stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kyberseksi

Nettiseksiin käytetään usein webkameraa
Kyberseksi eli nettiseksi tarkoittaa internetin kautta tapahtuvaa seksuaalista kanssakäymistä. Se tapahtuu puhumalla ja tilannetta kuvailemalla ilman ja yleensä ilman, että osapuolet näkevät toisiaan. Tapahtumaan voi liittyä esimerkiksi roolileikkejä, jossa osapuolet sopivat keskenään, keitä he olisivat oikeasti. Siihen saattaa liittyä myös tosielämän masturbointia. Kyberseksiä harrastavat sekä oikeat parit, jotka ovat maantieteellisesti erossa toisistaan, että henkilöt, jotka eivät ole tavanneet toisiaan oikeassa elämässä. Kyberseksiä esiintyy chatin lisäksi myös erilaisten pikaviestintävälineiden välityksellä (kuten Messengerin) ja webkameroiden sekä mikrofonien avustuksella.
Nettiseksin laskeminen uskottomuudeksi on tulkinnanvarainen asia ja riippuu siitä, onko toiminalle yhteiset säännöt parisuhteessa.
Vuonna 2011 julkaistiin tutkimus siitä, miten heteroseksuaaliset opiskelijat määrittelevät termin "kyberseksi". Monille se on ennen kaikkea interaktiivista toimintaa, mutta tarkka määritelmä riippui haastateltavien omista kokemuksista ja yhteiselle kyberseksin määritelmälle nähtiin tarve.
Vuonna 2018 julkaistu dokumentti A Cam Life kertoo nettiseksiä tekevien ihmisten taustoista ja motiiveista. Monille nettiseksin tekeminen liiketoimintaa, jolla esimerkiksi työssäkäyvät äidit täydentävät liian pieneksi jääneitä palkkatulojaan.
Kylänpää

Kylänpää voi tarkoittaa seuraavia:
Maantieteellisiä nimiä

Kylänpää, kylä Nurmijärvellä
Kylänpää eli Topparla, kylä Seinäjoen Ylistarossa
Kylänpään suuralue, yksi Seinäjoen suuralueista
Kylänpää, kadunpätkä Alkutien länsipäässä Helsingin Länsi-Pakilassa
Kylänpää eli Byända, entinen ratsutila Askolassa Kylänpäänjärven rannalla.
Sukunimenä

Hannele Kylänpää (s. 1948), suomalainen kuvanveistäjä
Kustaa Kylänpää (1881–1961), suomalainen rovasti ja poliitikko
Riitta Kylänpää (s. 1957), suomalainen toimittaja ja kirjailija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Kylänpää”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kundalini

Kundalinikanavat
Kundalini (kuṇḍalinī कुण्डलिनी) on sanskriitin kieltä ja tarkoittaa "kierteellä olevaa". Se on eri joogaperinteissä esiintyvä termi, joka tarkoittaa "hienorakenteiseen" eli ei-fyysiseen "energiakehoon" liittyvää elämänvoimaa. Uinuvan kundalinienergian sanotaan olevan kiertyneenä selkärangan alaosassa sijaitsevassa  ristiluussa.
Kundalini on jooga-ajattelussa osa hienorakenteista energiakehojärjestelmää, johon kuuluvat nadit eli energiakanavat, joista kolme pääkanavaa ida, pingala ja sushumna kulkevat selkäytimessä/keskushermostossa kolmena ympyräliikkeenä, selän puolella liike on ylöspäin ja kehon etupuolen keskilinjalla alaspäin. Tällä keskilinjalla sijaitsevat energiakeskukset eli chakrat, joita on seitsemän ja jotka muodostuvat kehon läpi toimiessaan/pyöriessään.
Chakrat ja energiajärjestelmä mainitaan mm. varhaisissa Upanishadeissa.lähde tarkemmin? Kundalinienergian sanotaankenen mukaan? nousevan keskikanavaa, sushumna-nadia pitkin ja läpäisevän kaikki seitsemän päächakraa yhtyen päälaella sahasrara-chakrassa universaaliin elämänvoimaan eli jumalalliseen voimaan, jolloin ihmisen sanotaankenen mukaan? olevan itseoivalluksen eli samadhin tilassa. On esitetty biologisia selitysmalleja, joiden mukaan samadhi voisi johtua jonkinlaisesta endorfiinien ja muiden välittäjäaineiden sekä hormonien vaikutuksesta[lähde? ].
Suomessa on mahdollista opiskella sertifioiduksi kundaliinijoogaopettajaksi.[lähde? ]
Kundalinijoogaa käsitelleistä länsimaalaisista ehkä tunnetuinkenen mukaan? on psykoanalyytikko Carl Jung (1875–1961).  Jungin kundalinijoogaa käsitellyttä luentoa Zürichin psykologikerholla 1932 pidetään laajaltikenen mukaan? virstanpylväänä itämaisen kundalini-käsitteen ja sen psykologian syvemmälle ymmärtämiselle länsimaissa.[lähde? ]
Kymmenen päivää, jotka järisyttivät maailmaa

