stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Meidän gangstereiden kesken

| Meidän gangstereiden kesken> Anche gli angeli mangiano fagioli |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Enzo Barboni
Käsikirjoittaja:   Enzo Barboni  Tulio de Micheli  J. Fortini  Ángel G. Gauna  Marie Claire Solleville 
Tuottaja:  Thomas Sagone
Säveltäjä:   Guido De Angelis  Maurizio De Angelis 
Kuvaaja:  Francisco Marin
Leikkaaja:  Eugenio Alabiso
Tuotantosuunnittelija:  Juan Alberto Soler
Pukusuunnittelija:  Luca Sabatelli
Pääosat:   Bud Spencer  Giuliano Gemma  Robert Middleton 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia Ranska
Tuotantoyhtiö:   Tritone Cinematografica  Mundial Films  Productions Fox-Europa 
Levittäjä:  Mokép 20th Century Studios Constantin Film Netflix
Ensi-ilta:  1973
Kesto:  118 min
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Meidän gangstereiden kesken (ital. Anche gli angeli mangiano fagioli) on vuonna 1973 ensi-iltansa saanut elokuva, jonka ohjasi Enzo Barboni. Sen pääosia näyttelevät Bud Spencer ja Giuliano Gemma.
Aiheesta muualla

Meidän gangstereiden kesken Elonet.
Meidän gangstereiden kesken Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Meksikon kotkan keisarillinen ritarikunta

Ritarikunnan ketju
Meksikon kotkan keisarillinen ritarikunta (esp. Orden Imperial del Águila Mexicana) oli meksikolainen ritarikunta, joka perustettiin vuonna 1865 keisari Maksimilian I:n käskystä. Sitä jaettiin tunnustuksena niin siviileille kuin sotilashenkilöillekin kiitoksena erinomaisista saavutuksista valtion tai keisarin hyväksi. Taka-ajatuksena oli myös lujittaa uuden keisarikunnan asemaa ja saada mm. eurooppalaiset tunnustamaan sen itsenäisyys.
Kunnianosoitusta jaettiin viidessä luokassa:
ylin luokka
suurristi
suurupseeri
komentaja
upseeri
ritari
Paranormal Activity 4

| Paranormal Activity 4 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Henry Joost Ariel Schulman
Käsikirjoittaja:  Christopher B. Landon
Tarina:  Chad Feehan
Tuottaja:  Jason Blum Oren Peli
Kuvaaja:  Doug Emmett
Leikkaaja:  Gregory Plotkin
Pääosat:  Kathryn Newton Matt Shively Aiden Lovekamp Brady Allen Stephen Dunham Alexondra Lee Katie Featherston
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Blumhouse Productions
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:  19. lokakuuta 2012
Kesto:  87 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  5 miljoonaa $
Tuotto:  142,8 miljoonaa $
Edeltäjä:  Paranormal Activity 3
Seuraaja:  Paranormal Activity: Merkityt
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Paranormal Activity 4 on kauhuelokuva, joka on jatkoa elokuvalle Paranormal Activity 3. Elokuvan ohjasivat Ariel Schulman ja Henry Joost, ja se sai ensi-iltansa vuonna 2012. Elokuvassa jatketaan siitä, mihin elokuvasarjan toisessa osassa jäätiin.
Juoni

