stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Scondia illustrata
Kirjoitustyö

Messenius saapui Kajaaniin perheensä kanssa marraskuussa 1616. Hänelle oli annettu lupa ottaa mukaan myös laaja kirjastonsa, jota Messenius käytti lähteenä työskennellessään. Lisäksi hän sai materiaalia ystäviltään; esimerkiksi Tammisaaren kirkkoherra Sigfrid Aronus Forsius, joka oli Messeniuksen entinen professorikollega Upsalan yliopistosta, lähetti hänelle joitakin käsikirjoituksia. Lappia koskevan seurakuntakertomuksen Messeniukselle puolestaan toimitti Paltamon ja Iin kappalaisena toiminut Mansuetus Jacobi.
Messenius oli aloittanut Scondia illustratan suunnittelun jo Tukholmassa, mutta varsinaiseen kirjoitustyöhön hän kävi vasta vankeusaikanaan Kajaanin linnassa. Teoksen alustava käsikirjoitus valmistui 1624, mutta sen saattaminen julkaistavaan kuntoon kesti vielä vuosikausia. Vuonna 1635 Pohjanmaan maaherraksi nimitettiin Messeniuksen entinen oppilas Melcher von Wernstedt, joka vapautti hänet marraskuussa. Wernstedt antoi Messeniukselle luvan muuttaa Ouluun, mutta Ruotsin puolelle häntä ei suostuttu päästämään. Oulussa Messenius jatkoi teoksensa viimeistelyä, saamatta kuitenkaan sitä julkaistua ennen kuolemaansa marraskuussa 1636. Ruotsin holhoojahallitus lähetti tammikuussa 1636 maisteri Ericus Schroderuksen Messeniuksen luo Ouluun tutustumaan teokseen ja raportoimaan sen mahdollisesti arveluttavasta sisällöstä.
Sisältö

Scondia illustratan yhdeksän ensimmäistä osaa muodostavat Chronologia-nimisen kronikan, joka kertoo Skandinavian kansojen historiasta aina Raamatun vedenpaisumuksen ajoista Kustaa II Aadolfin valtakaudelle saakka. Loput kuusi osaa käsittelevät Suomen ja Baltian vendien historiaa sekä sisältävät aikaisempien osien täydennyksiä. Suomalaisten lisäksi siinä kerrotaan liiviläisten ja kuurilaisten menneisyydestä.
Sarjan ensimmäisiä osia ei pidetä kovinkaan objektiivisina, koska ne pyrkivät Johannes Magnuksen tavoin antamaan Ruotsin menneisyydestä liioittelevan mahtipontisen vaikutelman. Magnuksesta poiketen Messenius on kuitenkin asettanut jotakin vaatimuksia lähteille, vaikka varsinaisesta lähdekritiikistä ei voidakaan puhua. Sen sijaan Kustaa Vaasan valtakaudesta lähtien Messeniuksen kriittisiä kuvauksia pidetään arvokkaana, erityisesti Juhana III:n aikaisesta vastauskonpuhdistuksesta löytyy paljon tietoja, joita ei ole muissa lähteissä. Myös teoksen Suomea käsittelevää kymmenettä osaa pidetään ainutlaatuisena, koska Messeniuksen lähteinään käyttämät kirjoitukset ovat pääosin kadonneet.
Aiheesta muualla

Scondia illustratan kymmenes osa digitaalisessa muodossa.
Seismologian instituutti

