stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vapaussodan kertomuksia
Sisältö

U.C. 57: Einar Wichmann, kirjoittaja
Tarmon retki: P. E. Svinhufvud, kirjoittaja
Merkillinen lentoretki: P. E. Svinhufvud, kirjoittaja
Juhlahetki tammikuussa: P. E. Svinhufvud, kirjoittaja
Sotasuunnitelma: Carl Gustaf Emil Mannerheim, kirjoittaja
Itämeren divisioona: Rüdiger von der Goltz, haastateltava
Valkoisessa Vaasassa: August von Brück, haastateltava
Valepukuinen punainen sotajoukko: Ernst Linder, kirjoittaja
Valkoisen senaattorin päiväkirja: Juhani Arajärvi, kirjoittaja
Etappimiehestä jääkäriksi: Aarne Blick, haastateltava
Tampereen katutaistelut: Leo Brunila, haastateltava
Punaisessa Helsingissä: Arthur Castrén, haastateltava
Tampereen ja Antrean rintamalla: Jalmar Castrén, haastateltava
Salamerkit ja santarmit: Kai Donner, kirjoittaja
Inon valtaus: Kai Donner, haastateltava
Kulosaaren salaperäinen jääkäri: Leo Ekberg, kirjoittaja
Eugen Schauman: Edvard Ellman, kirjoittaja
P. E. Svinhufvud Leninin puheilla: Carl Enckell, haastateltava
Neuvostokomisaarin sähkösanoma: Carl Enckell, kirjoittaja
Merenkurkun jääkärisilta: E. A. Fabritius, kirjoittaja
Kärkijoukossa: Sven Fazer, haastateltava
Mustanmeren rannalta vapaussodan ylipäälliköksi: Martin Franck, haastateltava
Lähtö Vaasaan: Alexander Frey, haastateltava
Sotapäiväkirja: Jorma Gallen-Kallela, kirjoittaja
Jääkäriliikkeen synty: Herman Gummerus, kirjoittaja
Valtionpäämiestä saattamassa: Herman Gummerus, kirjoittaja
Siperian vanki Pietarissa: Antti Hackzell, kirjoittaja
Ruotsin kuninkaan luona: T. A. Heikel, kirjoittaja
Neuvottelut suomenlinnan luovuttamisesta: Sulo Heiniö, kirjoittaja
Jääkäripataljoonasta Spalernajaan: J. H. Heiskanen, kirjoittaja
Öinen neuvottelu sotalaivalla: K. G. Idman, kirjoittaja
Saksalaisten maihinnousu: Hannes Ignatius, kirjoittaja
Schmardenin taistelu: Erik Jernström, kirjoittaja
Koulupojasta jääkäriksi: Erik Jernström, kirjoittaja
Kolmen jääkärin vangitseminen: Erkki Karvonen, kirjoittaja
Kun minusta tuli adjutantti: Heikki Kekoni, kirjoittaja
Suurlakko ja leijonalippu: Toivo Kontio, haastateltava
Venäjänsaaren retkeltä: Torsti Kotilainen, kirjoittaja
Punaisesta Pietarista Vöyrin kaartiin: W. K. Latvala, haastateltava
Ylimääräisellä junalla Viipuriin: O. W. Louhivuori, haastateltava
Kolmen senaattorin uhkavaatimus: O. W. Louhivuori, kirjoittaja
Ensimmäinen saksalainen lentokone: J. L. Lydecken, kirjoittaja
Kummitustykistö: Lauri Malmberg, haastateltava
Luokkatoverit matkalla Saksaan: Lauri Malmberg, haastateltava
Punaisen Tampereen läpi: Gunnar Melin, haastateltava
Kun Turkin sulttaani tunnusti Suomen itsenäisyyden: J. J. Mikkola, haastateltava
North East

