stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Heinämaa
Seura- ja yhteistoiminta > Heinämaan Konekerho

Heinämaan Konekerhon syntyyn johti toisen maailmansodan jälkeinen kehitys. Maatalous koneellistui ja elintason nousun myötä moottorikulkuneuvot yleistyivät. Koneiden huolto ja kunnostus vaati osaamista. Heinämaalainen Matti Knuuttila perusti  Heinämaan Konekerhon vuoden 1954 alussa yhdessä Oskari Lehtikankaan kanssa. Kerho oli Orimattilan Maatalouskerhon kyläosasto; myöhemmin Maatalouskerhosta tuli 4H-kerho.
Kerho kokoontui enimmäkseen Matti Knuuttilan kotitilalla Leitsamaan Mahlamäessä kaksi kertaa kuussa. Sen lisäksi, että kerholaiset tutustuivat koneisiin, he joutuivat laatimaan vuorollaan laitteisiin liittyviä esityksiä ja kirjoittamaan kokouksesta pöytäkirjan. Heinämaan Konekerho osallistui ja järjesti erilaisia kilpailuja, teki kesäretkiä ja harrasti kulttuuria, esimerkiksi esitti näytelmiä. Suuri rooli kerhon historian aikana on ollut puukaasu- eli häkäpönttökäyttöisellä Ferguson-merkkisellä traktorilla, jota on esitelty muun muassa maatalousmessuilla.
Kerhon toiminnassa on ollut aktiivisia aikoja ja suvantovaiheita. Aktiivista toiminta oli vuoden 1965 puoliväliin saakka. Pöytäkirjoja ei ole kaikilta vuosilta saatavissa. Kokoontuminen ei ole aina ollut yhtä tiivistä. Pöytäkirjamerkintöjä löytyy kuitenkin myös 1970-luvulta. Vuosina 1980–1988 toiminta oli vilkkaampaa, mutta näyttää sitten päättyneen vuotta 1996 lukuun ottamatta. Vuosina 2003–2004 toimintaa oli Heinämaan Konekerho ry -nimellä, ja juhlittiin kerhon 50-vuotistaivalta. Viidenkymmenen vuoden aikana kerhon toiminnassa on ollut mukana yli sata isompaa ja pienempää Heinämaan poikaa.
Kirjallisuus

