stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Amiinioksidit
Valmistus ja reaktiot

Amiinioksideita valmistetaan hapettamalla amiineja. Alifaattisten amiinien tapauksessa käytetyin hapetin on vetyperoksidi, mutta myös perkarboksyylihappoja, kuten perbentsoehappoa tai m-klooriperbentsoehappoa tai peroksirikkihappoa. Vetyperoksidin hapetuskyky ei riitä hapettamaan aromaattisia amiineja, joten aromaattisten amiinioksidien valmistuksessa voidaan käyttää vain peroksihappoja. Näiden menetelmien lisäksi on kehitetty metallikatalysoituja reaktioita, jotka käyttävät happea hapettimena.
Amiinioksidit voidaan pelkistää amiineiksi. Usein käytettyjä pelkistimiä ovat trifenyylifosfiini, Raney-nikkeli, fosforitrikloridi, titaanitrikloridi, natriumborohydridi, litiumalumiinihydridi ja alifaattisten amiinioksidien tapauksessa myös rikkihapoke.
Hapettimina orgaanisissa synteeseissä. Esimerkiksi N-metyylimorfoliini-N-oksidia käytetään yhdessä osmiumtetroksidin kanssa hapetettaessa alkeeneja dioleiksi.
Pyrolyyttinen eliminaatio. Amiinioksideille tapahtuu niin kutsuttu Cope-eliminaatio, kun niitä kuumennetaan 100–150 °C:n lämpötilaan. Tällöin eliminoituu alkeeni ja muodostuu hydroksyyliamiinijohdannainen. Reaktio tapahtuu viisiatomisen rengasmaisen siirtymätilan kautta ja on stereoselektiivinen.
Amiinioksidit voivat kuumennettaessa toisiintua hydroksyyliamiineiksi. Tämä voi olla joko sigmatrooppinen [1,2]-toisiintuminen eli Meisenheimer-toisiintuminen.
tai allyylisten amiinioksidien tapauksessa sigmatrooppinen [2,3]-toisiintuminen.
Amiinioksideja

Trimetyyliamiini-N-oksidi
N-metyylimorfoliini-N-oksidi
Pyridiini-N-oksidi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amiinioksidit Wikimedia Commonsissa
Ammoniumnitriitti

| Ammoniumnitriitti |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  13446-48-5
PubChem CID:  102601896 ja 26004
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  NH4NO2
Moolimassa:  64,052
Ulkomuoto:  kellertävä kiteinen aine
Sulamispiste:  60–70 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,69 g/cm3
Liukoisuus veteen:  2210 g/l (25 °C)
Ammoniumnitriitti (NH4NO2) on ammonium- ja nitriitti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden nitriittien valmistamiseen, typpikaasun valmistamiseen laboratoriossa ja kumituotteiden valmistukseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa ammoniumnitriitti on vaaleankeltaista kiteistä ainetta ja stabiilia ainoastaan kuivana ja puhtaana. Kuumennettaessa 60–70 °C:n lämpötilaan yhdiste hajoaa räjähtäen ja muodostaa muun muassa typen oksideja. Yhdiste liukenee erittäin hyvin veteen, mutta kuumennettaessa vesiliuosta ammoniumnitriitti hajoaa typeksi ja vedeksi. Vesiliuos on stabiilimpi emäksisissä olosuhteissa kuin happamissa liuoksissa.
Valmistus ja käyttö

Ammoniumnitriittiä muodostuu hieman ilmakehässä ammoniakin, typenoksidien ja veden reagoidessa. Teollisesti yhdistettä valmistetaan johtamalla typpimonoksidin ja -dioksidin seosta ammoniakkia ja ammoniumkarbonaattia sisältävään vesiliuokseen. Reaktiossa lämpötila pidetään välillä 0–5 °C ja pH välillä 8–9. Laboratoriomittakaavassa yhdistettä voidaan syntetisoida bariumnitriitin ja ammoniumsulfaatin vesiliuosten välisellä reaktiolla ja sivutuotteena muodostuva veteen liukenematon bariumsulfaatti suodatetaan pois.
Ammoniumnitriitti voidaan käyttää laboratoriomittakaavassa puhtaan typen valmistamiseen. Muita yhdisteen käyttökohteita ovat muiden nitriittien valmistus ammoniumnitriitin ja metallien hydroksidien välisellä reaktiolla, kuumavesikattiloiden veden ja höyryn passivointi sekä käyttö onttojen puhaltamalla valmistettujen kumiesineiden valmistuksessa.
Amityville 1992 – aika on tullut

