stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Urheiluvuosi 1939
Pikaluistelu

Yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut Helsingissä, Suomessa. Mestaruuden voitti isäntämaan Birger Wasenius.
Pohjoismaiset hiihtolajit

Maailmanmestaruuskilpailut Zakopanessa, Puolassa. Maastohiihdossa Suomi voitti kaksi kultamitalia ja Norja yhden. Mäkihypyn ja yhdistetyn kultamitalit menivät Saksaan.
Pyöräily

Italian ympäriajon voitti toisen peräkkäisen kerran isäntämaan Giovanni Valetti.
Ranskan ympäriajon voitti toisen kerran urallaan belgialainen Silvére Maes.
Taitoluistelu

Maailmanmestaruuskilpailut Unkarin Budapestissa ja Tšekkoslovakian Prahassa. Miesten mestaruuden voitti britti Graham Sharp, naisten mestaruuden toisen kerran peräkkäin saman maan Megan Taylor ja pariluistelumestaruuden neljännen peräkkäisen kerran saksalaispari Maxi Herber / Ernst Baier.
Tennis

Australian avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti järjestäjämaan John Bromwich ja naisten kaksinpelin hänen maannaisensa Emily Hood Westacott.
Ranskan avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti yhdysvaltalainen Donald McNeill ja naisten kaksinpelin toisen peräkkäisen kerran järjestäjämaan Simone Mathieu.
Wimbledonin miesten kaksinpelin mestaruuden voitti yhdysvaltalainen Bobby Riggs ja naisten kaksinpelin saman maan Alice Marble.
Yhdysvaltain avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti Bobby Riggs ja naisten kaksinpelin kolmannen kerran urallaan Alice Marble.
Davis Cupin voitti Australia, jonka edellisestä voitosta oli kulunut 20 vuotta.
Yleisurheilu

Suomalainen Taisto Mäki juoksi 16.6. Helsingissä 5 000 metrin maailmanennätyksen 14.08,8 ja alitti 17.9. Helsingissä ensimmäisenä 10 000 metrillä puolen tunnin rajan ajallaan 29.52,6. Saksalainen Rudolf Harbig paransi 15.7. Milanossa 800 metrin maailmanennätystä 1,8 sekunnilla ajallaan 1.46,6 ja juoksi 12.8. Frankfurt am Mainissa 400 metrin maailmanennätyksen 46,0.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urheiluvuosi 1939 Wikimedia Commonsissa
Hikiä

Hikiää
Hikiä on kylä ja taajama Hausjärvellä. Asukasluku on noin 1 100. Hausjärven kuntakeskukseen Oittiin on Hikiältä matkaa 9,5 kilometriä. Hausjärven kirkonkylä sijaitsee Hikiältä 2,7 kilometriä koilliseen. Lähin kaupunki on Riihimäki, jonne matkaa on 10 kilometriä. Hikiältä Hyvinkäälle puolestaan on noin 20 kilometriä. Hikiä sijainti onkin hyvä kahden kaupungin välissä ja kulkuyhteydet junalla sekä Lahden että Riihimäen suuntaan ovat kätevät.
Hikiän keskustassa oli vuoteen 2018 asti Hikiän kyläkauppa. Vuonna 2010 Hikiälle valmistunut Eskon koulu korvasi Karhin, Hikiän, Kirkonkylän, Vanhantien ja Erkylän koulut. Hikiällä on myös Karhiin jatkuva harju.
Huolimatta keskeisestä sijainnistaan Etelä-Suomessa Hikiää pidetään sanonnoissa perifeerisyyden ilmentymänä. Esimerkiksi termit takahikiä ja perähikiä viittaavat johonkin syrjäiseen paikkaan.
Hikiällä sijaitsee myös sähköasema. Hikiän kautta rakennettiin myös 1920-luvulla kulkemaan 110 kilovoltin sähkölinja, nk. Rautarouva-linja. Imatran Voiman muuntoasema rakennettiin Hikiälle vuosina 1926–1927. Muuntoasemalta rakennettiin myös Rautarouva-linjasta sivulinja Helsinkiin. Talvisodan aikana muuntoasema naamioitiin puunrungoilla ja oksilla ja alueelle sijoitettiin myös ilmatorjuntakonekivääri.
Historia

