Trikamaronin taistelu
Taistelun jälkeen

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Äärimmäisen köyhät sotilaat saivat valtaansa suuria rikkauksia ja nuoria, äärimmäisen viehättäviä naisia, eivätkä enää kyenneet hallitsemaan mieliään tai tyytymään mihinkään, mitä heillä jo oli, vaan juopuivat siitä kaikesta (...) niin että jokainen halusi viedä kaiken mukanaan Karthagoon. Ja he kuljeskelivat ympäriinsä, eivät yksiköittäin vaan yksin tai kaksin (...) eikä tämän kaiken nähnyt Belisarius keksinyt, miten menettelisi tässä tilanteessa. Aamun valjetessa hän kuitenkin nousi paikalleen tien vieressä olevan mäen päälle ja vaati takaisin kuria, jota ei enää ollut, ja sätti kaikkia, niin miehistöä kuin upseereitakin. | ” |
– Prokopios, Justinianuksen sotien historia, 4. 4. 3–7 (Suomentanut Heikki Tiilikainen). 
Pako oli lyhyt, sillä vandaalit palasivat leiriinsä, eikä Belisariuksella ollut ilman jalkaväkeä tarpeeksi joukkoja leirin valtaamiseksi. Roomalaiset ryhtyivät sen sijaan ryöstelemään vandaalisoturien ruumiita. Prokopioksen mukaan roomalaiset menettivät taistelussa 50 miestä ja vandaalit 800.
Roomalaisten jalkaväki saapui iltapäivällä, ja Belisarius ryhmitti nyt koko armeijansa valmiina hyökkäämään vandaalien leiriin. Se ei kuitenkaan ollut tarpeen, sillä Gelimer pakeni yhdessä joidenkin sukulaistensa ja palvelijoidensa kanssa. Kun vandaalisoturit huomasivat johtajansa paenneen, hekin lähtivät nopeasti leiristä. Roomalaiset valtasivat tyhjän leirin ja saivat haltuunsa vandaalien jättämät omaisuudet. Prokopioksen mukaan ne olivat valtavan arvokkaita ja niihin kuului vandaalien itse tekemien arvoesineiden lisäksi suuria aarteita, jotka he olivat saaneet monilla ryöstöretkillään. Belisarius menetti joukkojensa hallinnan, kun monet sotilaat rupesivat ryöstelemään, ajamaan takaa pakenevia vandaaleita ja orjuuttamaan vandaalien naisia ja lapsia. Koko yö kului tässä ja Belisarius oli huolissaan siitä, että vandaalit kokoaisivat rivinsä ja hyökkäisivät epäjärjestyksessä olevien roomalaisten kimppuun. Seuraavana aamuna Belisarius kiipesi läheiselle mäelle ja sai lopulta hitaasti kurin palautettua.
Taistelun jälkeen Gelimer pakeni ja Belisarius lähetti Johannes Armenialaisen 200 miehen kanssa ajamaan häntä takaa. Viiden päivän kuluttua Johannes sai kuitenkin surmansa, kun eräs nuorempi upseeri oli juovuksissaan ampunut vahingossa nuolen hänen kaulaansa. Gelimer pakeni Hippo Regiukseen (nykyinen Annaba Algeriassa), ja sieltä muinaiseen maurien kaupunkiin Medeukseen, joka sijaitsi Numidian rajalla Papuavuoren rinteillä. Belisariuksen joukot saartoivat kaupungin, ja monen viikon piirityksen ja neuvottelujen jälkeen Gelimer suostui antautumaan maaliskuussa 534. Sota päättyi, ja vandaalien kuningaskunta oli lakannut olemasta. Belisarius lähetti joukkojaan turvaamaan Korsikan, Sardinian, Baleaarit, Gibraltarin ja Caesarean kaupungin Mauretaniassa. Vallatut alueet organisoitiin uudelleen Itä-Rooman uusiksi provinsseiksi. Lopulta Belisarius palasi Konstantinopoliin ja sai sankarin vastaanoton. Justinianus myönsi hänelle triumfin ja konsulin arvon. Gelimer sai Justinianukselta maatilan Galatiasta, missä hän sai asua perheensä kanssa. Noin 2 000 vangiksi saatua vandaalisoturia värvättiin Itä-Rooman armeijaan ja lähetettiin Persian vastaiselle rajalle. Uusi African provinssi ei kuitenkaan pysynyt rauhallisena. Roomalaiset joutuivat taistelemaan maureja ja kapinallisia vastaan, ja vasta 500-luvun lopulla keisari Maurikioksen aikana provinssi oli suhteellisen kukoistava ja rauhallinen.