stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lentolaivue 44
Välirauha ja jatkosota

Välirauhan alettua, toukokuussa 1940, laivue siirrettiin Luonetjärveltä Kemiin, josta se siirrettiin kesäkuussa 1941 Ruoveden lähistölle, Siikakankaalle. Kalustona laivueella oli jatkosodan alkaessa edelleen Blenheim-koneet, joita oli lentokuntoisena yhdeksän kolmessa lentueessa. Laivue pommitti kenttäarmeijan valmistautuessa hyökkäykseen vihollisen materiaalikuljetuksia ja liikenneyhteyksiä, kunnes se siirrettiin 4. heinäkuuta 1941 ilmavoimien komentajan alaisuuteen. Uudesta tukikohdastaan Mikkelistä laivue suoritti pommitustehtävien ohella tiedustelu- ja valokuvauslentoja sekä Laatokan Karjalaan että Karjalankannakselle.
Kenttäarmeijan edettyä tavoitteisiinsa Kannaksella laivue siirtyi tukemaan syyskuun alussa Karjalan Armeijan hyökkäystä Petroskoin suunnalla. Hyökkäyksen edetessä laivue siirtyi uuteen tukikohtaansa Onttolaan, josta se toimi koko loppusodan ajan. 30. joulukuuta 1941 laivueen uudeksi komentajaksi saapui majuri Birger Gabrielsson. Laivue suoritti koko vuoden 1942 ajan Lentorykmentti 4:n mukana pommituksia kohteenaan muun muassa vihollisen lentokentät ja kuljetusverkosto. Vuoden 1943 alkupuolella laivue sai uudeksi kalustokseen saksalaiset Junkers Ju 88 -koneet. Uuden, Blenheim-koneeseen verrattuna teknisesti vaativamman Junkers-koneen käyttökoulutukseen kului aikaa niin, että laivue ehti vuonna 1943 suorittaa vain muutamia sotalentoja, mainittavimpana näistä Lehdon partisaanikylän sekä Lavansaaren lentokentän pommitukset. 14. helmikuuta 1944 laivueen nimeen lisättiin tehtävää kuvaava etuliite, jolloin uudeksi nimeksi tuli Pommituslentolaivue 44. Laivueen komentaja vaihtui 23. helmikuuta, uudeksi komentajaksi määrättiin majuri Tauno Meller. Alkuvuosi oli maarintamalla edelleen hiljainen, laivueen merkittävin pommitustehtävä oli Kasimovon lentotukikohdan pommitus 9. maaliskuuta.
Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua Karjalankannaksella kesäkuussa 1944 laivueen pommituslennot suuntautuivat aluksi Kuuterselän alueelle ja Kivennavalle sekä Viipurinlahdelle. Venäläisten hyökkäyksen edetessä lennettiin Talin-Ihantalan alueelle sekä Vuosalmelle. Pommituslentoja lennettiin kaikin käytettävissä olevin voimin useita kertoja päivässä, sään salliessa myös öisin. Tästä huolimatta laivue menetti sotatoimissa kesällä 1944 vain yhden koneen miehistöineen. Koko jatkosodan aikana laivue menetti sotatoimissa seitsemän konetta ja kuusitoista lentävään henkilökuntaan kuuluvaa kaatuneina.
Lapin sota

Aselevon alettua syyskuussa 1944 laivue siirtyi Rissalaan ja aloitti 2. lokakuuta pommituslennot Lapin sodassa saksalaisten sotilaskuljetuksia vastaan. Saksalaisten vetäytyessä laivue siirtyi 17. lokakuuta Rissalasta Kemiin, mistä se lensi pommitus- ja tiedustelulentoja sodan loppuun asti. Lapin sodassa laivue menetti kaksi konetta ja kaatuneina viisi lentävään henkilökuntaan kuuluvaa. Laivueen nimi muutettiin rauhanajan organisaation mukaiseksi 4. joulukuuta Pommituslentolaivue 43:ksi. Laivue lensi Lapin sodan viimeisen lennon 4. huhtikuuta 1945, kyseessä oli tiedustelulento, koneena JK-268 ja kohteena muun muassa Nordreisa.
Lakkauttaminen

