stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pilkkupussimittari
Aiheesta muualla

Kimmo's Lep Site: toukan kuva (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Lepiforum: kuvia eri kehitysvaiheista (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1388249  BioLib: 52306  BOLD: 110145  CoL: 7BWNQ  EoL: 274563  Fauna Europaea: 445397  Fauna Europaea (new): a0a92aba-a278-4c62-81e9-29acaee7170b  GBIF: 1957300  iNaturalist: 483276  IRMNG: 10286808  LepIndex: 211844  LoB: 5453  MaBENA: ThetiSmara  NBN: NHMSYS0000517123  NCBI: 987032  Observation.org: 106856  Laji.fi: MX.61511 
T. s. maritima -alalajin kuva John Curtisin vuosien 1823–1840 teoksessa British Entomology.
Pilkkupussimittarin elinkierron vaiheiden keskimääräinen ajoittuminen Fennoskandiassa. Eteläisemmässä Euroopassa toukkavaihe voi päättyä jo kuukautta aiemmin.
Jean Auguste Dominique Ingresin maalaus Jupiter ja Thetis (1811).
Streptococcus pyogenes

| Streptococcus pyogenes |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Bakteerit Bacteria
Kunta::  Bakteerit Eubacteria
Pääjakso::  Firmicutes
Luokka::  Basillit Bacilli
Lahko::  Lactobacillales
Heimo::  Streptococcaceae
Suku::  Streptococcus
Laji::  pyogenes
Kaksiosainen nimi
 Streptococcus pyogenes  Rosenbach, 1884 
Katso myös
   Streptococcus pyogenes Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Streptococcus pyogenes eli A-streptokokki on grampositiivisiin kokkibakteereihin kuuluva aerobinen bakteerilaji. S. pyogenes tunnetaan nimellä A-ryhmän streptokokki (GAS), koska sillä on soluseinässään Lancefieldin luokituksen mukainen A-ryhmän antigeeni. Se on sekä lapsilla että aikuisilla yleinen taudinaiheuttaja, jonka aiheuttamat sairaudet vaihtelevat nielurisatulehduksesta jopa kuolemaan johtaviin pehmytkudosinfektioihin ja verenmyrkytyksiin. Eniten A-streptokokki sairastuttaa alle 3-vuotiaita lapsia, mutta sairastuminen on mahdollista missä iässä tahansa.
A-streptokokki on löydettävissä nielusta 10–20 %:lla lapsista ja noin 5 %:lla aikuisista. Se leviää pisara- tai kosketustartuntana lähikontaktissa oleville ihmisille. Tartunnan voi saada oireettomalta bakteerin kantajalta yhtä hyvin kuin oireisesti sairastuneelta. Tartuntoja tiedetään syntyneen myös bakteerin saastuttamien elintarvikkeiden kautta.
Suomessa vakaviksi luokiteltavien A-streptokokki-infektiden ilmaantuvuus on noin 2 tapausta 100 000 ihmistä kohti vuodessa. A-streptokokki oli vuonna 2019 kahdenneksitoista yleisin kuolemaan johtaneen bakteeri-infektion aiheuttaja maailmassa. Sen aiheuttamien infektioiden ikävakioitu kuolleisuus on 1,4–4,7 kuolemaa 100 000 ihmistä kohti vuodessa.
Piirteet ja virulenssitekijät

