Slovenian sota
Sloveenit voitolle

28. kesäkuuta 1991 Jugoslavian armeija valtasi muutamia raja-asemia Gorenjaskassa ja Primorskassa, paikallinen armeija valtasi asevarastoja Borovnicassa, Shkofja Lokassa ja Bohinjska Belassa. Jo Pesnicassa taisteluihin joutunut liittoarmeijan panssariosasto pysähtyi Štrihovecissa kuorma-autoista tehtyihin katusulkuihin. Jugoslavian ilmavoimat hyökkäsivät panssareita tukeakseen kaksi kertaa surmaten neljä kuorma-autojen kuljettajaa. Keski-Slovenian Medvedjekissä kuoli vastaavanlaisissa ilmahyökkäyksissä kuusi kuorma-autojen kuljettajaa. Novo meston lähellä oli laiton ilmavoimien hävittäjän pudottama rypälepommi tappanut viisi turkkilaista ja bulgarialaista rekkakuskia.
Nova Gorican lähellä Rozna dolinassa sloveenien erikoisjoukot tuhosivat kolme T-55-panssaria ja valtasivat kolme muuta. Kolonnan komentaja ja kolme muuta Jugoslavian liittoarmeijan sotilasta kuoli, ja sata antautui. Tätä taistelua on joskus sanottu sodan ratkaisutaisteluksi. Sloveenit valtasivat liittoarmeijalta raja-aseman Dravogradin lähellä Holmecissa taisteluissa, joissa kuoli kaksi Slovenian joukoista, kolme Jugoslavian joukoista, joista jäi vangeiksi 91. Sloveenit valtasivat liittoarmeijan kasarmin Bukovje Dravogradin lähellä. He saivat haltuunsa myös Borovnican asevaraston, mikä kasvatti suuresti sloveenien käytössä olevien aseiden määrää. Sloveenit olivat estäneet Vhrnikan panssariosastoa etenemästä ensin Ljubljanaan ja sitten Brnikiin.
Jugoslavian liittoarmeija vastasi näihin taisteluihin ilmaiskuin, jotka kohdistuivat Brnirin lentokentälle, armeijan komentokeskuksiin ja Slovenian radio- ja televisioasemiin. Brnikissä kuoli kaksi itävaltalaista toimittajaa kiitoradalle palavaan autoonsa, kun liittoarmeijan panssarit olivat tulittaneet heidän maastoautoaan. Näiden Nick Vogelin ja Norbetr Wienerin ruumiit voitiin ottaa pois autoistaan vasta seuraavana päivänä, koska tulitus esti pelastusyritykset.
28. päivän lopussa Jugoslavian armeijalla oli vieläkin hallussaan monia kohteita Sloveniassa, mutta näiden määrä oli nopeasti vähenemässä. Niinpä sloveenit olivat päässeet voitolle. Lisäksi armeijasta alkoi karata väkeä, jopa tarkasta vartioinnista huolimatta. Sloveeniupseerit ja - sotilaat karkasivat Jugoslavian armeijasta, samoin muita ei-serbejä.
Tulitauko julistettiin jo teoriassa EY:n troikkakokouksessa suullisesti perjantaina 28. kesäkuuta 1991, mutta se ei pitänyt eikä liittoarmeija totellut presidentti Stipe Mesićin vetäytymiskäskyä.
Sloveenien puolustustaktiikassa aluepuolustus antoi panssarien edetä jonkun matkaa, ja sitten pysäytti panssarit puolustetuin suluin. Panssarit saatettiin joko päästää vetäytymään tai sitten tarkoituksella saartaa esimerkiksi joen ja vuoren väliin, sulku edessä ja takana. Panssareihin jääneet liittoarmeijan sotilaat saattoivat olla päiväkausia omissa ulosteissaan.
Sloveenit olivat katkaisseet sähköt monista liittoarmeijan kasarmeista, ja niiden huolto ei toiminut, joten nälkä vaivasi sotilaita.
29. kesäkuuta sloveenit voittivat Brnikin lentokentällä, estivät maihinnousun Hrvatinissa ja valtasivat Vrtojban ja Šentiljin raja-asemat. Kun liittoarmeijan joukkoja joutui yhä 30- kesäkuuta - 1. heinäkuuta saarroksiin, tappioille ja antautumaan,
Kadijević julisti Slovenian valtauksen epäonnistuneeksi ja halusi uutta operaatiota. Sloveenit olivat yllättäen päässet voitolle monikansallisesta liittoarmeijasta, jonka sotilaat eivät olleet tehtävästään innoissaan, vaikka heillä olikin selvä ylivoima Slovenian joukkoihin nähden. Melkein kolmasosa joukoista oli albaaneja, joille oli kerrottu, että he taistelisivat ulkoista uhkaa vastaan, ei Sloveniaa. Monet upseerit kieltäytyivät noudattamasta käskyä ja liittoarmeijan serbijohto alkoi poistaa heitä armeijasta. Näin Slovenian sodasta alkoi liittoarmeijan serbialaistaminen. Makedonia ja Bosnia vetivät sotilaansa pois.
Slovenian asemiehet kokivat puolustavansa kotiaan. Liittoarmeijan joukoilla oli ilmatuki, tykistöä ja panssareita, mitä sloveeneilla ei ollut niin kuin ei hyvin toimivaa ilmatorjuntaakaan, jolloin liittoarmeijan ja ilmavoimien helikopterit olivat paha uhka>.
Koska Jugoslavian armeijan johto uskoi nopeaan voittoon, liittoarmeijan panssarikolonnilta puuttui huolto ja jalkaväen tuki, minkä takia sloveenit saattoivat hyökätä helposti niitä vastaan.
Lisäksi liittoarmeijan tavallisemmat T-54- ja T-55-panssarit olivat hitaita ja vanhentuneita ja uudemmat, harvemmat M-84s:t eivät sopineet kaupunkisotaan.
Taisteluja ajoi eteenpäin liittoarmeijassa lähinnä sen kova serbiydin. Mutta Jugoslavian viranomaiset eivät suostuneet tähän.
Jugoslavian pääministeri ehdotti kolmen kuukauden aselepoa neuvotteluja varten, mutta Slovenian hallitus ei suostunut vaan vaati joukkojen vetämistä pois ennen sitä.
Medvedjekissä Dolenjskassa sloveenit saartoivat suuren panssarikolonnan, joka oli matkalla kohti Slovenian pääkaupunkia Ljubljanaa. Jugoslavian liittoarmeija yritti auttaa ja huoltaa saarrettuja yksiköitään ilmavoimien avulla.