stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Matti Lepistö
Elämä > Nuoruus

Matti Lepistön vanhemmat olivat Kannuksella syntynyt maanviljelijä Joosua Lepistö (1874-1972) ja Kivijärveltä kotoisin ollut Ida Pekkarinen (1870-1926). Kansakoulun jälkeen hän kävi vuonna 1916 kiertävän maamieskoulun ja ryhtyi jo nuorena maatalon isännäksi Toholammin Riutan kylään. Lepistö omaksui työväenaatteen kotonaan majoittuneilta metsätyömiehiltä. Hän liittyi vuonna 1919 perustettuun Alapään työväenyhdistykseen ja toimi sen taloudenhoitajana. Lepistö osallistui myös Alapään työväentalon rakentamiseen. Hän on kertonut nuorempana harmitelleensa, ettei ikänsä vuoksi ehtinyt mukaan vuosien 1917-1918 tapahtumiin. Vuonna 1924 Lepistö valittiin Toholammin kunnanvaltuustoon.
Elämä > Kansanedustajaksi

Lepistö opiskeli Työväen Akatemiassa 1925-1926 ja hänet valittiin eduskuntaan 1929. Pulavuosina Lepistö ajoi ahkerasti metsätyöläisten palkankorotuksia. Lepistö joutui tekemään puhujamatkoja vaarallisissa olosuhteissa fasistisen Lapuan liikkeen ydinalueella eri puolilla Pohjanmaata. Hän osallistui aktiivisesti liikkeen vastaiseen kamppailuun ja toimi lapualaisten sieppaaman suutarin Yrjö Nergin oikeusavustajana. Jatkosodan aikana Lepistö vieraili usein rintamalla tervehtimässä kotiseutunsa miehiä. Poliittisen uransa hankalimmaksi tilanteeksi hän on kuvannut Ribbentrop-sopimuksen käsittelyä sosialidemokraattien eduskuntaryhmässä vuonna 1944. Väinö Tanneria kannattaneeseen SDP:n oikeistosiipeen kuuluva Lepistö vastusti sotasyyllisyysoikeudenkäyntiä ja kävi presidentti C. G. E. Mannerheimin luona esittämässä vetoomuksen sotasyyllisyyslakia vastaan. Sotavuosien jälkeen hän teki myös yhteistyötä asevelisosialistien kanssa kommunismin vastaisessa taistelussa.
Elämä > Ministerinä

Lepistö oli yksi puolueensa johtavista maatalousasiantuntijoista. Vuonna 1948 julkaisemassaan kirjassa hän linjasi uutta sosialidemokraattista maatalouspolitiikkaa. Samana vuonna Lepistöstä tuli K.-A. Fagerholmin johtaman vähemmistöhallituksen maatalousministeri. Hän oli lähes 20 vuoteen ensimmäinen maatalousministeri, joka ei edustanut Maalaisliittoa. Lepistön valinta innoitti Johannes Virolaisen esittämään eduskunnassa runomuotoisen vastalauseen, jossa hän varoitti kansakuntaa uhkaavasta vaarasta. Ministeriksi astuttuaan Lepistö asetti maatalouspolitiikan uutta suuntaa valmistelevan neuvottelukunnan, joka herätti vastustusta myös hallituksen sisällä. Tuotantohintojen korotuksen sijaan hän ajoi suoraa tukea pienviljelijöille ja saikin seuraavan vuoden budjettiin pientiloille suunnatun ”apulantamiljardin”. Vuonna 1949 Lepistö oli myös perustamassa kommunistien valtaaman Pienviljelijäin Liiton rinnalle sosialidemokraattista Suomen Pienviljelijäin Liittoa, jonka puheenjohtajana hän toimi liiton koko olemassaolon ajan.
Fagerholmin hallituksen erottua maaliskuussa 1950 Lepistö toimi toisena maatalousministerinä Urho Kekkosen toisessa ja kolmannessa hallituksessa 1951–1952. Ministerinä hän vaikutti merkittävästi muun muassa Maatalouden tutkimuskeskuksen perustamiseen, Eläinlääketieteellisen korkeakoulun rakennushankkeisiin, valtion hallakorvausten myöntämiseen ja salaojituslain säätämiseen. Omassa vaalipiirissään Lepistö oli vaikuttamassa muun muassa Keski-Pohjanmaan keskussairaalan rakentamiseen. Vuoden 1951 eduskuntavaalien jälkeen hän asettui muun muassa Väinö Tannerin ja Väinö Hakkilan kanssa vastustamaan SKDL:n ottamista hallitukseen. Marraskuussa 1952 Lepistö joutui eroamaan ministerin tehtävästään, kun eduskunnan oikeusasiamies Paavo Kastari ilmoitti neljän Fagerholmin hallituksen sosiaalidemokraattisen ministerin toimineen lainvastaisesti myöntäessään valtionapua konkurssikypsälle Salaputki Oy:lle. Valtakunnanoikeus tuomitsi Lepistön sakkoihin ja vahingonkorvauksiin virkavirheestä.
Elämä > Puoluehajaannus

