stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
HMS Triumph (1870)
Palvelus

Alus palasi Portsmouthiin, jossa se huollettiin. Alukselle muun muassa asennettiin uudet kattilat ja torpedoja varten laukaisukiskot. Alus oli Tyynenmeren aseman lippulaivana tammikuusta 1885 joulukuuhun 1888. Alus osallistui muun muassa Canadian Pacific Railwayn avajaisiin Vancouverissa vuonna 1887. Swiftsure vapautti aluksen tehtävästä joulukuussa 1888, jolloin Triumph aloitti kotimatkan.
Alus oli aluksi Devonportissa reservissä, josta se siirrettiin helmikuussa 1890 Queenstowniin lippulaivaksi. Alus palasi Devonportin reserviin syyskuussa 1892, missä se oli aina heinäkuuhun 1900. Aluksen aseistus poistettiin ja siitä tehtiin varastoalus Plymouthiin. Vuonna 1903 aluksen höyrykone ja kattilat poistettiin ja se sijoitettiin Chathamiin koululaivaksi nimellä HMS Tenedos. Vuodesta 1905 alkaen se oli HMS Warriorin emälaivana ja se siirrettiin 1910 Devonportiin koululaivaksi nimellä HMS Indus IV. Alus hinattiin Invergordoniin vuonna 1914 ja siitä tehtiin kelluva varasto nimellä HMS Algiers. Alus myytiin marraskuussa 1921.
Aleksandr Rutskoi

| Aleksandr Rutskoi> Александр Руцкой |
| --- | --- |

Venäjän varapresidentti
 10. heinäkuuta 1991 – 4. lokakuuta 1993  
Presidentti:  Boris Jeltsin
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. syyskuuta 1947 (ikä 77) Hmelnytskyi, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto
Tiedot
Puolue:  Venäjän patriootit
 Nimikirjoitus
Aleksandr Vladimirovitš Rutskoi (ven. Алекса́ндр Влади́мирович Руцко́й, s. 16. syyskuuta 1947) on ukrainalaissyntyinen venäläinen poliitikko ja Venäjää edeltäneen Neuvostoliiton ilmavoimien upseeri. Hän oli Jeltsinin varapresidentti ja korkein neuvosto nimitti hänet vuoden 1993 kriisin yhteydessä presidentiksi.
Ukrainan Proskurivissa syntynyt Rutskoi lähti sotilasuralle ja valmistui 1972 Barnaulista ilmavoimien koulusta ja Gagarinin ilmavoimien akatemiasta Moskovasta 1980. Hän palveli Afganistanissa lentäjänä ja komensi rynnäkkökonerykmenttiä. Hänet ammuttiin alas kahdesti, 1986 ja 1988 hänen lentämänsä Su-25 eksyi Pakistanin ilmatilaan ja Pakistanin ilmavoimien F-16 ampui sen alas. Rutskoi joutui mujahideenien vangiksi, mutta hänet vapautettiin myöhemmin. Hän sai vuonna 1988 Neuvostoliiton sankarin arvonimen urheudestaan.
Boris Jeltsin valitsi populistisen sotasankarin varapresidenttiehdokkaakseen vuoden 1991 presidentinvaaleihin. Rutskoi toimi Venäjän varapresidenttinä 10. kesäkuuta 1991 – 21. syyskuuta 1993.
Vuoden 1992 lopulla Rutskoi alkoi vastustaa avoimesti Jeltsinin talous- ja ulkopolitiikkaa ja syytti hänen hallintoaan korruptiosta. Maaliskuussa 1993 korkein neuvosto yritti erottaa Jeltsinin. Seuraavina kuukausina Jeltsin puolestaan syytti Rutskoita korruptiosta. 1. syyskuuta 1993 hän laati asetuksen, joka pidätti Rutskoin varapresidentin virastaan. Venäjän perustuslaillinen oikeus ja parlamentin puhemies Ruslan Hasbulatov julistivat toimen perustuslain vastaiseksi.
21. syyskuuta 1993 Jeltsin hajotti korkeimman neuvoston, mitä edustajat pitivät perustuslain vastaisena ja katsoivat presidentin oikeuksien lakanneen tämän seurauksena perustuslain artiklan 121–6 mukaan. Seuraavana yönä Rutskoi saapui parlamenttitalolle ja sai parlamentilta Venäjän virkaa tekevän presidentin aseman. Kaksiviikkoisen parlamenttitalon piirityksen ja mellakoinnin jälkeen Jeltsinille uskolliset armeijan joukot valtasivat parlamenttitalon ja Rutskoi pidätettiin muutamaksi kuukaudeksi, mutta syytteitä ei nostettu.
Vapauduttuaan Rutskoi perusti Derzava (Suurvalta) -nimisen puolueen, joka ei kuitenkaan päässyt duumaan vuoden 1995 vaaleissa sillä puolue sai vain 2,5 prosenttia annetuista äänistä. Sittemmin Rutskoi oli muun muassa Kurskin alueen kuvernöörinä 1996–2000 kommunistien ja "isänmaallisten voimien" tukemana. Hänen ehdokkuutensa jatkokaudelle estettiin vuonna 2000.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksandr Rutskoi Wikimedia Commonsissa
| n k Venäjän presidentinvaali 1991 |
| --- | --- |
Sitoutumaton:  Valitut ehdokkaat Boris Jeltsin (presidentti) Aleksandr Rutskoi (varapresidentti) 
Kommunistit:  Valitut ehdokkaat Nikolai Ryžkov (presidenttiehdokas) Boris Gromov (varapresidenttiehdokas) Muut ehdokkaat Vadim Bakatin Albert Makašov Aman Tulejev 
Liberaalidemokraatit:  Valitut ehdokkaat Vladimir Žirinovski (presidenttiehdokas) Andrei Zavidija (varapresidenttiehdokas) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Trikka

