stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Laila Pullinen

| Laila Pullinen |
| --- | --- |
 Laila Pullinen vuonna 1976.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. heinäkuuta 1933 Terijoki, Suomi
Kuollut: 4. marraskuuta 2015 (82 vuotta) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:  suomalainen
Taiteilija
Ala:  kuvataiteilija
Palkinnot
 Pro Finlandia (1969) Vuoden taiteilija (1975) 
Laila Annikki Pullinen (vuodesta 1971 Pullinen-Ramsay; 21. heinäkuuta 1933 Terijoki – 4. marraskuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen kuvataiteilija. Materiaaleina hän käytti lähinnä kiveä ja pronssia, mutta hänet tunnetaan myös räjäytystekniikalla muokatuista kuparilevyistä. Hän oli tunnetuimpia suomalaisia kuvanveistäjiä.
Ura

Pullinen opiskeli Helsingissä Suomen taideakatemiassa (nyk. Kuvataideakatemia) 1953–1956, Accademia Pietro Vanuccissa Perugiassa vuonna 1958 ja Accademia delle Belle Artissa Roomassa 1961–1962. 1950-luvun loppupuolelta alkaen hänen töitään oli esillä kymmenissä näyttelyissä sekä Suomessa että ulkomailla. Tärkeimpien kotimaisten taidemuseoiden kokoelmiin kuuluu Pullisen töitä, minkä lisäksi niitä on ostettu myös muun muassa Vatikaanin taidemuseoon Roomaan sekä Kööpenhaminaan, Tukholmaan, Hampuriin ynnä muualle. Useita kymmeniä hänen veistoksiaan on nähtävissä myös monissa julkisissa ja yritysten tiloissa, esimerkiksi Helsinki-Vantaan lentoasemalla.
Tunnettuja ovat myös räjäytystekniikalla luodut kuparireliefit, jotka Outokumpu tilasi Montréalin maailmannäyttelyyn 1967; tämä vaihe kesti hänen urallaan alle puoli vuotta.
Pulliselle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1969, ja hän oli Helsingin Juhlaviikkojen Vuoden taiteilija vuonna 1975. Pullisen töitä on vuodesta 1985 ollut pysyvänä näyttelynä esillä Nissbackan kartanon veistospuistossa Vantaalla. Laila Pullinen oli Helsingin Taiteilijaseuran puheenjohtaja 1968–1969. Suomen kuvanveistäjäliiton kunniajäseneksi Laila Pullinen kutsuttiin vuonna 1988; liiton puheenjohtaja hän oli 1990–1993. Vuosina 1990–1995 Pullinen toimi taiteilijaprofessorina. Helsingin Taiteilijaseura kutsui vuonna 2007 Pullisen ensimmäiseksi kunniajäsenekseen.
Professorin arvonimi Laila Pulliselle myönnettiin 1995 ja taiteilijaeläke 1996. Vuonna 2006 hänet promovoitiin Kuvataideakatemian kunniatohtoriksi.
Pullinen kuului Maaliskuulaisten ryhmään, joka esiintyi ensi kerran yhteisessä näyttelyssä Helsingin taidehallissa 1964.
Pullinen on haudattu puolisonsa kanssa Hietaniemen hautausmaan Taiteilijainmäelle.
Teoksia

Kuuma kuoppa 1966
Aurinko tunturissa, 1967, Vantaa
Maila Talvion muistomerkki 1971, Meilahti
Valaistuksen tie 1986, Oulu
Urho Kekkosen muistomerkki 2000, Pielavesi
Sibylla, 2017 (2003), Vaasa
Ikaros 2012, Turku
Maila Talvion muistomerkki, Itämeren tytär, 1971, Helsinki.
Arktinen Afrodite, 1972, Helsinki.
Ajan henki – aineen vanki, 1976, Vantaa.
Valaistuksen tie, 1986, Oulu.
Neidon lähde (osa), 1988, Espoo.
Muusa, 1989, Tampere.
Auringonkantaja IV, 1994, Helsinki.
Kun tuuli käy heidän ylitseen, 1997, Vantaa.
Maanhenki, 1999, Vantaa.
Kekkonen, 2000, Pielavesi.
Sibylla, 2017 (2003), Vaasa.
Ikaros, 2012, Turku.
Kevät ihmisessä, 2019 (1965), Helsinki.
Kirjallisuutta