Seismologian instituutti (vuoteen 2010 Seismologian laitos) on Helsingin yliopiston matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan Geotieteiden ja maantieteiden laitoksella toimiva instituutti, joka havainnoi ja tutkii seismisiä tapahtumia Suomessa ja muualla.
Seismologinen tarkkailutoiminta aloitettiin Suomessa vuonna 1924. Tällöin Helsingin yliopiston fysiikan laitos sai Suomalaiselta Tiedeakatemialta kaksi horisontaalista Mainka-seismografia, jonka suunnittelija on saksalainen seismologi Carl Mainka. Kahden vuoden kuluttua laitoksen käyttöön tuli myös vertikaalinen Mainka-seismografi. Seismografiasema sijaitsi Helsingissä fysiikan laitoksen kellaritiloissa. Vuonna 1961 aseman pohjalta perustettiin Seismologian laitos. Perustamispäätökseen vaikutti varsinkin tarve tarkkailla Neuvostoliitossa sattuneita räjäytyksiä Novaja Zemljan 1950-luvun lopun ydinkokeiden jälkimainingeissa. Vuonna 2010 Seismologian instituutin uudeksi nimeksi tuli Seismologian instituutti. Samana vuonna instituutti järjestettiin uudelleen maantieteen ja geologian laitoksen kanssa matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan Geotieteiden ja maantieteiden laitokseksi.
Seismologian instituutissa tehdään kallioperän rakenteisiin kohdistuvaa tutkimustyötä taittumis- ja heijastusluotausten sekä tomografiatutkimuksen avulla. Keskeisiin instituutin tutkimusaiheisiin kuuluvat alueellinen seismisyys ja seisminen hasardi. Instituutista käsin ylläpidetään myös Suomen seismistä asemaverkkoa. Instituutti on osana kansainvälisiä yhteistyöhankkeitaan osallistunut muun muassa seismisten asemien perustamiseen Suomen ulkopuolelle, esimerkiksi Sambiaan ja Antarktikselle. Seismologian instituutissa käsitellään kaikki Suomen seismisten asemien rekisteröimä aineisto, joka koostuu räjäytysten, maanjäristysten ja sortumien tuottamista signaaleista. Signaaleille tehdään paikannus, ja havaintoja hyödynnetään muun muassa ydinkokeiden valvonnassa ja viranomaisten käyttöön suunnatussa Luonnononnettomuuksien varoitusjärjestelmässä (LUOVA-järjestelmä).
Seismologian instituuttia johtaa Timo Tiira (2023).
Tatjana Lysova

Tatjana Gennadjevna Lysova (ven. Татьяна Геннадьевна Лысова); s. 18. maaliskuuta 1968 Moskova) on venäläinen toimittaja.
Lysova opiskeli matematiikkaa ja ohjelmointia. Hän valmistui MIREA-yliopistosta Moskovassa ja työskenteli 1990-luvulla lehdissä Kommersant sekä Expert. Lysova oli Vedomostin päätoimittaja vuosina 2002–2007 ja 2010–2013. Tämän jälkeen hän jatkoi Vedomostin nettisivujen ylläpitoa. Vuosina 2018–2019 Lysova oli Interfaxin politiikan uutisten varapäätoimittaja. Tammikuussa 2020 hänestä tuli Meduzan varapäätoimittaja ja sen Moskovan-toimiston johtaja.
Vuonna 2021 Lysova siirtyi tehtävistään Meduzassa vastaamaan Alfa-pankin viestinnästä.
Tatjana Levina (meloja)

Tatjana Levina (ven. Татьяна Левина; s. 4. syyskuuta 1965) on uzbekistanilainen entinen meloja.
Levina oli mukana Atlantan olympialaisissa 1996 sekä 500 metrin kajakkikaksikoissa että -nelikoissa. Hän putosi kajakkikaksikoissa parinsa Inna Isakovan kanssa keräilyerien jälkeen, mutta Uzbekistan pääsi välieriin saakka kajakkinelikkojen kilpailussa. Levina kilpaili vuoden 1999 MM-kilpailuissa 1 000 metrin kajakkikaksikoissa, joissa maa oli seitsemäs, ja kolmea vuotta myöhemmin Sevillan kisoissa maansa yhdeksänneksi sijoittuneessa 200 metrin kajakkinelikkokilpailussa. Hän oli mukana Uzbekistanin joukkueessa samassa lajissa vielä vuoden 2003 maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa joukkue oli kahdeksanneksi nopein.
Tenon kirkko

| Tenon kirkko Tana kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2018.
Sijainti:  Teno, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nord-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1964
Suunnittelija:  Espen Poulsson
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  300
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tenon kirkko (norj. Tana kirke) on Tenon kunnassa Finnmarkin läänissä Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1964. Sen edeltäjä tuhoutui saksalaisten polttamana toisen maailmansodan loppuvaiheessa vuonna 1944.
Vanha kirkko 1900-luvun alussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tenon kirkko Wikimedia Commonsissa
Saint-Jean-d’Aulps

