stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Veikko Hynönen
Laadinnan FIDE-mestariksi

Hynösellä oli kuollessaan (1985) maailman valiotehtävien kokoelmissa eli FIDE-albumeissa julkaistujen tehtävien perusteella koossa 11,85 albumipistettä. Laadinnan FIDE-mestarin eli tehtäväshakin FIDE-mestarin arvoon vaaditaan 12 albumipistettä. Häneltä julkaistiin vielä postuumina tehtäviä ja hän saavutti FIDE-mestarin arvoon riittävän pisterajan. 
Tehtäväshakin FIDE-mestarin arvonimi myönnettiin v. 1992.
Vuoden 2012 pistetilanteen mukaan Hynösellä on koossa albumipisteitä 12,83.
Tehtäväkokoelma

Hynösen kuoleman jälkeen Matti Myllyniemi (1920–87) valitsi hänen tehtävätuotannostaan 72 tehtävää tulevaa tehtäväkokoelmaa varten. Myllyniemi ehti kirjoittaa käsikirjoituksen ensimmäisen luonnoksen valmiiksi ja kommentoida tehtäviä. Hän myös korjasi ja paransi joitakin tehtäviä. Työ jäi kesken hänen kuollessaan. Hanketta jatkoivat 1990 Jorma Paavilainen ja Kari Valtonen, jotka toimittivat käsikirjoituksen valmiiksi. Teppo Mänttä tarkasti teokseen valittujen tehtävien virheettömyyden ja tarvittaessa vaihtoi virheelliseksi osoittautuneiden tehtävien tilalle korrekteja tehtäviä. Suomen Tehtäväniekat julkaisi teoksen 1991.
Urho Hyttinen

Urho Ilmari Hyttinen
Urho Ilmari Hyttinen (23. maaliskuuta 1895 Mikkeli – 24. lokakuuta 1973) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat veturinkuljettaja Petter Hyttinen ja Amanda Åberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Maria Jetsun kanssa.
Opinnot

Hyttinen kävi kaksi luokkaa Mikkelin lyseota ja suoritti osittain viidennen luokan samassa koulussa vuonna 1920. Hän suoritti taktiikan soveltamiskurssin Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1927 ja Taistelukoulun jalkaväkilinjan vuonna 1930 sekä palosuojelukurssin vuonna 1935.
Jääkärikausi

Hyttinen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 26. syyskuuta 1915, josta hänet laskettiin siviilitöihin 21. kesäkuuta 1916, mutta hänet siirrettiin Altonan työosastoon 8. joulukuuta 1916, mistä hänet laskettiin jälleen siviilitöihin 4. elokuuta 1917.
Sisällissodan jälkeinen aika

Takaisin Suomeen Hyttinen palasi sisällissodan jälkeen 29. marraskuuta 1918 ja astui armeijan palvelukseen 15. tammikuuta 1919 kersantiksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:een (myöhemmältä nimeltään Pohjois-Savon rykmentti). Hän toimi rykmentissä kulutusaliupseerina 6. komppaniassa ja 1. tammikuuta 1920 alkaen saman komppanian vääpelinä. Armeijasta hän erosi 1. toukokuuta 1922 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin paikallispäälliköksi Juvan suojeluskuntaan 1. heinäkuuta 1922 alkaen, josta hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1928 alkaen palvelukseen Pohjois-Savon rykmenttiin (minkä myöhempi nimi oli Pohjan rykmentti) ja hänet määrättiin 1. komppanian vääpeliksi.
Talvi- ja jatkosota