Hikiällä oli aikanaan rälssimaata ja siellä sijaitsi vuonna 1539 kuusi taloa, joita myöhemmin kutsuttiin nimillä Raivala, Brusila, Kartano, Hengetöin (Pakkala), Seppälä ja Isotalo.
Vuosina 1867-1869 rakennettiin Hikiälle arkkitehti Knut Nylanderin rautatieasema Riihimäki-Pietari-radan ensimmäisenä valmistuneelle Riihimäen ja Lahden väliselle osuudelle. Asemarakennusta laajennettiin ensin vuonna 1873 Nylanderin suunnitelmin ja toisen kerran 1904 arkkitehti Bruno Granholmin suunnitelmien mukaan.
Hikiän maaperä on aikanaan ollut hikevää hiekkamaata ja kylän nimi viitannee maaperän luonteeseen. Nimi esiintyy vuoden 1539 kartassa muodossa Hijkijs, vuoden 1633 kartassa Hikiä ja vuoden 1864 kartassa Hikie.
Liikenneyhteydet

Hikiän rautatieasemalla pysähtyvät kerran tunnissa kulkevat lähiliikenteen G-junat. Hikiältä kulkee noin kahdeksan kilometrin pituinen yhdystie 2879 Riihimäelle. Yhdystien varrelle on rakennettu myös kevyen liikenteen väylä. Hikiän halki kulkee myös seututie 290.
Näkymä Hikiän rautatieasemalle.
Markku Aro

| Markku Aro |
| --- | --- |
 Markku Aro Kiuruveden Iskelmäviikko -musiikkitapahtumassa 2016
Henkilötiedot
Koko nimi:  Markku Tuomas Puputti
Syntynyt: 3. helmikuuta 1950 (ikä 74) Mouhijärvi, Suomi
Kansalaisuus:  Suomi
Muusikko
Taiteilijanimi:  Markku Aro
Laulukielet:  suomi
Tyylilajit:  iskelmä
Soittimet:  laulu
Levy-yhtiöt:  CBS Records 
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Markku Aro (oik. Markku Tuomas Puputti; s. 3. helmikuuta 1950 Mouhijärvi) on suomalainen iskelmälaulaja Nokialta. Hän oli Suomen suosituimpia iskelmälaulajia 1970-luvulla ja edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa vuonna 1971.
Ura

