stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Äänihäiriö
Oireet

Äänihäiriö voi muuttaa äänen esimerkiksi käheäksi, karheaksi, matalaksi, katkeilevaksi, säröileväksi, vuotavaksi, puristeiseksi tai narisevaksi. Ääni voi olla tilanteeseen nähden liian luja, hyvin hiljainen tai kadota kokonaan. Ääntä ei ehkä pysty voimistamaan, äänen korkeutta ei pysty säätelemään, ei voi puhua pitkään tai yhtäjaksoisesti, tai ei voi laulaa tai huutaa. Puhuja voi hengästyä ja puhuminen muuttua työlääksi. Kurkussa voi tuntua limaisuutta, palan tunnetta, kiristystä, vannemaista tunnetta, kutinaa, pistämistä tai kipuja. Voi tulla yskimisen ja kurkun selvittämisen tarve.
Seuraukset

Äänihäiriön seurauksena puhujalle voi tulla esiintymisjännitystä tai vastenmielisyyttä puhetilanteita kohtaan. Äänihäiriö voi johtaa vaikeuksiin työssä tai sosiaalisissa tilanteissa. Poikkeava äänihäiriö saa kuulijat keskittymään siihen, miltä ääni kuulostaa, eikä siihen, mitä halutaan kertoa.
Luokittelu

Äänihäiriöt luokitellaan toiminnallisiin ja elimellisiin äänihäiriöihin.
Toiminnallisessa äänihäiriössä äänihuulet ovat terveet, mutta ääntöelimistön toiminnassa on puutteita. Kyse on usein siitä, että kurkunpää on liian jännittynyt ja äänihuuliin kohdistuu suuri paine uloshengityksessä. Hengityksen säätely voi olla puutteellista, jolloin hengitetään pinnallisesti vain rintakehän yläosaa käyttäen.
Elimellisessä äänihäiriössä äänihuulissa on rakenteellinen muutos, joka johtaa äänihuulen limakalvon värähtelyn ja ääniraon sulun häiriintymiseen. Myös lihastominnon säätelyssä on ongelmia. Yleisimpiä elimellisiä äänihäiriöitä ovat kurkunpääntulehdus, äänihuulikyhmyt, äänihuulipolyyppi, äänihuulihalvaus ja osittainen äänihuulihalvaus.
Synty

Äänihäiriön syntyyn vaikuttaa monia syitä samanaikaisesti. Äänihäiriön syntyyn vaikuttavia tekijöitä on useita, kuten äänihuulten sairaudet ja äänenkäyttötavat. Esimerkiksi pitkään jatkuva voimakas äänenkäyttö voi johtaa vaurioihin äänihuulissa.
Ehkäisy ja hoito

Äänihäiriötä voidaan ehkäistä monin tavoin, kuten valmistamalla ääntä työn vaatimuksia kestäväksi, pitämällä äänen kunnosta huolta, säästelemällä ääntä, verryttelemällä äänielimistön lihaksia, juomalla huoneenlämpöistä vettä puheen lomassa ja puhumalla hyvässä asennossa. Hengitysilma tulee pitää pölyttömänä. Ääneen vaikuttavat sairaudet kuten hengitystietulehdukset tulee hoitaa ajoissa.
Äänihäiriöitä hoitavat foniatrian erikoislääkärit sekä korva-, nenä- ja kurkkutautien erikoislääkärit. Hoitokeinoja ovat esimerkiksi äänilepo, ääniterapiahoito, voice massage -terapia, lääkehoito, toimenpide tai leikkaus.
Andiensepelkehrääjä

