stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lakiakankaan tuulivoimapuisto 3
Yleistä

Tuulipuisto sijaitsee yli 15 kilometriä Isojoen kirkonkylästä luoteeseen, 12 kilometriä Karijoen kirkonkylästä etelään ja 18 kilometriä Kristiinankaupungin keskustaajamasta kaakkoon. Tuulipuiston tarkempi sijainti on Lakiakankaan pohjoispuolella Lännenmaalla. Tuulipuiston pituus on 5 kilometriä, leveys 1,5 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on yli 4 neliökilometriä. Voimalat sijaitsevat 70–90 metriä mpy.
Tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen Vestasin valmistamaa V150-mallia, jonka tuuliturbiinin halkaisija 150 metriä, ja jonka kapasiteetti on 4,3 megawattia .
Tuulipuistosta on tieyhteydet Lakiakankaan tuulivoimapuiston (1 ja 2) tiestöön ja sen kautta  Vanhakylän ja Kärjenkosken väliseen yhdystiehen 17027, sekä koilliseen päin seututiehen 664 Ohrikylässä. Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan länsipuolella sijaitsevasta sähköasemasta 110 kilovoltin jännitteellä alueen länsipuolella puolella kulkevalle sähkölinjalle. Samaan kohtaan liittyy myös lännessä sijaitsevan Lappfjärdin tuulipuiston siirtolinja. Tuulipuiston käyttöön on rakennettu 31 kilometrin pituinen ja 110 kilovoltin rinnakkainen siirtolinja Kristiinankaupunkiin. Siellä tuotettu sähkö johdetaan kantaverkkoon.
Tuulivoimapuiston sähkönsyöttöä säätelemään on hankittu neljä kontteihin rakennettuja 1,2 megawatin akkuvarastoa, joiden sähkönvarastointikyky on noin 10 megawattituntia. Niiden sijoituspaikka on Mansikkamäen sähköasema.
Historiaa

Lakiakankaan tuulivoimapuistoa suunnitteli CPC Finland Oy. Lakiakankaan laajasta yhteisestä tuulivoimala-alueesta tehtiin ympäristövaikutusten arviointi (YVA), jonka selostus toimitettiin Etelä-Pohjanmaan ELY-keskukselle huhtikuussa 2012. ELY-keskus antoi siitä lausunnon kesäkuussa 2012.
Maaliskuussa 2019 uutisoitiin, että seitsemän tuulivoimapuistoa sai Energiaviraston kilpailuttaman valtion tuotantotuen. Lakiakankaan tuulipuisto oli näistä yksi. Valitut seitsemän tuulivoimapuistoa olivat halvimman tarjouksen tehneet tuulipuistoa, joiden yhteiskapasiteetti täytti ennalta määritetyn 1 400 gigawattitunnin kiintiön. Kilpailutukseen osallistui 26 tuulivoimapuistoa, joiden tarjouksen keskihinta oli 38,52 euroa/MWh. Halvin tarjous oli 31,27 euroa/MWh. Tuotantotukea maksetaan 12 vuoden ajan eli vuoteen 2034 asti.
CPC Finland Oy:n tytäryhtiö CPC Lakiakangas 3 Oy perustettiin heinäkuussa 2019. Syyskuussa 2020 yhtiön nimeksi tuli Tuulipuisto Lakiakangas 3 Oy, kun sen toiseksi osakkaaksi saatiin Helen. Tästä lähtien tuulivoimapuistoa suunnittelivat ja toteuttivat CPC Finland Oy ja Helen yhdessä. Yhtiöt omistavat tuulipuiston yhdessä, mutta Helenin osuus on 60 % ja CPC Finland Oy:n 40 %.
Samalla, kun tuulivoimapuiston perusrakenteita alettiin pohjustamaan kesällä 2020, käynnistettiin myös hanke vetää 31 kilometriä sähkön siirtolinja Kristiinankaupungin sähköasemalta Mansikkamäen ja Tupanevan sähköasemille. Linja valmistui elokuussa 2021. Tuulivoimaloiden pystytys aloitettiin syyskuussa 2021 ja ne kytkettiin sähköverkkoon vuoden 2021 lopulla.
Myöhemmin on tarkoitus laajentaa tuulipuistoa kolmella tuulivoimalalla. Tuulipuiston sähköenergia on myyty Helsingin Helenille pitkäaikaisella sopimuksella.
Johan Palmroot

