stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Surendranagarin piirikunta

Surendranagarin piirikunta (gudžaratiksi સુરેન્દ્રનગર જિલ્લો, Surendranagara jillo, hindiksi सुरेन्द्रनगर जिला, Surendranagara jilā) on yksi Intian Gujaratin osavaltion 33 piirikunnasta. Piirikunta rajautuu pohjoisesta Kutchin ja Patanin piirikuntiin, idästä Ahmedabadin piirikuntaan, etelästä Botadin ja Rajkotin piirikuntiin ja lännestä Morbin piirikuntaan.
Piirikunnassa oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 1 756 268 asukasta.
Stono-kapina

Stono-kapina oli tuolloin Englannin hallitsemassa Etelä-Carolinassa nykyisessä Yhdysvalloissa puhjennut orjakapina 9. syyskuuta 1739. Kapina kuuluu Pohjois-Amerikan suurimpiin orjakapinoihin, mutta siitä tunnetaan vain yksi englantilainen silminnäkijäkuvaus. Mahdollisesti kapinoitsijoiden ydinjoukon muodostivat Kongosta orjina tuodut sotilaat, jotka saivat kapinan aikana joukkoihinsa myös muita orjia. Kapinoitsijat surmasivat joitakin valkoisia, kunnes heidän joukkonsa lyötiin hajalle kahakassa heitä takaa ajaneiden valkoisten kanssa. Orjien tavoitteena on saattanut olla päästä Espanjan hallitsemaan Floridaan, joka oli turvapaikka Englannin vallan alaisuudesta pakeneville orjille. Suurin osa Stono-kapinan aikana paenneista saatiin kuitenkin kiinni seuranneiden kuukausien aikana.
Tausta

Kapinan puhkeamisen tarkkoja syitä ei tunneta varmasti. Ainoa tunnettu englantilainen silminnäkijäkuvaus syyttää sen puhkeamisesta espanjalaista propagandaa. Espanjan Floridan kuvernööri Manuel de Montiano oli tehnyt St. Augustinen pohjoispuolella sijainneesta Gracia Real de Santa Teresa de Mosesta laillisen Englannin vallan alta paenneiden orjien turvapaikan.
Kapinallisia johti orja nimeltä Jemmy. Hänen mukanaan oli noin 20 Afrikasta lähtöisin olevaa orjaa. Orjat ovat saattaneet olla lähtöisin Kongosta Keski-Afrikasta. Kongolaisia orjia oli tuotu etenkin englantilaisten hallitsemaan Etelä-Carolinaan ja Georgiaan. He puhuivat keskenään portugalia ja olivat uskonnoltaan katolisia. Portugalin hallitseminen teki mahdolliseksi kommunikoimisen espanjankielisten kanssa, minkä lisäksi Espanjan valta olisi merkinnyt katolisille myös uskonnollista vapautta protestanttisiin englantilaisiin nähden.
Kapina

Stono-kapina alkoi 9. syyskuuta 1739 Stonojoella Etelä-Carolinassa noin 30 kilometriä Charlestonin kaupungista lounaaseen. Kapinan alkaessa joukko orjia otti aseita ja ammuksia niitä myyneestä kaupasta. Kaupan kaksi työntekijää surmattiin. Asekaupalta siirryttiin Godfreyn talolle, jolla talon isäntä ja hänen tyttärensä surmattiin. Edelleen etelässä kuljettiin Wallace's Tavern-nimiselle kapakalle. Tällä kertaa kapakan omistajan henki säästettiin. Tällä oli maine orjien hyvästä kohtelusta. Edelleen orjajoukko noin kuuteen valkoiseen taloon, joiden valkoisia asukkaita surmattiin. Thomas Rosen omistamat orjat piilottivat isäntänsä kapinoitsijoilta säästäen hänen henkensä. Kapinoiviin orjiin liittyi orjia vapaaehtoisesti, sekä pakotettuna. Aamupäivällä heitä oli noin 50.
Iltapäivällä 9. syyskuuta ryhmä oli erään pellon laidalla Edistojoen tuntumassa, jolla esitettiin jonkinlainen tanssi. Kyseessä on saattanut olla sotatanssi, jollaiset olivat tyypillisiä keskiafrikkalaisille sotureille. Tämäkin voi viitata orjien koostuneen kongolaisista sotilaista. Kapinoivien orjien ydinjoukon muodostaneet kongolaiset osasivat käyttää tuliaseita. Muut käyttivät esimerkiksi keppejä ja teräaseita. Tanssin jälkeen joukkoon liittyi vielä noin 30 orjaa. Orjia oli lähtenyt ajamaan takaa 20–100 valkoisen joukko. Heidän kohdatessaan orjat syntyi kahakka, jonka jälkeen 30 orjaa oli kuollut. Vähintään 30 pääsi pakenemaan. Myös muutamat valkoiset saivat surmansa. Seuraavana päivänä saatiin kiinni kymmenkunta orjaa ja viikko myöhemmin vielä noin 50 kilometriä etelään saakka päässyt orjajoukko. Miltei kaikki paenneet orjat oli yhytetty kuuden kuukauden sisällä. Yhden onnistui olla paossa kolmen vuoden ajan.
Seuraukset

