stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pembroke College (Cambridge)

| Pembroke College |
| --- | --- |
  

Perustettu:  1347
Opiskelijoita:  446
Jatko-opiskelijoita:  197
Sijainti:  Cambridge, Englanti  Yhdistynyt kuningaskunta
Osoite:  Trumpington Street Cambridge CB2 1RF
Yhteistyö:  The Queen's College (Oxford)
Sivusto:  www.pem.cam.ac.uk
Pembroke College on yksi Cambridgen yliopiston 31 collegesta. Sen perusti Mary de St Pol, Guy de Châtillonin tytär ja Pembroken jaarlin Aymer de Valencen leski. Kuningas Edvard III myönsi perustamisluvan jouluaattona 1347.
Collegen perustaminen ja kappelin rakentaminen vaativat toteutuakseen paavin bullan. Pembroke Collegen vanha kappeli oli Cambridgen ensimmäinen college-kappeli. Collegen nykyinen kappeli on ensimmäinen Christopher Wrenin suunnittelema rakennus ja se otettiin käyttöön 1665. Vanha kappeli muutettiin pian tämän jälkeen collegen kirjastoksi.
Kuuluisia alumneja

John Couch Adams, astronomi, Neptunus-planeetan löytäjä
Abba Eban, israelilainen poliitikko
William Pitt nuorempi, Yhdistyneen kuningaskunnan pääministeri 1783–1801 ja 1804–1806
Edmund Spenser, runoilija
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pembroke College (Cambridge) Wikimedia Commonsissa
Cambridgen yliopiston colleget
Christ’s
Churchill
Clare
Clare Hall
Corpus Christi
Darwin
Downing
Emmanuel
Fitzwilliam
Girton
Gonville and Caius
Homerton
Hughes Hall
Jesus
King’s
Lucy Cavendish
Magdalene
Murray Edwards (New Hall)
Newnham
Pembroke
Peterhouse
Queens’
Robinson
St Catharine’s
St Edmund’s
St John’s
Selwyn
Sidney Sussex
Trinity
Trinity Hall
Wolfson
Pembroke Collegen puutarhaa, Library Court.
Pieni euroiskelmäsarja

Pieni euroiskelmäsarja on Juice Leskisen vuonna 1998 julkaistu CD-EP. Levyllä on vain kolme kappaletta, jotka olivat Meisseli, Mun tuttava Jutta sekä Walkman ...kaik män...
Levyllä soittaneet henkilöt

Juice Leskinen (laulu)
Seppo Alajoki (kitara, miesäänet)
Nipa Niilola (kitara, miesäänet)
Eero Pekkonen (koskettimet, miesäänet)
Frogley (rummut ja lyömäsoittimet, miesäänet)
Antti Tammilehto (basso)
Vesa Hyrskykari (saksofonit, miesäänet)
Pia Bos (naisäänet)
Seija Hurskainen (naisäänet)
Ursula Salo (naisäänet)
Salli Suvalo (naisäänet)
Sama kokoonpano äänitti myös kappaleen Suoraan Helsingistä Helsinki-aiheisten kappaleiden kokoelmalle. Lisäksi yhtye julkaisi seuraavana vuonna (1999) singlet Uupuneet/Vahdinvaihto sekä Rampojen valssi/Latotanssit.
Pembroke College (Oxford)

| Pembroke College |
| --- | --- |
  

 lat. Collegium Pembrochianum 
Perustettu:  1624
Rehtori:  Giles Henderson
Sijainti:  Oxford, Englanti  Yhdistynyt kuningaskunta
Osoite:  Oxford OX1 1DW
Yhteistyö:  Queens' College (Cambridge)
Sivusto:  www.pmb.ox.ac.uk
Pembroke College on yksi englantilaisen Oxfordin yliopiston collegeista. Se sijaitsee Pembroke Squarella. Vuonna 2007 Pembroken on arvioitu saaneen rahalahjoituksia 45,5 miljoonaa puntaa.
Collegessa on 408 perusopiskelijaa ja 119 jatko-opiskelijaa.
Maineikkaita entisiä opiskelijoita