| Andiensepelkehrääjä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kehrääjälinnut Caprimulgiformes
Heimo::  Kehrääjät Caprimulgidae
Suku::  Sepelkehrääjät Lurocalis
Laji::  rufiventris
Kaksiosainen nimi
 Lurocalis rufiventris  Taczanowski, 1884 
Katso myös
   Andiensepelkehrääjä Wikispeciesissä   Andiensepelkehrääjä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Andiensepelkehrääjä (Lurocalis rufiventris) on kehrääjiin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Andeilta Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Andiensepelkehrääjä on kehrääjäksi suhteellisen suurikokoinen ja voi kasvaa 25–26 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Andiensepelkehrääjän pää, selkä ja siivet ovat pohjaväriltään tumman ruskeat ja niissä on ruosteenruskeita ja harmahtavia pilkkuja. Pitkissä siivissä on muutamia vaaleampia höyheniä. Pyrstö linnulla on lyhyt. Andiensepelkehrääjän kurkku on valkoinen ja vatsa ja rinta ovat ruosteenruskeat. Rinnassa voi olla pilkutusta.
Levinneisyys ja elinympäristö

Andiensepelkehrääjän levinneisyysalue ulottuu Andeilla Venezuelasta Boliviaan. Sen elinympärsitöä ovat kosteat metsät, pilvimetsät ja metsien reunamaat tyypillisimmin 1 500–3 000 metrin korkeudella merenpinnasta. Linnut elävät yksin tai pieninä ryhminä. Andiensepelkehrääjän ravintoa ovat hyönteiset.
Äänenvaimennin

Äänenvaimennin on laite, jolla on tarkoitus alentaa kaasun virtauksen aiheuttamaa melua. Äänenpaineen alentaminen voi tapahtua esimerkiksi korkeapaineisen kaasun hallitulla paineen alentamisella tai resonaattorikammiolla, jossa ääniaallot kumoavat toisiaan.
Äänenvaimentimia käytetään meluntorjuntaan ajoneuvoissa, aseissa, rakennusten ilmanvaihtokanavissa, maamoottoreissa ja pneumatiikassa. Äänenvaimentimilla on tärkeä tehtävä koneiden käyttömukavuuden parantamisessa ja meluhaittojen vähentämisessä.
Aseiden äänenvaimentimet

Aseissa äänenvaimentimet ovat hyödyllisiä ampumaratamelun vähentämisessä ja ampujien kuulon suojelemisessa. Äänenvaimenninta voi myös käyttää metsästyksessä, jolloin luontoon vapautuu vähemmän melua eikä ampujan ole pakko käyttää kuulonsuojaimia. Äänenvaimennin suojaa myös metsästyskoiran kuuloa.
Aseiden äänenvaimentimet > Ampuma-aseet

Ampuma-aseissa äänenvaimennin on tavallisesti lieriön muotoinen kappale, jossa on päissä reiät luodin sisäänmenolle sekä ulostulolle. Äänenvaimennin asennetaan piipun päähän. Äänenvaimennin kiinnitetään esimerkiksi kierteillä tai rakennetaan kiinteästi piippuun kiinni. Äänenvaimennin on tavallisesti 20–35 senttimetrin pituinen ja halkaisijaltaan 2–5 sentin putki.
Äänenvaimentimen toiminta perustuu siihen, että korkeapaineisia ruutikaasuja (paine: ~20 MPa) ohjataan laajentumaan vaimentimen sisällä oleviin rajattuihin kammioihin, jotka ovat tilavuudeltaan noin 20–30-kertaisia verrattuna piipun tilavuuteen. Ruutikaasut siis saavat laajeta sekä myös jäähtyä vaimentimessa ennen pääsemistään vaimentimesta ulos ja tämä kaasun paineen aleneminen ilmenee aseen suuäänen vaimenemisena.
Äänenvaimentimella on mahdollista poistaa ruutiaseiden laukaisumelua tehokkaasti vain, jos luodin lähtönopeus piipun suulla alittaa äänennopeuden. Yliääniluoti aiheuttaa ylisoonisena lentäessään yliäänipamauksen, jota ei voi poistaa vaimentimella. Tässäkin tapauksessa ääntä voidaan alentaa tavallisesti noin 20–30 desibeliä, koska piipunsuusta purkautuvaa kaasunpainetta saadaan alennettua. Ruutikaasun paineenaleneminen tuntuu myös rekyylin vähenemisenä. Myös itselataavien ja konetuliaseiden laukaisuääntä voidaan vaimentaa tehokkaasti. Revolvereissa taas rullan ja piipun välissä oleva rako ja sieltä purkautuva korkea paine estää revolverin tehokkaan äänenvaimennuksen ilman erikoisjärjestelyjä, lukuun ottamatta revolveria, jonka rulla sulkeutuu tiiviisti piippuun ennen laukausta. Vaimentimen rakenne vaikuttaa myös siihen, mihin suuntaan vaimentimesta vapautuvan äänenpaineen purkautuminen painottuu: se ratkaisee, kuulostaako vaimennus tehokkaammalta ampujan vai ympäristön kohdalla. Korkea äänenpaine yleensä painottuu aseen etupuolelle.
Nykyaikaiset vaimentimet eivät huononna aseen osumatarkkuutta lainkaan kuten vanhemmat nk. läpiammuttavat mallit, joissa luoti joutui kosketuksiin vaimentimen kumisten tms. haittojen kanssa. Tämän vuoksi vaimentimet kuluivat haittojen osalta käyttökelvottomiksi jopa alle kymmenellä laukauksella, toisin kuin nykyaikaiset vaimentimet, joita voi käyttää myös muun muassa tarkkuuskivääreissä. Vaimentimet voivat kuitenkin aiheuttaa osumakeskiön siirtymää, kuten mikä tahansa piippuun lisättäva massa ja voi olla tarpeellista kohdistaa ase uudelleen.
Aseiden äänenvaimentimet > Jouset

