stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalevan kisat 1918
Kalevan malja

| # | Seura | Urheilijat | Pist |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Helsingin IFK | Bergman, Wilen, V. Nyström, Hornborg, Vickholm, Englund, Eriksson, Pettersson, R. Nyström, Gerasimowitsch, Nylund | 70,5 |

| 2 | Helsingin Kisa-Veikot | Kättö, Ahtola, Schöberg, Koskenniemi, Stenroos, Kolehmainen, Niklander, Järvinen, Hongisto, Blommendahl, Liljeberg, Tamminen, Saarijärvi | 67,5 |
| 3 | Kalevan Veikot, Helsinki | Johansson, Brander, Palmroos | 23,5 |
| 4 | AIK Turku | Kuffschinoff | 15 |
| 5 | Tampereen Pyrintö | Helander, Ruoho | 13 |
| 6 | Ekenäs IF | Ekqvist. Petander, Bemgtström | 11 |
| 6 | Turun Urheiluliitto | Rainio, Nurmi, Laiho (pitäisi olla myös Kling) | 11 |
| 8 | SLU Mikkeli | Lehtonen, Vanonen | 10,5 |
| 9 | Jalasjärven Jalas | Tala | 10 |
| 10 | Porvoon Akilles | Liimatainen | 8 |
| 11 | Maarian Pyrkivä | Niittymaa | 7 |
| 11 | Vasa IFK | Vahlbeck, O. v. Troil | 7 |
| 13 | Kaukaan Riento | Pelkonen | 6,5 |
| 14 | Turun Riento | Gädda | 5 |
| 15 | Savitaipaleen Urheilijat | Myyrä | 4,5 |
| 16 | Kuopion Reipas | Stenman | 4 |
| 17 | Forssan Salama | A. Mäkilä | 3 |
| 18 | Launosten Urheilijat | Rantanen | 1 |
| 19 | Sortavalan Viritys | Immonen | 0,5 |
Liesi

Keraaminen liesi.
Tyypillinen kaasuliesi.
Vanha amerikkalainen kaasuliesi.
Liesi on tasolla (levyllä) keittämiseen ja paistamiseen tarkoitettu rakennelma tai kodinkone, johon on yleensä lisätty myös uuni ruuan paistamista varten. Lämmitys tapahtuu tavallisimmin sähköllä, joskus kaupunkikaasulla, nestekaasulla tai puilla. Puulämmitteisestä liedestä, jonka keittoalustana on valurautalevy, käytetään yleisesti nimitystä hella.
1980-luvulta lähtien kotitalouskeittiöihinkin on valmistettu myös erillisiä uuneja ja liesitasoja. Erillisuuni voidaan sijoittaa ergonomisemmin, ja laitteiden integroiminen eli upottaminen keittiökalusteisiin helpottaa puhtaanapitoa.
Puuliesi

Yleensä valurautainen tai muurattu savuhormiin kytketty liesi, jossa tulipesän kattona ovat valurautaiset kuumenevat levyt. Puulämmitteisyyden ansiosta levyihin saadaan tarvittaessa suuri lämpöteho. Puulieteen on usein liitetty uuni, joka on joko paistinuuni tai leivinuuni riippuen lämmitystavasta. Leivinuuni lämpiää uunin sisällä poltetuilla puilla ja paistinuuni saa kaiken lämpönsä hellan tulipesässä poltetuista puista. Kokonaan metallirakenteisissa uuneissa uuni on yleensä juuri paistinuuni ja muuratuissa hellaleivinuuneissa uuni on yleensä sisältä lämmitettävä. Sisältä lämmitettävään uuniin saadaan kovempi lämpö ja hellalla voidaan ylläpitää lämpöä. Suomessa puuliesien keittolevyille on vakioitu kokoja keittolevyn halkaisijan mukaan.
| Keittolevy> levy | Keittolevy> ⌀ (mm) | Keittolevy>  | Keittolevy>  | Keittolevy>  | Keittolevy>  | Keittolevy>  | Keittolevy>  | Keittolevy>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| keittolevy | 207 |  |  |  |  |  |  |  |
| keittolevy-2 | 263 |  |  |  |  |  |  |  |
| keittolevy-3 | 325 |  |  |  |  |  |  |  |
| keittolevy-4 | 393 |  |  |  |  |  |  |  |
| keittolevy-5 | 295 |  |  |  |  |  |  |  |
| keittolevy-6 | 360 |  |  |  |  |  |  |  |
Sähkötoimiset liedet > Sähköliesi

