stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sotahuuto (albumi)
Yleiskuva > Kritiikki

Sotahuuto sai pääasiassa myönteisen vastaanoton arvostelijoilta. Hardcore- ja metallimusiikin harrastajat suhtautuivat albumiin hieman kaksijakoisesti koska Sotahuudon sanoitukset käsittelevät elämänasenteita kristityn näkökulmasta, mikä ei ole kovin yleistä varsinkaan Suomen raskaan musiikin piireissä. Osa kriitikoista, kuten Imperiumi.netin, jossa albumi oli "viikon levy", Turkka Holmqvist kirjoitti, että sanoitusten ja musiikin ristiriita luovat myönteisessä mielessä häiriintyneen tunnelman albumille. Lyyriset teemat kuten ahdistus, henkinen kuolema, rappio ja syntinen ihmiskunta tekevät Holmqvistin mukaan kokonaisuuden ahdistuneeksi, mikä hänen mukaansa erottaa yhtyeen muista, usein "vakavasti ateistisista" ryhmistä. Albumi sai kritiikkia siitä, että vaikka musiikki on teknisesti taitavasti soitettua, yhtyeen ilmaisua ei tuo juuri mitään uutta. Esimerkiksi Noise.fin Sini Hytönen kirjoitti, että albumi on "perusmetallimättöä" mutta kuitenkin että "Musisointi on kaikessa yksinkertaisuudessaan voimakasta ja tarmoa täynnä." Korroosio.netin Aki Nuopponen taas moitti sanoituksia hieman niiden "paatoksesta" mutta kehui, että albumi on "soitannalliselta ja toteutukselliselta puolelta vankkaa jälkeä aina laulua ja tuotantoa myöten." Stalkermusic.comin Erkka Vesa oli sitä mieltä, että "Levy on sinällään varsin kelvollista materiaalia, mutta tälläkin kertaa ongelmaksi nousee omien ideoiden puute ja liiallinen turvautuminen tehokkaaksi todettujen kohtien kierrätykseen."
Kappaleet

Kapinaan – 3.31
Käännä mun pää – 3.19
Tuli – 4.30
Pohjalla – 6.41
Kallio – 3.47
Tilinteko – 1.57
Sotahuuto – 3.19
Loppu tulee – 7.33
Olet kaikkialla – 4.34
Veri – 9.54
Kokoonpano

Retu – laulu
Pekka – kitara
Taneli – kitara
Matti – basso
Eero – rummut
Aiheesta muualla

Albumin arvio Imperiumi.net-sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Albumin arvio Tuhma.fi-sivulla[vanhentunut linkki]
Albumin arvio Chambers Magazine -sivulla[vanhentunut linkki]
Albumin arvio Desibeli.net-sivulla
Albumin arvio Korroosio.net-sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Albumin arvio Noise.fi-sivulla
Albumin arvio Rokkizine.fi-sivulla[vanhentunut linkki]
Albumin arvio Stalkermusic.com-sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Sotahuuto-video Youtube-sivulla
Sotahuuto (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Sotahuuto (albumi) Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Salamanteri (mytologia)

| Salamanteri |
| --- | --- |
 1900-luvun kuva salamanterista Lambspring-kirjasta
Ominaisuudet
Esiintyminen:  Eurooppa ja Aasia
Kansanperinne
Suhteet
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mytologian salamanteri oli pieni olento, mutta tappava. Legendan mukaan salamanteri voisi elää tulen sydämessä, sammuttaa liekit ihonsa kosketuksella ja tappaa ihmisen vain pisaralla sen myrkkyä.
Tarun alkuperä

Kuvattu Plinius vanhemman kirjoituksissa.
Myytti yliluonnollisesta salamanterista alkoi todennäköisesti Euroopasta, jossa oikea eläin, tulisalamanteri, on edelleen yleinen. Tulisalamanterit lepäävät usein tukkien sisällä tai välissä. Kun tukit tuotiin sisälle poltettavaksi takassa, salamanteri tuli ulos. Legendat maagisesta olennosta kasvoivat siitä, että salamanteri näytti kävelevän ulos tulen sydämestä täysin vahingoittumattomana.
Legenda