S. pyogenes on beetahemolyyttinen bakteeri, mikä tarkoittaa, että veriagar-kasvualustalla sillä on kyky hemolyysiin eli punasolujen hajotukseen.
S. pyogenes -bakteerin yksi tärkeimmistä virulenssitekijöistä ovat sen pinnalla olevat M-proteiinit. M-proteiinit ovat tyypillisiä Streptococcus-suvun lajeille. Ne ovat vuorovaikutuksessa ihmisen fibrinolyyttisen järjestelmän kanssa ja hyödyntävät sitä tunkeutuessaan syvemmälle kudoksiin. M-proteiinit mm. säätelevät epiteeli- ja endoteelisoluihin kiinnittymistä, lieventävät elimistön immuunivasteita ja estävät fagosytoosia. S. pyogenes -bakteereiden serotyyppaus perustuu M-proteiineihin ja tällä hetkellä tiedetään yli 250 erilaista GAS-kantaa.
Koska M-proteiinit synnyttävät voimakkaan immuunivasteen, ne ovat myös mahdollisia rokotteita S. pyogenesta vastaan. Rokotteiden kehitystä vaikeuttaa merkittävästi erilaisten M-proteiinien suuri määrä.
S. pyogenes voi hyödyntää esimerkiksi haavoja tunkeutuessaan ihmisen elimistöön. Kun haava syntyy, siihen muodostuu nopeasti rupi fibrinogeenin aktivoituessa aktiiviseksi fibriiniksi. Fibriiniin tarttuu verihiutaleita ja lopulta haava umpeutuu. Fibriinin muodostama hyytymä pitää kuitenkin saada liuotettua haavan parantumisen jälkeen ja tässä tarvitaan plasmiinia. Plasminogeeni aktivoituu plasmiiniksi, tarttuu verihyytymään ja saa sen liukenemaan. S. pyogenes voi sitoa plasminogeenin M-proteiinien avulla ja saada sen muuttumaan aktiiviseksi plasmiiniksi. Kun bakteerin pinnalla on aktiivinen plasmiini, se hajottaa haavassa olevan hyytymän ja S. pyogenes pääsee elimistöön.
A-streptokokin aiheuttamat sairaudet

S. pyogenes aiheuttaa ihmisille erilaisia infektioita, joista yleisin on nielutulehdus eli angiina. Muita tämän bakteerin aiheuttamia infektioita ovat tulirokko, märkärupi, reumakuume, lasten peräaukon alueen ihotulehdus eli perianaalidermatiitti sekä erysipelas eli ruusu. GAS voi aiheuttaa myös vakavia yleisinfektioita aiemmin terveelle ihmiselle. Ne ovat nopeasti eteneviä pehmytkudosinfektioita, kuten nekrotisoiva faskiitti, jonka pysäyttäminen vaatii välitöntä kirurgista toimenpidettä. A-streptokokki on myös merkittävä pelätyn lapsivuodekuumeen aiheuttaja.
Lieväoireisenakin A-streptokokin aiheuttama tautitaakka väestölle on huomattava. Vuosittain jopa 6 % yhdysvaltalaislapsista joutuu käymään lääkärissä yksistään streptokokin aiheuttaman nielutulehduksen vuoksi.
GAS-infektio todetaan nielunäytteestä antigeenipikatestillä tai viljelyllä. Antigeenipikatestistä tulos saadaan noin vartissa, nieluviljelyssä kestää muutama päivä. Antigeenitestit ovat yleistyneet, mutta bakteerikannan herkkyys antibiooteille voidaan todeta vain viljelystä. Suomessa nieluviljelyistä löydetyille streptokokeille ei tehdä automaattisesti herkkyysmääritystä, sillä niiden resistenssitilanne on pysynyt hyvänä. Myös PCR-pohjaisia menetelmiä on kehitteillä, mutta ne eivät ole vielä kliinisessä käytössä.lähde? Vasta-ainemääritys on mahdollinen, jos potilaalla epäillään streptokokki-infektion jälkitautia. Vakavimpien streptokokki A -infektioiden yhteydessä bakteeri kasvaa verestä, aivo-selkäydinnesteestä tai muusta normaalisti steriilistä kudos- tai nestenäytteestä.
Hoito

