stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alice Cooper
Historia > Alice Cooper -yhtye (1964–1974)

Alice Cooper sai innostuksensa sellaisista brittiläisistä rockyhtyeistä kuin The Beatles, The Who, The Yardbirds ja The Rolling Stones. Cooper on myös sanonut Arthur Brownin olevan yksi hänen innoittajistaan.
Alice Cooper -yhtye aloitti maaliskuussa 1964 nimellä The Earwigs, mutta muutti pian nimensä The Spidersiksi. The Spiders-nimi vaihtui parin vuoden kuluttua The Nazziksi ja vuonna 1968 yhtye vakiinnutti nimensä Alice Cooperiksi. Yhtyeen ensimmäinen studioalbumi oli Pretties for You vuonna 1969. Aluksi yhtyeen musiikissa oli kuultavissa paljon psykedeliaa, mutta se jäi vähemmälle vuosien myötä. 1960-luvun jälkipuoliskolla ja 1970-luvun alussa yhtye tuli tunnetuksi teatraalisesta ja shokeeraavasta garage rockistaan sekä kiiltävistä kimalleasuistaan ja silmämeikeistään. Yhtye herätti paheksuntaa lavashowllaan, joka yhdisteli kauhua, väkivaltaista teatteria, vaudevillea ja rockia. Tästä tyylistä alettiin myöhemmin käyttää nimitystä shock rock. Cooperia pidetäänkin yleisesti varhaisimpana teatteria ja rockia yhdistelleistä yhtyeistä. Alice Cooperia pidetään myös yhtenä glam rockin kehittäjistä. Yhtyeen ensimmäinen suuri hitti oli loppuvuodesta 1970 julkaistu ”I'm Eighteen”, jolla yhtye nousi suuren yleisön tietoisuuteen. Alice Cooperin uran suurin yksittäinen hitti on vuoden 1972 ”School's Out”. Alkuperäisen Alice Cooper -yhtyeen menestyksekkäin albumi oli vuoden 1973 Billion Dollar Babies. Yhtye hajosi vuonna 1974 ja heidän viimeiseksi albumikseen jäi Muscle of Love.
Historia > Sooloura (1974–)

Alkuperäisen Alice Cooper -yhtyeen hajottua Vincent Furnier vaihtoi nimensä Alice Cooperiksi ja julkaisi 1975 ensimmäisen sooloalbuminsa Welcome To My Nightmare. Hän sai soolouransa alussa paljon suosiota, mutta se alkoi hiipua 1970-luvun lopussa, mikä johtui suurelta osin hänen pahasta alkoholiongelmastaan. 1970-luvun lopussa ja 1980-luvun alussa Cooper kokeili uudenlaisia musiikkityylejä aina new wavesta diskovivahteiseen rockiin asti, mutta nämä albumit eivät menestyneet erityisen hyvin.
1980-luvun puolivälissä Cooper raitistui lopullisesti. Glam metal oli nyt muodissa ja Cooper julkaisi vuonna 1986 albumin Constrictor. Se enteili Cooperin paluuta, mutta varsinainen menestys koettiin vuonna 1989 kun Cooper julkaisi Trashin, suosituimman albuminsa neljääntoista vuoteen. Trashilta julkaistiin myös menestyssingle ”Poison”. Vuodesta 1994 vuoteen 2000 hän piti taukoa levyttämisestä, mutta konsertoi silti säännöllisesti. Nykyisin Cooper on levyissään palannut vanhaan 1960- ja 1970-luvun vaihteen soundiinsa. Alice Cooper -yhtye valittiin vuonna 2010 Rock and Roll Hall of Fameen.
Alice Cooper on eri kokoonpanojen kanssa käynyt useasti myös Suomessa. Viimeksi hän konsertoi Suomessa 11.6.2022 ollen Vantaan Rock in the City rockfestivaalin pääesiintyjä.
Konsertit