North East Ghanan kartalla.
North East on yksi Ghanan 16 hallintoalueesta. Sen pääkaupunki on Nalerigu, pinta-ala 9 070 km² ja väkiluku vuoden 2021 laskennassa 658 946.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta North East Wikimedia Commonsissa
North East Ghana
Ghanan hallintoalueet
Ahafo
Ashanti
Bono East
Bono
Central
Eastern
Greater Accra
North East
Oti
Pohjois-Ghanan hallintoalue
Savannah
Upper East
Upper West
Volta
Western
Western North
Western Ghana

Western Ghanan kartalla.
Western Ghana on yksi Ghanan 16 hallintoalueesta. Sen pääkaupunki on Takoradi, pinta-ala 13 842 km² ja väkiluku vuoden 2021 laskennassa 2 060 585.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Western Ghana Wikimedia Commonsissa
Ghanan hallintoalueet
Ahafo
Ashanti
Bono East
Bono
Central
Eastern
Greater Accra
North East
Oti
Pohjois-Ghanan hallintoalue
Savannah
Upper East
Upper West
Volta
Western
Western North
Mohammad Reza Pahlavi
Lapsuus ja koulutus

Mohammad Reza Pahlavi syntyi Teheranissa prikaatikenraali Reza Khanin ja tämän toisen vaimon Tadj ol-Moloukin vanhimpana poikana. Hän syntyi yhdessä kaksoissiskonsa Ashraf Pahlavin kanssa. Mohammed Reza oli isänsä vanhin poika ja kolmas tämän kaikkiaan yhdestätoista lapsesta. Syntyessään Mohammed Reza, Ashraf, Ali Reza ja heidän vanhempi sisarensa Šams eivät olleet kuninkaallisia, vaan heidän isänsä oli Iranin kuninkaallisen armeijan palveluksessa. Kuninkaallisia heistä tuli vasta 1925, jolloin heidän isästään tuli šaahi.
1900-luvun alussa Persia oli kahden suurvallan, Venäjän keisarikunnan ja Britannian, vaikutuspiirissä. Vanha Qajar-dynastia (1781–1925) hallitsi maata konservatiivisesti ja tekemättä uudistuksia. Persia oli takapajuinen maa, jonka hallinto oli korruptoitunutta ja venäläisten ja englantilaisten vaikutuspiirin alaisena. 21. helmikuuta kuninkaallisen kasakkaprikaatin komentaja Reza Khan teki onnistuneen vallankaappauksen yhdessä pääministeri Said Zia al-Din Tabatain kanssa. Vallankaappauksen aikana maassa ei ollut käytännössä lainkaan keskushallintoa. Ensin Reza Khan Sardar Sepahiksi nimensä muuttanut Reza Khan nousi uuden hallituksen sotaministeriksi ja armeijan ylipäälliköksi, sitten pääministeriksi ja lopulta vuosi myöhemmin 12. joulukuuta 1925 Iranin kansalliskokous julisti Reza Khanin Persian šaahiksi. Reza Khan kruunattiin juhlallisesti 25. huhtikuuta 1926 ja hän otti käyttöön sukunimen Pahlavi. Samaan aikaan Mohammed Reza Pahlavi julistettiin Persian kruununprinssiksi. Reza Pahlavi aloitti Persian länsimaalaistamisen, jota hänen poikansa jatkoi myöhemmin. 21. maaliskuuta 1935 Persiasta tuli Iran.
Lapsena Mohammad Reza Pahlavi aloitti opinnot sveitsiläisessä Institut Le Rosey -sisäoppilaitoksessa, jossa suoritti opintonsa vuonna 1935. Samana vuonna hänen isänsä šaahi Reza Pahlavi pyysi virallisesti kansainvälistä yhteisöä kutsumaan Persiaa sen omankielisellä nimellä ”Iran”. Palattuaan Teheraniin Mohammed Reza jatkoi opintojaan Teheranin sotilasakatemiassa, jossa opiskeli aina vuoteen 1938 asti.
Hallituskauden varhaisvaiheet > Isän syrjäyttäminen

