stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Apinan tarina

| Apinan tarina> Le Château des singes |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jean-Francois Laguionie
Käsikirjoittaja:   Norman Hudis  Jean-François Laguionie 
Tuottaja:   Steve Walsh  Gerd Hecker  Patrick Moine 
Säveltäjä:  Alexandre Desplat
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska  Yhdistynyt kuningaskunta  Saksa  Unkari 
Ensi-ilta:  1999
Kesto:  79 min
Alkuperäiskieli:  englanti ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Apinan tarina (Le Château des singes) on vuonna 1999 ensi-iltansa saanut Jean-Francois Laguionien ohjaama ranskalais-brittiläis-saksalais-unkarilainen animaatioelokuva.
Suomenkielisen jälkiäänityksen toteutti Tuotantotalo Werne. Rooleissa ovat muun muassa Mika Turunen, Kiti Kokkonen, Petteri Summanen ja Veikko Honkanen.
Juoni

Tarinan maailmassa elää kaksi erilaista apinayhdyskuntaa, ihmisen kaltaiset totiset puurtajat maan pinnalla ja huolettomat apinat puiden oksilla. Apinapoikanen Kom putoaa puusta ja lähtee ihmettelemään maanpinnan asukkaiden touhuja. Ja tulee samalla sotkeutuneeksi salajuoneen.
Ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Alkuperäinen ääninäyttelijä | Englanninkielinen ääninäyttelijä | Suomenkielinen ääninäyttelijä | Rooli |
| Tara Römer (puhe) Stéphane Peccoux (laulu) | Matt Hill (puhe) Paul Holmes (laulu) | Mika Turunen | Kom |
| Nadia Farès | Sally Anne Marsh | Kiti Kokkonen | Gina |
| Michael Lonsdale | Michael Gambon (puhe) Robert Henry (laulu) | Markus Bäckman | Mestari Martin |
| Jean Piat | John Hurt | Seppo Pääkkönen | Lordikansleri Sebastian |
| Janine Souchon | Shirley Anne Field | Seela Sella | Kotiopettajatar |
| Patrick Préjean | Rik Mayall | Jukka Rasila | Gerard Sekopää |
| Pierre Arditi | Michael York | Veikko Honkanen | Kuningas |
| Ivana Coppola | Diana Quick | Anna-Liisa Vihko | Prinsessa Aida |
| Bruno Choël | William Vanderpuye | Timo Tuominen | Lionel |
| Lionel Melet | Paul Dobson | Petteri Summanen | Gavin |
| Laurence Jeanneret | Janyse Jaud | Ulla Renko | Komin ja Gavinin äiti |
| Yves Barsacq | French Tickner | Markku Riikonen | Korkonak |
|  ? |  ? | Ralf Öhberg, Petteri Summanen ja Jukka Rasila | työläiset |
|  ? |  ? | Petteri Summanen | kertoja |

Suomenkielisen version sivuäänistä vastaavat Petteri Summanen, Jukka Rasila, Veikko Honkanen, Ralf Öhberg, Dimitri Qvintus, Annamari Metsävainio, Telma Tuomisto, Vaula Hyry ja Anne Kivimäki.
Boromo

| Boromo |
| --- | --- |
 Boromo
 Koordinaatit: 11°45′N, 2°56′W 
Valtio:   Burkina Faso
Provinssi:  Balé
Departementti:  Boromo
Väkiluku (2006):  14 600
Aikavyöhyke:  UTC+0
 
 {{URL|example.com|optional display text}} 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Boromo on kaupunki Burkina Fasossa. Boromo on samannimisen departementin ja Balén provinssin pääkaupunki.
Vuonna 2006 kaupungissa oli vajaat 14 600 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia Boromosta (ranskaksi)
Cankuzon provinssi

Cankuzon provinssi Burundin kartalla.
Cankuzon kunnat
Cankuzon provinssi on Burundin 17 provinssista itäisin. Provinssi rajoittuu idässä Tansaniaan, lounaassa Ruyigin provinssiin, idässä Karuzin provinssiin ja luoteessa Muyingan provinssiin. Myös sen pääkaupungin nimi on Cankuzo.
Vuonna 2007 Cankuzon provinssin väkiluvuksi arvioitiin 209 000 henkeä. Sen pinta-ala on 1 964,54 km².
Kunnat