| Trikka> Τρίκκα |
| --- | --- |
 Trikkan Asklepieionin arkeologista aluetta. Etualalla bysanttilaisaikaisen kirkon rauniot.
Sijainti
 Trikka
Koordinaatit:  39°33′31″N, 21°45′45″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Tríkala, Thessalia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Histiaiotis, Thessalia
Aiheesta muualla
  Trikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Trikka (m.kreik. Τρίκκα, myös Τρίκκη, Trikkē; lat. Tricca) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Histiaiotiin alueella Thessaliassa Kreikassa. Se on kehittynyt nykyiseksi Tríkalan kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Maantiede

Trikka sijaitsi Histaioitiin alueella Thessalian luoteisosassa, ja oli alueen tärkeimpiä kaupunkeja. Se oli rakennettu Peneios-joen itäpuolelle lähelle pienempää Lethaios-jokea, pitkän Antikhasia-vuoresta alkavan harjanteen eteläpäähän. Harjanteen viimeisen kukkulan, jolla nykyisin sijaitsee bysanttilaisella ajalla rakennettu linna, arvellaan toimineen antiikin aikaisen kaupungin akropoliina eli linnavuorena.
Trikkan kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä.
Historia

Kaupungin paikalla on ollut asutusta viimeistään 2000-luvulla eaa. Varhaisin maininta Trikkasta on Homeroksen Iliaan Laivaluettelossa, jossa sen kerrotaan osallistuneen Troijan sotaan. Homeros kuvaa kaupungin Asklepioksen poikien Podaleirioksen ja Makhaonin hallitsemaksi. Strabonin mukaan Asklepios itse olisi syntynyt Trikkassa. Kreikkalaisessa mytologiassa kaupunki sai nimensä nymfi Trikkasta, Peneioksen tyttärestä.
Trikkan vaiheista tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Kaupunki oli olemassa arkaaisella ja klassisella kaudella, vaikkakin kaikki sen säilyneet jäänteet ovat myöhemmältä ajalta. Persialaissotien aikaan vuonna 480 eaa. Trikka oli Persian vallassa. Trikka löi omaa hopearahaa 400-luvulta eaa. ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Trikkaios (Τρικκαῖος).
Makedonian Filippos II saattoi tuhota Trikkan vuonna 352 eaa., samoihin aikoihin kuin Farkadonin, sillä Polyperkhonin ja muiden Aleksanteri Suuren sotapäälliköiden käskyssä vuonna 319 eaa. mainitaan, että kummankin kaupungin asukkailta evättiin lupa palata. Syytä ei kuitenkaan mainita. Trikka oli ensimmäinen kaupunki Thessaliassa, johon Filippos V saapui kärsittyään tappion Aooksella. Jossakin vaiheessa Trikka kuului Aitolian liittoon.
Kaupunki kukoisti edelleen roomalaisella kaudella ja tämän jälkeenkin. Prokopios käyttää siitä nimeä Trikattus (Τρικάττους). Hän sanoo, että keisari Justinianus kunnostutti kaupungin. Hierokles käyttää kaupungista edelleen nimeä Trikka 500-luvulla. 1100-luvulla kaupunki tunnetaan jo nimellä Trikkala (Τρίκκαλα).
Kaupungin arkeologisia kaivauksia on suoritettu vuosien 1902–1992 välillä pääosin pelastuskaivauksina. Merkittävimmät kaivaukset tehtiin vuosina 1956–1966.
Rakennukset ja löydökset

