stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hapanmaitotuote
Valmistus

Nykyisin hapanmaitotuotteet valmistetaan yleensä maidosta, joka on vakioitu halutulle rasvapitoisuustasolle. Tarvittaessa sen kuiva-ainepitoisuutta nostetaan lisäämällä siihen maitojauhetta tai haihduttamalla sitä. Joidenkin jogurttien rakenneominaisuuksiin voidaan vaikuttaa myös käyttämällä sakeuttamisaineita kuten liivatetta, tärkkelystä ja pektiiniä.
Maito pastöroidaan yleensä tyypillisesti 90–95 °C:n lämpötilassa 2–5 minuutin ajan ennen hapatusta. Näin maidon heraproteiinit denaturoituvat ja niiden vedensitomiskyky kasvaa, mikä tekee lopputuotteen rakenteesta paksumman. Voimakkaalla lämpökäsittelyllä myös hapatebakteerien tarvitsemat ravintoaineet muuttuvat käytettävämpään muotoon.
Hapatettava maito yleensä myös homogenoidaan, ennen hapatusta, jotta kerma ei nousisi hapatuksen aikana pinnalle. Samalla lopputuotteen rakenne ja suutuntuma paranevat.
Rasvavakioituun, pastöroituun ja homogenoituun maitoon sekoitetaan hapate, joka on maitohappobakteerien sekaviljelmä. Mesofiiliset hapatteet kasvatetaan 18–24 °C:n lämpötilassa ja termofiiliset hapatteet 37–42 °C:n lämpötilassa. Termofiilisiä hapatteita käytetään jogurttien valmistuksessa. Maitohappobakteerit käyttävät ravinnokseen maidon maitosokeria ja muuttavat sen maitohapoksi. Tämä alentaa tuotteen happamuutta ja tekee sen proteiineista saostuneempia. Hapatuksella maidon säilyvyyttä pystytään pidentämään huomattavan paljon, ja myös monet maidon ravintoaineet ovat hapanmaitotuotteessa sulavammassa muodossa kuin maidossa. Maitohappokäymisessä syntyy myös hiilidioksidia, asetaattia, asetaldehydiä ja orgaanisia happoja. Tuotetta hapatetaan, kunnes sen pH on noin 4,5. Sen jälkeen saostuma voidaan sekoittaa homogeeniseksi massaksi.
Massa kypsytetään tankissa, jäähdytetään, pakataan ja säilötään kylmävarastoon. Jotkin hapanmaitotuotteet, kuten viili, kypsytetään vasta pakkauksessaan.
Maidon hapattaminen piimäksi lisää 54 prosentilla sen A-vitamiinipitoisuutta, 36 prosentilla sen K-vitamiinipitoisuuta, 33 prosentilla sen B1-vitamiiniipitoisuutta, 25 prosentilla sen jodipitoisuutta ja 12 prosentilla sen folaattipitoisuutta.
Hapanmaitotuotteisiin liitetyt terveysväittämät

Nobel-palkittu mikrobiologi Ilja Metšnikov esitti 1800-luvun lopulla, että jogurtin ja muiden hapanmaitotuotteiden valmistuksessa käytetyt bakteerit, kuten Lactobacillus bulgaricus, voivat korvata haitallisia suolistobakteereita lisäten terveyttä ja pidentäen elinikää. Teoria jogurtin terveysvaikutuksista perustui Metšnikovin ja hänen tuttaviensa kokemuksiin, eikä sitä tukevaa tieteellistä näyttöä ollut olemassa. Myöhemmin havaittiin kuitenkin, että Lactobacillus acidophilus on ainoa maitohappobakteeri, joka kykenee edes elämään paksusuolessa. Euroopan elintarviketurvallisuusvirasto EFSA on kieltänyt sittemmin kaikkien maitohappobakteereita sisältävien elintarvikkeiden markkinoinnin terveysvaikutteisina näytön puutteen vuoksi. Myös Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA on päätynyt samaan tulokseen.
Kolppana

Kolppana (ven. Колпаны, Kolpany) on kylä ja entinen luterilainen seurakunta Inkerissä lähellä Hatsinan kaupunkia.
Historiaa

