stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emil Forsgren
Suomennoksia

Georges Ohnet : joutsenlaulu. Bergbom, Pori 1888
Lars Dilling : Kotoisia kohtauksia. Bergbom, Pori 1888
Henryk Sienkiewicz : Bartek sankari. Bergbom, Pori 1889, uusi painos BTJ Kustannus, Helsinki 2007
Georges Ohnet : Tohtori Rameau : romaani, osat 1-2. Bergbom, Pori 1889
Georges Ohnet : Ursula tädin onnettomuus. Bergbom, Pori 1889
August Lundqvist :  Suomen vapaaehtoisten palokuntain ja palokuntalaisten lyhyt käsikirja. Edlund, Helsinki 1894
Edv. Bergh : Suomi Keisari Aleksanteri III:nen hallituksen ensimmäisenä vuosikymmenenä : 1 vihko ; suom. E. F. G. W. Edlund, Helsinki 1894 (alkuteos Finland under det första årtiondet af Kejsar Alexander III:s regering)
Alexandre Dumas vanhempi : Kolmikko muskettisoturia : historiallinen romaani, 1-21 vihko ; suom. Juho Jäykkä ; vihosta 19 alkaen suom. Eemil Forsgren. Alfred Kordelin, Rauma 1895
Alexandre Dumas vanhempi : Kolmikko muskettisoturia : historiallinen romaani, 22-58 vihko ; suom. Eemil Forsgren. Alfred Kordelin, Rauma 1896
Alexandre Dumas vanhempi : Myladyn poika eli kaksikymmentä vuotta jälkeenpäin : historiallinen romaani : Kolmen muskettisoturin jatko. Alfred Kordelin, Rauma 1896-1897
Veli ja sisar : kertomus Espanjasta kuudenneltatoista vuosisadalta. Rauman kirjapaino-osakeyhtiö, Rauma 1896, 2. painos 1904
Magnus Gottfrid Schybergson : Mikael Speranski. Emil Forsgren, Helsinki 1900
Aiheesta muualla

Project Gutenberg :  Henryk Sienkiewiczin Bartek sankari Emil Forsgrenin suomentamana
Douglas DC-7

| Douglas DC-7 |
| --- | --- |

Tyyppi:  liikennelentokone
Valmistaja:  Douglas Aircraft Company
Ensilento:  toukokuussa 1953
Tila:  noin 40 yksilöä käytössä
Valmistusmäärä:  338 
Valmistusvuodet:  1953–1958
Kehitetty mallista:  Douglas DC-6
Douglas DC-7 on viimeisiä mäntämoottorein varustettuja suuria liikennekoneita. Se laskettiin markkinoille vain muutamia vuosia ennen Douglas DC-8 ja Boeing 707-koneita. Nelisenkymmentä kaiken kaikkiaan 338 koneesta on edelleen käytössä.
Historia

Konetyyppiä suunniteltiin alun perin USAAF:n käyttöön nimellä C-74 Globemaster. Toinen maailmansota ehti kuitenkin päättyä, ja C-74-koneita valmistui vain 14 kappaletta. Niiden merkittävin käyttöaika oli Berliinin ilmasilta.
Douglas jatkoi rungon kehittämistä siviililiikenteeseen sopivaksi, ja DC-7 teki ensilennon 1953. DC-7 oli Douglasin koneista ensimmäinen, joka kykeni lentämään välilaskutta Lontoosta New Yorkiin tai vaihtoehtoisesti Yhdysvaltain rannikolta toiselle. Kilpailevan Boeingin mallistossa vastaava kone oli Boeing 377.
Suomen ilma-alusrekisterissä ei ole ollut yhtään DC-7 -konetta.
Tekniset tiedot

