stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wellsin tuomiokirkko
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivusto
Wellsin tuomiokirkon värillisiä ikkunakoristeita pyhimyksistä.
Mustalampi (Mikkeli, Nykäsenkylä)

| Mustalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mikkeli
Koordinaatit:  61°46′33″N, 27°04′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskuoja:  oja Pieni-Mietiäiseen 
Järvinumero:  14.929.1.010
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  114,4 m  
Pituus:  230 m  
Leveys:  80 m  
Rantaviiva:  0,51 km  
Pinta-ala:  1,064 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMustalampi 
Mustalampi  on Etelä-Savossa Mikkelissä  Nykäsenkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 230 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 1,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Korpijoen valuma-alueeseen (14.929) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 114,4 metriä mpy.
Wei (yhtye)

| WEi |
| --- | --- |
 Yhtye vuonna 2022
Tiedot
Toiminnassa:  2020–
Tyylilaji:  K-pop
Kotipaikka:   Etelä-Korea
Levy-yhtiö:  Oui Entertainment
Infobox OKNimi-testi OK: 
Wei (kor. 위아이, Wiai, tyyliteltynä WEi) on on OUI Entertainmentin alainen poikabändi, joka debytoi lokakuussa 2020. Fandomin nimi on RUI.
Kuusihenkinen ryhmä debytoi 5.10.2020 EP:llä Identity: First Sight.
Jäsenet

Yhtyeen jäsenet ovat:
Jang Dae-hyeon (장대현) – leader, rap, laulu
Kim Dong-han (김동한) – laulu
Yoo Yong-ha (유용하) – rap, laulu
Kim Yo-han (김요한) – rap, laulu
Kang Seok-hwa (강석화) – laulu
Kim Jun-seo (김준서) – laulu
Diskografia > EP-levyt

Identity: First Sight (2020)
Identity: Challenge (2021)
Identity: Action (2021)
Love Pt.1: First Love (2022)
Youth (2022)
Gift for You (2022)
Love Pt.3: Eternally (2023)
Wave (2024)
Diskografia > Single-albumit

Starry Night (Prod. Dress) (2021)
Overdrive (English ver.) (2023)
Diskografia > Muut julkaisut

| Kappale> Soundtrack-julkaisut | Vuosi> Soundtrack-julkaisut | Jäsen(et)> Soundtrack-julkaisut | Albumi> Soundtrack-julkaisut |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| "Comeback Home OST Part. 2" | 2021 | Kaikki | Comeback Home OST |  |
| "The Playlist Part. 5" | 2021 | Kaikki | SHAKE IT |  |
| "Starry Night (Prod. dress)" | 2021 | Kaikki | Starry Night |  |
Yhteistyöt
| "NOW N NEW 2021" (우리 하나되어 2021) | 2021 | Kaikki | NOW N NEW 2021 |  |
|  | 2021 |  |  |  |
Wehrmacht (yhtye)

Wehrmacht oli Yhdysvalloissa vuonna 1985 perustettu crossover thrash -yhtye. Yhtye julkaisi kaksi täysipitkää albumia; Shark Attack (1987) ja Biermacht (1989). Bändin sanoitukset käsittelevät kauhua ja olutta.
Kokoonpano

Phillip Matos – laulu, basso
John Duffy – kitara
Marko Zorich – Kitara
Shann Mortimer – basso
Brian Lehfeldt – rummut
Diskografia > Demot

1985: Blow You Away Demo
1985: Rehearsal '85 Demo
1986: Beermacht Demo
1986: Death Punk Demo
1986: Live At Pine Street Theatre Livedemo
Diskografia > Albumit

1987: Shark Attack
1989: Biermächt
Diskografia > DVD:t

2013: Wehrmacht Attack Los Angeles – live at the Key Club 23 February 2013 DVD
Väinö Hanhijoki

