stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kvartäärikausi
Ihmisen evoluutio

Kvartäärikaudelle on ollut tyypillistä ihmisen evoluutio Afrikassa. Työkaluja valmistanut Homo habilis eli Afrikassa 2,5–1,8 miljoonaa vuotta sitten. Sitä seurasivat kehittyneemmät Homo ergaster 1,9–1,4 miljoonaa ja Homo erectus 1,5–0,5 miljoonaa vuotta sitten. Homo erectus oppi tulenteon mahdollisesti jo 1,5 miljoonaa vuotta sitten, loi Acheulin alkeellisen kivityökalukulttuurin 1,2 miljoonaa vuotta sitten sekä levittäytyi Afrikan ulkopuolelle. Euroopanihminen, joka on luultavasti sama kuin heidelberginihminen, eli noin 780 000 – 250 000 vuotta sitten, osasi käyttää tulta ja oli todennäköisesti sekä neandertalinihmisen että nykyihmisen edeltäjä. Nykyihmisen arvioidaan kehittyneen 200 000 – 100 000 vuotta sitten ja levinneen Eurooppaan noin 35 000 vuotta sitten. lähde?
Aiheesta muualla

The Quaternary Period Islannin yliopisto. Arkistoitu 8.10.2012. Viitattu 26.10.2012.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maapallon geologinen historia
Homo habiliksen pääkallo.
Kveekarimatkija

| Kveekarimatkija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Matkijat Mimidae
Suku::  Kveekarimatkijat Cinclocerthia
Laji::  ruficauda
Kaksiosainen nimi
 Cinclocerthia ruficauda  (Gould, 1836) 
Katso myös
   Kveekarimatkija Wikispeciesissä   Kveekarimatkija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kveekarimatkija (Cinclocerthia ruficauda) on Alankomaiden Antilleilla ja Pienillä Antilleilla elävä matkijoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan kveekarimatkija on noin 9–10 cm. Kveekarimatkijan pää, selkä, siivet ja pyrstö ovat väriltään harmahtavan ruskeat. Vatsa on väriltään vaaleamman ruskea. Linnun nokka on pitkä ja kapea. Kveekarimatkijan tunnistaa helposti sen tavasta tärisyttää siipiään.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kveekarimatkija elää Alankomaiden ja Pienten Antillien alueella. Lajia tavataan muun muassa Saban, Saint Kittsin, Nevisin, Montserratin, Guadeloupen, Dominican ja Saint Vincentin saarilla . Kveekarimatkijan elinympäristöä ovat kosteat metsät, joissa kasvaa paljon päällyskasvillisuutta. Toisinaan lajia tavataan myös greippi-, banaani- ja kaakaoviljelmillä.
Elintavat

Kveekarimatkijat elävät pareittain tai pieninä ryhminä. Linnuilla on tapana ravistella siipiään niitä liikuttelemalla niitä nopeaan tahtiin ylös ja alas. Siipien ravistelun arvellaan liittyvän lajin yksilöiden väliseen kanssakäymiseen.
Kveekarimatkijan pesä sijaitsee puunkolossa tai ontossa rungossa. Pesä sisustetaan juurilla ja kasvikuiduilla. Naaras munii kahdesta kolmeen sinertävän vihreää munaa.
Ravintonaan kveekarimatkija käyttää suurimmaksi osaksi selkärangattomia, kuten hyönteisiä ja hämähäkkejä. Linnut voivat syödä lisäksi kasvien hedelmiä. Ruokailu tapahtuu niin maassa kuin puussakin.
Kuwait (kaupunki)

