stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Juhani Syrjä
Palkintoja, ehdokkuuksia ja huomionosoituksia

Alex Matsonin palkinto 1981
Finlandia-palkintoehdokkuus vuonna 1987 romaanista Omenatarha
Runeberg-palkintoehdokkuus vuonna 1989 pienoisromaanista Hopeakoukku
Gummeruksen Kaarlen päivän palkinto 1987 romaanista Omenatarha
Tampereen kaupungin luovan kirjallisuuden palkinto 1998
Gummeruksen Kaarlen päivän palkinto 2000 romaaneista Juho 18 ja Juho 19–33
Pro Finlandia -mitali 2000
Nortamo-palkinto 2002
Suomen Kirjailijaliiton tunnustuspalkinto 2004
Valtion taiteilijaeläke 2006
Aiheesta muualla

Pirkanmaalaisia nykykirjailijoita: Juhani Syrjä
Sanojen aika (Arkistoitu – Internet Archive)
Syrjä, Juhani hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Matti Tiisala

Kalle Matti Tiisala (1. lokakuuta 1955 Helsinki – 17. marraskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, runoilija, aforistikko ja kustantaja.
Henkilöhistoria

Tiisala syntyi lääketieteen lisensiaatti Kaarlo Walter Tiisalan ja Vieno Tellervo Leskisen perheeseen. Hän valmistui lääkäriksi ja toimi lääkärin ammatissa, mutta omistautui sitten kirjailijan työlle ja julkaisi runsaasti omakustanteita.
Kirjallinen tuotanto

Tiisalan esikoisteos Se ei ollut ovi palkittiin J. H. Erkon palkinnolla ilmestymisvuonnaan 1982. Viisi vuotta myöhemmin Tiisalalle myönnettiin Valtion kirjallisuuspalkinto hänen toisen runokokoelmansa Uneksin kuun ilmestyttyä.
Kirjallinen tuotanto > Teokset

Se ei ollut ovi.  Helsinki:  Otava, 1982.  ISBN 951-1-07102-5
Uneksin kuun.  Helsinki:  Otava, 1986.  ISBN 951-1-09009-7
Päiviesi aika.  Helsinki:  Otava, 1988.  ISBN 951-1-10129-3
Kuvioitu yö.  Helsinki:  Otava, 1992.  ISBN 951-1-12399-8
Kenen luokse me enää menisimme.  Helsinki:  Otava, 1995.  ISBN 951-1-13554-6
Lisäksi runsaasti omakustanteita
Aiheesta muualla

Matti Tiisalan aforismeja
Attikalainen kalenteri

| --- | --- |
Attikalainen kalenteri
Kuukaudet
1.: Hekatombaion
2.: Metageitnion
3.: Boedromion
4.: Pyanopsion
5.: Maimakterion
6.: Poseideon
7.: Gamelion
8.: Anthesterion
9.: Elafebolion
10.: Munikhion
11.: Thargelion
12.: Skiroforion
Attikalainen kalenteri oli antiikin kreikkalainen kuu-aurinkokalenteri, joka oli käytössä Attikan maakunnassa eli Ateenan kaupunkivaltion alueella. Se oli uskonnolliset juhlat ja uhrit käsittänyt kalenteri, joka jakautui 12 kuukauteen. Attikalainen kalenteri on parhaiten tunnettu kaikista lukuisista antiikin kreikkalaisista kalentereista.
Attikalaisen kalenterin vuosi alkoi keskikesällä kesäpäivänseisauksen aikoihin ja jokainen kuukausi uudestakuusta. Kuukalenteri tahdistettiin aurinkokalenterin kanssa lisäämällä ylimääräinen kuukausi tarvittaessa.
Historia