Kun Saksa aloitti kesäkuussa 1941 Operaatio Barbarossan ja hyökkäsi Neuvostoliittoon, se vaikutti myös Iraniin, vaikkakin maa oli julistautunut puolueettomaksi konfliktissa.
Liittoutuneet halusivat saada varmuudella Iranin öljykentät haltuunsa. Puolueeton Iran oli tehnyt öljykauppoja myös Saksan kanssa. 25. elokuuta 1941 Britannian ja Neuvostoliiton joukot hyökkäsivät Iraniin. Lyhyessä sodassa Iran menetti 800 miestä, 200 siviiliä, kaksi tykkivenettä ja kuusi lentokonetta, kun taas britit 20 miestä sekä tankin ja neuvostoliittolaiset noin 40 miestä sekä kolme lentokonetta. 16. syyskuuta šaahi Reza Pahlavi pidätettiin ja karkotettiin maanpakoon Etelä-Afrikkaan. Britit ja neuvostoliittolaiset painostivat hänet jättämään valtaistuimensa vanhimmalle pojalleen. Seuraavasta päivästä 17. syyskuuta lähtien Mohammed Reza Pahlavi oli Iranin šaahi. Britit ja neuvostoliittolaiset ajattelivat, että poika Mohammed Reza Pahlavi olisi enemmän suosiollinen liittoutuneille. Tämä oletus osoittautuikin paikkansapitäväksi.
17. lokakuuta 1941 Neuvostoliiton ja Britannian joukot poistuivat Iranista. Hallitsijanvaihdoksen myötä Iranista tuli tärkeä osa brittiläisen, ja myöhemmin amerikkalaisen, avun viemisessä Neuvostoliittoon. Tämä ”Persian käytävänä” tunnettu kuljetusreitti merkitsi ensimmäistä suuren luokan amerikkalaista ja länsimaista läsnäoloa Iranissa. Tämä länsimainen vaikutus ja läsnäolo jatkuikin Iranissa aina monarkian vastaiseen vallankumoukseen vuonna 1979 asti.
Hallituskauden varhaisvaiheet > Murhayritykset

Šaahi Mohammed Reza joutui kahdesti murhayrityksen kohteeksi. 4. helmikuuta 1949 šaahi otti osaa Teheranin yliopiston perustamisen vuosittaisiin juhlaseremonioihin. Fakhr-Arai ampui viisi laukausta runsaan kymmenen metrin päästä kohti šaahia. Vain yksi laukauksista osui ja hän haavoittui lievästi poskeensa. Läsnä olleet upseerit ampuivat Fakhr-Arain heti. Muutamien tutkimusten jälkeen todettiin, että Fakhr-Arai oli kielletyn Tudeh-puolueen jäsen. Kuitenkin on myös todisteita, että murhayrityksen tekijä ei ollut kommunistisen Tudehin jäsen vaan uskonnollinen fundamentalisti. Tudehia ei kuitenkaan syytetty murhayrityksestä. Seuraava murhayritys oli 10. huhtikuuta 1965. Murhaaja ampui yhden sotilaan matkallaan šaahin Marmoripalatsiin, mutta hänet ehdittiin ampua ennen kuin hän saavutti šaahin majapaikan. Kaksi siviilivartijaa kuoli suojellessaan šaahia.
Entisen KGB-upseerin Kuziškinin mukaan šaahi oli myös Neuvostoliiton kohde. Neuvostoliittolaiset koettivat television kaukosäätimellä laukaista autosta tehdyn tienvarsipommin, mutta kaukosäädin ei toiminut.
Myöhemmät vuodet > Ulkopoliittiset suhteet

