stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Falun Gong
Menetelmän luokittelu

Viestinnän professori Zhao Yuezhi'n mukaan Falun Gong on monia erilaisia piirteitä sisältävä oppisuunta, joka tarkoittaa eri ihmisille eri asioita: toisille se merkitsee ennen kaikkea liikesarjoja paremman terveyden ja henkilökohtaisen muutoksen saavuttamiseksi, kun taas toisille kyse on kokonaisesta moraalifilosofiasta ja uudenlaisesta tietojärjestelmästä.
Kiinalaisen kulttuurin asiayhteyteen sijoitettuna Falun Gongia kuvaillaan joko qigong-järjestelmäksi tai hengelliseksi kultivointiharjoitukseksi, mihin kategoriaan kuuluu joukko muitakin perinteisiä buddhalaisia ja taolaisia oppisuuntia. Benjamin Penny on kirjoittanut: ”Falun Gongin opeissa on piirteitä, jotka kiinalainen kultivoija olisi kyennyt ymmärtämään 1000 vuotta sitten, ja toisaalta siinä on piirteitä, joita ei olisi voinut tulla Kiinassa esille ennen 1980-luvun loppupuolta.”
Falun Gongiin ei liity uskonnollisia muotoja, eikä sillä ole temppeleitä, yhdyskuntia, palvontarituaaleja tai uskonnollista hierarkiaa. Osa länsimaisista tutkijoista on silti luokitellut Falun Gongin uskonnolliseksi liikkeeksi sen teologisten ja moraalisten opetusten perusteella.
Li'n puheissa tulevat esille myös milleniaaliset teemat, mutta Falun Gongin organisaatiorakenne toimii totalistista kontrollia vastaan; oikeaoppisuuteen (ortodoksiaan) painostamiseksi ei ole minkäänlaista hierarkiaa, ja dogmaattiselle kurille annetaan hyvin vähän tai ei lainkaan painoarvoa. Jäsenyyttä Falun Gongissa ei ole. Uskontotieteen professori Craig Burgdoffin mukaan ainoa asia, jota harjoittajat painottavat, on se, että jokaisen harjoittajan tulee itse suhtautua kurinalaisesti omaan moraaliinsa. Burgdoff on ollut jossain määrin huolissaan Li Hongzhi'n totalisoivasta diskurssista, mutta toteaa lieventäväksi seikaksi sen, että hänen löydöksensä ovat osoittaneet ”harjoittajien olevan vakavasti mukana hyvin kurinalaisen ja eettisen menetelmän harjoittamisessa”.
Vaikka Falun Gongiin on toisinaan viitattu erityisesti journalistisessa kirjallisuudessa ”lahkona”, määritelmä ei sovi kuvaamaan sitä. Pulitzer-palkinnon Falun Gong -artikkeleistaan voittaneen Ian Johnsonin mukaan ”lahkoa pidetään yleensä olemassaolevasta uskonnosta haarautuneena ryhmänä, mutta Falun Gongissa ei ole kyse siitä”. Menetelmä identifoituu buddhalaiseen perinteeseen laajassa mielessä, mutta sillä ei ole mitään yhteyttä Sakyamunin perustamaan uskonnolliseen buddhalaisuuteen, eikä se ole buddhalaisuuden seurakunta tai haara.
Organisaatio