Laivue jäi sotatoimien päätyttyä Kemiin, josta se siirtyi elokuussa 1946 Luonetjärvelle. Laivue jatkoi koulutustoimintaa Junkers Ju 88 -kalustolla kesään 1948 asti, jolloin Pariisin rauhansopimuksen nojalla sisäisillä pommiripustimilla varustetut koneet poistettiin käytöstä ja lennettiin varikoille poistoa varten. Ilman lentokalustoa jäänyt laivue lakkautettiin 15. syyskuuta 1948.
Aiheesta muualla

Hämäläinen, Matti: Pommituslentolaivue 44.  Koala-kustannus, 2010.  ISBN 978-952-229-104-2
Stenman, Kari: Junkers-laivue – Lentolaivue 44 sodassa. Koala-kustannus, 2019. ISBN 978-952-229-208-7.
Laivueen käytössä 1934–37 ollut konetyyppi, Junkers K 34.
Laivueen käytössä 1937–43 ollut konetyyppi, Bristol Blenheim.
Laivueen käytössä 1943–48 ollut konetyyppi, Junkers Ju 88.
Salainen lainsäädäntö

Salainen lainsäädäntö tarkoittaa sellaista virallista oikeuslähdeaineistoa, joka periaatteessa on tarvitsijoiden saatavissa, mutta käytännössä sen käyttö on vaikeaa. Käytön vaikeus voi aiheutua ajallisista, alueellisista, kielellisistä, sisällöllisistä, taloudellisista tai teknisistä syistä. Tässä yhteydessä lainsäädäntö tarkoittaa laajempaa käsitettä kuin säädökset. Salaisen lainsäädännön piiriin kuuluu myös oikeuskäytäntö, jota ei voi ennakoida perehtymällä säädöstekstiin. Tällöin tarkoitetaan oikeastaan ymmärrettävyyttä, josta on kyse silloinkin, kun säädöksen sanamuoto ja perustelut eivät vastaa toisiaan. Oikeuslähteiden saatavuus, tavoitettavuus ja ymmärrettävyys ovat keskeisiä periaatteita kehitettäessä oikeusvaltion oikeudellista tietovarantoa.
Salaisen lainsäädännön välttäminen on keskeinen tunnusmerkki arvioitaessa oikeudellista tiedonsaantia. Oikeudellisessa informaatiolähdeopissa pidetään tärkeänä, että viralliset oikeuslähteet ovat saatavilla sekä julkaisuina että ajantasaisina toimitteina tietoverkoissa maan virallisilla kielillä. Nykyaikaisen yhteiskunnan oikeudenmukaisuuskäsitys vaatii säädösten julkaisemista ennen niiden voimaantuloa. Suomen perustuslain 79 pykälän mukaan laki voi tulla voimaan samana päivänä kuin se julkaistaan. Tämä ei kuitenkaan ole hyvän lainsäädäntötavan mukaista, sillä sen periaatteisiin kuuluu lakien julkaiseminen niin ajoissa, että niihin voi perehtyä ennen voimaantuloa. Salaisesta lainsäädännöstä on kyse myös silloin, jos lainvalmistelujulkaisut eivät ole asianmukaisesti saatavilla.
Oikeuslähteen käyttö voi vinoutua, jos lehdistötiedote tarjotaan saataville paljon ennen päätöksen tai sen tiivistelmän käyttöön antamista. Lehdistötiedotteet eivät luo oikeutta, vaan ne ainoastaan hahmottelevat oikeuden olemusta. Tällaisia ongelmia saattaa ilmetä etenkin viranomaisten päätösviestinnässä.
Risto Leppänen (taidemaalari)

