stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Julkinen oikeusapu
Oikeusavun myöntämisen periaatteet > Oikeusavun hakeminen > Oikeusapuun kuulumattomat asiat

Oikeusapuun ei kuulu avustaminen:
yleisessä tuomioistuimessa käsiteltävässä hakemusasiassa, ellei siihen ole erityisen painavia syitä;
yksinkertaisessa rikosasiassa, jossa yleisen rangaistuskäytännön mukaan ei ole odotettavissa sakkoa ankarampaa rangaistusta tai jossa muutoin odotettavissa olevaan rangaistukseen ja asian selvitettyyn tilaan nähden syytetyn oikeusturva ei edellytä avustajan käyttämistä. Julkinen oikeusavustaja voi kuitenkin tarvittaessa antaa oikeudellisia neuvoja ja laatia tarvittavia asiakirjoja.;
asiassa, joka koskee verotusta tai julkista maksua, ellei siihen ole erityisen painavia syitä; eikä
asiassa, jossa oikaisuvaatimus- tai valitusoikeus perustuu kunnan tai muun julkisyhteisön jäsenyyteen.
Oikeusavun myöntämisen periaatteet > Suhde oikeusturvavakuutukseen

Oikeusapua ei anneta, jos hakijalla on asian käsittelyn kattava oikeusturvavakuutus. Hakijan on selvitettävä omalta vakuutusyhtiöltään vakuutuksen kattavuus. Oikeusapua myönnetään vain niiltä osin kuin vakuutus ei korvaa oikeudenkäyntikuluja tai asiamiehen palkkiota.
Oikeusavun myöntämisen periaatteet > Suhde julkiseen puolustajaan

Julkinen oikeusapu on toissijainen suhteessa vakavissa rikoksista epäillylle määrättävästä julkisesta puolustajasta. Julkinen puolustaja ja hänen toimivaltansa määräytyy rikosasioiden oikeudenkäymislain 2 luvun mukaisesti.
Oikeusavun myöntämisen periaatteet > Rikoksen uhrin oikeus avustajaan

Tuomioistuin voi määrätä asianomistajalle oikeudenkäyntiavustajan tämän tuloista riippumatta esitutkintaa varten ja silloin, kun asianomistajalla on vaatimuksia virallisen syyttäjän ajamassa asiassa, oikeudenkäyntiä varten:
seksuaalirikosta koskevassa asiassa, jollei sitä erityisestä syystä pidetä tarpeettomana;
väkivaltarikosasiassa, jos sitä asianomistajan ja rikoksesta epäillyn välinen suhde huomioon ottaen on pidettävä perusteltuna; sekä
henkeen, terveyteen tai vapauteen kohdistuvaa rikosta koskevassa asiassa, jos sitä rikoksen vakavuus, asianomistajan henkilökohtaiset olosuhteet ja muut seikat huomioon ottaen on pidettävä perusteltuna.
Oikeusavun käyttäminen > Suomessa

Oikeusapua myönnetään yksityishenkilöille riita-, rikos- tai hallintolainkäyttöön liittyvissä asioissa. Oikeusapua myönnetään sekä tuomioistuimessa käsiteltäviin asioihin, että muuhun oikeudelliseen neuvontaan. Oikeusapua ei myönnetä, jos asia on vähäinen tai selkeä. Oikeusapua ei saa esimerkiksi avioeron kaltaisiin hakemusasioihin tai verotusta koskeviin asioihin.
Tuomioistuinasioissa hakija saa valita, käyttääkö hän asiamiehenään oikeusaputoimistossa työskentelevää julkista oikeusavustajaa vai muuta asianajajaa tai lakimiestä. Muissa kuin tuomioistuinasioissa asiamiehenä on käytettävä julkista oikeusavustajaa.
Vuonna 2003 oikeusapua haettiin noin 53 000 asiassa. Näistä noin 50 % oli perhe- ja perintöoikeuteen liittyviä asioita. Rikosasioita sekä muita siviilioikeudellisia asioita oli molempia noin 17 % asioista.
Oikeusavun käyttäminen > Julkinen oikeusapu muualla

Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6. artiklan mukaan valtiolla on rikosasioissa velvollisuus antaa rikoksesta syytetylle oikeusapua, jos syytetty ei itse pysty maksamaan saamastaan oikeusavusta ja oikeudenmukaisuus näin vaatii. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä tällaisiksi syiksi on katsottu oikeusavun tarve, vähävaraisuus ja oikeudenmukaisuus. Siviili- tai hallinto-oikeudenkäynneistä ei ole olemassa vastaavia säädöksiä.
Kaikissa EU:n jäsenvaltioissa on voimassa ihmisoikeussopimuksen vähimmäistason täyttävä oikeusapujärjestelmä. Suomea vastaava järjestelmä on voimassa muun muassa kaikissa Pohjoismaissa, Saksassa ja Ranskassa.
Kritiikki

Yleisradion A-studio ohjelman vuonna 2014 tuomareille tekemässä laajassa kyselyssä paljastui, että oikeusapuasioissa, joissa maksajana on valtio, jotkut asianajajat veloittavat "tähtitieteellisiä tuntimääriä verrattuna asian hoitamisen vaatimiin tarpeellisiin toimenpiteisiin". Asiaa hoitavat asianajajat myös usein pyytävät liian suuria palkkiopyyntöjä, joita tuomari voi kohtuullistaa päätöksellään. Kolme neljästä tuomarista oli myös huomannut, että lakimies on valittanut turhaan ylempään oikeusasteeseen nostaakseen palkkiotaan. Muita palkkion nostamiseen tähtääviä toimia, joita suurin osa tuomareista oli havainnut, oli oikeuskäsittelyn pitkittäminen tai hankaloittaminen, turhien todisteiden tuominen käsittelyyn ja osapuolten sovinnon vaikeuttaminen.
Kirjallisuutta

Jokela, Antti: Oikeudenkäynti II.  Talentum, 2002.  ISBN 952-14-0356-X
Lappalainen, Juha ym.: Prosessioikeus, s. 671–677.  WSOY, 2003.  ISBN 951-670-086-1
Lehtinen, Lasse Juhani: Oikeusapulain mukaisen yksityisen avustajan oikeuksista ja velvollisuuksista.  (Väitöskirja)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2014.  ISBN 978-952-10-9940-3
Litmala, Marjukka – Alasaari, Kari: Köyhäinavusta kansalaisoikeudeksi? Oikeusapu-uudistuksen seurantaprojektin osaraportti.  (Oikeuspoliittisen tutkimuslaitoksen julkaisuja, 211)  OPTL, 2005.  ISBN 951-704-304-X
Oikeusavun ja oikeusturvavakuutuksen yhteensovittamistyöryhmä: Oikeusavun käsikirja, oikeusministeriön lausuntoja ja selvityksiä 2002:4.  Edita, 2002.  ISBN 952-466-067-9
Aiheesta muualla

Ajantasainen Oikeusapulaki 5.4.2002/257
Tietoa oikeusavusta oikeusministeriön sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Gunnar Eriksson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gunnar Eriksson |  Gunnar Eriksson |  Gunnar Eriksson |  |
Maa:   Ruotsi
Miesten maastohiihto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | St. Moritz 1948 | 4 × 10 km |  |
|  Pronssia | St. Moritz 1948 | 18 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lake Placid 1950 | 50 km |  |
Gunnar Eriksson (13. syyskuuta 1921 – 8. heinäkuuta 1982) oli ruotsalainen hiihtäjä.
Vuoden 1948 talviolympialaisista Eriksson sai kaksi mitalia, kultaa 4 × 10 kilometrin viestihiihdosta sekä pronssia 18 kilometriltä, jossa Ruotsi otti kolmoisvoiton. Viestin kolmannella osuudella Eriksson oli hopeamitalille hiihtäneen Suomen Sauli Rytkyä yli kaksi minuuttia nopeampi ja tuli vaihtoon ylivoimaisessa johdossa.
Vuoden 1950 MM-hiihdoissa Eriksson voitti 50 kilometrin kisan, jossa Ruotsi sai neloisvoiton, ja sijoittui 18 kilometrillä 14:nneksi. Vuoden 1952 olympialaisten 50 kilometrin hiihdossa hän väsyi nopeasta alkuvauhdistaan ja jäi 12:nneksi yli 22 minuuttia kisan voittaneelle Veikko Hakuliselle hävinneenä. Vuoden 1954 MM-kisoissa hän sijoittui 30 kilometrillä 15:nneksi ja 50 kilometrillä 21:nneksi.
Eriksson voitti 50 kilometrin kilpailun Salpausselän Kisoissa vuonna 1951. Hän ei voittanut yhtään henkilökohtaista Ruotsin-mestaruutta. Seuratasolla hän edusti IFK Moraa.
Aiheesta muualla