Attikalainen kalenteri perustettiin osana Solonin lakeja. Myöhemmin uhrikalenteri julkaistiin Kuninkaallisella stoalla (Stoa basileios) Agoralla, missä se oli kirjoitettuna suureen piirtokirjoitukseen. Kalenteri oli läheistä sukua joonialaisten kaupunkien kalenterille, mutta kuitenkin poikkesi niistä monilta osin.
Uskonnollisen juhlakalenterin lisäksi ateenalaisilla oli käytössä myös toinen kalenteri, Ateenan demokratian käyttämä hallintokalenteri, joka jakautui kymmeneen prytaneiaan eli yhteen kullekin kymmenestä fylestä. Sen mukaan järjestettiin bulen eli neuvoston ja ekklesian eli kansankokouksen toiminta. Maanviljelyssä käytettiin lisäksi omaa maanviljelyskalenteria, joka hyödynsi tähtien nousu- ja laskuaikoja vuodenaikojen määrittämiseen.
Ateenalaiset ottivat juliaanisen kalenterin käyttöön todennäköisesti keisari Hadrianuksen aikana 100-luvulla jaa. Näin kuuvuoteen perustuva kalenteri korvautui aurinkovuoteen perustuvalla kalenterilla. Samalla vuoden alku siirrettiin syyspäiväntasaukseen.
Kirjallisuutta

Hannah, R.: Greek and Roman Calendars: Constructions of Time in the Ancient World.  London, 2005.
Merrit, B. D.: The Athenian Year.  Berkeley, 1961.
Mikalson, J. D.: The Sacred and Civil Calendar of the Athenian Year.  Princeton, 1975.
Pritchett, W. K. & O. Neugebauer: The Calendars of Athens.  Athens, 1947.
Attikalainen kalenteri pohjautui kuukalenteriin. Kuu Ateenan Erekhtheionin ja Akropoliin yllä.
Attikan murre

Antiikin Kreikan murrealueet Egeanmeren alueella. Attikan murteen alue merkitty purppuralla, joonialaisten murteiden alue violetilla.
Attikan murre (attikalainen kreikka, m.kreik. ἡ Ἀττικὴ διάλεκτος, hē Attikē dialektos) oli yksi muinaiskreikan murteista. Se muodosti yhdessä joonialaisten murteiden kanssa attikalais-joonialaisten murteiden ryhmän, ja sitä puhuttiin Attikan alueella, merkittävimpänä Ateenassa. Ateenan suuren kulttuurisen merkityksen vuoksi murteella on ollut suuri vaikutus kreikan kielen myöhempään kehitykseen.
Historia

Attikan murre oli kehittynyt joonialaisista murteista, joiden alkuperäistä pääaluetta oli Euboian saari Attikan lähistöllä. Ne muodostivat itäisten kreikkalaismurteiden ryhmän yhdessä arkadokyproslaisten murteiden ja varhaisemman mykeneläisen murteen kanssa.
Attikan murteen pääaluetta oli Attika eli Ateenan kaupunkivaltion muodostanut alue. Alkuperäisen alueen suhteellisen pienen koon vuoksi murre oli varsin yhtenäinen erityisesti kirjallisessa muodossaan. Ateenan poliittisen järjestelmän ja koulutusmahdollisuuksien ansiosta murre oli kirjoitettuna myös laajempien piirien käytössä kuin monissa muissa kaupunkivaltioissa. Murre levisi myös Ateenan perustamiin siirtokuntiin, kuten Lemnoksen siirtokunnat sekä Sigeion ja Amfipolis. Koska Ateenassa oli suhteellisen paljon ulkomaalaisia eli metoikkeja, myös tämä levitti murretta muualle; toisaalta attikaan tuli tätä kautta vaikutteita muista murteista.
Ateenan kaupunkivaltion noustua klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Kreikan merkittävimmäksi, myös Attikan murteesta tuli arvostetuin kreikan murteista ja lopulta yksi tärkeimmistä koko myöhemmän kreikan kielen kehitykseen vaikuttaneista murteista. Filippos II otti attikalaisen kreikan 300-luvulla eaa. Makedonian valtakunnan viralliseksi kielimuodoksi. Hellenistisellä kaudella attikalaisesta kreikasta tuli Makedonian valloitusten myötä puolestaan Lähi-idän ja Egyptin hellenististen valtakuntien käyttämä kielimuoto, ja se muodosti pohjan aikakauden yleiskieleksi muodostuneelle koinee-kreikalle.
Attikalainen kreikka oli kreikkalaisen tragedian kielimuoto yhdessä doorilaisesta murteesta tulleiden vaikutteiden kanssa, sekä kreikkalaisen komedian kielimuoto. 400-luvulta eaa. lähtien siitä tuli myös kreikkalaisen proosakirjallisuuden hallitseva kieli, missä se syrjäytti joonialaisen murteen, ja sitä käyttivät muun muassa Thukydides, Ksenofon, Platon, Aristoteles, Lysias, Isokrates, Demosthenes ja Gorgias.
Roomalaisella kaudella kehittyi attikismi eli kirjallisuuden tyylisuuntaus, jossa pyrittiin palaamaan klassisen kauden attikalaiseen kreikkaan aikakauden koinee-kreikan sijasta. Attikisteja olivat muun muassa Plutarkhos ja Lukianos. Attikismi vaikutti myös keskiajalla Bysantin kreikassa.
Piirteitä