Aro soitti kouluaikoina ystäviensä kanssa bändissä ja osallistui kotikaupungissaan iskelmälaulukilpailuihin, joista manageri Tauno "Tappi” Suojanen keksi hänet. Aro pääsi mukaan Kristina Hautalan kesäkiertueelle vuonna 1968 ja samana vuonna ilmestyi ensisingle ”Käyn uudelleen eiliseen”.
Aro osallistui euroviisukarsintoihin vuosina 1969, 1971, 1974, 1976, 1979 ja 1981. Vuonna 1971 hän voitti karsinnat ja oli mukana Euroviisujen Kansainvälisessä finaalissa Dublinissa yhdessä Koivistolaisten kanssa Rauno Lehtisen säveltämällä kappaleella ”Tie uuteen päivään”, joka sijoittui kahdeksanneksi.
Aro oli Suomen suosituimpia iskelmälaulajia 1970-luvulla. Hänen hittejään tuolloin olivat muun muassa ”Hyvännäköinen”, ”Moskiitto”, ”Jestas sentään”, ”Oma kultasein”, ”Anna kaikkien kukkien kukkia”, ”Etsin kunnes löydän sun”, ”Pois sun vien”, ”Kun sä vierelläin sateessa oot” ja ”Loit elämälle pohjaa”. Vuosikymmenen loppupuolella Aron yhteistyökumppaniksi tuli tuottaja ja sovittaja Veikko Samuli, jonka kanssa syntyivät muiden muassa hitit ”Keskiyön aikaan” sekä ”Ollaan lähekkäin”.
1970- ja 1980-lukujen taitteessa alkoi Aron yhteistyö brittiläis-singaporelaisen Nisa Sorayan kanssa. Sittemmin suomalaistuneen Sorayan kanssa Aro esitti vuoden 1981 euroviisukarsinnoissa dueton ”Mun suothan tulla vierees sun”. Tämän jälkeen tuottajaksi vaihtui Kassu Halonen, jonka kanssa syntyivät muun muassa levytykset ”Kaksi rakkainta” ja ”Kyyneleet sielun puhdistaa”, joka sijoittui kolmanneksi Syksyn Sävel -kilpailussa 1989.
Syksyn Säveleen Aro osallistui ensimmäistä kertaa jo vuonna 1969 kappaleella ”Kertoisin sanoin suoraan sen”. ”Vain eteenpäin” sijoittui toiseksi 1971, ”Oo mikä nainen” kolmanneksi 1972. 1980-luvulla Aro oli kilpailussa mukana vuoden 1989 lisäksi vuonna 1981 kappaleella ”Aamulla”, vuonna 1985 kappaleella ”Ikuisuus aamuun” ja 1986 kappaleella ”Tänään tulen kotiin”.
Markku Aro on säilyttänyt tasaisen suosionsa esiintyjänä ja levyttänyt säännöllisesti, vaikka hittejä ei välillä ole syntynytkään. 2000-luvun levytyksistä soitetuimpia on ”Jotain taikaa sinussa on”, joka oli mukana vuonna 2001 ilmestyneellä pitkäsoitolla Sinetti. Samana vuonna Aro oli yksi Iskelmä-Finlandia -ehdokkaista. Vuonna 2002 Aro oli mukana Dannyn ja Tapani Kansan muodostamassa Pojat-kokoonpanossa, joka esitti laulajien hittejä 1960-luvulta.
Aron myydyin albumi on kultalevyn saavuttanut, vuonna 1976 julkaistu Etsin kunnes löydän sun, jota on myyty yli 31 000 kpl.
Vuonna 2015 Aro osallistui Tähdet, tähdet -ohjelman toiselle tuotantokaudelle. Aro putosi kilpailusta kolmantena.
Markku Aron elämäntarina, Tomi Lindblomin kirjoittama Markku Aro - Käyn uudelleen eiliseen, julkaistiin elokuussa 2023.lähde?
Yksityiselämä

Aro on ollut naimisissa aikaisemmin kolmesti. Avioliitoista on seuraavat lapset: Tuomas ja Miika (1.), Teemu (2.) ja Senja (3.). Hän on ollut naimisissa Satu-nimisen (s. 1975) naisen kanssa vuodesta 2010 lähtien.
Diskografia > Albumit

Oo – mikä nainen (1972)
Niin käy kun rakastuu (1973)
Oma kultasein (1974)
Katso luontoa ja huomaa (1975)
Etsin kunnes löydän sun (1976)
Markku Aro (1977)
Anna aikaa (1978)
Daniela (1980)
Mun suothan tulla vierees sun (1981, mukana Nisa Soraya)
Suojassa saman auringon (1982)
Markku Aro (1985)
Kaksi rakkainta (1990)
Rakastamme vain toisiamme (1991)
Käsi kädessä (1993)
Rakkauden toukokuu (1997)
Menneisyyden sillat (1999)
Sinetti (2001)
Kestän mitä vaan (2006)
Tilaisuus on nyt (2008)
Anna katse (2010)
Anna tulta (2013)
Diskografia > Kokoelmat