Väinö Hanhijoki (6. kesäkuuta 1896 – 16. elokuuta 2005) oli kuollessaan Suomen sen hetken vanhin mies ja kolmanneksi vanhin asukas. Hanhijoki asui Virroilla.
Valtion Alkoholiliike

| Valtion alkoholiliike |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  valtionyhtiö
Perustettu:  1919
Lakkautettu:  1932
Toiminta-alue:  Suomi
Tuotteet:  alkoholi- ja sen sivutuotteet, leivinhiiva
Omistaja:  Suomen valtio
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Valtion Alkoholiliike – Statens Alkoholrörelse oli Suomessa kieltolain aikana eli 1919–1932 toiminut yritys, jonka toimialana oli alkoholin, sen sivutuotteiden ja alkoholipitoisten aineiden ja leivinhiivan valmistus, maahantuonti ja kauppa. Yritys valmisti ja toimitti etyylialkoholia kieltolain sallimiin käyttötarkoituksiin. Alkoholin myynti oli valtion yksinoikeus ja tämä alkoholimonopoli otettiin käyttöön samanaikaisesti kieltolain kanssa. Valtion Alkoholiliike toimi valtion liikelaitoksena. Vuonna 1920 valtioneuvoston pöytäkirjassa käytettiin liikkeestä nimitystä Sosialiministeriön Raittiusosaston alkoholiliike.
Alkuvaiheet > Sulfiittisprii

Alkoholipula oli ensimmäisen maailmansodan aikana ja sitä seuranneina vuosina Suomessa suuri ja myös nestemäisten polttoaineiden puute merkittävää. Asiantilaa parantaakseen hallitus kiinnostui polttoaineeksikin kelpaavan sulfiittispriin valmistuksesta ja alkoi toimia kotimaisen valmistuksen aloittamiseksi. Syksyllä 1918 senaatti, josta tuli samana vuonna valtioneuvosto, sopi kuuden selluloosayhtiön kanssa sulfiittispriin valmistamisesta. Sopimukset edellyttivät muutoksia jo vahvistettuun kieltolakiin, mutta eduskunta ei tähän suostunut. Sopimukset jouduttiin purkamaan, mutta kun yhtiöt olivat jo rakentaneet valmistuslaitteet, valtio joutui korvaamaan niiden kustannukset. Selluloosayhtiöistä Aktiebolaget Tornator oli erityisasemassa, sillä valtio omisti sen osakkeista enemmistön. Muissa tehtaissa rakennustyöt keskeytettiin, mutta Tornatorissa työt jatkuivat.
Vuonna 1921 valtio maksoi sulfiittispriitehtaita rakentaneille yrityksille 7 879 900 markkaa ja sai koneistot haltuunsa rakennusten jäädessä yhtiöille. Alkoholiliike sai osan koneistoista, mutta suurempi osa niistä annettiin puolustusministeriön käyttöön. Se alkoi suunnitella sulfiittispriin käyttöä polttoaineena puolustuslaitoksen moottoreissa, ja Alkoholiliike selvitteli aineen siviilikäyttöä, mutta molemmat joutuivat toteamaan hankkeen olevan taloudellisesti kannattamaton. Sulfiittispriitä ei kannattanut käyttää polttoaineena vaan vain muunlaisiin teknisiin tarkoituksiin.
Valtio osti rakenteilla olleen Tainionkoskella sijaitsevan sulfiittispriitehtaan Aktiebolaget Tornatorilta. Yhtiö sitoutui rakentamaan tehtaan valmiiksi valtion laskuun ja vuokraamaan maa-alueen. Tehtaassa valmistettiin sulfiittiselluloosatehtaan jätelipeästä hiivaa ja alkoholia. Sulfiittisprii oli bensiinin kanssa hinnaltaan kilpailukykyistä silloin, kun valuuttakurssit tekivät tuontipolttoaineesta kallista. Lääkinnässä sulfiittispriitä ei näihin aikoihin käytetty missään maassa, vaikka asiaa ainakin Ruotsissa selviteltiin. Sulfiittispriin markkinat olivat muutenkin rajalliset, koska leivinhiivaa valmistettaessa saatiin sivutuotteena väkiviinaa lähes yhtä halvalla. Kolmas alkoholin valmistustapa oli sen tekeminen sahajauhoista, mutta menetelmät olivat vielä kokeiluasteella ja hinta oli siten arvelujen varassa.
Alkuvaiheet > Denaturointi

