stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vesiviljely
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vesiviljely Wikimedia Commonsissa
Ruohokarppi
Niilintilapia
Maitokala
Ketoosi (tila)
Ketogeeniset ruokavaliot

Ketogeenisissa ruokavalioissa pyritään hormonitasoja stimuloimalla (vältetään hiilihydraatteja, jotka stimuloivat insuliinin eritystä ja nautitaan proteiineja, jotka stimuloivat glukagonin eritystä ja insuliinin eritystä) pääsemään ketoosiin.
Kuuluisa ja kiistelty Atkinsin dieetti kuuluu ketogeenisiin dieetteihin. Myös monet hyvähiilihydraattiset dieetit, kuten Montignacin dieetti, Heikkilän dieetti sekä South Beach -dieetti, alkavat ketogeenisellä osuudella, jonka jälkeen diettiin aletaan lisätä hyviä, eli hitaasti imeytyviä hiilihydraatteja.
Mefjordværin kirkko

| Mefjordværin kirkko Mefjordvær kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2015.
Sijainti:  Senja, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Nord-Hålogalandin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1890
Suunnittelija:  Ludvig Lorentzen
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  120
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Mefjordværin kirkko (norj. Mefjordvær kirke) on Senjan kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1890.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mefjordværin kirkko Wikimedia Commonsissa
Lespignan

| Lespignan |
| --- | --- |
 Yleiskuva kunnasta
 vaakuna
 Lespignan
 Koordinaatit: 43°16′28″N, 3°10′21″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Oksitania
Departementti:  Hérault
Arrondissementti:  Béziers
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  22,9 km²
Väkiluku (2021):  3 325 
 – Väestötiheys:  145 as./km²
Kunnan numero:  34135
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lespignan on kunta Etelä-Ranskassa Hérault'n departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee noin kymmenen kilometriä Béziers'n kaupungista lounaaseen.
Roomalaisen huvilan mosaiikkeja
Kunnan alueella tehtiin arkeologisia kaivauksia 1970-luvulla. Tuolloin löytyi roomalaisen Villa Vivios -huvilan jäänteet, jotka luokiteltiin historialliseksi muistomerkiksi vuonna 1993. Goottilainen Saint-Pierre-aux-Liens'n kirkko on todennäköisesti rakennettu 1200- ja 1300-luvuilla. Kylän ulkopuolella on vanhempi 800-luvulta peräisin oleva Saint-Pierren kirkko, joka tunnetaan nykyään hautausmaan kappelina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lespignan Wikimedia Commonsissa
Martta Sax

Martta Saxin kamari, jossa on vielä lipaston laatikot auki ryöstön jäljiltä.
Martta Sax (20. tammikuuta 1906 – 5. toukokuuta 1934) oli 28-vuotias Limingan osuuskaupan Ylipään sivumyymälän myymälänhoitaja joka joutui ryöstömurhan uhriksi Kempeleessä toukokuussa 1934. Murhasta tuomittiin vuonna 1936 pientilallisen poika Kalle Jalmari Väisänen, joskaan kaikki eivät olleet vakuuttuneita hänen syyllisyydestään ja epäilivät, että tekijä olisi ollut Limingan osuuskaupalle velkaantunut ison talon isäntä. Väisäsen hallusta tavattiin Saxin asunnosta murhan yhteydessä kadonnut pistooli.
Tyrnävän Peilipoika -nimellä tunnetulta selvänäkijä Armas Pasaselta pyydettiin apua Saxin murhan selvittämisessä.  Pasanen antoikin poliisille murhaajan tuntomerkit, mutta perimätiedon mukaan häntä uhkailtiin tämän jälkeen ja vaadittiin vaikenemaan asiasta.
Kirjailija Pentti Haanpää sai päiväkirjamerkintöjensä mukaan alkusysäyksen romaanilleen Isännät ja isäntien varjot luettuaan lehdestä uutisen Saxin murhasta. Kirjan päähenkilö, pulakauden ahdistama isäntä Jopi Herneinen, surmaa romaanin lopussa osuuskaupan myymälänhoitaja Lyyli Kaislan, jonka kanssa hänellä oli ollut suhde.
Aiheesta muualla

Murha.info-keskustelu : Martta Saxin murha Kempeleessä 1934
Soviteltu ansiopäiväraha

