stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen Helasto

Suomen Helasto Oyj on suomalainen vuonna 1984 perustettu yhtiö. Yhtiö toimii lukitus- ja turvallisuusalalla, rakennus- ja kalustehelojen tukkukaupassa sekä kiinnitystarvikkeiden maahantuojana ja myyjänä. Vuonna 2006 yhtiön palveluksessa oli 150 työntekijää ja sen liikevaihto oli 26,0 miljoonaa euroa. Suomen Helasto on noteerattu Helsingin pörssissä (kaupankäyntitunnus SHE1V) vuodesta 1992 lähtien.
Konserniin kuuluvat seuraavat yhtiöt:
Lukitus- ja turvallisuusyhtiö LukkoExpert Security Oy toimii Helsingissä, Espoossa, Turussa, Oulussa, Porissa, Tampereella ja Jyväskylässä.
Helayhtiöt ovat Seinäjoella ja Alajärvellä toimiva Seinäjoen Rakennustarvike ja Lukko Oy sekä Seinäjoella toimiva Suomen Helakeskus Oy.
Kiinnitinyhtiöitä ovat Helsingin Laaturuuvi Oy, Ruuvipojat Oy Tampereella ja Porin Pultti Oy.
Panostaja Oyj on ostanut Suomen Helaston osake-enemmistön.
Aiheesta muualla

Suomen Helaston osakkeen pörssihistoriaa (porssitieto.fi)
Syan Blake

Sian Blake tai Syan Blake (syyskuu 1972 – 14. tai 15. joulukuuta 2015) oli brittiläinen näyttelijä, joka on näytellyt satunnaisesti lähinnä televisiosarjoissa, joista Britannissa on tunnetuin EastEnders.
Blake katosi joulukuussa 2015, ja hänen talonsa pihalta löydettiin tammikuussa 2016 kolmen perheenjäsenen ruumiit, joiden todettiin olevan Blake ja hänen lapsensa. Blaken puoliso tuomittiin elinkautiseen vankeuteen myönnettyään tappaneensa perheensä.
Aiheesta muualla

Syan Blake Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Pentti Eskola (geologi)

| Pentti Eskola |
| --- | --- |
 Pentti Eskola vuonna 1958.
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. tammikuuta 1883 Honkilahti
Kuollut: 6. joulukuuta 1964 Helsinki (81 vuotta)
Ammatti:  mineralogian ja geologian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  kiviaineksen metamorfoosi, petrologia
Palkinnot:  Penrose Medal (1951) Wollaston Medal (1958) Vetlesen Prize (1964)
Pentti Eelis Eskola (8. tammikuuta 1883 Honkilahti – 6. joulukuuta 1964 Helsinki) oli erityisesti metamorfoosia käsitelleestä työstään tunnettu suomalainen geologi. Väitöskirjansa jälkeen hän nousi maailman geologien eturiviin ja vaikutti merkittävällä tavalla alan sanaston luomiseen. Kemistin pohjakoulutuksen saaneen Eskolan väitöskirjassaan julkaisemasta teoriasta muodostui metamorfisen petrologian perusta, jota useat tutkijat ovat sittemmin hienosäätäneet. Eskola toimi Helsingin yliopistossa mineralogian ja geologian professorina 1924–1953. Hän sai Geological Society of Londonin myöntämän Wollaston-mitalin vuonna 1958.
Opinnot ja ura

Pentti Eskola kirjoitti ylioppilaaksi Porin lyseosta vuonna 1901. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1906, lisensiaatiksi 1915 ja filosofian tohtoriksi 1916. Hänen englanninkielisen väitöskirjansa (1914) otsikkona oli On the petrology of the Orijärvi region in southwestern Finland. Lisäksi hän opiskeli Freibergin vuoriakatemiassa vuonna 1907 ja Kristianiassa vuosina 1919–1921. Hän oli Helsingin yliopiston petrologian dosentti vuosina 1916–1924.
Hän työskenteli Helsingin yliopiston maanviljelystalouden osastolla mineralogian opettajana vuosina 1910–1924, josta ajanjaksosta mineralogisen laitoksen assistenttina 1918–1922. Valtiongeologina tohtori Eskola toimi 1918–1919. Hänet kutsuttiin Tarton yliopiston geologian ja minerologian professoriksi vuonna 1919, mutta Eskola ei tehtävää vastaanottanut. Hän oli tutkijana Yhdysvalloissa Carnegie Instituten geofysiikan laboratoriossa (Washington, D.C.) 1921–1922 ja Kanadan Geological Surveyn geologina vuonna 1922. Hän oli Geologian komission valtiongeologi 1922–1924. Helsingin yliopiston geologian ja mineralogian professorin virassa hän oli vuodet 1924–1953. Hän teki työurallaan lukuisia tutkimusmatkoja Euroopan eri maissa, Transbaikalin alueella (1914) sekä Yhdysvalloissa (vuosina 1921 ja 1946).
Julkaisut

