stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
C-kasetti

Tyhjänä myyty C-kasetti. Keskellä olevasta ikkunasta näkee nauhakohdan summittaisesti: miten paljon nauhaa on siirtynyt antokelalta (vas.) ottokelalle (oik.)lähde?. Kasetin avoin alareuna mahdollistaa nauhurin äänipäiden ja vetopyörän kontaktin nauhan kanssa.
C-kasetti (engl. Compact Audio Cassette, Music Cassette) on hollantilaisen elektroniikkavalmistajan Philipsin vuonna 1963 markkinoille tuoma analoginen äänen tallennukseen tarkoitettu tallennusväline. Sen keksijä oli hollantilainen insinööri Lou Ottens. Äänen tallennuksen lisäksi C-kasettia on käytetty myös tietokoneiden tiedontallennusvälineenä. C-kasetti koostuu kahdesta kelasta ja niiden välillä liikkuvasta magneettisesta nauhasta.
Historia

C-kasettia oli alun perin tarkoitus käyttää vain puheen ja muun ei-musiikillisen äänen tallentamiseen. Siitä muodostui kuitenkin merkittävä väline musiikin tallennukseen ja toistoon 1960-luvun lopulta 1990-luvun alkupuolelle. Tähän vaikutti C-kasetin ja C-kasettinauhureiden edullinen hinta, kaikkien merkittävien elektroniikkavalmistajien standardin hyväksyminen ja myöhemmin kehitetyt taustakohinaa merkittävästi vähentävät Type A, B ja C Dolby -kohinavaimennustekniikat. C-kasetin nopeaa yleistymistä edisti myös se, että kasetin kehittäjä Philips myönsi ilmaisen lisenssivalmistuksen kaikille halukkaille elektroniikkavalmistajille kasettijärjestelmän ensiesittelyn jälkeen Berliinin messuilla vuonna 1963.
Suomessa valmiiksi äänitetty C-kasetti oli 1970- ja 1980-luvulla yleensä LP-levyn eli vinyylilevyn, 1990-luvun alkupuolella CD-levyn rinnakkainen julkaisumuoto. 1970-luvun puolessavälissä äänitteitä myytiin Suomessa suunnilleen yhtä paljon kasetteina kuin LP-levyinäkin, kun kasettien osuus muissa maissa oli vajaan viidenneksen luokkaa. 1980-luvulla tuli markkinoille Sony Walkman ja muita ”korvalappustereoita” eli pieniä kannettavia kasettisoittimia. C-kasettien myynti oli huipussaan vuonna 1988.
Myöhemmin CD- ja DVD-levyt syrjäyttivät länsimaissa lähes kokonaan  äänikasetit musiikin jakelumediana. Kuolevaksi luullun C-kasetin myynti kääntyi kuitenkin 2000-luvun ensikymmenluvulla nousuun, koska monet ihmiset erityisesti Afrikassa ja Etelä-Amerikassa eivät olleet halukkaita vaihtamaan vanhoja C-kasettisoittimiaan uudempiin CD-, DVD- ja MP3-formaatteja tukeviin soittimiin. Vaikka C-kaseteista on tullut yleisesti marginaalinen musiikin tallennusmuoto, niille on kuitenkin edelleen 2020-luvulla oma harrastajakuntansa ja C-kaseteille myös nauhoitetaan uutta musiikkia.
Ominaisuudet

