stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Greta Onnela

| Greta Onnela> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 23. elokuuta 1910 Vaasa
Kuollut: 10. elokuuta 1957 (46 vuotta) Vaasa
Kansalaisuus:  suomalainen
Uran tiedot
Laji:  uimahypyt
Greta Naemi Onnela (myöh. Knoblock, 23. elokuuta 1910 Vaasa – 10. elokuuta 1957 Vaasa) oli suomalainen uimahyppääjä. Hän kilpaili olympialaisissa vuonna 1928. Hän edusti seuratasolla Vaasan Uimaseuraa.
Onnela sijoittui suorissa hypyissä viidenneksi Amsterdamin olympialaisissa 1928. Hän sijoittui toiseksi pohjoismaisessa maaottelussa vuonna 1929. Hän voitti suorissa hypyissä Suomen-mestaruuden vuosina 1927–1931.
Greta Onnelan isosisko Ada Onnela oli uinnin Suomen-mestari.
Onesikritos

Onesikritos (m.kreik. Ὀνησίκριτος, 300-luku eaa.) oli yksi Aleksanteri Suuren hoviin kuuluneista kirjoittajista. Hän kirjoitti Aleksanterin elämäkerran. Hän oli kyynikko Diogeneen oppilas, ja myös hänet lasketaan kyynisen koulukunnan filosofien joukkoon.
Onesikritos oli kotoisin Aiginasta tai Astypalaiasta. Hänestä tuli Diogeneen oppilas, ja sai filosofian opiskelijana sellaisen maineen, että Aleksanteri valitsi hänet pitämään kokouksen intialaisten gymnosofistien kanssa. Kun laivasto koottiin Hydaspesissä, Onesikritos nimitettiin luotsiksi. Itse hän kutsui itseään turhamaisesti komentajaksi. Tässä tehtävässä hän avusti Nearkhosta matkalla Indus-joen suulta Persianlahdelle.
Hän kirjoitti Aleksanterista hajanaisen elämäkerran, joka sisälsi historiallisten yksityiskohtien lisäksi kuvauksia valloitetuista ja vierailluista maista, erityisesti Intiasta. Kuninkaan kuoleman jälkeen Onesikritos näyttää viimeistelleen teoksen Traakian kuninkaan Lysimakhoksen hovissa. Teoksen historiallista arvoa on pidetty pienenä, koska se on avoimesti ylistävä ja aikalaiset, jopa Aleksanteri itse, pitivät sitä epäluotettavana. Erityisesti Strabon syyttää Onesikritosta liioittelusta ja halusta kertoa ihmeellisiä asioita.
Onesikritoksen nimissä kulkenut Periplus oli kuvaus Intian rannikosta, ja oli todennäköisesti alun perin osa Aleksanterin elämäkertaa. Siihen oli lisätty kuvauksia Nearkhoksen ja muiden rannikkomatkoista. Plinius vanhempi hyödynsi teosta laajalti.
Aiheesta muualla

Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit :
Onesikritoksen elämäkerta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Onesikritoksen elämäkerta (muinaiskreikaksi)
Antiikin filosofia  Kyyninen koulukunta
| --- | --- |
Kreikkalainen aika:   Antisthenes  Diogenes  Monimos  Onesikritos  Filiskos  Krates  Hipparkhia  Metrokles  Kleomenes  Bion  Menippos  Menedemos  Kerkidas  Teles 
Roomalainen aika:   Demetrios  Oinomaos  Demonaks  Agathobulos  Sekundos  Peregrinos Proteus  Pankrates  Theagenes  Kreskentios  Herakleios  Asklepiades  Salustios
Markus Onnela

Markus Onnela (s. 1. lokakuuta 1936) on varatuomari, sosiaali- ja terveysministeriön entinen osastopäällikkö sekä entinen Nuoren Keskustan Liiton puheenjohtaja.
Oliiviöljy

Oliiviöljyä
Oliiviöljy on viljellyn oliivin hedelmistä saatu ruokaöljy, jota käytetään ruoanlaitossa etenkin Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Lähi-idässä. Sitä pidetään Välimeren ruokavalion olennaisena osana.
Historia