Heinämaan pitsiprinsessat = Lace princesses in Heinämaa / Alli Hosiaisluoma-Karppinen (toim.) - Heinämaan pitsinkutojat ry, 1998.
Lapsuuteni Pitkämäki / Kyllikki Tuominen, 2001.
"Pistämättömät konemiehet" : Heinämaan Konekerho 1954–2004 / Ilkka Kantola, 2007.
Silloi Kantolan aikana / Ilkka Kantola, 2008.
Ruotusotilaasta talvisodan taistelijaan. Kapinaa ja maanpuolustusta Heinämaalla / Ilkka Kantola, 2008.
Kun vaarassa oli maa, Heinämaa jatkosodassa / Ilkka Kantola, 2009.
Elettiinpä ennenkin. Elämää Heinämaalla 1800-1900-luvuilla / Ilkka Kantola, 2010.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heinämaa Wikimedia Commonsissa
Pitsinnypläys Orimattilan Heinämaalla. Finni & Kaukanen, 2005 (Arkistoitu – Internet Archive)
Heinämaan Pallo - HePa
Anna Kaitila : Orimattilan pitsinkutojien parissa, Helsingin Sanomat, 22.04.1934, nro 107, s. 31, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Orimattilan kuuluisat nyplääjät, Seura, 11.08.1937, nro 32, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Syksyinen päivä Orimattilan pitsinnyplääjäin parissa, Helsingin Sanomat, 23.10.1937, nro 286, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Orimattila
Kuntakeskuksen osat ja kylät
Luonto
| --- | --- |
Järvet, lammikot ja lähteet sekä joet: Mallusjärvi - Hanijärvi - Iso Onkijärvi - Iso Salmijärvi - Kaitajärvi - Kalliojärvi - Koukkujärvi - Kylänjärvi - Kuustjärvi - Lammi - Mustajärvi - Nikkijärvi - Onkijärvi - Ojajärvi - Pahajärvi - Pyhäjärvi – Säyhtee - Salusjärvi - Tekemäjärvi - Tihaja - Tuhkurinjärvi - Valkeajärvi - Villikkalanjärvi – Vähä Onkijärvi - Ylemmäisjärvi
Luonnonsuojelualueet: Mallusjoen vanha metsä – Mieliäissuo
Luonnonmuodostumat: 
Nähtävyydet ja tapahtumat
| --- | --- |
Museot: Artjärven kotiseutumuseo – Orimattilan kotiseutumuseo - Orimattilan taidemuseo – Pullomuseo
Rakennukset ja alueet: Orimattilan kirkko
Kiinteät muinaisjäännökset: Mallusjoen jäännökset
Patsaat ja veistokset: J. H. Erkon patsas
Tapahtumat: Orimattila Kantri
Muuta: Orimattilan nuorisoseura
Urheilu
| --- | --- |
Liikuntapaikat: Orimattilan urheilutalo - Orimattilan ampumarata
Urheiluseurat: Heinämaan Pallo (salibandy) - Orimattilan Badminton Club (sulkapallo) - Orimattilan Invalidit (vammaisliikunta) - Orimattilan Judoseura (judo) - Orimattilan Jymy (ammunta, ampumahiihto, hiihto, koripallo, kuntourheilu, lentopallo, uinti, yleisurheilu) - Orimattilan Karate (karate) - Orimattilan Latu (kuntoliikunta) - Orimattilan Moottorikerho (moottoripyöräurheilu) - Orimattilan Voimistelijat (naisvoimistelu) - Orimattilan Pedot (jalkapallo, jääkiekko) - Orimattilan Seudun Urheiluampujat (urheiluammunta) - Orimattilan Ratsastajat (ratsastus) - Orimattilan Taekwondoseura ry (taekwondo) - Orimattilan Tennis (tennis) - Orimattilan Toive (hiihto, moottoriurheilu, kuntourheilu, yleisurheilu) - Orimattilan Urheiluautoilijat (autourheilu) - Rastivarsat (suunnistus, hiihtosuunnistus, kuntourheilu) - Vartion Ratsutilayhdistys ry (ratsast
Liikenne ja logistiikka
| --- | --- |
Liikennekeskukset: Orimattilan linja-autoasema
Hollolan kautta kulkevat tiet: seututie 162 - seututie 167
Orimattilan kautta kulkevat radat: Lahden oikorata - rataosuus 252 Lahti-Loviisa satama
Sisäiset liikenneväylät: seututie 162 - seututie 167
Muuta Orimattilaan liittyvää
| --- | --- |
Kunta ja hallinto: Kunnanvaltuusto – Vaakuna
Media: Etelä-Suomen Sanomat – Orimattilan Sanomat – Seutuneloset - Radio Voima
Oppilaitokset: Erkko-lukio
Muuta Orimattilaan liittyvää: Orimattilan seurakunta – Orimattilan suojeluskunta – Hollolan rovastikunta – Päijät-Hämeen keskussairaala -
Heinämaan rukoushuone.
Näkymä Heinämaanraitilta.
Hemianopsia