Pyörein valurautaisin levyin varustettu liesi on yksinkertaisin ja vanhin sähköllä toimivista liesityypeistä. Valurautaiset levyt kuumennetaan sähkövastusten avulla ja lämpö johtuu kuumista levyistä keittoastioihin. Levyjä on yhdestä neljään kappaletta lieden koon mukaan. Keittoastioiden pohjan ja keittolevyn pinnan on oltava tasaiset, jotta liesi toimisi hyvin. Energiansäästön suhteen tämä liesityyppi on huono, koska energiaa tarvitaan myös lieden raskaiden levyjen lämmittämiseen. Samasta syystä liesi reagoi hitaasti tehonvaihteluihin. Valurautaisin levyin varustettu sähköliesi on tällä hetkellämilloin? yleisin liesityyppi Suomessa.
Sähkötoimiset liedet > Keraaminen liesi

Sähkötoimisen lieden erityistyyppi, jossa valurautaiset levyt on korvattu lieden yläosan peittävällä keraamisella tasolla. Tasossa on useita merkittyjä kohtia, joiden alla on sähkövastukset, periaatteessa samantapaiset kuin valurautalevyjen sisällä. Keraaminen liesi reagoi nopeammin tehonvaihteluihin, koska vastuksen ei tarvitse lämmittää paksua valurautalevyä. Keraaminen liesi on helpompi pitää puhtaana ja se kuluttaa hieman vähemmän energiaa kuin tavanomainen sähköliesi. Astioiden lämpeneminen perustuu lähinnä lämpösäteilyyn, joten astian pohjan tulisi olla mieluiten mattamusta, jotta se absorboisi (imisi) lämpösäteilyä mahdollisimman tehokkaasti. Kiiltävä teräskattila tai vaalea alumiinipohja heijastaa osan lämmöstä pois, joten se ei lämpene yhtä tehokkaasti. Erotuksena valurautalevyyn astian pohjan epätasaisuus haittaa tuskin lainkaanlähde?.
Sähkötoimiset liedet > Induktioliesi

Induktiolevy on nopeampi, kuluttaa vähemmän energiaa ja reagoi tehon säätöön nopeammin ja herkemmin kuin perinteinen keittolevy. Sen toiminta perustuu induktiiviseen lämpenemiseen.
Induktioliedellä voidaan kuumentaa vain astioita, joiden pohjassa on magnetoituvaa, ferromagneettista materiaalia. Astian käyttökelpoisuuden voi varmistaa yksinkertaisesti magneetilla: jos magneetti pysyy astian pohjassa, niin astia sopii induktioliedelle. Levyllä ei voida käyttää esimerkiksi lasisia, alumiinisia tai vanhempia, ruostumattomasta teräksestä valmistettuja astioita.
Induktioliedessä ei ole keittolevyjä vaan siihen on merkitty astioiden paikat samaan tapaan kuin keraamisissa liesitasoissa. Merkittyjen kohtien alla on työkelaselvennä.
Koska kuumennus kohdistuu suoraan kattilan pohjaan, liesitaso ei mainittavasti lämpene ja siten lika ei pala siihen kiinni kuten muihin liesiin. Induktioliesi ei myöskään lämpene lainkaan, jos keittoastia ei ole liedellä. Tämä vähentää tulipalon tai onnettomuuden riskiä, jos liesi unohtuu päälle. Induktiopohjalla varustettuja astioita voidaan käyttää myös perinteisillä liesillä. Nykyisin monet hyvälaatuiset, aivan tavalliset keittoastiat ovat yhteensopivia myös induktioliesien kanssa. Jotkin induktioliedet mahdollistavat muidenkin kuin pyöreäpohjaisten astioiden käyttämisen.
Ainakin vuodesta 2010 myös retkeilykäyttöön tai lisäkeittimeksi tarkoitettuja yhden astian induktiokeittolevyjä on saatavana edulliseen hintaan.lähde?
Induktioliesissäkin uuni toimii yleensä sähkövastuksilla kuten perinteisissä liesissä.
Kaasuliesi