Johan Palmroot
Johan Palmroot (alias Johannes Palmroth), (22. maaliskuuta 1659 Arboga – 14. toukokuuta 1727 Uppsala) oli ruotsalainen orientalisti, teologi ja pastori.
Elämäkerta

Johan Palmroot oli kaupunginvaltuutetun Nils Svenssonin ja Arbogan pormestarin Jon Jonssonin tytär, Elisabet Palmgrenin vanhin poika. Uppsalan yliopistossa Palmroot ylennettiin maisteriksi vuonna 1685. Hän oli tullut niin kuuluisaksi opinnoistaan, että kolme päivää ylennyksen jälkeen hänelle tarjottiin paikka filosofian apulaisprofessorina .
Neljä vuotta myöhemmin hän teki Karl XI : n kustannuksella opiskelumatkan aina Roomaan asti, hän vieraili matkalla mantereen hienoimmissa yliopistoissa. Hänet nimitettiin vuonna 1695 papiksi ja ylennettiin seuraavana vuonna Uppsalan yliopiston itämaisten kielten professoriksi. Palmroot sai myös teologian professuuriin Uppsalassa. Hänestä tuli teologian tohtori vuonna 1715. Vuosina 1706 ja 1718 hänet valittiin Uppsalan yliopiston rehtoriksi.
Palmrothia kiitettiin paitsi hänen suuresta tietämyksestään myös epätavallisista opettajataidoistaan, erityisesti itäisessä kirjallisuudessa.
Palmroth meni naimisiin vuonna 1698 Söderhamn-kauppiaan Hans Thelin tyttären Cecilia Thelin kanssa. Johanin veli Andreas Palmroot tuli Tartu yliopiston professoriksi vuanna 1701 ja siirtyi vuonna 1724 Uppsalan yliopistokirjaston johtajaksi vuonna 1724.
Käännös suomeksi
1000M

| 1000M> Tiedot |
| --- | --- |
Sijainti:  Chicago, Yhdysvallat
Rakennettu:  2019–2024
Käyttötarkoitus:  asuinrakennus
Tila:  valmis
Tekniset tiedot
Kerroksia:  73
Korkeus
Antenni:  245,4 m
 SkyscraperPage.com 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
1000M on Chicagossa Yhdysvalloissa sijaitseva 245 metriä korkea, 73-kerroksinen pilvenpiirtäjä. Torni rakennettiin vuosina 2019–2024, ja se on tarkoitettu asuinkäyttöön. Rakennuksen päämateriaali on betoni.
Jani Lauretsalo

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 17. syyskuuta 1985 (ikä 39)
Syntymäpaikka: Kotka, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 185 cm
Junioriseurat
1997–2000: PeKa
2001–2002: KTP
2003–2004: KooTeePee
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2005–2009 | KooTeePee | 66 | (3) |
| 2005 | → KooTeePee/2 | 8 | (1) |
| 2006 | → FC Kuusankoski (laina) | 14 | (1) |
| 2007 | → LoPa (laina) | 2 | (0) |
| 2010–2012 | Gnistan | 67 | (2) |
| 2013 | KTP | 19 | (0) |
| 2014 | Gnistan | 2 | (1) |
| 2015–2018 | JyTy | 54 | (6) |
| 2022 | PeKa | 10 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 242 | (14) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jani Lauretsalo (s. 17. syyskuuta 1985 Kotka) on suomalainen jalkapalloilija. Vuodesta 2019 lähtien Lauretsalo on pelannut Kaakkois-Suomen alimmalla sarjatasolla, 6-divisioonassa Popinniemen Ponnistuksessa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja tai keskuspuolustaja.lähde?
Lauretsalo on urallaan pelannut Veikkausliigassa 44 ottelua FC KooTeePeen joukkueessa kausina 2005–2008 ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän pelasi kaudella 2009 Ykkösessä FC KooTeePeessä ja siirtyi kaudeksi 2010 Kakkosessa pelaavaan IF Gnistaniin. lähde?
Junioriaikoinaan Lauretsalo ehti edustaa useampaa kotkalaisseuraa. Keskikenttäpelaaja hankki kokemusta Peli-Karhuissa ja KTP:ssä. Vuonna 2000 15-vuotias Lauretsalo valittiin myös maakuntajoukkueiden kesken pelattavaan Pohjola-Cupiin Kaakkois-Suomen piirijoukkueeseen. Joukkue sijoittui kisassa toiseksi. Vuoden 2002 keväällä Lauretsalo vietti viikon Englannin valioliigassa pelaavan Middlesbroughin testileirillä.lähde?
Kaudella 2006 Lauretsalo pelasi lainalla Kakkosessa puolet kaudesta FC Kuusankosken paidassa, ja kaudella 2007 pelituntuman lisäämiseksi Lauretsalo vieraili kahdessa pelissä saman tason Lohjan Pallon vahvistuksena.lähde?
Aiheesta muualla