| Kuwait (الكويت‎) Kuwait City Al-Kuwait |
| --- | --- |
 Kuvakollaasi Kuwaitista.
 Kuwait
 Koordinaatit: 29°22′11″N, 47°58′42″E 
Valtio:  Kuwait
Kuvernoraatti:  Al Asimah
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  169 km²
 – Metropolialue:  493 km²
Väkiluku (2015)  (arvio):  544 156
 – Väestötiheys:  3 220 as./km²
 – Metropolialue:  2 821 499
 – Väestötiheys metropolialue:  5 723 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kuwait (Kuwait City, Al-Kuwait, arab. الكويت‎) on Kuwaitin pääkaupunki. Kaupungin nimi on johdettu arabian linnoitusta tarkoittavasta sanasta kūt.
Kaupungin väkiluku on 544 156 ja koko metropolialueen noin 2,8 milj. (arvio 30.6.2015). Väkiluku on kasvanut voimakkaasti, sillä vastaavat luvut olivat vuonna 2000 383 000 ja 1,2 miljoonaa.
Kaupungin talous perustuu ennen kaikkea öljynjalostukseen. Siellä tuotetaan myös katkarapuja ja helmiä. Yliopisto on perustettu vuonna 1962.
Maantiede

Kuwait on rannikkokaupunki, joka sijaitsee Persianlahden luoteisnurkassa Kuwaitinlahden etelärannalla. Kuwaitissa vallitsee kuuma ja kuiva ilmasto. Kuumimpia kuukausia ovat heinä- ja elokuu, jolloin päivän maksimilämpötilat nousevat yli 45 asteeseen. Kesäkuun alusta syyskuun loppuun sadetta ei saada lainkaan, muulloinkin sateet ovat vähäisiä. Vain joulu- ja tammikuun sademäärät ylittävät 20 millimetriä.
Kaupunkikuva

Nykyinen Kuwaitin kaupunkikuva on sekoitus perinteistä ja nykyaikaista arkkitehtuuria. Yksi kaupungin symboleista ovat Kuwait Towers -tornit, jotka toimivat myös vesitorneina. Kuwaitin parlamenttitalon on suunnitellut tanskalainen arkkitehti Jørn Utzon, joka tunnetaan myös Sydneyn oopperatalon suunnittelijana. Rakennus jäljittelee perinteisen beduiiniteltan muotoja. Perinteisempiin rakennuksiin kuuluu as-Sadun talo ja Bayt al-Bader, joista jälkimmäisessä esitellään nykyisin käsitöitä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Matkaopas aiheesta Kuwait City Wikivoyagessa (englanniksi)
| n k Arabimaiden pääkaupungit |
| --- | --- |
Afrikka:  Alger, Algeria  Kairo, Egypti  Djibouti, Djibouti  Khartum, Sudan  Mogadishu, Somalia  Moroni, Komorit  Nouakchott, Mauritania  Rabat, Marokko  Tripoli, Libya  Tunis, Tunisia 
Aasia:  Abu Dhabi, Yhdistyneet arabiemiraatit  Amman, Jordania  Bagdad, Irak  Beirut, Libanon  Damaskos, Syyria  Doha, Qatar  Ramallah (de facto), Palestiina  Kuwait, Kuwait  Manama, Bahrain  Masqat, Oman  Riad, Saudi Arabia  Sanaa, Jemen 
Kuwaitia satelliittikuvassa.
Laivoja merimuseossa.
Kuwait Towers
Kvintotseeni

| Kvintotseeni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Pentakloorinitrobentseeni
CAS-numero:  82-68-8
PubChem CID:  6720
SMILES:  C1(=C(C(=C(C(=C1Cl)Cl)Cl)Cl)Cl)[N+](=O)[O-]
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6Cl5NO2
Moolimassa:  295,32 g/mol
Sulamispiste:  144 °C
Tiheys:  1,718 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Kvintotseeni eli pentakloorinitrobentseeni (C6Cl5NO2) on kloorattu ja nitrattu aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa fungisidina. Sen käyttö Suomessa on kuitenkin kielletty vuonna 1996.
Ominaisuudet

