stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eri-Aaroni

| Eri-Aaroni 3423 Valio |
| --- | --- |
 Eri-Aaroni vuoden 1939 kuninkuusraveissa
Syntynyt:  12. heinäkuuta 1932
Kuollut:  1. syyskuuta 1953 (21 vuotta)
Sukupuoli:  ori
Väri:  tummanrautias
Rotu:  suomenhevonen
Synnyinmaa:   Suomi
Isä:  Murto 2306
Emä:  Upeva 1679-V
Emänisä:  Sauli 1985
Kasvattaja:  Sulo Rintala, Seinäjoki
Omistaja:  Fritz Buttenhoff
Ohjastaja:  Arvi Räikkönen
Tasoitusennätys:  27,8
Suurkilpailuvoittoja
 Ravikuningas 1943 
Palkinnot
 Valio (1952) 
Eri-Aaroni 3423 Valio (12. heinäkuuta 1932 – 1. syyskuuta 1953) oli ravikuningas ja erittäin laajalti suomenhevosrotuun vaikuttanut siitosori.
Kilpa-uransa aikana Eri-Aaronista tuli suomenennätyksen haltija, tähtijuoksija ja vuoden 1943 ravikuningas. Se ei ravurina ja epätyypillisen jalonnäköisenä sopinut ajan virallisiin työhevosihanteisiin, eikä siksi juuri menestynyt näyttelyissä. Vuonna 1946 Laihian oriyhdistys osti Eri-Aaronin siitosoriikseen kahden miljoonan markan ennätyshintaan. Laihialla Eri-Aaroni siitti satoja varsoja, joista 22 oli tähtijuoksijoita ja viisi ravikuninkaallisia. Eri-Aaroni esiintyy useimpien nykysuomenhevosten sukutauluissa.
Varhaisvaiheet ja kilpaura

Eri-Aaroni syntyi 12. heinäkuuta 1932 Sulo Rintalan kasvattamana Seinäjoella. Sen emä oli 50,0-aikainen, hyvärakenteinen Upeva 1640-V ja isä ravikuningas ja Suomen ensimmäinen tähtijuoksija Murto 2306. Eri-Aaroni myytiin vielä syntymävuotenaan Turkuun ja sen jälkeen Ahvenanmaalle Albin Ahlqvistille. Siitä kasvoi komea ja ajan suomenhevosihanteesta poikkeava, jalonnäköinen hevonen. Ahlqvist kilpailutti sitä silloin tällöin Turun raveissa. Eri-Aaroni pantiin siellä merkille, ja hevoskauppias Matti Takanen osti sen Ahlqvistiltä 75 000 markalla. Vuonna 1937 tunnettu hevosmies Fritz Buttenhoff osti 5-vuotiaan Eri-Aaronin Takaselta kartanoonsa Viipuriin sadallatuhannella markalla. Summa vastaa vuoden 2010 arvolla noin 34 000 euroa.
Viipurissa Eri-Aaronin hoitajaksi, valmentajaksi ja kilpa-ajajaksi tuli Arvi Räikkönen. Vuonna 1939 7-vuotias Eri-Aaroni rikkoi tuolloin huomattavan tähtijuoksijarajan ajallaan 2.59,9 Seinäjoella kahden kilometrin lähdössä. Saman kauden lopussa se paransi ennätystään ajalla 2.58,2 (29,1 kilometrille). Raviura katkesi talvisodan sytyttyä seuraavana talvena, ja Eri-Aaroni joutui omistajineen evakkoon Suomenniemelle ja sieltä edelleen Kirkkonummelle. Elokuussa 1940 se teki uuden suomenennätyksen 2.55,6 (27,8 kilometrille). Ennätys säilyi rikkomattomana liki kymmenen vuotta. Ennen sotia Eri-Aaroni ehti voittaa raveista kymmeniä hopeisia kierto- ja lahjapalkintoja, jotka otettiin evakkoonkin mukaan. Jatkosodan alettua kilpailutoiminta jäi taas vähiin: vuonna 1941 Eri-Aaroni kilpaili seitsemän kertaa ja seuraavana vuonna vain kaksi kertaa. Vuonna 1943 järjestettiin ainoat sota-ajan kuninkuusravit. Vuonna 1939 kolmanneksi tullut Eri-Aaroni voitti kuninkuuden vuonna 1943.
Siitosura ja vaikutus