Lauretsalon haastattelu FC KooTeePeen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Kalaxin tuulivoimapuisto

| Kalaxin tuulivoimapuisto Kalax vindkraftspark |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Närpiö
Koordinaatit:  62°31′30″N, 21°16′48″E
Valmistunut:  2020 
Kustannus:  90 miljoonaa € 
Perustaja:  VindIn Ab Oy 
Rakennuttaja:  Fortum 
Omistaja:  Fortum  Energy Infrastructure Partners Credit Suisse Energy Infrastructure Partners
Operaattori:  Fortum 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Sähköasema:  1 
Korkeus:  15–25 m 
Pinta-ala:  7,1 km² 
Tuulivoimalat:  21 × Vestas V150-4.3 MW 
Kapasiteetti:  90,3 MW  
Vuosituotanto:  300 GWh 
 fiKalaxin tuulivoimapuisto 
Kalaxin tuulivoimapuisto on Pohjanmaalla Närpiön Kalaxin pohjoispuolella sijaitseva tuulivoimapuisto, jossa toimii 21 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 90 megawattia ja vuosituotanto on noin 300 gigawattituntia. Tuulivoimapuiston on rakentanut Fortum, sen omistavat Fortum, Energy Infrastructure Partners ja Credit Suisse Energy Infrastructure Partners, ja sitä operoi Fortum.
Yleistä

Tuulipuisto sijaitsee Närpiön kirkolta kuusi kilometriä luoteeseen päin, Kalaxin, Nixmossenin ja Nämpnäsin välisellä metsäalueella. Voimala-alueen sislälle jää paikanniminä esimerkiksi sellaisia alueita kuin Träskmossen, Harsmossen, Lappnäsmossen, Nixmossen, Fågelmossen, Västerskogen ja Timmermossen. Tuulipuiston pituus on 3,2 kilometriä, leveys 2,9 kilometriä, ja kaikki voimalaitokset sisällensä sulkevan alueen pinta-ala on 7,1 neliökilometriä. Tuulipuistoksi hankealueen pinta-ala on 33 neliökilometriä. Voimala-alueelle pääsee pitkin metsäautotietä, joka alkaa Kalaxin ja Lappnäsetin väliseltä kylätieltä (yhdystie 17117). Tienhaarassa sijaitsee myös tuulipuiston sähköasema. Voimaloille johtavat huoltotiet haarautuvat metsäautotieltä.
Tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamaa V150-4.3MW-mallia, jonka napakorkeus on noin 140 metriä , tuuliturbiinin halkaisija 150 metriä ja jonka kapasiteetti on 4,3 megawattia. Voimalat sijaitsevat 15–25 metrin korkeudella mpy.
Voimaloiden tuottama sähkö johdetaan noin 20 kilovoltin jännitteellä alueen itäpuolella sijaitsevalle sähköasemalle. Se, minne sähköenergia johdetaan sähköasemalta, ei ole tässä tietoa.
Historiaa