Markku Aro (1970)
Parhaat päältä (Finnlevy 1978)
Markku Aron parhaat (Finnlevy 1979)
Parhaat (1989)
Markku Aro (1990)
20 suosikkia – Etsin kunnes löydän sun (Fazer Finnlevy 1995)
Markku Aro (1995)
20 suosikkia – Rakastamme vain toisiamme (Warner Music Finland 1997)
20 suosikkia – Anna mun ajoissa tietää (Warner Music Finland 2001)
Kaikki parhaat 1968-2001 (2CD) (Warner Music Finland 2001)
Suomihuiput (EMI Music Finland 2003)
Hitit (Poptori 2004, sis. uusia levytyksiä vanhoista hiteistä)
Tähtisarja – 30 suosikkia (2CD) (Warner Music Finland 2006)
Käyn uudelleen eiliseen – 50 vuoden klassikot (Valitut Palat 2018)
Aiheesta muualla

Markku Aro viralliset kotisivut
Markku Aron esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Markku Aro Pomus.netin tietokannassa
Markku Aron laulutuotanto 1900-luvulla Suomen Äänitearkiston tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Anna kaikkien kukkien kukkia
Ylen Elävä arkisto: Mun suothan tulla vierees sun
Ylen Elävä arkisto: Ruska
Ylen Elävä arkisto: Markku Aro soulin pyörteissä
Iltalehden Julkkislista: Markku Aro
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| n k Suomen euroviisuedustajat |
| --- | --- | --- |
| 1960-luku | Laila Kinnunen Marion Rung Laila Halme Lasse Mårtenson Viktor Klimenko Ann-Christine Fredi Kristina Hautala Jarkko ja Laura |  |
| 1970-luku | 1970 Markku Aro & Koivistolaiset Päivi Paunu & Kim Floor Marion Rung Carita Holmström Pihasoittajat Fredi & The Friends Monica Aspelund Seija Simola Katri Helena |  |
| 1980-luku | Vesa-Matti Loiri Riki Sorsa Kojo Ami Aspelund Kirka Sonja Lumme Kari Kuivalainen Vicky Rosti & Boulevard Boulevard Anneli Saaristo |  |
| 1990-luku | Beat Kaija Kärkinen Pave Maijanen Katri Helena CatCat 1995 Jasmine 1997 Edea 1999 |  |
| 2000-luku | Nina Åström 2001 Laura Voutilainen 2003 Jari Sillanpää Geir Rönning Lordi Hanna Pakarinen Teräsbetoni Waldo’s People |  |
| 2010-luku | Kuunkuiskaajat Paradise Oskar Pernilla Karlsson Krista Siegfrids Softengine Pertti Kurikan Nimipäivät Sandhja Norma John Saara Aalto Darude feat. Sebastian Rejman |  |
| 2020-luku | Aksel Kankaanranta Blind Channel The Rasmus Käärijä Windows95man feat. Henri Piispanen |  |
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että Suomi ei osallistunut kilpailuun kyseisenä vuonna.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet 2 
Muut:  Europeana 
Aro vuonna 2009
Permittiivisyys

Permittiivisyys (tunnus ε) on suure, joka kuvaa, miten sähkökenttä vaikuttaa väliaineeseen. Permittiivisyyden yksikkö SI-järjestelmässä on faradi per metri: 1 F/m = 1 A·s/(V·m) = 1 C²/(N·m²).
Sähkövuon tiheyttä D ja sähkökentän voimakkuutta E dielektrisessä väliaineessa yhdistää yhtälö
missä ε on väliaineen permittiivisyys. Se on yleensä tensori mutta esim. kaasuissa, nesteissä ja amorfisissa aineissa skalaari.
Tyhjiön permittiivisyys ε0, josta käytetään myös nimitystä sähkövakio, on arvoltaan
Suhteellinen permittiivisyys (symboli εr, tai κ) jota nimitetään myös dielektriseksi vakioksi, on väliaineen permittiivisyys suhteessa tyhjiön permittiivisyyteen ε0. Siten tyhjiön suhteellinen permittiivisyys on 1.
εr on yksikötön suhdeluku, jonka avulla permittiivisyys esitetään muodossa
Eri materiaalien permittiivisyyksiä