Käsi- tai varsijousessa äänenvaimentimen muodostavat kaksi lähelle jänteen päitä - tavallisesti noin parinkymmenen sentin päähän molemmista silmukkapunoksista - kiinnitettyä pehmeää tupsua, jotka on tehty kiertämällä kapea turkishihna jänteen ympärille tai valmistamalla villalangasta tms. pehmeästä materiaalista vastaava pallomainen tupsu. Laukauksen jälkeen ne sammuttavat tehokkaasti jänteen värähtelyn vaimentaen siten laukausäänen. Niiden toimintaa voi verrata soivan kitarankielen vaimentamiseen painamalla sitä sormella. Koska vaimentimet tuovat jänteelle lisää painoa ne myös heikentävät jousen heittoa hieman.
Muuta käyttöä

Pneumatiikassa äänenvaimentimia käytetään paineilmajärjestelmästä purkautuvan paineilman melun vähentämiseen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Poliisin tiedote äänenvaimentimien valmistamisen ja asentamisen luvanvaraisuudesta (Arkistoitu – Internet Archive) Poliisi.fi
Aselain muutokset 13.6.2011 alkaen (Arkistoitu – Internet Archive) Poliisi.fi
Ampuma-aseen äänenvaimentimen halkaisukuva.
Erilaisia ampuma-aseita äänenvaimentimella varustettuna.
Äänenvaimentimet magneettiventtiilin ilman ulostuloliitännöissä.
M/S Östern

| M/S Östern |
| --- | --- |
 M/S Östern elokuussa 2014
Tyyppi:  Ro-ro-alus, yhteysalus
Lippuvaltio:  Suomi
Kotipaikka:  Nauvo, Parainen
Omistaja:  Sundqvist Investments Oy Ab
Rakennustelakka:  Norja
Vesillelasku:  1974
Tekniset tiedot
Pituus:  33 m
Bruttovetoisuus (GT):  474
Matkustajia:  126
Autokapasiteetti:  17
Lähteet:  
M/S Östern Seilin yhteysaluslaiturilla.
M/S Östern Aaslaluodon Hangassa.
M/S Östern on Sundqvist Investments Oy Ab:n omistama, vuonna 1974 Norjassa valmistunut 33-metrinen yhteysalus. Alukseen mahtuu 17 henkilöautoa ja 126 matkustajaa. Se ostettiin Norjasta vuonoliikenteestä, jossa se kulki Vaeroy-nimisenä. Alus siirrettiin kesällä 2011 liikennöimään Naantalin ja Paraisten välille Saaristomerelle, niin kutsutulle Pienelle Rengastielle.
Alus