Stono-kapina oli yksi Pohjois-Amerikan suurimmista orjakapinoista niin osallistujien kuin kuolonuhrienkin lukumäärän osalta. Kapinan jälkeen vietiin läpi jo aikaisemmin valmisteilla ollut niin sanottu Negro Act -asetus, jolla rajoitettiin entisestään orjien oikeuksia. He eivät saaneet enää esimerkiksi kasvattaa omaa ruokaansa, ansaita palkkaa tai oppia lukemaan. Osa näistä rajoituksista oli tehty jo aikaisemmin, mutta ennen kapinaa niiden toimeenpanoa ei valvottu kovin tarkasti.
Sekiro: Shadows Die Twice

| Sekiro: Shadows Die Twice |
| --- | --- |

Kehittäjä:  From Software
Julkaisija:  From Software (Aasiassa), Activision (Aasian ulkopuolella)
Jakelija:  Humble Store, Steam, PlayStation Store, Microsoft Store ja Google Stadia
Ohjaaja:  Hidetaka Miyazaki
Tuottaja:  Yuzo Kojima
Suunnittelija:  Masaru Yamamura ja Yuki Fukuda
Säveltäjä:  Yuka Kitamura
Julkaistu:   22. maaliskuuta 2019
Lajityyppi:  toimintaseikkailupeli, hiiviskelypeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: D (17 vuotta tai vanhempi)  ESRB: Alkaen 17 vuotta  PEGI 18  USK 18 ja USK 18 
Alusta:  Microsoft Windows, PlayStation 4, Xbox One
Jakelumuoto:  Optinen levy ja digitaalinen jakelu
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Sekiro: Shadows Die Twice on From Softwaren kehittämä ja Activisionin julkaisema toimintaseikkailupeli. 
Peli on julkaistu 22. maaliskuuta 2019 PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox Onelle.
Peli voitti vuoden 2019 Game of the Year -palkinnon.
Tarina

Peli sijoittuu 1500-luvun Sengoku-ajan Japaniin, jolloin Japanissa oli klaanien välisiä sotia. Päähenkilö on Sudeksi kutsuttu, muinaista Hirata klaania palveleva shinobi, jonka elämäntehtävä on suojella klaanin nuorta prinssi Kuroa. Ashina-vihollisklaani kuitenkin tarvitsee prinssi Kuron itselleen pysyäkseen vallassa, joten Ashina-vihollisklaanin soturit kidnappaavat nuoren prinssin.
Peli alkaa kun eräänä yönä Susi yrittää pelastaa Kuron murtautumalla Ashina-klaanin linnakkeeseen, ja miltei onnistuu tässä kunnes Ashina klaanin prinssi, pelin antagonisti Genichiro Ashina piirittää Suden ja nuoren Kuron kesken näiden pakoyrityksen. Tästä seuraa Suden ja Genichiron välinen miekkailu, joka päättyy siihen, että Susi menettää vasemman kätensä ja kuolee, samalla kun Genichiro nappaa prinssi Kuron kiinni ja vie tämän takaisin Ashina-klaanin linnakkeeseen. Tilanteen sivusta nähnyt puuveistäjänä tunnettu buddhalainen munkki raahaa Suden ruumiin pyhälle temppelille, mutta kun hän siunaa Suden ruumiin, Suden elintoiminnot yllättäen palaavat. Täten puunveistäjä antaa Sudelle menetetyn vasemman käden tilalle oman käsiproteesinsa. Kun Susi lopulta herää, munkki kertoo hänelle että hän on todennäköisesti herännyt takaisin henkiin siunatun, pyhän veren takia, jonka Susi on mysteerisesti saanut itselleen. Tämän pyhän veren takia Susi herää aina takaisin henkiin rukouspatsaalle, kun hän kuolee.
Siunauksen saattamana Susi lähtee vaaralliselle matkalle etsimään prinssi Kuroa Ashinan valtakunnasta, josta hän yrittää pelastaa prinssin hinnalla millä hyvänsä, mutta matkan aikana hän saa tietää että tämä siunaus on samalla myös kirous, sekä uhraus. Siunauksen takia Susi nimittäin levittää matkansa aikana dragonrotiksi (suom. lohikäärmeiden mätä) kutsuttua tappavaa sairautta, ja tämä sairaus leviää sitä laajemmalle, mitä useampia kertoja Susi kuolee. Täten Suden on uhrattava kaikki ympärillään olevat ihmiset pelastaakseen prinssi.
Kun Susi tapaa matkan aikana salaperäisen salamurhaaja Tengun Ashinan linnakkeen porteilla, hän saa liikanimekseen "Sekiro", joka tarkoittaa yksikätistä sutta.
Kehitys