| Saint-Jean-d’Aulps |
| --- | --- |
 Ilmakuva kylästä
 vaakuna
 Saint-Jean-d’Aulps
 Koordinaatit: 46°14′08″N, 6°39′23″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Haute-Savoie
Arrondissementti:  Thonon-les-Bains
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  40,2 km²
Väkiluku (2019):  1 558 
 – Väestötiheys:  38 as./km²
Kunnan numero:  74238
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saint-Jean-d’Aulps on kunta Ranskan itäosassa, Haute-Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee Vallée d’Aulpsin laaksossa, noin 25 kilometriä Thonon-les-Bainsin kaupungista kaakkoon.
Kunnan nähtävyys on 1000-luvulla perustettu keskiaikainen sisterssiläisluostari Abbaye d’Aulps. Luostari tuhoutui suurelta osin vuonna 1823. Jäljellä olevat rauniot ovat olleet historiallinen muistomerkki vuodesta 1902 lähtien. Luostarin viereen on rakennettu näyttelykeskus, jossa voi tutustua munkkien elämään keskiajalla. Luostariin järjestetään myös opastettuja kierroksia. Kunnan alueella oleva goottilaistyylinen La Moussièren kirkko on peräisin 1800-luvulta. Kunnan hiihtokeskus on osa laajempaa Portes du Soleilin hiihtokeskusta.
Abbaye d’Aulps
Abbaye d’Aulps ja näyttelykeskus
Saint-Jean-Baptisten kirkko, Saint-Jean-d’Aulps
La Moussièren kirkko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-Jean-d’Aulps Wikimedia Commonsissa
Sam (televisiosarja)

| Sam |
| --- | --- |
Luoja(t):  John Finch
Alkuperämaa:  Yhdistynyt kuningaskunta
Verkko:  ITV
Esitetty:  1973 – 1975
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:  39
Tuotanto
Tuottaja(t):  Michael Cox Bill Podmore
Ohjaaja(t):  Colin Cant Les Chatfield Bill Podmore Roland Joffé
Käsikirjoittaja(t):  John Finch
Säveltäjä(t):  John McCabe
Tuotantoyhtiö(t):  Granada Television
Aiheesta muualla
IMDb 
Sam on brittiläinen televisiosarja, jota Granada-yhtiö tuotti 39 jaksoa vuosina 1973–1975. Se kertoo pienen kaivoskylän elämästä Yorkshiressa vuodesta 1936 vuoteen 1974. Sarjan on käsikirjoittanut John Finch, jonka Samia edeltävä menestyssarja oli Ashtonin perhe. Myös Sam-sarjasta tuli Britanniassa niin suosittu, että se voitti katsojaluvuissa jopa Coronation Streetin.
Suomessa sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Yle TV1 -kanavalla kesällä 1974 ja toinen tuotantokausi Yle TV2:lla kevättalvella 1976. Alkupään jaksoissa Sam Wilsonia lapsena esittää Kevin Moreton ja myöhemmissä jaksoissa aikuisena Mark McManus.
Helsingin Sanomien tv-kriitikko Jukka Kajava arvioi sarjalla parin alkujakson perusteella olevan edellytykset kehittyä tavallista monipuolisemmaksi ja katsotuksi tv-sarjaksi, mutta moitti sitä liian lyhyistä, parin repliikin kohtauksista.
Thalwil

| Thalwil |
| --- | --- |
 Thalwil Zürichinjärveltä nähtynä, taustalla Uetliberg.
 vaakuna

 Thalwil
 Koordinaatit: 47°17′N, 8°34′E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Zürichin kantoni
Hallintoalue (Bezirk):  Horgenin alue
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,52 km²
Korkeus:  406–568 m
Väkiluku (31.12.2016)  (vakituiset asukkaat):  17 789
 – Väestötiheys:  3 223 as./km²
 
 www.thalwil.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Thalwil on kaupunki Sveitsissä Zürichin kantonissa. Siellä oli vuoden 2016 lopulla 17 789 vakinaista asukasta.
Maantiede

Thalwil sijaitsee Zürichinjärven länsirannalla kymmenkunta kilometriä Zürichistä etelään. Lännessä kunta rajoittuu Sihljokeen.
Liikenneyhteydet

Thalwil sijaitsee moottoritie A3:n varrella. Thalwil on rautateiden risteysasema. Sieltä lähtee neljä rautatietä:
rantarata pohjoiseen, Kilchbergin kautta Zürichiin
rata Zimmerbergin pohjatunnelin kautta pohjoiseen, Zürichiin
rantarata etelään, Pfäffikoniin ja
rata Zimmerbergin tunnelin kautta lounaaseen, Zugiin.
Aiheesta muualla