VindIn Ab Oy on suunnitellut tuulivoimapuistoa ja laatima YVA-arviointiohjelma saapui ELY-keskukselle lokakuussa 2013. Yhtiö ilmoitti alueelle mahtuvan 39 tuulivoimalaitosta, joiden kapasiteetti olisi yhteensä 136–150. Hankealueen tuuliolosuhteet ovat kohtuulliset, sillä sadan metrin korkeudella tuulee keskimäärin 6,8 metriä sekunnissa ja 150 metrin korkeudella 7,6 metriä sekunnissa. YVA-ohjelman jälkeen siitä pyydettiin marraskuussa lausunto, jonka kirjoittamiseen menee yleensä pari kuukautta.
Yhtiö kirjoitti hankkeen vaatiman YVA-selostuksen kesään 2014 mennessä. Tuulivoimalaitoksien mittasuhteet olivat tarkentuneet noin neljään megawattiin, tuuliturbiinin halkaisijaksi noin 130 metriä ja napakorkeudeksi noin 140 metriä. Tuulivoimaloiden määrä väheni 28–33 kappaleeseen. Selostuksen melumallinnuksien 45 desibelin raja kiersi hankealuetta metsän sisällä, mutta 35 desibelin reuna ulottui jo Kalaxin, Lappnäsin, Nixmossenin ja Nämpnäsin reunalle asti. Selostuksessa arvioitiin, ettei asutus häiriintyisi melusta merkittävästi. Arviointiselostuksesta jätettiin yhteysviranomaisen lausuntopyyntö heinäkuussa 2014 ja se annettiin marraskuussa 2014.
Fortum ilmoitti toukokuussa rakentavansa tuulivoimapuiston Närpiön Kalaxiin toukokuussa 2015. Tuulipuiston investointi maksaisi 90 miljoonaa euroa. Tuulipuiston osayleiskaavan muutos hyväksyttiin toukokuussa 2018. Suvic Oy ilmoitti huhtikuussa 2020, että se aloitti tuulipuiston pohjatyöt kesäkuussa 2019 ja ne valmistuivat huhtikuussa 2020. Sen rakentaminen aloitettiin tiestön parantamisella kesäkuussa 2019. Parannettavia tieosuuksia oli yhteensä 11 kilometriä. Tuulivoimalaitoksia alettaisiin asentamaan ensi keväällä.
Maaliskuussa 2019 uutisoitiin, että seitsemän tuulivoimapuistoa sai Energiaviraston kilpailuttaman valtion tuotantotuen. Kalaxin tuulipuisto oli näistä yksi. Valitut seitsemän tuulivoimapuistoa olivat halvimman tarjouksen tehneet tuulipuistoa, joiden yhteiskapasiteetti täytti ennalta määritetyn 1 400 gigawattitunnin kiintiön. Kilpailutukseen osallistui 26 tuulivoimapuistoa, joiden tarjouksen keskihinta oli 38,52 euroa/MWh. Halvin tarjous oli 31,27 euroa/MWh. Tuotantotukea maksetaan 12 vuoden ajan eli vuoteen 2034 asti.
Vaikka Kalaxin tuulipuistoa vasta rakennettiin, myi Fortum osan osakkeistaan sijoitusyhtiölle Credit Suisse Energy Infrastructure Partnersin (CSEIP). Fortum säilytti kuitenkin vielä 20 % vähemmistöosakkuuden ja toimi tuulipuiston operaattorina. Fortum omisti tuulipuiston yhdessä Energy Infrastructure Partnersin (EIP) kanssa, mutta Fortum vastasi puiston toiminnasta sen alkuaikoina. Tuulipuiston tuottamasta energiasta 70 % myytiin pitkäaikaissopimuksella suoraan Nesteelle. Kesäkuussa 2020 Anora sopi Fortumin kanssa ostavansa Kalaxin tuulipuiston energiaa tislaamon toimintaan.
Leipiön tuulivoimapuistot 2 ja 3