Akropolis
Trikkan akropoliilta on löydetty keramiikan osia, jotka osoittavat sen länsirinteen olleen asuttu varhaiselta pronssikaudelta noin 3300 eaa. mykeneläiselle kaudelle sekä jälleen geometriselta kaudelta eteenpäin. Vanhimmat rakennusjäänteet ovat peräisin roomalaiselta kaudelta. Keskiaikaisen linnan muureista ei ole löydetty antiikin aikaisia osia, joskin W. M. Leake sanoo nähneensä vielä 1800-luvulla niissä joitakin vähäisiä antiikin aikaisten muurien osia.
Asklepieion
Trikkassa oli Asklepiokselle omistettu temppeli eli Asklepieion, jota pidettiin kaikista vanhimpana tälle omistetuista pyhäköistä. Sairaat vierailivat temppelissä samalla tavalla kuin Epidauroksen Asklepieionissa ja Kosin Asklepieionissa. Temppeliin liittyi todennäköisesti lääkärien ammattikunta.
Asklepieionia ei ole löydetty varmuudella. Nykyisen Tríkalan ainoa laajempi arkeologinen alue sijaitsee Pyhän Nikolaoksen (Ágios Nikólaos) katedraalin itäpuolella Stefánou Saráfi ja Sazopoúlou -katujen kulmauksessa, kaakkoon akropoliista (39°33′23″N, 21°45′53″E). Sieltä löydettyjä rakennuksia on ehdotettu Asklepieionin rakennuskokonaisuuden osiksi. Löytöihin lukeutuu useita rakennuksia, jotka on kaivettu esiin vain osaksi. Toisesta rakennuksesta, jonka pohjoispäätä on kaivettu arkeologisen alueen kaakkoiskulmassa, on löydetty jäänteet yhdestä suuresta huoneesta, neljästä pienemmästä huoneesta sekä myöhemmin lisätystä hypokaustilla varustetusta huoneesta. Rakennus on ajoitettu Rooman keisarikaudelle ja hypokaustihuone noin 300-luvulle jaa. Rakennuksen käyttötarkoitusta ei tunneta.
Toinen rakennus sijaitsi 22 metriä edellisestä luoteeseen kaivausalueen luoteiskulmassa. Oletettavasti siihen liittyen alueen eteläosasta on löydetty suorakulmaisesti sijoitetut stoien eli pylväshallien kaltaiset rakennukset. Paikalla arvellaan olleen stoien ympäröimä suorakulmainen piha. Kokonaisuus ajoitetaan 100-luvulle eaa., mutta sitä oli muutettu myöhemmin. Rakennuksesta on löydetty poliksen tekemiä päätöksiä sisältävien piirtokirjoitusten osia, millä perusteella se saattaisi olla osa kaupungin päätemppeliä, toisin sanoen Asklepieionia.
Lisäksi alueen lounaiskulmasta on löydetty bysanttilaisaikaisen, 1100–1200-luvuille ajoitetun kirkon rauniot.
Muut rakennukset ja löydökset
Eri puolilta kaupunkia on löydetty keramiikan osia varhaiselta pronssikaudelta hellenistiselle ja roomalaiselle kaudelle. Neitsyt Maria (Panagía) Faneroménin kirkon luota on löydetty roomalaisaikaisen peristyylirakennuksen raunioita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trikka Wikimedia Commonsissa
Trikkan lyömä raha, n. 440–400 eaa. Kuvituksessa härkää ohjaava alaston nuorukainen sekä suitsitun hevosen etuosa ja teksti ΤΡΙ-ΚΚ-ΑΙ.
Trikkan Asklepieionin raunioita.
Hypokaustirakennuksen katetut rauniot.
Rutumi