Prologi: Demonin riivaama Katie tappoi siskonsa Kristin ja tämän miehen Rayn 9. lokakuuta 2006. Hän myös sieppasi Kristin 1-vuotiaan Hunter-pojan eikä heistä ole kuultu sen jälkeen.
Nyt, viisi vuotta myöhemmin Toby-demoni terrorisoi uutta perhettä, johon kuuluvat 15-vuotias Alex, adoptoitu pikkuveli Wyatt ja heidän vanhempansa. Alexilla on myös poikaystävä Ben. Eräänä päivänä Alexin puumajaan ilmaantuu naapurin pikkupoika Robbie, jota Alex ja Ben alkavat pitää heti outona. Myöhemmin Robbien äiti joutuu sairaalaan, jolloin Robbie muuttaa Alexin kotiin. Robbiella on outoja tapoja ja erikoinen mielikuvitusystävä, joten Ben ja Alex päättävät asentaa taloon web-kamerat ja Kinectin tutkiakseen pojan touhuja. Kamerat tallentavat muun muassa veitsen katoamisen, poikien yölliset touhut, Wyattin painumisen veden alle, kattokruunun putoamisen ja Alexin öisen levitoinnin. Monet ilmiöistä tapahtuvat myös päivisin erona elokuvasarjan aiempiin osiin.
Robbie alkaa piirtää outoja merkkejä ympäri taloa ja myös Wyattin selkään. Merkissä on kolmio, jonka sisällä on ympyrä. Ben ja Alex päättävät ottaa selvää merkin tarkoitusperästä, ja selviää että merkki liittyy noituuteen. Merkin on tarkoitus herättää demoni, joka riivaa viattoman ja puhtaan pojan. Myös Wyatt alkaa käyttäytyä oudosti ja väittää Alexille, että hänen entinen nimensä on Hunter ja hänen vanha perheensä kaipaa häntä. Alex kummastuu tästä ja kertoo asiasta äidilleen, joka suuttuu ja sanoo, että Wyatt on osa perhettä niin kuin aina.
Myöhemmin riivattu Katie (joka osoittautuu Robbien adoptioäidiksi) alkaa hiippailla Alexin perheen talossa. Hän tappaa lasten vanhemmat ja Benin heittämällä heidät lattiaan. Katie hyökkää myös Alexin kimppuun. Katien talon pihalta Alex löytää oudosti käyttäytyvän Wyattin, ja vaatii häntä lähtemään pakoon. Wyatt kieltäytyy, ja Alex huomaa heidän ympärillään satoja noitia, joilla on kolmio-ympyrämerkki kaulassaan. Katie hyökkää, jolloin Alexin kamera putoaa maahan.
Roolit

Katie, Robbien adoptioäiti ja Wyattin täti – Katie Featherston
Alex – Kathryn Newton
Ben – Matt Shively
Wyatt – Aiden Lovekamp
Robbie – Brady Allen
Doug, Alexin ja Wyattin isä – Stephen Dunham
Holly, Alexin ja Wyattin äiti – Alexondra Lee
Sarah – Georgica Pettus
Tara – Alisha Boe
Derek – Brendon Eggertsen
Miinavene Lieska

| Miinavene Lieska> Perustiedot |
| --- | --- |
Alustyyppi:  Miinalaiva
Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Porin Konepaja Oy
Laskettu vesille:  1915
Palveluskäyttöön:  1915, Suomen merivoimille 1920
Tekniset tiedot
Uppouma:  60 t
Pituus:  20,3 m
Leveys:  4,5 m
Syväys:  1,2 m
Koneteho:  2 x 45 hv
Propulsio:  puolidiesel
Nopeus:  9 solmua
Miehistöä:  6
Aseistus
Aseistus:  1 x konekivääri tai   1 x 20 mm Madsen
Miinat:  30-45 miinaa
Miinavene Lieska (aiemmin T-16) oli Suomen merivoimien miinavene. Se valmistui 1915 Venäjän laivastolle Tephoklod-luokan maayhdysmiinakenttien eli maista laukaistavien merimiinoin muodostettujen miinakenttien laskualukseksi.
Palvelus

Venäläisten joukkojen poistuessa Suomesta alukset jäivät paikoilleen. Alus otettiin 1920 korjausten jälkeen Suomen merivoimiin. Alus palveli osana Rannikkolaivastoa. Talvisodassa alus laski luokkansa alusten mukana miinoja itäisellä Suomenlahdella 1.-6. joulukuuta 1939 kahteentoista eri miinoitteeseen yhteensä 352 miinaa. Alus palveli laivastossa vuoteen 1953 saakka ja viisi vuotta myöhemmin se myytiin yksityiselle.
Lieskan sisaralukset olivat miinaveneet Loimu, Paukku, Pommi ja Miina.
Mika Purmonen