Alice Cooperin konsertit ovat useimmiten kauhuteemojen ympärillä pyöriviä teatterin, vaudevillen ja rock-musiikin yhdistelmiä. 1960-luvun loppupuolella ja 1970-luvun alussa Alice Cooper -yhtye aiheutti erityisesti vanhemman väestön keskuudessa paljon paheksuntaa shokeeraavalla lava-show’llaan. Cooper muun muassa hakkasi kirveellä vauvanukkeja palasiksi, minkä jälkeen hänet itsensä useimmiten ”teloitettiin” giljotiinilla, hirttämällä ja erityisesti uransa alkuvaiheessa sähkötuolilla. Kaikki tämä oli osa Cooperin kehittämää teatteri-rock-show’ta, josta myöhemmin alettiin käyttää nimitystä shock rock. Alice Cooper -yhtye luokitellaankin ensimmäiseksi varsinaiseksi shock rock -yhtyeeksi ja Cooper tunnetaan nykyisin lempinimellä ”Shock rockin kummisetä” sekä teatraalisen rockin kehittäjänä. Muun muassa amerikkalainen Kiss on ottanut huomattavasti vaikutteita Cooperin lavaesiintymisestä.
Toronto Rock & Roll -festivaali 1969

Kenties Alice Cooper yhtyeen alkutaipaleen tunnetuin tapaus sattui 13. syyskuuta 1969 Toronto Rock & Roll -festivaaleilla,  josta on olemassa D.A. Pennebakerin kuvaamaa filmimateriaalia. Basisti Dennis Dunaway kertoo 2015 kirjassaan Snakes! Guillotines! Electric chairs! tapauksesta seuraavasti: "Vuosia on toisteltu, että joku yleisöstä heitti lavalle kanan, mutta se kana oli kyllä meidän. Idea kanoista oli saanut alkunsa keikalla Detroitin Eastown Theaterilla. Eräs Glenin kitaraosuuksista muistutti kanojen kotkotusta, joten ajattelin että olisi hauska saada pari sellaista pesimään Glenin vahvistimen päälle. Kiitos uskomattoman henkilökuntamme ja detroitilaisen kaverin nimeltä Larry, asia järjestettiin. Idea toimi niin hyvin että päätimme ottaa hienosulkaiset ystävämme tien päälle. Glen piti niitä omassa kylpyhuoneessaan eri motelleissa, missä ne saivat runsaasti ruokaa vettä ja huomiota, kuin lemmikit. Glen antoi toiselle nimeksi Larry ja toiselle Pecker. D.A. Pennebakerin filmissä Sweet Toronto, voidaan nähdä Michael kaatumassa palosammuttimen kanssa ja Alice vetämässä esiin kanan höyhentyynyn sisältä."   Vince tarinan mukaan naivisti oletti, että koska kanalla on siivet, se osaisi lentää. Niinpä hän heitti linnun yleisöön toivoen sen lähtevän kyyhkysen lailla lentoon. Pecker laskeutui kuitenkin yleisön keskelle ja yleisö repi sen kappaleiksi. Kappale soitettiin raivoisaan loppuunsa ja höyhenten yhä laskeutuessa stadionin aplodit heijastelivat yleisön reaktiota. Sekä bändi että yleisö olivat shokissa, varsinkin eturiviläiset jotka olivat saaneet suurimman osan vesimelonien ja kananveren roiskeista.  Seuraavana päivänä lehtien otsikoissa luki, kuinka "Alice Cooper oli konsertissaan repinyt kanalta pään ja juonut sen verta", vaikka mitään tällaista ei todellisuudessa tapahtunutkaan. Coopereiden silloinen "tuottaja" Frank Zappa soitti myös ja kehotti bändiä olemaan kieltämättä mitään huhuista..
Musiikki