Pelilehdistön mukaan jotkin kiinnittivät huomiota samankaltaisuuteen Tenchu-pelisarjan kanssa ja että pelistä oli aluksi tulossa Tenchu-sarjan jatkoa. FromSoftwaren Yasuhiro Kitao mainitsi studion haluavan tehdä pelin, joka eroaa selkeästi studion edellisistä ja aikakauden päättämisen jälkeen suunta oli selkeä, mutta pelin laajuuden kasvaessa siitä päätettiin tehdä oma erillinen pelinsä.
Vastaanotto ja palkinnot

Sekiro: Shadows Die Twice voitti vuoden 2019 parhaan videopelin tittelin TGA-tapahtumassa 13.12.2019. Samalla peli voitti gaalan parhaan toimintaseikkailupelin palkinnon. Vuoden 2019 lopussa Sekiro: Shadows Die Twice voitti Steam Awardsin vuoden paras videopeli -palkinnon. 
Tätä ennen Sekiro: Shadows Die Twice oli palkittu myös Sonyn omassa Playstation pelitapahtumassa ja peli on saanut myös Metacritic sivuston Must Play kunniamerkin.
VideoGamer sivuston kriitikko Josh Wise kuvaili peliä kauniiksi, julmaksi ja liikuttavaksi. Hän antoi pelille täydet 10/10 pistettä. 
Telegraph-lehden toimittaja Tom Hoggins antoi pelille täydet pisteet ja kutsui From Software -pelitaloa verrattomaksi.
IGN sivuston toimittaja Brandin Tyrrel kehui peliä suorastaan ihmeelliseksi ja antoi sille 9,5/10 pistettä.  PC Gamer -sivuston Tom Senior kehui pelin miekkailumekaanikoita sensaatiomaiseksi ja antoi pelille 92/100 pistettä. Sekiro sai Muropaketin arvostelussa 4/5 tähteä.
Aiheesta muualla

Sekiro: Shadows Die Twice MobyGamesissa (englanniksi)
Sekiro: Shadows Die Twice Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Peli viralliset kotisivut (englanniksi)
Saskatchewanin kapina

Saskatchewanin kapina (engl. North-West Rebellion, tunnetaan myös nimillä: North-West Resistance ja Saskatchewan Rebellion) oli vuonna 1885 tapahtunut alkuperäiskansojen kapina Kanadan hallitusta vastaan. Kiistan tärkeimpinä syinä olivat maanomistusongelmat ja huoli nälänhädästä. Biisoni oli alueen asukkaiden tärkein ravinnonlähde ja lähinnä siirtolaisten aiheuttaman metsästyksen johdosta eläinten lukumäärät putosivat jyrkästi.
Lyhyeksi jääneen kansannousun osapuolina olivat Louis Rielin johtamat nykyisen Saskatchewanin alueen métisit. Samaan aikaan cree- ja assiniboine-intiaanit kapinoivat hallitusta vastaan. Kaikkiaan heillä oli noin tuhat miestä. Vastaavasti Kanadan hallituksella oli riveissään noin 10 500 aseistettua miestä.
Kapinoitsijat saavuttivat joitakin voittoja Duck Laken, Fish Creekin ja Cut Knifen taisteluissa, mutta hallituksen joukkojen murskaavan ylivoiman johdosta kapina päättyi heidän voittoonsa ja kapinajohtaja Louis Riel teloitettiin hirttämällä. Oleellisena osana hallituksen taktiikkaa toimi Canadian Pacific Railway, jonka avulla alueelle saatiin kuljetettua nopeasti suuri määrä joukkoja. Tämän seurauksena rahoitukseltaan vaikeuksissa olleelle, osin keskeneräiselle rautatiehankkeelle saatiin poliittinen tuki ja parlamentilta tarpeelliset määrärahat.
Taistelut > Duck Laken taistelu