Tuotteliaan Pentti Eskolan tuotantoon kuuluu sekä yleistajuista että tieteellistä kirjallisuutta. Hän piti myös lukuisia radioesitelmiä ja kirjoitti yleistajuisia artikkeleita lehtiin.
Geologian alkeet, 1911
On Phenomena of Solution in Finnish Limestones and on Sandstone filling Cavities, 1913
On the Petrology of the Orijärvi Region in Southwestern Finland, 1914 (väitöskirja)
Yleisimmät mineralit ja niiden helpoimmin määrättävät ominaisuudet, 1915
Om sambandet mellan kemisk och mineralogisk sammansättning hos Orijärvitraktens metamorfa bergarter, 1915
Om bergsbruket i Finland och dess förutsättningar, 1919
Suomen vuorityöstä ja sen edellytyksistä, 1919
Suomen kalkkikivi, 1919 Pentti Eskola ym.
The mineral facies of rocks, 1920
On the eclogites of Norway, 1921
On volcanic necks in Lake Jänisjärvi in Eastern Finland, 1921
Suomen hyödyllisistä mineraaleista, 1923
Om Finlands nyttiga mineral, 1924
Suomen malmit, 1924
Yleistajuinen geologia, 1924
Ala-Satakunnan kallioperusta, 1925
On the petrology of Eastern Fennoscandia 1: The mineral development of basic rocks in the Karelian formations, 1925
Lounais-Suomen kivien jääkaudenaikaiset matkat, 1926
On rapakivi rocks from the bottom of the Gulf of Bothnia, 1928
Kalkstenen i Finland, 1929
Conditions during the earliest geogical times as indicated by the Archaean rocks, 1932
On the origin of granitic magmas, 1932
Tausend Geschiebe aus Lettland, 1933
Nykyajan erikoisasema maapallon ja elämän kehityshistoriassa, 1936
Paragenesis of gedrite and cummingtonite from Isopää in Kalvola, Finland, 1936
Quartzite area of Tiirismaa near Lahti, 1938
Kiteet ja kivet, 1939
Die metamorphen Gesteine (Barth-Correns-Eskola: Die Entstehung der Gesteine), 1939
Kristalle und Gesteine ein Lehrbuch der Kristallkunde und allgemeinen Mineralogie, 1946
Atomit ja kiteet, 1948
The problem of mantled domes, 1949
Muuttuva maa, 2. p., 1951
Around Pitkäranta, 1951
Yleisimpien mineraalien tärkeimmät tuntomerkit, 6. p., 1951, Pentti Eskola ja Aarne Laitakari
On the granualites of Lapland, 1952
Maailmankuvaa etsimässä, 1954
Proposal for the presentation of rock analyses in ionic percentage, 1954
Maailmankuvamme perusteet luonnontutkimuksen historia ja uudet oivallukset, 1955
Rapakivi ja Laitilan harju prof. Pentti Eskolan Laitilan päivän juhlassa 24.6.1956 pitämä esitelmä, 1956
Kidetieteen, mineralogian ja geologian alkeet, 4. uusittu p., 1957
På spanning efter en världsbild, 1957
Jokamiehen luonnonkirja, 4. p., 1958, E. N. Andrade, Julian Huxley, Pentti Eskola
Lukion maantiede, 5. korj. p., 1964
Perimmäisten kysymysten äärellä. kirjeenvaihtoa ja kirjoitelmia sairaskammion hiljaisuudessa, Rolf Arnkil, Sigfrid Sirenius, Pentti Eskola, 1979
Palkinnot ja tunnustukset