Alice Cooperin musiikki on vaihdellut tyylillisesti erittäin paljon, mikä ei ole yllättävää ottaen huomioon miehen jo yli 50 vuotta kestäneen uran. Jatkuvuutta ovat edustaneet tietyt teemat, Alicen oma persoonallisuus ja omaperäisyys. Alkuperäinen Alice Cooper -yhtye soitti pääasiassa shokeeraavaa ja teatraalista raakaa garage rockia, sekä paikoitellen hard rockia. Yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia tosin olivat lähes yksinomaan psykedeelistä rockia. Ulkoiselta olemukseltaan yhtye edusti pitkälti glam rock -tyylilajia. Soolourallaan Cooper on kokeillut monia eri tyylejä, kuten taiderockia, power poppia, diskomusiikkia, new wavea, bluesia, pop metalia, goottirockia, country rockia ja industrial metalia. Erityisesti 1970-luvun lopulla Cooper tunnettiin myös useasti herkkien pop-balladien esittäjänä. Viime vuosina Cooper on palannut kohti alkuperäistä 1960- ja 70-luvun vaihteen garage rock -tyyliään.
Alice Cooperin uran tunnetuimpia kappaleita ja isoimpia hittejä ovat muun muassa ”School's Out”, ”I'm Eighteen”, ”No More Mr. Nice Guy”, ”Poison”, ”Only Women Bleed” ja ”Elected”. Alice Cooper -yhtyeen pienempiä listahittejä ovat muun muassa ”Is It My Body”, ”Ballad of Dwight Fry”, ”Under My Wheels”, ”Be My Lover”, ”Hello Hooray”, ”Teenage Lament '74” sekä Hollannissa hitiksi noussut ”Halo of Flies”. Cooperin soolouran listahittejä ovat muun muassa ”Welcome to My Nightmare”, ”Department of Youth”, ”I Never Cry”, ”You and Me”, ”How You Gonna See Me Now”, ”Clones (We're All)”, ”He's Back (The Man Behind the Mask)”, ”Freedom”, ”Hey Stoopid” ,”Feed My Frankenstein”, "Only My Heart Talkin'" ja "House Of Fire".
Yksityiselämä

Nuorena Cooper sairasti umpilisäkkeen tulehduksesta aiheutuneen vaikean peritoniitin.
1970-luvun alussa Cooper seurusteli näyttelijä Raquel Welchin kanssa. Alice Cooper avioitui vuonna 1976 ballerina Sheryl Goddardin kanssa, jonka kanssa hänellä on kolme lasta; Calico, Dashiell ja Sonora. Cooper asuu nykyisin Phoenixissa Arizonan osavaltiossa. Alice Cooper tunnetaan myös suurena golfin ystävänä. Cooper on useasti korostanut golfin roolia alkoholiriippuvuudesta pääsemisessä. Alice Cooper tunnustaa olevansa uudestisyntynyt kristitty.
Cooper ilmoitti elokuussa 2016 asettuvansa ehdokkaaksi Yhdysvaltain presidentivaaleissa 2016. Hänen vaalisloganinsa mukaan "Vaikeat ajat vaativat miestä, jolla on vaikeaa".
Diskografia > Studioalbumit

Pretties for You (1969)
Easy Action (1970)
Love It to Death (1971)
Killer (1971)
School's Out (1972)
Billion Dollar Babies (1973)
Muscle of Love (1973)
Welcome To My Nightmare (1975)
Alice Cooper Goes to Hell (1976)
Lace and Whiskey (1977)
From the Inside (1978)
Flush the Fashion (1980)
Special Forces (1981)
Zipper Catches Skin (1982)
DaDa (1983)
Constrictor (1986)
Raise Your Fist and Yell (1987)
Trash (1989)
Hey Stoopid! (1991)
The Last Temptation (1994)
Brutal Planet (2000)
Dragontown (2001)
The Eyes of Alice Cooper (2003)
Dirty Diamonds (2005)
Along Came a Spider (2009)
Welcome 2 My Nightmare (2011)
Paranormal (2017)
Detroit Stories (2021)
Road (2023)
Elokuvat