Lähde: [lähde? ]
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 3–4
Matkustajat: 99–105
Pituus: &&&&&&&&&&&&&037.&&&&0037 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&042.&&&&0042 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&010.050000010,5 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&0152.&&&&00152 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&033005.&&&&0033 005 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&065000.&&&&0065 000 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&04.&&&&004 × Wright R-3350-18EA1 Turbo-Compound -tähtimoottoria
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0653.&&&&00653 km/h
Matkalentonopeus: &&&&&&&&&&&&0570.&&&&00570 km/h
Lentomatka: 0Virhe lausekkeessa: odottamaton *-operaattori .0Virhe lausekkeessa: odottamaton *-operaattori
7A: 7 410 km
7C: 9 070 km
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&&07600.&&&&007 600 m
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&0318.&&&&00318 m/min
Siipikuormitus: &&&&&&&&&&&&0427.0600000427,6 kg/m²
Teho-painosuhde: 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”&”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”&”.160 W/kg
Onnettomuudet

Valmistetuista DC-7-koneista 74 eli noin 21,8 prosenttia tuhoutui onnettomuuksissa, alasampumisissa ja muissa tapahtumissa. Vertailun vuoksi saman aikakauden ja kokoluokan koneista vastaava osuus Bristol Britannialla on 16,5 prosenttia ja Lockheed L-1049 Super Constellationilla 19,7 prosenttia.
Konetyypin pahin onnettomuus sattui 4. maaliskuuta 1962, kun Caledonian Airwaysin lento 153 alkoi menettää korkeutta pian lähdettyään lentoon Doualasta, osui puihin ja syöksyi maahan. Onnettomuuden syytä ei saatu varmuudella selvitettyä, mutta aiheuttajaksi epäiltiin jumiutunutta korkeusvakaimen jousilaippaa. Onnettomuuslennolla oli 111 ihmistä, jotka kaikki kuolivat maahansyöksyssä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Boeing McDonnell Douglas: DC-7
Airliners.net: DC-7
The Douglas Globemaster, Globemaster II, & Cargomaster
Douglasin ja McDonnell Douglasin matkustajakoneet
| --- | --- |
Potkurikoneet:  Dolphin · DC-1 · DC-2 · DC-3 · DC-4 · DC-5 · DC-6 · DC-7
Suihkukoneet:  DC-8 · DC-9/MD-80/MD-90/MD-95 · DC-10 · MD-11
Perutut hankkeet:  MD-12
DC7:n ohjaamo
United Airlinesin lento 736 törmäsi Yhdysvaltain ilmavoimien Super Sabre -hävittäjään 21. huhtikuuta 1958. Kaikki 47 koneessa ollutta sekä hävittäjän molemmat lentäjät kuolivat onnettomuudessa.
Toinen Kongon sota

Toinen Kongon sota oli vuosina 1998–2003 Kongon demokraattisessa tasavallassa käyty sota. Sodassa kuoli ainakin kolme miljoonaa ihmistä ja se on eniten kuolonuhreja vaatinut sota toisen maailmansodan jälkeisenä aikana. Sodan laajan mittakaavan vuoksi sitä on nimitetty myös ”Afrikan maailmansodaksi”.
Sodan alku