| Amityville 1992 – aika on tullut> Amityville 1992: It's About Time |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Tony Randel
Käsikirjoittaja:  John G. Jones Christopher DeFaria Antonio Toro
Tuottaja:  Barry Bernardi Steve White Christopher DeFaria
Säveltäjä:  Daniel Licht
Pääosat:  Stephen Macht Shawn Weatherly Megan Ward Damon Martin
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Republic Pictures 
Levittäjä:  Republic Pictures
Ensi-ilta:  1992
Kesto:  91 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Edeltäjä:  Amityvillen kirous
Seuraaja:  Amityville: Uusi sukupolvi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amityville 1992 – aika on tullut (engl. Amityville 1992: It’s About Time) on järjestyksessään kuudes Amityville-kauhuelokuva. Se julkaistiin vuonna 1992 suoraan videolle. Elokuvan ohjauksesta vastasi Tony Randel, jonka ohjaustöihin kuuluu myös Hellbound – Hellraiser II.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Stephen Macht  | … |  Jacob Sterling   |
|  Shawn Weatherly  | … |  Andrea Livingston   |
|  Megan Ward  | … |  Lisa Sterling   |
|  Damon Martin  | … |  Rusty Sterling   |
|  Jonathan Penner  | … |  Leonard Stafford   |
|  Nita Talbot  | … |  Iris Wheeler   |
|  Dean Cochran  | … |  Andy   |
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano luonnehti elokuvaa suoraan videolle tehtailluksi ja tutunoloiseksi. Hän antoi sille yhden tähden viidestä.
Aiheesta muualla

Amityville 1992 – aika on tullut Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Amirandaredžaniani

Amirandaredžaniani (georg. ამირანდარეჯანიანი) on keskiaikainen georgialainen romanssi, joka kirjoitettiin todennäköisesti 1100-luvun alussa tai puolivälissä. Se oli yksi niistä teoksista, joiden kirjoittaminen merkitsi uuden ja omaperäisen maallisen kirjallisuuden syntyä patristiikan vuosisatoja kestäneen valtakauden jälkeen. Amirandaredžaniani on proosateos, joka kertoo taistelevista ritareista kahdessatoista osassa. Sen kirjoittajana on pidetty Mose Khonelia (georg. მოსე ხონელი, "Mooses Khonilainen"): teoksen laatiminen lasketaan hänen ansiokseen Georgian kirjallisuuden merkittävimmän klassikon Pantterintaljaisen epilogissa. Šota Rustavelin kirjoittamaa eeppistä runoa lukuun ottamatta häntä ei tunneta muualta. Perinteen mukaan Mose oli kotoisin Khonin kaupungista Länsi-Georgiassa ja hän palveli Rustavelin tavoin Georgian "kultakaudella" hallinneen kuningatar Tamarin hovissa (hallitsi 1184–1213).
Amirandaredžanianin julkaisi ensimmäisen kerran itseoppinut georgialainen kirjallisuuskriitikko ja bibliofiili Zakaria Tšitšinadze vuonna 1896. 1900-luvulla teoksesta otettiin useita painoksia. Englanninkieliselle maailmalle eepoksen teki tunnetuksi ensimmäisenä Robert Horne Stevenson käännöksellään vuonna 1958. Sitä seurasi Bidzina Abuladzen käännös venäjäksi vuonna 1965.
Alkuperä ja konteksti