Salamanterin ihon sanottiin olevan niin kylmä, että se saattoi sammuttaa tulen vain kävelemällä liekkeihin. Salamanterin uskottiin myös elävän tulivuorien sivuilla virtaavassa laavassa.
Legendan mukaan salamanteri eritti maidollista nestettä suustaan ja ihostaan. Kun eläin kiipesi puuhun, sen myrkky myrkytti hedelmät tappaen kaikki niitä syöneet. Jos possu söisi salamanterin, possu pysyisi terveenä, mutta jos sen jälkeen possu syötäisiin, sen syöjät kuolisivat.
Tulisalamanteri on ollut salamanterin esikuvana.
Snipe Drive

| Snipe Drive |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2001–
Tyylilaji:  Alternative rock
Kotipaikka:   Tuusula
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Antti, laulu   Pasi, rummut   Heikki, kitara   Jan, kitara   Henna, basso  
Levy-yhtiö:  Piss Poor Company  
Aiheesta muualla

Infobox OKNimi-testi OK: 
Snipe Drive on vuonna 2001 perustettu suomalainen alternative rock -yhtye, joka on kotoisin Tuusulasta, Riihikallion lähiöstä. Yhtyeen huippuhetkiä ovat olleet esimerkiksi 11 keikkaa kattava Kiinan kiertue 9.–22. maaliskuuta 2010 ja esiintyminen Helsingin jäähallissa Smashing Pumpkinsin lämmittelijänä 2008.
Yhtyeen historia

Veljekset Heikki ja Antti Huurinainen aloittivat bändiprojektin vuonna 2001. Nimeksi otettiin suora englannin kielen käännös kotitien nimestä Kurpantie. Ensimmäisten vuosien jäsenvaihdosten jälkeen kokoonpano vakiintui vuonna 2004 kun alkuperäisjäsen Pasi palasi rumpusetin taakse.
Kahden demolevyn (Foreplay, 2001 ja Nights, 2003) jälkeen Snipe Drive teki ensimmäiset EP-levynsä While Waiting The Fall ja Alternative Everyman; molemmat vuonna 2005. Seuraavana vuonna Snipe Drive nauhoitti Jyri Riikosen kanssa Caught On Tape -nimisen demon, joka herätti muutamien levy-yhtiöiden kiinnostuksen. Lopulta yhtye valitsi julkaisijakseen katupromootioon keskittyvän Urbanitedin, joka oli juuri perustanut 92Dawn-nimisen levymerkin. Sopimuksen synnyttyä Snipe Drive levytti "Cuts"-nimisen singlen ja Cables-nimisen pitkäsoiton. "Cuts" sai myös radiosoittoa valtakunnallisella YleX-kanavalla. Myös vuonna 2008 nauhoitettu single "The Great Comet Of 1997" on saanut edellä mainitulla radiokanavalla huomiota heti julkaisun jälkeen.
Myös isommat lavat ovat auenneet bändille levytyssopimuksen jälkeen. Snipe Drive on esiintynyt yli sata kertaa livenä, muun muassa Senaatintorilla uutena vuonna 2008, Helsingin jäähallissa Smashing Pumpkinsin lämmittelijänä 2008, Ville Valon ja Juhani Merimaan järjestämässä Helldone-tapahtumassa Semifinalissa 2007, Rautatietorilla, Tavastialla, On The Rocksissa ja Virgin Oilissa. Kotiyleisö täyttää tunnetusti Tuusulassa sijaitsevan Finnegans-nimisen irkkupubin, missä Snipe Drive on esiintynyt useita kertoja.
Yhtyeen kakkosalbumi At The Night Sky julkaistiin 8. huhtikuuta 2009, ja sai nihkeämmän vastaanoton. Snipe Drive purki levytyssopimuksensa pian levyn tulon jälkeen.
Vuonna 2013 Snipe Driven miehistössä tapahtui muutoksia. Toisen kitaran varteen saatiin Jan, joka soittaa nykyään Xysman riveissä ja bassoon Stalingrad Cowgirlsien basisti Henna.
Helmikuussa 2013 alkoi kolmannen albumin äänitykset Finnvoxilla Arto Tuunelan johdolla. Levyltä julkaistiin ensimmäinen single ja musiikkivideo "Eventide"-kappaleesta marraskuussa 2013. Albumin julkaisi helmikuussa 2014 Snipe Driven yhtiö Piss Poor Company.
Vaikutteet