Soviteltu ansiopäiväraha, soviteltu päiväraha tai soviteltu työttömyyspäiväraha on Suomessa työttömyysturvaan kuuluva etuus, jota maksetaan henkilölle jolla on työttömyyden tai lomautuksen aikana tuloja osa-aikatyöstä. Sovitellun ansiopäivärahan maksaja on työttömyyskassa. Vuoden 2024 tietojen mukaan oikeus soviteltuun ansiopäivärahaan päättyy kun työaika on yli 80 prosenttia kokoaikaisen työntekijän työajasta. Palkka ja soviteltu ansiopäiväraha voivat olla yhteensä enintään päivärahan perusteena olevan palkan suuruiset.
Edward Vernon

| Edward Vernon |
| --- | --- |
 Edward Vernon, Thomas Gainsboroughin muotokuva 1700-luvulta
Henkilötiedot
Muut nimet:  "Old Grog"
Syntynyt: 12. marraskuuta 1684 Westminster, Lontoo
Kuollut: 30. lokakuuta 1757 Nacton, Suffolk
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Englanti, Iso-Britannia
Palvelusvuodet:  1700–1746
Taistelut ja sodat:  Espanjan perimyssota Sota Jenkinsin korvasta - Portobellon taistelu - Cartagenan taistelu
Sotilasarvo:  Amiraali
Edward Vernon (1684–1757) oli englantilainen kuninkaallisen laivaston amiraali.
Uran alkuvaiheet

Vernon syntyi Westminsterissä, jossa kävi myös koulunsa. Vuonna 1700 15-vuotias Vernon värväytyi vapaaehtoisena HMS Shrewsburyyn. Hänet ylennettiin luutnantiksi HMS Lennoxilla kaksi vuotta myöhemmin. Hän osallistui Espanjan perimyssotaan HMS Barfleurilla ja oli mukana Gibraltarin valtauksessa ja Malagan meritaistelussa kesällä 1704. Hänet siirrettiin amiraali Cloudesley Shovell lippulaivaan HMS Britanniaan, jonka kannella hän osallistui Barcelonan valtaukseen 1705. 1706 hänet nimitettiin kapteeniksi HMS Dolphiniin ja edelleen HMS Ryeen, joka kuului amiraali Shovellin laivastoon. Hän pysyi Ryen kapteenina Välimerellä vuoteen 1708, jolloin hän sai komentoonsa HMS Jerseyn, jolla hän purjehti Länsi-Intiaan. 1710 hän voitti laivueen espanjalaisia aluksia taistelussa lähellä Cartagenaa. Hänet kutsuttiin takaisin Britanniaan 1712, kun Espanjan perimyssota lähestyi loppuaan. Hän palveli 1715-1717 HMS Assistancella, jonka jälkeen hän oli 18 kuukautta puolipalkkaisena, joka tarkoitti, että hänet oli ylennetty kapteeniksi, mutta hänellä ei noina aikoina ollut laivaa komennossaan. Viimein vuonna 1719 hänet siirrettiin HMS Maryyn, joka oli sijoitettu Itämerelle.
Parlamentin jäsen

Vuosina 1722–1734 hän oli parlamentin jäsen Penrynin vaalipiiristä. 1726 hän oli mukana briteille katastrofaalisesti päättyneessä Portobellon laivastosaarrossa. Tämän jälkeen hän uhosi usein voivansa vallata Portobellon vain kuudella laivalla. Hän oli itsekeskeinen, räiskyvä ja kovaääninen hahmo, mutta hän oli suosittu ja häntä pidettiin pätevänä meriupseerina etenkin kansan keskuudessa. Sen sijaan amiraliteetista hän oli hankkinut vastustajia, jotka pitivät häntä riitapukarina.
Sota Jenkinsin korvasta

