stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pieni-Sulkava

| Pieni-Sulkava |
| --- | --- |
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Siilinjärvi
Koordinaatit:  63°05′24″N, 27°40′29″E
Järvinumero:  04.651.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  84,8  m 
Rantaviiva:  3,18 km
Pinta-ala:  20,54 ha
Suurin syvyys:  5 m
 fiPieni-Sulkava 
Pieni-Sulkava on järvi Siilinjärvellä. Järvi rajautuu etelässä Tiprusniemeen, lännessä Ahmoon, pohjoisessa haja-asutusalueeseen ja Simonsaloon. Järvi on noin 2 kilometriä pitkä. Järveen laskee myös Sulkavanjärvestä tuleva joki, ja siitä lähtee Siilinjoki.
↑  Modèle [[Modèle:Lien web|Malline:Lien web]] : parametri  url  puuttuu. Karttapaikka, MaanmittauslaitosUrl . Tieto on haettu Wikidatasta.
Peter Freuchen

| Peter Freuchen |
| --- | --- |
 Peter Freuchen 1921.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1886
Kuollut: 1957 (70–71 vuotta)
Kansalaisuus:  Tanska
Ammatti:  tutkimusmatkailija, kirjailija, toimittaja
Kirjailija
Äidinkieli: tanska
Tuotannon kieli: tanska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Peter Freuchen (1886 Nykøbing Falster, Tanska – 1957 Elmendorf, Alaska) oli tanskalainen toimittaja, tutkimusmatkailija ja kirjailija. Hän oli mukana useilla Grönlantiin tehdyillä tutkimusretkillä. Hän perusti vuonna 1910 Knud Rasmussenin kanssa Thuleen tutkimusaseman. Hän kirjoitti romaaneja, novelleja, matkakertomuksia ja kuunnelmia.
Suomennetut teokset

Ivalu (Ivalu), suom. Elias Saarinen, Aura 1947
Valkoinen mies eskimojen parissa (Hvid Mand), suom. Elias Saarinen, Aura 1946
Vaeltava viikinki: elämäni ja seikkailuni (The vagrant viking), suom. Anja Samooja, WSOY 1954
Peter Freuchen, David Loth, Peter Freuchenin seitsemän meren kirja (Peter Freuchen's book of the seven seas), suom. Kari Lampén, Gummerus 1958 (alkup. teos: Peter Freuchens bog om de syv have)
Nuoruuteni Grönlannissa (Min grønlandske ungdom), suom. Elias Saarinen, WSOY 1958 Sarja: Rasti-sarja: 5
Pyyntimiehiä Melvillen lahdella (Fangstmaend i Melvillebugten), suom. Urho Kivimäki, WSOY 1958
Monivaiheinen yö Alaskassa, suom. Vilho Hokkanen, teoksessa Huumoria ympäri maailman, Tammi 1962 Sarja: Kurki-kirja Omnibus
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Peter Freuchen Wikimedia Commonsissa
Petri Liukkonen, Peter Freuchen, Authors' Calendar (englanniksi)
"Freuchen%2C+Peter%2C+1886-1957" Peter Freuchenin teoksia Internet Archivessa (englanniksi)
Pirkko Helenoro

| Pirkko Helenoro> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. helmikuuta 1935 (ikä 89) Ulvila
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  kasvatustieteen maisteri, opettaja ja kirjailija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pirkko Helenoro (s. 11. helmikuuta 1935 Ulvila) on suomalainen kasvatustieteen maisteri, opettaja ja kirjailija.
Helenoro menetti molemmat vanhempansa viisivuotiaana kun hänen isänsä kaatui vuonna 1940 talvisodassa äidin kuoltua jo aikaisemmin syksyllä 1939. Hän oli sitten sukulaisten hoidossa mutta pääsi sitten ottolapseksi Köyliössä sijainneeseen Järnefelt-Rauanheimon suvun omistamaan Hällän kartanoon. Kartanon omistanut lapseton leskiemäntä otti Pirkon ottolapsekseen välttääkseen kartanon maiden pakkolunastuksen asutustiloiksi karjalaisille siirtolaisille. Pirkko joutui tekemään kartanossa raskaitakin töitä ja hän joutui myös seksuaalisen ahdistelun ja henkisen sekä fyysisen väkivallan kohteeksi. Näitä vaiheita hän kuvasi omaelämäkerrallisessa kirjassaan Tuntemattoman sotilaan tytär.
Helenoro kävi koulua Urjalassa ja Kokemäelle ja hän valmistui myöhemmin opettajaksi. Hän toimi opettajana muun muassa 1967–1990 Lappeenrannassa. Helenorosta esitettiin vuonna 2013 Yle TV1:ssä Esa Sirosen ohjaama henkilökuva.
Teoksia