Kiiski-Finel, Päivi ym.: Laila Pullinen: Atti d’amore.  (Näyttely Wäinö Aaltosen museossa 12.5.-15.10.2006. Wäinö Aaltosen museon julkaisuja, 49)  Turku:  Wäinö Aaltosen museo – Turun kaupungin taidemuseo, 2006.  ISSN 0788-0324  ISBN 952-9565-50-X
Kormano, Riitta: ”Pullinen, Laila (1933–2015)”, Suomen kansallisbiografia, osa 7, s. 814–816.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-448-7  / Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Laila Pullisen kotisivut. (Arkistoitu sivu.)
Laila Pullinen taiteilijamatrikkelissa
Laila Pullinen: ”Taide oli ainoa mahdollisuuteni.” Seura.
Laila Pullisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
”Nissbacka on kuolemantuomio, mutta rakastan sitä” – Laila Pullisen poika koettaa säilyttää äitinsä veistospuiston. Yle Uutiset.
Laila Pullisen veistospuistossa taas tuhotöitä: Keskeneräinen teos varastettiin, ateljeeta valeltiin sytytysnesteellä. Yle Uutiset.
Nissbacka – pilvilinna, joka ei suostu haihtumaan.
Laila Pullinen in memoriam – viimeiset teokset Creat Spacessa 26.4.–8.5.
Pullinen, Laila hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  RKD Artists 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Laila Pullinen ja Auringonkukka vuonna 1966.
Antoni (arkkipiispa)

| Antoni (Vadkovskij) |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Antoni (ven. Анто́ний, siviilinimeltään Aleksandr Vasiljevitš Vadkovski, ven. Алекса́ндр Васи́льевич Вадко́вски; 3. elokuuta 1846 Schiringusch, Tambovin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 1912 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli Suomen ortodoksisen hiippakunnan ensimmäinen arkkipiispa vuosina 1892–1898.
Suomen ortodoksit kuuluivat tuohon aikaan Venäjän ortodoksisen kirkon alaisuuteen. Vallankumouksen jälkeen Suomen ortodoksit erkanivat Venäjän kirkosta ja liittyivät Konstantinopolin ekumeenisen patriarkaatin alaisuuteen.
Aleksander Vadkovski syntyi pappisperheeseen Venäjän Tambovin kuvernementissa. Hän oli naimisissa oleva uskonnon opettaja ja kahden lapsen isä, kun hänen puolisonsa sairastui ja kuoli nopeasti; vuoden sisään myös lapset seurasivat äitiään lavantautiepidemian uhreina. Leskeksi jäänyt ja lapsensakin menettänyt Vadkovski päätti etsiä lohdutusta suruunsa luostarista; hänet vihittiinkin pian munkiksi nimellä Antoni, mutta hänen levoton mielensä ei sallinut jäädä toimettomaksi; tuota pikaa hän tarttuikin jatko-opintoihinsa, ja hänestä tuli teologian tohtori.
Isä Antoni kohosi nopeasti ensin arkkimandriitaksi ja sittemmin apulaispiispaksi. Hänet nimitettiin Viipurin piispaksi vuonna 1890 ja seuraavana vuonna, kun Suomi erotettiin Pietarin hiippakunnasta omaksi itsenäiseksi hiippakunnakseen, isä Antonista tuli sen ensimmäinen arkkipiispa. Diplomaattinen ja pappina taitava Antoni oli pidetty ja arvostettu piispa; hän sai ensimmäisenä Suomessa valkean briljanttiristillä varustetun piispanpäähineen – tosin vasta maasta lähtiessään. Hän kävi myöhemminkin Suomessa, mm. vihkimässä Hyrylän sotilaskirkon.
Kuollessaan vuonna 1912 Antoni oli metropoliitta sekä Pyhä Synodin ja Venäjän valtakunnanneuvoston jäsen.
Aiheesta muualla

Arkkipiispa Antoni / Ortodoksi.net
Venäläiset arkkipiispat Suomessa / Ortodoksi.net (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen ortodoksisen kirkon arkkipiispat
Antoni (1892–1898) |
Nikolai (1898–1905) |
Sergei (1905–1917) |
Serafim (1921–1925) |
Herman (1925–1960) |
Paavali (1961–1987) |
Johannes (1987–2001) |
Leo (2002–2024)
|Elia (2024–)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat
Riqui Puig

