stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Metsästyskoira
Metsästävät molossikoirat > Puumakoirat

Puumakoiriksi voidaan lukea eri rotuja cureista coonhoundeihin, mutta varsinaisista molossikoirista tunnetuin tähän tarkoitukseen jalostettu rotu on dogo argentino, jota on käytetty myös villisian metsästykseen. Lisäksi jo mainituista puumanmetsästykseen käytettävistä cur-roduista blackmouth cur muistuttaa rotutyypiltään ja ulkonäöltään huomattavasti enemmän molossia kuin ajokoiraa.
Yhdysvalloissa tunnettiin 1800-luvulla Aaron Hallin kehittämä "pennsylvanialainen pantterikoira", jota nimestään huolimatta käytettiin puuman metsästykseen. Nimi selittyy sillä, että puhekielessä puumaa kutsuttiin sanalla panther. Rodun taustalla oli tiettävästi alkuperäistä englanninbulldoggia, vihikoiraa, newfoundlandinkoiraa ja mastiffia. Näiden koirien sanotaan olleen niin kookkaita, että silloinen Pennsylvanian riistavaltuutettu C.K. Sober pystyi ratsastamaan niiden selässä. Rotu kuoli sukupuuttoon pian Hallin vuonna 1892 sattuneen kuoleman jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Metsästyskoira Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Coonhound
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Cur
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Feist (dog)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Foxhound
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Hunting Dog (Felids)
Mustaruskea pesukarhukoira (coonhound).
Blackmouth cur.
Afrikkalainen leijonakoira rhodesiankoira.
Roomalainen mosaiikki, joka esittää muinaista leijonakoiraa.
Puumakoira dogo argentino.
Aaron Hall (1828-1892), metsästäjä ja "pantterikoiran" kehittäjä.
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Käännös suomeksi
Xatıyp Miñnegulov

| Xatıyp Miñnegulov> Хатыйп Миңнегулов Хатип Миннегулов Hatip Minnegulov |
| --- | --- |
 Miñnegulov (vas.) ja Rustam Minnihanov 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. toukokuuta 1939 (ikä 85) Tataarien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta, Neuvostoliitto
Vanhemmat:  Yosıf, Ğaynexäyät
Puoliso:  Rämziyä Sadri qızı (vih. 1964)
Lapset:  Bulat, Gölnaz
Xatıyp Yosıf ulı Miñnegulov (tat. Хатыйп Йосыф улы Миңнегулов, ven. Хатип Юсупович Миннегулов, Hatip Jusupovitš Minnegulov; s. 12. toukokuuta 1939, Tataarien ASNT, Neuvostoliitto) on tataarilainen kirjallisuustieteilijä, filologian tohtori, professori ja palkittu tiedemies. Miñnegulov on tutkinut muun muassa ulkomaista tataarikirjallisuutta, johon sisältyy myös suomentataarien töitä.
Nuoruus ja ura