Puhtaana kvintotseeni on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ainetta, mutta epäpuhtaudet värjäävät sen kellertäväksi. Aine on veteen liukenematonta ja liukenee hieman etanoliin. Hyvin kvintotseenia liuottavat muun muassa heptaani, bentseeni ja tolueeni. Kvintotseeni voi olla karsinogeeninen ja aiheuttaa maksan toiminnan häiriöitä.
Kvintotseenin fungisidinen vaikutus perustuu lipidien peroksidaation tehostumiseen. Erityisesti se tehoaa maaperässä eläviin sieniin esimerkiksi Rhizoctonia- ja Sclerotinia-sukujen lajeihin.
Valmistus ja käyttö

Kvintotseenia voidaan valmistaa joko klooraamalla nitrobentseeniä 60–70 °C:n lämpötilassa klooririkkihapon ollessa liuottimena ja katalyyttinä käytetään jodia tai pentaklooribentseeniä nitraamalla väkevän typpihapon avulla.
Kvintotseenia käytetään maataloudessa fungisidina joko siementen päällystämiseen tai maaperään levitettynä. Sitä on käytetty muun muassa peruna-, sipuli-, vilja-, salaatti-, tomaatti- ja tulppaaniviljelmillä. Usein sitä käytetään yhdessä muiden fungisidien esimerkiksi etridiatsolin, fuberidatsolin, imatsaliilin, karbaryylin tai triadimenolin kanssa. Yhdisteen käyttö on kiellettyä Euroopan unionin alueella ja rajoitettua Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Quintozene (englanniksi)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Quintozene (englanniksi)
Kvanttisähködynamiikka

Kvanttisähködynamiikka (QED  < engl. Quantum electrodynamics) tai kvanttielektrodynamiikka on sähkömagnetismin suhteellisuusteoreettinen kvanttikenttäteoria. QED kuvaa sähköisesti varattujen hiukkasten vuorovaikutustapahtumat, jotka tapahtuvat fotonien välityksellä.  Sitä sanotaan usein "fysiikan helmeksi", koska se kuvaa äärimmäisen tarkasti elektronin anomaalisen magneettimomentin arvon ja vedyn energiatasojen Lambin siirtymän.
Teoriaa QED:stä olivat kehittelemässä Richard Feynman, Julian Schwinger ja Shin’ichirō Tomonaga.
Matematiikka

Matemaattisesti kvanttielektrodynamiikan rakenne on abelinen mittakenttäteoria, jonka symmetriaryhmänä toimii U(1) mittaryhmä. Mittakenttä, joka kuljettaa varattujen spin-1/2-kenttien välisen vuorovaikutuksen on sähkömagneettinen kenttä.
QED:n Lagrangen tiheys elektronin ja positronin väliselle fotonien kuljettamalle vuorovaikutukselle on muotoa
Matematiikka > Eulerin-Lagrangen yhtälöt

Laita D Lagrangen tiheyteen nähdäksesi, että L on
Tämä Lagrangen tiheys voidaan laittaa Eulerin-Lagrangen yhtälöön
jotta löydetään QED:n kenttäyhtälöt.
Nämä kenttäyhtälöt ovat
Laittamalla nämä kaksi takaisin Eulerin-Lagrangen yhtälöön (2), jolloin saadaan
ja kompleksikonjugaatti
Jos keskimmäinen termi laitetaan oikealle puolelle, saadaan:
Vasemmanpuoleinen on kuten alkuperäinen Diracin yhtälö ja oikeanpuoleinen on vuorovaikutus sähkömagneettisen kentän kanssa.
Yksi tärkeä yhtälö saadaan laittamalla Lagrangen tiheys Eulerin-Lagrangen yhtälöön, tällä kertaa kentälle  A^{\mu }:
Tällä kertaa kaksi termiä ovat
Nämä termit laittamalla takaisin yhtälöön (3) saadaan
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kvanttisähködynamiikka Wikimedia Commonsissa
Kuudes joukkosukupuutto