Falun Gongin opeissa tähdennetään, että sen tulee olla ”epämuodollista”, mikä tarkoittaa, ettei sillä ole materiaalista tai muodollista organisaatiota. Harjoittajat eivät saa veloittaa Falun Gongin opettamisesta, ja heidän tulee olla keräämättä rahaa ja ottamatta vastaan lahjoituksia. Harjoittajat eivät voi antaa parannushoitoja, eivätkä he saa luennoida tai tulkita Falun Gongin oppeja muille. Falun Gongissa ei ole viranhaltijoita, harjoittamiselle omistettuja fyysisiä paikkoja, seurakuntia tai muodollista jäsenyyttä. Koska mitään jäsenyyttä, rekisteröitymistä tai maksuja ei ole, Falun Gongin harjoittajaksi voi ryhtyä kuka tahansa omalla päätöksellään. Harjoittajat ovat vapaita osallistumaan ja seuraamaan Falun Gongin opetuksia niin suuressa tai pienessä määrin kuin he itse haluavat. Falun Gongiin ei liity vihkimysrituaaleja, eikä sillä ole varsinaisten opetusten lisäksi mitään hallintoa tai määräyksiä koskevia ohjeita tai asiakirjoja. Falun Gongin harjoittajien ei myöskään odoteta antavan toisille harjoittajille tai muille ihmisille ohjeita siitä, mihin heidän tulee uskoa tai kuinka heidän täytyy toimia omassa elämässään.
Sosiologi Susan Palmer kirjoittaa: ”Falun Gong ei toimi kuten muut uudet uskonnot. Ensinnäkin sen organisaatio—jos sitä voi edes nimittää sellaiseksi—on varsin olematon. Mitään temppelirakennuksia, vuokrattuja tiloja, pappeja tai hallintohenkilöitä ei ole. [...] Kulkiessani Pohjois-Amerikan halki kaivoin esille vain kourallisen vapaaehtoisia yhteyshenkilöitä. Paikallinen jäsenyys (mitä sanaa he kiivaasti vastustavat) tarkoittaa ketä tahansa, joka pistäytyy puistoon tiettynä lauantaiaamuna harjoittamaan qigongia.”
Manner-Kiinan ulkopuolella vapaaehtoisten ”yhteyshenkilöiden” verkostoja, paikallisia Falun Dafa -yhdistyksiä sekä yliopistojen kampuksilla toimivia kerhoja on tällä hetkellä yli 70 maassa. Li Hongzhi'n opetukset leviävät pääasiassa Internetin välityksellä. Keskisuurissa ja suurissa kaupungeissa Falun Gongin harjoittajat järjestävät usein säännöllisiä ryhmäharjoituksia ja mahdollisuuksia opiskella Li Hongzhi'n kirjoituksia yhteisesti. Ryhmäharjoituksia kuvataan epämuodollisiksi ryhmiksi, jotka kokoontuvat yleensä aamuisin tunniksi tai kahdeksi johonkin puistoon tekemään harjoituksia. Ryhmäopiskelut järjestetään tyypillisesti esimerkiksi yhtenä iltana viikossa jonkin harjoittajan asunnossa, yliopistolla tai jossakin luokkahuoneessa, ja David Ownby kuvaa niitä "Falun Gongin tarjonnasta eniten 'seurakunnallista kokemusta' muistuttavaksi asiaksi". Henkilöt, jotka ovat kiireisiä, asuvat kauempana tai jotka eivät halua osallistua näihin tapahtumiin, voivat yhtä lailla harjoittaa Falun Gongia yksin. Mikäli jonkin tapahtuman järjestäminen aiheuttaa kustannuksia (esimerkkinä suuret konferenssit), tilojen vuokrauksesta ovat yksityisesti vastanneet suhteellisen varakkaat harjoittajat.
Organisaatio > Organisaatio Kiinassa 1990-luvulla