Xatıyp Miñnegulov syntyi vuonna 1939 Sarmaš-po-Irnen kylässä (tat. Apaç), Zainskin alueella, nykyisessä Tatarstanissa Neuvostoliiton aikaan. Hänen isänsä Yosıf menehtyi sodan aikaan itärintamalla Valko-Venäjällä.
Vaikka Miñnegulovin lapsuus hänen yksinhuoltajaäitinsä huostassa oli köyhä, hän oli kiinnostunut kirjallisuudesta ja alkoi jo nuorena kirjoittamaan runoja ja esseitä.
Vuonna 1959 Miñnegulov matkusti Kazaniin, jossa hän aloitti opiskelun Kazanin federaatioyliopiston historian ja filologian tiedekunnan tataarin kielen ja kirjallisuuden laitoksessa. Tuona aikana hän kiinnostui kirjallisuustieteestä. Hänen tekstejään julkaistiin lehdessä Tatarstan yäşläre. Hän toimi myös freelance-kirjeenvaihtajana Radio Tatarstanille.
Vuonna 1962 Miñnegulov meni Penzan alueelle, jossa hän aloitti työt opettajana Belinskin alueen yläasteella. Vuonna 1964 Miñnegulov liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen. Valmistuessaan samana vuonna yliopistosta Miñnegulov aloitti työt lukion johtajana Tsukmarlin kylässä. Hän toimi myös kommunistisen puolueen johdossa Sarmanovskin alueella vuoteen 1967. Seuraavaksi Miñnegulov työskenteli Kazanin yliopiston tataarin kirjallisuuden osastolla assistenttina ja vuodesta 1974 vanhempana luennoitsijana ja tämän jälkeen professorin assistenttina.
Vuonna 1972 Miñnegulov läpäisi filologisten tieteiden kandidaatin tutkinnon puolustaen väitöskirjaansa ”Saif Sarain käännökset ja alkuperäisteokset” professori X. U. Usmanovin alaisena. Vuosina 1984–1989 Miñnegulov oli filologisen tiedekunnan ilta- ja etäopetuksen apulaisdekaani ja toimi toistuvasti dekaanina ja laitoksen päällikkönä. Hän oli myös muun muassa historian ja filologian tiedekunnan apulaissihteeri ja puoluetoimiston sihteeri vuosina 1974–1976.
Vuonna 1991 Miñnegulovista tuli filologisten tieteiden tohtori. Hänen väitöskirjansa oli ”Tataarikirjallisuus ja orientaaliset klassikot”. Vuonna 1992 hän sai professorin akateemisen arvonimen. Vuosina 1999–2009 Miñnegulov toimi Kazanin yliopiston tataarifilologian ja historian tiedekunnan tataarikirjallisuuden historian osaston johtajana. Miñnegulov oli Kazanin yliopiston filologisten tieteiden väitöskirjojen puolustamisneuvoston varapuheenjohtaja (1991–2020), jossa virassa hän toimi akateemisena sihteerinä (1991–2001) ja varapuheenjohtajana (2001–2008). Vuosien varrella Miñnegulov loi oman kirjallisen koulun, joka opetti useita oppilassukupolvia sekä ohjasi hänen johdollaan monia tohtorintutkintoja. Hänen alaisensa ovat kirjoittaneet lukuisia väitöskirjoja.
Miñnegulov on ollut mukana monissä järjestöissä, kuten esimerkiksi Tatarstanin tasavallan kirjailijoiden liitossa (vuodesta 1992) ja Tukay-yhdistyksen presidenttinä (1999–2015). Sittemmin Miñnegulov on toiminut konsulttiprofessorina Kazanin yliopiston filologian ja kulttuurienvälisen viestinnän instituutissa G. Tukayn kansallisen kulttuurin ja kasvatustieteen korkeakoulun tataarikirjallisuuden laitoksella.
Xatıyp Miñnegulov meni vuonna 1964 naimisiin fysiikan- ja matematiikan tiedekunnasta valmistuneen Rämziyä Sadrievnan kanssa. Heillä on kaksi lasta: Bulat (s. 1965) ja Gölnaz (s. 1967).
Kirjallinen työ

Miñnegulov on erikoistunut etenkin antiikin ja keskiajan tataarikirjallisuuteen, sen suhteeseen arabialaiseen, persialaiseen ja turkkilaiseen kirjallisuuteen, 1900–2000-lukujen kirjallisuuden tutkimukseen, tataarikirjallisuuteen ja lehdistöön ulkomailla sekä kirjallisuuden metodologiaan ja teoriaan. Hän on kirjoittanut noin puolitoistatuhatta julkaisua, mukaan lukien noin viisikymmentä kirjaa, yli tusina monografiaa, satoja tieteellisiä kokoelmia, tekstiteoksia, antologioita, oppikirjoja sekä tataarikirjallisuuden oppimateriaalia kouluille sekä erityis- ja korkeakouluille. Hän puhuu tataarin ohella englantia, saksaa, kazakkia, turkkia, uzbekkia, arabiaa, persiaa ja joitain vanhoja turkkilaisia kieliä.
Miñnegulov on myös opiskellut ulkomaista tataarikirjallisuutta, jolle hän on omistanut lukuisia artikkeleitaan. Hän kiinnitti huomiota suureen määrään kirjailijoita, jotka työllään määrittelivät ulkomaisen tataarikirjallisuuden taiteellisen ja esteettisen suunnan, kuten esimerkiksi Saniyä Ğiffät, Xösäyen Ğabdüş, Minhac İsmäğil sekä suomentataari Xäsän Xämidulla. Miñnegulovin julkaisussa vuodelta 1993 mainitaan lisäksi suomentataarit Sadri Xämit, Gäwhär Tuğanay sekä Ğaysä Xäkimcan. Tutkielmissaan Miñnegulov tuli siihen tulokseen, että niin sanottujen siirtolaiskirjailijoiden teoksissa keskeinen aihe on kotimaan kaipuu, pohdiskelut teosten menneisyydestä, nykyisyydestä ja tulevaisuudesta, tataarit sekä taistelu itsenäisyydestä ja onnellisuudesta, mikä ei erota heitä Neuvostoliiton tataarien kirjailijoista.
Miñnegulov on lukuisasti palkittu tekemästään työstä: hän on saanut neljä eri kunnianimikettä, kymmenen mitalia ja yhdeksän palkintoa.
Mikä yö