Amirandaredžaniani on vanhin säilynyt omaperäinen georgialainen romanssi, mutta sen juuret voidaan jäljittää sekä georgialaiseen kansanperinteeseen että persialaisiin eepoksiin, joita georgialaiset kirjailijat ihailivat ja joita käännettiin georgiaksi. Niistä ajallisesti lähimpänä on Visramiani, persialaisen Vīs ja Rāmīnin vapaa käännös georgiaksi. Mose Khonelin teos synnytti suuren määrän legendoja, jotka periytyivät kylien tarinankertojien kautta. Kirjallinen perinne ja kansanperinne ovat kietoutuneet niin vahvasti toisiinsa, että jotkut johtavat asiantuntijat ovat ehdottaneet kertomuksen kansanomaisten, Amiranin legendoista periytyvien versioiden edeltäneen kirjallista Amirandaredžaniania sen sijaan, että ne olisivat siitä peräisin. Persian- ja arabiankielisten nimien käyttö teoksessa ja Georgialle spesifisten viitteiden puuttuminen johtivat Marie-Félicité Brosset'n ja Nikolai Marrin ehdottamaan hypoteesia, jonka mukaan Amirandaredžaniani olisi käännös kadonneesta persialaisesta tekstistä. Hypoteesi on kuitenkin nykyään todettu laajalti vääräksi. Persian eeppisen perinteen, erityisesti Ferdowsin Shāhnāmehin, vaikutus näkyy silti teoksessa vahvasti.
Viiden kirjoittamistaan seuranneen vuosisadan aikana Amirandaredžaniani muutettiin useita kertoja myös runomuotoon, ja teos heijastuu lisäksi selkeästi Šota Rustavelin eepokseen. Silti Amirandaredžaniani on hengeltään jokseenkin erilainen kuin Visramiani tai Pantterintaljainen. Sen kerronta on vähemmän monimutkaista ja koristeltua, pikemminkin puhtaan yksinkertaista. Se on kertomus loputtomista taisteluista ja turnajaisista, ja siinä on vahvoja sadun piirteitä, kuten lohikäärmeitä, pahoja henkiä, myyttisiä devi-hirviöitä, kuparisia taikamiehiä, ihmeellisiä eliksiirejä ja muita yliluonnollisia ilmiöitä.
Amirandaredžaniani koostuu kahdestatoista proosaosiosta tai "portista", joiden järjestys on usein käännetty 1600- ja 1700-lukujen käsikirjoituksissa. Teos sijoittuu itämaa-teemaiseen fiktiiviseen maailmaan ja keskittyy seuraamaan Daredžanin pojan Amiranin (Amiran Daredžanisdze) sankarillisia tekoja ja seikkailuja, joista kerrotaan viidessä osassa. Muut osat on omistettu muille sankareille, eivätkä ne liity vahvasti toisiinsa. Neuvostokriitikot yrittivät nähdä Amirandaredžanianin Georgian feodaalisen yhteiskunnan peilinä, mutta kansallisella tai uskonnollisella paatoksella ei ole kertomuksessa osaa. Se keskittyy pelottomuuden ja miesten välisen solidaarisuuden ritari-ideaalien sekä elävien taistelukohtausten kuvaamiseen. Teoksen sankarit ovat tyypillisesti äärimmäisen voimakkaita, pelottomia, sotaisia, armollisia voitettuja vihollisiaan kohtaan, anteliaita ja ritarillisia. Rustavelin ylistämää hovirakkautta ei kertomuksessa kuitenkaan ole, eikä naisia kohtaan osoiteta juuri kiinnostusta. Amirandaredžanianin sankareille naisen rakkaus voitetaan miekan avulla, eikä se ole muuta kuin veruke suuremmille taisteluille.
Synopsis