| Materiaali | Suhteellinen permittiivisyys εr | Läpilyöntilujuus (106 V/m) |
| --- | --- | --- |
| Kuiva ilma | 1,00059 | 3 |
| Bakeliitti | 4,9 | 24 |
| Fuusattu kvartsi (fused quartz) | 3,78 | 8 |
| Mylar | 3,2 | 7 |
| Neopreeni | 6,7 | 12 |
| Nailon | 3,4 | 14 |
| Paperi | 5 | 16 |
| Parafiinipaperi | 3,5 | 11 |
| Polystyreeni (PS) | 2,56 | 24 |
| Polyvinyylikloridi (PVC) | 3,4 | 40 |
| Posliini | 6 | 12 |
| Pyrex-lasi | 5,6 | 14 |
| Silikoniöljy (silicone oil) | 2,5 | 15 |
| Strontiumtitanaatti | 233 | 8 |
| Teflon (PTFE) | 2,1 | 60 |
| Vesi | 80 | - |
| Tyhjiö | 1 | - |
Eri materiaalien permittiivisyyksiä > Ferriitin permittiivisyys

Tavallisten ferriittien, esimerkiksi  {\ce {MnZn}} ja  {\ce {NiZn}} ferriittien, suhteellinen permittiivisyys on noin 10. Sama pätee myös ferriitti kappaleen sidosaineena käytettyyn liimaan. Valmiin ferriitti ytimen (eng "Ferrite core") kokonaispermittiivisyys on kuitenkin suurempi korkean taajuudeen alaisuudessa. Tämä johtuu siitä, että ferriittipuriste koostuu pienistä hiukkasista, jotka ovat liimattuna toisiinsa eristävällä sidosaineella. Tällöin koko rakenne toimii mikroskooppisten kondensaattoreiden tapaan, jotka ovat enemmän ja vähemmän eristettyinä toisistaan. Seuraavassa taulukossa näkyy geneerisiä permittiivisyyden arvoja mangaasi-sinkki ja nikkeli-sinkki ferriiteille taajuuden funktiona.
| Taajuus (MHz) |  {\ce {MnZn}}(εr) |  {\ce {NiZn}}(εr) |
| --- | --- | --- |
| 0,001 | N/A | ≈100 |
| 0,01 | N/A | ≈50 |
| 0,1 |  \approx 2\cdot 10^{5} | N/A |
| 1 |  \approx 10^{5} | ≈25 |
| 10 |  \approx 5\cdot 10^{4} | ≈15 |
| 100 |  \approx 10^{4} | ≈12 |
Aiheesta muualla

Relative Permittivity - taulukko suhteellisisita permittiivisyyksistä. (englanniksi)
Luonnonvakiot
Valonnopeus
Newtonin gravitaatiovakio
Tyhjiön permeabiliteetti
Tyhjiön permittiivisyys
Planckin vakio
Diracin vakio
Alkeisvaraus
Hienorakennevakio
Rydbergin vakio
Bohrin säde
Bohrin magnetoni
Ydinmagnetoni
Avogadron vakio
Atomimassayksikkö
Ideaalikaasun moolitilavuus
Moolinen kaasuvakio
Boltzmannin vakio
Faradayn vakio
Stefanin-Boltzmannin vakio
Wienin siirtymälain vakio
Elektronin lepomassa
Protonin lepomassa
Neutronin lepomassa
Alfahiukkasen lepomassa
Salatut elämät – 15. esityskausi (2012–2013)