Rutumin sijainti Lapinjärvellä
Rutumi (ruots. Rudom) on kylä Lapinjärven kunnassa ja sijaitsee valtatie 6:n varrella. Rutumi sijaitsee Lapinjärven läntisessä osassa rajoittuen lännessä Liljendaliin ja koillisessa Ingermaninkylään. Rutumin läpi virtaa Rutuminjoki. Alueella sijaitsee myös Tenalampi.
Nimen historia liittynee lautamies Jöns Rudin, josta Rudom olisi syntynyt: om-pääte on tyypillinen Itä-Uudellamaalla, erityisesti Pernajassa ja Liljendalissa.
Rutumissa sijaitsee myös Rutumin kartano (ruots. Rudom gård), joka perustettiin 1732.
Neuvostoliittolaisten lentäjien muistolaatta

Rutumiin putosi 10. elokuuta 1941 neuvostoliittolainen pommituslentokone Petljakov Pe-8, jonka miehistöstä kuolivat: päälentäjä yliluutnantti  (vanhempi luutnantti) A. I. Panfilov (1908), suunnistaja G. S. Boloboshko (1906), lentoinsinööri A. G. Gainutdinov (1911), apulaislentoinsinööri V. E. Tjushkin (1910), pommittaja- ja nokka-ampuja luutnantti I. V. Shatrov (1914). Myöhemmin turmasta saamiinsa vammoihin kuoli radisti kersantti V. I. Stanevski (1920). Heidän muistokseen on Rutumiin graniittikiveen kiinnitetty muistolaatta 5. toukokuuta 1985. Kivessä on myös pienoismalli lentokoneesta.
Russellin paradoksi

Russellin paradoksi on Bertrand Russellin vuonna 1901 keksimä paradoksi, joka todistaa Gottlob Fregen ja Georg Cantorin naiivin joukko-opin sisäisesti ristiriitaiseksi.
Formaalisti Russelin paradoksi määritellään seuraavasti: Oletetaan, että joukon M alkioita ovat kaikki sellaiset (normaalit) joukot, jotka eivät kuulu itseensä. Joukko A on siis joukon M alkio vain, jos joukko A ei ole itse oma alkionsa. Paradoksi seuraa kysymyksestä, kuuluuko joukko M tällöin yhtenä alkiona itseensä? Jos kuuluisi, niin ei tulisi M:n oman määritelmän perusteella kuulua; jos taas ei kuulu, niin silloin tulisi saman määritelmän mukaan kuulua.
Matemaattisesti ongelman voi ilmaista seuraavasti: Olkoon M = { x : x∉x }. Tällöin jos M∈M, määritelmän mukaan M∉M. Vastaavasti jos M∉M, määritelmän mukaan M∈M.
Paradoksin idean voi esittää myös konkreettisena esimerkkinä, esimerkiksi kuuluisalla parturin paradoksilla: oletetaan, että kylän parturi ajaa parran niiltä ja vain niiltä kyläläisiltä, jotka eivät aja omaa partaansa. Ajaako hän tällöin oman partansa? Jos parturi ajaa oman partansa, hän ei aja omaa partaansa ja kääntäen.
Russellin paradoksin keksiminen johti aksiomaattisen joukko-opin keksimiseen. Nykyään puhutaankin, että M = { x : x∉x } on luokka eikä joukko. Aksiomaattisen joukko-opin kehittämiseen vaikutti suuresti Kurt Gödel. Hän todisti epätäydellisyyslauseensa todeksi ja todisti samalla, ettei matematiikkaa voi osoittaa sisäisesti täysin ristiriidattomaksi. Myös Alan Turing käytti Gödelin tulosta todistaessaan pysähtymisongelman ratkaisemattomuuden.
Kirjallisuutta

Lipschutz, Seymour: Set Theory and Related Topics, s. 185–186.  McGraw-Hill, 1964.  ISBN 0070379866
Aiheesta muualla