Welcome To My Nightmare (1976)
Alice Cooper Trashes The World (1990)
Alice Cooper Prime Cuts (1991)
Dark Shadows (2012) (cameorooli)
Kokoonpanot

| --- | --- |
 Alice Cooper-yhtyeen alkuperäinen kokoonpano (1963-1972) Alice Cooper (laulu)  Glen Buxton (kitara)  Michael Bruce (kitara)  Dennis Dunaway (basso)  Neal Smith (rummut) Alice Cooper-yhtyeen kokoonpano 1973-1974 Alice Cooper (laulu)  Glen Buxton (kitara)  Michael Bruce (kitara)  Dennis Dunaway (basso)  Neal Smith (rummut)  Mick Mashbir (kitara)  Bob Dolin (koskettimet) 1974-1976 Alice Cooper (laulu)  Steve Hunter (kitara)  Dick Wagner (kitara)  Josef Chirowski (koskettimet)  Pentti Glan (rummut)  Prakash John (basso)  Tony Levin (basso)  Allan Schwartzberg (rummut) 1977-1979 Alice Cooper (laulu)  Steve Hunter (kitara)  Dick Wagner (kitara)  Allan Schwartzberg (rummut)  Dennis Conway (rummut)  Pentti Glan (rummut)  Prakash John (basso)  Davey Johnstone (kitara)  Jefferson Kewley (kitara)  Bob Kulick (kitara)  Tony Levin (basso)  Fred Mandel (koskettimet)  Dee Murray (basso)  Mark Stein (koskettimet) 1980-1983 Alice Cooper (laulu)  Duane Hitchings (basso)  Prakash John (basso)  Davey Johnstone (kitara)  Craig Kampf (rummut)  Richard Kolinka (rummut)  Mike Pinera (kitara)  Erik Scott (basso)  Jan Uvena (rummut)  Dick Wagner (kitara) 1984-1988 Alice Cooper (laulu)  Kane Roberts (kitara)  Kip Winger (basso)  Paul Taylor (koskettimet)  Johnny Dime (kitara)  Donnie Kisselbach (basso)  Ken Mary (rummut)  David Rosenberg (rummut)  Steve Steele (basso) :  1989-1993 Alice Cooper (laulu)  Tommy Carradonna (basso)  Pete Friesen (kitara)  Vinnie Moore (kitara)  Jonathon Mover (rummut)  Al Pitrelli (kitara)  Derek Sherinian (koskettimet)  Eric Singer (rummut) 1994-2002 Alice Cooper (laulu)  Teddy Andreadis (koskettimet)  Reb Beach (kitara)  Stef Burns (kitara)  Jimmy DeGrasso (rummut)  Eric Dover (kitara)  Steve Farris (kitara)  Todd Jensen (basso)  Matt Laug (rummut)  Bob Marlette (basso)  Merrit Morrison (basso)  Ryan Roxie (kitara)  Derek Sherinian (koskettimet)  Eric Singer (rummut)  Greg Smith (basso)  Paul Taylor (koskettimet)  David Uosikkinen (rummut)  Dan Wexler (kitara)  Chuck Wright (basso)  Phil X (kitara)  Pete Freezin' (kitara) 2003-2010 Alice Cooper (laulu)  Tommy Clufetos (rummut)  Eric Dover (kitara)  Chuck Garric (basso)  Damon Johnson (kitara)  Keri Kelli (kitara)  Ryan Roxie (kitara)  Eric Singer (rummut)  Jason Hook (kitara) 2011 Alice Cooper (laulu)  Chuck Garric (basso)  Damon Johnson (kitara)  Jimmy DeGrasso (rummut)  Keri Kelli (kitara) Nykyinen kokoonpano (2013-) Alice Cooper (laulu)  Chuck Garric (basso)  Orianthi (kitara)  Nita Strauss (kitara)  Ryan Roxie (kitara)  Tommy Henriksen (kitara)  Glen Sobel (rummut)  Jonatahan Mover (rummut) 
Yhtyeen ja sittemmin taustayhtyeen kokoonpano on vaihdellut monia kertoja uran aikana. Ainoana alkuperäisjäsenenä on jäljellä perustaja-laulaja Alice Cooper.
Kirjallisuutta