Abdullah II, Jordanian hallitsija
Thomas Browne, 1600-luvun kirjailija
J. William Fulbright, yhdysvaltalainen demokraattinen senaattori
Michael Heseltine, entinen konservatiivinen apulaispääministeri ja kustantaja
Richard G. Lugar, yhdysvaltalainen republikaanisenaattori
Viktor Orbán, Unkarin pääministeri 1998–2002
Radek Sikorski, puolalainen poliitikko
James Smithson, mineralogi, jonka testamenttaamilla lahjoitusvaroilla Smithsonian-instituutti perustettiin
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pembroke College (Oxford) Wikimedia Commonsissa
Oxfordin yliopiston colleget
All Souls
Balliol
Brasenose
Christ Church
Corpus Christi
Exeter
Green Templeton
Harris Manchester
Hertford
Jesus
Keble
Kellogg
Lady Margaret Hall
Linacre
Lincoln
Magdalen
Mansfield
Merton
New
Nuffield
Oriel
Pembroke
Queen’s
St Anne’s
St Antony’s
S Catherine’s
St Cross
St& Edmund Hall
St Hilda’s
St Hugh’s
St John’s
St Peter’s
Somerville
Trinity
University
Wadham
Wolfson
Worcester
Pembury

| Pembury |
| --- | --- |
 Pemburyn kirkko.
 fiPembury 
 51°08′46″N, 0°19′19″E 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Alue:  Kaakkois-Englanti
Kreivikunta:  Kent
Kaupunkipiiri:  Tunbridge Wells
Hallinnon tyyppi:  Kunta
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  14 km²
Väestö
Väkiluku (2021):  5 800
Väestötiheys:  403 as./km²
 pemburyparishcouncil.gov.uk 
Pembury on noin 5 800 asukkaan kylä ja kunta (civil parish) Kentin kreivikuntaan kuuluvassa Tunbridge Wellsin kaupunkipiirissä Kaakkois-Englannissa. Se sijaitsee 4 kilometriä Royal Tunbridge Wellsin kaupungista koilliseen ja 48 kilometriä Lontoosta kaakkoon.
Tunnettuja pemburylaisia

Danny Webb (s. 1991), ratamoottoripyöräilijä, asuu Pemburyssa
Michel Roux Jr. (s. 1960), kokki, syntynyt Pemburyssa
Rob Cross (s. 1990), dartsinpelaaja, syntynyt Pemburyssa
Shane MacGowan (s. 1957), The Pogues -yhtyeen laulaja, syntynyt Pemburyssa
Victorine Foot (1920−2000), taidemaalari
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pembury Wikimedia Commonsissa
Pemburyn kylän sivusto
Pembury Schoolin sivusto
Pembury (The Ghost of Hawkwell) (Arkistoitu – Internet Archive)
Plasmasytytys