Oliivipuu on lähtöisin Vähästä-Aasiasta, mistä se ihmisen avulla levisi Välimeren muillekin rannikkoalueille. Puuta levittivät esimerkiksi foinikialaiset, jotka olivat ensimmäisiä oliiviöljyn kauppiaita. Foinikialaisten arvellaan vieneen puun Espanjaan ja Pohjois-Afrikkaan, ja kreikkalaiset levittivät sen Italiaan.
Arkeologisten todisteiden mukaan oliiviöljyä puristettiin jo 6000–4500 vuotta ennen ajanlaskun alkua. Oliivien tarhaaminen oliiviöljyn valmistamiseksi aktivoitui Kreetan minolaisen kulttuurin aikana, ja minolaisten amforien perusteella varsinaista oliiviöljyn tuotantoa oli jo 3500–4000 eaa. Kreetan saarelle oliivilehtoja perustettiin vilkkaasti noin vuodesta 2500 eaa. alkaen. Ensimmäinen kirjallinen kuvaus oliiviöljyn puristamisesta on heprealaisen Raamatun kuvauksessa israelilaisten paosta Egyptistä. Homeros kutsui oliiviöljyä ”kultaiseksi nesteeksi”, jonka mystinen loisto valaisi historian.
Oliiviöljyä käytettiin ruoanlaiton lisäksi myös esimerkiksi valaistukseen. Oliiviöljyn polttaminen oli aina ajanlaskun alkuun asti kreikkalaisten ainoa valaisukeino, ja oliiviöljylamppuja käytettiin Kreetalla aina 1900-luvulle saakka.
Rooman valtakunnan aikana oliivitarhoja perustettiin paljon uusille alueille ja oliiviöljyn tuotanto levisi. Iberiasta ja Pohjois-Afrikasta myytiin oliiviöljyä esimerkiksi Englantiin, Ranskaan, Italiaan ja Saksaan. Öljyn suosio perustui sen monikäyttöisyyteen: sitä käytettiin esimerkiksi monissa rituaaleissa, voitelussa, saippuan valmistusaineena, kauneudenhoidossa ja lääkkeenä.
Neitsytoliiviöljyn valmistus > Sadonkorjuu

Oliiviöljy tehdään oliivin eli öljypuun luumarjojen eli oliivien hedelmälihasta. Sadonkorjuun aikaan aurinkoisena päivänä oliivipuiden alle levitetään verkot, joille kypsyneet oliivit ravistellaan. Verkoista oliivit kerätään tai haravoidaan verkkosäkkeihin tai muovilaatikoihin, entisaikaan vielä juuttisäkkeihin. Oliivit toimitetaan puristamoon mahdollisimman nopeasti, jotta oliivien omat entsyymit eivät pääse pilkkomaan rasvoja liikaa happamoittaviksi vapaiksi rasvahapoiksi. Laadukkainta öljyä saadaan ehjistä ja kypsistä oliiveista, jotka on käsitelty oikein.
Neitsytoliiviöljyn valmistus > Puristus

Oliivit huuhdotaan ensin kylmällä vedellä, joka poistaa oksan- ja kaarnanpalat, mullan, lehdet, etanat sekä muut mahdolliset roskat. Tämän jälkeen oliivit punnitaan ja kaadetaan myllyyn, jossa oliivien hedelmäliha rikotaan ja vaivataan massaksi. Aikanaan se tapahtui suurten kivisten pyörien avulla kivisessä maljassa, nykyään useimmin terästankeissa. Siemenet poistetaan myöhemmin. Tasaiseksi hierottu massa, josta öljy alkaa erottua, siirretään kuitumattojen väliin lempeään puristukseen tai nykyisin useimmiten sentrifugiin, joka erottelee kasvisnesteen, öljyn ja siemenet. Tätä kutsutaan kylmäpuristukseksi, massan lämpötila on korkeimmillaan noin 30 celsiusastetta. Tätä seuraa vielä viimeistelevä erottelu öljyseparaattorissa. Öljy varastoidaan ruostumattomiin terästankkeihin. Oliiviöljyä kuljetetaan pienistä puristamoista teräksisissä elintarvikkeiden kuljetukseen soveltuvissa tankkiautoissa. Niistä öljy suodatetaan paperisuodattimien läpi keskusvaraston terästankkeihin odottamaan pullotusta.
Neitsytoliiviöljyn valmistuksessa saa käyttää vain mekaanisia menetelmiä. Puristamista, pesemistä ja siivilöimistä lukuun ottamatta öljyä ei ole käsitelty millään tavalla, eikä siihen ole sekoitettu muita aineita.
Ominaisuudet