Musiikkiinsa vaikutteita yhtye on saanut muun muassa seuraavilta rockmusiikin vaikuttajilta: Billy Talent, Cold, Faith No More, Head Automatica, Incubus, Katatonia, Moments In Grace, Muse, My Chemical Romance, Nirvana, The Mars Volta ja Weezer
Jäsenet

Antti – Laulu
Pasi – Rummut
Heikki – Kitara
Jan – Kitara
Henna – Basso
Diskografia

Foreplay (2001, demo)
1. Swallow With Water
2. Spooks
3. Key To My Mind
4. Savior
Nights (2003, demo)
1. Nights
2. Misgivings
3. Burn Away
While Waiting The Fall (2005, EP)
1. Nights
2. Back Then
3. Million Nomores
4. Fire Song
5. Peace Of Mind
6. Portrait Close-up Beauty
Alternative Everyman (2005, EP)
1. Friday Night Knockout
2. Billy Green
3. Peace Of Mind
4. Fire Song
Caught On Tape (2006, EP)
1. Hairgel
2. Sweet IV
3. Cuts
4. Converse
Cuts (2007, 7" vinyyli)
A. Cuts
B. Unstable
Cuts (2007, CDS)
1. Cuts
2. Unstable
3. Forget It All
Cables (2007, Albumi)
1. Converse
2. Big Cat
3. Shock
4. Hairgel
5. Melodramatic
6. Cuts
7. Behind The Fence
8. Unstable
9. The Static
10. Sweet IV
The Great Comet Of 1997 (2008, Digisingle)
1. The Great Comet Of 1997
Skeletons (2009, Digisingle)
At The Night Sky (2009, Albumi)
1. Indentify Yourself
2. Skeletons
3. Danger Kid
4. Complete Control
5. Phantom Pain
6. Dark Era
7. Harmageddon
8. Orchids
9. Death Cabin
10. Pink Hand-Cuffs
11. The Great Comet Of 1997'
12. Magnetic Love Poem
TBA (2013, albumi)
Bootleg

Live: Factory 21.12.2004
1. Fire Song
2. Billy Green
3. Take It Away
4. The One I Love (R.E.M. Cover)
5. Way OK
Musiikkivideot

Hairgel
Big Cat
Eventide
Aiheesta muualla

Snipe Driven kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
MySpace -sivut
Luolafossa

| Luolafossa |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Hävinnyt  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Madagaskarin petoeläimet Eupleridae
Suku::  Cryptoprocta
Laji::  spelea
Kaksiosainen nimi
 † Cryptoprocta spelea  Grandidier, 1902 
Synonyymit
 Cryptoprocta antamba Lamberton, 1939   Cryptoprocta ferox var. spelea Grandidier, 1902 
 Luolafossan subfossiilien löytöpaikat
Katso myös
   Luolafossa Wikispeciesissä   Luolafossa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Luolafossa (Cryptoprocta spelea) on sukupuuttoon kuollut Madagaskarin petoeläin. Sen läheisin elävä sukulainen on fossa (Cryptoprocta ferox), mutta luolafossa oli noin kaksi kertaa nykyistä lajia suurempi. Luolafossa kuoli sukupuuttoon alle 2000 vuotta sitten, ja se eli Madagaskarilla samaan aikaan ihmisen kanssa. Se eli metsissä ja kiipeili taidokkaasti puissa. Luolafossan pääravintoa olivat muinaiset puoliapinat, ja saaliseläinten sukupuutto on yhdistetty luolafossan häviämiseen. Havainnot suurista fossista saattavat viitata siihen, ettei luolafossa ole vielä kuollut sukupuuttoon.
Ulkonäkö ja koko

Luolafossa oli luultavasti nykyisen fossan tavoin puumaa muistuttava lyhytjalkainen petoeläin. Sillä oli voimakkaat leuat ja suuret raateluhampaat. Se oli aikanaan Madagaskarin suurin nisäkäspeto. Titteli on siirtynyt luolafossan sukupuuton jälkeen fossalle. Luolafossa oli noin kaksi kertaa painavampi kuin tyypillinen fossa nykyään: arviot luolafossan painosta ovat vaihdelleet 10–20 kilogramman välillä, kun taas fossa painaa 5,5–9,9 kilogrammaa. Luolafossan kallo oli noin 20 prosenttia pidempi kuin nykyisen fossan.
Levinneisyys ja elinympäristö

