stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Panevėžys
Historiaa

Panevėžys mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 1503, jolloin Liettuan suurherttua ilmoitti kirjeessään Ramygalan pastorille myöntävänsä maa-alueen Nevėžisin- ja Lėvuonjoen välissä. Vuonna 1727 munkkien saavuttua Panevėžysiin sinne tuli ensimmäinen keskiasteen koulu, joka muuttui myöhemmin korkeakouluksi, josta tuli paikallinen koulutuksen keskus. Vuosina 1791-1792 kaupunki sai itsehallinto-oikeudet.
Panevėžys kärsi jonkin verran Napoleonin sodasta 1812 ja kansannousuista 1831 ja 1863. Vuonna 1811 Venäjän hallitus osti kaupungin, ja sen jälkeen seurasi taloudellinen ja poliittinen nousu. Kaupunki vaurastui ja kehittyi, väkilukukin lisääntyi huomattavasti. Rautatieyhteys Daugavpilsista Panevėžysin kautta länteen rakennettiin 1873, ja kaupunki sai rautatieaseman.  Ennen 1900-lukua kaupunkiin tuli nykyaikaisia yrityksiä ja teollisuutta. Kaupallisuus ja koulutus lisääntyi.
Vuonna 1940 toisen maailmansodan yhteydessä Neuvostoliitto otti kaupungin valtaansa, jolloin lukuisia poliitikoita tapettiin. Saksan miehityksen aikana tapettiin juutalaisia. Sodan jälkeen kaupungin kehitys oli heikennyt. Neuvostoliiton kontrollin vaikutuksesta Panevėžysistä tuli teollisuuden keskittymä. Vuosien 1959 ja 1979 välissä Panevėžysin väkiluku lisääntyi 41 000:sta 101 500:een, mihin vaikutti se, että kaupunkiin perustettiin suuria yhtiöitä. Vuonna 1990 kaupunkilaisia oli jo 130 000.
Väestö > Asukasluvun kehitys

| Vuosi | 1840 | 1897 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2001 | 2011 | 2012  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Väkiluku | &&&&&&&&&&&05979.&&&&005 979 | &&&&&&&&&&012968.&&&&0012 968 | &&&&&&&&&&041096.&&&&0041 096 | &&&&&&&&&&073328.&&&&0073 328 | &&&&&&&&&0101519.&&&&00101 519 | &&&&&&&&&0126419.&&&&00126 419 | &&&&&&&&&0119749.&&&&00119 749 | &&&&&&&&&&099690.&&&&0099 690 | &&&&&&&&&&098612.&&&&0098 612 |
Väestö > Etninen jakauma

Väestönlaskennan (2011) tilastojen valossa kaupungin etninen jakauma oli seuraava:
| Etninen ryhmä | Osuus asukkaista 2011 (%) | Osuus asukkaista 2011 (henkeä) |
| --- | --- | --- |
| Liettualaiset | 96,1 | &&&&&&&&&&095812.&&&&0095 812 |
| Venäläiset | 2,4 | &&&&&&&&&&&02434.&&&&002 434 |
| Ukrainalaiset | 0,3 | &&&&&&&&&&&&0303.&&&&00303 |
| Puolalaiset | 0,2 | &&&&&&&&&&&&0180.&&&&00180 |
| Valkovenäläiset | 0,2 | &&&&&&&&&&&&0175.&&&&00175 |
| Muut kansallisuudet | 0,4 | &&&&&&&&&&&&0351.&&&&00351 |
| Ei ilmoittanut etnistä taustaansa | 0,4 | &&&&&&&&&&&&0435.&&&&00435 |
| Yhteensä | 100,0 | &&&&&&&&&&099690.&&&&0099 690 |
Panevėžysin ystävyyskaupungit

Daugavpils, Latvia
Gabrovo, Bulgaria
Kaliningrad, Venäjä
Kalmar, Ruotsi
Kolding, Tanska
Lublin, Puola
Lünen, Saksa
Mytištši, Venäjä
Rakvere, Viro
Vinnytsja, Ukraina
Lähde:
Yritystoiminta