Pariisi oikeanpuolimmaisella hemianopsialla nähtynä.
Hemianopsia eli puolikentänpuutos (myös hemianopia) tarkoittaa puolittaisen sokeuden tilaa, näkemisen poikkeavuutta, jossa näkökenttä on pystysuorasti toispuolisesti kaventunut. Hemianopsia johtuu isojen aivojen toisen puoliskon näkökeskuksessa tai aivojen ja näköjuosteiden risteyskohdassa sattuneesta vauriosta. Vaikka silmät olisivat terveet, puuttuu tällaisesta kärsivältä  henkilöltä puoliksi näkökenttä. Lievempi muoto on neljännessokeus eli kvadrantanopsia.
Helsingin Uutiset (1908–1910)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Helsingin Uutiset oli Helsingissä vuosina 1908–1910 ilmestynyt sanomalehti.
H. R. Pohjolan julkaiseman ja toimittaman Helsingin Uutisten tarkoituksena oli olla perustuslaillisessa hengessä kansaa yhdistävä lehti, joka keskittyisi taloudellisiin ja sivistyksellisiin kysymyksiin. Maaliskuussa 1910 Pohjola myi kerran viikossa katkonaisesti ilmestyneen lehden liikemies B. M. Kolströmille, joka julkaisi sitä vielä kahden kuukauden ajan nuorsuomalaisin tunnuksin nimellä Pääkaupungin Sanomat. Loppuvaiheessa lehden toimittajana työskenteli Adolf Ferdinand Schütz.
Aiheesta muualla

Helsingin Uutiset digitoituna kansalliskirjastossa
Pääkaupungin Sanomat digitoituna kansalliskirjastossa
Helmiorneero

| Helmiorneero |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Helmiorneerot Margarornis
Laji::  squamiger
Kaksiosainen nimi
 Margarornis squamiger  (Orbigny & Lafresnaye, 1838) 
Alalajit 
 M. s. perlatus  M. s. peruvianus  M. s. squamiger 
Katso myös
   Helmiorneero Wikispeciesissä   Helmiorneero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Helmiorneero (Margarornis squamiger) on Etelä-Amerikassa tavattava orneeroihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan helmiorneero on noin 16 cm. Selästään, siivistään ja pyrstöstään laji on väriltään syvän kastanjanruskea. Pää on tummemman ruskea. Silmien yläpuolella on valkea silmäkulmajuova ja myös kurkku on väriltään valkoinen. Pyrstö on melko pitkä ja jotkin höyhenistä ovat teräväkärkiset. Vatsa on väriltään oliivinruskea ja siinä on valkoisia täpliä. Rakenteeltaan helmiorneero muistuttaa kipuajia. Ulkonäöltään helmiorneero muistuttaa tähtiorneeroa (Margarornis stellatus), mutta elää korkeammalla vuoristossa kuin se.
Levinneisyys ja elinympäristö

Helmiorneeroa tavataan alueelta, joka ulottuu Venezuelasta Peruun ja lisäksi Argentiinasta. Linnun elinympäristöä ovat lämpimähköt korkealla sijaitsevat vuoristometsät, metsien reunat sekä Polylepis-puita kasvavat metsiköt puurajan yläpuolella. Lajia tavataan useimmiten metsissä, jotka sijaitsevat 1 500–3 000 metrin korkeudella merenpinnasta.
Elintavat

Helmiorneerot kiipeilevät puiden rungoilla kipuajien tavoin ja hyppivät oksistoissa etsiessään ravintoa. Laji viihtyy erityisesti paikoissa, joissa päällyskasveja ja sammalta on runsaasti. Lajia tavataan yksin pareittain tai pieninä ryhminä. Helmiorneerot liikkuvat hyvin usein sekaparvissa, joissa on useita eri lintulajeja. Lajin pesimäkausi kestää tammikuusta syyskuuhun. Helmiorneeron pesä on sammalista tehty pallo, johon kuljetaan pesän sivusta.
Helsingin Wiikko-Sanomia

Helsingin Wiikko-Sanomien erikoisuutena oli piirroskuvitus, joka oli julkaistu Folkwännenissä jo 1860-luvulla.
Helsingin Wiikko-Sanomia oli Helsingissä vuosina 1881–1884 ilmestynyt sanomalehti.
Entisen Sederholmin kirjapainon omistajien David Halosen, Evald Jahnssonin ja Petter Jurvan perustama Helsingin Wiikko-Sanomia oli kristillis-siveellinen kansanvalistuslehti. Sen kilpailija oli G. W. Edlundin Kansan Ystävä, joka joutui väistymään Wiikko-Sanomien tieltä. Kerran viikossa ilmestyneen lehden erikoisuutena olivat kirjapainon mukana tulleet kuvalaatat, jotka oli julkaistu Folkwännenissä jo 1860-luvulla. Vastaavina toimittajina työskentelivät Evald Jahnsson (1882) ja Karl Lindroos (1882–1884).
Aiheesta muualla