Kaasuliedessä ei ole levyjä, vaan kaasupolttimia, joiden ympärillä on teline ruuanvalmistusastioita varten. Kaasuliesi voi toimia maakaasulla tai nestekaasulla. Liekki tuo keittoastiaan nopeasti suuren lämpötehon, ja tehon säätö on nopeaa. Kaasuliesiä käytetään usein ravintoloissa.
Historiallisia liesityyppejä

Alun perin liedeksi on sanottu kivettyä tulisijaa, jossa on valmistettu ruokaa. Tällainen on esimerkiksi saamelaiskodassa tai perinteisessä keitto- tai saunankodassa. Liesi on myös kolmesta tai useammasta kivestä ulos tehty tulisija, jolle asetetaan patalähde?. Liedeksi sanotaan myös vanhanaikaisen leivinuunin suun edessä olevaa kaukaloa, jossa keitettiin uunista vedetyillä, hehkuvilla hiilillä. 1900-luvun alussa alkoi levitä rakennustapa, jossa leivinuunin edessä oleva avoin liesi katettiin valurautalevyllä. Tällaista liettä ryhdyttiin yleisesti sanomaan hellaksi ja karjalaisten keskuudessa liitaksi.
Aiheesta muualla

Hämeen Sanomat Hanki itsellesi sopiva liesi tilan, käytön ja tarpeen mukaan
Lassi Vanhatalo

| Lassi Vanhatalo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. tammikuuta 1998 (ikä 27) Tampere, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Lasa, Vanhis
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  200 cm
Paino:  100 kg
Seura
Seura:  Ässät
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  93
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2019–
Aik. seurat:  Tappara (SML) LeKi (Mestis) TUTO Hockey (Mestis) Sport (SML)
Lassi Vanhatalo (s. 8. tammikuuta 1998 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Porin Ässissä. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Muuta

Vanhatalon isoveli Miika toimii Tapparan U18-joukkueen apuvalmentajana ja pikkuveli Vilho pelaa samassa joukkueessa.
Lassi Vanhatalo pelasi nuorempana salibandyä ja jalkapalloa.
Huomioväri

Hevonen, jonka takissa on käytetty voimakasta huomivoäriä
Huomioväri on väri, jota käytetään kiinnittämään katsojan huomio tiettyyn kohteeseen tai varoittamaan vaarasta. Huomiovärejä käytetään yleisesti työturvallisuudessa, liikennemerkeissä ja varoitusmerkeissä. Yleisimpiä huomiovärejä ovat punainen, kirkas keltainen, oranssi ja neonvärit, joiden kontrastia usein tehostetaan mustalla. Heijastimissa ja työvaatteissa käytetään usein fluoresoivia huomiovärejä näkyvyyden parantamiseksi.
Jesolo

| Jesolo Iesolo, Gèxoło |
| --- | --- |
 Lido di Jesolon ranta
 Jesolo
 Koordinaatit: 45°32′02″N, 12°38′27″E 
Valtio:  Italia
Alue:  Veneto
Metropolikaupunki:  Venetsia
Hallinto:  
 – Pormestari:  Valerio Zoggia
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  95,2 km²
Korkeus:  +0 m
Väkiluku (2015):  26 122
 – Väestötiheys:  274,4 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  30016
Suuntanumero(t):  0421
Rekisterikilpi:  VE
 