1990-luvun alkuvuosista vuosikymmenen puoliväliin asti toiminut Falun Dafa -tutkimusseura perustettiin osaksi Kiinan valtiollista ”qigong-tieteellistä tutkimusseuraa” (China Qigong Scientific Research Society, CQRS). Valtiollinen tutkimusseura määräsi, kuinka Falun Gong tulee organisoida: se perusti kansallisen opetuskeskusten verkoston, joka oli jaettu ”pääasemiin”, "haaroihin", ”opetusasemiin” ja paikallisiin harjoituspaikkoihin. Lisäksi CQRS oli mukana organisoimassa Falun Gong -luentosarjoja ja -työpajoja ympäri maata. Avustajat olivat oma-aloitteisia vapaaehtoisia, jotka opettivat liikesarjoja, järjestivät tapahtumia ja levittivät Li Hongzhi'n julkaisemia uusia kirjoituksia. Falun Dafa -tutkimusseura tarjosi opastusta meditaation harjoittamiseen, käänsi tekstejä muille kielille ja auttoi koordinoinnissa maanlaajuisesti.
Falun Gong omaksui hajautetumman ja vapaamuotoisemman organisaatiorakenteen erottuaan CQRS:tä vuonna 1996 ja jouduttuaan tästä syystä Kiinan viranomaisten erityistarkkailuun (ks. Historia Manner-Kiinassa). Vuonna 1997 Falun Dafa -tutkimuskeskus ja alueelliset "pääasemat" lopettivat virallisesti toimintansa. Harjoittajat kuitenkin olivat paikallisella tasolla yhteydessä toisiinsa sähköisten viestintävälineiden, omien sosiaalisten verkostojensa ja ryhmäharjoituspaikkojen kautta. Sekä Falun Gongin omat lähteet että Kiinan hallituksen lähteet ovat tuoneet esille, että vuonna 1999 Kiinassa oli noin 1 900 "opastuskeskusta" ja 28 263 paikallista Falun Gong -ryhmäharjoituspaikkaa, joskin lähteet ovat eri mieltä siitä, missä määrin opastuskeskukset koordinoivat ryhmäharjoituspaikkoja. Vastauksena vuonna 1999 alkaneeseen vainoon Falun Gongin organisaatiorakenne muuttui Kiinassa vieläkin epämuodollisemmaksi ja hajaantuneemmaksi, ja Internetistä muodostui harjoittajien pääasiallinen yhteydenpitoväline.
Demografia

Ennen vuotta 1999 monissa lähteissä lainattujen Kiinan hallituksen arvioiden mukaan Falun Gongin harjoittajia oli yli 70 miljoonaa. Kun kommunistipuolue oli kieltänyt Falun Gongin, Kiinan viranomaiset muuttivat arviotaan lähemmäksi kahta miljoonaa. Länsimaiset tutkijat ovat pitäneet harjoittajien todennäköisenä lukumääränä 10–70 miljoonaa. Kiinalaisten Falun Gongin harjoittajien nykyisestä määrästä on vaikea saada luotettavaa tietoa, joskin muun muassa Yhdysvaltain hallituslähteet ovat arvioineet, että kymmenet miljoonat ihmiset saattavat yhä harjoittaa sitä Kiinassa yksityisesti.
Vuonna 1998 Kiinassa toteutetut demografiset tutkimukset osoittavat, että tutkimuksen kohteeksi valikoitunut Falun Gongin harjoittajien joukko koostui pääasiassa vanhemmista naisista. Kyselyyn osallistui 34 351 Falun Gongin harjoittajaa, joista 27 % oli miehiä ja 73 % naisia. Vain 38 % oli alle 50-vuotiaita. Falun Gong vetosi monenlaisiin ihmisiin aina nuorista yliopisto-opiskelijoista virkamiehiin, älymystöön ja kommunistipuolueen toimihenkilöihin. 1990-luvulla Kiinassa järjestettyjen kyselyiden mukaan 23 % – 40 %:lla Falun Gongin harjoittajista oli yliopistotason tutkinto, mikä moninkertaisesti ylitti väestön keskiarvon.
Manner-Kiinan ulkopuolella Falun Gongia harjoittavat kymmenettuhannet, mahdollisesti sadattuhannet ihmiset. Suurimmat harjoittajien joukot löytyvät Taiwanilta ja niistä Pohjois-Amerikan kaupungeista, joissa on suuri kiinalaisväestö, esimerkiksi New Yorkista ja Torontosta. Palmerin ja Ownbyn demografiset kyselytutkimukset osoittavat, että 90 % harjoittajista on etnisiä kiinalaisia. Keskimääräinen ikä on suunnilleen 42 vuotta. Kyselyihin vastanneista 56 % oli naisia ja 44 % miehiä; 80 % oli naimisissa. Tutkimukset osoittivat vastaajien olevan korkeasti koulutettuja: 9 %:lla oli tohtoritason tutkinto (PhD), 34 %:lla maisterintutkinto ja 24 %:lla alempi korkeakoulututkinto.
Yleisimmin raportoituja syitä Falun Gongia kohtaan tunnetulle kiinnostukselle olivat älyllinen sisältö, liikesarjat sekä suotuisat terveysvaikutukset. Ei-kiinalaisilla Falun Gongin harjoittajilla oli taipumusta sopia ”henkisen etsijän” profiiliin—he olivat usein ihmisiä, jotka olivat kokeilleet monenlaisia qigong-harjoituksia, joogaa tai uskonnon harjoittamista ennen Falun Gongin löytämistä. Richard Madsenin mukaan Falun Gongia harjoittavat kiinalaiset tiedemiehet, joilla on tohtorintutkintoja arvostetuista amerikkalaisista yliopistoista, väittävät että moderni fysiikka (esimerkiksi säieteoria) ja biologia (etenkin käpyrauhasen toiminta) antavat tieteellisen perustan heidän käsityksilleen. Heidän näkökulmastaan ”Falun Dafa on tietoa ennemmin kuin uskontoa, uudentyyppistä tiedettä ennemmin kuin uskomuksia”.
Vaino ja tukahduttaminen