1950-luvun jälkipuoliskolla Lepistö siirtyi Emil Skogin johtamaan SDP:n oppositioon. Vuonna 1957 hänet nimitettiin toiseksi maatalousministeriksi V. J. Sukselaisen hallitukseen. Viisi skogilaista lähti hallitukseen SDP:n johdon vastustuksesta huolimatta, jonka seurauksena ”ottopojiksi” kutsutut ministerit erotettiin eduskuntaryhmästä. Puoluejohto vaati heidän erottamistaan puolueesta, mutta Keski-Pohjanmaan piirijärjestö kieltäytyi erottamasta Lepistöä, mikä johti lopulta koko piirijärjestön erottamiseen. Vuonna 1958 Lepistö toimi toisena maatalousministerinä neljän kuukauden ajan Reino Kuuskosken virkamieshallituksessa. Kesän eduskuntavaaleissa oppositiota ei kelpuutettu SDP:n listoille ja Lepistö putosi eduskunnasta. Keväällä 1959 hänet valittiin skogilaisten perustaman TPSL:n varapuheenjohtajaksi. Lepistö ei noussut enää eduskuntaan, mutta osallistui muun muassa hallitusneuvotteluihin vuonna 1963 Emil Skogin aisaparina. Vuoden 1966 eduskuntavaaleissa Lepistö oli jälleen SDP:n ehdokkaana, vaikka TPSL jatkoi toimintaansa 1970-luvulle saakka.
Lepistö oli SDP:n puoluetoimikunnan jäsen 1946–1957 ja 1966 sekä puolueen varapuheenjohtaja 1952–1955. Hän oli myös TPSL:n puoluetoimikunnan jäsen ja varapuheenjohtaja 1959–1965. Presidentin valitsijamiehenä Lepistö oli 1931, 1937, 1940, 1943, 1950 ja 1956. Hän oli Toholammin kunnanvaltuuston jäsen 1924–1954 ja toimi sen varapuheenjohtajana. Lepistö oli myös muun muassa Metsämiesten Säätiön puheenjohtaja, Maatalouskeskusten Liiton varapuheenjohtaja, Keskusmetsäseura Tapion, Työtehoseuran ja Päivän Sanomien johtokunnan jäsen, Lestijokilaakson Osuusliikkeen hallintoneuvoston puheenjohtaja, Suomi–DDR-Seuran varapuheenjohtaja sekä OTK:n, Rikkihappo Oy:n, Typpi Oy:n, Vuorikemian ja Pohjolan Perunan hallintoneuvostojen jäsen.
Eläkkeelle jäätyään Lepistö paketoi peltonsa vuonna 1969 säädetyn pellonvarauslain mukaisesti ja keskittyi jatkossa metsänhoitoon. Vuonna 1978 häntä haastateltiin asiantuntijana Yleisradion draamadokumentissa Sodan ja rauhan miehet. Olavi Hurrin toimittama Lepistön omaelämäkerta ilmestyi 1983. Lepistö oli myös puheenjohtajana Pohjanmaan sosialidemokraattisen työväenliikkeen historiatoimikunnassa, jonka julkaisema historiikki Kansanvaltaa rakentamassa ilmestyi muutamaa viikkoa ennen hänen kuolemaansa. Lepistö kuoli Kokkolassa Keski-Pohjanmaan keskussairaalassa 90-vuotiaana joulukuussa 1991.
Perhe