| Risto Leppänen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. helmikuuta 1926 Kuopio
Kuollut: 17. helmikuuta 2001 (75 vuotta) Lahti
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  Taidemaalari
Puoliso:  Terttu Leppänen o.s. Pernu (1930–)
Risto Leppänen (13. helmikuuta 1926 Kuopio – 17. helmikuuta 2001 Lahti) oli suomalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan lahtelaisia 1950-luvun kaupunkimaisemia kuvaavista tauluistaan.
Leppänen kuului lahtelaiseen niin kutsuttuun Pentti Melasen koulukuntaan, jonka taiteilijoiden tyyliä Ulla Aartomaa kuvaa Marraskuun ryhmän ja cézannelaisen jälkikubismin yhdistelmäksi. Muita Melasen koulukuntaan kuuluvia lahtelaisia taidemaalareita olivat esimerkiksi Kosti Ahonen, Paavo Sarelli ja Kaija Ikävalko.
Uudenvuoden taulut

Leppäsellä oli tapana kilpailla muiden lahtelaisten taidemaalarien kanssa siitä, kuka maalaa vuoden ensimmäisen taulun. Joka uudenvuoden yö Leppänen lähti Terttu-vaimonsa kanssa ateljeehen maalaamaan teosta, jonka tuli sääntöjen mukaan tulla kerralla valmiiksi. Näiden maalausten maalaamiseen kului yleensä noin 4–5 tuntia.
Aiheesta muualla

Leppäsen maalauksia Lahden taiteilijaseuran sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Lahen uutisia: Tarmo Virtasen kirjoitus Leppäsen näyttelystä Galleria Aila Seppälässä
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Saky

| Saky Саки |
| --- | --- |
 Sakyn kerrostaloja.
 lippu:  vaakuna
 Saky
 Koordinaatit: 45.1322°N, 33.6005°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Krimin autonominen tasavalta
Piiri:  Jevpatorijan piiri
Kaupungiksi:  1952
Väkiluku (2014)  ():  23 391
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saky (ukr. Саки, krimintat. Saq, ven. Саки, Saki) on kylpylä- ja teollisuuskaupunki Ukrainan Krimin autonomisessa tasavallassa Sakyjärven kaakkoispuolella. Saky sijaitsee noin 54 kilometriä aluekeskus Simferopolista länsiluoteeseen.
Paikkakunta kehittyi 1700-luvulta lähtien, kun Sakyjärven suolaista vettä hyödyntävä suolateollisuus sai alkunsa. Vuonna 1827 perustettiin paikkakunnan ensimmäinen mutahoitoklinikka. Vuonna 1952 paikkakunta sai kaupungin aseman. Nykyään Sakyjärven mutaa ja suolavettä sekä paikallisia mineraalivesiä käytetään terveydenhoidossa. Kaupungissa on kemianteollisuutta, mineraaliveden pullottamo ja viinintuotantoa.
Ukrainan tilastokeskus arvioi kaupungin väkiluvuksi 23 391 asukasta vuoden 2014 alussa. Kaupunki on ollut entisen Sakyn piirin hallintokeskus. Kaupunki on ollut keväästä 2014 lähtien osa Venäjän miehittämää Krimin niemimaata.
Kaupungin eteläpuolella toimii Venäjän merivoimien käyttämä (2022) Sakyn lentotukikohta.
Sanatorio Poltava-Krym.
Sakyjärveä.
Sakyn uimarantaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saky Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  VIAF
Eero Saksman