Panevėžyssä on ollut Daniscon omistukseen kuulunut sokeritehdas, joka suljettiin vuonna 2007 sen vuoksi, että Euroopan unionin komissio pyrki vähentämään sokerintuotantoa Euroopan unionissa pienentämällä maakohtaisia sokerintuotantokiintiöitä.lähde?
Kuvia

Pietarin ja Paavalin kirkko
Kuningas Jeesuksen katedraali.
Katunäkymää.
Urheilu- ja monitoimihalli (Cido Arena).
Venäjä vastaan Ranska (Cido Arena, Eurobasket 2011).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Panevėžys Wikimedia Commonsissa
Panevėžysin web-kamera (Arkistoitu – Internet Archive)
Panevėžysin lääni
| --- | --- |
Kunnat: Biržain kunnallispiiri • Kupiškisin kunnallispiiri • Panevėžysin kaupunkikunta • Panevėžysin kunnallispiiri • Pasvalysin kunnallispiiri • Rokiškisin kunnallispiiri
Kaupungit: Biržai • Vabalninkas • Kupiškis • Subačius • Panevėžys • Ramygala • Pasvalys • Joniškėlis • Rokiškis • Obeliai • Pandėlys
Kauppalat: Nemunėlio Radviliškis • Šimonys • Skapiškis • Alizava • Krekenava • Naujamiestis • Pumpėnai • Saločiai • Pušalotas • Vaškai •  Juodupė • Kamajai • Panemunėlis
Kylät: Biržai (kylä) • Rinkuškiai • Medeikiai • Kirdonys • Naciūnai • Germaniškis • Parovėja • Noriūnai • Šepeta • Rudiliai • Aukštupėnai • Adomynė • Dembava • Velžys • Piniava • Pažagieniai • Jotainiai • Liūdynė • Vaivadai • Šilagalys • Mikoliškis • Ustukiai • Narteikiai • Pajiešmeniai • Kavoliškis • Skemai • Laibgaliai • Bajorai
Liettuan kaupungit
Vilna | Kaunas | Klaipėda | Šiauliai | Panevėžys | Alytus | Marijampolė | Mažeikiai | Jonava | Utena | Kėdainiai | Telšiai | Visaginas | Tauragė | Ukmergė | Kretinga | Šilutė | Radviliškis | Palanga | Druskininkai | Gargždai | Rokiškis | Biržai | Elektrėnai | Kuršėnai | Garliava | Jurbarkas | Vilkaviškis | Raseiniai | Anykščiai | Lentvaris | Naujoji Akmenė | Grigiškės | Prienai | Joniškis | Kelmė | Varėna | Kaišiadorys | Pasvalys | Kupiškis | Zarasai | Skuodas | Kazlų Rūda | Širvintos | Molėtai | Šalčininkai | Šakiai | Švenčionėliai | Ignalina | Pabradė | Kybartai | Šilalė | Nemenčinė | Pakruojis | Švenčionys | Trakai | Vievis | Kalvarija | Lazdijai | Rietavas | Žiežmariai | Eišiškės | Ariogala | Neringa | Šeduva | Birštonas | Venta | Akmenė | Tytuvėnai | Rūdiškės | Vilkija | Pagėgiai | Viekšniai | Žagarė | Ežerėlis |Skaudvilė | Gelgaudiškis | Kudirkos Naumiestis | Simnas | Salantai | Linkuva | Veisiejai | Ramygala | Priekulė | Joniškėlis | Jieznas | Daugai | Obeliai | Varniai | Virbalis | Vabalninkas | Seda | Subačius | Baltoji Vokė | Dūkštas | Pandėlys | Dusetos | Užventis | Kavarskas | Smalininkai | Troškūnai | Panemunė
Hertta Kalkas