M/S Östernin pituus on 33 metriä ja se on rakennettu vuonna 1974 Norjassa. Aluksen autokannelle mahtuu 17 henkilöautoa ja se sallii myös raskaiden ajoneuvojen kuljetuksen, koska kantavuus on 67 tonnia. Alus saa ottaa 126 matkustajaa, mutta Archipelago Lines on anonut lupaa 200:lle matkustajalle vuodeksi 2012.
Aluksen pääkone sekä potkuriakseli vaihdettiin vuonna 2000. Kun alus ostettiin Suomeen, sen keula- ja peräramppeja jatkettiin, jotta ne soveltuisivat Suomessa käytettäviin kiinteisiin laitureihin. Aiemmin rampit olivat lyhyet, koska vuonoreiteillä laiturit ovat säädettäviä. Aluksen suuri ravintolasalonki sijaitsee alakerroksessa, eikä tilassa ole ikkunoita. Aluksessa on myös salonki yläkerrassa, ja kummassakin tulee olemaan kahviot.
Käyttöhistoria

Alus toimi Norjassa vuonoliikenteessä Værøy -nimisenä.
Archipelago Lines osti aluksen vuonna 2011 Norjan Bergenistä 300 000 eurolla, ja samalla aluksen nimi muutettiin Österninksi.  Aluksen uusi nimi Östern on otettu vuosikymmeniä Saaristomerellä seilanneesta vuonna 1873 rakennetusta ja 1968 käytöstä poistetusta M/S Östern -aluksesta. Alus hankittiin korvaamaan M/S Linta, koska Lintaan eivät huippusesongin aikana mahtuneet kaikki halukkaat matkustajat ja ajoneuvot.
Östern korvasi Lintan kesäkuussa 2011, kun Östernin muutostyöt saatiin päätökseen. Östern jatkaa Lintan reitillä Saaristomerellä Naantalin ja Paraisten kaupunkien saaristossa niin kutsutulla Pienellä Rengastiellä, reitillä Nauvo–Seili–Hanka (Rymättylä). Östernin laituripaikka sijaitsee Paraisten kaupungin Nauvon pääsaaressa Storlandetissa, sen kirkonkylässä Nauvon vierasvenesatamassa. Sieltä se taittaa merimatkan Seilin saareen 25 minuutissa. Seilistä Hankaan matka kestää 35 minuuttia. Hanka sijaitsee Naantalissa, Rymättylän Aaslaluodon saaressa. Laivareitin varrelle on rakennettu kuusi vanhan mallin mukaista merimerkkiä.
Reittiaikataulussa ajalle 20. toukokuuta–28. elokuuta 2011, Östern liikennöi joka päivä kolme kertaa edestakaisin välillä Nauvo–Seili–Hanka. Reitin matka-aika on noin yksi tunti. Reitin laiturietäisyydet ovat Hanka–Seili 4,1 meripeninkulmaa ja Seili–Nauvo 3,3 mpk.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta M/S Östern Wikimedia Commonsissa
Östern ei aivan ehtinyt juhannusliikenteeseen (video) TS-tv.  23.6.2011. Turku:  TS-Yhtymä Oy. Viitattu 29.8.2011.[vanhentunut linkki]
M/S Östern Facebook. Viitattu 29.8.2011.
| n k Nauvo - pääsaaret ja nähtävyydet |
| --- | --- | --- |
| Pääsaaret |  Iso-Nauvo  Pikku-Nauvo  |  |
| Saaret, joihin pääsee siltayhteydellä |  Biskopsö  Ernholm  Sommarö  Kirjais  |  |
| Saaret, joihin pääsee autolautalla |  Högsar  Ängholm  Vallmo  Käldö  Ramsö  Haverö  Sandö  Öjen  Pensar  |  |
| Saaret, joihin pääsee yhteysaluksella |  Innamo  Seili  Nötö  Berghamn  Brännskär  Gullkrona  Stenskär  Trunsö  Kopparholm  Sandholm  Lökholm  Borstö  |  |
| Lautat |  L/A Elektra  Haverölautta  Pärnäinen-Korppoo  Käldö-Ramsö  Öjen-Sandö  Högsar  Pensarlautta  |  |
| Tiet |  Seututie 180  Kiinteä tieyhteys Nauvo-Parainen  |  |
| Yhteysalukset |  M/S Baldur  M/S Nordep  M/S Falkö  M/S Cheri  M/S Östern  |  |
| Rakennukset |  Nauvon kirkko  Nötön kirkko  Seilin kirkko  Engelin piirtämä asuinrakennus Fyren Seilillä  |  |
| Nähtävyydet |  Westerholminpolku  Kyrkbacken  Jungfrudansen  Varberget  Borstögumman  |  |
| Historia |  Nauvon historia  Nauvon taistelu  |  |
Diamiinioksidaasi