Megafaunan osuus suhteessa suurimpaan esiintymiseen eri maa-alueilla ajan mittaan. Ihmisen saapumisaika merkitty nuolella. Aika annetaan tuhansia vuosia ennen nykyhetkeä logaritmisella akselilla, mutta lineaarisilla mittareilla.
Kuudes joukkosukupuutto on ihmisen toiminnan seurauksena alkanut sukupuuttoaalto, joka on johtanut holoseenikaudella useiden lajien sukupuuttoon sekä luontokatoon eli jäljellä olevien lajien populaatioiden katoamisiin ja yksilömäärän vähenemiseen.
Lajien heikentymisen on aiheuttanut niiden elinalueiden kutistuminen, luonnovarojen liika hyväksikäyttö, ylimetsästys ja ylikalastus, vierasperäiset lajit, saasteet, myrkyt ja ilmaston lämpeneminen.
Sukupuuttoaalto on kiihtynyt viime vuosisatoina voimakkaasti, ja vuoden 1900 jälkeen sukupuuttoja on tapahtunut satakertaisella tahdilla normaaliin verrattuna.
Lajiryhmittäin

Joukkosukupuutto on koskettanut monia eläinluokkia, kuten sammakkoeläimiä, koralleja, rauskuja, nilviäisiä, hyönteisiä, lintuja ja nisäkkäitä. Alueellisesti suurin kato on käynyt trooppisilla alueilla, joilla eliömassaa on paljon.
Lajiryhmittäin > Selkärankaiset

1900-luvun alun jälkeen on kadonnut ainakin kaksisataa selkärankaista eläinlajia. Lajien katoaminen tänä aikana on ollut 100 kertaa nopeampaa kuin aikaisemman kahden miljoonan vuoden aikana. Vuosien 1970–2014 välillä maailman selkärankaisten eläinpopulaatiot ovat pienentyneet WWF:n arvion mukaan keskimäärin 60 prosenttia. Vuonna 2017 julkaistussa tutkimuksessa tarkastelluista 27 600 selkärankaisesta lajista, joka kattaa puolet kaikista selkärankaisista, 32 prosentin populaation ja levinneisyysalueen havaittiin merkittävästi pienentyneen 1500-luvun alusta nykypäivään. Kaikkien tutkittujen 177 nisäkäslajin levinneisyysyysalue on pienentynyt vuoden 1900–2015 välillä vähintään 30 prosentilla, ja lähes puolet lajeista menetti jopa 80 prosenttia levinneisyysalueestaan. Lajeista yli 40 prosenttia on kärsinyt myös merkittävästä populaation pienentymisestä.
Lajiryhmittäin > Selkärankaiset > Suuret nisäkkäät

Pian viimeisen jääkauden jälkeen katosi pleistoseenin lopun joukkotuhossa suurin osa maailman megafaunasta. Syyksi on esitetty ilmaston muutosta mutta myös ihmisen suorittamaa metsästystä. Megafaunan sukupuutot ovat jatkuneet viime vuosisatoihin asti. Nykyisin sukupuuton partaalla suurista nisäkkäistä ovat esimerkiksi sarvikuonot, norsut ja isot ihmisapinat.
Aarhusin ja Göteborgin yliopistojen tutkijat ovat arvioineet, että suurnisäkkäiden joukkosukupuuton korjaaminen veisi luonnolta 3–5 miljoonaa vuotta. Sinä aikana pienemmät nisäkkäät voisivat evoluution avulla kehittyä korvaamaan kadonneet suurnisäkkäät.
Lajiryhmittäin > Selkärankaiset > Linnut

Maailman lintulajeista joka kahdeksas on ympäristöjärjestö BirdLifen vuoden 2018 raportin mukaan vaarassa kuolla sukupuuttoon. Lintukadon tärkein syy on tehomaatalous. Suomen linnuista vuonna 2015 uhanalaisiksi luokiteltiin jo 36 prosenttia, mikä on 11 prosenttiyksikköä enemmän kuin viisi vuotta aiemmin. Suomessa kanalintujen vähenemiseen on vaikuttanut myös mustikan väheneminen metsätalouden seurauksena.
Lajiryhmittäin > Hyönteiset