Hertta Yolanda Kalkas (21. marraskuuta 1925 Helsinki – 17. marraskuuta 2011 Turku) oli suomalainen hoitotieteen uranuurtaja ja Tampereen yliopiston hoitotieteen professori.
Kalkas aloitti hoitoalalla vuonna 1942 apusisarena Uudenkaupungin sotasairaalassa. Hän valmistui sairaanhoitajaksi 1949 ja terveyssisareksi 1950. Hän työskenteli näissä ammateissa sekä lisäksi sairaanhoidon opettajana ja sairaahoito-oppilaitosten rehtorina Helsingissä ja Turussa. Hän väitteli valtiotieteen tohtoriksi 1981.
Kalkas oli hoitotieteen uranuurtaja: hän opetti alan ensimmäisiä oppilaita Tampereen yliopistossa vuonna 1981 ja toimi sen jälkeen lisäksi tutkijana. Hän on kirjoittanut alan perusteoksiin kuuluvan oppikirjan Hoitotyön eettiset perusteet, jota käytettiin pitkään Suomessa ja ruotsinnettuna muissa Pohjoismaissa. Hän oli alan innokas kehittäjä ja kannustava opettaja. Hänen tutkijanuransa pääperiaatteita olivat sekä terveydenhuollon perusteena oleva ihmiskäsitys että vallitsevien terveys- ja sairauskäsitysten tiedostaminen ja noudattaminen. Ajan mittaan esille noussut lääketieteellisen teknologian ylivalta sai hänen huolestumaan, että yksilöllinen kokonaisvaltainen hoito jäisi sivuasiaksi.
Kalkkaan puoliso oli valokuvaaja Vilho Setälä (k. 1985). Kalkkaan vanhemmat olivat oikeusneuvosmies Ilmo Josef Carlstedt (Kalkas) ja Yolanda Karin Johanna Hjelt. Kaupunginjohtaja Jaakko Kalkas oli hänen veljensä.
Julkaisut

Henkilökunnan toiminta työikäisten verenpainepotilaiden ja insuliinidiabeetikkojen avoterveydenhuollossa. Sairaanhoitajien koulutussäätiö, 1978 ISBN 951-9105-24-7
Aikuinen insuliinidiabeetikko terveydenhuollon hoitoprosessissa. Sairaanhoitajien koulutussäätiö, 1981 ISBN 951-9105-37-9
Hoitotyön eettiset perusteet . Hertta Kalkas & Anneli Sarvimäki, Sairaanhoitajien koulutussäätiö. 1985 – Ilmestyi myöhemmin nimellä Hoitotyön etiikan perusteet (5. uud.p. 1996, 7. p. 2002) ISBN 951-0-21528-7
Oppikirja ilmestynyt ruotsiksi: Omvårdnadens etiska grunder. Almqvist & Wiksell, 1987. 3. p. Liber Utbildning, 1996 ISBN 91-634-1362-0
Papin rouva

| Papin rouva |
| --- | --- |
Kirjailija:  Juhani Aho
Kieli:  suomi
Genre:  romaani
Kustantaja:  SKS
Julkaistu:  1893
ISBN:  951-746-152-6
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Papin rouva on Juhani Ahon romaani vuodelta 1893. Se on jatko-osa vuonna 1885 ilmestyneelle romaanille Papin tytär. Edellisen romaanin tapahtumista on kulunut runsaat puoli vuosikymmentä. Päähenkilö Elli riutuu rakkaudettomassa avioliitossa pastori Mikko Aarnion kanssa. Ylioppilas Olavin vierailu herättää henkiin Ellin tukahdetut romanttiset unelmat. Papin tyttären aikajana on useita vuosia, Papin rouvassa tapahtumat tiivistyvät muutamaan kesäiseen viikkoon. Molemmat romaanit on julkaistu myös samassa niteessä nimellä Papin tytär - Papin rouva.
Papin rouvaa pidetään psykologisen kuvauksen eittämättömänä klassikkona suomalaisessa kirjallisuudessa.
Tematiikka

