stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rieksin tapettitehdas

Rieksin tapettitehdas ja muita rakennuksia Pitkänsillan takana. Kuva vuodelta 1862, kuvattu Kruununhaasta luoteeseen.
Rieksin tapettitehdas oli Helsingin Siltasaaressa vuosina 1858–1885 ja myöhemmin Pietarissa vuoden 1917 paikkeille asti toiminut tapettitehdas, joka nousi tuotantomäärältään Euroopan kolmanneksi suurimmaksi.
Tehtaan perusti vuonna 1858 Saksassa oppinsa saanut ja Helsinkiin vuonna 1848 perustetussa Sundmanin tapettitehtaassa työskennellyt Georg Rieks. Alusta saakka Rieksin tapetteja vietiin paljon muualle Venäjälle niin, että 1870-luvulla tehdas oli Skandinavian ja Venäjän suurin. Venäjä kuitenkin kiristi vuonna 1885 tullejaan myös Suomen suuriruhtinaskunnasta tulevien tuotteiden tuontitulleja niin, että tehdas joutui muuttamaan Pietariin. Siellä se jatkoi menestyksekkäästi Venäjän vallankumoukseen saakka.
Georg Rieksin siirrettyä tehtaansa Pietariin monet sen työntekijät jatkoivat työskentelyä Helsinkiin vuonna 1885 perustetussa Sanduddin tapettitehtaassa. 1800-luvun lopulla tapetteja valmisti Helsingissä myös Tilgmann. Tampereella toimi Tampereen tapettitehdas, Viipurissa Nyholmin tehdas ja Maarianhaminassa Ålands tapetfabrik.
Helsingin tehtaan lakkauttamisen jälkeen nykyisen Paasivuoren puistikon laidalla sijainnut tehdasrakennus muutettiin vuonna 1886 arkkitehti Theodor Höijerin suunnitelman mukaan ratsastusmaneesiksi, jossa ryhdyttiin järjestämään myös sirkusnäytöksiä. Vieressä kulkenut katu nimettiin myöhemmin sen mukaan Sirkuskaduksi (nyk. Paasivuorenkatu). Rakennuksessa järjestettiin myös Suomen Pelastusarmeijan perustava kokous vuonna 1889. Rakennus purettiin 1910-luvun alussa ja sen paikalle valmistui Siltalan liiketalo, joka myöhemmin tunnettiin pitkään Elannon tavaratalona. Talon seinässä on nykyään kaksi puretusta rakennuksesta kertovaa muistolaattaa.
Gallo

| Gallo |
| --- | --- |
Oma nimi:  Gallo
Tiedot
Alue:   Ranska
Virallinen kieli:  ei
Puhujia:  28 300
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  romaaniset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  -
ISO 639-3:  -
 Ohje 
Gallonkielinen kyltti Rennesin kaupungin metrossa.
Gallo on Ranskassa puhuttu kieli. Se on romaaninen kieli ja kuuluu oïl-kieliin, mutta toisinaan se on määritelty ranskan murteeksi. Sitä puhutaan Bretagnessa ja Länsi-Ranskassa pitkin Normandian rajaa. Itä-Bretagnen (Haute Bretagnen) alue tunnetaan gallon kielestä, ja sen länsiosassa bretonin kielellä on ollut ilmeisempää vaikutusta gallon kieleen läheisyyden vuoksi, mutta kaiken kaikkiaan gallon sanasto on enimmäkseen latinalainen.
Historia

Gallo kuuluu oïl-kieliin, jotka ilmestyivät Ranskaan 500-luvulla. Gallo erkani muista kielistä lähinnä säilyttämällä muita oïl-kieliä vanhempia piirteitä. Galloa puhuttiin alkujaan Marche de Neustriessa, joka vastaa Bretagnen ja Normandian rajamaita, ja Le Mansissa Mainessa, josta se levisi Bretagnen länsiosiin. Gallo kärsi aikaisista yhteyksistään ranskan kieleen, mutta se säilyi kuitenkin pitkään elinvoimaisena kielenä. Ranskan vallankumouksen jälkeen sen asema alkoi heiketä hallinnon ajaessa ranskaa koko kansan kieleksi pienten alueellisten kielten kustannuksella.
Asema