Plasmasytytys on vaihtoehtoinen polttomoottorin kipinäsytytyksen menetelmä, jossa tavanomaisen sytytystulpan pistemäisen kipinän sijasta tuotetaan polttoaineseoksen ionisaatio ja siitä aiheutuva nopea syttyminen plasmasytytystulpan kahden elektrodin väliseen suureen tilavuuteen. Sisempi elektrodi on kapea metallitappi, joka on sijoitettu ympyrälieriön muotoisen ulomman elektrodin keskelle. Ulommassa elektrodissa on aukkoja kaasunvaihdon ja liekin etenemisen helpottamiseksi. Plasmasytytyksessä purkaukseen tarvittava jännite on elektrodien välisen etäisyyden vuoksi suurempi kuin tavanomaisessa sytytystulpassa. Plasmasytytyksessä muodostuu lukuisia samanaikaisia säteittäisiä purkauskanavia elektrodien välille. Plasmasytytyksessä sähköpurkaus kestää vain joitain nanosekunteja. Plasmasytytyksessä tarvittava sytytystulppa voidaan jälkiasentaa tavanomaisen sytytystulpan tilalle sillä edellytyksellä että plasmasytytystulpan elektrodit mahtuvat palotilaan. Plasmasytytyksen erityinen etu on sen kyky sytyttää nopeasti ja luotettavasti laihojakin polttoaineseoksia, jolloin moottoriin saadaan hyvä hyötysuhde ja vähäiset typen oksidien päästöt. Tavanomaisella kipinäsytytyksellä tarvittava seossuhde on lähellä stoikiometrista optimia eikä puristusta voi kasvattaa korkeaksi nakutustaipumuksen vuoksi. Plasmasytytyksessä nakutus vältetään laihan seossuhteen avulla, jolloin myös seoksen puristusta voidaan kasvattaa. Sähköpurkaukseen tarvittavan korkean jännitteen ja purkauksen lyhyen keston vuoksi sytytysjärjestelmässä tarvitaan uudenlaisia elektronisia sytytyspiirejä.
Peili (albumi)

| Peili Susanna Haavisto |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1994
 Tuottaja(t): Juha Tikka
 Tyylilaji: iskelmä, pop
 Kesto: 49.50
 Levy-yhtiö: Sony
Susanna Haaviston muut julkaisut
| Miksi 1992 | Peili 1994 | Kadonnut tie 2002 |
Peili on suomalaislaulaja Susanna Haaviston kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1994.
Kappaleet

Siivet enkelin – 4.23 (säv. Esa Kaartamo, san. Arto Tamminen)
Paperiperhonen – 4.07 (säv. Jarmo Nikku, san. Tamminen)
Jääsirpaleet – 4.44 (säv. Juha Tikka & Susanna Haavisto, san. Haavisto)
Peili – 3.25 (säv. Tamminen, san. Haavisto)
Alphonso – 4.55 (säv. ja san. Tamminen)
Pieni mies – 4.15 (säv. Tikka, san. Haavisto)
Särkynyt laulu – 2.34 (säv. ja san. Haavisto)
Tonttu yksinäinen – 2.25 (säv. Tamminen, san. J. Karjalainen)
Laiva – 5.07 (säv. Tikka, san. Haavisto)
Sinä – 4.15 (säv. Tikka, san. Haavisto)
Herra kuu – 5.04 (säv. Tikka, san. Haavisto)
Viidakon ilta – 4.21 (säv. Tikka & Haavisto, san. Haavisto)
Kokoonpano

Susanna Haavisto – laulu, kitara, taustalaulu (kappaleet 1 ja 2)
Jarmo Nikku – kitara (kappaleet 1–4, 6 ja 10–12), mandoliini (kappale 5), sitar (kappale 8)
Esa Kaartamo – kitara (kappaleet 1, 2, 4, 5 ja 9), kitarasyntetisaattori (kappale 3), kosketinsoitin (kappale 5), äänet (kappale 9)
Arto Tamminen – kitara (kappaleet 1, 4, 5 ja 8), sello (kappaleet 5, 9 ja 10)
Juha Tikka – basso, kosketinsoitin (kappaleet 2, 3, 5, 7–10 ja 12), Rhodes-sähköpiano (kappale 12), harmonialaulu (kappale 5)
Anssi Nykänen – rummut
J-P Virtanen – Rhodes-sähköpiano (kappaleet 6 ja 10), Hammond-urut (kappaleet 1, 4, 11 ja 12), piano (kappale 11)
Mongo Aaltonen – lyömäsoittimet (kappaleet 3, 6, 8 ja 10), putkikellot (kappale 11), tamburiini (kappaleet 1, 2 ja 4)
Leea Nikku – harppu (kappale 11)
Heikki Keskinen – tenorisaksofoni (kappale 11)
Riku Niemi – vibrafoni (kappale 11)
Kaija Kärkinen – taustalaulu (kappaleet 1, 2 ja 4)
Ona Kamu – taustalaulu (kappaleet 1, 2 ja 4)
Veeti & The Velvets – taustalaulu (kappale 11)
Jukka Pohjola, Jukka Rantamäki, Kaisa Kallinen, Kaisa Porra, Katariina Hohti ja Ulla-Maija Hallantie – jouset
Kokoonpano > Tuotanto

