stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Robin Hood
Iloiset veikot

Robin Hoodin rosvojoukon jäseniä, ”iloisia veikkoja”, kerrottiin olleen yhteensä 140. Heistä vain muutama tunnetaan nimeltä.
Pikku John on ollut Robin Hoodin rinnalla alusta saakka. Ensimmäinen maininta hänestä on noin vuonna 1420 kirjoitetusta Orygynale Chroniclesta. Siinä John mainitaan jopa ennen Robinia, mikä voi viitata siihen, että häntä pidettiin joukkion johtajana. John mainitaan myös Scotichroniconissa 1440-luvulta sekä varhaisissa balladeissa. The Death of Robin Hood -kertomuksessa hän on paikalla Robinin kuoleman hetkillä, mutta joissain toisissa hän puuttuu niistä. Vanhassa balladissa ja siitä tehdyssä näytelmässä Robin Hood and Little John kuvataan miesten tapaaminen. Ollessaan kävelyllä yksin metsässä Robin tapaa yli kaksimetrisen muukalaisen, joka ei suostu väistämään häntä puron yli mentäessä. Miehet käyvät tappeluun sauvoin puron yllä, ja John pudottaa Robinin veteen. Robin pyytää miestä joukkoihinsa. Tämä sanoo nimekseen John Little, mutta häntä aletaan kutsua Little Johniksi (Pikku John). Tarinassa A Gest of Robin Hode Johnista käytetään joskus nimeä Reynold Greenleaf. Joissakin 1300-luvun alun oikeusasiakirjoissa mainitaan Pikku John -niminen rosvo. Pikku Johnin sanotaan olleen haudatun Hathersagen kylään Derbyshiressä, mutta haudasta löydetyn suurikokoisen miehet jäännökset ovat sittemmin kadonneet.
Veli Tuck on munkki, joka ilmaantuu Robinin balladeihin alun perin Marian-neidon yhteydessä englantilaisissa kevätjuhlissa. Miesten ensikohtaaminen tapahtuu ilmeisesti balladissa Robin Hood and the Curtal Friar. Tuck kuvataan taitavaksi miekkamieheksi, joka uskaltaa vastustaa Robinia, kun tämä komentaa Tuckin kantamaan itsensä joen yli. Myöhemmin hänet kuvataan pulskana, hyvästä ruoasta ja juomasta pitävänä leppoisana hahmona.
Puna-Will esiintyy varhaisissa balladeissa Robin and the Monk ja A Gest of Robyn Hode Pikku Johnin ja Much Myllärinpojan rinnalla. Hänen nimensä kirjoitetaan monin eri tavoin. Will kuvataan keikarina, joka käyttää punaista väriä vaatteissaan. Robinin ja Willin tapaaminen kuvataan balladissa Robin Hood and Will Scarlet. Robin näkee hänen kävelevän yksin metsässä. Miehet tappelevat, ja Robin saa haavan päähänsä. Will paljastuu Robinin veljenpojaksi, joka on paennut Maxfieldistä hakemaan suojelusta metsien rosvojoukolta ja etsimään setäänsä, ja Robin ottaa hänet suojiinsa.
Much Myllärinpoika on yksi alkuperäisistä iloisista veikoista ja näkyvässä osassa varhaisissa kertomuksissa. Hän on taitava miekkailija. Tarinassa Robin Hood and the Monk hän on pelastamassa Robinia vankilasta. Myöhemmissä tarinoissa hän muuttui näkymättömämmäksi.
Allan a Dale tuli kertomuksiin mukaan vasta myöhemmin, ensi kertaa 1600-luvun balladissa Robin Hood and Allin á Dale. Robin auttaa Allania saamaan rakastettunsa takaisin, ja Allan liittyy iloisiin veikkoihin. Hänet kuvataan usein kiertelevänä laulajana ja joskus Robinin tarinan kertojana.
Will Stutely esiintyy kahdessa balladissa. Robin Hood Rescuing Will Stutely kertoo, kuinka Robin pelastaa sheriffin vangitseman ja hirttotuomion saaneen Willin. Muita nimeltä tunnettuja iloisia veikkoja ovat Arthur á Bland ja David of Doncaster.
Muita hahmoja