Gunnar Eriksson FIS:n tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Erkhia

| Erkhia> Ἐρχία.Sijainti |
| --- | --- |
 Erkhia
Koordinaatit:  37°58′2″N, 23°55′7″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Spáta, Spáta-Artémida, Attika
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Aigeis
Trittys:  mesogeios
Demonyymi:  Erkhieus (Ἐρχιεύς)
Bulen jäseniä:  6 tai 7
 :  11 (vsta 307 eaa.)
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Erkhia (m.kreik. Ἐρχία) eli Erkheia (Ἔρχεια) (lat. Erchia/Ercheia) oli antiikin aikainen Aigeis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Erkhia sijaitsi Attikan itäosassa. Se sijoitetaan suunnilleen nykyisen Spátan kaupungin tienoille Spáta-Artémidan kunnassa.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin kuusi tai seitsemän edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin 11 bule-edustajaa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Erkhieus (Ἐρχιεύς).
Erodioi

| Erodioi> Ἐρόδιοι |
| --- | --- |
Valtio:  ?
Paikkakunta:  ?
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  ?
Infobox OKNimi-testi OK: 
Erodioi (m.kreik. Ἐρόδιοι) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis), jonka sijaintipaikkaa ei tunneta.
Erodioin historiasta ei tiedetä juuri mitään, ja sen olemassaolo tunnetaan vain piirtokirjoituksista. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Erodioi kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuonna 454/453 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Erodios (Ἐρόδιος).
Eläinten käyttäytyminen

Eläinten käyttäytyminen tarkoittaa kaikkea eläinten ulkoa päin havaittavissa olevaa toimintaa. Sitä tutkiva tieteenala on etologia eli eläinpsykologia.
Toiminta määräytyy suurelta osin perittyjen viettien ja vaistojen perusteella. Perimän vaikutus käyttäytymiseen on sitä suurempaa mitä yksinkertaisempi hermosto eläimellä on. Mitä monimutkaisempi hermosto eläimellä on, sitä enemmän muuttuviin oloihin sopeutumista voi auttaa perittyjen käyttäytymismallien täydentäminen oppimisen avulla. Eläinten toimintaa ohjailevat ulkoiset ärsykkeet aistimien ja hermoston välityksellä sekä hormonit.
Synnynnäinen käyttäytyminen

Nykytieteen vallalla olevan näkemyksen mukaan eläimen käyttäytyminen perusta on sen perimässä oleva DNA-informaatio. Eläinten käyttäytyminen samoin kuin muutkin ominaisuuden muuttuvat evoluution etenemisen myötä. Kaikki saman lajin tietyn yksilönkehityksellisen vaiheen saavuttaneet samaa sukupuolta olevat yksilöt suorittavat synnynnäiset käyttäytymistoiminnot tietyssä tilanteessa samalla lailla.
DNA-informaatiossa tapahtuu mutaatioita ja elinolosuhteiden muuttuessa jokin mutaation seurauksena muuttunut ehdoton refleksi voi olla eduksi uudessa ympäristössä ja näin yleistyä sen aiheuttaman alleelin yleistymisen myötä ja ajan mittaan syrjäyttää vanhan ja huonommin uuteen ympäristöön soveltuvat refleksin.
Lajien käyttäytymisessä ilmenee sitä enemmän samankaltaisuutta mitä läheisempiä sukulaisia ne toisilleen ovat. Näin myös lajien käyttäytymisen perusteella voidaan tehdä johtopäätöksiä evoluution etenemisestä. Esimerkiksi koiran käyttäytymisessä on paljon villin suden toimia, ihminen kokee usein apinat sympaattiseksi koska niillä on paljon ihmismäisiä käyttäytymispiirteitä. Hermostoltaan kehittyneemmillä lajeilla käyttäytyminen siirtyy jälkipolville pääasiassa oppimisen myötä, mutta sekin perustuu geeneihin sikäli, ettei se olisi mahdollista ilman tietynlaiseksi perinnöllisesti määräytynyttä hermoston tasoa.
Synnynnäinen käyttäytyminen > Suuntausliikkeet