| Mikä yö! |
| --- | --- |
 Mainosjuliste.
Ohjaaja:  Ville Salminen
Käsikirjoittaja:  Ville Salminen
Tuottaja:  Kurt Nylund
Säveltäjä:  Harry Bergström
Kuvaaja:  Marius Raichi Vittorio Mantovani
Leikkaaja:  Alvar Hamberg
Pääosat:  Ville Salminen Arvo Lehesmaa Sirkka Sipilä
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Karhu-Filmi
Ensi-ilta:  25. marraskuuta 1945
Kesto:  73 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mikä yö! (Vilken natt!) on suomalainen farssielokuva vuodelta 1945. Se kertoo kummitusjahdista Maanalan kartanossa. Tarinan kulkua siivittävät useat lemmenkiemurat ja väärinkäsitykset. Elokuva on mustavalkoinen.
Henkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ville Salminen  | … |  luutnantti George Kraft   |
|  Arvo Lehesmaa  | … |  majuri Hugo Hector   |
|  Aino-Inkeri Notkola  | … |  majurin rouva   |
|  Sirkka Sipilä  | … |  Sirkka   |
|  Aune Häme  | … |  Vappu von Törner   |
|  Elsa Rantalainen  | … |  Tyra Barring   |
|  Ekke Hämäläinen  | … |  Leo Barring   |
|  Leo Lähteenmäki  | … |  Seppo   |
Juoni

Everstinna Tyra Barring haluaa perua ostamansa Maanalan kartanon kaupat, sillä hän uskoo siellä kummittelevan. Hän yrittää ottaa yhteyttä majuri Hugo Hectoriin, joka on omistajan edustaja. Hugolla on kuitenkin tilanne päällä: hän koettaa perua tapaamisen tanssijatar Sirkan kanssa, sillä hänen vaimonsa on matkalla kotiin mukanaan Hugon sisarenpojan, George Kraftin morsian Vappu von Törner. Tyra saa vahingossa päivälliskutsun ja Sirkka törmää majurin talon edustalla Tyran poikaan, Leo Barringiin. Vappu taasen yllättää Georgen ja Sirkan kahdenkeskisestä tilanteesta ja suuttuu. Georgen yritykset lepyttää Vappua valuvat hiekkaan. Kun majuri rouvineen palaa ravintolasta, hän tapaa kotoaan Tyran, Vapun ja Georgen. Päätetään matkata Maanalaan ottamaan selvää kummitusjuoruista. Leo on tahollaan kutsunut Sirkan Maanalaan ja kartanoon saapuu myös valokuvaaja Seppo tekemään sanomalehtijuttua kummituksista.
Yöllä kauhua aiheuttaa eniten Sepon kameran salamavalo, jonka välähdyksiä pelästyvät Tyra, Vappu, majurin vaimo ja palvelusväki. Myös Sirkka säikähtää salamavaloa ja ryntää majurin ja Georgen huoneeseen. Georgen vastusteluista piittaamatta Sirkka tulee nukkumaan hänen sänkyynsä. Sekä Vappu että Leo yllättävät heidät. Tilanne laukeaa, mutta sängyn alla lymyilevä Seppo saa aikaan lisää hämminkiä. George hermostuu ja laukaisee aseensa. Pian kaikki kartanon yövieraat ovat samassa makuuhuoneessa ja yksissä tuumin päättävät valvoa koko yön! Tyra paukauttaa jättävänsä Maanalan seuraavana päivänä. Koittaa aamu. Hugo vastustaa Tyran lähtöaikeita. Yövieraat huvittuvat päivän lehdestä, jossa on kuvia kartanon kummituksista eli yövieraista itsestään. Lopussa esitetään yhteislauluna Oi mikä yö.
Kuvausaika ja -paikat