| Kymmenen päivää, jotka järisyttivät maailmaa> Ten Days that Shook the World |
| --- | --- |
 Kirjan alkuperäinen englanninkielinen painos vuodelta 1919.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  John Reed
Kieli:  englanti
Julkaistu:  1919
Suomennos
Suomentaja:  Elvi Sinervo Osmo Helin
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Kymmenen päivää, jotka järisyttivät maailmaa (engl. Ten Days that Shook the World) on yhdysvaltalaisen toimittajan ja sosialistin John Reedin kirjoittama kirja Venäjän vuoden 1917 lokakuun vallankumouksesta, jonka hän koki omakohtaisesti. Reed seurasi Venäjällä viettämänään aikana läheltä useita keskeisiä bolševikkijohtajia, erityisesti Grigori Zinovjevia ja Karl Radekia, ja teos onkin kirjoitettu kommunistien näkökulmaa esitellen.
Reed kuoli pian kirjan ilmestymisen jälkeen, vuonna 1920. Stalinismin nousun jälkeen Josif Stalin julisti Reedin olleen väärässä monissa kirjassa esittämissään asioissa, etenkin Stalinin arkkivihollisen Lev Trotskin suhteen. Kymmenen päivää, jotka järisyttivät maailmaa kuvaa Trotskin vallankumouksen sankariksi ja mainitsee sen sijaan Stalinin vain kahdesti. Niinpä Stalin kielsikin Reedin kirjan, samoin kuin Trotskin teokset.[lähde? ]
Kirja ilmestyi Suomessa Elvi Sinervon ja Osmo Helinin kääntämänä vuonna 1957. Myöhemmin 1970-luvulla Kansankulttuuri otti siitä myös uusintapainoksia.
Aiheesta muualla

Ten Days that Shook the World, Projekt Runeberg (englanniksi)
Petri Liukkonen, John Reed, Authors Calendar
Kymmenen päivää jotka järisyttivät maailmaa, dramatisointi YLE Areenassa
Konstantin Rokossovski

| Konstantin Rokossovski |
| --- | --- |
 Konstantin Rokossovski
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. joulukuuta 1896  Varsova, Venäjä
Kuollut: 3. elokuuta 1968 (71 vuotta)  Moskova, Neuvostoliitto
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Venäjän keisarikunta  Neuvostoliitto  Puola (1949–1956)
Palvelusvuodet:  1914–1937, 1940–1962
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota  Venäjän sisällissota  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Neuvostoliiton marsalkka ja Puolan marsalkka
 Nimikirjoitus
Rokossovski (1976)
Konstantin Konstantinovitš Rokossovski (ven. Константи́н Константи́нович Рокоссо́вский, puol. Konstanty Rokossowski, 21. joulukuuta 1896 Varsova, Venäjä – 3. elokuuta 1968 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen sotilasjohtaja ja Puolan puolustusministeri.
Tausta

Konstantin Rokossovskin suku oli erään puolalaisen aatelissuvun sivuhaara, joka oli silloista alempaa keskiluokkaa. Konstantinin isä oli rautatieläinen. Hänen äitinsä oli venäläinen – Konstantin syntyi aikana, jolloin Puola kuului Venäjään.
Konstantin Rokossovski palveli ensimmäisessä maailmansodassa Venäjän armeijassa rakuunaosastossa.
Syksyllä 1917 hän liittyi bolševikkeihin. Hän soti puna-armeijassa Venäjän sisällissodassa nousten komentajaksi. Hän palveli myös Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa 1920-luvun alussa.
Rauhan aika

