stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pago Pago

| Pago Pago |
| --- | --- |
 Pago Pagon satama
Valtio:  Yhdysvallat
Territorio:  Amerikan Samoa
Korkeus:  9 m
Väkiluku (2010):  3 656
 
 http://www.pagopago.com/ 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pago Pago on Amerikan Samoan pääkaupunki, jonka väkiluku oli 3 656 vuonna 2011. Se sijaitsee Amerikan Samoan pääsaarella Tutuilassa. Tärkeimmät elinkeinot ovat matkailu sekä tonnikalan kalastus ja jalostus. Kaupungissa on muun muassa satama, pari pankkia ja ruokakauppaa, museo ja Amerikan Samoan hallintovirastot. Puhutuin kieli on samoa, mutta lähes kaikki ymmärtävät myös englantia.
Lonely Planetin opaskirjan mukaan Pago Pago on pikemminkin samannimisen sataman ympärillä oleva kokoelma kyliä kuin kaupunki. Pago Pago voi tarkoittaa sataman päässä olevaa pientä kylää, satamaa itsessään tai Pago Pagon ”kaupunkia”. Usein Pago Pagolla tarkoitetaan koko Tutuilan saarta, joskus jopa koko Amerikan Samoaa.
Pago Pagon taajimpaan asutut alueet ovat sataman kaakkoispuolella sijaitsevat Fagatogo ja Utulei. Fagatogo on hallinnollinen keskus, jossa sijaitsee Fono (territorion senaatin ja edustajainhuoneen rakennus) ja museo.
W. Somerset Maugham on kuvannut kaupunkia novellissa "Sade" (suomennos sisältyy kokoelmaan Väräjävä lehti).
P-Kresoli

| p-Kresoli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-metyylifenoli
CAS-numero:  106-44-5
PubChem CID:  2879
SMILES:  CC1=CC=C(C=C1)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C7H8O
Moolimassa:  108,134 g/mol
Sulamispiste:  34,8 °C
Kiehumispiste:  201,9 °C
Tiheys:  1,018 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Veteen 21,5 g/l (25 °C)
p-Kresoli eli para-kresoli fenoleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään pääasiassa hapettumisenesto- ja stabilointiaineiden ja muiden kemikaalien valmistuksessa. Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä. p-Kresoli on m-kresolin ja o-kresolin isomeeri.
Ominaisuudet

p-Kresoli on huoneenlämpötilassa värittömiä kiteitä. Se liukenee hieman veteen, ja vesiliuos on heikosti hapan. Happamuudeltaan yhdiste vastaa fenolia.
p-Kresoli on muun muassa ihmisen, hevosen ja sian hien komponentti. Sen on todettu houkuttelevan muun muassa horkkahyttysten (Anopheles) suvun naarashyttysiä.
Valmistus ja käyttö

p-Kresolia ja sen isomeereja esiintyy kivihiilitervassa, joka oli aikaisemmin kresolien tärkein lähde. Ongelmaksi kuitenkin muodostuu m- ja p-kresolien erotus, koska niiden lähekkäiset kiehumispisteet estävät erottamisen tislaamalla. Nykyisin p-kresolia valmistetaan pääosin synteettisesti. Tärkein menetelmä on tolueenin sulfonointi väkevän rikkihapon avulla p-tolueenisulfonihapoksi ja muodostuvaa sulfonihappoa kuumennetaan natriumhydroksidin ja natriumsulfiitin kanssa yli 300 °C:n lämpötilassa, jolloin muodostuu p-kresolia. Erittäin puhdasta tuotetta voidaan syntetisoida myös p-klooritolueenin emäshydrolyysillä tai hajottamalla p-symeenihydroperoksidia hapolla.
p-Kresolia käytetään hapettumisenestoaineiden ja stabilointiaineiden valmistukseen. Siitä valmistetaan suuria määriä kumin ja elintarvikkeiden hapettumisenestoaineena käytettävää 2,6-di-tert-butyyli-4-metyylifenolia eli butyloitua hydroksitolueenia. Muita p-kresolista valmistettavia kemikaaleja ovat muun muassa 2-tert-butyyli-4-metyylifenoli ja eräät väriaineiden valmistuksessa käytettävät yhdisteet ja novolakkahartsit.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): p-Cresol (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): 4-Methylphenol (englanniksi)
DrugBank: P-Cresol (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): p-Cresol (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): 4-Cresol (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - p-cresol (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - p-cresol (englanniksi)
p-Cresol Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases. USDA(englanniksi)
Aimo Paavola