26. maaliskuuta 1885 Duck Laken taistelussa, Batochen lähistöllä Dumont voitti taistelun jossa vastassa oli kaikkiaan 90 miestä, koostuen Prince Albertin vapaaehtoisista ja ratsupoliiseista johdossaan ylipäällikkö Leif Newry Fitzroy Crozier. Tämän vuoksi kenraali Frederick Middleton lähetti alueelle joukon jossa oli kaikkiaan 2 000 Kanadanenglantilaista vapaaehtoista ja ratsupoliisia.
Taistelut > Frog Lake Massacre

2. huhtikuuta 1885 cree-intiaani Wandering Spirit joukkoinen hyökkäsi pieneen kylään Frog Lake (nykyisessä Albertassa). Hyökkäyksen motiivina oli tyytmättömyys treaty-sopimuksiin Kanadan kanssa, pääelinkeinon, biisonin sukupuuttoon tappaminen ja métisien voittoisa Duck Laken taistelu. Hyökkääjät kokosivat kaikki valkoiset siirtolaiset paikalliseen kirkkoon, he ajautuivat kiistaan kylän intiaaniasiamies Thomas Quinnin kanssa jonka seurauksena hänet surmattiin. Hyökkääjät surmasivat kaikkiaan yhdeksän henkeä ja ottivat kolme vangiksi.
Kanadan hallitus pani merkille teloitukset ja kasvavan kansannousun Luoteisterritorioissa. Kukistettuaan kapinan, hallituksen joukot teloittivat joukkoa johtaneen Wandering Spiritin hirttämällä.
Taistelut > Fish Creekin taistelu

24. huhtikuuta 1885 Fish Creekin taistelussa métisit saivat merkittävän voiton hallituksen joukoista. Voitto ei ollut tarpeeksi merkittävä muuttamaan kapinan lopputulosta mutta he onnistuivat pysäyttämään kenraali Frederick Middletonin joukot ja hidastamaan heidän etenemistään Batocheen jossa métisit lopulta kohtasivat hallituksen joukot lopullisessa taistelussa.
Taistelut > Cut Knifen taistelu

2. toukokuuta 1885 cree-sotapäällikkö Fine-Day kukisti Everstiluutnantti William Otterin johtamat joukot Cut Knifen taistelussa, Battlefordin lähistöllä. Kanadan sotilaat ja reserviläiset kukistuivat vaikka heillä oli käytössään Gatling-konekivääri sekä flying column osasto. Fine-Day oli intiaanipäällikkö Poundmakerin liittolainen.
Taistelut > Batochen taistelu

9. toukokuuta 1885 käydyssä Batochen taistelussa Middleton itse johti hyökkäystä. Pahasti alikynnessä olleilta métiseiltä loppuivat ammukset kolmen päivän piirityksen jälkeen, loppuvaiheessa he käyttivät mitä tahansa käsiinsä saamia teräviä esineitä ja pieniä kiviä ammusten sijasta. He joutuivat lopulta pakenemaan Middletonin joukkojen edetessä ja ottaessaan kylän haltuunsa. Riel antautui vapaaehtoisesti 15. huhtikuuta. Gabriel Dumont ja monet muut kapinaan osallistuneet pakenivat Montanaan Yhdysvaltoihin.
Taistelut > Battle of Frenchman's Butte

28. toukokuuta 1885 kenraali Thomas Bland Strange johti Calgarystä tuomaansa ratsupoliin osastoa mutta hävisi Battle of Frenchman's Butte -taistelun Big Bearin johtamalle cree-joukolle.
Taistelut > Loon Laken taistelu