Matti Lepistön ensimmäinen puoliso oli Ilmajoella syntynyt Aili Justina Rajala (1900-1960), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1926. Pariskunnalla oli yksi poika. Leskeksi jäätyään Lepistö avioitui Lopista kotoisin olleen Jenni Lydia Koskisen (s. 1911) kanssa vuonna 1960.
Teokset

Maataloutemme ajan puntarissa : ajankohtaista maatalouspolitiikan ja sen tulevan suunnan tarkastelua.  helsinki:  Sos.dem. puoluetoimisto, 1948.
Lepistö, Matti; Hurri, Olavi (toim.): Vapaa talonpoika Pohjanmaalta.  Helsinki:  Tammi, 1983.  ISBN 951-30-5928-6
Aiheesta muualla

Matti Lepistö Suomen ministerit. Valtioneuvosto.
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matti Lepistö Wikimedia Commonsissa
Matti Lepistö Eduskuntatalon portailla vuonna 1940.
Jamaikanvaris

| Jamaikanvaris |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Varikset Corvidae
Suku::  Varikset Corvus
Laji::  jamaicensis
Kaksiosainen nimi
 Corvus jamaicensis  Gmelin, 1788 

Katso myös
   Jamaikanvaris Wikispeciesissä   Jamaikanvaris Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Jamaikanvaris (Corvus jamaicensis) on varisten heimoon kuuluva Jamaikan kotoperäinen varpuslintu. Johann Friedrich Gmelin kuvaili lajin holotyypin Jamaikalta vuonna 1788.
Azerbaidžanin Grand Prix

|  Azerbaidžanin Grand Prix  |
| --- | --- |
 Bakun katurata
Rata:  Bakun katurata
Sijainti:  Baku, Azerbaidžan
Ratatyyppi:  Katurata
Radan pituus:  6,003 km
Kilpailun pituus:  51 kierrosta, 306,049 km
Eniten voittoja
Kuljettajat:   Sergio Pérez (2) 
Tallit:  Red Bull Racing (4)
Viimeisin kilpailu (2024):
Voittaja:   Oscar Piastri   (McLaren-Mercedes)
Voittoaika:  1:32.58,007
Toinen:   Charles Leclerc   (Ferrari)
Kolmas:   George Russell   (Mercedes)
Paalupaikka
Kuljettaja:   Charles Leclerc   (Ferrari)
Paaluaika:  1.41,365
Nopein kierros
Kuljettaja:   Lando Norris   (McLaren-Mercedes)
Kierrosaika:  1.45,255 (kierroksella 42)
Azerbaidžanin Grand Prix (azer. Azərbaycan Qran Prisi, engl. Azerbaijan Grand Prix) on Azerbaidžanissa järjestettävä Formula 1 -sarjan osakilpailu.
Azerbaidžanin Grand Prix järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2017. Kilpailu ajetaan kuusi kilometriä pitkällä Bakun katuradalla. Bakun katuradalla ajettiin jo kaudella 2016, mutta tuolloin kilpailu ajettiin nimellä Euroopan Grand Prix.
Suomalaiskuljettajista kilpailun on voittanut Valtteri Bottas vuonna 2019. Bottaksen lisäksi suomalaiskuljettajista palkintokorokkeelle on ajanut Kimi Räikkönen vuoden 2018 osakilpailussa.
Voittajat