Toinen Kongon sota alkoi, kun ensimmäisessä Kongon sodassa valtaan nousseen Laurent-Désiré Kabilan ja häntä sodassa tukeneiden ulkovaltojen Ruandan ja Ugandan välit olivat huonontuneet vuonna 1997. Vahvistaakseen asemaansa Kabila määräsi heinäkuussa 1998 ruandalaiset ja ugandalaiset joukot pois maasta. Armeijoiden kieltäydyttyä noudattamasta käskyä taistelut alkoivat uudelleen 2. elokuuta, kun ruandalaiset joukot nousivat vastarintaan ja uusia ruandalaisia ja ugandalaisia joukkoja saapui maahan. Ruandalaiset joukot pyrkivät valloittamaan Kinshasan ja korvaamaan Kabilan hallinnon ruandalaisten tukemalla Rassemblement Congolais pour la Democratie -kapinallisryhmällä. Maassa oli myös burundilaisia sotilaita, mutta Burundin mukaan he taistelivat vain Kongossa tukikohtaansa pitäneitä burundilaisia kapinallisryhmiä vastaan. Kapinan laajentuessa RDC jakaantui Gomasta toimineeseen Ruandan tukemaan Emile Ilungan johtamaan ryhmittymään ja Kisanganista toimineeseen Ugandan tukemaan Ernest Wamba-dia-Wamban ryhmään. Kolmanneksi merkittäväksi kapinallisryhmäksi nousi myös Ugandan kanssa liittoutunut Jean-Pierre Bemban Congolese Liberation Movement, joka hallitsi Kongon Päiväntasaajanalueen pohjoisosaa.
Ruandalaisten suunnitelma epäonnistui, kun Angolan, Zimbabwen ja Namibian armeijat puuttuivat tilanteeseen tukemalla Kabilaa. Ruandalaiset ja uganadalaiset perääntyivät maan itäosaan ja jakoivat sen de facto hallintoalueisiin. Samalla taistelut kongolaisten ja heidän ulkomaalaisten tukijoidensa sekä ugandalaisten ja ruandalaisten joukkojen välillä jatkuivat.
Vuonna 1999 Kongo oli jakautunut kolmeen eri alueeseen ja sotilaallinen tilanne oli ajautunut pattitilanteeseen. Elokuussa 1999 sodan kaikki kuusi osapuolta allekirjoittivat tulitaukosopimuksen, jonka tuli lopettaa taistelut, asettaa maahan YK:n rauhanturvaajia (MONUC) ja poistaa maasta vierasmaalaiset taistelijat. Maahan tuli myös asettaa siirtymäkauden hallinto, jonka tehtävänä oli vaalien järjestäminen. Sopimusta ei kuitenkaan saatu toimeenpantua ja Kabila joutui kasvavan kansainvälisen kritiikin kohteeksi rauhanturvajoukon estämisestä ja siirtymäkauden hallinnon toiminnan hankaloittamisesta.
Joseph Kabila

16. tammikuuta 2001 Kabila salamurhattiin. Presidentiksi nousi hänen poikansa Joseph Kabila. Lokakuussa 2001 Addis Abebassa aloitettiin rauhanneuvottelut, jotka eivät kuitenkaan johtaneet lopputulokseen. Uusi yritys järjestettiin helmikuussa 2002 Etelä-Afrikassa, mutta myös ne päättyivät tuloksettomina huhtikuussa. Lopulta lokakuussa 2002 alkaneiden neuvottelujen pohjalta päädyttiin kaikki ryhmittyvät mukaan ottaneeseen vallanjakomalliin ja rauhansopimus allekirjoitettiin 17. joulukuuta 2002 Pretoriassa. Vuoden 2002 loppuun mennessä Angolan, Namibian ja Zimbabwen joukot oli vedetty pois Kongosta. Pretorian sopimus vahvistettiin virallisesti 2. huhtikuuta 2003 ja ugandalaiset joukot poistuivat maasta toukokuussa 2003. Väkivaltaisuudet kuitenkin jatkuivat etenkin maan itäosassa vielä vuonna 2006. Allekirjoittaneiden osapuolien esitettyä omat ehdokkaansa siirtymäkauden hallitukseen presidentti Kabila nimitti sen 30. kesäkuuta 2003 ja vaalit suunniteltiin alustavasti pidettäviksi joko vuonna 2005 tai 2006.
Rauhansopimuksen jälkeiset tapahtumat

Rauhansopimuksesta huolimatta itäisessä Kongossa verenvuodatus jatkui. Ruandalaiset hututaistelijat eivät halunneet palata Ruandaan peläten tutsien Ruandan kansanmurhan kostotoimenpiteitä. Nämä ryhmät jatkoivat piileskelyä alueen metsissä ja ryöstivät kylistä ruokaa ja rahaa. Myös Ruandan joukkojen sotaretket Kongon puolelle vahingoittivat haurasta hallitusta ja loivat epätasapainoa alueelle. Joulukuussa 2004 Kongon armeijan ryhmittymät ottivat yhteen maan itäosissa. Toukokuussa 2005 tehdyn raportin mukaan ruandalaiset hutukapinalliset olivat vastuussa sadoista teloituksista, raiskauksista, pahoinpitelyistä ja kaappauksista Etelä-Kivun maakunnassa.
Kesäkuussa 2006 pidetyt presidentinvaalit, joissa oli 32 ehdokasta, päättyivät poliittiseen kriisiin. Kapinallisjohtaja Jean-Pierre Bemba kieltäytyi hyväksymästä yli 16 prosentin tappiotaan Kabilalle. Kriisi johti kuitenkin vain satunnaisiin aseellisiin yhteydenottoihin ja joulukuussa 2006 Kabila nimitettiin maan presidentiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Toinen Kongon sota Wikimedia Commonsissa
Eri ryhmittymien hallinnoimat alueet Kongon demokraattisessa tasavallassa kesäkuussa 2003.
Tenley Albright

