stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uushistorismi
Kirjallisuutta

Alanko-Kahiluoto, Outi & Käkelä-Puumala, Tiina (toim.): Kirjallisuudentutkimuksen peruskäsitteitä.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2008.  ISBN 978-952-222-003-5.
Gallagher, Catherine & Greenblatt, Stephen: Practicing New Historicism.  Chicago:  Chicago University Press, 2000.  ISBN 978-022-62-7935-0.  (englanniksi)
Greenblatt, Stephen: The Swerve. How the World Became Modern.  Tampere:  W. W. Norton & Company, 2013.  ISBN 978-0-393-06447-6.  (englanniksi)
Kallionsivu, Mikko: Saiturin kuolema. Kuoleman kulttuuripoetiikkaa angloamerikkalaisessa fiktiossa myöhäiskeskiajalta nykypäivään.  (Väitöskirja, Tampereen yliopisto)  Tampere:  Tampere University Press, 2013.  ISBN 978-951-44-9265-5.  Teoksen verkkoversio (PDF).
Kallionsivu, Mikko: Menneisyys uudella tapaa? Kulttuuripoetiikka ja uushistorismi. Kirjallisuudentutkimuksen aikakauslehti Avain, 2014, nro 2, s. 74–80.
Pieters, Jürgen: Moments of Negotiation. The New Historicism of Stephen Greenblatt.  Amsterdam:  Amsterdam University Press, 2001.  ISBN 978-905-3565-02-5.  (englanniksi)
Veeser, H. Aram (toim.): The New Historicism.  New York:  Routledge, 1989.  ISBN 0-415-90069-7.  (englanniksi)
Veeser, H. Aram (toim.): The New Historicism.  New York:  Routledge, 1994.  ISBN 0-415-90781-0.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Uushistorismi (Tieteen termipankki).
Representations (uushistoristinen kirjallisuudentutkimuksen aikakauslehti). (englanniksi)
Veli-Matti Saikkonen

| Veli-Matti Saikkonen |
| --- | --- |
 Veli-Matti Saikkonen 1960-luvulla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. elokuuta 1941 Joensuu
Kuollut: 12. lokakuuta 2023 (82 vuotta) Helsinki
Ammatti:  elokuvaohjaaja käsikirjoittaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Veli-Matti Saikkonen (18. elokuuta 1941 Joensuu – 12. lokakuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen teatteriohjaaja. Hän oli Suomen Kansallisteatterin ohjaaja 1965–1970 ja Yleisradion teatteripalveluissa vuodesta 1972 ja Televisioteatterin ohjaaja vuodesta 1985. Hän ohjasi kotimaisten näytelmien kantaesityksiä, televisioelokuvia ja elokuvan Takiaispallo (1970).
Aiheesta muualla

Veli-Matti Saikkonen Elonetissä.
Veli-Matti Saikkosen ohjaustöitä YLEn Elävässä arkistossa.
Veli-Matti Saikkosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Suomalaisen elokuvan festivaali: Veli-Matti Saikkonen
(Arkistoitu – Internet Archive)
Valeri Karpin

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Valeri Georgijevitš Karpin
Syntymäaika: 2. helmikuuta 1969 (ikä 55)
Syntymäpaikka: Narva, Viron SNT, Neuvostoliitto
Pituus: 185 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1986–1988 1988 1989 1990–1994 1994–1996 1996–1997 1997–2002 2002–2005 |  Sport Tallinn  PFK TsSKA Moskova  FK Fakel Voronetš  FK Spartak Moskova  Real Sociedad  Valencia CF  Celta Vigo  Real Sociedad | 25(1) 3(0) 25(7) 116(29) 72(16) 36(6) 168(26) 107(20) |
Maajoukkue
| 1992 1992–2003 |  IVY:n maajoukkue  Venäjän maajoukkue | 1(0) 72(17) |
Valmennusura
2009–2012 2012–2014 2014–2015 2015–2016 2017–:  FK Spartak Moskova  FK Spartak Moskova  RCD Mallorca  FK Torpedo Armavir  FK Rostov
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Valeri Georgijevitš Karpin (ven. Валерий Георгиевич Карпин, s. 2. helmikuuta 1969) on venäläis-virolainen  jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Joulukuusta 2017 lähtien hän on toiminut FK Rostovin ja heinäkuusta 2021 Venäjän maajoukkueen päävalmentajana.
Ura pelaajana