1600-luvulla Kolppana muodosti Skuoritsan luterilaisen seurakunnan eteläisimmän osan. Siitä länteen sijaitsi Tääkelin seurakunta, jolla oli oma kirkkoherra 1640-luvulta lähtien. Tääkelillä, myöhemmältä nimeltään Spankkovalla, oli oma pastori 1720-luvulle saakka, mutta sen jälkeen seurakunta, johon kuului myös Kolppanan seutu, liitettiin Koprinaan. Vuonna 1753 Spankkovasta ja Kolppanasta tuli itsenäinen seurakunta. Keisari Paavali I rakennutti Kolppanaan pyhille Pietarille ja Paavalille omistetun kivikirkon, joka valmistui vuonna 1802. Vuonna 1860 Spankkovan ja Kolppanan seurakuntaan kuului noin 1500 inkerinsuomalaista. Vuonna 1905 seurakunnassa oli noin 4800 suomalaista ja viitisenkymmentä virolaista jäsentä. Vuosina 1863–1918 Kolppanassa toimi suomalainen opettajaseminaari.
1920-luvun alusta lähtien Spankkova ja Kolppana toimivat erillisinä seurakuntina. Kolppanan kirkon torni purettiin vuonna 1933 ja kirkko suljettiin vuonna 1937.
Toisen maailmansodan aikana saksalaisten miehitysalueelle jäänyt Kolppanan suomalaisväestö siirrettiin Suomeen vuonna 1943.
Kylät

Kolppanassa oli 18 kylää: Pieni Hatsina, Himasi, Kivijärvi, Pieni Kolppana, Suuri Kolppana, Kurema, Lätinä, Pieni Paaritsa, Suuri Paaritsa, Räpisi, Ala-Sakoska, Ylä-Sakoska, Salusi, Sernitsa, Uusi Sernitsa, Vaijala, Vakkala ja Vopsi.
Haprakynsisammal

| Haprakynsisammal> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Bryopsida aitosammalet
Lahko::  Kynsisammalet Dicranales
Heimo::  Dicranaceae
Suku::  Kynsisammalet Dicranum
Laji::  fragilifolium
Kaksiosainen nimi
 Dicranum fragilifolium  Lindb. 
Katso myös
   Haprakynsisammal Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haprakynsisammal (Dicranum fragilifolium) on sammallaji. Se kasvaa muun muassa puiden tyvillä ja kannoilla. Haprakynsisammal on väritykseltään vihreänruskea. Haprakynsisammal katkeilee kärjistään helposti. Haprakynsisammal kuuluu Dicranaceae -heimoon ja kynsisammalten sukuun.
Aiheesta muualla

ITIS: Dicranum fragilifolium (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q11076503  Wikispecies: Dicranum fragilifolium  CoL: 35TLQ  EoL: 890396  EUNIS: 197458  FNA: 240000053  GBIF: 2675483  iNaturalist: 161857  IRMNG: 10634496  ITIS: 16773  NatureServe: 2.127577  NCBI: 94687  Observation.org: 160882  Open Tree of Life: 747818  Plant List: tro-35122366  PLANTS: DIFR70  Tropicos: 35122366  WFO: wfo-0001159397  Laji.fi: MX.43546
Kombreia

| Kombreia> Κώμβρεια |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ?, Chalkidikí, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Krusis, Traakia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kombreia (m.kreik. Κώμβρεια, Kōmbreia, myös Κώμβρια, Kōmbria; lat. Combrea, Combria) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Krusiksessa Traakiassa, nykyisellä Chalkidikín niemimaalla Kreikassa. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Kombreian historiasta ei tiedetä juuri mitään. Sen mainitsee vain Herodotos, joka sanoo kaupungin luovuttaneen joukkoja Kserkseelle persialaissotien aikaan vuonna 480 eaa. Sen lisäksi kaupungin kansalaisesta käytetty etnonyymi Kombreatēs (Κομβρεάτης) tunnetaan eräästä piirtokirjoituksesta.
Kolmivaihevirta

Elektroniikka
Mittaustekniikka
Sähkövoimatekniikka
Säätötekniikka
Kolmivaihevirta
Tasavirta
Vaihtovirta
Virtapiiri
Pätöteho
Näennäisteho
Loisteho
Jännite
Resistanssi
Sähkövirta
näytä
keskustele
Kolmivaihevirta (kolmivaihejärjestelmä) on yksi vaihtovirran muoto. Kolmessa vierekkäisessä johtimessa on sinimuotoinen, samantaajuinen ja yhtä suuri jännite. Jännitteiden välillä on 1⁄3 jakson (120°) vaihe-ero, jolloin vaiheista yhteensä käytettävissä oleva teho on koko ajan yhtä suuri. Vaihejohtimien lisäksi käytössä on usein nollajohdin. Kolmivaihevirtaa käytetään yleisesti, erityisesti voimansiirrossa, sillä vakiotehon käytöstä on joitakin käytännön etuja.
Yleistä

