stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lino Aldani
Suomennetut teokset > Novellit

”Integraaliteknokratia” (1961). Portti 3/1988.
”Kraken” (1961). Portti 2/1996.
”Hyvää yötä, Sofia” (1963). Portti 4/1990.
”Roomalainen sunnuntai” (1967). Portti 1/1988.
”Joen toisella puolen”. Aikakone 2/1988.
”Quo vadis Francisco?”. Portti 3/1991.
Kirjallisuutta

Science fiction. Toimittaneet Juhani Hinkkanen ja Kai Ekholm. Kirjastopalvelu, 1990.
Aiheesta muualla

Tommi Aitio: Avaruusoopperaa ja fantasiaa (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin Sanomat 25.7.1996.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Japani  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Muut:  IdRef
Kristinusko Pennsylvaniassa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Pennsylvanian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden 2014 väestötutkimuksen mukaan kristinusko on Pennsylvanian suurin uskonto. 73 prosenttia Pennsylvanian väestöstä kuuluu kristillisiin kirkkoihin.
Tunnustuskunnat

Väestötutkimuksen mukaan suurin kristinuskon suuntaus on protestantismi: evankelista protestantismia tunnustaa 19 prosenttia väestöstä. Päälinjan protestantismia tunnustaa 23 prosenttia väestöstä. Mustaan kirkkoon kuuluu5 prosenttia väestöstä.
Katoliseen kirkkoon kuuluu 24 prosenttia väestöstä.
Yhdysvalloissa kristillisiin kirkkoihin lasketaan kuuluvaksi myös mormonit ja Jehovan todistajat. Molempiin liikkeisiin kuuluu noin prosentti väestöstä.
| Yhteisö | Perinne | Perhe | Seurakunnat | Kannattajat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Katolinen kirkko Yhdysvalloissa | Katolinen kirkko | Katoliset kirkot | 1 250 | 2 845 841 |
| Tunnustuskuntiin kuulumattomat seurakunnat | Evankelikalismi | Muut | 1 823 | 661 832 |
| Yhdistynyt metodistikirkko | Päälinja | Metodismi | 1 986 | 448 894 |
| Amerikan evankelisluterilainen kirkko | Päälinja | Luterilaisuus | 1 100 | 357 938 |
| Presbyterian Church (USA) | Päälinja | Reformoidut kirkot | 839 | 143 051 |
| American Baptist Churches in the USA | Päälinja | Baptismi | 397 | 126 222 |
Historia > Siirtokunta-aika (1682–1789)

Kveekari William Penn sai Kaarle II:lta luvan siirtokunnan perustamiseen ja uskonnonvapausperiaatteiden soveltamiseen Pennsylvaniassa. Penn hankki siirtolaisia Ludvig XIV:n uskonvainojen koettelmilta Reinin ranta-alueilta. Pennsylvaniaan muutti mennoniittoja ja baptisteja, jotka olivat eläneet maan alla uskonpuhdistuksen ajasta lähtien. Myös Pfalzin ja Sveitsin reformoituja sekä Ranskan hugenotteja siirtyi Pennsylvanian uskonvapauden suojaan. Siirtokunnan perustuslain mukaan valtion perusta on uskonnollinen, ja se on syntynyt sopimuksesta. Jokaiselle ihmisille myönnettin uskon- ja jumlalanpalvelusvapaus. Kristityn vapautta ei kuitenkaan tullut käyttää hillittömään elämään tai kevytmielisiin puheisiin uskonnosta.
Vihamielisyys englantilaisten siirtomaiden ja katolisten Ranskan ja Espanjan siirtokuntien välillä kärjistyi 1600-luvun puolivälissä. Pennsylvaniassa tilanne pysyi kuitenkin melko rauhallisena, sillä alueella eli vain pieni määrä katolisia.
Saksan luterilaisia saapui Pennsylvaniaan erityisesti vuosina 1735–1745. Vuonna 1750 heitä oli 40 000. Luterilaisten hurskaudentyyppi oli pietistinen ja seurakuntakokouksen mutona konventikkeli. Vuonna 1741 Nikolaus Ludwig von Zinzendorf oli saapunut Pennsylvaniaan ja yritti ekumeenisen kirkkonäkemyksensä mukaisesti yhdistää saksalaisten refromoidut, hernnhutilaiset ja luterilaiset seurakunnat yhdeksi kirkoksi Philadelphiassa. Yritys epäonnistui, mutta hallelaisen pietismin johtajat saivat siitä ratkaisevan herätteen suojella luterilaisten pietistien perimää hurskaudenmuotoa.
Andrei Makajonak