Hyttinen osallistui talvisotaan Jalkaväkirykmentti 37:n 1. pataljoonassa komppanianvääpelinä ja talousupseerina. Välirauhan aikana hänet siirrettiin Jalkaväenkoulutuskeskus 6:n muonittajaksi ja toimi samalla armeijan ruoanpitokurssien opettajana. Jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin 32. Talouskomppaniaan osallistuen sotatoimiin Soutjärven alueella. Myöhemmin hänet siirrettiin komppanian esikuntaan talousupseeriksi ja rahastonhoitajaksi, kunnes vuonna 1942 hänet siirrettiin Suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin Pohjois-Savon suojeluskuntapiirin esikuntaan kasarmiupseeriksi ja keräyspäälliköksi. Tässä tehtävässä hän palveli aina sodan päättymiseen saakka, jolloin erosi vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi Maan Romun Pohjois-Savon piirin hankintapäälliköksi. Hänet haudattiin Kuopioon.
Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania.
Morisko

Morisko,  Morisco (espanjaksi) tai Mourisco (portugaliksi) oli Espanjassa ja Portugalissa käytetty nimitys kristinuskoon kääntyneistä muslimeista (maureista). Ajan mittaan sanaa alettiin käyttää halventavassa merkityksessä nimellisesti katolisista ihmisistä, joiden epäiltiin harjoittavan salaa islamia.
Historia > Hugenottien tuki

Ranskan hugenotit olivat yhteydessä moriskoihin Espanjaa 1570-luvulla hallinneita Habsburgeja vastaan. Noin vuonna 1575 Aragonian moriskot ja hugenotit suunnittelivat yhdistettyä hyökkäystä Béarnista Henri IV:n johdolla, ja Algerin ja Ottomaanien valtakunnan kuninkaan suostumuksella,  Aragonian kuningasta vastaan. Suunnitelmat kuitenkin kariutuivat Juhana Itävaltalaisen tuloon Aragoniaan ja moriskojen aseistariisumiseen, Vuonna 1576 ottomaanit suunnittelivat laivaston lähettämistä Istanbulista kolmessa vaiheessa, joka rantautuisi Murcian ja Valencian välille; Ranskan hugenotit hyökkäisivät pohjoisesta ja moriskot onnistuisivat kapinassaan, mutta ottomaanilaivasto ei koskaan saapunut.
1500-luvun loppua kohti moriskokirjailijat haastoivat näkemyksen, jonka mukaan heidän kulttuurinsa oli Espanjalle vieras. Heidän kirjalliset teoksensa kertoivat Espanjan varhaishistoriasta, jossa arabiaa puhuvat espanjalaiset nähtiin positiivisessa valossa. Näiden teosten kruunu on Miguel de Lunan (n. 1545-1615) teos Kuningas Roderikin todellinen tarina.
Moriskojen jälkeläiset ja Espanjan kansalaisuus

Lokakuussa 2006 Andalusian parlamentti pyysi kolmelta suurimmalta puolueelta tukea muutosehdotukseen, joka olisi helpottanut moriskojen jälkeläisten Espanjan kansalaisuuden saamista. Ehdotuksen teki alun perin IULV-CA, Yhdistyneen Vasemmiston Andalusian osasto. Nykyisessä muodossaan Espanjan kansalaislain artikla 22.1 takaa myönnytyksiä Ibero-Amerikan maille, Andorralle, Filippiineille, Päiväntasaajan Guinealle ja Portugalille, sekä Espanjasta karkotetuille sefardijuutalaisille. Se mahdollistaa kansalaisuuden hakemista kahden vuoden oleskelun jälkeen tavanomaisen kymmenen vuoden sijaan.
Muutos hyödyttäisi noin viittä miljoonaa Marokon kansalaista, joiden katsotaan olevan moriskojen jälkeläisiä. Se voisi myös hyödyttää epämääräistä määrää Algerian, Tunisian, Mauritanian, Libyan, Egyptin ja Turkin kansalaisia.
Vuodesta 1992 asti jotkut espanjalaiset ja marokkolaiset historioitsijat ovat vaatineet moriskoille samanveroista kohtelua sefardijuutalaisten kanssa. Espanjan Islamilaisen Neuvoston puheenjohtaja Mansur Escudero piti ehdotusta tervetulleena.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Morisko Wikimedia Commonsissa
Mancebo de Arévalon kirjoittamaa aljamía-tekstiä. n. 1500-luvulta
Pere Oromigin maalaus moriskojen karkotuksesta Valenciassa
Moriskojen karkotus Vinarosista.
Moriskojen maihinnousi Oranin satamassa (1613, Vicente Mostre), Fundación Bancaja de Valencia
Hämeen Osuusteurastamo