Merenkulkija Robert Jenkinsin tapauksessa 1730-luvun lopulla hän tuki sotaan ryhtymistä Espanjaa vastaan. Jo ennen sodan julistusta Vernon siirtyi Länsi-Intiaan, jossa varusti seitsenaluksisen laivasto-osaston. Hän hyökkäsi Espanjan Karibian omistuksia vastaan mm. Havannassa ja La Guairassa. Kun sota Jenkinsin korvasta alkoi Vernon johti sen ensimmäisen merkittävän taistelun, Portobellon taistelun voittoon vain kuudella laivalla. Laivat olivat tosin suuria linjalaivoja. Koska Britanniassa vallitsi tuolloin voimakas espanjanvastainen henki ja koska edellinen Portobellon saarto oli päättynyt häpeällisesti, tämä voiton koettiin olevan oikeutettu kosto. Vaikka voitolla ei saavutettu juuri mitään, sitä juhlittiin nimeämällä kaupunginosia ja katuja Vernonin ja Portobellon mukaan ja taistelusta maalattiin useita tauluja ja kuvituksia.
Vernonin seuraava hanke, suuri hyökkäys Cartagena de Indiasiin 1741 päättyi katastrofiin. Espanjalaisten puolustus ja taudit aiheuttivat briteille suuret tappiot. Vernon palasi kotisaarille ja huomasi tulleensa valituksi parlamentin jäseneksi. Uutiset Cartagenan tappiosta johtivat kuitenkin Robert Walpolen hallituksen kaatumiseen. Vernon jatkoi meriupseerin uraansa eläkkeelle jäämiseensa 1746 saakka. Hän säilyi aktiivisena parlamentissa ja ajoi laivastoasioita aina kuolemaansa 1757 asti.
Old Grog

1740 hän määräsi merimiestensä päivittäiset rommiannokset laimennettavaksi vedellä. Veden maun peittämiseksi sekoitukseen lisättiin sitrushedelmistä saatua mehua. Vaikka yhteyttä ei heti ymmärretty, Vernonin merimiehet vaikuttivat muiden laivojen miehistöjä terveemmiltä pitkillä matkoilla. Vuonna 1747, muutama vuosi Vernonin rommimääräyksen jälkeen, James Lind todisti sitrushedelmistä saadun C-vitamiinin olevan ratkaiseva keripukin hoito- ja estomuoto. Kuninkaallinen laivasto otti Vernonin juomasekoituksen yleiseen käyttöön ja antoi sille nimeksi grog Vernonin lempinimen mukaan, jonka hän sai tarinan mukaan grogram-kankaisesta takistaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vernon biography at the Royal Naval Museum
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Edward Vernon
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef 
Käännös suomeksi
Gruissan

| Gruissan |
| --- | --- |
 Yleiskuva kunnasta sekä Tour Barberousse
 vaakuna
 Gruissan
 Koordinaatit: 43°06′28″N, 3°05′20″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Oksitania
Departementti:  Aude
Arrondissementti:  Narbonne
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  43,7 km²
Väkiluku (2021):  5 096 
 – Väestötiheys:  116 as./km²
Kunnan numero:  11170
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Gruissan (oksitaaniksi: Grussan) on kunta Ranskan eteläosassa Auden departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Välimeren rannalla, noin 14 kilometriä Narbonnen kaupungista kaakkoon.
Kunnan keskustassa oleva korkea kallio on ollut tärkeä paikka, mistä on voitu tarkkailla läheistä merialuetta. Vähitellen sitä on alettu linnoittaa, ja ainakin 1000-luvulla siellä on ollut jo linnoitus. Linnoituksen ympärille myös kehittyi ajan myötä Gruissanin kaupunki. Linnoituksen purkamisesta päätti luultavasti Ranskan kuningas Ludvig XIII vuonna 1632. Purettavan rakennuksen kiviä käytettiin uudelleen joidenkin talojen rakentamiseen Gruissanin kylässä sekä Narbonnen katedraalissa. Linnoituksesta on jäljellä vain Guillaume de Broan vuonna 1247 rakentama "linnan uusi torni". Tornista käytetään myös nimeä Tour Barberousse, ottomaanien laivaston päällikön Hayreddin Barbarossan mukaan, joka herätti pelkoa rannikon kaupungeissa 1400-luvulla.
Suola-altaita
Lähellä vanhaa Gruissanin kylää sijaitsee l’ile Saint Martinin suolantuotantoalue. Merisuolan tuottamisella on pitkä historia koko Auden rannikolla. Suolantuotanto on aloitettu seudulla jo ennen ajanlaskun alkua, ja roomalaisten aikakaudella suolakauppa oli erittäin tärkeää. l’ile Saint Martinissa aloitettiin suolantuotanto nykyisessä muodossaan vuonna 1911.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gruissan Wikimedia Commonsissa
Vespa P