Irvine, A. D.: Russell's Paradox The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Juhani Ruusunen

Ruusunen 1950-luvulla.
Juhani Ruusunen (s. 6. kesäkuuta 1934 Tampere) on suomalainen jääkiekkopuolustaja- ja valmentaja. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1952–1959 ja voitti kaksi Suomen-mestaruutta.
Ruusunen edusti koko SM-sarjauransa ajan Tampereen Ilvestä. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 64 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 3 + 0 = 3 ja jäähymääränsä 36 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1957 ja 1958. Valmentajana hän toimi kaudet 1971–1972, 1976–1977, 1977–1978, 1978–1979 ja 1979–1980 sekä kapteenina kauden 1953–1954.
Troijalainen asteroidi

Kaavakuva Aurinkokunnan sisäosista. Jupiterin troijalaiset on merkitty kuvaan vihreällä.
Troijalainen asteroidi on planeetan tai joskus sen kuun Lagrangen pisteissä L4 ja L5  radalla 60 astetta sen edellä tai jäljessä kiertävä asteroidi. Nimitys johtuu siitä, että ensimmäiset löydetyt troijalaisasteroidit (ensimmäinen havainto vuodelta 1906) Jupiterin kiertoradalta nimettiin Troijan sodan henkilöiden mukaan.
Troijalainen rata

Tyypillinen troijalainen liikkuu suppealla, lähes ellipsinmuotoisella radalla Lagrangen 4 tai 5 pisteen ympäri, samalla kun nämä pisteet planeetan kiertäessä keskustähteä säilyvät vakioetäisyydellä planeetasta. Troijalaisrata on esimerkki stabiilista 1:1 keskiliikeresonanssista, tilanteesta jossa kahden keskustähteä kiertävän kappaleen sideeriset kiertoajat ovat yhtä pitkät. 
Pääsääntöisesti tällainen tilanne ei ole mahdollinen vaan yleensä toinen (pienempi) kappaleista sinkoutuu pois.
Eniten troijalaisia tunnetaan Jupiterin kiertoradalla L4-pisteen luona 3 403 ja L5-pisteen luona 1 758. . (huhtikuussa 2012)
Troijalaisasteroideja tunnetaan Jupiterin lisäksi myös muilta planeetoilta:  Neptunukselta 8 kpl ja Marsilta 3 kpl.
Maalla tunnetaan 2 troijalaista Kummaallakaan ei ole muuta nimeä kuin luettelonumero
2010 TK7.
(614689) 2020 XL5
Jupiterin troijalaisten ratojen keskietäisyydet ovat välillä 5,05–5,40 AU, kun Jupiterin keskietäisyys on 5,203 AU. Troijalaisvyöhyke ulottuu käytännössä noin 30–90 astetta Jupiterin eteen ja taakse.
Suurin tunnettu troijalainen on 370 × 195 km:n mittainen 624 Hektor.
Saturnukselta ei tunneta planeetan kanssa samalla aurinkokeskisellä radalla liikkuvia troijalaisia, mutta kahdella sen kuulla on sen sijaan samalla Saturnusta kiertävällä radalla liikkuvia seuralaisia: Tethyksellä on troijalaiset Telesto ja Calypso sekä Dionella Helene ja Polydeuces.
Vastaavia ratoja

Edellä mainitun tavallisten troijalaisten (small oscillations) lisäksi taivaanmekaniikassa tunnetaan myös kaksi muuta troijalaisrataa. Tadpole (ei kunnollista suomenkielistä nimeä), joka on huomattavan paljon L4 (tai L5) pisteestä planeetan edelle (tai jälkeen), ei koskaan kuitenkaan Lagrangen pisteeseen L1 saakka loittoneva muodoltaan hieman sammakontoukkaa muistuttava rata sekä hevosenkenkärata, jota pitkin liikkuva kappale pääsee edellisistä poiketen ohittamaan Lagrangen pisteen L1.
Voidaan osoittaa, että teoriassa maankaltainen eksoplaneetta voisi liikkua keskustähtensä ympäri riittävän massiivisen jättiläisplaneetan troijalaisena.
Ruusuöljy