Alkeellisimpia eläimen ulospäin näkyviä toimintoja ovat suuntausliikkeet eli taksiat, joissa tapahtuu liikkeellä reagoiminen johonkin ärsykkeeseen. Esimerkiksi jo monilla varsin alkeellisilla eliöillä on taipumus hakeutua valoa kohti. Paljon alkeiseliöitä pitemmälle kehittyneiden muurahaisten ja ampiaisten liikkuminen perustuu siihen, että ne säilyttävät tietyn kulman aurinkoon. Suuntausliikkeisiin kuuluu myös monilla lajeilla hajun perusteella kohteen löytäminen. Useat linnut suunnistavat auringon, tähtien ja maapallon magnetismin avulla.
Synnynnäinen käyttäytyminen > Ehdottomat refleksit

Ehdottomat refleksit eli heijasteet ovat perittyjä ja ne tapahtuvat aina samalla tavalla tiettyjen aistinsolujen ärtyessä, mikä saa aikaan jonkin reaktion, esimerkiksi liikkeen tai rauhasen eritystoiminnan. Ärtymys siirtyy tuojahermosolusta mahdollisesti useankin välissä olevan hermosolun kautta viejäsoluun siten, ettei aivoissa tapahdu tiedostamista. Refleksit voivat muodostaa myös ketjuja. Klassinen ehdoton refleksi on ihmisellä polviheijaste: kun polvilumpion alapuolta kopautetaan, nelipäinen reisilihas supistuu ja jalka tämän seurauksena potkaisee eteenpäin. Ehdottomat refleksit ovat kehittyneiden elintoimintojen perusta.
Synnynnäinen käyttäytyminen > Vaistotoiminnot

Suuntaustoimintoja ja ehdottomia refleksejä pitemmälle kehittyneempiä periytyviä käyttäytymismuotoja ovat vaistotoiminnot, jotka usein ovat monivaiheisia liikesarjoja, mutta muiden perittyjen käyttäytymismallien tavoin aina samanlaisia tietyssä tilanteessa saman lajin samaa sukupuolta olevien tietyn kehitysvaiheen saavuttaneiden jäsenten kesken. Vaistotoiminnot ovat vastaavanlaisia lajin tunnusmerkkejä kuin ulkoiset piirteet, esimerkiksi rakenne ja väri.
Synnynnäinen käyttäytyminen > Vaistotoiminnot > Avainärsykkeet

Vaistotoiminnon laukaisevaa ulkoista tekijää kutsutaan avainärsykkeeksi. Avainärsyke saa avaimen lailla auki aivojen synnynnäisen laukaisukoneiston. Usein avainärsyke on jokin ääni, liike, värikuvio tai niiden yhdistelmä. Avainärsykkeitä on tutkittu luontaisten ärsykkeiden jäljitelmiä, atrappeja, käyttäen. Esim. sokeat linnunpoikaset ryhtyvät kurottamaan kaulaansa pesän tärähtäessä, vaikka tärähdyksen aiheuttaisi aivan jokin muu asia kuin ruokaa tuova emo.
Synnynnäinen käyttäytyminen > Vaistotoiminnot > Fysiologinen vireystila

Jotta jokin vaistotoiminto toimisi, täytyy eläimen olla tietynlaisessa viretilassa. Viretilaan vaikuttavat hormonit. Esimerkiksi pohjoisilla leveysasteilla eläimet lisääntyvät pääasiassa keväällä, koska sukupuolihormonin eritys lisääntyy sitä mukaa kun päivistä tulee valoisampia, ja hormonien vaikutuksesta eläinten käyttäytymisestä tulee sellaista, että lisääntyminen on mahdollista. Muina vuodenaikoina lisääntymisen mahdollistavia vaistotoimintoja ei sen sijaan tapahdu. Sisäisen vireen kasvaessa eläin vaistomaisesti hakeutuu tilanteisiin, joissa vaistotoimintojen tapahtuminen on mahdollista. Kun eläimelle tulee nälkä, se ryhtyy etsimään syötävää. Tällaista vaistotoimintojen laukeamista edeltävää käyttäytymistä kutsutaan hakukäyttäytymiseksi.
Synnynnäinen käyttäytyminen > Vaistotoiminnot > Vaistotoimintojen virhesuoritukset