Šaahi tuki Pohjois-Jemenin sisällissodassa (1970–1972) tasavaltalaisjoukkoja vastaan taistelleita monarkisteja ja auttoi Omanin sulttaania kukistamaan maan eteläisen maakunnan Dhofarin kapinan vuonna 1971. Šaahi kävi Britannian kanssa neuvotteluita koskien Bahrainin ja kolmen Persianlahden saaren tulevaisuutta. Bahrain oli ollut 1800-luvulta lähtien brittien hallussa, mutta Iran taas väitti sen kuuluvan itselleen. Lopulta neuvottelut johtivat Bahrainin itsenäistymiseen vastoin Iranin kansallismielisten toiveita. Hormuzinsalmessa Iranilla on tälläkin hetkellä hallussaan strategisesti tärkeät saaret Iso Tunb, Pieni-Tunb ja Abu Musa, joiden kuitenkin väitetäänkenen mukaan? kuuluvan Arabiemiirikunnille.
Tänä aikana šaahi keskittyi solmimaan suhteita Persianlahden maiden kanssa ja luomaan tiiviimmät suhteet Saudi-Arabiaan. Suhteissa Irakiin oli erittäin usein ongelmia, kunnes 1975 Iran ja Irak solmivat Algerin sopimuksen, joka takasi Irakille täydet navigaatio-oikeudet Shatt al-Arab -joella. Sopimuksessa šaahi myös lupasi lopettaa tukensa Irakin kurdeille.
Lisäksi šaahi solmi läheiset suhteet Jordanian kuningas Husseinin kanssa, Egyptin Anwar Sadatin ja Marokon kuninkaan Hassan II:n kanssa.
Heinäkuussa 1964 šaahi Mohammed Reza Pahlavi, Turkin presidentti Cemal Gürsel ja Pakistanin Mohammad Ajub Khan ilmoittivat Istanbulissa perustavansa Regional Cooperation for Development -organisaation (RCD) (myöhemmin tilalle perustettiin Economic Cooperation Organization (ECO)) edistämään maiden välistä liikennettä ja taloudellisia projekteja. Tavoitteena oli myös Afganistanin liittyminen organisaatioon jossain vaiheessa tulevaisuudessa. Šaahi solmi läheiset suhteet Pakistanin kanssa. Pakistanin ja Intian välisen sodan aikana vuonna 1965 Pakistanin lentokoneet kävivät tankkaamassa Iranin maanperällä ilmaista polttoainetta.
Iranin šaahi Mohammad Reza Pahlavi oli ensimmäinen muslimijohtaja, joka tunnusti Israelin valtion olemassaolon. Näiden kahden valtion väliset suhteet käytännössä tuhoutuivat islamilaisen tasavallan myötä.
Myöhemmät vuodet > Länsimaistaminen ja itsevaltius