Mikä yö! kuvattiin kesällä ja syksyllä 1945. Ulkokuvia otettiin Helsingin Huopalahdessa Kalastajatorpan ympäristössä ja Stenbäckinkadulla. Sisäkuvauksia suoritettiin Helsingissä Ruusulankadun keilahallissa. Studiona oli Suomen Filmiteollisuuden studio 2 Haagassa.
Arvioinnit

Mikä yö! sai aikalaiskriitikoilta melko suopean vastaanoton. Helsingin Sanomat piti Salmisen työtä vauhdikkaana ja lennokkaana, mutta oli toisaalta sitä mieltä, että moinen elokuva oli ajan ja tarmon tuhlausta Salmiselta. Aamulehti kirjoitti: "Kun kaikki tapahtuu reippaassa farssin tahdissa ja huumoria viljellään pitkin matkaa, edustaa Mikä yö! omassa lajissaan laatuunkäypää tuotetta."
Melanie Milburne

| Ris Wilkinson> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:  australialainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Melanie Milburne
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Melanie Milburne, oikea nimi Ris Wilkinson, on australialainen rakkausromaaneja kirjoittava kirjailija.
Wilkinsonin kirjoja oli vuonna 2013 myyty yli kymmenen miljoonaa 25 kielellä. Hän on saanut useita alan kirjallisuuden palkintoja. Hän on naimisissa lääkärin kanssa ja kirjoittaa toisinaan lääkäriromansseja. Hän on ollut kilpauimari.
Wilkinson on kustantajansa Harlequin Mills and Boonin myydyimpiä kirjailijoita.
Palkinnot ja tunnustukset

2000 Romance Writers of Australia, Emma Darcy Award
2011 Romance Writers of Australia, Romantic Book of the Year.
2015 Holt Medallion teoksesta At No Man’s Command (suom. Huvin vuoksi)
Mikojan-Gurevitš MiG-19

| Mikojan-Gurevitš MiG-19 |
| --- | --- |
 MiG-19 Neuvostoliiton ilmavoimien väreissä
Tyyppi:  Suihkuhävittäjä
Alkuperämaa:   Neuvostoliitto
Valmistaja:  Mikojan-Gurevitš
Ensilento:  18. syyskuuta 1953
Esitelty:  Maaliskuu 1955
Tila:  Edelleen käytössä Pohjois-Korean ilmavoimissa
Pääkäyttäjät:  Neuvostoliiton ilmavoimat Kansan vapautusarmeijan ilmavoimat
Valmistusmäärä:  2 172 (Lukuun ottamatta Kiinassa valmistettuja) 
Muunnelmat:  Shenyang J-6 Nanchang Q-5
Mikojan-Gurevitš MiG-19 (ven. МиГ-19, Nato-raportointinimi Farmer) on toisen sukupolven neuvostoliittolainen yksipaikkainen suihkuhävittäjä. Se oli ensimmäinen neuvostoliittolainen sarjatuotantolentokone, joka kykeni yliääninopeuksiin vaakalennossa.
Historia

Lentokoneen suunnitteli Mikojan-Gurevitš-suunnittelutoimisto. Ensilento lennettiin syyskuussa 1953 ja tuotanto alkoi 1955. Noin 8 500 konetta valmistettiin pääasiassa Neuvostoliitolle ja Itä-Euroopan maille, mutta myös Kiinalle (tyyppimerkinnällä Shenyang J-6). Lentokone oli palveluskäytössä useiden eri maiden ilmavoimissa, kuten Kuuban, Pohjois-Vietnamin, Egyptin, Pakistanin ja Pohjois-Korean. Lentokoneella osallistuttiin taisteluihin Vietnamin sodassa ja Bangladeshin itsenäisyyssodassa.
Neuvostoliitossa koneen korvasi MiG-21. Shenyang J-6 pysyi Kiinan kansanarmeijan ilmavoimien pääkoneena ja siitä kehitettiin edelleen Nanchang Q-5 -rynnäkkökone (Nato-raportointinimi Fantan). Huolimatta iästään MiG-19 ja sen seuraajilla oli hyvä hallittavuus matalalla ja yllättävän suuri nousunoupeus. Lisäksi niiden tehokkaat tykit tekivät niistä pelottavia vastustajia lähitaistelussa.
Kuvaus