Zwicky, Hans Jakob: Thalwil (Sveitsin historiallisen tietosanakirjan artikkeli) Historisches Lexikon der Schweiz (HLS).  3.10.2012. Bern:  Stiftung HLS. (saksaksi), (ranskaksi), (italiaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thalwil Wikimedia Commonsissa
Tenori

Naiset
sopraano
mezzosopraano
altto
kontra-altto
Miehet
sopranista
kontratenori
tenori
baritoni
bassobaritoni
basso
Tenori (lat. tenere eli kannatella) on korkea miesääni, jonka ääniala on yleensä C3–B♭4. Oopperassa tenorilla on yleensä kertomuksen sankarin rooli. Keskiajan musiikissa tenoriksi nimitettiin moniäänisen teoksen sitä ääntä, joka kuljetti päämelodiaa. Noin 30 prosenttia miehistä on tenoreita. Tenoreista on huutava pula kuoroissa, sillä miehistä vain pienellä osalla on tenoriääniala, miehet eivät ole yhtä kiinnostuneita kuorolaulamisesta kuin naiset ja tenorit suuntautuvat populaarimusiikkiin kuorolaulamisen sijaan. Lopputuloksena kuoroissa vallitsee krooninen tenorivaje[lähde? ].
Kirkas korkea tenoriääni kuuluu hyvin myös ilman äänenvahvistusta. Tenoria matalampi äänityyppi on baritoni ja korkeampi kontratenori. Tenori- ja baritoniäänten välissä on baritonia hieman korkeampi baritenorin ääni.
Tunnettuja klassisen musiikin tenoreita

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jussi Björling  Andrea Bocelli  José Carreras  Enrico Caruso  José Cura  Plácido Domingo  Nikolai Gedda  Beniamino Gigli  Pentti Hietanen  |  Juha Hostikka  Siegfried Jerusalem  Hannu Jurmu  Jonas Kaufmann  Tuomas Katajala  Kalle Koiso-Kanttila  Mauno Kuusisto  Petri Laaksonen  Martti Miettinen  |  Luciano Pavarotti  Christoph Prégardien  Seppo Ruohonen  Jukka Saarman  Ville Salonen  Raimo Sirkiä  Veikko Tyrväinen  Fritz Wunderlich  Pekka Nuotio  |
Tatjana Malinina

| Tatjana Malinina |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. tammikuuta 1973 (ikä 51) Novosibirsk, Venäjä
Kansalaisuus:   Uzbekistan
Taitoluistelija
Pituus:  160 cm
Entiset valmentajat:  Roman Skorniakov Igor Ksenofontov
Entiset koreografit:  Rostislav Sinitsyn
Luisteluseura:  Alpomish
Aloittanut:  1978
Tatjana Malinina (ven. Татьяна Малинина; s. 28. tammikuuta 1973) on uzbekistanilainen taitoluistelija. Hän saavutti neljännen sijan naisten yksinluistelussa vuoden 1999 maailmanmestaruuskilpailuissa ja voitti samana vuonna ensimmäisen kerran järjesteyt neljän maanosan mestaruuskilpailut ja GP-finaalin.
Malinina avioitui taitoluistelija Roman Skornjakovin kanssa vuonna 2000. Hän on moninkertainen Uzbekistanin-mestari ja ylsi vuoden 1998 talviolympialaisissa kahdeksannelle sijalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tatjana Malinina Wikimedia Commonsissa
Tatjana Mihhailova-Saar

Tatjana Mihhailova
Tatjana Mihhailova-Saar (ven. Татьяна Михайлова) (tunnetaan paremmin nimellä Tanja) on vironvenäläinen poplaulaja ja näyttelijä. Hän syntyi 19. kesäkuuta 1983 Kaliningradissa, Venäjän SFNT:ssa, mutta perhe muutti Kohtla-Järvelle Viroon Tanjan ollessa kaksikuukautinen vauva. Tanja on ollut useiden yhtyeiden jäsen uransa aikana ja on esiintynyt useissa musikaaleissa. Hän edusti Viroa Eurovision laulukilpailussa 2014 kappaleella Amazing.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
About Tanja, eurovision.tv (englanniksi)
Secodontosaurus