Cooper, Alice & Zimmerman, Keith & Kent: Alice Cooper, golfhirviö: Rokkarin 12 askelta golfaddiktiksi.  ((Alice Cooper, golf monster: A rock ’n’ roller’s 12 steps to becoming a golf addict, 2008.) Suomentanut K. Männistö)  Helsinki:  Like, 2008.  ISBN 978-952-01-0101-5
Tulivuorenpurkaus

Erilaisia purkauksia:
– ylhäällä Pilinius-purkauksen aiheuttama purkauspilvi
– alavasemmalla Havaiji-purkauksen laavavirtaa
– alaoikealla Stromboli-purkaus
Yasurtulivuoren purkaus.
Tulivuorenpurkaus on tapahtuma, jossa tulivuoresta purkautuu magmaa, kiviä, pölymäistä ainetta ja kaasua. Purkautuva magma virtaa laavana ennen jähmettymistään. Purkauksia luokitellaan usein niiden räjähdysvoimakkuuden perusteella rauhallisista Havaiji-tyypin purkauksista voimakkaisiin Plinius-tyypin purkauksiin, jotka voivat repäistä koko tulivuoren huipun auki.
Laava on tulivuorenpurkauksen yleisin purkaustuote. Se on kuumaa, mutta suhteellisen hitaasti liikkuvaa sulaa kiveä, joka jähmettyessään muodostaa joko köysi- tai lohkarelaavaa. Meressä purkautuva laava puolestaan tunnetaan tyynylaavana. Räjähdyksissä syöksyy ilmaan myös erisuuruista materiaalia vulkaanisesta pölystä suuriin lohkareisiin. Vulkaaninen tuhka voi vaikuttaa tuhansien neliökilometrien alueella ja tuhota muun muassa maanviljelyksiä, vaarantaa lentoliikennettä ja stratosfäärissä heijastaa Auringon säteilyä viilentäen Maan lämpötilaa. Tulivuortenpurkauksen yhteydessä voi syntyä myös niin sanottuja pyroklastisia virtauksia, jotka ovat vauhdilla vuoren rinteitä pitkin syöksyviä 100–700-asteisia tuhkapilviä. Purkaus voi aiheuttaa myös maanvyöryjä, jotka voivat peittää nopeasti laajankin alueen ja aiheuttaa tuhansia kuolonuhreja.
Koska tulivuorenpurkaukset ovat vaarallisimpia luonnonilmiöitä, niitä yritetään ennustaa ihmishenkien pelastamiseksi. Vuorten rinteillä on tulivuoriobservatorioita, jotka tarkkeilevat muun muassa paikallisia maanjäristyksiä ja muita ennustekijöitä. Tulivuorenpurkauksen voimakkuutta arvioidaan puolestaan useilla mittareilla, ja yksi räjähtävyyttä mittaava asteikko on VEI-indeksi. Sen perusteella voimakkain purkaus vuoden 1500 jälkeen on ollut vuoden 1815 Tamboran purkaus.
Maapallolla on parhaillaan käynnissä kymmeniä tulivuorenpurkauksia. Jotkut niistä ovat jatkuneet yhtäjaksoisesti vuosikymmenten tai jopa vuosisatojen ajan. Niistä vanhin on Vanuatun saarivaltion Yasur-tulivuoren purkaus, joka on jatkunut ehkä jo 1 100-luvulta lähtien. Toiseksi vanhin on Guatemalan Santa Maria -vuoren purkaus, joka alkoi vuonna 1922 ja jatkuu edelleen. Italian Stromboli on purkautunut vuodesta 1934.
Purkaustyypit > Purkaustapa