Kertomus alkaa johdatuksella, jossa intialaisten kuningas Abesalomia vaivaa mysteerinen, ritareita esittävä muotokuva. Siinä on lyhyt viesti, jonka mukaan kyseiset miehet vapauttivat Merten kuninkaan tyttären pahojen kadži-velhojen vankeudesta. Abesalom etsii lopulta käsiinsä muotokuvan viimeisen eloonjääneen ritarin, Savarsamidzen, josta tulee sen jälkeen yksi romanssin pääkertojista. Maalaus osoittautuu esittävän Daredžanin poikaa Amirania ja hänen kumppaneitaan, ja se laajennetaan sarjaksi kertomuksia, jotka kerrotaan kuningas Abesalomille Amiranista ja hänen seuraajistaan Savarsamidzesta, Nosarista ja Badrista heidän väkivaltaisilla retkillään.
Amiranin kerrotaan tapaavan mustiin pukeutuneen ja itkevän muukalaisen. Muukalainen kertoo tarinan isännästään ritari Badrista, Iamanin pojasta (Badri Iamanisdze), jonka hirviö Baqbaq-devi sieppasi, kun hän oli palaamassa äärimmäisen vaaralliselta mutta onnistuneelta retkeltä. Retken tarkoitus oli vapauttaa Merten kuninkaan tytär ja mennä hänen kanssaan naimisiin. Toinen kyvykäs ritari Nosar Nosreli, jonka Merten kuningas lähetti vapauttamaan Badrin, kokee saman kohtalon. Amiran lähtee palvelijansa Savarsamisdzen ja mustiin pukeutuneen miehen kanssa vapauttamaan vangittuja ritareita. Villien taisteluiden, hirviöiden ja muiden seikkailujen jälkeen Amiran vapauttaa Badrin ja Nosarin ja murhaa Baqbaq-devin. Voitokkaana Amiran lähtee kamppailemaan turnajaisiin kuulua jemeniläistä arabisoturi Ambria vastaan. Ambri on saanut mainetta muun muassa voittamalla kolme turkkilaista jättiä ja vapauttamalla Arabian. Amiran löytää Ambrin kuitenkin kuolleena. Sitten Amiran matkustaa Bagdadin emiiri Mumlin pyynnöstä Tähtien maahan, jossa hän voittaa kaikki kuningas Aspanin seitsemän kauniin tyttären käsiä tavoittelevat ritarit ja tuo neidoista kolme Mumlin poikien vaimoiksi. Sen jälkeen Amiran lähtee unen kehotuksesta Talismanien maahan ja menee naimisiin paikallisen kaunottaren Khvarešanin kanssa ylitettyään matkallaan lukuisia esteitä. Seuraavaksi kerrotaan kuuluisasta soturista Sepedavlesta, Darispanin pojasta (Sepedavle Darispanisdze), jonka urotyöt saavat Amiranin haastamaan hänet kaksintaisteluun. Se ei kuitenkaan pääty kummankaan voittoon, ja miehistä tulee ystäviä. He muuttavat yhdessä Ghazniin, jossa he surmaavat viisi paikallista jättiläistä ja joukkomurhaavat kaupungin koko väestön kostaen jalon ritari Mzetšabukin ("auringonkaltainen nuori") petollisen murhan. Viimeisessä osassa Amiran pelastaa Balkhin demonilta, joka tuhoaa kaupunkia, menee naimisiin paikallisen kuninkaan tyttären kanssa ja palaa kotiinsa mukanaan mainetta ja kunniaa.
Aiheesta muualla

მოსე ხონელი, "ამირანდარეჯანიანი" Mose Khoneli: Amirandaredžaniani.
Ammoniumsyanidi

| Ammoniumsyanidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  12211-52-8
PubChem CID:  159440
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  NH4CN
Moolimassa:  44,062
Ulkomuoto:  Väritön kiteinen aine
Sulamispiste:  36 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,02 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee hyvin veteen
Ammoniumsyanidi (NH4CN) on ammonium- ja syanidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa ammoniumsyanidi on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin. Ammoniumsyanidi on suhteellisen pysymätön yhdiste ja hajoaa kuumennettaessa jo 36 °C:n lämpötilassa ammoniakiksi ja vetysyanidiksi. Ammoniumsyanidi reagoi ketonien kanssa muodostaen aminonitriilejä.
Valmistus ja käyttö

Ammoniumsyanidia voidaan valmistaa useilla eri tavoilla. Käytettyjä ovat muun muassa vetysyanidin johtaminen ammoniakkiliuokseen matalassa lämpötilassa, kalsiumsyanidin ja ammoniumkarbonaatin tai bariumsyanidin ja ammoniumsulfaatin vesiliuosten välisellä reaktiolla, jolloin liukenematon kalsium- tai bariumsuola saostuu tai kuumentamalla kaliumsyanidia tai kaliumferrosyanidia ammoniumkloridin kanssa ja tiivistämällä reaktiossa muodostuva höyry ammoniumsyanidiksi.
Ammoniumsyanidia voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä. Se reagoi Strecker-reaktiolla karbonyyliyhdisteiden kanssa muodostaen aminohappoja, esimerkiksi glyoksaali reagoi ammoniumsyanidin kanssa glysiiniksi.
Ammattitauti