Marian-neito on Robinin rakastettu. Heidän rakkaustarinansa lienee saanut vaikutteita ranskalaisesta paimenrunosta Le Jeu de Robin et Marion, jolla ei ole nimiä lukuun ottamatta kuitenkaan mitään yhteyttä Robin Hoodin legendaan. Varhaisissa balladeissa Robin omistautuu Neitsyt Marialle, eikä hänellä ole naisseuralaista. Marian-neito mainitaan ensi kertaa Alexander Barclayn runoissa The Ship of Follies (noin 1508). Varhaisissa englantilaisissa kevätjuhlissa Robinin naisseuralainen on joskus nimeltään Matilda Fitzwater tai Fitzwalter. Marian mainitaan ohimennen 1600-luvun balladeissa Robin Hood and Queen Katherine ja Robin Hood’s Golden Prize. Pääroolissa hän on vasta tarinassa Robin Hood and Maid Marian (n. 1660). Silloin niin hän kuin Robinkin nähdään jo aatelissukuisina.
Nottinghamin seriffi on Robin Hoodin tarinoiden pääkonna, Robinin rosvojoukkoa vainoava kruunun edustaja, joka on ollut mukana tarinoissa jo varhain. Hänen nimeään ei mainita kertaakaan.
Guy of Gisborne on konnahahmo, joka esiintyy ensi kertaa balladissa Robin Hood and Guy of Gisborne (noin 1475). Hän on metsästämässä lainsuojattomia ja käy miekkataistelun Robinia vastaan, jossa hän saa surmansa.
Kirjallisuutta

Bellamy, John: Robin Hood: An Historical Enquiry.  London:  Croom Helm, 1985.  ISBN 0-7099-3278-2
Estlander, Carl Gustaf: Folksångerna om Robin Hood. Helsingfors 1859.
Harrison, Dick: Mannen från Barnsdale: Historien om Robin Hood och hans legend.  Stockholm:  Pan, 2006.  ISBN 91-7263-760-9
Pollard, A. J.: Imagining Robin Hood: The Late-medieval Stories in Historical Context.  London:  Routledge, 2004.  ISBN 0-415-22308-3
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robin Hood Wikimedia Commonsissa
Major Oak, vanha ja kuuluisa tammi Sherwoodin metsässä. Robinin joukkion kerrotaan piiloutuneen tämän onton puun sisään tai säilyttäneen siellä aarteitaan.
Robin Hood ja Pikku John (oik.) kohtaavat. Louis Rheadin kuvitusta vuodelta 1912.
Kuolema

Ihmisen ikäkaudet
Alkio | Sikiö
Syntymä | Lapsuus | Vauvaikä | Leikki-ikä | Kouluikä
Nuoruus | Murrosikä
Aikuisuus | Keski-ikä
Vanhuus | Kuolema
Ihmisen pääkalloa ja kokonaista luurankoa pidetään kuoleman vertauskuvina.
Kuolema tarkoittaa eliön elintoimintojen päättymistä, jolloin elämä lakkaa. Kuolema aiheutuu pääasiassa sairaudesta, tapaturmasta tai onnettomuudesta tai vanhuudesta (vanhasta iästä). Iän myötä kuolemaan johtavien sairauksien todennäköisyys kasvaa. Myös itsemurha on kuolinsyy.
Kuoleman biologiaa