Mika Aleksi Purmonen (s. 18. toukokuuta 1984 Joensuu) on suomalainen kolmiloikkaaja. Hän edustaa Lappeenrannan Urheilu-Miehiä ja häntä valmentaa Hannu Sorsa.
Purmonen saavutti Kalevan kisoissa 2010 ja SM-hallikilpailuissa 2013 pronssia kolmiloikassa. Hänellä on myös maaotteluedustuksia.
Hänen paras tuloksensa on 2,6 myötätuulessa Kalevan kisoissa 2010 saavutettu 15,37 m. Hänen varsinainen ennätyksensä on 15,17 m.
Miinanraivaaja SM 1

| SM 1 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Aug. Eklöf, Tolkkinen
Palveluskäyttöön:  1939
Poistui palveluskäytöstä:  1951
Tekniset tiedot
Uppouma:  20 t
Pituus:  18 m
Leveys:  3,8 m
Syväys:  1,7 m
Koneteho:  1 × Wickström-moottori 80 hv
Nopeus:  9 solmua
Aseistus
Aseistus:  1 × Madsen 20 mm ilmatorjuntatykki
Miinanraivaaja SM 1 oli Suomen merivoimien miinanraivaaja toisessa maailmansodassa. Vene otettiin palvelukseen 1939 ja poistettiin palveluksesta 1951.
Palvelus

Alus oli merisuojeluskuntien tilaama, mutta se joutui pian valmistuttuaan raivaajaksi.
Raivaaja oli 10.–18. marraskuuta 1941 Koiviston raivausosastossa liitettynä osasto E:hen yhdessä sisaraluksensa SM 2:n,Salakan ja SP 3:n kanssa.
Kesäkuussa 1942 SM 1 raivasi Viipurinlahden suulla 3. raivaajalaivueen mukana vanhaa venäläisten laskemaa miinakenttää, josta raivattiin kaikkiaan 25 miinaa ja 130 raivausestettä. Veneen ja SM 2:n ollessa nostamassa kalustoaan räjähti veneiden välissä miina, jolloin yksi matruusi kaatui ja kolme haavoittui. Alukset eivät kärsineet mainittavia vaurioita.
Vuonna 1948 alus kuului II raivausosastoon. Suojeluskunnat lakkautettiin Pariisin rauhansopimuksella, jolloin alus jäi laivastolle. Alus oli koulutusaluksena, kunnes se poistettiin 1951 palveluksesta.
Mika Rautiainen

Mika Aarne Valter Rautiainen (s. 1962) on Tokmannin toimitusjohtaja kesäkuusta 2018 lähtien. Rautiainen on toiminut Keskossa useassa eri johtotehtävässä vuodesta 1988 lähtien.
Massachusetts State House

| Massachusetts State House |
| --- | --- |

Osoite:  24 Beacon St.
Sijainti:   Boston, Massachusetts
Valmistumisvuosi:  1798
Suunnittelija:  Charles Bulfinch
Käyttäjä:  Massachusettsin osavaltionkongressi
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Massachusetts State House on Yhdysvaltain osavaltion Massachusettsin lainsäädäntörakennus. Se sijaitsee Bostonissa. Rakennuksen peruskivi muurattiin vuonna 1795, ja rakennustyöt saatiin lopulta päätökseen vuonna 1798. Rakennus edustaa Yrjöjen kauden uusklassismia. Sen suunnitteli yhdysvaltalainen arkkitehti Charles Bulfinch.
Rakennus lisättiin Yhdysvaltain historiallisten paikkojen kansallisrekisteriin (NRHP) vuonna 1966. Sille on myös myönnetty National Historic Landmark -arvo.
Merikeltatähti

| Merikeltatähti |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Asterikit Asteriscus
Laji::  maritimus
Kaksiosainen nimi
 Asteriscus maritimus  (L.) Less. 
Synonyymit
 Pallenis maritima (L.) Greuter 
Katso myös
   Merikeltatähti Wikispeciesissä   Merikeltatähti Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Merikeltatähti eli asterikki (Asteriscus maritimus) on mykerökukkaiskasvilaji, jota viljellään yksivuotisena kesäkukkana. Se esiintyy luonnonvaraisena Lounais-Euroopassa, Luoteis-Afrikassa ja Kanariansaarilla.
Mikrotomi