Oliiviöljyn väri voi vaihdella vihreästä kullankeltaiseen. Väri ei itsessään riipu öljyn laadusta vaan oliivien substanssien sisällöstä. Klorofylli värjää öljyn vihreäksi, karoteeni keltaiseksi. Sadonkorjuun alussa kerätyistä oliiveista syntyvässä öljyssä klorofyllipitoisuus on korkea, joten öljyn värikin on vihreämpää.
Oliiviöljyssä on noin 70 prosenttia kertatyydyttymättömiä, 14 prosenttia monityydyttymättömiä ja 11 prosenttia tyydyttyneitä rasvahappoja. Suurin osa oliiviöljyn rasvasta on oleiinihappoa, joka on luonnon yleisin rasvahappo.
Oliiviöljyn tyypillinen rasvahappokoostumus:
oleiinihappoa 63–83 %
palmitiinihappoa 7–17 %
palmitoleiinihappoa 0,3–3 %
linolihappoa 3,5–14 %
steariinihappoa 0,5–5 %
linoliinihappoa 0,01–1,5 %
myristiinihappoa 0–0,1 %
arakidihappoa 0–0,8 %
Tokoferoleja oliiviöljyn painosta on 0,015–0,017 prosenttia. Oliiviöljyssä on runsaasti E-vitamiinia sekä esimerkiksi fenoleja, polyfenoleja, fenolihappoa, steroleja, kuten Beeta-sitosteroleja, skvalaania, beetakaroteenia, terpeenejä, a-klorofylliä ja beetaklorofylliä.
Luokitus

Oliiviöljyn virallisen luokituksen tekee Kansainvälinen Oliiviöljyneuvosto (IOOC). Laatuluokkia on perinteisesti neljä, mutta ylin extra virgin -öljy tullaan luokittelemaan jatkossa Extrissimo-laatuiseksi. Oliiviöljyn laadun merkittävin kriteeri on oliiviöljyn happamuuden määrä: mitä pienempi, sen parempi. Happamuusprosentti ei saisi ylittää 3,3:a. Myös oliivien orgaaniset olosuhteet ja ominaisuudet vaikuttavat öljyn laatuun.
Euroopan unioni jakaa oliiviöljyt seuraaviin luokkiin:
Ekstra-neitsytoliiviöljy on korkealuokkaista oliiviöljyä, joka on puristettu oliiveista mekaanisesti ilman kemiallista käsittelyä. Vapaiden rasvahappojen pitoisuus saa olla korkeintaan 0,8 %.
Neitsytoliiviöljy on korkealuokkaista oliiviöljyä, joka on puristettu oliiveista mekaanisesti ilman kemiallista käsittelyä. Vapaiden rasvahappojen pitoisuus saa olla korkeintaan 2 %.
Jalostetusta oliiviöljystä ja neitsytoliiviöljystä koostuva oliiviöljy on oliiviöljy, joka sisältää yksinomaan jalostettuja oliiviöljyjä ja suoraan oliiveista saatuja öljyjä.
Oliivin puristemassaöljy on öljy, joka sisältää yksinomaan oliiviöljyn puristamisesta peräisin olevaa puristemassajäämää käsittelemällä valmistettuja öljyjä ja suoraan oliiveista saatuja öljyjä.
Tuottajat ja käyttäjät

Suurimmat oliiviöljyn tuottajamaat määrällisesti 2010-luvun lopulla ovat Espanja noin 50 prosentin osuudella, Italia ja Kreikka. EU:n ulkopuolella merkittäviä oliiviöljyn tuottajamaita ovat Marokko, Turkki, Tunisia ja Syyria, jotka tuottavat yhdessä noin 20 prosenttia maailman oliiviöljystä.
Oliiviöljyä käytetään eniten Kreetalla, 31 litraa henkeä kohti vuodessa. Seuraavaksi suurimpia käyttäjiä ovat mannerkreikkalaiset, italialaiset, espanjalaiset, portugalilaiset ja kyproslaiset.
Käyttö