| Eero Saksman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. helmikuuta 1962 (ikä 63) Kiuruvesi
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  matematiikan professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FK 1987, FL 1987, FT 1994)
Väitöstyön ohjaaja:  Lassi Päivärinta ja Hans-Olav Tylli
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Oppilaat:  useita tohtorioppiskelijoita, heistä 2015 mennessä ainakin 6 väitellyt
Palkinnot:  Nevanlinna-väitöskirjapalkinto (1994), Väisälän palkinto (2007), Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen (2007–)
Aiheesta muualla
Eero Saksman (Tuhat-tutkimusportaali)
Eero Antti Saksman (s. 15. helmikuuta 1962 Kiuruvesi) on suomalainen matemaatikko ja filosofian tohtori. Hän työskentelee Helsingin yliopiston matematiikan professorina.
Saksman tuli ylioppilaaksi Kiuruveden lukiosta (1981). Hän opiskeli Helsingin yliopistossa filosofian kandidaatiksi (1987), lisensiaatiksi (1988) ja tohtoriksi (1994). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1994) oli otsikoitu Weak compactness and weak essential spectra of elementary operators. Hän on ollut Helsingin yliopiston dosentti vuodesta 1995.
Hän työskenteli Helsingin yliopiston opetus- ja tutkimustehtävissä (1986–1995), Suomen Akatemian nuorempana ja vanhempana tutkijana useaan otteeseen (1995–2000), Jyväskylän yliopiston matematiikan yliassistenttina (1996–1997) ja Helsingin yliopiston matematiikan assistenttina (1998–2001). Ennen nykyistä professuuriaan Helsingissä (2007–) hän toimi Tampereen teknillisen yliopiston soveltavan matematiikan professorina (2001–2002) ja Jyväskylän yliopiston matematiikan professorina (2002–2007). Jyväskylän vuosinaan hän myös kävi Lundin yliopistossa vierailevana professorina (2005). Nyttemmin Saksman on työtovereineen osallistunut esimerkiksi Suomen Akatemian rahoittamaan Analyysin ja dynamiikan -huippututkimushankkeeseen (2014–2019).
Saksman on sivutoimenaan tai luottamustehtävänään toiminut muun muassa Ylioppilastutkintolautakunnan apujäsenenä (useita vuosia 1996–) ja Suomen matemaattisen yhdistyksen puheenjohtajana. Hän on saanut Nevanlinna-väitöskirjapalkinnon (1994) ja Suomalaisen Tiedeakatemian Väisälän palkinnon (2007). Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen hän on ollut vuodesta 2007.
Saksmanin puoliso on kirjailija Katri Tapola (1996–).
Aiheesta muualla

Google Scholar -haku "Eero Saksman" (englanniksi) (scholar.google.com)
Mathematics Genealogy Project: Eero Saksman (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Tieteilijät:  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  ORCID  zbMATH
Lentorykmentti 1

Lentorykmentti 1 (LeR 1) oli Suomen ilmavoimien maayhteistoiminnan joukko-osasto vuosina 1938–1941 ja 1942–1952.
Perustaminen

Lentorykmentti 1 perustettiin 1. tammikuuta 1938 Suur-Merijoen lentokentälle Lentoasema 5:n tilalle komentajanaan eversti Yrjö Opas. Rykmentti koostui yhteistoimintalaivueista LLv 10, LLv 12, LLv 14 ja LLv 16.
Talvisota

Talvisodan alkaessa 30. marraskuuta 1939 rykmentin kalustona oli Fokker C.X-, Fokker C.V-, Ripon- ja Junkers W 34 -koneita. Lentolaivue 10 oli Lappeenrannassa suoraan Päämajalle alistettuna syöksypommitustehtäviä varten. Lentolaivueet 12 ja 14 olivat Karjalan kannaksella, edellinen Suur-Merijoen, jälkimmäinen Laikon ja Käkisalmen kentiltä käsin. Lentolaivue 16 oli sijoitettu Värtsilään ja Sortavalaan toiminta-alueenaan Laatokan Karjala.
Neuvostoliiton ilmavoimien hävittäjätoiminnan vuoksi laivueet joutuivat suorittamaan tiedustelu- ja pommituslentoja pääasiassa öisin. Helmikuussa 1940 LLv 12 ja 14 saivat käyttöönsä taistelukykyisempiä Gladiator-hävittäjiä, mikä mahdollisti myös päivätoiminnan.
Talvisodan aikana rykmentti teki 894 sotalentoa, saavuttaen neljä ilmavoittoa ja menettäen kymmenen lentokonetta.
Jatkosota