Eskola kutsuttiin jäseneksi lukuisiin tieteellisiin akatemioihin: Suomalainen Tiedeakatemia (1921), Suomen tiedeseura (1924), Norjan kuninkaallinen tiedeseura (1939), Ruotsin kuninkaallinen tiedeakatemia (1940), Deutsche Akademi der Naturforscher Leopoldina (1940), Itävallan tiedeakatemia (1942), Erlangenin fyysis-lääketieteellinen seura (1943), Norjan kuninkaallinen tiedeakatemia (1948), Belgian tiedeakatemia (1948), Heidelbergin tiedeakatemia (1948), Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemia (Washington, 1951) ja Lundin kuninkaallinen fysiografinen seura (1952). Tämän lisäksi hän oli useiden geologisten seurojen kirjeenvaihtajajäsen (Englanti, Yhdysvallat, Ranska, Skotlanti).
Professori Eskolan saamiin tieteellisiin palkintoihin kuuluvat muun muassa:
Saksan Geologische Vereinigungin Gustav Steinmann -mitali (1943)
Amerikan Geologisen Seuran kultainen Penrose-mitali (1951)
Wollaston Medal -palkinto (1958)
Itävallan Mineralogisen Seuran Friedrich Becke-mitali (1960)
Saksan Geologisen Seuran Leopold von Buch-plaketti (1962)
Suomen geologinen seura kultainen Pentti Eskola -mitali (1963)
Vetlesen-palkinto (1964)
Suomen Geologinen Seura perusti vuonna 1963 Eskola-mitalin, joka jaetaan joka viides vuosi. Ensimmäinen mitali myönnettiin Pentti Eskolalle. Eskolaiitti on nimetty Pentti Eskolan mukaan.
Pentti Eskolasta on valmistettu useita muotokuvia (muun muassa A. Sailon veistos Helsingin yliopistolle 1943, I. Linturin maalaus Satakuntalaiselle osakunnalle 1956 ja Chr. Snellmanin maalaus Helsingin yliopistolle 1957). Professori Eskola kutsuttiin kunniatohtoriksi Oslon (1938), Padovan (1942), Bonnin (1943) ja Prahan yliopistoihin (1948). Hänelle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun ja Suomen Leijonan ritarikuntien 1. luokan komentajamerkit sekä arvostettu ruotsalaisen ritarikunnan (PR) komentajamerkki.
Huomattavien saavutustensa vuoksi professori Pentti Eskola haudattiin 14. joulukuuta 1964 valtion varoin.
Kirjallisuutta

Haapala, Ilmari: ”Eskola, Pentti (1883–1964)”, Suomen kansallisbiografia, osa 2, s. 669–672.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2003.  ISBN 951-746-443-6.  / Teoksen verkkoversio.
Korsman, Kalevi: Pentti Eskola: Geologisen tutkimuksen ja opetuksen uudistaja.  Helsinki:  Suomen Tiedeseura, 2015.  ISBN 978-951-653-405-6.
Aiheesta muualla

Eskola, Pentti hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Korsman, Kalevi: Pentti Eskolan tie Honkilahdelta maailmankuuluksi tiedemieheksi. 9.6.2006.
Pentti Eskola : Kieliriidoista on päästävä, Helsingin Sanomat, 21.10.1934, nro 284, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kivi-professori, Suomen Kuvalehti, 04.02.1939, nro 5, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Superemäs

N-butyylilitium on yleisesti syntetiikassa käytetty superemäs.
Superemäs on emäs, jonka emäksisyys on erittäin suuri. Tarkkaa määritelmää ei ole olemassa, mutta vertailukohtana käytetään yleisesti natriumhydroksidia. Tämä perustuu siihen, että hydroksidi-ioni OH– on vahvin emäs, jota voidaan pitää vesiliuoksessa. Vahvempien emäksien liuottimena ei vettä voida käyttää, koska veden happamuuden takia ne alkavat neutraloida vettä happona, jolloin syntyy hydroksidi-ioneja.
Superemäksiä käytetään orgaanisessa kemiassa moniin tehtäviin. Tyypillisiä ovat alkoksidit kuten natriummetoksidi (NaOCH3), jota valmistetaan syövyttämällä natriummetallia metanolilla, ja organometalliyhdisteet kuten butyylilitium. Nämä kykenevät poistamaan protoneja hiilestä, jolloin saadaan esimerkiksi natriumenolaattia.
Koska hydroksidi aiheuttaa monille karbonyyliyhdisteille emäskatalyyttista hydrolyysia, liuotin on monissa reaktioissa pidettävä vedettömänä.
Paras näyttelijäkokoonpano draamasarjassa (SAG)