Vanha mekaaninen mikrotomi.
Sähkökäyttöinen Microm HM 200 -mikrotomi.
Mikrotomi on mm. kudosten laboratoriotutkimusten valmistelussa käytettävä mekaaninen leikkauslaite, jolla valmistetaan mikroskoopilla tarkasteltaviksi soveltuvia ohuita leikkeitä kudosnäytteistä. Mikrotomin kehitti C. M. Topping 1840-luvulla ja sitä parantelivat 1800-luvun jälkipuoliskolla H. Welcker ja Wilhelm His.
Nykyaikaisen mikrotomin terä on joko pyörivä tai liukuva. Tarkoituksen mukaan voidaan valita teräksinen, lasinen tai timanttiterä. Terästeriä käytetään eläinkudosten leikkaamiseen, lasista veitsiterää käytetään elektronimikroskooppia varten tarkoitettujen näytteiden valmistamiseen. Karkeampaa timanttiterää käytetään koviin materiaaleihin kuten luuhun ja hampaaseen ja jalokivilaatuista timanttiterää elektronimikroskoopin näytteisiin.
Miinalaiva Ruotsinsalmi

| Miinalaiva Ruotsinsalmi |
| --- | --- |
 Ruotsinsalmi toukokuussa 1942.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Wärtsilä Crichton-Vulcan, Turku
Laskettu vesille:  lokakuu 1940
Palveluskäyttöön:  1941
Poistui palveluskäytöstä:  1974
Loppuvaihe:  romutettu 1992
Tekniset tiedot
Uppouma:  310 t
Pituus:  50 m
Leveys:  7,9 m
Syväys:  1,5 m
Koneteho:  835 kW myöh. 894 kW
Propulsio:  2 × Rateau-dieselmoottori myöhemmin:<>2 × MAN-diesel
Nopeus:  15 solmua
Aseistus
Aseistus:  1 × 75 mm tykki 1 × Bofors 40 mm  2 × Madsen 20 mm
Miinat:  3 x miinakiskoparia ja noin 100 miinaa
Miinalaiva Ruotsinsalmi oli Suomen merivoimissa 1941–1974 ollut miinalaiva, jonka sisaralus oli Riilahti.
Valmistus

Uusille miinalaivoille, Ruotsinsalmelle ja Riilahdelle, oli osoitettu rahoitus jo 1937, mutta ne myöhästyivät aiotusta aikataulustaan. Rahat käytettiin Mäkiluodon linnakkeen kasarmeihin. Ruotsinsalmi laskettiin lopulta vesille lokakuussa 1940. Palvelukseen alus otettiin 1941.
Alun perin luokan alusten tehtäväksi oli määritelty panssarilaivojen saattoraivaajina toimiminen, joten niiden syväys oli vain 1,5 metriä. Ruotsinsalmen aseistuksena oli yksi 75 mm, yksi 40 mm ja kaksi 20 mm tykkiä sekä kolme miinakiskoparia, joita varten oli noin sata miinaa. Sukellusvenetorjuntaan sillä oli vesikuuntelulaitteita ja syvyyspommiheittimiä ja -pudottimia. Aluksella oli riittävästi tehoja raivauskaluston hinaamiseen. Itsensä ja muiden alusten suojaamista varten aluksella oli tehokkaat savugeneraattorit.
Palvelus