Eri-Aaronin aikana Suomen hevosjalostuksen virallinen päämäärä oli vielä työhevosten tuottaminen. Vierasverisen näköisenä Eri-Aaroni ei juuri menestynyt näyttelyissä, vaikka suoriutuikin pakollisissa vetokokeissa hyvin. Vuonna 1936 se arvosteltiin nelivuotiaana ja hyväksyttiin työhevoskantakirjaan numerolla 3423. Sitä ei kuitenkaan palkittu. Vuonna 1939 se arvosteltiin uudestaan ja palkittiin kolmannella palkinnolla. Yksilönä Eri-Aaronin paras näyttelysaavutus oli toinen palkinto vuonna 1946, jolloin se oli jo osoittanut lahjansa sekä ennätysravurina että periyttäjänä.
Jatkosodan päätyttyä vuonna 1944 Eri-Aaroni joutui taas muuttamaan. Se päätyi Porvoon kautta Nastolaan. Eri-Aaroni oli Ahvenanmaan-ajoistaan lähtien siittänyt jo noin kolmesataa varsaa kun pitkään ilman omaa siitosoria ollut Laihian oriyhdistys vuonna 1946 tarjoutui ostamaan sen Buttenhoffilta siitäkin huolimatta, että Laihian hevoskanta oli jo taajaan Eri-Aaronin isästä Murrosta polveutuvaa. Buttenhoff myöntyi kauppoihin, koska hän kärsi nivelreumasta, ja Eri-Aaronin hoitaja ja valmentaja Räikkönen oli aikeissa ryhtyä maanviljelijäksi. Eri-Aaronia olisi ollut ostamassa useampikin oriyhdistys, mutta Buttenhoff myi sen lopulta Laihialle, koska oli kuullut sikäläisten tammojen olevan korkeatasoisia. Kauppahinta oli kaksi miljoonaa markkaa, mikä vastaa vuoden 2019 arvolla noin 164 200:aa euroa. Summa oli korkein Suomessa hevosesta koskaan maksettu.
Siitosoriina Eri-Aaroni osoittautui hyväksi. Sen ensimmäisenä Laihian-kautenaan astumista tammoista tiinehtyi 75,2 prosenttia. Tammoista se haistoi tarkkaan, olivatko ne kiimassa. Tiineitä se ei vaivautunut astumaan. Ongelmia aiheutti lähinnä sen haluttomuus astua varsallisia tammoja. Kiireisimpinä aikoina tammoja oli astuttavaksi jopa kolmen tunnin välein, mutta hyväsyöntisenä Eri-Aaroni ei uupunut.
Laihialla Eri-Aaroni tiineytti vuosittain kymmeniä tammoja, parhaina vuosina jopa yli 200. Astutusmaksu oli huomattavan korkea 15 000 markkaa, joka vuoden 2010 arvolla vastaa noin 5000 euroa. Sille syntyi yli 1100 jälkeläistä, joista 73 saavutti suur-, 24 huippu- ja 22 tähtijuoksijan tason. Ensimmäisen polven jälkeläisistä neljä oria tuli ravikuninkaiksi ja yksi tamma ravikuningattareksi; kuusi oritta ja yksitoista tammaa saivat jalostusvalion arvon; oreista 167 ja tammoista 381 merkittiin kantakirjaan. Eri-Aaronille myönnettiin valtion hevosnäyttelyissä jälkeläistensä perusteella ensimmäinen palkinto kolme kertaa, ja vuonna 1952 se oli yksi ensimmäisistä hevosista, joille myönnettiin jalostusvalion arvo. Sen vaikutus suomenhevosrotuun jäi erittäin tärkeäksi, ja 1990-luvulla yli 90 prosenttia suomenhevosista polveutui siitä yhden tai useamman linjan kautta.
Vuonna 1952 aiemmin terveenä ja reippaana pysynyt Eri-Aaroni sai muutamia kertoja ähkyn, joista kuitenkin hyvällä hoidolla parani. Vuoden 1953 elokuussa se sai tavallista rajumman ähkyn, joka toipumisvaiheessa uusi kaviokuumeen kanssa, minkä seurauksena se kuoli 1. syyskuuta.
Suku