Heinäkuun 20. päivänä 1999 turvallisuusjoukot järjestivät rynnäkköjä ja pidättivät tuhansia Falun Gongin yhteyshenkilöitä. Kaksi päivää myöhemmin, 22. heinäkuuta, Kiinan sosiaali- ja hallintoministeriö julisti Falun Dafa -tutkimusseuran ”laittomaksi organisaatioksi, joka on syyllistynyt laittomaan toimintaan, taikauskon edistämiseen ja valheiden levittämiseen, ihmisten huijaamiseen, häiriökäyttäytymisen yllyttämiseen ja aiheuttamiseen sekä yhteiskunnallisen vakauden vaarantamiseen”.. Sen lisäksi Kansallisen turvallisuuden ministeriö julisti, että Falun Gongin harjoittaminen ryhmissä oli rikos, kuten myös Falun Gongin opetusten hallussapito, Falun Gongin banderollien tai symboleiden esillä pitäminen ja näitä kieltoja vastaan protestoiminen.
Näistä tapahtumista käynnistyneen kampanjan tavoitteena oli ”hävittää” ryhmän olemassaolo yhdistelemällä propagandaa, vangitsemisia sekä kannattajien väkivaltaista aivopesua, mistä toisinaan oli seurauksena kuolemantapauksia. Lokakuussa 1999, neljä kuukautta vainon alkamisen jälkeen, Kiina julkisti uuden lain, joka julisti ”harhaoppiset uskonnot” laittomiksi ja jota sovellettiin Falun Gongiin taannehtivasti.
Yhdysvaltain ulkoministeriön arvion mukaan jopa puolet Kiinan pakkotyöleireille vangituista ihmisistä on Falun Gongin harjoittajia. Eräillä leireillä ja eräissä vankiloissa enemmistö on Falun Gong -mielipidevankeja, joiden usein sanotaan saavan pisimpiä tuomioita ja kaikkein heikointa kohtelua.
Ian Johnsonin mukaan Falun Gongin vastainen kampanja käsittää monet eri yhteiskunnan alueet, mukaan lukien mediakoneiston, poliisivoimat, armeijan, koulutusjärjestelmän ja työpaikat. Perustuslain ulkopuolinen 6-10-virasto perustettiin ”hallinnoimaan terrorikampanjaa”. Human Rights Watch (2002) on todennut, että perheitä ja työpaikkoja painostettiin tekemään yhteistyötä hallituksen kanssa.
Helmikuussa 2001 Kiinan kommunistinen puolue pyrki osoittamaan yhtenäisyyttään ja järjesti konferenssin keskustellakseen Falun Gong -kysymyksestä. Jiang Zeminin alaisuudessa Falun Gongin vainosta tehtiin osa Kiinan poliittista ”yhteiskunnallisen vakauden ylläpitämisen” eetosta—puolue oli käyttänyt suurelta osin samaa puhetapaa jo Taivaallisen rauhan aukion mielenosoituksen yhteydessä vuonna 1989. Jiangin viestiä välitettiin eteenpäin vuoden 2001 Kansankongressissa, jossa pääministeri Zhu Rongji mainitsi erityisesti Falun Gongin Kiinan kansantasavallan kymmenennessä viisivuotissuunnitelmassa: ”meidän on jatkettava kampanjaamme Falun Gong -kulttia vastaan” ja sitomalla Falun Gongin hävittämisen Kiinan taloudelliseen kehitykseen. Hu Jintaon virkakaudella Falun Gongin vaino ei ole ollut kansallisella asialistalla yhtä näkyvästi esillä, mutta se on jatkunut, ja korkealta tasolta määrättyjä ”tehoiskuja” on toteutettu sekä vuosina 2008 että 2009. Vuonna 2010 käynnistettiin kolmivuotinen kampanja, jonka tavoitteena on parantaa tuloksia Falun Gongin kannattajien aivopesussa ja ”muuntamisessa”.
Vaino ja tukahduttaminen > Kuolonuhrien lukumäärä