MiG-19 oli suunniteltu torjuntahävittäjäksi. Alkuperäinen MiG-19F ja MiG-19PF-mallit kärsivät pitkittäissuuntaisia hallittavuusongelmia äänivallin läheisyydessä, mikä johtui MiG-17-koneesta tuodusta pyrstöstä ja johtivat pikaiseen uudelleensuunnitteluun. Kaikki MiG-19-versiot kärsivät ensimmäisten sukupolvien suihkumoottoreiden ongelmista ja usein moottorit eivät käynnistyneet ellei konetta ollut käännetty tuulen suuntaan. Päästyään ilmaan MiG-19 suoriutui paljon paremmin ja kaksimoottorinen, laajasiipinen hävittäjä oli turvallisempi lentää kuin ensimmäiset deltasiipiset lentokoneet. Koneessa oli nopeuden mukaisesti säätyvä hydraulitehosteinen ohjausjärjestelmä.lähde?
Ensimmäiset MiG-19F (NATO Farmer-A) ja MiG-19PF (NATO Farmer-B) käyttivät samaa aseistusta kuin MiG-17. Siihen kuului kaksi NR-23 ja yksi NL-37-konetykkiä. MiG-19S (NATO Farmer-C) -malli oli aseistettu kolmella 30 mm NR-30-tykillä ja joko pommeilla tai raketeilla. Tätä muunnosta valmistettiin pääasiassa Tšekkoslovakiassa. Torjuntahävittäjämallissa MiG-19PM (NATO Farmer-D) tykki oli poistettu ja sen tilalla oli RP-5 Izumrud -tutka (NATO 'Scan Odd') sekä neljä tutkaohjautuvaa K-5 (NATO AA-1 'Alkali') -ilmasta-ilmaanohjusta. Mikojan kehitti kaksipaikkaisen koulutusmallin MiG-19U, mutta sitä ei otettu tuotantoon, koska kaksipaikkaisia MiG-15-koulutuskoneita pidettiin riittävinä (tosin Kiinan kansantasavalta tuotti oman harjoituskoneversion, JJ-6).
Hankintasuunnitelma Suomeen

Folland Gnat Mk.1 -koneiden hankinta kiristi ilmapiiriä Neuvostoliiton ja Suomen välillä YYA-sopimuksen kautta.
Toukokuussa 1960 Suomessa pääesikunta laati salaisen muistion kaluston hankinnasta Neuvostoliitosta. Hävittäjän osalta tehtävään nimettiin tuolloin everstiluutnantti Lauri Pekuri. Hän koelensi tyypin ja totesi sen aliääninopeuksilla ominaisuuksiltaan hyväksi onnistuneen ohjausjärjestelmän ansiosta.
Lähestyttäessä äänennopeutta ja hieman sen yläpuolella ohjattavuus ei ollut yhtä hyvä, ja koneen siipi vajosi voimakkaasti. Koneen liikehtimiskyky
suurissa korkeuksissa  ei myöskään vakuuttanut häntä.
Pekuri ei puoltanut koneen hankintaa erityisesti ohjusaseistuksen puutteen vuoksi, sillä hän ei saanut sellaisen olemassaolosta mitään viitteitä. Muutoin koneeseen perehdyttäminen ja esittely olivat perusteellista.
Hän sai myös tietää, että koneen valmistus oli jo lopetettu, ja että uudet suorituskykyisemmät tyypit MiG-21 ja Suhoi Su-7 olivat jo suunnitellut ja tulossa palvelukseen muutaman vuoden kuluessa.selvennä
Tekniset tiedot (MiG-19S)