 www.comune.jesolo.ve.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jesolo (venetsiaksi Gèxoło) on kaupunki Italian Veneton alueella Venetsian metropolikaupungissa Adrianmeren rannalla. Jesolossa on arviolta 26 122 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 95,2 neliökilometriä.
Jesolossa on rantakatu, kävelykatu ja kaksi pitkää bulevardia. Alueen läntisestä niemenkärjestä itäiseen niemenkärkeen on 15 kilometriä. Jesolo on kesäisin suosittu matkailukohde.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jesolo Wikimedia Commonsissa
Kaupungin internetsivut (italiaksi)
Venetsian metropolikaupunki
Annone Veneto | Campagna Lupia | Campolongo Maggiore | Camponogara | Caorle | Cavallino-Treporti | Cavarzere | Ceggia | Chioggia | Cinto Caomaggiore | Cona | Concordia Sagittaria | Dolo | Eraclea | Fiesso d’Artico | Fossalta di Piave | Fossalta di Portogruaro | Fossò | Gruaro | Jesolo | Marcon | Martellago | Meolo | Mira | Mirano | Musile di Piave | Noale | Noventa di Piave | Pianiga | Portogruaro | Pramaggiore | Quarto d’Altino | Salzano | San Donà di Piave | San Michele al Tagliamento | San Stino di Livenza | Santa Maria di Sala | Scorzè | Spinea | Stra | Teglio Veneto | Torre di Mosto | Venetsia | Vigonovo
Ranta Jesolossa.
Maaretta Jaukkuri

Maaretta Jaukkuri (s. 1944, Rovaniemi) on eläkkeellä oleva kuraattori, kirjoittaja ja nykytaiteen professori. Jaukkuri on vaikuttanut laajaltikenen mukaan? suomalaisella ja kansainvälisellä taiteen kentällä. Hän on ollut esimerkiksi kuratoimassa Nykytaiteen museo Kiasman intendenttinä monia ARS-näyttelyitä. Vetäydyttyään Kiasmasta eläkkeellesiirtymisen ja suuntaerimielisyyksien takia 2007 hän toimi Oslossa, Norjassa Kunstnernes Husin taiteellisena johtajana vuoteen 2011 asti.
Vuonna 2004 Jaukkuri toimi Trondheimin yliopistossa professorina. Lisäksi hän on ollut Helsingissä Kuvataideakatemiassa Praksis-maisteriohjelman professorina.
Maaretta Jaukkurin elämäntyön jatkamiseksi on Norjan Lofooteille perustettu Maaretta Jaukkuri Foundation.
Jaukkuri sai Suomi-palkinnon 2024.
Luettelo maratonmelonnan Suomen-mestareista

| 2022 | Pori | K2 Naiset | Netta Malinen – Olivia Malinen, TaVi | Emmi Puputti-Vehkalahti  –  Riitta Antila, MeMa | Pirre Lammi – Johanna Soukkio, VaVe |
| 2022 | Pori | K2 Sekaparit | Netta Malinen – Miska Nummela, TaVi | Oona Vasko – Tomi Nieminen, PM | Emmi Puputti-Vehkalahti – Erkko Peltomaa, MeMa |
| 2023 | Lahti | K1 Miehet, Short track | Jaakko Hippeläinen, VaVe | Eetu Kolehmainen, MiMe | Eero Luoma, M |
| 2023 | Lahti | K1 Naiset, Short track | Sara Mihalik, KaMe | Emmi Puputti-Vehkalahti, MeMa | Hillevi Westerback, C |
| 2023 | Lahti | C1 Miehet, Short track | Antti Välkki, PM | Zsolt Czompó, PM | Max Viuho, PM |
| 2023 | Lahti | K1 Miehet | Jaakko Hippeläinen, VaVe | Eero Luoma, M | Dmytro Rohozhyn, MeMa |
| 2023 | Lahti | K1 Naiset | Tanja Jantunen, TaVi | Emmi Puputti-Vehkalahti, MeMa | Aino Lantelankallio, TaVi |
| 2023 | Pori | K2 Miehet | Alex Barta – Eero Luoma, M | Tommi Ritala – Dmytro Rohozhyn, PM/ MeMa | Kimmo Harikoski – Markko Lehtosalo, M |
| 2023 | Pori | K2 Sekaparit | Eero Luoma – Eveliina Luoma, M/ MeMa | Hillevi Westerback – Alex Autere, C | Emmi Puputti-Vehkalahti – Dmytro Rohozhyn, MeMa |
| 2024 | Pori | K2 Miehet | Miska Nummela – Tommi Ritala, TaVi/ PM | Kimmo Harikoski – Eero Luoma, M | Jussi Wallin – Ilkka Ritvos, SMM/ M |
| 2024 | Pori | K2 Naiset | Netta Malinen – Iida Lindeman, TaVi | Hillevi Westerback – Elin Ljungqvist, C/ W | Suvi Setälä  – Anna Haikara, KaMe |
| 2024 | Pori | K2 Sekaparit | Netta Malinen  – Miska Nummela, TaVi | Oona Vasko  – Tommi Ritala, PM | Emmi Puputti-Vehkalahti – Dmytro Rohozhyn, MeMa |
| 2024 | Tampere | K1 Miehet, Short track | Miska Nummela, TaVi | Aapo Rosenström, KaMe | Dmytro Rohozhyn, MeMa |
| 2024 | Tampere | K1 Naiset, Short track | Netta Malinen, TaVi | Oona Vasko, PM | Cecilia Hirvelä, KaMe |
| 2024 | Tampere | C1 Miehet,  Short track | Antti Välkki, PM | Aino Lantelankallio, PM | Ilkka Pajari, PM |
| 2024 | Tampere | K1 Miehet | Miska Nummela, TaVi | Tommi Ritala, PM | Eero Luoma, M |
| 2024 | Tampere | K1 Naiset | Netta Malinen, TaVi | Tanja Jantunen, TaVi | Vellamo Viitanen, M |
Etnologia Suomessa

