stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Martti Alaja

Martti Alaja (15. helmikuuta 1925 Vähäkyrö – 20. kesäkuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen pappi ja urheiluvaikuttaja. Hänellä on ollut merkittävä rooli kisapappitoiminnan synnyssä Suomessa.
Alaja vihittiin papiksi Tampereella vuonna 1948. Hän siirtyi vuonna 1953 pastoriksi Johanneksen seurakuntaan Helsinkiin. Pappisviran ohella hän työskenteli opettajana vuosina 1961–1974. Alaja valittiin Toijalan kirkkoherraksi vuonna 1977 ja Helsingin Agricolan kirkkoherraksi 1980, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 1986.
Alaja oli nuoruudessa SM-tason urheilija jalkapallossa, käsipallossa ja jääpallossa. Urheilu-uran jälkeen hän vaikutti muun muassa Suomen käsipalloliitossa ja HJK:n hallituksessa. Alaja vaikutti suomalaisen kisapappeuden syntyyn. Hän matkusti omakustanteisesti Innsbruckin talviolympialaisiin 1964 Suomen kisajoukkueen mukana ja toimi heidän pappinaan. Hän oli mukana myös Grenoblen talviolympialaisissa 1968.
Alajan veli Osmo Alaja oli Mikkelin hiippakunnan piispa. Martin lapsista Risto oli myös pappi ja Erkki ja Pertti olivat urheilijoita ja pitkän linjan urheiluvaikuttajia.
Kashima (1939)

| Kashima / 鹿島 |
| --- | --- |
 Kashima

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Mitsubishi, Yokohama
Kölinlasku:  6. lokakuuta 1938
Laskettu vesille:  25. syyskuuta 1939
Palveluskäyttöön:  31. toukokuuta 1940
Poistui palveluskäytöstä:  5. lokakuuta 1945
Loppuvaihe:  romutettu 1947
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 985 t (standardi) 6 279 t (kuormattu)
Pituus:  129,77 m (kokonaispituus)
Leveys:  15,95 m
Syväys:  5,75 m
Koneteho:  8 000 shp
Nopeus:  18 solmua
Miehistöä:  315
Aseistus
Aseistus:  4 × 140 mm/50 tykkiä kaksoistorneissa 4 × 127 mm/40 ilmatorjuntatykkiä 4 × type 96 25 mm ilmatorjuntatykkiä 8 × 13 mm ilmatorjuntakonekivääriä 4 × 533 mm torpedoputkea 1 × kellukekone
Kashima (jap. 鹿島) oli Keisarillisen Japanin laivaston Katori-luokan kevyt risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuoden 1938 budjetista Mitsubishin Yokohaman telakalta, missä köli laskettiin 6. lokakuuta 1938. Alus laskettiin vesille 25. syyskuuta 1939 ja otettiin palvelukseen 31. toukokuuta 1940.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kashima (1939) Wikimedia Commonsissa
Katori-luokan kevyet risteilijät
Börje Söderholm

Börje Söderholm (25. huhtikuuta 1922 Helsinki – 5. tammikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja, mainospäällikkö, filmipäällikkö ja yrittäjä, joka omisti Laatukuva-valokuvaamon Helsingissä. Hän toimi ammattimaisena valokuvaajana vuosina 1952–1972, ja hänen töitään on muun muassa Suomen valokuvataiteen museossa. Hän sai taiteilijaeläkkeen vuonna 1984.
Toivo Peltonen (tehtailija)

Peltonen esittelee koivusuksea vuonna 1963.
Toivo Peltonen (27. tammikuuta 1921 Hartola - 24. joulukuuta 2007 Lahti) oli suomalainen suksitehtailija. Hän hiihti Hartolan Voiman seurassa ja kehitti 16-vuotiaana Repo-suksivoiteen sekä sukset.
Arvid Borg