Rennesin kaupungin yhdellä metroasemalla kyltit ovat sekä ranskaksi että galloksi, mutta muuten kieli ei juuri näy samalla tavalla kuin bretoni. Nykyisin galloa opetetaan seitsemässä korkeakoulussa ja seitsemässä valtion lukiossa. Yksityiset koulut eivät tarjoa gallon kielen opetusta. Vuodesta 1982 gallon on voinut suorittaa toisena kielenä yliopistoissa. Gallon on valtio tunnustanut alueelliseksi vähemmistökieleksi vuodesta 2008. Useat ranskalaiset pitävät gallon kieltä kuitenkin vain surkeasti puhuttuna ranskana. Itä-Bretagnen Pays Gallon alueella yhtyeet, kuten Tri Yann, ovat alkaneet laulaa galloksi (tosin Bretagnessa kiinnostuksen herättäminen ja kielien elvytys arkikielinä keskitetään bretonin kieleen).
Esimerkit

| Suomi | Gallo | Ranska |
| --- | --- | --- |
| iltapäivä | vêpré | après-midi |
| omenapuu | pommieu | pommier |
| mehiläinen | avètt | abeille |
| siideri | cit | cidre |
| tuoli | chaérr | chaise |
| juusto | fórmaij | fromage |
| uloskäynti | desort | sortie |
| kaatua | cheir | tomber (vanhahtava: choir) |
| vuohi | biq | chèvre (slangi: bique) |
| hänet | li | lui |
| talo | ostèu | maison (vanhahtava: hostel) |
| kersa | garsaille | gosse |
| huuli | lip | lèvre |
| ehkä | vantiet | peut-être |
| suu | góll | bouche (gueule = leuka) |
| nyt | astour | maintenant |
| luku, numero | limerot | numéro |
| päärynä | peirr | poire |
| koulu | escoll | école |
| orava | chat-de-boéz ("metsänkissa") | écureuil |
| tähti | esteill | étoile |
| aikataulu | orier | horaire |
| tupakoida | betunae | fumer (vanhahtava: pétuner) |
| tänään | anoet | aujourd'hui (vanhahtava: hui) |
| viheltää | sublae | siffler |
| kanssa | ô tai côteu | avec |
Kaksikielinen tienviitta Loudéacissa.
Fusuma

Koristelemattomia fusuma-liukuseiniä Ishitani-suvun talossa Tottorin prefektuurissa
Loisteliaasti maalattuja fusumia Kioton Entoku-inissä
Fusuma (jap. 襖), pidemmin fusumashōji (jap. 襖障子), on perinteisessä japanilaisessa arkkitehtuurissa läpinäkymätön, liukuva, huonetilaa jakava seinäke. Läpikuultavia liukuseiniä kutsutaan vuorostaan nimellä akarishōji. Fusumat ovat puurakenteisia ja paperilla päällystettyjä. Nykyisin ne ovat useimmiten koristelemattomia, mutta aiemmin ne saatettiin peittää loisteliain maalauksin.
Historia

Nara- ja Heian-kausilla huonetilan jakamiseen käytettiin taiteltavia seinäkkeitä, joiden rakenne oli hyvin samankaltainen kuin myöhempien fusuma-seinien mutta jotka eivät olleet liukuvia. Liukuseiniä alettiin käyttää Heian-kauden loppu- tai Kamakura-kauden alkuvaiheilla, aluksi hienoston shoin-tyylisissä huviloissa ja myöhemmin myös tavallisen kansan asunnoissa. Hienostuneimmat fusumat peitettiin silkillä ja koristeltiin kuuluisien taiteilijoiden maalauksin. Rakennuksen eri tilat saatettiin koristella erilaisin luontoaihein. Toisin kuin seinälle ripustettavat maalaukset, fusumat olivat osa talon pysyvää sisustusta ja siten alttiina auringonvalolle, lämpötilan vaihteluille ja kulumiselle. Joitakin fusuma-seiniä Muromachi- ja Momoyama-kausilta on kuitenkin säilynyt.
Rakenne