Andrei Makajonak valkovenäläisessä postimerkissä.
Andrei Jagoravitš Makajonak (valkoven. Андрэй Ягоравіч Макаёнак, 12. marraskuuta 1920 Homelin alueen Rahatšoun piirin Borhaun kylä – 16. marraskuuta 1982 Minsk) oli valkovenäläinen näytelmäkirjailija.
Andrei Makajonak syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän kävi keskikoulun, palveli puna-armeijassa ja osallistui toiseen maailmansotaan. Sodan jälkeen Makajonak työskenteli puoluetehtävissä ja valmistui Valko-Venäjän puoluekoulusta vuonna 1949. Hän työskenteli pilalehti Vožykin toimittajana ja omistautui kirjailijanuralleen vuonna 1953. Vuosina 1966–1978 Makajonak oli kirjallisuuslehti Njomanin päätoimittaja.
Makajonak julkaisi ensimmäiset teoksensa vuonna 1946. Hänen satiirinen komediansa Vybatšaitse, kali laska! (”Anteeksi, olkaa hyvä”, 1953) herätti suurta huomiota. Makajonakin yhteiskunnallisia epäkohtia kritisoivia näytelmiä esitettiin laajasti eri puolilla Neuvostoliittoa. Hän kirjoitti myös elokuvakäsikirjoituksia ja toimi kääntäjänä. Komediat Trybunal (”Tribunaali”) ja Tabletku pad jazyk (”Tabletti kielen alle”) saivat Valko-Venäjän SNT:n valtionpalkinnon vuonna 1974.
Makajonak liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen vuonna 1945. Hän oli Valko-Venäjän korkeimman neuvoston kansanedustaja vuosina 1971–1982. Makajonok hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1949. Hän sai Valko-Venäjän kansankirjailijan arvonimen vuonna 1977.
Ljubov Kabo

Ljubov Rafailovna Kabo (ven. Любо́вь Рафаи́ловна Кабо́, 4. elokuuta 1917 Moskova – 29. marraskuuta 2007 Moskova) oli venäläinen kirjailija.
Ljubov Kabo valmistui Moskovan pedagogisesta instituutista ja työskenteli opettajana Bessarabiassa. Hänen teoksensa kuvaavat etupäässä koulun ja opettajien elämää. Niistä tunnetuin on ”Moskovan koulussa” (V trudnom pohode, 1956), jonka aiheena ovat Stalinin aikana syntyneet koulupedagogiikan vääristymät. Vuonna 1997 ilmestyi romaani Rovesniki Oktjabrja (”Lokakuun ikätoverit”), joka kuvaa neuvostonuorisoa vuosina 1929–1941.
Suomennettu teos

Moskovan koulussa: romaani. Suom. Juhani Konkka. Jyväskylä: Gummerus, 1958.
Guy Gavriel Kay

| Guy Gavriel Kay |
| --- | --- |
 Elisabeth Vonarburg ja Guy Gavriel Kay (2006)
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. marraskuuta 1954 (ikä 70) Weyburn, Kanada
Kansalaisuus:  kanadalainen
Kirjailija
Aikakausi:  1984 – nykyaika
Tyylilajit:  fantasia
Esikoisteos:  Kesäpuu (1984)
Aiheesta muualla
brightweavings.com (englanniksi)
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Guy Gavriel Kay (s. 7. marraskuuta 1954 Weyburn) on kanadalainen fantasiakirjailija.
Ennen kirjailijan uraansa Kay opiskeli lakia Toronton yliopistossa ja valmistui vuonna 1981. Opinnoistaan huolimatta hän ei ole milloinkaan harjoittanut asianajajan ammattia. Kay työskenteli useita vuosia Kanadan yleisradioyhtiön CBC:n palveluksessa käsikirjoittajana ja tuottajana. Kay teki tuona aikana palkittua Scales of Justice -lakidraamasarjaa. Kay on naimisissa ja kahden pojan isä. Ennen ensimmäisen romaaninsa julkaisemista Kay toimi vuosina 1974–1975 Christopher Tolkienin apuna tämän toimittaessa julkaisukuntoon isänsä J. R. R. Tolkienin teosta Silmarillion.
Kayn ensimmäinen julkaistu romaani oli Fionavarin kuvakudoksen aloittava Kesäpuu (1984). Fionavarin kuvakudosta seurannut Tigana (1990) on Kayn kuuluisimpia teoksia.
Suomennetut teokset