| Secodontosaurus |
| --- | --- |
 Secodontosaurus obtusidens
 Permikausi Artinsk-vaihe  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N      
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Kladi::  Synapsidit Synapsida
Kladi::  Eupelycosauria
Kladi::  Sphenacodontia
Heimo::  †Sphenacodontidae
Suku::  †Secodontosaurus  Romer, 1936
Synonyymit
 Theropleura obtusidens Cope, 1880 Dimetrodon obtusidens Cope, 1880 Dimetrodon longiramus Case, 1907 
Lajit
 †S. obtusidens Cope, 1880  ?†S. willistoni Romer, 1936 
Katso myös
   Secodontosaurus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Secodontosaurus on sukupuuttoon kuollut varhaisella permikaudella elänyt synapsidisuku, joka kuuluu Sphenacodontidae-heimoon. Suvun tyyppilaji on Secodontosaurus obtusidens. Toinen tähän sukuun luettu laji Secodontosaurus willistoni saattaa kuitenkin todellisuudessa olla aivan sama kuin S. obtusidens. Secodontosaurus oli lihansyöjä. Sen fossiileja on löydetty Yhdysvaltojen alueelta Texasista.
Fylogenia

Fröbisch, J., Schoch, R.R., Müller, J., Schindler, T., & Schweiss, D. 2011 (Muut paitsi Caseasauria tutkimuksen kladogrammista, Caseasauria tekstiosasta):
S. obtusidensin pää
Saint-John Perse
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-John Perse Wikimedia Commonsissa
Perse, Saint-John, (Arkistoitu – Internet Archive) Luettelo suomennetuista runoista. Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta.
Horst Frenz (toim.): Nobel Lectures, Literature 1901-1967.  Elsevier, 1967.  Teoksen verkkoversio. (englanniksi)
Petri Liukkonen, Saint-John Perse, Authros' Calendar 2008 (englanniksi)
Seppo Rissanen

Seppo Rissanen (s. 15. lokakuuta 1954 Nurmes) on teologian tohtori. Hän toimi Suomen Lähetysseuran toiminnanjohtajana vuosina 2001–2017 ja Suomen Lähetys­sanomien päätoimittajana vuosina 2008–2016. Hän oli ehdokkaana Turun piispaksi vuonna 2005, mutta hävisi Kari Mäkiselle. Rissanen oli ehdokkaana myös arkki­piispan­vaalissa 2010 ja sai neljänneksi eniten ääniä.
Kesällä 2017 uutisoitiin Rissasen jäävän eläkkeelle sekä SLS:n toiminnanjohtajan että lehden päätoimittajan tehtävistä 1. marraskuuta 2017 alkaen.
Thin Thin Khaing

Thin Thing Khaing (s. 4. toukokuuta 1978) on myanmarilainen jousiampuja.
Thin osallistui Ateenan olympialaisiin 2004, joissa hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa ranking-kierroksella 38. Hän sai ensimmäisellä kierroksella vastaansa puolalaisen Małgorzata Sobierajin, mutta hävisi hänelle lisänuolilla varsinaisen ottelun päätyttyä tasatilanteeseen 151–151. Thinin lopullinen sijoitus kilpailussa oli 39.
Sandarmoh