Jatkosodan liikekannallepanon yhteydessä 17. kesäkuuta 1941 rykmentin esikunta lakkautettiin ja laivueet irrotettiin erillisiksi. Rykmentti perustettiin uudelleen 3. toukokuuta 1942 Aunuksen Karjalaan, komentajanaan everstiluutnantti Viljo Rekola. Rykmentille alistettiin lentolaivueet LeLv 12 ja LeLv 32. LeLv 12 suoritti tiedustelua ja tykistön tulenjohtolentoja Fokker D.XXI- ja C.X-koneilla. LeLv 32:n vastuulla oli torjunta- ja suojauslennot Aunuksen Karjalan alueella Curtiss Hawk -koneilla. Molemmat laivueet oli sijoitettu Nurmoilan kentälle.
Helmikuussa 1944 laivueet nimettiin tehtäviensä mukaan uudelleen, jolloin LeLv 12:sta tuli Tiedustelulentolaivue 12 ja LeLv 32:sta Hävittäjälentolaivue 32. Vihollisen käytössä olleen hävittäjäkaluston parantuessa TLeLv 12 joutui siirtymään jälleen yötoimintaan päivätiedustelun jäädessä HLeLv 32:n vastuulle. Toukokuussa HLeLv 24:n Messerschmitt Bf 109 -lentue siirtyi Nurmoilan kentälle rykmentin alaisuuteen erityisesti La-5-koneiden torjuntaa varten.
Suurhyökkäyksen alkaessa kesäkuussa 1944 molemmat laivueet vetäytyivät Uomaan kentälle ja edelleen heinä-elokuussa Mensuvaaraan. Elokuussa TLeLv 12 sai käyttöönsä kotimaisia VL Myrsky -hävittäjiä sekä kaksi Blenheim-pommittajaa tiedustelukäyttöön.
Aselevon jälkeen syyskuussa laivueet siirrettiin Joroisten ja Mikkelin kentille. Myrsky-koneita luovutettiin HLeLv 26:lle Lapin sotaan. Jatkosodassa rykmentti suoritti 2 308 sotalentoa saavuttaen 109 ilmavoittoa kahdentoista oman koneen menetyksin.
Sotien jälkeen

Sotien jälkeen Lentorykmentti 1 siirtyi Poriin. HLeLv 32 lakkautettiin ja rykmenttiin jäivät TLeLv 12:sta ja 16:sta muodostetut HLeLv 11 ja HLeLv 13 Curtiss Hawk- ja VL Myrsky -konein varustettuna. Hävittäjälentolaivue 11 sai käyttöönsä Messerschmitt Bf 109 -koneita syyskuussa 1946 ja Hävittäjälentolaivue 13 heinäkuussa 1947. VL Myrsky poistui käytöstä vuonna 1947 ja Curtiss Hawk vuonna 1948, jolloin rykmentin vahvuudeksi jäi kaksikymmentä Messerschmitt Bf 109 -konetta.
Rykmentti lakkautettiin lopullisesti 1. joulukuuta 1952 Ilmavoimien uudistuksessa, ja sen tilalle muodostettiin 2. lennosto.
LLv 12:n Fokker C.X.
LeLv 32:n Curtiss Hawk 75.
VL Myrsky.
Leon Diakonos

Leon Diakonos (m.kreik. Λέων ὁ Διάκονος, Leōn ho Diakonos, lat. Leo Diaconus, ”Leon Diakoni”, noin 950–1000) oli bysanttilainen historioitsija.
Elämä