Narvassa syntynyt Karpin aloitti pelaajauransa Sport Tallinnassa vuonna 1986. Hän edusti seuraa uransa alkuvuosina 25 ottelussa, kunnes siirtyi 1988 suurseura PFK TsSKA Moskovaan. Tässä vaiheessa nuoren keskikenttämiehen aika ei TsSKA:ssa ollut kypsä nuorelle keskikenttäpelaajalle ja hän haki lisää peliaikaa FK Fakel Voronetšista, jossa pelasikin 25 ottelua kaudella 1989. Seuraavana vuonna hän siirtyi FK Spartak Moskovaan, jossa kuului joukkueen vakiomiehistöön sen juhliessa Venäjän mestaruutta kausilla 1992 ja 1993.
Kesällä 1994 Karpin jätti Venäjän kentät siirtyen espanjalaiseen Real Sociedadiin. Karpin pelasi seuraavat vuodet Espanjassa edustaen myös Valenciaa ja Celta Vigoa, jonka kanssa hän oli Copa del Reyn finaalissa ja voitti UEFA Intertoto Cupin 2001. Vuonna 1999 hänet oli valittu Venäjän vuoden pelaajaksi.
Karpin palasi Sociedadiin 2002 ja edusti baskiseuraa uransa loppuun saakka. Hän oli mukana Raynald Denoueix'n valmentamassa ryhmässä, joka voitti mestaruushopeaa kaudella 2002/03. Kaikkiaan hän pelasi viimeisen kolmen kautensa aikana Sociedadissa 107 liigapeliä.
Maajoukkuetasolla Karpin edusti IVY:ä yhdessä ottelussa sekä Venäjää 72 A-maaottelussa. Hän oli mukana MM-kisoissa 1994 ja 2002 sekä EM-kisoissa 1996. Tie katkesi kaikilla kerroilla jo lohkovaiheeseen.
Ura pelaajana > Meriitit pelaajana

Venäjän mestaruus (2): 1992, 1993
Venäjän cup: 1992
Espanjan mestaruus
Hopeaa: 2003
Copa del Rey
Hopeaa: 2001
UEFA Intertoto Cup: 2001
Pelaajauran jälkeen

Pelaajauransa jälkeen Karpin on toiminut maantiepyöräilytalli Xacobeo-Galician johtotehtävissä sekä kiinteistöyrityksen omistajana yhdessä Michel Salgadon kanssa.
Elokuussa 2008 hän palasi jalkapallon pariin FK Spartak Moskovan urheilutoimenjohtajana. Huhtikuussa 2009 hän nousi seuran päävalmentajaksi Michael Laudrupin potkujen jälkeen. Hänen johdollaan Spartak sijoittui kauden päätteeksi Venäjän liigassa toiseksi. Kaudella 2010 Spartakin meno tökki ja Karpin oli jo potku-uhan alla.  Joukkue kuitenkin löysi lopulta suunnan pelilleen ja sijoittui kauden päätteeksi neljänneksi. Tammikuussa 2011 Karpin allekirjoitti kesään 2012 ulottuvan jatkosopimuksen seuran kanssa.  Kausi 2011/12 lähti Spartakilta kuitenkin käyntiin luvattoman kehnosti ja Karpin erosi huhtikuussa 2011 seuran majaillessa liigan viimeisenä.  Hän kuitenkin toimi päävalmentajana aina kauden 2011/12 loppuun saakka luotsaten Spartakin liigahopealle.
Karpin palasi Spartakin valmentajaksi jo marraskuun lopulla 2012, kun seurajohto erotti huonosti alkaneen kauden vuoksi Unai Emeryn tehtävästä.  Karpinin johdolla Spartak sijoittui kaudella 2012/13 lopulta liigassa neljänneksi. Kaudella 2013/14 joukkue taisteli Venäjän mestaruudesta. Heikot esitykset kevätkaudella 2013/14 ja putoaminen Venäjän cupista johtivat Karpinin potkuihin maaliskuun puoliväissä 2014, vaikka joukkue oli liigassa kolmantena vain neljä pistettä FK Lokomotiv Moskovaa perässä.
Elokuussa 2014 Karpin jatkoi uraansa RCD Mallorcan peräsimessä.  Joukkueen heikot tulokset Segunda Divisiónissa johtivat kuitenkin potkuihin jo helmikuussa 2015.
Kesällä 2015 Karpinista tuli Venäjän 1. divisioonassa pelanneen FK Torpedo Armavirin päävalmentaja.  Kausi oli sarjaan nousseelle Torpedolle vaikea ja joukkue putosi kauden päätteeksi takaisin 2. divisioonaan. Karpin jätti tehtävänsä kauden jälkeen.
Joulukuussa 2017 Karpinista tuli FK Rostovin päävalmentaja 2,5-vuotisella sopimuksella.
Karpin nimettiin Venäjän maajoukkueen päävalmentajaksi kesällä 2021 pelattujen EM-kilpailujen jälkeen.
Pelaajauran jälkeen > Meriitit valmentajana