Sandarmoh.
Sandarmohissa ammuttujen ukrainalaisten muistomerkki. Teloitettujen joukossa olivat Berezil-teatterin perustaja Les Kurbas, runoilija Mykola Zerov ja Ukrainan 1900-luvun merkittävin näytelmäkirjailija Mykola Kuliš.
Sandarmoh (ven. Сандармох) on Stalinin vainojen uhrien teloitus- ja hautapaikka Karjalan tasavallan Karhumäen piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Karhumäen ja Poventsan välisen maantien varrella 19 kilometrin päässä Karhumäeltä.
Joukkoteloitukset Sandarmohissa alkoivat 11. elokuuta 1937 ja jatkuivat 14 kuukauden ajan. Arkistolähteiden mukaan paikalla on ammuttu yli 7 000 henkeä: työläisiä, talonpoikia, virkailijoita, kulttuurityöntekijöitä, taiteilijoita, pappeja ja sotilaita. Ammutuista noin 3 500 oli Neuvosto-Karjalan asukkaita ja noin 3 000 Vienanmeren–Itämeren kanavan vankeja. Solovetskin vankileirin vankeja teloitettiin 1 111 henkeä. Teloitettujen joukossa on yli 60 kansallisuuden edustajia, muun muassa 2 154 venäläistä, 762 suomalaista, 676 karjalaista, 493 ukrainalaista, 212 puolalaista, 184 saksalaista ja 89 valkovenäläistä. Teloitettujen suomalaisten määrä voi olla jopa tuhat ja kaikkien teloitettujen 9 500. Sandarmohissa tapettiin muun muassa suomalaisten sukukansan udmurttien kansallisrunoilijana pidetty Kuźebai Gerd.
Tavallisesti syytetyt saivat tuomionsa NKVD:n eli Neuvostoliiton salaisen poliisin kolmihenkisessä tuomioistuimessa. Pikaoikeudenkäynnin jälkeen heidät vietiin Sandarmohin metsään. Tuomitut asetettiin kuoppaan kasvot alaspäin, jolloin teloittaja ampui tuomittuja revolverilla yhden kerran niskaan. Stalinin vainojen teloitukset yritettiin salata ja niistä säädettiin yksityiskohtaisilla ohjeilla – esimerkiksi Sandarmohissa ei saanut sytyttää nuotiota, sillä se olisi saattanut herättää huomiota.
Tutkimukset > Alueen löytäminen

Sandarmoh oli Neuvostoliiton hajoamiseen asti suljettu alue. Joukkohaudat naamioitiin istuttamalla niiden päälle täysikasvuisia mäntyjä. Juri Dmitrijevin johtama Memorial-yhdistyksen retkikunta löysi salassa pidetyn hautapaikan heinäkuussa 1997. Ryhmä löysi myös Krasnyi borin joukkohaudan. Työ Sandarmohin alueen etsimiseksi käynnistyi vuosia ennen sen löytymistä. Joukkohaudan paljastumisessa tärkeäksi osoittautuivat paikalliset asukkaat: Vaikka teloitukset pyrittiin salaamaan, kiirivät laukausten äänet lähialueilla olleiden ihmisten korviin, ja he näkivät myös öisin tapahtuneita vankikuljetuksia. Tapahtumista ei kuitenkaan uskallettu puhua. Noin 7,5 hehtaarin suuruisella alueella on 236 neliskulmaista joukkohautaa. Vuonna 1998 sinne pystytettiin ortodoksinen tsasouna ja Grigori Saltupin suunnittelema muistomerkki. Alueella on myös eri kansallisuuksien ja uskontokuntien muistopatsaita sekä menehtyneiden omaisten pystyttämiä muistomerkkejä. Paikalla pidetään jumalanpalveluksia ja muistotilaisuuksia poliittisten vainojen uhrien muistopäivänä 5. elokuuta. Sandarmohista muodostui yksi tunnetuimmista poliittisen terrorin uhrien muistomerkeistä Venäjällä. Alkuun myös Venäjän virallinen hallinto osallistui Sandarmohissa järjestettyihin muistotilaisuuksiin.
Tutkimukset > Alueen löytäminen > Dmitrijevin ja Memorial-yhdistyksen poliittinen vaino

Memorialin toiminta on vaikeutunut Venäjällä 2020-luvulle tultaessa. Muun muassa Dmitrijev on pidätetty epämääräisten syytösten varjolla. Dmitrijevin syytöksiä on laajasti pidetty tekaistuina ja pidätyksiä poliittisesti motivoituina. Hänet vapautettiin keväällä 2018 ensimmäisistä syytteistä, mutta parin kuukauden päästä hänet pidätettiin jälleen ja tutkinta aloitettiin uudestaan. Kesällä 2020 Dmitrijev oli istunut tutkintavankeudessa yhteensä jo kolmen vuoden ajan.
Stalinin vainoista kertovan moskovalaisen Memorial-museon johtaja Irina Galkovan mukaan Venäjän viranomaiset haluavat kostaa itseoppineelle historiantutkijalle ja estää hirmutöiden tutkimista vastaisuudessa. Hän jatkaa, että tällä tavoin Venäjän viranomaiset varoittavat muita tutkimasta Stalinin vainoja ja mustamaalaavat ja esittävät epäilyttävinä niitä tutkivat tahot.
Sadat venäläiset ja ulkomaiset tieteen ja kulttuurin toimijat ovat osoittaneet tukeaan tutkintavankeudessa istuvalle Juri Dmitrijeville. Esimerkiksi Nobel-palkittujen kirjailijoiden Herta Müllerin ja Svetlana Aleksijevitšin mukaan Dmitrijeviä uhkaa kuolema, jos hänelle langetetaan häntä uhkaava 20-vuotinen vankeustuomio, sillä hän olisi vapautuessaan jo 84-vuotias. He ovat huomauttaeet asiasta avoimella kirjeellä Euroopan neuvoston ihmisoikeusvaltuutettu Dunja Mijatovićia ja vaatineet ihmisoikeusvaltuutetulta näkyviä toimia poliittisesti motivoidun oikeusjutun kaatamiseksi.
Juri Dmitrijeviä vastaan käytävän oikeudenkäynnin voi nähdä osana suurempaa venäläistä kampanjaa, jolla pyritään hämärtämään aiempaa tulkintaa Stalinin aikaisista tapahtumista.
Tutkimukset > Kesän 2018 kaivaukset