Juha Tikka – tuottaja, äänittäjä, miksaaja
Dan Tigerstedt – äänittäjä, miksaaja
Pauli Saastamoinen – masteroija
Pickawayn piirikunta

Pickawayn piirikunta on piirikunta Ohiossa, Yhdysvalloissa, jonka hallintokeskus on Circleville.
Maantiede

Pickawayn naapuripiirikuntia ovat Franklin pohjoisessa, Fairfield idässä, Hocking kaakossa, Ross etelässä, Fayette lounaassa ja Madison lännessä.
Väestö

Piirikunnassa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 55 698 ihmistä. Etniset ryhmät jakautuvat valkoisiin, joita on 94,7%, mustiin (3,6%), alkuperäisamerikkalaisiin (0,2%) ja aasialaisiin (0,4%).
Kotitalouden mediaanitulo on 51 418 dollaria ja köyhyysrajan alapuolella oli 13,1% väestöstä 2007–2011 välisenä aikana.
Per Fosshaug

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: Per Fosshaug
Syntymäaika: 24. helmikuuta 1965 (ikä 59)
Syntymäpaikka: Ljusdal,  Ruotsi
Pelipaikka: puolustaja
Lempinimi: Pelle
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1982–1986 | Stora Tuna Bandy | - | (0) |
| 1986–1990 | Falu BS | - | (0) |
| 1990–1992 | IFK Vänersborg | - | (0) |
| 1992–2004 | Västerås SK | - | (0) |
| 2004–2005 | Sandvikens AIK | - |  |
| 2005–2012 | Tillberga Bandy Västerås | - | (0) |
Maajoukkue
| 1993–2005 |  Ruotsi | 129 | () |
Valmennusura
2008–2013:  Tillberga Bandy
2013–:  Somalia
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 16.11.2013.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 16.11.2013.
Per Fosshaug (s. 24. helmikuuta 1965 Ljusdal) on ruotsalainen jääpalloilija ja tällä hetkellä myös jääpallovalmentaja.
Per Fosshaugin isä on tunnettu jääpalloilija Örjan Modin. Fosshaug asui nuoruutensa Borlängessä, jossa hän aloitti myös jääpalloilijan uransa. Fosshaugin jääpallouran seuroja ovat sen jälkeen olleet Borlänge Bandy, Falu BS, IFK Vänersborg, Västerås SK, Sandvikens AIK ja Tillberga Bandy. Ylimmällä sarjatasolla, silloisessa Allsvenskanissa, Fosshaug aloitti syksyllä 1986 siirryttyään Falu BS:n riveihin. Kaikkiaan kausia Ruotsin ylimmällä sarjatasolla kertyi 18.
Ruotsin jääpallomaajoukkuetta Fosshaug edusti kausina 1993–2005 kaikkiaan 129 kertaa ja MM-kisoihin hän osallistui yhdeksän kertaa, joissa saavutti viisi maailmanmestaruutta, pelasi kaikkiaan 45 MM-ottelua ja teki 33 maalia.
Tammikuussa 2012 Fosshaug teki 47-vuotiaana comebackin Elitserieniin Tillbergan riveissä. Kauden 2008 jälkeen Fosshaug oli siirtynyt jo Tillbergan valmennustehtäviin. Erikoisena valmennustehtävänä Fosshaug ilmoitti keväällä 2013 valmentavansa Ruotsissa asuvista somalisiirtolaisista jääpallojoukkueen vuoden 2014 jääpallon MM-kisoihin.
Fosshaug on joutunut urallaan skandaaleihin niin kentällä kuin kentän ulkopuolella muun muassa veroasioiden osalta. Kaikkeen tähän skandaalinkäryiseen jääpalloilijan elämäänsä liittyen Fosshaug on kirjoittanut yhdessä Anders Lifin kanssa kirjan.
Saavutukset

Maajoukkueessa
Viisi MM-kultaa: 1993, 1995, 1997, 2003 ja 2005
2 MM-hopeaa: 1991 ja 2001
2 MM-pronssia: 1989 ja 1999.
Seurajoukkueissa
Kuusi Ruotsin mestaruutta: 1993, 1994, 1996, 1998, 1999 ja 2001 Västeråsin väreissä
3 Jääpallon maailmancup voittoa: 1994, 1997 ja 2000 Västeråsin riveissä
4 Jääpallon Euroopan cup voittoa: 1993, 1994, 1996 ja 1998 Västeråsin riveissä.
Henkilökohtaisesti.
vuoden jääpalloilija: 1994
Stor grabbar #197
Fosshaugin Tillbergassa käyttämä paitanumero 20 jäädytetty ja vedetty ABB Arenan kattoon.
Pitkä tonni

Pitkä tonni (engl. Long ton, weight ton, imperial ton) on brittiläisen yksikköjärjestelmän mittayksikkö, joka on käytössä Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja joissakin brittiläisen kansainyhteisön maissa. Yhdysvalloissa se on korvattu lyhyellä tonnilla (short ton) ja muualla metrisen järjestelmän tonnilla (tonne). Purjelaivojen aikana pitkää tonnia käytettiin ilmoittamaan alusten vetoisuutta rekisteritonnin sijaan, ja sitä käytetään yhä rajoitetusti, esimerkiksi ilmoittamaan yhdysvaltalaisten sotalaivojen tonnistoa.
Pitkä tonni vastaa 2 240 paunaa eli 1 016 kilogrammaa tai 35 kuutiojalkaa eli 0,991 089 63 kuutiometriä suolavettä, jonka tiheys on 1,025 grammaa/ml.
Pickering (Englanti)

| Pickering |
| --- | --- |

 Pickering
 Koordinaatit: 54°14′38″N, 0°46′33″W 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Osa:  Englanti
Hallintoalue:  Yorkshire ja Humber
Kreivikunta:  North Yorkshire
Hallintopiiri:  Ryedale
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
Väkiluku (2011):  6 830
Postinumero:  YO18
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pickering on kaupunki ja kunta (civil parish) Ryedalen hallintopiirissä North Yorkshiren kreivikunnassa Englannissa. Vuoden 2011 väestönlaskennassa kaupungissa asui 6 830 ihmistä.
Pickering sijaitsee North York Moorsin kansallispuiston reunalla. Kaupungin lähellä sijaitsevat myös muun muassa kaupungit Malton, Norton ja Scarborough.
Kaupungin läheisyydestä on löydetty todisteita asutuksesta jo kelttien ja Rooman valtakunnan ajalta. Pickering mainitaan myös vuonna 1086 tehdyssä Domesday bookissa, jossa siellä mainitaan olevan pieni kylä ja viljelymaata.
Kuvagalleria

Kaupungin keskusta
Pickering Castle
Church of St Peter and St Paul
Rautatieasema
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pickering (Englanti) Wikimedia Commonsissa
Paul von Lettow-Vorbeck