Neuvosto-Venäjän sisällissodan jälkeen Rokossovski opiskeli sotilasakatemiassa. Hän nousi puna-armeijassa ratsuväen komentajaksi.
Stalinin vainoissa hänet tuomittiin gulagiin 1930-luvun lopussa. Hänet vapautettiin ja kutsuttiin maavoimien palvelukseen vuonna 1940. Vainoissa oli teloitettu suuri osa puna-armeijan korkeimmasta upseeristosta. Saksan hyökkäyksen vuoksi päteviä upseereita pääsi palaamaan poliittisten vankien leireiltä.
Suuri isänmaallinen sota

Toisen maailmansodan alussa kesäkuussa 1941 Rokossovski johti ensimmäistä Neuvostoliiton panssarien vastahyökkäystä saksalaisia vastaan Ukrainassa. Sen jälkeen hän sai tehtäväkseen vapauttaa 16. armeija saarroksista. Saman armeijan komentajaksi Smolenskiin hänet siirrettiin kesäkuusta 1941 syyskuuhun 1942. Hän toimi Brjanskin rintamalla heinäkuusta syyskuuhun 1942. Hän osallistui Moskovan taisteluun Georgi Žukovin alaisuudessa (16. armeijan komentajana). Hän komensi Donin rintamaa syyskuusta 1942 helmikuuhun 1943, Stalingradin taistelun ajan. Hän toimi Keskisen Rintaman komentajana helmikuusta lokakuuhun 1943 ja osallistui myös Kurskin taisteluun ja operaatio Bagrationiin. Lopun sotaa hän toimi Valko-Venäjän rintamalla kolmena eri komennuksena yleten jatkuvasti. Tässä tehtävässä hän Stalinin käskyn mukaan odotti Varsovan kansannousun kukistumista ennen kaupungin valtaamista. Hän yleni johtamiensa operaatioiden menestyksen seurauksena Neuvostoliiton marsalkaksi.
Rokossovski on kirjoittanut sotakokemuksistaan myös suomeksi julkaistun kirjan Sotilaan velvollisuus (ven. Coлдатский долг).
Sodan jälkeen politiikkaan

Vuodet 1945–1949 Rokossovski toimi Neuvostoliiton Pohjoisen puolustusalueen komentajana.
Rokossovski nousi Bolesław Bierutin johtaman kommunistisen Puolan puolustusministeriksi (1949–1956), sillä maan stalinisointiin tarvittiin venäläisiä ministereitä. Puolan maaseudulla kapinoitiin kommunistihallitusta vastaan vuosina 1945–1948, mutta Rokossovski tuli ministeriksi Puolassa vasta 1949. Hän osallistui silti keskeisesti Puolan alistamiseen.
Hän toimi Neuvostoliiton Transkaukasian sotilasläänin komentajana vuodet 1957–1958. Tässä vaiheessa Josif Stalinin sotilaskomentajat siirrettiin eläkkeelle uuden hallinnon puhdistuksissa, niin myös Rokossovski.
Konstantin Rokossovski kuoli 71-vuotiaana ja haudattiin Punaiselle torille Kremlin muuriin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kylänmies

| #kylänmies Uniikki |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 29. marraskuuta 2013
 Tuottaja(t): Beni Blanco, MMEN, Elastinen, MDS, Iso H & J. Kivitie, HeavyWeight & RZY
 Tyylilaji: rap
 Levy-yhtiö: Rähinä Records
Listasijoitukset
  33.
Uniikin muut julkaisut
| Kiitorata 2012 | #kylänmies 2013 | Nuor Tolppanen vol. 2 2014 |
Kylänmies (tyyliteltynä #kylänmies) on rap-artisti Uniikin 29. marraskuuta 2013 julkaistu viides sooloalbumi.
Albumin ensimmäinen single ”Puita uuniin” julkaistiin 1. elokuuta 2013, mutta ainoastaan YouTubessa. Toinen single, ”Pätkätöis”, julkaistiin 27. syyskuuta 2013. Albumin nimessä käytetty #-merkki viittaa sosiaalisessa mediassa käytettävään hashtag-tunnisteeseen. Uniikki on luonnehtinut albumia myös perhealbumiksi, koska sillä esiintyy niin paljon vierailijoita.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 33.
Kappaleet