Vaistotoiminnot ovat usein varsin kaavamaisia. Eläin suorittaa vaistotoiminnon sopivassa vireystilassa ollessaan myös vieraassa ympäristössä. Niinpä ihmisen valmistamissa luonnottomissa tilanteissa eläintä on helppo "huijata". Esimerkiksi ennen nukkumaan käyntiä koira saattaa pyöriä lattialla kuin tekisi luonnossa itselleen makuusijan kasvien keskelle.
Synnynnäinen käyttäytyminen > Vaistotoiminnot > Vaistotoimintojen virhesuoritukset > Sijaistoiminnot

Toisinaan saattaa eläimelle tulla eteen tilanne, jossa pitäisi laueta kaksi vastakkaista vaistomaista toimintoa. Tällöin kumpikaan toiminto ei purkaudu ja syntyy jännitystila, mikä aiheuttaa jonkin tilanteeseen kuulumattoman reaktion eli sijaistoiminnon. Esimerkiksi meriharakka saattaa taistellessaan pesimispiiristä uhkaavasti elehtiessään ruveta nukkumaan.
Myös ihmisellä on lukuisia sijaistoimintoja. Esimerkiksi hämmentävissä tilanteissa ihminen usein ryhtyy pureskelemaan kynsiään jonka uskotaan liittyvän ravinnonhankintaan, mahdollisesti myös sivelemään leukaansa tai päälakeaan joiden on katsottu viittaavan kehon puhtaanapitoon. Hermostuksissaan monet alkavat hypistellä käsillään esineitä ja asioita, mahdollisesti ryhtyvät polttamaan tupakkaa.
Synnynnäinen käyttäytyminen > Vaistotoiminnot > Vaistotoimintojen virhesuoritukset > Tulvatoiminto

Tulvatoiminto on tilanne, jossa eläimen vireystila on voimakas, mutta vaistotoiminto ei pääse laukeamaan, koska ympäristössä ei ole mitään avainärsykettä. Esimerkiksi kun hauki on nälkäinen se voi iskeä melkein mihin tahansa, vaikkapa ongen kohoon, mutta kun se ei ole syöntipäällä, niin silloin pyynti ei onnistu millään. Myös ihmisellä on tulvatoimintoja varsinkin suivaantuneessa mielentilassa: aggressioita puretaan usein epämääräisiin kohteisiin kuten esineisiin tai viattomiin sijaiskärsijöihin.
Synnynnäinen käyttäytyminen > Vaistotoiminnot > Vaistotoimintojen virhesuoritukset > Ylinormaali ärsyke

Ylinormaaliksi ärsykkeeksi kutsutaan luonnonmukaisen avainärsykkeen toiminnon laukeamisen kannalta ratkaisevia ominaisuuksia korostavaa ärsykettä, joka vie luonnonmukaisen rinnalla voiton. Tämä on osoitettu useilla kokeilla, mutta myös luonnossa on joitakin sellaiseksi katsottavia tapauksia. Esimerkiksi käen poikasella on varsin kirkas suu ja kova ääni, mikä saa pikkulinnut hoitamaan niitä ja usein näin voimakkaat ärsykkeet houkuttelevat paikalle myös muita pikkulintuja kantamaan ruokaa niiden kitaan. Ihmisellä ylinormaaleita ärsykkeitä ovat muun muassa punaiset huulet ja elintarvikkeissa oleva sokeri, joka saa aikaan niin makean maun, ettei sellaista luonnosta löydy hunajaa lukuun ottamatta.
Sosiaalinen käyttäytyminen

Eläinkunta on varsin monimuotoinen sen suhteen, kuinka paljon lajin jäsenet ovat tekemisissä ja kosketuksissa toisten saman lajin yksilöiden kanssa. Monet ovat kosketusetäisyydellä ainoastaan lisääntymiskaudella, ääritapauksina soidin ja parittelu, toiset taas ovat varsin sosiaalisia ja elävät luontaisesti yhdyskunnassa, tässä ääripäässä muurahaiset, mehiläiset ja termiitit.
Sosiaalinen käyttäytyminen > Viestintä