| Kausi | Kuljettaja | Valmistaja | Rata | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 |  Daniel Ricciardo | Red Bull Racing-TAG Heuer | Baku | Raportti |
| 2018 |  Lewis Hamilton | Mercedes | Baku | Raportti |
| 2019 |  Valtteri Bottas | Mercedes | Baku | Raportti |
2020: Ei järjestetty.
| 2021 |  Sergio Pérez | Red Bull Racing-Honda | Baku | Raportti |
| 2022 |  Max Verstappen | Red Bull Racing-RBPT | Baku | Raportti |
| 2023 |  Sergio Pérez | Red Bull Racing-Honda RBPT | Baku | Raportti |
| 2024 |  Oscar Piastri | McLaren-Mercedes | Baku | Raportti |
Lähde:
Voittajat > Useasti voittaneet tallit

| Voitot | Talli | Kaudet |
| --- | --- | --- |
| 4 | Red Bull Racing | 2017, 2021, 2022, 2023 |
| 2 | Mercedes | 2018, 2019 |
Lähde:
Miia & Saku

| Miia & Saku |
| --- | --- |

Kirjailija:  Katri Manninen
Kieli:  suomi
Genre:  nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2000
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  180
ISBN:  978-951-0-25548-3
Sarja: Salatut elämät
Edeltävä:  –
Seuraava:  Siljan jenkkivuosi
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Salatut elämät: Miia & Saku on ensimmäinen Salatut elämät -kirja. Kirjan on kirjoittanut Katri Manninen, ja se julkaistiin vuonna 2000. Tarinan päähenkilöt ovat Miia Laitela ja Saku Salin. Kirja on kirjoitettu Miian näkökulmasta.
Juoni

Kirja kertoo pääpiirteisesti sarjan alkuaikojen tapahtumista, hieman kuitenkin televisiosarjan juonesta poiketen. Kirja alkaa ajasta hieman ennen sarjan alkua. Runoja kirjoitteleva hiljaisemman puoleinen Miia järkyttyy, kun kuulee, että Tyyne Puustinen on kuollut. Miian suuri ihastus Saku ja isoveli Kalle käyvät tutkimassa kuolleen Tyyne Puustisen asuntoa, minkä takia Saku joutuu myöhemmin vaikeuksiin poliisin kanssa. Koulussa Miian opettaja kehottaa Miiaa osallistumaan Suomen runoseuran vuosittain nuorille järjestämään runokilpailuun, mutta Miia epäröi. Sakun suhteen Miia rohkaistuu Sakun avauduttua murheistaan kellarissa ja Miia pussaa Sakua poskelle, mistä Saku hämmästyy ja välit viilenevät. Myöhemmin myös Saku alkaa osoittaa kiinnostuksen merkkejä Miiaa kohtaan ja jonkin ajan päästä pyytää tätä mukaansa Puustisen hautajaisiin. Hautajaisissa mukana olleet Puustisen murhaa tutkineet poliisit, huomaavat Miian takissa olevan arvokkaan rintakorun. Miia on saanut sen Sakulta, mutta Saku onkin varastanut sen Puustisen asunnosta. Saku ja Miia joutuvat poliisikuulusteluihin, joiden seurauksena Saku jää pariksi päiväksi putkaan. Miia käy tapaamassa Sakua vankilassa ja tapaamisen aikana Saku paljastaa haluavansa suudella Miiaa, muttei voi, koska se on kiellettyä siellä. Saman päivän iltana Miian isä Ismo lyö Miiaa kasvoihin ärsyynnyttyään siitä, että Miia oli tapaamassa Sakua. Ismo ei pidä Sakusta. Myöhemmin Miia saa Suomen runoseuralta kirjeen, jossa kerrotaan, että kaksi hänen runoaan ovat päässeet finaaliin. Miia kummastelee asiaa, sillä ei ole itse lähettänyt runojaan mihinkään. Miia on alkanut menettää toivonsa Sakua kohtaan, koska tämän tunteista kukaan ei ota selvää. Parikymppinen naapurin Jenni antaa Miialle vinkkejä, miten toimia. Miia päättää pyytää Sakua, Kallea ja Sakun pikkusiskoa Siljaa kanssaan uimaan, mutta ainoa ehdotuksesta kiinnostunut on Silja. He lähtevät uimahalliin, mutta Miia on kyllästymäisillään, kunnes paikalle saapuvat myös Saku ja Kalle, Sakun toiveesta. Myöhemmin uimahallissa Saku paljastaa Miialle vieneensä Miian runot postiin ja kehuu runoja. Hetken päästä he suutelevat pitkään ja ovat onnellisia.
Husula