Fionavarin kuvakudos -trilogia:
Fionavarin kuvakudos. 1, Kesäpuu.  ((The summer tree, 1984.) Suom. Leena Peltonen)  Karisto, 2001.  ISBN 951-23-4185-9
Fionavarin kuvakudos. 2, Vaeltava liekki.  ((The wandering fire, 1986.) Suom. Leena Peltonen)  Karisto, 2001.  ISBN 951-23-4239-1
Fionavarin kuvakudos. 3, Synkein tie.  ((The darkest road, 1986.) Suom. Leena Peltonen)  Karisto, 2002.  ISBN 951-23-4264-2
Tigana :
Tigana. Osa 1, Sieluun isketty tikari.  ((Tigana, 1990.) Suom. Leena Peltonen. Suomennos sisältää alkuteoksen luvut 1–12)  Karisto, 2003.  ISBN 951-23-4377-0
Tigana. Osa 2, Verenperinnön hinta.  ((Tigana, 1990.) Suom. Leena Peltonen. Suomennos sisältää alkuteoksen luvut 13–epilogi)  Karisto, 2003.  ISBN 951-23-4432-7
Suomentamattomat teokset

Sarantine Mosaic -sarja:
Sailing to Sarantium, 1998.
Lord of Emperors, 2000.
Muut teokset:
A Song for Arbonne, 1992.
The Lions of Al-Rassan, 1995.
Beyond This Dark House (runoja), 2003.
The Last Light of the Sun, 2004.
Ysabel, 2007.
Under Heaven, 2010.
River of Stars, 2013.
Aiheesta muualla

Guy Gavriel Kayn kotisivut. (englanniksi)
Leena Peltonen: Guy Gavriel Kay – fantasiakirjallisuuden suuri valkoinen toivo. Aikakone 22.9.1998.
Vesa Sisättö: Fantasiatarinoita aikuislukijoille. Helsingin Sanomat 25.7.2001.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Vera Ketlinskaja

Vera Kazimirovna Ketlinskaja (ven. Ве́ра Казими́ровна Кетли́нская, 11. toukokuuta (J: 28. huhtikuuta) 1906 Sevastopol – 23. huhtikuuta 1976 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Vera Ketlinskaja syntyi upseerin perheeseen. Vuodesta 1920 lähtien hän toimi Komsomolissa ja liittyi NKP:hen vuonna 1927. Ketlinskajan ensimmäinen teos ilmestyi vuonna 1928. Hänen varhaistuotantonsa kertoo lähinnä Komsomolin ja työläisnuorison elämästä. Romaani Mužestvo (”Rohkeus”, 1938) kuvaa Komsomolskin kaupungin rakentajia.
Toisen maailmansodan aikana Ketlinskaja asui piiritetyssä Leningradissa. Hänen romaaninsa V osade (”Piirityksessä”, 1947) sai Stalin-palkinnon vuonna 1948. Romaani Inatše žit ne stoit (”Toisin ei kannata elää”, 1960) pyrki kuvaamaan avoimesti Stalinin vainojen aikaa. Vuonna 1972 ilmestyi muistelmateos Vetšer, okna, ljudi (”Ilta, ikkunat, ihmiset”). Kirjailijantyönsä ohella Ketlinskaja toimi myös journalistina ja kirjallisuuskriitikkona.
Suomennettu teos

Nevan rannalla: kertomus. Suom. Kaarlo Salo. Helsinki: Kansankulttuuri, 1946.
Georgi Markov (kirjailija)