Venäjän mestaruus
Hopeaa: 2009, 2012
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valeri Karpin Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Michael Laudrup Unai Emery | FK Spartak Moskovan päävalmentaja 4/2009–2012 11/2012–3/2014 | Seuraaja: Unai Emery Muran Yakin |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Miquel Soler | RCD Mallorcan päävalmentaja 8/2014–2/2015 | Seuraaja: Miquel Soler |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Leonid Kutšuk | FK Rostovin päävalmentaja 12/2017– | Seuraaja: – |
Vadodara

| Vadodara |
| --- | --- |
 Maharaja Sayajiraon yliopisto
 Vadodara
 Koordinaatit: 22.3°N, 73.26°E 
Valtio:  Intia
Osavaltio:  Gujarat
Piirikunta:  Vadodaran piirikunta
Hallinto:  
 – Pormestari:  Sunil Solanki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  270 km²
Korkeus:  194 m
Väkiluku (2011):  1 752 371
 – Väestötiheys:  6 485 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vadodara eli Baroda (gudžaratiksi વડોદરા, hindiksi बडोदा) on kaupunki Intiassa. Se on Gujaratin osavaltion kolmanneksi suurin kaupunki Ahmedabadin ja Suratin jälkeen. Vadodrassa asui vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 752 371 asukasta. Se on yksi osavaltion neljästä kaupungista, jossa on yli miljoona asukasta, muut ovat Ahmedabad, Surat ja Rajkot. Vadodra sijaitsee Vishwamitri-joen lähellä, kaakkoon Ahmedabadista. Kaupungin lempinimi on Gujaratin kulttuuripääkaupunki. Kaupunki on Vadodaran piirikunnan hallintokeskus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vadodara Wikimedia Commonsissa
Varauskirja

Varauskirja oli vuosina 1811–1978 Suomessa käytössä ollut muutoksenhakijan hovioikeuteen tai korkeimpaan oikeuteen ennen määräajan päättymistä toimittama asiakirja, jossa hän osoitti syyn siihen, ettei ollut voinut toimittaa muutoksenhakukirjelmäänsä ajoissa. Muutoksenhakijan ylivoimainen este muutoksenhakukirjelmän ja valituksen kohteena olevan alemman oikeusasteen päätöksen toimittamisessa salli hänen anoa määräajan pidentämistä säilyttääkseen puhevaltansa. Ylemmän oikeusasteen harkinnasta riippui säilyttikö valittaja puhevaltansa.
Ilmoitetun esteen todistamiseen tarvittiin oikeusjuttua käsitelleen tuomarin, julkisen notaarin, papin, kruununpalvelijan tai paikkakunnalla asuvan hyvämaineisen henkilön antama asiakirja, jota kutsuttiin varaustodistukseksi. Jos muutoksenhaku viivästyi siksi, ettei alemman oikeusasteen pöytäkirja valmistunut ajoissa, varauskirjan liitteeksi tarvittiin asianomaisen tuomarin antama todistus.
Varauskirjasta säädettiin 4. kesäkuuta 1817 annetulla keisarillisella kirjeellä, joka koski muutoksenhakua hovioikeudesta. Varauskirjan toimittamisesta keisarille (myöhemmin korkeimmalle oikeudelle) säädettiin 15. helmikuuta 1811 annetulla julistuksella. Keisarillinen kirje varauskirjoista kumottiin lailla oikeudenkäymiskaaren muuttamisesta, 661/1978, joka tuli voimaan vuoden 1979 alussa.
Ukrajinskyi visnyk