Luolafossan subfossiilisia luita on löydetty pääasiassa Madagaskarin etelä- ja länsiosista, satunnaisesti myös saaren pohjoiskärjestä. Myös keskisillä ylängöillä on yksi löytöpaikka. Luolafossa eli sekä suhteellisen harvoissa metsissä että tiheälatvustoisissa metsissä, joissa virtasi puroja. Ensimmäiset luolafossan jäänteet löydettiin Andrahomanan luolasta Kaakkois-Madagaskarilta. Sittemin lajin jäänteitä on löydetty useista subfossiiliesiintymistä, joista osa on luolia ja osa ei. Luolissa on voinut olla luolafossan suojapaikkoja tai poikaspesiä.
Luolafossa oli osa Madagaskarin kotoperäistä selkärankaislajistoa, jonka kaikki yli kymmenen kilogramman painoiset edustajat kuolivat sukupuuttoon luultavasti sen jälkeen, kun ihminen saapui saarelle. Lajistoon kuului muun muassa suurikokoisia puoliapinoita, norsulintuja, jättiläiskilpikonnia, Voay-krokotiili, madagaskarinvirtahepoja ja suuria petolintuja.
On mahdollista, että luolafossa ehti elää samaan aikaan koirien ja kissojen kanssa, jotka ihminen toi mukanaan Madagaskarille. Vieraat petoeläimet syrjäyttävät usein paikallisia petoeläimiä, mutta luolafossan ekologinen lokero saattoi olla tarpeeksi poikkeava, jotta laji säästyi ravintokilpailulta koirien ja kissojen kanssa. Isotooppianalyysien perusteella koirat eivät kilpailleet ravinnosta luolafossan kanssa, mutta ne saattoivat silti pirstoa luolafossan elinympäristöä kylvämällä pelkoa. Koska kissat kiipeilevät puissa, ne saattoivat olla lähempänä luolafossan lokeroa, mutta pienen kokonsa vuoksi ne tuskin pystyivät syrjäyttämään luolafossaa.
Luolafossan ja fossan jäänteitä on usein löydetty samoista paikoista, ja radiohiiliajoitukset todistavat, että lajit elivät ainakin jonkin aikaa rinnakkain samalla alueella. Kun nämä kaksi lajia elivät samassa elinympäristössä samaan aikaan, luolafossa keskittyi luultavasti suurempien eläinten saalistamiseen. Toisaalta on arveltu, että paikoitellen hyvin runsas Pachylemur insignis -puoliapinaan kohdistunut saalistus johtui siitä, että samaa lajia saalistivat sekä luolafossa että fossa.
Elintavat

Luolafossa oli luultavasti nykyisen fossan tapaan osittain puissa elävä peto, joka kiipeili taidokkaasti. Muun muassa olkaluun rakenne paljastaa, että luolafossa pystyi suuresta koostaan huolimatta kiipeilemään puissa ja metsästämään korkealla oksistossa. Fossan tapaan se oli voimakas saalistaja, joka käytti yllätyshyökkäystä saalistustekniikkana. Molemmilla lajeilla oli suurten eläinten saalistamiseen erikoistuneet eturaajat, mutta luolafossan suurempi koko mahdollisti suurempien eläinten saalistamisen.
Luolafossa kuului aikansa huippupetoihin. Sen pääravintoa olivat suuret puoliapinat. Lisäksi se oli luultavasti tarpeeksi suuri syömään norsulintujen poikasia ja munia. Sen on arveltu syöneen myös toisia petoeläimiä, tanrekkeja ja madagaskarinvirtahepojen poikasia.
Eräässä vuonna 2017 julkaistussa tutkimuksessa tarkasteltiin Madagaskarin muinaisten puoliapinoiden luissa olevia saalistuksen jälkiä, joista osa on oletettavasti luolafossan aiheuttamia. Tutkimuksen perusteella luolafossa saalisti puoliapinoita, joiden paino vaihteli noin 11 ja 85 kilogramman välillä. Se suosi saaliita, jotka olivat samankokoisia tai pienempiä kuin se itse, nimittäin Pachylemur- ja Mesopropithecus-sukuihin kuuluvia puissa eläviä puoliapinoita. Tutkimuksessa löydettiin kuitenkin viitteitä myös siitä, että luolafossa saalisti itseään moninkertaisesti suurempia eläimiä, kuten 85 kilogramman painoisia Megaladapis-puoliapinoita. Luolafossan saaliseläinten koko vaihteli siis huomattavasti, ja laji oli luonteeltaan opportunisti.
Luolafossa saalisti Megaladapiksen kaltaisia suuria puissa eläviä puoliapinoita todennäköisesti ryhmissä. Nykyisten fossien tiedetään saalistavan joskus sifakoita ryhmissä päiväaikaan. Ryhmässä saalistaminen mahdollistaa suurempien saaliseläinten pyydystämisen. Myös yöllä saalistaminen todennäköisesti edesauttoi suurten puoliapinoiden saamista, ja sitäkin taktiikkaa fossa käyttää edelleen. Nykyisen fossan kyky saalistaa sekä maassa että puissa, sekä päivällä että yöllä, tekee siitä tehokkaan puoliapinoiden saalistajan, ja tämä oli luultavasti yhteistä luolafossan kanssa.
Elinaika ja sukupuutto