Fusuman rakenteena on puukehikko (襖骨, fusumabone), joka on varustettu pysty- ja vaakasuuntaisin välipuittein. Kehikon kulmiin ja vetimen kohdalle kiinnitetään sen vahvistamiseksi puulevyt (火打板, hiuchi-ita tai 力板, chikara-ita). Kehikon keskimmäinen vaaka- ja pystypuite ovat muita vahvempia (力骨, chikarabone tai 力子, chikarako). Kehikko päällystetään paperikerroksin ja viimeistellään korkealaatuisemmalla, mahdollisesti lakatulla puukehällä, joka sahataan liukuoven ylä- ja alakiskoon sopivaksi. Fusuman upotettu vedin (引手, hikite) on tavallisesti pyöreä, mutta aiemmin käytettiin usein yksilöllisen muotoisia vetimiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fusuma Wikimedia Commonsissa
About fusuma (Arkistoitu – Internet Archive) Kashiwaya (englanniksi)
Kanō-koulukunnan fusuma-maalaus Neljän vuodenajan lintuja ja kukkia 1500-luvulta Kioton Daitoku-jin temppelissä, Japanin kansallisaarre.
Félix Faure

| Félix Faure |
| --- | --- |

Ranskan 7. presidentti
 17. tammikuuta 1895 − 18. helmikuuta 1899  
Pääministeri:  Charles Dupuy Alexandre Ribot Léon Bourgeois Jules Méline Henri Brisson Charles Dupuy
Edeltäjä:  Jean Casimir-Perier
Seuraaja:  Émile Loubet
Andorran ruhtinaskumppani
 17. tammikuuta 1895 − 18. helmikuuta 1899  
Edeltäjä:  Jean Casimir-Perier
Seuraaja:  Émile Loubet
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. tammikuuta 1841 Pariisi
Kuollut: 16. helmikuuta 1899 (58 vuotta) Pariisi
Tiedot
Puolue:  Opportunistiset tasavaltalaiset
Félix Faure (30. tammikuuta 1841 Pariisi − 16. helmikuuta 1899 Pariisi) oli Ranskan kolmannen tasavallan presidentti vuodesta 1895 kuolemaansa asti.
Faure toimi liikemiehenä Le Havressa, vaurastui ja tuli äänestetyksi kansalliskokoukseen vuonna 1881. Hän oli vasemmiston edustaja ja kiinnostunut ennen kaikkea talousasioista, rautateistä ja laivastosta.
Faure valittiin presidentiksi 1895 suurelta osin protestiäänillä, koska riittävän monet eivät halunneet pääministeri Henri Brissonin nousevan presidentiksi. Presidenttikautensa alkuvuosina hän tapasi Venäjän keisarin kahdesti, ja maat solmivat sotilasliiton. Kauden loppupuolta varjosti Dreyfusin tapaus.
Kesken oikeusjutun käsittelyn Faure kuoli aivoverenvuotoon. Hänen on väitetty kuolleen harrastaessaan seksiä toimistossaan 30-vuotiaan naisen kanssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Félix Faure Wikimedia Commonsissa
Ranskan kolmannen tasavallan presidentit
Adolphe Thiers (1871–1873) | Patrice MacMahon (1873–1879) | Jules Grévy (1879–1887) | Sadi Carnot (1887–1894) | Jean Casimir-Perier (1894–1895) | Félix Faure (1895–1899) | Émile Loubet (1899–1906) | Armand Fallières (1906–1913) | Raymond Poincaré (1913–1920) | Paul Deschanel (1920) | Alexandre Millerand (1920–1924) | Gaston Doumergue (1924–1931) | Paul Doumer (1931–1932) | Albert Lebrun (1932–1940)
Gil McDougald

Gil McDougald
Gilbert James "Gil" McDougald (19. toukokuuta 1928 San Francisco, Kalifornia – 28. marraskuuta 2010 Wall Township, New Jersey) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän pelasi ensimmäisen MLB-pelinsä 20. huhtikuuta 1951 ja viimeisensä 2. lokakuuta 1960.
McDougaldin ainoa ammattilaistason joukkue oli New York Yankees, jossa hän oli voittamassa viittä World Series -mestaruutta. Hän oli American Leagueen vuoden tulokas 1951, hänet valittiin kuudesti MLB:n tähdistöotteluun, vuosina 1952, 1956–1958 ja 1959, jolloin pelattiin kaksi tähdistöottelua, ja hän oli vuoden 1958 Lou Gehrigin muistopalkinnon voittaja.
McDougald löi 7. toukokuuta 1957 pallon Herb Scoren silmään, mutta pysyviä vammoja ei aiheutunut, ja Score jatkoi uraansa lyhyen tauon jälkeen. .
McDougald kuoli marraskuussa 2010, 82-vuotiaana, eturauhassyöpään. Hän oli naimisissa ja hänellä oli seitsemän lasta, neljä poikaa ja kolme tytärtä.
Fritz Bauer

Fritz Bauer (16. heinäkuuta 1903 Stuttgart, Württembergin kuningaskunta,  Saksan keisarikunta – 1. heinäkuuta 1968 Frankfurt, Länsi-Saksa) oli saksanjuutalainen juristi ja Hessenin osavaltion pääsyyttäjä. Hän saattoi tutkimuksillaan useita holokaustin jälkeen pakoon päässeitä natseja oikeuden eteen 1950- ja 1960-luvuilla.
Elämä ja ura

Fritz Bauer syntyi vuonna 1903 Stuttgartissa saksanjuutalaiseen perheeseen. Hän opiskeli juristiksi ja valmistui vuonna 1928 oikeustieteen tohtoriksi.
Bauer liittyi vuonna 1920 Saksan sosiaalidemokraattiseen puolueeseen (SPD). Hän oli 1930-luvun alussa SPD:n johtohahmoja yhdessä Kurt Schumacherin kanssa. Vuonna 1933, Adolf Hitlerin johtamien natsien noustua valtaan, Bauer ja Schumacher vangittiin ja lähetettiin keskitysleirille. Nuori ja tuntematon Bauer vapautettiin vuonna 1935, ja hän pakeni Tanskaan. Kokeneempi Schumacher sen sijaan pysyi vangittuna keskitysleirillä aina toisen maailmansodan loppumiseen asti.
Bauer muutti vuonna 1943 Ruotsiin natsien miehitettyä Tanskan. Hän palasi Saksaan vuonna 1949, noin neljä vuotta Hitlerin kuoleman jälkeen. Bauer sai töitä Länsi-Saksan oikeuslaitoksesta.
Vuosina 1956–1968 Bauer oli Hessenin osavaltion pääsyyttäjä. Tuona aikana hänestä tuli "natsien metsästäjä" eli hän pyrki saamaan kiinni niitä natseja, jotka olivat toisen maailmansodan jälkeen jatkaneet normaalia elämää ilman minkäänlaista rangaistusta teoistaan.
Vuonna 1957 Bauer sai Argentiinassa asuvalta saksalaiselta vihjeen, että merkittävä natsiupseeri Adolf Eichmann asuisi salaa Argentiinassa. Länsi-Saksan liittovaltion poliisissa oli paljon natsitaustaisia henkilöitä, joten se ei ollut halukas ottamaan kiinni Eichmannia. Niinpä Bauer kertoi Eichmannin olinpaikan Israelin salaiselle poliisille, Mossadille. Mossad sieppasi Eichmannin vuonna 1960 Argentiinassa ja kuljetti tämän Israeliin. "Lopullisen ratkaisun" organisoija, Eichmann tuomittiin kuolemaan vuonna 1961 rikoksista ihmisyyttä vastaan.
Bauer aloitti laajamittaiset tutkimukset natsien saattamiseksi oikeuden eteen ja toimi taustavaikuttajana Frankfurtin Auschwitz-oikeudenkäynneissä (1963–1965), joissa lukuisia Auschwitzissa raakuuksia tehneitä natseja tuomittiin murhista.
Bauer pakotti saksalaiset kohtaamaan synkän menneisyytensä ja kehitti saksalaista oikeusjärjestelmää. Hän perusti vuonna 1968 ihmisoikeusjärjestö Humanist Unionin.
Bauer oli homoseksuaali, minkä hän kuitenkin salasi yhteiskunnallisen ilmapiirin takia.
Bauer kuoli epäselvissä olosuhteissa kylpyammeeseensa vuonna 1968.
Populaarikulttuurissa

Bauerin hahmo esiintyy kahdessa 2010-luvulla julkaistussa elokuvassa. Im Labyrinth des Schweigens -elokuvassa (2014) häntä esittää Gert Voss ja Valtio vastaan Fritz Bauer -elokuvassa (2015) Burghart Klaußner.
Fritz-X

Fritz-X
Ruhrstahl FX-1400 Fritz-X oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen liitopommi.
Fritz-X painoi 1 400 kg. Se oli panssaria läpäisevä pommi, jota ohjattiin radiokomennoilla. Pommi pudotettiin  Dornier Do 217 ja Heinkel He 177 pommikoneista 5–6 km:n korkeudesta kohteen ilmatorjunnan kantaman ulottumattomista. Se oli ensimmäinen ohjattava liitopommi. Se kiihtyi pudotuksen aikana liki äänen nopeuteen. Prototyyppikokeissa pommit osuivat 5 metrin halkaisijan sisään.
III/KG 100, joka muodostettiin  Lehr und Erprobungskommano 21:stä, oli ensimmäinen Fritz-X:n käyttäjä. Pommittajiksi siis valittiin erityisen kouliintuneita lentäjiä jne., opettajien opettajia. Do 217K-2-koneissa oli kussakin kaksi pommia. 
Pommeilla upotettiin 9. syyskuuta 1943 italialainen taistelulaiva Roma ja taistelulaiva Italia vaurioitui pahoin. Englantilainen taistelulaiva HMS Warspite vaurioitui ja sen korjaus kesti vuoden. 
Liittoutuneet alkoivat käyttää radiohäirintää pommien torjuntaan.
Kaikkiaan 1 386 Fritz--pommia valmistettiin ja 602 käytettiin testaukseen. Sotakäyttöön päätyi vähäinen määrä.
Tekniikkaa

Suunnittelutoimisto tri Kramerin DVL (Deutsche Versuchsanstalt fur Luftfahrt)
Rakenne: Teräskuori
Pyrstö: Ristin muotoiset siivet, joissa sähkömoottorilla toimiva peräsin
Voimalaite: Ei ollut, mutta kiinteäajoainerakettimoottoreita kaavailtiin.
Radiolinkki: Kehl/Strassburg FuG203 ja FuG230
Räjähdyspanos: 320 kg amatolia
Pituus: 3,3 m
Kärkiväli: 1,4 m
Rungon halkaisija: 0,55 m
Massa: 1 570 kg
Huippunopeus: 1 035 km/h
Kantama: 5 km
Valmistus:  1 386 kpl
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fritz-X Wikimedia Commonsissa
Giant’s Causeway