Kolmea vaihetta merkitään nykyään sähköjärjestelmässä tunnuksilla L1, L2 ja L3. Aikaisemmatmilloin? merkinnät vaiheille olivat R, S ja T. Vaihejohtimien värikoodi on yleensä ruskea, musta ja harmaa. Sähköjärjestelmän nollaa merkitään N:llä (tunnusväri sininen, vanhoissa asennuksissa harmaa, valkoinen tai vaaleansininen) ja suojamaata PE:llä (tunnusväri kelta-vihreä, vanhoissa asennuksissa punainen).
Vaiheen ja nollan välistä jännitettä kutsutaan vaihejännitteeksi UP, joka Suomen pienjänniteverkossa on 230 V ( 400V/{\sqrt {3}}). Vaiheiden välistä jännitettä kutsutaan pääjännitteeksi. Verkon pääjännite on  {\sqrt {3}}\cdot U_{P}, Suomen pienjänniteverkossa 400 V.
Puhekielessä kolmivaihevirtaa kutsutaan myös nimellä "voimavirta". Vastaavasti yksivaiheista virtaa kutsutaan "valovirraksi" tai "seinävirraksi". Kaikki nämä käsitteet viittaavat ensi sijassa tyypilliseen käyttötarkoitukseen, eivätkä niinkään sähkön "voimallisuuteen". Voimavirran kohdalla viitataan historiallisesti siihen, että kolmivaihevirralla on helpompi pyörittää mekaanista voimaa tuottavia moottoreita. Se on usein "voimallisempaa" kuin valovirta, kun sen tyypillinen käyttötarkoitus niin vaatii, mutta esimerkiksi laajat valaistusverkostot usein myös toimivat suuremmilla tehoilla valovirrasta kuin yksittäinen ns. voimavirtamoottori. Siksi nykykäytännössä on toivottavaa puhua nimenomaan kolmivaihevirrasta, ja tarpeen vaatiessa täsmentää erikseen jännite sekä virransietokyky, lopullisen tehon määreinä.
Kolmivaihesähkö muissa maissa

Keski-Euroopassa, erityisesti ranskankielisessä Belgiassa, sekä Norjassa on edelleen käytössä kolmivaihejärjestelmiä, jossa 230 V saadaan kahden vaihejohtimen väliltä. Tällöin kumpikaan johdin ei ole nollajohdin ja mm. pistorasioiden molemmissa koskettimissa on hengenvaarallinen (noin 133 V) jännite maahan verrattuna. Tämän vuoksi tällaisessa järjestelmässä olevissa nykyaikaisissa asennuksissa kaikki johdonsuojakytkimet katkaisevat molemmat johtimet (ranskaksi disjoncteur bipolaire). Lisäksi vikavirtasuojakytkin (ranskaksi dispositif différentiel à courant résiduel) kytkee sähköt pois, mikäli kyseisten kahden vaiheen välillä on virtaero. Tyypillisesti suoja laukeaa 30 milliampeerin erosta. Virtaero merkitsee sitä, että järjestelmässä on jossain vaiheen ja maan välinen virtapiiri, eli ongelmatilanne.
Pohjois-Amerikassa yksityisasuntoihin ei tule kolmivaihevirtaa, vaan aina nolla ja kaksi vaihetta, joiden vaihe-ero on 180° ja niiden välistä saa siten 240 V. Yleensä yksityisasunnon kuorma on pääkytkimellä (katkaisijalla) rajattu 200 ampeeriin. 120 V vaihejännitteen mukainen 208 V kolmivaihejärjestelmä on kuitenkin käytössä. Esimerkiksi kaupallisissa kiinteistöissä pistokejännite (120V nollajohtimen ja vaiheen välillä) saadaan aikaan kolmivaiheisilla 120/208V, kolmio-tähti tai yksivaiheisilla 120/240V kuivamuuntajilla.  Jäähdytys ja muu LVI-kuorma yleensä kytketään kaupallisissa ja teollisissa kiinteistöissä 277/480V kolmivaihejärjestelmiin, joita syötetään tähtijärjestelmän kolmen vaiheen ja nollajohtimen kautta jakelumuuntajilta.
Kolmivaiheteho resistiivisellä kuormalla

