stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lakiadai

| Lakiadai> Λακιάδαι.Sijainti |
| --- | --- |
 Lakiadai
Koordinaatit:  37°59′36″N, 23°41′59″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  itään Akadimía Plátonoksesta, Ateena, Attika
Historia
Tyyppi:  kaupunginosa ja demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Oineis
Trittys:  asty
Demonyymi:  Lakiadēs (Λακιάδης)
Bulen jäseniä:  2
 :  3 (vsta 307 eaa.)
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lakiadai (m.kreik. Λακιάδαι, lat. Laciadae) oli antiikin aikainen Oineis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Lakiadai sijaitsi Pyhän tien varressa Skironin ja Kefissos-joen välisellä alueella joen itäpuolella. Se sijoitetaan jonnekin Ateenan nykyisen Akadimía Plátonoksen kaupunginosan länsipuolelle.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin kolme bule-edustajaa.
Lakiadaista olivat kotoisin muun muassa Miltiades ja Kimon. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Lakiadēs (Λακιάδης).
Lakkonísi

| --- | --- |
Muut nimet:  Boúves (Μπούβες)
Sijainti:  38°50′57″N, 24°28′29″E, Skýros Euboia, Keski-Kreikka Kreikka
Saariryhmä:  Pohjoiset Sporadit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,016 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Lakkonísi (kreik. Λακκονήσι) eli Boúves (Μπούβες) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisten Sporadien saariryhmään ja sijaitsee Skýroksen saaren länsirannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,016 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Lakkonísi kuuluu Skýroksen kuntaan, Euboian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen. Saarta ei tule sekoittaa pohjoisempana sijaitseviin Lakkonísian saariin.
Sakari Matinlauri

| Sakari Matinlauri> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. lokakuuta 1957 (ikä 67) Liminka, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  kuvanveistäjä
Sakari Matinlauri (s. 20. lokakuuta 1957 Liminka) on suomalainen kuvanveistäjä.
Henkilöhistoria

Matinlauri opiskeli Limingan taidekoulussa vuosina 1976-1978 ja Lahden taideinstituutissa vuosina 1978-1982. Hän valmistui kuvanveistäjäksi Lahden taidekoulusta vuonna 1982., taiteilijana Matinlauri debytoi Nuorten näyttelyssä vuonna 1980.  Taiteellisen työnsä ohella Matinlauri on opettanut kuvanveistoa Limingan taidekoulussa sekä plastista sommittelua Oulun ja Lapin yliopistoissa.
Matinlauri on Suomen Kuvanveistäjäliiton ja Oulun Taiteilijaseura -63 ry:n jäsen. Hän asuu ja työskentelee Oulun Pikisaaressa.
Taiteellinen tuotanto

Matinlauri on yksi suomalaisista eturivin kuvanveistäjistä. Hänen teostensa aiheet lähtevät luonnosta ja klassisesta mytologiasta. Matinlaurin veistosten päämateriaali on puu, minkä lisäksi hän käyttää metallia ja paperia. Hänen teoksiaan on ollut esillä useissa näyttelyissä niin Suomessa kuin ulkomaillakin. Matinlaurin teoksia löytyy muun muassa Oulun ammattikorkeakoulun, Sanomalehti Kalevan, Lahden evankelis-luterilaisen seurakunnan, Zwickaun kaupungin, Villa Carlos Pazin kaupungin, Pannon Pharma Pecsvaradin, Lahden taidemuseon ja Oulun taidemuseon kokoelmista.
Taiteellinen tuotanto > Julkiset teokset

Maaherra E. Y. Pehkosen muistomerkki, Liminka, 1982
Lakeus, Lakeuden terveyskeskus, Liminka, 1985
Valkeus, Lahden evankelis-luterilainen seurakunta , 1984
Torso, Lahden taidemuseo, 1983
Torso, Oulun taidemuseo, 1989
Odyseus, Oulun ammattikorkeakoulu, 1999
Odysseus, Oulun ammattikorkeakoulu, 2000
Aiheesta muualla