Mita huomenna – 5.11  (mukana Andu, Tasis & Asa)
kylänmies – 4.03
Yks eteen – 3.14  (mukana Elastinen & Mikael Gabriel)
Pätkätöis – 3.50
Ainaki satanen – 4.52  (mukana VilleGalle & Mikael Gabriel)
Puita uuniin – 3.58  (mukana Elastinen & Timo Pieni Huijaus)
Naiseni mun – 3.54  (mukana Ike)
Pöllöjengi-skit – 0.48
Pöllöjengi – 4.45  (mukana Trilogia)
Lapiolla päähän – 3.24  (mukana Cheek)
Ei hätää – 4.29  (mukana Jontte Valosaari)
Biitit

Beni Blanco: 1, 4, 7, 11
MMEN: 2
Elastinen: 3, 6
MDS: 5, 9
Iso H & J. Kivitie: 8
HeavyWeight & RZY: 10
Kylänpään suuralue

| Kylänpään suuralue |
| --- | --- |
Kaupunki:  Seinäjoki
Suuralue nro:  2
Väkiluku:  1 087   (31.12.2022)
Kaupunginosat:   Hanhikoski  Kylänpää  Untamala 
Kylänpään suuralue on yksi Seinäjoen neljästätoista suuralueesta. Kylänpään suuralue on Seinäjoen pohjoisin suuralue entisen Ylistaron kunnan alueella. Kylänpään suuralueella asui vuoden 2022 lopussa 1 087 asukasta. Kyläpään suuralueeseen kuuluvat Hanhikosken, Kylänpään ja Untamalan kaupunginosat.
Kaupunginosat

Hanhikoski
Kylänpää
Untamala
La Motte-Ternant

| La Motte-Ternant |
| --- | --- |
 Mont Rond keväällä
 La Motte-Ternant
 Koordinaatit: 47°19′30″N, 4°20′00″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Bourgogne-Franche-Comté
Departementti:  Côte-d'Or
Arrondissementti:  Montbard
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  21,3 km²
Korkeus:  350 m
Väkiluku (2018):  147 
 – Väestötiheys:  6 as./km²
Kunnan numero:  21445
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
La Motte-Ternant on kunta Ranskassa Côte-d'Orin departementissa Bourgogne-Franche-Comtén alueella. Se sijaitsee Sereinjoen varrella, noin 42 kilometriä Montbardin kaupungista etelään.
Saint-Martinin kirkko
Kunnan alemmassa keskustassa on vanha 1200-luvun linna Chateau de la Motte-Ternant. Linnasta on enää jäljellä rauniot. Ranskan kuningas Ludvig XI tuhosi linnan vuonna 1478, mutta se rakennettiin uudelleen 1500-luvulla. Linna kuitenkin purettiin lopullisesti Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen vuonna 1793.
Ylhäällä mäen päällä, keskellä hautausmaata, sijaitsee 1100-luvun lopulta peräisin oleva ja 1300-luvulla kunnostettu Saint-Martinin kirkko. Sen paikalla on ollut karolingien pieni basilika.
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta La Motte-Ternant Wikimedia Commonsissa
Kuru (tauti)

| Kuru |
| --- | --- |

Luokitus
ICD-10:  A81.8
ICD-9:  046.0
OMIM:  245300
Tautitietokanta:  31861
MedlinePlus:  001379
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Kuru eli naurutauti on vain Papua-Uudessa-Guineassa tavattu aivosairaus, joka on nykytiedon mukaan parantumaton. Se on prionisairaus, joka löydettiin 1900-luvun puolivälissä. Tauti levisi fore-heimon keskuudessa, jolla oli tapana syödä osa kuolleiden jäsentensä ruumiista. Myöhemmin sairauden todettiin johtuvan juuri tästä perinteestä. Vuonna 2009 tehtiin kuitenkin havainto, että osa fore-heimon jäsenistä oli kehittynyt immuuniksi sairaudelle. Sairauden tavallisia oireita ovat vapina, kaatuilu ja tahattomat naurunpyrskähdykset. Taudin nimi tulee foren kielen vapinaa tarkoittavasta sanasta ”kuru”.
Kuru oli yleisimmillään 1950- ja 1960-luvuilla. Siihen kuoli vuosittain yli 200 ihmistä. Suurin osa kuolleista oli naisia ja lapsia. Miehet söivät pääsääntöisesti kuolleen lihan, naiset ja lapset söivät aivot. Vainajan syöminen oli osa hautajaisseremoniaa.
Taudin mekanismi liittyy läheisesti eläimillä esiintyvään hullun lehmän tautiin ja sen ihmisillä esiintyvään muotoon Creutzfeldt–Jakobin tautiin.
Tutkimukset