Cankuzon provinssi jakautuu viiteen kuntaan
Cankuzo
Cendajuru
Gisagara
Kigamba
Mishiha
Blanche Taylor Moore

Blanche Taylor Moore (o.s. Kiser; s. 17. helmikuuta 1933 Concord, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen murhaaja. Hänet tuomittiin yhdestä murhasta, mutta viranomaiset yhdistivät hänet useampiin kuolemantapauksiin, ja häntä onkin sanottu sarjamurhaajaksi. Vuonna 2023 hän oli vanhin kuolemantuomion täytäntöönpanoa odottava nainen Yhdysvalloissa.
Elämä > Tausta

Taylor Mooren isä oli alkoholisoitunut saarnaaja, joka hänen omien sanojensa mukaan pakotti hänet prostituutioon pelivelkojensa maksamiseksi. 19-vuotiaana Taylor Moore meni naimisiin James Napoleon Taylorin kanssa. Hän työskenteli Kroger-liikkeessä ja eteni nopeasti kassapäälliköksi. Hän jäi vuonna 1973 leskeksi.
Lukuun ottamatta lyhyttä työskentelyä Durhamissa Taylor Moore työskenteli koko uransa ajan Burlingtonissa. Hän päätti uransa Krogerin palveluksessa 17. lokakuuta 1985.
Elämä > Raymond Reidin murha

Kroger-myymälässä työskennellessään Taylor Moore tapasi jo vuonna 1962 Raymond Carlton Reid Sr:n, jonka kanssa hän aloitti romanttisen suhteen vuonna 1979.
Taylor Moore tarjoili Reidille 31. joulukuuta 1985 itse valmistamaansa perunakeittoa. Seuraavana päivänä Reid alkoi kärsiä vaikeasta pahoinvoinnista, oksentelusta ja ripulista. Hän oli yli neljän viikon ajan sairauslomalla. Reid sairastui sittemmin uudelleen ja joutui 30. toukokuuta 1986 Greensboroon Wesley Long Hospitaliin. Lääkäri epäili miehen sairastuneen äkilliseen mahatautiin gastroenteriittiin. Hänen vointinsa parani kesäkuun alussa, mutta hän sairastui entistä vaikeammin ja tuli 13. kesäkuuta 1986 siirretyksi North Carolina Baptist Hospitaliin Winston-Salemiin. Reidillä todettiin alustavasti Guillain–Barrén oireyhtymä. Hänen tilanteensa parani jälleen, ja Blanche Taylor Moore sai lääkäriltä luvan viedä miehelle ruokaa sairaalaan. Hän syötti Reidille banaanivanukkaan 1. lokakuuta, minkä jälkeen Reid alkoi kärsiä äkillisestä hengitysvaikeusoireyhtymästä. Reid todettiin kuolleeksi 50-vuotiaana 7. lokakuuta 1986, ja lääkäri katsoi kuoleman johtuneen Guillain–Barrén oireyhtymästä. Useiden todistajien mukaan Taylor Moore kielsi ruumiinavauksen, koska hänen mukaansa Reid ei olisi sellaista halunnut.
Elämä > Dwight Mooren myrkytys ja kiinnijääminen

Vuonna 1985 Taylor Moore tapasi eronneen pastori Dwight Mooren. Pariskunta meni naimisiin 19. huhtikuuta 1989. Dwight Moore sairastui vakavasti syötyään vaimonsa tarjoileman kanavoileivän. Hänet kirjattiin North Carolina Memorial Hospitaliin, jossa hänen todettiin kärsivän maksan, munuaisten ja sydämen vajaatoiminnoista. Lääkärit määräsivät verikokeita tarkastaakseen, olisiko myrkytystila johtunut rikkaruohomyrkystä, jota Mooren tiedettiin käsitelleen. Verestä löydettiin kuitenkin huomattava määrä arseenia, joten sairaala kutsui poliisin sairaalaan kuulemaan Moorea, jonka ennuste silloin oli synkkä. Moore selviytyi odotusten vastaisesti.
Poliisi alkoi tutkia tarkemmin Taylor Mooren taustoja. Tutkimuksissa havaittiin sekä hänen ensimmäisen aviomiehensä James N. Taylorin että Reidin kuolleen epäilyttävin tavoin. Haudoista kaivettiin useiden Taylor Mooren lähipiiriin kuuluneiden vainajien ruumiita. Näitä olivat Raymond Reid, James N. Taylor, Taylor Mooren isä P. D. Kiser Sr., äitipuoli Isla Taylor ja entinen työtoveri Joseph Mitchell. Vuonna 1966 kuolleen isän ja äitipuolen ruumiista löydettiin korkeita arseenipitoisuuksia, mutta niitä ei pidetty tappavina. Mitchellin ruumiista vastaavaa havaintoa ei tehty. Reidin todelliseksi kuolemansyyksi paljastui arseenimyrkytys. Arseenimyrkytys osoittautui myös James N. Taylorin kuolemansyyksi. Tämän kuolema 45-vuotiaana (1973) oli alun perin kirjattu sydäninfarktiksi. Taylor Moore pidätettiin 18. heinäkuuta 1989.
Elämä > Oikeudenkäynti, tuomio ja vankeusaika