Lähtökohtaisesti kaikki eliöt kuolevat joskus. Normaalien solujen elinaika jatkuu noin 50 jakautumiskerran päähän (Hayflickin raja). Niiden kromosomeissa olevat telomeerit lyhentyvät jokaisella jakautumiskerralla. Erilaistumattomat kantasolut, sukusolut ja eräät syöpäsolut kykenevät telomeraasientsyymin avulla ylläpitämään kromosomiensa vakiopituuden. Kantasoluja on aikuisella varmasti esimerkiksi luuytimessä ja ihon orvaskedessä, mikä mahdollistaa mm. verisolujen tuotannon ja ihon uusiutumisen.
Eläimillä kuolema seuraa usein jonkin tärkeän elimen, kuten sydämen, toiminnan lakattua. Kasvit puolestaan voivat sopivissa olosuhteissa jatkaa elinkaartaan juurissaan ja versoissaan, jolloin voi olla tulkinnanvaraista, koska yksilö kuolee ja klooni jatkaa sen elämää. Yksisoluisten, jakautumalla lisääntyvien eliöiden kuolema on vielä vaikeampi määritellä.
On mahdollista että eliö kuolee, mutta osa sen soluista ja elimistä jää eloon ja voidaan siirtää uuteen isäntään, kuten elinsiirron tapauksessa. Elinsiirron yhteydessä yhä elävät kudokset on poistettava nopeasti kuolleesta isännästä, ennen kuin ne kuolevat puutteellisten elintoimintojen takia. Toisaalta eliön yksittäiset solut tai jopa elimet voivat kuolla, mutta eliö voi jäädä eloon. Monet yksittäiset solut elävät vain lyhyen aikaa, joten suurin osa eliöiden soluista uusiutuu jatkuvasti.
Lääketieteellinen ja juridinen kuolema

Lääketieteessä kuolema tarkoittaa elimistön toimintojen pysyvää lakkaamista. Kuolinhetki voidaan määritellä verenkierron ja hengityksen loppumisena (sydänkuolema, kliininen kuolema) tai aivojen toiminnan loppumisena (aivokuolema). Kuoleman juridinen määritelmä vaihtelee jonkin verran eri valtioissa. Suomessa ihminen voidaan todeta kuolleeksi, kun sydän on lakannut sykkimästä ja joku seuraavista pätee: hengitys ja verenkierto ovat loppuneet, ruumis on tuhoutunut tai toissijaiset kuolemanmerkit ovat ilmaantuneet. Hengityksen ja verenkierron loppuminen todetaan esimerkiksi silloin, jos elvytyksestä huolimatta verenkierto ei käynnisty tai jos elvytykseen päätetään olla ryhtymättä toivottoman ennusteen vuoksi. Ruumiin tuhoutuminen tarkoittaa esimerkiksi palamista tai murskaantumista. Toissijaiset kuolemanmerkit ovat lautumien ja kuolonkankeuden (rigor mortis) ilmaantuminen sekä ruumiin jäähtyminen ja hajoaminen. Kuoleman toteaa lääkäri.
Kuolemaa sanotaan "luonnolliseksi", kun sitä ei ole edesautettu vaan kuoleman on sallittu tulla luonnollista tietä kuten edellä omaa vauhtiaan. Kuoleman lähestyessä omaisten ja potilaan kanssa voidaan kuolevan papereihin merkitä hoitolinjaus: papereihin voidaan kirjoittaa kirjaimet ”SLK” eli ”sallitaan luonnollinen kuolema”, jolloin hoitohenkilökunta tietää, että omaiset tai kuoleva eivät halua voittaa muutamaa ylimääräistä elinpäivää raskailla hoidoilla.
Kuolemaa koskevia säännöksiä Suomen lainsäädännössä sisältyy lakiin ja asetukseen kuolemansyyn selvittämisestä sekä lakiin ihmisen elimien ja kudoksien lääketieteellisestä käytöstä.
Lääketieteellinen ja juridinen kuolema > Aivokuolema