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tenley Albright |  Tenley Albright |  Tenley Albright |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten taitoluistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Cortina d'Ampezzo 1956 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Oslo 1952 | yksinluistelu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Davos 1953 | yksinluistelu |  |
|  Kultaa | Wien 1955 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Oslo 1954 | yksinluistelu |  |
|  Hopeaa | Garmisch-Partenkirchen 1956 | yksinluistelu |  |
Tenley Emma Albright (s. 18. heinäkuuta 1935 Newton, Massachusetts) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän oli ensimmäinen amerikkalainen naisten taitoluistelun olympiavoittaja.
Albright osallistui ensimmäisen kerran olympialaisiin 1952 Oslossa, jolloin hän sijoittui toiseksi heti Jeannette Altweggin jälkeen. Neljä vuotta myöhemmin Cortina d'Ampezzossa hän voitti kultaa. Hänen osallistumisensa Cortinan kisoihin oli vaarassa, kun pari viikkoa aikaisemmin hän oli harjoitellessaan kaatunut luistimensa osuttua railoon. Vasen luistin viilsi pahasti oikeaa nilkkaa. Albrightin kirurgi-isä kuitenkin saapui paikalle kaksi päivää myöhemmin ja paikkasi hänet kilpailukuntoon.
Albright lopetti kilpauransa olympialaisten jälkeen. Toisin kuin useimmat muut huippuluistelijat, Albrigth ei ikinä aloittanut ammattilaisuraa. Hän keskittyi uransa jälkeen opiskeluun ja valmistui vuonna 1961 Harvardin yliopiston lääketieteenkoulusta.
MM-kisoissa Albright voitti kaksi kultaa (1953 ja 1955) sekä kaksi hopeaa (1954 ja 1956).
Drumliini

Drumliini hiekkarannan taustalla.
Drumliini eli moreeniselänne on jääkauden muodostama pitkänomainen moreenista muodostuva maastonkohouma. Drumliinit syntyivät jäätiköiden edetessä.
Drumliinit voivat olla useita kilometrejä pitkiä. Niillä on usein kalliosydän.
Drumliinit ovat yleinen pinnanmuoto myös Suomessa, ja niitä voi esiintyä joko yksittäin tai laajoina kenttinä. Muun muassa monet Savon, Pohjois-Karjalan ja Kainuun korkeat, luode–kaakko-suuntaiset mäet ovat drumliineja, ja muodoltaan virtaviivaisia drumliinimäkiä esiintyy yleisesti myös eteläisessä ja läntisessä Suomessa.
Drumliineja kaaviokuvassa
Lukuisia muinaisten jäätikkövirtojen mukaisesti suuntautuneita drumliineja Waynen piirikunnassa, läntisessä New Yorkin osavaltiossa, Yhdysvalloissa (varjostettu  korkeusmallin karttakuva).
Drumliinien synty

Drumliinien synnystä on ollut monia teorioita. Drumliinien synnystä on esitetty ainakin kolme käsitystä, joiden mukaan synnyn on aiheuttanut 1) este, 2) liian suuri pohjamoreenilasti tai se, että 3) drumliinit olisivat muuntuneet aikaisemmista kasautumista, esimerkiksi reunamoreeneista. Yleensä uskotaan, että drumliinit ovat syntyneet mannerjäätikön alle, kun jäätikön kuljettamaa moreenia on kerrostunut esimerkiksi kiven, kallion tai vanhan harjun ympärille ja taakse. Muodoltaan virtaviivainen drumliini muistuttaa hieman pituussuuntaan halkaistua kananmunaa tai sikaria, jossa näkyy tylppä ja terävä pää. Drumliinin pitkä halkaisija on lähes jäätikön virtauksen suuntainen. Tylppä, jäätikön tulosuuntaan osoittava pää on yleensä jyrkempi. Menosuuntaan jatkuu asteittain madaltuva "moreenihäntä", joka voi haarautua. Joidenkin drumliinien pinnassa on vakomaisia painumia. Tylppä pää voi olla poispäin viettävän suojasivunkin puolella tai drumliini voi olla molempiin suuntiin asteittain madaltuva. Drumliinilla on kallio- tai moreeniydin. Joidenkin drumliinien arvellaan jossain vaiheessa muokkautuneen jäätikön railossa olevan veden vaikutuksesta. Drumliineja esiintyy runsaspohjamoreenisilla, melko tasaisilla alueilla.
Drumliinien muotoja