Vespa PX 200, millennium-malli (2003).
Vespa P oli italialaisen Piaggio & C. SpA:n valmistama Vespa-malli, joka oli tuotannossa 1977–2008. Sarjaa markkinoitiin italiaksi nimellä Nuova linea, ja se esiteltiin 19. lokakuuta 1977. Kolmen vuosikymmenen aikana mallia tehtiin yli kaksi miljoonaa kappaletta.
Piaggio otti PX:n jälleen tuotantoon mallivuodeksi 2011. Perinteiset 125- ja 150-kuutioiset kaksitahtiskootterit esiteltiin EICMA-messuilla 2010.
Historia

Mallisarjan ensimmäiset olivat tyyppiä P125X, P150X ja P200E. P-sarjan toinen versio, PX, esiteltiin 1983. Samalla pienirunkoinen ET3-sarja (Primavera) korvattiin uudella PK-mallilla, jota oli saatavana 50- ja 125-kuutioisena. P-sarjan skootterit säilyivät koko tuotantoajan lähestulkoon muuttumattomina kokien vain kosmeettisia parannuksia. Tärkeimpiä uudistuksia mallisarjan kestäessä olivat vilkut, tuoreöljyvoitelu ja levyjarru, jotka lisättiin kilpailutilanteen niin vaatiessa. Viimeinen mallipäivitys tehtiin vuonna 2000, kun millennium-mallissa palattiin Piaggion vanhan logon ja fontin käyttöön.
P200E:n yksisylinterinen kaksitahtimoottori oli peräisin mallisarjan edeltäjästä Vespa Rallysta, kun taas pienemmät versiot käyttivät Vespa Sprintistä periytyvää moottoriratkaisua. Mallityypissä PX esiteltiin kehittyneempi sivuposkien kiinnitysmekanismi, jonka vivut olivat piilossa lukitun satulan alla. Muutoin rungot olivat kaikissa identtiset. Edeltäviin malleihin verrattuna P-sarjassa merkillepantavaa olivat kulmikas muotoilu ja kasvanut koko.
1985–1990 oli tuotannossa PX125-mallista kehitetty urheilullisempi versio T5 (Pole Position), jossa oli viisi huuhtelukanavaa ja alumiinisylinteri.
Kloonit

P-sarjan Vespoja on tehty lisenssillä Intiassa, ja tuotanto jatkuu siellä edelleen huolimatta Piaggion Pontederan tehtaan keskittymisestä nykyaikaisempaan GT-sarjaan. Intialaisia valmistajia ovat LML ja Bajaj. LML:n valmistama 150 cm³ Stella on hyvin samankaltainen kuin viimeinen millennium-päivitys. Uudessa-Seelannissa LML:n valmistamaa retroskootteria markkinoidaan nimellä Belladonna. Euroopassa LML myy P-sarjaan perustuvaa nelitahtista 125 cm³:n iskutilavuudella varustettua  käsivaihteista skootteria nimellä Star.
Tekniset tiedot

P-sarjan malleissa kirjain "E" tarkoittaa kärjetöntä sytytystä, joka oli alusta alkaen mukana P200E:ssä, mutta lisättiin muihin iskutilavuusluokkiin vasta malliversiossa PX (1983). Kaikissa P-sarjan skoottereissa on 12 voltin sähköjärjestelmä. Akku oli alun perin lisä-, myöhemmin vakiovaruste. Pyörät ovat keskenään vaihtokelpoiset, ja niiden koko on 3,50 / 10 ". Vanteet ovat halkaistavat.
Pituus: 1760 mm
Leveys: 695 mm
Korkeus: 1110 mm
Akseliväli: 1235 mm
Maavara: 225 mm
Kuivapaino: 104 kg, 108 kg (P200E)
Runkonumeron etuliite: VNX 1 T (P125X), VNX 2 T (PX125E), VLX 1 T (P150X), VSX 1 T (P200E, PX200)
Moottorinumeron etuliite: VNL 3 M (P125X), VNX 1 M (PX125E), VLX 1 M (P150X), VSE 1 M (P200E, PX200)
Aiheesta muualla