Georgi Mokejevitš Markov (ven. Гео́ргий Моке́евич Ма́рков, 19. huhtikuuta 1911 Tomskin läänin Novo-Kuskovon kylä – 26. syyskuuta 1991 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Georgi Markov syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän työskenteli vuodesta 1924 lähtien Komsomolissa, opiskeli Tomskin yliopistossa ja muutti 1930-luvun puolivälissä Irkutskiin, jossa hänestä tuli kirjailija. Markov oli sotakirjeenvaihtajana toisessa maailmansodassa ja liittyi kommunistipuolueeseen vuonna 1946. Hän toimi Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen ja sihteeristön jäsenenä, ensimmäisenä sihteerinä vuodesta 1971 ja kirjailijaliiton hallituksen puheenjohtajana vuosina 1977–1989. Markov kuului NKP:n keskustarkastuskomissioon vuosina 1966–1971, puolueen keskuskomiteaan vuosina 1971–1990 ja Neuvostoliiton korkeimpaan neuvostoon vuosina 1966–1989. Vuonna 1979 hänet nimitettiin kirjallisuuden, taiteen ja arkkitehtuurin Lenin-palkintojen myöntämisestä päättäneen komitean puheenjohtajaksi.
Markovin Siperiaan sijoittuva historiallinen romaani Strogovy (”Strogovit”, 1939–1946) sai Stalin-palkinnon vuonna 1952. Siperiasta kertovat myös hänen sosialistista realismia edustavat eeppiset romaaninsa Sol zemli (”Maan suola”, 1954–1960), Sibir (”Siperia”, 1969–1973, Leninin palkinto 1976) ja Grjaduštšemu veku (”Tulevalle vuosisadalle”, 1981–1986). Kirjailija sai kahdesti sosialistisen työn sankarin arvonimen (1974, 1984).
Vasili Ažajev

Vasili Ažajev toisena vasemmalta.
Vasili Nikolajevitš Ažajev (ven. Васи́лий Никола́евич Ажа́ев: 12. helmikuuta (J: 30. tammikuuta) 1915 Moskovan läänin Sotskojen kylä – 27. huhtikuuta 1968 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Vasili Ažajev joutui 19-vuotiaana vankileirille Neuvostoliiton Kaukoitään, jossa hän sen jälkeen työskenteli 15 vuoden ajan. Vuonna 1944 hän valmistui Gorkin kirjallisuusinstituutista.
Kirjailijan huomattavin teos on vuonna 1948 ilmestynyt romaani Kaukana Moskovasta (Daleko ot Moskvy), josta hän sai Stalin-palkinnon. Konstantin Simonovin toimittama tuotantoromaani edustaa tyypillistä sosialistista realismia. Se kuvaa ihanteellisesti öljyjohdon rakentamista Siperiassa toisen maailmansodan aikana, mutta ei kerro, että todellisuudessa tällaiset rakennustyöt suoritti Stalinin vankileirien työvoima. Kirjan pohjalta tehtiin Aleksandr Stolperin ohjaama samanniminen elokuva (1950, Stalin-palkinto 1951) ja Ivan Dzeržinskin säveltämä ooppera (1954).
Kaukana Moskovasta on toimitettu versio Ažajevin Novyi Miriin vuosina 1946–1948 kirjoittamista kertomuksista. Suomennos perustuu vuoden 1949 versioon, joka sai Stalinin palkinnon.
Suomennettu teos

(Azhajev, V.) Kaukana Moskovasta. Suom. V. Ahveninen ja P. Perttu. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1956.
Aiheesta muualla

Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Vasili Ažajev (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Semjon Babajevski

Semjon Petrovitš Babajevski (ven. Семён Петро́вич Бабае́вский; 6. kesäkuuta (J: 24. toukokuuta) 1909 Harkovan läänin Kunjen kylä – 28. maaliskuuta 2000 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Semjon Babajevski kasvoi Kubanille muuttaneessa talonpoikaisperheessä. Hän työskenteli paikallislehden toimittajana, valmistui etäopiskelijana Gorkille nimetystä kirjallisuusinstituutista ja liittyi NKP(b):hen vuonna 1939. Toisen maailmansodan aikana hän toimi sotakirjeenvaihtajana.
Babajevskin ensimmäinen kertomuskokoelma ilmestyi Pjatigorskissa vuonna 1936. Hän tuli tunnetuksi sodanjälkeistä maaseudun jälleenrakentamista kuvaavista romaaneista ”Kultaisen tähden ritari” (Kavaler Zolotoi Zvezdy, 1947–1948) ja Svet nad zemljoi (”Valo maan yllä”, 1949–1950). Ensimmäisestä romaanista kirjailija sai Stalin-palkinnon vuonna 1949 ja sen jatko-osista vuosina 1950 ja 1951. Juli Raizman ohjasi ”Kultaisen tähden ritarin” pohjalta samannimisen elokuvan, joka sai Stalin-palkinnon vuonna 1952.
Stalinin kuoltua Babajevskin romaaneja pidettiin malliesimerkkeinä sodanjälkeiselle neuvostokirjallisuudelle ominaisesta todellisuuden kaunistelusta (ks. ristiriidattomuuden teoria). Myöhemmin kirjailija julkaisi useita matkakirjoja sekä Kubanin maaseutua kuvaavia romaaneja ja kertomuksia. Wolfgang Kasackin mukaan Babajevski ”pysyi uskollisena triviaalille kirjailijanmaneerilleen, jossa hän puoluekantaisen propagandan nimissä luopui todenmukaisuudesta ja psykologisesta uskottavuudesta”.
Suomennettuja teoksia