Attikan murteen piirteitä suhteessa muuhun kreikkaan olivat:
Digamman ϝ [w] varhainen katoaminen.
[t]:n assibilaatio [s]:ksi [i]:n edellä.
Pitkän ᾱ:n (ā) muuttuminen η:ksi (ē) muulloin paitsi ε:n (e), ι:n (i) ja ρ:n (r) edellä (ns. EIRA-sääntö), siinä missä joonialaisessa murteessa muutos tapahtui aina ja muissa murteissa ᾱ säilyi.
Pääte -ν (-n) substantiivien monikon datiivimuodoissa, jotka päättyivät -σι (-si), sekä verbeissä jotka päättyivät -σι (-si) tai -ε (-e) (3. persoonan yksikkö ja monikko).
Vokaalien kvantitatiivinen metateesi hiatus-tapauksissa: ηο (ēo) > εω (eō), esim. βασιλῆος (basilēos) > βασιλέως (basileōs).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Attikan murre Wikimedia Commonsissa
Aulus Hirtius

Aulus Hirtius (noin 90 eaa. – 43 eaa.) oli roomalainen poliitikko. Hän oli vuoden 43 eaa. konsuli joka menehtyi Mutinan taistelussa Marcus Antoniusta vastaan. Hirtius oli myös Caesarin Commentarii de bello Gallicon kahdeksannen kirjan ja De bello Alexandrinon kirjoittaja. Muut Hirtiuksen kirjoittamat teokset eivät ole säilyneet.
Hirtius oli Julius Caesarin legaatti noin vuodesta 54 eaa. ja hän toimi lähettiläänä Pompeiuksen luona vuonna 50 eaa. Sisällissotien aikana hän palveli Espanjassa. Hän oli luultavasti tribuunina vuonna 48 eaa. ja vuonna 47 eaa. hän oli Antiokiassa. Hän oli vuoden 46 eaa. preetori ja tämän jälkeen Gallia Transalpinan maaherra. Caesar nimitti Hirtiuksen ja Gaius Vibius Pansa Caetronianuksen vuoden 43 eaa. konsuleiksi. Caesarin murhan jälkeen Hirtius kannatti aluksi Antoniusta, mutta siirtyi myöhemmin senaatin puolelle ystävänsä Ciceron ansiosta. Hirtius marssi Pansan ja Octavianuksen kanssa Antoniusta vastaan. Octavianuksen kanssa he piirittivät Antoniuksen joukkoja. Pansa menehtyi Forum Gallorumin taistelussa saamiinsa haavoihin. Hirtius puolestaan kaatui Mutinan taistelussa. Taistelu päättyi kuitenkin senaatin joukkojen voittoon. Hirtius ja Pansa  saivat valtiolliset hautajaiset.
Pirkko Arstila