Drumliiniparvet voivat olla lievästi viuhkaantuvia kymmenien tuhansien drumliinien kenttiä. Drumliinit ovat yleensä useita satoja metriä pitkiä ja 5–10 metrin korkuisia.
Suurimmat drumliinit ovat 90–120 metriä korkeita, 2–7 kilometriä pitkiä ja 0,5–2 kilometriä leveitä.
Suomessa on drumliinikenttiä muun muassa Pieksämäen lähistöllä sekä muualla Savossa. Kuusamossa on myös vakoutuneita drumliineja, kuten muuallakin Koillismaalla. Pre-cragit eli vastasivun drumliinit ovat sellaisia, joiden kalliosydän on takana. Näiden uskotaan olevan kuluneita drumliineja.
Suomen ja tiettävästi koko Euroopan suurin drumliini on Haukivuorella Etelä-Savossa sijaitseva Saksalanharju.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Drumliineja Saksan Friedrichshafenissa. Kuvan etualan drumliini on katettu asuinrakennuksilla.
Ed Lauter

Ed Lauter.
Edward Matthew ”Ed” Lauter  (30. lokakuuta 1938 Long Beach, Long Island, New York – 16. lokakuuta 2013 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä. Ennen näyttelijänuraansa hän toimi stand up -koomikkona.
Ed Lauter esiintyi muun muassa elokuvissa Luunmurskaajat (1975), Cujo – kauhun silmät (1983), Neropatti (1985), Väkivallan vihollinen 3 (1985), Youngblood – lätkä veressä (1986), Raaka keikka (1986), Nörttien kosto II: Nörtit paratiisissa (1987), True Romance (1993), Not Another Teen Movie (2001) sekä Seraphim Falls (2006).
Hän esiintyi myös lukuisissa televisiosarjoissa, joista mainittakoon Salaiset kansiot, A-Team ja Star Trek – uusi sukupolvi.
Aiheesta muualla

Ed Lauter Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tonle Sap

| Tonle Sap |
| --- | --- |
 Kartta järvestä: tummansininen kuivalla kaudella, vaaleansininen tulvakaudella.
Valtiot:  Kambodža
Paikkakunta:  Kambodža 
Koordinaatit:  12°53′00″N, 104°04′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Tônlé Sab
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  1,5  m 
Pituus:  145  km
Leveys:  40  km 
Pinta-ala:  24 600 km²  tulvakaudella  2590 km² kuivalla kaudella
Suurin syvyys:  1,5  m 
Valuma-alue:  16 000 km2 
 fiTonle Sap 
Tonle Sap on järvi Kambodžan keskiosassa. Sen koko ja muoto vaihtelevat voimakkaasti vuodenaikojen mukaan. Kuivallakaudella järvestä laskee Tonle Sab -joki, joka yhtyy Phnom Penhissä Mekongiin ja laskee Mekongin suiston läpi Etelä-Kiinan mereen. Joessa on hyvin pieni korkeusero varsinkin sen alajuoksulla, ja sadekaudella siihen tulee niin paljon vettä, että virtaussuunta kääntyy päinvastaiseksi, ja Tônlé Sab tuo sivujokiensa vedet Tonle Sap -järveen.
Kuivalla kaudella järven pinta-ala on 2 590 neliökilometriä ja syvyys noin puolitoista metriä. Tulvakaudella se peittää laajimmillaan 24 600 neliökilometriä ja on 10–15 metriä syvä.
Mekongia pitkin tulevat ravinteet ovat elintärkeitä järven kalakannalle, joka puolestaan on tärkeä proteiininlähde Kambodžan väestölle. Kun kiinalaiset ovat padonneet Mekongin yläjuoksun sähköntuotantoa varten, ravinteiden määrä on vähentynyt ja järvi köyhtynyt.
Järvenrantojen asutus on joutunut mukautumaan vedenpinnan suuriin korkeusvaihteluihin. Monet asuvat kelluvissa taloissa, joita voidaan hinata uuteen paikkaan rantaviivan liikkuessa. Joillakin on kiinteät talot kymmenmetristen paalujen päällä. Joillakin on keveitä ruokokattoisia taloja, jotka puretaan ja siirretään paikasta toiseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tonle Sap Wikimedia Commonsissa
Edoras