Alkoholi myytiin väärinkäytösten välttämiseksi denaturoituna, kun se oli teknisesti mahdollista. Denaturointiprosessissa alkoholiin sekoitettiin jotain pahanhajuista tai pahanmakuista ainetta, kuten kolokvinttiekstraktia, metanolia, tärpättiä tai jääetikkaa. Poltto-, valaistus- tai puhdistusaineeksi tarkoitettuun alkoholiin lisättiin tavallisesti pyridiiniä ja väkevää metanolia. Denaturoidunkin alkoholin ostoon Alkoholiliikkeestä tarvittiin lupa, mutta tällaisen luvan saattoi saada vaikkapa kunnan- tai kaupunginvaltuuston päätöksellä esimerkiksi vähittäiskauppias. Yksityishenkilöiden poltto- ja valaistustarkoitukseen hankkiman denaturoidun alkoholin käyttöä juovutusaineena tapahtui joillakin paikkakunnilla, mutta se ei ollut kovin merkittävä ongelma, sillä muuta alkoholia oli verraten helppo hankkia salakaupasta.
Alkuvaiheet > Kirkkoviini

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| Vuosi | Litraa | Huomautus |
| 1919 | 107 | 1.6.–31.12. |
| 1920 | 3 270 |   |
| 1921 | 2 823 |   |
| 1922 | 2 840 |   |
| 1923 | 2 609 |   |
| 1924 | 2 881 |   |
| 1925 | 2 856 |   |
| 1926 | 2 872 |   |
| 1927 | 2 753 |   |
| 1928 | 2 880 |   |
| 1929 | 2 404 |   |
| 1930 | 2 786 |   |
| 1931 | 2 854 |   |
| 1932 | 510 | 1.1.–4.4. |
Kieltolaki ei koskenut kirkkoviinin käyttöä. Ennen kieltolakia sen hankinnasta maan eri uskonnollisten yhdyskuntain tarpeisiin oli huolehtinut elintarveministeriö, ja monet pitivät luonnollisena tehtävän siirtymistä raittiusosastolle ja sen alaiselle Alkoholiliikkeelle, jolla oli soveliaat varastot ja tarvittava henkilökunta. Kaikki sitä eivät kuitenkaan hyväksyneet, ja asiasta kirjoitettiin sanomalehtienkin palstoilla. Heinäkuussa 1920 valtioneuvosto määräsi Valtion Alkoholiliikkeen edelleenkin huolehtimaan kirkkoviinin hankinnasta ja myynnistä seurakunnille. Alkoholiliike lunasti erään yksityisen viininhankkijan aiemmin maahantuoman viinierän, sillä tällä ei ollut oikeutta myydä sitä seurakunnille. Kieltolain aikana 1919–1932 Valtion Alkoholiliikkeen kaikesta alkoholipitoisten aineiden myynnistä kirkkoviinin osuus oli 0,2 %, kun lasku perustui sen määrään 100-prosenttisena alkoholina.
Vuosina 1919 ja 1920 ostettiin helsinkiläiseltä G. Spårelta kirkkoviiniä 9 868 litraa, Espanjasta kirkkoviini Lacrimae Christiä 19 263 litraa ja kirkkoviini Sacristia 2 450 litraa. Valtion Alkoholiliike myi vahvuudeltaan 16-prosenttista kirkkoviiniä 1919 seurakunnille 666 litraa ja 1920 kaikkiaan 20 439 litraa.
Alkuvaiheet > Hiiva ja muut tuotteet