Monien hyönteisten kannat ovat romahtaneet ainakin Euroopassa. Esimerkiksi Saksassa hyönteisten määrä on vuosien 1990–2017 välillä vähentynyt 76 prosentilla. Vuonna 2019 julkaistun tutkimuksen mukaan hyönteisiä katoaisi kahdeksan kertaa nopeammin kuin nisäkkäitä, lintuja ja matelijoita. Hyönteisten kokonaismassa kutistuisi maailmanlaajuisesti 2,5 prosenttia vuodessa, ja lähivuosikymmeninä noin 40 prosenttia hyönteislajeista olisi kuolemassa sukupuuttoon. Tässä tutkimuksessa tosin tarkasteltiin vain jo väheneviä hyönteispopulaatioita, eikä siinä tutkittu esimerkiksi tropiikin hyönteisiä.
Hyönteisten määrän väheneminen vaikeuttaa muun muassa kasvien pölyttämistä ja hyönteissyöjien, kuten lintujen selviytymistä.
Hyönteisten joukkotuhon tärkeimpiä syitä ovat tutkijoiden mukaan maataloudessa käytetyt myrkyt, kuten neonikotinoidit ja fiproniili, sekä maatalousmaan yksipuolistuminen. Lancet Planetary Health -tiedelehdessä vuonna 2018 julkaistun artikkelin mukaan on myös jo uskottavaa näyttöä siitä, että hyönteisten määrän jyrkkä väheneminen on yhteydessä ihmisen aiheuttamaan sähkömagneettisen säteilyn lisääntymiseen ja sen aiheuttamiin vaikutuksiin, joita ovat muun muassa DNA-vauriot.
Lajiryhmittäin > Kasvit

Maailman kasvilajeista on vuonna 2019 julkaistussa tutkimuksessa annetun arvion mukaan kuollut sukupuuttoon viimeisten 250 vuoden aikana varmuudella ainakin 571, joskin tarkkaa lukua on mahdoton antaa. Kasvien sukupuuttonopeus on noin 500-kertainen aiemmasta. Kasvien sukupuuttoa aiheuttaa etupäässä niiden elinalueiden tuhoutuminen laajojen metsähakkuiden seurauksena tai kun maata muunnetaan pelloiksi tai karjan laitumiksi. Kasvilajien häviäminen johtaa usein niistä riippuvaisten sieni- ja eläinlajienkin häviämiseen.
Vaikutukset

Joukkosukupuutolla on arveltu olevan merkittäviä ekologisia, taloudellisia ja sosiaalisia vaikutuksia. Runsaslukuisten lajien kato vaikuttaa suoraan moniin ekosysteemeihin vähentämällä niiden biodiversiteettiä. Luonnon monimuotoisuuden romahtaminen näkyy ihmisen kannalta tulevaisuudessa esimerkiksi ruoantuotannossa.
Torjunta

Suojelulla on onnistuttu pelastamaan joitain lajeja, kuten Suomessa merikotka ja Keski-Aasiassa saiga-antilooppi. Joidenkin lajien, kuten villamammutin sukupuuttoja pyritään peruuttamaan yrittämällä palauttaa niitä henkiin.
Marraskuussa 2017 julkaistussa, 15 000 tieteentekijän allekirjoittamassa ”Maailman tieteilijöiden varoitus ihmiskunnalle: toinen huomautus” -julkilausumassa varoitellaan massasukupuutosta ja luetellaan 13 parannusta, jotka vaaditaan ihmiskuntaakin uhkaavan joukkotuhon välttämiseksi. Tärkeimpiä näistä ovat keinot väestönkasvun hillitsemiseksi ja kulutuksen vähentämiseksi. Myös luonnonsuojelualueiden lisääminen ja salametsästyksen lopettaminen mainitaan tarpeellisina toimenpiteinä.
Kirjallisuutta