| Leipiön tuulivoimapuisto 2 ja 3 (Leipiön tuulivoimapuisto) |
| --- | --- |
Valtio:  Suomi
Sijainti:  Simo
Rakentaminen alkoi:  2013
Sähköverkkoon:  2014 
Valmistunut:  2014
Laajennettu:  2015 , 2022 
Kustannus:  150 miljoonaa € 
Perustaja:  Tuuliwatti 
Rakennuttaja:  Tuuliwatti ja Gigawatti Oy 
Omistaja:  Gigawatti Oy
Operaattori:  St1 Nordic Oy 
Tuulivoimapuisto
Tyyppi:  maatuulivoimalaitos
Sähköasema:  2 
Puistojännite:  20 kV 
Liittymisjännite:  110 kV 
Korkeus:  20–45 m 
Pinta-ala:  25 km² 
Tuulivoimalat:  13 × Vestas V126 (3,45 MW)  27 × Vestas V162 (5,6 MW) 
Kapasiteetti:  44,85 MW +151,2 MW  yhteensä196 MW
Leipiön tuulivoimapuisto 2 ja 3 on Lapissa Simon Leipiössä sijaitseva kaksiosainen tuulivoimapuisto, jossa toimii 13 ja 27 tuulivoimalaitosta. Niiden kokonaiskapasiteetti on 45 ja 151 megawattia, eli yhteensä 196 megawattia. Voimalat on rakentanut Tuuliwatti Oy ja Gigawatti Oy. Tuulipuiston omistaa Gigawatti Oy ja niitä operoi St1 Nordic Oy. Leipiö 3 eli Sarvisuon tuulivoimapuisto oli valmistuessaan hetken ajan kapasiteetiltaan Suomen suurin.
On myös olemassa Leipiön tuulivoimapuisto 1, joka sijaitsee tämän eteläpuolella ja jonka omistaa Simo Leipiö Tuuli Ky. Tämän artikkelin tuulivoimapuisto on alun perin laajennus sille, mutta nämä joutuivat erilleen toisistaan Tuuliwatin jakautuessa kahtia. Leipiö III:sta kutsutaan myös nimellä Sarvisuon tuulivoimapuisto.
Yleistä

Tuulivoimapuisto sijaitsee valtatien 4 ja Oulu-Tornio-rautatien pohjoispuolella Vähä-Leipiön palon pohjoispuolella noin 3 kilometriä luoteeseen Simon asemanseudulta. Merenranta sijaitsee 7 kilometriä etelässä. Tuulipuisto on pohjoinen jatke Leipiön tuulipuistolle 1.
Tuulipuiston ensimmäisen laajennusosan (Leipiö 2) pituus on 3,5 kilometriä, leveys 1,5 kilometriä, ja voimalaitokset sisällensä rajaavan alueen pinta-ala on 3,9 neliökilometriä. Tuulivoimalat on sijoitettu Iso-Leipiön ja Hoikkasuon suoalueiden ympärille. Alueen länsipäähän tulee tiet Leipiön eteläiseltä alueelta ja siten Simon asemanseudun suunnalta. Alueen itäosaan on toinen tieyhteys eteläiseltä alueelta ja lisäksi toinen tieyhteys itään Simojokea seuraavalle yhdystielle 9241. Kolmas tieyhteys yhdistää Leipiö 2 -hankealueen pohjoiseen Leipiö 3 -hankealueeseen. Voimalat sijaitsevat noin 20 metriä mpy.
Toisen laajennusosan (Leipiö 3) pituus on 6,0 kilometriä, leveys on 3,5 kilometriä, ja voimalaitokset sisällensä rajaavan alueen pinta-ala on 10,0 neliökilometriä. Sille laaditun kaava-alueen pinta-ala on 25 neliökilometriä. Tuulipuisto sijaitsee alueilla, johon kuuluvat Sarvisuonmaa, Kortesuo ja Ison Poromaan suo. Tieyhteyksiä on eteläisille tuulipuiston alueelle ja itä-länsi-suuntaisen Puutteenperään ja Ala-Jokikylään kulkevalta tieltä valtatielle 8 tai Simojokea seuraavalle yhdystielle 9241. Voimalat sijaitsevat noin 20–45 metriä (mpy).
Leipiön ensimmäisen laajennusvaiheen (Leipiö-2) tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamaa Vestas V126-mallia, jonka napakorkeus on 147 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 126 metriä, ja jonka kapasiteetti on 3,45 megawattia.
Leipiön toisen laajennusvaiheen (Leipiö-3) tuulivoimalaitokset ovat tanskalaisen Vestaksen valmistamaa Vestas V162-mallia (Enventus), jonka napakorkeus on 166 metriä, tuuliturbiinin halkaisija 162 metriä, ja jonka kapasiteetti on 5,6 megawattia.
Leipiön ensimmäisen hankevaiheen tapaan, sähkö kootaan 20 kilovoltin maakaapeleilla yhteen kohtaan. Leipiö 2 -hankealueen sähkö kootaan tuulivoimaloiden eteläpuolella sijaitsevalle, laajennusvaihetta 2 varten rakennetulle uudelle, sähköasemalle. Sähköasemalta rakennettiin oma 110 kilovoltin siirtolinja Taivalkosken vesivoimalaitoksen sähköasemalle, jonne se on johdettu Keminmaa–Pikkarala 400 kilovoltin voimajohtokäytävää seuraten. Leipiö 3 -hankkeen soma sähköasema sijaitsee 110 kilovoltin linjan reitillä ja on kytkettynä siihen. Taivalkoskella tuulivoimapuiston sähkö johdetaan kantaverkkoon.
Historiaa