| Ukrajinskyi visnyk Український вісник  |
| --- | --- |
Lehtityyppi:  aikakauslehti, samizdat-julkaisu
Aihealue:  kulttuuri, politiikka
Perustettu:  1970-luvun alkupuoli, 1987
Lakkautettu:  1970-luvun alkupuoli, 1987?
Päätoimittaja:  Vjatšeslav Tšornovil
Kotimaa:  Ukraina
Kieli:  ukraina
Ukrajinskyi visnyk (ukr. Український вісник), ’Ukrainan airut’) oli Ukrainassa ilmestynyt (paitsi numero 5) maanalainen samizdat-julkaisu. Ensimmäiset numerot ilmestyivät 1970-luvun alussa Lännessä, ja niitä käännettiin englanniksi ja ranskaksi. Ukrainassa on ilmestynyt useita saman nimisiä lehtiä.
Lehden sisältö koostui Ukrainan ihmisoikeuksia puolustavista artikkeleista ja venäläistämisten paljastuksista. Siinä käsiteltiin myös ukrainalaiseen älymystöön kohdistuvista sorrosta, kuten suljetuista oikeudenkäynneistä, vankiloista ja vankileireistä sekä puolustuspuheista ja vastalausekirjeistä. Se esitti todisteet Alla Horskan surmasta sekä vainoista, jotka kohdistuivat ukrainalaisiin toisinajattelijoihin, esimerkkeinä Vjatšeslav Tšornovil, Mykola Plahotnjuk, Stepan Hmara, Oles Ševtšenko, Ivan Svitlytšny, Valentyn Moroz, Jevhen Sverstjuk, Svjatoslav Karavanskyi ja Ivan Sokulskyi.
Historia > 1970-luku

Numeroiden yhdestä viiteen päätoimittaja oli Vjatšeslav Tšornovil. Hänen pidätyksensä jälkeen hänen valmistelemansa numeron 6 julkaisivat maaliskuussa 1972 Myhailo Kosiv, Atena Paško ja Jaroslav Kendzyor. Lehdestä ilmestyi myös ”Kiovan versio”, jonka julkaisivat Jevhun Pronjuuk ja Vasyl Lisovyi. Lehden tekstit ovat kateissa. Vuonna 1974 ilmestyi kaksoisnumero 7–8, jonka julkaisivat Stepan Hmara ja Oles Ševtšenko. Se oli poliittisesti voimakkaasti värittynyt. Numeroa 9 uhkasi tarkastus, ja siksi se tuhottiin.
Lehti ilmestyi tammikuusta 1970 maaliskuuhun 1972 ilman päätoimittajanimeä. Lehdessä julkaistiin myös analyysejä poliittisista aiheista ja kirjallisuudesta, kirjoittajina esimerkiksi Vasyl Symonenko, Ihor Kalynets, Hryhori Tšubai ja M. Kultšynsky. Stepan Hmaran salanimellä Maksym Sahaidak toimittama kaksoisnumero 7–8 erosi aiemmista numeroista siten, että sitä sävytti pikemminkin kansallismielisyys kuin voimakas poliittisuus. Lehti alkoi ilmestyä uudestaan 1987 alkaen taas numerosta 7. Lehden perustajat eivät hyväksyneet kaksoisnumeroa 7–8. Vuonna 1975–1976 ilmestyi koneella kirjoitettuja numeroita, joista vastasi ”Ukrainan kansanrintama 2” (UZNO).
Historia > 1980-luku

Tšornovil aloitti lehden uudestaan elokuussa 1987 perestroikan aikana numerosta 7, ja viimeinen eli 13:s numero ilmestyi 1988. Sen pohjalta syntyi ryhmä Ukrainan Helsinki-liitto (Українська Хельсинська спілка).
Mihail Gorbatšovin ja perestroikan aikana lehdessä julkaistiin ensimmäisen kerran toimittajien nimet: Ivan Hel, Vasyl Barladjanu, Myhailo Horyn, Pavlo Skotšok ja päätoimittaja Tšornovil. He kaikki olivat aiemmin olleet vangittuina poliittisista syistä. Lehti julkaisi kirjallisuutta, joka oli aiemmin kiellettyä ja sensuroitua. Suunnitelmista huolimatta lehti lakkasi ilmestymästä. Neuvostolehdistö kohdisti siihen voimakasta arvostelua, toimittajia syytettiin porvarillisesta nationalismista, ja heitä väitettiin läntisen imperialismin agenteiksi.
Val Demings