Kolmivaihekytkennässä vaihejännitteellä UP ja verkon vaiheen virralla IP saatava teho on 3·UP·IP. Esim. 3x16 A 3-vaihesulakkeiden maksimikuormitus on 3·230 V·16 A ≈ 11 kW.
Kolmivaiheverkon tähtikytkennässä vaihejännitteellä UP ja kuorman virralla IL (=verkon vaihevirta) saatava teho on  P=3\cdot U_{P}\cdot I_{L}.
Kolmivaiheverkon kolmiokytkennässä vaihejännitteellä UP (=verkon pääjännite) ja kuorman virralla IL saatava teho on  P=3\cdot U_{P}\cdot I_{L}. Tällöin verkon vaihevirta IP on  {\sqrt {3}}\cdot I_{L}.
Kirjallisuutta

Voipio, Erkki: Virtapiirit ja verkot.  Helsinki:  Otatieto, 2001 (1976).  ISBN 951-672-082-X
Kolmivaihevirran kaavio.

L1 = Musta

L2 = Punainen

L3 = Sininen
Kómaros

| --- | --- |
Muut nimet:  Koúmaros (Κούμαρος)
Sijainti:  37°24′18″N, 26°43′27″E, Pátmos Kálymnos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Arkoín saaret, Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,06 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kómaros (kreik. Κόμαρος, myös Koúmaros, Κούμαρος) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja tarkemmin Arkoín saariin, ja sijaitsee Arkoín pääsaaren pohjoisrannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,06 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Kómaros kuuluu Pátmoksen kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Hanhikorppikotka

| Hanhikorppikotka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Korppikotkat Gyps
Laji::  fulvus
Kaksiosainen nimi
 Gyps fulvus  (Hablizl, 1783) 

Alalajit
 G. f. fulvescens  G. f. fulvus 
Katso myös
   Hanhikorppikotka Wikispeciesissä   Hanhikorppikotka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hanhikorppikotka (Gyps fulvus) on Aasiassa ja Etelä-Euroopassa pesivä korppikotkalaji, joka on eksynyt joitakin kertoja myös Suomeen.
Koko ja ulkonäkö

Hanhikorppikotkan pituus on 93–110 cm ja siipien kärkiväli 234–269 cm. Aikuinen hanhikorppikotka painaa 6,2–11,3 kg (ääritapauksissa 4,25–15 kg), 15 eteläeurooppalaisen yksilön keskipaino oli 7,436 kg.
Levinneisyys

Hanhikorppikotkia elää Etelä-Euroopassa, Pohjois-Afrikassa ja Aasiassa. Suomessa laji on tavattu 14 kertaa, ensi kertaa noin vuonna 1910 Kuusamossa ja viimeksi 22. huhtikuuta – 1. toukokuuta 2007 Kymenlaaksossa, Uudellamaalla ja Etelä-Hämeessä.
Elinympäristö

Hanhikorppikotka viihtyy auringossa ja on aktiivisimmillaan auringon paistaessa. Alpit ja muut korkeat vuoristot ovat hanhikorppikotkien eniten suosimaa elinaluetta.
Lisääntyminen

Hanhikorppikotka munii kerrallaan vain yhden munan. Haudonta-aika on 48–58 ja pesäpoikasaika 120–132 vuorokautta.
Ravinto

Hanhikorppikotka syö pääasiassa haaskoja.
Aiheesta muualla

Laine, Lasse 1976: Hanhikorppikotka Gyps fulvus* tavattu lounaissaaristossa 1974. - Lintumies 1.1976 s. 30. SLY.
Hanhikorppikotka Lintukuva-verkkopalvelussa
Harvinainen etelän petolintu joutui surman suuhun hyökätessään ihmisten kimppuun Hiitolan Mykrällä, Käkisalmen Sanomat 08.06.1939, nro 63, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q177856  Wikispecies: Gyps fulvus  ADW: Gyps_fulvus  Avibase: 5D1987CEE4005AA2  BioLib: 8511  BirdLife: 22695219  BOW: eurgri1  CoL: 3HXNC  CMS: gyps-fulvus  eBird: eurgri1  EoL: 45515798  EPPO: GYPXFU  EUNIS: 1070  EURING: 2510  Fauna Europaea: 96702  Fauna Europaea (new): 777e75b0-c473-4e28-a7f1-899f8432cb19  GBIF: 2480389  IBC: eurasian-griffon-gyps-fulvus  iNaturalist: 5366  IRMNG: 10685924  ITIS: 175487  IUCN: 22695219  NBN: NHMSYS0000530389  NCBI: 36247  Observation.org: 344  Open Tree of Life: 549517  Paleobiology Database: 369536  Paleobiology Database: 369536  Species+: 5114  Xeno-canto: Gyps-fulvus  Laji.fi: MX.26543 
Hanhikorppikotka
Gyps fulvus
Komedo