Ruusuöljyä lasiastiassa.
Ruusuöljy on hajuvesiteollisuuden käyttämä hyväntuoksuinen, haihtuva öljy, jota saadaan tislaamalla tai liuottimilla eristämällä eräiden ruusulajien (Rosa damascena, Rosa alba) terälehdistä. Ruusuöljy on varsin kallista, koska  1 000 grammasta terälehtiä saadaan ruusuöljyä vain suunnilleen 0,2–0,3 grammaa.
Ruteniumkloridi

| Ruteniumkloridi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  10049-08-8
PubChem CID:  61850 ja 82323
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  RuCl3
Moolimassa:  207,42
Ulkomuoto:  Ruskea tai musta kiteinen aine
Sulamispiste:  > 500 °C (hajoaa)
Tiheys:  3,11 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee hieman kuumaan veteen
Ruteniumkloridi eli rutenium(III)kloridi tai ruteniumtrikloridi (RuCl3) on rutenium- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä ja muiden ruteniumyhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet

Ruteniumkloridilla on kaksi eri kiderakennetta eli se on polymorfista. Muodoista α-RuCl3 on väriltään mustaa sekä veteen ja etanoliin liukenematonta. Sen kiderakenne on kerrosmainen ja samankaltainen kromi(III)kloridin rakenteen kanssa. β-RuCl3 on väriltään ruskeaa ja sen kiderakenne on oktaedreistä koostuva polymeeri. Tämä ruteniumkloridin muoto liukenee hieman kuumaan veteen, mutta hydrolysoituu helposti, ja etanoliin. Ruteniumkloridin eri kidemuodot voidaan muuttaa toisikseen kuumentamalla. Ruteniumkloridi on Lewis-happo ja muodostaa helposti Lewis-emästen kanssa kompleksiyhdisteitä, esimerkiksi ammoniakin kanssa ja kloridi-ioniylimäärän kanssa muodostuu heksaklororutenaatti(III)-ioni ([RuCl6]3-). Yhdiste on hygroskooppista ja muodostaa kidevedellisiä muotoja kuten trihydraatin (RuCl3·3H2O).
Valmistus ja käyttö

Kidevedellistä ruteniumkloridia voidaan valmistaa liuottamalla metallista ruteniumia vetykloridiliuokseen. Kidevedetöntä α-RuCl3ä valmistetaan ruteenin ja kloorin välisellä reaktiolla noin 600 °C:n lämpötilassa ja β-kidemuotoa valmistetaan kuumentamalla ruteniumia kloorin ja hiilimonoksidin virrassa noin 340 °C:n lämpötilassa.
Ruteniumkloridia voidaan käyttää katalyyttinä alkyynien funktionalisoinneissa ja alkeenien metateesireaktioissa. Siitä valmistetaan myös useita rutenium(III)komplekseja, joita käytetään katalyytteinä ja muita ruteniumyhdisteitä kuten ruteniumdioksidia.
Trajanus

| Trajanus |
| --- | --- |
 
Rooman keisari
Valtakausi:  28. tammikuuta 98 – 9. elokuuta 117
Edeltäjä:  Nerva
Seuraaja:  Hadrianus

Syntynyt:  18. syyskuuta 53 Italica, Hispania Baetica
Kuollut:  9. elokuuta 117 (63 vuotta) Selinus, Cilicia
Puoliso:  Pompeia Plotina
Lapset:  Hadrianus (adoptoitu)  Aelia Domitia Paulina (adoptoitu)
Suku:  Nerva–Antoninus
Isä:  Marcus Ulpius Traianus
Äiti:  Marcia
Marcus Ulpius Nerva Traianus (yleisesti Trajanus) 18. syyskuuta 53 – 9. elokuuta 117) oli Rooman keisari joka hallitsi 28. tammikuuta 98 – 9. elokuuta 117. Trajanus oli suosittu, sotaisa keisari, jonka aikana Rooman valtakunta oli laajimmillaan. Trajanus valloitti Daakian ja liitti Mesopotamian lyhyeksi aikaa valtakuntaan.
Trajanuksen suku oli kotoisin Hispaniasta. Kun vanha ja sotilaiden halveksima keisari Nerva nimitti hänet seuraajakseen vuonna 97, Trajanus oli tunnettu sotapäällikkö. Nervan kuoltua vuonna 98 Trajanuksesta tuli uusi keisari. Nöyrästä ja vaatimattomasta Trajanuksesta tuli pian senaatin suosikki ja hänelle annettiin arvonimi Optimus Princeps (suom. paras keisari).
Vuonna 101 Trajanus aloitti Daakian valloituksen, ja vuonna 106 Daakiasta tehtiin Rooman provinssi. Seuraavaksi Trajanus ryhtyi kukistamaan Rooman perivihollista Parthiaa. Sota alkoi vuonna 113 ja päättyi vuonna 116 Parthian pääkaupungin Ktesifonin valtaukseen. Matkallaan kotiin Trajanus sairastui. Ennen kuolemaansa hän nimitti Hadrianuksen seuraajakseen.
Elämä > Perhe ja nuoruus