Vuonna 1960 šaahi aloitti Iranissa niin sanotun valkoisen vallankumouksen, johon kuului paljon uudistuksia: Muun muassa huntupakko poistettiin ja naisille luvattiin tasa-arvo (naiset saivat äänestää, ajaa autoa ja käydä töissä). Naiset pääsivät ehdokkaiksi parlamenttivaaleihin. Muita valkoisen vallankumouksen uudistuksia olivat esimerkiksi metsien ja vesistöjen kansallistaminen sekä koulutuksen ja terveydenhuollon uudistaminen. Pahlavi itse mainitsi omaelämäkerrassaan välttämättömän tarpeen muuttaa yhteiskunnan rakennetta tasa-arvoisemmaksi tulevaisuuden tarpeiden kannalta jos Iran tahtoo pysyä dynaamisten, edistyksellisten ja vapaiden kansojen joukossa. Šaahi hallitsi yksinvaltaisesti maata. Salainen poliisi SAVAK pidätti, kidutti ja surmasi 1960- ja 1970-luvuilla lukuisia opposition kannattajia. Iran sai tukea Yhdysvalloilta ja sen ulkopolitiikka oli Yhdysvalloille mieluinen. SAVAK:in johtajat olivat olleet CIA:n koulutuksessa.
Pahlavi oli 2. kesäkuuta 1967 valtiovierailulla Berliinissä, jossa Länsi-Saksan opiskelijaliike osallistui valtiovierailun vuoksi järjestettyyn mielenosoitukseen. Opiskelijaliikkeen johtaja Benno Ohnesorg kuoli mielenosoituksessa poliisin ampumaan luotiin.
Mohammad Reza Pahlavi tuli valtiovierailulle Suomeen yhdessä puolisonsa Farah Pahlavin kanssa 22. kesäkuuta vuonna 1970. Vierailun yhteydessä vasemmistonuoriso järjesti šaahin vastaisia mielenosoituksia, joiden yhteydessä poliisi pidätti noin 40 henkilöä. Mielenosoituksiin osallistui myös muutamia vasemmiston kansanedustajia. Porvaripuolueet tuomitsivat mielenosoitukset, kun taas vasemmisto paheksui poliisin kovia otteita. Šaahiparin vierailu päättyi 26. kesäkuuta. Arvovieraat kävivät muun muassa Helsingissä, Kuopiossa ja Lapissa.
Iranin talous koheni 1970-luvulla öljytulojen ansiosta. Se innosti šaahin tavoittelemaan johtoasemaa Lähi-idässä. Hän perusti Rastakhiz-puolueen ja lisäsi asevoimien määrärahoja sekä ryhtyi suurellisiin rakennushankkeisiin. Samalla korruptio levisi poliitikkojen keskuuteen. Hallituksen vastustajat koostuivat länsimielisestä, kommunistisesta ja islamilaisesta ryhmästä. 1970-luvun lopulla Iran kiehui, sillä oppositio vastusti šaahin itsevaltiutta ja vanhoilliset islamilaiset järjestöt vastustivat šaahin liberaalia politiikkaa. Lakot ja mielenosoitukset levisivät 16. tammikuuta 1979 Teheranista muualle maahan (Iranin vallankumous). Pahlavi yritti laannuttaa mielenosoituksia lupaamalla vaalit, mutta niiden lupaaminen oli liian myöhäistä. Tämän sekasorron takia šaahi lähti perheineen maanpakoon. Ajatollah Ruhollah Khomeini palasi maanpaosta Ranskasta ja julisti Iranin islamilaiseksi tasavallaksi.
Maanpako ja kuolema

Šaahi joutui elämään loppuikänsä maanpaossa. Aluksi hän ja hänen perheensä asuivat muun muassa Egyptissä, jossa he saivat lämpimän vastaanoton presidentti Anwar Sadatilta. Myöhemmin he asuivat Marokossa kuningas Hassan II kutsumana, josta he menivät Bahamasaarille ja sieltä Meksikoon, jossa he asuivat Cuernavacassa, lähellä Méxicoa. Kun šaahin sappikivitauti alkoi käydä vakavaksi ja hän tarvitsi sairaalahoitoa, Yhdysvaltain silloinen presidentti Jimmy Carter antoi hänelle luvan tulla New Yorkiin sairaalaan David Rockefellerin painostuksella. Carterin päätös ärsytti Iranin uutta hallitusta ja iranilaisia siinä määrin, että 200 iranilaista mielenosoittajaa valtasi Yhdysvaltain Teheranin suurlähetystön ja otti panttivangiksi kaikki lähetystön työntekijät. Šaahi siirrettiin Teksasissa olevaan sotilassairaalaan, lähti Yhdysvalloista ja asui vähän aikaa Isla Contadoralla, Panamassa. Lopulta hän palasi takaisin Egyptiin, jossa Sadat antoi hänelle viimeisen turvapaikan. Egyptissä šaahille tehtiin pernaleikkaus Kairon Meadin sotilassairaalassa kuuluisan amerikkalaisen kirurgin Michael E. DeBakeyn johdolla.
Mohammad Reza Pahlavi kuoli krooniseen lymfaattiseen leukemiaan 27. heinäkuuta 1980 Kairossa, jossa Sadat järjesti hänelle valtiolliset hautajaiset. Paikalle ei saapunut valtionjohtoa Yhdysvalloista, mutta entinen presidentti Richard Nixon oli kuitenkin mukana. Šaahi on haudattu Al-Rifa’in moskeijaan.
Lapset ja perhe