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Ricard Puig Martí
Syntymäaika: 13. elokuuta 1999 (ikä 25)
Syntymäpaikka: Matadepera, Espanja
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 169 cm
Lempinimi: Riqui
Seura
Seura: LA Galaxy
Pelinumero: 10
Junioriseurat
2008–2013: Jàbac Terrassa
2013–2018: Barcelona
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2018–2020 | Barcelona B | 56 | (2) |
| 2019–2022 | Barcelona | 42 | (2) |
| 2022– | LA Galaxy | 68 | (23) |
Maajoukkue
| 2020–2021 | Espanja U21 | 4 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 1. maaliskuuta 2025.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 1. maaliskuuta 2025.
Ricard "Riqui" Puig Martí (s. 13. elokuuta 1999 Matadepera, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Major League Soccerissa pelaavaa LA Galaxya. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Ura

Riqui Puig teki debyyttinsä Barcelonan edustusjoukkueessa 5. joulukuuta 2018 Copa del Reyn ottelussa Cultural Leonesaa vastaan tullessaan kentälle 55. minuutilla. Hän teki 4-1 voittoon päättyneessä ottelussa yhden syöttöpisteen. La Liga -debyyttinsä Puig teki 13. huhtikuuta 2019 ollessaan avauskokoonpanossa ottelussa Huescaa vastaan.
Elokuussa 2022 Puig siirtyi Barcelonasta LA Galaxyyn kolmivuotisella sopimuksella. Kaudella 2024 hän voitti Galaxyn riveissä MLS Cupin. Hänet valittiin joulukuussa 2024 myös MLS:n kauden tähdistöjoukkueeseen.
Saavutukset

Barcelona
UEFA Youth League (1): 2017–2018
La Liga (1): 2018–2019
Copa del Rey (1): 2020–2021
LA Galaxy
MLS Cup (1): 2024
Aiheesta muualla

Riqui Puig WhoScored-sivustolla. (Arkistoitu – Internet Archive)
Simon Magus

Syyrialais-egyptiläinen gnostilaisuus
Setiläisyys
Tuomaskristityt
Valentinolaisuus
Basilidelaisuus
Persialainen gnostilaisuus
Mandealaisuus
Manikealaisuus
Kristillisen gnostilaisuuden isät
Simon Magus
Kerinthos
Markion
Valentinos
Muita ryhmiä
Ofiitit
Barbelo-gnostikot
Kainiitit
Karpokratiaanit
Paulikiaanit
Bogomiilit
Kataarit
Gnostilaisuuden lähteet
Nag Hammadin kirjasto
Codex Tchacos
Muuta
Gnosis
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Simon Magus (Simon Noita, Simon Taikuri tai Simon Tietäjä) oli ensimmäisellä vuosisadalla elänyt ihmeiden tekijä, joka mainitaan Apostolien teoissa sekä useissa apokryfisissä teksteissä. Antiikin maailmassa Simon Magus oli laajalti tunnettu etenkin Simon Pietarin vastustajana. Kristityt ovat maininneet hänet ensimmäisenä harhaoppisena, ja gnostilainen simonianismin lahko piti häntä ihmishahmoisena jumalana.
Maininnat

Lähes kaikki säilyneet kuvaukset Simon Maguksesta sisältyvät varhaisten kirkkoisien Irenaeuksen, Justinos Marttyyrin ja Hippolytoksen teksteihin sekä apokryfiseen tekstiin Pietarin teot, jossa muun muassa kuvaillaan Roomassa käytyä Simon Maguksen ja Simon Pietarin välistä ”ihmekilpailua”. Pietarin teoissa kerrotaan, että Simon ”sai pronssikäärmeen liikkumaan, kivipatsaat nauramaan ja itsensä kohoamaan ilmaan”, kun taas Simon Pietari ”paransi sairaan sanan avulla ja sai sokean näkemään”.
Apostolien teoissa kerrotaan Simonin hämmästyttäneen Samarian asukkaita noituuksillaan, mutta Filippuksen saarnaa kuultuaan ottaneen kristillisen kasteen. Tämän jälkeen hän näki Pietarin ja Johanneksen antavan seurakuntalaisille Pyhän Hengen panemalla kädet heidän päällensä, ja yritti rahalla ostaa tämän kyvyn itselleen.
Kuolema