Helsingin Wiikko-Sanomia digitoituna kansalliskirjastossa
Helmimuura

| Helmimuura |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Helmimuurat Hylophylax
Laji::  naevius
Kaksiosainen nimi
 Hylophylax naevius  (J.F. Gmelin, 1789) 

Katso myös
   Helmimuura Wikispeciesissä   Helmimuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Helmimuura (Hylophylax naevius) on Etelä-Amerikassa tavattava puumuuriin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan helmimuura on noin 11,5 cm. Koiraan päälaki ja otsa ovat väriltään harmaat. Yläselkä on väritykseltään ruskeanharmaa ja alaselkä musta. Alaselässä on runsaasti kyyneleen muotoisia vaaleita pilkkuja. Mustissa siivissä on kolme valkoista juovaa. Lyhyehkö pyrstö on ruskea. Koiraan kurkku on musta ja valkoisessa rinnassa on suurien mustien pilkkujen muodostama juova. Vatsa on valkoinen ja kyljet ruskehtavat. Helmimuuranaaras muistuttaa koirasta, mutta siipijuovat ovat kellertävämmät ja kurkku on valkoinen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Helmimuuraa tavataan Guyanassa, Ranskan Guyanassa, Surinamessa, Venezuelassa, Kolumbiassa, Ecuadorin ja Perun itäosissa, Pohjois-Boliviassa ja Amazonasin alueen Brasiliassa. Lajin elinympäristöä ovat kosteiden sademetsien ja makeavetisten suometsien tiheä aluskasvillisuus. Lajia tavataan aina 1 100 metrin korkeuteen merenpinnasta.
Elintavat

Helmimuurat elävät yleensä pareittain ja liikkuvat lähellä maata. Ne eivät liity sekaparviin eivätkä yleensä seuraa muurahaisryhmiä, toisin kuin monet muun heimonsa lajit.
Helmimuura on yksiavioinen ja pariutuu koko elämänsä ajaksi. Naaras munii kaksi munaa, joita myös koiras hautoo. Molemmat vanhemmat osallistuvat kuoriutuneiden poikasten hoitamiseen. Helmimuuran ravinto koostuu hyönteisistä ja muista niveljalkaisista eläimistä. Ravintoaan lintu etsii kasvillisuuden joukosta.
Hellsing

| Hellsing |
| --- | --- |

ヘルシング   (Hellsing)
Genre: toiminta, jännitys, kauhu 
Manga
Tekijä: Kohta Hirano
Julkaisija:  Shounengahosha   Dark Horse Comics   Egmont kustannus
Sarjajulkaisulehti: Young King OURs
Ensimmäinen painatus: 1997 –
Kirjojen lukumäärä: 10  10 suomennettu 
TV-anime
Ohjaaja: Umanosuke Iida, Yasunori Urata
Studio: GONZO
Lähetyskanavat: Fuji Television
Alkuperäinen lähetyskierros: 10.10.2001 – 16.1.2002
Jaksojen määrä: 13 
OVA
Ohjaaja: Tomokazu Tokoro
Studio: Satelight
Jaksojen määrä: 10 (valmistunut)
Julkaisupäivät: Hellsing I   10.2.2006    5.3.2008  Hellsing II   25.8.2006   21.05.2008  Hellsing III    4.4.2007   22.10.2008  Hellsing IV    22.2.2008    22.10.2008  Hellsing V    21.11.2008  Hellsing VI    24.7.2009   Hellsing VII   23.12.2009   Hellsing VIII   27.6.2011   Hellsing IX   15.2.2012   Hellsing X   26.12.2012 
Hellsing (ヘルシング) on Kōta Hiranon tekemä mangasarja. Siitä on tehty kaksi animaatiosovitusta - 13-osainen TV-anime vuonna 2001, sekä OVA(Original Video Animation, tunnetaan myös nimellä Hellsing Ultimate), jonka tuotanto alkoi vuonna 2006.
Televisiosarja on juoneltaan hyvin erilainen kuin manga, koska se tehtiin mangan ollessa vasta alkuvaiheissaan. Sarjassa ei esimerkiksi esiinny ollenkaan natsijärjestö Millenniumia, joka mangassa on hyvin keskeisessä osassa. Monet muutkin henkilöt ovat animesta jääneet pois. Sarja on kuitenkin muistettava visuaalisen ilmeensä ja Yasushi Ishiin luoman erikoisen soundtrackinsa vuoksi.
OVA sarjasta on julkaistu kaikki 10 osaa, ensimmäinen 10. helmikuuta 2006. OVAn animaatiotyyli on huomattavasti televisiosarjaa uskollisempi Hiranon piirrostyylille (mm. ääriviivanpaksuuden vaihtelun ja hahmojen ilmeiden suhteen), ja lisäksi se pohjautuu televisiosarjaa tiukemmin mangan juoneen.
Mangaa on ilmestynyt suomeksi, englanniksi ja japaniksi kaikki 10 osaa. Egmont Kustannus on julkaissut mangan suomeksi vuoden 2008 lokakuusta 2010 syyskuuhun.
Juoni