Mohammad Reza Pahlavi oli kolme kertaa naimisissa. Ensimmäinen avioliitto oli Egyptin prinsessa Fawzia Fuadin (1921–2013) kanssa vuosina 1939–1948. Heillä oli yksi tytär, prinsessa Shahnaz Pahlavi (s. 1940).
Toinen vaimo oli Soraya Esfandiary Bakhtiari (1932–2001). Hänen isänsä oli Khalil Esfandiary Bakhtiari, Iranin Länsi-Saksan suurlähettiläs. Avioliitto kesti vuodet 1951–1958 ja oli lapseton.
Šaahin kolmas vaimo oli Farah Pahlavi (os. Diba) (s. 1938). Avioliitto solmittiin vuonna 1959 ja kesti šaahin kuolemaan asti. Nykyisin Farah Pahlavi asuu maanpaossa Yhdysvalloissa. Heille syntyi neljä lasta:
Reza Pahlavi II, kruununprinssi (s. 31. lokakuuta 1960)
Farahnaz Pahlavi (s. 12. maaliskuuta 1963)
Ali Reza Pahlavi (28. huhtikuuta 1966 Teheran, Iran – 4. tammikuuta 2011 Boston, Yhdysvallat)
Leila Pahlavi (27. maaliskuuta 1970 – 10. kesäkuuta 2001).
Kirjallisuutta

Mohammad Reza Pahlavi: Maani puolesta.  (Suomentanut)  WSOY, 1960.
Mohammad Reza Pahlavi: Vastaukseni historialle.  ((Réponse à l’histoire, 1980.) Suomentanut Matti Pekkala)  Hämeenlinna:  Karisto, 1980.  ISBN 951-23-1656-0
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Sitaatteja aiheesta Mohammad Reza Pahlavi Wikisitaateissa
Persian šaahin vierailu Suomessa 1970 Ylen elävä arkisto
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Reza Pahlavi | Iranin šaahi 1941–1979 | Seuraaja: – |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 2  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  NARA  SNAC 2  IdRef  İslâm Ansiklopedisi 
Kaksoset Mohammad Reza ja Ashraf Pahlavi 1940-luvulla.
Kruununprinssi Mohammad Reza Pahlavi (ensimmäinen vasemmalla) Le Roseyn sisäoppilaitoksessa Sveitsissä.
18-vuotias shahpur eli kruununprinssi Mohammed Reza Pahlavi kihlajaiskuvassaan. Tuolloin Mohammed Reza meni kihloihin 17-vuotiaan Egyptin prinsessan Fawzia Fuadin kanssa. Kuva julkaistu Time-lehdessä 27. helmikuuta 1939.
Šaahi Mohammad Reza Pahlavi ja Ison-Britannian pääministeri Winston Churchill kättelevät Teheranissa 1943.
Šaahin ja hänen kolmannen vaimonsa Farah Pahlavin kruunaus keisaripariksi 26. lokakuuta 1967. Takarivissä oikealta prinsessa Ashraf, prinsessa Shahnaz, Mohammad Reza Pahlavi, keisarinna Farah ja prinsessa Šams, eturivissä prinsessa Farahnaz ja kruununprinssi Reza.
Šaahi yhdessä Yhdysvaltain presidentin Richard Nixonin ja tämän puolison Pat Nixonin kanssa.
Šaahi ja hänen puolisonsa vierailivat Tapiolassa kesäkuussa 1970. Vasemmalla Alvar Aalto, oikealla presidentti Urho Kekkonen.
Mohammad Reza Pahlavin hauta Al-Rifa’in moskeijassa.
Adam Lallana