Aivokuolema tarkoittaa aivotoiminnan peruuttamatonta lakkaamista, ja sille on ominaista aivosähkötoiminnan loppuminen ja refleksien puuttuminen. Aivokuoleman toteaa Suomessa lääkäri lain määräämällä tavalla. Aivokuoleman toteamiseksi potilaalle tehdään neurologinen tutkimus, jonka tavoitteena on osoittaa hengityksen pysyvä loppuminen sekä kipureaktion ja kaikkien aivohermojen toiminnan puuttuminen. Tarpeen vaatiessa voidaan tehdä aivosähkökäyrätutkimus (EEG) ja aivoverisuonten varjoainekuvaus, joista jälkimmäisellä voidaan osoittaa aivoverenkierron lakkaaminen.
Aivokuoleman toteamisen jälkeen kaikki hoito lopetetaan ja henkilö julistetaan kuolleeksi. Jos henkilöltä otetaan talteen elimiä elinsiirtoa varten, jatketaan aivokuolleen henkilön hoitoa tilapäisesti irrotushetkeen asti. Suomi oli maailman ensimmäinen maa, jossa lailla vuonna 1970 hyväksyttiin aivokuolema yhdeksi kuoleman määritelmäksi.
Lääketieteellinen ja juridinen kuolema > Kuolleeksi julistaminen

Tuomioistuin tai Digi- ja väestötietovirasto voi julistaa kadonneen henkilön kuolleeksi.
Tuomioistuin voi julistaa henkilön kuolleeksi välittömästi tai odotusajan kuluttua, joka on normaalisti 5 vuotta.
Digi- ja väestötietovirasto tai Ahvenanmaan valtionvirasto voi julistaa henkilön kuolleeksi kun tulee 100 vuotta sen kalenterivuoden päättymisestä, jonka aikana hän on syntynyt; ja viisi vuotta sen kalenterivuoden päättymisestä jolloin hän ollut tiettävästi elossa.
Yleisimmät kuolinsyyt

Maailman terveysjärjestö WHO:n mukaan yleisimmät kuolinsyyt vuonna 2019 olivat sydän- ja verisuonitaudit, aivohalvaus, krooniset hengityselinsairaudet, alahengitystieinfektiot, vastasyntyneiden infektiot, keuhkoahtaumatauti, keuhkosyöpä ja keuhkoputken sekä henkitorven sairaudet, dementiasairaudet, ripulitaudit, diabetes ja munuaistaudit. Kuusitoista prosenttia kuolemantapauksista johtuu sydän- ja verisuonisairauksista.
| Syy | Yleisyys naisilla | Yleisyys miehillä |
| --- | --- | --- |
| Iskeemiset sydäntaudit | 24,4 % | 24,7 % |
| Syövät | 21,3 % | 23 % |
| Aivoverisuonien sairaudet | 11,2 % | 7,5 % |
| Hengityselinten sairaudet | 4,2 % | 6 % |
| Muut verenkiertoelinten taudit | 4,1 % | 3,4 % |
| Dementia ja Alzheimerin tauti | 12,1 % | 5,3 % |
| Tapaturmat | 5 % | 10,7 % |
| Muut syyt | 17,5 % | 19,4 % |

| Syy | 2010> Yleisyys miehillä | 2010> Yleisyys naisilla | 2015> Yleisyys miehillä | 2015> Yleisyys naisilla | 2017> Yleisyys miehillä | 2017> Yleisyys naisilla |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Verenkiertoelinten sairaudet | 38,8 % | 41,7 % | 36,6 % | 37,5 % | 35,6 % | 35,5 % |
| Kasvaimet | 24,4 % | 22,2 % | 25,6 % | 22,2 % | 25,7 % | 22,5 % |
| Dementia ja Alzheimerin tauti | 7,4 % | 16,4 % | 10,5 % | 22,2 % | 11,4 % | 23,6 % |
| Tapaturmat (pl. alkoholimyrkytykset) | 6,2 % | 3,5 % | 5,2 % | 3,1 % | 5,7 % | 3,0 % |
| Alkoholiperäiset taudit ja tapaturmainen alkoholimyrkytys | 6,0 % | 1,7 % | 5,0 % | 1,4 % | 4,3 % | 1,5 % |
| Hengityselinten sairaudet | 4,8 % | 3,0 % | 4,5 % | 3,0 % | 4,7 % | 3,1 % |
| Itsemurhat | 2,8 % | 0,9 % | 2,2 % | 0,7 % | 2,3 % | 0,8 % |
| Muut kuolemansyyt | 9,7 % | 10,5 % | 10,5 % | 10,1 % | 10,4 % | 10,0 % |
Iäkkään henkilön voidaan sanoa kuolleen vanhuuteen. Tavallisia syitä tällöin ovat hiljainen sydäninfarkti tai oireeton keuhkokuume.
Kuoleman jälkeen