Tuuliwatti Oy oli toteuttanut Putaankankaan tuulivoimapuiston ja vuonna 2014 valmistuneen Leipiön tuulivoimapuisto 1.. Tuuliwatin alkuperäinen suunnitelma oli laajentaa tätä ja se alkoi samaan aikaan suunnitella Simoon tuulivoimapuistoja Simon tuulivoimapuistot -hankeen nimellä Perämeren hyvien tuuliolosuhteiden vuoksi. Siihen sisältyi neljä hankealuetta: Karsikko, Leipiö, Halmekangas ja Onkalo. Lapin ELY-keskus vastaanotti ympäristöarviointiohjelman (YVA) tammikuussa 2013 ja siihen liittyvän selostuksen syyskuussa 2013. ELY-keskus antoi tästä lausuntonsa helmikuussa 2014. Leipiön tuulivoimapuiston ensimmäisen laajennuksen osayleiskaava hyväksyttiin kunnanvaltuustossa lokakuussa 2014.
Leipiön tuulivoimapuiston laajennus tarkoitti rakentamisen vaiheita 2 ja 3. Siihen oli ryhdytty jo ajoissa ja samaan aikaan, kun Leipiön laajennus (Leipiö 2) oli rakennusvaiheessa, oli tarkennettu YVA-hanke Leipiön 3 toteuttamiseksi jo käynnissä 2015. Sen selostus annettiin ELY-keskukselle huhtikuussa 2016 ja ELY-keskuksen lausunto on päivätty heinäkuulle 2016.
Maaliskuussa 2019 uutisoitiin, että seitsemän tuulivoimapuistoa sai Energiaviraston kilpailuttaman valtion tuotantotuen. Leipiön tuulipuisto (3:n) oli näistä yksi. Valitut seitsemän tuulivoimapuistoa olivat halvimman tarjouksen tehneet tuulipuistoa, joiden yhteiskapasiteetti täytti ennalta määritetyn 1 400 gigawattitunnin kiintiön. Kilpailutukseen osallistui 26 tuulivoimapuistoa, joiden tarjouksen keskihinta oli 38,52 euroa/MWh. Halvin tarjous oli 31,27 euroa/MWh. Tuotantotukea maksetaan 12 vuoden ajan eli vuoteen 2034 asti.
Leipiö 2-hankkeessa oli tarkoitus pystyttää voimalat kesällä ja syksylla 2016 ja ryhtyä sähköntuotantoon vuonna 2017 . Kun Tuuliwatti Oy päätettiin hajottaa, jaettiin yhtiön tuulivoimapuistot lokakuussa 2020 joko St1 Nordicin Tuulivoltille tai S-ryhmän Gigawatille. Leipiö 1-vaihe päätyi Tuulivoltille, joka myi tuulipuistonsa heti eteenpäin uudelle yhtiölle Exilion Tuuli Oy, jolla puisto toimii yhtiön Simo Leipiö Tuuli Ky alla.
Leipiö 3 -hanke valmistui 2022.
Saukko (saari)