C-kasettien tallennuskapasiteetti ilmoitetaan minuutteina, ja yleisimmät tallennuskapasiteetit ovat 60, 90 ja 120 minuuttia (kaksipuoleisuuden vuoksi siis 2×30, 2×45 ja 2×60 min). Minuuttimäärät eivät ole täsmällisiä, sillä kaseteissa on tallennusaikaa yleensä aina muutama ylimääräinen minuutti ilmoitetun keston lisäksi. 120 minuutin C-kasetit jäivät harvinaisiksi, ja monet laitevalmistajat jopa kielsivät käyttämästä niitä nauhureissaan, koska nauhan ohuus aiheutti venymis- ja katkeamisongelmia. Heikkolaatuisiin ja hieman kuluneisiin nauhurimalleihin suositeltavin vaihtoehto on 60 minuuttia; toisinaan jo 90 minuutin nauha ei pyöri tällaisessa laitteessa oikealla nopeudella.
Tavallisen rautaoksidinauhan kaistanleveys normaalinopeudella (4,76 cm/s) on noin 16 kHz. Yleisimmin nauhaan tallennetaan analogista ääniraitaa.
C-kasetteja myytiin kulta-aikanaan paljon sekä valmiiksi äänitettyinä että äänittämättöminä. Tyhjistä kaseteista voi äänityksen jälkeen poistaa ohuet muoviläpät kasetin yläosassa olevien reikien päältä, jolloin voi estää sen, että nauhalle äänitettäisiin vahingossa uudelleen entisen päälle. Mikäli tällä tavoin käsiteltyä kasettia – tai valmiiksi äänitettyä kasettia – haluaa käyttää uuteen taltiointiin, on kyseiset reiät peitettävä teipillä tai muulla materiaalilla.
C-kasetin ja CD-levyn vertailua

C-kaseteilla on CD-levyihin nähden se hyvin suuri etu, että C-kaseteille on helppo tallentaa äänimateriaalia itse. Lisäksi C-kaseteissa ei ole laajaa helposti naarmuuntumisesta vaurioituvaa pintaa, joten niiden käsittelyssä ei tarvitse olla yhtä varovainen kuin CD-levyjen tai vinyylilevyjen käsittelyssä. Etuja ovat myös kasetin yksinkertainen valmistustapa, edullinen hinta ja pieni koko.
Kasettinauhojen merkittävimmät ongelmat liittyvät ääninauhan venymiseen, nauhan kietoutumiseen nauhurin sisälle, toistuvien äänitys- ja toistokertojen myötä magneettinauhan äänenlaatua heikentäviin häiriöihin sekä kasettinauhurin äänipään kulumiseen ja likaantumiseen. Viallinen C-kasettinauhuri saattaa vetää nauhan ulos ja sitä kautta joskus tehdä koko kasetin täysin kuuntelukelvottomaksi. Lisäksi CD-levyllä on C-kasettiin verrattuna se etu, että CD-levyn saa helposti alkamaan minkä tahansa sillä olevan musiikkikappaleen alusta. C-kasettia taas on kelattava, mikä voi vaikeuttaa haluamansa kappaleen alun löytämistä, jos haluaa aloittaa kuuntelemisen muun kuin ensimmäisen kappaleen alusta. Edellä mainittu on hyvin yleinen C-kasetti nauhurien ominaisuus, mutta joidenkin stereojärjestelmien C-kasettidekit kehittyivät lopulta siten, että dekki tunnistaa nauhalla tyhjän kohdan. Tällöin on mahdollista hypätä eteenpäin yksi tai kaksi kappaletta kerrallaan.
Esimerkkejä käytöstä

2000-luvulla C-kasetteja on käytetty autoissa, joista löytyy vielä kasettiradio. Autokäytössä kasetti on suhteellisen luotettava muun muassa kylmissä olosuhteissa sekä huonossa ajomaastossa, koska se ei ole erityisen arka tärinälle. Soittimen ei myöskään tarvitse sisältää sähköhäiriöille herkkää digitaalitekniikkaa. Britanniassa poliisi käytti C-kasetteja kuulustelujen tallennukseen, sillä se ei pitänyt digitaalitekniikkaa tarpeeksi luotettavana. Vielä vuonna 2011 90% kuulusteluista tallennettiin C-kaseteille.
Iranin islamilainen vallankumous sai alkunsa 1970-luvun lopulla Ajatollah Khomeinin maanpakopaikastaan Ranskasta lähettämillä C-kaseteilla. Niille oli tallennettu poliittisia puheita, joita monistettiin Iranissa kasetilta toiselle, jolloin niiden sisältöä saatiin saatiin jaettua kautta maan.
Neuvostoliitossa valtion kieltämää rock-musiikkia levitettiin laittomasti kasettinauhoilla, joita kutsuttiin nimellä magnizdat.
C-kasetti tietokoneissa