Vuoteen 1924 käytössä olleella hiivan valmistusmenetelmällä tuotettiin suunnilleen yhtä paljon hiivaa ja alkoholia. Niiden yhteinen saanto oli noin 40 % raaka-ainemäärästä. Syksyllä 1923 Rajamäen tehtaille ostettiin Tanskasta uusi, patentoitu hiivan valmistusmenetelmä, joka vastasi sekä tuotteen laadun että kustannusten puolesta odotuksia. Menetelmällä saatiin alkoholia vain noin yksi prosentti tuotoksesta ja sitäkin vain emähiivan valmistuksen yhteydessä. Tuotteiden kokonaissaanto oli nyt 75,5 % raaka-ainemäärästä.
Myös yksityiset hiivatehtaat paransivat samoihin aikoihin valmistusmenetelmiään. Tämä aiheutti hiivateollisuuteen ankaran kilpailutilanteen, joka kiristyi entisestään, kun kolmas yksityinen hiivatehdas, W. Rosenlew & C:o AB, aloitti Porissa hiivan valmistuksen sulfiittijätelipeästä. Kilpailutilanne ja raaka-aineiden hintojen lasku johtivat hiivankin hinnan laskuun. Alkoliliikkeen tehdas Kronanin toiminta lopetettiin 1926 ja liike keskitti hiivan valmistuksen ainoastaan Rajamäen tehtaille, jolloin hiivan hintaa voitiin laskea suuremman valmistusmäärän ansiosta.
Vuonna 1930 kilpailu hiivateollisuudessa oli niin ankaraa, että kaksi yksityistä hiivatehdasta toimi tappiolla. Tilanteen parantamiseksi kaikki maan hiivantuottajat muodostivat Suomen Hiivatehtaitten Myyntiyhdistyksen ja tuottajien sallitut myyntiosuudet laskettiin vuoden 1930 myynnin perusteella. Vuonna 1931 Alkoholiliikkeen osuus oli 56,25 % ja yksityisten tuottajien osuudet 16,14 %, 13,81 % ja 13,80 %. Valtion Alkoholiliikkeen lopettaessa 1932 toimintansa sen myyntiosuus siirrettiin OY Alkoholiliike AB:lle, josta tuli myös myyntiyhdistyksen jäsen.
Valtion Alkoholiliike tuotti myös etikkaa, eetteriä ja kosmeettisia aineita, joskin eetterin valmistus lopetettiin 1925, ja se siirtyi puolustusministeriölle, kun valtion ruutitehtaan yhteyteen valmistui eetteritehdas. Vuosina 1921–1932 Alkoholiliike tuotti yhteensä 795 028 litraa etikkaa, 11 567 kilogrammaa eetteriä ja 38 318 787 markan arvosta teknokemiallisia tuotteita.
Alkuvaiheet > Alkoholia valmistavat tehtaat 1919–1923

Tehtaiden nimet ovat muuttuneet vuosien varrella; suluissa uudempi nimi. Viimeisenä toimintavuodet.
O/Y Gust. Ranin'in Polttimo, Kuopion lääni, 1921
Hyvinge Fabriks A.B., Uudenmaan lääni, 1919–1920
Kiiala A.B., (Kiialan Höyrypolttimo), Uudenmaan lääni, 1919–1922
Lahtis Bränneri A.B., (Lahden Polttimo ja Hiivatehdas), Hämeen lääni, 1919–1923
Pohjolan Polttimo, Vaasan lääni, 1920
Valtion Alkoholiliike Alkoholitehdas Keskus, (Valtion Alkoholiliike Tehdas Keskus), (Valtion Alkoholiliike Rajamäen Tehtaat), Uudenmaan lääni, 1920–1923
Valtion Alkoholiliike Hiiva- ja Alkoholitehdas Kronan, (Valtion Alkoholiliike Tehdas Kronan), Vaasan lääni, 1919–1923
Valtion Alkoholiliike Sulfiittispriitehdas, Viipurin lääni, 1921–1923
Viralan Hiivatehdas, Hämeen lääni, 1919–1923
Liikkeen oikeudellinen asema