Sakari Matinlauri, kuvanveistäjä - sculptor
(Arkistoitu – Internet Archive)
Sakari Matinlauri Suomen Kuvataiteilijat -verkkomatrikkelissa[vanhentunut linkki]
E. Y. Pehkosen muistomerkin reliefi.
Nestor Lakoba

Nestor Lakoba 1920-luvulla.
Nestor Apollonovitš Lakoba (ven. Не́стор Аполло́нович Лако́ба; 1. toukokuuta 1893 nykyisen Gudautan piirin Lyhnyn kylä, Abhasia – 28. joulukuuta 1936 Tbilisi) oli abhaasilaissyntyinen neuvostoliittolainen poliitikko.
Lakoba syntyi talonpojan perheeseen. Vuonna 1911 hänet erotettiin Tbilisin pappisseminaarista vallankumouksellisen propagandan takia. Seuraavana vuonna hän liittyi bolševikkipuolueeseen. Lakoba teki puoluetyötä Adžariassa, Abhasiassa ja Pohjois-Kaukasiassa. Vuonna 1918 hän johti Georgian menševikkihallituksen vastaista kapinaa Suhumissa, jäi vangiksi ja karkotettiin maasta. Vuonna 1920 hän johti laitonta bolševikkijärjestöä Batumissa ja toimi Kubanin ja Mustanmeren alueen vallankumouskomitean vuoristolaisasiain valtuutettuna.
Maaliskuussa 1921 Lakoba valittiin Abhasian vallankumouskomitean varapuheenjohtajaksi ja sotakomissaariksi. Helmikuusta 1922 lähtien hän toimi Abhasian neuvostotasavallan kansankomissaarien neuvoston ja vuosina 1930–1936 tasavallan toimeenpanevan keskuskomitean puheenjohtajana. Lakoba oli Georgian, Taka-Kaukasian neuvostotasavallan ja Neuvostoliiton toimeenpanevan keskuskomitean sekä Georgian kommunistipuolueen byroon jäsen. Hän osallistui neljästi NKP(b):n edustajakokouksiin.
Lakoba kuoli äkillisesti Georgian silloisen puoluejohtajan Lavrenti Berijan tarjoaman illallisen jälkeen. On väitetty, että Stalinin suosiosta kilpaillut Berija myrkytti hänet.
Lakaina

Lakonialainen lakaina, 500-luku eaa.
Lakaina (m.kreik. λάκαινα, ’lakonialainen malja’) on antiikin aikainen keraaminen juomamalja. Se tunnetaan vaasien muotona kreikkalaisesta keramiikasta.
Lakainan alkuperä oli sen nimen mukaisesti Spartassa ja muualla Lakoniassa. Vaasityypin nimi on feminiini sanasta Lakōn (Λάκων), ’lakonialainen’, ja tarkoittaa maljatyypin lisäksi myös lakonialaista naista. Lakaina-tyyppi jäi pois käytöstä 400-luvun eaa. alkupuolella.
Lakaina on muodoltaan korkea, sylinterimäinen juomamalja, jossa on korkea reuna ja kaksi vaakasuuntaista kädensijaa. Alaosa kädensijoineen muistuttaa jossakin määrin kyliksiä. Lakainassa ei kuitenkaan ole varrellista jalkaa.
Lakainan muoto.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta lakainat Wikimedia Commonsissa
Tauno Matomäki

Tauno Matomäki Suomi-areena-tapahtumassa 2014.
Tauno Antero Matomäki, (s. 14. huhtikuuta 1937 Nakkila) on vuorineuvos, tekniikan tohtori h.c. ja diplomi-insinööri. Hän oli Rauma-Repola Oy:n pääjohtaja 1987–90, Repola Oyj:n pääjohtaja 1991–96 ja UPM-Kymmenen hallituksen puheenjohtaja 1999–2001. Matomäki toimi 1990-luvun alkuvuosina myös Teollisuuden ja Työnantajien Keskusliiton TT:n puheenjohtajana ja oli keskeisesti mukana muun muassa metsäjätti UPM:n, finanssikonserni Nordean ja konepajayhtiö Metson luomisessa.
Elämä ja ura