Kurua alettiin tutkia 1950-luvulla, kun huomattiin, että sitä esiintyy syrjäisellä alueella vain yhden heimon alueella. Tutkijat havaitsivat, että kyseessä on aikaisemmin tieteelle kuvaamaton sairaus. Vuosien mittaan tutkimukset eivät edenneet, kunnes vuonna 1962 tutkijat Michael Alpers ja Daniel Carleton Gajdusek alkoivat tutkia sitä yhdessä. He kiinnittävät huomiota lampailla esiintyvään skrapiin. Eläimen aivotaudin ei kuitenkaan tiedetty siirtyneen ihmisten aivoihin.
Tutkijat yrittivät osoittaa, että myös kuru on tarttuva aivosairaus. Kuruun kuolleen tytön aivoista otettiin näyte, joka vietiin Yhdysvaltoihin tartuntakokeilua varten. Siellä aivokudosta ruiskutettiin kahden simpanssin aivoihin, ja kahden vuoden kuluttua simpanssit saivat oireita tartunnasta. Ihmisen rappeuttava aivosairaus oli ensimmäisen kerran osoitettu tarttuvaksi. Havainto julkaistiin helmikuussa 1966.
Tutkijat eivät kuitenkaan tienneet taudin leviämistapaa eivätkä sitä, miksi sitä esiintyi vain fore-heimolla. Väestölaskennasta kävi ilmi, että vuoden 1960 jälkeen syntyneet lapset olivat lakanneet sairastumasta tautiin. Kun tutkittiin muutoksia heimon elintavoissa, havaittiin, että ihmissyönti oli lakannut Australian siirtomaavallan käyttöön ottamien ihmissyönnin kieltävien lakien ja kristittyjen lähetyssaarnaajien työn tuloksena, ja tartuntatapa oli näin hävinnyt.
Vainajien syöminen liittyi heimon hautajaisseremoniaan. Vainajan ruumis poltettiin, ja se syötiinselvennä vainajan hengen vapauttamiseksi. Kun vain lähisukulaiset söivät vainajan lihaa, kuru ei levinnyt heimon ulkopuolelle.
Tutkijat halusivat vielä selvittää, mistä kuru oli saanut alkunsa. Antropologi Shirley Lindenbaumin avulla selvitettiin, että tauti on ilmeisesti peräisin 1900-luvun alusta. Simpanssikokeella havaittiin, että Creutzfeldt–Jakobin taudilla ja kurulla on yhtäläisyyksiä. Ilmeisesti yhden ihmisen aivoissa oli tapahtunut spontaani muutos, josta epidemia oli alkanut.
Daniel Carleton Gajdusek palkittiin tautia koskevista tutkimuksistaan lääketieteen Nobel-palkinnolla vuonna 1976.
Aiheesta muualla

Dementiakin voi olla tartuntauti, Tiede-lehti. 12/2008 (Internet Archivesta)
La Motte-du-Caire

| La Motte-du-Caire |
| --- | --- |
 Kaatuneiden muistomerkki
 vaakuna
 La Motte-du-Caire
 Koordinaatit: 44°20′40″N, 6°01′45″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Provence-Alpit-Riviera‎
Departementti:  Alpes-de-Haute-Provence
Arrondissementti:  Forcalquier
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  27,3 km²
Väkiluku (2014):  545 
 – Väestötiheys:  20 as./km²
Kunnan numero:  04134
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
La Motte-du-Caire on kunta Ranskan kaakkoisosassa Alpes-de-Haute-Provencen departementissa Provence-Alpit-Riviera‎n alueella. Se on tyypillinen provencelaiskylä, jossa on keskiaikaisia kujia plataanipuineen sekä terassikahviloita ja suihkulähteitä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta La Motte-du-Caire Wikimedia Commonsissa
Atomivoimamikroskooppi