Koska Kiinassa tapahtuneiden kidutuskuolemien todellista määrää on vaikea saada vahvistettua, arviot vainossa kuolleiden Falun Gongin harjoittajien lukumäärästä vaihtelevat suuresti. Vuonna 2009 The New York Times arvioi, että ”ainakin 2000” oli kuollut kidutuksen ja kaltoinkohtelun seurauksena ollessaan vangittuna. Falun Gongin lähteet ovat raportoineet noin 3400 kuolemasta. Foundation for Defense of Democracies -järjestön Ethan Gutmannin mukaan vainon kuolonuhrien todennäköinen lukumäärä on pakolaisten todistusten perusteella noin 70 000, johon sisältyvät sisäelinryöstöissä henkensä menettäneet.
Falun Gong Kiinan ulkopuolella

Vapaaehtoisia Falun Gongin liikesarjoja opettavia henkilöitä sekä Falun Dafa -yhdistyksiä on tällä hetkellä yli 70 maassa Kiinan ulkopuolella. Toiminta on kaikkein aktiivisinta Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Falun Gongin kannattajat ympäri maailmaa ovat vastanneet Kiinan kommunistisen puolueen vainoon säännöllisillä mielenilmauksilla, paraateilla, mediakanavien perustamisella, taiteilijaryhmillä ja etupäässä mannerkiinalaisten käyttöön tarkoitetuilla sensuurinkierto-ohjelmistoilla.
Kiinan ulkopuolella Falun Gongia opetettiin ensimmäisen kerran Kiinan New Yorkin konsulaatissa vuonna 1995. Se oli osa puolueen ”länsimaille suunnattua kulttuuripropagandaa” yhdessä kiinalaisen silkin- ja ruoanvalmistustaidon kanssa. Konsulaatti myös perusti Massachusettsin teknilliseen korkeakouluun ja Columbian yliopistoon Falun Gong -kerhoja, jotka jatkavat toimintaansa tänäkin päivänä. Vuodesta 1995 lähtien Li Hongzhi piti luentosarjoja Kiinan ulkopuolella mm. Ruotsissa sekä Kiinan Pariisin-suurlähetystössä suurlähettilään kutsumana. Li luennoi Australiassa elokuussa 1996 ja Pohjois-Amerikassa saman vuoden lokakuussa.
Falun Gong kasvoi länsimaissa suurelta osin Manner-Kiinasta muuttaneiden opiskelijoiden mukana 1990-luvun alusta vuosikymmenen puoliväliin; Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa sitä opetettiin pääasiassa yliopistojen kampusalueilla. Nykyään se on järjestäytynyt paikallisiin Falun Dafa -yhdistyksiin ja yhteyshenkilöihin, jotka vapaaehtoisesti opettavat menetelmää ilman maksua.
Tieteelliset tutkimukset Falun Gongin vaikutuksista