Simon Maguksen kuolemasta on kaksi eri versiota. Pietarin teoissa kerrotaan Simon Maguksen kuolleen Rooman Forum Romanumilla järjestetyssä magianäytöksessä. Simonin esitellessä keisari Nerolle levitointitaitojaan paikalla olleet apostolit Paavali ja Pietari sekä heidän kannattajansa olivat rukoilleet Jumalaa lopettamaan lentonäytöksen. Simon Magus oli pudonnut saman tien maahan ja myöhemmin kuollut saamiinsa vammoihin.
Hippolytuksen mukaan Simon Magus palasi Roomasta kotikaupunkiinsa Gittaan ja pyysi kannattajiaan hautaamaan hänet elävältä väitettyään, että hän nousisi kolmantena päivänä kuolleista. Ylösnousemusta ei kuitenkaan tapahtunut, vaan Simon Magus kuoli hautaansa.
Simon Maguksen kuolema. Kirjan kuvitusta 1400-luvulta.
Ankarsvik

| Ankarsvik |
| --- | --- |
 Ankarsvik
 Koordinaatit: 62°22′22″N, 17°24′53″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Västernorrlandin lääni
Maakunta:  Medelpad
Kunta:  Sundsvall
Väkiluku (2016):  986
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ankarsvik on taajama Sundsvallin kunnassa Västernorrlandin läänissä Medelpadin  historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 986 asukasta vuonna 2016.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ankarsvik Wikimedia Commonsissa
Friends & Brgrs

| Friends & Brgrs |
| --- | --- |

Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2014
Toimitusjohtaja:  Tuomas Piirtola
Kotipaikka:  Pietarsaari
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  pikaruoka
Tuotteet:  hampurilaiset, ranskalaiset perunat, kananfilee fingersit
Omistaja:  Better Burger Society Oy
Kotisivu:  friendsandbrgrs.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Friends & Brgrs on suomalainen pikaruokaravintolaketju, joka on saanut alkunsa Pietarsaaresta. Ketjun ensimmäinen ravintola avattiin Pietarsaareen vuonna 2014. Vuonna 2023 ketjulla oli 27 ravintolaa.
Historia

Ensimmäinen Friends & Brgrs avattiin Pietarsaaressa vuonna 2014. Laajentuminen ketjuksi oli päämääränä alusta asti, tavoitteena 20–50 ravintolaa Suomessa. Gloria-lehden Ruoka & viini valitsi Friends & Brgrsin vuoden 2014 tulokkaaksi.
Kesällä 2016 yritys avasi ensimmäisen ravintolansa Suomen ulkopuolella Kööpenhaminaan. Ravintola kuitenkin suljettiin vuonna 2019.
Vuonna 2018 yritys aloitti kotiinkuljetukset Pietarsaaressa ja Tampereella.
Helmikuussa 2020 uutisoitiin NoHo Partnersin ostaneen 70 prosentin enemmistön hampurilaisketju Friends & Brgrsista. Ketjun perustajat ja pääomistajat jatkavat yhtiössä osakkaina. Yrityskaupan hetkellä ketjulla oli Suomessa yhdeksän ravintolaa ja Saksassa yksi. Yrityskauppa astui voimaan 1. huhtikuuta.
Tuotteet

Ketjun konseptiin kuuluu tuotteiden valmistaminen alusta asti itse lähituotetuista raaka-aineista. Sämpylät leivotaan sekä liha jauhetaan ravintoloissa paikan päällä. Myös majoneesit sekä ranskanperunat ovat ravintolahenkilökunnan valmistamia. Ranskanperunat valmistetaan triple cooked -menetelmällä, eli ne uppopaistetaan kolme kertaa eri lämpötilassa. Perunan tärkkelyspitoisuus ja muut ominaisuudet muuttuvat vuoden mittaan, joten perunalajiketta vaihdetaan kahdeksan kertaa vuodessa.  Raaka-aineiden kotimaisuusaste on noin 98 prosenttia. Ketjun annokset ovat lähes kokonaan lisäaineettomia.
Ravintoloiden sijainnit