Kuollut voi haluta luovuttaa elimiään tai ruumiinsa tieteelliseen opetus- ja tutkimuskäyttöön.
Kuoleman henkilöitymä

Isolla alkukirjaimella kirjoitettu Kuolema on kuoleman henkilöitymä monissa elämää kuvaavissa mytologioissa. Kuolema on tällöin olento, joka vie ihmiseltä hengen tai vie ihmisen kuolleiden asuinsijoille. Kuolema on keskiajalta asti henkilöity usein ihmisen luurangoksi.
Kuolemanjälkeinen elämä uskonnoissa

Ihmistä on kautta aikojen askarruttanut, miten hän kokee kuolemansa jälkeisen ajan. Fysiologisesti tarkastellen kuolema tarkoittaa elintoimintojen päättymistä. Jos katsotaan ajattelun ja kokemusten olevan aivojen elintoiminto, on kysymys kuoleman jälkeisistä kokemuksista triviaali, eikä eroa siitä, millaisena koemme ajan ennen syntymää. Kuitenkin kuolemaa voidaan pohtia ja sitä on kaikissa yhteisöissä, kaikkina aikoina myös pohdiskeltu ontologian, mystiikan, metafysiikan ja spirituaalisuuden näkökulmasta.
Muinaissuomalaisilla vainaja jatkoi elämäänsä kuoleman jälkeen Tuonelassa tai Manalassa. Buddhalaisuudessa elämä ymmärretään kärsimykseksi, ja elämän kiertokulusta voi päästä pois vain pääsemällä nirvanaan. Hindulaisuudessa ja buddhalaisuudessa kuoltuaan ihmiset ja eläimet syntyvät uudestaan jonakin toisena elävänä.
Lähi-idässä syntyneissä uskonnoissa, juutalaisuudessa, kristinuskossa ja islamissa, ihminen on ainutkertainen, ja kuolemansa jälkeen hänellä on mahdollisuus pelastua tai joutua kärsimykseen. Kuolemanjälkeinen elämä ei kuulunut juutalaisuuteen vielä Vanhan testamentin aikaan. Vanhan testamentin uskonnossa Jumala palkitsee hyveelliset ihmiset jo tässä elämässä. Käsitykset kuitenkin muuttuivat ajan myötä, ja Uudessa testamentissa enää saddukeuksiksi kutsuttu oppineiden ryhmä pitää kiinni käsityksestä, jonka mukaan kuolemanjälkeistä elämää ei ole.
Kirjallisuutta