Kansatieteen professori Toini-Inkeri Kaukonen esittelee karjalaisia tekstiilejä Kansallismuseossa Helsingissä 1973.
Etnologia eli kansatiede on Suomessa itsenäinen tieteenala. Alan toimijoita on sekä yliopistoissa että niiden ulkopuolella. Suomalainen etnologia on 1800- ja 1900-luvuilla keskittynyt suomalais-ugrilaisten kansojen sekä maaseudun kansankulttuurin tutkimukseen. Sittemmin se on laajentanut tutkimuskohdettaan kaupunkeihin, nykyaikaan, arjen kulttuuriin, erilaisiin yhteisöihin ja jälkimoderniin yhteiskuntaan.
Toimijat ja instituutiot

Etnologian alan tutkimusta tehdään Suomessa neljässä yliopistossa: Helsingin, Turun ja Jyväskylän yliopistoissa sekä Åbo Akademissa. Lisäksi museotoiminta ja eräät kansalaisjärjestöt kuten kotiseutuyhdistykset ja Talonpoikaiskulttuurisäätiö on toisinaan nähty kuuluvaksi etnologian alaan.
Historia

Sanana kansatiede on peräisin 1830-luvulta. Kansatieteen ensimmäiset tutkimukset suuntautuivat Venäjälle 1800-luvulta lähtien. Tutkijat analysoivat suomalais-ugrilaisia kansoja. Tutkimusta jatkettiin aina ensimmäiseen maailmansotaan asti. Suomen itsenäistyttyä raja Venäjälle sulkeutui vuosikymmeniksi. Rajat avautuivat osittain vasta 1960-luvulla. 1990-luvulla tutkimusmahdollisuudet Venäjällä avautuivat lähes 1800-luvun tasolle, mutta suomalais-ugrilaiset kansat olivat kokeneet merkittävää taantumista.
1920-luvulla tutkimuksen pääpaino siirtyi Venäjän puolella tehtyjen matkojen tuloksien analysointiin sekä oman alueen tarkkaan tutkimukseen. Näin syntyi maaseudun valloitus kansatieteessä. Uransa 1930 luvulla aloittanut Kustaa Vilkuna suuntasi entisenä talonpoikana tutkimuksensa maaseudulle. Samalla osa tutkijoista suuntasi voimavarojaan suomalaisen maaseudun elinkeinoihin. Tutkijoille syntyi pelko menettää tieto ajalta ennen teollistumista. Tämän aikakauden tutkimuksesta antaa hyvän kuvan Suomen kansallismuseo, jonka kansatieteellinen kokoelma sisältää muun muassa erinomaisen kokoelman käsityökaluja maan eri kolkilta. Työkaluissa ja käsitöissä esiintyneiden piirteiden tutkimus avasikin erittäin laajoja näköaloja koko maan kulttuurihistorian tutkimukseen. Maaseudun naisten elämänpiiriä tallensivat esimerkiksi Astrid Reponen-Juvas ja Maija Juvas.