Monissa 1980-luvun 8-bittisissä kotitietokoneissa C-kasetteja käytettiin ohjelmien ja datan tallennusvälineenä. Menetelmän etuna oli kasettien halpa hinta ja hyvä saatavuus. Joidenkin tietokonemallien kanssa voitiin käyttää tavallista kasettinauhuria, toiset mallit taas toimivat vain erityisen kasettiaseman kanssa.
C-kasetin haittapuolena oli alhainen luotettavuus (jopa erikoisnauhureita käytettäessä) ja levykkeisiin verrattuna hankalampi käyttö ja hitaus. Esimerkiksi MSX 1 tai 2 -kotitietokone tallensi C-kasetille dataa nopeudella 1200/2400 bd (bittiä sekunnissa).
C-kasettien muut käyttökohteet

Moni halpa moniraitastudiojärjestelmä, kuuluisimpana vuoden 1979 neliraitainen TASCAM Portastudio 144 kasettinauhuri ja vuoden 1984 sähköparistoillakin toimiva Porta One Ministudio, käytti C-kasetteja epätavallisesti master-nauhoina. Kahden vastakkaisiin suuntiin kulkevan stereoraidan sijaan kaseteille tallennettiin ääntä neljälle riippumattomalle kanavalle yhteen suuntaan. Tämän tyyppiset nauhurit olivat suosittuja monien harrastelijayhtyeiden käytössä, ja niitä käytettiin usein myös esimerkiksi demojen nauhoittamiseen.
Vuonna 1987 Fisher-Price julkaisi Yhdysvalloissa lähinnä lapsille suunnatun PXL-2000-videokameran, joka käytti C-kasetteja mustavalkoisen videosignaalin tallennusvälineenä. Järjestelmä ei kuitenkaan yleistynyt korkean hinnan takia.
Elcaset eli El-kasetti

Vuonna 1976 Sony kehitti C-kasetin kilpailijaksi El-kasetin (Elcaset), jossa oli leveämpi 6 mm nauha ja suurempi nauhanopeus 9,5 cm/s eli kaksinkertainen verrattuna C-kasettiin. El-kasetit olivat noin kolme kertaa C-kasettia suurempia. Koska Elcasetin äänenlaatu vastasi laadukkaiden avokelanauhureiden tasoa, formaatti herätti kiinnostusta erityisesti hifiharrastajien parissa. Sony ei kuitenkaan myöntänyt lisenssejä muille valmistajille, mikä aiheutti sen, että C-kasetti piti pintansa ja El-kasetti poistui markkinoilta. Myös C-kasetin kehittyminen (krominauha yms.) vaikutti haitallisesti El-kasetin menestymiseen. Lopulta suomalainen Hirvox osti El-kasettisoittimien viimeisen erän ja myi ne edullisesti lokakuussa 1979.
Kirjallisuutta

Kilpiö, Kaarina & Kurkela, Vesa & Uimonen, Heikki: Koko kansan kasetti. C-kasetin käyttö ja kuuntelu Suomessa.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 2015.  ISBN 978-952-222-662-4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kankaanpää, Juho: C-kasetti suhisee edelleen. Kirkko ja kaupunki 11.12.2015.
Kivelä, Heikki: Opas: Kiehtova ja kompakti c-kasetti. Avplus.fi 20.10.2018.
Lehtoranta, Riku: C-kasetti tuli jäädäkseen. Jyväskylän ylioppilaslehti 31.10.2016.
Mäkäräinen, Jari: C-kasetti on jälleen täällä! Yle uutiset 15.1.2019.
Ojala, Ilja: Kasetti voi maksaa jopa 500 euroa. Et-lehti 22.11.2015.
Öystilä, Raimo: Magneettinauha kaupallisena ääniteformaattina. Rytmimusiikin Syke 12.9.2018.
C-kasettinauhuri.
”Gettoblaster” -mallinen kannettava radiokasettisoitin.
Ensimmäinen Sony Walkman -malli vuodelta 1979.
Vuokko Arni