Tulivuoria voidaan luokitella sekä niiden muodon että myös niiden purkaustyypin mukaan. Nämä myös kytkeytyvät yhteen, sillä purkaustapa vaikuttaa tulivuoren muotoutumiseen. Karkeasti ajateltuna purkaukset voidaan jakaa rauhallisiin laavavirtauksiin ja räjähdysmaisiin purkauksiin. Laavavirtauksessa tulivuoresta syöksyy basalttista magmaa, jonka viskositeetti ja kaasupitoisuus ovat suhteellisen matalia. Räjähdysmäisissä purkauksissa magman viskositeetti ja kaasupitoisuus ovat selvästi suurempia.
Viskositeetin ja kaasupitoisuuden lisäksi purkauksen voimakkuuteen vaikuttaa magman paineen alentuminen sen noustessa pintaan ja nukleaatioydinten määrä. Nukleaatiota tarvitaan, jotta kaasu alkaa muodostaa kuplia. Törmäävien mannerlaattojen reunoilla olevien tulivuorten magma on usein erittäin kaasupitoista ja sitkasta. Tällöin magma on hyvin räjähdysherkkää, koska kaasut eivät kiehu helposti ja ne jäävät vangiksi ja lopulta aiheuttavat räjähdyksen paineen noustua tarpeeksi. Hitaasti liikkuvassa magmassa kaasut pääsevät vapautumaan helpommin.
Freatomagmaattiseksi purkaukseksi kutsutaan räjähdyspurkausta, jossa magma syöksyy pinnalle veden läpi. Tulivuoren freaattinen purkaus puolestaan syntyy, kun maanpinnan alla oleva neste kuumenee magman, laavan, kuuman kiviaineksen tai vulkaanisen materiaalin seurauksena ja lopulta aiheuttaa räjähdyksen.
Sammuville tulivuorille ovat ominaisia erilaiset kaasupurkaukset, joissa valtaosa purkaustuotteista on kaasuja. Mofeteista purkautuu pääasiassa hiilidioksidia, solfataroista rikkikaasuja ja fumaroleista vesihöyryä.
Purkaustyypit > Magmaattiset purkaukset

Tulivuoritutkijat luokittelevat räjähdysmäiset magmaattiset purkaukset useisiin ryhmiin, joista tärkeimpiä ovat voimakkuusjärjestyksessä Islanti-, Havaiji-, Stromboli-, Vulcano-, Pélee- ja Plinius-tyypin purkaus. Omia ryhmiään ovat myös laakiobasaltteja synnyttäneet halkeamapurkaukset ja kaasupurkaukset.
Havaiji-purkaukset ovat basalttipurkauksia, joissa laava on kuumaa ja liikkuvaa. Purkaus itsessään on kuitenkin rauhallinen. Stromboli-purkaukset ovat puolestaan kaasupurkauksia, joissa kaasu ryöpyttää punahehkuista laavaa ilmaan ja rinteille. Pélee-purkauksille tyypillistä ovat pyroklastiset virrat, jotka ovat muodostuneet kuumista kokoonpuristuneista kaasuista ja osittain sulasta kiviaineksesta.
Voimakkaimpia purkauksia ovat Plinius-tyypin purkaukset. Niiden nimi liittyy Vesuviuksen vuoden 79 purkaukseen, jossa kirjailija Plinius vanhempi kuoli ja jota Plinius nuorempi kuvasi teksteissään. Tällaisissa tapauksissa kaasu kuohahtaa magmassa ja saattaa repäistä koko magmakanavan rikki. Räjähdysmäisesti nousevat kaasut aiheuttavat valtaisan purkauspilven, joka voi nousta jopa stratosfääriin asti. Tuhkapilvissä voi esiintyä myös salamoita, jotka syntyvät staattisesta sähköstä. Räjähdyspurkausten magma on sitkasta ja myös tukkii helposti purkausaukon. Räjähdykset levittävät suuret määrät magmaa tuhkana ja karkeampana pyroklastisena materiaalina. Laavaa ei niissä kuitenkaan synny paljoakaan. Plinius-purkaus voi loppuvaiheessa jopa tuhota koko vuoren.
Purkaustyypit > Freatomagmaattiset purkaukset