Tutkimuksen pääpainona oli maaseutu 1960-luvulle asti, jolloin Turkuun perustettiin kansatieteen professuuri. Kansatiede Turun yliopistossa sai vaikutusvaltaisen ja oppinsa Ruotsista saaneen professorin Ilmar Talven. Hän kohdisti kiinnostuksensa erityisesti teollistuneeseen yhteiskuntaan. Tutkijoiden keskuudessa virisi pelko teollistuvan yhteiskunnan alkutaipaleen muistitiedon menettämisestä, sillä ajan henkilökohtaisesti kokeneet alkoivat olla vanhoja. Niinpä Talve lähetti tutkijoita ja opiskelijoita ympäri Suomea keräämään tietoa ja valokuvia eri ammattialoilla toimivista ihmisistä.lähde?
1970-luvulla kaupunkikansatiede sai alkunsa. Kaupunkikansatiede oli aluksi vaisu sekä hitaasti etenevä tutkimusala ja kaupunkia tutkittiin samoin metodein kuin aiemmin maalaiskyliä. Kuitenkin 1980-luvulla osa tutkijoista heräsi ajattelemaan asiaa uudelta kantilta, mikä lisäsi myös kiinnostusta alaan. Syntyi ajatus uusien tutkimusmetodien hyväksi käyttämisestä kaupunkikansatieteessä. Kaupunkikansatieteen suurin ongelma on se, että kaupunki eroaa kyläyhteisöstä sen laajuuden vuoksi; suurta kaupunkia on lähes mahdotonta hahmottaa. Kaupungissa on laaja verkosto erilaisia ihmistyyppejä, tuloerot ovat suuria eikä asuinalueillakaan ole yhteisiä piirteitä. On myös kysytty, voiko kaupunkia pohtia yhtenä yksikkönä vai pitääkö kaupunkia tutkia monella eri tasolla. Tämä tarkoittaa tutkimuksen eriytymistä sekä erilaisiin kaupunkityyppeihin että erilaisiin kaupunkien sisäisiin alakulttuureihin. Voidaan keskittyä tutkimaan esimerkiksi pienehköjä "maaseutukaupunkeja" (esimerkiksi Loimaa) tai suurempia kaupunkiyksiköitä, joissa yleismaailmalliset suurkaupungin ilmiöt ovat selvemmin havaittavissa.lähde?
Historia > Tärkeitä henkilöitä

Axel Olai Heikel oli ensimmäinen kansatieteen dosentti. Hän teki matkoja Volgan suomalaisten keskuuteen 1880-luvulla. Hänestä tuli tohtori julkaistuaan väitöskirjansa vuonna 1887. Axel Olai Heikel valittiin ensimmäiseksi kansatieteen dosentiksi 1890-luvun alussa. Sittemmin Axel Olai Heikel perusti Seurasaaren ulkomuseon.
Uuno Taavi Sirelius oli seuraava suuri kansatieteen tutkija. Hän aloitti tutkimuksensa matkalla Volgan vartta tutkimaan suomalais-ugrilaisia kansoja. Hän tutki muun muassa Obin-ugrilaisten elämää, tapoja, rakennuksia, ornamentteja ym.
Ilmar Talve, Turun yliopiston kansatiede, professorina vuodesta 1962 vuoteen 1984.
Elias Lönnrot
Toivo Vuorela
Kustaa Vilkuna
Etnologia Turun yliopistossa