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Adam David Lallana
Syntymäaika: 10. toukokuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: St Albans, Englanti
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttäpelaaja
Pituus: 172 cm
Seura
Seura: Southampton
Junioriseurat
: Bournemouth
2000–2006: Southampton
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2006–2014 | Southampton | 235 | (48) |
| 2007 | → Bournemouth | 3 | (0) |
| 2014–2020 | Liverpool | 128 | (18) |
| 2020–2024 | Brighton | 95 | (3) |
| 2024– | Southampton | - | (-) |
Maajoukkue
| 2006 | Englanti U18 | 1 | (1) |
| 2006 | Englanti U19 | 1 | (0) |
| 2008 | Englanti U21 | 1 | (0) |
| 2013– | Englanti | 34 | (3) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 15. heinäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 31. toukokuuta 2023.
Adam David Lallana (s. 10. toukokuuta 1988 St Albans) on englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigan Southamptonia.
Seurajoukkueura

Lallana teki ensimmäisen ammattilaissopimuksensa Southamptonin kanssa vuonna 2006. Lokakuussa 2007 hän oli kuukauden lainalla Bournemouthissa. Hänestä tuli Southamptonin kapteeni syksyllä 2012, seuran noustua Valioliigaan. Huhtikuussa 2013 Lallana solmi Saintsin kanssa viisivuotisen jatkosopimuksen. Jatkosopimuksesta huolimatta heinäkuun 2014 alussa ilmoitettiin Lallanan siirtymisestä Liverpoolin joukkueeseen. Hän pelasi Southamptonissa kaikkiaan 68 valioliigaottelua, joissa teki 12 maalia. Mestaruussarjassa hän pelasi 87 ottelua ja teki 13 maalia sekä Ykkösliigassa 80 ottelua ja 23 maalia.
Lallana pelasi Liverpoolissa kolmella ensimmäisellä kaudellaan yhteensä 88 valioliigaottelua, joissa teki 17 maalia ja antoi 16 maalisyöttöä. Kahdella seuraavalla kaudella hän pelasi yhteensä 25 sarjaottelussa ilman tehomerkintöjä. Hän pelasi kolmessa ottelussa Liverpoolin matkalla Mestarien liigan voittoon kaudella 2018−2019. Hän pelasi 15 ottelussa kaikkiaan 373 minuuttia ja teki yhden maalin Liverpoolin voittaessa Valioliigan mestaruuden kaudella 2019–2020. Hän voitti samalla kaudella myös seurajoukkueiden maailmanmestaruuden.
Lallana siirtyi ilmaissiirrolla Valioliigan Brightoniin kesällä 2020. Hän pelasi kaudella 2020–2021 Valioliigassa 30 ottelua, joista 16 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki niissä yhden maalin. Seuraavalla kaudella hän pelasi 24 valioliigaottelua, joista 18 ottelua avauskokoonpanossa. Kaudella 2022–2023 hän pelasi 16 valioliigaottelua, joissa hän mahtui 12 kertaa avauskokoonpanoon. Helmikuussa hän kärsi reisiongelmista eikä pelannut enää sen jälkeen. Hän teki valioliigaotteluissaan kaksi maalia ja FA Cupissa yhden. Kaudella 2023–2024 hän pelasi Valioliigassa 25 ottlelua, joista avauskokoonpanossa 13. Eurooppa-liigassa hän pelasi kaksi ottelua.
Lallana palasi Southamptoniin ilmaissiirrolla heinäkuussa 2024.
Maajoukkueura

Ensimmäisen A-maaottelunsa niin sanotulla kymppipaikalla viihtyvä Lallana pelasi Englannin paidassa marraskuussa 2013. Lallana kuului Englannin joukkueeseen Brasilian MM-kilpailuissa 2014, joissa pelasi kaikissa kolmessa ottelussa, ja Ranskan EM-kilpailuissa 2016, joissa pelasi niin ikään kolme ottelua. Hän on pelannut 34 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Ašantien perinteiset rakennukset

| Ašantien perinteiset rakennukset |
| --- | --- |

Maailmanperintökohde
Sijainti:  Kumasi, Ashantin hallintoalue  6°24′4″N, 1°37′33″W
Tyyppi:  kulttuurikohde
Kriteerit:  (v)
Tunnusnumero:  35
Valintahistoria
Valintavuosi:  1980
 