| Val Demings |
| --- | --- |
 Demings vuonna 2017
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen, Floridan 10. piiri
 2017–  
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. maaliskuuta 1957
Puoliso:  Jerry Demings
Tiedot
Puolue:  demokraatit
Tutkinnot:  Floridan osavaltionyliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Valdez Venita Demings (s. 12. maaliskuuta 1957) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja entinen poliisi.
Demings on toiminut Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsenenä Floridan 10. vaalipiiristä vuodesta 2017. Tätä ennen Demings toimi Orlandon poliisilaitoksen päällikkönä vuodesta 2007 vuoteen 2011. 27-vuotisen uran laitoksella tehnyt Demings oli ensimmäinen Orlandon poliisilaitosta johtanut nainen.
Demings on kertonut pyrkivänsä Yhdysvaltain senaattiin vuoden 2022 vaaleissa.
Demings on naimisissa Orangen piirikunnan pormestarin Jerry Demingsin kanssa. Demings opiskeli kriminologiaa ja julkishallintoa Floridan osavaltionyliopistossa
Veneskoski

Veneskoski voi tarkoittaa seuraavia:
Veneskoski, kylä Kankaanpäässä
Veneskoski, taajama Nurmossa nykyisen Seinäjoen kaupungin alueella
Veneskosken rautatieasema, lakkautettu rautatieliikennepaikka Kankaanpäässä
Urho Veneskoski (1897–1950), suomalainen pesäpalloilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Veneskoski”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Harvia

| Harvia Oyj |
| --- | --- |

 Harvian tehdas Muuramessa
Tunnuslause:  Relaxing Moments & Natural Wellbeing
Yritysmuoto:  julkinen osakeyhtiö
Osake:  OMXH: HARVIA
Markkina-arvo:   507,6 milj. euroa (31.12.2023)
Perustettu:  1950
Perustaja:  Tapani Harvia
Toimitusjohtaja:  Matias Järnefelt
Kotipaikka:  Muurame, Suomi
Liikevaihto:   150,5 milj. euroa (2023)
Liikevoitto:   33,7 milj. euroa (2023)
Tilikauden tulos:   23,8 milj. euroa (2023)
Henkilöstö:   612 (2023)
Tytäryhtiöt:  Velha
Kotisivu:  www.harvia.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Harvia Oyj on suomalainen sauna- ja spayhtiö, joka valmistaa muun muassa saunankiukaita, saunoja, saunasisustuksia ja saunaan ja kylpemiseen liittyviä tuotteita. Harvian pääkonttori sijaitsee Keski-Suomessa Muuramessa.
Vuonna 2018 Harvia oli maailman kolmanneksi suurin saunayhtiö.
Historia

Harvian perusti Tapani Harvia (1920–1998) vuonna 1950. Hänen jälkeensä yhtiön toimintaa jatkoivat hänen lapsensa Risto Harvia (s. 1948) toimitusjohtajana vuosina 1977–2013, Pertti Harvia (s. 1950), Kullervo Harvia (s. 1951) ja Sari Harvia-Jyllinmaa (s. 1957). Harvian tehtävissä on toiminut myös perheen kolmannen sukupolven jäseniä.
Historia > Tapani Harvian aika (1950–1989)