Vasemmalla normaali ihohuokonen, keskellä valkopää, oikealla mustapää.
Mustapäitä nenän sivulla.
Komedo tai ihomato on ihon talirauhastiehyessä oleva lieriömäinen sarveistulppa. Se on muodostunut talimassasta ja sarveismassasta, ja sen pinnallinen pää voi olla vaalea tai musta.
Komedoja syntyy ihmiselle erityisesti murrosiässä, jolloin sukupuolirauhaset alkavat tuottaa kiihtyvällä tahdilla sukupuolihormoneita. Mieshormonit yhdistyvät talirauhasen mieshormonireseptoreihin ja saavat talirauhassolun tuottamaan erittäin runsaasti talia. Kun karvatuppeen on tullut liian paljon talia, sitä ravintonaan käyttävät mikrobit tuottavat aineenvaihduntatuotteenaan runsaasti jätettä rasvahappojen muodossa. Tällöin karvatupen herkkä seinämäpinta ärsyyntyy, ja karvatuppi tuottaa lisää seinämäsoluja pyrkien pääsemään eroon jätteestä. Sen seurauksena ihohuokosen suuaukkoon voi muodostua sarveistulppa eli komedo, joka sulkee aukon.
Komedo on aluksi väritön, ja sen sisältö kuultaa ihon läpi, jolloin sitä kutsutaan valkopääksi eli sulkeutuneeksi komedoksi. Kasvaessaan komedon pää muuttuu tummaksi. Kun komedossa on keskellä musta piste, sitä kutsutaan mustapääksi eli avoimeksi komedoksi. Tumma väri on ihon pigmentin melaniinin kerrostumista, eikä väriä saa pesemällä pois.
Komedon alla talimassat venyttävät ihohuokosta yhä suuremmaksi. Tällöin vapautuu tulehdussignaaleja ja syntyy punainen ja paksu finni, jolla saattaa olla märkänen huppu.
Arne Kolster

Arne Rudolf Kolster (11. elokuuta 1907 Helsinki – 20. heinäkuuta 1999) oli suomalainen diplomi-insinööri ja toimitusjohtaja, joka sai ensimmäisenä Suomessa patenttineuvoksen arvonimen, vuonna 1976.
Henkilöhistoria

Arne Kolsterin vanhemmat olivat professori Hermann Kolster ja Amalie Ohrt ja puoliso vuodesta 1931 voimistelunopettaja Anna-Lisa Planting. Kolster tuli ylioppilaaksi 1925 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1931. Hän oli Kolster-yhtiön patenttiasiamies vuodesta 1929 ja toimitusjohtaja vuodesta 1957. Rafu Lönnström ja Sytytin -yhtiöiden käyttöinsinöörinä Kolster toimi 1939–1941 ja ruotsalaisen patenttitoimiston palveluksessa Tukholmassa  1945.
Kolsterilla oli useita alansa kotimaisia ja kansainvälisiä luottamustehtäviä ja hän oli Kauniaisten kauppalan valtuuston jäsen  1948–1956 ja Venezuelan konsuli vuodesta 1968. Kolster-yhtiön palveluksessa Arne Kolster oli 60 vuotta, joista 30 vuotta toimitusjohtajana.
Julkaisuja