Leon Diakonos syntyi maaseudulla Kaloessa Vähässä-Aasiassa. Hänen vanhempansa eivät olleet kovin varakkaita, mutta pystyivät kuitenkin lähettämään hänet koulutukseen Konstantinopoliin, jossa hänestä tuli diakoni keisarilliseen palatsiin noin vuosina 975–980. Hän kirjoitti 10 historian kirjaa, jotka käsittelivät Bysantin keisarien Romanos II:n, Nikeforos II Fokasin, Johannes I Tzimiskesin hallituskausia sekä varhaisia aikoja keisari Basileios II:n hallitusajalta. Hänen kirjoituksensa perustuivat useimmiten hänen omiin silminnäkijähavaintoihin eri tapahtumista. Leonin kirjoitustyyli oli hyvin klassinen, koska hän käytti samanlaista kieltä kuin runoilija Homeros sekä muut muinaisen Kreikan historioitsijat kuten Agathias. Leon tunnetaan erityisesti hänen silminnäkijähavainnoistaan Kiovan suuriruhtinas Svjatoslav I:n ajoilta, jolloin rusit hyökkäsivät Bulgariaan vuonna 969 sekä taistelivat Bysantin valtakuntaa vastaan eri puolilla..
Leon seurasi keisari Basileiosta hänen sotaretkilleen, ja vuonna 986 hän oli vähällä kuolla taisteluissa bulgaareja vastaan. Leonin myöhemmistä vaiheista tiedetään vain vähän, ja niistä on kolme eri teoriaa. Ensimmäisen teorian mukaan hän kuoli eikä sen vuoksi ehtinyt kirjoittamaan teostaan Historia valmiiksi Basileios II:n valtakaudella. Toisen teorian mukaan keisari ihastui hänen puheeseensa niin paljon, että lähetti hänet suurlähettilääkseen Italiaan 996–998. Sen jälkeen Leonista tuli ilmeisesti piispa Synodiinselvennä, mutta tämä versio on hyvin kiistanalainen. Kolmannen teorian mukaan hänestä tuli Kaarian metropoliitta. Tosin tämä on myös kiistanalaiseksi jäänyt asia.
Historia-teos

Leonin Historia-teos koostuu 10 kirjasta, jotka kuvaavat tapahtumia vuosilta 959–976, mutta siinä on myös vanhempia kertomuksia sekä silminnäkijähavaintoja vuosilta 989–992. Ilmeisesti teos on tehty juuri noina vuosina. Hän oli hiukan erilainen historioitsija kuin edeltäjänsä ja aikalaisensa. Leon pyrki kirjoittamaan tapahtumille myös taustatietoja sekä määrittelemään niiden syitä ja seurauksia. Hän asettaa kyseenalaiseksi keisarien Nikeforos II Fokasin ja Johannes I Tzimiskesin sotaretket sekä keisari Basileios II:n hallituskauden alkuajalta. Sen vuoksi teosta ei julkaistu Basileioksen hallitusaikanaan, vaan Leon julkaisi sen itse hiukan ennenaikaisesti vuonna 976, jolloin Leon oli olettanut Basileioksen tulevan syrjäytetyksi eri kapinoiden vuoksi. Tosin Basileios pysyi vallassa vielä paljon pidempään.
Aiheesta muualla > Historia-teos eri kielisinä versioina

Leon tekstit (kreikaksi)[vanhentunut linkki]
Historia-teos (ed. Barthold G. Niebuhr (englanniksi)
Historia-teos käännettynä venäjäksi (Arkistoitu – Internet Archive)(venäjäksi)
Leo Diaconus, Leonis Diaconi Caloensis Historiae libri decem et Liber de velitatione bellica Nicephori Augusti e recensione Caroli Benedicti Hasii, Addita eiusdem versione atque annotationibus ab ipso recognitis. Accedunt Theodosii Acroases De Creta capta e recensione Fr. Iacobsii et Luitprandi legatio cum aliis libellis qui Nicephori Phocae et Ioannis Tzimiscis historiam illustrant. Bonnae : impensis Ed. Weberi, 1828 (fa parte di Corpus scriptorum historiae Byzantinae. Editio emendatior et copiosior, consilio Barthold Georg Niebuhrii C.F. instituta, opera eiusdem Niebuhrii, Immanuel Bekkeri, L. Schopeni, G. et L. Dindorfiorum aliorumque philologorum parata (on-line)
Leo Diaconus, Leontos diakonou historia : e recensione Caroli Benedicti Hasii : praemittitur Menologium graecorum Basilii Porphyrogeniti imperatoris jussu editum. Accedunt Hippolyti Thebani, Georgidis monachi, Ignatii diaconi, Nili Cujusdam, Christophori Protoasecretis, Michaelis Hamartoli, anonymi, scripta quae supersunt, accurante et denuo recognoscente J. P. Migne. Parisiis : apud Garnier fratres editores et Jacques Paul Migne successores, 1894 (on-line)
S/S Salama (höyrykuunari)