Vehkalahden kylämuseo entisessä kansakoulurakennuksessa
Vehkalinna
Valtatie 7:n tunneli Husulan hautausmaiden välissä
Valtatie 7:n pohjoispuolella on vanha Vehkalahden hautausmaa
Marinkujan kerrostaloja
Husula (ruots. myös Husuböle) on kaupunginosa Haminassa. Se kuului Vehkalahden kuntaan vuoden 2003 alussa tapahtuneeseen kuntaliitokseen asti. Taajama sijaitsee noin kolme kilometriä Haminan keskustasta pohjoiseen.
Husulan kaupunginosa koostuu enimmäkseen omakotialueesta Haminan taajaan asutun alueen pohjoisrajalla. Asukkaita Husulassa on noin 950. "Keskuksena" on 1960- ja -70-luvuilla rakennettu kerrostalolähiö.
Historia

Husulan kylä kuului maatiloina keskiajalta lähtien vuosisatojen ajan Husujen eli sittemmin Piljertojen pikkurälssisuvulle ja sen jälkeläisille, jonka suvun on osoitettu olevan suomalais-ugrilaista kantaa ja ainakin osaksi suomalaisten (karjalaisten) alkuasukkaiden suoria jälkeläisiä. Ensimmäiset historiallisissa dokumenteissa mainitut Piljertain esi-isät on mainittu 1500-luvun puolivälistä peräisin olevissa asiakirjoissa. (lähde: Kari Hauhio, juhlaesitelmä Piljertojen sukuseuran sukukokouksessa 2010)
Husula on yksi entisen Vehkalahden vanhimmista kylistä. Ensimmäinen asiakirjamaininta kylästä on vuodelta 1458 kylien rajoja koskevassa asiakirjassa, mutta siellä on ollut pysyvää asutusta viimeistään 1300-luvulta lähtien. On mahdollista, että seudulla on ollut asutusta jo ennen 1200-1300-lukujen uudisasutusta. Kylän nimessä esiintyvä henkilönnimi Husu viittaa siihen, että alueen asutus olisi peräisin Kannaksen ja Lapveden seuduilta. Husulasta on myös käytetty nimeä Bockböle eli Pukinkylä, joka viittaa henkilönnimeen Jöns Roland Bock. Jöns ja hänen veljensä Niilo olivat mahdollisesti Saksasta lähtöisin, ja myöhemmät Pihljertan ja Brandstakan knaappisuvut polveutuvat jälkimmäisestä veljestä. Keskiajalla Husula kuului todennäköisesti samaan nautakuntaan läheisten Salmenkylän, Kolsilan ja Myllykylän kanssa.
Ruotsin kuningas Kustaa III joukkoineen majoittui Husulassa ollessaan hyökkäämässä venäläisten hallussapitämään Haminaan vuosina 1788–90. Kuninkaan leiripaikka sijaitsi nykyisen Vehkalahden kotiseutumuseon paikalla, jota kutsutaan tämän vuoksi Kustaanmäeksi.
Urheilu ja liikunta