Oliiviöljy on monikäyttöistä ja hyvin suosittua ruoanlaitossa etenkin Välimeren maissa. Oliiviöljyä lisätään sellaisenaan monenlaisiin ruokiin, kuten salaatteihin, keittoihin ja muhennoksiin tai leivän päälle. Oliiviöljyllä voidaan korvata voi leivonnaisissa. Oliiviöljyä käytetään myös säilöntäaineena ja marinadina.
Oliiviöljyä käytetään paistamiseen, sillä se sietää korkeita lämpötiloja. Oliiviöljy ei hapetu kuumennettaessa yhtä paljon kuin siemenöljyt, jotka sisältävät enemmän monityydyttämättömiä rasvahappoja. Jalostetun oliiviöljyn savuamispiste on jopa 240 °C, kun ekstra-neitsytöljyn savuamispiste on vain noin 165–190 °C.
Säilytys ja säilyvyys

Oliiviöljy säilyy parhaiten 10–15 celsiusasteen lämpötilassa. Jääkaappilämpötilassa oliiviöljy jähmettyy väliaikaisesti. Metallinen säilytysastia edesauttaa öljyn vahingollista oksidaatiota.
Oliiviöljyn runsaat antioksidantit auttavat oliiviöljyä säilymään kauan käyttökelpoisena. Esimerkiksi Kreikassa oliiviöljypulloon painettava viimeinen myyntipäivä on noin 14 kuukautta pullotuksesta ja 18 kuukautta sadonkorjuusta. Avatussa pullossa säilytetty oliiviöljy on käyttökelpoista vielä vuoden kuluttua viimeisen myyntipäivän jälkeen, jos sitä on säilytetty huoneenlämmössä ja valolta suojattuna mutta korkki päällä.
Terveysvaikutukset

Oliiviöljyn sanotaan vähentävän haitallista LDL-kolesterolia ja triglyseridien määrää veressä sekä alentavan verenpainetta. Joidenkin tutkimustulosten mukaan oliiviöljyn käyttäminen päivittäisessä ruokavaliossa vähentää syövän riskiä. Yhdysvaltain ruoka- ja lääkevirasto on hyväksynyt terveysväittämän käytön, jonka mukaan on olemassa viitteitä siitä, että päivittäinen oleiinihappoa vähintään 70 prosenttia sisältävän ruokaöljyn käyttö 20 gramman annoksella saattaa vähentää sydän- ja verisuonitautien riskiä, jos sillä korvataan enemmän tyydyttynyttä rasvaa sisältäviä ravintorasvoja.
Haavaista paksusuolentulehdusta sairastavilla tehdyssä tutkimuksessa on saatu viitteitä siitä, että 50 millilitran kuumentamattoman neitsytoliiviöljyn päivittäinen nauttiminen vähentää tehokkaasti sairauteen liittyvää ummetusta ja alentaa merkittävästi matala-asteisesta tulehduksesta kertovaa herkkää CRP-arvoa. Terveellisyyden kannalta neitsytöljyjen etu puhdistettuihin öljyihin nähden ovat niiden terveelliset polyfenolit. Niiden haitta on huonompi sopivuus kuumentamiseen. Neitsyt- ja ekstra-neitsytoliiviöljyihin tulee puristusvaiheessa muitakin oliivin osasia. Siksi niitä liikaa kuumennettaessa syntyy syöpää aiheuttavia PAH-yhdisteitä. Jalostetun oliiviöljyn katsotaankin soveltuvan paistamiseen paremmin. Osa asiantuntijoista katsoo, että puhdistamattomia eli neitsyt- ja ekstra-neitsytöljyjä ei saisi ollenkaan kuumentaa. Toisten mielestä riittää, että öljy ei ala savuta. 2000-luvun alussa puhdistusprosessia muutettiin niin, että PAH-yhdisteet tuskin enää ovat ainakaan Suomessa ongelma puhdistetuissa oliiviöljyissä.
Markkinoilla olevat väärennökset