Parhaan draamasarjan näyttelijäkokoonpanon SAG-palkinto on yksi palkinnoista, joita yhdysvaltalainen yli 120 000 näyttelijää edustava ammattiliitto Screen Actors Guild jakaa vuosittain. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1994.
Sähköruoska

Sähköruoska.
Sähköruoska on taskulamppua muistuttava sähköinen laite, joka käytetään karjanohjaukseen. Sähköruoskassa on katkaisimella ja tehonsäätimellä varustettu kahva ja varren päässä kaksi metallista kosketuspintaa. Usein virranlähteenä ovat paristot, vaikka myös verkkovirralla toimivia versioita on kehitetty. Niitä käytetään pääasiassa karjan ajamiseen.
Kidutusväline

Sähköruoskia on käytetty yleisesti myös kidutusvälineenä. Kun sähköruoskan kosketuspinnat painetaan uhrin kehoa vasten ja sähkö kytketään, sähkövirta kulkee kosketuspintojen välillä aiheuttaen (voimakkuudestaan riippuen) kipua ja mahdollisesti palovammoja. Useimmat sähköruoskat yltävät myös vaatteiden läpi ja paljaaseen ihoon ne aiheuttavat selvästi näkyviä jälkiä. Sähköruoska on "turvallinen", sillä sen sähkövirta ei ulotu syvälle kudoksiin. Se voi kuitenkin aiheuttaa sydänpysähdyksen suoraan sydämen kohdalla selässä tai rintakehässä käytettynä. Sähköruoskia on väitetty käytettävän jopa uhrin suuhun tai sukupuolielimiin.
Amnesty International on vaatinut länsimaita, varsinkin Yhdysvaltoja ja EU:ta, kieltämään kidutusvälineiksi luokiteltujen sähköruoskien, karjapiiskojen ja sähköaseiden viennin. Niiden käyttö tiedetään yleiseksi monissa Lähi-idän valtioissa sekä Tiibetissä ja Kiinassa. Eräissä maissa sähköruoskia ja karjapiiskoja väitetään käytetyn mellakantorjuntaan.
Syangjan piirikunta

| Syangjan piirikunta स्याङ्जा, Syāṅjā |
| --- | --- |

 Syangjan piirikunnan sijainti Nepalissa.
 Koordinaatit: 28.0994°N, 83.8718°E 
Valtio:     Nepal
Nepalin kehitysalueet:  Läntinen kehitysalue
Nepalin vyöhykkeet:  Gandaki
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Putalibazar (30 704 as., 2011)
Pinta-ala  ():  1 164 km²
Väkiluku (2011)  ():  289 148
 – väestötiheys:  248 as./km²
HDI (2011):  0,527
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  NP-GA
 
ddcsyangja.gov.np
 Syangjan piirikunnan kartta. Piirikunnan kaksi kaupunkia näkyvät sinisävyisinä alueina. 
Syangjan piirikunta (nepaliksi स्याङ्जा, Syāṅjā) on yksi Nepalin 75 piirikunnasta. Se sijaitsee Nepalin Läntisen kehitysalueen Gandakin vyöhykkeellä.
Idässä piirikunnan naapurina on Tanahun, etelässä Palpan, lännessä Gulmin ja Parbatin sekä pohjoisessa Kaskin piirikunta.
Syangjan piirikunnassa asui vuonna 2011 yhteensä 289 148 ihmistä 68 881 perhekunnassa (2001: 317 320 as.). Piirikunnan pinta-ala on 1 164 neliökilometriä ja väestötiheys 248 as./km2. Hallinnollinen keskus on Putalibazarin kaupunki (aiempi nimi Syangja; 30 704 as., 2011). Vuonna 2011 piirikunnassa oli toinenkin kaupunki:  Waling (24 006 as., 2011).
Hallinnollis-ekologisesti piirikunta ryhmitellään osaksi Nepalin Läntistä kumpuvyöhykkettä. Tarkemmassa jaottelussa piirikunnasta 53,6 % voidaan luokitella ylempään trooppiseen, 45,3 % subtrooppiseen ja hitunen (0,0 %) lauhkeaan kasvillisuusvyöhykkeeseen sekä 1,1 % vesistöihin kuuluvaksi.
Nepalin vuoden 2015 maanjäristyksen järistyskeskus sijaitsi Gandakin maakunnan koillisosassa Gorhkan piirikunnassa, melko lähellä Syangjaa. Piirikunta kärsi tuhoja tämän seurauksena, muun muassa tuhansia rakennuksia tuhoutui.
Putalibazarin kaupunkia.
Pengerviljelyä maaseutukylän äärellä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Syangjan piirikunta Wikimedia Commonsissa
Sándor Kőrösi Csoma