Punatukkainen nainen : romaani. WSOY 1979 (Martti Paloheimon kanssa)
Tuntemattoman sotilaan tytär. Kirjayhtymä, Helsinki 1990, 2. painos Tammi 2001, 3. painos Tammi 2008
Philippe Honoré

| Philippe Honoré |
| --- | --- |
 Tignous vuonna 2008.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Philippe Paul-Louis Juste Honoré
Syntynyt: 25. marraskuuta 1941 Vichy, Ranska
Kuollut: 7. tammikuuta 2015 (73 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:   Ranska
Taiteilija
Salanimi:  Honoré
Aktiivisena:  1957–2015
Ala:  sarjakuvataiteilija
Kuuluisimpia töitä:  Charlie Hebdo
 Nimikirjoitus
Philippe Paul-Louis Juste Honoré (25. marraskuuta 1941 Vichy – 7. tammikuuta 2015 Pariisi) oli ranskalainen sarjakuva- ja pilapiirtäjä ja hänet muistetaan Charlie Hebdon sarjakuvapiirtäjänä.  Hän kuoli tammikuussa 2015 Charlie Hebdo -lehden toimitukseen tehdyssä hyökkäyksessä.
Ura

Honoré syntyi Vichyssä ja kasvoi Lounais-Ranskassa Paussa. Honoré oli itseoppinut taiteilija, jonka töitä julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1957 paikallisessa sanomalehdessä Sud-Ouest. Honorélla oli pitkä ura sanoma- ja aikakauslehtien sarjakuvien parissa ja hän työskenteli kymmenien eri julkaisujen kanssa.
Hänestä tuli Charlie Hebdon henkilökunnan sarjakuvapiirtäjä vuonna 1992. Honorén tyyli erottui muista Charlie Hebdon pilapiirtäjistä paksulla viivalla (muistuttaa hieman puupiirroksia).
7.1.2015 Honoré kuoli seitsemän kollegansa, kahden poliisin ja kahden muun kanssa Charlie Hebdon ammuskelussa, kun al-Qaidan asemiehet hyökkäsivät sanomalehden toimistoihin Pariisissa.
Pickin tauti

Pickin tauti on aivojen lohkosurkastuma, otsa- ja ohimolohkoihin painottuva ennenaikainen aivojen rappeutuminen. Sen oireita ovat muun muassa luonteen muutos, estottomuus ja afasia.
Perikooppi

Perikooppi on jumalanpalveluksessa luettava jakso Raamatun tekstiä, lukukappale. Kristinuskon varhaisvaiheissa jumalanpalveluksissa luettiin Raamattua yhtäjaksoisesti (lectio continua), mutta myöhemmin tuli vallitsevaksi valikoiva lukeminen (lectio selecta), jolloin päivän lukukappale valittiin kirkkovuoden aiheen mukaan. Aikojen kuluessa on ollut käytössä erilaisia perikooppijärjestelmiä. Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa kirkkovuoden perikoopit on koottu evankeliumikirjaan, jossa on kolme vuosikertaa lukukappaleita.
Aiheesta muualla

Suomen evankelis-luterilaisen kirkon evankeliumikirja (Arkistoitu – Internet Archive)
Kiteen Rantakenttä

| Kiteen Rantakenttä |
| --- | --- |
 Kiteen pesäpallostadion Rantakenttä.
Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Tohmajärventie 10 82500 Kitee
Koordinaatit:  62.106219°N, 30.141566°E
Remontoitu:  2020–2022
Omistaja:  Kiteen kaupunki
Kenttä:  hiekkatekonurmi
Käyttäjät
 Kiteen Pallo -90 (1990–) 
Katsojakapasiteetti
 4 500 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Kiteen Rantakenttä on Pohjois-Karjalassa Kiteellä, Kiteenjärven rannalla sijaitseva pesäpallostadion. Se on miesten Superpesiksessä pelaavan Kiteen Pallon kotikenttä. Stadionin kokonaiskapasiteetti on 4 500 paikkaa.
Kenttä ja sen historia