Vuonna 1992 Kiinan valtion qigong-tieteellinen tutkimusseura CQRS sertifioi Falun Gongin ja alkoi voimakkaasti edistää menetelmän leviämistä (ks. Historia Manner-Kiinassa). Vuonna 1998 Pekingissä järjestettiin useiden yliopistollisten sairaaloiden yhteistyönä terveyskysely, johon vastasi 12 731 Falun Gongin harjoittajaa. Sen tuloksien mukaan 99,1 % vastanneista oli lievittänyt terveysongelmiaan harjoittamisen avulla ja 58,5 % oli parantunut niistä kokonaan. Fyysistä terveyttään oli kohentanut 80,3 % ja henkistä terveyttään 96,5 % kyselyyn osallistuneista. Tutkimus sanoi Falun Gongin harjoittamisen säästävän valtion terveydenhuoltokustannuksia keskimäärin 3 270 yuania vuodessa henkilöä kohti. Samansuuntaisia tuloksia antanut tutkimus järjestettiin muun muassa Dalianissa samana vuonna.
Kiinan ulkopuolella Falun Gongin terveysvaikutuksia on tutkittu varsin vähän. Vuonna 2005 vertaisarvioidun Journal of Alternative and Complementary Medicine -julkaisun raportoima Texasin yliopiston pilottitutkimus antoi viitteitä siitä, että Falun Gongin harjoittamisella saattaa olla vaikutuksia DNA:han. Tutkimukseen osallistui kuusi Falun Gongin harjoittajaa ja kontrolliryhmään kuusi tervettä aikuista, jotka eivät harjoittaneet qigongia tai muuta samantyyppistä menetelmää. Neutrofiilit eristettiin verestä microarray- ja RPA-tekniikalla. Tutkimuksen kontrolliryhmään verrattuna muun muassa neutrofiilien fagosytoosi oli Falun Gongin harjoittajilla huomattavasti aktiivisempaa ja neutrofiilien elinikä oli pitempi. Tutkijat totesivat, että Falun Gongin harjoittaminen saattaa vaikuttaa geeniekspressioon, neutrofiilien toimintaan, aineenvaihduntaan, immuniteettiin ja solukuolemiin mahdollisesti transkriptiotasolla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Falun Gongin materiaaleja eri kielillä
Falun Gongin suomalaiset kotisivut
Falun Dafa -tiedotuskeskuksen englanninkieliset sivut
Suomenkielinen uutissivusto Clearharmony
David Kilgourin ja David Matasin tutkimusraportti sisäelinryöstöistä Falun Gongin harjoittajilta
The Epoch Timesin ”Yhdeksän kommentaaria kommunistisesta puolueesta” (englanniksi)
Shen Yun Performing Arts
Falun Gongin viisi liikesarjaa.

Falun Gongin harjoittaja Gao Rongrong sairaalassa kärsittyään kidutusta Kiinan viranomaisten käsissä. Amnesty Internationalin mukaan häntä hakattiin sähköpampuilla kasvoihin ja kaulaan Shenyangin kaupungin pakkotyöleirillä, mikä aiheutti pahoja rakkuloita ja näköongelmia. Myöhemmin hänet pidätettiin uudelleen ja hän kuoli kidutuksen uhrina.
Marraskuun 30. päivänä 1999 presidentti Jiang Zemin antoi 6-10-viraston päällikön Li Lanqingin välityksellä ohjeet Kiinan hallintokoneistolle: ”Mustatkaa heidän maineensa, saattakaa heidät vararikkoon ja tuhotkaa heidät fyysisesti”.
Julisteessa lukee ”Tukekaa voimakkaasti Keskuskomitean päätöstä hävittää laiton 'Falun Gong'-järjestö”
David Kilgour elinryöstöraporttia käsittelevässä lehdistötilaisuudessa Brysselissä heinäkuussa 2006.
Nicolas Freeling

| Nicolas Freeling> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1927 Lontoo, Britannia
Kuollut: 2003 (75–76 vuotta) Mutzig, Ranska
Kansalaisuus:  Britannia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Esikoisteos:  Kuolema Amsterdamissa
Pääteokset:  Van der Valk -sarja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Nicolas Freeling (1927 Lontoo, Britannia – 2003 Mutzig, Ranska) oli brittiläinen jännityskirjailija.
Ravintola-alalla uransa aloittanut Freeling päätyi vankilaan Amsterdamissa, jossa hänen epäiltiin sekaantuneen alamaailman puuhiin. Siitä hän sai herätteen ryhtyä kirjoittamaan aiheesta, ja kun hän löysi ensimmäiselle kirjalle Love In Amsterdam (1962) kustantajan, hän ryhtyi kirjoittamaan ammatikseen.
Freelingin maine perustuu hänen Van der Valk -jännitysromaaneihinsa. Niiden hahmo, amsterdamilainen poliisi Simon Joseph Van der Valk, on jännityskirjallisuuden merkittäviä salapoliiseja. Hahmo kuolee kymmenennessä kirjassa Pitkä hiljaisuus. Van der Valk on inhimillinen hahmo, johon lukija voi samaistua ja esittää kysymyksen "miksi", niin että teoksissa on hallitsevana eettinen ongelma. Hahmo siteeraa muita kuuluisia salapoliisikirjallisuuden hahmoja ja ottaa esimerkkiä Maigret'sta. Philip Marlowea mukaillen hän käyttää itsestään nimeä Philip Van der Marlowe Van der Valkin seuraajaksi Freeling kirjoitti ranskalaisen poliisin Henri Castangin. Hän kirjoitti kaikkiaan 37 romaania.
Freeling sai 1967 Edgar-palkinnon.
Suomennetut teokset

Valkoinen Mercedes (Gun before butter, 1963), suom. Seppo Heikinheimo, Helsinki: Weilin + Göös 1965 Sarja: Musta kissa 9
Kissojen tähden (Because of the cats, 1963), suom. Harry Forsblom, Helsinki: Weilin + Göös 1965 Sarja: Musta kissa 14
Kaksipiippuinen (Double-barrel, 1964), suom. Marianna Laurson, Helsinki: WSOY 1968 Sarja: Sapo 092
Sateisen maan kuningas (The king of the rainy country, 1966), suom. Seppo Loponen, Helsinki: WSOY 1968 Sarja: Sapo 098
Tsing-bum! (Tsing-boum, 1969), suom. Kalevi Nyytäjä, Helsinki: WSOY 1971 Sarja: Sapo 117
Irlantilainen ruletti (Over the high side, 1971), suom. Kalevi Nyytäjä, Helsinki: WSOY 1972 Sarja: Sapo 139 Sarja: Jännityksen mestarit: 018 ISBN 951-0-00453-7
Pitkä hiljaisuus (A long silence, 1972), suom. Kalevi Nyytäjä, Helsinki: WSOY 1973 Sarja: Sapo 148 ISBN 951-0-00927-X
Leski (The widow, 1979), suom. Leena Tamminen, Helsinki: WSOY 1985 Sarja: Sapo 291 ISBN 951-0-12808-2
Keskustelu (Criminal conversation, 1965), suom. Ilkka Äärelä, Ulla Selkälä, Helsinki: Jalava 1989 ISBN 951-8954-00-3
Kuolema Amsterdamissa (Love in Amsterdam, 1962), suom. Ilkka Äärelä, Ulla Selkälä, Helsinki: Jalava 1989 Sarja: Jännityksen mestarit, no. 18 ISBN 951-9201-62-9
Van der Valk lomailee (Sand castles, 1989), suom. Kristiina Drews, Helsinki: WSOY 1994 Sarja: Sapo 378 ISBN 951-0-19613-4
Fritigern