Tapani Harvia perusti vuonna 1950 Jyväskylään Taidetakomo Harvian omakotitalonsa alakertaan. Yritys valmisti koriste-esineitä, muun muassa takkaluukkuja.
Tapani Harvia teki ensimmäisen puulämmitteisen Harvia-kiukaan omaan käyttöönsä vuonna 1950. Ensimmäiset myyntiin tarkoitetut puulämmitteiset kiukaat valmistuivat 1950-luvun puolivälissä. Vuosikymmenen loppuun mennessä kiukaista oli tullut Harvian päätuote, niitä myytiin noin 500 vuodessa. Vuonna 1958 yrityksen nimi muuttui Takomo T Harvia Ky:ksi ja vuonna 1961 edelleen Harvia Ky:ksi.[lähde? ]
1960-luvun alussa alettiin valmistaa jatkuvalämmitteisiä kiukaita. Vuosikymmenen lopussa Harvia valmisti noin tuhat kiuasta vuodessa.
Vuonna 1972 Harvia muutti Jyväskylästä Muurameen, omaan teollisuushalliin. Aikuiseksi varttuneet lapset tulivat mukaan yritystoimintaan. Risto Harvia aloitti toimitusjohtajana vuonna 1977.
Harvia Ky muuttui osakeyhtiömuotoon Harvia Oy:ksi vuonna 1980. Tapani Harvia siirtyi eläkkeelle ja yrityksen hallituksen puheenjohtajaksi. Vienti aloitettiin. Puulämmitteisten kiukaiden lisäksi Harvia alkoi valmistaa sähkökiukaita 1980-luvun alkupuolella. Vuosikymmenen lopulla tehdas valmisti noin 25 000 kiuasta vuodessa.
Historia > Kansainvälinen kasvu (1990–2013)

Kasvu jatkui 1990-luvulla, jolloin yhtiö aloitti viennin Keski-Eurooppaan, Itä-Eurooppaan, Venäjälle ja Yhdysvaltoihin. Vuonna 1992 markkinoille tuotiin AinaValmis-sähkökiuas.[lähde? ]
Vuosituhannen vaihteessa Harvia valmisti vuosittain noin 100 000 kiuasta, joista vientiin meni puolet. Yhtiön tytäryhtiö teki valmissaunoja vientiin. Yhtiön liikevaihto oli 135 miljoonaa markkaa, työntekijöitä oli 120. Yhtiön tehdas oli hehtaarin kokoinen.
Vuonna 2005 Harvia perusti tehtaan Kiinaan.
Vuonna 2011 yhtiön liikevaihto oli 65 miljoonaa euroa.
Vuonna 2012 Harvia esitteli maailman ensimmäisen kiukaan, jonka voi ripustaa roikkumaan saunan katosta, pallonmuotoisen Harvia Globen.[lähde? ]
Vuonna 2013 Harvialla oli noin 300 työntekijää. Heistä 200 työskenteli Muuramessa ja loput Kiinassa ja Hongkongissa. 60 prosenttia liikevaihdosta tuli viennistä. Risto Harvia jäi eläkkeelle loppuvuonna. Hänen seuraajansa Pertti Harvia oli työskennellyt Harvialla 1970-luvun lopusta lähtien, muun muassa teknisenä johtajana, Harvian saunatehtaan toimitusjohtajana ja Harvian Kiinan-tehtaan toimitusjohtajana. Risto Harvia jatkoi yhtiön hallituksessa.
Historia > CapManin omistuksessa (2014–2017)

Keväällä 2014 Harvian sisarukset myivät 80 prosenttia perheyrityksestään sijoitusrahasto CapManille. Pertti Harvia jatkoi toimitusjohtajana, muut kolme sisarusta siirtyivät eläkkeelle. Kauppaa he perustelivat verotuksella: sukupolvenvaihdoksen verotus olisi tullut heille liian kalliiksi. Sekä Harvian että CapManin tavoitteena oli listata Harvia pörssiin joidenkin vuosien kuluttua.
Paikallisia markkinoita varten Venäjälle perustettiin puukiuastehdas vuonna 2015.
Pertti Harvia jäi eläkkeelle ja hänen seuraajansa Tapio Pajuharju aloitti kesäkuussa 2016. Hartwallin toimitusjohtajana työskennellyt Pajuharju oli ollut Harvian hallituksessa vuodesta 2014 lähtien. Yhtiö valmisti noin 200 000 kiuasta vuodessa, erilaisia kiuasmalleja oli satoja. Virosta ostettu Spa Moduls -yritys valmisti höyryhuoneita eli turkkilaisia saunoja. Marraskuussa Itävallasta ostettiin Sentiotec, joka valmisti esimerkiksi saunahuoneita, infrapuna- ja höyrysaunoja, digitaalisia ohjauskeskuksia, saunatarvikkeita ja sähkökiukaita. Yhtiön tuotekehitys ja tuotanto sijaitsivat Itävallassa ja Romaniassa.
Vuonna 2017 yhtiöllä oli 340 työntekijää ja sen liikevaihto oli 60,1 miljoonaa euroa. Tehtaat sillä oli Muuramen lisäksi Kiinassa, Romaniassa ja Virossa.
Historia > Pörssiyrityksenä (2018–)