Pahaa-aavistamattomien ihmisten keskuudessa elää, ja on aina elänyt vampyyrejä ja muita yliluonnollisia olentoja. Näiden hirviöiden tappamiseen on kuitenkin erikoistunut monia organisaatioita joista Englannin kuningattaren alaisuudessa toimiva Hellsing organisaatio on jo vuosisatoja ollut vastuussa normaali-ihmisten varjelusta näiltä pimeyden olennoilta. Hellsingin voimakkain ase onkin organisaation taltuttama ja orjuuttama vampyyri Alucard, joka käyttää voimiaan Hellsingin hyväksi tuhoten muita vampyyrejä. Samanaikaisesti kun Hellsing sotii Vatikaanin Iscariot organisaation kanssa jonka arkkipiispa tahtoo tuhota protestanttisen Englannin ja tämän väestön, jokin suurempi uhka paljastuu kun Hellsing tajuaa että jonkinlainen järjestö ohjailee suurentunutta määrää vampyyrien hyökkäyksissä ja on valmis syöksemään koko Englannin tuhoon vain
Alucardin tuhoamisen tähden.
Henkilöt

Alucard: Hellsing-suvun orjuuttama ikivanha vampyyrien johtaja. Hellsing-organisaation valttikortti. Osoittaa lojaalisuutta vain Hellsing-suvun perilliselle. Alucardin nimi takaperin on Dracula, Koska Abrahamin päihittäessä Alucardin tämä antoi vampyyrille uuden nimen muodostaessaan ikiaikaisen valan tämän kanssa. Abraham Van Helsingin voittama Dracula kulkee siis nykypäivänäkin maan päällä, nimellä Alucard. Myöhemmin hän paljastuu olevansa murhanhimoinen Vlad III Tepes joka hävitessään taistelussa Turkkilaisia vastaan, tämä luopui ihmisyydestään ja kirosi jumalan nimeen ennen kuin tämä teloitettiin mutta heräsi henkiin maailman ensimmäisenä vampyyrina.
Sir Integra Fairbrook Wingates Hellsing: Hellsing-järjestön johtaja ja Itse Abraham Van Helsingin suvun viimeinen perillinen.
Seras Victoria: Entinen poliisinainen joka melkein raiskattuna ja ammuttuna kääntyi epätoivoissaan Alucardin puoleen antaen tämän muuttaa naisen vampyyriksi ja Hellsing organisaation aseeksi.
Walter C. Dornez: Integra Hellsingin hovimestari ja Hellsingin entinen agentti. Paljastuu petturiksi Mangan ja Ovan juonessa.
Alexander Anderson: Epäkuolleita metsästävä katolilainen pappi joka toimii Iscariot-organisaation agenttina ja valttikorttina. On osa projektia kehittää ihmisten kykyjä tuhota vampyyrejä ja omaa siksi yliluonnollisia voimia.
Enrico Maxwell: Vatikaanin alaisuudessa olevan Iscariot-järjestön johtaja.
Jan Valentine: Nuorempi ja tasapainottomampi Valentinen veljeksistä. Millenium-järjestön vasalli. Oli vastuussa melkein jokaisen Hellsingin sotilaan tappamisesta
Luke Valentine: Vanhempi ja voimakkaampi Valentinen veljeksistä. Millenium-järjestön vasalli. Kohtasi Alucardin Hellsing organisaation infiltroinnin aikana.
Pip Bernadette: Ranskalainen Wild Geese -palkka-armeijan kapteeni ja komentaja.
Montana max/Herr Major: Millennium-järjestön johtaja.
Dok: Millennium-järjestön professori.
Kapteeni: Millennium-järjestöön kuuluva ihmissusi, joka mm. henkivartioi Herr Majoria sekä on hyvin hiljainen.
Schrödinger: Millennium-järjestöön kuuluva Dokin luoma omnitodellinen kissa, tehtävinä mm. viestien välitys.
Rip van Winkle: Millenium-järjestöön kuuluva tarkka-ampuja.
Helena:  Yksinään elävä vampyyri, joka kieltäytyy juomasta verta.
Incognito: Pääpahis animen juonessa. Alucardin ns. kilpailija.
Peter Fargason: Hellsing-järjestön joukkojen komentaja.
Suomennokset