P-sarjan Vespojen huolto-ohjeita (Arkistoitu – Internet Archive)(englanniksi)
Vespa P125X (VNX1T)& P200E (VSX1T) Käyttäjän käsikirja(englanniksi)
4-tahtinen PX-klooni Stella(englanniksi)
Vespa PX 200 (vuosimalli 2007) arvostelu (Del Fuego 9.1.2008)(englanniksi)
Vespa PX 150 korjaamokäsikirja[vanhentunut linkki](englanniksi)
Vespa P200E (1981). Huomaa alkuperäinen, ulkoinen sivuposken kiinnitysvipu.
Bajaj Chetak 150.
LML Star 4T 125.
Vestaalimittari

| Vestaalimittari |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Mittarimaiset Geometroidea
Heimo::  Mittarit Geometridae
Alaheimo::  Lehtimittarit Sterrhinae
Suku::  Rhodometra
Laji::  sacraria
Kaksiosainen nimi
 Rhodometra sacraria  (Linnaeus, 1767) 
Katso myös
   Vestaalimittari Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vestaalimittari (Rhodometra sacraria) on lehtimittareihin kuuluva perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Vestaalimittari on pienehkö laji, jonka keskimääräinen siipien kärkiväli on 22–28 millimetriä. Lajin tunnistaa helposti etusiiven kärjestä takaviistoon kulkevasta punaisesta-ruosteenruskeasta viirusta. Lajista tunnetaan myös tummempia värimuotoja, jotka ilmeisesti ovat syntyneet kotelovaiheen poikkeavan lämpötilan seurauksena.
Levinneisyys ja lentoaika

Vestaalimittari on levinnyt laajalle, aina Kanariansaarilta Intiaan ja Mongoliaan asti. Etelässä levinneisyysalue ulottuu pitkälle Afrikkaan. Vestaalimittari on Pohjois-Euroopassa vaeltajaperhonen, jolla on vuodessa useita sukupolvia varsinaisella levinneisyysalueellaan. Niiden lentoaika ulottuu keväästä syksyyn. Pohjois-Euroopassa lajia on tavattu yleensä lounaistuulien tuomana syys-lokakuussa. Vestaalimittari on levinnyt Tanskaan 1980-luvulla. Myös Ruotsista ja Virosta on yksittäisiä havaintoja. Laji on tavattu Suomessa kerran, Hattulan Lepaalla vuonna 2003.
Elinympäristö ja elintavat

Laji elää monipuolisissa elinympäristöissä. Se on aktiivinen pääasiassa öisin, mutta yksilöt lähtevät häirittynä lentoon helposti myös päivällä.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat pihatatar ja muut tatarten suvun kasvit sekä erilaiset hierakat.
Château-Verdun

| Château-Verdun |
| --- | --- |
 Château de Gudanes
 Château-Verdun
 Koordinaatit: 42°46′59″N, 1°40′50″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Oksitania
Departementti:  Ariège
Arrondissementti:  Foix
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  0,8 km²
Väkiluku (2021):  41 
 – Väestötiheys:  51 as./km²
Kunnan numero:  09096
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Château-Verdun (oksitaaniksi: Castèlverdun) on kunta Ranskan eteläosassa Ariègen departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Ariègen sivujoen Astonin varrella, noin 27 kilometriä Foix'n kaupungista etelään.
Kunnan nähtävyyksiä on linna Château de Gudanes. Sen rakennutti Gudanesin markiisi Louis Gaspard de Sales noin vuonna 1745. Hän oli yksi Foix'n läänin rikkaimmista aatelisista, ja tästä syystä hänen lempinimensä oli Le Roi des Pyrénées, eli Pyreneiden kuningas. Hän oli myös Toulousen parlamentin jäsen, mikä lisäsi hänen vaikutusvaltaansa. Linnan suunnitteli arkkitehti Ange-Jacques Gabriel. Linna rakennettiin 1200-luvulta peräisin olevan linnoituksen paikalle, joka kuului myös markiisi de Salesille. Edellinen linna oli tuhoutunut suurelta osin vuonna 1580 Ranskan uskonsodissa.
Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen linnalla oli useita eri omistajia. 1970- ja 1980-luvuilla sitä käytettiin lasten lomaleireihin. Vuonna 1989 linnan jäännökset osti taho, joka halusi muuttaa sen luksushotelliksi. Kulttuuriministeriö luokitteli linnan historialliseksi muistomerkiksi kesäkuussa 1994, eikä antanut muutostöille rakennuslupaa. Ajan mittaan ratkaisematon kiista johti siihen, että linna rapistui. Muun muassa sen katto romahti neljässä paikassa ja vesi pääsi sisälle linnaan. Lopulta vuonna 2013 australialainen Watersin perhe osti linnan ja sen kunnostustyöt päästiin aloittamaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Château-Verdun Wikimedia Commonsissa
Roquebillière