Fritigern (lat. Fritigernus, k. noin 380) oli visigoottien päällikkö, joka tunnetaan parhaiten vuoden 378 Adrianopolin taistelun voittajana. Tuossa taistelussa goottien armeija löi roomalaiset.
Fritigern kuului tervingien heimoon ja oli kääntynyt areiolaiseen kristinuskoon. Hän oli kristittyjä kiihkeästi vainonneen visigoottien kuninkaan Atanarikin pahin kilpailija. Heidän valtataistelunsa ajoi gootit sisällissotaan 370-luvun alussa. Atanarik kukisti Fritigernin, jonka oli kannattajineen lähdettävä pakoon sekä Atanarikia että goottien alueille tunkeutuneita hunneja.
Fritigern sai vuonna 376 keisari Valensilta luvan ylittää joukkoineen Tonavan. Roomalaiset eivät kuitenkaan pitäneet sopimuksiaan, ja Fritigern keräsi suuren sotajoukon ja löi Valensin Traakian Adrianopolin taistelussa 378.
Frostmanin lemma

Reaalianalyysissä Frostmanin lemma on Hausdorffin dimensioon liittyvä perustulos. Lemma kuuluu seuraavasti: Olkoon  K\subset \mathbb {R} ^{n} kompakti ja  s>0. Tällöin  {\mathcal {H}}^{s}(K)>0, jos ja vain jos on olemassa  \mathbb {R} ^{n}:n Radon-mitta  \mu , jolle  \operatorname {supp} (\mu )\subset (K),  \mu (K)>0 ja  \mu (B(x,r))\leq c_{0}r^{s} kaikilla  x\in \mathbb {R} ^{n} ja  r>0.
Eero Fredrikson

Eero Anton Fredrikson (14. syyskuuta 1914 Jyväskylä – 29. syyskuuta 1999 Jyväskylä) oli suomalainen lakkeja valmistaneen jyväskyläläisen A. Fredrikson Oy:n toimitusjohtaja.
Fredriksonin vanhemmat olivat kauppaneuvos Onni Fredrikson ja Signe Elvira Fagerholm. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1934 ja valmistui ekonomiksi Helsingin Kauppakorkeakoulusta 1936.
Eero Fredrikson oli A. Fredrikson Oy:n prokuristina 1939–1946, johtajana 1946–1953 ja toimitusjohtajana 1953–1975. Fredrikson oli Ruotsin konsulina Jyväskylässä vuodesta 1974 alkaen. Hänestä tuli Jyväskylän yliopiston yhteiskuntatieteiden kunniatohtori 1969 ja hän sai pääkonsulin arvonimen 1985. Fredriksonin yrityksen palveluksessa oli 1950-luvulla yli 200 henkilöä ja enimmillään Fredriksonilla oli työntekijöitä 485 vuonna 1970. Solmioiden valmistus päättyi 1940 ja tämän jälkeen yritys valmisti turkis- ja nahkavaatteita sekä lakkeja. A. Fredrikson Oy:n valmistustoiminta päättyi 1977 jolloin sen seuraajaksi perustettu Fredriksonin Lakkitehdas Oy aloitti valmistustoiminnan Eero Fredriksonin pojan Timo Fredriksonin johdolla.
Fredrikson oli muun muassa Vatevan hallituksen jäsenenä 1954–1975, Vaatetusteollisuuden 1iiton hallituksen jäsenenä 1955-1975, Keski-Suomen museoyhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1962 ja Kauppalaisseuran säätiön hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1962. Jyväskylän kasvatusopillinen korkeakoulu otti vastaan Fredriksonin järjestämänä lahjoituksena kaksi kauppatieteiden professuuria ja kaksi lehtorin virkaa joiden avulla voitiin aloittaa vuonna 1967 taloustieteiden ja tietojenkäsittelyopin opetus. Fredriksonin järjestämä tonttilahjoitus mahdollisti myös Keski-Suomen museon uuden museorakennuksen rakentamisen 1960-luvun alussa.
Eero Fredrikson oli naimisissa vuodesta 1942 Leila Margareta Bremerin kanssa. Heidän poikiaan ovat toimitusjohtaja Timo Fredrikson (s. 1943) ja intendentti, tietokirjailija Erkki Fredrikson (s. 1947).
Kirjallisuutta

Erkki Fredrikson : Rivakka lakkitehtailija - Eero Fredriksonin kaikenkarvaisia sattumuksia. Docendo 2016 ISBN 9789522912633