Venäjän sotahistoriallisen seuran toimeksiannosta alueella tehtiin kesällä 2018 kaivauksia tarkoituksena löytää venäläisten jäänteitä. Löytyneitä väitettiin suomalaisten jatkosodan aikana tappamien puna-armeijan sotilaiden ruumiiden jäänteiksi. Perusteluna esitettiin, että heidät oli puettu sellaisiin sotilasmantteleihin, joilla suomalaiset olisivat pukeneet vankeja. Kangasjäänteet ovat vihreitä. Teoriaa ei ole perusteltu mitenkään, ja dosentti Antti Kujalan mukaan jo sodan aikana olisi tiedetty, jos Suomen armeija olisi teloittanut siellä joukoittain ihmisiä, eikä muutenkaan hänen mukaansa tunnu järkevältä, että suomalaiset olisivat vieneet vankeja Karhumäestä rintaman lähelle teloitettavaksi. Myöskään joukkoteloituksista ei ole todisteita, sillä lähes kaikki teloitukset dokumentoitiin.
Sotahistoriallisen seuran tavoitteena on pystyttää paikalle muistomerkki aivan Stalinin vainojen uhrien muistomerkin viereen osoittamaan, että ei vain Stalin vaan Suomen armeijakin oli julma. Anna-Lena Laurénin mukaan:
»On vaikea kuvitella, että kaiken keskustelun jälkeen kaivauksien johtajat päätyisivät siihen, että Sandarmohin maastoista ei löydy puna-armeijan sotilaita.»
Kaivausten tavoite mielletään myös poliittiseksi. Kansainvälinen tutkijayhteisö pitää väitteitä epäuskottavina. Teorian suomalaisten tekemistä teloituksista esittivät kesällä 2016 Petroskoin yliopiston professorit Sergei Verigin ja Juri Kilin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sandarmoh Wikimedia Commonsissa
Arja Paananen, Sandarmoh-kaivausten kohu: Järjestö vaatii Venäjän ja Suomen sota-arkistoja auki – kansallis­arkisto: Suomen arkistot on avattu jo aikaa sitten, Ilta-Sanomat 28.8.2019
Mikko Pesonen, Sandarmohin metsän synkkä salaisuus paljastui, mutta jääkö muualle haudattujen suomalaisten kohtalo selvittämättä? Yle.fi, uutiset 7.2.2019
Sandarmohissa teloitettujen suomalaisten miesten luettelo (794 tietuetta)[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Sandarmohissa teloitettujen suomalaisten naisten luettelo (24 tietuetta)[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Seisminen riski

Seisminen riski kuvaa todennäköisyyttä, jolla tietynkokoinen maanjäristys aiheuttaa tietynlaisia vaurioita tietyssä ajassa ja paikassa.
Seisminen riski esittää kohdealueen maanjäristyksien vaikutusta rakennettuun ympäristöön ja maanjäristyksien aiheuttamia inhimillisiä ja taloudellisia kustannuksia. Se muodostuu seismisestä hasardista, haavoittuvuudesta ja altistumisesta. Riskin tasoa voi alentaa rakentamalla voimakkaita maanliikkeitä kestäviä taloja. Seismisen riskin taso vaihtelee ajan ja paikan mukana.
Aiheesta muualla

Seismologian-sanasto > Seisminen riski Seismologian instituutti