Etnologia on yksi Turun yliopiston humanistisen tiedekunnan oppiaineista ja yksi Suomen neljästä etnologian oppituolista. Oppiaineen opetushenkilökuntaan Turun yliopistossa kuului vuonna 2009 professori, lehtori sekä kaksi assistenttia. Muuna henkilökuntana olivat akatemiatutkija, tutkijakoulutettava, eri hankkeissa ja projekteissa työskenteleviä ihmisiä sekä toimistosihteeri. Yhteensä oppiaineella oli perustutkinto-opiskelijoita noin 100 ja jatko-opiskelijoita noin 30.
Etnologia Turun yliopistossa > Oppiaineen historiaa

Suomalainen ja vertaileva kansatiede tuli omana oppiaineenaan Turun yliopiston humanistiseen tiedekuntaan vuonna 1953, jolloin kansatieteen dosentiksi nimitettiin FT Niilo Valonen. Valonen siirtyi Helsinkiin Kansallismuseoon vuonna 1955, jolloin dosentiksi nimitettiin FT Toivo Vuorela.
Humanistiseen tiedekuntaan perustettiin kansatieteen laitos vuonna 1958. Oppiaineessa ei vielä tuolloin ollut professoria, joten laitoksen esimieheksi nimitettiin sosiologian professori Esko Aaltonen. Vuonna 1959 kansatieteen laitokseen perustettiin assistentin toimi, jota hoiti FL Ilmar Talve. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 1960. Samana vuonna perustettiin suomalaisen ja vertailevan kansatieteen professorin virka, jota hoitamaan määrättiin aiemmin samana vuonna dosentiksi nimitetty FT Talve. Hän työskenteli nimitettynä professorina aina vuoteen 1986 asti. Talven jälkeen professoreina toimivat Matti Räsänen (1987–1995), vt. professorina Teppo Korhonen (1995–1997) ja Pekka Leimu (vuodesta 1997).
Uutena alueena tutkimuksessa nostettiin 1990-luvun kuluessa vahvasti esille kulttuurien kohtaamiseen liittyvät teema-alueet. Tähän kehitykseen vaikuttivat myös 1980-luvun jälkipuoliskolla alkanut Euroopan muutosprosessi ja tästä johtuneet muutokset Suomen geopoliittisessa asemassa. Oppiaineen nimi lyheni kansatieteeksi vuonna 1999.
Kansatieteen laitos toimi aluksi Turun yliopiston päärakennuksessa. Vuonna 1969 laitos muutti juuri valmistuneeseen Fennicumin laitosrakennukseen, jonka täydellinen peruskorjaus saatiin päätökseen kesällä 2002. Tuossa yhteydessä oppiaineen laaja arkisto sai myös uudet ja ajanmukaiset tilat rakennuksen kellarikerroksesta.
2000-luvulle tultaessa oppiaine on profiloitunut erityisesti erilaisten murrosvaiheessa olevien nykyhetken ilmiöiden tutkimukseen. Tämä näkyy myös oppiaineen hanketoiminnassa.
Vuonna 2020 oppiaineen nimi muuttui etnologiaksi. Oppiaineen viimeisimpänä professorina on toiminut Helena Ruotsala.
Etnologia Turun yliopistossa > Opetus ja tutkimus