| Pirkko Arstila |
| --- | --- |
 Pirkko Arstila puhumassa Jyväskylän kirjamessuilla 2009.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. syyskuuta 1938 (ikä 86) Jyväskylä
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  toimittaja, kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pirkko Arstila (s. 1. syyskuuta 1938 Jyväskylä) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän on syntynyt Jyväskylässä, mutta vietti lapsuutensa ja kävi koulunsa Porissa.
Arstila oli ensimmäinen Kymmenen Uutisten naisuutisankkuri. Hänen parinsa uutisten alussa oli Kaj Lindén. Uutisista Arstila siirtyi Huomenta Suomen juontajaksi ja toimittajaksi. Hänet tunnetaan lukuisista matkailuaiheisista jutuista sekä etnisiin ruokiin erikoistuneena tv-kokkina. Arstila siirtyi eläkkeelle MTV:stä 2002 ja toimii nykyään freelancerina.
Vuonna 2003 hän perusti Teen Ystävät ry:n, joka edistää suomalaista teekulttuuria. Arstila järjestää muun muassa teekursseja ja pitää tee-aiheisia esitelmiä.
Pirkko Arstila on Uudenkaupungin yrityskummi. Keväällä 2007 hän osallistui Tanssii tähtien kanssa -ohjelmaan parinaan Vesa Anttila.
Arstila kirjoittaa kolumneja muun muassa Satakunnan Kansaan, ET-lehteen sekä Uudenkaupungin Sanomiin ja pitää ”Ruokavieraspalstaa” Hymy-lehdessä.
Tapaseura ry nimesi Pirkko Arstilan Hyvien Tapojen Lähettilääksi 20. syyskuuta 2012. Hänen entinen koulunsa Porin suomalainen yhteislyseo valitsi Arstilan kunniasenioriksi vuonna 2010.
Pirkko Arstila oli naimisissa professori Antti Arstilan (k. 2012) kanssa 35 vuotta.
Teokset

Arstilan Pirkon keittokirja.  Espoo:  Weilin+Göös, 1984.  ISBN 951-35-2990-8
Arstila, Pirkko & Arstila, Antti: Vahvaa elämää – aikuinen nainen.  Jyväskylä:  Vitaplan, 1987.  ISBN 951-99868-0-4
Pirkon pidot.  Helsinki:  Otava, 1990.  ISBN 951-1-11406-9
Pirkon uudet makuretket.  Helsinki:  Otava, 1994.  ISBN 951-1-13263-6
Pirkon parhaat.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 1998.  ISBN 951-20-5341-1
Terveisin Pirkko, Pirkko Arstilan parhaat pakinat.  Helsinki:  ET-lehti, 2002.  ISBN 951-32-1469-9
Rohkeaa elämää, aikuinen nainen.  Jyväskylä, Helsinki:  Gummerus, 2004.  ISBN 951-20-6573-8
Susinainen.  Helsinki, Jyväskylä:  Minerva, 2007.  ISBN 978-952-492-038-4
Teen Ystävän kirja.  Turku:  Sammakko, 2011.  ISBN 978-952-483-148-2
Naisen silmin.  Helsinki, Jyväskylä:  Minerva, 2012.  ISBN 978-952-4925-92-1
Nalle Österman

Nalle Österman Helsingin musiikkimessuilla 2011.
Björn "Nalle" Österman (s. 20. kesäkuuta 1973 Helsinki) on suomalainen vapaa musiikki- ja kulttuuritoimittaja sekä kirjailija. Hän on vuodesta 1989 lähtien avustanut suomalaisia lehtiä, kuten Rumbaa, Suosikkia, Soundia, Rytmiä, Suomi Finland Perkele -lehteä, Tuhmaa, Hymyä, Hufvudstadsbladetia, Turkulainen -lehteä ja Iltamakasiinia.
Österman on myös sivutoiminen muusikko. Hän on levyttänyt Gandalfin, Chaosbreedin ja Sonic Rootsin rumpalina sekä lauluntekijänä. Tämän lisäksi hän on vaikuttanut yhtyeissä Dropzone, Lullacry, Mannhai ja Sininen Hevonen.
Österman vastaanotti "Keskustelu jatkuu" -palkinnon Femmagaalassa vuonna 2015.
Keikka-arvostelu johti pahoinpitelyyn