Taylor Moore joutui alun perin syytteeseen James N. Taylorin ja Raymond Reidin murhista sekä Dwight Mooreen kohdistuneesta väkivaltarikoksesta. Lokakuussa 1990 oikeudessa käsiteltiin kuitenkin Reidin kuolemaa, ja oikeus sai luvan käsitellä myös muita kuolemantapauksia samassa yhteydessä. Muun muassa Reidin poika todisti vierailleensa isänsä luona tämän kuolemaa edeltäneinä päivinä ja nähneensä tämän syövän Taylor Mooren valmistamaa aamiaista. Muut todistivat Taylor Mooren vieneen sairaalaan muun muassa Jell-O:ta ja McDonald'sin pirtelöitä, mutta Taylor Moore itse kiisti jopa ruoan viemisen sairaalaan. Hänen kerrottiin olleen kiinnostunut muurahaisten myrkyttämiseen tarkoitetusta tuotteesta.
Oikeudelle esitettiin kodittoman, edesmenneen Garvin Thomas -nimisen miehen kuolinvuoteellaan kirjoittamaksi väitetty tunnustuskirje. Käsialan asiantuntijoiden mukaan Taylor Moore oli luultavimmin itse kirjoittanut sen. Garvin Thomas suljettiin pois kirjeen kirjoittajana 99-prosenttisella varmuudella.
Taylor Mooren todettiin antaneen uhreilleen arseenia monia kertoja pidemmän ajanjakson aikana. Oikeus totesi hänet yksimielisesti syylliseksi ensimmäisen asteen murhaan. Oikeus näki tapauksessa raskauttavia asianhaaroja. Sen mukaan Taylor Moore oli tappamalla tavoitellut taloudellista hyötyä ja surmannut Reidin erityisen julmalla tavalla. 16. marraskuuta 1990 Taylor Moore tuomittiin kuolemaan. Hän ei koskaan tunnustanut rikoksia. Taylor Moore siirrettiin odottamaan teloitusta North Carolina Correctional Institution for Womeniin (Raleigh).
Taylor Mooren aiheuttamasta myrkytyksestä selvinnyt Dwight Moore haki avioeroa joulukuussa 1990. Hän meni lopulta uusiin naimisiin, muutti Virginian osavaltioon ja kuoli luonnollisista syistä vuonna 2013. Taylor Moorella on lapsia (ainakin kaksi tytärtä) ja lapsenlapsia. Hän on selviytynyt syöpätaudista.
Käsittely kulttuurissa

Jim Schutze kirjoitti Taylor Moorea käsittelevän kirjan Preacher's Girl: The Life and Crimes of Blanche Taylor Moore (1993). Vuonna 1993 näytettiin myös televisioelokuva Black Widow Murders: The Blanche Taylor Moore Story.
Borore

| Borore (Bòrere) |
| --- | --- |

 Sijainti Nuoron maakunnassa
 Borore
 Koordinaatit: 40.215°0′0″N, 8.803°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Nuoro
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  42,68 km²
Korkeus:  394 m
Väkiluku:  2 121
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  08016
Suuntanumero(t):    0785
Rekisterikilpi:  NU
 
 http://www.comune.borore.nu.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Borore (sardiksi Bòrere) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 121 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 42,68 neliökilometriä. Se sijaitsee 394 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Borore Wikimedia Commonsissa
Nuoron maakunta
Aritzo | Arzana | Atzara | Austis | Bari Sardo | Baunei | Belvì | Birori | Bitti | Bolotana | Borore | Bortigali | Cardedu | Desulo | Dorgali | Dualchi | Elini | Fonni | Gadoni | Gairo | Galtellì | Gavoi | Girasole | Ilbono | Irgoli | Jerzu | Lanusei | Lei | Loceri | Loculi | Lodine | Lodè | Lotzorai | Lula | Macomer | Mamoiada | Meana Sardo | Noragugume | Nuoro | Oliena | Ollolai | Olzai | Onanì | Onifai | Oniferi | Orani | Orgosolo | Orosei | Orotelli | Ortueri | Orune | Osidda | Osini | Ottana | Ovodda | Perdasdefogu | Posada | Sarule | Silanus | Sindia | Siniscola | Sorgono | Talana | Tertenia | Teti | Tiana | Tonara | Torpè | Tortolì | Triei | Ulassai | Urzulei | Ussassai | Villagrande Strisaili
Boroneddu

| Boroneddu (Boronèddu) |
| --- | --- |

 Sijainti Oristanon maakunnassa
 Boroneddu
 Koordinaatit: 40.112°0′0″N, 8.870°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Oristano
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,59 km²
Korkeus:  206 m
Väkiluku:  149
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  09080
Suuntanumero(t):    0785
Rekisterikilpi:  OR
 
 http://www.comune.boroneddu.or.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Boroneddu (sardiksi Boronèddu) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 149 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 4,59 neliökilometriä. Se sijaitsee 206 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Boroneddu Wikimedia Commonsissa
Oristanon maakunta
Abbasanta | Aidomaggiore | Albagiara | Ales | Allai | Arborea | Ardauli | Assolo | Asuni | Baradili | Baratili San Pietro | Baressa | Bauladu | Bidonì | Bonarcado | Boroneddu | Bosa | Busachi | Cabras | Cuglieri | Curcuris | Flussio | Fordongianus | Ghilarza | Gonnoscodina | Gonnosnò | Gonnostramatza | Laconi | Magomadas | Marrubiu | Masullas | Milis | Modolo | Mogorella | Mogoro | Montresta | Morgongiori | Narbolia | Neoneli | Norbello | Nughedu Santa Vittoria | Nurachi | Nureci | Ollastra | Oristano | Palmas Arborea | Pau | Paulilatino | Pompu | Riola Sardo | Ruinas | Sagama | Samugheo | San Nicolò d’Arcidano | San Vero Milis | Santa Giusta | Santu Lussurgiu | Scano di Montiferro | Sedilo | Seneghe | Senis | Sennariolo | Siamaggiore | Siamanna | Siapiccia | Simala | Simaxis | Sini | Siris | Soddì | Solarussa | Sorradile | Suni | Tadasuni | Terralba | Tinnura | Tramatza | Tresnuraghes | Ula Tirso | Uras | Usellus | Villa Sant'Antonio | Villa Verde | Villanova Truschedu | Villaurbana | Zeddiani | Zerfaliu
Bogdan Bogdanović

Bogdan Bogdanović -nimisiä henkilöitä ovat:
Bogdan Bogdanović, serbialainen koripalloilija
Bogdan Bogdanović, serbialainen arkkitehti
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Bogdan Bogdanović”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Bulkkisatama

Bulkkisatama eli irtolastisatama on satama, jossa käsitellään yleensä tonneina mitattavaa raaka-ainetta eli bulkkirahtia kuten kivihiiltä, kiveä tai malmeja. Mikäli käsiteltävä aine on nestemäistä, on kyseessä yleensä öljysatama.
Arvokkain tavarasatamalasti kulkee kappaletavarasatamissa konteissa.
Boútsi

| --- | --- |
Sijainti:  Flórina ja Kastoriá, Länsi-Makedonia, Kreikka
Korkeus merenpinnasta:  1 795 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Boútsi (kreik. Μπούτσι) eli Máli Mádi (Μάλι Μάδι) on vuori Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Sen korkeimman huipun nimi on Anemodarméni (Ανεμοδαρμένη) ja korkeus 1 795 metriä. Vuori sijaitsee Flórinan ja Kastorián alueyksiköiden alueella.
Usein vuori tunnetaan nimellä Máli Mádi ja nimeä Boútsi käytetään sen toiseksi korkeimmasta huipusta, joka tunnetaan myös nimellä Kostoúla (Κωστούλα, 1 713 m). Boútsin pohjoispuolella sijaitsee Triklário-vuori. Itäpuolella Ladopótamos-joki erottaa Boútsin Vérno- eli Vítsi-vuoresta.
Anna Filosofova

Anna Filosofova
Anna Pavlova Filosofova (ven. Анна Павловна Философова, 1837–1912) oli venäläinen filantrooppi ja feministi. Hän on yhdessä  Maria Trubnikovan ja Nadezha Stasovan kanssa Venäjän naisasialiikkeen varhaisia toimijoita.
Elämäkerta

Omaa sukuaan Anna Pavlova Diaghilev syntyi Pietarissa varakkaaseen aatelisperheeseen. Hänen isänsä Pavel Dmitrievich Diaghilev toimi virkamiehenä valtionvarainministeriössä ennen eläköitymistään vuonna 1850. Isä loitti oman tislaamoyrityksensä Permissä, mutta hänen pakkomielteisen uskonnollisuuden vuoksi Annan äiti Anna Ivanova otti yrityksen haltuun vuonna 1855. Vanhimpana yhdeksästä lapsesta Anna sai venäläisen aatelistoperheen tapaan koulutuksensa kotona.
Vuonna 1855 Anna Filosofova meni naimisiin sota- ja puolustusministeriön virkamiehen Vladimir Dmitrievich Filosofovin kanssa. He saivat kuusi lasta, kolme poikaa ja kolme tyttöä. Heidän nuorin poikansa Dmitri perusti yhdessä serkkunsa Sergei Diaghilevin kanssa taidelehti Mir Iskusstvan.
Vierailtuaan aviomiehensä perheen tilalla kyseisen tilan tapa käyttää maaorjia työvoimana sai Filosofovan pohtimaan sosiaalisia ongelmia: hänen perheensä ei käyttänyt maaorjia. Lisäksi hänen aviomiehensä isä käytti tunnetusti seksuaalisesti hyväksi maalaisnaisia tilallaan.
Ura

Maaorjien vapauttaminen Venäjällä 1861 oli käännekohta Filosofovan käsitykselle sosiaalisista ongelmista, kuten myös Trubnikovan tapaaminen. Trubnikova antoi hänelle kirjoja “naiskysymyksestä”, ja he keskustelivat usein kyseisistä kirjoista.
Filosofovan, Trubnikovan ja Stasovan muodostama triumviraattin projekteihin lukeutui Pietarissa toiminut yhdistys, joka tarjosi halpaa majoitusta hyväksikäytetyille ja hylätyille naisille. Filosofova toimi yhdistyksen johtajana vuosien 1859–1879 välillä ja johti yhdistyksen laajentumista perustamalla koulun, ruokaloita, asuntoloita, lastenhoitokeskuksen sekä kaupan. Lisäksi yhdistys sai laajan sopimuksen tehdä armeijalle univormuja vuonna 1871. Halvan majoituksen lisäksi yhdistys tarjosi naisille töitä, esimerkiksi ompelun parissa. Filosofova uskoi, että apurahan antamisen sijasta oli välttämätöntä luoda olosuhteet, jotka auttaisivat köyhiä ansaitsemaan omat tulonsa. Hänen mukaansa koulutuksen ja moraalinen kehittämisen kautta köyhät saivat näitä mahdollisuuksia elättää itsensä.
Triumviraatin aloitteisiin kuului myös naisten koulutus. Filosofova ja Stasova tukivat naisten oikeutta osallistua luennoille Pietarin yliopistossa. He keräsivät vuonna 1868 neljän tuhannen allekirjoittaman vetoomuksen keisari Aleksanteri II :lle pyytäen tätä aloittamaan ensimmäiset korkeamman koulutuksen kurssit Pietarin yliopistossa. Lisäksi Filosofova valittiin naisten korkeamman koulutuksen kursseja järjestävän komitean puheenjohtajaksi. Konservatiivisten naisten vastarinta oli kuitenkin vahva ja kansanvalitusministeri Dmitri Tolstoi ei kannattanut naisten ottamista yliopistoihin. Hän kuitenkin salli naisten osallistumisen julkisille luennoille. Kurssit herättivät kuitenkin negatiivisia reaktioita, ja useat lehtiartikkelit kuvasivat niiden haitallisuutta naisille. Useat naiset päättivät lähteä esimerkiksi Zürichiin päättämään opintonsa. Aluksi hallinto piti kurssit avoimena, mutta kun vallankumouksellisia ideoita levisi naisopiskelijoiden keskuudessa, kurssit suljettiin 1875. Filosofova kampanjoi niiden uudelleen avaamisen puolesta. Hän sai lopulta virallisen luvan avata ensimmäinen naisten yliopisto Venäjällä. Ne tunnetaan Bestuzhev-kursseina professori Aleksei Bestužev-Rjuminin mukaan.
Filosofovan sympatia vallankumouksellisia kohtaan saattoi hänet vaikeuksiin. Filosofova jäi kiinni rahan keräämisestä vallankumouksellisia järjestöjä varten, ja hänet karkotettiin maasta vuonna 1879. Hän sai palata maahan 1881.
Palattuaan julkiseen elämään Filosofova oli mukana Stasovan kanssa perustamassa “Venäläisten naisten keskinäisen hyväntekeväisyyden seuraa” (Russkoje żenkoje vzaimno-blagotvoritelnoje obšetšvo) vuonna 1895. Se oli Venäjän merkittävimpiä feministisiä järjestöjä bolševikkien vallankumoukseen asti. Järjestö auttoi naisia työllistymään, tarjosi asuntolan ja sairaanhoitoa sekä osallistui myöhemmin kamppailuun naisten äänioikeus -liikkeen puolesta.
Myöhempi elämä ja kuolema

Myöhempinä vuosinaan Filosofova kiinnostui teosofiasta ja auttoi perustamaan Venäjän teosofian järjestöä vuonna 1908. 
Vuonna 1911 juhlistettiin viidenkymmenettä kertaa Filosofovan ja naistenliikkeen saavutuksia. Sadat sekä venäläiset että ulkomaiset naisten organisaatiot osallistuivat kyseiseen juhlaan. Filosofova oli siis hyvin arvostettu: Nuorelle sukupolvelle Filosofova oli elävä legenda ja feminismin symboli.
Filosofova kuoli 17. maaliskuuta 1912. Hautajaisiin osallistui tuhansia ihmisiä kunnioittamaan hänen muistoaan.
Bob Gaudio

Robert ”Bob” Gaudio (s. 17. marraskuuta 1942 New York) on yhdysvaltalainen muusikko, lauluntekijä ja musiikkituottaja. Hänet tunnetaan erityisesti 1960- ja 1970-lukujen The Four Seasons -yhtyeestä, jonka hän perusti Frankie Vallin kanssa. Gaudio on valittu Songwriters Hall of Fameen ja The Four Seasonsin jäsenenä Rock and Roll Hall of Fameen.
Elämä ja ura

Gaudio syntyi Bronxissa ja osoitti nuorella iällä lahjakkuutta pianonsoitossa. Hänen soitonopettajanaan toimi jazzpianisti Sal Mosca. Ensimmäisen yhtyeensä hän perusti teini-ikäisenä Bergenfieldissä New Jerseyssä. The Royal Teens -nimellä esiintyvät pojat nauhoittivat vuonna 1957 singlen ”Short Shots”, josta tuli seuraavan vuoden alussa hitti levy-yhtiö ABC-Paramountin uudelleenjulkaisemana. Kappale nousi parhaimmillaan Billboardin top 100 -listan viiden kärkeen. Yhtye lähti kiertueelle saman vuoden huhtikuussa ja julkaisi 1958–1959 lisää singlejä, joista monet olivat osaksi Gaudion säveltämiä ja sanoittamia. The Royal Teensin viimeiseksi listasijoitukseksi jäi 29. sija kappaleella ”Believe Me” marraskuussa 1959. Bob Gaudio jätti yhtyeen vuonna 1960.
Gaudio haki vuonna 1960 paikkaa Frankie Vallin johtamasta lauluyhtye The Four Loversista. Yhtyeen muut jäsenet – Valli, laulaja-kitaristi Tommy DeVito ja bassolaulaja Nick Massi – olivat huomattavasti teini-ikäistä Gaudiota vanhempia, mutta Gaudio hyväksyttiin kokoonpanoon. Yhtye muutti nimensä The Four Seasonsiksi ja teki tiivistä yhteistyötä philadelphialaisen tuottaja-lauluntekijä Bob Crewen kanssa. The Four Seasonsin vuoden 1961 ensisingle ”Bermuda” ei menestynyt, mutta jo seuraavana vuonna yhtye löi läpi Gaudion säveltämällä kappaleella ”Sherry”, joka nousi ykkössijalle Billboard Hot 100 -listalla syyskuussa 1962. Lokakuussa yhtye julkaisi Gaudion ja Crewen yhdessä tekemän kappaleen ”Big Girls Don’t Cry”, joka myös nousi listan kärkeen. The Four Seasonsin kolmas listaykkönen oli Gaudion ja Crewen ”Walk like a Man” alkuvuodesta 1963.
The Four Seasonsin lisäksi Gaudio teki Bob Crewen kanssa kappaleita myös muille artisteille, muun muassa Jerry Butlerille ja The Shirellesille. Heidän The Four Seasonsille tekemiinsä hitteihin kuuluvat muun muassa ”Silence Is Golden”, ”Rag Doll” ja ”Bye, Bye, Baby (Baby, Goodbye)”. Valli nauhoitti heidän kappaleensa ”Can’t Take My Eyes off You” sooloartistina vuonna 1967. Lisäksi Gaudio teki vaimonsa Judy Parkerin kanssa yhtyeelle hittikappaleet ”Who Loves You” sekä 54 viikkoa Billboardin listalla pysyneen singlen ”December ’63 (Oh, What a Night)”.
Gaudio on tuottanut Neil Diamondille neljä albumia. Hänen Diamondille ja Barbra Streisandille kirjoittamansa duettokappale ”You Don’t Bring Me Flowers” oli ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi. Diamond esiintyi The Jazz Singer – tie tähtiin -elokuvan pääosassa vuonna 1980 ja Gaudio toimi elokuvan musiikkiraidan tuottajana. Muita elokuvia, joihin Gaudio on säveltänyt tai tuottanut musiikkia, ovat muun muassa Kauriinmetsästäjä (1978), Dirty Dancing – kuuma tanssi (1987), Mafiaveljet (1990) ja Mrs. Doubtfire – Isä sisäkkönä (1993).
Bligny-lès-Beaune

| Bligny-lès-Beaune |
| --- | --- |
 Saint-Baldoux’n kirkko
 vaakuna
 Bligny-lès-Beaune
 Koordinaatit: 46°59′15″N, 4°49′32″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bourgogne-Franche-Comté
Departementti:  Côte-d'Or
Arrondissementti:  Beaune
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,3 km²
Väkiluku (2018):  1 230 
 – Väestötiheys:  168 as./km²
Kunnan numero:  21086
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bligny-lès-Beaune on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee noin kuusi kilometriä Beaunen kaupungista etelään.
Kunnan keskustassa on 900-luvulta peräisin oleva romaaninen Saint-Baldoux’n kirkko. Kirkko on rakennettu samalla paikalla olleen pakanallisen temppelin tilalle.
Tunnettuja kuntalaisia

Jean Taboureau (1879-1970), tunnetaan myös nimellä Jean des Vignes Rouges, kirjailija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bligny-lès-Beaune Wikimedia Commonsissa
Bojan Radev

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Bojan Radev |  Bojan Radev |  Bojan Radev |  |
Maa:   Bulgaria
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 97 kg |  |
|  Kultaa | México 1968 | 97 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tolero 1966 | 97 kg |  |
|  Hopeaa | Toledo 1962 | 97 kg |  |
|  Hopeaa | Bukarest 1967 | 97 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Västerås 1968 | 97 kg |  |
Bojan Radev (s. 25. helmikuuta 1942) on bulgarialainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
97 kilogramman painoluokassa paininut Radev saavutti urallaan kaksi olympiakultaa: 1964 Tokiosta ja 1968 Mexico Citystä. Maailmanmestaruuden hän voitti 1966 Toledossa. MM-hopeaa Radev saavutti 1962 Toledosta ja 1967 Bukarestista, missä kultaa vei seuraavana vuonna Meksikon olympialaisissa hopealle jäänyt Nikolai Jakovenko. Radev saavutti urallaan lisäksi EM-hopeaa 1968 Västeråsista.
Seuratasolla Radev edusti Levski Sofiaa.