Aimo Onni Ensio Paavola (30. lokakuuta 1928 Jyväskylä – 30. marraskuuta 1999 Jyväskylä) oli suomalainen pesäpalloilija.
"Ami" Paavola edusti urallaan Jyväskylän Veikkoja, Jyväskylän Lohea ja Jyväskylän Kiriä. Hän voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1951, 1953 ja 1960. SM-sarjassa hän ylsi Veikkojen joukkueessa parhaimmillaan neljänneksi vuosina 1952 ja 1956. Hän oli TUL:n joukkueen lukkari Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa ja edusti TUL:ää liitto-ottelussa myös vuosina 1953 ja 1954. Itä–Länsi-ottelussa hän pelasi vuosina 1956 ja 1957.
Aimo Paavolan pikkuveli Pentti "Penna" Paavola oli pesäpallon moninkertainen Suomen mestari.
Saavutukset > Pelaajana

2 Itä-Länsi-ottelua: 1956, 1957
Paholaisen asianajaja: Opaskirja skeptikolle

Paholaisen asianajaja: Opaskirja skeptikolle on vuonna 1989 ilmestynyt artikkelikokoelma. Sen artikkelit ovat Skepsis ry:n jäsenten kirjoittamia ja käsittelevät kriittisesti paranormaaleja ilmiöitä koskevia uskomuksia ja näennäistieteitä. Kirjassa käsitellään muun muassa parapsykologiaa, taikavarpuja ja maasäteilyä, astrologiaa, ufoja sekä vaihtoehtolääkintää.
P21 (valtatie)

P21 (punaisella) ja Venäjän valtatieverkko

Valtatie P21 "Kuola" (ven. Р21 «Ко́ла») on Pietarin ja Murmanskin välinen päävaltatie Luoteis-Venäjällä. Se kulkee Leningradin alueen, Karjalan tasavallan ja Murmanskin alueen halki, reittiä Pietari-Säsjoki-Lotinapelto-Aunus-Prääsä-Petroskoi-Karhumäki-Segežan länsipuoli-Kemin länsipuoli-Louhi-Kantalahti-Montšegorsk-Olenegorsk-Murmansk, ja jatkuu edelleen Norjan rajalle Kolttakönkäälle.
Valtatie M18 on 1592 km pitkä (Pietari-Murmansk -väli 1382 km). Se muodostaa osan Jaltasta alkavaa ja Kirkkoniemeen päättyvää eurooppatie E105:tä. M18 alkaa valtateiden M10 ja M20 risteyksestä Pietarin keskustan eteläpuolelta.
Tiereitti > Leningradin alue

Pietari
Pähkinälinna 24
Uusi-Laatokka eteläpuoli 106 → A114 ja A115
Säsjoki 142
Lotinapelto 231 → P36 ja P37
Tiereitti > Karjalan tasavalta

Aunus 279 → A130 Sortavala
Yllöinen 285
Novinka 295
Kovera
Kotkatjärvi
Keskotjärvi
Pyhäjärvi 402
Prääsä 422 → P21 Pitkäranta
Petroskoin länsipuoli 459
Suoju 472
Karhumäen länsipuoli 625 → A132 Suojärvi
Segežan länsipuoli 731
Sumski 765 → A134 Sumski-Repola
Kemin länsipuoli 865 → A135 Kemi-Uhtua (Kalevala)
Louhi 1020 → A136 Louhi-Kiestinki
Tiereitti > Murmanskin alue