| Roquebillière |
| --- | --- |
 Vanhakaupunki
 vaakuna
 Roquebillière
 Koordinaatit: 44°01′11″N, 7°18′43″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Provence-Alpes-Côte d’Azur
Departementti:  Alpes-Maritimes
Arrondissementti:  Nizza
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  25,9 km²
Väkiluku (2021):  1 815 
 – Väestötiheys:  70 as./km²
Kunnan numero:  06103
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Roquebillière on kunta Kaakkois-Ranskassa Alpes-Maritimesin departementissa Provence-Alpes-Côte d’Azurin alueella. Se sijaitsee Vésubiejoen varrella, noin 50 kilometriä Nizzan kaupungista pohjoiseen.
Saint-Michel-du-Gastin kirkko
Historia

Kunnan historia ulottuu 1000-luvulle. 1200-luvulla rakennettiin ensimmäinen linna, jota seurasi vuonna 1376 perustettu kylä ja kirkko. Näitä ei ole enää olemassa, mutta ne ovat saattaneet sijaita vanhan kaupungin, Roquebillière-le-Vieux’n paikalla. Joen toisella puolella oli Gast-niminen tila 1000-luvun jälkipuoliskolla. Siellä oleva kirkko uskottiin Johanniittain ritarikunnan huomaan vuonna 1141. Kirkko rakennettiin uudelleen vuonna 1533, ja se sai nimen Saint-Michel-du-Gastin kirkko.
Luonnononnettomuudet

Kuntaa ovat koetelleet vuosisatojen aikana usea luonnononnettomuudet, kuten maanjäristykset, maanvyörymät ja tulvat. Viimeisin tuhoisa maanvyörymä oli vuonna 1926, jolloin puolet kylästä tuhoutui. Viimeisin tuhoa kylvänyt tulva koettiin vuonna 2020.
Vuoden 1926 maanvyörymä
Vuoden 2020 tulvan tuhoja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Roquebillière Wikimedia Commonsissa
Aniane

| Aniane |
| --- | --- |
 Kunnan keskusta
 vaakuna
 Aniane
 Koordinaatit: 43°41′10″N, 3°35′12″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Oksitania
Departementti:  Hérault
Arrondissementti:  Lodève
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  30,3 km²
Väkiluku (2021):  2 943 
 – Väestötiheys:  97 as./km²
Kunnan numero:  34010
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Aniane on kunta Etelä-Ranskassa Hérault'n departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Héraultjoen varrella, noin 32 kilometriä Montpellier'n kaupungista länteen.
Historia

Kaupunki on kehittynyt Anianen luostarin ympärille. Benediktiiniläisluostarin perusti Benedikt Anianelainen noin vuonna 780. Vuoden 793 nälänhädän aikana luostarin ympärille asettui joukko nälkää näkeviä ihmisiä, joita houkutteli munkkien hyväntekeväisyys sekä pyhän Benediktuksen ensimmäiset ihmeet. Hän myönsi myös viljelykelpoista maata talonpojille. 800-luvulla luostarin merkitys kasvoi nopeasti, ja luostaria laajennettiin tuhannen munkin majoittamiseksi.
1100- ja 1300-luvuilla kaupunkia ympäröivät muurit, jossa oli kolme pääporttia. 1300-luvun jälkipuoliskolla satavuotinen sota laajeni alueelle, jolloin Musta prinssi joukkoineen ryösti kaupunkeja ja tappoi asukkaita. 1500-luvulla kalvinismi valloitti Ranskaa. Vuodesta 1560 lähtien Ranskan uskonsodissa ryöstettiin uskonnollisia rakennuksia. Anianessa laaja kirjasto ja Saint-Sauveurin luostarikirkko tuhoutuivat hugenottien hyökkäyksessä. Kirkko rakennettiin lähes kokonaan uudelleen 1500-luvun lopulla ja 1600-luvun alussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aniane Wikimedia Commonsissa
Saint-Sauveurin luostarikirkko
Moulis (Ariège)