Malli ihmisen diamiinioksidaasin rakenteesta
Diamiinioksidaasi eli histaminaasi on entsyymi, joka katalysoi eräiden diamiinien kuten histamiinin, agmatiinin, putreskiinin ja spermiinin hapettamista aminoaldehydeiksi. Entsyymiä esiintyy niin arkeoneissa, bakteereissa kuin aitotumaisissa eliöissäkin ja sillä on useita biologisia tehtäviä. Diamiinioksidaasin EC-numero on EC 1.4.3.22.
Rakenne, biologinen rooli ja reaktiomekanismi

Rakenteeltaan diamiinioksidaasi on kahdesta samanlaisesta alayksiköstä koostuva homodimeeri ja ihmisen entsyymin molekyylimassa on noin 160–200 kDa. Entsyymi vaatii toimiakseen kofaktorikseen topakinonin eli 2,4,5-trihydroksifenyylialaniinikinonin, joka koordinoituu kupari-ioneihin. Kupari-ionit ovat välttämättömiä entsyymin aktiivisuuden kannalta. Diamiinioksidaasi hapettaa diamiineja, kuten histamiinia, putreskiinia, spermiiniä, agmatiinia, kadaveriiniä sekä eräitä monoamiineja kuten dopamiinia, fenyylietyyliamiinia, tryptamiinia ja bentsyyliamiinia aminoaldehydeiksi tai aldehydeiksi. Monoamiinit hapettuvat lähinnä silloin, kun niiden konsentraatio on suuri. Lisäksi muodostuu vetyperoksidia ja ammoniakkia.
Nisäkkäillä diamiinioksidaasin aktiivisuus on suurimmillaan veressä, suolistossa, munuaisissa, maksassa, keuhkoissa ja istukassa raskauden aikana. Nisäkkäillä, sammakkoeläimillä ja matelijoilla ei ole juurikaan diamiinioksidaasiaktiivisuutta aivoissa, mutta sen sijaan linnuilla aktiivisuus on aivoissa kohtalainen ja kalojen aivoissa suuri. Diamiinioksidaasi inaktivoi polyamiinien biologisia vaikutuksia ja sillä saattaa olla rooli allergioissa ja solujen kasvun säätelyssä. Entsyymiä markkinoidaan ravintolisänä histamiiniyliherkkyyden eli histamiini-intoleranssin hoitoon, mutta sen hyödystä ei ole tieteellistä näyttöä. Aminoaldehydit syklisoituvat helposti muodostaen pyrrolidiini- ja piperidiinirenkaita ja esimerkiksi kasveissa entsyymillä on rooli näitä rakenteita sisältävien alkaloidien biosynteesissä.
Diamiinioksidaasin kaltalysoiman reaktion mekanismin ensimmäisessä vaiheessa diamiinin aminoryhmä reagoi entsyymiin sitoutuneen topakinonin kanssa muodostaen karbinoliamiinivälivaiheen, joka muuttuu imiiniksi eli Schiffin emäkseksi. Tämä imiini hydrolysoituu vapauttaen aldehydin ja koentsyymistä muodostuu aminokinoliojhdannainen. Aminokinoli hapettuu takaisin topakinoniksireagoidessaan hapen ja veden kanssa ja kupari-ionit katalysoivat tätä reaktiota.  Samalla muodostuu ammoniakkia ja vetyperoksidia. Entsyymin inhibiittoreita ovat esimerkiksi pimagediini eli aminoguanidiini ja semikarbatsidi.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): 	Diamine oxidase, EC 1.4.3.22 (englanniksi)
Nilutamidi