Espoo
Helsinki
Vantaa
Hyvinkää
Lahti
Kouvola
Jyväskylä
Kuopio
Joensuu
Rovaniemi
Oulu
Kokkola
Pietarsaari
Pori
Vaasa
Seinäjoki
Tampere
Raisio
Turku
Friends & Brgrs Pietarsaari
Johanneksen seurakunta (Helsinki)

| Johanneksen seurakunta Johannes församling |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Johanneksenkirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Porvoon hiippakunta
Rovastikunta:  Helsingin rovastikunta
Seurakuntayhtymä:  Helsingin seurakuntayhtymä
Pääkirkko:  Johanneksenkirkko
Perustettu:  2009
Jäsenmäärä:  11 241 (2024)
– Osuus asukkaista:  57,1 %
Kirkollisvero:  1,00 %
Kirkkoherra:  Johan Westerlund
Johanneksen seurakunta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Johanneksen seurakunta (ruots. Johannes församling) on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ruotsinkielinen seurakunta Helsingissä. Seurakunta kuuluu Porvoon hiippakunnan Helsingin rovastikuntaan. Lisäksi seurakunta kuuluu Helsingin seurakuntayhtymään. Johanneksen seurakunnan kirkkoherra on Johan Westerlund.
Seurakunnan kirkkoja ovat Johanneksenkirkko Ullanlinnassa ja St. Jacobs kyrka Lauttasaaressa.
Vuoden 2024 lopussa Johanneksen seurakuntaan kuului 11 241 jäsentä, mikä oli 57,1 prosenttia alueen ruotsinkielisistä asukkaista. 2000-luvulla seurakunnan jäsenmäärä on ollut lievässä laskussa.
Kirkkoherrat

2009–2014: Stefan Djupsjöbacka
2014→: Johan Westerlund
Luettelo vuonna 1902 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1902 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

2. tammikuuta – Johan Sanfrid Hedman, suomalainen kauppias, pankinjohtaja ja kauppaneuvos (s. 1831)
12. tammikuuta – Heinrich Kruse, saksalainen näytelmäkirjailija (s. 1815)
15. tammikuuta – Sofus Høgsbro, tanskalainen toimittaja, poliitikko ja rehtori (s. 1822)
15. tammikuuta – José María Massia, espanjalainen roomalaiskatolinen piispa (s. 1815)
17. tammikuuta – Elias Blix, norjalainen teologi, professori ja poliitikko (s. 1836)
17. tammikuuta – Fredrik Nauklér, suomalainen pappi, opettaja, valtiopäivämies ja lääninrovasti (s. 1857)
18. tammikuuta – Filippo Marchetti, italialainen oopperasäveltäjä (s. 1831)
18. tammikuuta – Magnus Fredrik Tandefelt, suomalainen upseeri, tilanomistaja ja valtiopäivämies (s. 1830)
20. tammikuuta – Camilla Urso, yhdysvaltalainen viulisti (s. 1840 tai 1842)
28. tammikuuta – Ludvig Fredrik Heimbürger, suomalainen virkamies, Painoasiain ylihallituksen yliasiamies 1865–1878 ja 1888–1900 ja puheenjohtaja 1878–1888, hovineuvos, kanslianeuvos, valtioneuvos ja todellinen valtioneuvos (s. 1822)
Helmikuu

1. helmikuuta – Salomon Jadassohn, saksalainen säveltäjä, kapellimestari, musiikkiteoreetikko, opettaja ja professori (s. 1831)
9. helmikuuta – Nils Grotenfelt, suomalainen maanviljelyshallituksen ensimmäinen ylijohtaja, valtiopäivämies ja maanviljelysneuvos (s. 1846)
10. helmikuuta – F. P. Jelenev, venäläinen kirjailija (s. 1827 tai 1829)
10. helmikuuta – Francis Ashbury Pratt, yhdysvaltalainen mekaanikko, keksijä ja liikemies, toinen Pratt & Whitney -yhtiön perustajista (s. 1827)
12. helmikuuta – Frederick Hamilton-Temple-Blackwood, brittiläinen suurlähettiläs, Kanadan kenraalikuvernööri 1872–1878, Intian varakuningas 1884–1888 ja Dufferinin ja Avan markiisi (s. 1826)
13. helmikuuta – Robert B. Lindsay, yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko ja Alabaman kuvernööri 1870–1872 (s. 1824)
18. helmikuuta – Albert Bierstadt, saksalais-yhdysvaltalainen taidemaalari (s. 1830)
18. helmikuuta – Neville Bowles Chamberlain, brittiläinen sotamarsalkka (s. 1820)
18. helmikuuta – Hugo Leonard von Haartman, suomalainen Venäjän keisarillisen armeijan kenraalimajuri (s. 1829)
24. helmikuuta – Anders Viktor Hellman, suomalainen opettaja (s. 1851)
27. helmikuuta – Wilhelmina Nordström, suomenruotsalainen tyttökoulun johtaja ja runoilija (s. 1815)
Maaliskuu

1. maaliskuuta – Fridolf Rafael von Haartman, suomalainen liikemies, valtiopäivämies ja valtioneuvos, Suomen makuuvaunuliikenteen alkuunpanija (s. 1839)
2. maaliskuuta – Charles Potvin, belgialainen kirjailija (s. 1818)
5. maaliskuuta – K. K. Tigerstedt, suomalainen lyseon lehtori, historioitsija ja professori (s. 1822)
6. maaliskuuta – Karl Rosendahl, suomenruotsalainen lennätinvirkailija, päätoimittaja, näytelmäkirjailija, runoilija ja hovineuvos (s. 1831)
15. maaliskuuta – Joonas Purnu, ruotsalainen lestadiolainen maallikkosaarnaaja ja esikoislestadiolaisuuden johtaja (s. 1829)
17. maaliskuuta – Fredrik Leopold Grenqvist, suomalainen Venäjän keisarillisen armeijan jalkaväenkenraali (s. 1821)
17. maaliskuuta – Jussi Oras (oik. Johan Henrik Mustonen), suomalainen toimittaja, kirjailija ja kirjapainon johtaja (s. 1868)
19. maaliskuuta – Lajos Tolnai, unkarilainen reformoitu pappi, opettaja ja kirjailija (s. 1837)
23. maaliskuuta – Kálmán Tisza, Unkarin pääministeri 1875–1890 (s. 1830)
24. maaliskuuta – Carl Edvard Aspelund, suomalainen kirkkoherra ja päätoimittaja (s. 1816)
26. maaliskuuta – Cecil Rhodes, englantilainen tutkimusmatkailija, liikemies, Kapmaan pääministeri 1890–1896 ja Rhodesian perustaja (s. 1853)
29. maaliskuuta – Ludvig Mikael Runeberg, suomalainen luonnontieteilijä, opettaja ja taiteilija, Johan Ludvig Runebergin poika (s. 1835)
Huhtikuu

3. huhtikuuta – Andreas Reischek, itävaltalainen tutkimusmatkailija, kansatieteilijä ja ornitologi (s. 1845)
6. huhtikuuta – Gleb Uspenski, venäläinen kirjailija (s. 1843)
11. huhtikuuta – Wade Hampton III, yhdysvaltalainen etelävaltioiden ratsuväenkenraali Yhdysvaltain sisällissodassa, demokraattipoliitikko, senaattori ja Etelä-Carolinan kuvernööri 1877–1879 (s. 1818)
15. huhtikuuta – Dmitri Sipjagin, venäläinen virkamies, Venäjän sisäministeri 1900–1902 ja henkirikoksen uhri (s. 1853)
16. huhtikuuta – Aurélien Scholl, ranskalainen kirjailija ja toimittaja (s. 1833)
17. huhtikuuta – Martin Weibull, ruotsalainen historioitsija ja professori (s. 1835)
28. huhtikuuta – Henri Filhol, ranskalainen lääkäri, hämähäkkitutkija, paleontologi ja luonnontutkija (s. 1843)
Toukokuu

5. tai 6. toukokuuta – Bret Harte (oik. Francis Brett Hart), yhdysvaltalainen kirjailija ja päätoimittaja (s. 1836)
10. toukokuuta – Jean A. Duquette, kanadalainen viulisti, alttoviulisti ja musiikkipedagogi (s. 1853)
12. toukokuuta – Marie Elizabeth Zakrzewska, puolalais-yhdysvaltalainen lääkäri (s. 1829)
13. toukokuuta – Aurora Karamzin, suomalainen sosiaali- ja diakoniatyön uranuurtaja, Helsingin Diakonissalaitoksen perustaja (s. 1808)
15. toukokuuta – Anders Johan Nygren, suomenruotsalainen kirjailija (s. 1869)
16. toukokuuta – Stepan Balmašov, venäläinen sosialistivallankumouksellinen (s. 1881)
24. toukokuuta – Hubert Theophil Simar, saksalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa (s. 1835)
26. toukokuuta – Valeri Jakobi, venäläinen taidemaalari (s. 1834)
26. toukokuuta – Jacob Otto Lange, norjalainen poliitikko (s. 1833)
29. toukokuuta – Mihail Clodt von Jürgensburg, venäläinen maisemamaalari (s. 1833)
Kesäkuu

1. kesäkuuta – Selma Tötterman, suomalainen näyttelijä (s. 1853)
4. kesäkuuta – Eero Mäkinen, suomalainen opettaja, käsityöopetuksen kehittäjä ja tehtailija (s. 1845)
8. kesäkuuta – Charles Ingalls, kirjailija Laura Ingalls Wilderin isä (s. 1836)
9. kesäkuuta – Carl Theodor von Frenckell, suomalainen upseeri, liikemies ja valtiopäivämies (s. 1855)
9. kesäkuuta – Albert Krank, suomalainen insinööri, yrittäjä ja keksijä, Lehtoniemen konepajan ja telakan perustaja (s. 1855)
9. kesäkuuta – Knut Henrik Albert Ruth, suomalainen Venäjän keisarillisen armeijan kenraalimajuri (s. 1820)
10. kesäkuuta – Jacint Verdaguer, katalonialainen kirjailija (s. 1845)
11. kesäkuuta – Otto Eckmann, saksalainen taidemaalari, graafikko ja kirjainmuotoilija (s. 1865)
14. kesäkuuta – Jens Zachariassen, tanskalais-suomalainen urkujen valmistaja ja laivanvarustaja (s. 1839)
16. kesäkuuta – Ernst Schröder, saksalainen matemaatikko (s. 1841)
18. kesäkuuta – Samuel Butler, brittiläinen kirjailija (s. 1835)
19. kesäkuuta – Albert, Saksin kuningas 1873–1902 ja Saksan sotamarsalkka (s. 1828)
19. kesäkuuta – John Dalberg-Acton, englantilainen kirkkohistorioitsija, poliitikko ja kirjailija (s. 1834)
28. kesäkuuta – Pekka Ahokas, suomalainen kauppias ja valtiopäivämies (s. 1864)
Heinäkuu

4. heinäkuuta – Hervé Faye, ranskalainen astronomi (s. 1814)
4. heinäkuuta – Vivekananda (synt. Narendranath Dutta), intialainen filosofi ja hindulainen mystikko (s. 1863)
6. heinäkuuta – Maria Goretti, italialainen roomalaiskatolinen lapsipyhimys, neitsyt ja marttyyri (s. 1890)
6. heinäkuuta – Andrejs Pumpurs, latvialainen runoilija ja toimittaja (s. 1841)
6. heinäkuuta – Jaakko Päivärinta, suomalainen rovasti, valtiopäivämies, opettaja ja kirjailija (s. 1847)
8. heinäkuuta – Henrik Solin, suomalainen yritysjohtaja ja valtiopäivämies (s. 1848)
9. heinäkuuta – Mark Antokolski, venäläinen kuvanveistäjä ja professori (s. 1843)
15. heinäkuuta – Adolphe Guillaume Vorderman, alankomaalainen lääkäri ja ornitologi, beriberin tutkija (s. 1844)
18. heinäkuuta – Edoardo Porro, italialainen lääkäri ja obstetriikan professori (s. 1842)
Elokuu

3. elokuuta – Karl Ervast, suomalainen opettaja ja kristillinen kirjailija (s. 1839)
8. elokuuta – James Tissot, ranskalainen taidemaalari ja kuvittaja (s. 1836)
10. elokuuta – Karl Alexander Napoleon Tigerstedt, suomalainen varatuomari ja virka- ja valtiopäivämies (s. 1857)
19. elokuuta – Lars Fykerud, norjalainen hardangerviulua soittanut pelimanni (s. 1860)
23. elokuuta – Henryk Siemiradzki, puolalainen taidemaalari (s. 1843)
26. elokuuta – George Hoadly, yhdysvaltalainen poliitikko ja Ohion 36. kuvernööri 1884–1886 (s. 1826)
26. elokuuta – Ebba Sommardahl, suomenruotsalainen runoilija (s. 1867)