Höyrykuunari Salama laiturissaan Savonlinnassa elokuussa 2004
Höyrykuunari S/S Salama oli apupurjein varustettu potkurihöyrylaiva joka valmistui 1874 Viipurin konepajalta Savonlinnan Höyrylaiva Osakeyhtiön käyttöön. Salama kuljetti matkustajia ja rahtia reitillä Joensuu–Savonlinna–Lappeenranta–Viipuri–Pietari, ja 1870-luvulla se teki myös matkoja Lyypekkiin saakka. Laivassa oli aluksi tilat vain 12 matkustajalle, mutta vuonna 1883 tehtyjen muutosten jälkeen matkustajia voitiin ottaa 60. Matkustajien käytössä oli salonki ja ravintola.
Syyskuussa 1898 matkustajalaiva Ilmari  törmäsi Salaman oikeaan kylkeen Puumalassa Parkonsaaren luona Salaman ollessa matkalla Lappeenrannasta Savonlinnaan. Törmäyksen seurauksena Salama upposi. Oikeudenkäynnissä Ilmarin omistajavarustamo todettiin syylliseksi onnettomuuteen, ja se joutui luovuttamaan Ilmarin Savonlinnan Höyrylaiva Osakeyhtiölle.
Salama upposi niin syvälle, että se oli turvassa jäiden ruhjonnalta, mutta toisaalta hylkyä ei saatu nostettua useista yrityksistä huolimatta sen aikaisella nostotekniikalla. Lastin pääosa, erityisesti hyvin arvokkaat alkoholitynnyrit, saatiin kyllä pelastettua. Salama nostettiin vasta vuonna 1971 Enso-Gutzeit Oy:n Savonlinnan telakan uudella nostokalustolla, ja vuonna 1972 se luovutettiin Merimuseoyhdistykselle kunnostettavaksi.
S/S Ilmarin keulan puskujälki, nk. "Murhahaava”, höyrykuunari S/S Salaman ruumankyljessä. Vuoto levytettiin umpeen tarkoituksellisesti tällä tavalla korjaustyön aikana, jotta törmäysjälki jäisi näkyviin.
Salama on nykyisin esillä Savonlinnan museossa Riihisaaren laiturissa. Alus on entisöity mahdollisimman tarkasti. Aluksen ruuman oikeassa kyljessä on umpeen levytettynä Ilmarin törmäyksen tekemä reikä vääntyneine levyineen.
S/S Salaman pituus on 31,42 metriä, leveys 6,7 metriä ja syväys 2,44 metriä. Höyrykoneen teho oli 39 hevosvoimaa. S/S Salaman suurin nopeus oli 7,5 solmua.
John Lennox

John Carson Lennox (s. 1943) on matematiikan professori Oxfordin yliopistossa ja matematiikan ja tieteenfilosofian luennoitsija Green Templeton Collegessa Oxfordissa.
John Lennox, 2015
Elämä > Nuoruus ja koulutus

Lennox syntyi Pohjois-Irlannissa ja opiskeli Cambridgessa, jossa hän myös vuonna 1962 seurasi C. S. Lewisin luentoja runoilija John Donnesta. Vuonna Lennox väitteli ensimmäisen kerran tohtoriksi Cambridgen yliopistossa aiheesta Centrality and Permutability in Soluble Groups. Hän kuuluu kristilliseen ryhmään nimeltä Plymouthin veljet.
Elämä > Ura