Susan Drury, Giant's Causewayn basalttipylväät, 1768
Basalttipylväitä meren rannalla
Giant's Causeway on noin 40 000 yhteen liittyneestä basalttipylväästä koostuva nähtävyys Pohjois-Irlannin koillisrannikolla Antriminin kreivikunnassa noin 4,8 km Bushmillsin kylän pohjoispuolella.
Pääasiassa kuusikulmaisista pylväistä koostuva kalliomuodostelma on saanut alkunsa 50–60 miljoonaa vuotta sitten tapahtuneesta tulivuoren purkauksesta ja siitä syntyneestä laavavirrasta. Paksu laavavirta on jäähtynyt tasaisesti, ja samalla sen tilavuus on pienentynyt. Kutistumisen seurauksena laavaan on tullut säännöllisiä halkeamia, joita vesi on edelleen laajentanut. Prosessi on toistunut useita kertoja, mistä muistona rantatörmän kalliossa on useita balsalttipylväskerroksia.
Unesco julisti nähtävyyden maailmanperintökohteeksi vuonna 1986. Tällä hetkellä alueesta vastaa National Trust, joka rakentaa alueelle turistikeskusta ja vaellusreittiä. Nykyään Giant’s Causeway on Pohjois-Irlannin suosituin turistinähtävyys, jossa käy vuosittain noin 500 000 kävijää.
The Giant's Boot (”Jättiläisen kenkä”)
Basalttipylväitä
Causeway Coast
Pieni basalttipylväistä muodostuva saari
Gianysáda

Gianysádan saari Kreetalta nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:  35°19′40″N, 26°10′25″E, Siteía Lasíthi, Kreeta Kreikka
Saariryhmä:  Dionysadit, Kreetan saaret
Pinta-ala:  2,098 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Gianysáda (kreik. Γιανυσάδα; transl. myös Gianisáda) on Kreikan saari, joka kuuluu Kreetan saariin ja tarkemmin Dionysadien saariryhmään. Se sijaitsee Egeanmereen kuuluvassa Kreetanmeressä Kreetan koilliskärjen pohjoispuolella. Saaren pinta-ala on 2,098 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Gianysáda kuuluu Siteían kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen.
Gianysáda on Dionysadien kolmesta pääsaaresta eteläisin ja pinta-alaltaan toiseksi suurin. Sen pohjoispuolella sijaitsevat Dragonádan ja Paximádan saaret.
Ronald Evans

Ronald Evans
Ronald Ellwin Evans, Jr. (10. marraskuuta 1933 – 7. huhtikuuta 1990) oli yhdysvaltalainen NASA:n astronautti, joka osallistui viimeiselle Kuun kamaralle tehdylle miehitetylle avaruuslennolle Apollo 17:lle yhdessä kahden muun NASA:n astronautin kanssa. Ron Evans oli Apollo 17:n kolmesta astronautista ainoa, joka ei käynyt kuukävelyllä aluksen ulkopuolella Kuun pinnalla. Ron Evans kävi kuitenkin avaruuskävelyllä paluumatkalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ronald Evans Wikimedia Commonsissa
Retard on the Run

| Retard on the Run The Heartburns |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 2004
 Formaatti: 7" vinyyli
 Tyylilaji: punk rock
 Levy-yhtiö: Wanton
Muut kannet
 Rajoitettu painos
The Heartburnsin muut julkaisut
| The Heartburns / [tku trashin] 2003 | Retard on the Run 2004 | The Heartburns / Frankie the Damage 2005 |
Retard on the Run on suomalaisen punkyhtye The Heartburnsin EP-levy, joka julkaistiin vuonna 2004 levymerkillä Wanton Records.
EP julkaistiin 7" vinyylinä, ja sitä painettiin 275 kappaletta. Albumista julkaistiin myös 25:n kappaleen käsinnumeroitu erikoispainos vaihtoehtoisella kansikuvalla.
Kappaleet

Retard on the Run – 2.08
Punk Rock CIA – 2.08
Ain’t Got a Thing – 2.04
Monday Morning Fever – 1.46
Aiheesta muualla