| Salatut elämät 15>  kausi (2012–2013) |
| --- | --- |
 
 Salattujen elämien tunnus vuosina 2012–2014
 
Alkuperämaa:   Suomi
Esittäminen
Verkko:  MTV3
Ensimmäinen esitys:  2012-09-033. syyskuuta 2012
Viimeinen esitys:  2013-06-1313. kesäkuuta 2013
Esitysten määrä:  180
Kaudet
 ← Edellinen 14. kausi (2011–2012) Seuraava → 16. kausi (2013–2014)
Salatut elämät -saippuasarjan 15. kausi esitettiin MTV3-kanavalla alkaen syyskuussa 2012 ja päättyen kesäkuussa 2013.
Henkilöt > Päähenkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Markku Pulli  | … |  Joonatan Sievinen   |
|  Mikko Parikka  | … |  Jiri Viitamäki   |
|  Venla Savikuja  | … |  Heidi Aaltonen   |
|  Sara Parikka  | … |  Peppi Puolakka   |
|  Kirsi Ståhlberg  | … |  Isabella Holm   |
|  Mia Ehrnrooth  | … |  Cindy Rintala   |
|  Jarkko Nyman  | … |  Sebastian Vuorela   |
|  Petteri Paavola  | … |  Elias Vikstedt   |
|  Timo Jurkka  | … |  Lasse Sievinen   |
|  Johanna Nurmimaa  | … |  Paula Sievinen   |
|  Pauliina Jokinen  | … |  Matleena Rintala   |
|  Ronny Roslöf  | … |  Lari Väänänen   |
|  Emil Hallberg  | … |  Tale Taalasmaa   |
|  Hemmo Karja  | … |  Janne Haukkala   |
|  Rosa Rusanen  | … |  Iida Mustonen   |
|  Anneli Ranta  | … |  Helena Kuula   |
|  Jarmo Koski  | … |  Seppo Taalasmaa   |
|  Jasmin Hamid  | … |  Katariina Mäkelä   |
|  Timo-Pekka Luoma  | … |  Antti Polvijärvi   |
|  Sami Sarjula  | … |  Ossi Puolakka   |
|  Susanna Mikkonen  | … |  Liisa Salo   |
|  Pete Lattu  | … |  Kalle Laitela   |
|  Esko Kovero  | … |  Ismo Laitela   |
|  Anu Palevaara  | … |  Jenni Vainio   |
|  Tero Tiittanen  | … |  Sergei Kuula   |
|  Rufus Rusanen  | … |  Severi Sievinen   |
|  Teemu Lehtilä   | … |  Aaro Vaalanne   |
|  Riitta Elstelä  | … |  Anni Vatanen  |
Henkilöt > Sivuhenkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ari-Matti Hedman  | … |  Ilkka Väänänen   |
|  Nevena Ek  | … |  Anna   |
|  Piitu Uski   | … |  Laura Kiviranta   |
Aiheesta muualla

Salatut elämät - Episode List: 2012
Salatut elämät - Episode List: 2013
Canberra-luokka

| Canberra-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  27 500 t (kuormattu)
Pituus:  230,82 m
Leveys:  32,0 m
Syväys:  7,08 m
Koneteho:  1 × GE LM2500 -turbiinimoottori 2 × Navantia MAN 16V32/40 -dieselgeneraattoria
Nopeus:  20+ solmua
Miehistöä:  358
Aseistus
Meritorjunta:  4 × Rafael Typhoon 25 mm tykkiä 6 × 12,7 mm konekivääriä
Canberra-luokka on Australian laivaston kahden aluksen muodostama helikopteritukialusluokka (engl. Landing Helicopter Dock, LHD). Australian laivasto aloitti maihinnousukaluston uudistamisen suunnittelun vuonna 2000, mikä perustui kansainvälisen Itä-Timorin avuksi kootun laivasto-osaston johtamisesta. Poliittisen ilmapiirin muuttuttua myönteisemmäksi hankinnoille kasvoi halu maihinnousukyvyn ja maissa olevien joukkojen tukemiseen sopivien alusten hankkimiseksi.
Vuonna 2004 ranskalaiselta DCN:ltä ja espanjalaiselta Navantialta pyydettiin tarjoukset, jolloin DCN tarjosi Mistralin ja Navantia Juan Carlos I:n tyyppistä alusta. Vuonna 2007 Navantian tarjous hyväksyttiin ja tehtiin päätös, jonka mukaan Navantia valmistaisi aluksen kölistä lentokanteen ja BAE Systems Australia valmistaisi kansirakenteet ja varustamisen.
Alukset

Ensimmäinen alus tilattiin 2008 ja laskettiin vesille alkuvuodesta 2011. Koeajot alkoivat vuoden 2014 alussa, minkä jälkeen alus otettiin palvelukseen marraskuussa 2014. Työt toisella aluksella aloitettiin alkuvuodesta 2010. Se otettiin palvelukseen joulukuussa 2015. Alukset on sijoitettu lähelle Sydneyä Fleet Base Eastiin ja operoivat säännöllisesti Townsvillen lähistöllä, jossa on Australian 3. prikaatin varuskunta Lavarack Barracks. Lisäksi alukset ovat usein North Queenslandissä lähellä Aasiaa ja Tyynenmeren saaria, mihin on sijoitettu yksi 3. prikaatin pataljoonista, 2nd Battalion, Royal Australian Regiment. Pataljoona on valittu erityiskoulutettavaksi maihinnousujoukoksi.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMAS Canberra | Navantia, Ferrol BAE Systems Australia, Williamstown | 23. syyskuuta 2009 | 17. helmikuuta 2011 | 28. marraskuuta 2014 |  |
| HMAS Adelaide | Navantia, Ferrol BAE Systems Australia, Williamstown | 18. helmikuuta 2011 | 4. heinäkuuta 2012 | 4. joulukuuta 2015 |  |

Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Canberra-class landing helicopter dock
Käännös suomeksi
Painovapaus

Painovapaus on kansalaisille kuuluva oikeus ajatusten esittämiseen painotuotteessa ilman erityistä viranomaisen lupaa tai ennakkotarkastusta. Monet yhdistävät siihen myös muiden rajoitusten vähyyden ja muidenkin viestimien (esimerkiksi sähköisten) toiminnan vapauden.
Johdanto

Suppeassa merkityksessään painovapaus ei tarkoita, että mitä tahansa materiaalia saisi julkaista. Esimerkiksi tekijänoikeuden suojaamaa materiaalia ei saa julkaista ilman materiaalin tekijänoikeuksien haltijan lupaa. Painovapautta rajoittavat myös samat rikoslain säännökset kuin sananvapauttakin, sillä rangaistavia tekoja ovat esimerkiksi kunnian ja yksityisyyden suojan loukkaukset samoin kuin kiihotus kansanryhmää vastaan. Painotuotteiden julkaisemisessa ja levittämisessä on noudatettava julkaisumaan laissa säädettyjä määräyksiä ja jos niitä rikotaan tai jos painotuote on sisällöltään rikollinen,
asetetaan rikkomuksesta epäilty siitä tuomioistuimessa syytteeseen. Tätä järjestelmää sanotaan repressiiviseksi eli painovapauden järjestelmäksi. Painovapauden vastakohta on sensuurijärjestelmä (preventiivi-, lupa-, ennakkoestävä järjestelmä), jonka mukaan painotuotteiden valmistaminen ja levittäminen on riippuvainen viranomaisen luvasta ja ennakkotarkastuksesta eli sensuurista.
Painovapauden historia

Tekstien ennakkotarkastus (ja sen myötä niiden muuttaminen tai kieltäminen) oli jossain määrin käytössä lähes kaikkialla, etenkin vallankumouksellisten irtokirjasinten keksimisen (1453) jälkeen. Eurooppa oli pitkään jakautunut moniin pieniin valtioihin, minkä vuoksi täällä kansalaiset saattoivat kilpailuttaa valtioita ja pienempiä vasallikuntia muuttamalla maasta toiseen laajemman vapauden perässä. Tämän ansiosta lähes aina löytyi maita tai kreivikuntia, joissa muun muassa uskon- ja ilmaisunvapaus olivat laajempia ja valtion kontrolli kevyempää. Muun muassa Hollanti ja Englanti olivat usein edelläkävijöitä, joskus esimerkiksi eräät Saksan ruhtinaskunnatkin. Valistusajattelijat usein pakenivat maasta toiseen tarpeen vaatiessa.
Valistusfilosofit olivat pääsääntöisesti laajalti yksilönvapauden (mukl. sanan- ja painovapaus) kannalla. Merkittävin poikkeus oli Jean-Jacques Rousseau, joka miltei hegeliläisittäin uskoi kansan oikeaan, yksimieliseen tahtoon, mitä ei saisi väärillä mielipiteillä johtaa harhateille.
Britanniassa runoilija ja liberaalifilosofi John Milton vaati painovapautta teoksessaan Areopagitica jo vuonna 1644. Se toteutui periaatteessa vuonna 1695, joskin voimakas jälkisensuuri jäi. Yhdysvalloissa perustuslain ensimmäisessä lisäyksessä (1791) jopa ennakolta kiellettiin hallitusta säätämästä mitään lakia, joka rajoittaisi sananvapautta tai painovapautta, vaikka moni myöhempi, nykyinenkin laki on silti jossain määrin tällaiseksi tulkittavissa.
Painovapauden historia Suomessa