Valokuva AFM-laitteesta sekä elektronimikroskooppikuva AFM-laitteen neulankärjestä.
Atomivoimamikroskooppi (engl. Atomic force microscope, AFM) on mittalaite jolla voidaan tutkia nanomittakaavan näytteiden pintoja. AFM-laitteessa joustavaan ulokepalkkiin kiinnitetty äärimmäisen terävä neulankärki tuodaan erittäin lähelle tutkittavaa näytettä niin että kärjen ja näytteen välinen voimavuorovaikutus aiheuttaa poikkeaman neulan sijaintiin tai liikkeesseen. Mittaamalla kärjen poikkeama tai jokin siihen liittyvä funktio näytteen eri kohdissa saadaan aikaan kuva näytteestä. Kärki ikään kuin "koskettelee" näytteen pintaa. AFM:lla on kyetty kuvantamaan alle nanometrin kokoisia rakenteita, jopa yksittäisiä atomeja ja molekyylejä.
Historia

Atomivoimamikroskoopin keksi vuonna 1986 Gerd Binnig, joka oli ollut mukana kehittämässä myös toista tärkeää atomimittakaavan kuvauslaitetta, tunnelointimikroskooppia (engl. scanning tunneling microscope, STM), jonka rakenne AFM:n tavoin koostuu hyvin terävästä neulasta, joka on läheisessä vuorovaikutuksessa kuvattavan näytteen kanssa. STM:ssä mitattava signaali on kuitenkin kärjen ja näytteen välinen tunnelointivirta eikä niiden välinen voimavuorovaikutus niin kuin AFM:ssä. STM, jonka keksivät Binnig ja Rohrer vuonna 1981, oli nopeasti saavuttanut atomiskaalan resoluution, ja sen keksijöille myönnettiin vuonna 1986 Nobelin fysiikanpalkinto.
Jo varhain STM-mittauksissa havaittiin että etäisyydellä jolla laite operoi näytteestä, oli kärjen ja näytteen välillä myös huomattavia voimavuorovaikutuksia, joiden arveltiin olevan hyödynnettävissä. AFM:ssä olisi se välitön etu STM:ään nähden, että näytteen ei tarvitsisi olla sähköisesti johtava, kuten STM:ää käytettäessä. AFM:n kehitys kuitenkin osoittautui huomattavasti STM:ää vaikeammaksi. STM:ssä mitattava tunnelointivirran etäisyysriippuvuudella on yksinkertainen eksponentiaalinen muoto. Sen sijaan AFM:ssa mitattavat voimavuorovaikutukset ovat etäisyysriippuvuksiltaan huomattavasti monimutkaisempia, mikä tekee AFM:n vakaasta operoimisesta haastavampaa. STM:llä oli vuoden sisään sen keksinnöstä kyetty selvittämään piin (111)-kidepinnan rakenne, joka oli ollut yksi tärkeistä ongelmista pintatieteessä. AFM:lla samaan rakenteen selvitykseen kyettiin vasta melkein vuosikymmen sen keksinnön jälkeen. Atomiskaalan resoluutio saavutettiin lopulta käyttämällä dynaamista mittausmenetelmää, jossa neula värähtelee eikä ole kontaktissa näytteen kanssa.
Laitteen toiminta