Saukko 1910-luvulla
Etualalla Jätkäsaari ja sen uimalaitos, taustalla Saukko vuonna 1919.
Saukko (ruots. Uttern) oli Helsingin kaupungin edustalla sijainnut pieni saari, joka on nykyään osa Jätkäsaaren aluetta. Entisen saaren läheisyyteen 2000-luvulla rakennettu asuinalue on nimetty Saukonpaadeksi.
Historia > Nimen alkuperä

Saaren nimi oli kartoissa 1700-luvulla Utterholm tai Utterholmen (”Saukkosaari”), vuonna 1842 se lyheni muotoon Uttern, joka merkitsee ruotsin kielellä saukkoa. Myös suomenkielinen käännösnimi Saukko oli käytössä jo 1900-luvun alussa, mutta vuonna 1909 sen viralliseksi suomenkieliseksi nimeksi vahvistettiin Utteri, ja nimi Saukko virallistettiin vasta vuonna 1928.
Historia > Saarena

Saukko oli korkea kalliosaari. Sen kivi oli ehyttä ja kauniin väristä, minkä vuoksi sitä alettiin louhia rakennuskiveksi. Saaren graniittia käytettiin muun muassa hautakivissä sekä Pitkänsillan ja Uspenskin katedraalin rakentamisessa. Kesäisin Saukkoon soudettiin eväsretkille ja uimaan.  Saareen rakennettiin joitakin varastorakennuksia ja laitureita.
Historia > Liittäminen osaksi satamaa

Saukko sekä viereiset Hietasaari ja Jätkäsaari yhdistettiin 1910-luvulla täyttömaalla yhdeksi suureksi, satama-alueena käytetyksi saareksi, jonne johti Ruoholahdesta leveä, yhdistetty katu- ja rautatiesilta. Alueen yhteisnimeksi tuli Jätkäsaari. Länsisatamasta tuli myöhemmin liikenteellisesti Helsingin suurin satama, jossa matkustajaliikenne yhä kasvaa tänä päivänä.
Ruoholahden alueella yhdistettiin täyttömaalla suoraan mantereeseen Kellosaari ja Salmisaari. 1960-luvulla täytettiin myös osa Jätkäsaaren pohjoispuolisesta salmesta, jolloin laajentunut Jätkäsaarikin lakkasi olemasta saari, kunnes paikalle myöhemmin kaivettiin Ruoholahden kanava.
Hapan sulfaattimaa
Esiintymis- ja riskialueet

Happamia sulfaattimaita esiintyy rannikkoalueilla ja niitä on maailmanlaajuisesti noin 24–30 miljoonan hehtaarin suuruisella alueella, jossa asuu noin kaksi miljardia ihmistä. Suurin osa sulfidipitoisista sedimenteistä esiintyy matalissa vuoroveden vaikuttamilla rannikoilla trooppisissa ja subtrooppisissa murtovesialueilla, kuten Mekongjoen suulla Vietnamissa sekä Sumatran ja Kalimantanin rannikoilla. Samankaltaisia esiintymiä löytyy Euroopasta muun muassa Rein-joen suulla Alankomaissa sekä Pohjois-Saksan kosteikoilla. Suomessa ja Ruotsissa happamia sulfaattimaita esiintyy Pohjanlahden rannikolla, jossa tapahtuu maankohoamista. Esiintymät löytyvät pääsääntöisesti muinaisen Litorinameren rantaviivan alapuolella. Happamien sulfaattimaiden riskialue löytyy Suomessa alueella, joka ulottuu Oulun seudulta Vaasan eteläpuolelle. Ruotsin riskialueet sijaitsevat Västerbottenin ja Norrbottenin rannikoilla. Arvioiden mukaan Suomessa on noin 340 000 hehtaaria viljeltyä hapanta sulfaattimaata ja Ruotsissa noin 140 000 hehtaaria.
Viljelyalueiden happamat sulfaattimaat ovat olleet jo pitkään tiedossa, mutta metsäalueilla sijaitsevat happamat sulfaattimaat ja niiden vaikutukset ovat vähemmän tunnettuja. Suurin osa viljelyaloista, joissa happamia sulfaattimaita esiintyy, ovat olleet viljeltyinä jo yli sadan vuoden ajan. Ajan saatossa näissä maissa esiintyvät sulfidit ovat hapettuneet ja aiheuttaneet happamuutta ja metallien huuhtoutumista vesistöihin. Turvemetsissä tilanne on toinen. Turpeen alla olevat sulfidisedimentit ovat vielä suurimmaksi osaksi koskemattomia.
Ympäristövaikutukset