Rantakentän erikoisuuksia ovat erittäin lähellä kenttää sijaitsevat katsomot. Pallo voi päätyä kakkospuolen läpilyönnillä rantakaislikkoon, ja takaa lyötynä veden täyttämään ojaan. Rantakenttä on toiminut näyttämönä Itä-Länsi-tapahtumalle kahdesti, vuonna 1996 ja 2006.[lähde? ] Kiteen Rantakentälle valmistui kuuluttamorakennus ja laajat katsomorakenteet 1990-luvun vaihteessa. Pesäpallokentän yleisökapasiteetti nousi yhteensä 5 000 paikkaan. Myöhemmin vanhoja, puisia katsomoita kakkos- ja kolmospuolelta vietiin Juurikan kylällä sijaitsevalle pesäpallokentälle, osa niistä purettiin. Näin ollen ennen stadionremonttia katsomokapasiteetti oli 4 500.
Kenttä ja sen historia > Uusi stadion

Kiteen kaupunki rakennutti vuosina 2020–2022 Rantakentälle uuden stadionrakennuksen. Uudet katetut katsomot valmistuivat vaiheittain kesäksi 2020 ja 2021, joiden kapasiteetti on 1 500. Kuuluttamo- ja huoltorakennuksen laajennus ja saneeraus valmistui kesällä 2022. Katsomopaikkojen määrä pysyi samassa 4 500. Stadionin läheisyyteen rakennettiin pysäköintialue.
Kiteeläinen musiikkiyhtye Nightwish konsertoi Kiteen Rantakentällä 16. kesäkuuta 2023 osana Human. :II: Nature -maailmankiertuetta.[lähde? ] Ennen Nightwishiä Rantakentällä esiintyi tohmajärveläinen Silentrain ja helsinkiläinen Lähiöbotox. Tapahtuman ympärille oli rakennettu koko viikonlopun kestänyt KiteeNWeekend-tapahtuma.
Yleisöennätykset

10 500 (16.6.2023, Nightwishin konsertti, Human. :II: Nature World Tour)
7 773 (miesten Itä–Länsi-ottelu vuonna 1996)
2 125 (7.7.2022 Kiteen Pallo -90 – Joensuun Maila, uuden Rantakentän pesäpallo-ottelun ennätys)
Kuvia

Vanhan Rantakentän yleisöä.
Vanha Rantakenttä katsomosta.
Vanhan Rantakentän kolmospuoli.
Vanhan Rantakentän kakkospuoli.
Kirjallisuutta

Hannu Itkonen & Jarmo Kortelainen: Rantakentältä maailmalle - Kiteen pesäpallo, lajikulttuuri ja yhteiskunta. Liikuntatieteellisen Seuran julkaisuja 146, Helsinki 1999, 100 sivua. ISSN 0356-746X
Pirkko Mäkelä

Pirkko Mäkelä voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Pirkko Mäkelä (o.s. Pyykönen, s. 1936), suomalainen telinevoimistelija
Pirkko Mäkelä (s. 1960), suomalainen kuvataiteilija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pirkko Mäkelä”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Petrax Studiot

Petrax Studiot on vuonna 1993 perustettu musiikkistudio, joka sijaitsee Hollolan kirkonkylässä. Sen omistavat Petri ja Tiina Rappula. Studio on rakennettu Rappulan maatilan yhteyteen.
Yrityksen alkuaikoina äänitykset toteutettiin 8-raitaisella analoginauhurilla, ja vuonna 1995 raitamäärä kasvoi 24:ään. Studioilla on äänitetty muun muassa Apulannan, Apocalyptican, Nightwishin, Children of Bodomin, Entwinen, HIMin, Tarja Turusen ja Amorphiksen albumeita.
Aiheesta muualla