Harvia Oyj listautui Helsingin pörssiin maaliskuussa 2018. Ylimerkittyyn listautumisantiin osallistui noin 2 000 uutta osakkeenomistajaa ja osakkeen merkintähinta oli 5,00 euroa. Sentiotecin kiuastuotanto siirrettiin Serbiasta Muurameen. Kesällä Harvialla oli 385 työntekijää, joista noin puolet Muuramessa. Joulukuussa Harvia osti yhdysvaltalaisen Almost Heaven Saunas -saunavalmistajan, joka oli ollut Harvian asiakas viitisen vuotta. Yhtiöllä oli yhteensä 40 työntekijää myyntikonttorissaan Hollandissa Michiganissa ja tuotantolaitoksellaan Renickissä Länsi-Virginiassa.
Marraskuussa 2019 CapMan myi loput osakkeensa Onvest Oy:lle.
Huhtikuussa 2020 Harvia osti noin 80 prosenttia EOS Groupista, joka valmisti sauna- ja spa-tuotteita. 190 henkilöä työllistäneen yrityksen tuotteita olivat kiukaiden ohella muun muassa ohjauskeskukset, höyrygeneraattorit ja infrapunalaitteistot. Yhtiö toimi sekä Saksassa että Venäjällä. Korona-aika nosti Harvian tuotteiden kysyntää.
Toukokuussa 2021 Harvia osti paljuja valmistavan Kirami-yhtiön, elokuussa ostettiin kiuaskiviin keskittynyt Sauna-Eurox. Aikavälillä maaliskuu 2020 – elokuu 2021 Harvian pörssikurssi nousi peräti 580 prosenttia. Yhtiön liikevaihto oli 170 miljoonaa euroa. Kiuastehtaan laajennus valmistui Muuramessa.
Keväällä 2022 Harvia keskeytti toimintansa Venäjällä tämän hyökättyä Ukrainaan. Venäjän osuus liikevaihdosta oli edellisenä vuonna ollut 6,4 prosenttia, työntekijöitä Venäjällä oli 27. Tuotantolaitoksia siellä ei ollut. Kesällä Harvia osti loput Saksan EOS:n osakkeista. Harvia vetäytyi Venäjän markkinoilta ja marraskuussa sovittiin EOS Russian myynnistä sen toimitusjohtajalle.
EOS Russian kauppa saatiin päätökseen maaliskuussa 2023.
Kesäkuussa 2023 yhtiön uutena toimitusjohtajana aloitti Matias Järnefelt, joka oli toiminut toimitusjohtajana 9Lives Oy:ssä ja Hilti Groupissa. Syyskuussa Italiasta ostettiin Phoenix El-Mec srl, joka oli valmistanut jo pitkään sähkömekaanisia ajastimia muun muassa Harvian peruskiukaisiin. Pohjois-Amerikan osuus liikevaihdosta oli 29 prosenttia.
Organisaatio

Harvian pääkonttori sijaitsee Keski-Suomessa Muuramessa. Yhtiö työllisti vuonna 2023 yli 600 henkilöä. Yhtiön organisaatio on jaettu neljän maantieteellisen myyntialueen mukaan: Pohjois-Amerikka, Pohjois-Eurooppa, Manner-Eurooppa ja Aasian, Lähi-idän ja Afrikan alue. Konsernitasolla toimintoja on viisi: Markkinointi ja brändi, Tuotteet ja ratkaisut, Innovaatiot ja teknologia, Tuotanto sekä Tukitoiminnot. Vuonna 2018 yli 20 prosenttia työntekijöistä omisti yhtiön osakkeita.
Yhtiöllä on tuontantoa Muuramessa, Saksassa, Romaniassa, Kiinassa ja Yhdysvalloissa. Muuramessa valmistetaan kiukaiden lisäksi puukiukaiden runkoja ja kylpytynnyreiden kamiinoita.
Harvialla ja Bergmanilla on Japanissa yhteisyritys, joka markkinoi Harvian tuotteita näyttelytilojen avulla. Harvian osuus yrityksestä on 51 prosenttia.
Harvian suurimmat omistajat toukokuussa 2024 olivat Onvest, WestStar, Evli, Nordea ja Tiipeti.