Syyskuussa 2010 Nalle Österman joutui kirjoituksensa vuoksi pahoinpitelyn uhriksi. Österman oli ollut laivaristeilyllä, jolla oli mukana myös laulaja Ville Tuomi (muun muassa Suburban Tribe). Tuomi oli Östermanin mukaan uhkaillut häntä laivalla. Tuomen ärtymyksen syynä oli Östermanin kirjoittama, Rumbassa julkaistu blogiteksti, jossa Österman kirjoittaa Leningrad Cowboysien keikasta Järvenpäässä. Tällä keikalla Tuomi esiintyi ensimmäistä kertaa Cowboysien laulajana. Risteilyn jälkeen kumpikin vietti iltaa helsinkiläisessä baarissa. Syytteen mukaan, kun Österman lähti baarista kotiin, Tuomi seurasi perässä ja pahoinpiteli Östermanin. Tammikuussa 2011 Tuomelle määrättiin 80 päiväsakkoa rangaistukseksi pahoinpitelystä. Syyttäjä oli vaatinut vankeustuomiota.
Teokset

Härmägeddön. Vuoteni suomirockissa.  Helsinki:  Like, 2011.  ISBN 978-952-01-0586-0
Megajyrä. Romaani.  Helsinki:  Frank Cray Publishing, 2021.  ISBN 978-952-69683-2-2
Arpisen elämän veriset yskökset. Runoja.  Helsinki:  Frank Cray Publishing, 2022.  ISBN 978-952-69683-3-9
Nicky Rothen: 13. Elämäkerta.  Helsinki:  Frank Cray Publishing, 2022.  ISBN 978-952-69683-6-0
Veristen sikiöiden soidinmenot. Runoja.  Helsinki:  Frank Cray Publishing, 2022.  ISBN 978-952-69683-8-4
Aiheesta muualla

Nalle Östermanin "Megajyrä – erään kirjan tarina" -blogi Bloggerissa.
Lullacry
| --- | --- |
Studioalbumit:   Sweet Desire  Be My God  Crucify My Heart  Vol. 4  Where Angels Fear 
Kokoelmat:   Legacy: 1998–2014 
EP:t:   Fire Within
Audaz (D31)

| Audaz |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ferrol
Kölinlasku:  26. syyskuuta 1945
Laskettu vesille:  24. tammikuuta 1951
Palveluskäyttöön:  30. kesäkuuta 1953
Poistui palveluskäytöstä:  1974
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 106 t (standardi) 1 474 t (kuormattu)
Pituus:  93,9 m (kokonaispituus)
Leveys:  9,4 m
Syväys:  3,0 m
Koneteho:  30 800 shp
Nopeus:  33 solmua
Miehistöä:  145
Aseistus
Aseistus:  3 x DP 4,1"/45 -tykki 4 x 47 mm ilmatorjuntatykkiä 8 x 20 mm ilmatorjuntatykkiä 6 x 21" torpedoputkea
Audaz (runkonumero D31) oli Espanjan laivaston vuonna 1951 vesillelaskettu Audaz-luokan hävittäjä.
Valmistus

Alus tilattiin Ferrolista, missä köli laskettiin 26. syyskuuta 1945. Alus laskettiin vesille 24. tammikuuta 1951 ja otettiin palvelukseen 30. kesäkuuta 1953.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1974.
Gurli Lindén

Gurli Ingegärd Lindén, o.s. Kronqvist (s. 18. tammikuuta 1940 Öja) on suomenruotsalainen kirjailija.
Teoksia

Att resa sig, runoteos, 1973
Bli till, 1976
Brännmärken, 1977
Första damernas, 1979
Fosterjord, runoteos, 1979
Avtryck av tankar, resor, utrop, 1981
I tidernas öga, runoteos, 1983
Maras ö, 1984
Den splittrande båten, runoteos, 1986
Framtid, runoteos, 1989
Pyramid, runoteos, 1990
Grodan, runoteos, 1993
Sång ur örat, runoteos, 1998
Mylord, runoteos, 2001
Varans dröm, 2003
Palkintoja