Ašantien perinteiset rakennukset ovat 13 savirakenteista taloa Kumasin lähellä Ghanassa. Ne ovat viimeiset jäljellä olevat rakennukset ašantien oman valtion kukoistuskaudelta. Talot muodostavat Unescon maailmanperintökohteen vuodesta 1980.
Talot sijaitsevat sisäpihojen ympärillä. Ne on rakennettu puusta, savesta, oljesta ja bambusta, ja niissä on aikaisemmin ollut olkikatto. Värikkäitä seiniä koristavat ornamentaaliset kohokuviot. Kuvioilla on symbolisia merkityksiä. Kattorakenteiden materiaalina käytettiin kahta trooppista puulajia, Hippocrates africana ja Hippocrates rowlandii, jotka kestävät hyvin termiittien hyökkäyksiä.
Tämäntyyppisiä rakennuksia oli runsaasti Kumasin alueella, mutta suurin osa niistä tuhoutui Britanniaa vastaan käydyissä sodissa vuosina 1806-1901. Baden-Powell poltti kuninkaallisen mauseoleumin. Jäljellä olevista taloista suurin osa on alle sata vuotta vanhoja.
Rakennuksia käytetään edelleen uskonnollisiin tarkoituksiin kuten jumalten kanssa keskuteluun.
Aiheesta muualla

Asante Traditional Buildings The Places I Have Been
WHEN WILL BRITAIN RETURN LOOTED GOLDEN GHANAIAN ARTEFACTS? A HISTORY OF BRITISH LOOTING OF MORE THAN 100 OBJECTS
Nao Kusaka

| Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Japani.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Maa:   Japani> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Pariisi 2024 | 77 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Belgrad 2023 | 77 kg |  |
| AM-kilpailut  | AM-kilpailut  | AM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Biškek 2024 | 77 kg |  |
Nao Kusaka (jap. 日下尚, s. 28. marraskuuta 2000) on japanilainen kreikkalais-roomalaisen painin olympiavoittaja, MM-mitalisti ja Aasian-mestari. Hän painii 77 kilogramman painoluokassa.
Kusaka saavutti nuorten Aasian-mestaruuskilpailuissa pronssia 72 kilogramman sarjassa vuonna 2018 ja 77-kiloisissa 2019. Hän sai alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssia 72 kilogramman painoluokassa vuonna 2019 ja 77-kiloisissa 2022.
Kusaka saavutti Belgradin MM-kilpailuissa 2023 pronssia 77 kg:n sarjassa. Seuraavana vuonna hän voitti Aasian-mestaruuden Biškekissä. Hän voitti 77-kiloisten olympiakultaa Pariisissa 2024 kukistettuaan loppuottelussa kazakstanilaisen Demeu Žadrajevin.
Texasin vallankumous

Texasin vallankumous oli Meksikon hallinnoimassa Texasissa lokakuussa 1835 käynnistynyt vallankumous. Vallankumouksen aloittivat Yhdysvalloista muuttaneet siirtolaiset sekä Texasin meksikolaiset (tejanot), jotka halusivat itsenäistyä Meksikosta. Yhdysvallat tuki vallankumousta presidentti Andrew Jacksonin suostumuksella ja huolehti kapinallisten aseistuksesta. Vallankumouksen tunnetuin taistelu käytiin Alamossa maaliskuussa 1836. Saman kevään aikana Texasin vallankumous päättyi kapinallisten voittoon ja Texasin tasavallan perustamiseen. Tasavalta liittyi Yhdysvaltoihin 1845.