Kotisivu
Periklís Iakovákis

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Iakovákis 400 metrin aitojen lähdössä, kuva vuodelta 2007 |  Iakovákis 400 metrin aitojen lähdössä, kuva vuodelta 2007 |  Iakovákis 400 metrin aitojen lähdössä, kuva vuodelta 2007 |  |
Maa:   Kreikka
Miesten yleisurheilu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Pariisi 2003 | 400 m aj |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Göteborg 2006 | 400 m aj |  |
Periklís Iakovákis (kreik. Περικλής Ιακωβάκης, s. 24. maaliskuuta 1979 Patras, Kreikka) on kreikkalainen 400 metrin aitajuoksija.
Iakovákis voitti 1997 Ljubljanan nuorten EM-kilpailuissa hopeaa 400 metrin juoksussa ajalla 46,68 ja 1998 Annecyn nuorten MM-kilpailuissa kultaa 400 metrin aidoissa ajalla 49,82. Seuraavana vuonna hän karsiutui Maebashin sisäratojen MM-kilpailuissa 400 metrin välierissä ajalla 47,23 ja Sevillan ulkoratojen MM-kilpailuissa 400 metrin aitojen alkuerissä ajalla 49,53. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän karsiutui alkuerissä. Vuonna 2001 hän voitti Välimeren kilpailuiden mestaruuden, mutta karsiutui Edmontonin MM-kilpailuissa välierissä ajalla 49,38. Kauden lopussa hän juoksi Universiadeissa neljänneksi ajalla 48,87.
Iakovákis sijoittui viidenneksi Münchenin EM-kilpailuissa 2002. Seuraavana vuonna hän juoksi toiseksi Euroopan cupissa ja voitti MM-pronssia Pariisin MM-kilpailuissa ajalla 48,24. Kauden lopussa hän oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa kuudes. Ateenan olympialaisissa 2004 hän karsiutui välierissä. Iakovákis voitti 2005 Euroopan cupin ykkösliigan, mutta karsiutui Helsingin MM-kilpailuissa välierissä. Seuraavana vuonna hän voitti jälleen Euroopan cupin ykkösliigan sekä Göteborgin EM-kilpailuissa EM-kultaa. Kauden lopussa hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalin ajalla 47,92. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän oli kuudes ja Pekingin olympiakisoissa 2008 kahdeksas. Hän oli viides sekä Berliinin MM-kisoissa 2009 ajalla 48,42 s että Barcelonan EM-kisoissa 2010 ajalla 49,38 s.
Iakovákis on voittanut Kreikan-mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa vuosina 1998–2012 ja 2015.
Henkilökohtaiset ennätykset

400 metrin juoksu: 46,35 (2002)
400 metrin aitajuoksu: 47,82 (2006)
Pirkko Myllyniemi

Lea Pirkko Annikki Ristilä (o.s. Myllyniemi; 11. elokuuta 1923 Peräseinäjoki – 27. maaliskuuta 2016 Kauhajoki) oli suomalainen kuulantyöntäjä, joka edusti Kauhajoen Karhua. Aikuisten SM-kilpailuista hän saavutti kuulantyönnön pronssia vuonna 1947. Ennätyksekseen Ristilä, silloisella nimellään Myllyniemi, työnsi tuloksen 11,13 metriä vuonna 1947.
Pirkko Ristilä toimi Kauhajoella kansakoulun opettajana 1950-luvulla ja kansalaiskoulun yläasteen opettajana vuodesta 1964. Ristilän sisko Sanni Turtola oli myös kuulantyöntäjä. Ristilän puoliso oli Vilho Eemil Ristilä.
Kavolampi (Mikkeli, Heilanmäki)

| Kavolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mikkeli
Koordinaatit:  61°47′29″N, 26°57′56″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskuoja:  oja Kirvesjärveen 
Järvinumero:  14.923.1.122
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  136,9 m  
Pituus:  130 m  
Leveys:  80 m  
Rantaviiva:  0,36 km  
Pinta-ala:  0,722 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiKavolampi 
Kavolampi tai Kovalampi on Etelä-Savossa Mikkelissä  Heilanmäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 130 metriä pitkä, 80 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 0,7 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 350 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Puulan lähi-alueeseen (14.923) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 136,9 metriä mpy.
Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunta

Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunta oli Turun hovioikeuspiiriin kuulunut kihlakunnantuomarin virka-alue vuosina 1788–1876. Tuomiokunta syntyi jaettaessa Piikkiön ja Halikon kihlakuntien tuomiokunta kuninkaallisella kirjeellä 19. helmikuuta 1788 kahtia Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnaksi ja Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnaksi. Vaikka nimellinen jako tapahtui 1788, jako toimeenpantiin vasta 10. syyskuuta 1795, kun jakamattoman tuomiokunnan tuomari Henrik Ahleqvist jäi eläkkeelle.
Vuoden 1861 lopussa tuomiokuntaan kuuluivat seuraavat käräjäkunnat:
osia Halikon pitäjästä ja Angelniemen kappelista, Uskelan pitäjä, Perttelin pitäjä sekä osa Someron pitäjää
Kiskon pitäjä ja osa Suomusjärven kappelia, osa Someron pitäjää, Kiikalan pitäjä sekä osa Lohjan pitäjään kuulunutta Nummen kappelia
Paimion pitäjä, osia Piikkiön pitäjästä, osia Halikon pitäjästä, osia Angelniemen kappelista
osa Piikkiön pitäjää ja siihen kuulunut Kuusiston kappeli sekä Kaarinan pitäjä Kakskerran kappeleineen.
Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnasta sekä Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnasta määrättiin 12. toukokuuta 1876 muodostettavaksi uudet Halikon tuomiokunta ja Piikkiön tuomiokunta. Järjestelystä oli alun perin määrätty 26. elokuuta 1862 annetulla julistuksella. Järjestelyn toimeenpano tuli mahdolliseksi 1876, kun Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnan tuomarinvirka tuli avoimeksi Ernst Gustaf Wentzel Rotkirchin kuoltua ja Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnan tuomari Göran Erik Axel Silfverhjelm suostui järjestelyyn. Silfverhjelm nimitettiin toivomuksensa mukaisesti uuteen Piikkiön tuomiokuntaan ja uuden Halikon tuomiokunnan tuomarinvirka julistettiin haettavaksi.
Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnan tuomareina toimivat:
1795–1821 Carl Johan Ekestubbe
1821–1823 Abraham Jonathan Gyldén
1824–1850 Enoch Wilhelm Sallmén
1851–1876 Ernst Gustaf Wentzel Rotkirch
Petras Gražulis

| Petras Gražulis |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 16.7.2024–  
Ryhmä:  Suverenistit
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. lokakuuta 1958 (ikä 65) Mankūnai, Liettuan SNT
Kansalaisuus:  liettualainen
Tiedot
Puolue:  Unioni vapauden ja oikeuden puolesta
Petras Gražulis (s. 28. lokakuuta 1958 Mankūnai, Liettuan SNT) on liettualainen poliitikko. Gražulis edustaa Unioni vapauden ja oikeuden puolesta -puoluetta. Gražulis on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä heinäkuusta 2024 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Suvereenien kansakuntien Eurooppa -ryhmää
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Petras Gražulis Wikimedia Commonsissa
Petras Gražulis Euroopan parlamentin jäsenet. Euroopan parlamentti.
Perustuslaillinen konventti (Yhdysvallat)

Näkymä Yhdysvaltain perustuslain allekirjoitustilaisuudesta, Howard Chandler Christyn historiamaalaus vuodelta 1940. Korokkeella seisomassa George Washington, keskellä edessä istumassa Alexander Hamilton ja Benjamin Franklin ja heistä oikealla James Madison.
Perustuslaillinen konventti (engl. Constitutional Convention) oli vuonna 1787 Philadelphiassa kokoontunut edustajakokous, joka laati Yhdysvaltain perustuslain. Perustuslaki korvasi aiemmat konfederaatioartiklat ja muutti Yhdysvallat löyhästä valtioliitosta tiiviimmäksi liittovaltioksi. Konventin myötä ensimmäisen kerran maailmassa otettiin valtionpääksi presidentti. Konventti työskenteli Pennsylvania State Housessa (nyk. Independence Hall) eli samassa rakennuksessa, jossa Yhdysvaltain itsenäisyysjulistus oli hyväksytty vuonna 1776.
Tausta ja työn lähtökohdat