Tauno Matomäki syntyi nakkilalaisen maanviljelijäperheen neljänneksi lapseksi, lähti kansakoulunopettajansa kannustamana oppikouluun ja opiskeli diplomi-insinööriksi Teknillisessä korkeakoulussa. Hän aloitti työuransa Wärtsilä-yhtiössä muun muassa johtamassa firman asennustyömaita eri puolilla maailmaa. Hän tuli Rauma-Repolaan vuonna 1967, ja yhtiön pääjohtajaksi hänet nimitettiin sen meriteollisuuden johtajan paikalta vuoden 1987 alusta Antti Potilan lähdettyä Finnairin pääjohtajaksi. Matomäen tehtävä oli saneerata yhtiötä, ja seuraavan kolmen vuoden aikana liiketoiminnoista myytiin 40 prosenttia ja henkilöstö väheni lähes puoleen entisestä. Liikevaihto kuitenkin kasvoi vuoden 1986 seitsemästä miljardista markasta vuoden 1989 yli kahteentoista miljardiin ja 200 miljoonan vuositappiot kääntyivät 800 miljoonan voitoksi. Rauma-Repola panosti Matomäen kaudella muun muassa metsäkoneiden tuotantoon ostamalla alan yrityksiä eri puolilta maailmaa.
Vuonna 1990 toteutui KOP:n myötävaikutuksella pitkään suunniteltu Rauma-Repolan ja Yhtyneiden Paperitehtaiden suurfuusio. Syntyi Repola Oyj, Suomen siihen asti suurin teollisuusyritys.
Matomäki tuli pääjohtajana tunnetuksi sivistysharrastuksistaan, etenkin kirjallisuuden tuntemuksesta, ja asumisestaan läpi Helsingin-vuosienkin pitkän automatkan päässä kotikylässään Nakkilan Matomäessä, itse rakentamassaan omakotitalossa. Haastatteluissa ja keskusteluissa hänen tapansa oli vastata pikemminkin harkitusti ja lyhyesti kuin pitkästi ja rönsyilevästi, usein persoonallista sarkasmia viljellen ja käsikirjoituksesta yllättävästi poikkeillen. Tunnetuimmaksi lausahdukseksi on muodostunut toteamus, ettei Suomesta kannata yrittää viedä ulkomaille mitään hevosta pienempää tavaraa.
Matomäki kuului Suomen 1990-luvun alun lamavuosina kolmesta vuorineuvoksesta muodostuneeseen ryhmään, jolla oli merkittävä rooli teollisuusfuusioiden lisäksi myös suomalaisten rahalaitosten järjestelyissä pankkikriisin jäljiltä. Kaksi muuta vuorineuvosta olivat Yrjö Niskanen vakuutusyhtiö Pohjolasta ja ruotsinkielisen pää­oman keulamies Casimir Ehrnrooth.
Vuonna 1996 Repola, Kymmene, Yhtyneet Paperitehtaat, Kymin Paperiteollisuus, Kaukas ja Wisaforest fuusioituivat UPM-Kymmeneksi. Tässä yhteydessä Matomäki jäi eläkkeelle ja on sittemmin keskittynyt hallitustyöskentelyyn muun muassa UPM-Kymmenessä, Silja Linessa, PVO-yhtiöissä sekä Nordean edeltäjässä Merita-pankissa.
Tauno Matomäellä ja hänen Leena-vaimollaan on neljä lasta. Poika Tommi Matomäki on toiminut muun muassa Technip Offshore Finlandin Mäntyluodon telakan toimitusjohtajana.
Kirjallisuutta