Vuonna 1766 kokkolalainen valistusfilosofi ja valtiopäivämies Anders Chydenius sai Ruotsissa aikaan maailman ensimmäisen edistyksellisen painovapauslain, joka vapautti ennakkosensuurista kaiken paitsi uskonnolliset ja ulkomaiset painotuotteet. Laki tosin kumottiin vuonna 1772.
Kustaa III antoi uuden painovapausasetuksen vuonna 1774. Se kielsi arvostelemasta ulkopolitiikkaa tai hallitusmuotoa. Vuonna 1780 kirjanpainajat tehtiin yksin vastuullisiksi painamistaan teksteistä.
Painovapauden historia Suomessa > Tsaarinajan lait

Vuosina 1809–1917 Suomi oli Venäjän vallan alla. Autonomian kauden ensimmäinen sensuuriasetus annettiin vuonna 1829. Vuoteen 1905 asti (lukuun ottamatta jaksoa 1865–1867, jolloin ennakkosensuuri oli lakkautettu) paikalliset painoasiamiehet tarkastivat painotuotteet, mutta julkaisija saattoi valittaa painoasiain ylihallitukselle. Ylihallitus tai kenraalikuvernööri saattoi varoittaa tai lakkauttaakin lehtiä. Niinpä muun muassa nuorsuomalaisten pää-äänenkannattajan Päivälehden julkaiseminen kiellettiin useita kertoja ensimmäisen sortokauden (1899–1905) aikana; viimeisen lakkautuksen jälkeen sen tilalle perustettiin Helsingin Sanomat. Kirjakaupat, kirjastot ja muu vastaava toiminta olivat myös luvanvaraisia.
Painovapauden historia Suomessa > Painovapaus 1905

Venäjällä Japanille hävityn sodan jälkeen voimistunut tyytymättömyys levisi Suomeenkin loppusyksystä 1905 muun muassa mielenosoituksina, kokoontumisina ja suurlakkona, levittäjinä etenkin oppositiossa olleet perustuslailliset, aktivistit ja työväestö. Perustuslaillisten henkinen johtaja Leo Mechelin kirjoitti julistuksen, jonka tsaari sisällytti 4.11.1905 antamaansa Marraskuun manifestiin suomalaisten lepyttämiseksi. Julistus sisälsi vaatimukset eduskuntauudistuksesta, paino-, lausunto-, yhdistymis- ja kokoontumisvapaudesta sekä ennakkosensuurin välittömästä päättymisestä. Viimeksi mainittu toteutui heti ja muut periaatteessa seuraavana vuonna. Uusi, Mechelinin johtama perustuslaillisista koostunut senaatti (hallitus) hyväksytti valtiopäivillä 20. elokuuta 1906 perustuslain lausunto-, kokoontumis- ja yhdistymisvapaudesta. Siinä säädettiin muun muassa, että Suomen kansalaisilla on sanan vapaus sekä oikeus kirjoituksen ja kuvallisen esityksen painosta julkaisemiseen kenenkään siitä ennakolta estämättä. Tosin myöhempiä, yksityiskohtaisempia lakeja Mechelinin hallitus ei enää saanut hyväksytetyiksi, minkä vuoksi viranomaisille jäi poliittista pelivaraa, ja perustuslaillisten vaalitappion jälkeen toisena sortokautena 1908–17 käytännön rajoitukset kovenivat jonkin verran.