| Sándor Kőrösi Csoma |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1784 Körös, Transilvania (nykyään Covasna, Romania)
Kuollut: 11. huhtikuuta 1842 Darjeeling, Intia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Sándor Kőrösi Csoma (myös kirjoitusasussa Alexander Csoma de Kőrös tai de Koros) (1784 Körös, Transilvania – 11. huhtikuuta 1842 Darjeeling, Intia) oli unkarilainen tutkimusmatkailija ja filologi, jota pidetään länsimaisen tibetologian tai Tiibetin tutkimuksen tieteenalan perustajana.
Elämä ja ura

Csoma kuului köyhtyneeseen székely-aatelissukuun. Hän opiskeli vuosina 1815–1818 Göttingenin yliopistossa lääketiedettä ja itämaisia kieliä ja teki siellä päätöksen etsiä magyaarien alkuperäistä kotiseutua Aasian sisäosista. Vuosina 1820–1831 hän matkusti Egyptissä, Syyriassa, Buharassa, Punjabissa, Kashmirissa ja muissa maissa. Hän matkusti Tiibetiin, jossa hän vietti neljä vuotta buddhalaisluostarissa opiskellen tiibetin kieltä ja buddhalaista kirjallisuutta. Käydessään Bengalissa tiibetin kielen taitonsa ansiosta hän sai töitä sikäläisen aasialaisen seuran kirjastosta, jossa oli yli 1000 kyseistä kieltä käsittelevää nidettä. Näiden avulla Csoma toi tiibetin kielen ja kirjallisuuden eurooppalaisen oppineiston ulottuville erityisesti uraauurtavilla teoksillaan A grammar of the Tibetan language (1834) ja Essay towards a dictionary Tibetan and English (1835). Hän kirjoitti myös useita Tiibetin kieltä ja kirjallisuutta käsitteleviä artikkeleita Bengalin aasialaisen seuran aikakauslehteen ja julkaisi analyysin tiibetinbuddhalaisten pyhistä kirjoituksista Kangyurista. Hänen maineensa oli nyt saavuttanut hänen kotimaansa, ja hän sai sieltä palkkaa, jonka hän käytti kirjojen hankkimiseen intialaisiin kirjastoihin. Hän vietti jonkin aikaa Kalkutassa opiskellen sanskritia ja useita muita kieliä, mutta hän kuoli äkillisesti vuonna 1842 Darjeelingissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sándor Kőrösi Csoma Wikimedia Commonsissa
Suujärv (Listaku)

| Suujärv |
| --- | --- |
Valtiot:  Viro
Maakunnat:  Võrumaa
Kunnat:  Võrun kunta
Koordinaatit:  57°53′18″N, 27°08′07″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Sandisuu peakraavin valuma-alue
Laskujoki:  Sandisuu peakraav 
Järvinumero:  VEE2128600
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  71,6 m  mpy. 
Pituus:  0,71 km  
Leveys:  0,285 km  
Rantaviiva:  1,613 km  
Pinta-ala:  8,1 ha  
Tilavuus:  0,000228 km³ 
Keskisyvyys:  2 m  
Suurin syvyys:  6,2 m  
Valuma-alue:  2 km²
Saaria:  ei saaria 
 fiSuujärv 
Suujärv (myös Listaku Soojärv, Metsajärv) on Virossa Võrumaalla Võrun kunnan Listakun kylässä sijaitseva järvi. Kaakkois-Virolaisessa vesistö- ja maastonimistössä suu tarkoittaa suota.
Maantietoa

Järvi on 710 metriä pitkä, 285 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 8,1 hehtaaria. Se sijaitsee pari kilometriä Kääpan taajamasta koilliseen metsässä ja se on pitkä luode-kaakko- suuntainen järvi. Sen syvyys on 6,2 metriä ja keskisyvyys on 2,0 metriä. Siinä ei ole saaria. Järven rannat ovat koillisessa avosuota ja lounaassa soistunutta metsämaata (Arosuu). Se on autio eikä sinne tule tietä.
Luontoarvoja ja luokittelu

Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) (vir. Veepoliitika Raamdirektiivi, (VRD)) luokituksen (VRD 4) mukaan veden kovuuden osalta pehmeävetinen järvi, jonka vedenväri on tumma (vir. pehme- ja tumedaveeline järv). Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti sekä pehmeävetiseksi että miksotrofiseksi järveksi  (vir. pehmeveeline miksotroofne tai pehmeveeline segatoiteline, PM). Silloin veden kalkkipitoisuus on pieni, mutta samalla sen ravinnepitoisuudet ja humuspitoisuudet ovat korkeat.
Avosoinen ranta ja vesikasvillisuus on voinut vaikeuttaa pinta-alan määritystä, koska sen alaksi mainitaan myös 7,7 hehtaaria.
Vesistösuhteita

Suurjärv kuuluu Sandisuu peakraavin valuma-alueeseen, jossa Sandisuu peakraavi on Võhandu jõen sivu-uoma. Peakraavia kutsutaan toisinaan myös Paidra peakraaviksi. Muut ojat tuovat vain hieman vettä järveen, jolloin veden vaihtuvuus riippuu enimmäkseen sadannasta. Järven vesi vaihtuu laskennallisesti noin kaksi kertaa vuodessa eli sen viipymä on 183 vuorokautta. Järven valuma-alueen pinta-ala on 2,0 neliökilometriä. Peakraavi on johdettu kolmen kilometrin päässä Võhandu jõgeen. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Huomautuksia

1 2  Kohteen ympäristön kasvillisuutta, asutusta ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
Säynätsalon paloasema

Säynätsalon paloasema
Keski-Suomen pelastuslaitoksen Säynätsalon paloasema sijaitsee Jyväskylässä Säynätsalossa osoitteessa Saunatie 13.  Paloasema on otettu käyttöön vuonna 1992  ja sen on suunnitellut Arkkitehtisuunnittelu MV-konsultit.
Säynätsalossa toimii osa-aikaispalokunta Säynätsalon PVPK.
Paloaseman tiloissa toimii myös Kespe Oy, joka on Keski-Suomen Pelastusliitto ry:n omistama yhtiö. Se järjestää mm. turvallisuus- ja pelastuskoulutusta sekä tekee pelastussuunnittelua.
Aiheesta muualla

Keski-Suomen pelastuslaitos (verkkosivut)
Säynätsalon paloasema Jyväskylän kaupungin karttapalvelussa (Arkistoitu – Internet Archive).
Säynäjäjärvi (Pelkosenniemi)

| Säynäjäjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi 
Paikkakunta:  Pelkosenniemi
Koordinaatit:  67°01′20″N, 27°46′00″E
Järvinumero:  65.497.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  159,7 m 
Rantaviiva:  4,455 km 
Pinta-ala:  0,92 km² 
Tilavuus:  571 000 m³
Keskisyvyys:  0,6 m 
Suurin syvyys:  2,3 m 
 fiSäynäjäjärvi 
Säynäjäjärvi on erittäin matala metsäjärvi Pelkosenniemellä Lapin maakunnassa. Sen pinta-ala on 92 hehtaaria. Etäisyys Rovaniemeltä on 107 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede

Säynäjäjärven pituus etelästä pohjoiseen on 1,6 kilometriä. Allas on melko tasaleveä, tasasyvä ja saareton. Noin viidesosa järven pinta-alasta on yli metrin syvyinen. Syvimmät kohdat sijaitsevat itärannan tuntumassa. Säynäjäjärven ranta on alavaa, ja 160 metrin korkeuskäyrä kulkee vain paikka paikoin alle sadan metrin etäisyydellä järven rantaviivasta.
Säynäjäjärveen virtaa laskuoja kaakosta Neulikkolammelta (162,4 metriä mpy) ja etelästä Hoikkalammelta (165,1 metriä mpy). Säynäjäjärven pohjoiskolkasta alkaa Säynäjäjoki, joka virtaa pohjoiseen ja laskee Vuotosjokeen, joka puolestaan virtaa pohjoiseen kohti Kemijokea.
Säynäjäjärven vesitilavuus on 571 000 kuutiometriä eli 571 miljoonaa litraa.
Säynäjäjärvi (65.497.1.002) kuuluu Säynäjäjoen valuma-alueeseen (65.497), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kemijoen vesistössä (65). Toinen jakovaihe on Vuotosjoen valuma-alue (65.49) ja ensimmäinen jakovaihe Ylä-Kemijoen valuma-alue (65.4). Säynäjäjärvi on Säynäjäjoen valuma-alueen laajin vakavesi. Sitä seuraavat Hoikkalampi ja Iso Aapalampi. Valuma-alueeseen kuuluu kuusitoista vähintään hehtaarin laajuista järveä, joista useat ovat vailla virallista nimeä.
Pelkosenniemen Säynäjäjärvi on laajin Suomen kolmestatoista Säynäjäjärvestä. Se on Pelkosenniemen laajin vakavesi Pyhäjärven jälkeen ja ennen Tuormusjärveä.
Takaisinmallinnus