Kultaisen tähden ritari. Romaani. Suom. L. Grönlund ja V. Levänen. Petroskoi: Karjalais-suomalaisen SNT:n valtion kustannusliike, 1955.
Aiheesta muualla

Entsiklopedija ”Krugosvet”: Semjon Babajevski (venäjäksi)
Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Semjon Babajevski (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Europeana  IdRef
Ruvim Frajerman

Ruvim Isajevitš Frajerman (ven. Руви́м Иса́евич Фраерма́н; 22. syyskuuta (J: 10. syyskuuta) 1891 Mogiljov – 28. maaliskuuta 1972 Moskova) oli neuvostoliittolainen kirjailija.
Ruvim Frajerman syntyi köyhään juutalaisperheeseen. Vuosina 1914–1917 hän opiskeli Harkovan teknisessä korkeakouluissa, työskenteli sen jälkeen eri ammateissa ja osallistui Venäjän kansalaissotaan. 1920-luvulta lähtien hän työskenteli toimittajana ja kirjailijana. Suurin osa Frajermanin Venäjän kaukoitään sijoittuvista kirjoista on suunnattu lapsille ja nuorille. Hänen pääteoksensa on vuonna 1939 ilmestynyt lyyrinen pienoisromaani ”Villikoira Dingo eli Tarina ensi lemmestä” (Dikaja sobaka Dingo, ili Povest o pervoi ljubvi).
Suomennettu teos

Villikoira Dingo eli Tarina ensi lemmestä. Suom. A. Levänen. Petroskoi: Karjalan ASNT:n valtion kustannusliike, 1959.
Aiheesta muualla

Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Ruvim Frajerman (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Europeana  IdRef
Konstantin Fedin

Konstantin Aleksandrovitš Fedin (ven. Константи́н Алекса́ндрович Фе́дин, 24. helmikuuta 1892 Saratov – 15. heinäkuuta 1977 Moskova) oli venäläinen neuvostokirjailija ja yhteiskuntavaikuttaja.
Konstantin Fedin syntyi kauppiaan perheeseen. Hän kasvoi Saratovissa ja valmistui vuonna 1914 Moskovan kauppakorkeakoulusta. Ensimmäisen maailmansodan ajan Fedin oli internoituna Saksassa. Palattuaan Venäjälle hän työskenteli toimittajana.
Fedinin ensimmäiset teokset ilmestyivät vuosina 1913–1914. Vuonna 1921 hän liittyi pietarilaiseen Serapion-veljien kirjailijaryhmään. Fedinin varhaiset kertomukset ja ensimmäinen romaani, sivistyneistön kohtaloita vallankumouksen ja kansalaissodan aikana kuvaava Goroda i gody (”Kaupunkeja ja vuosia”, 1924) ovat tyyliltään kokeilevia. Myöhemmät teokset noudattavat sosialistisen realismin kaanoneita. Romaanit Ensimmäiset ilot (Pervyje radosti, 1945) ja Neobyknovennoje leto (”Epätavallinen kesä”, 1947–1948) saivat Stalin-palkinnon. Kirjailijan viimeinen romaani Nuotio (Kostjor, 1961–1965) jäi keskeneräiseksi. Hän on laatinut myös sarjan kirjailijakuvauksia Pisatel, iskusstvo, vremja (”Kirjailija, taide, aika”, 1957, 1961) sekä muistelmateoksen Gorki ja me (Gorki sredi nas, 1941–1968).
Neuvostoliiton kirjailijaliittoa muodostettaessa Fedin valittiin sen hallituksen jäseneksi. Vuodesta 1959 lähtien hän toimi sen ensimmäisenä sihteerinä ja vuodesta 1971 puheenjohtajana. Fedin oli myös Venäjän kirjailijaliiton hallituksen ja Neuvostoliiton tiedeakatemian jäsen sekä Venäjän SFNT:n ja Neuvostoliiton korkeimpien neuvostojen kansanedustaja. Kirjallisuusvaikuttajana hänet muistetaan Aleksandr Solženitsynin Syöpäosaston julkaisun kieltämisestä vuonna 1968. Kirjailija palkittiin muun muassa neljällä Leninin, kahdella työn punaisen lipun sekä lokakuun vallankumouksen kunniamerkillä. Vuonna 1967 hän sai sosialistisen työn sankarin arvonimen.
Suomennettuja teoksia