Edoras on Rohanin valtakunnan pääkaupunki, J. R. R. Tolkienin luomassa fiktiivisessä maailmassa, Keski-Maassa. Kaupunki sijaitsi Valkoisten vuorten pohjoispuolella. Edoras oli rakennettu vuoren alarinteelle.
Edorasissa oli monia talleja, asuinrakennuksia, parakkeja, patsaita, vartiotorneja ja muita rakennuksia. Edorasta ympäröi puusta ja raudasta tehty ulkomuuri, jossa oli monia vartiotorneja. Muurissa oli myös salaovia ja suuri rautaportti. Kaupungissa oli vielä pienempiä paaluaitamuureja sekä vartiotorneja. Kaupungissa oli myös parakkeja ja talleja, joissa koulutettiin sotilaita ja pidettiin hevosia. Asuinrakennukset olivat vaatimattomia. Kaupungissa oli myös maatiloja ja patsaita. Ylimpänä kalliolla oli Meduseldin kultainen kartano, joka oli vartiotilassa. Muureilla oli vartijat, sekä kuninkaallinen ratsukaarti oli koko ajan valmiustilassa.
Historia

Edorasin rakensi Brego, Eorl Nuoren poika vuonna 2548 Kolmatta Aikaa.
Sormuksen sodan aikana Edorasissa ei ollut paljon sotilaita. Kun Gandalf Valkoinen, Gimli Glóinin poika, Legolas Thranduilin poika ja Aragorn Arathornin poika tulivat Edorasiin, Gandalf paransi Théodenin Thengelin pojan mielen ja ajoi Sarumanin pois hänestä. Sen jälkeen Edorasista johdettiin noin 100 sotilasta ja noin 600 kansalaista Helmin syvänteeseen. Sieltä palasi Edorasiin noin 2 000 sotilasta. Edorasista lähti noin 4 000 rohirrimin ratsastajaa Dunhargiin, jossa armeijan kokoaminen alkoi.
Kun Sauron oli tuhottu, rohirrim palasivat Rohaniin. Théoden kuoli Pelennorin kentillä ja hänen sisarenpojasta Éomerista tuli Rohanin kuningas. Theoden haudattiin Edorasin lähellä oleviin hautakumpuihin, jossa kaikki entiset Rohanin kuninkaatkin makaavat.
Neljännellä Ajalla Edoras ja Rohan kukoisti Éomerin johdolla ja kun hän kuoli hänen poikansa Elfwine piti Edorasin ja Rohanin kukoistuksessa.
Aiheesta muualla

Kontu – yhteisövetoinen sivusto, jolla on tietoa sekä kirjasta että elokuvista.
Encyclopedia of Arda
Tolkien Gateway
Edorasin kuvia