Clark, William R.: Kuoleman toiset kasvot: Vanhenemisen ja kuoleman biologiaa.  (Sex and the origins of death, 1996.)  Suomentanut Tiina Onttonen. Helsinki:  Art House, 1998.  ISBN 951-884-230-2
Enqvist, Kari: Kuoleman ja unohtamisen aikakirjat.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35443-8
Hakola, Outi & Kivistö, Sari & Mäkinen, Virpi (toim.): Kuoleman kulttuurit Suomessa.  Gaudeamus Oy, 2014..
Hinton, John: Kun ihminen kuolee.  (Dying, 1967.)  Suomentanut Eero Tuovinen. Taskutieto 58. Helsinki:  WSOY, 1970.
Huttunen, Tiina & Kiiskinen, Cia & Tuominen, Riitta (toim.): Mikään ei häviä: Kirjoituksia kuolemankulttuurista.  (Valokuvat: Julia Weckman)  Helsinki:  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31369-6
Hänninen, Juha (toim.): Elämän loppu vai kuoleman alku: Hoitopäätökset kuoleman lähestyessä.  Helsinki:  Duodecim, 2006.  ISBN 951-656-208-6
Häyry, Matti & Häyry, Heta: Rakasta, kärsi ja unhoita: Moraalifilosofisia pohdintoja ihmiselämän alusta ja lopusta.  Helsinki:  Kirjayhtymä, 1987.  ISBN 951-26-3126-1
Kiiskinen, Terhi & Pihlström, Sami (toim.): Kuoleman filosofia.  (Filosofisia tutkimuksia Helsingin yliopistosta 1)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, filosofian laitos, 2002.  ISBN 952-10-0522-X
Kuparinen, Eero (toim.): Kun aika loppuu: Kuolema historiassa.  (Turun yliopiston historian laitoksen julkaisuja 52)  Turku:  Turun yliopisto, yleinen historia, 1999.  ISBN 951-29-1529-4
Laukkanen, Maj-Brita: Monikulttuurinen kuolema: Perustietoa eri uskontokuntiin kuuluvien hoitamisesta.  Helsinki:  Suomen mielenterveysseura: SMS-tuotanto, 2001.  ISBN 951-9458-75-1
Lehikoinen, Heikki: Katkera manalan kannu: Kuoleman kulttuurihistoria Suomessa.  Helsinki:  Teos, 2011.  ISBN 978-951-851-317-2
Liimatainen, Ari (toim.): Sinä kuolet.  (Hyve-sarja)  Helsinki:  Tammi, 2005.  ISBN 951-26-5280-3
Pajari, Ilona ym. (toim.): Suomalaisen kuoleman historia.  Helsinki:  Gaudeamus, 2019.  ISBN 978-952-345-014-1
Peräkylä, Anssi: Kuoleman monet kasvot: Identiteetin tuottaminen kuolevan potilaan hoidossa.  Tampere:  Vastapaino, 1989.  ISBN 951-9066-36-5
Ruth, Jan-Erik & Heiskanen, Pirkko (toim.): Kuolema elämän keskellä.  Helsinki:  Otava, 1985.  ISBN 951-1-08588-3
Räikkä, Juha: Esseitä etiikasta.  Kuopio:  Unipress, 2006.  ISBN 951-579-222-3
Tuomela, Raimo: ”Tieteellinen maailmankäsitys ja kuoleman ongelma”, Kuolema elämän keskellä.  (Toimittaneet Jan-Erik Ruth ja Pirkko Heiskanen)  Helsinki:  Otava, 1985.  ISBN 951-1-08588-3  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Kuolema Wikisitaateissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuolema Wikimedia Commonsissa
Sosiaali- ja terveysministeriön asetus kuoleman toteamisesta (27/2004).
DeGrazia, David: The Definition of Death The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Kuolema. Ortodoksi.net.
Hartikainen, Erkki (toim.): Kuolema. (Arkistoitu – Internet Archive) Elämänkäsitys, todellisuuskäsitys ja hyvä yhteiskunta. Peruskoulun elämänkatsomustieto 9. Suomen ateistiyhdistys.
Hyväkin kuolema on elämän loppu. Ylen Elävä arkisto.
Kuoleman rajalta elävien kirjoihin. Ylen Elävä arkisto.
Akseli Gallen-Kallela, Tuonelan joella, 1903.
Rupert Grint

| Rupert Grint |
| --- | --- |
 Rupert Grint haastattelussa vuonna 2018.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Rupert Alexander Lloyd Grint
Syntynyt: 24. elokuuta 1988 (ikä 36) Watton-at-Stone, Hertfordshire, Englanti
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2001–
Merkittävät roolit:  Ron Weasley (Harry Potter -elokuvasarja)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Rupert Alexander Lloyd Grint (s. 24. elokuuta 1988 Watton-at-Stone, Hertfordshire, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Ron Weasleyn roolista Harry Potter -elokuvasarjassa (2001–2011). Grint on näytellyt lisäksi muun muassa elokuvissa Driving Lessons (2006), Cherrybomb, Wild Target (molemmat 2010) ja Into the White (2012).
Yksityiselämä