Naisen yhteiskunnallinen asema 1800-luvun lopun Suomessa sekä ristiriita eroottisen intohimon ja platonisen rakkauden välillä on Papin rouvan keskeistä aihepiiriä. Naisen asemaan liittyvät kysymykset käydään läpi Ellin sisäisessä maailmassa. Hänen tragediansa on mukautuminen yhteiskunnan naiselle asettamiin ahtaisiin kehyksiin sekä toisaalta pettymys Olavin suhteen. Kuten edeltävässä romaanissa, myös Papin rouvassa toistuvat laajojen näköalojen ja korkeiden paikkojen teemat. Yksilön hahmotus on sidottu kiinteästi luonnon ja ympäristön kuvaukseen.
Juoni

Ison järven rannalla, vilkkaan laivareitin varrella, mutta kuitenkin siitä hieman syrjässä sijaitsee Tyynelä-niminen pappila. Pastori Mikko Aarnio ja hänen rouvansa Elli saavat pappilaansa kesävieraaksi pastorin vanhan tutun ja osakuntalaistoverin Olavi Kalmin. Papin tyttäressä Olavi ja Mikko vierailivat Ellin kotipappilassa, jolloin juuri koulusta pääsyt Elli ihastui Olaviin. Rakkaudettomassa järkiavioliitossaan elävässä Ellissä Olavin vierailu aktivoi uinuneen kaipuun henkisesti rikkaampaan elämään.
Elli valmistaa Tyynelän vastaanottamaan Olavin. Hän on innoissaan miehen tulosta, mutta säilyttää ulkoisen tyyneytensä; pysyy papin rouvan tiukoissa raameissa. Mikko on iloinen vanhan kaverinsa vierailusta, mutta työtehtäviensä tähden joutuu olemaan alati poissa kotoa. Ellille jää runsaasti kahdenkeskistä aikaa Olavin kanssa; erityisen merkittävä on heidän matkansa karjakartanolle, jossa Ellin eräs tuttavaperhe asuu. Matkan varrella he poikkeavat Koivumäen harjalle avaraa maisemaa ihastelemaan. Siellä he ovat kirjaimellisesti ja kuvaannollisesti suhteensa huipulla, josta pääsee vain alas. Karjakartanolla paljastuu Ellin ja Olavin tunteiden epäsuhta. Elli hakee Olavilta ennen kaikkea ikuista ystävyyttä, platonista rakkautta, Olavi taas hamuaa hetken aistinautintoa ja fyysistä rakkautta. Sukupuolista yhdyntää.
Kun Olavin lähdön hetki lähestyy, Elli menettää itsehillintänsä ja raivostuu aviomiehelleen. Hän haukkuu tämän täysin epäkelvoksi, suorastaan pataluhaksi. Mikko ei kuitenkaan tee numeroa vaimonsa tunteenpurkauksesta. Yhdessä aviomiehensä kanssa Elli lähtee saattamaan Olavia matkustaja-alukselle, joka vie ylioppilaan takaisin Helsinkiin. Olavi ja Elli saavat vielä tilaisuuden olla kahden. Olavi pyytää Elliä unohtamaan hänet. Ellille se on jälleen yksi todiste siitä, että Olavi ei häntä todella rakasta.
Arviointeja