Kantalahti 1276
Montšegorsk 1388
Olenegorsk itäpuoli 1416 → P12
Murmansk 1519 → P11 Raja-Jooseppi
Paavali II

| Paavali II |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Pietro Barbo
Syntynyt: 23. helmikuuta 1417 Venetsia, Venetsian tasavalta
Kuollut: 26. heinäkuuta 1471 (54 vuotta) Rooma, Kirkkovaltio
Paavi
Paavius alkoi:  30. elokuuta 1464
Paavius päättyi:  26. heinäkuuta 1471
Edeltäjä:  Pius II
Seuraaja:  Sixtus IV
Paavali II:n vaakuna.
Paavali II:n hauta.
Paavali II alk. Pietro Barbo, (23. helmikuuta 1417 – 26. heinäkuuta 1471) oli paavina 30. elokuuta 1464 – 26. heinäkuuta 1471. Paavali II oli paavi Eugenius IV:n (1431–47) sisarenpoika. Hänet valittiin kardinaaliksi vuonna 1440 ja paaviksi 30. elokuuta 1464.
Paavali II pyrki hillitsemään kuuriassa vallinnutta nepotismia. Hän myös vastusti lahjontaa. Toisaalta hän rakasti loistoa ja ylellisyyttä eikä erityisesti suosinut humanisteja.
Jari Paavola

| Jari Paavola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. maaliskuuta 1960 Turku, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Baffa
Pelipaikka:  maalivahti
Maila:  vasen
Pelinumero:  1
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1975–1989
Seurat:  TPS (SML) Rochester Americans (AHL) Flint Generals (IHL) KalPa (SML) Kärpät (1. div) TuTo (1. div)
NHL-varaus:  146. varaus, 1980 Buffalo Sabres
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1980 | jääkiekko |  |
Jari Paavola (s. 18. maaliskuuta 1960 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkomaalivahti.
Ura

Paavola nostettiin 16-vuotiaana Turun Palloseuran SM-liigajoukkueen varamaalivahdiksi muutamiin otteluihin kaudella 1976–1977. Kevään 1977 loppuotteluissa hän pääsi pelaamaan ykkösmaalivahti Urpo Ylösen loukattua sormensa. Vakiokokoonpanoon hän nousi kaudella 1979–1980, jolloin hän kuitenkin vielä pelasi vähemmän kuin ykkösmaalivahti Jorma Valtonen.
NHL-seura Buffalo Sabres varasi Paavolan kesällä 1980. Hän ei kuitenkaan pelannut NHL:ssä, vaan Pohjois-Amerikan vuodet 1980–1983 kuluivat AHL-joukkue Rochester Americansissa ja IHL-joukkue Flint Generalsissa. Hän palasi Suomeen vuonna 1983 ja siirtyi I-divisioonassa pelaavan KalPan maalivahdiksi. KalPa nousi SM-liigaan vuonna 1986, ja Paavola jatkoi ykkösmaalivahtina kolme seuraavaa kautta, joista viimeisellä joukkue pääsi pudotuspeleihinkin. SM-liigassa Paavolan tilastoihin kertyi yhteensä 181 runkosarjaottelua ja 16 pudotuspeliä, joista hän pelasi 116 runkosarjaottelussa ja neljässä pudotuspelissä.
Paavola siirtyi SM-liigasta I-divisioonaan pudonneisiin Oulun Kärppiin kausiksi 1989–1990 ja 1990–1991. Kaudeksi 1991–1992 hän palasi synnyinkaupunkinsa joukkueeseen, TuTo:on, jossa lopetti uransa.
Paavola pelasi alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1978, jolloin Suomi saavutti historiansa ensimmäisen arvokisavoiton kaikki ikäluokat huomioiden. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1979 ja 1980, joista jälkimmäisellä kerralla Suomi saavutti hopeaa. Paavola valittiin sekä 18-vuotiaiden EM-kisojen 1978 että 20-vuotiaiden MM-kisojen 1980 parhaaksi maalivahdiksi.
Uransa jälkeen Paavola muutti takaisin Kuopioon.
Paakarla

Paakarlan Lumikonkatu on Helsingin Sanomien syksyllä 2018 julkaiseman kuvareportaasin mukaan Pansion pahamaineisin katu: ”Poliisit ovat Lumikonkadulla tuttuja vieraita, ambulanssi voi käydä kaksikin kertaa päivässä.”
Paakarla kuvitettu Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.
Paakarla (ruots. Bagarla) on Turun Pansion kaupunginosan itäinen asuinalue.
Toimintoja ja rakennuskantaa

Paakarlaan kuuluvat muun muassa 1960-luvun lopulla rakennetut seitsenkerroksiset Lumikonkadun vuokrakerrostalot. Niiden pohjoispuolella Lumikonmäellä on vanha Pansion lentomajakka. Paakarlassa sijaitsevat Paakarlan seurakuntakeskus, Pansion nuorisotalo, Pansion koulu ja päiväkoti sekä Pansion Kisapuiston urheilukenttä.
Historiaa