Eläimet viestivät toisilleen signaalein, joilla tarkoitetaan ärsykettä, joka aiheuttaa reaktion samaa lajia edustavassa yksilössä. Tavallisesti signaalit ovat yksinkertaisia, selkeästi havaittavia ja lajille tunnusomaisia. Signaalin monipuolisuus riippuu siitä, kuinka pitkälle laji on kehittynyt. Kuitenkin jo monilla varsin alkeellisilta vaikuttavilla eläimillä kuten mehiläisillä on käytössä monimutkaisen oloisia signaaleita. Useimmilla eläimillä myös signaalit ovat miltei yksinomaan perittyä, ja ne esitetään tietyssä tilanteessa sen kummemmin ajattelematta onko siitä mitään hyötyä, esimerkiksi koiran haukunta tai linnun päästämät varoitusäänet. Lajitovereilla on merkitystä kuitenkin myös sosiaalisilta yhteisöiltään löyhemmänoloisille lajeille kuten ihmiselle, jolle tavallisesti toisen ihmisen läsnäolo tuo turvallisuuden tunteen.
Sosiaalinen käyttäytyminen > Reviiri

Reviiri eli pesimispiiri on lintujen sekä joidenkin nisäkkäiden ja kalojen elinpiiri. Usein kyseessä on lisääntymisreviiri, jolle monet eläimet asettuvat lisääntymiskauden ajaksi  Varsinkin lisääntymiskauden aikana ne puolustavat reviiriä eivätkä anna saman lajin yksilöiden tunkeutua. Monet nisäkkäät merkitsevät reviirin virtsalla tai muilla hajumerkinnöillä, linnut laululla ja värikuvioilla. Yhdyskunta- ja laumaeläimillä on vastaavanlaisia yhteisreviireitä, joita ne puolustavat muiden eläimien muodostamia joukkoja vastaan. Muun muassa koira on laumaeläin ja jättää virtsallaan merkkinsä, joita muut koirat eli lauman kumppanit haistelevat. Myös monissa yhdyskunnissa, esimerkiksi pääskysten keskuudessa, on yksilöillä omat pienet alueensa, jonne muilla saman lajin edustajilla ei ole menemistä. Reviirikäyttäytymisen merkitys evoluution kannalta on siinä, että vain ne yksilöt joilla on oma reviiri pääsevät lisääntymään. Monilla pienillä nisäkkäillä sellaiset naaraat, joilla ei ole omaa reviiriä, eivät saavuta sukukypsyyttä.
Lisääntymisreviirin lisäksi lajeilla voi olla yöpymis-, soidin-, ruokailu- ja talvehtimisreviireitä. Myös ihmisen monet toiminnot pohjautuvat reviirikäyttäytymiseen, muun muassa kotirauha.
Sosiaalinen käyttäytyminen > Soidin

Soidin tarkoittaa useimmilla eläimillä esiintyvää parittelua edeltävää käyttäytymismuotoa, jonka tarkoitus on saattaa eri sukupuolta olevat saman lajin jäsenet sen mahdollistavaan fysiologiseen vireeseen. Soitimeen kuuluvat vastavuoroiset vaistotoiminnot. Soitimeen kuuluvat lajille ominaiset signaalit ilmaisevat yksilöiden kuulumisen samaan lajiin ja estävät näin monissa tapauksissa parittelun vieraan lajin kanssa. Usein soidinkäyttäytyminen onkin lähisukulajien kesken isolaatiotekijä.
Sosiaalinen käyttäytyminen > Sosiaalinen arvojärjestys

Laumassa ja parvessa eläville lajeille ominaista on yhteisön sisäinen hierarkia eli arvojärjestys. Tällaisia eläimiä ovat muun muassa kanat, varikset ja useat apinat. Jotta hierarkia toimisi, täytyy ryhmän yksilöiden tuntea toisensa. Esimerkiksi kanoille vakiintuu pienissä laumoissa jo nopeasti selkeä nokkimisjärjestys. Hierarkiasta voidaan kamppailla ankarastikin, mutta kun voima-asetelma selviää, on heikomman yksilön alistuminen selkeää. Susilaumassa kamppailussa heikompi osapuoli laittaa selkeästi hännän koipien väliin tai jopa kellahtaa maahan selälleen, eikä sosiaalisen eston vuoksi lajikumppani pure alistunutta lajitoveriaan. Tavallisia yksilön asemaan hierarkiassa vaikuttavia asioita ovat ikä, koko ja sukupuoli, mutta myös henkiset tekijät.
Kun hierarkia on selvillä, se vakiintuu pitkäksi aikaa. Tämä tilanne on hyödyksi koko populaatiolle, kun voimia ei haaskaudu keskinäiseen tappeluun esimerkiksi ravinnosta vaan se ruoka mitä on menee hierarkian yläpäässä oleville, heikommat jäävät vähemmälle. Lajinkehityksenkin kannalta tilanne on hyvä, koska parhaat yksilöt ovat hierarkiassa ylimpänä.
Oppiminen