Aluksi Alkoholiliikkeen johto ja sosiaaliministeriön raittiusosasto olivat hyvin läheisiä toimijoita. Raittiusosastossa työskentelivät ylimääräisinä virkamiehinä alkoholiliikkeenjohtaja, alkoholikemisti ja tarpeellinen määrä muita toimihenkilöitä ja apulaisia. Alkoholiliikkeen johtaja siis johti alkoholiliikettä ja valvoi alkoholin käyttöä apunaan alkoholinkäytön tarkastajat, joita oli aluksi kaksi ja myöhemmin neljä. Muun henkilökunnan palkkaamisessa noudatettiin liiketoiminnan tarpeita. Alkoholiliikkeen johtaja työskenteli Helsingissä, ja häntä auttoivat paikalliset tehtaanjohtajat sekä kauppa- ja välitysliikkeen johtaja. Rutiiniasiat ratkaisi Alkoholiliikkeen johtaja yksin, mutta tärkeimmät ja periaatteelliset asiat päätettiin sosiaaliministeriössä johtajan tai jonkun muun virkamiehen esittelystä tai valtioneuvostossa. Raittiusosaston ja Alkoholiliikkeen puhevaltaa virastoissa ja tuomioistuimissa valvoi osastosihteeri. Raittiusosaston hallinnollisia menoja ja Alkoholiliikkeen raha-asioita hoiti osaston itsenäinen tililaitos eli viraston laskentatoimen toimielin.
Toimintavuosi 1921 oli viimeinen, jolloin apteekkari, alkoholiliikkeenjohtaja I. R. Lindqvist hoiti ja vastasi liikkeestä yksin ilman johtokuntaa. Vuoden 1922 alussa aloitti toimintansa johtokunta, joka vastasi Valtion Alkoholiliikkeen johdosta ja valvonnasta. Johtokunnan puheenjohtajana toimi sosiaaliministeriön raittiusosaston osastopäällikkö, varapuheenjohtajana alkoholiliikkeen toimitusjohtaja Lindqvist sekä jäseninä kolme teollisuuteen ja liike-elämään perehtynyttä henkilöä. Johtokunta teki ehdotuksen liikkeen menoarvioksi ja, kun alkoholiliikkeen johtaja vapautettiin alkoholinkäytön valvonnasta, hänen asemansa oli verrattavissa yksityisen osakeyhtiön toimitusjohtajaan.
Alkoholin käytön valvonta

Valtion Alkoholiliikkeen tehtävänä oli myös sen myymän alkoholin ja alkoholipitoisten aineiden käytön valvonta. Valvonnan suunnittelu ja käytännön järjestelyt olivat työläs tehtävä, koska piti laatia ohjeet, kiertokirjeet ja kirjanpitokirjat sekä tarkastaa neljännesvuosi-ilmoitukset ja suorittaa tarkastukset. Suuritöistä ja tarkkuutta vaativaa oli myös alkoholin käyttölupa-anomusten käsittely ja lupien myöntäminen. Vuosina 1919 ja 1920 myönnettiin 470 niin kutsuttua yleislupaa tehtaille ja laitoksille alkoholin hankintaa ja käyttöä varten. Alkoholia myytiin näinä vuosina 85 eri ammattia varten ja alkoholipitoisten esanssien käyttö sallittiin 223 liikkeelle. Denaturoituja alkoholilajeja valmistettiin kymmentä erilaista tyyppiä. Teknisiin, tieteellisiin ja opetustarkoituksiin myytiin 1920 yhteensä 162 320 litraa alkoholia.
Joulukuussa 1920 päivätyssä kertomuksessa Valtion Alkoholiliikkeen toiminnasta liikkeen toimitusjohtaja I. R. Lindqvist kirjoitti muun muassa Kumminkin pitäisi jokaiselle asioita harkitsevalle ihmiselle olla päivän selvää, että alkoholin valmistus, tuonti ja myynti tässä maassa pysyvät aina valtion monopolina.
Valtion Alkoholiliikkeellä oli oikeus myydä alkoholia apteekeille lääkinnällisiin tarpeisiin ilman sosiaaliministeriön raittiusosastolta saatua yleislupaa. Muiden ostajien täytyi tällainen lupa hankkia. Yleislupa voitiin myöntää vain sairaalalle, tieteelliselle laitokselle, opetuslaitokselle, yksittäiselle tieteenharjoittajalle tai tekniselle laitokselle, jossa alkoholia käytettiin muiden tuotteiden valmistamiseen tai puhdistus-, poltto- tai kuivausaineena. Lupa-anomuksessa oli selvitettävä alkoholin käyttötarkoitus, vuosittaisen tarpeen suuruusluokka, käytöstä vastaavan henkilön nimi ja muut mahdolliset asiaan vaikuttavat seikat. Yleislupa oli voimassa toistaiseksi, ja sen haltija sai tilata haluamansa aineet Alkoholiliikkeeltä. Siellä alkoholinkäytön tarkastaja tutki tilauksen ja ratkaisi, mitä tuotelajia tilaaja käyttöönsä tarvitsi, ellei sitä ollut luvassa mainittu tai raittiusosasto ollut antanut yleisohjetta juuri siitä tapauksesta. Alkoholinkäytön tarkastaja määräsi myös myytävän alkoholin määrän. Jos tilaus hyväksyttiin, toimitti Alkoholiliike aineen tilaajalle tai ilmoitti tälle tilauksen hylkäämisestä.
Henkilökunta

| --- | --- |

Vuosi: Henkilöä
1923: 295
1924: 314
1925: 274
1926: 265
1927: 259
1928: 229
1929: 222
1930: 208
1931: 193
Valtion Alkoholiliikkeen palveluksessa oli vuoden 1923 lopussa kaiken kaikkiaan 295 henkilöä. Toimitusjohtajana toimi apteekkari I. R. Lindqvist, teknisenä johtajana insinööri Hubert Ingman ja konttoripäällikkönä M. Hovilainen. Pääkonttorissa työskenteli 27 ja tuontiosaston varastossa 16 henkilöä. Rajamäen Tehtailla oli 17 toimihenkilöä ja 169 työntekijää sekä tehtaisiin kuuluvalla Matkun tilalla 16 henkilöä. Tehdas Kronanin konttorihenkilökunnan lukumäärä oli 6 sekä työnjohtajien ja työntekijöiden määrä 34. Sulfiittispriitehdas työllisti 9 henkilöä.
Alkoholiliikkeen henkilökunnan määrässä on mukana ihmisiä, jotka eivät olleet varsinaisen alkoholiteollisuuden palveluksessa. Muun muassa Rajamäen tehtaille kuuluneella Matkun tilalla työskenteli vuodesta riippuen 15–18 henkilöä, ja myös Rajamäen tehtaitten teknokemiallisen tehtaan työväki on mukana kokonaismäärässä. Suomen valtion harjoittama alkoholin valmistus oli kuitenkin hyvin pientä verrattuna monen muun maan alkoholiteollisuuteen, sillä valtio ei valmistanut alkoholia nautintotarkoituksiin.
Ennen kieltolakia Suomen alkoholiteollisuus oli paljon mittavampaa. Siihen kuului esimerkiksi vuosina 1911–1913 keskimäärin 126 tehdasta eli 19 viinapolttimoa ja hiivatehdasta, 34 väkiviinatehdasta ja tislauslaitosta, 11 punssi- ja viinitehdasta ja 62 olutpanimoa. Näissä tehtaissa oli keskimäärin 1 368 työntekijää, joiden osuus koko teollisuustyöväestä oli 1,3 %. Vuosina 1927–1931 Valtion Alkoholiliikkeen alkoholiteollisuudessa oli keskimäärin 176 työntekijää eli 0,11 % koko teollisuustyöväestöstä.
Raaka-aineen hankinta

Alkoholiteollisuus lisäsi osaltaan suomalaisten maataloustuotteiden menekkiä. Hiiva-, väkiviina- ja sulfiittispriitehtaissa käytetyistä raaka-aineista oli viisivuotiskaudella 1927–1931 suomalaisen osuus 57 % ja tuontiraaka-aineen osuus 43 %. Tänä ajanjaksona käytettiin ulkomaista maissia 3 161 117 kilogrammaa, koska suomalaista tuotantoa ei ollut. Perunajauhot olivat lähes kokonaan tuontitavaraa, sillä niitä tuotiin 615 625 kg, kun taas suomalaisten osuus oli 7 350 kg. Maltaita, ituja ja itusekoituksia tuotiin 1 948 329 kg ja Suomesta ostettiin 180 107 kg. Alkuperältään ulkomaisia kemikaaleja käytettiin 301 574 kg ja suomalaisia 99 085 kg. Viljasta suurempi osa oli suomalaista, sillä sitä ostettiin 2 634 010 kg, kun tuontiviljan määrä oli 1 835 330 kg. Viljana käytettiin kauraa, ohraa, ruista ja vehnää. Suomalaista melassia käytettiin 5 740 711 kg, kun samalla viisivuotiskaudella hankittiin sitä ulkomailta 637 915 kg.
Sulfiittispriin valmistuksessa tarvittiin raaka-aineina ja puolivalmisteina ammoniumsulfaattia, jätelipeää, kalkkia, kalsiumsoodaa sekä superfosfaattia ja niitä kaikkia pystyttiin hankkimaan Suomesta.
Kansantaloudellisesti ajatellen lääkinnällisiin, teknisiin ja tieteellisiin tarkoituksiin valmistettu alkoholi, siihen tarvittava viljamäärä sekä siihen sidottu pääoma ja työvoima oli käytetty hyödyllisesti. Kun alkoholia valmistetaan päihteeksi, on otettava laskelmiin yksilölliset ja yhteiskunnalliset haitat arvioitaessa sen taloudellista merkitystä. Alkoholiliikkeen valmistamasta alkoholista lähinnä lääkealkoholia käytettiin jonkin verran päihdytystarkoituksiin, mutta määrät olivat todennäköisesti pieniä.
Vaikutukset valtion talouteen

Valtio ei ylläpitänyt alkoholin valmistusta saadakseen siitä tuloja, eikä se kuulunut varsinaisesti valtion taloudenhoitoon. Liike tuotti kuitenkin voittoa ja kartutti valtiontaloutta 1919–1932 yhteensä 340 649 567 markkaa ja maksoi lisäksi tullia noin 54 800 000 markkaa. Keskimääräinen vuotuinen tulo valtiolle oli 23,94 miljoonaa markkaa, joka oli 0,9 prosenttia valtion kaikista tuloista. Nettotulojen ja tullitulojen keskimääräinen vuotuinen summa oli 39 393 000 markkaa.
Siihen miksi valtio ryhtyi itse hankkimaan alkoholia lailliseen kulutukseen kieltolain aikana, oli kaksi keskeistä syytä. Ensiksikin valtio saattoi näin paremmin valvoa alkoholin käyttöä, ja toiseksi se sai mahdollisen voiton itselleen. Lisäksi tällainen tuotanto ei vaihdellut paljoakaan tuotteiden laadun ja määrän suhteen, kysyntä ja menekki oli tasaisen varmaa, teknisesti toiminta oli vakaata ja taloudellisten suhdanteiden vaihtelu vähäistä.
Alkoholituotannon siirtäminen valtion monopoliksi tapahtui melko kivuttomasti, sillä maan alkoholiteollisuus oli silloin lamassa. Hankalinta asiassa oli toisaalta se, että koko juuri itsenäistynyt valtakunta oli silloin uudelleenjärjestelyn alaisena.
Toiminnan lopettaminen