Kolbert, Elizabeth: Kuudes sukupuutto. Luonnoton historia.  ((The Sixth Extinction, 2014.) Suomentanut Pirkko Vesterinen)  Jyväskylä:  Atena, 2016.  ISBN 978-952-300-198-5
Aiheesta muualla

Mikko Pelttari: Ker­ran ka­don­nut, ikui­ses­ti pois­sa Yliopisto-lehti (2/2016).  29.2.2016. Helsingin Yliopisto.
Mauritiuksendodo on yksi ihmisen toiminnan seurauksena sukupuuttoon kuolleista eläinlajeista.
Martti Kymäläinen

| Martti Kymäläinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. elokuuta 1903 Mikkeli, Suomen suuriruhtinaskunta
Kuollut: 23. maaliskuuta 1958 (54 vuotta) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Laji:  seiväshyppääjä korkeushyppääjä
Seura:  Mikkelin Kilpa-Veikot (-1928) Helsingin Toverit (1929, 1932) Savon Sisu (1930-1931) Helsingin Poliisi-Voimailijat (1933-)
Kilpauran kesto:  1921–1934
Saavutukset
Ennätykset:  korkeushyppy: 180 (1925,1929 ja 1931)  seiväshyppy: 380 (1929, kolme kertaa) pituushyppy: 6,57 (1930) kolmiloikka: 14,05 (1930)
 Tietolaatikko päivitetty 3. elokuuta 2024 
Martti Kymäläinen (5. elokuuta 1903 Mikkeli – 23. maaliskuuta 1958 Helsinki) oli suomalainen seiväs- ja korkeushyppääjä 1920-luvun lopulla ja 1930-luvun alussa. Ammatiltaan hän oli aluksi urheilunohjaaja (silloin urheiluneuvojana) ja myöhemmin rikospoliisi toimien Kuopiossa ja Helsingissä.
Kymäläinen oli nuoruudessaan innokas urheilumies. Hän suoritti vuonna 1922 Suojeluskuntapiirin voimistelu- ja hiihtoneuvojakurssin. Vuonna 1926 hän suoritti Tuusulassa suojeluskuntaliikkeen vastaavan neuvojakurssin. Vuonna 1929 hän Suomen urheiluopiston urheiluneuvojakurssin. Tällöin hän työskenteli SVUL:n Suur-Savon piirin urheiluneuvojana.
Urheilu-urallaan Kymäläinen edusti Suomea kahdessa maaottelussa eli vuonna 1929 Ruotsia ja Ranskaa vastaan lajinaan seiväshyppy. Samassa lajissa hän saavutti kaksi SM-mitalia ja lisäksi vielä SM-mitalin korkeushypyssä.
Saavutuksia

SM-hopeaa seiväshypyssä 1929 ja -pronssia 1930 sekä
SM-pronssia korkeushypyssä 1930
Kynthoksen Zeuksen ja Athenen pyhäkkö