Epätyypillisen jaloa Eri-Aaronia epäiltiin tietyissä piireissä sekarotuiseksi. Suomen Kuvalehdessä julkaistiin vuonna 1992 juttu, jossa eläinlääkäri Gösta Broberg esitti "nykyään tunnettuna asiana", että Eri-Aaroni olisi syntynyt Ruotsissa lämminverisestä David's Boysta, ja että se olisi kaksivuotiaana ostettu Suomeen teurashinnalla. Eri-Aaroni kuitenkin muistutti väriltään ja erityisesti merkeiltään isäänsä Murtoa, joka tunnettiin ravilahjojen periyttäjänä. Myös Murtoa oli aikanaan epäilty sekarotuiseksi.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Isä: Murto 2306 29,4ke | ii: Toimi 1102 50,0ke | iii: Sopusointu 207 37,2 |
| Isä: Murto 2306 29,4ke | ii: Toimi 1102 50,0ke | iie: Peuha 856-EP |
| Isä: Murto 2306 29,4ke | ie: (Erkkilän) Hilppa - | iei: (Erkkilän) Ilkka |
| Isä: Murto 2306 29,4ke | ie: (Erkkilän) Hilppa - | iee: Vilppu 800-EP |
| Emä: Upeva 1679-V 50,0 | ei: Sauli 1985 55,0 | eii: Sopusointu 207 37,2 |
| Emä: Upeva 1679-V 50,0 | ei: Sauli 1985 55,0 | eie: Vakaantyttö 2383-EP |
| Emä: Upeva 1679-V 50,0 | ee: Kreeta 832-EP - | eei: Poke ro Ylihärmä 50,0 |
| Emä: Upeva 1679-V 50,0 | ee: Kreeta 832-EP - | eee: (Luoman) Vappu |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eri-Aaroni Wikimedia Commonsissa
Kuvassa johtava I.P. Vipotiina on yksi lukuisista suoraan Eri-Aaronista polveutuvista ravikuninkaallisista.
RN Eritrea (1936)

| RN Eritrea |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Regio Cantiere di Castellammare di Stabia, Castellammare di Stabia
Kölinlasku:  25. heinäkuuta 1935
Laskettu vesille:  28. syyskuuta 1936
Palveluskäyttöön:  10. helmikuuta 1937
Poistui palveluskäytöstä:  Ranskalle 1948 Francis Garnier uponnut 1966 maalilaivana
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 165 t (standardi) 3 068 t (kuormattu)
Pituus:  96,90 m
Leveys:  13,30 m
Syväys:  4,70 m
Koneteho:  8 300 hv
Propulsio:  diesel-sähköinen: 2 × 6-sylinteristä Fiat-dieselmoottoria á 3 500 bhp ja 2 × Marelli-sähkömoottoria á 650 hv
Nopeus:  20 solmua (suunniteltu)
Toimintamatka:  8 000 nm@10 solmua
Miehistöä:  13 upseeria ja 221 miehistönjäsentä
Aseistus
Aseistus:  4 × 120 mm/45 -tykkiä kaksiputkisina asennuksina 2 × 40 mm/L39 -ilmatorjuntatykkiä yksiputkisina asennuksina 4 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä yksipiippuisina asennuksina 100 × Bollo-tyyppistä miinaa
RN Eritrea (ital. Regia Nave Eritrea) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1937 valmistunut siirtomaasluuppi toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 8. toukokuuta 1935 Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta, missä köli laskettiin 25. heinäkuuta. Alus laskettiin vesille 28. syyskuuta 1936 ja valmistui 28. kesäkuuta 1937. Se otettiin palvelukseen 10. helmikuuta 1937.
Suunnittelu