Yleisin hoitokeino on penisilliini, jolle S. pyogenes on vielä herkkä. Muita vaihtoehtoja ovat ensimmäisen polven kefalosporiinit ja klindamysiini. Joissakin infektioissa, kuten ruusussa, hoito aloitetaan suonensisäisellä antibiootilla.  Tehokkaimmat keinot torjua A-streptokokin aiheuttamia infektioita ovat hyvä käsihygienia ja haavojen pitäminen puhtaana. Vakavissa infektioissa kuolioon mennyttä kudosta voidaan joutua poistamaan kirurgisesti. Tällainen tila voi edetä hyvin nopeasti ja niihin liittyy hoidosta huolimatta merkittävän suuri kuolleisuus.
Lapsilla vakava A-streptokokki -infektio syntyy hyvin usein superinfektiona vesirokon tai influenssan yhteydessä. Siksi lasten rokottaminen näitä tauteja vastaan pienentää suoraan vakavan streptokokki-infektion riskiä.
Leonid Štšerbakov

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | kolmiloikka |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Bryssel 1950 | kolmiloikka |  |
|  Kultaa | Bern 1954 | kolmiloikka |  |
Leonid Štšerbakov (7. huhtikuuta 1927 Oljebino – 19. toukokuuta 2004 Moskova) oli neuvostoliittolainen kolmiloikkaaja ja olympiamitalisti. Hän oli lajinsa ensimmäinen kansainväliselle huipulle yltänyt neuvostoliittolainen voittaen 1950-luvulla kaksi Euroopan mestaruutta ja parantaen kerran maailmanennätystä.
Leonid Štšerbakov voitti Brysselin EM-kilpailuissa 1950 kultaa tuloksella 15,39 m. Helsingin 1952 olympialaisissa hän saavutti hopeaa uudella Euroopan ennätyksellä 15,98 m. Hän ylitti 16 metrin rajan kaikkien aikojen kolmantena hyppääjänä, ja Moskovassa 19. heinäkuuta 1953 hän teki uuden maailmanennätyksen 16,23 m. Ennätys säilyi hänen nimissään kevääseen 1955 saakka, kunnes olympiavoittaja Adhemar Ferreira da Silva otti sen takaisin itselleen.
Bernin EM-kilpailuissa Štšerbakov voitti toisen Euroopan mestaruutensa tuloksella 15,90 m. Vuonna 1956 hän hyppäsi ennätyksekseen jääneen tuloksen 16,46 m, joka jäi kymmenen senttimetriä silloisesta maailmanennätyksestä. Melbournen 1956 olympialaisissa hän ei kuitenkaan onnistunut vaan sijoittui kuudenneksi tuloksella 15,80 m.
Štšerbakov oli pituudeltaan 178 cm ja painoi huippuvuosinaan 73 kiloa. Hän valmensi 1970-luvulla kuubalaista maailmanennätyskolmiloikkaajaa Pedro Pérez Duenasia.
STS:n talo (Tampere, Keskustori)

| STS:n talo |
| --- | --- |
 STS:n talo maaliskuussa 2021.
Osoite:  Aleksis Kiven katu 26
Sijainti:  Nalkala, Tampere
Koordinaatit:  61°29′49″N, 23°45′35″E
Rakennustyyppi:  liike- ja toimistorakennus
Valmistumisvuosi:  1965
Suunnittelija:  Kaija ja Heikki Siren (myöh. muutokset Petri Pussinen ja Lairto Oy) 
Tyylisuunta:  rationalismi 
Julkisivumateriaali:  graniitti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
STS:n talo (eli Suomen Työväen Säästöpankin talo) on vuonna 1965 valmistunut rakennus Tampereen Keskustorilla, osoitteessa Aleksis Kiven katu 26. Arkkitehdit Kaija ja Heikki Siren suunnittelivat sen alun perin pankkitaloksi Hämeen Työväen Säästöpankille. Rakennuksen julkisivu tehtiin graniitista. Sisällä sijaitsi aikoinaan avara pankkisali, jossa oli kattoikkunat ja Carraran marmorista tehty lattia.
1990-luvulla talo muutettiin liike- ja toimistorakennukseksi, jolloin se sai entistä arkisemman ilmeen. Julkisivuun lisättiin mainosrakennelmia ja uusia sisäänkäyntejä. Sisälle tehtiin kauppakäytävä ja entiseen pankkisaliin rakennettiin välipohja, jolloin alkuperäinen sisätila hävisi näkyvistä.
Sisäkauppakäytävä vuonna 2018.
Pioneeripataljoona 34 (jatkosota)