Tuuri, Antti: Tauno Matomäki: Suvipäivänä syntynyt.  Otava, 2005.  ISBN 951-1-19592-1
Aiheesta muualla

Mikko Uola: Vuorineuvos Tauno Matomäki (1937–). Suomen talouselämän vaikuttajat -verkkojulkaisu (maksullinen). 5.9.2008. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Talousvaikuttajat  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Matka Maan keskipisteeseen (Aku Ankka)

Tarinan ensimmäinen sivu.
Matka Maan keskipisteeseen (engl. The Universal Solvent) on Don Rosan käsikirjoittama ja piirtämä ankkatarina vuodelta 1995. Ensimmäisen kerran se julkaistiin 27. maaliskuuta 1995. Suomessa se on ilmestynyt kolmesti: kokoelmakirjassa Kymmenen avataran aarre ja muita Don Rosan parhaita vuonna 2003 ja Aku Ankka -lehden numeroissa 13–15 vuonna 1995 sekä numeroissa 7–9 vuonna 2010. Tarinassa on 24 sivua ja sen tarinakoodi on D 94066.
Tarinan suomenkielinen nimi viittaa Jules Vernen  1800-luvulla kirjoittamaan seikkailuromaaniin Matka maan keskipisteeseen, joka sekin kertoo Maan keskipisteeseen tähtäävästä tutkimusmatkasta. Rosan tarina on kuitenkin yksityiskohdiltaan huomattavasti lähempänä nykyaikaista tieteellistä tietoa planeetan rakenteesta. Jules Verne itse esiintyy ohimennen yhdessä sarjan ruudussa hämmästelemässä tarinan juonta. Tarinassa viitataan myös Carl Barksin tarinaan Maanalainen maailma (1955). Kyseisen tarinan lopussa kravattikaulaiset olennot saavat haltuunsa Roopen silinterin, joka näkyy tässä tarinassa erään ruudun reunassa.
Muutamien muiden Rosan ankkatarinoiden tapaan myös Matka Maan keskipisteeseen perustuu Rosan alun perin 1970-luvun keskivaiheilla piirtämän sarjakuvan juoneen. The Pertwillaby Papers -tarinoissa seikkailivat Rosan itse keksimät hahmot. Hän suunnitteli tarinaan jo tuolloin myös jatkoa, ja näistä suunnitelmista kehittyivät sittemmin tarinat Ankka kuningas Arthurin hovissa (1996) ja Musta Ritari (1998). Ankkatarinana ensin mainitulla ei kuitenkaan ole enää mitään yhteyttä Matkan Maan keskipisteeseen juoneen.
Puuttuva D.U.C.K.-omistus

Matkasta Maan keskipisteeseen puuttuu Rosan tunnusomainen ”D.U.C.K.”-omistuskirjoitus, jonka hän yleensä kätkee piirtämiensä tarinoiden aloitusruutuihin. Rosan oman arvion mukaan hän on unohtanut tussata kirjaimet lyijykynäluonnoksesta. Omistus olisi ollut oikean alalaidan ”hylättyjä mahdottomuuksia” -laatikossa.
Juoni