Edorasin kartta
Ed Miliband

Ed Miliband vuonna 2024.
Edward Samuel ”Ed”  Miliband (s. 24. joulukuuta 1969 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen työväenpuoluetta edustava poliitikko ja puolueen entinen puheenjohtaja, jona hän toimi syyskuusta 2010 syyskuuhun 2015. Hän seurasi tehtävässä Gordon Brownia. Milibandin jälkeen työväenpuolueen puheenjohtajaksi valittiin Jeremy Corbyn.
Miliband voitti puheenjohtajavaalissa keskustalaisemman isoveljensä Davidin niukasti ammattiliittojen tuen ansiosta. Hän teki heti irtioton Tony Blairista julistamalla ”New Labourin” kuuluvan menneisyyteen ja tuomitsemalla yliopistojen lukukausimaksut.
Miliband on toiminut Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneen jäsenenä vuodesta 2005 Doncaster Northin vaalipiiristä, ja oli vuosina 2008–2010 Gordon Brownin hallituksen energia- ja ilmastonmuutosministeri. Ennen siirtymistään 3. lokakuuta 2008 toimintansa aloittaneen energia- ja ilmastonmuutosministeriön johtoon hän toimi vuodesta 2007 kabinettiministerinä Brownin hallituksessa ja Lancasterin herttuakunnan kanslerina.
Miliband valittiin puolueensa puheenjohtajaksi 25. syyskuuta 2010. Hän voitti puheenjohtajavaalin viimeisellä kierroksella veljensä prosentein 50,65–49,35.
Milibandin vanhemmat ovat holokaustia paenneita puolanjuutalaisia. Äiti oli kotoisin Puolasta, ja isäkin – marxismin teoreetikko Ralph Miliband – oli puolanjuutalaista syntyperää, mutta syntynyt Belgiassa. Edward Milibandin veli David Miliband on Britannian entinen ulkoministeri.
Aiheesta muualla

Milibandin kotisivu
Toyota Model F

Toyota Model F
Toyota Model F, myyty myös nimillä Toyota Van (USA), Toyota Space Cruiser (Japani ja Eurooppa lukuun ottamatta Ruotsia) ja Toyota Tarago (Australia), oli Toyotan vuosina 1983–1990 valmistama tila-auto. Se perustui Toyota Hiacen ja Toyota Lite-Acen tekniikkaan, mutta oli viimeistelty paremmin henkilöautomaiseksi. Takavetomallin rinnalla tarjolla oli myös nelivetoinen versio.
Toyota Previa korvasi Model F:n Toyotan mallistossa.
Moottorivaihtoehdot:
1.8 - 88 hp
2.0
Etelä-Savon ammattiopisto

| Etelä-Savon ammattiopisto |
| --- | --- |

 Etelä-Savon ammattiopiston Pieksämäen toimipisteen päärakennusta.
Sijainti:  Otavankatu 4, Mikkeli, ja  Kuusitie 41, Pieksämäki
Tyyppi:  Ammattioppilaitos
Perustettu:  2009 (nykymuodossaan)
Rehtori:  Sari Simontaival
Oppilaita:  3 450 (ammatillisen perustutkinnon opiskelijat 2018)
Verkkosivut
Etelä-Savon ammattiopisto (Esedu) on monialainen ammatillinen oppi­laitos, jonka toiminta käynnistyi uudistuneelta omistuspohjalta elokuussa 2009. Ammattiopistoa hallinnoi Etelä-Savon Koulutus Oy, joka on Mikkelin ja Pieksämäen kaupunkien yhteisesti omistama osakeyhtiö. Tämä osakeyhtiö on aiemman Etelä-Savon koulutuksen kuntayhtymän (Etelä-Savon ammattiopisto) ja Keski-Savon oppimiskeskuksen kuntayhtymän (Pieksämäen ammattiopisto) toiminnan jatkaja.
Esedu järjestää opetusta molemmilla paikkakunnilla Mikkelissä ja Pieksämäellä. Lisäksi monia opintoja voi suorittaa verkossa ja metsäkoneenkuljettajan perustutkinnon voi opiskella Savonlinnassa. Esedulla on yhteistyösopimus Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulun (XAMK) kanssa.
Vuonna 2018 Esedussa opiskeli yhteensä 3 450 ammatillisen koulutuksen opiskelijaa. Henkilökuntaa Etelä-Savon ammattiopistossa on lähes 320. Esedulle voi hakeutua opiskelemaan valtakunnallisessa yhteishaussa tai joustavasti jatkuvan haun kautta ympäri vuoden. Ammatillisten perustutkintojen lisäksi Esedulla voi opiskella osaamista täydentäviä ammatti- ja erikoisammattitutkintoja. Lisäksi koulutustarjonnassa on monipuolisesti tutkinnon osia eri aloilta.
Aiheesta muualla

Etelä-Savon ammattiopiston sivut