| --- | --- |


Nilutamidi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
5,5-dimetyyli-3-[4-nitro-3-(trifluorimetyyli)fenyyli]imidatsolidiini-2,4-dioni
Tunnisteet
CAS-numero: 63612-50-0
ATC-koodi: L02BB02
PubChem CID: 4493
DrugBank: DB00665
Kemialliset tiedot
Kaava: C12H10N3F3O4 
Moolimassa: 317,23
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 149 °C 
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 80-84 %
Metabolia: Hepaattinen
Puoliintumisaika: 56 h
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen
Nilutamidi (C12H10N3O4F3) on aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdiste on antiandrogeeni ja sitä käytetään eturauhassyövän hoidossa.
Ominaisuudet ja käyttö

Nilutamidi sitoutuu androgeenireseptoreihin ja on niiden antagonisti eli estää androgeenihormonien kuten testosteronin vaikutuksen. Se voi myös estää androgeenien biosynteesiä ihmisen elimistössä. Nilutamidia voidaan käyttää androgeeneille herkkien eturauhassyöpätyyppien hoidossa varsinkin silloin kun syöpä tekee etäpesäkkeitä. Nilutamidia käytetään usein yhdessä gonadoliberiinin antagonistien kanssa.
Nilutamidin mahdollisia haittavaikutuksia ovat vatsakivut, huonovointisuus, ripuli, rintojen kasvu, keuhkotulehdus ja heikentynyt pimeänäkö. Lääkeaine ei ole yhteensopiva alkoholin kanssa.
Äänekosken Urheilijat

Seuran logo
Äänekosken Urheilijat on vuonna 1932 perustettu urheilun yleisseura Äänekoskelta Keski-Suomesta. Seuran ohjelmaan kuuluvat yleisurheilu, lentopallo ja salibandy. Alun alkaen lajeja olivat yleisurheilun lisäksi hiihto, paini, voimistelu ja pesäpallo. Toinen perinteikäs äänekoskelainen urheiluseura Äänekosken Huima vastaa paikkakunnalla kori- ja jalkapallotoiminnasta; Äänekosken Urheilijoiden koripallotoiminta loppui vuonna 1973.
Seuran virallinen nimi oli aluksi Äänekosken Vapaan Työväenyhdistyksen Voimistelu- ja Urheiluseura Äänekosken Urheilijat. Sen ensimmäinen puheenjohtaja oli Paul Roitto. Pitkäaikaisimpia puheenjohtajia ovat olleet vuonna 1990 tehtävään valittu Jorma Kinnunen, vuosien 1945–1952 puheenjohtaja Olavi Manninen ja vuosina 1939–1945 tehtävää hoitanut Veikko Halme.
Lajit > Yleisurheilu