Ammattitauti on sairaus, joka todennäköisesti pääasiallisesti johtuu potilaan työhön liittyvistä fysikaalisista, kemiallisista tai biologisista tekijöistä. Käsitteen ammattitauti loi Paracelsus (1493–1541) kirjoittaessaan ensimmäisen aihetta käsittelevän kirjan.
Vuonna 2018 Suomessa todettiin 1067 vahvistettua ammattitautia. Epäilyjä oli yhteensä 2872.
Ammattitautien lainsäädäntö

Ammattitaudeista on säädetty työtapaturma- ja ammattitautilaissa (459/2015) ja ammattitautiasetuksessa (769/2015), jossa luetellaan yleisimmät ammattitaudit ja niitä aiheuttavat altistavat tekijät. Muitakin sairauksia voidaan todeta ammattitaudeiksi, jos voidaan osoittaa syy-yhteys työtehtävien ja sairastumisen välillä.
Yleisimmät ammattitaudit ovat meluvammat, hengitystieallergiat, ihosairaudet, asbestisairaudet ja yläraajojen rasitusvammat. Yleisimmät ammattitautien taustalla olevat altisteet puolestaan ovat melu, kemialliset altisteet, asbesti ja muut silikaattimineraalit sekä toistotyö ja epäfysiologiset asennot. Työterveyslaitos julkaisee vuosittain tilaston korvatuista ammattitaudeista ja ammattitaudeiksi epäillyistä sairauksista.
Ammattitaudista suoritetaan tapaturmavakuutuslain mukaiset korvaukset sairastuneelle.
Ammattitautien lainsäädäntö > Esimerkki asetuksen tekstistä

Biologiset tekijät
Bakteerit ja homeiden vapauttamat itiöt ja muut biologisesti aktiiviset aineet
Tyypilliset sairauden muodot
Pölykeuhko, homeiden aiheuttama astma ja nuha, ilmankostuttajakuume ja orgaanisen pölyn aiheuttama toksinen oireyhtymä (ODTS).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ammattitautilaki
Ammattitautiasetus
Tapaturmavakuutuslaki
Työturvallisuuslaki
Ammoniumrauta(II)

| Ammoniumrauta(II)sulfaatti |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  10045-89-3
PubChem CID:  24863 ja 57495516 71312611, 24863 ja 57495516
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  (NH4)2Fe(SO4)2
Moolimassa:  284,074
Ulkomuoto:  Vaaleanvihreää kiteistä ainetta
Sulamispiste:  100–110 °C (hajoaa) 
Tiheys:  1,864 g/cm3
Liukoisuus veteen:  26,9 g/100 ml (20 °C)
Ammoniumrauta(II)sulfaatti ((NH4)2Fe(SO4)2) on ammonium-, rauta- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Luonteeltaan se on kaksoissuola ja esiintyy usein heksahydraattina (NH4)2Fe(SO4)2·6H2O (CAS 7783-85-9), jolloin sitä nimitetään Mohrin suolaksi. Yhdistettä käytetään pääasiassa analyyttisessä kemiassa. Ammoniumioni ja rauta muodostavat myös toisen sulfaattikaksoissuolan ammoniumrauta(III)sulfaatin, jossa rauta on hapetusluvulla +III.
Valmistus

Ammoniumrauta(II)sulfaattia saadaan ammonium- ja rauta(II)sulfaattien välisellä reaktiolla. Aineet liuotetaan veteen ja joukkoon lisätään hieman rikkihappoa ja tuote uudelleenkiteytetään liuoksesta.
Käyttö

Ammoniumrauta(II)sulfaattia käytetään pääasiassa analyyttisessä kemiassa. Se on sekä kiinteänä että liuoksena vaikeammin hapettuva kuin esimerkiksi rauta(II)sulfaatti ja soveltuu siten paremmin primääriseksi standardiksi määritettäessä hapettavien titrausliuosten konsentraatioita. Yhdistettä käytetään erityisesti kromaatti-, cerium(IV)- ja permanganaattititrauksissa primäärisenä standardina tai takaisintitrauksissa.
Aminofylliini