Intrång i patenträtt under patentansökningstiden, 1956
25-vuotisjuhlajulkaisu: 25-årsfestskrift:  Finska föreningen för industriellt rättsskydd r.f.. 1956. Toimittaneet Kalle Kauppi, T. M. Kivimäki, Arne Kolster ja E. M. Heinonen
”Bruksmönster i Finland”, NIR: nordiskt immateriellt rättsskydd, 1987/3 (56 vsk.), s. 287–294.
Hamlet

| Hamlet, Tanskan prinssi> Hamlet, Prince of Denmark |
| --- | --- |

Kirjoittaja:  William Shakespeare
Alkuperäiskieli:  englanti
Hamlet, Tanskan prinssi on englantilaisen näytelmäkirjailija William Shakespearen tragedia, jonka hän kirjoitti vuosien 1599–1601 välillä. Hamletia on kutsuttu Shakespearen pääteokseksi. Se on myös yksi maailman tunnetuimmista näytelmistä, ja sitä esitetään edelleen paljon. Näytelmän keskeinen teema on isän ja pojan suhde. Näytelmä tunnetaan erityisesti Hamletin monologista, joka alkaa sanoilla Ollako vai eikö, siinä pulma.
Historia

Hamletin ensimmäinen painettu julkaisu on vuodelta 1602. Näytelmää esitti ensimmäisenä luultavasti Shakespearen teatteriseurue Lord Chamberlain’s Men, jonka näyttelijä Richard Burbage todennäköisesti esitti näytelmän nimiroolia ensimmäisenä. Muissa Euroopan maissa näytelmästä alettiin tehdä sovituksia 1700-luvulla.
Suomessa Hamletin ensiesitys oli vuonna 1819. Näytelmästä on olemassa useita suomennoksia, joista vanhin on 1800-luvulta oleva Paavo Cajanderin suomennos. Cajanderin lisäksi näytelmän ovat suomentaneet Yrjö Jylhä, Veijo Meri ja Eeva-Liisa Manner.
Englantilaisen The Sunday Times -lehden äänestyksessä Hamlet valittiin toisen vuosituhannen suurimmaksi mestariteokseksi.
Juoni ja nimi

Näytelmä kertoo Tanskan prinssi Hamletista, joka kohtaa isänsä haamun. Haamu paljastaa nykyisen kuninkaan (Hamletin sedän) käyttäneen myrkkyä päästäkseen valtaistuimelle ja kuningattaren vuoteeseen. Hamlet päättää kostaa isänsä kokeman vääryyden ja kehittää juonen kuninkaan pään menoksi.
Hamletin juonikuvio on peräisin tanskalaiselta Saxo Grammaticukselta, joka kirjoitti skandinaavisen saagan ylös 1100-luvulla Historia Danicaan. Teksti painettiin vuonna 1514, ja ranskalainen François de Belleforest sisällytti sen mukailtuna teokseensa Histoires Tragiques (1570). Englantilainen Thomas Kyd dramatisoi tarinan myöhemmin kadonneessa Hamlet-näytelmässään, joka oli suosittu 1580- ja 1590-luvuilla. Tätä näytelmää Shakespeare itse todennäköisesti käytti materiaalinaan.
Vuonna 2011 julkaistun tutkimuksen mukaan Hamletin nimi saattaa olla peräisin keskiaikaisesta irlantilaisesta tarusta.
Hamletissa on kaikkiaan 4042 säettä. Se on säkeiden määrällä mitattuna Shakespearen näytelmistä kaikkein pisin, ja myös sen nimihahmo lausuu selvästi enemmän säkeitä (1422) kuin yksikään toinen Shakespearen näytelmien hahmo.
Tulkinnat

Hamletin syntyhistoriasta tai kirjailijan mielenliikkeistä näytelmän tekohetkellä ei tiedetä mitään. Näytelmää on kuitenkin analysoitu ja tulkittu monella tavalla, ja siitä on kirjoitettu tuhansia tutkielmia. Näytelmää pidetään yleisinhimillisenä ja moniulotteisena. Sen tulkinnat ovatkin vaihdelleet aikakausien vaihtuessa.
Myös näytelmän nimihahmo on nähty monella eri tavalla. Hänen tekojensa motiivit on tulkittu eri tavoin kunkin ajan psykologisten suuntausten mukaisesti. Jotkut uskovat Hamletin oikeasti tulevan hulluksi kohdatessaan isänsä haamun, mutta joidenkin mukaan hän vain näyttelee hullua toteuttaakseen suunnitelmansa. Katsojien ja kriitikoiden vaatimukset Hamletin roolitulkinnalta ovat vaihdelleet aikakausien kuluessa. Hamletia on 1900-luvun alkupuolella esitetty nerona. Joskus häntä on esitetty nuorena ja rohkeana, joskus vanhana ja moniulotteisena. Hän on ollut toisinaan romanttinen uneksija, intellektuelli, idealisti tai kyynikko.
Näytelmän päähenkilöt