Takaisinmallinnus (engl. Reverse engineering) on olemassa olevan laitteen, tietojärjestelmän tai yksittäisen tietokoneohjelman toiminnallisuuden selvittämistä. Tietojärjestelmää tai tietokoneohjelmaa voidaan takaisinmallintaa tutkimalla sen suoritusta, eritasoisia koodeja (lähdekoodi, välikielinen eli esikäännetty koodi, konekoodi tai ajonaikainen koodi) tai kuvauksia.
Tunnetuin takaisinmallinnettu laite lienee Tupolev Tu-4. Tupolev Tu-4 oli neuvostoliittolainen strateginen pommikone, jota käytettiin 1940-luvun lopulta 1960-luvun puoliväliin. Se perustui neljään Neuvostoliiton haltuun joutuneeseen Yhdysvaltain ilmavoimien B-29 Superfortress -koneeseen.
Niin sanottua puhtaan huoneen tai kiinalaisen seinän suunnittelua käytetään toisinaan tuottamaan yhteensopiva tulos varmistaen, ettei alkuperäisestä järjestelmästä kopioida suoraan mitään sellaisenaan. Tunnettu tapaus on IBM PC -tietokoneen BIOS, josta Phoenix Technologies tuotti yhteensopivan version 1980-luvulla. Tapauksessa yksi ryhmä tutki IBM:n alkuperäistä järjestelmää ja dokumentoi sen käyttämättä tai viittaamatta lainkaan itse ohjelmakoodiin. Toinen ryhmä seurasi näkemättä ja tietämättä alkuperäistä järjestelmää lainkaan ja toteutti dokumentaation pohjalta toiminnallisesti yhteensopivan version.
Takaisinkääntäjä kääntää suoritettavan tiedoston lähdekielelle. Disassembleri kääntää suoritettavan tiedoston symboliselle konekielelle. Niitä käytetään myös takaisinmallinnuksen apuna.
Supercopa de España 2014

Supercopa de España 2014 oli espanjalainen jalkapallokilpailu, jossa kohtasivat kauden 2013–2014 Primera Divisiónin mestari Atlético Madrid sekä Copa del Reyn voittaja Real Madrid. Kilpailu oli kaksiosainen, jossa molemmat joukkueet pelasivat toisen osaotteluista kotona. Voittaja ratkaistiin yhteismaalien perusteella.
Ensimmäinen osaottelu Real Madridin kotikentällä Santiago Bernabéulla päättyi 1–1-tasalukemiin, Atlético Madridin tehdessä tasoitusosuman ottelun viime hetkillä. Toinen osaottelu pelattiin kolme päivää myöhemmin Vicente Calderónilla, jonka Atlético voitti numeroin 1–0. Näin Atlético voitti historiansa toisen Espanjan supercupin yhteismaalein 2–1.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (espanjaksi)
Sydänmyrsky

| 20 suosikkia – Sydänmyrsky Meiju Suvas |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1989–1998
 Julkaistu: 1999
 Formaatti: CD-levy, C-kasetti
 Tyylilaji: Iskelmä
 Kesto: 75.27
 Levy-yhtiö: Fazer Records
Meiju Suvaksen kokoelma- muut julkaisut
| Sydänmyrsky 1995 | 20 suosikkia – Sydänmyrsky 1998 | Taikavoima silmien 2001 |
20 suosikkia – Sydänmyrsky on Meiju Suvaksen vuonna 1999 julkaistu kokoelma-albumi, joka sisältää 20 kappaletta hänen vuosina 1989–1998 levyttämistään kappaleista. Albumin on julkaissut CD-levynä ja C-kasettina Fazer Records. Albumi on toinen Suvaksen kokoelma-albumi "20 suosikkia" -sarjassa. Hänen muut sarjassa julkaistut albumit ovat "20 suosikkia – Pure mua" ja "20 suosikkia – Viet itsekontrollin".