Roope on Pellen pyynnöstä saapunut tämän pajalle katsomaan hänen uusinta aikaansaannostaan. Hän on keksinyt Kertalaakin™: yhdisteen, joka läpäisee minkä aineen tahansa - paitsi tietysti timantin, jolla yhdisteen sisältävä purkkikin on vuorattu. Pelle päällystää vanhan rantavarjon aineella, ja Roope lähtee saman tien sukulaispoikansa Akun luokse aikeenaan tehdä aineesta maailmanlaajuinen menestys. He lähtevät pian järjestämään lehdistötilaisuutta Roopen rahasäiliön lähistölle. Lehdistön saavuttua Roope paljastaa, että aikoo yhdisteen avulla mullistaa koko kaivosteollisuuden. Lehdistön jäsenet pitävät mahdottomuutena, että aine tosiaan läpäisee mitä tahansa, ja he lähtevät saman tien kävelemään pois. Roope kaataa hermostuksissaan aineen maahan, ja se alkaa valua maan läpi hyvää vauhtia kulkien kohti Maan keskipistettä. Pelle juoksee kauhuissaan Roopen luokse. Roope ei heti ymmärrä kuinka vakavasta asiasta on kyse, ennen kuin ankanpojat Tupu, Hupu ja Lupu selvittävät tilannetta hänelle: Maan ytimen uloin kerros on sulaa metallia, ja se synnyttää maapallon magneettikentän ja Kertalaaki™ liuottaa sen tyhjiin, jolloin magneettikentän häviäminen ei enää suojaisi Maata Auringon vaaralliselta säteilyltä. Lisäksi ilman sulaa ydintä vaippa menettää tukensa joka tuhoaisi samalla maankuoren. Lopuksi jäljelle jäisi vain maan kova ydin, joka tuhoaisi loputkin planeetasta. Viimeistään silloin Roope tajuaa tilanteen vakavuuden, kun valtava tuulenpuuska alkaa lennättää tavaroita kohti Kertalaakin™ luomaa aukkoa. Tilanne rauhoittuu äkisti, kun suuri kyltti lentää aukon eteen peittäen sen kokonaan. Pelle selittää, että ainoa mahdollisuus Maapallon pelastamiseksi on lähteä pitkälle matkalle kohti Maan keskipistettä.
Juoni > Lähtö

Ankat pukeutuvat suojapukuihin ja valmistavat laskeutumislavan, jolla koko viisihenkinen joukko on lähdössä matkaan. Roope hakee vielä timanteilla vuoratun purkin, johon he aikovat pyydystää aineen, sekä rantavarjon, joka on sivelty Kertalaakilla™. Matka alkaa.
Ankat tutkivat piirrosta, jonka mukaan maankuorelta Maan ytimeen on 6 350 kilometriä, eli sadan kilometrin tuntinopeudella matkaan kestäisi kolme päivää. Ankanpoikien mukaan ongelmana vain on, että tunneli, jota pitkin he kulkevat saattaa romahtaa millä hetkellä hyvänsä. Heidän täytyy siis todella pitää kiirettä.
Kuten arvata saattaa, nälkä yllättää pahemman kerran viimeistään vuorokauden jälkeen, varsinkin Akun. Kypäriä ei voi kuitenkaan riisua, koska he ovat tyhjiössä, ja he tukehtuisivat ottaessaan ne pois. Onkalon kantta raottamalla ankat saisivat ilmaa: tosin sillä seurauksella, että valtava ilmanpaine litistäisi heidät räiskäleiksi.
Vuorokauden päästä Roope nousee ojentaakseen piirrosta Akulle, ja huomaa olevansa lähes höyhenenkeveä. Ankanpojat selittävät, että maan vetovoima alkaa vaikuttaa yhä vähemmän, mitä alemmas he laskeutuvat. He ovat muuttumassa lyhyen ajan sisällä täysin painottomiksi, joten heidän täytyy kiinnittää mukana olevat tavarat lavaan, jotteivät ne lennä pois kyydistä. Käynnistäessään pyörien sähkömoottorit, Aku huomaa kuulevansa koneen äänen, jolloin Roope tajuaa, että kuilussa täytyy olla myös ilmaa. Ankat riisuvat innoissaan kypäränsä jonkun ankanpojista kertoessa, että se vähäinen osa ilmaa, joka ehti virrata kuiluun ennen sen sulkemista, on painunut jo sinne saakka. He aloittavat nopeasti ruokailun.
12 tunnin päästä ankat ovat jo niin painottomia, että heidän täytyy toden teolla pitää kiinni laskeutumisalustasta, jotta pysyisivät kyydissä. Yhtäkkiä he huomaavat olevansa aivan hetken kuluttua Maapallon keskipisteessä. Ankanpojat laittavat jarrun pohjaan, että ehtisivät pysähtyä ennen kuin törmäävät Kertalaakiin™, joka on vetäytynyt painottomaksi klöntiksi Maan keskipisteen kohdalle. Roopen ote laskeutumislavasta kuitenkin irtoaa, ja hän putoaa uhkaavasti kohti kasaan painautunutta Kertalaaki™-möykkyä. Hän kuitenkin muutamalla täpärällä väistöllä välttää törmäyksen ja saa köntin suljettua timanteilla vuorattuun purkkiin. Hän "ui" takaisin alustalle, ja matka takaisin alkaa, Pellen kehittelemien pienoisrakettien ansiosta.
Juoni > Matka takaisin