Lähde:
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 1
Pituus: &&&&&&&&&&&&&012.054000012,54 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&&09.&&&&009,0 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.09000003,9 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&025.&&&&0025,0 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&05447.&&&&005 447 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: &&&&&&&&&&&07560.&&&&007 560 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Tumanski RD-9B jälkipolttavaa suihkuturbiinia; &&&&&&&&&&&&&031.090000031,9 kN  per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&01455.&&&&001 455 km/h
Taistelusäde: &&&&&&&&&&&01390.&&&&001 390 km (2 200 km ulkoisilla säiliöillä)
Lakikorkeus: &&&&&&&&&&017500.&&&&0017 500 m
Nousukyky: &&&&&&&&&&&&0180.&&&&00180 m/s
Siipikuormitus: &&&&&&&&&&&&0302.0400000302,4 kg/m²
Teho-painosuhde: 0.86
Aseistus
3 × 30 mm NR-30 -tykkiä (75 laukausta siipitykeille, 55 runkotykeille)
Neljä kiinnikettä siiven alla, jotka pystyivät kantamaan 1 000 kg:n kuorman seuraavia aseita:
Ohjaamattomia raketteja
4 × Vympel K-13 ilmasta-ilmaan -ohjusta
250 kg pommeja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikojan-Gurevitš MiG-19 Wikimedia Commonsissa
The Mikoyan MiG-19 (Archive.org)
K-5M -ilmataisteluohjus (AA-1 Alkali)
NL-37 -konetykki ja kaksi NR-23 -konetykkiä
Miqueliopuntia miquelii

| Miqueliopuntia miquelii |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Streptophyta
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alaluokka::  Koppisiemeniset Angiospermae
Lahko::  Caryophyllales
Heimo::  Kaktuskasvit Cactaceae
Alaheimo::  Opuntioideae
Suku::  Miqueliopuntia  Frič ex F.Ritter (1980)
Laji::  miquelii
Kaksiosainen nimi
 Miqueliopuntia miquelii  (Monv.) F.Ritter (1980) 
Katso myös
   Miqueliopuntia miquelii Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Miqueliopuntia  on kaktuskasvisuku, jossa on vain yksi laji, M. miquelii. Kasvin nimi lienee annettu Friedrich Anton Wilhelm Miquelin mukaan. Hän oli Utrechtin yliopiston kasvimuseon johtaja Alankomaissa.
Ulkonäkö ja koko

Kasvi on suhteellisen pienikokoinen, pystykasvuinen ja muodostaa laajoja puolentoista metrin korkuisia tiheikköjä. Varren nivelet kasvavat usein vanhempien nivelten kärjen läheltä ja ovat lieriömäisiä ja nuorina harmahtavia. Varren nystyt ovat isoja, pitkänomaisia. Lehdet ovat meheviä, terävä- ja punertavakärkisiä sekä varhain karisevia. Karvaisia areoleja on kaikkialla varsinivelissä. Niissä on väkäskarvoja (glokidioita), jotka ovat väriltään punertavan ruskeita, ja runsaasti jopa kahdeksan sentin mittaisia piikkejä. Kukat sijaitsevat lähellä varren kärkeä eivätkä avaudu täyteen mittaansa. Väriltään ne ovat valkoisia tai vaalean ruusunpunaisia. Pohjus on emin vartalon ympäriltä lieriömäinen, kyhmyinen ja sukasellinen. Hedelmä on pallomainen tai munanmuotoinen, vaaleanvihreä tai valkeahko, mehevä, avautumaton ja sukasmaisten piikkien peittämä. Muodoltaan vaihtelevat siemenet ovat kellertäviä tai okranvärisiä, ja niissä on vähäkarvainen vaippa.
Levinneisyys

Miqueliopuntia on Atacama-aavikon kasvi ja se kasvaa Chilen rannikkoalueella.
Mithra

Mithra suorittaa tauroktonian (Museo Archeologico Venezia)
Mithra eli Mitra oli muinaispersialainen, alkujaan intialainen jumala, jonka on Intiassa katsottu edustaneen planeetta Venusta sekä aamu- että iltatähtenä.  Varhaisimpia mainintoja Mithrasta on vuodelta 1380 eaa. olevassa Heettiläisten kuninkaan Suppiluliuma I:n ja Mitannin kuninkaan Mativatsan välisessä rauhansopimuksessa.
Persiassa Mithra alkoi identifioitua aurinkoon, ja kultissa ainakin palvottiin Voittamatonta Aurinkoa (Sol invictus), joka tradition mukaan oli myös Konstantinus Suuren uskonto ennen kääntymistä kristityksi.
Mithran palvonta levisi Rooman valtakuntaan sotilaiden mukana tasavallan ajan lopulla eli ensimmäisellä vuosisadalla ennen ajanlaskun alkua. Roomassa Mithra esitettiin tappamassa härkää, joka symboloi kuuta. Tämä vastasi Mithran asemaa Venuksena eli aamutähtenä.
Yhtäläisyydet kristinuskoon