Kaikki tunnetut luolafossan jäänteet ovat holoseenilta peräisin olevia subfossiileja. Tämä johtuu siitä, että Madagaskarin fossiiliaineistossa on myöhäisliitukauden ja myöhäispleistoseenin välillä yli 60 miljoonan vuoden aukko, jonka ajalta maaeläinten fossiilit puuttuvat lähes kokonaan. Oikein vanhoja luolafossan tai sen sukulaisten jäänteitä ei siis ole löydetty, vaikka molekyyliajoitusten mukaan luolafossan ja muiden Madagaskarin petoeläinten kantamuodot saapuivat Madagaskarille noin 20 miljoonaa vuotta sitten.
Vanhimmat radiohiiliajoitetut luolafossan jäänteet ovat 3270 ±100 kalenterivuotta vanhoja ja nuorimmat noin 1740 ±120 kalenterivuotta vanhoja. Ajoitus on kuitenkin tehty vain kolmelle yksilölle. Vanhempia ja nuorempia jäänteitä todennäköisesti on, mutta niitä ei ole ajoitettu suoraan. Esimerkiksi Christmas River -esiintymästä on löydetty noin 10 000 vanhoja luolafossan luita, mutta radiohiiliajoitusta ei ole tehty luolafossan luille vaan samasta esiintymästä löydetyille puoliapinoille, virtahevoille ja norsulinnuille. Samaan tapaan Malazamangan luolasta on löydetty luultavasti vain noin tuhat vuotta vanhoja luolafossan luita. Ajoitus tehtiin läheltä löytyneelle rengashäntämakin olkaluulle, jonka iäksi radiohiiliajoitus antoi 998 ±68 kalenterivuotta. Varmuudella luolafossa kuoli sukupuuttoon alle 2000 vuotta sitten.
Luolafossan sukupuuton syiksi on esitetty tärkeimpien saaliseläinten katoamista ja elinympäristöjen tuhoutumista, mutta sukupuuton pääsyyn on katsottu olevan epäselvä. Eräässä tutkielmassaan Jean Claude Rakotondramavo pitää kuitenkin ilmeisenä, että luolafossan sukupuutto johtui pääasiassa suurten puoliapinoiden katoamisesta. Puoliapinat olivat luolafossan pääasiallista ravintoa, ja niiden sukupuutolla oli väistämättä tuhoisa vaikutus luolafossaan. Suurten puoliapinoiden sukupuutto johtui lähes varmasti ihmisen toiminnasta. Kun suuret puoliapinat katosivat, luolafossa joutui kilpailemaan ravinnosta pienemmän fossan kanssa, joka oli ravinnon suhteen joustavampi laji. Ilmeisesti luolafossa ei pystynyt sopeutumaan muutoksiin, jotka viimeisten 2000 vuoden aikana tapahtuivat sen saaliseläinten ja elinympäristöjen suhteen.
Lajin säilymisen mahdollisuus