| Kynthoksen Zeuksen ja Athenen pyhäkkö |
| --- | --- |
 Kyntheionin raunioita.
Sijainti:  Delos, Kykladit, Etelä-Egean saaret  Kreikka
Koordinaatit:  37°23′44″N, 25°16′22″E
Rakennustyyppi:  pyhäkkö
Valmistumisvuosi:  600-luku eaa. / 200-luku eaa.
Tyylisuunta:  joonialainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Delos 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kynthoksen Zeuksen ja Athenen pyhäkkö eli Kyntheion oli antiikin aikainen Zeukselle ja Athenelle omistettu pyhäkkö Kýnthos-vuoren huipulla Deloksen saarella Kreikassa. Sen rauniot ovat osa Deloksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Kyntheionin raunioita.
Pyhäkkö oli rakennettu alun perin arkaaisella kaudella 600-luvulla eaa. Nykyisin paikalla olevat rauniot ovat hellenistiseltä kaudelta, pääosin 200-luvulta eaa. Pyhäkkö sijaitsi vuoren huipulla, joka oli tasoitettu rakentamista varten. Se koostui kahdesta rakennuksesta, joista toinen oli omistettu Zeukselle ja toinen Athenelle. Kummankin etupuolella oli kaksi joonialaista pylvästä. Sisällä oli veistoksia, syvennyksiä votiivilahjoja varten sekä mosaiikkeja. Rakennuksista on säilynyt vain niiden perustukset.
Pronssikaudella 2000-luvun eaa. lopulla pyhäkön paikalla oli asutus, joka on varhaisin saarelta tunnettu. Pyhäkön raunioiden alta on löydetty jäänteitä tuon ajan asuinrakennuksista sekä erilaisia esineitä.
Pyhäköltä on hyvä näköala saarelle ja merelle. Alempana vuoren rinteellä sijaitsevat Agathe Tykhen pyhäkkö sekä Kynthoksen luola.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kynthoksen Zeuksen pyhäkkö Wikimedia Commonsissa
Kuznetsin hiililaakio

Kuzbassin eli Kuznetsin hiililaakion sijainti Venäjällä.
Kuznetsin hiililaakio (lyh. Kuzbass, ven. Кузнецкий угольный бассейн (Кузбасс),  Kuznetski ugolnyi bassein, Kuznetskin hiililaakio) on Venäjän Kemerovon alueella, pieneltä osin myös Novosibirskin alueella Länsi-Siperian eteläosissa sijaitseva laaja hiilentuotannon ja liitännäisteollisuuden alue. Alueen pinta-ala on 26 700 neliökilometriä, sen pisin pituus on 335 kilometriä ja leveys 110 kilometriä. Alue oli aikoinaan Neuvostoliiton 2. suurin hiiliesiintymä, edellään vain Itä-Ukrainassa ja Rostovin alueella sijaitseva Donetskin hiililaakio eli Donbassin esiintymä.
Kuzbass käsittää maantieteellisesti suunnilleen Obin sivujoen Tomin laakson keskiosat eli ydinosan Kemerovon alueesta. Alueen eteläinen suurkaupunki on Novokuznetsk, siitä itään joen yläjuoksulla sijaitsee Mežduretšensk. Näistä luoteeseen ja pohjoiseen sijaitsevia hiililaakion kaupunkeja ovat muun muassa Prokopjevsk, Kiseljovsk, alueen pääkaupunki Kemerovo, Leninsk-Kuznetski ja Anžero-Sudžensk.
Historiaa

Hiiliesiintymän Tom-joen rannalta, nykyisen Kemerovon kaupungin paikkelta totesi Mihail Volkov jo vuonna 1721. Geologi P. A. Tšihatšjov arvioi hiiliesiintymien laajuutta vuonna 1842 ja kutsui hiilialuetta Kuzbassin altaaksi. Esiintymiä alettiin hyödyntää systemaattisesti vuonna 1851, jolloin Gurjevskin lähistölle perustettiin ensimmäinen hiilentuotantoyritys (Bratšatkaja kop).  Erityisen laajenemisen alue koki Siperian radan valmistuttua. Kuzbassin vanhin suuri hiilentuotantokeskus on Prokopjevsk, jonne kerrotaan lokakuun vallankumouksen 1917 jälkeen toimitetun sähkön saamiseksi jopa Moskovan Malyi-teatterin generaattori.  Merkittävää alueen kasvu oli varsinkin 1930-luvulla, jolloin Stalinin johtama Neuvostoliitto valmistautui ja ajautui suursotaan. Monet kaivokset ja tuotantolaitokset valmistuivat ja ne toimivat vuosia suurelta osin vankityövoimalla.
Uralin ja Kuzbassin alueilla oli ratkaiseva merkitys toisen maailmansodan kulkuun esimerkiksi Donbassin – T-34-hyökkäysvaunuja tuottanut Harkovan traktoritehdas mukaan lukien – jouduttua viholliselle Natsi-Saksan hyökkäyksen johdosta. Uralin alueen metalliteollisuuden takia Kuzbassilla on myös rauhan aikana suuri merkitys Venäjän ja aikanaan koko Neuvostoliiton taloudelle, koska Kuzbassin hiili on energianlähteenä halvempaa tuotantokustannuksiltaan kuin Donbassin.
Hiiliesiintymä ja hiilen tuotanto