Kustaanmäellä sijaitsee Husulan yleisurheilukenttä. Vanha ratapohja tarjoaa mahdollisuuden esimerkiksi kävelyyn ja hölkkään. Ruissalon pururata ja talviset hiihtoladut ovat myös lyhyen matkan päässä.
Liikenne

Husula sijaitsee useiden liikenneväylien risteyskohdassa. Moottoritienä kulkeva valtatie 7 kulkee taajaman läpi tunnelissa Helsingistä Vaalimaalle, valtatie 26 kulkee moottoritien pohjoispuolitse kohti Luumäkeä ja seututie 371 Haminan keskustasta kohti Kouvolaa.
Kotkassa sijaitsevan Juurikorven ja Haminan välinen rautatie (yksinomaan tavaraliikennettä) sivuaa Husulaa. 1980-luvulle asti yhteys kulki Anjalankosken Inkeroisten taajaman kautta Haminaan. Vuoteen 1968 radalla oli myös henkilöliikennettä, mutta se lakkautettiin monien muiden vähäliikenteisten henkilöyhteyksien joukossa.
Palvelut

Yksityinen päiväkoti Marian Tarha
Esikoulu
Peruskoulu (luokat 1–6)
Vanhusten palvelukoti
Lähikauppa Sale
Paloasema (Vehkalahden vapaaehtoinen keskuspalokunta)
Nähtävyyksiä/merkittäviä rakennuksia

Vehkalahden kylämuseo (entinen Vehkalahden kotiseutumuseo), joka esittelee entisen Vehkalahden pitäjän historiaa, toimii Husulan entisen kansakoulun tiloissa. Vehkalahden ensimmäinen kansakoulu perustettiin 1871 ja oli toiminnassa vuoteen 1955, jolloin uusi koulurakennus valmistui.
Vehkalinna, joka toimii nykyään Vehkalahden Veikkojen keskuspaikkana.
Husulassa sijaitsee kaksi hautausmaata valtatie 7:n molemmin puolin. Pohjoispuolella sijaitseva vanha Vehkalahden hautausmaa on perustettu 1750 ja eteläpuolinen Haminan hautausmaa 1876. Jälkimmäinen toimi Haminan seurakunnan päähautausmaana ennen Ristiniemen hautausmaata.
Husulassa toimi aikoinaan suosittu diskopaikka Husulan Casino. Casino oli pitkään hylättynä ja erittäin kehnossa kunnossa. Nykyisin Casino on vuokrattu paikalliselle yritykselle, ja rakennukseen on tehty välttämättömimpiä kunnostus- ja muutostöitä mahdollistaen käytön varastotilana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Husula Wikimedia Commonsissa
Sjöström (2011), "Y-DNA and records of medieval land inheritance in Rolandh and Tepponen lineages of Vehkalahti, Finland", Journal of the Foundation for Medieval Genealogy, volume 3 issue 6 (2011 July) pages 527..563
Haminan kaupunginosat ja kylät
Alakaupunki
Hevoshaka
Hietakylä
Hillo
Husula
Ihamaa
Kannusjärvi
Kitula
Kolsila
Kuorsalo
Linnoitus
Metsäkylä
Myllykylä
Mäntlahti
Neuvoton
Onkamaa
Paijärvi
Pampyöli
Pappilansaaret
Petkele
Pitäjänsaari
Poitsila
Pyhältö
Pyötsaari
Rakila
Reitkalli
Ruissalo
Ruotsinkylä
Ruukki
Salmenkylä
Saviniemi
Sivatti
Summa
Syväsatama
Tallinmäki
Tammio
Tervasaari
Uusi-Summa
Vehkajärvi
Vilniemi
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Monopsoni