SLS:n palkinto 1976
Edith Södergranin palkinto 1987
Bernt Larsson priset 1987
Augsburg (F213)

| Augsburg |
| --- | --- |
 Augsburg

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bremer Vulcan
Kölinlasku:  4. huhtikuuta 1987
Laskettu vesille:  17. syyskuuta 1987
Palveluskäyttöön:  13. lokakuuta 1989
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 600 t
Pituus:  130,50 m
Leveys:  14,60 m
Syväys:  6,30 m
Koneteho:  2 × MTU 20V956 TB92 -dieselmoottoria 8 140 kW 2 × GE LM2500 -kaasuturbiinia 30 000 kW
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  202+20 hengen lentomiehistö
Aseistus
Aseistus:  1 × OTO Melara 76 mm tykki 2 × Mauser MLG27 27 mm pikatykkiä 1 × 8 siilon ohjusjärjestelmä, 16 × Sea Sparrow -ilmatorjuntaohjusta 2 × Mk49 ohjusjärjestelmä, 21 × RAM-ohjus 2 × Harpoon-ohjusjärjestelmää, 8 ohjusta 2 × Mk 32 375 mm sukellusveneentorjuntaheitintä, 8 × DM4A1 tai Mk46 torpedoa 2 × Sea Lynx Mk.88A -helikopteria
Augsburg (runkonumero F213) on Saksan liittotasavallan laivaston ja yhdistyneen Saksan laivaston Bremen-luokan fregatti, joka otettiin palvelukseen 1989.
Valmistus

Alus tilattiin 6. joulukuuta 1985 Bremer Vulcanilta, missä köli laskettiin 4. huhtikuuta 1987. Alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 17. syyskuuta ja otettiin palvelukseen 13. lokakuuta 1989.
Palvelus

Alus on palveluksessa, mutta sen suunniteltu palveluksesta poisto on vuonna 2019.
Markku Turunen

Markku Turunen Turun kirjamessuilla 2012.
Markku Pekka Turunen (s. 22. elokuuta 1952 Suonenjoki) on suomalainen Tampereella asuva kirjailija.
Sosionomin ja kirjastotutkinnon Tampereen yliopistossa suorittanut Turunen toimi kirjastonhoitajana vuoteen 1998 saakka. Hän oli aikaisemmin työskennellyt myös mm. hotellipoikana, rakennustyömiehenä, levysepän apulaisena ja hitsaajana.
Turusen esikoisromaani oli 1982 ilmestynyt tieteiskuvitelma Valmiissa maailmassa.
Teokset

Valmiissa maailmassa.  Jyväskylä:  Gummerus, 1982.  ISBN 951-20-2361-X
Juoksupoika ja kyyhkynen.  Jyväskylä:  Gummerus, 1984.  ISBN 951-20-2592-2
Taivaan pikajuna.  Jyväskylä Helsinki:  Gummerus, 1986.  ISBN 951-20-2813-1
Sinä tai sun henkes.  Jyväskylä Helsinki:  Gummerus, 1988.  ISBN 951-20-3116-7
Isäni on bluesmies.  Helsinki:  Tammi, 1991.  ISBN 951-30-9535-5
Kaikki rakkauteni.  Jyväskylä Helsinki:  Gummerus, 1991.  ISBN 951-20-3825-0
Kongonsaari.  Jyväskylä Helsinki:  Gummerus, 1995.  ISBN 951-20-4786-1
Kuikka Koponen.  Jyväskylä Helsinki:  Gummerus, 1998.  ISBN 951-20-5350-0
Vettä kevyempää.  Helsinki:  Gummerus, 2001.  ISBN 951-20-5914-2
Ruudun takaa.  Helsinki:  Gummerus, 2003.  ISBN 951-20-6311-5
Tikanpoika. Romaani naivistiseen tyyliin.  Helsinki:  Gummerus, 2004.  ISBN 951-20-6562-2
Hyvä Joel.  Helsinki:  Gummerus, 2006.  ISBN 951-20-7197-5
Löytötavaraa.  Helsinki:  Gummerus, 2007.  ISBN 978-951-20-7368-9
Nokikkain. Hannu Hautalan elämä.  Helsinki:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-20734-4
Juuston pimeä puoli, eli, Kosminen virtahepo saapuu Maata kiertävälle radalle.  Helsinki:  Gummerus, 2010.  ISBN 978-951-20-8050-2
Vaeltaja.  Helsinki:  Gummerus, 2012.  ISBN 978-951-20-8963-5
Pohjoisen taivaan alla, luontokuvateoksen laaja tekstiosuus. Maahenki, 2013. ISBN 978-952-5870-94-7
Pitkä latu: Legenda suksesta.  Maahenki, 2015.  ISBN 978-952-301-048-2
Näytelmät ja kuunnelmat