Knuutila vuonna 1931. Kuva: Pietinen.
Knuutila lentäjänvarusteissa vuonna 1931. Kuva: Pietinen.
Vuokko Arni (o.s. Knuutila, myöh. Svanström; 25. tammikuuta 1906 Turku – 21. lokakuuta 1972 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen Yleisradion radiotoimittaja 1930-luvulla. Hän oli myös 1938 valmistuneen elokuvan Paimen, piika ja emäntä käsikirjoittaja.
Arnin vanhemmat olivat lääninmaanmittari Hugo Knuutila ja Sigrid Korkin. Vuonna 1931 hän sai ensimmäisenä naisena Suomessa lentolupakirjan lennettyään Ruoholahdessa Sääski Oy:n koneella puolen tunnin yksinlennon 20.3.1931. Lentoon sisältyi viisi onnistunutta nousua ja laskua.
Arni aloitti toimittajan uransa rahoittaakseen lentoharrastustaan ja oli aluksi Helsingin Sanomien palveluksessa, mutta teki sitten ensimmäisen radioreportaasinsa vuonna 1934. Hän teki kaikkiaan noin 400 radioreportaasia ja oli muun muassa ainoa naispuolinen radioselostaja Berliinin kesäolympialaisissa 1936. Arni selosti myös Ilmavoimien ensimmäistä lentonäytöstä joka pidettiin Viipurin Suur-Merijoen lentoasemalla 3. elokuuta 1935.
Vuokko Arni oli naimisissa 1934–1949 Yleisradiossa yli-insinöörinä toimineen Paavo Arnin kanssa, mutta liitto päättyi avioeroon. Hän meni samana vuonna Tukholmassa naimisiin Karl Erik Svanströmin kanssa.
Aiheesta muualla

Ylen Elävä Arkisto : Näköradiota esitellään Berliinissä : Vuokko Arnin selostus Berliinin kesäolympialaisissa vuonna 1936
Vuokko Knuutila Oy Sääsken lentokoulussa Kellosaaren rannassa maaliskuussa 1931 Museovirasto Historian kuvakokoelma
Minne käy naisen ilmassa tie?, Hakkapeliitta, 31.03.1931, nro 13-14, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
”Nainen – siis nainen – laskeutui Lontoon lento­kentälle”, kirjoitti HS vuonna 1965 – vielä 90 vuodenkin jälkeen suomalais­nainen lento­koneen ohjaimissa on harvinaisuus – Ensimmäinen suomalaisnainen sai lentolupakirjan jo 88 vuotta sitten, mutta naisten osuus ilmailussa on yhä hyvin pieni. Helsingin Sanomat 15.9.2019. Viitattu 15.9.2019.
Kameleontit

| Kameleontit |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Leguaanimaiset Iguania
Heimo::  Kameleontit Chamaeleonidae  Rafinesque, 1815

Alaheimot
 Brookesiinae  Chamaeleoninae 
Katso myös
   Kameleontit Wikispeciesissä   Kameleontit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kameleontit (Chamaeleonidae) ovat suomumatelijoita ja ne kuuluvat parhaiten tunnettuihin liskoihin. Ne tunnetaan värinvaihtokyvystään, venyvästä tahmeasta kielestään ja silmistä, jotka pystyvät liikkumaan eri suuntiin. Nimi chamaleon tulee kreikankielisistä sanoista chamai ’maa’ ja leon ’leijona’.
Ulkonäkö