Yhdysvaltain ensimmäisenä perustuslakina toimivat vuonna 1781 voimaanastuneet konfederaatioartiklat, jotka tekivät maasta pikemminkin osavaltioiden välisen valtioliiton kuin liittovaltion. Järjestelmä oli melko tehoton ja konfederaation kongressin arvovalta vähäinen, joten monet toivoivat vahvemman keskushallinnon luomista. Lisäksi maata vaivasivat taloudelliset vaikeudet, joiden seurauksena puhkesi talonpoikien levottomuuksia, kuten vuoden 1786 Shaysin kapina. Osa maan johtajista ja perustajista ei pitänyt siitä, että valta oli valunut osavaltioiden demokraattisesti valituille paikallisille elimille, ja he toivoivat vallankumouksen suunnan tarkistamista luomalla luja keskushallinto. Näin saataisiin turvattua paremmin sisäinen järjestys sekä paremmat mahdollisuudet toimivalle talous- ja ulkopolitiikalle ja alueelliselle laajenemiselle länteen. Toisaalta suuri osa talonpoikaisväestöstä ei halunnut valtiovallan vahvistamista, sillä he suhtautuivat epäluuloisesti kaupunkien ja rannikkoseudun porvareihin ja suurmaanomistajiin, joille vallan arveltiin keskittyvän. Jälkimmäiset piirit olivat juuri keskusvallan vahvistamisen vankimmat tukijat.
Uuden perustuslain säätämisen merkittäviä kannattajia olivat muun muassa vapaussodan ylipäällikkö George Washington, James Madison ja Alexander Hamilton. Washingtonin ja Madisonin aloitteesta Annapolisissa järjestettiin 1786 viittä osavaltiota edustanut kokous, jossa Hamilton esitti tiukkaa arvostelua maan poliittisten olojen kaoottisuudesta. Hamilton myös ajoi läpi päätöksen, jonka mukaan osavaltioiden pitäisi lähettää edustajansa seuraavana vuonna Philadelphiaan pohtimaan konfederaatioartiklojen muuttamista. Osavaltioiden edustajakokoukset valitsivat 74 edustajaa, joista Philadelphian konventtiin osallistui lopulta 55. He edustivat kahtatoista osavaltiota kolmestatoista. Rhode Island kieltäytyi lähettämästä edustajia, sillä se ei hyväksynyt konfederaatioartiklojen muuttamista.
Konventti avattiin 25. toukokuuta 1787, ja se totesi heti työnsä alussa, että konfederaatioartiklat olisi korvattava kokonaan uudella perustuslailla, joka tekisi maasta liittovaltion. Monet liittovaltiosuuntauksen vastustajista oli jätetty tai jättäytyneet vapaaehtoisesti syrjään konventin jäseniä valittaessa. Konventtiin kuuluivat muun muassa George Washington, James Madison, Alexander Hamilton, Benjamin Franklin, Robert Morris, John Dickinson, James Wilson, John Rutledge, Charles Pinckney, Oliver Ellsworth ja Gouverneur Morris. Washington valittiin konventin puheenjohtajaksi, mutta Madisonia pidettiin asiantuntemuksensa vuoksi sen johtavana hahmona.
Perustuslaillisen konventin esikuvina toimivat muun muassa Rooman tasavalta, Hollannin ja Sveitsin liittovaltiot, siirtomaa-ajan hallinnon perintö, John Locken filosofia sekä erityisesti Montesquieun vallan kolmijako-oppi.
Perustuslain muotoilu

