Jordan
Historia

Ensimmäinen viittaus Jordanjokeen historiallisissa lähteissä on peräisin 1200-luvulla ennen ajanlaskun alkua kirjoitetusta papyruksesta Anastasi I. Joki esiintyy useaan otteeseen Raamatussa etenkin Jerikon kaupunkiin liittyvissä yhteyksissä. Raamatussa mainitaan useampaan otteeseen myös Jordanin alanko, jota esimerkiksi Loot kuvailee ensimmäisessä Mooseksen kirjassa runsasvetistä aluetta sanoen sen olevan ”kuin Herran puutarhaa, kuin Egyptin maata”. Jeremian kirjassa mainitaan myös ”Jordanin rannan tiheikkö”, jolla sanotaan olevan leijonia. Raamatun henkilöiden mainitaan ylittävän joen kahluupaikoilla. Ehkä tunnetuimmassa viittauksessa tähän Joosuan kirjassa puhutaan joen virtauksen ihmeenomaisesta pysähtymisestä, joka mahdollisti israelilaisten ylittää joki. Joen virtauksen pysähtymisestä on muitakin historiallisia lähteitä. Virtauksen sanotaan pysähtyneen esimerkiksi joiksikin tunneiksi vuonna 1267 ja useiksi päiviksi vuonna 1546. Virtaus on saattanut pysähtyä esimerkiksi maanjäristyksen romahdutettua joen rantatörmän ja tukittua sen kulun. Joen ylitykseen viitattiin joka tapauksessa sittemmin yhtenä raamatun suurimmista ihmeistä ja jokea alettiin pitää pyhänä. Uskonnollisen merkityksen ohella joki oli hankalasti ylitettävänä huomattava sotilaallinen tekijä ja luonnollinen raja eri poliittisten yksikköjen välillä.
Hellenistisellä kaudella Jordanjoen alangon alueelle kaivettiin kanavia keinokastelua varten, mikä teki alueesta hyvin tuottavaa maatalousseutua. Rooman valtakunnan ja sittemmän Bysantin valtakunnan kausilla joki ei ollut enää poliittisten yksikköjen raja, vaan provinssit Palaestina Prima ja Palaestina Secunda käsittivät molemmat alueita joen kummallakin puolella. Roomalaiskaudella Jordanjoesta tuli pyhä kristityille. Kristinuskossa joki liitetään Johannes Kastajan kastetoimintaan. Myös Jeesus kastettiin tarinan mukaan Jordanjoella. Jeesuksen tarkasta kastepaikasta Jordanjoella ei ole täyttä varmuutta. Matteuksen ja Markuksen evankeliumien mukaan paikka oli lähellä Jerikoa, mutta Johanneksen evankeliumin mukaan kastepaikka oli Ainon, eli lähellä Bet-Seania.
Arabivalloituksen jälkeen Jordanista tuli jälleen eri hallinnollisten yksikköjen raja sen länsirannan muodostaessa Palestiinan (Filastin) ja itärannan Jordanian (al-Urdunn). Raja hävisi taas ristiretkeläisten hallitessa aluetta molemmilla puolilla. Sama jatkui Egyptin mamelukkien ja Osmanien valtakunnan kausilla, jolloin alue kuului Damaskoksen maakuntaan (mamlaka) ja sittemmin Nabluksen sancakiin. Selvä raja joella syntyi uudelleen vuonna 1921, jolloin kumpikin puoli oli osa brittien hallitsemaa Palestiinan mandaattialuetta. Joen itärannan puoleisista alueista muodostettiin kuitenkin alueeseen kuulunut Transjordanian emiraatti. Israelin itsenäisyyssodan aikana Jordanian arabilegioona hallitsi Nabluksen ja Hebronin kukkuloita, eli niin sanottua Länsirantaa Jordanin länsipuolella. Sitä vastoin joen yläjuoksusta tuli osa itsenäistynyttä Israelia. Joen veden hallinnasta tuli sittemmin tulenarka poliittinen kysymys. Israel halusi käyttää vettä Negevin alueen keinokasteluun, ja arabivaltiot yrittivät vuonna 1964 estää suunnitelman muuttamalla latvan virtauksia omalle alueelleen. Israel iski tähän tähtääviä rakennustyömaita vastaan vuonna 1965, minkä jälkeen suunnitelma Negevin keinokastelusta saatiin toteutettua. Kuuden päivän sodan jälkeen Jordanjoesta tuli Jordanian ja Israelin välinen tulitaukolinja.