O. E. Tudeer kirjoitti Papin rouvasta Valvojassa (1894, 28): "Kuinka hienotajuisesti hän (Aho) osaa tunkeutua kuvattavaansa, naissielun salaperäiseen tunne-elämään, kuinka ihmeen notkeasti hän antautuu sen hienoimpiakin väreitä seuraamaan." Tudeer ylisti Ahon luonnonkuvauksen lumovoimaa. Hän katsoi Ahon huomattavasti kehittyneen ja kypsyneen taiteellisesti Papin tyttärestä. Päähenkilöä Elliä Tudeer vertasi kuitenkin keskiaikaiseen linnanneitoon, joka järven rannalla haaveilee unelmiensa ritarista, joka ratsullaan saapuu pelastamaan ja vie hänet pois. Tudeer ei pitänyt Elliä nykyaikaisena suomalaisena naisena, hänen mielestään Ellin kaltainen naistyyppi olisi ollut mahdollinen pikemminkin 1800-luvun alkupuoliskolla. "Juhani Aho on kuvannut Ellin naiseksi, joka ei tiedä niin mitään, jonka edestä hän voisi elää ja toimia. Elämänsä tyhjyyden hän täyttää yhtä tyhjillä haaveiluilla." Tudeer ei kiistänyt Ahon teoksen etevyyttä, mutta hänen mielestään se osoitti Ahon ajautuvan kirjalliselle syrjäpolulle.
Ajan huomattavat suomalaiset kirjallisuusauktoriteetit, kuten estetiikan professori Carl Gustaf Estlander, pitivät Papin rouvaa siveettömänä teoksena. Samalla tavoin he olivat arvioineet vuonna 1890 ilmestyneen Yksin-novellin. Eino Leino luonnehti Papin rouvaa "suuren sielullisen taistelun kuvaukseksi", vaikka Ellin hahmo on pääsääntöisesti nähty kohtaloonsa alistuvana. Ahon romaania on kutsuttu myös "suomalaisen kirjallisuuden Madame Bovaryksi".
Jatko Papin rouvaan

Juhani Aho vastasi itse kritiikkiin Päivälehdessä 4. helmikuuta 1894. Nimimerkillä "Tuomas" hän kirjoitti Ehdotuksen jatkoksi Juhani Ahon 'Papin rouvaan'. Siinä Ellin kouluvuosien ystävätär, emansipoitunut Maikki, tulee Tyynelään Olavin lähdön jälkeen. Maikki houkuttelee Elliä jättämään rakkaudettoman avioliittonsa. Ystävättären suureksi harmiksi Elli ei jatkossakaan onnistu olemaan nykyaikainen suomalainen nainen, vaan jää Mikkonsa luo pappilaan. Maikin esikuva oli Ahon ikätoveri, kirjailija Maikki Friberg ja tämän Naisasialiitto Unionissa pitämä esitelmänsä.
Huomioita

Käsikirjoitusluonnosten perusteella Juhani Ahon tiedetään suunnitelleen laajaa avioliittokuvausta jo Papin tytärtä kirjoittaessaan. Sanomalehtityö kuitenkin viivästytti Papin rouvan valmistumista. Romaanien välissä hän kirjoitti muun muassa laajahkot novellit Yksin (1890) ja Helsinkiin (1891) sekä useita niin kutsuttuja Lastuja. Aho kirjoitti oman monikerroksisen persoonallisuutensa piirteitä sekä Ellin että Olavin hahmoihin. Hän teki Olavista sukupolvensa "arvostelijajohtajan", jonka kautta hän määritteli oman paikkansa 1880- ja 1890-luvun kirjallisessa maailmassa. Kaupallinen menestys Papin rouva ei ollut; sen kolmen tuhannen kappaleen ensipainoksesta oli vielä kymmenen vuoden kuluttua kolmannes kustantajan varastossa. Suomen ulkopuolella romaani herätti mielenkiintoa: sitä on käännetty yhdeksälle kielelle eli useammalle kuin muita Ahon teoksia.
Aiheesta muualla

Aho, Juhani: Papin tytär - Papin rouva, Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2000, ISBN 951-746-152-6
Kodin suuret klassikot, Juhani Aho I osa, Espoo, Weilin+Göös, 1989, ISBN 951-35-4816-3
Project Gutenberg: Papin rouva ilmaisena e-kirjana.
Papin rouva (Arkistoitu – Internet Archive) YLE Areenan äänikirjana
Kaliningradin lentoasema