Jäi kurmitsat henkiin, kuunnelma. 1984
Valheitten vangit, näytelmä. 1993
Kuikka Koponen, musiikkinäytelmä, säveltänyt Matti Puurtinen. 1999
”Näin unta kesästä kerran...”, musiikkinäytelmä Joel Lehtosesta, säveltänyt Matti Puurtinen. 2002
Muuta tuotantoa

Köyhät pojat, televisiokäsikirjoitus Sinä tai sun henkes -romaanin pohjalta yhdessä Jussi Niilekselän kanssa. TV2 1991
Elämän suola -työryhmän jäsen. TV2 1996
Vaimonsa mies -työryhmän jäsen. TV2 2001
Salatut elämät, dialogikäsikirjoituksia. MTV3 1999–2001
Pohjoisen taivaan alla, luontoelokuvan käsikirjoitus yhdessä Lauri Kettusen kanssa (esitetty useissa Euroopan maissa). YLE/Arte 2012
Palkinnot

Nuorison taidetapahtuman kunniamaininta 1974
J. H. Erkon rahaston kirjoituskilpailun 2. palkinto 1976
Pirkanmaan kirjoituskilpailun 2. palkinto 1976
Pohjois-Karjalan läänin taidetoimikunnan Ensiesitys-pienoisveistos 1983 (Valmiissa maailmassa)
Kirjailijayhdistys Ukri ry:n Vuoden kynä 1988
Topelius-kirjallisuuspalkinnon ehdokkuus 1991 (Isäni on bluesmies)
Tampereen kaupungin luovan kirjallisen työn palkinto 2007 (Hyvä Joel)
Savonia-kirjallisuuspalkinto 2008 (Löytötavaraa; ehdokkaana myös vuosina 1986, 2001 ja 2006)
Kaarlen palkinto 2011 (Juuston pimeä puoli)
taiteilijaeläke 2018
Audaz-luokka

| Audaz-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  400 t
Pituus:  66,58 m
Leveys:  6,88 m
Syväys:  1,79 m
Koneteho:  7 500 ihp
Nopeus:  30 solmua
Miehistöä:  67
Aseistus
Meritorjunta:  2 × QF 14 naulan tykkiä 2 × 1 naulan Maxim 2 × 14" torpedoputkea
Audaz-luokka oli Espanjan laivaston neljän 1890-luvun lopulla valmistetun aluksen muodostama torpedovenehävittäjäluokka, jonka alukset olivat paranneltuja versioita edeltäneestä Furor-luokasta.
Suunnittelu

Alusten voimanlähteenä oli TE-höyrykone, joiden tarvitsema höyry tuotettiin neljällä Normand-kattilalla. 7500 hevosvoiman höyrykone pyöritti kahta akselia, mikä mahdollisti 30 solmun maksiminopeuden.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Audaz | Thomson Clydebank | 6. kesäkuuta 1896 | 1. maaliskuuta 1898 | 8. maaliskuuta 1898 | poistettu 6. kesäkuuta 1924 |
| Osado | Thomson Clydebank | 1896 | 6. toukokuuta 1897 | 8. maaliskuuta 1898 | poistettu 1. tammikuuta 1925 |
| Plutón | Thomson Clydebank |  | 13. heinäkuuta 1897 | 29. joulukuuta 1897 | upotettu Santiago de Cuban taistelussa 3. heinäkuuta 1898 |
| Proserpina | Thomson Clydebank | 1896 | 23. lokakuuta 1897 | 8. helmikuuta 1898 | poistettu toukokuussa 1931 |
Petri Salin