| Moulis |
| --- | --- |
 Notre-Damen kirkko Luzenacin kylässä
 Moulis
 Koordinaatit: 42°57′43″N, 1°05′30″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Oksitania
Departementti:  Ariège
Arrondissementti:  Saint-Girons
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  36,6 km²
Korkeus:  420 - 1 600 m
Väkiluku (2021):  782 
 – Väestötiheys:  21 as./km²
Kunnan numero:  09214
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Moulis (oksitaaniksi: Molins) on kunta Ranskan eteläosassa Ariègen departementissa Oksitanian alueella. Se sijaitsee Lezjoen varrella, noin kuusi kilometriä Saint-Girons'n kaupungista lounaaseen.
Roomalainen pilari
Kunnan nähtävyyksiä ovat Aubertin kylässä oleva jo roomalaisten käyttämä marmorilouhos sekä vanha sankakaarinen silta. Luzenacin kylässä on 1100-luvulta peräisin oleva kappeli, jota laajennettiin 1400-luvulla kellotornilla, sekä vanhan roomalaisen tien varrelle rakennettu roomalainen pilari, joka on ehkä uskonnollinen muistomerkki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Moulis (Ariège) Wikimedia Commonsissa
Sirkka Lekman

Siluettitaiteilija Sirkka Lekman leikkasi siluetteja Postimuseossa Taiteiden yössä Helsingissä 2009.
Sirkka Liisa Lekman (vuodesta 2017 Leikkula, s. 13. syyskuuta 1944 Laukaa) on suomalainen opettaja, siluettitaiteilija ja poliitikko, joka toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1998-1999.
Elämä

Lekman on varsinaiselta ammatiltaan opettaja. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1967 ja suoritti kasvatustieteiden approbaturin vuonna 1970. Lekman työskenteli opettajana Helsingissä vuosina 1967-2004. Vuosina 1990–1996 hän oli Töyrynummen ala-asteen rehtori ja 1986–1990 Suutarilan ala-asteen vararehtori.
Lekman sai eduskuntavaaleissa 1995 1774 ääntä ja oli kolmannella varasijalla Pirjo-Riitta Antvuoren ja Seppo Kanervan jälkeen, jotka nousivat kansanedustajiksi syksyllä 1996. Lekman toimi kansanedustajana syyskuusta 1998 maaliskuuhun 1999, kun Anssi Rauramo siirtyi Helsingin kaupungin liikuntajohtajaksi. Lekman oli varsinaisena jäsenenä eduskunnan työasiainvaliokunnassa ja ympäristövaliokunnassa sekä sivistysvaliokunnan varajäsen. Eduskuntavaaleissa 1999 hän putosi eduskunnasta jäätyään toiselle varasijalle. Viimeisimmän kerran Lekman on ollut eduskuntavaaliehdokkaana eduskuntavaaleissa 2003, joissa hän sai 2887 ääntä, jotka riittivät kuudenteen varasijaan, ja oli eniten ääniä saanut ehdokas kahdella äänestysalueella, Suutarilassa ja Töyrynummella.
Lekman oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1985–2004 ja kaupunginhallituksessa 1995–2004. Parhaan kunnallisvaalituloksensa hän saavutti vuoden 1996 vaaleissa, joissa hän sai 2232 ääntä.
Lekman on myös siluettitaiteilija. Hän on leikannut siluetteja Linnanmäen huvipuistossa kesinä 1988–2007 ja satunnaisesti myöhemminkin, viimeistä kertaa kesällä 2017. Hänen isänsä Eero Manninen leikkasi siluetteja Linnanmäellä vuosina 1955-1992. Vuonna 2023 Lekman lahjoitti leikkaamansa siluetit Harjavallassa toimivan Emil Cedercreutzin museon kokoelmiin.
Perhe

Lekmanilla on kaksi lasta.