Propulsiojärjestelmänä oli kaksi Fiat-dieselmoottoria liitettynä akseleita pyörittäviin sähkömoottoreihin, joita voitiin käyttää yhdessä tai erikseen. Sähkömoottoreiden tarvitsema virta tuotettiin kahdella dieselgeneraattorilla, jotka oli sijoitettu omaan tilaan varsinaisen konehuoneen etupuolelle. Marelli-sähkömoottorit oli sijoitettu kolmanteen tilaan varsinaisen konehuoneen taakse.
Alus oli aseistettu neljällä 120 millimetrin 45 pituuskaliiperin tykillä, jotka oli asennettu kaksiputkisiin torneihin. Niiden lisäksi aluksella oli kaksi 40 millimetrin 39 pituuskaliiperin ilmatorjuntatykkiä ja neljä 13,2 millimetrin ilmatorjuntakonekivääriä. Se oli varustettu miinalaivaksi ja vuosina 1940-1941 aluksen 40 millimetrin tykit vaihdettiin neljään 37 millimetrin 54 pituuskaliiperin ilmatorjuntatykkiin, jotka asennettiin kaksiputkisina.
Palvelus

Syyskuussa 1943 aluksen miehistö antautui Colombossa liittoutuneille. Alus luovutettiin 12. helmikuuta 1948 sotakorvauksena Ranskalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Francis Garnier. Se luokiteltiin myöhemmin maalilaivaksi. Alus upposi 1966 ilmahyökkäysharjoituksessa Tyynellämerellä.
Ammattiministeri

Ammattiministeri on mihinkään puolueeseen sitoutumaton ministeri eli hän ei ole minkään puolueen jäsen eikä toimi minkään puolueen edustajana valtioneuvostossa. Suomessa ammattiministereitä on ollut hallituksessa viimeksi Paavo Lipposen toisessa hallituksessa 1999–2002. Ensin maa- ja metsätalousministerinä oli sitoutumaton Kalevi Hemilä ja häntä seurasi sitoutumaton Raimo Tammilehto. Virkamieshallitus on hallitus, johon kuuluu vain ammattiministereitä.
Fridrih Ermler

Fridrih Markovitš Ermler (ven. Фри́дрих Ма́ркович Э́рмлер, 13. toukokuuta 1898 Rēzekne – 12. heinäkuuta 1967 Leningrad) oli neuvostoliittolainen elokuvaohjaaja.
Fridrih Ermler palveli Venäjän kansalaissodan aikana puna-armeijassa ja tšekassa. Vuosina 1923–1924 hän opiskeli Leningradin elokuvataiteen instituutissa ja työskenteli sen jälkeen Sevzapkino-studiolla (nykyinen Lenfilm). Vuosina 1929–1931 Ermler opiskeli Neuvostoliiton elokuva-akatemiassa.
1920-luvulla Ermler ohjasi yksilön ja yhteisön psykologiaa ja arkea kuvaavia elokuvia kuten Katka – paperiomena (1926), Pariisin suutari (1928) ja Talo lumikinoksessa (1928). Imperiumin sirpaleen (1929) aiheena on maailman ja ajan jakautuminen kahtia vallankumouksen seurauksena. Sergei Jutkevitšin kanssa ohjattu Vastasuunnitelma (1932) oli yksi ensimmäisistä neuvostoliittolaisista äänielokuvista. Talonpojat (1935) ja Suuri kansalainen (1938–1939) edustavat kansanvihollisia ja tuholaisia vilisevää poliittista propagandaa. Sergei Kirovista kertovaa Suurta kansalaista on kuvattu yhdeksi neuvostoelokuvan taitavimmista ja pelottavimmista stalinistisista valheista.
Toisen maailmansodan aikana Ermler ojasi isänmaalliset sotaelokuvat Hän puolustaa isänmaataan (1943) ja Suuri käänne (1945). Stalinin kuoleman jälkeen kuvatuissa elokuvissa ... Ja tarina jatkui (1955) ja Ensimmäinen päivä (1957) ohjaaja yritti sopeutua uuteen taiteelliseen ilmapiiriin. Viimeisessä elokuvassaan Pered sudom istorii (”Historian tuomioistuimen edessä”, 1965) Ermler palasi hänelle ominaiseen poliittiseen aiheeseen.
Ermler liittyi kommunistipuolueen jäseneksi vuonna 1919. Vuonna 1948 hänelle myönnettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimi. Ohjaaja on saanut neljästi Stalin-palkinnon. Hänet on palkittu myös Leninin ja työn punaisen lipun kunniamerkeillä.
Ohjaustyöt