Johan Aron Arvid Borg (30. joulukuuta 1878 Saloinen – 22. tammikuuta 1939 Ähtäri) oli suomalainen metsänhoitaja ja Tuomarniemen metsäopiston johtaja. Hänelle myönnettiin 1934 ylimetsänhoitajan arvonimi.
Borgin vanhemmat olivat rovasti Edvard Wilhelm Borg ja tämän toinen vaimo Karolina Wilhelmina Malmberg. Hän valmistui ylioppilaaksi Kuopion ruotsalaisesta yksityislyseosta 1897 ja suoritti metsänhoitajatutkinnon Evon metsäopistossa 1902. Hän oli Oulun läänin talousseuran palveluksessa 1903–1905 ja Nikkarilan metsänvartijakoulun opettajana 1905–1909. Sieltä hän siirtyi Tuomarniemen metsäkoulun pitkäaikaiseksi (1909–1939) johtajaksi. Hän oli Vaasan läänin lääninmetsälautakunnan puheenjohtaja 1918–1928.
Borg kokeili vuodesta 1913 uutta metsänkylvötapaa, niin sanottua hankikylvöä. Hänen tuotantoonsa kuuluu alan oppikirja Metsäoppi, josta ilmestyi vuosina 1904–1938 seitsemän panosta. Ähtärin suojeluskunnan historia, Pienviljelijän metsänhoito 22, 2. p. 29.
Borg oli valtion metsäkomitean metsäopetusta ja tutkimustyötä käsittelevän jaoston sihteerinä 1918–1920, valtionmaiden asutuskomitean jäsenenä 1918–1920 ja Ähtärin kirkkovaltuuston jäsenenä vuodesta 1927. Suomen sisällissodan aikana Borg oli Ähtärin suojeluskunnan esikunnan päällikkönä ja vuodesta 1920 lähtien  hän kuului suojeluskunnan esikuntaan.
Borg avioitui 1903 Edith Edla Vinbladin kanssa, joka kuoli 1933. Hän solmi 1933 toisen avioliiton sairaanhoitaja Toini Emilia Järnefeltin kanssa.
Arvid Borgin 60-vuotispäivänä 30. joulukuuta 1938 paljastettiin Tuomarniemen pihapuistossa hänen muistomerkkinsä jonka reliefin oli tehnyt kuvanveistäjä Lauri Leppänen. Samalla perustettiin Arvid Borgin muistorahasto.
Julkaisut

Metsäoppi : kansanmiehiä ja maanviljelyskouluja varten. Maamiehen käsikirjasto 5. WSOY 1904, 2. korj. painos 1909, 3. kokonaan uudistettu ja parannettu painos 1917, 7. painos 1938
Ohjeita metsänmyynnissä : maamme metsänomistajille. Maamiehen käsikirjasto 6. WSOY 1906
Miten metsämaa saadaan tuloja tuottavaksi?. Suomen metsänhoitoyhdistyksen 10-pennin kirjasto 4. Hämeenlinna 1906
Pensasaidoista. Tekijä, Helsinki 1915, Keskusmetsäseura Tapio, Helsinki 1932
Metsätalous Tuomarniemen koulutilalla Ätsärissä teoksessa Suomen metsänhoitoyhdistys Tapion vuosikokouksen yhteydessä Tuomarniemellä kesäkuun 28 ja 29 päivinä 1915 toimeenpantavan metsäretkeilyn opas. Suomen metsänhoitoyhdistys Tapio, Helsinki 1915
Ähtärin suojeluskunta Suomen vapaussodassa 1918 ; suojeluskunnan johtokunnan päätöksen mukaisesti koonnut Arvid Borg. Helsinki 1919
Pienviljelijän metsänhoito. Suomen metsänhoitoyhdistys Tapion kansankirjasia n:o 9. Helsinki 1922
Tuomarniemen metsäkoulu 1903 - 1923. Helsinki 1923
Koivu ja merkitys nykyhetken metsätaloudessa. Yksityismetsänhoitajayhdistys, Helsinki 1926
Kulopalon sammutuksesta. Suomen metsänomistajain keskinäinen metsäpaloapuyhdistys, Helsinki 1926
Metsän kylvö ja istutus. Suomen metsänhoitoyhdistys Tapion käsikirjasia n:o 15. Lahti 1926, 2. painos Keskusmetsäseura Tapio, Helsinki 1931, 3. painos 1948
Tuomarniemen metsäkoulu 1903 - 1928. Tampere 1928
Metsän hoitohakkauksista. Keskusmetsäseura Tapion käsikirjasia n:o 21. Helsinki 1931, 2. painos nimellä Metsän kasvatushakkauksista. Keskusmetsäseura Tapio, Helsinki 1944
Borg suunnitteli Tuomarniemen metsäopistolle sisällissodassa 1918 kuolleiden koulun oppilaiden muistomerkin, joka paljastettiin vuonna 1919. Sitä on vuonna 1945 täydennetty talvi- ja jatkosotien sankarivainajien muistotauluilla.
Emma Tammi