Pioneeripataljoona 34 eli Pion.P 34 oli jatkosodan aikainen Pohjois-Pohjanmaan sotilasläänin  perustama divisioonan pioneeripataljoona. Pataljoona kuului 3. divisioonaan.
Perustaminen

Pioneeripataljoona 34 perustettiin Muhoksella ja Utajärvellä 15. - 20. kesäkuuta 1941.
Komentaja(t)

luutnantti E K Pyyry - heinäkuu 1941
luutnantti N Simpainen -lokakuu 1941
Insinöörikapteeni M Väre -toukokuu 1942
Insinöörikapteeni R Lampi -lokakuu 1942
kapteeni V Nuottimäki - marraskuu 1943
kapteeni L J Sutela - marraskuu 1944
Keskittäminen

Pioneeripataljoona keskitettiin Hyrynsalmelle 20. kesäkuuta 1941.
Sotatie

Hyrynsalmi 20.kesäkuuta 1941
Lahnajärvi Vuokkiniemi heinäkuussa 1941
Kananainen tammikuussa 1942
Röhö Uhtua tammikuussa 1942
Vuonninen syyskuussa 1942
Jyvälahti elokuussa 1943
Hyrynsalmi huhtikuussa 1944
Raivola toukokuussa 1944
Kyyrölä Jääski Pulsa syyskuussa 1944
Sotatie > Lapin sota

Oulu 28. syyskuuta 1944
Kello Ii Toppila kesäkuussa 1944
Toppilasta Tornion Röyttään 7. lokakuuta 1944 aluksella "Per Brahe" kello 02.00 - 06.30
Kittilä Muonio 5. marraskuuta 1944
Veitsiluodon satama Muhos (kotiuttaminen)
Lakkauttaminen

Pioneeripataljoona 34 kotiutettiin marraskuussa 1944 Muhoksella.
Struma

| Struma / Strymónas Струма / Στρυμόνας |
| --- | --- |
 Struma-jokea Bulgarian puolella.
Alkulähde:  Vitosha, Bulgaria  42°33′33″N, 23°16′55″E
Laskupaikka:  Egeanmeri, Kreikka  40°47′10″N, 23°50′55″E
Maat:   Bulgaria  Kreikka
Pituus:  400 km
Alkulähteen korkeus:  2 180 m
Virtaama:  80 m³/s
Valuma-alue:  18 078 km²
 Struma-joki kartalla.
Struma (bulg. Струма) eli Strymónas (kreik. Στρυμόνας, kath.kreik. Στρυμών, Strymón) on joki, joka virtaa Balkanin niemimaalla Bulgarian ja Kreikan alueella. Sen kokonaispituus on noin 400 kilometriä. Pituus Bulgarian puolella on noin 290 kilometriä ja Kreikan puolella lähteestä riippuen noin 110–118 kilometriä. Tämä tekee siitä Bulgarian viidenneksi ja Kreikan kuudenneksi pisimmän joen.
Struma-joki.
Struma saa alkunsa Vitosha-vuorilta Bulgarian itäosista Sofian lounaispuolelta, noin 2 180 metrin korkeudelta merenpinnasta. Joki ylittää Bulgarian ja Kreikan rajan Promachónaksen kylän kohdalla ja kulkee tämän jälkeen linnoitetun Roúpelin solan läpi. Toiselle puolella jäävät Belasitsavuoret (myös Bélles tai Kerkíni) ja toiselle Slavjanka eli Órvilos. Strumajoen laakso on merkittävin reitti Bulgarian ja Kreikan välillä, ja sitä kautta kulkee myös Thessaloniki–Sofia-valtatie. Kreikan puolella joki kulkee koko ajan Sérresin alueyksikön alueella. Joki laskee Egeanmeren pohjoisosassa olevaan Strymonikóslahteen eli Orfanóksenlahteen Amfípolin kunnassa.
Strumajoen varrella on 56 tekojärveä ja patoa sähköntuotannon, vesihuollon, tulvasuojelun ja kastelun tarpeisiin. Suurimmat padot ovat Studena, Pchelina ja Djakovo Bulgariassa. Kreikassa joen varrella on Kerkíni-tekojärvi. Strumajoen sivujokiin kuuluvat Stroumitsa Bulgarian puolella sekä Angítis, Boútkovas, Exávis, Krousovítis ja Xiropótamos Kreikan puolella. Joen valuma-alue on yhteensä 18 078 neliökilometriä, joista 10 797 neliökilometriä sijaitsee lounaisessa Bulgariassa ja 7 281 neliökilometriä pohjoisessa Kreikassa. Joen virtaama Bulgarian ja Kreikan rajalla on noin 2 500 miljoonaa kuutiometriä vuodessa. Joki virtaa keskimäärin 900 metrin korkeudella merenpinnasta.
Kreikassa Emmanouíl Pappáksen kunnan osa Strymónaksen kunnallisyksikkö sekä Irákleian kunnan osa Strymonikón kunnallisyksikkö ovat saaneet nimensä joesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Struma eli Strymónas Wikimedia Commonsissa
Alica Stuhlemmer

| Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten purjehdus. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Saksa.Naisten purjehdus. Olympialaiset  | Maa:   Saksa> Naisten purjehdus. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Tokio 2020 | Nacra 17 |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Wudam Al Sahil 2021 | Nacra 17 |  |
Alica Stuhlemmer (s. 24. elokuuta 1999 Kiel) on saksalainen kilpapurjehtija. Hän on Nacra 17 -luokan olympiapronssimitalisti vuodelta 2021.
Stuhlemmer saavutti olympialaisten Nacra 17 -luokassa Paul Kohlhoffin kanssa pronssia vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. He voittivat yhden lähdön sekä sijoittuivat kerran toiseksi ja neljä kertaa kolmanneksi. Finaalilähdössä he sijoittuivat kahdeksanneksi. Italialainen kultamitalipari oli 28 pistettä ja hopealle sijoittunut brittipari 18 pistettä Stuhlemmeriä ja Kohlhoffia edellä. Neljänneksi sijoittunut tanskalaispari hävisi saksalaisille seitsemällä pisteellä.
Stuhlemmer on sijoittunut Nacra 17 -luokan MM-kilpailuissa viidenneksi vuonna 2017, 14:nneksi vuonna 2018, 12:nneksi vuonna 2019 ja 11:nneksi vuonna 2020. Olympialaisten jälkeen vuonna 2021 hän saavutti Paul Kohlhoffin kanssa MM-pronssia. Vuoden 2023 MM-kilpailuista tuli seitsemäs sija.
Mike Stulce

| Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Yhdysvallat.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Yhdysvallat> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | kuula |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Hopeaa | Duisburg 1989 |  kuula  |  |
Michael ("Mike") Stulce (s. 14. heinäkuuta 1969, Killeen, Teksas) on entinen yhdysvaltalainen kuulantyöntäjä, olympiavoittaja Barcelonassa 1992.
Stulce on 191 cm pitkä ja painoi uransa aikana noin 123 kg. Ensimmäiset kansainväliset menestyksensä hän sai tullessaan toiseksi sekä nuorten MM-kilpailuissa 1988 tuloksella 18,47 että seuraavana vuonna universiadeissa. Vuonna 1990 Stulce työnsi hallissa 21,49 ja ulkona 21,82, mutta nämä tulokset mitätöitiin hänen jäätyään kiinni dopingista.
Kilpailukieltonsa jälkeen Stulce selvisi Barcelonan olympialaisiin ja voitti siellä kultaa tuloksella 21,70. Kilpailun kaikki mitalistit olivat joskus olleet kilpailukiellossa dopingin takia. Seuraavana vuonna Stulce voitti kolmannen kerran Yhdysvaltain mestaruuden. MM-Stuttgartissa hän sijoittui kolmanneksi tuloksella 20,94, mutta jäi kiinni dopingista. Suoritus mitätöitiin ja Stulce sai elinikäisen kilpailukiellon.
Strontiumoksidi

| Strontiumoksidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  1314-11-0
PubChem CID:  73975
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  SrO
Moolimassa:  103,62
Ulkomuoto:  Valkoista jauhetta tai kiteistä ainetta
Sulamispiste:  2 420 °C
Kiehumispiste:  > 3 000 °C (hajoaa)
Tiheys:  4,7 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Strontiumoksidi (SrO) on strontium- ja oksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden strontiumyhdisteiden valmistamiseen, lasitteiden valmistukseen, lääketieteessä ja pyrotekniikassa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa strontiumoksidi on hygroskooppista valkoista jauhetta tai kiteitä. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen ja sen kiderakenne on samanlainen natriumkloridin kanssa. Muille maa-alkalimetallioksideille tyypillisesti se on emäksinen oksidi, joka reagoi veden kanssa muodostaen strontiumhydroksidia ja hitaasti hiilidioksidin kanssa strontiumkarbonaatiksi. Reaktio veden kanssa on voimakkaasti eksoterminen. Kuumennettaessa sitä hapen kanssa muodostuu strontiumperoksidia. Nikkeliä sisältävän metalliseoksen tai platinan pinalla strontiumoksidilla on sinertävänvihreä fluoresenssi, kun sitä viritetään fotoneilla.
Valmistus ja käyttö

Strontiumoksidia voidaan valmistaa kuumentamalla metallista strontiumia hapen läsnä ollessa. Yleensä sitä valmistetaan kuitenkin kuumentamalla strontiumkarbonaattia tai strontiumnitraattia.
Strontiumoksidia käytetään muiden strontiumyhdisteiden kuten strontiumhydroksidin ja -peroksidin valmistamiseen. Kuumennettaessa alumiinin kanssa se pelkistyy metalliseksi strontiumiksi. Yhdistettä käytetään myös pyrotekniikassa, lääketieteessä, keramiikassa lasitteiden valmistuksessa fluksina hyvin myrkyllisen bariumoksidin sijasta ja tyhjiöputkien valmistamiseen. Aikaisemmin sitä käytettiin kuvaputkitelevisioiden putkien valmistuksessa.
Ludwig Stumpfegger

Ludwig Stumpfegger vuonna 1940.
Ludwig Stumpfegger (11. heinäkuuta 1910 München – luultavasti 2. toukokuuta 1945 Berliini) oli SS-lääkäri, joka poistui yhdessä Martin Bormannin kanssa Adolf Hitlerin kuoleman jälkeen Führerbunkerista ja kuoli yhdessä Bormannin kanssa puna-armeijan tulitukseen. Stumpfeggerin jäänteet löydettiin rakennustyömaalta vuonna 1972.
Stumpfeggerin kerrotaan olleen isokokoinen mies ja etevä kirurgi. Hän toimi Hitlerin viimeisenä lääkärinä ja fysioterapeuttina sekä aiemmin Heinrich Himmlerin lääketieteellisenä neuvonantajana. Stumpfegger työskenteli myös natsitohtori Karl Gebhardtin vastaanotolla. Stumpfegger jakoi mitä ilmeisimmin syanidikapselit Hitlerille ja tämän vaimolle Eva Braunille. Stumpfegger auttoi Magda Goebbelsiä surmaamaan Goebbelsien kuusi lasta Führerbunkerissa 1. toukokuuta. Vielä samana iltana Joseph ja Magda Goebbels surmasivat itsensä syanidia käyttäen.
Adolf Hitlerin tehtyä itsemurhan bunkkerissa sodan viimeisinä päivinä, Stumpfegger pakeni bunkkerista 30. huhtikuuta yhdessä Arthur Axmannin ja Martin Bormannin kanssa. Axmann joutui eroon kahdesta muusta pakenijasta ja jouduttuaan palaamaan jälkiään Axmann löysi Bormannin ja Stumpfeggerin ruumiit.
Strontiumsulfidi

| Strontiumsulfidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  1314-96-1
PubChem CID:  14820
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  SrS
Moolimassa:  119,69
Ulkomuoto:  Valkoinen tai harmahtava kiteinen aine
Sulamispiste:  2 078 °C
Tiheys:  3,7 g/cm
Liukoisuus veteen:  Liukenee hieman veteen
Strontiumsulfidi (SrS) on strontium- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää loisteaineiden valmistukseen ja tekstiiliteollisuudessa nahkojen käsittelyssä.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa strontiumsulfidi on valkoista tai harmahtavaa kiteistä ainetta, joka on hieman hygroskooppista. Ilma saa sen muuttumaan väriltään vaaleankeltaiseksi. Yhdisteen alkeiskoppi on kuutiollinen ja rakenne muistuttaa natriumkloridin rakennetta. Strontiumsulfidi liukenee vähäisessä määrin veteen ja happamiin liuoksiin se liukenee muodostaen strontiumvetysulfidia ja vetysulfidikaasua.
Valmistus ja käyttö

Strontiumsulfidia voidaan valmistaa kuumentamalla strontiumia ja rikkiä tai pelkistämällä strontiumsulfaattia hiilellä. Jälkimmäisessä valmistustavassa mukana on kuitenkin usein myös strontiumoksidia. Sitä muodostuu myös saostamalla liukoisia strontiumsuoloja sisältävästä vesiliuoksesta vetysulfidin tai muiden sulfidien avulla. Tyypillisin tapa valmistaa puhdasta strontiumsulfidia on kuitenkin strontiumkarbonaatin tai -sulfaatin kuumennus noin 1 000 °C:n lämpötilaan ja johtamalla reaktoriin vetysulfidia.
Strontiumsulfidia voidaan käyttää muiden strontiumyhdisteiden, esimerkiksi strontiumkarbonaatin valmistukseen ja nahankäsittelyssä karvanpoistoaineena. Tärkein käyttökohde on kuitenkin loisteaineiden valmistus. Viritettäessä europiumilla ja samariumilla doupattua strontiumsulfidia infrapunasäteilyllä ilmenee punaoranssi luminesenssi ja vihreää valoa tuottaa strontiumsulfidista, kalsiumsulfidista, rikistä ja ammoniumkloridista kuumentamalla saatu yhdiste.
Otto Wilhelm von Struve

Otto Wilhelm von Struve
Otto Wilhelm von Struve (ven. О́тто (Оттон) Васи́льевич Стру́ве, Otto (Otton) Vasiljevitš Struve, 7. toukokuuta (J: 25. heinäkuuta) 1819 Tartto, Venäjän keisarikunta – 4. huhtikuuta 1905 Karlsruhe, Saksa) oli baltiansaksalaista syntyperää ollut venäläinen tähtitieteilijä.
Otto Wilhelm von Struve oli tähtitieteilijä Friedrich Georg Wilhelm von Struven poika ja tähtitieteilijä Otto Struven isoisä. Hänellä oli kaksi poikaa, joista tuli merkittäviä tähtitieteilijöitä: Ludwig Struve (1858–1920) ja Hermann Struve (1854–1920).
Ludwig Struve opiskeli Tarton yliopistossa. Hän toimi 1839 perustetussa Pietarin tiedeakatemian Pulkovon observatoriossa sen ensimmäisenä johtajana toimineen isänsä Wilhelm von Struven apulaisena alusta asti, ja seurasi itse tätä laitoksen johtajana 1862–1889. Pulkovon observatorio sijaitsee 19 kilometrin päässä Pietarista etelään. Vuonna 1885 observatorioon asennettiin 30 tuuman kaukoputki, joka oli silloin maailman suurin kaukoputki.
Struve sai vuonna 1850 Lontoon kuninkaallisen tähtitieteen seuran kunniamitalin.
Kirjallisuutta

Karttunen, Hannu: Vanhin tiede – Tähtitiedettä kivikaudesta kuulentoihin.  Helsinki:  Ursa, 2014.  ISBN 978-952-5329-26-1
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Kreikka  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef