stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Final Fantasy III

| Final Fantasy III |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Square
Julkaisija:  Family Computer: Square Nintendo DS: Square Enix
Jakelija:  Humble Store, Nintendo eShop, PlayStation Store ja Steam
Ohjaaja:  Hironobu Sakaguchi
Tuottaja:  Masashi Miyamoto (käännä suomeksi)
Säveltäjä:  Nobuo Uematsu
Ohjelmoija:  Nasir Gebelli
Pelisarja:  Final Fantasy
Julkaistu:  Family ComputerJP 27. huhtikuuta 1990 Nintendo DSJP 24. elokuuta 2006NA 14. marraskuuta 2006EU 4. toukokuuta 2007
Lajityyppi:  roolipeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: A (kaikenikäisille)  ESRB: 10 vuotta tai vanhempi  PEGI 12  USK 6 
Alusta:  Family Computer, Nintendo DS
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Final Fantasy III (jap. ファイナルファンタジーIII) on Squaren (nyk. Square Enix) kehittämä ja julkaisema roolipeli. Peli on julkaistu alun perin vuonna 1990 Nintendo Family Computerille.
Peli on kolmas osa Final Fantasy -sarjassa ja viimeinen Famicomille kehitetty Final Fantasy -sarjan osa. Se oli samalla yksi 8-bittisen konsolin laajimmista roolipeleistä.
Final Fantasy III:n alkuperäisversio ilmestyi ainoastaan Japanissa. Pelistä julkaistiin vasta vuonna 2006 maailmanlaajuisesti Nintendo DS -käännös, jonka uudistuksiin kuuluvat selkeästi paranneltu grafiikka ja ennen kaikkea kolmiulotteisuus. Final Fantasy III:sta oli myös tarkoitus laatia WonderSwan Color -versio, jonka useaan otteeseen myöhästynyt julkaisu kuitenkin peruutettiin.
Pelaaminen

Final Fantasy III ottaa vaikutteita sarjan ensimmäisestä osasta siltä osin, että pelissä palataan takaisin tasopohjaiseen hahmonkehitykseen ja ammatinvalintaan. Alussa jokaisen hahmon tittelinä on ”freelancer”, joka voidaan kuitenkin vaihtaa hyvin pian pelin alkamisen jälkeen. Valittavia hahmoluokkia on aluksi viisi, mutta pelin edetessä pelaajalle tarjotaan useampiakin vaihtoehtoja. Pelin valikkoa voidaan hyödyntää esineiden ja taikojen käytössä, hahmojen varustamisessa sekä tallentamisessa.
Final Fantasy III oli siinä mielessä merkityksellinen, että se esitteli kaksi sarjaan myöhemmin vakiintunutta komentoa, jotka ovat varastaminen sekä vastustajia vahingoittavien olentojen kutsuminen. Edellisiin osiin verrattuna taisteluja myös parannettiin siten, että hahmojen alkuperäisen kohteen kuollessa he kykenivät iskemään niihin vihollisiin, joita ei oltu vielä tapettu.
Juoni > Hahmot

Final Fantasy III:n neljän päähenkilön tehtävänä on estää pahan Xande-velhon yritys valloittaa maailma ja horjuttaa valon ja pimeyden välistä tasapainoa. Ensimmäisen Final Fantasyn tavoin pelattavia hahmoja ei ole valmiiksi nimetty, ja heihin viitataan vain yhteisellä nimityksellä ”Valon soturit” (engl. Warriors of the Light). Heidän taustastaan kerrotaan vain se, että he ovat Urin kylästä kotoisin olevia nuoria miehiä, jotka kasvatti Topapa-niminen pappi. Kuitenkin uudistetussa Nintendo DS -versiossa hahmoille on annettu sekä nimet että selkeämmät karakteristiikat:
Luneth – Valon sotureiden johtaja, joka hyväntuulisena persoonana pyrkii kannustamaan kumppaneitaan kriittisinä hetkinä. Luneth on toisinaan ajattelematon sanojensa suhteen, mutta on aina valmis ottamaan vastuun sanomisistaan. Hän on ystävänsä Arcin ohella Topapan oppipoika.
Arc – älykäs nuorukainen, joka viettää paljon aikaa kirjojen parissa. Akateemisuudestaan johtuen hän on usein joutunut muiden kiusaamaksi, mutta aloittaessaan kunnianhimoisen matkansa hän saa yhä enemmän itseluottamusta.
Refia – energinen, Takka-sepän kasvattama nainen, joka on kyllästynyt kurinalaiseen opetukseensa. Kun paha maagi Djinn myrkyttää hänen kotikylänsä Kazuksen, Refia päättää liittyä Lunethin ja Arcin ryhmään. Koska hänelle on erityisen tärkeää saada mielipiteensä läpi, syntyy hänen ja Lunethin välille joskus pieniä kiistoja, vaikka muutoin he kyllä välittävät toisistaan paljon.
Ingus – Sasunen kuninkaan ritari ja vanhin neljästä ryhmäläisestä. Luonteeltaan Ingus on rauhallinen ja yrittää välillä hillitä Lunethin hyökkäävää asennetta. Ritarina hän on myös hyväkäytöksinen ja taitava aseiden käyttäjä.
Juoni > Tarina

Vuosia sitten valtaisa tulva upotti alleen koko maailman. Tapahtumasta selvinneet ihmiset asuttavat nyt merten yllä leijuvaa saarta, jonne maanjäristyksen seurauksena syntyy merkillinen luola. Neljä Urin kylässä asuvaa nuorukaista löytävät luolasta maagisen kristallin. Tältä he saavat tietää olevansa valittuja Valon sotureita, joiden kohtalona on sekä palauttaa maailma entiselleen että estää kuolemattomaa Xandea ottamasta sitä hallintaansa. Kristallin luovuttaessa sotureille voimiaan nämä saavat mahdollisuuden vaihtaa ammattejaan, jotka edelleen vahvistuvat heidän kohdatessa muita kristalleja. Riittävän voimakkaina Valon soturit voivat aloittaa taistelunsa maailmaa heikentävää pimeyttä vastaan; samalla heidän on kuitenkin pidettävä huolta siitä, että pimeyden voima on yhtä suuri kuin valon – tasapainon takaamiseksi.
Musiikki

Final Fantasy III oli Nobuo Uematsun 21. videopelisävellys. Pelin alkuperäinen soundtrack julkaistiin vuonna 1991 nimellä Final Fantasy III: Original Sound Version, johon nauhoitetut 44 kappaletta ovat Famicomin äänenlaadun mukaisia. Tätä ennen oli kuitenkin ilmestynyt seitsemän vokalisoitua kappaletta sisältävä Final Fantasy III: Yūkyū no Kaze Densetsu, jonka julkaisuvuosi oli sama kuin itse pelinkin. Syyskuussa 2006 julkaistiin Nintendo DS -versioon perustuva Final Fantasy III Original Soundtrack, jonka sovittivat Tsuyoshi Sekito ja Keiji Kawamori.
Aiheesta muualla

Virallinen Final Fantasy III -sivusto (englanniksi)
Final Fantasy III MobyGamesissa (englanniksi)
Final Fantasy III Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Final Fantasy -pelisarja
| --- | --- |
Pääsarja:   Final Fantasy  II  III  IV  V  VI  VII  VIII  IX  X  XI  XII  XIII  XIV  XIV: A Realm Reborn  XV  XVI 
Alasarjat:   Final Fantasy Crystal Chronicles  Compilation of Final Fantasy VII  Ivalice Alliance  Fabula Nova Crystallis Final Fantasy XIII 
Jatko-osat:   Final Fantasy X-2  Final Fantasy XII: Revenant Wings  Final Fantasy IV the After: Tsuki no Kikan  Final Fantasy XIII-2  Lightning Returns: Final Fantasy XIII 
Sivutarinat ja spin-off-pelit:   Mystic Quest  Final Fantasy Mystic Quest  Final Fantasy Tactics  Final Fantasy Tactics Advance  Dissidia: Final Fantasy  Dissidia 012 Final Fantasy  Dissidia Final Fantasy NT 
Uudelleenjulkaisut:   Final Fantasy I–II  Final Fantasy Origins  Final Fantasy I & II: Dawn of Souls  Final Fantasy Collection  Final Fantasy Anthology  Final Fantasy Chronicles 
Anime ja elokuvat:   Final Fantasy: Legend of the Crystals  Final Fantasy: The Spirits Within  Final Fantasy: Unlimited  Final Fantasy VII: Advent Children  Last Order: Final Fantasy VII  Kingsglaive 
Valon soturi sipuliritarina
Galsvinta

Kilperik kuristaa Galsvintan. Keskiaikaisen käsikirjoituksen kuvitusta.
Galsvinta (n. 540–568) oli visigoottien kuninkaan Atanagildin tytär ja Neustrian merovingikuninkaan Kilperik I:n vaimo.
Galsvinta ja Kilperik vihittiin Rouenissa vuonna 567, mutta pian tämän jälkeen Galsvinta kuoli epäselvissä olosuhteissa. Luultavasti hänen kuolemansa takana oli Fredegunda, jonka kanssa Kilperik meni Galsvintan kuoleman jälkeen naimisiin. Galsvintan kuolema johti Austrasian ja Neustrian välisiin vihollisuuksiin, jotka kestivät 40 vuotta.
Gamlehaugen

Gamlehaugen Bergenissä.
Gamlehaugen on Norjan hallitsijan virallinen Bergenin residenssi. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1900, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1902. Suunnittelijana toimi arkkitehti Jens Zetlitz Kielland. Rakennus toimi alun perin laivanomistaja ja pääministeri Christian Michelsenin yksityisasuntona. Michelsenin kuoltua rakennus lahjoitettiin keräysvaroilla Norjan valtiolle vuonna 1925. Rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa toimii museo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gamlehaugen Wikimedia Commonsissa
http://www.gamlehaugen.no (Arkistoitu – Internet Archive)
François Clouet

| François Clouet |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: n. 1510
Kuollut: 22. joulukuuta 1572 Pariisi
François Clouet (n. 1510 – 22. joulukuuta 1572 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari.
Elämä ja ura

Clouetin oli isänsä Jean Clouetin oppilas. 35-vuotiaana hän seurasi isäänsä kuningas Frans I:n hovimaalarina, jonka palveluksessa hänestä tuli myös kamaripalvelija. Clouet jatkoi tässä tehtävässä Henrik II:n, Frans II:n ja Kaarle IX:n alaisuudessa, jonka valtakauden loputtua Clouet’n elämää ei tunneta. Clouet’n töitä arvostettiin suuresti hänen elinaikanaan. Hän johti työpajaa, jossa miniatyristit, suunnittelijat ja sisustajat toteuttivat hänen projektejaan. Hän valvoi myös kuninkaallisten hautajaisten ja seremonioiden taiteellista toteutusta.
Vaikka Clouet’n öljytyöt ovat flaamilaisia yksityiskohtiin paneutuvassa huolellisuudessaan, ne ovat kuitenkin selvästi ranskalaisiaa. Clouet'n muotokuvat ovat totuudenmukaisia, tarkkoja ja vailla sentimentaalisuutta. Ne tuovat esiin kunkin kuvattavan moraaliset ja älylliset ominaisuudet. Täydellistä varmuutta hänen laatimistaan teoksista ei ole. Clouet on todennäköisesti maalannut Frans I:n muotokuvat ja Katariina de' Medicin muotokuvan Versailles'ssa ja muita teoksia. Hänen huomattavimpia muotokuviaan on Maria Stuartin muotokuva, kaksi Kaarle IX:n muotokuvaa, Henrik II:n muotokuva, Frans II:n muotokuva sekä Valois’n Margaretan muotokuva. Hänen mestariteoksensa on ehkä Elisabet Itävaltalaisen muotokuva. Muotokuvien lisäksi hän maalasi myös alastonhahmoja ja teatterikohtauksia.
Elisabet Itävaltalainen
Maria Stuart
Nainen kylvyssä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta François Clouet Wikimedia Commonsissa
Gaetano Fraschini

Gaetano Fraschinin muotokuva
Gaetano Fraschini (16. helmikuuta 1816 Pavia – 23. toukokuuta 1887 Napoli) oli italialainen oopperalaulaja, joka oli äänialaltaan tenori.
Fraschini sai opetusta Padre Davide da Bergamolta (Felice Moretti). Hän debytoi Paviassa vuonna 1837 ja lauloi sittemmin lukuisissa Italian kaupungeissa, kuten Milanossa, Venetsiassa, Triestessä ja Roomassa. Fraschini teki esiintymisiä myös Lontoossa. Fraschini esiintyi Giuseppe Verdin oopperoiden Attila, Il corsaro, La battaglia di Legnano, Alzira, Stiffelio ja Naamiohuvit kantaesityksissä. Hän oli mukana kantaesittämässä myös Gaetano Donizettin oopperaa Caterina Cornaro. Pavian Teatro Fraschini on nimetty tenorin mukaan.
Frankenweenie (vuoden 2012 elokuva)

| Frankenweenie |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Tim Burton
Käsikirjoittaja:  John August
Perustuu:  Tim Burtonin lyhytelokuvaan Frankenweenie
Tuottaja:   Tim Burton  Allison Abbate  Don Hahn 
Säveltäjä:  Danny Elfman
Leikkaaja:  Chris Lebenzon
Tuotantosuunnittelija:  Rick Heinrichs
Pääosat:   Charlie Tahan  Winona Ryder  Catherine O’Hara 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Pictures
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Disney+
Ensi-ilta:  5. lokakuuta 2012
Kesto:  87 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  39 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Frankenweenie on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Tim Burtonin ohjaama stop motion -tekniikalla tehty mustavalkoanimaatio ja 3D-elokuva. Elokuva on uudelleenfilmatisointi Burtonin  samannimisestä lyhytelokuvasta vuodelta 1984. Kuten aiempi versio, elokuva on parodia ja kunnianosoitus vuoden 1931 elokuvalle Frankenstein, joka perustuu Mary Shelleyn kirjoittamaan samannimiseen romaaniin. Elokuvassa Victor-niminen poika menettää koiransa ja yrittää tieteen keinoin saada tämän takaisin eloon.
Frankenweenie on ensimmäinen mustavalkoinen ja stop motion -tekniikalla tehty elokuva, joka on toteutettu Imax-tekniikalla ja 3D-formaattiin. Elokuvan ääninäyttelijöinä kuullaan muun muassa Winona Ryderia, Catherine O’Haraa, Martin Shortia ja Charlie Tahania.
Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä Frankenweenie on hellyttävä ja hilpeä kauhufilmipastissi, joka ottaa vaikutteita sekä Hollywoodin kauhuklassikoista, saksalaisesta mykkäkauden ekspressionismista että japanilaisista hirviöfilmeistä. ”Mustavalkoisuus istuu mainiosti Frankenweenien menneelle kumartavaan tarinamaisemaan, mutta kolmiulotteisuus ei animaatioon lisäpotkua tuo. Pikemminkin 3D:stä on taas kerran vain haittaa kuvien tahtoessa hetkittäin näyttää häiritsevän tummilta.”
Aiheesta muualla

Frankenweenie Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tim Burtonin ohjaamat elokuvat
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1980-luku: Pee-wee's Big Adventure (1985) · Beetlejuice (1988) · Batman (1989)
1990-luku: Saksikäsi Edward (1990) · Batman – paluu (1992) · Ed Wood (1994) · Mars hyökkää! (1996) · Päätön ratsumies (1999)
2000-luku: Apinoiden planeetta (2001) · Big Fish (2003) · Jali ja suklaatehdas (2005) · Corpse Bride (2005) · Sweeney Todd – Fleet Streetin paholaisparturi (2007)
2010-luku: Liisa Ihmemaassa (2010) · Dark Shadows (2012) · Frankenweenie (2012) · Big Eyes (2014) · Neiti Peregrinen koti eriskummallisille lapsille (2016) · Dumbo (2019)
Gaetano Mosca

Gaetano Mosca.
Gaetano Mosca (1858–1941) oli italialainen juristi ja yhteiskuntatieteilijä. Hän kuuluu politiikan tutkimuksen uranuurtajiin. Häntä pidetään yhteiskunnallisen eliittiteorian luojana yhdessä maanmiehensä Vilfredo Pareton kanssa.
Mosca opetti valtio-oikeutta Palermossa 1885–1888, Torinossa 1896–1923 sekä Roomassa 1888–1896 ja 1923–1933. Samalla hän toimi kansanedustajana 1908–1918 ja ministerinä 1914–1916. Hänet nimitettiin vuonna 1919 Italian senaatin elinikäiseksi jäseneksi. Teoksessaan Elementi di scienza politica (1895) hän kehitteli teoriaa, jonka mukaan kaikissa yhteiskunnissa on vain kaksi luokkaa, hallitseva vähemmistö ja hallittujen enemmistö. Moscan teoriaa pidettiin myös fasismin perusteluna, vaikka hän vastusti sekä Mussolinia että Hitleriä.
GJ 1214 b

| GJ 1214 b |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytöpäivä:  2009
Fyysiset ominaisuudet
Massa:  8,41 Earth mass
Säde:  2,733 maapallon säde
Kiertorata
Kiertokohde:  Gliese 1214
Eksentrisyys:  0,0062
Inklinaatio:  88,98 astetta
Kiertoaika:  1,580404418 vuorokautta
Radan isoakselin puolikas:  0,01505 au
Havaitseminen
Tähdistö:  Käärmeenkantaja
Rektaskensio:  258,82889052749750 °
Deklinaatio:  4,96390685991167 °
Taiteilijan näkemys eksoplaneetasta GJ1214 b.
GJ 1214 b on supermaapalloksi luokiteltava eksoplaneetta. Se kiertää 13 parsekin (noin 42 valovuotta) etäisyydellä Maasta sijaitsevaa M-spektriluokan tähteä GJ 1214. Planeetan löytyminen julkaistiin 17. joulukuuta 2009, ja sen havaitsi ylikulkumenetelmällä eksoplaneettoja etsivä MEarth Project.
GJ 1214 b:n kiertoaika keskustähden ympäri on 1,6 Maan vuorokautta, mikä antaa tähden ja planeetan väliseksi etäisyydeksi 0,07 AU:ta. Planeetan läpimitta on noin 2,68 Maan läpimittaa ja sen massa noin 6,55 Maan massaa. Planeettojen koostumusta määrittävien mallien mukaan planeetan massasta noin 75 % muodostuu vedestä, 22 % piistä ja 3 % raudasta. Toisen näkemyksen mukaan planeetan alhainen tiheys johtuu suuresta kaasupitoisuudesta, jota on kiven ja vesijään lisäksi. Tällöin planeetta olisi eräänlainen ”mini-Neptunus”.
Planeetan pintalämpötilaksi on arvioitu 393–555 K eli 120–282 °C. Tämä tekee siitä toistaiseksi ylikulkumenetelmällä havaituista planeetoista ylivoimaisesti viileimmän.
Koska planeetta sijaitsee varsin lähellä Maata ja se kulkee Maasta katsottuna keskustähtensä editse, GJ 1214 b:tä ympäröivän kaasukehän ominaisuuksia on pystytty tutkimaan. Se on ensimmäinen supermaapallon kaasukehä, jota on huolella analysoitu. Planeetan kaasukehätutkimusta johtaneen tutkijan mukaan planeetan kaasukehän tutkimisessa on saavutettu todellinen virstanpylväs supermaapallojen kuvantamisessa. Analyysi päästiin tekemään, kun planeetta kulki emotähtensä editse. Kun planeetta on emotähtensä edessä, osa tähden valosta kulkee planeetan kaasukehän läpi, jolloin teleskoopeilla pystytään havannoimaan kaasukehän läpi kulkeneen valon ominaisuuksia.
Planeetan keskustähdestä

Planeetta GJ 1214 b kiertää himmeää punaista kääpiötähteä GJ 1214, jonka sijaitsee Käärmeenkantajan tähdistössä. Tähti on niin himmeä, että se näkyy vain suurella kaukoputkella; näennäinen kirkkaus V on 14,67. Tähden arvioitu massa on 0,157 aurinkoa, säde 0,211 ± 0,0097 aurinkoa, pintalämpötila 3026 ± 130 K ja luminositeetti 0,00334. Tähti on arvioitu hieman Aurinkoa vanhemmaksi eli 6 miljardin vuoden ikäiseksi, mutta ikä saattaa olla rajoissa 3–10 miljardia vuotta.
GISTDA

Paikkatiedon ja avaruuteknologian kehityskeskus (engl. Geo-Informatics and Space Technology Development Agency) eli GISTDA on Thaimaan tiede- ja teknologiaministeriön alainen avaruusjärjestö. Se kehittää Thaimaan avaruusteknologiaa ja avaruustoimintaa.
Sen rahoitus tulee Thaimaan Tiede- ja teknologiaministeriöltä, jota johtaa vuonna 2008 Wutthipong Chaisaeng, Executive Chairmanselvennä Vichit Satharanond. Organisaatiota johtaa Thongchai Charuppat. Sen pääkonttori on Bangkokissa.
THEOS

GISTDA on rahoittanut ja omistaa THEOS-kaukokartoitussatelliitin, joka laukaistiin 1. lokakuuta 2008.
Aiheesta muualla

GISTDAn sivusto[vanhentunut linkki]
Gaetano D’Agostino

Gaetano D’Agostino vuonna 2008.
Gaetano D’Agostino (s. 3. kesäkuuta 1982 Palermo, Sisilia, Italia) on italialainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Nykyään hän toimii managerina.
D’Agostino edusti urallaan monia joukkueita, kuten AS Romaa, Udinese Calciota, AC Sienaa ja Andriaa. Hän voitti AS Roman kanssa Serie A:n kaudella 2000–2001. Yhteensä hän pelasi urallaan 413 liigaottelua, joissa hän teki 43 maalia ja syötti 53 kertaa.
D’Agostino pelasi urallaan Italian maajoukkueessa 5 ottelua.
Gamma-amanitiini

Gamma-amanitiinin rakenne.
Gamma-amanitiini tai γ-amanitiini on kahdeksasta aminohaposta muodostuva syklinen peptidi ja amatoksiineihin kuuluva sienimyrkky. Gamma-amanitiinia on tietyissä kärpässienissä, esimerkiksi valkokärpässienessä ja kavalakärpässienessä.
Gamma-amanitiinin kemiallinen kaava on C39H54N10O13S, CAS-numero 21150-23-2 ja moolimassa 902,97 g/mol.
Aiheesta muualla

PubChem: Gamma-amanitiini (CID 26116)
Toxin and Toxin Target Database (T3DB): Amanitin, gamma- (englanniksi)
Amatoksiinit
α-amanitiini
β-amanitiini
γ-amanitiini
ε-amanitiini
amanulliini
amanulliinihappo
proamanulliini
amaniini
amaninamidi
Falchion (yhtye)

| Falchion> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  2002–2009
Tyylilaji:  Melodinen death metal, Heavy metal, Folk metal
Kotipaikka:  Tampere
Laulukieli:  Englanti
Jäsenet:  Juho Kauppinen, kitara, laulu   Toni Tieaho, kitara   Janne Kielinen, basso   Matti Johansson, rummut  
Levy-yhtiö:  Massacre Records   World Chaos Production  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Falchion oli suomalainen heavy/folk metal -yhtye. Yhtye perustettiin vuonna 2002. Yhtyeeltä ilmestyi kaksi albumia, Legacy of Heathens vuonna 2005 ja Chronicles of the Dead vuonna 2008. Yhtyeen laulaja-kitaristi Juho Kauppinen soittaa myös harmonikkaa yhtyeessä Korpiklaani ja yhtyeen rumpali Matti Johansson tunnetaan myös Korpiklaanin rumpalina.
Jäsenet

Juho Kauppinen - kitara, laulu
Toni Tieaho - kitara
Janne Kielinen - basso
Matti Johansson - rummut
Julkaisut

Legacy of Heathens (2005)
Chronicles of the Dead (2008)
Aiheesta muualla

Yhtyeen viralliset kotisivut
Fabrizio Miccoli

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 27. kesäkuuta 1979 (ikä 45)
Syntymäpaikka: Nardò, Italia
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 168 cm
Paino: 73 kg
Seura
Seura: Birkirkara
Pelinumero: 10
Junioriseurat
: San Donato
: Milan
: Casarano
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1996–1998 | Casarano | 59 | (19) |
| 1998–2002 | Ternana | 120 | (32) |
| 2002–2004 | Juventus | 25 | (8) |
| 2002–2003 | → Perugia (laina) | 34 | (9) |
| 2004–2005 | Fiorentina | 35 | (12) |
| 2005–2007 | Juventus | 0 | (0) |
| 2005–2007 | → Benfica (laina) | 39 | (14) |
| 2007–2013 | Palermo | 165 | (74) |
| 2013–2015 | Lecce | 41 | (16) |
| 2015– | Birkirkara | 0 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 518 | (184) |
Maajoukkue
| 1996–1997 | Italia U18 | 10 | (5) |
| 2003–2004 | Italia | 10 | (2) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 9. elokuuta 2015.
Fabrizio Miccoli (s. 27. kesäkuuta 1979 Nardò, Italia) on italialainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä. Miccoli edustaa Maltan Valioliigassa pelaavaa Birkirkaraa.
Italian maajoukkueessa Miccoli pelasi vuosina 2003–2004 kymmenen ottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Fysiikkaperusteinen renderöinti

Fysiikkaperusteinen renderöinti (engl. Physically based rendering, PBR) on joukko renderöintitekniikoita, joilla pyritään saamaan realistisempaa grafiikkaa mallintamalla valon käyttäytymistä (fotorealismi). PBR perustuu approksimaatiolle todellisuudesta, joka perustuu fysiikan periaatteisiin.
PBR on käytössä muun muassa reaaliaikaisessa tietokonegrafiikassa kuten videopeleissä, joissa tavoitteena on realistisempaa grafiikkaa ilman säteenseurannan laskennallista vaativuutta.
Menetelmän tarkoituksena on tuottaa grafiikkaa erilaisiin valaistusolosuhteisiin vähemmällä työmäärällä.
Menetelmä keskittyy muun muassa seuraaviin osa-alueisiin:
heijastuminen
diffuusio
läpinäkyvyys ja läpikuultavuus
energian säilyvyys
metallisuus
fresnel-kuvio
Valon aallonpituus on merkittävä tekijä useissa kohdissa.
Tekniikkaa on käytetty muun muassa Remember Me -videopelin valaistuksessa. Menetelmä valittiin helpottamaan resurssien uudelleenkäyttöä ja vähentämään pelin tuotantoaikaa. Pelissä käytetään muokattua versiota Unreal Engine 3 -pelimoottorista, jossa käytetään Blinn microfacet -nimellä tunnettua menetelmää. Blinn microfacet on fysiikkapohjainen toteutus pinnan ja valon reaktiosta, joka mallinnetaan Bidirectional Reflectance Distribution Function (BRDF) -menetelmällä.
Suomalaisista peleistä Wreckfest on yksi tekniikkaa käyttävistä ajopeleistä.
Vaikutus

Matt Pharr, Greg Humphreys ja Pat Hanrahan on palkittu konseptien formalisoinnista ja referenssitoteutuksesta fysiikkaperusteiselle renderöinnille, joka on julkaistu heidän kirjassaan.
Myös termiä Physically Based Shading on käytetty toisinaan.
Kirjallisuutta

Pharr, Matt & Jakob, Wenzel & Humphreys, Greg: Physically Based Rendering.  (Third Edition)  Morgan Kaufmann, 2017.  ISBN 978-0-12-800645-0.  (englanniksi)
Gennadi Vaganov

| Mitalit> Maa:  Neuvostoliitto.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Neuvostoliitto.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Neuvostoliitto.Miesten maastohiihto. Olympialaiset  | Maa:  Neuvostoliitto> Miesten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Squaw Valley 1960 | 4 × 10 km viesti |  |
|  Pronssia | Innsbruck 1964 | 4 × 10 km viesti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Zakopane 1962 | 4 × 10 km viesti |  |
Gennadi Viktorovitš Vaganov (ven. Геннадий Викторович Ваганов, s. 25. marraskuuta 1936 Duvan, Baškortostan, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen maastohiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa. Hän on viestin olympia- ja MM-mitalisti. Seuratasolla hän edusti TsSKA Moskovaa. Hän on pituudeltaan 173 cm.
Vaganov saavutti Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 pronssia 4 × 10 kilometrin viestissä, jossa hän oli nopein toisen osuuden hiihtäjistä. Hän sijoittui samoissa kilpailuissa neljänneksi 15 ja 30 kilometrillä sekä seitsemänneksi 50 kilometrillä. Zakopanen MM-kilpailuissa 1962 hän hiihti ankkuriosuuden Neuvostoliiton saavuttaessa viestipronssia. Innsbruckin olympialaisissa 1964 hän hiihti jälleen toisen osuuden olympiapronssia saaneessa  Neuvostoliiton viestijoukkueessa. Samojen kisojen 15 kilometrillä hän sijoittui 14:nneksi ja 30 kilometrillä 19:nneksi.
Vaganov voitti Neuvostoliiton-mestaruuden 15 kilometrillä 1960, 1962 ja 1964 sekä viestin 1960 ja 1962–1965. Neuvostoliiton puolustusvoimien mestaruuskilpailuissa hän voitti kaikki viisi maastohiihtomatkaa vuonna 1961. Aktiiviuransa jälkeen hän on toiminut hiihtovalmentajana.