| Emma Tammi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. helmikuuta 1982 (ikä 42) New York City, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaohjaaja, elokuvatuottaja,
Ohjaaja
Aktiivisena:  2014–
Tunnetuimmat ohjaukset:   Five Nights at Freddy’s    
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Emma Tammi (s. 26. helmikuuta 1982 New York City, New York, Yhdysvallat) on amerikansuomalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja. Tammen ohjaamia elokuvia ovat muun muassa Five Nights at Freddy’s ja The Wind. Tammi on puoliksi suomalainen.
Ti-Ti Nalle

Ti-Ti Nallen entinen talo Ikaalisissa.
Ti-Ti Nalle on Riitta Korpelan luoma satuhahmo. Hahmo tuli tunnetuksi aikoinaan Pikku Kakkosen kautta omassa tv-sarjassaan ja on sittemmin esiintynyt CD- ja DVD-levyillä sekä Yle TV2, MTV3:lla ja C More Juniorilla omassa tv-sarjassaan. Korpela ja Ti-Ti Nalle kiertävät vuosittain ympäri Suomen kattavilla konserttikiertueilla Suomen suurimmissa konserttisaleissa.
Nalleperhe

Nalleperheeseen kuuluvat Ti-Ti Nallen lisäksi Isoisänalle, Isoäitinalle, Isänalle, Äitinalle, Tau Nalle, Ti-Ri Vauva sekä Trioli sekä noin 40 muuta satuhahmoa Hirsimetsästä.
Riitta Korpela johdattaa lapsia musiikin maailmaan nallehahmojen kautta ja musiikin varhaiskasvatuksen pedagogisin menetelmin, jossa nalleperhe on omine rytmeineen oiva opetusväline; Ti-Ti = kaksi kahdeksasosanuottia, Tau = Z eli tauko musiikissa, Ti-Ri = kaksi kuudestoistaosanuottia, Trioli = kolme yhtä pitkää nuottiarvoa, Isänalle ja Äitinalle = neljäsosanuotti ja isoäitinalle ja Isoisänalle = puoli- tai kokonuotti.
Tuotteet

Ti-Ti Nallesta on tehty monia tuotteita, jotka vahvistavat Ti-Tin pedagogista maailmaa. Näihin lukeutuvat myös Korpelan kirjoittamat satu- ja nuottikirjat.
Ti-Ti Nallen talo

Ti-Ti Nallen satuhahmon ympärille toteutettu perhekulttuurikeskus toimi aluksi Korpelan yhtiön ylläpitämänä vuosina 2001–2018 Ikaalisten kylpylän alueella. Sen jälkeen talo toimi lisenssillä ulkopuolisten yrittäjien ylläpitämänä vuosina 2018–2020 Lempäälän Ideaparkissa. Ti-Ti Nallen talo on ollut tämän jälkeen suljettuna, ja sille on etsitty uusia tiloja useilta eri paikkakunnilta.
Aiheesta muualla

Ti-Ti Nallen Elämystentalon kotisivu
Ti-Ti Nalle -tuotteiden verkkokauppa
Ylen Elävä arkisto: Riitta ja Ti-Ti Nalle Pikku Kakkosessa 1989
Pitkäsiipimuuranen

| Pitkäsiipimuuranen |
| --- | --- |
 Pitkäsiipimuurasloiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Muuraset Myrmotherula
Laji::  longipennis
Kaksiosainen nimi
 Myrmotherula longipennis  Pelzeln,1868 