Konventin työn pohjana toimi Madisonin laatima niin sanottu Virginian suunnitelma, jonka Edmund Randolph esitteli hyväksyttäväksi. Sen mukaan keskushallinnon ytimenä olisi kaksikamarinen kongressi, jossa alahuone edustaisi osavaltioiden asukkaita niiden väkiluvun mukaisissa suhteissa ja ylähuone olisi alahuoneen valitsema. Tämä järjestely olisi ollut epäedullinen pienille osavaltioille, koska ne olisivat jääneet kongressin molemmissa kamareissa vähemmistöön. William Paterson esitteli pieniä osavaltioita suosineen vaihtoehtoisen niin sanotun New Jerseyn suunnitelman, jonka mukaan kongressi olisi yksikamarinen ja kaikilla osavaltioilla olisi siellä yhtä suuri edustus. Konventti ratkaisi tulevan kongressin kokoonpanon kompromissina näistä kahdesta ehdotuksesta: kaksikamarisen kongressin alempi kamari eli edustajainhuone vastasi ensimmäistä ehdotusta (edustus väkiluvun mukaan) ja ylempi kamari eli senaatti jälkimmäistä (kaikilla osavaltioilla yhtä monta ääntä). Ratkaisu tunnetaan nimellä suuri kompromissi tai Connecticutin kompromissi, ja se perustui Oliver Ellsworthin ja Roger Shermanin tekemään sovintoehdotukseen. Kompromissiesitys hyväksyttiin konventissa 16. heinäkuuta.
Koventissa sovittiin myös, että edustajapaikkojen määriin ja vero-osuuksiin vaikuttavia osavaltioiden väkilukuja laskettaessa yksi orja vastaisi 3/5 valkoisesta miehestä. Orjakaupan kieltämisestä syntyi erimielisyyttä, joka ratkaistiin sopimalla, että kielto ei astuisi voimaan ainakaan ennen vuotta 1808.
Konfederaatioartikloista poiketen uudessa perustuslaissa kongressi sai oikeuden säätää osavaltioita sitovia lakeja ja määrätä niille veroja sekä päättää tulleista ja maksuista. Vallan kolmijako-oppi toteutettiin erottamalla lainsäädäntövalta kongressille, toimeenpanovalta presidentille ja oikeusvalta korkeimalle oikeudelle. Alexander Hamilton teki myös monarkiaa muistuttaneen esityksen, jota ei kuitenkaan hyväksytty. Presidentille annettiin kuitenkin vahvat valtaoikeudet ja hänestä tehtiin kongressista riippumaton. Perustuslaki ei perustunut kansansuvereniteettiajatukselle, vaan sisälsi monenlaisia järjestelyitä, jotka rajoittivat kansalaisten suoraa vaikutusta ja enemmistön valtaa. Perustuslain myöhempi muuttaminen tehtiin hyvin monimutkaiseksi ja vaikeaksi.
Perustuslain ratifiointi

Konventin työ päättyi 17. syyskuuta. Kiista perustuslain hyväksymisestä loi Yhdysvaltoihin sen ensimmäisen varsinaisen puoluejaon, jaon liittovaltiota puolustaneisiin federalisteihin ja sitä vastustaneisiin antifederalisteihin, joiden mielestä perustuslaki olisi lopettanut vuoden 1776 vapauden ja demokratian hengen. Koska osavaltioiden edustajakokousten tiedettiin vastustavan uutta perustuslakia, konventti ei antanut sitä niiden ratifioitavaksi. Sen sijaan konventti määräsi – konfederaatioartiklojen vastaisesti – että osavaltioihin tulisi perustaa erityiset perustuslakikonventit, ja että perustuslaki tulisi voimaan kun se olisi ratifioitu yhdeksässä osavaltiossa. Raja saavutettiin kevään 1788 aikana, mutta perustuslailta puuttui vielä poliittisesti ja taloudellisesti merkittävien Virginian ja New Yorkin hyväksyntä. Virginia antoi hyväksyntänsä sillä ehdolla, että perustuslakiin lisättiin vielä Bill of Rights eli luettelo kansalaisvapauksista. Saatuaan siitä takeet Virginia ja New York ratifioivat perustuslain, minkä jälkeen sen katsottiin astuneen voimaan. Ensimmäiseksi presidentiksi valittiin Washington vuonna 1789. Virginialaisten vaatima kymmenkohtainen Bill of Rights liitettiin perustuslakiin vuonna 1791.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Perustuslaillinen konventti (Yhdysvallat) Wikimedia Commonsissa
| --- | --- |
Säätäminen:  Perustuslaillinen konventti (1787)
Lisäykset:  1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 12 • 13 • 14 • 15 • 16 • 17 • 18 • 19 • 20 • 21 • 22 • 23 • 24 • 25 • 26 • 27
Muuta:  Bill of Rights • Reconstruction Amendments
Ratifioimattomat lisäysehdotukset:  Article the First • Titles of Nobility Amendment • Corwin Amendment • Child Labor Amendment • Equal Rights Amendment • District of Columbia Voting Rights Amendment
James Madison, Gilbert Stuartin maalaama muotokuva vuodelta 1804.