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) luokittelee luolafossan hävinneeksi, koska ei ole todisteita siitä, että laji edelleen eläisi. Osissa Madagaskaria kerrotaan kuitenkin vielä 2020-luvulla tarinoita hyvin suurista fossista, jotka voivat viitata luolafossaan. Vuonna 2004 Steven M. Goodmanin tutkijaryhmä piti mahdollisena sitä, että Madagaskarilla elää edelleen enemmän kuin yksi fossalaji. Tutkijat mainitsivat muun muassa sen, että paikalliset asukkaat sanovat fossasta olevan kahta eri muotoa; näistä toinen on suurempi fosa mainty ’musta fossa’ ja toinen pienempi fosa mena ’punertava fossa’. Eräässä vuonna 2018 julkaistussa tutkimuksessa ei kuitenkaan löydetty geneettisesti poikkeavia fossapopulaatioita, jotka olisivat voineet vastata luolafossaa tai mitään muitakaan poikkeavia morfeja tai lajeja. Sen sijaan todettiin, että fossan geneettinen variaatio ympäri Madagaskaria on melko vähäistä.
Eva S. Nomenjanaharyn ja kumppaneiden vuonna 2021 julkaistussa tutkimuksessa tarkasteltiin kuvauksia suurista petoeläimistä, jotka voisivat vastata luolafossaa. Nomenjanahary oli kerännyt haastatteluita Montagne  d’Ambren metsäalueen lähellä asuvilta ihmisiltä kesäkuussa 2020. Kuvauksia suuresta petoeläimestä saatiin 42 haastattelusta, joista 91 prosentissa haastateltu väitti omakohtaisesti nähneensä eläimen. Monet kuvailivat suurta fossaa, joka on tavallista fossaa tummempi. Tutkijat luokittelivat viisi kertomusta uskottaviksi silminnäkijähavainnoiksi, ja niiden ajankohdat ulottuivat ainakin vuodesta 1980 vuoteen 2020. Lisäksi yksi tutkijoista oli itse nähnyt vastaavanlaisen eläimen vuonna 1989. Tutkijat päättelivät, että suuremmalla fossalla on luultavasti vielä äskettäin ollut laaja levinneisyys Montagne d’Ambressa. Tutkijoiden mukaan luolafossa saattaa hyvinkin olla vielä elossa, jolloin se on luultavasti äärimmäisen uhanalainen.
Luolafossa kansanperinteessä

Madagaskarilaisessa kansanperinteessä on säilynyt tarinoita ja kuvauksia eläimistä, jotka mahdollisesti perustuvat aikalaishavaintoihin luolafossasta. Tätä kansanperinnettä on kerätty siitä asti, kun eurooppalaiset saapuivat saarelle. Eräs tarinoiden eläin on antamba, suurikokoinen peto, jonka on väitetty elävän Etelä-Madagaskarilla. Ranskalainen tutkimusmatkailija Étienne de Flacourt kirjoitti antambasta vuonna 1658 julkaistussa kirjassaan Histoire de la grande isle Madagascar. Flacourt kuvaili antambaa suuren koiran kokoiseksi ja leopardin näköiseksi. Hän kirjoitti paikallisten kertovan, että antamba syö vasikoita ja ihmisiä ja elää harvinaisena syrjäisillä vuorilla. On epäselvää, uskoiko Flacourt itse antamban olemassaoloon, sillä samassa kirjassa hän piti krokotiileja Madagaskarin ainoina ihmiselle vaarallisina eläiminä. Ei ole myöskään selvää, oliko antamba aito eläin vai taruolento, mutta sen on epäilty perustuvan luolafossaan tai fossaan.
Madagaskarilla kerrotaan edelleen tarinoita aggressiivisesta fossasta, joka muun muassa varastaa vauvoja kehdoista ja tappaa kokonaisia kanalaumoja. Tarinat saattavat perustua kansanmuistissa säilyneeseen luolafossaan. Nomenjanahary keräsi vuonna 2020 Montagne d’Ambresta kansantarinoita, joista osassa esiintyy suurikokoinen fossa yhdistettynä myyttisiin elementteihin. Eräässä tarinassa fossa esittää kosijaa pukeutumalla miehen vaatteisiin ja onnistuu näin petkuttamaan morsianta ja tämän vanhempia. Toisessa tarinassa vettä etsivä fossa löytää paloherkästä materiaalista rakennettujen talojen läheltä hylätyn nuotion, jonka se sammuttaa hännällään.
Taksonomia