Katso myös
   Pitkäsiipimuuranen Wikispeciesissä   Pitkäsiipimuuranen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pitkäsiipimuuranen (Myrmotherula longipennis) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pitkäsiipimuurasta tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Ranskan Guayanassa, Guyanassa,  Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 5 930 000 km2. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jacob J. Hoikka

Jacob Johanson (Jaakko Juhonpoika) Hoikka (8. heinäkuuta 1854 Rovaniemen pitäjä − 14. heinäkuuta 1917 Crystal Falls, Michigan) oli amerikansuomalainen pappi, joka oli yksi Amerikan suomalaisen evankelis-luterilaisen kirkon eli Suomi Synodin perustajista.
Rovaniemen Muurolassa syntynyt Hoikka muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1873. Hän asui aluksi Minnesotan Duluthissa ja opiskeli myöhemmin papiksi Illinoisin Paxtonissa toimineessa pohjoismaisten siirtolaisten perustamassa Augustana Collegessa. Pappisvihkimyksensä Hoikka sai vuonna 1883. Toimittuaan kymmenen vuotta pappina Oregonissa ja Michiganissa hän oli kolme vuotta pappina Haaparannalla, kunnes palasi jälleen Yhdysvaltoihin. Vuodesta 1895 lähtien Hoikka työskenteli pappina Michiganissa, joista viimeiset 17 vuotta Crystal Fallsissa. Vuonna 1915 Hoikka sai ansioistaan jumaluusopin kunniatohtorin arvon.
Jacob J. Hoikan veljiä olivat valtiopäivämies Iisakki Hoikka ja kansanedustaja Matti Hoikka.
Kirjallisuutta

Wargelin, Raymond W.: The Life of Jacob J. Hoikka and His Share in Democratizing the Suomi Synod.  Rio Rancho, NM:  tekijä, 1990.
Unkari

Unkari (unk. Magyarország  [ˈmɒɟɒrorsaːɡ] (ohje)) on Keski-Euroopassa sijaitseva sisämaavaltio, jonka pääkaupunki on Budapest. Unkarin pinta-ala on 93 028 neliökilometriä ja asukasluku vajaat 10 miljoonaa. Unkarin itä- ja eteläosa on alavaa tasankoa, lännessä on kukkuloita ja pohjoisessa vuoria.
Unkarin rajanaapureita ovat Romania, Slovenia, Slovakia, Kroatia, Serbia, Ukraina ja Itävalta. Virallinen kieli on unkari, jonka lisäksi maassa puhutaan useita muitakin kieliä, kuten romanikieltä, saksaa, slovakkia ja kroatiaa. Yksittäiset kielivähemmistöt ovat kuitenkin melko pieniä, ja unkarilaisten tärkeimmät kansainväliset käyttökielet ovat nykyään englanti ja saksa.
Unkari liittyi Euroopan unioniin 1. toukokuuta 2004.
Maantiede > Sijainti ja fyysinen maantiede

Unkari on sisämaavaltio, jonka pinta-ala on 93 028 neliökilometriä. Maan rajojen pituus on yhteensä 2 158 km. Sen naapurimaat ovat lännessä Slovenia ja Itävalta, pohjoisessa Slovakia, koillisessa Ukraina, kaakossa Romania sekä etelässä Serbia ja Kroatia.
Unkari voidaan jakaa kolmeen topografisesti poikkeavaan osaan. Tonavan itäpuolella on laaja Iso Unkarin alanko eli Alföld ja länsipuolella kukkulainen Transdanubia, johon kuuluu lisäksi Pieni Unkarin alanko, Kisalföld. Kolmannen topografisen alueen muodostavat pohjoisen vuoristot, joihin kuuluvat maan korkeimmat vuoret. Suurin osa Unkarista on alankoa, ja Alföld ja Kisalföld peittävät maan pinta-alasta noin kaksi kolmasosaa.
Unkarin pisin joki on Tonavan sivujoki Tisza, jonka altaaseen myös Iso Unkarin alanko on muodostunut. Tonava on maan toiseksi pisin joki, ja seuraavaksi pisimmät joet ovat Rába ja Dráva. Unkarin alueella Tonava tekee mutkan, ja joki jatkaa virtaustaan etelään. Pääosa Unkarin järvistä on melko pieniä, mutta Balaton on koko Keski-Euroopan suurin järvi. Unkarin toiseksi suurin järvi on Itävallan rajalla sijaitseva Neusiedlerjärvi.
Maantiede > Ilmasto