Kaliningradin lentoasema (ven. Международный аэропорт  Калининград (Храброво),  Meždunarodnyi aeroport Kaliningrad (Hrabrovo), IATA: UMKK, ICAO: KGD) tai täsmällisemmin Kaliningrad-Hrabrovon lentoasema eli Hrabrovon lentoasema, on Venäjän Kaliningradin aluetta palveleva kansainvälinen lentoasema runsas 20 kilometriä Kaliningradin kaupungin pohjoispuolella lähellä Gurjevskin piirin Hrabrovon kylää.
Vuonna 2013 lentoaseman matkustajamäärä oli 1 314 046,  joka oikeutti lentoaseman 20 vilkkaimman venäläisen matkustajalentoaseman joukkoon. Osa lentokenttäalueesta on kuitenkin Venäjän ilmavoimien käytössä ja kentältä käsin tehdään myös sotilaslentoja.
Kaliningradin lähistöllä on useita aiemmin sotilaslentokenttinä toiminutta lentokenttää. Ainakin osa näistä on poistunut aktiivikäytöstä neuvostovuosien jälkeen.
Kaliningradin lentoasema Venäjällä.
Kaliningradin lentoaseman sijainti Kaliningradin alueella.
Kaliningradin lentoaseman vuonna 2007 valmistunut terminaalirakennus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaliningradin lentoasema Wikimedia Commonsissa
Kaliningrad (Hrabrovo), meždunarodnyi aeroport (venäjäksi) (aviapages.ru)
Skyvector aeronautical charts (englanniksi) (skyvector.com)
Venäjän lentotukikohdat Euroopassa
Kartta esittää Venäjän ilmavoimien lentopaikkojen ohella merivoimien ja maavoimien keskeisimmät lentotukikohdat ja -asemat. (Huom! Sisältö täydentyy, kesken.)
A. P. J. Abdul Kalam

| A>  P. J. Abdul Kalam |
| --- | --- |

Intian presidentti
 25. heinäkuuta 2002 –  25. heinäkuuta 2007  
Edeltäjä:  Kocheril Raman Narayanan
Seuraaja:  Pratibha Patil
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. lokakuuta 1931 Rameswaram, Madrasin osavaltio, Brittiläinen Intia
Kuollut: 27. heinäkuuta 2015 (83 vuotta) Shillong, Meghalaya, Intia
Ammatti:  avaruustekniikan insinööri
Tiedot
Puolue:  sitoutumaton
Uskonto:  islam
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.abdulkalam.nic.in/profile.html
Avul Pakir Jainulabdeen Abdul Kalam (tamiliksi அவுல் பகீர் ஜைனுலாப்தீன் அப்துல் கலாம், Avul Pakīr Jaiṉulāptīṉ Aptul Kalām,  yleisesti käytetty muodossa A. P. J. Abdul Kalam; 15. lokakuuta 1931 Rameswaram, Madrasin osavaltio, Brittiläinen Intia – 27. heinäkuuta 2015 Shillong, Meghalaya, Intia) oli intialainen avaruustekniikan insinööri ja poliitikko, josta tuli Intian 11. presidentti. Hänet valittiin presidentiksi suurella äänten enemmistöllä vuoden 2002 presidentinvaalissa. Hänen virkakautensa kesti 25. heinäkuuta 2002 – 25. heinäkuuta 2007. Hänen seuraajakseen valittiin Pratibha Patil.
Kalam toimi Intian ensimmäisen kantoraketin SLV-3:n kehittäneessä ryhmässä projektijohtajana. Tämän jälkeen hän oli 1980-luvun alussa Intian ohjussuunnitteluhankkeiden johtajana puolustusvoimien tutkimuslaitos DRDO:ssa ja vuodesta 1992 puolustusministerin tieteellisenä neuvonantajana ollen mukana Intian ydinaseiden kehitystyössä. Kalam johti Agni- ja Prithvi-ohjusten kehittelyä.
Kalam haaveili vauraasta Intiasta ja kehotti nuoria uneksimaan ja toteuttamaan unelmansa. Kalamin mielestä tärkeitä alueita joilla Intia voi kehittyä olivat ohjelmistosuunnittelu, tietokonetuotteet, ilmailu, puolustustutkimus, avaruusteknologia, kemiantutkimus sekä ruoantuotanto. Kalam oli avoimen lähdekoodin ohjelmistojen tukija.
Kalamia on joskus arvosteltu suurista unelmista ja vähistä teoista. Myöskään kaikki hänen ohjaamansa sotilasprojektit eivät ole olleet menestyksellisiä.kenen mukaan?
Monta kieltä osaava, syvästi uskonnollinen Kalam harrasti muun muassa veenan soittoa ja runoutta. Hän oli selibaatissa elävä kasvissyöjä ja absolutisti. Etniseltä taustaltaan Kalam oli tamili.
Kalam julkaisi useita kirjoja. Hänet palkittiin maansa arvostetuimmilla palkinnoilla Padma Vibhushanilla vuonna 1990 ja Bharat Ratnalla vuonna 1997.
Teoksia

India 2020. A Vision for the New Millennium. Y. S. Rajanin kanssa. New York, 1998.
Wings of Fire. An Autobiography of APJ Abdul Kalam. Arun K. Tiwarin kanssa. Orient Longman, 1999. ISBN 81-7371-146-1.
Ignited Minds. Unleasing the Power Within India. Viking, 2002.
Scientist to President. Gyan Publishing House, 2003. ISBN 81-212-0807-6.
India-my-dream. Excel Books, 2004. ISBN 81-7446-350-X.
Envisioning an Empowered Nation. Technology for Societal Transformation. TATA McGraw-Hill, 2004. ISBN 0-07-053154-4.
Guiding Souls. Dialogues on the Purpose of Life. Arun K. Tiwarin kanssa. Ocean Books, 2005. ISBN 81-88322-73-3.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta A. P. J. Abdul Kalam Wikimedia Commonsissa
Intian presidentit
Rajendra Prasad
Sarvepalli Radhakrishnan
Zakir Hussain
V. V. Giri
Muhammad Hidayatullah
Fakhruddin Ali Ahmed
Basappa Danappa Jatti
Neelam Sanjiva Reddy
Zail Singh
R. Venkataraman
Shankar Dayal Sharma
K. R. Narayanan
A. P. J. Abdul Kalam
Pratibha Patil
Pranab Mukherjee
Ram Nath Kovind
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  IdRef
Panda (makeisvalmistaja)

| Panda |
| --- | --- |

Perustettu:  1920
Kotipaikka:  Vaajakoski, Jyväskylä
Toiminta-alue:  Suomi
Toimiala:  elintarviketeollisuus
Tuotteet:  makeiset
Emoyhtiö:  Orkla Confectionery & Snacks
Kotisivu:  www.panda.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pandan tehdasrakennukset vuonna 2008
Pandan lakritsimakeisten entinen logo.
Panda on Suomen toiseksi suurin makeisvalmistaja. Sen tehdas sijaitsee Jyväskylän Vaajakoskella. Panda tunnetaan erityisesti suklaakonvehdeista ja lakritsista. Se on nykyisin osa Orkla Confectionery & Snacks -yhtiötä.
Pandan omisti alun perin SOK. Myöhemmin se toimi nimellä Panda Oy tehtaan johdon ostettua sen itselleen. Sittemmin Pandan osti norjalaiseen Orkla-konserniin kuuluva Orkla Foods Finland. Vuoden 2013 lopussa Panda sulautui Chips Ab:hen, jonka nimeksi muutettiin Orkla Confectionery & Snacks Finland Ab.
Pandan osuus Suomessa myydyistä makeisista on kahdeksan prosenttia. Panda on markkinajohtaja lakritsituotteissa. Suomen lisäksi yhtiön tärkeimpiä markkina-alueita ovat Pohjoismaat, Pohjois-Amerikka, Iso-Britannia ja Keski-Eurooppa.
Historiaa > Alkuvaiheet

