turun kaupunginvaltuustossa aloite kaupunkiliitoksista. Siinä todettiin, että Turun seudun kasvu oli jo pitkään tapahtunut naapurikunnissa mutta naapurikuntien asukkaat kävivät töissä Turussa ja käyttivät muun muassa Turun liikennepalveluja maksamatta veroa näitä ylläpitävälle Turulle. Lisäalueiden tarve ei tässä vaiheessa ollut vielä niin suuri, että aloite olisi johtanut toimenpiteisiin. Vasta vuonna 1964 tehty valtuustoaloite johti kuntaliitosneuvotteluihin. Maaria liitettiinkin molemminpuolisessa sovussa Turkuun 1.1.1967.
Turun kaupunginvaltuusto päätti 1968 tehdä valtioneuvostolle esityksen Kaarinan, Kakskerran, Liedon ja Ruskon kuntien sekä pienen osan Piikkiöstä liittämisestä Turkuun. Muiden kuntien osalta esitys ei ole johtanut kuntaliitoksiin, mutta Kakskerran kunnan valtioneuvosto päätti Kakskerran valtuuston vastustuksesta huolimatta liittää Turkuun, koska se katsoi, ettei Kakskerta kyennyt riittävästi suoriutumaan kunnallisista velvoitteistaan. Ennen liitosta joukko Kakskerran asukkaita oli pyytänyt liitoksen kiirehtimistä Kakskerran ongelmien vuoksi. Paattinen liitettiin Turkuun molempien osapuolten yhteisestä sopimuksesta 1.1.1973.
Kunta- ja palvelurakenteen uudistus 2000-luvulla

Vanhasen I hallitus käynnisti keväällä 2006 kunta- ja palvelurakenteen uudistuksen tähtäävän PARAS -hankkeen, jonka tavoitteena oli luoda lisää vahvoja peruskuntia, jotka muodostuisivat työssäkäynti- tai asiointialueista. Vanhasen II ja Kiviniemen hallitus jatkoivat hanketta vuoteen 2011 asti siten, mutta hanke perustui pitkälti kuntien vapaaehtoiseen yhteistyöhön.
Kataisen hallitus uudisti hanketta vuonna 2012 siten, että se asetti Suomeen 66-70 kuntajakoselvitysaluetta. Selvitysalueiden kuntien tulee osallistua selvitykseen, mikäli kunta täyttää yhdenkin hallituksen kuntarakennelakiesityksen selvitysperusteen. Selvitysperusteet ovat:
Alle 20 000 asukkaan väestöpohja
Työssäkäyntiperuste
Yhdyskuntarakenneperuste
Työpaikkaomavaraisuusperuste
Kriisikunta tai kriisiytyvät kunta
Lisäksi kunnalla on selvitysvelvollisuus, jos alueella ei muuten ole saavutettavissa toiminnallista kokonaisuutta.
| Kunta | Väestöpohja alle 20 000 | Työssäkäyntiperuste | Yhdyskuntarakenneperuste | Työpaikkaomavaraisuusperuste | Kriisikunta tai kriisiytyvä kunta | Perusteita yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lieto | X | X | X | X |  | 4/5 |
| Naantali | X | X | X | X |  | 4/5 |
| Paimio | X |  | X | X | X | 4/5 |
| Rusko | X | X | X | X |  | 4/5 |
| Aura | X |  |  | X | X | 3/5 |
| Kaarina |  | X | X | X |  | 3/5 |
| Masku | X | X | X |  |  | 3/5 |
| Nousiainen | X | X |  | X |  | 3/5 |
| Tarvasjoki | X |  |  | X | X | 3/5 |
| Marttila | X |  |  | X |  | 2/5 |
| Mynämäki | X |  |  | X |  | 2/5 |
| Raisio |  | X | X |  |  | 2/5 |
| Sauvo | X |  |  | X |  | 2/5 |
| Taivassalo | X |  |  | X |  | 2/5 |
| Vehmaa | X |  |  | X |  | 2/5 |
| Kustavi | X |  |  |  |  | 1/5 |
| Turku |  |  | X |  |  | 1/5 |
Aiheesta muualla