Ensimmäiset ilot. Suom. Juhani Konkka. Helsinki: Tammi, 1956 (2. painos 1979).
Gorki ja me: kuvia kirjallisuuselämästä. Suom. Leo Holm. Moskova: Edistys, 1968.
Ensimmäiset ilot. Suom. Vieno Levänen. Petroskoi: Karjala-kustantamo, 1980.
Nuotio. Suom. Natalia Pienimäki. Moskova: Raduga, 1985.
Aiheesta muualla

Konstantin Fedinin teoksia Lib.ru-sivustolla (venäjäksi)
Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Konstantin Fedin (venäjäksi)
Konstantin Fedinin museo Saratovissa (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Taiteenala:  ADK 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Maahockey kesäolympialaisissa 1980

Zimbabwe voitti naisten olympiakultaa häviämättä otteluakaan.
Maahockey oli Moskovan kesäolympialaisissa 1980 14. kertaa olympiakisoissa. Naisten olympiaturnaus pelattiin ensimmäisen kerran ja sen voitti vastikään itsenäistynyt Zimbabwe. Miesten parhaaksi osoittautui Intia.
Kisat kärsivät boikotoinnista, minkä vuoksi sekä miesten että naisten turnaukseen osallistui kumpaankin vain kuusi joukkuetta.
Miehet > Alkusarja > Sarjataulukko

| Joukkue | Ot>  | V | T | H | Maalit | Pst | ESP | IND | URS | POL | CUB | TAN |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Intia | 5 | 4 | 1 | 0 | 33–3 | 9 |  | 2–2 | 2–1 | 6–0 | 11–0 | 12–0 |
|  Espanja | 5 | 3 | 2 | 0 | 39–6 | 8 |  |  | 4–2 | 2–2 | 13–0 | 18–0 |
|  Neuvostoliitto | 5 | 3 | 0 | 2 | 30–11 | 6 |  |  |  | 5–1 | 11–2 | 11–2 |
|  Puola | 5 | 2 | 1 | 2 | 19–15 | 5 |  |  |  |  | 7–1 | 9–1 |
|  Kuuba | 5 | 1 | 0 | 4 | 7–42 | 2 |  |  |  |  |  | 4–0 |
|  Tansania | 5 | 0 | 0 | 5 | 3–54 | 0 |  |  |  |  |  |  |
Miehet > Mitalistit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
|  IntiaVasudevan Baskaran Bir Bhadur Chettri Sylvanus Dung Dung Merwyn Fernandes Zafar Iqbal Maharaj Krishon Kaushik Charanjit Kumar Somaya Maneypandey Allan Schofield Mohammed Shahid Davinder Singh Gurmail Singh Amarjit Singh Rana Rajinder Singh Ravinder Pal Singh Surinder Singh Sodhi |  EspanjaJuan Amat Juan Arbós Jaime Arbós Javier Cabot Ricardo Cabot Miguel Chaves Juan Coghen Miguel de Paz Francisco Fábregas José Garcia Rafael Garralda Santiago Malgosa Paulino Monsalve Juan Pellón Carlos Roca Jaime Zumalacárregui |  NeuvostoliittoMinneula Azizov Valeri Beljakov Viktor Deputatov Aleksandr Gontšarov Aleksandr Gusev Sos Hajrapetjan Sergei Klevtsov Vjatšeslav Lampejev Aleksandr Mjasnikov Mihail Nitšepurenko Leonid Pavlovski Sergei Plešakov Vladimir Plešakov Aleksandr Sytšov Oleg Zagorodnev Farit Zigangirov |
Miehet > Maalintekijät