Hämeen Osuusteurastamo (HOT) perustettiin vuonna 1949, ja sen toimialue oli Pirkanmaa ja Pohjois-Häme ja keskuspaikkana Tampere. Teurastamon, leikkaamon, makkaratehtaan ja einestehtaan käsittävä uusi tuotantolaitos ja pääkonttori valmistui vuonna 1962 Raholan teollisuusalueelle.
Hämeen Osuusteurastamon toiminta itsenäisenä yrityksenä päättyi, kun se vuoden 1972 alussa sulautui naapuriinsa Satakunnan Osuusteurastamoon. HOT:llä oli tuolloin 4 359 lihantuottajajäsentä ja 233 työntekijää. Raholan tehdas tunnettiin siitä lähtien SOT:n Tampereen tuotantolaitoksena.
Vuoden 1989 alussa SOT fuusioitui Lounais-Suomen Osuusteurastamoon, ja Raholasta tuli osa LSO:n teollisuutta (=nykyinen HKScan Oyj). Lihaleikkaamon toiminta jatkui, mutta teurastamo lopetettiin ja tilalle rakennettiin tavaraterminaali.
Leikkaamo ja terminaali olivat käytössä kesäkuuhun 2008, jolloin koko toimipaikka suljettiin. Kiinteistön tonttipinta-ala oli noin 3,4 hehtaaria.
Tehtaalla työskenteli LSO:n/HKScanin aikana 155 henkeä vuonna 1989 ja 184 henkeä vuonna 2002.
Hyviä vuosia

| Hyviä vuosia Yö |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Harasoo-studio, Tampere, elokuu 1994
 Julkaistu: 31. lokakuuta 1994
 Formaatti: CD, MC
 Tuottaja(t): Jani Viitanen
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 41.06
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Yön muut julkaisut
| Täältä tulee Yö...live 1993 | Hyviä vuosia 1994 | Parhaat 1995 |
Hyviä vuosia on vuonna 1994 ilmestynyt Yön kymmenes studioalbumi. Se sisältää muun muassa ensimmäiset Pauli Hanhiniemen yhtyeelle tekemät sanoitukset sekä coverversion Pelle Miljoona Oy:n kappaleesta ”Koska sydän sanoi niin”.
Levyn tunnetuin kappale on Juice Leskisen tilaustyönä sanoittama ”Ihmisen poika”, joka kertoo Olli Lindholmin pojasta. Kappaleen nimessä esiintyvä ”Ihmisen Poika” tulee Raamatusta, mutta mitään uskonnollista laulussa ei Leskisen mukaan ole. Studiossa mukana ollut Pauli Hanhiniemi on kertonut vielä tehneensä sen tekstiin joitakin pieniä muutoksia yksittäisten sanojen osalta. Laulun jatko-osana voidaan pitää vuonna 1997 Pirstaleet-albumilla julkaistua kappaletta ”Hetki kahden”.
Kappaleet

On totta, kiellä en – 3.28 (säv. Olli Lindholm, san. Pauli Hanhiniemi)
Lähdit – 3.16 (säv. Costello Hautamäki, san. Pauli Hanhiniemi)
Mustat päivät jäädä saa – 3.45 (säv. Olli Lindholm, san. Pauli Hanhiniemi)
Kun kohdataan – 5.22 (säv. Mikko Kangasjärvi & Olli Lindholm, san. Olli Lindholm)
Koska sydän sanoi niin – 2.56 (säv. Ari Taskinen, san. Pelle Miljoona)
Ihmisen poika – 3.29 (säv. Olli Lindholm, san. Juice Leskinen)
Kanssas tanssin pilviin – 4.02 (säv. Olli Lindholm & Costello Hautamäki, san. Ari Ahonen)
Hikinen heinäkuu – 3.37 (säv. Costello Hautamäki & Mikko Kangasjärvi, san. Pauli Hanhiniemi)
Antaa syksyn tulla vaan – 4.01 (säv. Mikko Kangasjärvi, san. Olli Lindholm & Pauli Hanhiniemi)
Kerro millainen mies – 3.36 (säv. Olli Lindholm & Jani Viitanen, san. Pauli Hanhiniemi)
Hyviä vuosia – 3.34 (säv. Olli Lindholm, san. Pelle Miljoona)
Muusikot

Olli Lindholm – laulu, kitara (11)
Jani Viitanen – kitara, kosketinsoittimet, taustalaulu
Jesu Hämäläinen – bassokitara, sekvensseri, syntetisaattori
Frogley – rummut, taustalaulu
Mikko Kangasjärvi – piano (4, 7)
Klamydia – taustalaulu (5)
Salla Mertsalo – viulu (3)
Pelle Miljoona – laulu (5)
Ari Taskinen – kosketinsoittimet (5, 6)
Jykä Telilä – slidekitara (10)
Vince – sekvensseri (2, 4)
Vähis – taustalaulu (5, 8)
Aiheesta muualla

Hyviä vuosia discogs.com -sivustolla (englanniksi)
| n k Yö |
| --- | --- |
 Olli Lindholm  Jussi Turpeinen  Timo Mynttinen  Mikko Kangasjärvi  Jari Latomaa  Ari Toikka   Entiset jäsenet:  Jussi Hakulinen  Juha Rauäng  Jani Viitanen  Veikko Lehtiranta  Markku Petander  Juha Mielonen  Jesu Hämäläinen  Jukka Mänty-Sorvari  Antti Mäkinen  Daffy Terävä  Jukka Lewis 
Studioalbumit:  Varietee  Nuorallatanssija  Myrskyn jälkeen  Äänet  Lanka palaa  Toinen puoliaika  Antaa soittaa  Tänä yönä  Kymmenes kevät  Hyviä vuosia  Satelliitti  Pirstaleet  13. Yö  Valo  Rakkaus on lumivalkoinen  Kuolematon  Valtakunta  Loisto  Pelko ja rakkaus  Hyvässä ja pahassa  Mitä jos mä rakastan 
Livealbumit:  ...ja tapahtui niinä päivinä  Täältä tulee Yö...live  Yhden yön tarinoita  Kolmen illan varietee  Yön ensimmäinen keikka 
Kokoelmat:  Poko klassikot  Suurimmat hitit 1983–88  Parhaat  Yön pimeä puoli  Legenda  Yön valoisa puoli  Sound Pack  Kiitos ja kunnia – 30v. juhlakokoelma  1983–2011  Klassikot 
VHS / DVD:  Yö Live – 20-vuotisjuhlakonsertti  Kolmen illan varietee  Yö-karaoke 2  Kiitos ja kunnia live – Hartwall Areena 10.12.2011
Mona Lisa

| Mona Lisa |
| --- | --- |

Nimi:  Mona Lisa
Toinen nimi:  La Gioconda
Tekijä:  Leonardo da Vinci
Valmistuspaikka:  Firenze
Valmistumisvuosi:  1507
Taiteenlaji:  maalaus puulevylle
Teostyyppi:  maalaus
Materiaali:  öljyväri ja poppeli puulevy (maalauspohja)
Korkeus:  77 cm
Leveys:  53 cm
Kokoelma:  Louvren maalaustaiteen osasto
Sijainti:  Louvre
Mona Lisa (tunnetaan myös nimillä ital. La Gioconda tai Monna Lisa ja ransk. La Joconde) on Leonardo da Vincin puulle vuodesta 1503 alkaen maalaama öljyvärimaalaus. Maailman tunnetuin maalaus esittää salaperäisesti hymyilevää naista. Ranskan kansalliskokoelmaan kuuluva maalaus sijaitsee Pariisin Louvressa kunniapaikalla Säätyjen salissa, jossa sen näkee noin kuusi miljoonaa henkeä vuosittain.
Maalausta ihailtiin ja kopioitiin laajalti sen valmistumisesta lähtien. Sillä on ollut vaikutusta niin muotokuvien kehitykseen kuin muuhunkin taiteeseen. Se ei kuitenkaan ollut poikkeuksellisen tunnettu ennen 1800-luvun puoliväliä, jolloin symbolistitaiteilijat kiinnittivät siihen huomiota. He näkivät maalauksen ikuisen mystisen naisellisuuden ruumiillistumana. Myöhemmin Marcel Duchamp kommentoi maalausta humoristisesti teoksessa LHOOQ (1917), jossa kuvaan on lisätty viikset, parta ja Duchampin signeeraus.
Mona Lisasta tuli 1900-luvun loppuun mennessä maailmanlaajuinen ikoni, joka on esiintynyt sadoissa taideteoksissa ja vähintään kahdessa tuhannessa mainoksessa – 2000-luvun alussa se nähtiin uudessa mainoksessa joka viikko.
Maalauksen mainetta ovat lisänneet myös varkaus- ja vahingoitusyritykset.
Aiheen kuvaus

Mona Lisa on muotokuvaksi suhteellisen suurikokoinen; sen koko vastaa ajan vauraampien taiteenystävien tilaamia maalauksia. Maalauksen taustana on utuinen vuoristomaisema, jossa täysrenessanssin tapaan sovelletaan ilmaperspektiiviä syvyyden luomisessa. Lähellä olevat kohteet on maalattu lämpimillä sävyillä, kauempana on taas käytetty kylmiä sävyjä ja pehmennettyjä ääriviivoja.
Renessanssimuotokuvissa yleensäkin pyrittiin kuvaamaan mallin persoonallisuutta, kun keskiajalla muotokuvat kuvasivat ideaalisia tyyppejä ilman maallisia tunteita kuten hymyä. Leonardo oli vahvasti mukana luomassa renessanssin realistista muotokuvausta, ja Mona Lisan merkitys perustuukin paljolti tapaan, jolla kohde on esitetty ja uudentyyppiseen tekniseen toteutukseen. Teknisiin uutuuksiin kuuluivat ilmaperspektiivin ohella sfumato eli utuinen maalaustapa, jossa sävyt liudentuvat toisiinsa pehmeästi.
Leonardon tapa jättää tilaa mielikuvituksella sulauttamalla osa elementeistä näkymättömiin tai kuvata värien ja muotojen siirtymät hienovaraisesti ei ollut vielä tavallista. Ajan maalauksissa pyrittiin realistisuuteen kuvaamalla yksityiskohdat mahdollisimman tarkasti ja voimakkaita ääriviivoja käyttäen, mikä teki kohteista usein patsasmaisia ja jäykkiä. Leonardo taas sai aikaan elävämpää ja myös realistisempaa jälkeä kuvaamalla osia maalauksesta melko epämääräisten varjoalueiden avulla. Uudella maalaustavalla oli myöhemmin paljon vaikutusta länsimaiseen realismia tavoittelevaan maalaustaiteeseen.
Aiheen kuvaus > Mona Lisan asu ja asento

Leonardo kuvaa mallin muodikkaana ja menestyneenä, mahdollisesti paremmin toimeentulevana kuin hän oli todellisuudessa. Tummat vaatteet ja musta huntu olivat espanjalaisvaikutteista huippumuotia. Ne eivät kuvaa esimerkiksi surua, kuten jotkut tutkijat ovat esittäneet. Mona Lisa täytti myös 1400- ja 1500-lukujen vaatimukset siitä, kuinka hyveellinen nainen tuli kuvata. Naisen oikea käsi lepää vasemman päällä, mikä kertoo hänen olevan uskollinen vaimo.
Aiheen kuvaus > Hymy ja kasvonpiirteet

Mona Lisan hymy on eräs teoksen tulkintaan liittyvistä vakioaiheista. Hymy saatetaan nähdä esimerkiksi tylsistyneenä, ilkikurisena, tyytyväisenä tai hieman surumielisenä. Tekniikoita, joita Leonardo da Vinci käytti aikaansaadakseen tämän salaperäisen vaikutelman, ovat muun muassa suupielten ja silmäkulmien kevyt varjostus, joka estää havaitsemasta naisen ilmettä selvästi, sekä hienoinen epäsymmetria teoksen puoliskojen välillä. Esimerkiksi taustan vasen puoli on aavistuksen alempana kuin oikea, mikä saa naisen näyttämään pidemmältä katseen keskittyessä vasempaan puoliskoon. Huulet toteutettiin neljälläkymmenellä lakkakerroksella, jotka Leonardo levitti käsin.
Maalauksen Mona Lisalla ei ole näkyviä kulmakarvoja eikä silmäripsiä.
Malli

Maalauksen malliksi on epäilty ainakin kymmentä eri henkilöä, myös Leonardoa itseään.
Yleisimmin mallin oletetaan olleen Lisa Gherardini, joka oli menestyneen firenzeläisen kangas- ja silkkikauppiaan Francesco di Bartolomeo di Zanobi del Giocondon vaimo. Kuten monet varakkaat firenzeläiset, perhe oli tilannut taidetta eri taiteilijoilta. Muotokuva saatettiin tilata juhlistamaan lapsen syntymää tai perheen uuden kodin ostoa.
Teoksen nimi Mona Lisa on vuodelta 1550. Giorgio Vasari kirjoitti: ”Leonardo ryhtyi maalaamaan Francesco del Giocondolle muotokuvaa Mona Lisasta, hänen vaimostaan” (ital. Prese Lionardo a fare per Francesco del Giocondo il ritratto di mona Lisa sua moglie). Muotokuvan italiankielinen (La Gioconda) ja ranskankielinen (La Joconde) nimi johtuu Gherardinin miehensä mukaan saamasta nimestä, suomeksi ”iloinen” tai ”joviaali”.
Vuonna 2005 tuotiin julkisuuteen Heidelbergin yliopiston kirjaston kokoelmista löytynyt sivuhuomautus, joka tuki perinteistä näkemystä, jonka mukaan muotokuva esittää Lisaa. Maike Vogt-Lüerssenin mukaan Heidelbergin yliopiston huomautuksessa mainitaan kyllä Gheraldinin käly Lisa del Giocondo, josta Leonardo on tehnyt piirustuksen 1503, mutta merkintä ei todista Lisa Gheraldinin olleen Mona Lisan mallina. Vogt-Lüerssenin mukaan henkilön asun kuviot paljastavat mallin Sforzan sukuun kuuluvaksi Aragonin Isabellaksi.
Italialainen tutkija Carla Glori on tulkinnut maalauksen mallin olevan Bianca Giovanni Sforza. Tutkijan mielestä taustan silta on Bobbion kaupungin halki kulkevan Trebbiajoen ylittävä silta.
Koska Leonardo maalasi teosta vuosien mittaan useammassa vaiheessa, on malleja ja inspiraation lähteitä oletettu olevan useita. Italialainen Silvano Vincenti väittää, että maalauksen mallina oli da Vincin miespuolinen oppipoika Salai eli Gian Giacomo Caprotti, jonka toisinaan arvellaan olleen myös hänen rakastajansa. Hoikka ja naisellisen näköinen Salai työskenteli Leonardon alaisuudessa muun muassa mallina kaksi vuosikymmentä, ja Vincenti sanoo hänen olleen myös Johannes Kastaja -maalauksen mallina. Tutkijan mukaan Mona Lisan nenä ja suu muistuttavat kovasti Salaita, joskin osa kasvojen piirteistä voi olla peräisin muualta. Hän on tutkinut myös maalaukseen kätkettyjä merkkejä ja symboliikkaa, ja sanoo löytäneensä siitä kirjaimet S ja L sekä luvun 72. Toinen teoria on, että maalauksen kohteena on Leonardon äiti Caterina.
Maalauksen vaiheita

Leonardo da Vinci alkoi maalata muotokuvaa vuonna 1503. Hänellä ei tuona keväänä ollut lainkaan tuloja, mikä voi olla osasyy tilauksen vastaanottamiseen. Kuitenkin myöhemmin samana vuonna hänen oli todennäköisesti pakko viivyttää työskentelyään Mona Lisan kanssa, koska sai maksun Anghiarin taistelun aloittamisesta. Uusi tilaus oli arvokkaampi, ja sen tuli sopimuksen mukaan olla valmis helmikuuhun 1505 mennessä.
Vuonna 1506 Leonardo piti muotokuvaa valmistumattomana. Hänelle ei maksettu työstä, eikä hän toimittanut sitä asiakkaalleen.
Leonardo siirtyi Ranskaan Frans I:n pyynnöstä ottaen Mona Lisan mukaansa. Osa Leonardon maalauksista matkusti hänen kanssaan koko elämänsä ajan, ja saattaa olla, että hän maalasi Mona Lisan valmiiksi vuosia myöhemmin Ranskassa, erään arvion mukaan vuoteen 1516 mennessä.
Maalaus oli mukana monilla Leonardon matkoilla, kunnes hän myi sen 1516 Frans I:lle. Maalaus oli sijoitettuna Fontainbleaun jälkeen Ludwig XIV:n kokoelmissa Versaillesissa. Ranskan vallankumouksen jälkeen se on ollut Louvressa. Napoleon piti sitä syrjäyttämiseensä asti makuuhuoneessaan. Maalaus on sittemmin ollut Ranskassa lukuun ottamatta lyhyitä vierailujaksoja muissa maissa.
Vuonna 2017 taideasiantuntijat julkaisivat tiedon, että Mona Lisasta on olemassa toinenkin, Leonardon (ainakin osittain) tekemä hiilipiirrosversio, nimeltään Mona Vanna, joka on ollut esillä vuodesta 1862 Conde-museossa Pariisin pohjoispuolella. Teos on mitä todennäköisimmin Mona Lisa -öljymaalauksen hahmotelma.
Maalauksen vaiheita > Vierailut

Alkuvuodesta 1963 Mona Lisa vieraili Yhdysvalloissa. Teoksen lainasi Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy ja Yhdysvaltain kansa. Lainaaja oli Ranskan kulttuuriministeri André Malraux. Lainauksen järjestelyt hoiti Valkoinen talo. Presidentille ja hänen vaimolleen sekä Yhdysvaltain ylimmille hallintoelimille ja diplomaattikunnalle järjestettiin oma yhden päivän kestänyt katselutuokio. Teos oli esillä tammi-helmikuussa Washingtonin National Galleryn läntisen kuvanveistosalin keskellä, ja sitä vartioivat Yhdysvaltain laivaston sotilaat yötä päivää. Suosion takia katsojien täytyi jonottaa sisäänpääsyä jopa kaksi tuntia.
Helmi-maaliskuussa maalaus oli esillä myös Metropolitan taidemuseossa New Yorkissa. Yhdysvaltain-vierailun aikana teoksen näki 1,6 miljoonaa katsojaa.
Vuonna 1974 Mona Lisa matkusti Tokion Kansallismuseoon ja sen jälkeen Puškinin museoon Moskovassa, ja se sai yli kaksi miljoonaa katsojaa.
Maalauksen vaiheita > Varkaudet ja vahingonteot

Tunnettu maalaus on joutunut monien vahingontekojen ja varkauksien kohteeksi. Vuoden 1911 varkauden jälkeen Mona Lisa oli kateissa kaksi vuotta, kunnes se löytyi firenzeläisestä hotellista. Maalauksen varastanut Vincenzo Peruggia yritti tuolloin myydä sitä antiikkiliikkeelle. Mies pidätettiin, ja Uffizin galleria ilmoitti löytymisestä Ranskaan. Sitä ennen siitä oli tehty myös kuusi väärennöstä.
Maalaus oli löytymisen jälkeen näytteillä Italiassa muutamaan otteeseen ennen Pariisiin palauttamista.
Mona Lisan alaosan päälle heitettiin happoa vuonna 1956, mikä vaati usean vuoden restauroinnin. Nykyisin maalaus on suojattu ilmastoidulla kehikolla ja luodinkestävällä lasilla. Siitä oli apua elokuussa 2009, kun museovieras heitti maalausta keramiikkamukilla. Panssarilasi esti vauriot. Maalausta suojaava lasi on saanut päälleen esimerkiksi kakkua (2022) ja keittoa (2024).
Kirjallisuutta

Sassoon, Donald: Mona Lisa: Maailman tunnetuimman maalauksen tarina.  (Mona Lisa: The history of the world’s most famous painting, 2001.)  Suomentanut Ruth Jakobson. Helsingissä:  Ajatus, 2006.  ISBN 951-20-7108-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tarkastele maalausta lähietäisyydeltä Louvren nettisivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Earliest copy of Mona Lisa found in Prado
Kuvassa Mona Lisaa ihailevia turisteja vuonna 2004 Louvressa.
Esimerkki sfumato-tekniikasta, Mona Lisa, yksityiskohta.
Silmät, yksityiskohta.
Suu, yksityiskohta.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 2 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia 
Muut:  1 2  Joconde  RKD ID  IdRef 
Yksityiskohta käsistä.
Mona Lisan hymy.
Rafaelin maalauksesta Aragonin Isabella tehty kopio.
Agostino Vespuccin sivuhuomautus, Heidelbergin yliopisto.
Salai Johannes Kastajana (n. 1514). Louvre.
Mona Lisan varkaus Louvresta vuonna 1911 ja sen matkat Aasiaan ja Pohjois-Amerikkaan 1960- ja 1970-luvuilla vaikuttivat maalauksen ikoniseen asemaan ja kuuluisuuteen.
Mona Lisa panssarilasin takana.
Hyvä tieteellinen käytäntö

Hyvä tieteellinen käytäntö (engl. good scientific practice) on tieteen harjoittajien (asiantuntijat ja tutkijat) menettelyohjeisto, jonka tarkoituksena on varmistaa tieteellisen tutkimuksen eettinen hyväksyttävyys ja tutkimustulosten uskottavuus. Hyvän tieteellisen käytännön loukkaukset on jaoteltu piittaamattomuuteen hyvästä tieteellisestä käytännöstä ja vilppiin tieteellisessä toiminnassa (tutkimusvilppi). Hyvän tieteellisen käytännön rikkominen voi joissakin tapauksissa rikkoa eettisten ohjeistuksen lisäksi myös rikosoikeudellisia säännöksiä.
Määritelmä

Piittaamattomuus hyvästä tieteellisestä käytännöstä on törkeä laiminlyönti (gross negligence) tai holtittomuus, joka ilmenee erityisesti tutkimuksen suorittamisessa. Piittaamattomuus voi ilmetä myös lievempänä, esim. epämääräisenä viittaustekniikkana, tulosten puutteellisena kirjaamisena, samojen tulosten julkaisemisena useaan kertaa uusina tai tiedeyhteisön vähäisenä harhaanjohtamisena. Samoin kuin tutkimusvilppi, piittaamattomuus tieteellisestä käytännöstä voi ilmetä tutkimusprosessin jokaisessa vaiheessa (tutkimuksen teko, tutkimustulosten ja -johtopäätösten esittäminen).
Rikosoikeudellisia säännöksiä rikkovia hyvää tieteellistä käytäntöä loukkaavia tekoja voivat olla mm. toisen tutkijan työn tahallinen tuhoaminen, vaikeuttaminen tai viivyttäminen. Tiedeyhteisöön kuulumattoman yleisön harhaanjohtaminen on epäeettistä, mutta sitä ei pidetä hyvän tieteellisen käytännön rikkomuksena, sillä tieteelle laadittujen eettisten ohjeiden tarkoituksena on säilyttää tieteen luotettavuus.