Kameleonttien koko vaihtelee suuresti. Pienimmät maakameleonttien (Brookesia) sukuun kuuluvat lajit ovat alle 10 senttimetrin pituisia, mutta parsoninkameleontti (Calumma parsonii) kasvaa jopa 60 senttimetrin mittaiseksi. Monilla kameleonteilla on päälaellaan ulokkeita, ja jacksoninkameleontilla (Chamaeleo jacksonii) on jopa sarvet. Yleisesti koiraat ovat koristeellisempia kuin naaraat.
Kameleontin jalka on jakautunut kahdeksi ”pääsormeksi”, joiden välissä on pehmuste. Sormissa on terävät kynnet, joilla saa kiivetessä pitävän otteen puunkuoresta. Kameleontilla on kaksi kynttä etujalan ulkosivulla ja kolme kynttä sisäsivulla, takajalassa päinvastaisesti kolme kynttä etujalan ulko- ja kaksi sisäsivulla.
Kameleonttien silmät ovat erilaiset kuin muilla matelijoilla. Ylä- ja alaluomi ovat yhdistyneet, ja vain pieni pupilli näkyy luomen läpi. Silmät voivat kääntyä ja keskittyä toisistaan riippumatta. Kameleontti voi kääntää silmiään 360 astetta.
Kameleontit luovat nahkansa kuten käärmeet, ja jopa silmäluomet saavat uuden nahan. Kameleontille kasvaa vanhan nahan alle uusi kerros, jolloin vanha nahka lähtee pois.
Kameleontin kieli, jolla se pyydystää saaliinsa, on erityisen pitkä - joskus jopa pidempi kuin vartalo. Kielen kärki on tahmea, mikä estää kameleontin saaliin karkuun pääsemisen. Kielen kärki, joka on kuin sipulimainen lihas, muuttaa muotoaan imukupiksi osuessaan saaliiseen.
Jotkut kameleonttilajit pystyvät muuttamaan väritystään. Toisin kuten usein virheellisesti luullaan, kameleontit eivät vaihda väriään taustavärin perusteella, vaan väriin vaikuttavat fyysiset ja psyykkiset toiminnot. Ihon väri vaihtuu mielialan, valon ja lämmön vaikutuksesta. Värillä on myös suuri rooli kommunikoinnissa.
Esiintyminen

Kameleontit esiintyvät pääasiassa Afrikassa ja Madagaskarilla sekä muissa trooppisissa paikoissa. Jotkut lajit elävät myös Etelä-Euroopassa ja Aasiassa. Eri lajeja esiintyy erilaisissa trooppisissa sademetsissä, savanneilla sekä joskus puoliaavikoilla ja aroilla. Ne elävät usein puissa tai pensaissa. Jotkut pienemmät lajit elävät maassa lehtien alla.
Lisääntyminen

Useimmat kameleontit munivat. Ennen munimista naaras laskeutuu maahan ja alkaa kaivaa 10–30 cm syvää kuoppaa. Naaras munii munat kuopan pohjalle. Sen jälkeen naaras hautaa munat ja poistuu pesästä. Munien määrä vaihtelee suuresti. Brookesia munii kahdesta neljään munaa, kun taas Chamaeleo calypratus munii 80–100 munaa. Munat kuoriutuvat usein 4–12 kuukauden kuluttua lajista riippuen. Calumma parsonii -lajilla kestää 24 kuukautta ennen kuin poikaset kuoriutuvat.
Ravinto

Kameleontit syövät usein heinäsirkkoja, rukoilijasirkkoja ja muita hyönteisiä. Kameleontit pitävät vedestä.
Aiheesta muualla

TIGR Reptile Database (englanniksi)
Chameleons! Online E-zine (englanniksi)
Chameleon Care and Information Center website (englanniksi)
The African Herpetology Website (englanniksi)
The Chameleon Forums (englanniksi)
The Advanced Chameleon Keepers website (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q37686  Wikispecies: Chamaeleonidae  BOLD: 105937  CoL: 7ZD  EoL: 1723  EPPO: 1CHMLF  Fauna Europaea: 15568  Fauna Europaea (new): 995092ba-385c-426b-ad1c-3af453f88325  GBIF: 9453  iNaturalist: 32805  IRMNG: 114696  ITIS: 208969  NBN: NHMSYS0000065901  NCBI: 40248  Open Tree of Life: 362825  Paleobiology Database: 37888  uBio: 215813  WoRMS: 1435139
Skylanders Academy