Kuzbassin hiili on maaperässä osin hyvin pinnassa - näkyvissä jopa murmelien koloissa - ja kakkumaisina muodostelmina, joten sitä voi louhia suurina viipaleina. Hiiltä louhitaan paitsi avolouhoksista, myös maan alta. Alueelta saadaan monenlaisia hiililaatuja, joiden tuhkapitoisuus vaihtelee. Rikkipitoisuus on yleensä matala. Louhintamenetelminä käytetään myös voimakkaita vesisuihkuja eli niin sanottua venäläistä menetelmää. Tuhoisien kaivospalojen estämiseksi tyhjennetyt hiilionkalot täytetään kuonalla ja sivukivellä. Lisäksi on käytössä niin sanottu maanalainen kaasutus, jota on hiilikaivoksiin suositellut jo alkuaineiden jaksottaisen järjestelmän keksijä Dmitri Mendelejev. Ympäristön saastumista eivät nämä menetelmät estä.
Hiiliesiintymä ja hiilen tuotanto > Hiilen tuotantomääriä

Kuzbassin alueella on 58 kaivosta ja 36 avolouhosta hiilen tuotantoon. Näistä Mežduretšenskin pohjoispuolella sijaitseva Raspadskaja mainitaan maailman 9. suurimpana ja Venäjän suurimpana yksittäisenä hiilikaivoksena. Tämän kahdesta maanalaisesta kaivoksesta (Raspadskaja ja MUK-96) koostuvan kentän hyödynnettävissä oleva hiilivaranto on arvioitu 782 miljoonaksi tonniksi (Mt). Kaivoksen tuotanto sai alkunsa 1970-luvun lopulla ja se tuottaa 100%:sta koksihiiltä. Vuonna 2007 kaivoksesta saatiin 13,6 Mt hiiltä, josta 8,9 Mt oli peräisin Raspadskajan kaivoksesta.
Kuzbassin hiilituotannon kokonaismäärä oli vuonna 2008 kaikkiaan 182,8 Mt ja 2012 yhteensä 201,5 Mt. Joulukuussa 2012 Venäjällä arvioitiin olevan 157,01 miljardin tonnin hiiliesiintymät eli 18 % koko maailman hyödynnettävissä olevista hiilivaroista. Yli kaksi kolmasosaa Venäjällä tuotetusta hiilestä on "kovaa" hiiltä, jonka keskeiset tuotantoalueet ovat Komin tasavallan alueella ja Kuzbassissa. Nykyään Kuzbass on tuotantomääriltään moninkertainen Komin tasavallan Petsoran hiiliesiintymien tuotantoon verrattuna. Venäjä on maailman 6. suurin hiilen tuottaja ja 5. suurin käyttäjä. Vuonna 2012 maa tuotti 359 Mt hiiltä ja käytti 93,9 miljoonaa (öljyekvivalentti)tonnia. Venäjä on maailman 3. suurin hiilenviejä. Vuonna 2012 maasta vietiin 134 Mt hiiltä. selvennä
Kuzbass kulttuurissa

Alueesta on käytetty myös nimitystä Siperian Ruhr, joskaan asutus ei ole yhtä vakiintunutta eikä tiheää. Kuzbassin nimeä käyttävät useat alueen urheiluseurat.
Kuzbassin avokaivoksia.
Hiilikaivoksen toimintaa.
Hylätty kaivosalue Kuzbassin Kiselevskissä.
Hiiltä keskeisenä polttoaineenaan käyttävä Kemerovon voimalaitos.