Retard on the Run discogs.com -sivustolla
Retapamuliini

| --- | --- |


Retapamuliini
Systemaattinen (IUPAC) nimi
[(1S,2R,3S,4S,6R,7R,8R,14R)-4-etenyyli-3-hydroksi-2,4,7,14-tetrametyyli-9-okso-6-trisyklo[5.4.3.01,8]tetradekanyyli]2-[[(1R,5S)-8-metyyli-8-atsabisyklo[3.2.1]oktan-3-yyli]sulfanyyli]asetaatti
Tunnisteet
CAS-numero: 224452-66-8
ATC-koodi: D06AX13
PubChem CID: 6918462
DrugBank: DB01256
Kemialliset tiedot
Kaava: C30H47NO4S 
Moolimassa: 517,756
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia: hepaattinen
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa: topikaalinen
Retapamuliini (C30H47SNO5) on pleuromutiliinijohdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä antibioottina.
Ominaisuudet ja käyttö

Retapamuliinin antibioottiset ominaisuudet perustuvat siihen, että se sitoutuu bakteerien ribosomien 50S-alayksikköön. Sitoutuessaan yhdiste estää peptidyylitransferaasin toiminnan ja siten proteiinisynteesin. Lääkeaine tehoaa erityisesti grampositiivisiin bakteereihin kuten stafylokokkeihin ja streptokokkeihin. Aine tehoaa myös eräisiin gramnegatiivisiin bakteereihin. Retapamuliini on hyväksytty markkinoille Yhdysvalloissa ja Euroopan unionin alueella 2007 ihoinfektioiden kuten märkäruven ja tulehtuneiden haavojen hoitoon.
Haittavaikutukset

Retapamuliinin aiheuttamat haittavaikutukset ovat useimmiten lieviä, kuten ihoärsytystä tai ihottumaa.
Giovanni Francesco Straparola

Giovanni Francesco Straparola
Giovanni Francesco Straparola (n. 1480–1557) oli italialainen kirjailija ja satujen kerääjä. Straparolan pääteos on vuonna 1551 julkaistu kaksiosainen Le piacevoli notti (Leikkisät yöt), jossa on 75 tarinaa. Sen esikuvana on Boccaccion Decamerone, ja teoksessa on samankaltainen kehyskertomus: seurue viettää yhdessä iltaa ja kertoo toisilleen tarinoita. Kertomuskokoelmassa on useita varhaisia versioita sittemmin tunnetuiksi tulleista saduista kuten saapasjalkakissasta, joka tunnetaan paremmin Charles Perraultin versiona. Straparolan kokoelma oli alun perin suunnattu aikuisille, ja se sisältää härskejäkin kertomuksia kuten humoristinen tarina kolmesta nunnasta, jotka pyrkivät abbedissaksi.
GNU Assembler

| GNU Assembler |
| --- | --- |
Kehittäjä:  GNU-projekti
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  ohjelmointikielen kääntäjä
Lisenssi:  GNU General Public License versio 3.0 tai myöhempi
GNU Assembler (lyhyesti GAS) on GNU-projektin assembler-ohjelma, joka seuraa usein GCC-kääntäjän tai GNU Binutils -paketin mukana.
GAS käyttää AT&T-syntaksia. GAS on tarkoitettu GCC-kääntäjän tuottaman koodin kääntämiseen ja se ei myöskään tue kaikkia muunnelmia eri syntakseista: muun muassa Motorola 68000 -sarjan suorittimille on useita erilaisia. GAS tukee useita eri suorittimia.
Ohjelmakomento on usein vain lyhyesti as.
Aiheesta muualla

http://www.gnu.org/software/binutils/ - Binutils-kotisivu
https://sourceware.org/binutils/docs/as/ - as manuaali
The GNU Assembler (PDF) (englanniksi)
Giovanni Furno