Grint syntyi Hertfordshiressä, ja hän on Nigel ja Jo Grintin viisilapsisen perheen esikoinen: hänellä on yksi veli, James (1990), ja kolme siskoa: Georgina (1993), Samantha (1996) ja Charlotte (1999).
Ura

Grint katsoi televisiosta lastenohjelmaa, kun siellä haettiin näyttelijöitä elokuvaan Harry Potter ja viisasten kivi. Hän lähetti hakemuksen, mutta siihen ei vastattu. Grint meni ohjelman internet-sivuille ja näki siellä erään näyttelijän lähettämän videon. Hän lähetti toisen viestin ja liitti mukaan videon, jonka hän teki äitinsä kanssa. Videossa hän räppäsi ja kertoi, miksi juuri hän olisi sopiva Ronald Weasleyksi. Hän jopa naamioitui opettajattareksi. Rupert Grint valittiin rooliinsa 10 929 hakijan joukosta. Hän harrastaa piirtämistä, kitaransoittoa, jalkapalloa, uimista, pyöräilyä ja golfia.
Haastatteluissa Grint on myöntänyt hämähäkkikammon vaikeuttaneen Harry Potter ja salaisuuksien kammio -elokuvan kuvauksia.
Vuonna 2002 Rupert voitti Nuori taiteilija -palkinnon lupaavimmasta tulokkaasta sekä Empire Awardsin Paras debyytti -palkinnon samaisesta Harry Potter ja viisasten kivi -elokuvasta. Samana vuonna hän sai palkinnon Golden Satellites Awardsissa erityisestä saavutuksesta. Hän sai myös Driving Lessonsista parhaan näyttelijän palkinnon.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Voittanut – Young Artist -palkinto – Lupaavin nuori tulokas (2002)
Voittanut – Satellite Award – Erinomainen uusi kyky (2002)
Voittanut – Bravo Otto – Elokuvatähti (2010)
Ehdokkuus – Empire Award – Paras ensiesiintyminen (2002)
Ehdokkuus – Young Artist -palkinto – Paras kokonaisuus ( Emma Watsonin ja Tom Feltonin kanssa) (2002)
Ehdokkuus – Phoenix Film Critics Society Award – Paras näyttelijäkokonaisuus yhdessä muiden Harry Potter tähtien kanssa (2003)
Ehdokkuus – MTV Movie Awards – Paras tiimi (Daniel Radcliffen ja Emma Watsonin kanssa) (2005)
Ehdokkuus – National Movie Award – Paras miespuolisen näyttelijän esiintyminen (2007)
Ehdokkuus – Scream Award – Paras sivuosa (2009)
Ehdokkuus – People's Choice Awards – Paras miespuolisen näyttelijän esiintyminen (2009)
Ehdokkuus – People's Choice Awards – Suosituin tiimi (2010)
Ehdokkuus – MTV Movie Awards – Paras taistelu (Yhdessä Daniel Radcliffen ja Helena Bonham Carterin kanssa) (2011)
Ehdokkuus – MTV Movie Awards – Paras miesnäyttelijä (2011)
Filmografia > Elokuvat