Freatomagmaattiset purkaukset ovat räjähdysmäisiä purkauksia, jotka syntyvät magman ja veden vuorovaikutuksesta. Kuumentunut vesi muuttuu nopeasti vesihöyryksi ja laajentuu räjähtäen, minkä seurauksena magma hajoaa erityisen pienirakeiseksi tuhkaksi. Freatomagmaattinen purkaus voi tapahtua sekä vedenalaisista tulivuorista että tilanteissa, joissa magma joutuu kosketuksiin pohjaveden, hydrotermisten järjestelmien, valuntaveden tai jäätikön kanssa.
Stromboli-purkausta vastaavaa räjähdysmäistä freatomagmaattista purkausta kutsutaan Surtsey-tyypiksi. Islantiin kuuluvan Surtseyn saaren muodostanut purkaus alkoi räjähdysmäisenä merenalaisena freatomagmaattisena purkauksena. Se hiipui hiljalleen, kun tulivuori kasvoi laavakerrosten ansiosta ja purkausaukon yhteys veteen katkesi.
Purkaustuotteet ja niiden vaikutukset > Laava ja laavavirrat

Laava on sulaa kiveä, jota valuu tai syöksyy ulos tulivuoren purkausaukosta. Sitä voi tulla maan pinnalle joko rauhallisesti tai räjähdysmäisissä laavasuihkuissa. Laava on tulivuorten yleisin purkaustuote, kun mukaan lasketaan valtamerten keskiselänteiden purkaukset.
Maanpinnalla laava muodostaa jäähtyessään joko köysi- tai lohkarelaavaa, joille on annettu havaijinkieliset nimet pahoehoe- ja aa-laava. Pahoehoe on nopealiikkeistä, eivätkä kaasut poistu siitä helposti. Pahoehoesta muodostuu jähmettyessään köysinippumainen pinnanmuoto. Aa-laava on puolestaan rosopintaista kiveä, josta kaasut poistuvat räiskähdellen. Kummankin laavatyypin kemiallinen koostumus on sama, ja niiden käyttäytymisen ero vaikuttaa johtuvan purkauslämpötilasta ja laavavirran nopeudesta. Merenpohjalla purkautunut köysilaava tunnetaan tyynylaavana, sillä sen pintaan muodostuu hydrostaattisen paineen ja nopean jäähtymisen takia tyynymäisiä kohoumia.
Laavavirran nopeuteen vaikuttaa keskeisesti neljä tekijää. Keskeisimpiä vaikuttajia ovat laavan tyyppi ja sen viskositeetti sekä maanpinnan kaltevuus. Lisäksi nopeuteen vaikuttaa laavavirran valumistapa, sillä laava voi virrata sekä laajana mattona että kapeaa kanavaa tai laavatunnelia pitkin. Laavavirran nopeuteen vaikuttaa myös laavan määrä.
Basalttinen laava on juoksevaa, ja se voi edetä kymmenien kilometrien päähän purkauspaikasta, kun taas viskoosimpi andasiittinen laava yltää harvoin yli kahdeksaan kilometriin. Basalttisen laavan etureuna kulkee jyrkillä rinteillä 10 km/h, mutta ohuissa kanavissa ja laavatunneleissa nopeus voi ylittää jopa 30 km/h. Andasiittisen laavan nopeus puolestaan on vain muutamia kilometrejä tunnissa.
Kuuma laava peittää, ympäröi, kaataa tai sytyttää kaiken, joka sen eteen tulee, mutta laavaan kuolee vain harvoin ihmisiä sen hitauden takia. Laavavirta saa kuitenkin aikaan esimerkiksi räjähdyksiä, kun se päätyy veteen. Ihmisiä loukkaantuu lähinnä silloin, kun he menevät liian lähelle seuraamaan tilannetta tai joutuvat laavan saartamiksi. Laava voi kuitenkin muuttaa radikaalisti purkauksen ympäristöä, sillä asunnot ja maanviljelykset voivat peittyä kymmenien metrien paksuisella mustalla kivikerroksella.
Purkaustuotteet ja niiden vaikutukset > Räjähdysmateriaali ja tuhkalaskeumat