Huhtikuun 5. päivänä 1932 voimaan tulleen väkijuomalain mukaan väkijuomien valmistus, maahantuonti ja kauppa oli perustettavan osakeyhtiön yksinoikeus.
Valtioneuvosto päätti 9. helmikuuta luovuttaa Valtion Alkoholiliikkeen omaisuuden väkijuomayhtiölle sen arvoisena kuin se oli Alkoholiliikkeen kirjanpidossa. Huhtikuun 19. päivänä päivätyssä kauppakirjassa todettiin, että 5. huhtikuuta oli OY Alkoholiliike AB:n haltuun luovutettu:
Nurmijärven pitäjässä sijainneet kiinteistöt
Rajamäen hiiva- ja alkoholitehdas, voima-asema, korjauspajat ja rakennukset sekä niissä oleva irtain omaisuus
Tainionkoskella sijaitseva, Aktiebolaget Tornator Osakeyhtiöltä vuokratulla maalla oleva sulfiittialkoholitehdas laitteineen ja irtaimistoineen
Valtion Alkoholiliikkeen pääkonttorin ja tuontiosaston kalusto ja koneisto.
Edellä luetellun omaisuuden kauppahinta oli yhteensä 18 968 575 markkaa. Kesäkuun 22. päivänä 1932 valtio luovutti uudelle yhtiölle Helsingissä olevan sekä Mäntän, Rajamäen, Tainionkosken ja Viralan tehtailla olevat alkoholivarastot sekä Rajamäen hiivatehtaan ja teknokemiallisen tehtaan ja Valtion Alkoholiliikkeen hallussa olleet irtaimistot 25 601 693 markan 30 pennin kauppahinnasta.
Näissä kaupoissa Valtion Alkoholiliikkeellä ei ollut mitään päätösvaltaa, vaan sen osuutena oli vain tietojen antaminen. Sen lisäksi johtokuntaa ihmetytti, ettei valtionhallinto antanut sille määräystä liikkeen toiminnan lopettamisesta. Kun johtokunta sai tietää liikkeen omaisuuden myynnistä uudelle osakeyhtiölle, se katsoi asialliseksi ryhtyä toimiin Valtion Alkoholiliikkeen toiminnan lopettamiseksi. Tästä tehtiin päätös johtokunnan kokouksessa 24. helmikuuta ja asiasta ilmoitettiin sosiaaliministeriölle. Siirtymäkausi kesti useita kuukausia, mutta huhtikuun 4. päivää 1932 voidaan pitää ajankohtana, jolloin Valtion Alkoholiliikkeen toiminta varsinaisesti loppui. Liikkeen toiminta oli antanut kokemusta, miten valtion liikelaitos sopeutui valtion hallintokoneistoon ja miten alkoholin käytön kontrolli voitiin toteuttaa. Oli myös hankittu kokemusta siitä, miten kieltolaki yhteiskunnallisena ilmiönä käytännössä toimi.
Aiheesta muualla

Valtion alkoholiliike, Suomen Kuvalehti, 18.12.1923, nro 50-51, s. 39, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Noitia maisemissa

| Noitia maisemissa> Witches Abroad |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Terry Pratchett
Kansitaiteilija:  Josh Kirby
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia
Julkaistu:  1991
Suomennos
Suomentaja:  Marja Sinkkonen
Kansitaiteilija:  Josh Kirby
Kustantaja:  Karisto
Julkaistu:  1997
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  309
ISBN:  951-23-3751-7
Sarja: Kiekkomaailma
Edeltävä:  Viikatemies (kirja)
Seuraava:  Pienet jumalat
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Noitia maisemissa (engl. Witches Abroad) on kahdestoista romaani Terry Pratchettin Kiekkomaailma-sarjassa. Se on kolmas kirja, jossa seikkailevat Kiekkomaailman noidat.