Mithran kulttiin kuului jumalan syntymäpäivän vietto 25. joulukuuta. Tapahtumaa todistivat paimenet. Kultin jäsenille suoritettiin kaste ja he osallistuivat pyhään ehtoolliseen.
Kenneth Miller

Kenneth Miller
Kenneth R. Miller (Ken Miller) (s. 1948) on biologian professori Brown University:ssa.
Katolisuudestaan huolimatta Miller on tullut tunnetuksi älykkään suunnittelun kritisoijana. Miller esittää kirjassaan Finding Darwin's God, että Jumala ja evoluutio eivät ole toisensa poissulkevia.
Koulutus

Miller väitteli filosofian tohtoriksi Coloradon yliopistossa vuonna 1974.
Miller ja älykäs suunnittelu

Miller oli todistajana oikeudessa Selman v. Cobb County -oikeudenkäynnissä, jossa "älykkään suunnittelun" kannattajat testasivat tarrakampanjan laillisuutta. Tarrakampanjan tarkoituksena oli laittaa biologian oppikirjaan tarra, jossa kerrottiin että "evoluutio on teoria, ei fakta". Miller, joka oli yhtenä kirjoittajana biologian oppikirjassa Biology: The Living Science, oli sitä mieltä että tarrakampanja ei "mennyt riittävän pitkälle", ja kehotti ihmisiä suhtautumaan kaikkeen tieteeseen avoimesti. Millerin mielestä tarra olisi ollut hyväksyttävissä muodossa "tiedettä, ei fakta".
Oikeuden päätös oli, että tarrat rikkoivat lakia. Päätös on tarkistettavana.
Miller oli myös asiantuntijatodistajana Kitzmiller v. Dover Area School District -oikeudenkäynnissä, jossa käsiteltiin "älykkään suunnittelun" suhdetta koulutusohjelmaan. Oikeudenkäynnissä Miller puhui muun muassa siitä, voiko palautumaton monimutkaisuus syntyä vähittäisin muutoksin, vai ovatko toiminnalliset välimuodot mahdottomia.
Kirjallisuutta

Miller, K. R. (2000) Finding Darwin's God: A Scientist's Search for Common Ground Between God and Evolution ISBN 0-06-093049-7
Miller, K. R. and Levine, J. (2002) Biology: The Living Science
Aiheesta muualla

Kenneth Millerin oma sivu
Film:Kenneth Miller luennoi Ohiossa
Brown Universityn Kenneth Miller sivu
"Teaching Evolution" -Debatti
The 1997 Firing Line Creation-Evolution Debate (Arkistoitu – Internet Archive)
Ken Miller on Paley in a Test Tube (Arkistoitu – Internet Archive)
Ken Millerin The Colbert Report
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Korea  Alankomaat 
Muut:  SNAC  IdRef
Moaree

Moireenauhaa.
Moaree tai moiré ([muareː]) eli läikekangas on taftin tai ripsin tyyppinen kangas. Sen raaka-aine on silkki, asetaatti, triasetaatti tai puuvilla, ja siihen on puristamalla tehty himmeän ja kiiltävän pinnan vaihtelusta syntyviä aaltomaisia kuvioita.
Lee Miller

| Lee Miller |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. huhtikuuta 1907 Poughkeepsie, New York, Yhdysvallat
Kuollut: 21. heinäkuuta 1977 (70 vuotta) East Sussex, Englanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  valokuvaaja
Taiteilija
Ala:  kuvajournalismi
Taidesuuntaus:  surrealismi
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Kotisivut
Lee Miller (alun perin Elizabeth Miller; 23. huhtikuuta 1907 Poughkeepsie, New York, Yhdysvallat – 21. heinäkuuta 1977 East Sussex, Englanti) oli yhdysvaltalainen valokuvaaja. Hänet tunnetaan muotivalokuvaajana sekä kuvajournalistina, joka dokumentoi toisen maailmansodan vaiheita. Miller kuvasi esimerkiksi Pariisin vapautumista, Lontoon pommituksia sekä Dachaun ja Buchenwaldin keskitysleirejä. Miller oli naimisissa surrealistitaiteilija Roland Penrosen kanssa.