SOK perusti Pandan vuonna 1920. Nimenä silloin oli yksinkertaisesti SOK:n makeistehdas. Vuonna 1929 se muutti margariinitehtaan viereen rakennettuun jatko-osaan. Alkuvuosina tuotevalikoimissa oli vain kovia karamelleja ja marmeladia. Uudessa rakennuksessa aloitettiin suklaan valmistus ja lakritsia alettiin valmistaa seuraavalla vuosikymmenellä. Sotavuosina tuotevalikoima supistui ja vuoden 1942 lopulla tarjolla oli vain porkkanamarmeladia, mutta pula-aikana senkin kysyntä oli suurta. Sodan jälkeen säännöstely hankaloitti makeistuotantoa, mutta 1950-luvulle tultaessa tämäkin helpottui ja alkoi alan voimakas kasvu.
Historiaa > 1960-luku

Pandan käyttö logona periytyy 1950-luvulta Panda Pop -suklaalevystä, jonka kääreeseen oli piirretty tyylitelty pandakarhu. Myöhemmin pandasta tuli koko tehtaan symboli ja nimeksikin muutettiin vuonna 1961 Panda Suklaatehdas. Vuonna 1969 vanhan margariini- ja makeistehtaan viereen valmistui uusi tehdasrakennus vain suklaan valmistusta varten. Ulkomaanvienti alkoi samalla vuosikymmenellä, kun lakritsia alettiin viedä Yhdysvaltoihin.
Historiaa > 1970–90-luvut

1970- ja 1980-luvuilla tuotevalikoima kasvoi ja monipuolistui. Valikoimiin tulivat niin liköörimakeiset kuin suklaapatukatkin ja vanhoja tuotteita paranneltiin ja uudistettiin. Vuonna 1988 yhtiö irtautui SOK:sta itsenäiseksi yritykseksi, kun tehtaan johto osti sen SOK:lta itselleen, mutta lama-aika laski koko alan tuottavuutta. Tällöin Pandan makeisia alettiin myydä muissakin kuin S-ryhmän kaupoissa.
Vuonna 1995 Panda myytiin norjalaisomistukseen, mutta tehtaan johto osti pääomasijoittajan kanssa yrityksen takaisin suomalaisomistukseen vuonna 2000.
Historiaa > 2000-luku

Vuonna 2005 Panda myytiin norjalaiseen Orkla-konserniin kuuluvalle Felix Abballe. Vuonna 2009 se liittyi Maailman kaakaojärjestön jäseneksi.
Kesällä 2011 valmistui Pandan uudemman tehtaan laajennus ja yrityksen kaikki tuotanto siirrettiin tähän rakennukseen. Alkuvuodesta 2012 vanhasta tehdasrakennuksesta purettiin kaikki siihen myöhemmin rakennetut lisäosat ja jäljelle jätettiin vain alkuperäinen vuonna 1929 valmistunut osa, joka on suojelukohde. Purettujen osien paikalle rakennettiin S-market. Parhaimmillaan tehdas työllistää yli 300 työntekijää ja keskimäärin 275 työntekijää. Tehtaan yhteydessä toimii lisäksi tehtaanmyymälä.
Panda keskittyy nykyisin lähinnä suklaan ja lakritsin valmistukseen mutta harjoittaa myös jonkin verran maahantuontia (esim. Kalevin tuotteita).
Yritysvastuu

Suomalaisen suklaateollisuuden lapsityövoiman käyttö nousi julkisuuteen vuonna 2011. Pandan silloisen toimitusjohtajan Kari Harilan mukaan heillä ei ollut lapsityövoiman käytöstä tietoa, mutta epäilyjä oli.
Panda sanoo tukevansa vastuullista kaakaon viljelyä. Vastuullisuussertifikaateista se käyttää UTZ-sertifiointia Panda Tekee Hyvää -valikoimassaan. UTZ-sertifiointijärjestelmän valvonta kuitenkin ontuu. Joulukonvehdeissa ei ole lainkaan sertifiointia. Pandan markkinointi- ja viestintäjohtaja Ritva Mäenpää kertoo, että sertifioimattoman suklaan vastuullisen tuotannon varmistaminen ei ole mahdollista.