Oliiviöljy on maailman väärennetyin elintarvike. Osaa oliiviöljyn nimellä myytävästä öljystä on jatkettu halvemmalla rypsi- tai soijaöljyllä. Väärennettyyn oliiviöljyyn lisätään esimerkiksi beetakaroteenia, klorofylliä ja mausteita, jotta se muistuttaisi aitoa. Aito oliiviöljy jähmettyy jääkaapissa ainakin jonkin verran toisin kuin enemmän monityydyttyneitä rasvahappoja sisältävä ruokaöljyt.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Oliiviöljyn ravintosisältö (Arkistoitu – Internet Archive), Fineli
Oliiveja menossa myllyyn
Ongelmista

| Ongelmista> Περὶ προβλημάτων.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Aristoteles
Kieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Genre:  filosofia
Julkaistu:  300-luku eaa.
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ongelmista (m.kreik. Περὶ προβλημάτων, Peri problēmatōn) oli Aristoteleen kirjoittama filosofinen teos, joka käsitteli logiikan ongelmia. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelma myöhempien antiikin aikaisten kirjailijoiden teosten kautta.
Teos tunnetaan muun muassa Diogenes Laertioksen Aristoteleen teosten luettelosta. Diogeneen mukaan se käsitti yhden kirjan. Teoksen katkelma tunnetaan Aleksanteri Afrodisiaslaisen kirjoittamasta Aristoteleen Topiikan kommentaarista.
Kirjallisuutta

Rose, Valentinus: Aristotelis qui ferebantur librorum Fragmenta ed. 2.  Berlin:  Teubner, 1870; kolmas painos Leipzig 1886.  Teoksen verkkoversio.
Ross, W. D.: Aristotelis Fragmenta selecta.  Oxford:  Oxford University Press, 1955.  Teoksen verkkoversio.
Ombites

| Ombites> Ὀμβίτης𓈶.Sijainti |
| --- | --- |
 Ombites
Koordinaatit:  24°05′24″N, 32°53′20″E
Valtio:  Egypti
Historia
Tyyppi:  nomos
Ajanjakso:  muinainen Egypti kreikkalainen ja roomalainen Egypti
Valtakunta:  muinaisen Egyptin dynastiat Ptolemaiosten valtakunta Rooman valtakunta
Alue:  Ylä-Egypti
Numero:  1. (U01)
Pääkaupunki:  Elefantine ja Omboi
Pinta-ala:  72 km²
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ombites (m.kreik. Ὀμβίτης νομός, Ombitēs nomos), egyptiläisittäin Ta-seti (egypt. 𓈶, Tꜣ-stj/Tꜣ-ztj), oli muinaisen Egyptin nomos eli maakunta tai hallintopiiri. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä ja oli numeroltaan kyseisen alueen ensimmäinen nomos.
Nomoksen alkuperäisen egyptinkielisen nimen suomennos on ”Jousen maa”. Nimestä esiintyy tutkimuksessa lukuisia erilaisia lukutapoja ja translitteraatioita, jo mainitun lisäksi myös muun muassa Ta-khent. Kreikankielisenä nimenä esiintyy joskus myös Nubia (Νουβία, Nūbia tai Noubia). Tutkimuksessa nomokseen viitataan usein tunnuksella U01.
Maantiede

Ombiteen nomos oli yksi Ylä-Egyptin 22 nomoksesta. Se oli numeronsa mukaisesti alueen ensimmäinen nomos Niilin yläjuoksulta laskien, toisin sanoen se oli Ylä-Egyptin ja samalla koko Egyptin eteläisin nomos ja sijaitsi Nubian vastaisella rajalla. Pohjoisessa nomos ulottui Omboihin (Nubet/Pa-Sobek, nyk. Kom Ombo) saakka. Nomoksen pohjoispuolella eli alajuoksulla päin sijaitsi Apollonopoliteen (U02) nomos.
Nomoksen alkuperäinen pääkaupunki (mētropolis) oli Elefantine eli egyptiläisittäin Abu/Ibu, joka sijaitsi samannimisellä saarella Niilissä. Hellenistisellä kaudella eli ptolemaiosten aikana pääkaupungiksi mainitaan Omboi (Nubet, nyk. Kom Ombo). Nomoksen muita kaupunkeja olivat Syene (Sunet, nyk. Assuan/Aswan) ja Filai (P'aaleq).
Nomoksen pinta-alaksi on jossakin vaiheessa sen historiaa laskettu 26 136 aruraa (auranalaa) eli noin 72 neliökilometriä.
Historia

Ombiteen nomos oli olemassa egyptiläisellä nimellään Egyptin faaraodynastioiden kaudella. Kreikkalaisen nimensä se sai Ptolemaiosten aikana, jolloin se nimettiin tuolloisen pääkaupunkinsa mukaan. Nimi oli käytössä Egyptin kreikkalais-roomalaisena aikana. Tutkimuksessa nomoksesta käytetään usein tunnusta U01, jolla siihen voidaan viitata nimenmuutoksista riippumatta.
Nomoksen pääjumalia olivat Satet, Anuqet ja Khnum Elefantinessa, Isis Syenessä ja Sobek Nubytissä, sekä muun muassa Horus, Anuket/Anukis, Hathor/Hut-Hor, Isis/Auset, Mandulis (nuubialainen muoto Horuksesta) ja Arensnuphis. Faarao Senusret I:n niin kutsutussa Valkoisessa kappelissa nomoksen jumalana esiintyy ”Horus vanhempi” (Horu wer).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ombites Wikimedia Commonsissa
Muinaisen Egyptin nomokset
| --- | --- |
Ala-Egypti:  1. Memfites · 2. Letopolites · 3. Libya · 4. Prosopites · 5. Saites · 6. Ksoites · 7. Metelites · 8. Heroopolites · 9. Busirites · 10. Athribites · 11. Leontopolites · 12. Sebennytes · 13. Heliopolites · 14. Sethroites · 15. Hermopolites · 16. Mendesios · 17. Diospolites Kato · 18. Bubastites · 19. Tanites · 20. Arabia
Ylä-Egypti:  1. Ombites · 2. Apollonopolites · 3. Latopolites · 4. Pathyrites · 5. Koptites · 6. Tentyrites · 7. Diospolites Mikros · 8. Thinites · 9. Panopolites · 10. Antaiopolites · 11. Hypselites · 12. Hierakonpolites · 13. Lykopolites · 14. Kussites · 15. Hermopolites · 16. Antinoites · 17. Kynopolites · 18. Ankyropolites · 19. Oksyrhynkhites · 20. Herakleopolites · 21. Arsinoites · 22. Afroditopolites
Olympolaiset jumalat

Monsiaun teos Olympolaiset jumalat.
Olympolaiset jumalat (m.kreik. Δωδεκάθεον, "Kaksitoista jumalaa") ovat kreikkalaisen mytologian pääjumaluudet. Olympolaisia jumalia mainitaan eri taruissa yhteensä 14, muttei koskaan kerrallaan enempää kuin 12. He saivat maan hallintaansa voitettuaan Zeuksen johdolla titaanit, jumalten aiemman sukupolven, titaanien ja olympolaisten taistelussa.
Olympolaisten jumalien nimitys tulee Olympos-vuoresta, jossa jumalten ajateltiin asuvan. Olympolaisten jumalien lisäksi antiikin kreikkalaiseen uskontoon kuului lukuisia muita jumalia. Olympolaiset jumalat muodostavat yhdessä näiden muiden jumalhahmojen kanssa kreikkalaisen pantheonin.
Jumalat

Homeerisen eli Homeroksen teosten kuvaaman jumalhierarkian olympolaiset jumalat ovat:
Zeus (m.kreik. Ζεύς) – taivaiden jumala, ylijumala.
Poseidon (Ποσειδῶν) – Zeuksen veli, merten ja hevosten jumala.
Haades (ᾍδης) – Zeuksen veli, manalan valtias ja vainajien jumala (ei asu Olympos-vuorella vaan manalassa).
Hera (Ήρα) – Zeuksen sisar ja puoliso, avioliiton suojelija.
Apollon (Aπόλλων) – musiikin, taiteiden ja ennustustaidon jumala, myöhemmin myös auringonjumala.
Athene (Ἀθήνη) – tiedon, viisauden ja sotataidon jumalatar, hyödyllisten käsitöiden jumalatar ja kaupunkien suojelija.
Artemis (Άρτεμις) - Apollonin sisar, villin luonnon ja metsästyksen jumalatar, kuun jumalatar, ikuinen neitsyt.
Afrodite (Aφροδίτη) – rakkauden ja kauneuden jumalatar.
Hefaistos (Ήφαιστος) – tulen ja sepäntaitojen jumala.
Ares (Άρης) – sodan ja taistelutaitojen jumala.
Hermes (Ερμής) – tiedonkulun ja kaikkien tienkäyttäjien jumala, jumalten sanansaattaja ja varkaiden jumala, lääketieteen jumala.
Hestia (Ἑστία) – kotilieden jumalatar.
(Hebe (Ἥβη) – nuoruuden jumalatar.)
Lisäksi joukkoon voidaan lukea seuraavat tärkeät vanhemmat jumaluudet, jotka jäävät homeerisessa jumalhierarkiassa vähemmälle huomiolle:
Demeter (Δημήτηρ) - maan ja sadonkorjuun jumalatar
Dionysos (Διόνυσος) - viinin jumala
Zeus, Poseidon ja Haades ovat kolme pääjumalaa.
Pysyviä olympolaisia jumalia ovat Zeus, Hera, Athene, Hefaistos, Ares, Afrodite, Apollon, Artemis, Poseidon ja Hermes. Vaihtuvia ovat Hestia (tai Hebe), Demeter, Dionysos ja Haades. Hestia luovutti paikkansa Dionysokselle elääkseen ihmisten keskuudessa, ja maan alla Tartaroksessa elänyt Haades puolestaan liittyy olympolaiseen perheeseen satunnaisesti.
Zeus, Hera, Poseidon, Demeter, Hestia ja Haades ovat titaanien Kronos ja Rhea lapsia, jotka Zeus vapautti Kronoksen vatsasta tämän nieltyä heidät. Loput Olympoksen jumalat ovat Zeuksen lapsia eri vaimojen kanssa, lukuun ottamatta Afroditea, joka syntyi Uranoksen mereen heitetyn siittimen ympärille muodostuneesta vaahdosta.
Alkuperä

Osa olympolaisista jumalista esiintyy jo mykeneläisessä uskonnossa ja mahdollisesti jopa minolaisen kulttuurin uskonnossa. Osa on mahdollisesti itäistä lainaa. Homeros ja Hesiodos ottivat eepostensa jumalille nimet erilaisista vanhoista kulteista. Näistä jumalista tuli vähitellen, erityisesti Homeroksen ansiosta, yleiskreikkalaisia jumalia, jotka suureksi osaksi syrjäyttivät paikalliset jumalat, tai joiden kanssa paikalliset jumalat kietoutuivat tarustoissa yhteen.
Nykyisin

Olympolaisten jumalien kunnioittaminen perinteisin tai nykyaikaisin menoin on osa nykykreikkalaista hellenististä uskontoa, jolla on parisen tuhatta aktiivista harjoittajaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olympolaiset jumalat Wikimedia Commonsissa
USS Olympia (C-6)

| USS Olympia |
| --- | --- |
 USS Olympia vuonna 1902

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Union Iron Works
Kölinlasku:  17. kesäkuuta 1891
Laskettu vesille:  5. marraskuuta 1892
Palveluskäyttöön:  5. helmikuuta 1895
Poistui palveluskäytöstä:  9. joulukuuta 1922
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 865 t (standardi) 6 558 t (max)
Pituus:  104,87 m (kokonaispituus)
Leveys:  16,15 m
Syväys:  6,55 m
Koneteho:  13 500 ihp
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  411-417
Aseistus
Aseistus:  4 x 8"/35 tykkiä 10 x 5"/40 tykkiä 14 x 6 naulan tykkiä 6 x 1 naulan tykkiä 6 x 18" torpedoputkea
USS Olympia (runkonumero C-6) on Yhdysvaltain laivaston vuonna 1892 vesillelaskettu panssarikansiristeilijä.
Valmistus

Aluksen hankinta vahvistettiin 7. syyskuuta 1888 allekirjoitetulla laivastolailla. Alus tilattiin Union Iron Worksiltä San Franciscosta, missä köli laskettiin 17. kesäkuuta 1891. Alus laskettiin vesille 5. marraskuuta 1892 kumminaan neiti Ann B. Dickie ja otettiin palvelukseen 5. helmikuuta 1895 päällikkönään John J. Read.