Skylanders Academy on tietokoneanimoitu sarja, jonka ovat tuottaneet TeamTO ja Activision Blizzard Studios ja pohjautuu Skylanders-pelisarjaan. Ensimmäinen tuotantokausi saapui Yhdysvalloissa Netflixiin 28. lokakuuta 2016. Sarjan traileri ilmestyi 12. lokakuuta 2016. Sarjan toinen tuotantokausi julkaistiin Yhdysvalloissa 6. lokakuuta 2017 ja sarjan kolmas ja viimeinen tuotantokausi julkaistiin 28. syyskuuta 2018.
30. huhtikuuta 2019 varmistettiin, että sarja ei tule jatkumaan.
Äänirooleissa

| --- | --- |
Justin Long: Spyro
Jason Ritter: paha Spyro
Ashley Tisdale: Stealth Elf, Flashwing
Jonathan Banks: Eruptor
Chris Diamantopoulos: Mestari Eon, Chompy Mage
Felicia Day: Cynder
Bobcat Goldthwait: Pop Fizz
Richard Steven Horvitz: Kaos
Norm Macdonald: Glumshanks
Jonny Rees: Jet Vac
Harland Williams: Hugo
Dee Bradley Baker: Fire Viper, Miespuoliset Hydran päät, vauva Greeble
Chris Cox: Bomb-Shell
Jim Cummings: Malefor
John DiMaggio: Pepper Jack, Bad Breath, Fisticuffs
James Hetfield: Wolfgang
Catherine O'Hara: Kaossandra
Grey Griffin: Sprocket, Ninjini, Jackie (Naispuolinen Hydran pää), Chill
John Mathot: Ystävällinen Mabu vanki
Parker Posey: Dream Catcher
Fred Tatasciore: Snap Shot, Strykore, Arkeyan robotit
Susan Sarandon: Golden Queen
Wallace Shawn: Mabu tarkastaja
Jill Talley: Roller Brawl, Claire, Greeblet
Courtenay Taylor: Hex
Josh Robert Thompson: Skull
Patrick Warburton: Flynn
Eric Rogers: Crash Bandicoot (kausi 1)
Rhys Darby: Crash Bandicoot (kausi 3)
Billy West: Food Fight, Ka-Boom, Trigger Happy, Greeblet
Daniel Wu: King Pen
Cedric Yarbrough: Broccoli Guy, Wind-Up, Dale
Tara Strong: Coco Bandicoot
DanTDM: Cy (vesi imaginator)
Fred Willard: Mabu kisaselostaja
| --- | --- |
Jukka Tiirikainen: Spyro (kausi 1)
Max Ovaska: Spyro, paha Spyro, sivuäänet (kaudet 2-3)
Satu Roininen: Stealth Elf (kausi 1)
Yasmine Yamajako: Stealth Elf (kaudet 2-3)
Kari Tamminen: Eruptor (kausi 1)
Rauno Ahonen: Eruptor (kaudet 2-3)
Jenni Sivonen: Cynder, Golden Queen (kaudet 2-3), Ninjini
Markku Huhtamo: Mestari Eon (1. kausi)
Aku Laitinen: Mestari Eon, Jet Vac (kaudet 2-3)
Jukka Nylund: Pop Fizz, Broccoli Guy, sivuäänet
Pepe Laaksonen: Kaos (kausi 1)
Peter Pihlstörm: Kaos, Cy (kaudet 2-3)
Antti Timonen: Glumshanks (kaudet 2-3)
Sari Ann Moilanen: Kaossandra, Hex, Claire (kaudet 2-3)
Annituuli Kasurinen: Dreamcatcher, Sprocket (kaudet 2-3), sivuäänet
Jon-Jon Geitel: Skull, Food Fight (kaudet 2-3)
Osku Ärilä: Flynn, sivuäänet
Sasu Moilanen: Strykore, Malefor, sivuäänet
Tommi Haapaniemi: Hugo, Pepper Jack, Wind-Up (kaudet 2-3)
Säätiedotus merenkulkijoille