Hellsing.  (Japanista suomensi: Antti Kokkonen)  Egmont, 2008.  ISBN 978-952-469-987-7
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hellsing OVA:n viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (japaniksi)
Hellyys

| Hellyys |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Jörn Donner
Käsikirjoittaja:  Jörn Donner
Tuottaja:  Jörn Donner
Säveltäjä:  Make Lievonen, Hasse Walli, Vesa-Matti Loiri
Kuvaaja:  Kari Sohlberg
Leikkaaja:  Erkki Seiro
Pääosat:  Kirsti Wallasvaara Jörn Donner
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Jörn Donner Productions
Ensi-ilta:  1972
Kesto:  86 min
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hellyys on Jörn Donnerin tuottama, käsikirjoittama ja ohjaama suomalainen komediaelokuva vuodelta 1972.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kirsti Wallasvaara  | … |  Liisa   |
|  Jörn Donner  | … |  Petteri, autokauppias   |
|  Meri Oravisto  | … |  Petterin tytär   |
|  Marja Packalén  | … |  alaston yövieras   |
|  Vesa-Matti Loiri  | … |  Osku, Liisan ex-aviomies   |
|  Jukka Sipilä  | … |  vakuutusasiamies   |
|  Kristiina Mykkänen  | … |  nainen ostoskeskuksessa  |
Vastaanotto

Hellyys sai ensi-iltakriitikoilta varsin murskaavat arviot. Donnerin yritystä tilannekomedian tekemiseksi ei pidetty onnistuneena juuri miltään osin, harvoja yksittäisiä kohtauksia lukuun ottamatta. Myöhemmät kriitikot ovat arvostaneet elokuvan tarjoamaa 1970-luvun alun ajankuvaa kokeellisine ilmaisukeinoineen ja silloisine teemoineen: keskiolut, vapaa seksi ja ostoskeskukset. Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Ruotsalaisversio

Donner teki seuraavana vuonna Ruotsissa Hellyydestä uusintaversion nimellä Krapula. Siinäkin Donner näytteli itse pääroolin, mutta muut näyttelijät olivat ruotsalaisia. Naispääosaa esitti eroottinen kohunäyttelijä Diana Kjær. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti.
Aiheesta muualla

Hellyys Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Hellyys Elonet.
Yle Areena - Hellyys
| n k Linkitetty data: Hellyys (Q27243415) |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: elokuva
lajityyppi: komediaelokuva
ohjaaja: Jörn Donner
alkuperämaa: Suomi
 : SPARQLHaku löytää elokuvat, jotka täyttävät kaikki valitsemasi ehdot.  (hakuohje)Mallineen hakukäyttöliittymä vaatii toimiakseen asetuksista linkitetty data -pienoisohjelman.
Helmikardinaaliahven

| Helmikardinaaliahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Osaluokka::  Teleostei
Ylälahko::  Acanthopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Percoidei
Heimo::  Kardinaaliahvenet Apogonidae
Alaheimo::  Apogoninae
Suku::  Pterapogon  Koumans, 1933 
Laji::  kauderni
Kaksiosainen nimi
 Pterapogon kauderni  Koumans, 1933 
Katso myös
   Helmikardinaaliahven Wikispeciesissä   Helmikardinaaliahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Helmikardinaaliahven (Pterapogon kauderni) on pienikokoinen kardinaaliahveniin kuuluva ahvenkala, joka on suosittu meriakvaariokala. Se kasvaa noin kahdeksan senttimetriä pitkäksi, ja sen vartalo on pyöreähkö ja evät korkeat. Väritys on tumman ja vaaleanharmaan pystyraitainen. Nimensä helmikardinaaliahven on saanut hohtavista helmimäisistä pilkuista.
Kutuaikana koiraan leukaperät jykevöityvät, sillä koiras hautoo mätiä ja pitää vielä kuoriutuneitakin poikasia suussaan. Helmikardinaaliahvenia elää luonnossa Banggain saaristossa ja Sulawesin rannikolla 0,5–4,5 metrin syvyydessä. Lajia pidetään erittäin uhanalaisena, ja akvaarioihin pyydetään vuosittain jopa 900 000 yksilöä.
Koko ja ulkonäkö

Helmikardinaaliahven kasvaa noin kahdeksan senttimetriä pitkäksi. Sen vartalo on pyöreähkö, evät kapeat ja korkeat. Pohjaväri on tumman ja vaaleanharmaan pystyraitainen. Laji on saanut nimensä hohtavanvalkoisista, helmimäisistä pilkuista, joiden avulla se on helppo tunnistaa. Etummainen selkäevä on melko lyhyt ja jäykkä, takimmainen pitkä, ja sen yläpäässä on lyhyt viirimäinen uloke. Rintaevät ovat leveät, ja niissä on mustalla pohjalla valkeita pilkkuja. Pyrstö on kaksihaarainen, ja sen kapeiden tummien haarojen reunoja korostavat valkeat pilkut.
Kutuaikana koiraan leukaperät kasvavat jykevämmiksi, bulldoggimaisiksi. Koko sen suualueen muoto muuttuu, kun se valmistautuu pitelemään suussaan noin viittäkymmentä kolmemillistä mätimunaa ja myöhemmin lähes sentin mittaisia poikasia. Muuten sukupuolten välillä ei ole ulkoisia eroja.
Helmikardinaaliahven on Pterapegon-suvun ainoa laji.
Levinneisyys ja elinympäristö

Helmikardinaaliahven elää luonnossa Banggain saaristossa Indonesiassa ja lisäksi kahdessa muussa paikassa Sulawesin lähivesillä, minne se on istutettu. Lajin koko levinneisyysalue on vain 5 500 km². Se koostuu 17 suuren ja kymmenen pienen saaren lähivesistä. Saarilla on rantaviivaa yhteensä 426 kilometriä. Laji elää lähellä rantaa 0,5–4,5 metrin syvyydessä.
Helmikardinaaliahvenet elävät usein Enhalus acoroides -meriruohon tai pitkäpiikkisten Diadema setosum -merisiilien lähellä. Eräässä tutkimuksessa 51 prosenttia populaatioista eli koralliriutoilla, 35 prosenttia meriruohoniityillä ja 14 prosenttia avoimilla hiekka- tai sorapohjaisilla alueilla. Lembehin salmessa on riutta, jossa helmikardinaaliahvenet elävät merisiilien lisäksi Catalaphyllia- ja Heliofungia-korallien pyyntilonkeroiden lomassa.