Skarlatina (”Tulirokko”, 1924)
Deti buri (”Myrskyn lapset”, 1926; yhdessä O. Jogansonin kanssa)
Katka – paperiomena (Katka – Bumažnyi Ranet, 1926; yhdessä E. Jogansonin kanssa)
Pariisin suutari (Parižski sapožnik, 1928)
Talo lumikinoksessa (Dom v sugrobah, 1928)
Imperiumin sirpale (Oblomok imperii, 1929)
Vastasuunnitelma (Vstretšnyi, 1932; yhdessä Sergei Jutkevitšin kanssa)
Talonpojat (Krestjane, 1935; Moskovan kansainvälisten elokuvajuhlien kunniakirja)
Suuri kansalainen (Veliki graždanin, kaksi osaa 1938–1939; Stalin-palkinto 1941)
Osen (”Syksy”, 1940; yhdessä I. Menakertin kanssa)
Hän puolustaa isänmaataan (Ona zaštšištšajet Rodinu, 1943; Stalin-palkinto 1946)
Suuri käänne (Veliki perelom, 1946; Stalin-palkinto, Cannesin elokuvajuhlien palkinto)
Velikaja sila (”Suuri voima”, 1950; Stalin-palkinto 1951)
Razbityje metšty (”Särkyneet unelmat”, 1953), ilmestyi vuonna 1962 nimellä Zvanyi užin (”Juhlaillallinen”)
... Ja tarina jatkui (Neokontšennaja povest, 1955)
Ensimmäinen päivä (Den pervyi, 1958)
Iz Nju-Jorka v Jasnuju Poljanu (”New Yorkista Jasnaja Poljanaan”, dokumenttielokuva 1962)
Pered sudom istorii (”Historian tuomioistuimen edessä”, 1965)
Kirjallisuutta

Bagrov, Pjotr: ”Puoluetaiteilijan pyhimyslegenda”. Filmihullu 5/2014.
Piispa, Lauri: ”Auteur ja puoluekirja”, Friedrich Ermlerin elokuvat. Filmihullu 5/2014.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Puola 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef
Amfissa

| Amfissa> Ἄμφισσα.Sijainti |
| --- | --- |
 Amfissa
Koordinaatit:  38°31′53″N, 22°22′24″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Ámfissa, Delfoí, Fokis, Keski-Kreikka
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Ozolian Lokris
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amfissa (m.kreik. Ἄμφισσα, lat. Amphissa) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Ozolian Lokriin alueella Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Ámfissan kaupungin paikalla Delfoín kunnan alueella.
Maantiede

Amfissa oli Ozolian Lokriin eli läntisen Lokriin tärkein kaupunki. Se sijaitsi solassa Krisan tasangon laidalla, vuorten ympäröimänä, mistä se on ilmeisesti saanut myös nimensä. Kaupunki sijaitsi noin 60 stadioninmittaa eli noin 11 kilometriä länteen Delfoista. Amfissan akropoliina toimi kukkula nykyisen kaupungin länsilaidalla.
Historia