| --- | --- |

Aminofylliini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
,3-dimetyyli-7H-puriini-2,6-diketoni; etaani-1,2-diamini
Tunnisteet
CAS-numero: 317-34-0
ATC-koodi: R03DA05
PubChem CID: 9433
DrugBank: APRD00329
Kemialliset tiedot
Kaava: C16H24N10O4 
Moolimassa: 420,426 g/mol
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 269–270 °C
Liukoisuus veteen: 1 g/5ml
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Proteiinisitoutuminen: 60 %
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika: 7–9 tuntia
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: Oraalinen, intravenoosinen
Aminofylliini on teofylliinin ja etyleenidiamiinin seos. Aine laajentaa keuhkoputkia ja rentouttaa sileää lihaskudosta ja sitä käytetäänkin astman lääkehoidossa.
Fysikaaliset ominaisuudet

Aminofylliinikiteet sisältävät teofylliinin ja etyleenidiamiinin lisäksi vettä. Aine on olomuodoltaan keltaista kiinteää ainetta, joka liukenee paremmin veteen kuin teofylliini yksinään. Etanolin tai dietyylieetteriin aminofylliini on liukenematonta. Aminofylliinillä on taipumusta absorboida hiilidioksidia, joka vapauttaa siitä teofylliiniä.
Vaikutusmekanismi

Aminofylliini estää fosfodiesteraasientsyymien toimintaa, minkä vuoksi keuhkoputkien lihaksia rentouttava ja keuhkoputkia laajentava syklinen adenosiinimonofosfaatti ei hajoa yhtä tehokkaasti. Aminofylliini vaikuttaa myös adenosiinireseptorien antagonistina.
Aminofylliiniä käytetään myös vähentämään kehon rasvaa.
Sivuvaikutukset

Tyypillisimmät aminofylliinin sivuvaikutukset ovat huonovointisuus, iho-oireet ja vatsaoireet. Aine voi aiheuttaa myös hermostuneisuutta ja hyperventilaatiota.
Aiheesta muualla

PubChem: Aminophylline (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Aminophylline (englanniksi)
ChemBlink: Aminophylline (englanniksi)
Padanianvinttikoira

| Padanianvinttikoira> Avaintiedot |
| --- | --- |
Alkuperämaa:   Italia
Määrä:  kuollut sukupuuttoon
Muita nimityksiä:  Levriero Padano, Levriero del Norditalia a Pelo Corto
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Padanianvinttikoira (Levriero Padano) on sukupuuttoon kuollut italialainen koirarotu.
Ulkonäkö

Padanianvinttikoiralla oli lyhyt karvapeite.
Alkuperä

Rotu oli kotoisin Pojoen laaksosta, johon termi Padania viittaa. Siitä oli artikkeli vuonna 1983 ENCI:n julkaisemassa lehdessä.
Ampumahiihdon maailmancup 1981–1982

Ampumahiihdon maailmancup 1981–1982 oli historian viides ampumahiihdon maailmancupin kausi. Kilpailu järjestettiin vain miehille.
Loppupisteet > Kokonaiskilpailu

| Sij>  |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Frank Ullrich | 146 |
| 2. |  Matthias Jacob | 143 |
| 3. |  Kjell Søbak | 137 |
Ammonios Hermias

Ammonios Hermias (m.kreik. Ἀμμώνιος ὁ Ἑρμείου, Ammōnios ho Hermeiū, lat. Ammonius Hermiae; n. 440 – n. 520) oli kreikkalainen uusplatonilainen filosofi. Ammonios oli Hermiaan ja Aidesian, jotka myös olivat uusplatonilaisia filosofeja, poika. Hän oli Prokloksen oppilaana Ateenassa ja opetti itse Aleksandriassa suurimman osan elämästään. Hän kirjoitti useita kommentaareja Platonin, Aristoteleen ja muiden filosofien teoksiin.
Elämä

Ammonioksen isä Hermias kuoli tämän ollessa vielä lapsi, ja hänen äitinsä Aidesia kasvatti hänet ja hänen veljensä Heliodoroksen Aleksandriassa. Heidän kasvettuaan aikuisiksi Aidesia muutti poikiensa mukana Ateenaan, jossa he opiskelivat Prokloksen oppilaina. Myöhemmin he palasivat takaisin Aleksandriaan, jossa Ammonios toimi uusplatonilaisen koulun johtajana ja luennoi Platonista ja Aristoteleesta lopun elämäänsä. Damaskioksen mukaan Ammonios teki myönnytyksiä kaupungin kristityille vallanpitäjille 480-luvun lopulla, kun Aleksandrian pakanoita vainottiin. Näin hän saattoi jatkaa luentojaan. Damaskios moitti häntä tästä, mutta ei kerro, millaisia myönnytykset olivat. Kyseessä saattoi olla joistakin tietyistä opetuksista luopuminen.
Ammonios opetti vielä vuonna 515, sillä Olympiodoros kuuli hänen luennoivan Platonin Gorgiaasta sinä vuonna. Ammonios opetti myös Damaskiosta, Asklepios Tralleislaista, Johannes Filoponosta ja Simplikiosta.
Teokset

Ammonioksen kerrotaan kirjoittaneen useita teoksia. Niistä ainoastaan kommentaari Aristoteleen teokseen Tulkinnasta on säilynyt. Kommentaari Porfyrioksen teokseen Eisagoge saattaa myös olla hänen kirjoittamansa, mutta se on melko turmeltunut ja sisältää myöhempiä lisäyksiä. Ammonios luennoi myös Ptolemaioksen tähtitieteestä ja hänen tiedetään kirjoittaneen tutkielman astrolabista.
Lisäksi tunnetaan Ammonioksen oppilailta säilyneitä muistiinpanoja hänen luennoistaan:
Aristoteleen Kategoriat (kirjoittaja tuntematon)
Aristoteleen Ensimmäinen analytiikka I (kirjoittaja tuntematon)
Aristoteleen Metafysiikka I-VII (Asklepioksen kirjoittama)
Nikomakhoksen Johdatus aritmetiikkaan (Asklepioksen kirjoittama)
Aristoteleen Ensimmäinen analytiikka (Johannes Filoponoksen kirjoittama)
Aristoteleen Toinen analytiikka (Johannes Filoponoksen kirjoittama)
Aristoteleen Syntymisestä ja häviämisestä (Johannes Filoponoksen kirjoittama)
Aristoteleen Sielusta (Johannes Filoponoksen kirjoittama)
Aiheesta muualla

Blank, David: Ammonius The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ammonius Hermiae
Antiikin filosofia  Platonismi
Käännös suomeksi
Amon-Ra

Amon-Ra oli muinaisessa Egyptissä palvottu jumala, jonka palvonta keskittyi alun perin Thebaan, mutta laajeni sieltä myös muuhun Egyptiin. Amon tunnettiin myös nimillä Amen, Amin ja Amun. lähde?
Amon-Ra on synkretisoitu muoto kahdesta muinaisen Egyptin jumalasta, Amonista ja Rasta. Amonin merkitys kasvoi Uuden valtakunnan aikana erityisesti Thebassa, vaikkakin Akhenatenin hallituskaudella suosio laski väliaikaisesti hieman. Amonin palvonnan levitessä laajemmalle alueelle papit kokivat tarpeelliseksi vahvistaa Amonin asemaa entisestään. Amoniin liitettiin ikivanha egyptiläinen auringonjumala Ra. Liitoksesta syntyneestä Amon-Rasta tuli näin yksi Egyptin mahtavimpia jumalia.
Faarao Amenemhat I rakennutti Amon-Ran päätemppelin Karnakiin.
Monet egyptologit uskovat, että kahden jumalan liittäminen johtui pääasiassa papistojen välisestä liitosta.lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amon-Ra Wikimedia Commonsissa
Kirjallisuutta

Rikala, Mia: Moninainen Amon. Kirjuri, 2004, nro 1, s. 5-6.  (suomeksi)
Ampumahiihdon maailmancup 1978–1979

Ampumahiihdon maailmancup 1978–1979 oli historian toinen ampumahiihdon maailmancupin kausi. Kilpailu järjestettiin vain miehille.
Loppupisteet > Kokonaiskilpailu

| Sij>  |  | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Klaus Siebert | 143 |
| 2. |  Frank Ullrich | 136 |
| 3. |  Viktor Barnašov | 128 |
| 4. |  Aleksandr Tihonov | 114 |
| 5. |  Eberhard Rösch | 114 |
| 6. |  Vladimir Alikin | 114 |