Petri Salin (s. 1965) on helsinkiläinen kirjailija, joka on julkaissut novelleja ja artikkeleita eri fanzineissa kuten Portti, Usvazine, Finnzine ja Enhörningen sekä antologioissa kuten Murhan sävel, Tuhansien zombien maa, Fantastinen Espoo ja Sherlock Holmes Suomessa. Häneltä on ilmestynyt kolme kirjaa: novellikokoelman Jäätynyt Kokytos (Turbator 2009), pienoisromaanin Toinen nainen (Turbator 2009) ja novellikokoelman Kolmaskymmenes kolmas simpanssi (Turbator 2010). Proosan lisäksi Salin on kirjoittanut kuunnelmia ja näytelmiä, joita on käännetty useille kielille, sekä lauluntekstejä rock-yhtyeessä Maan hiljaiset.
Teokset

Jäätynyt Kokytos.  (M-novellit n:o 13)  Turbator, 2009.  ISBN 978-952-5666-35-9
Toinen nainen.  (R-sarja n:o 3)  Turbator, 2009.  ISBN 978-952-5666-40-3
Kolmaskymmenes kolmas simpanssi.  (M-novellit)  Turbator, 2010.
Aiheesta muualla

Kari Salminen: Kirjallisuus on fantastista. Turun Sanomat 2.10.2010.
Joakim Groth

Joakim Groth (s. 21. joulukuuta 1953 Tukholma) on suomenruotsalainen kirjailija ja ohjaaja.
Henkilöhistoria

Tukholmassa syntynyt Groth on humanististen tieteiden  kandidaatti, joka työskenteli teatterin Marsin ohjaajana 1985-1989. Hänelle myönnettiin taiteilijaeläke vuoden 2022 alusta lukien.
Kirjallinen tuotanto

Grothin esikoisteos Blindfönster vidare (1979) on runokokoelma. Runojen ohella hän on julkaissut romaaneja ja näytelmiä, joista hänet tunnetaan ehkä parhaiten, sekä laatinut televisio- ja kuunnelmakäsikirjoituksia.
Kirjallinen tuotanto > Teoksia

Blindfönster vidare, runokokoelma, 1979
Anteckningar från en stad, romaani, 1981
Världen enligt Edi, romaani, 1983
Helsingin laukaukset (Skotten i Helsingfors), näytelmä, 1983
Vieraanomaiset (Främlingarna), näytelmä, 1987
Camera Obscura, näytelmä, 1993
Härlig är jorden, näytelmä (esitetty suomeksi nimellä Maa on niin kaunis  - erään perheen tarina), 1995
Fylla sex, näytelmä, 1998
Intermezzo på Johannis, näytelmä (Appelfelt-trilogian 1. osa), 2002
En ängel flög förbi, näytelmä (Appelfelt-trilogian 2. osa), 2004
Aukštaitijan kansallispuisto

Aukštaitijan kansallispuiston sijainti Liettuassa
Lūšiai-järvi
Aukštaitijan kansallispuisto on Liettuan vanhin kansallispuisto. Se perustettiin jo Neuvostoliiton aikana nimellä Liettuan SNT:n kansallispuisto.
Maan koillisosassa sijaitseva kansallispuisto kattaa osan Aukštaitijan eli Ylä-Liettuan metsä- ja järvialueesta. Kansallispuistossa on myös kulttuurinähtävyyksiä, esimerkiksi kuusi vanhaa myllyä, joista tunnetuin sijaitsee Ginučiain kylässä. Alueen suurin järvi on 8,29 neliökilometrin laajuinen Kretuonas. Alueella on myös Liettuan syvin järvi Tauragnas, joka on 60,5 metriä syvä. Eräs alueen järvistä on Baluošasjärvi, jonka keskellä on suuri saari, jonka keskellä on järvi, jonka keskellä on pieni saari. Puiston alueella on myös jokia ja puroja, jotka muodostavat vesistöverkoston. Yksi joki on nimeltään Žeimane, joka virtaa puiston aluella 22 kilometriä. Puiston alueella esiintyy merikotkia ja haikaroita. Alueella on 300-1100-luvuilta peräisin oleva vanha hautausmaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aukštaitijan kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Liettuan suojelualueiden yhdistyksen sivut (englanniksi, liettuaksi) (parkai.lt)
Lyhyesti Liettuan kansallispuistoista (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (visitlithuania.net)