| Paul von Lettow-Vorbeck |
| --- | --- |
 Paul Emil von Lettow-Vorbeck
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1870 Saarlouis
Kuollut: 9. maaliskuuta 1964 Hampuri
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Saksan keisarikunta
Palvelusvuodet:  1888–1920
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota
Sotilasarvo:  kenraali
Kunniamerkit:  Pour le Mérite
Paul Emil von Lettow-Vorbeck (20. maaliskuuta 1870 Saarlouis, Preussi – 9. maaliskuuta 1964 Hampuri, Länsi-Saksa) oli saksalainen kenraali. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän komensi Itä-Afrikassa olleita saksalaisia joukkoja, jotka suuresta alivoimastaan huolimatta onnistuivat jatkamaan sissivastarintaansa sodan loppuun asti.
Lettow-Vorbeckin joukot käsittivät 14 000 miestä, joista vain 3 000 oli saksalaisia ja loput askareita eli saksalaisten puolella taistelleita afrikkalaisia. Näillä voimilla hän onnistui sitomaan yhteensä noin 300 000 miestä käsittäneet brittiläiset, belgialaiset ja portugalilaiset joukot neljän vuoden ajaksi.
Sotilasura

Lettow-Vorbeck osallistui kapteenina vuonna 1900 Kiinan boksarikapinan kukistamiseen. Vuosina 1904–1907 Lettow-Vorbeck oli Saksan Lounais-Afrikassa (nyk. Namibia) kukistamassa hottentottien ja hererojen kapinaa ja sai tuolloin kokemusta maastossa käytävästä sissisodasta. Hän haavoittui silmään ja oli toipumassa Etelä-Afrikassa, jossa tapasi Jan Smutsin. Vuodet 1909–1912 Lettow-Vorbeck oli Saksan merijalkaväen (Kaiserliche Marine-Infanterie) pataljoonankomentaja Wilhelmshavenissa Ala-Saksissa. Vuonna 1913 hänet ylennettiin everstiluutnantiksi ja nimitettiin Kamerunin turvajoukkojen komentajaksi.
Lettow-Vorbeck nimitettiin Saksan Itä-Afrikan (nyk. Tansania) joukkojen komentajaksi vuoden 1914 alussa, puoli vuotta ennen maailmansodan puhkeamista. Sodan alettua hän päätti ottaa aloitteen itselleen ja hyökkäsi elokuussa 1914 brittien rautatietä vastaan Keniassa. Suurin taistelu brittien ja Lettow-Vorbeckin joukkojen välillä käytiin marraskuun 1914 alussa satamakaupunki Tangan omistuksesta. Briteillä oli Tangan taistelussa kahdeksankertainen ylivoima ja heidän maihinnousunsa Tangaan sujui hyvin, mutta Lettow-Vorbeck houkutteli heidät taktisella perääntymisellä sisämaahan. Siellä hän tuotti väijytyksellä briteille niin suuret tappiot, että he joutuivat perääntymään takaisin Tangaan. Seuraavien vuosien ajan Lettow-Vorbeck johti sissi-iskuja brittijoukkoja vastaan eri puolilla itäistä Afrikkaa. Maaliskuussa 1916 häntä nujertamaan lähetettiin buuritaustainen kenraali Jan Smuts, joka ei kuitenkaan siinä onnistunut. Lettow-Vorbeck ylennettiin sodan aikana 1915 everstiksi ja 1917 kenraalimajuriksi. Tukijoukkoja hänelle ei kuitenkaan juuri lähetetty, koska Saksa tarvitsi niitä Euroopassa.
Saatuaan tiedon Saksan tekemästä aselevosta Lettow-Vorbeck antautui 25. marraskuuta 1918 briteille Sambian Abercornissa, vaikka olisi edelleen kyennyt jatkamaan operaatioitaan. Palatessaan tammikuussa 1919 Saksaan häntä juhlittiin sankarina. Heinäkuussa 1919 hän johti Freikorps-joukkoja, jotka miehittivät Hampurin estääkseen vallankumouksellisia spartakisteja ottamasta sitä haltuunsa. Lettow-Vorbeck joutui eroamaan Saksan armeijasta vuonna 1920 tuettuaan julkisesti epäonnistunutta Kappin vallankaappausta. Hän julkaisi muistelmakirjat Meine Erinnerungen aus Ostafrika (1921) ja Heia Safari (1922). Vuosina 1929–1930 hän oli oikeiston edustajana valtiopäivillä.
Lettow-Vorbeck sai eronsa yhteydessä kenraaliluutnantin arvonimen ja 1939 jalkaväenkenraalin arvon. Hän eli vuoteen 1964; hänen viimeisenä elinvuotenaan Saksan liittotasavallan valtio maksoi vanhoille askarisotilaille rahakorvauksia sotapalveluksesta ja aikanaan maksamatta jääneistä palkoista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Eckard Michels: Lettow-Vorbeck, Paul von (englanniksi) 1914-1918-online. International Encyclopedia of the First World War
15,000 > 300,000 Muuan maailmansodan syrjätapaus, Hakkapeliitta, 18.03.1930, nro 12, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Erkki Honkanen : Miten saksalaiset puolustivat siirtomaitaan. Ei jalan leveyttäkään saksalaista maaperää taistelutta viholliselle, Hakkapeliitta, 28.02.1939, nro 9, s. 13, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Pitkä perjantai (elokuva)

| Pitkä perjantai |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Karim Saheb
Käsikirjoittaja:  Janne Pikka Karim Saheb Miika Tuohimaa
Säveltäjä:  Eetu Aalto
Kuvaaja:  Visa Niemeläinen Niklas Nordling
Leikkaaja:  Karim Saheb
Pääosat:  Janne Pikka Karim Saheb Miika Tuohimaa
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Kolmikko 3ntertainment
Levittäjä:  SF Film
Ensi-ilta:  17. toukokuuta, 2019
Kesto:  114 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pitkä perjantai on Karim Sahebin ohjaama suomalainen toiminta- ja komediaelokuva vuodelta 2019.
Elokuva on saanut alkunsa Foster's-panimon ja NRJ-radiokanavan järjestämästä elokuvatrailerikilpailusta "Maailman pisin perjantai". Saheb sekä elokuvassa esiintyvät näyttelijät Janne Pikka ja Miika Tuohimaa sopivat tekevänsä aiheesta kokonaisen elokuvan jos he voittavat kilpailun.
Phylloderma stenops

| Phylloderma stenops> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Heimo::  Leikot Phyllostomidae
Alaheimo::  Phyllostominae
Suku::  Phylloderma  Peters, 1865
Laji::  stenops
Kaksiosainen nimi
 Phylloderma stenops  Peters, 1865 

Alalajit
 Phylloderma stenops stenops  Phylloderma stenops boliviensis  Phylloderma stenops septentrionalis 
Katso myös
   Phylloderma stenops Wikispeciesissä   Phylloderma stenops Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Phylloderma stenops on leikkojen heimoon kuuluva lepakkolaji. Se on sukunsa ainoa laji ja laajalle levinnyt, mutta huonosti tunnettu.
Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin suomenkieliseksi nimeksi on kosteikkoleikko.
Ulkonäkö ja koko

P. stenops on vankka ja suuri, kyynärvarren pituus on 65-81,7 mm. Lepakon leuka ja huulet ulkonevat voimakkaasti ja nenä on lehtimäinen, tyvestään leveä ja teräväkärkinen. Kallon maksimipituus on 29-34,5 mm. Väriltään laji on punertavanruskea, siivenkärjet ovat valkoiset.
Levinneisyys ja elinympäristö

P. stenops elää Väli- ja Etelä-Amerikassa, sitä tavataan Meksikon Chiapasista ja Belizestä Peruun, Boliviaan ja kaakkois-Brasiliaan ulottuvalla alueella. Keski-Amerikassa laji esiintyy tosin vain epätasaisesti, Nicaraguassa sitä ei ole dokumentoitu ollenkaan. Alalajeista P. s. stenops esiintyy suurimmassa osassa Etelä-Amerikkaa, P. s. septentrionalis Väli-Amerikassa ja P. s. boliviensis kaakkois-Boliviassa.
Laji esiintyy yleensä monikerroksissa trooppisissa ainavihannissa metsissä, lisäksi se sietää ihmisen muokkaamia alueita. Lepakoita tavataan usein soilla ja virtojen ympäristössä.
Ravinto