Säätiedotus merenkulkijoille tai merisäätiedotus on usein julkisen palvelun yleisradiotoimijan tai viranomaisen lähettämä säätiedotus merialueille. Itse ennusteet ovat usein paikallisen ilmatieteen instituution tuottamia. Säätiedotusta merenkulkijoille lähetetään myös meri-VHF-taajuuksilla ja navigaatiokaukokirjoituksella.
Merisäätiedotukset maittain > Iso-Britannia

BBC Radio 4 lähettää merisäätiedotusta (Shipping Forecast) neljä kertaa vuorokaudessa Britteinsaaria ympäröiville merialueille ULA-taajuuksillaan (FM), DAB-verkossa sekä pitkillä aalloilla (LW) taajuudella 198 kHz. Lähetykset noudattavat seuraavaa aikataulua (GMT/BST):
0.48 – Lähetetään ULA (FM)-, DAB- ja LW-taajuuksilla. Sisältää lisäksi säähavainnot pidennetyltä listalta rannikkoasemia, rannikkoalueiden säätiedotuksen ja katsauksen tulevan päivän säähän.
5.20 – Lähetetään FM-, DAB- ja LW-taajuuksilla. Sisältää lisäksi säähavainnot rannikkoasemilta ja rannikkoalueiden säätiedotuksen.
12.01 – Lähetetään yleensä vain LW-taajuudella.
17.54 – Lähetetään arkisin vain LW-taajuudella ja viikonloppuisin FM-, DAB- ja LW-taajuuksilla.
Ennen klo 0.48:n merisäätiedotusta soitetaan Ronald Bingen kappale Sailing By. Lähetyksen jälkeen soitetaan Yhdistyneen kuningaskunnan kansallislaulu God Save the King, minkä jälkeen BBC Radio 4:n lähetys siirtyy BBC World Servicelle. Lähetys siirtyy takaisin klo 5.20:n merisäätiedotuksen alkaessa.
BBC:n merisäätiedotus aloitettiin 1. tammikuuta vuonna 1925 ja on todennäköisesti maailman pitkäaikaisin kansallinen sääennustepalvelu. Sen toteuttajan Met Officen perusti amiraali Robert FitzRoy vuonna 1867 Pohjois-Walesin rannikolla lokakuussa 1859 raivonneen, 800 ihmisen kuolemaan ja 133 laivan menetykseen johtaneen Royal Charter -myrskyn seurauksena. Laitos siirtyi Britannian puolustusministeriölle ensimmäisen maailmansodan aikana, ja 2000-luvulla se siirtyi hallituksen tiede- ja teknologiaosaston hallintaan.
Merisäätiedotukset maittain > Ruotsi

Ruotsissa Sveriges Radio P1 lähettää SMHI:n merisäätiedotusta (Sjörapport) neljä kertaa vuorokaudessa Itämerelle, Pohjanmerelle sekä Vänernille. Lähetyksissä kerrotaan merialueittain säävaroitukset ja ennusteet tuulensuunnasta, tuulennopeudesta ja näkyvyydestä, merivedenkorkeustiedot ja tuulihavainnot rannikkosääasemilta. Lähetykset ovat kuultavissa myös Ahvenanmaalla.
Merisäätiedotukset maittain > Suomi