Saatuaan väitöskirjansa valmiiksi Lennox muutti Cardiffiin Walesiin, jossa hänestä tuli matematiikan luennoitsija Walesin yliopistoon, Cardiffiin. 29 Cardiff vuotensa aikana hän vietti vuoden Würzburgin, Freiburgin ja Wienin yliopistossa. Hän luennoi paljon eri puolilla Itä- ja Länsi-Eurooppaa sekä Venäjää matematiikasta, apologetiikasta ja Raamatusta.
Hän on julkaissut yli 70 vertaisarvioitua artikkelia matematiikasta ja ollut tekijänä kahdessa monografiassa sekä toiminut venäläisen matematiikan kääntäjänä.
Lisäksi hän opettaa  tiedettä ja uskontoa Oxfordin yliopistossa. Hän on kirjoittanut useita kirjoja tieteen suhteesta uskontoon ja etiikkaan. Viimeisimmät kirjoista ovat: Informetika (2001), Hat die Wissenschaft Gott begraben? (Has Science Buried God?) (2002), Worldview (2004) yhdessä David Goodingin kanssa. Hänen viimeisin kirjansa on God's Undertaker – Has Science buried God?" (2007).
Hän on puhunut useissa maissa mukaan luettuna useat matkat entiseen Neuvostoliittoon.
Elämä > Ura > Väittelyt

Lennox on kristitty akateemikko, joka on ottanut osaa lukuisiin julkisiin väittelyihin ateistien kanssa mukaan luettuna Richard Dawkins, Christopher Hitchens ja Michael Shermer.
3. lokakuuta 2007 Lennox väitteli Richard Dawkinsin kanssa Alabaman yliopistossa Birminghamissa. Väittelyn aiheena olivat Dawkinsin näkemykset kirjassa Jumalharha.
Professorit Lennox ja Dawkins keskustelivat uudestaan huhtikuussa 2008 Trinity Collegessa Oxfordissa käsitelläkseen aiheita, jotka jäivät käsittelemättä edellisessä väittelyssä.
Elokuun 9, 2008, Lennox väitteli Christopher Hitchensin kanssa Edinburghin kansainvälisillä juhlilla. Aiheena oli kysymys, voisiko Eurooppa hylätä kristillisen menneisyytensä ja toivottaa uuden ateismin tervetulleeksi. "
Elokuun 23, 2008, Lennox väitteli Michael Shermerin kanssa Wesley Conference Centressä Sydneyssä, Australiassa. Aiheena oli Jumalan olemassaolo.
Lokakuun 21, 2008, Lennox väitteli Richard Dawkinsin kanssa toisen kerran Oxfordin yliopiston luonnontieteellisessä museossa. Samassa paikassa, jossa vuonna 1860 pidettiin kuuluisa evoluutioväittely Thomas Henry Huxleyn ja Samuel Wilberforcen välillä. Väittelyn aiheena oli "Onko tiede haudannut Jumalan?" The Spectator-lehti kutsui tapahtumaa "Huxley-Wilberforce, toinen erä." 11 minuutin video kyseistä väittelystä löytyy tästä.
Maaliskuun 3, 2009, Lennox väitteli Christopher Hitchensin kanssa toisen kerran Samfordin yliopistossa Birminghamissä, Alabamassa kysymyksestä: "Onko Jumala suuri?" Väittely käsitteli Hitchensin väitteitä hänen kirjassaan "Jumala ei ole suuri".
Elämä > Yksityiselämä

Lennox puhuu englantia, venäjää, ranskaa ja saksaa. Hän on naimisissa Sallyn kanssa ja heillä on kolme lasta ja neljä lastenlasta. Hänellä on veli nimeltä Gilbert Lennox, joka toimii pastorina Glennabbey kirkossa, Glengormleyssa.