Laji käyttää ravinnokseen hedelmiä ja hyönteisiä. Sen on dokumentoitu syövän toukkia ja koteloita, sekä ruokailevan yhteiskunta-ampiaisten pesissä. Yksittäisten yksilöiden perusteella laji syö hedelmistä etenkin kurpitsoja, sekä mahdollisesti piikkirottia.
Penaty

| Penaty |
| --- | --- |

Osoite:  Primorskoje šosse 411
Sijainti:  Repino
Koordinaatit:  60.16668°N, 29.867942°E
Rakennustyyppi:  koti- ja taidemuseo
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Penaty (ven. Пенаты) oli Karjalan kannaksella Kuokkalassa (nyk. Repino) sijainnut huvila, jossa taiteilija Ilja Repin asui ja työskenteli 30 vuoden ajan 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. Alkuperäinen rakennus tuhoutui jatkosodan aikana, mutta se rakennettiin uudelleen museoksi 1960-luvulla.
Historia

Ilja Repin osti Terijoen huvilayhdyskunnassa sijainneen pienen huvilan vuonna 1899 puolisonsa Natalia Nordmanin nimiin. He antoivat sille nimeksi "Penaty" muinaisten roomalaisten palvomien kotijumalien penaattien mukaan. Repin ja Nordman pitivät huvilaa aluksi muutaman vuoden kesäasuntona, kunnes he heinäkuussa 1903 muuttivat Kuokkalaan vakituisesti.
Penaty oli aluksi vain pieni mökki, jota alettiin laajentaa perheen vaatimusten mukaisesti. Ensimmäisenä valmistuivat kuisti ja työhuone, ja vuonna 1906 huvila korotettiin kaksikerroksiseksi. Yläkertaan tuli kaksi eri ilmansuuntiin päin avautunutta ateljeeta eli ns. kesä- ja talviateljeet. Luonnonvalon saamiseksi rakennukseen tehtiin tornimaiset lasikatot. Samaan aikaan kunnostettiin myös huvilan pihaa, jonne valmistui muun muassa lampi ja "Homeroksen toriksi" nimetty aukio paviljonkeineen. Pihapiirissä oli myös toinen rakennus, jossa asui Ilja Repinin poika Juri Repin perheineen.
Suomen itsenäistyttyä joulukuussa 1917 Repin jäi edelleen asumaan Kuokkalaan. Suomen ja Neuvosto-Venäjän rajan sulkeuduttua Repinin suhde venäläiseen kulttuuriväkeen katkesi joksikin aikaan, mutta sen sijaan hän ystävystyi suomalaisten taiteilijoiden kanssa, joita Kuokkalassa usein vierailikin. Repin kuoli huvilassaan 86-vuotiaana syyskuussa 1930, ja hänet haudattiin Penatyn puutarhaan. Repinin vaatimatonta hautaa koristavat kukkaistutukset ja puinen ortodoksinen risti.
Repinin kuoleman jälkeen taloon jäi asumaan hänen vanhin tyttärensä Vera. Talvisodan päätyttyä huvila annettiin Pietarin taideakatemian haltuun, joka kesäkuussa 1940 perusti rakennukseen museon. Jatkosodan sytyttyä kesällä 1941 Penatyn irtaimisto evakuoitiin Leningradiin, ja myöhemmin sodan aikana koko huvila tuhoutui. Sodan jälkeen huvila päätettiin rakentaa kokonaan uudelleen, ja lopulta huvila avattiin yleisölle vuonna 1962. Osa Penatyn huoneista on sisustettu vanhojen valokuvien perusteella alkuperäiseen asuunsa, ja nähtävillä on runsaasti Repinille kuulunutta esineistöä sekä hänen töitään ja niiden luonnoksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Penaty Wikimedia Commonsissa