Alkujaan Paakarla, kuten viereiset Perno, Pansio ja Hyrköinenkin ovat olleet alueen historiallisia kyliä.
Paakarlan yksinäistalo kuului 1500-luvulta 1700-luvun lopulle Pernon kartanolle, kunnes tilan osti hovioikeuden auskultantti, lääninkamreeri Olof Wibelius. Hän rakennutti tilalle vuonna 1792 valmistuneen mansardikattoisen, kaksikerroksisen uuden päärakennuksen ja perusti sen ympärille kauniin puiston. Paakarlan uudeksi omistajaksi vuonna 1797 tuli tupakkatehtailija Rosendahl, joka kehitti puistoa edelleen. Paakarlan puisto ulottui asuinpihasta etelään Pohjoissalmen rantaan asti, ja siitä tuli 1800-luvulla turkulaisen herrasväen suosittu huvikävelypaikka. Puistosta kerrotaan Topeliuksen kuvateoksessa Finland framställdt i teckningar (1845–1852).
1900-luvun alkuvuosikymmeniin asti Pansion, Paakarlan, Paavolan, Artukaisten ja Pahaniemen kylät olivat osa Raisiota kunnes tulivat liitetyiksi Turkuun vuonna 1931. Pernon kylän pääosa ja Pernon kartano liitettiin Raisiosta Turkuun 1967.
Nyt Paakarlan puiston paikalla on Pansion öljysataman säiliöitä. Tilan päärakennus siirrettiin vuonna 1928 Turun linnan puistoon, jossa se tuhoutui talvisodan pommituksissa 1940. Paakarlaan paikoilleen jäänyt toinen asuinrakennus purettiin 1970-luvun lopulla. Lumikonkadun varrelle rakennettiin kerrostaloja 1960-luvun lopulla. Kerrostaloja on myös Laivateollisuudenkadulla.
Kirjallisuutta

Kupila, Sanna. Paakarla.  Teoksessa: Kupila, Sanna & Jenna Kostet (toim.): Kylistä kasvoi Turku, s. 236-238.  (Turun museokeskuksen julkaisuja 87)  Turku:  Turun Museokeskus, 2021.  ISBN 978-951-595-218-9
Pachacútec

Pachacútec Guaman Poman piirtämänä.
Pachacútec eli Pachacuti oli inkojen yhdeksäs hallitsija eli Sapa Inca 1438-1471/1472.
Hänen koko nimensä oli Pachacuti Inca Yupanqui, "Hän joka tekee maailman uudelleen". Pachacútec oli neljäs Hanan-dynastiasta, ja hänen syntymänimensä oli Cusi Yupanqui. Hän laajensi inkavaltiota huomattavasti, ja muutti silloisen Cuzcon kuningaskunnan suurvallaksi nimeltä Tawantinsuyu. Sen linnoitetuksi pääkaupungiksi rakennettiin Machu Picchu.
Pachacútec niitti mainetta ja kunniaa jo edellisen hallitsijan Viracocha Incan aikana. Silloin chankat hyökkäsivät Cuzcoon. Pachacútec hyökkäsi vahvan armeijan johdossa chankoja vastaan samaan aikaan kun hänen isänsä ja veljensä pakenivat. Pachacútecin armeija oli voittoisa. Valtaan päästyään Pachacútec aloitti valloitussodat ilmeisesti vallanhimonsa takia. Pachacútec olikin taitava sotilas ja hallitsija, ja kykeni toteuttamaan haaveensa valtakunnan laajentamisesta. Hän määräsi veljensä Capac Yupanquin sotaretkelle pohjoiseen. Tämä eteni suunniteltua pidemmälle pohjoiseen ja valtasi muun muassa Cajamarcan. Veli menestyi Pachacútecin mielestä liiankin hyvin. Hän koki tämän uhkaavan asemaansa ja mestautti veljensä..
Pachacútecin poika oli seuraava inkahallitsija Túpac Inca Yupanqui.
Pachacútec kehitti Cuzcoon monimutkaisen asemakaavan. Kaupungin halki virtaavat joet olivat aikaisemmin aiheuttaneet tulvia, mutta nyt ne ohjattiin kanaviin. Keskustaan rajattiin erilaisia kaupungiosia uskonnollisiin ja hallinnollisiin tarkoituksiin. Kaupungin ulkopuolelle perustettiin ruoan ja muiden tarvikkeiden tuotantoon erikoistuneita esikaupunkeja.
| --- | --- |
Punaisella merkitty inkavaltio oli vain pieni läntti Andeilla, 1438 jaa, jolloin Pachacutec nousi valtaistuimelle. : 1463 jaa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pachacútec Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Viracocha Inca | Sapa Inca   | Seuraaja: Túpac Inca Yupanqui |
Simon & Garfunkel