Giovanni Furno (1. tammikuuta 1748 Capua – 20. kesäkuuta 1837 Napoli) oli italialainen säveltäjä. Hän saavutti suosiota näyttämömusiikillaan.
Furno opiskeli Napolin Conservatorio di Sant'Onofrio a Porta Capuanassa ja pääsi sinne opettajaksi vuonna 1775. Hänen opettajiinsa kuului Carlo Cotumacci. Oopperoiden lisäksi Furnon tuotantoon kuuluu hengellistä kuoromusiikkia ja soittimellisia kappaleita. Furno jäi eläkkeelle opetustehtävistään vuonna 1835. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Vincenzo Bellini, Saverio Mercadante ja Errico Petrella.
Félix Candela

Félix Candela Outeriño (27. tammikuuta 1910 – 7. joulukuuta 1997) oli espanjalainen arkkitehti. Suurimman osan töistään hän teki 1950- ja 1960-luvuilla. Hänen teoksissaan on huomattavaa elementtien ohuus ja hyperbolia.
Töitä

Parroquia de San Antonio de Las Huertas, 1956
Parroquia de Nuestra Sẽnora de Guadalupe, Madrid, Espanja, 1963
Palacio de los Deportes, kesäolympialaisten 1968 sisäpelit, Meksiko, 1968
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Félix Candela archInform-sivustolla
Giovanni Giorgi

| Giovanni Giorgi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. marraskuuta 1871 Lucca, Italia
Kuollut: 19. elokuuta 1950 (78 vuotta) Castiglioncello, Livorno, Italia
Kansalaisuus:  Italia
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Rooman teknillinen korkeakoulu
Tutkimusalue:  Sähkötekniikka
Tunnetut työt:  Giorgin yksikköjärjestelmä, SI-järjestelmän edeltäjä
Giovanni Giorgi (s. 27. marraskuuta 1871, Lucca, k. 19. elokuuta 1950 Castiglioncello) oli italialainen sähköinsinööri, joka laati Giorgin yksikköjärjestelmän, nykyisen kansain­välisen yksikkö­järjestelmän eli SI-järjestelmän edeltäjän.
Giorgi syntyi Luccassa ja opiskeli insinööriksi Rooman teknillisessä korkeakoulussa. Hän toimi Fornaci Giorgissa Ferentinossa ja oli vuosina 1906–1923 Rooman teknologiaviraston johtajana. Hän toimi myös Rooman Sapienza-yliopiston opettajana vuosina 1913–1939.
1800-luvun lopulla tieteellisissä yhteyksissä oli otettu käyttöön cgs-järjestelmä, jossa sähkö­suureidenkin yksiköt oli yritetty johtaa mekaanisten suureiden perus­yksiköiden, metrin, kilogramman ja sekunnin avulla. Järjestelmä oli kuitenkin vaikeaselkoinen ja käytännössä hankala, varsinkin kun sähkö­suureille saatiin kaksi eri yksikköä riippuen siitä, millä tavalla yksiköt johdettiin.  Sen vuoksi Giorgi ehdotti vuonna 1901 AEI:lle (Associazione Elttrotecnica Italiana) uutta järjestelmää, jossa perus­yksikköinä olivat metrin, kilogramman ja sekunnin lisäksi jonkin sähkö­suureen yksikkö, joko sähkövirran yksikkö ampeeri tai resistanssin yksikkö ohmi. Täten hänen ehdotuksensa yhdisti  metrijärjestelmän ja jo tuolloin käytössä olleet ns. käytännölliset sähköyksiköt.
Vuonna 1935 kansainvälinen sähkötekninen komissio IEC otti käyttöön tämän Giorgin järjestelmän, joka tunnettiin myös MKSΩ-järjestelmänä, koska neljäntenä perusyksikkönä oli resistanssin yksikkö ohmi (Ω). Vuonna 1960 yhdestoista kansainvälinen mittojen ja painojen konferenssi vahvisti käyttöön SI-järjestelmän, jossa on seitsemän perusyksikköä: metri, kilogramma, sekunti, ampeeri, kelvin, mooli ja kandela.
Giorgi kuoli Castigilioncellossa Livornossa.