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | Harry Potter ja viisasten kivi | Harry Potter and the Philosopher's Stone | Ron Weasley |
| 2002 | Thunderpants | Thunderpants | Alan A. Allen. |
| 2002 | Harry Potter ja salaisuuksien kammio | Harry Potter and the Chamber of Secrets | Ron Weasley |
| 2004 | Harry Potter ja Azkabanin vanki | Harry Potter and the Prisoner of Azkaban | Ron Weasley |
| 2005 | Harry Potter ja liekehtivä pikari | Harry Potter and the Goblet of Fire | Ron Weasley |
| 2006 | Driving Lessons | Driving Lessons | Ben |
| 2007 | Harry Potter ja Feeniksin kilta | Harry Potter and the Order of the Phoenix | Ron Weasley |
| 2009 | Cherrybomb | Cherrybomb | Malachy |
| 2009 | Harry Potter ja puoliverinen prinssi | Harry Potter and the Half-Blood Prince | Ron Weasley |
| 2010 | Wild Target | Wild Target | Tony |
| 2010 | Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 1 | Harry Potter and the Deathly Hallows: Part I | Ron Weasley |
| 2011 | Harry Potter ja kuoleman varjelukset, osa 2 | Harry Potter and the Deathly Hallows: Part II | Ron Weasley |
| 2012 | Into the White | Into the White | Robin Southey Smith |
| 2013 | Charlie Countryman | Charlie Countryman | Carl |
| 2013 | GBGB | GBGB | Cheetah Chrome |
| 2013 | Metegol | Metegol | Amadeo (ääni) |
| 2014 | Postimies Pate | Postman Pat: The Movie | Josh (ääni) |
| 2015 | Moonwalkers | Moonwalkers | Jonny |
| 2023 | Knock at the Cabin | Knock at the Cabin | Redmond |
Filmografia > Televisiosarjat

| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Suomenkielinen nimi | Televisiosarjat> Alkuperäinen nimi | Televisiosarjat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | Urban Myths | Urban Myths | August Kubizek |
| 2017–2018 | Epäterve | Sick Note | Daniel Glass |
| 2017–2018 | Snatch | Snatch | Charlie Cavendish |
| 2018 | The ABC Murders | The ABC Murders | Inspector Crome |
| 2019–2023 | Servant | Servant | Julian Pearce |
| 2022 | Guillermo del Toro’s Cabinet of Curiosities | Guillermo del Toro’s Cabinet of Curiosities | Walter Gilman |
Aiheesta muualla

Rupert Grint Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Grint kesäkuussa 2009
Aleksander Läte

Aleksander Läte noin 1890.
Aleksander Läte (1860–1948) oli virolainen säveltäjä ja kuoron- ja orkesterinjohtaja. Hän opiskeli ensin Tarton yliopiston musiikinopettajien Heinrich Zöllnerin ja Hans Harthanin johdolla, 1895–1897 Dresdenin konservatoriossa Felix Dræseken ja Adolf Schreinerin johdolla. Hän työskenteli säveltäjänä ja orkesterinjohtajana Tartossa vuodesta 1900. Hän on säveltänyt muun muassa lauluja seka- ja mieskuorolle, soololauluja, Kalevala-alkusoiton suurelle orkesterille, sinfonioita, pianokonsertteja sekä urkusävellyksiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aleksander Läte Wikimedia Commonsissa
Homberg (Efze)

| Homberg |
| --- | --- |
 Yleisnäkymä Hombergin kaupungista.
 vaakuna
 Homberg
 Koordinaatit: 51°01′N, 9°24′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Hessen
Piirikunta:  Schwalm-Eder
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  100 km²
Väkiluku (2016):  13 950
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Homberg on Schwalm-Ederin piirikunnan pääkaupunki, joka sijaitsee Hessenin osavaltiossa Saksassa. Kaupungissa asui 13 950 ihmistä vuoden 2016 lopussa, ja sen pinta-ala on sata neliökilometriä. Hombergin läpi virtaa Efzejoki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Homberg Wikimedia Commonsissa
DDR (täsmennyssivu)

DDR voi viitata:
DDR on lyhenne sanoista Deutsche Demokratische Republik – Saksan demokraattinen tasavalta (Itä-Saksa)
DDR SDRAM (Double Data Rate) on parannettu versio SDRAM-muistista
DDR-lyhennettä käytetään myös Konamin tanssipelisarjasta Dance Dance Revolution
DDR-lyhennettä käyttää myös pienehkö Internet-aktivistirymä: ”Digital Daydream Renunciation”
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”DDR”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.