Monopsoni (kreikan μόνος (monos) "yksin" + ὀψωνία (opsōnia) "osto") on taloustieteellinen tilanne, jossa markkinoilla on vain yksi tietyn tuotteen tai palvelun ostaja. Monopsonissa ostajalla on markkinavoimaa, koska se voi vaikuttaa hintaan muuttamalla markkinoilta ostamaansa määrää. Tällöin tuottajan saama hinta voi olla pienempi kuin kilpailullisen markkinan hinta. Monopsoni lukeutuu markkinahäiriöihin.
Monopsonin eräs edellytys on se, että tuottajien tarjoamat tuotteet ovat keskenään niin samankaltaisia, ettei tuottajilla ole mainittavaa mahdollisuutta kilpailla muiden tuottajien samankaltaisten tuotteiden kanssa muilla keinoin kuin hinnalla. Terveydenhoito on esitetty esimerkkinä "luonnollisesta" monopsonista, samoin kuin peruskouluopetus.
Monopsoni on tuotemarkkinoilla varsin harvinainen. Sitä esiintyy kuitenkin muun muassa raaka-ainemarkkinoilla ja aseteollisuudessa, jossa useat yritykset kilpailevat keskenään valtion asehankinnoista. Tällöin kyse on yleensä edistyneestä sotatekniikasta kuten ajoneuvoista tai tietojärjestelmistä.
Monopsonia pidetään kuitenkin melko yleisenä ilmiönä työmarkkinoilla. Työmarkkinoiden monopsoni kielii yleensä työvoiman vähäisestä liikkuvuudesta, ja se on yleinen ilmiö monilla pienillä paikkakunnilla, joilla yksi ainoa yritys työllistää ison osan paikkakunnan asukkaista.
Monopsoneja muistuttavia työmarkkinatilanteita voi esiintyä Suomessa pienissä kunnissa, jotka ovat riippuvaisia esimerkiksi yksittäisestä paperi- tai sellutehtaasta. Suomessa tällaisilla paikkakunnilla esiintyy harvemmin työmarkkinamonopsonille yleistä ilmiötä eli matalaa palkkatasoa, johtuen työntekijöiden yleisesti korkeasta järjestäytymisasteesta. Muita monopsonille tyypillisiä lieveilmiöitä, kuten puuttumista (työ)markkinoiden ulkopuoliseen toimintaan, esimerkiksi kunnallispolitiikkaan, saattaa kuitenkin esiintyä.
Seksuaalivalinta

Darwin esitti riikinkukkonaaraiden suosivan värikkäitä koiraita.
Seksuaalivalinta eli sukupuolivalinta on luonnonvalintaa, jossa yksilö valitsee itselleen kumppanin, jonka kanssa jatkaa sukua. Sukupuolivalinta on yksinomaan lisääntymiseen liittyvä etu, joka tekee saman lajin ja saman sukupuolen joistakin edustajista menestyvämpiä lisääntymään kuin toiset yksilöt.
Valinnan muodot

Yksilö voi saada haluamansa kumppanin kolmella eri tavalla. Jokainen näistä valintatavoista aiheuttaa sitä edistävien perinnöllisten ominaisuuksien siirtymistä seuraavalle sukupolvelle.
Valinnan muodot > Sukupuolen sisäinen valinta

Ensinnäkin yksilö voi estää muita samaa sukupuolta edustaviä yksilöitä saamasta haluamaansa kumppania, jolloin hän saa kumppaniin yksinoikeuden. Tällaista sukupuolen sisäistä seksuaalivalintaa voivat harjoittaa sekä koiraat että naaraat. Tässä tapauksessa sukupuolivalinta suosii sellaisia perinnöllisiä ominaisuuksia, jotka auttavat koiraita päihittämään kilpakumppaninsa, tai joiden avulla koiras voi kerätä naaraista itselleen laajan haaremin.
Valinnan muodot > Sukupuolten välinen valinta