Mitä yksinkertaisempi hermosto eläimellä on, sitä enemmän sen käyttäytyminen perustuu vaistotoimintoihin. Kehittyneimmät eläimet, erityisesti nisäkkäät ja linnut, ovat käyttäytymiseltään muuntautumiskykyisempiä, koska ne voivat oppia uusia asioita ja näin sopeutua muita lajeja paremmin erilaisiin elinoloihin.
Oppiminen > Leimautuminen

Vesi- ja kanalintujen poikaset alkavat seurata emoaan heti kuoriutumisen jälkeen. Tällainen leimautuminen on kuitenkin vaistotoimintojen laukaisumekanismiin liittyvä oppimisprosessi: seuraamisreaktion laukaiseva avainärsyke voi olla mikä tahansa muukin liikkuva asia tai esine, jolloin poikaset leimautuvat siihen eikä emoksi kelpaa enää edes poikasten oikea emo. On tavallista, että jonkin toisen lajin pesään haudottavaksi laitetusta munasta kuoriutuva poikanen leimautuu emonsa lajiin ja pyrkii parittelemaan kyseisen lajin vastakkaisen sukupuolen edustajien kanssa, ei oman lajinsa. Tällaisia synnynnäisen avainärsykkeen täsmennysmekanismeja pidetään todennäköisenä syynä myös moniin muihin eläinmaailman asioihin, muun muassa siihen että useat linnut ovat siirtyneet pesimään kaupunkiympäristöön. Kun yksi pari on siirtynyt kaupunkiin, ovat poikaset leimautuneet uuteen elinpaikkaan.
Oppiminen > Ehdolliset refleksit

Synnynnäisten eli ehdottomien refleksien pohjalta kehittyy yksilön elämän varrella ehdollisia eli opittuja refleksejä. Ehdollinen refleksi eroaa synnynnäisestä refleksistä siinä, että refleksirataan on kytkeytynyt ja sen laukaisemisen aiheuttaa jokin ulkopuolinen, ei-synnynnäinen ärsyke. Klassinen esimerkki tästä on Ivan Pavlovin tekemät koirakokeet (ks. Pavlovin teoria). Monille varsin yksinkertaisella hermostolla varustetuille eläimille kuten madoille on kyetty opettamaan ehdollisia refleksejä.
Oppiminen > Erehdyksen kautta oppiminen

Monet eläimet voivat oppia reagoimaan tilanteisiin ns. yritys ja erehdys -menetelmää käyttäen. Tähän perustuu muun muassa se, että hyönteissyöjälinnut karttavat pistiäisiä, mutta myös sellaisia vaarattomia lajeja joilla on samantapainen varoitusväri. Useiden palvelu- ja sirkuseläinten opettaminen perustuu vastaavanlaiseen "kantapään kautta" oppimiseen: eläintä palkitaan heti oikeasta suorituksesta, muutoin se ei ymmärrä yhdistää palkintoa sitä edeltäneeseen haluttuun käyttäytymiseensä. Myös esimerkiksi huumekoiria opetetaan vastaavalla tavalla, mutta niiden palkitsemista jatketaan myös siinä vaiheessa kun koira on jo työssä.
Oppiminen > Matkiminen

Lintujen laulu on tapauksesta riippuen joko perintötekijöiden mukana määräytynyttä tai muiden lintujen laulua matkimalla eli jäljittelemällä opittua. Esimerkiksi on katsottu, että talitiaiselle tyypillinen "ti-ti-tyy"-äännähdys olisi asutuskeskuksissa menettänyt keskimmäisen tavun, koska lisääntynyt melu on estänyt herkässä kehitysvaiheessa olevia nuoria lintuja kuulemasta laulua oikein. Monet linnut, äärimmäisenä esimerkkinä papukaijat, kykenevät oppimaan myös muiden lajien ääniä.