| Simon & Garfunkel |
| --- | --- |
 Paul Simon ja Art Garfunkel vuonna 1968
Tiedot
Toiminnassa:  1957–1970 yhteisesiintymisiä sen jälkeen 1972, 1975–1977, 1981–1984, 1990, 1993, 2003–2005, 2007–2010
Tyylilaji:  folk, folk rock, pop
Kotipaikka:  New York, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Paul Simon   Art Garfunkel  
Levy-yhtiö:  Columbia Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Simon & Garfunkel oli yhdysvaltalaisten Paul Simonin ja Art Garfunkelin muodostama, suureen suosioon 1960-luvun loppupuoliskolla noussut folkrock-duo. Simon & Garfunkel julkaisi viisi studioalbumia vuosien 1964–1970 välillä ja saavutti kolme Yhdysvaltain singlelistan ykkössijaa. Duon hajottua vuoden 1970 jälkeen Simon ja Garfunkel ovat omien soolouriensa lomassa konsertoineet useasti yhdessä aina vuoteen 2010 asti.
Duon musiikkia luonnehtivat kuoropoikamaiset harmoniat, helisevät akustiset ja sähköiset kitarat, Paul Simonin terävät sanoitukset ja huolellisesti tekemät sävelmät sekä Art Garfunkelin tenoriääni.
Duon tunnetuimpia kappaleita ovat esimerkiksi "The Sound of Silence", ”Bridge over Troubled Water”, "Homeward Bound", "The Boxer", vanhasta sävelmästä tehty "El Condor Pasa", englantilaisesta balladista tehty ”Scarborough Fair” sekä ”Mrs. Robinson”.
Ura > Varhaisvaiheet ja Tom & Jerry

Paul Simon syntyi Newarkissa New Jerseyssä lokakuussa 1941 ja Art Garfunkel New Yorkissa kolme viikkoa myöhemmin. He kävivät samoja kouluja New Yorkissa, ja toisiinsa he tutustuivat yläasteen koulunäytelmän harjoituksissa vuonna 1953. Kumpikin oli kiinnostunut laulamisesta, ja pojat alkoivat harjoitella yhdessä ja nauhoittaa yhteislauluaan Garfunkelin kodin kellarissa vuonna 1954.
Varhaisteini-ikäiset Simon ja Garfunkel esiintyivät ensimmäisen kerran julkisesti duona keväällä 1955 Parsonsin yläasteella, jossa he silloin opiskelivat viimeistä vuottaan. Seuraavana syksynä pojat menivät samaan lukioon, ja heidän musiikkitoveruutensa syveni. He jatkoivat esiintymisiä ja alkoivat myös kirjoittaa omia laulujaan, joista ensimmäinen oli nimeltään “The Girl for Me”. He tarjosivat kappaleitaan julkaistavaksi tärkeässä musiikkikeskuksessa Brill Buildingissä, mutta heidät torjuttiin.
Keväällä 1957 Simon ja Garfunkel tekivät yhdessä doo-wop-tyylisen kappaleen “Hey, Schoolgirl”. Laulusta tuli suosittu poikien esiintymisissä heidän kotiseudullaan Queensissä. Kun pojat olivat käyneet studiossa äänittämässä kappaleesta demon, musiikkiagentti Sid Prosen tarjosi heille sopimusta. Pojat levyttivät kappaleen uudelleen taiteilijanimellä Tom & Jerry, jota he olivat käyttäneet itsestään aiemmin koulun tilaisuuksissa ja perhepiirissä. Ensisinglensä toiselle puolelle he tekivät kappaleen “Dancin’ Wild”. Marraskuussa 1957 julkaistu single sai radiossa soittoaikaa ja myi lopulta yli satatuhatta kappaletta sekä nousi Yhdysvaltain singlelistan sijalle 49. Duo pääsi myös esiintymään tunnettuun televisioshow’hun American Bandstandiin. Tom & Jerryn seuraavat singlet eivät kuitenkaan myyneet ensisinglen tavoin, ja pojat suunnittelivatkin keskittyvänsä vastedes opintoihinsa ja jättävänsä musiikin vain harrastuksekseen.
Ura > Ennen läpimurtoa

Valmistuttuaan lukiosta kesällä 1958 Simon ja Garfunkel jatkoivat opintojaan omilla tahoillaan yliopistossa. Simon ansaitsi rahaa kirjoittamalla ja äänittämällä demolevyjä tunnetuille artisteille. Hän levytti vuosina 1959–1962 omia singlejäänkin nimellä Jerry Landis, mutta ne eivät menestyneet. Myös Garfunkel teki aluksi jonkin verran omaa musiikkia nimellä Artie Garr. Sen jälkeen hän keskittyi opintoihinsa kunnes keskeytti ne ja lähti kiertämään Eurooppaa.
Kaliforniaan asettunut Garfunkel palasi New Yorkiin syksyllä 1962 jatkamaan opintojaan. Hän tapasi siellä jälleen Simonin, ja he alkoivat taas tehdä musiikkia yhdessä. He olivat kumpikin kiinnostuneet suosioon tuolloin nousseesta folkmusiikista. Simon oli yhä kahden vaiheilla siinä, opiskelisiko lakimieheksi vai ryhtyisikö muusikoksi. Duo esiintyi New Yorkissa nimellä Kane & Garr, ja samalla Simon kirjoitti ja levytti omia folklaulujaan. Simon muutti joksikin aikaa Lontooseen vuoden 1963 lopulla. Palattuaan New Yorkiin hän teki Garfunkelin kanssa neljän laulun demonauhan. Kaksikko päätti myös alkaa käyttää duonsa nimenä oikeita sukunimiään, vaikka huvittavaksi koettu Garfunkel-nimi saikin monet luulemaan heitä koomikkopariksi.
Ura > Menestyksen aika

Simon & Garfunkel levytti esikoisalbuminsa Wednesday Morning, 3 A.M. maaliskuussa 1964 Columbian studioilla. Akustisen folkalbumin kappaleista viisi oli Paul Simonin tekemiä. Duo ei ennen levyn ilmestymistä saman vuoden marraskuussa herättänyt Yhdysvalloissa paljonkaan huomiota, joten Simon matkusti jälleen Britanniaan. Hän esiintyi Lontoossa ja muualla maassa sekä kirjoitti ja levytti omia kappaleitaan. Duon esikoisalbumi myi aluksi vaatimattomasti. Simon kävi jälleen Englannissa ja nauhoitti siellä sooloalbumin, jonka monesta kappaleesta tuli Simon & Garfunkelin myöhempiä hittejä. Tehtyään viimeisen soolokiertueensa Britanniassa kesällä 1965 Simon palasi jälleen New Yorkiin.
Columbia julkaisi Simon & Garfunkelin esikoisalbumin kappaleen “The Sound of Silence”  sähköisenä folkrock-versiona syksyllä 1965. Single nousi tammikuussa 1966 Yhdysvaltain singlelistan ykköseksi ja teki duosta tunnetun. He alkoivat saada esiintymisiä ja konsertoivat etenkin viikonloppuisin collegejen kampuksilla. Tammikuussa julkaistu toinen albumi Sounds of Silence nousi Yhdysvalloissa listasijalle 21 ja Britanniassa sijalle 13.
Duon kolmas albumi Parsley, Sage, Rosemary and Thyme (1966) oli edeltäjiinsä verrattuna yhtenäisempi, ja Bookends (1968) osoitti duon kasvavaa kypsyyttä. Menestyselokuvan Miehuuskoe (1967) soundtrackille alun perin tehty ”Mrs. Robinson” nousi koko vuosikymmenen suosituimpien kappaleiden joukkoon. Elokuvan suosio ja listakärkeen noussut soundtrack kasvattivat duon suosiota huomattavasti.
Kesäkuussa 1967 duo esiintyi Montereyn kansainvälisellä popfestivaalilla. Duo esiintyi koko 1960-luvun ajan tavallisesti kahdestaan Simonin akustisen kitaran säestyksellä. Syksyn 1969 kiertueella he esiintyivät nelimiehisen yhtyeen kanssa.
Simonin ja Garfunkelin välit huononivat 1960-luvun lopulle tultaessa. Simon koki rajoitukseksi saman työtoverin kanssa työskentelyn, ja Garfunkelia vaivasi lauluntekijä Simonin hallitseva asema duossa. Garfunkel oli myös aloittanut oman elokuvanäyttelijän uransa, joka vei aikaa musiikilta. Duon viimeinen albumi Bridge over Troubled Water (1970) nousi Yhdysvaltain listaykköseksi kymmenen viikon ajaksi.
Hajoamisen jälkeen

Duo lopetti toimintansa vuonna 1970 ja molemmat lähtivät soolouralle. Viimeisen yhteisen laulunsa ”My Little Town” he levyttivät vuonna 1975, ja kappale julkaistiin myös kummankin omalla sooloalbumilla.
Kaksikko on lopettamisen jälkeenkin esiintynyt yhdessä useita kertoja. New Yorkin keskuspuiston konserttia syksyllä 1981 oli katsomassa noin puoli miljoonaa ihmistä.  Seuraavana vuonna Simon ja Garfunkel levyttivät studiossa uusia kappaleita tarkoituksenaan julkaista duoalbumi. He tekivät myös yhteisen kiertueen. Yhteistyö ei kuitenkaan toiminut, ja Simon julkaisi kappaleet sooloalbuminaan ilman Garfunkelin äänittämiä lauluosuuksia.
Duon jäähyväiskonsertti järjestettiin vuonna 2004, jolloin he esiintyivät Old Friends: Live on Stage -nimisellä kiertueella. Vuonna 2009 duo aloitti kuitenkin taas uuden kiertueen. Se keskeytettiin vuonna 2010 kun Garfunkel menetti äänensä. Garfunkel on sittemmin toipunut, mutta duo ei ole enää esiintynyt yhdessä. Vuonna 2016 antamassaan haastattelussa Simon toteaa: "teimme kaksi isoa paluukiertuetta ja se oli siinä", hän vielä lisää ettei enää nauti Garfunkelin kanssa esiintymisestä joten "se ei tule enää koskaan tapahtumaan."
Työnjako laulajina

Lauluduon levytyksissä ykköslaulajana toimi pääsääntöisesti Paul Simon, mutta kappaleilla ”April Come She Will” (1966), ”For Emily, Whenever I May Find Her” (1966) ja ”Bridge Over Troubled Water” (1970) Art Garfunkel laulaa yksinään. Laulussa ”Scarborough Fair” (1966) molemmilla on oma osansa, he laulavat eri säkeistöjä päällekkäin.
Tunnustuksia

Vuonna 2004 musiikkiaikakauslehti Rolling Stone sijoitti Simon & Garfunkelin 40:nneksi sadan parhaan artistin listalla. Duo on myös valittu Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1990 ja Long Island Music Hall of Fameen vuonna 2007.
Diskografia

Musiikkinäyte
Peggy-o on Simon & Garfunkelin versio vanhasta skotlantilaisesta kansanlaulusta .
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Diskografia > Studioalbumit

Wednesday Morning, 3 A.M. (1964)
Sounds of Silence (1966)
Parsley, Sage, Rosemary and Thyme (1966)
Bookends (1968)
Bridge over Troubled Water (1970)
Diskografia > Konserttitaltioinnit

Live from New York City, 1967 (1967)
Live 1969  (1969)
The Concert in Central Park (1982)
Old Friends: Live on Stage (2004)
Diskografia > Kokoelmalevyt

Greatest Hits (1972)
The Simon & Garfunkel Collection (1982)
The Definitive Simon & Garfunkel (1991)
Old Friends (1997)
The Best of Simon & Garfunkel (1999)
The Columbia Studio Recordings (1964–1970) (2001)
The Essential Simon & Garfunkel (2003)
Diskografia > Muut julkaisut

Miehuuskoe-elokuvan soundtrack (1967)