Toisekseen yksilö voi tulla vastakkaisen sukupuolen edustajan valitsemaksi. Kumpikin sukupuoli voi tehdä tämän valinnan, mutta koska naaraat ovat useimmiten nirsompia kuin koiraat, yleensä naaras suorittaa valinnan kilpailevien koiraiden välillä. Naaraan tekemä valinta toimii siivilänä, joka karsii populaatiosta mutaatioita, jotka muuten kertyisivät perimään. Tällaisessa valinnassa suuri merkitys on sukupuoleen liittyvillä ulkoisilla tunnuksilla tai käyttäytymisellä. Sukupuolivalintaan kuuluvat kaikki ne tekijät, jotka auttavat lisääntymismenestystä. Yleensä naaraan tekemä sukupuolivalinta suosii niitä koiraita, jotka parhaiten herättävät naaraiden huomion. Tällaisia ominaisuuksia ovat selkeät sukupuolidimorfismin eli koiraiden ja naaraiden ulkonäön poikkeavuuden tapaukset, kuten peurakoiraiden suuret sarvet sekä lintujen näyttävät pyrstöhöyhenet ja höyhenpuvut. Useiden lajien koiras on suurempi ja näyttävämpi kuin naaras. Tällaiset lintukoiraat esittävät soidinpaikoilla soitimeen kuuluvia liikkeitä ja ääniä, ja naaraat valitsevat sen perusteella kumppaninsa. Naaras voi tehdä valintansa esimerkiksi koiraan valtaaman soidinpaikan mukaan, koiraan menestyksen perusteella otteluissa muiden koiraiden kanssa, koiraan tarmokkuuden ja kestävyyden perusteella, tai koiraan höyhenpuvun näyttävyyden perusteella. Näiden kriteerien perusteella parhaat koiraat pääsevät parittelemaan useampien naaraiden kanssa kuin huonommat koiraat.
Sukupuolivalinnan seurauksena käy joskus niin, että toisen sukupuolen sekundääriset sukupuoliominaisuudet kehittyvät epäadaptiivisiksi eli eloonjäämismahdollisuuksia huonontaviksi. Tästä esimerkki ovat linnut, joille kasvaa lisääntymisaikana suuri pyrstö, joka tekee linnusta näkyvänä ja kömpelönä helpon saaliin pedoille. Näin voi kuitenkin tapahtua, koska menestys parittelukumppanien hankkimisessa ylittää haitat. Israelilainen biologi Amotz Zahavi on esittänyt, että naaraat suosivat erityisesti silmäänpistäviä koiraita. Tämän Zahavin haittaperiaatteen mukaan kauniina pidetyt ominaisuudet ovat sukupuolisesti puoleensavetäviä, koska ne viestivät kantajansa vahvuudesta: kantajalla on varaa tuhlata arvokkaita resursseja turhan, mahdollisesti jopa haittaavan ominaisuuden kehittämiseen, ja se on siitä huolimatta selviytynyt hengissä.
Kaikista muista eläinlajeista poiketen ihmisellä sukupuolivalinnan ovat usein tehneet osapuolten vanhemmat, eikä osapuolilla itsellään ole aina ollut asiassa sanan sijaa.
Valinnan muodot > Pakottaminen

Kolmanneksi yksilö voi pakottaa toisen seksiin tämän tahdon vastaisesti.
Kirjallisuutta

Buss, David M.: Halun evoluutio: Ihmisen pariutumisstrategiat.  ((The evolution of desire: Strategies of human mating, 1994.) Suomentanut Susanna Tuomi-Giddings)  Kerava:  Sitruuna, 2006.  ISBN 952-99366-6-4
Judson, Olivia: Tohtori Tatjanan seksineuvoja koko luomakunnalle.  ((Dr Tatianas sex advice to all creation, 2003.) Suomentanut Iiris Kalliola)  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-31-3250-1
Tammisalo, Osmo: Rakkauden evoluutio: Ihmisen parinvalinnan biologiaa.  Helsinki:  Terra Cognita, 2005.  ISBN 952-5202-89-5
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .