stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Looginen empirismi
Kolme pääteesiä

Alkuperäisen loogisen empirismin kehittäjät esittivät kolme pääteesiä, jotka ovat mielekkyysteesi, käännettävyysteesi ja niin sanottu verifioitavuuspostulaatti eli verifikaatioperiaate. Sisältönsä puolesta nämä kolme teesiä ovat lähes yksi ja sama asia.
Mielekkyysteesi kuului seuraavasti: jokainen mielekäs lause on joko välitöntä kokemusta kuvaava elementaarilause tai sellaisten elementaarilauseiden totuusfunktio. Ja kääntäen: jos lause ei ole elementaarilause tai elementaarilauseiden totuusfunktio, se on mieletön. Elementaarilauseilla tarkoitettiin lauseita, jotka kuvaavat välitöntä aistikokemusta. Käännettävyysteesi puolestaan kuului: jokainen mielekäs lause täytyy voida kääntää välittömän kokemuksen kielelle.
Verifikaatioperiaatteen mukaan lauseen merkitys riippuu sen testattavuudesta, ja lauseet, jotka eivät ole joko havaintojen tai loogisen analyysin kautta testattavissa, ovat vailla merkitystä. Verifikaatioperiaatteesta oli eri vahvuisia versioita. Vahvimman mukaan lauseen merkitys on sama kuin menetelmä sen testaamiseksi. Lievemmän version mukaan lause on merkityksellinen, mikäli se on periaatteessa mahdollista testata.
Looginen empirismi Eino Kailan mukaan

Eino Kailan mukaan kaikki kokemustieto koostui todennäköisyyslauseiden järjestelmästä, joka perustui ”tässä ja nyt an­nettuun” sen johdonmukaisena seurauksena. Kailan mukaan tämä johdonmukainen kokemustieto eroaa jyrkästi perinteisestä psykologisesta empirismistä. Etenkään sillä ei ollut mitään tekemistä perinteisen empirismin ”vaikutelmien” tai ”ideoiden” kanssa.
Kysymyksessä ovat vain asiasuhteet, eivät psykologiset tai historialliset suhteet. Kailan mukaan ei olla tekemisissä ajattelun vaan sen kanssa, mitä ajatellaan.
Kaila erotti kaksi kokemuksen käsitettä. Edellistä edusti lause ”kaikki tähän asti nähdyt korpit ovat mustia”, jälkimmäistä ”näen juuri nyt valkoista”. Edellinen oli sekä arkikielessä että tieteessä yleinen lausetyyppi. Se edellytti joukon oletuksia menneisyyden, ulkoisen todellisuuden ja toden­näköisyys­tiedon kohteiden olemassaolosta. Edellisen tyyppiset lauseet on voitava kääntää (väljästi) elämysten tai kokemusten kielelle, jälkimmäisen tyyppisiksi.
Loogisen empirismin myöhempi kehitys

1900-luvun jälkipuoliskolla suuri osa filosofeista piti loogista empirismiä, John Passmoren sanoin, "kuolleena, tai niin kuolleena kuin filosofinen liike koskaan voi olla."  Eräs loogisen empirismin pääkannattajista, A. J. Ayer, sanoi 1970-luvulla haastattelussa: "Mielestäni tärkein [virhe]...oli, että lähes kaikki siinä oli väärin."
Bostonin yliopiston professori Jaakko Hintikka on käsitellyt loogista empirismiä vastaan esitettyjä väitteitä artikkelissaan ”Looginen empirismi 58 vuotta myöhemmin” (2001) ja todennut ne vanhentuneiksi.
Suomessa Pertti Lindfors julkaisi vuonna 1978 väitöskirjan Der dialektische Materialismus und der logische Empirismus. Lindforsin mukaan looginen empirismi, materialismi ja ontologinen realismi voidaan sovittaa yhteen ristiriidattomaksi teoriaksi. Loogisen empirismin niin sanotut mielekkyysväitteet on tällöin muotoiltava uusin käsittein. Lindforsin mielestä looginen empirismi voi kehittyä kolmanteen vaiheeseen, johon kuuluu kyberneettinen tieteenteoria. Siinä tiede ja tieteenfilosofia määritellään itseään ja ympäristöään havainnoiviksi ja havainnoinnin perusteella itseään korjaaviksi järjestelmiksi. Korjaukset tehdään invarianssi- eli säilyvyysperiaatteiden mukaan.
Lindfors esitti väitöskirjassaan muun muassa seuraavat väitteet:
Ristiriidattomasti voidaan puhua myös sellaisista tapahtumista, joita kukaan ei ole havainnut. Olemassaolo ei ole pelkkää havaituksi tulemista.
Todellisuus on aineellinen.
Tietoisuus on aineellinen.
Ajatus ja ajatuksen kohde ovat eri asioita.
Havaitsija ja havainnon kohde ovat eri asioita.
Nimi ja nimetty kohde ovat eri asioita.
Kieli on eri asia kuin se kohde, josta kieli puhuu.
Luonnossa vallitseva järjestys ja syysuhde ovat kokemukseen ja vain kokemukseen perustuvia.
Pohjimmaltaan kokemustiede nojaa havaintolauseisiin.
Ateismi on tosi.
Lauseissa mahdollisesti esiintyvät ristiriidat Lindfors ratkaisi niin sanotulla monikerroksisella tyyppiteorialla. Jaakko Hintikan mukaan ristiriitojen ratkaisuun ei nykyään tarvita edes tyyppiteorioita.
Kirjallisuutta

Hintikka, Jaakko: Looginen empirismi 58 vuotta myöhemmin. Teoksessa Hintikka, Jaakko: Filosofian köyhyys ja rikkaus: Nykyfilosofian kartoitusta.  (Toimittaneet Janne Hiipakka ja Risto Vilkko)  Helsinki:  Art House, 2001.  ISBN 951-884-302-3
Kaila, Eino: Inhimillinen tieto: Mitä se on ja mitä se ei ole.  Helsinki:  Otava, 1939.
Kaila, Eino: Valitut teokset 1.  (1910–35. Toimittanut ja johdannon kirjoittanut Ilkka Niiniluoto)  Helsinki:  Otava, 1990.  ISBN 951-1-11381-X
Kaila, Eino: Valitut teokset 2.  (1936–58. Toimittanut ja johdannon kirjoittanut Ilkka Niiniluoto)  Helsinki:  Otava, 1992.  ISBN 951-1-11381-X
Lindfors, Pertti: Der dialektische Materialismus und der logische Empirismus: Eine kritische und verleichende Untersuchung.  (Väitöskirja)  Jyväskylä:  Universität Jyväskylä, 1978.  ISBN 951-677-980-8  (saksaksi)
Niiniluoto, Ilkka & Koskinen, Heikki J. (toim.): Wienin piiri.  Helsinki:  Gaudeamus, 2002.  ISBN 951-662-866-4
Wissenschaftliche Weltauffassung: Der Wiener Kreis.  (Veröffentlichungen der Vereines Ernst Mach)  Wien:  Artur Wolf Verlag, 1929.  (saksaksi). Käännös The Scientific Conception of the World: The Vienna Circle teoksessa Sarkar, Sahotra (editor): The emergence of logical empiricism: From 1900 to the Vienna Circle, s. 321–340.  New York:  Garland Publishing, 1996.  ISBN 978-0815322627  (englanniksi)
Wright, Georg Henrik von: Looginen empirismi: Eräs nykyisen filosofian pääsuunta.  ((Den logiska empirismen, 1943.) Suomentanut Hilppa Kinos. Otavan kulttuurisarja 2)  Helsinki: Otava, 1945.  Julkaistu uudelleen teoksessa Logiikka ja humanismi.  Helsinki:  Otava, 1998.  ISBN 951-1-15732-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Creath, Richard: Logical Empiricism The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
1900-luvun filosofiset koulukunnat
| --- | --- |
Analyyttinen filosofia:   Positivismi  Pragmatismi  Looginen empirismi 
Mannermainen filosofia:   Hermeneutiikka  Fenomenologia  Eksistentialismi  Strukturalismi  Jälkistrukturalismi  Postmodernismi 
Marxilainen filosofia:   Frankfurtin koulukunta  Radikaalifeminismi 
Muut:   Tomismi  Uustomismi
Luettelo 5 000 metrin juoksun Suomen-mestareista

Tämä on luettelo 5 000 metrin juoksun Suomen mestareista. 5 000 metrin juoksun Suomen mestaruudesta on kilpailtu Kalevan kisoissa vuodesta 1910 lähtien. Eniten mestaruuksia, seitsemän kappaletta, on Annemari Kiekaralla (o.s. Sandell). Miehistä useimmin on voittanut Martti Vainio, viisi kertaa.
Naiset

| Vuosi | Voittaja | Aika |
| --- | --- | --- |
| 1995 | Annemari Sandell | 15.39,32 |
| 1996 | Päivi Tikkanen | 16.04,89 |
| 1997 | Tuula Laitinen | 17.06,29 |
| 1998 | Päivi Tikkanen | 16.25,62 |
| 1999 | Annemari Sandell | 15.49,93 |
| 2000 | Annemari Sandell | 16.32,00 |
| 2001 | Elina Lindgren | 16.47,84 |
| 2002 | Ulla Tuimala | 16.26,68 |
| 2003 | Kirsi Valasti | 15.56,47 |
| 2004 | Kirsi Valasti | 15.40,43 |
| 2005 | Annemari Sandell-Hyvärinen | 16.25,71 |
| 2006 | Ulla Tuimala | 16.39,18 |
| 2007 | Elina Lindgren | 16.54,57 |
| 2008 | Annemari Sandell-Hyvärinen | 16.15,47 |
| 2009 | Annemari Sandell-Hyvärinen | 16.11,61 |
| 2010 | Sandra Eriksson | 17.07,05 |
| 2011 | Heidi Eriksson | 16.26,98 |
| 2012 | Sandra Eriksson | 16.16,04 |
| 2013 | Minna Lamminen | 16.12,91 |
| 2014 | Johanna Peiponen | 16.23,02 |
| 2015 | Kristiina Mäki | 16.08,24 |
| 2016 | Kristiina Mäki | 16.12,88 |
| 2017 | Kristiina Mäki | 16.03,03 |
| 2018 | Kristiina Mäki | 16.11,72 |
| 2019 | Moona Korkealaakso | 16.43,52 |
| 2020 | Annemari Kiekara | 16.21,69 |
| 2021 | Kristiina Mäki | 15.54,42 |
| 2022 | Camilla Richardsson | 15.33,35 |
| 2023 | Camilla Richardsson | 15.23,54 |
| 2024 | Nathalie Blomqvist | 15.05,86 |
Jyväskylän Reserviupseerit

Jyväskylän Reserviupseerit ry (JRU) on perustettu 4. toukokuuta 1932. Alkuperäinen nimi oli Keski-Suomen Reserviupseerikerho ry, joka vaihdettiin 1950-luvulla Jyväskylän Reserviupseerikerho r.y:ksi ja nykyiseen muotoonsa 1990-luvulla. Yhdistys on Keski-Suomen Reserviupseeripiiri ry:n jäsen ja 17. toukokuuta 1931 perustetun  Suomen Reserviupseeriliiton alainen jäsenyhdistys. Yhdistyksen tarkoituksena on olla jäsentensä aatteellisena ja toiminnallisena yhdyssiteenä vapaaehtoisessa maanpuolustustyössä.
JRU on ollut Suomen Reserviupseeriliiton aktiivisin yhdistys vuonna 2004 ja 2005 sekä Keski-Suomen Reserviupseeripiirin aktiivisin yhdistys 2003 ja 2005.
JRU:n juuret juontavat sisäpoliittisen kuohunnan aikaan: yhdistys perustettiin vain pari kuukautta  Mäntsälän kapinan loppumisen jälkeen. Perustamiseen myötävaikutti voimakkaasti Jyväskylän  suojeluskuntapiirin päällikkö, taiteilija Edvin Hämäläinen, ja monet aktiiviset reserviupseerikerhon jäsenet olivat samalla aktiivisia suojeluskuntalaisia. Jyväskylän Reserviupseereilla on näkyvä paikka Jyvässeudun historiassa - esim. Taipaleentalo (Kramsunkatu 7) on yhdistyksen rakennuttama asevelitalo ja Minna Canthin patsas Kirkkopuistossa on JRU:n jäsenen, kuvanveistäjä Pauli Koskisen, käsialaa.
Lu’an

| Lu’an 六安市, Lù'ān Shì |
| --- | --- |
 Lu’anin sijainti Anhuin maakunnassa.
 Koordinaatit: 31°44′42″N, 116°30′20″E 
Valtio:  Kiina
Maakunta:  Anhui
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  prefektuuritason kaupunki
Pinta-ala  (Vuonna 2016):  
 – Kokonaispinta-ala:  15 451 km²
Väkiluku (2010):  5 611 701
Aikavyöhyke:  UTC+8
Postinumero:  237000
Suuntanumero(t):  +86 (0)564
Rekisterikilpi:  皖N
 
 www.luan.gov.cn 
 Kaupungintalo: Meishan Nan Lu, Jin’an District 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lu’an (kiin. 六安市, pinyin: Lù'ān Shì) on prefektuuritason kaupunki Anhuin maakunnassa Kiinassa. Kaupungin väkiluku on 5,61 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 15 451 neliökilometriä (vuonna 2016).
Kaupunki on Varkauden ystävyyskaupunki vuodesta 2004 lähtien.
Kaupungin tuotteisiin kuuluu esimerkiksi Lu’an guapian -tee, jota luetaan Kiinan kymmenen parhaimman teen joukkoon.
Ilmasto

Lu’anissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan subtrooppinen kostea ilmasto. Kesäisin on kuumaa ja sateista, talvella on kuivaa ja viileää. Vuoden keskilämpötila on noin 16 °C ja keskimääräinen sademäärä 1 130 millimetriä. Heinäkuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 28 °C. Viilein kuukausi on tammikuu, jolloin keskilämpötila on noin 3 °C. Sateisin kuukausi on heinäkuu, jolloin sataa keskimäärin noin 190 millimetriä. Joulukuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 29 millimetriä.
Hallinnollinen jako

Lu’an on prefektuuritason kaupunki eli tietynasteisen itsehallinnon omaava kunta. Vuoden 2015 lopussa Lu’an jakautuu kolmeen kaupunkipiiriin ja neljään piirikuntaan, joista Jin’an ja Yu’an muostostavat Lu’anin kantakaupungin. Kaupunkipiirit ja piirikunnat ovat:
| --- | --- |
 Kaupunkipiirit (3) 1. Jin’an (金安区)  2. Yu’an (裕安区)  Yeji (叶集区), perustettiin Huoqiun piirikunnan osasta vuonna 2015 :  Piirikunnat (4) 3. Shoun piirikunta / Shouxian (寿县) siirrettiin Huainanin prefektuuritason kaupungin alaisuuteen vuonna 2015  4. Huoqiu (霍邱县)  5. Shucheng (舒城县)  6. Jinzhai (金寨县)  7. Huoshan (霍山县)
Galleria

Fozilingin tekojärven pato Huoshanin piirikunnassa.
Maalaismaisemaa Huoshanin piirikunnassa.
Dabievuoristoa Huoshanin piirikunnassa.
Talvimaisemaa Dabievuoristossa Jinzhain piirikunnassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lu’an Wikimedia Commonsissa
Lu'an (Anhui) City Information (erityisesti talouspainotus) (englanniksi) (chinaknowledge.com)
China Postal code Anhui Province (prefektuuri ja piirikuntataso) (englanniksi) (youbianku.com)
| n k  Anhuin maakunta |
| --- | --- |
Pääkaupunki: Hefei
Kaupungit:  Anqing  Bengbu  Bozhou  Chizhou  Chuzhou  Fuyang  Hefei  Huaibei  Huainan  Huangshan  Lu’an  Ma’anshan  Suzhou  Tongling  Wuhu  Xuancheng 
Lu’anin piirikunnat
Marinus van der Lubbe

Marinus van der Lubbe poliisin pidätyskuvassa vuonna 1933.
Marinus van der Lubbe (13. tammikuuta 1909 Leiden, Alankomaat – 10. tammikuuta 1934 Leipzig, Saksa) oli alankomaalainen kommunisti, jota syytettiin helmikuussa 1933 tapahtuneesta Saksan valtiopäivätalon tuhopoltosta. Hänet todettiin syylliseksi ja teloitettiin. Tapaus on kuitenkin säilynyt kiisteltynä tähän päivään asti.
Elämä

Marinus van der Lubbe oli kotoisin Leidenistä köyhistä oloista. Hänen vanhempansa olivat eronneet ja van der Lubbe eli äitinsä luona, kunnes tämä kuoli pojan ollessa 12-vuotias. Tämän jälkeen van der Lubbe asui sisarpuolensa luona Oegstgeestissä. 1920-luvulla van der Lubbe aloitti muurarinopin. Hän oli ruumiinrakenteeltaan lihaksikas ja roteva, minkä takia hänen ystävänsä kutsuivat häntä tunnetun nyrkkeilijän Jack Dempseyn mukaan ”Dempseyksi”. Valmistuttuaan van der Lubbe työskenteli rakennustyömailla muurarina.
Koostaan huolimatta van der Lubbe joutui työmailla työpaikkakiusaamisen ja jopa pahoinpitelyjen kohteeksi. Vuonna 1925 joukko hänen työtovereitaan veti hänen päänsä yli säkin, jossa oli jätteitä sammuttamattomasta kalkista. Kalkki vaurioitti pahasti van der Lubben silmiä, ja hän joutui jäämään pois töistä ja elämään työttömyysavustuksilla ja köyhäinavulla. Taloudellinen ahdinko yhdessä työttömyyden kanssa sai Marinus van der Lubben liittymään Alankomaiden kommunistisesta puolueesta eronneeseen poliittiseen pienryhmään, Alankomaiden neuvostokommunistien puolueeseen KAPN:ään (Kommunistische Arbeiders-Partij Nederland). Hän alkoi toimia julkisesti puolueen hyväksi. Sisarpuolen katkaistua suhteensa van der Lubbeen vuonna 1927 tämä muutti Leideniin ja perusti siellä poliittisen solun, Lenin-talon, joka järjesti poliittisia esitelmiä, koulutusta ja tapaamisia. Poliittisten aktiviteettiensa takia van der Lubbe joutui jatkuvasti ongelmiin poliisin kanssa. 1930 hän oli kaksi viikkoa pidätettynä, koska hänen epäiltiin hajottaneen sosiaalitoimiston ikkunoita.
Parlamentaarisesti toimivista kommunisteista van der Lubbe otti yhä enemmän etäisyyttä. Nämä eivät olleet hänelle riittävän radikaaleja ja taistelunhaluisia. Van der Lubbe alkoi suosia avointa kansalaisaktivismia ja suoraa toimintaa.
Vuosina 1928 ja 1932 van der Lubbe kierteli useaan otteeseen Eurooppaa. Hän halusi muuttaa asumaan Neuvostoliittoon, mutta hänelle ei myönnetty viisumia.
Oikeuskäsittelyt toisen maailmansodan jälkeen

34 vuotta valtiopäivätalon palon jälkeen Berliinin maaoikeus muutti tuomiota osittain vuonna 1967. Se piti kiinni van der Lubben syyllisyydestä, mutta kumosi hänelle langetetun kuolemantuomion, koska se perustui teon jälkeen säädettyyn taannehtivaan lakiin, joka on länsimaisen oikeuskäsityksen vastainen. Maaoikeus tuomitsi van der Lubben tuhopoltosta kahdeksaksi vuodeksi kuritushuoneeseen. Sekä Saksan ylin valtiosyyttäjä eli pääliittosyyttäjä että Marinus van der Lubben veli Jan van der Lubbe valittivat tuomiosta Berliinin kamarioikeuteen. Kamarioikeus torjui molemmat valitukset 17. toukokuuta 1968. Sen mukaan 23. joulukuuta 1933 annettu oikeuden päätös perustui sinällään toteennäytettyyn syyllisyyteen, eikä se ollut poliittisesti motivoitu.
Jan van der Lubbe ei kuitenkaan luopunut toivosta saada muutos oikeuden päätökseen. Hän teki uuden vetoomuksen, jossa häntä avusti Robert Kempner, joka oli ollut Nürnbergin sotarikosoikeudenkäynnissä syyttäjänä. Vuonna 1980 saksalainen tuomioistuin vapautti van der Lubben, koska syyllisyyttä ei sen mielestä ollut toteennäytetty. Pääliittosyyttäjä teki päätöksestä valituksen, jota käsiteltiin useaan otteeseen Saksan korkeimmassa oikeudessa, liitto-oikeudessa. Vuonna 1983 tämä teki asiasta päätöksen. Sen mukaan vuoden 1980 oikeudenkäynti, jossa vuoden 1967 päätös kumottiin, oli ollut perusteeton ja siten laiton. Korkein oikeus piti voimassa vuoden 1967 päätöksen, jonka mukaan van der Lubben syyllisyys oli toteennäytetty.
Vuonna 2008 Saksan pääliittosyyttäjä kumosi van der Lubben tuomion, koska se oli annettu riippumatonta oikeuslaitosta vailla olleen natsi-Saksan aikana.
Joonas Jähi

Joonas Jähi (s. 6. marraskuuta 1985 Helsinki) on suomalainen keilaaja. Hän voitti Euroopan-mestaruuden joukkuekilpailussa Wienissä elokuussa 2012 ja Aalborgissa kesäkuussa 2015, parikilpailussa ja joukkuekilpailussa Brysselissä elokuussa 2016 sekä henkilökohtaisessa mastersissa Helsingissä kesäkuussa 2022. Hän on saavuttanut myös muita arvokisamitaleja. Hän edustaa seuratasolla Grankulla Bowlarea.
Jyväskylän tyttölyseo

Voionmaan lukio syyskuussa 2011.
Jyväskylän tyttölyseo oli vuosina 1864–1973 toiminut oppikoulu. Se oli Suomen ensimmäinen suomenkielinen tyttökoulu. Peruskoulujärjestelmään siirtymisen jälkeen koulun perinteitä jatkoivat Voionmaan yläaste ja Voionmaan lukio. Lokakuussa 2014 koulu juhli 150-vuotisjuhliaan.
Koulu aloitti 1. syyskuuta 1864 yksityiskouluna nimellä Yksityisten Tyttökoulu Jyväskylässä, ja sen perustajat olivat Jyväskylän seminaarin ja Jyväskylän Lyseon lehtoreita. Koulun talous oli kuitenkin tiukalla, ja se pyrittiin saamaan valtion kouluksi. Tavoite toteutui kuitenkin vasta vuonna 1886, jolloin myös koulun nimi vaihtui. Vuodet 1886–1952 koulu toimi nimellä Jyväskylän Tyttökoulu.
Koulu tarjosi pitkään vain keskikouluopetusta. Vuodesta 1920 alkaen keskikoulua käytiin kuusi vuotta, koska tyttöjen keskikouluopetus sisälsi normaalia enemmän käytännön aineita. Lukion suorittaminen oli mahdollista vuodesta 1911 alkaen yksityiskoulussa nimeltä Jyväskylän Suomalaiset Jatkoluokat. Koulut yhdistettiin vuonna 1952, ja nimeksi otettiin Jyväskylän tyttölyseo. Yhteiseen koulutaloon Voionmaankatu 17:ään koulu muutti vuonna 1958. Siihen asti tyttökoulu toimi osoitteessa Vapaudenkatu 35.
Kirjailija Robert Kiljanderin näytelmän Sanny Kortmanin koulu (1902) esikuvana pidetään Jyväskylän tyttökoulua. Edvin Laineen elokuva Skandaali tyttökoulussa (1960) on tehty tästä näytelmästä voimakkaasti dramatisoiden.
Sotien aikaan Jyväskylän tyttökoulun tiloissa Vapaudenkatu 35:ssä toimi 30. sotasairaala, jatkosodan aikana sen tiloissa oli 120 sisätautisairaansijaa.
Voionmaan yläaste lakkautettiin vuonna 2007. Vuoden 2015 alusta Jyväskylän lukioita yhdistettiin niin, että Voionmaan lukiosta tuli Cygnaeus-lukion kanssa osa Schildtin lukiota, jolla on kuitenkin alkuvaiheessa toimintaa kahdessa toimipisteessä.
Louhi (Karjalan tasavalta)

| Louhi Лоухи |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Louhi
 Koordinaatit: 66°4′31″N, 33°2′55″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Louhen piiri
Perustettu:  1914
Kaupunkimaiseksi taajamaksi:  1944
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kaupunkimainen taajama
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  91 km²
Väkiluku (2011):  5 200
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  186660
Suuntanumero(t):  +7 81439
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Louhen kaupunkikunta Louhen piirin kartalla.
Louhi (ven. Ло́ухи) on kaupunkimainen taajama, kaupunkikunta ja Louhen piirin hallinnollinen keskus Karjalan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Muurmannin radan varrella 480 kilometriä Petroskoista pohjoiseen. Asukkaita on 5 200 henkeä (vuonna 2011).
Maantiede ja ilmasto

Louhen kaupunkikunnan pinta-ala on 91 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa ja idässä Louhen piirin Plotinan, etelässä ja lounaassa Ambarnyin ja luoteessa Kiestingin maalaiskuntiin. Pinta-alasta suurin osa on metsää ja vesistöjä.
Seutu on pinnanmuodostukseltaan tasankoa, jonka maisemaa leimaavat lukuisat suot, joet ja järvet. Järviä ovat Panovonjärvi (ven. Panovo), Maloje Panovo (Grjaznyi-lahti), Selgojärvi, Korpijärvi, Kuusijärvi (Jelovoje), Valkeajärvi (Beloje), Saunajärvi (Bannoje) ja Heinäjärvi (Sennoje). Kunnan alueella virtaa 12 kilometrin pituinen Salmajoki.
Kunnan ilmasto on leuto. Talvi on pitkä ja kesä lyhyt ja viileä. Helmikuun keskilämpötila on –12,4 °C ja heinäkuun 14,8 °C. Vuotuinen sademäärä on 542 millimetriä. Aurinkoisia päiviä on vähän.
Asutus

Louhen taajama on kunnan ainoa asutuskeskus. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan sen asukkaista 81 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 7 % karjalaisia, 3 % valkovenäläisiä ja 2 % ukrainalaisia.
Asukasluvun kehitys
| 1959 | 1970 | 1979 | 1989 | 2002 | 2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 6 107 | 5 376 | 5 548 | 6 405 | 5 920 | 4 772 |
Historia

Taajama on saanut alkunsa Muurmannin radalle vuonna 1914 rakennetusta rautatieasemasta. Vuonna 1927 Louhesta tuli hallintopiirin keskus. Louhen kyläneuvostossa oli tuolloin 1 100 asukasta, joista puolet oli karjalaisia. Seudun karjalaiskyliä olivat muun muassa Novaja, Panovo, Parfejevo eli Tyrhy, Pinka (ven. Pingosalma) ja Polubojarskaja eli Tjupikka. Vuonna 1944 Louhi sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Vuonna 1954 siihen liitettiin Panovon kylä sekä joukko rautatien, tielaitoksen ja maatalousyritysten asutuksia. Neuvostoaikana Louhessa toimi turkissovhoosi.
Liikenne, talous ja palvelut

Louhen rautatieaseman kautta kulkee päivittäin noin kymmenen paria henkilöjunia ja kaksi paria paikallisjunia. Muurmannin radalta haarautuu rautatie Pääjärvelle. Taajaman länsipuolitse kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen valtatie M18. Louhesta on maantieyhteys Pääjärven kautta Suoperän rajanylityspaikalle. Linja-autoliikenne suuntautuu Pääjärvelle ja Tšuuppaan sekä etelään Vienan Kemin, Segežan ja Karhumäen kautta Petroskoihin. Taajaman sisällä on yksi linja-autoreitti.
Taajaman talous perustuu rautatieliikenteeseen ja rakennusteollisuuteen. Louhessa toimii rakennusyrityksiä, tielaitos, asfalttitehdas, elintarviketehdas ja metsätalous.
Louhessa toimii kolme lastentarhaa, keskikoulu, iltakoulu, lasten harrastuskeskus ja musiikkikoulu. Kulttuurilaitoksia ovat kulttuuritalo, piirin keskuskirjasto ja lastenkirjasto. Sosiaali- ja terveyspalveluihin kuuluvat piirin keskussairaala poliklinikkoineen sekä kaksi sosiaalipalvelukeskusta. Taajamassa on ortodoksinen ja evankelinen kirkko..
Nähtävyydet ja matkailu

Seudulta on löydetty kivikautinen asuinpaikka. Historiallisiin kohteisiin kuuluvat toisessa maailmansodassa kaatuneiden neuvostosotilaiden hautapaikat.
Taajamassa on kaksi pientä hotellia. Murmanskin valtatien varrella huoltoaseman yhteydessä on pieni motelli.
Ystävyyskunnat ja -kaupungit

Kuusamo vuodesta 1989
Pudasjärvi vuodesta 1996
Taivalkoski vuodesta 1989
Aiheesta muualla

Louhen piirin sivusto (venäjäksi)
Louhen piirille omistettu sivusto (venäjäksi)
Louhi Karjalan tasavallan matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
| n k Karjalan tasavallan kaupungit ja taajamat |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Aunus  Belomorsk  Karhumäki  Kemi  Kontupohja  Kostamus  Lahdenpohja  Petroskoi  Pitkäranta  Puudosi  Segeža  Sortavala  Suojärvi  |  |
| Taajamat |  Helylä  Louhi  Mujejärvi  Pinduinen  Poventsa  Prääsä  Pääjärvi  Tšuuppa  Uhtua  Vojatšu  Värtsilä  |  |
Esko Juuri

Esko Johannes Juuri (26. toukokuuta 1935 Somero – 4. kesäkuuta 2010 Turku) oli suomalainen musiikkieverstiluutnantti. Esko Juuri nimitettiin Helsingin Varuskuntasoittokunnan päälliköksi vuonna 1984. Hän toimi viimeksi Kaartin soittokunnan päällikkönä ja kapellimestarina. Juuri jäi eläkkeelle 1995 ja vietti sen jälkeen paljon aikaa Someron kotitilallaan. Esko Juuri oli haastateltavana vuonna 1995 television Itse asiassa kuultuna -ohjelmasarjassa.
Kirjallista tuotantoa

Juuri, Esko: Presidenttien vanavedessä.  [Turku]:  [Esko Juuri], 2005.  ISBN 952-91-8790-4
Aiheesta muualla

Linnanjuhlat 1988 Kaartin Soittokunta johtaa Esko Juuri (Youtube)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Suomi (KANTO)
Lauri Jämsen

Lauri Jämsen (s. 22. huhtikuuta 1950 Pihtipudas) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjaa Turun Palloseuran joukkueessa vuosina 1967–1973. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Jämsen pelasi viiden SM-sarjakautensa aikana 116 ottelua, teki yhdeksän maalia ja syötti 21 sekä istui jäähyllä 18 minuuttia.