Turun historialliset kunta- ja osakuntaliitokset Lounaispaikka. Lounaispaikka. Viitattu 21.8.2011.
Kaupunkiseutuyhteistyö: Mistä kuntauudistuksessa on kyse?  20.2.2012. Turun 2013 Seutuyhteistyö. Viitattu 1.10.2013.
Turun kuntaan liitetyt osat 1930-luvulta lähtien: 1930 alueliitos Raisiosta; 1939 Kaarinasta; 1944 Maariasta; 1949 Raisiosta; 1957 Ruskosta, Maariasta ja Raisiosta; 1966 Kakskerrasta; 1967 kuntaliitos Maaria; 1968 alueliitos Raisiosta, kuntaliitos Kakskerta; 1973 kuntaliitos Paattinen; 1977 alueliitos Raisiosta; 1988 Kaarinasta ja Liedosta.
Turun pinta-alan kehitys 1930–2007.
Turun seudun väestö kunnittain vuonna 2012.
Turun seudun vuoden 2013 kuntajakoselvitykseen osallistuneet kunnat.
  Kunta halukas osallistumaan kuntajakoselvitykseen
  Kunta halukas osallistumaan kuntajakoselvitykseen, mutta vastustaa pakkoliitoksia
  Kunta jättänyt asian toistaiseksi pöydälle
  Kunta voi halutessaan osallistua selvitykseen vapaaehtoisesti
  Kunta kieltäytynyt kuntajakoselvitykseen osallistumisesta
Tyranni

Tyranni (m.kreik. τύραννος, tyrannos) eli hirmuhallitsija on nykykielenkäytössä hallitsija, joka harjoittaa väkivaltaisiin keinoihin perustuvaa, kauhua herättävää vallankäyttöä. Tällaisesta hirmuhallinnosta käytetään vastaavasti nimeä tyrannia.
Dionysios I, Syrakusan tyranni.
Antiikki

Alkujaan antiikin Kreikassa tyranni tarkoitti henkilöä, joka puoluetaisteluissa 600- ja 500-luvuilla eaa. anasti kansan avulla vallan. Sanaan ei aluksi sisältynyt moraalista paheksuntaa. Ateenalaisen demokratian kehittyessä 500-luvulta eaa. lähtien tyranni-nimikkeeseen alkoi kuitenkin liittyä nykyisenkaltaisia kielteisiä mielleyhtymiä.
Nykyaika

Nykyään tyrannilla tarkoitetaan yleensä nimenomaan hirmuhallitsijaa. Aristoteleelta on peräisin jaottelu valistuneeseen itsevaltiuteen ja tyranniuteen, jossa valtaa väärinkäytetään alamaisten kaltoin kohtelemiseen. Valistusaikakaudelta lähtien monia vallankumouksia, muun muassa Ranskan suurta vallankumousta ja Yhdysvaltain itsenäistymistä, perusteltiin itsevaltaisen kuninkaan tyrannimaisella vallankäytöllä.
Työläinen

Lehden ensimmäisen näytenumeron etusivu.
Työläinen oli Porvoossa vuosina 1906–1916 ilmestynyt sosiaalidemokraattinen sanomalehti. Sen perustajahahmo oli sosiaalidemokraattien jyrkkään siipeen kuulunut Kullervo Manner. Lehden levikkialue ruotsinkielisen Porvoon ympärillä oli suppea, ja se lopetettiin lähinnä taloudellisten vaikeuksien takia.
Aluksi kahdesti ja vuodesta 1908 lähtien kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli suurimmillaan 2400 kappaletta vuonna 1912. Päätoimittajina työskentelivät Kullervo Manner (1907–1909), V. F. Aaltoranta (1910–1912), Rieti Itkonen (1912–1914), Toivo Järvinen (1914–1915) ja August Ahokas (1915–1916). Taustavaikuttajiin kuului muun muassa johtokunnan puheenjohtaja Joel Järnstedt.
Aiheesta muualla

Työläinen Historiallisessa sanomalehtikirjastossa