Ruotsinsalmi aloitti sisaraluksensa  Riilahden kanssa Suomenlahden miinoittamisen 26. kesäkuuta 1941, heti jatkosodan alettua. Sodan aikana se laski 3 967 miinaa ja 541 raivausestettä.
Alus oli sodan jälkeen erilaisissa tehtävissä, joista viimeinen oli vuosina 1973–1975 sukeltajien emälaivana. Se soveltuikin tarkoitukseen paremmin kuin aiemmin tehtävään käytetyt sekalaiset alukset. Alus oli kuitenkin auttamattoman yli-ikäinen. Siinä oli 1970-luvulla jo kolmannet pääkoneet, alun perin Riilahteen tarkoitetut varakoneet.
Alus poistettiin palveluksesta 1975. Tämän jälkeen se oli pitkään varastoituna Upinniemessä, suunnitelmana museointi. Varoja tähän ei kuitenkaan lopulta löytynyt, joten se romutettiin 1990-luvun alussa.
Ruotsinsalmi laskee miinoja toukokuussa 1942.
Mikroteknologia

Mikroteknologia on yleisnimitys menetelmille joilla valmistetaan komponentteja mikrometrimittakaavassa. Mikroelektroniikka on suurin mikroteknologian osa-alue, vuonna 2007 arvioitu liikevaihto mikropiiriteollisuudelle on luokkaa 280 miljardia dollaria. Litteiden näyttöjen ja aurinkokennojen valmistus on kertaluokkaa pienempää. Kiintolevyjen ja niiden lukupäiden valmistuksessa käytetään paljon mikroteknologian menetelmiä. Mikrosysteemit ovat uusimpia mikroteknologian sovellusalueita, jonka osa-alueita ovat muun muassa mikroanturit ja mikrofluidistiikka.
Mikroteknologian perustyövaiheita ovat:
Optinen litografia
etsaus (syövytys)
epitaksia
ohutkalvon kasvatus
diffuusio
ioni-istutus
oksidointi
kiillotus (CMP, Chemical Mechanical Polishing)
bondaus (liittäminen)
Uhrikerros on puolijohdeteollisuudessa käytettävä tekniikka, jolla tarkoitetaan valmistusteknisistä syistä tehtyä materiaalikerrosta, jonka tehtävänä on tukea laitteen toiminnallisia osia valmistusprosessin aikana. Valmistusprosessin loppupuolella kerros tuhotaan toiminnallisten osien vapauttamiseksi. Uhrikerros on rakennekerroksen alapuolella oleva kerros. johon tehdään selektiivisillä menetelmillä aukot niihin kohtiin, joissa rakennekerroksen tulee koskettaa substraattia ennen rakennekerroksen kasvatusta. Seuraavaksi kasvatetaan rakennekerros ja kuvioidaan se.
Eri teollisuudenaloilla näiden keskinäinen tärkeys vaihtelee. Litteiden näyttöjen (esimerkiksi LCD) ja aurinkokennojen (PV, photovoltaics) valmistuksessa pääpaino on ohutkalvojen kasvatuksella,
mikroelektroniikassa oksidoinnilla, diffuusiolla ja ioni-istutuksella on keskeinen rooli transistorien ominaisuuksien säätämisessä; mikrosysteemit hyödyntävät runsaasti etsausta ja bondausta; optoelektroniikassa epitaksia on kriittinen työvaihe lasereiden ja diodien valmistuksessa. Litografia, eli piirien kuviointi on keskeinen perustekniikka, ja se on mukana kaikissa teknologioissa. CD ja DVD-levyjen valmistuksessa on paljon yhteisiä piirteitä mikroteknologian kanssa, muun muassa ohutkalvojen kasvatus, mutta kuviointia ei tehdä litografialla vaan ruiskupuristamalla.
Mikroteknologian valmistusprosessit tapahtuvat puhdastilassa, jossa ilma on tarkkaan suodatettua sekä lämpötila- ja kosteussäädeltyä. Näin vältetään pienhiukkasten aiheuttamat viat komponenteissa: pölyhiukkaset ovat kooltaan samaa suuruusluokkaa kuin mikrokomponenttien osat.
Meidän Lohja

Meidän Lohja on sitoutumaton vuonna 1992 perustettu kansalaisliike, joka vaikuttaa Lohjan kunnallispolitiikassa ja kuuluu jäsenenä Suomen Sitoutumattomiin. Yhdistyksen julkkisehdokkaita ovat olleet muun muassa Pelit-lehden päätoimittaja Tuija Lindén sekä vuoden 1993 Miss Suomi Tarja Smura.
Vuoden 2000 kunnallisvaaleissa Meidän Lohja sai viisi valtuustopaikkaa. Valituiksi tulivat Teuvo Laine, Pekka Ilmarinen, Pertti Merilä, Riitta Iitti ja Jari Åström. Vuonna 2004 lista sai neljä valtuutettua. Valituiksi tulivat Ilmarinen, Laine, Merilä ja Saija Leikola. Vaaleissa 2008 valituksi tulivat Ilmarinen, Tarja Smura ja Sari Zweygberg.
Vaalit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
Kunnallisvaalit

| Vuosi | Valtuutetut | Äänet | Äänet |  |  |
| 1992 | 3 | 634 | 8,2 % |  |  |
| 1996 | 4 |  |  |  |  |
| 2000 | 5 | 1 382 | 9,8 % |  |  |
| 2004 | 4 | 1 204 | 7,6 % |  |  |
| 2008 | 3 | 1 133 | 6,4 % |  |  |
| 2012 | 3 | 1 285 | 6,2 % |  |  |
| 2017 | 3 | 1 266 | 6,0 % |  |  |
| 2021 | 4 | 1 690 | 8,9 % |  |  |
Aiheesta muualla

Meidän Lohja
Paulin Joachim

Paulin Joachim (20. syyskuuta 1931 Cotonou Ranskan Dahomey – 24. marraskuuta 2012 Pariisi, Ranska) tunnettiin myös nimellä Paulin Joachim Branco de Souza oli beniniläinen runoilija, journalisti ja kirjallisuuskriitikko. Paulin Joachimin ajattelussa kuvastuivat mielikuvat afrikkalaisten ja eurooppalaisten realiteettien välillä.
Joachim sai peruskoulutuksensa Beninissä ja Gabonissa ja aloitti vuonna 1950 lakiopinnot Lyonin katolisessa yliopistossa. Hän suoritti journalismin tutkinnon Pariisissa 1950-luvun lopulla. Hänestä tuli vuonna 1971 Ranskan kansalainen. Hän toimi yhteistyössä ranskalaisen runoilijan Philippe Soupault'n kanssa.
Joachimin runoteokset ovat Un nègre raconte ('Neekeri kertoo', 1954), Anti-grâce (1967) ja Oraison pour un Re-naissance (1984). Hän oli aikakauslehti France Noirin politiikan toimittaja,aikakauslehti Bingon päätoimittaja ja African Décennien johtaja. Vuonna 2006 Joachimille myönnettiin W. E. B. Du Bois -instituutin W. E. B. Du Bois -mitali.
Ura