Etnologian opiskelijat tulevat kulttuurien tutkimuksen tutkinto-ohjelmasta. Ohjelmaan otettiin vuonna 2020 sisään 35 opiskelijaa.  Opiskelijat suorittavat alemman korkea­koulu­tutkinnon (HuK) noin kolmessa vuodessa ja tämän jälkeen noin kahdessa vuodessa ylemmän korkeakoulututkinnon (FM). Kansatieteen opiskelijoiden ainejärjestönä toimi vuosina 1969–2016 NEFA-Turku ry. (Nordisk Etnologisk Folkloristisk Arbetsgrupp). Vuonna 2015 uskontotieteen ainejärjestö Nirvana ja NEFA-Turku ry. yhdistyivät yhdeksi ainejärjestöksi, Seita ry:ksi, joka nimettiin uudelleen Kutu ry:ksi vuonna 2018.
Heti oppiaineen alkuvaiheessa tutkimuksen painopistealueiksi valittiin kansatieteelliselle tutkimukselle varsin uudet kohteet, teollisuustyöväen ja ammattiryhmien kulttuuri, maaseudun kulttuurin murros teollistumiskaudella ja kaupunkikansatieteellinen tutkimus. Talvea seuranneiden professorien aikana näitä tutkimussuuntauksia on jatkettu samalla kun tutkimus on kansainvälistynyt ja sen alue Suomessakin on laajentunut.
Huolimatta nykyhetken painotuksesta Turun yliopiston etnologiassa tehdään paljon myös historiallista tutkimusta ja uutena osa-alueena myös tulevaisuudentutkimusta. Tieteenala ei vastoin yleistä oletusta ole aikasidonnainen tiede, vaan tutkimusta voidaan tehdä missä tahansa aikakaudessa historiasta tulevaisuuteen. Tutkimuksen kohde ei myöskään ole rajattu pelkästään maaseutuun ja/tai työväestöön, vaan kulttuurisia ilmiöitä tutkitaan laaja-alaisesti kaikissa yhteiskunnan kerroksissa niin kaupungeissa kuin maaseudullakin. Tutkimuksen pääpainopiste onkin tavallisen ihmisen suhde ja elämä osana kulttuuria tai kulttuurista ilmiötä.
Oppiaineella on suhteita moniin Euroopan yliopistoihin. Opettaja- ja opiskelijavaihtoa on mm. Irlantiin, Unkariin, Puolaan ja Sveitsiin
Etnologia Turun yliopistossa > Hankkeet ja projektit

Oppiaineella on useita laajoja hankkeita ja projekteja, jotka selvittävät etnologisesta näkökulmasta erilaisten ilmiöiden ja tavallisen ihmisen arkielämää ja sen muutosta.
Vuonna 2009 oli toiminnassa hankkeita koskien muun muassa Tornio-Haapa­rannan kaksoiskaupungin ylirajaista arkea, Turun Kakolan­mäen vankila-alueen tulevaisuutta ja Mynä­mäen Saaren kartanoa sekä Aura­jokeen liittyvä projektien kokonaisuus. Oppiaineessa toimii myös NUOPERI-projekti, Opetusministeriön jatkuvarahoitteinen Nuorisotyön perinteen keruu-, arkistointi- ja tutkimusprojekti.
Etnologia Turun yliopistossa > Kansatieteen arkisto (TYKL-arkisto)

Turun yliopiston kansatieteen oppiaineen TYKL-arkiston juuret ovat 1950-luvun lopussa, jolloin aloitettiin laajamittainen postikyselytoiminta. Laajalle vastaajaverkostolle lähetettiin kyselyjä kymmenistä eri kansankulttuuriin liittyvistä aiheista aina 1970-luvulle asti. Vastauksia kertyi tuhansia, yhteensä noin 400 000 sivua. Ne muodostivat kansatieteen arkiston perustan, jonka ympärille ryhdyttiin jo 1960-luvun alussa kartuttamaan myös muita kokoelmia. Näistä voi mainita esimerkiksi nykyiset noin 40 000 valokuvaa ja noin 3 000 digitaalivalokuvaa sekä noin 30 hyllymetriä käsikirjoitusaineistoa (litteroituja haastatteluja, proseminaaritutkielmia, pro gradu -tutkielmia). Arkistossa on myös videoita, ääninauhoja, piirroksia ja karttoja.
TYKL-arkiston digitointiprojekti aloitettiin yhdessä folkloristiikan ja uskonto­tieteen TKU-arkiston kanssa vuonna 2000. Sähköiseen tietokantaan on kerätty vuoteen 2009 mennessä kymmeniä tuhansia yksiköitä erilaista aineistoa, joka on käytettävissä internetin kautta.
Fennicumin laitosrakennuksen peruskorjauksen yhteydessä vuonna 2002 TYKL-arkisto siirtyi kansatieteen oppiaineen tiloista rakennuksen kellarikerrokseen. Palo- ja vesisuojatuissa tiloissa olevat aineistot ovat käytettävissä tutkimus- ja opetustarkoituksiin arkiston käyttösääntöjen mukaisesti. Aineistoa ei lainata arkiston ulkopuolelle.