Hamlet, Tanskan prinssi
Claudius, Tanskan kuningas, Hamletin setä, Hamletin äidin uusi aviomies
Gertrude, Tanskan kuningatar, Hamletin äiti
Polonius, ylimmäinen kamariherra
Ofelia, Poloniuksen tytär, Hamletin rakastettu
Laertes, Poloniuksen poika ja Ofelian veli
Horatio, Hamletin ystävä
Hamletin isän haamu
Elokuvaversioita

Hamlet on filmatisoitu lähes seitsemänkymmentä kertaa. Tunnetuimpia elokuvaversioita ovat:
Hamlet (1948, ohjannut ja pääosassa Laurence Olivier)
Hamlet (1990, ohjannut Franco Zeffirelli, pääosassa Mel Gibson)
Hamlet (1996, ohjannut ja pääosassa Kenneth Branagh)
Hamlet (2000, ohjannut Michael Almereyda, pääosassa Ethan Hawke)
Suomessa Hamletista on tehnyt elokuvasovituksen Aki Kaurismäki vuonna 1987 nimellä Hamlet liikemaailmassa.
Hamlet musiikissa > Oopperoita

Pascal Bentoiu: Hamlet (op. 18, 1974)
Franco Faccio: Amleto (1865)
Ambroise Thomas: Hamlet (1868)
Hamlet musiikissa > Muita teoksia

Pjotr Tšaikovski: Hamlet, orkesterifantasia (op. 67, 1888)
Suomennoksia

Shakespeare, William: Hamlet.  (The Tragedy of Hamlet, Prince of Denmark, n. 1600.)  Suomentanut Paavo Cajander (Ilm. ensimmäisen kerran suomeksi 1879 Suomalaisen kirjallisuuden seuran kustantamana). Porvoo:  WSOY, 1953.
Shakespeare, William: Hamlet.  ((The Tragedy of Hamlet, Prince of Denmark, n. 1600.) William Shakespearen suuret draamat. 2)  Suomentanut Yrjö Jylhä. Helsinki:  Otava, 1955.
Shakespeare, William: Hamlet.  (The Tragedy of Hamlet, Prince of Denmark, n. 1600.)  Suomentanut Eeva-Liisa Manner. Suomennosta hiukan lyhennetty Tampereen teatteria varten. Helsinki:  Tammi, 1981.  ISBN 951-30-5454-3
Shakespeare, William: Hamlet, Tanskan prinssi.  (The Tragedy of Hamlet, Prince of Denmark, n. 1600.)  Suomentanut Veijo Meri. Helsinki:  Otava, 1982.  ISBN 951-1-06919-5
Shakespeare, William: Hamlet.  ((The Tragedy of Hamlet, Prince of Denmark, n. 1600.) Esipuhe Ralf Långbacka)  Suomentanut Matti  Rossi. Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 9510382272
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Hamlet, Prince of Denmark on Wikiaineistossa (englanniksi)
Lisää luettavaa aiheesta Hamlet on Wikiaineistossa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hamlet Wikimedia Commonsissa
Cajanderin suomennos Gutenbergissä
HyperHamlet (Arkistoitu – Internet Archive) - research project at the University of Basel (englanniksi)
Hamlet, Prince of Denmark Summary (englanniksi)
Hamlet fi.shakespeare-1.comissa
Shakespearen Hamlet Suomessa vuosina 1906–2005. Teatterimuseo.
Hamlet - Yle Areena
Näyttelijä Edwin Booth Hamletina noin vuonna 1870.
Stephania Haralabidis

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten vesipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Naisten vesipallo. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Naisten vesipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tokio 2020 |  |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Gwangju 2019 |  |  |
|  Kultaa | Budapest 2022 |  |  |
Stephania Haralabidis (kreik. Στεφανία Χαραλαμπίδη, Stefanía Charalampídi; s. 19. toukokuuta 1995) on kreikkalais-yhdysvaltalainen vesipalloilija. Hän ylsi arvokisavoittoihin Kreikan nuorisomaajoukkueissa ja on edustanut Yhdysvaltain naisten maajoukkuetta joulukuusta 2017 alkaen. Hän voitti kultaa vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Hän on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 2019 ja 2022.