Opiskeluajan jälkeen Joachim työskenteli ranskalaisen surrealistirunoilija Philippe Soupault'n sihteerinä. Soupault vaikutti jossain määrin Joachimin runouteen. Nämä vaikutteet erottavat hänen tuotantonsa afrikkalaisista aikalaisrunoilijoista.
Joachim oli teini-ikäisenä kiinnostunut senegalilaisesta runoilijasta ja Afrikan itsenäisyysliikkeen poliittisesta johtajasta Leopold Senghorista, jota mustat afrikkalaiset ja afrikanamerikkalaiset ihailivat. Senghorin ja Afrikan itsenäisyysliikkeen taisteluiden innostamana 1950-luvulla Joachim alkoi kirjoittaa vakavammin. Hän kirjoittaa:
»Pyrin kuumeisesti pääsemään selville ja eliminoimaan sydämestäni ja hengestäni kaikki ne teoriat, jotka aiheuttivat sen, että vihasin neekerinä olemistani…. En usko, että vastaavaa oli valkoihoisten keskuudessa.»
Joachim on myös todennut: "Senghor oli ensimmäinen, joka antoi minulle ylpeyttä rotuni tähden ja osoitti minulle vereni henkiset voimat."
Joachim alkoi kirjoittaa kritiikkiä ranskalaisiin lehtiin Tam-tam ja Présence africaine 1950-luvun alussa. Ensimmäinen julkaistu runokirja oli Un nègre raconte ('Neekeri kertoo'), 1954 ja hänestä tuli France-Soir-sanomalehden politiikan toimittaja 1950-luvun lopulla. Vuonna 1960 hän perusti Dakarissa aikakauslehden Bingo. Lehti tarjosi foorumin vilkkaalle debatille Afrikan kirjallisuuden suuntauksista, jotka 1960-luvulla alkoivat nauttia ensimmäistä kertaa maailmanlaajuista mainetta. Joachim työskenteli Bingon päätoimittajana vuosina 1960-70 Ranskassa ja Senegalissa.
Joachim ylisti kirjailijoita, joiden teokset välittivät tarkkoja, realistisia vaikutelmia afrikkalaisesta elämästä ja jotka hänen arvioidensa mukaan antoivat panoksensa Afrikan uusien, nousevien kansakuntien kulttuureihin. Joachim kannusti afrikkalaisia kirjailijoita kirjoittamaan omille kansoilleen eikä tavoittelemaan hyväksyntää ulkomaisilta yleisöiltä. Toisessa artikkelissa hän laajentaa samaa ajatusta:
»Kirjoittaessamme omille kansoillemme vahvistamme määrätietoisesti heidän sisäistä tasapainoaan ja rohkaisemme heitä marssimaan jälleen, jotta keskeyttäisimme kolonialismin kuolleen ajan."»
Vaikka Joachim ei kritiikissään ollut erityisen poliittinen, hän ylisti usein kirjailijoita, jotka ottivat esille kolonialismin vastaisia teemoja. Hänen useista kirjoituksistaan tunnistaa Senghorin laajasti keskustellun ajatuksen negritudesta, jonka mukaan taiteissa kuuluu erityisesti mustaihoisten ääni.
Afrikan perintö

Ajan kriitikoiden huolenaiheisiin kuului sen pohtiminen, miten tulisi suhtautua Afrikan perinteisiin kulttuureihin ja siirtomaa-aikaa edeltäneeseen menneisyyteen. Joachim varoitti afrikkalaisia kirjailijoita Kadotettu paratiisi -kompleksista. Hän väitti, että "on kehityttävä, jotta voi varmistaa paikan uudessa maailmassa, ja että päinvastaisen suunnan valinta tarkoittaa itsensä tuomitsemista pysähtymiseen ja asettumista toisten tukahdutettavaksi".
Senegalilainen runoilija David Diop huomasi ironisesti saman sävyn Joachimin omassa runokokoelmassa Un nègre raconte, kun hän kirjoitti: “Pahoittelen ylitsevuotavan idyllistä kuvausta varhaisten aikojen Afrikastamme teknologisen Euroopan vastakohtana." 
Aiheesta keskusteltiin vilkkaasti, ja afrikkalaiset kirjailijat sekä kiintyivät että halusivat etäännyttää itsensä aikansa eurooppalaisesta kehityksestä. Joachimin omassa runoudessa voi nähdä saman jännitteen. Lähes kaikkien aikansa afrikkalaisten runoilijoiden tavoin hänen runonsa heijastelevat siirtomaavallan miehityksen brutaalisuutta. Hän kirjoitti tiheällä ja elävällä kielellä, johon vaikutti selvästi eurooppalainen modernismi. Runossa Hautaus (1967) hän kirjoittaa:
»Haluan unohtaa... ajan, jolloin meidät yhdistettiin köyhyyteen kuin olisimme liitetty kaasun tai sähkön jakeluun/ aikaan jolloin ikuisuus oli käännetty ylösalaisin, eikä enää edes kuoleman haamu kalvanut mieliämme.»
Aiheesta muualla

Blair, Dorothy s.: African Literature in French: A History of Creative Writing in French from West and Equatorial Africa, s. 166.  CUP Archive, 1976.  Google Books. (englanniksi)
Jules-Rosette, Benetta: Black Paris: The African Writers' Landscape, s. 79.  University of Illinois Press, 2000.  Google Books. (englanniksi)
Meksikon luterilainen synodi

| Sinodo Luterano de Mexico (SLM) Meksikon luterilainen synodi |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  Luterilaisuus
Teologia:  tunnustuksellinen luterilaisuus
Johtaja:  Isaac Guadalupe Garcia Castillo
Yhteistyötahoja:  Kansainvälinen luterilainen neuvosto
Toiminta-alue:  Meksiko
Jäseniä:  1 211
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Meksikon luterilainen synodi (Sinodo Luterano de Mexico (SLM)) on luterilainen kirkko, joka toimii Meksikossa Keski-Amerikassa. Kirkon jäsenmäärä on 1 211.
Nykytilanne

Kirkolla on 1 211 jäsentä. Kirkko kuuluu tunnustukselliseen luterilaiseen Kansainväliseen luterilaiseen neuvostoon.
Miesten Divari-kausi 2020–2021

| Miesten Divari-kausi 2020–2021 |
| --- | --- |
Laji:  salibandy
Järjestyksessä oleva kausi:  33.
Maa:   Suomi
Joukkueiden määrä:  14
Sarja alkoi:  19.09.2020
Sarja päättyi:  27.03.2021
Runkosarjan voittaja:  FBC Turku
Kultaa:  Karhut
Nousseet joukkueet:  Hawks
Pudonneet joukkueet:  EV Akatemia
Pistepörssin voittaja:   Kristian Lamminen (39+16=55)
Paras maalintekijä:   Kristian Lamminen (39)
Pudotuspelien pistepörssin voittaja:   Juho Myllyharju (11+4=15)
Sivusto:  Divari
Ylempi sarjataso:  F-liiga
Alempi sarjataso:  Suomisarja
Miesten Divari-kausi 2020–2021 on järjestyksessään 33. miesten Divarin kausi. Divarin runkosarja alkoi 19.9.2020. Uusia joukkueita sarjassa ovat F-liigasta pudonnut ÅIF sekä 2. divisioonasta noussut SC Hawks. Lappeenrantalaisten NST:n ja PoNoVon fuusiona syntynyt SaiPa pelaa NST:ltä siirtyneellä sarjapaikalla.
Joukkueet 2020–2021

| Joukkue | Kunta | Kotihalli | Perustettu | Päävalmentaja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ÅIF | Sipoo | Ingman Areena, Söderkulla | 1995 | Sebastian Freudenthal |
| Pirkat | Pirkkala | Pirkkalan vapaa-aikakeskus |  | Petri Järvenpää |
| FBC Turku | Turku | Kupittaan palloiluhalli | 1995 | Santeri Raatarila |
| LNM | Liminka | Kempelehalli (ei sijaitse seuran omassa kotikunnassa) | 1997 | Harri Naumanen |
| Koovee | Tampere | Spiral-Halli | 1996 | Arto Riihimäki |
| O2-Jyväskylä | Jyväskylä | Palokan koulukeskus | 2001 | Joonas Kaasalainen |
| Rangers | Kirkkonummi | Kirkkonummen väestönsuoja | 1992 | Sebastian Fager-Pintilä |
| M-Team | Helsinki | Arena Center Ruskeasuo | 1996 | Sakari Tervo |
| EV Akatemia | Helsinki | Mosahalli | 2007 | Tomi Rastas |
| Hawks | Helsinki | Arena Center Myllypuro | 2015 | Petteri Bergman |
| SaiPa | Lappeenranta | Lappeenrannan urheilutalo | 2020 | Mikael de Anna |
| Josba | Joensuu | Joensuu Areena | 1988 | Antti Ruokonen |
| Karhut | Pori | Porin urheilutalo | 1992 | Pekka Nylund |
| SB Vantaa | Vantaa | Myyrmäen urheilutalo | 1991 | Teemu Vanhala |