Amfissan paikka on ollut pysyvästi asuttu viimeistään geometrisella kaudella. Kreikkalaisessa mytologiassa Amfissa sai nimensä samannimisestä nymfistä, joka oli Makarin tytär ja Aioloksen lapsenlapsi, ja johon Apollon oli rakastunut. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Amfissaios (Ἀμφισσαῖος) ja Amfisseus (Ἀμφισσεύς).
Persialaissotien aikaan vuonna 480 eaa. lokrislaiset ja fokislaiset Delfoin asukkaat mukaan lukien vetäytyivät Amfissaan turvaan, kun persialaiset lähestyivät aluetta.  Vuonna 426 eaa. Amfissa tuki Spartan sotaretkeä Naupaktosta vastaan. Kolmannessa pyhässä sodassa kaupunki tuki Delfoin vallanneita fokislaisia.
Myöhemmin Delfoin amfiktyoniliitto julisti sodan Amfissaa vastaan, koska kaupunkilaiset olivat harjoittaneet maanviljelystä Apollonille pyhitetyllä Krisan tasangolla ja ahdistelleet Delfoin oraakkelin luo matkanneita pyhiinvaeltajia. Tämä johti neljänteen pyhään sotaan, jossa amfiktyonit antoivat Amfissan rankaisun Makedonian Filippos II:n hoidettavaksi. Tämä valtasi ja tuhosi kaupungin vuonna 338 eaa.
Tämän jälkeen kaupunki rakennettiin uudelleen. Vuonna 321 eaa. Amfissa vastusti kaupunkia piirittänyttä Aitolian liittoa, mutta joutui myöhemmin Aitolian vallan alle. Vuonna 279 eaa. se osallistui 400 hopliitilla Delfoin puolustamiseen Brennuksen johtamia galleja vastaan. Roomalaiset piirittivät Amfissaa vuonna 190 eaa. Se vapautui Aitolian vallasta vuonna 167 eaa. Octavianuksen perustettua Nikopoliin vuonna 31 eaa. monet aitolialaiset pakenivat Amfissaan välttyäkseen pakkomuutolta uuteen kaupunkiin. Tämän vuoksi Amfissa luettiin Pausaniaan aikana aitolialaiseksi kaupungiksi.
Alarikin johtamat visigootit tuhosivat Amfissan vuonna 396 jaa. ja Attilan johtamat hunnit vuonna 448.
Rakennukset ja löydökset

Amfissan akropolis ja alakaupunki oli ympäröity vahvoilla muureilla. Akropoliilla on joitakin antiikin aikaisten muurien jäänteitä. Pääosa akropoliin linnoituksista on kuitenkin peräisin samalla paikalla olleesta frankkivallan aikaisesta linnasta.
Pausaniaan mukaan akropoliilla oli Athenelle omistettu temppeli. Kaupungissa oli myös pyhäkkö, joka oli omistettu dioskuureille tai kabiireille, sekä heeros Amfissoksen, nymfi Amfissan, heeros Andraimonin ja tämän vaimon Gorgen haudat. Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa oli myös Asklepiokselle omistettu pyhäkkö, joka sijaitsi ilmeisesti akropoliin eteläpuolella lähellä paikalla ollutta lähdettä.
Amfissan alueelta on löydetty joitakin roomalaisaikaisten rakennusten mosaiikkilattioita. Kaupungin läheltä on löydetty hautoja. Kaupungista tehtyjä esinelöytöjä on Ámfissan arkeologisessa museossa.
Amfissan naiset. Lawrence Alma-Tadema, 1887.
Esittelijäsihteeri (arvonimi)

Esittelijäsihteerin nimi ja arvo on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka on myönnetty vain yhden kerran itsenäisyyden aikana (vuonna 1921) ja jota ei ole lueteltu tällä hetkellä voimassa olevassa arvonimistä annetussa tasavallan presidentin asetuksessa.
Ennen Suomen itsenäisyyttä esittelijäsihteerin arvonimi myönnettiin muun muassa Lars Rutger Jägerhornille. Keisarillisen Suomen Senaatin Esittelijäsihteeri luettiin vuoden 1897 arvojärjestyksessä viidenneksi korkeimpaan luokkaan kaikkiaan neljästätoista luokasta.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| Nro | Päivämäärä | Henkilö | Ammatti tai arvo | Kotipaikka | Lähteet |
|  1.  | 19.12.1921  | Georg Leinberg  | oikeusministeriön tilastollisen toimiston johtaja, filosofian maisteri  | Helsinki  |   |
Erisnimi