Unkarissa on verrattain kuiva mannerilmasto, jolle ovat tyypillisiä lämpimät kesät ja suhteellisen kylmät talvet. Budapestissä tammikuun keskimääräinen alin lämpötila on −4 °C, heinäkuun keskimääräinen ylin 26,5 °C.
Keskimääräinen vuoden sademäärä on 650 mm. Auringonpaistetta saadaan vuodessa 1 900–2 500 tuntia, lukema on Euroopan korkeimpia. Suurimmat sademäärät ajoittuvat alkukesään ja tulevat usein rajujen ukkoskuurojen muodossa. Talvella maassa on lumipeite tyypillisesti 30–40 päivän ajan.
Maantiede > Luonto

Ihminen on monin paikoin muuttanut Unkarin alkuperäistä kasvillisuutta, ja noin puolet maan pinta-alasta on viljelykäytössä. Muualla maassa on niittyjä, laidunalueita ja metsiä. Mikään osa valtiosta ei ole tarpeeksi korkealla, jotta siellä pärjäisi kunnolliset havumetsät. Vuoristojen kliimaksivaiheen päälajeja ovat pyökit, ja alankoalueilla kliimaksiyhteisöt kasvavat joko tammimetsiä tai pensaikkoisia ruohomaita.
Unkarissa ei ole kovinkaan monipuolista isojen nisäkkäiden kantaa. Saksanhirvi, metsäkauris ja villisika ovat yleisiä ja rusakkoja on erityisesti itäosien tasangoilla.
Unkarin lintulajisto on runsas, sillä maa sijaitsee eräänlaisella lintujen risteyspaikalla. Alueella tavataan sekä läntisiä että itäisiä lajeja sekä lämpimän Välimeren alueen ja pohjoisen viileämmän alueen lajeja. Aikaisemmin yleisiä kahlaajia ja kosteikkolintuja tavataan nykysin lähinnä suojelualueilla.
Unkarin joissa ja järvissä on rikas kalakanta. Tyypillisiä kaloja ovat mm. lahna, toutain, siika, ahven, särki, kivennuoliainen, jokibarbi, karppi, monni ja hauki.
Unkarissa on kymmenen kansallispuistoa, 35 maisemansuojelualuetta ja 145 luonnonsuojelualuetta. Kansallispuistojen pinta-ala on yhteensä 175 000 hehtaaria. Suurin, vanhin ja tunnetuin niistä on Hortobágyn kansallispuisto, joka kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Se on myös Euroopan suurin pustaheinikon suojelualue.
Historia > Kansainvaellukset ja unkarilaisten maahantulo

Antiikin aikana nykyisen Unkarin tienoilla oli kaksi Rooman provinssia, Pannonia ja Daakia. Rooma menetti Pannonian 300-luvun lopulla, minkä jälkeen sen valtasivat ensin germaaniheimot, sitten slaavit. Kaarle Suuren johtamat frankit ottivat vuoden 800 tienoilla haltuunsa alueen länsiosan. Etelä- ja itäosat olivat löyhästi Bysantin ja Bulgarian vallassa.
Unkarilaiset elivät 800-luvulla vielä nykyisen Ukrainan lounaisosissa. Kun petsenegit hyökkäsivät unkarilaisten kimppuun, nämä ylittivät Karpaatit päällikköjensä Árpádin ja Kurszánin johdolla, todennäköisesti keväällä 895. He ottivat valtaansa ensin Ison Unkarin alangon ja sitten myös Transdanubian. Unkarilaiset kärsivät kuitenkin ratkaisevan tappion Saksan kuninkaalle Otto I:lle vuonna 955. Vuonna 974 ruhtinas Géza kääntyi kristinuskoon, ja hänen poikansa Vajk kastettiin Tapaniksi (unk. István).
Historia > Unkarin valtion synty

Tapani I kruunattiin Unkarin kuninkaaksi legendan mukaan paavi Sylvester II:n lähettämällä kruunulla joulupäivänä vuonna 1000 tai uutenavuotena 1001. Unkari liitettiin tasaveroisena kuningaskuntana Länsi-Euroopan yhteyteen, ja se säilyi riippumattomana Saksan keisarista. Tapani hävitti lopullisesti vanhan heimo- ja klaanijärjestelmän ja loi pohjan sekä kirkolliselle että maalliselle hallinnolle. Tapanin pitkä hallituskausi oli suhteellisen rauhallista aikaa, mutta hänen kuolemaansa vuonna 1038 seurasivat monivuotiset levottomuudet. Valtataistelut aiheuttivat Unkarille paljon harmia. Vallantavoittelijat hankkivat usein apua ulkomailta ja joutuivat tekemään poliittisia myönnytyksiä, jolloin sekä Saksalais-roomalainen keisarikunta että Bysantin valtakunta yrittivät saada Unkarin vaikutuspiiriinsä. Vasta Ladislaus I (hallitsi 1077–1095) ja Kálmán (1095–1116) onnistuivat vakiinnuttamaan olot.
Unkariin alkoi kehittyä feodaalinen yläluokka, ja osa ennen vapaista talonpojista joutui maaorjiksi. Kuninkaan valta oli periaatteessa absoluuttinen, mutta 1200-luvun alussa kuninkaan asema alkoi heikentyä. Kapinaliike pakotti kuningas Andreas II:n allekirjoittamaan vuonna 1222 Kultaisen bullan, joka on Unkarin vanhin valtio-oikeudellinen asiakirja. Siinä määriteltiin alemman aatelin oikeudet ja rajoitettiin kuninkaan valtaa eri tavoin.
Mongolit hyökkäsivät Unkariin keväällä 1241 ja löivät kuningas Béla IV:n joukot hajalle Muhin taistelussa. Kun mongolit vetäytyivät vuoden kuluttua, laajat alueet oli hävitetty ja jopa puolet, varovaistenkin arvioiden mukaan 15–20 prosenttia, väestöstä saanut surmansa. Béla järjesti armeijan uudelleen, rakennutti ketjun uusia linnoituksia ja kutsui uudisasukkaita autioituneille alueille. Häntä onkin kutsuttu Unkarin toiseksi perustajaksi.
Historia > Unkarin kuningaskunta keskiajalla

Kun Andreas III kuoli 1301, Árpádien suvun miespuolinen linja sammui. Kuninkaiden ja suuraatelin välinen taistelu oli johtanut siihen, että laajat osat maata olivat paikallisten mahtisukujen hallussa ja kuninkaalla oli määräysvalta vain maan keskiosassa. Anjou-suvun Napolin haaraan kuulunut Kaarle Robert oli 13-vuotias, kun hänet valittiin paavi Bonifatius VIII:n tuella kuninkaaksi. Hänen valtansa oli aluksi kiistanalainen, mutta hän kykeni kukistamaan kapinalliset mahtimiehet ja lopettamaan sekasorron. Kaarlen poika Ludvig (hallitsi 1342–1382) alisti sekä Moldovan, Valakian että Serbian vasalleikseen ja valtasi Dalmatian rannikon. Vuonna 1370 Ludvig peri Puolan kruunun enoltaan Kasimirilta. Unkarissa Ludvigin aikaa onkin pidetty sen historian loistavimpana. Kaarle ja Ludvig saivat paljon tuloja Transilvanian ja Pohjois-Unkarin kultakaivoksista, ja he saattoivat ylläpitää loistavaa hovia Visegrádiin rakennetussa palatsissa.
Ludvigin jälkeen hallitsijaksi nousi hänen vasta 11-vuotias tyttärensä Maria, mutta hänen asemansa ei ollut vahva ja maa ajautui sisällissotaan. Lopulta Marian puoliso Sigismund Luxemburgilainen kruunattiin kuninkaaksi 1387. Samalla turkkilaisten uhka etelässä kasvoi, kun Serbia ja Bulgaria alistuivat Turkin vasalleiksi. Sigismund hyökkäsi heitä vastaan Euroopan eri maista kootun sotajoukon avulla, mutta kärsi tappion Nikopolissa 1396. Sigismund valittiin Böömin kuninkaaksi ja lopulta Saksalais-roomalaisen valtakunnan keisariksi 1433. Hän vietti paljon aikaa ulkomailla, mikä vahvisti valtiopäivien ja palatiinin asemaa ja herätti tyytymättömyyttä kansassa. Hän pyrki yhdistämään koko läntisen kristikunnan ja kaavaili Itävallan, Böömin ja Unkarin liittoa nimittämällä seuraajakseen Itävallan arkkiherttuan Albrektin. Nämä suunnitelmat kariutuivat, kun Sigismundin kuolemaa 1437 seurasi vuosikymmenien sekasorto.
Valtiopäivät valitsi kuninkaaksi Puolan kuninkaan Vladislavin, ja perinnöllinen kuningas Ladislaus joutui maanpakoon. Samalla Transilvanian ruhtinas János Hunyadi kävi voitokkaasti sotaa turkkilaisia vastaan, niin että hänestä tuli turkkilaisvastaisen taistelun keulakuva ja myöhemmin legendaarinen sankarihahmo. Vladislavin kuoltua Hunyadi toimi valtionhoitajana ja sitten armeijan ylipäällikkönä. Hän kehitti Unkarin sotavoimia ja saavutti 1456 suuren voiton turkkilaisista Nandorfehérvárin (Belgradin) piirityksessä, mutta kuoli pian taistelun jälkeen ruttoon. Kahden vuoden kuluttua hänen pojastaan tuli Unkarin kuningas Matias Corvinus.
Matiaksen hallitusaikana (1458–1490) Unkarin ulkoinen mahti oli suurimmillaan. Matias rakennutti maan etelärajalle vahvan linnoitusketjun, ja lännessä Ala-Itävalta, Steiermark, Määri ja Sleesia joutuivat Unkarin haltuun. Lisäksi Matias oli valistunut renessanssihallitsija, ja hän aikanaan Buda oli koko Euroopassa tunnettu taiteen ja oppineisuuden keskus. Häntä on pidetty oikeudenmukaisena, suurena ja rakastettuna kuninkaana.
Historia > Unkarin kuningaskunnan hajoaminen

Matiaksen seuraajan Vladislaus II:n aikana kuninkaan asema heikkeni. Habsburgien valta kasvoi Itävallassa, ja Unkarin sisäiset ristiriidat kärjistyivät, kun kuningas liittoutui Habsburgien kanssa. ”Kansallinen” ja ”hovipuolue” taistelivat vallasta, ja talonpoikien asema heikkeni. Vuonna 1514 talonpojat nousivat kapinaan György Dózsan johdolla. Aluksi kapina oli menestyksekäs, mutta lopulta kapinalliset lyötiin Transilvanian ruhtinaan János Szapolyain avulla. Kapinan jälkeen valtiopäivät hyväksyivät lain, joka teki talonpojista käytännössä maaorjia.
Vuonna 1526 unkarilaiset kärsivät Mohácsin taistelussa ratkaisevan tappion turkkilaisille, joita johti sulttaani Suleiman Suuri. Unkarilaisten armeija käytännössä tuhoutui, ja huomattava osa aatelisista ja ylemmästä papistosta kaatui. Nuori kuningas Ludvig II yritti paeta mutta hukkui. Turkkilaiset tuhosivat Pestin ja Budan kaupungit, miehittivät etelärajan linnoitukset ja ottivat arviolta 150 000 vankia. Unkarilaiset eivät enää pystyneet yhtenäiseen vastarintaan. Valtiopäivät valitsi kuninkaaksi János Szapolyain, kun taas osa aatelisista kannatti Habsburgien arkkiherttua Ferdinandia. Turkkilaiset osallistuivat valtataisteluun ja tukivat Szapolyaita. Seurauksena oli valtakunnan jakaantuminen kolmeen osaan. Turkkilaiset pitivät hallussaan Unkarin etelä- ja keskiosia, jota Szapolyai nimellisesti hallitsi, ja maan länsi- ja pohjoisosat olivat Ferdinandin vallassa. Idässä Transilvania pysyi itsenäisenä ruhtinaskuntana Turkin suojeluksessa. Unkarin kolmijako vahvistettiin Adrianopolin rauhassa 1568.
Kun saksalaisten vaikutus voimistui Habsburgien hallitsemassa Unkarin osassa, Transilvanian merkitys unkarilaisuuden puolustajana kasvoi. Vuonna 1613 Transilvaniaan ruhtinaaksi valittiin Gábor Bethlen, jonka aikaa on pidetty Transilvanian ”kultaisena kautena”. Transilvania oli protestanttista aluetta, ja Bethlen itse oli kalvinilainen mutta uskonnollisesti suvaitsevainen. Sen sijaan Habsburgien alueella vastauskonpuhdistus ja protestanttien vaino synnyttivät tyytymättömyyttä. Kun kiihkokatolinen Ferdinand II tuli keisariksi vuonna 1619, Transilvanian armeija marssi Habsburgien alueelle ja sai haltuunsa lähes koko Unkarin kuningaskunnan alueen. Valtiopäivät valitsi Bethlenin Unkarin kuninkaaksi, mutta hän joutui lopulta taipumaan rauhaan ja luopumaan kruunusta vuonna 1622.
Unkarin valtiollinen jakautuminen ja henkisen elämän eristyneisyys jättivät sen kulttuuriin pitkäaikaiset jäljet. Turkkilaisten miehittämä osa kärsi eniten. Aatelisto ja varakkaammat kaupunkilaiset pakenivat, mutta suurin osa talonpojista jäi paikalleen. Maanviljely rappeutui vähitellen ja karjanhoito yleistyi, koska karjaa oli mahdollista siirtää turvaan epävarmoissa oloissa. Sodat ja kulkutaudit autioittivat maaseutua.
Historia > Maailmansodat ja niiden välinen aika

Ensimmäisessä maailmansodassa Habsburgien valtakunta luhistui ja Unkarista tuli itsenäinen. Se joutui kuitenkin Trianonin rauhansopimuksessa luovuttamaan kaksi kolmasosaa niistä alueista, jotka siihen olivat kuuluneet Itävalta-Unkarin osana. Slovakia liitettiin Tšekkoslovakiaan, maan itäosat kuten Transilvania Romaniaan ja maan eteläosat Jugoslaviaan. Unkarista tuli nyt sisämaavaltio. Näihin sisältyivät kaikki Unkariin Itävalta-Unkarin osana kuuluneet alueet, joilla unkarilaiset eivät olleet enemmistönä, mutta samalla kolme miljoonaa unkarilaistakin jäi Unkarin rajojen ulkopuolelle. Uudet rajat vahvistettiin Trianonin rauhansopimuksella 1920.
Vuonna 1919 Unkari oli lyhyen aikaa neuvostotasavalta. Sen kukistuttua maa julistettiin jälleen kuningaskunnaksi, mutta sillä ei ollut kuningasta. Valtionhoitajaksi nimitettiin vuonna 1920 Miklós Horthy, joka toimi tehtävässä vuoteen 1944 saakka.
Toisessa maailmansodan alussa Unkari julistautui puolueettomaksi, mutta vuonna 1941 se liittyi sotaan Neuvostoliittoa vastaan. Ohimenevästi Unkari onnistui valtaaman takaisin osan Trianonin rauhassa menettämistään alueista, mutta sodan jälkeen vuoden 1920 rajat palautettiin voimaan.