Luonnollisessa tilassa olevat happamat sulfaattimaat eivät usein aiheuta ympäristöhaittoja, koska ne sijaitsevat hapettomissa olosuhteissa vedenpinnan alla. Erilaiset toimenpiteet, kuten ojitus ja ruoppaus, laskevat pohjaveden pinnan, joka johtaa sulfidipitoisten maakerroksien hapettumiseen. Tämä saa aikaan ympäristölle haitallisten metallien liukenemisen ja huuhtoutumisen vesistöihin. Maankäyttö happamilla sulfaattimailla onkin yksi merkittävä syy happamien sulfaattimaiden aiheuttamiin ympäristöhaittoihin.
Kuivan kauden jälkeen sadanta huuhtoo hapettuneesta sulfidikerroksesta rikkihappoa ja metalleja ojiin ja vesistöihin aiheuttaen vakavia ekologisia ongelmia. Arvioiden mukaan sulfaattimaiden metallipäästöt (Al, Cd, Co, Mn, Ni, ja Zn) ovat määriltään 10–1 000 kertaa suurempia kuin mitä Suomen teollisuuden metallipäästöt yhteensä. Vain harva vesieliö pystyy elämään ja lisääntymään happamassa ja metallipitoisessa vedessä. pH-arvoa 5,5 pidetään kriittisenä rajana vesieliöille.
Aiheesta muualla

Kangas, Jaana: Happamien sulfaattimaiden luokitus.  (Diplomityö)  Oulu:  Oulun yliopisto, 2010.  Työn verkkoversio (pdf) (viitattu 23.3.2018). (Arkistoitu – Internet Archive)
Pohjois-Euroopassa happamia sulfaattimaita esiintyy muinaisen Litorinameren rantaviivan alapuolella.
Metyylivinyylieetteri

| Metyylivinyylieetteri |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Metoksieteeni
CAS-numero:  107-25-5
PubChem CID:  7861
SMILES:  COC=C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H6O
Moolimassa:  58,078 g/mol
Sulamispiste:  -122 °C
Kiehumispiste:  6 °C
Tiheys:  0,773 g/cm3 (0 °C)
Liukoisuus veteen:  17,1 g/l (25 °C)
Metyylivinyylietteri (C3H6O) on tyydyttymättömiin eettereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään monomeerina valmistettaessa polymeerejä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa metyylivinyylieetteri on väritöntä kaasua. Paineistettuna se voidaan nesteyttää. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja hyvin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, dietyylieetteriin ja asetoniin. Yhdiste on reaktiivista ja polymeroituu helposti.
Metyylivinyylieetteriä valmistetaan etyynin ja metanolin välisellä reaktiolla 120 °C:n lämpötilassa. Katalyytteinä käytetään voimakkaita emäksiä kuten natriummetoksidia. On myös kehitetty prosessi, jossa eteeni reagoi metanolin kanssa palladiumyhdisteiden katalysoimana. Metyylivinyylieetteristä valmistetaan polymeerejä. Tällaisia ovat esimerkiksi poly(metyylivinyylieetteri) ja metyylivinyylieetterin ja maleiinianhydridin muodostama polymeeri.