Luolafossa kuuluu Cryptoprocta-sukuun yhdessä nykyisen fossan (Cryptoprocta ferox) kanssa. Suku luettiin aiemmin sivettieläimiin (Viverridae), mutta nykyään sen katsotaan olevan osa Madagaskarin petoeläinten heimoa (Eupleridae), joka sisältää kaikki Madagaskarilla luontaisesti elävät petoeläimet (Carnivora). Madagaskarin petoeläimet ovat läheisintä sukua mangusteille (Herpestidae), mutta ne ovat eläneet eristyksissä Madagaskarilla arviolta noin 20 miljoonaa vuotta. Luolafossa on toistaiseksi sukunsa ja heimonsa ainoa hyväksytty sukupuuttoon kuollut laji. Tsimanampetsotsan kansallispuistossa sijaitsevasta vedenalaisesta luolasta on kuitenkin löydetty hyvin suuren Cryptoprocta-yksilön olkaluu, joka ilmeisesti kuuluu ennestään tuntemattomalle lajille.
Luolafossan kuvasi ensimmäisen kerran Guillaume Grandidier vuonna 1902. Jäänteet olivat peräisin Andrahomanan luolasta, ja lajiepiteetti spelea tulee latinan sanasta speleum ’luola’. Grandidier katsoi jäänteiden kuuluneen fossan suurikokoiselle muodolle ja antoi eläimelle nimen Cryptoprocta ferox var. spelea. Vuodesta 1935 lähtien jotkut tutkijat ovat pitäneet tätä muotoa omana lajinaan Cryptoprocta spelea, mutta vasta vuonna 2004 julkaistiin Goodmanin ja kumppaneiden vertaileva tutkimus, joka vahvisti luolafossan olevan erillinen, sukupuuttoon kuollut laji. Lajistatusta tukevat luolafossan ja fossan eroavaisuudet morfologiassa ja ruumiinkoossa.
Vuonna 1939 Charles Lamberton kuvasi toisen subfossiilisen Cryptoprocta-lajin, ja se sai nimen Cryptoprocta antamba. Kuvaus perustui alaleukaan, joka poikkesi suvun tunnetuista lajeista, mutta luultavasti kyseessä oli vain epämuodostunut luolafossayksilö. Lajinimi antamba viittaa madagaskarilaisessa kansanperinteessä esiintyvään petoeläimeen.
Muinaiset puoliapinat olivat luolafossan pääravintoa. Kuvassa Pachylemur insignis.
Vesancy

| Vesancy |
| --- | --- |
 vaakuna
 Vesancy
 Koordinaatit: 46°20′58″N, 6°05′29″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Ain
Arrondissementti:  Gex
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  10,7 km²
Väkiluku (2021):  511
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vesancy on Ranskan kunta, joka sijaitsee Ainin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella Itä-Ranskassa. Vuonna 2021 kunnassa asui 511 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vesancy Wikimedia Commonsissa
Grilly

| Grilly |
| --- | --- |
 vaakuna
 Grilly
 Koordinaatit: 46°19′50″N, 6°06′54″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Ain
Arrondissementti:  Gex
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  7,50 km²
Väkiluku (2021):  884
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Grilly on Ranskan kunta, joka sijaitsee Ainin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella Itä-Ranskassa. Vuonna 2021 kunnassa asui   884 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Grilly Wikimedia Commonsissa
Tikkakosken koulu

| Tikkakosken yhtenäiskoulu |
| --- | --- |
 Tikkakosken koulu talvella 2016.
Sijainti:  Koulukatu 10, Koulukatu 6 ja Tervaruukinkatu 36, Tikkakoski, Jyväskylä
Koordinaatit:  62°23.63′N, 25°38.35′E (Koulukatu 10)
Tyyppi:  peruskoulu
Rehtori:  Harri Penttinen
Luokat:  1–9
Oppilaita:  n. 940 (2020)
Verkkosivut
Tikkakosken yhtenäiskoulu on Jyväskylän kaupungin peruskoulu Tikkakoskella. Koulu toimii kolmessa eri rakennuksessa: Luonetjärven koulun tiloissa opiskelevat vuosiluokat 1–6 sekä yläkoulun taito- ja taideaineet, Tikkakosken koulun rakennuksessa vuosiluokat 6–9 sekä vuonna 2014 valmistuneessa uudessa Liinalammin päiväkotikoulun rakennuksessa yksisarjaisena vuosiluokat 1–4.
Liinalammin päiväkotikoulu vuonna 2017.
Tikkakosken yhtenäiskoulu on oppilasmäärältään yksi Jyväskylän suurimmista. Vuonna 2020 koulussa oli noin 940 oppilasta. Koulun rehtorina toimii Harri Penttinen.