Tulivuoren purkauksen yhteydessä tapahtuvat, kaasujen laajenemisesta aiheutuvat räjähdykset levittävät paljon kiinteää materiaalia pölystä suuriin kiviin. Vulkaaninen pöly on pienintä materiaalia, ja se vastaa koostumukseltaan jauhoa. Pölystä hieman suurempaa materiaalia on vulkaaninen tuhka, jonka koko vastaa suurimmillaan riisin jyvää. Lapillit ovat puolestaan 2–64 millimetrin suuruisia kiviä.
Yli 64 millimetrin suuruista materiaalia kutsutaan joko vulkaanisiksi lohkareiksi tai pommeiksi. Lohkareet ovat usein vanhaa kiveä, joka sinkoutuu uuden purkauskanavan avautumisen yhteydessä. Suuret kappaleet voivat lentää jopa 20 kilometrin päähän. Pommit ovat puolestaan hehkuvaa ja pehmeämpää materiaalia, ja ne saattavat ilmalennon aikana muotoutua erikoisen muotoisiksi kappaleiksi.
Tuhkalaskeuma on selvästi yleisin tulivuorenpurkauksen aiheuttama seuraus. Pieni materiaali voi helposti kulkeutua pitkien matkojen päähän purkauspaikasta, ja laskeuma voi vaikuttaa yhteisöihin jopa tuhansien neliökilometrien alueella.
Hienojakoinen tuhka ei yleensä aiheuta suoria vaurioita, mutta muutaman senttimetrin kerros tuhkaa voi vaurioittaa rakennusten kattoja ja aiheuttaa satojen tuhoutumisia. Pieni tuhkakerros voi myös vaikeuttaa pelastustöitä, kun tiet ja lentoasemat sekä sähkö- ja puhelinlinjat ovat käyttökelvottomia. Pinatubon vuoden 1991 purkaus yhdistyi Filippiineillä samaan aikaan riehuneeseen taifuuniin, minkä seurauksena valtavat vesisateet tekivät tuhkasta painavampaa, mikä sorti useita rakennuksia ja aiheutti siksi monia kuolonuhreja.
Kasveille jo senttimetrin tuhkakerros voi olla vaarallinen, ja muutama senttimetri tuhkaa voi tuhota viljelysmaan sukupolvien ajaksi. Yli 15 senttimetriä paksu tuhkakerros eristää maaperän hapesta lähes täydellisesti, ja uuden maaperän syntymiseen voi mennä useita satoja vuosia. Tuhkassa oleva fluori on puolestaan vaarallista karjalle. Tulivuorenpurkaukset voivatkin aiheuttaa tuhansien nautojen ja lampaiden fluoroosin, jos fluoria päätyy eläinten elimistöön. Ihmisillekin tilanne voi olla vaarallinen, jos fluoria päätyy juomavesijärjestelmään.
Tuhkalaskeuma on kuitenkin myös varsin ravinnepitoista, joten sen päälle syntyy erityisen hedelmällistä maaperää. Säännöllinen tuhkakerros tuottaa maaperään paljon rikkiä ja seleeniä, millä on suotuisia vaikutuksia maanviljelyyn. Merissä tuhka puolestaan lisää makroravinteita ja bioaktiivista metallia, jota ilman kasviplankton ei pysty kasvamaan pinnan läheisyydessä. Esimerkiksi Alaskan Kasatochin purkautuessa vuonna 2008 satelliittikuvissa näkyi Tyynenmeren koillisosassa valtavia kasviplanktonkasvustoja tuhkalaskeuman alueella.