Trajanus oli Ulpius-suvun senaattorin Marcus Ulpius Traianuksen ja tämän vaimon Marcian poika. Hän asui varhaisvuotensa Italican kaupungissa Hispania Baeticassa, jonne hänen esi-isänsä olivat muuttaneet 200-luvulla eaa. Trajanuksella oli myös vanhempi sisko Ulpia Marciana. Trajanuksen isä oli arvostettu sotapäällikkö ja senaattori, joka komensi legioonaa Vespasianuksen juutalaissodan aikana. Kun Vespasianuksesta tuli keisari, Trajanuksen isä nimitettiin konsuliksi vuonna 70. Tämän jälkeen hän palveli muun muassa Syyrian maaherrana ja kunnostautui sodassa parthialaisia vastaan niin, että hänelle myönnettiin triumfaattorin arvomerkit eli ornamenta triumphalia. Vuonna 79 hän toimi Asian provinssin prokonsulina, mitä pidettiin yleensä senaattoriuran kohokohtana. Päästyään keisariksi Trajanus liitti isänsä omaan henkilökulttiinsa nimellä divus Traianus pater. Lisäksi Trajanus antoi siskolleen Ulpia Marcianalle ja vaimolleen Pompeia Plotinalle augustan arvonimen. Marciana julistettiin myös jumalaksi kuolemansa jälkeen vuonna 112. Samaan aikaan Trajanuksen siskontytär Matidia nimitettiin augustaksi.
Elämä > Nousu valtaan

Nuorena miehenä Trajanus palveli armeijassa sotilastribuunina Syyriassa, jossa hänen isänsä oli kuvernöörinä. Hän eteni kvestoriksi noin vuonna 78 ja preetoriksi vuoden 84 tienoilla. Vuonna 86 hänet nimitettiin Hispaniassa sijainneen legio VII Geminan legaatiksi. Keisari Domitianuksen käskystä Trajanus marssitti legioonansa Reinille, missä kuvernööri Antonius Saturninus oli noussut kapinaan.
Reinillä Trajanus soti keisari Domitianuksen sodissa germaaniheimoja vastaan, ja keisarin kuollessa 96 hän oli yksi valtakunnan merkittävimmistä sotapäälliköistä. Domitianus tekikin Trajanuksesta konsulin ennen kuolemaansa, mikä oli erittäin merkittävä kunnianosoitus. Domitianuksen ja Trajanuksen suhteet lienevät olleet hyvät, mutta asiaa ei liiemmin historiankirjoituksessa käsitellä, mahdollisesti Domitianuksen yleisen epäsuosion takia.lähde?
Trajanuksen vaiheet vuosien 92 ja 96 välillä ovat epäselvät, mutta vuonna 96 häntä pidettiin kuitenkin merkittävänä sotapäällikkönä. Luultavasti Trajanus palveli joko Germania Inferiorin tai Germania Superiorin maaherrana vuosien 92–95 aikana. Toisaalta Reinin rintama oli tuohon aikaan rauhallinen, joten Trajanus on voinut toimia Pannonian maaherrana Germanian virkansa jälkeen.
Trajanus avioitui 90-luvun puolivälissä Nemausuksesta kotoisin olevan Pompeia Plotinan kanssa. Plotina oli kiinnostunut filosofiasta ja oli jopa opiskellut Ateenassa. Trajanus ja Plotina eivät tiettävästi saaneet lapsia.