Yleisurheilussa Äänekosken Urheilijat on menestynyt erityisesti keihäänheitossa: Jorma Kinnunen saavutti olympiahopeaa Mexico Cityssä 1968 ja heitti seuraavana vuonna Tampereella uuden maailmanennätyksen 92,70. Hänen poikansa Kimmo Kinnunen voitti maailmanmestaruuden Tokiossa 1991 ja saavutti MM-hopeaa Stuttgartissa 1993. Aki Heikkinen voitti kymmenottelussa nuorten kilpailuissa maailmanmestaruuden 1998 ja Euroopan-mestaruuden 1999. Kinnusten ja Heikkisen lisäksi Äänekosken Urheilijoita jossain vaiheessa uraansa edustaneita ja olympialaisissa kilpailleita yleisurheilijoita ovat Lauri Kalima korkeushypyssä 1936, Erkki Puolakka maratonilla 1952, Erkki Hautamäki kymmenottelussa 1952, Anni Rättyä keihäänheitossa 1952, Paavo Kotila maratonilla 1956, Pentti Rummakko maratonilla 1968 ja Esa Rinne kolmiloikassa 1972.
Äänekosken Urheilijoiden ensimmäinen menestynyt yleisurheilija oli Tampereelta muuttanut Leo Lehto, joka edusti uutta seuraansa vuodesta 1934 ja voitti samana vuonna maastojuoksun Suomen-mestaruuden.
Lajit > Pesäpallo

Äänekosken Urheilijat pelasi pesäpalloa heti perustamisvuonnaan ja liittyi Pesäpalloliittoon tammikuussa 1933. Sotien jälkeen pesäpallotoiminta oli naisten varassa mutta loppui kokonaan vuosiksi 1951–1955. Uuden nousun huipentumia olivat miesten pelaaminen suomensarjassa vuosina 1965–1968 ja naisten yltäminen mestaruussarjan karsintoihin. Kolmospolttajana pelannut Pirjo Ruosteinen valittiin Itä–Länsi-otteluun vuonna 1966. Seuran pesäpallotoiminta loppui 1970-luvun alussa ja alkoi uudelleen vasta vuonna 1990.
Lajit > Paini

Paini kuului seuran toimintaan näkyvästi alusta lähtien. Työläisolympialaisissa aiemmin hopealle yltänyt Otto Savolainen oli 1930-luvulla äänekoskelaisten huomattavin painija. Painiliiton mestaruuskilpailuissa ylsivät vuonna 1953 mitaleille Esko Ollikainen ja Viljo Penttinen. Seuran painitoiminta hiipui 1960-luvun jälkeen.
Lajit > Nyrkkeily

Äänekosken Urheilijoiden nyrkkeilytoiminta pääsi kunnolla vauhtiin 1940-luvulla Karjalasta tulleiden siirtolaisten myötä. Åke Kuha voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1956 ja saavutti vuotta aikaisemmin hopeaa. Ilmari Ollikainen saavutti SM-pronssia vuonna 1949.
Lajit > Lentopallo

Äänekosken Urheilijoiden naisten joukkue pelasi ensimmäisen kerran lentopallosarjoissa vuonna 1965. Miehet aloittivat pari vuotta myöhemmin. Miesten edustusjoukkue pelasi parhaimmillaan Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1-sarjassa. Naisten joukkue pelasi 2-sarjassa. Lisäksi seuralla on juniori- ja ikämiesjoukkueita.
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
Åbo Akademi