16 maalia (1 pelaaja):
Juan Amat
15 maalia (1 pelaaja):
Surinder Singh Sodhi
9 maalia (1 pelaaja):
Vjatšeslav Lampejev
8 maalia (1 pelaaja):
Davinder Singh
7 maalia (1 pelaaja):
Bernabé Izquierdo
6 maalia (1 pelaaja):
Juan Coghen
5 maalia (2 pelaajaa):
Leszek Tórz
Vasudevan Baskaran
4 maalia (5 pelaajaa):
| --- | --- |
  Miguel Chaves   Aleksandr Gusev   Sergei Klevtsov :   Mohammed Shahid   Jerzy Wybieralski 
3 maalia (5 pelaajaa):
| --- | --- |
  Santiago Malgosa   Oleg Zagorodnev   Henryk Horwat :   Farit Zigangirov   Maharaj Krishon Kaushik 
2 maalia (12 pelaajaa):
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   Zafar Iqbal   Merwyn Fernandes   Rajinder Singh  |   Amarjit Singh Rana   Mihail Nitšepurenko   Sergei Plešakov  |   Valeri Beljakov   Aleksandr Gontšarov   Carlos Roca  |   Andrzej Myśliwiec   Włodzimierz Stanisławski   Yusuf Manwar  |
1 maali (16 pelaajaa):
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   Jorge Mico   Héctor Pedroso   Edgardo Vázquez   Lazaro Hernández  |   Zbigniew Rachwalski   Leszek Hensler   Krystian Bąk   Jan Mielniczak  |   Rafael Garralda   Paulino Monsalve   Ricardo Cabot   Francisco Fábregas  |   Juan Pellón   Stephen Da Silva   Abraham Sykes   Leonid Pavlovski  |
Naiset

Naisten mestaruus ratkaistiin suoraan sarjamuotoisesti.
Naiset > Sarjataulukko

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | P | ZIM | TCH | URS | IND | AUT | POL |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Zimbabwe | 5 | 3 | 2 | 0 | 13–4 | 8 |  | 2–2 | 2–0 | 1–1 | 4–1 | 4–0 |
|  Tšekkoslovakia | 5 | 3 | 1 | 1 | 10–5 | 7 |  |  | 0–2 | 2–1 | 5–0 | 1–0 |
|  Neuvostoliitto | 5 | 3 | 0 | 2 | 11–5 | 6 |  |  |  | 3–1 | 0–2 | 6–0 |
|  Intia | 5 | 2 | 1 | 2 | 9–6 | 5 |  |  |  |  | 2–0 | 4–0 |
|  Itävalta | 5 | 2 | 0 | 3 | 6–11 | 4 |  |  |  |  |  | 3–0 |
|  Puola | 5 | 0 | 0 | 5 | 0–18 | 0 |  |  |  |  |  |  |
Naiset > Mitalistit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
|  ZimbabweElizabeth Chase Sandra Chick Gillian Cowley Patricia Davies Sarah English Maureen George Ann Grant Susan Huggett Patricia McKillop Brenda Phillips Christine Prinsloo Sonia Robertson Anthea Stewart Helen Volk Linda Watson Arlene Boxall (Ei pelannut) |  TšekkoslovakiaMilada Blažková Jiřina Čermáková Jiřina Hájková Berta Hrubá Ida Hubáčková Jiřina Kadlecová Jarmila Králíčková Jiřina Křížová Alena Kyselicová Jana Lahodová Květa Petříčková Viera Podhányiová Iveta Šranková Marie Sýkorová Marta Urbanová Lenka Vymazalová |  NeuvostoliittoLeila Ahmerova Natalja Buzunova Natalja Bykova Tatjana Jembahtova Nadežda Filippova Ljudmila Frolova Lidija Glubokova Nelli Gorbatkova Jelena Gurjeva Galina Inžuvatova Alina Ham Natella Krasnikova Nadežda Ovetškina Tatjana Švyganova Galina Vjužanina Valentina Zazdravnyh |