3. kesäkuuta 1885 majuri Sam Steelen johtama pienehkö ratsupoliisiosasto kohtasi pohjoista kohti matkalla olevat Battle of Frenchman's Butte -taistelusta tulleet intiaanit, joilta olivat ammukset lähes lopussa. Creet pakenivat lyhyen taistelun jälkeen.
Kapinan jälkeen

Pian kapinan kukistamisen jälkeen suurin osa cree-taistelijoista antautui seuraavien viikkojen aikana, tietäen ettei heillä ollut pienintäkään voiton mahdollisuutta hallituksen joukkojen suurta ylivoimaa vastaan. Hallitus pystyi rauhoittamaan cree- ja assiniboine-intiaanit toimittamalla heille ruoka- sekä muita tarvikkeita. Poundmaker ja Big Bear tuomittiin vankeusrangaistukseen, kahdeksan muuta intiaanijohtajaa teloitettiin hirttämällä ja Louis Riel tuomittiin oikeudenkäynnissä teloitettavaksi hirttämällä. Rielin tuomiosta aiheitui eripuraa ja vilkasta keskustelua englanninkielisen ja ranskankielisen Kanadan välille. Intiaanipäällikkö Big Bear antautui 3. kesäkuuta käydyssä Loon Laken taistelussa.
Riel oli laskenut paljon Luoteisterritorioiden syrjäisyyden varaan. Hän luotti siihen, ettei Kanadan hallitus pystyisi lähettämään alueelle riittävästi joukkoja. Hän pystyisi näin ollen pakottamaan hallituksen neuvotteluihin. Taktiikka oli käytännössä sama kuin aikaisemmassa Redjoen kapinassa 1870, jossa ensimmäiset joukot saapuivat vasta kolmen kuukauden päästä kapinan alkamisesta. Hän ei ottanut huomioon uutta Canadian Pacific Railwayn rautatietä. Huolimatta osittain keskeneräisestä rautatiestä, ensimmäiset hallituksen joukot kenraali-majuri Frederick Dobson Middletonin johdolla saapuivat Duck Lakelle vain kaksi viikkoa Rielin vaatimusten jälkeen. Alueella oli myös hiljattain perustetun ratsupoliisin tukikohta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saskatchewanin kapina Wikimedia Commonsissa
Fish Creekin taistelu
Batochen taistelun alkuhetket
Métis ja First Nation vankeja, elokuussa 1885.
Sotaväen kunniatuomioistuin

Sotaväen kunniatuomioistuin oli aiemmin Suomen sotaväessä toiminut armeijan sisäinen tuomioistuin, joka käsitteli upseereiden kunniaan liittyviä kysymyksiä.
Säännökset

Sotaväen kunniatuomioistuimista säädettiin Suomessa vuonna 1919 laki.
Kunniatuomioistuin tuli olla jokaisessa Suomen valtakunnan maasotaväen divisioonassa ja erillisessä prikaatissa. Samoin oli merisotaväkeä varten oma kunniatuomioistuin.
Säännökset > Kunniatuomioistuin

Kunniatuomioistuimen tehtävänä oli rangaista upseereja teoista, jotka olivat omiaan vähentämään kunnioitusta upseeristoa kohtaan. Hairahduksesta, joka oli kunniatuomioistuimen käsiteltävä, voitiin syyllinen tuomita saamaan varoitus, tuomioistuimen määräyksen mukaan joko yksityisesti tai julkisesti koolla olevan upseeriston edessä, taikka julistettiin hänet raskaammanlaatuisissa tapauksissa velvolliseksi eroamaan virastaan sotaväessä.
Säännökset > Kunnianeuvosto

Jokaiseen armeijan ja merisotaväen rykmenttiin, erilliseen pataljoonaan ja muuhun niiden veroiseen joukko-osastoon oli lisäksi muodostettava kunnianeuvosto. Sen tehtävänä oli auttaa neuvoilla yksityisiä upseereita kunniakysymyksissä, yrittää sovitella kunniariitoja, koota aineisto ja toimittaa valmistava tutkimus kunniatuomioistuimen käsiteltävissä asioissa.
Säännökset > Sovinto-oikeus

Jos upseerien kesken oli tapahtunut kunnianloukkaus, johon ei sisältynyt kuuliaisuuden rikkomista taikka käskynalaisen sortamista ja jonka ei myöskään katsottu kuuluvan kunniatuomioistuimelle, ja jos ei kunnianeuvoston välityksellä ollut voitu saada aikaan lain kanssa sopusoinnussa olevaa ja asianosaisten arvon mukaista sovintoa, niin jommankumman asianomaisen pyynnöstä, taikka muutenkin, milloin asianomainen päällikkö katsoi sen tarpeelliseksi, asian ratkaiseminen lykättävä sovinto-oikeuteen.
Sovinto-oikeuden oli koetettava asianosaisia kuulustelemalla ja tarpeen vaatiessa muita selvityksiä hankkimalla saada selvyys riidan aiheesta ja asian oikeasta laidasta sekä esitettävä sitten asianosaisille sellainen sovintoehdotus, joka tuottaa loukatulle kohtuullisen hyvityksen. Jos ehdotusta ei hyväksytty, oli sovinto-oikeuden välitystuomiolla lopullisesti määrättävä asianosaisten noudatettavaksi lain kanssa sopusoinnussa oleva sovinto.
Stortinden (täsmennyssivu)

Stortinden tarkoittaa seuraavia:
Stortinden, 1 473-metrinen vuorenhuippu Norjan Tromssan kunnassa
Stortinden, 1 320-metrinen vuorenhuippu Norjan Tromssan kunnassa
Stortinden, 1 512-metrinen vuorenhuippu Norjan Lyngenin kunnassa
Stortinden, 866-metrinen vuorenhuippu Norjan Flakstadøyn kunnassa, Lofooteilla
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Stortinden”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Sulpicia

Sulpicia (31 eaa.– 14 jaa.) oli Augustuksen aikana elänyt roomalainen runoilija. Hänen enonsa oli merkittävä kirjallisuuden mesenaatti Marcus Valerius Messalla Corvinus.
Sulpicia oli itsenäinen ja sivistynyt nainen, joka kuvasi runoissaan avoimesti elämäänsä ja rakkauden tunteitaan. Hänen runonsa ovat mahdollisesti ainoita antiikin ajalta nykypäiviin säilyneitä naisen rakkausrunoja. Tosin häneltäkin on säilynyt vain kuusi runoa, joissa on yhteensä 40 säettä. Niissä kuvataan intohimoista rakkautta Cerinthukseksi kutsuttua miestä kohtaan. Runot ovat säilyneet Tibulluksen Elegisten runojen kolmannessa osassa (Corpus Tibullianum III 13–18). Osa tutkijoista on kyseenalaistanut Sulpician osuuden runojen kirjoittajana, koska ne ovat naisen kirjoittamaksi varsin uskallettuja.
Toisen Sulpicia-nimisen runoilijan tiedetään eläneen keisari Domitianuksen aikana.
Aiheesta muualla

Sulpician runoja. The Latin Library.
Tibullus Book III. The Latin Library.
Stortinden (Andersdalen)

Stortinden
| --- | --- |
Sijainti:  Tromssan lääni,  Norja
Vuoristo:  Skandit
Korkeus merenpinnasta:  1 320 m
Prominenssi:  1 242  m 
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Stortinden on Skandeihin kuuluva vuori Tromssan kunnassa Pohjois-Norjassa. Se sijaitsee Andersdalenin ja Lavangsdalenin välissä. Vuoren korkeus merenpinnan tasosta on 1 320 metriä.
Storträsk

Storträsk voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Storträsk, järvi Finströmissä
Storträsk, järvi Helsingissä
Storträsk – Bakträsk, järvi Kirkkonummella
Storträsk, järvi Kirkkonummella Kantvikissa
Storträsk, järvi Kirkkonummella Bondarbyssa
Storträsk, järvi Mustasaaressa
Storträsk, järvi Raaseporissa
Storträsk, järvi Sipoossa
Storträsk, järvi Siuntiossa
Stahanovilaisuus

Stahanovilaisille jaettu mitali
Stahanovilaisuus oli Neuvostoliitossa Stalinin kaudella 1930-luvulla luotu työjärjestelmä, joka sai nimensä Ukrainan SNT:n Luhanskin alueen Kadijivkassa työskennelleen kaivosmiehen Aleksei Stahanovin mukaan. Järjestelmän avulla pyrittiin nostamaan työtehoa maassa. Stahanov oli mallityöläinen ja työn sankari, joka ylitti moninkertaisesti suunnitelmissa esitetyt työläisten työtavoitteet. Stahanovilaisia työläisiä esiteltiin propagandassa laajasti esikuvina muille työläisille.
Stahanovilaisuuden juuret juontavat toisen viisivuotissuunnitelman ajoille, vuoteen 1935. Opin nimikkosankarin kerrottiin kaivaneen 102 tonnia hiiltä alle kuudessa tunnissa, mikä ylitti hänen kiintiönsä neljätoistakertaisesti. Kuitenkin hän jäi vain pioneeriksi, sillä uusia sankarityöläisiä ponnahti ilmoille tuon tuosta. Esimerkiksi 1. helmikuuta 1936 ilmoitettiin, että Nikita Izotov olisi louhinut jopa 607 tonnia hiiltä yhden työvuoron aikana.
Puolueen tukema ja johtama stahanovilaisliike levisi nopeasti koko maan talouteen, ei vain kaivoksiin. Esimerkiksi autoteollisuuden alalla neuvostopropaganda nosti työn sankariksi Aleksandr Usyginin ja kenkäteollisuudessa Nikolai Smetaninin. Maataloudessa rajoja rikkoivat ”ensimmäinen traktoria käyttävä nainen” Paša Angelina ja toverit Borin ja Demtšenko.
Aiheesta muualla

Venäjän federaation valtionarkisto stahanovilaiset ompelevat turkiskäsineitä puna-armeijan taistelijoille. РГАКФД , 0-71230
Työn sankari Stahanovista 80 vuotta – Kun Neuvostoliiton työläiset ihmesuorituksiin ylsivät
Syvä konvektio

Syvä konvektio on meressä tai ilmakehässä tapahtuvaa konvektiota, joka ulottuu paksuun kerrokseen. Ilma nousee siinä pitkän matkaa ylöspäin. Ilmakehässä syvä konvektio ulottuu 500 hPa:n painepinnan yläpuolelle, yleensä pysähtyen noin 200 hPa:ssa olevaan tropopaussiin. Syvä konvektio liittyy kesällä yleensä ukkosiin ja on yleisin tropiikissa.
Ilmakehän syvä konvektio tuottaa kuuropilviä ja usein, mutta ei aina, ukkosta.
Merissä syvää konvektiota on vain muutamissa harvoissa paikoissa: avomeren syvää konvektiota havaitaan vain Atlantilla Laboradorin lähellä, Grönlanissa ja Välimerellä sekä ajoittain Waddellinmerellä.
Stahanovskajan metroasema

| Stahanovskaja (Стахановская) |
| --- | --- |

 Moskovan metro 
Perustiedot
Metrolinjat:  Nekrasovskaja
Sijainti:  55.7250°N, 37.7619°E
Paikkakunta:  Moskova, Venäjä
Avattu:  27. maaliskuuta 2020
Rakenne
Tyyppi:  tunneliasema
Stahanovskaja (ven. Стахановская) on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 27. maaliskuuta 2020.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Stahanovskajan metroasema Wikimedia Commonsissa
Surukalastaja

| Surukalastaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Säihkylinnut Coraciiformes
Heimo::  Kuningaskalastajat Alcedinidae
Suku::  Pyhimyskalastajat Todiramphus
Laji::  funebris
Kaksiosainen nimi
 Todiramphus funebris  Bonaparte, 1850 
Katso myös
   Surukalastaja Wikispeciesissä   Surukalastaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Surukalastaja (Todiramphus funebris) on pyhimyskalastajien sukuun kuuluva kuningaskalastajalaji. Se elää kotoperäisenä Molukkeihin kuuluvalla Halmaheran saarella Indonesiassa. Laji luokitellaan elinvoimaiseksi.
Surukalastaja on kuningaskalastajaksi suhteellisen kookas, pituudeltaan 28 cm. Ääni on hitaasti erottuva ”ki... ki... ki”.
Lajin elinympäristöä ovat soiset metsät, korkeat metsät, metsän reunat, mangrovet ja joskus puutarhat. Se syö suuria niveljalkaisia, mukaan lukien heinäsirkat, sekä käärmeitä ja liskoja.