Suomessa Ilmatieteen laitos tuottaalähde? säätiedotuksen merenkulkijoille Perämerelle, Merenkurkkuun, Selkämerelle, Ahvenanmerelle, Saaristomerelle, Suomenlahdelle, Pohjois-Itämerelle ja Saimaalle. Yleisradio lähettää säätiedotuksen merenkulkijoille viisi kertaa vuorokaudessa suomeksi Yle Radio Suomessa Merisää-ohjelmassa ja ruotsiksi Yle Vegalla. Myös Turku Radiossa luetaan päivittäin säätiedotuksia merenkulkijoillelähde?.
Shipping Forecastin 31 merialuetta Britteinsaarten ympäriltä.
Henri Pirenne

| Henri Pirenne |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. joulukuuta 1872 Verviers, Belgia
Kuollut: 25. lokakuuta 1934 (61 vuotta) Uccle, Bryssel
Koulutus ja ura
Oppilaat:  Jacques Pirenne
Tutkimusalue:  Historia
Henri Pirenne (23. joulukuuta 1872 Verviers, Belgia – 25. lokakuuta 1934 Uccle, Bryssel) oli belgialainen historioitsija ja historian professori. Hän tuli tunnetuksi vakivallattomasta vastarinnasta, jota hän osoitti, kun saksalaiset valloittivat Belgian ensimmäisen maailmansodan aikana.
Nykyisin Henri Pirenne on tunnettu kolmesta Euroopan historialle keskeisestä asiasta, jotka ovat tulleet tunnetuksi Pirennen teeseinä. Ne ovat keskiajan alkamisajankohta, näkökulma Belgian keskiaikaan ja keskiajan kaupunkien historia.
Pirennen teesit

Ollessaan saksalaisten vankina ensimmäisen maailmansodan aikana Henri Pirenne kehitteli kuuluisat teesinsä, jotka hän julkaisi vuosien 1922 ja 1923 aikana. Hänen loppuelämänsä kului näiden teesien todistelussa. Hänen tunnetuin teoksensa asian tiimoilta, Mahomet et Charlemagne, julkaistiin vuonna 1935.
Pirennen teesit > Keskiajan alku

Perinteisesti historioitsijat sijoittivat keskiajan alun Roman valtakunnan hajoamiseen 400-luvulla. Tätä teoriaa kehitteli erityisesti historioitsija Edward Gibbon 1700-luvun lopulla. Pirenne kyseenalaisti, olivatko germaanibarbaarien valloitukset Rooman lopun syy ja hän kyseenalaisti myös näkemyksen, että Rooman keisarius olisi päättynyt yleisesti Euroopassa vuonna 476.  Hän korosti voimakkaasti Rooman välimerellisen talouden jatkumista myös barbaarien invaasion jälkeen ja että Rooman tapa hoitaa toimintoja ei suinkaan muuttunut välittömästi Rooman lopun jälkeen. Barbaarit olivat tulleet Roomaan, ei suinkaan tuhotakseen sen, vaan ottaakseen osan sen tuottamasta hyödystä ja he halusivatkin säilyttää roomalaisen elämänmuodon.
Pirennen teesit > Keskiajan kaupungit

Pirenne väitti, että kaupungit nousivat ainoastaan kansainvälisen kaupan vaikutuksesta. Koska kaupankäynti Välimerellä oli jatkunut germaanivalloituksista ja Rooman hajoamisesta huolimatta, kaupunkielämä jatkui merovingikaudella suurimmassa osassa Galliaa. Arabien Länsi-Välimeren valloitusten vuoksi kansainvälinen kauppa romahti 700-luvun alussa, joten Pirennen mukaan myös kaupungit katosivat. Pirenne määritteli kaupungin tarkoittamaan sellaista kaupan ja teollisuuden paikkaa, jolla oli kunnollinen paikallishallinto. Joitakin kutistuneita linnoitettuja civitaksia säilyi karolingiaikoihin, mutta ne olivat vain kirkollisen hallinnon keskuksia. Pirennen määritelmän mukaista kaupunkielämää niihin syntyi vasta 900-luvulla, kun kauppa elpyi. Tällöin vanhojen civitaksien liepeille, niiden muurien ulkopuolelle ja uusien linnoitusten (castra) juurelle syntyi uutta kaupunkiasutusta (suburbia).
Aiheesta muualla

Pirenne, Henri: Mahomet et Charlemagne (PDF) Université du Québec à Chicoutimi. (ranskaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  İslâm Ansiklopedisi