Erisnimi eli propri on nimisana, jolla yksilöidään jokin kohde erotukseksi muista vastaavaan luokkaan tai lajiin kuuluvista jäsenistä. Erisnimet ovat yksiviitteisiä eli niillä on vain yksi tarkoite. Joskus erisnimen ja yleisnimen välinen raja ei ole selvä. Ilmauksen tehtävästä käy kuitenkin useimmiten ilmi, onko kyseessä erisnimi vai yleisnimi. Esimerkiksi lause ”Hän on oikea einstein.” ei yksilöi henkilöä vaan luokittelee hänet Albert Einsteinin kaltaiseksi neroksi. Erisnimen määritelmä voi myös riippua kielestä: esimerkiksi saksalaisille tutkijoille kielten kansallisuuksien nimitykset ovat erisnimiä. Tyypillisiä erisnimiä ovat paikan- ja henkilönnimet  sekä tuotemerkit.
Erisnimien oikeinkirjoitus > Alkukirjain

Erisnimet kirjoitetaan latinalaisia aakkosia käyttävissä puheissa lähtökohtaisesti isolla alkukirjaimilla. Tältä osin käytäntö kuitenkin vaihtelee eri kielissä eräiden sellaisten sanaryhmien osalta, joita voidaan pitää eris- ja yleisnimien rajatapauksina. Näitä ovat kielten, samoin kuin kuukausien, viikonpäivien ja vuotuisten juhlapäivien nimet, jotka kirjoitetaan muun muassa suomessa ja ruotsissa pienellä, mutta englannissa sen sijaan isolla alkukirjaimella. Samoin on laita eräiden erisnimestä johdettujen sanojen, kuten asukkaiden nimien. Useimmista muista kielistä poiketen kuitenkin saksassa kirjoitetaan kaikki substantiivit isolla alkukirjaimella. Suomen kielessä erisnimiksi luettavat sanat kirjoitetaan isolla alkukirjaimella. Poikkeuksia ovat muun muassa julkishallinnon sekä valtion liikelaitosten nimet, joista osa kirjoitetaan isolla ja osa pienellä alkukirjaimella (esimerkkejä: valtiovarainministeriö, arvonimilautakunta, Finanssivalvonta, Kansallisarkisto, keskusrikospoliisi, Kotimaisten kielten keskus, Puolustusvoimat, suojelupoliisi, Säteilyturvakeskus, tekijänoikeusneuvosto, Tulli, ylioppilastutkintolautakunta).
Puolueiden nimet kirjoitetaan isolla vain, jos kyseessä on virallinen, puoluerekisteriin merkitty nimi (Vihreä liitto, Suomen Keskusta). Niin sanotut käyttönimet kirjoitetaan pienellä (kokoomus, keskusta, vihreät). Samoin tehdään, kun erilaisiin järjestöihin viitataan jäsenyyttä osoittavilla epävirallisilla nimillä (leijonat, martat, rotarit).
Suomen kielessä kielten ja kansalaisuuksien nimet kirjoitetaan pienellä. Valtiohallintoon luetaan myös ulkomaisten maiden parlamentit (duuma, knesset). Ajanjaksojen, tyylikausien ja sotien nimet kirjoitetaan pienellä (empire, barokki, talvisota), samoin erilaisten juhlapäivien ja vastaavien nimet (joulu, halloween, jom kippur, ramadan, lucianpäivä, mutta Lucian päivä). Uskontojen nimet kirjoitetaan pienellä, mutta jumalien isolla (islam, Jahve). Tuotemerkkien epäviralliset nimet voidaan kirjoittaa isolla tai pienellä (Mersu ~ mersu, Sitikka ~ sitikka).
Erisnimien oikeinkirjoitus > Erisnimi yhdyssanassa