AFM-laite koostuu ulokepalkkiin kiinnitetystä neulankärjestä sekä kärjen sijainnin mittaus- ja hallintalaitteistosta. Neulankärjen kaarevuussäde on yleensä joidenkin nanometrien luokkaa ja ulokepalkin koko mikrometriluokassa. Ulokepalkki on tyypillisesti hyvin jäykkä sivuttais- ja pituussuunnissa ja joustava korkeussuunnassa jotta kärjen ja näytteen vuorovaikutus aiheuttaa merkittävän poikkeaman ainoastaan ylä-alasuunnassa. Mittaus voidaan suorittaa joko mittaamalla kärjen staattista poikkeamaa näytteen eri kohdissa, tai kärki voi värähdellä ja mitataan värähtelyn amplitudin tai taajuuden muutosta näytteen eri kohdissa.
AFM-mittauksessa saatavan profiilin määrää konvoluutio kärjen muodon ja kuvattavan kohteen muodon välillä. Toisin sanoen laitteen kärki mukailee näytteen pinnan muotoa, mutta kärjen muoto itsessään vaikuttaa saatavaan kuvaan. Niin kauan kuin kärki on paljon terävämpi kuin kohde, saadaan näytteen todellinen profiili, mutta jos kohde on kärkeä terävämpi, kärjen muoto määrittelee kuvan. Jälkimmäisessä tapauksessa voidaan katsoa että kuvannettava kohde onkin laitteen kärki eikä näytteen pinta. Kärki voi myös olla moninkertainen niin että siinä on useampi kuin yksi terävä osa lähellä näytettä. Tällöin näytteen sama pinnanmuoto voi toistuvat useaan kertaan kuvan eri kohdissa antaen väärän käsityksen näytteen rakenteesta.
Kärjen poikkeaman amplitudin mittaamiseen on useita menetelmiä, joista yleisimmin käytetty perustuu laservalon käyttöön. Laservalometodissa ulokepalkin päältä heijastetaan laservalo, ja heijastuneen laservalon intensiteettiä mitataan kahdella lähekkäisellä fotodiodilla. Kärjen poikkeama aiheuttaa laservalon heijastuskulmaan hienoisen muutoksen joka puolestaan muuttaa sitä kuinka paljon valoa kukin fotodiodi kerää. Vertailemalla signaalin vahvuutta fotodiodien välillä voidaan määrittää kärjen poikkeaman amplitudi. Toinen metodi, jota käytetään erityisesti tyhjiössä dynaamisissa mittauksissa, on käyttää ulokepalkkia joka on tehty pietsosähköisestä materiaalista, kuten kvartsista. Pietsosähköisyyden ansiosta kärjen poikkeaman aiheuttama ulokepalkin vääntymä saa aikaan sähköisen polarisoitumisen ulokepalkissa. Kärjen poikkeaman amplitudi voidaan määrittää polarisoitumisen voimakkuutta mittaamalla.
Laitteen toiminta > Vuorovaikutusvoimat

Neulankärjen poikkeaman aiheuttaa kärjen ja mitattavan näytteen väliset voimavuorovaikutukset. Vaikuttavia voimia on useita:
van der Waalsin voimat
Paulin repulsio- eli karkotusvoima
Sähköstaattiset voimat
Magnettiset voimat
Kemialliset voimat
Kapillaarivoimat
Kaikki näistä eivät ole läsnä jokaisessa mittauksessa. van der Waalsin voimat ovat heikosti attraktiivisia eli puoleensavetäviä. Ne ovat kuitenkin olemassa kaikkien hiukkasten välillä, ja niiden kokonaisvaikutus voi olla suuri. Paulin repulsio vaikuttaa vain lyhyillä etäisyyksillä, mutta on hyvin voimakas. Sähköstaattinen voima vaikuttaa tilanteissa, joissa sekä kärjessä että näytteessä on varauksia. Vastaavasti magneettiset voimat vaikuttavat tilanteissa joissa kärki ja näyte ovat magneettisesti aktiivisia. Kemialliset voimat johtuvat kemiallisista vuorovaikutuksista kärjen ja näytteen atomien välillä. Kapillaarivoimat vaikuttavat mittauksissa joita ei tehdä tyhjiössä.
Laitteen toiminta > Mittausmoodit

AFM-laitetta voidaan operoida useassa eri mittausmoodissa. Nämä voidaan jakaa periaatteellisesti joko staattiseen ja dynaamiseen moodiin kärjen liikkeen luonteen perusteella tai kontakti- ja ei-kontaktimoodiin sen perustella kuinka lähellä näytettä kärki on.
Laitteen toiminta > Mittausmoodit > Staattinen moodi

Staattisessa moodissa, jota kutsutaan myös kontaktimoodiksi, AFM-laitteen neulankärki on kontaktissa näytteen kanssa niin että kärjen ja näytteen välillä on voimakas repulsiivinen vuorovaikutus, johtuen Paulin repulsiosta. Kärkeä ikään kuin raahataan näytteen pintaa pitkin. Mittauksessa voidaan joko mitata kärjen poikkeaman amplitudi pitäen kärjen tasapainoetäisyyttä vakiona tai voidaan pitää poikkeamaa vakiona ja mitata, millä tasapainoetäisyydellä se pysyy vakiona näytteen eri kohdissa. Tässä tasapainoetäisyys on se etäisyys jolla kärki olisi pinnasta jos voimavuorovaikutusta ei olisi. Vakiopoikkeaman käyrä voidaan tulkita vakiovoimakäyräksi.