| Åbo Akademi |
| --- | --- |
  

 lat. Academia Aboensis 
Perustettu:  1918
Tyyppi:  Julkinen
Rehtori:  Mikael Lindfelt
Kansleri:  Carl G. Gahmberg
Henkilökunta:  1100
Opiskelijoita:  5500
Jatko-opiskelijoita:  897
Sijainti:  Turku ja Vaasa,  Suomi
Osoite:  Tuomiokirkkotori 3, 20500 Turku
Yhteistyö:  Coimbra-ryhmä
Sivusto:  www.abo.fi
Åbo Akademi (lyhenne ÅA) on pääosin Turussa toimiva ruotsinkielinen yliopisto. Se perustettiin lahjoitusvarojen turvin 1918 ja oli toinen Suomeen perustettu yliopisto, Suomen neljäs korkeakoulu Helsingin yliopiston, Teknillisen korkeakoulun ja Kauppakorkeakoulun jälkeen ja myös ensimmäinen kokonaan ruotsinkielinen yliopisto. Åbo Akademissa on neljä tiedekuntaa, joilla on osittain toimintaa Vaasassa. Kasvatustiedettä opetetaan pääosin Vaasan yksikössä kuten myös osittain valtio- ja sosiaalitieteitä.
Åbo Akademiin kuuluu myös useita erillislaitoksia sekä tutkimusyksikköjä. Yliopiston strategiset tutkimusprofiilit ovat vähemmistötutkimus, molekulaarinen prosessi- ja materiaalitekniikka, lääkekehitys ja diagnostiikka sekä meri ja merenkulku.
Opiskelijoita Åbo Akademissa on noin 5 500 ja henkilökuntaa noin 1 100. Yliopisto oli yksityinen vuoteen 1981 asti, jolloin se viimeisenä Suomen yliopistoista valtiollistettiin. Åbo Akademin säätiö omistaa ja ylläpitää edelleen suuren osan yliopiston käyttämistä kiinteistöistä.
Yliopistolain 79 § mukaan opiskelijaksi pääsy akatemiaan edellyttää riittävää ruotsin kielen taitoa opintojen harjoittamiseksi ruotsiksi. Kielitaidon voi todistaa monella eri tavalla.
Yliopiston kanslerina toimii vuodesta 2020 Carl Gustav Gahmberg.
Tiedekunnat

Vuonna 2015 Åbo Akademi lakkautti aikaisemmat yksikkönsä ja perusti neljä uutta tiedekuntaa.
Humanististen tieteiden, psykologian ja teologian tiedekunta
Kasvatustieteiden ja hyvinvointialojen tiedekunta
Yhteiskuntatieteiden, kauppatieteiden ja oikeustieteiden tiedekunta
Luonnontieteiden ja tekniikan tiedekunta
Kirjasto

Åbo Akademin kirjaston pääkirjasto sijaitsee yliopiston yhteydessä. Lisäksi sillä on pääkirjaston (Kirjatorni) lisäksi kolme kampuskirjastoa Turussa ja Vaasassa. Kirjastolla on ollut vapaakappaleoikeus vuodesta 1919.
Entiset yksiköt > Tiedekunta-alueet 2010–2015

Vuonna 2010 yliopistossa otettiin käyttöön uusi tiedekuntarakenne, joka toi yliopistoon kolme tiedekunta-aluetta, johon erilliset laitokset (joissakin tapauksissa tiedekunnat) kuuluivat. Yksiköt lakkautettiin vuonna 2015 siirryttäessä nykyiseen tiedekuntajakoon.
Humanistinen tiedekunta
Kasvatustieteellinen tiedekunta (toimii pääosin Vaasassa)
Teologinen tiedekunta
Psykologian ja logopedian laitos
Kauppakorkeakoulu
Sosiaalitieteiden laitos (toimii osittain Vaasassa)
Valtiotieteiden laitos (toimii osittain Vaasassa)
Oikeustieteiden laitos
Biotieteiden laitos
Tietotekniikan laitos
Kemiantekniikan laitos
Luonnontieteiden laitos
Entiset yksiköt > Tiedekunnat 1918–2010

Tiedekuntia on yhdistetty ja muutettu niiden nimiä
humanistinen tiedekunta (1918–2010)
matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta (1918–2010)
valtiotieteellinen tiedekunta (1918–1980)
kemiallis-teknillinen tiedekunta (1920–2006)
teologinen tiedekunta (1924–2010)
kauppakorkeakoulu (1927–1980)
kasvatustieteellinen tiedekunta (1974–2010)
taloudellis-valtiotieteellinen tiedekunta (1980–2010)
yhteiskunta- ja hoitotieteellinen tiedekunta (1992–2010)
teknillinen tiedekunta (2006–2010)
Yhteistyö muiden korkeakoulujen kanssa

Åbo Akademi kuuluu 37 eurooppalaisen yliopiston muodostamaan Coimbra-ryhmään.
Åbo Akademi osallistuu Turun tietotekniikan tutkimus- ja koulutuskeskuksen toimintaan yhdessä Turun yliopiston ja Turun kauppakorkeakoulun kanssa