Erisnimien kirjoitusvirheet ovat kirjoitetussa suomen kielessä melko yleisiä erityisesti erisnimen sisältävissä yhdyssanoissa. Suomen kielessä erisnimi ja sitä määrittävä substantiivi muodostavat yhdyssanan, jota ei kirjoiteta erikseen. Tällaisen yhdyssanan osat erotetaan yhdysmerkillä, esimerkiksi "Finlandia-talo", "Nokia-matkapuhelin" ja "Markus-setä". Paitsi että tällaisia yhdyssanoja ei kirjoiteta erikseen, ei erisnimen sisältävän yhdyssanan osien väliin myöskään sijoiteta sinne kuulumattomia sanoja, kuten adjektiiveja ja genetiiviattribuutteja. Ne on kirjoitettava ennen yhdyssanaa, esimerkiksi "punainen Ford-auto" ja "miesten Tunturi-polkupyörä".  Mikäli erisnimi koostuu useammasta kuin yhdestä sanasta, kirjoitetaan erisnimeen viittaava yleisnimi erisnimen perään yhdysmerkin kanssa jättäen erisnimen ja yhdysmerkin väliin sanaväli, esimerkiksi "Sinuhe egyptiläinen -romaani", "Urho Kekkonen -dokumentti" tai "Toyota Corolla -henkilöauto". Toisaalta kuitenkin esimerkiksi teiden nimissä esiintyvät erisnimet kirjoitetaan sanan yleisnimiosan kanssa yhteen ilman yhdysmerkkiä, esimerkiksi "Aleksintie" tai "Kekkosenkatu", mutta erisnimiosan koostuessa useasta sanasta kaikki osat kirjoitetaan erikseen, esimerkiksi "Aleksis Kiven tie" tai "Urho Kekkosen katu".
Kirjallisuutta

Parantainen, Jari: Tuotteistajan nimiopas.  Helsinki:  Talentum, 2007.  ISBN 978-952-14-1250-9
Mikkonen, Pirjo & Salonen, Minna & Manni-Lindqvist, Tiina (toim.): Kielitoimiston nimiopas.  (Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 148)  Helsinki:  Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2008.  ISBN 978-952-5446-29-6
Paikkala, Sirkka (päätoim.): Suomalainen paikannimikirja.  (Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 146)  Helsinki:  Karttakeskus: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus, 2007.  ISBN 978-951-593-976-0
Aiheesta muualla

Cumming, Sam: Names The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Ercole l’invincibile

| Ercole l’invincibile |
| --- | --- |
 Elokuvan italialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Alvaro Mancori
Käsikirjoittaja:  Kirk Mayer, Pat Kein, Alvaro Mancori
Tuottaja:  Mario Siciliano
Säveltäjä:  Francesco De Masi
Kuvaaja:  Claude Haroy
Leikkaaja:  Frank Robertson
Lavastaja:  Huld Wreim
Pääosat:  Dan Vadis, Spela Rozin, Carla Calò, Ken Clark
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Metheus Film, Mancori Film
Ensi-ilta:  19. maaliskuuta 1964 (Italia)
Kesto:  85 min.
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  101 000 000 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ercole l’invincibile (”Voittamaton Herkules”) on vuonna 1964 valmistunut italialainen seikkailuelokuva. Tyylilajiltaan peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Alvaro Mancori alias Al World. Sen päähenkilöä Herkulesta esittää yhdysvaltalainen kehonrakentaja Dan Vadis.
Juoni

Herkules pelastaa prinsessa Teikan leijonan kynsistä ja vapauttaa hänen isänsä kuningaskunnan lohikäärmeen ikeestä. Sillä aikaa tulivuoren sisällä sijaitsevan Demioksen kuningatar ja tämän apuri Kabaol ovat orjuuttaneet Teikan ja hänen kansansa, joita Herkules lähtee pelastamaan. Kabaolin tytär Melissa tappaa kuningattaren ja aikoo uhrata Teikan, mutta Herkules vapauttaa orjat, pelastaa rakastettunsa, ja tulivuorenpurkaus tuhoaa kaupungin.