Muutaman tunnin kuluttua ankat heräävät unestaan, kun he huomaavat kivenmurikoiden satavan jostakin korkeuksista. Yksi kivistä osuu kovalla vauhdilla Akun kypärään, jolloin se hajoaa. Hetken kauhistelun jälkeen he huomaavat jälleen että onkalossa on kuin onkin happea. Paljon suurempi ongelma on kivet, joista voi päätellä, että tunneli on romahtamaisillaan, ja maan pinnalle on kuitenkin vielä vähäsen matkaa.
Yllättäen tilanne alkaa näyttää pahalta. Maan leimuavat sisukset syöksyvät aivan heidän alapuolellaan. Yhä toivottomammalta tilanne alkaa näyttää, kun Tupu, Hupu ja Lupu huomaavat tunnelin romahtavan yläpuoleltaan lopullisesti. Roopen kekseliäisyyden ansiosta ankat selviytyvät tästäkin tilanteesta. He ryntäävät Kertalaaki™-varjon alle, ja ylhäältä vyöryvä kiviröykkiö katoaa hetkessä tomuksi. Ne kivet, jotka eivät olleet osuneet varjoon, olivat hajottaneet alustan, ja Maapallon sisukset lähestyvät jo uhkaavasti heitä. Aku lähtee juoksemaan yläviistoon johtaen joukkoa rantavarjo apunaan. Monen kilometrin juoksemisen jälkeen he saapuvat johonkin pimeään paikkaan. Kun ankat huomaavat auton tulevan heitä kohti, he tajuavat olevansa jo maanpinnalla: tarkemmin sanottuna Ankkajoen alikulkutunnelissa. Aku pysäyttää seuraavan vastaantulevan auton, jota ohjaa Mummo Ankan renki Hansu. He lähtevät kaasuttamaan Roopen rahasäiliölle, ja matkalla he huomaavat koko kaupungin olevan hullunmyllyssä. Rahasäiliökukkula on pullistunut ytimen kiehuvan keitoksen puskiessa maankuoren läpi. Ankat saapuvat juuri ajoissa, ja Pelle käy aurinkovarjon avulla sisusten kimppuun.
Pitkän ajan kuluttua purkaus vihdoin loppuu, ja Roope voi julistaa maailman pelastuneen. Pelle huomaa vielä että onkalo, jonka Roope alun perin sai aikaan kaatamalla liuoksen maahan, on täynnä purkauksen sinne tuomia timantteja, joihin Kertalaaki™ ei kuitenkaan tehonnut. Roope antaa Pellelle tämän aiemmin lupaamat ruhtinaalliset viisikymmentä euroa.
Seuraavana päivänä Pelle saapuu taas Roopen rahasäiliölle tuomaan Kertalaakin™ kaavaa. Roope kertoo vihaisena, että timantit, jotka hän Pelleltä sai edellisenä päivänä, ovat supertiheitä, ja siksi uskomattoman raskaita (melkein 100 kilogramman painoisia), eikä niitä sen vuoksi voi myydä koruiksi. Lisäksi Roope joutuu korvaamaan kaupungille aiheutuneet tuhot. Pelle katuu, että koskaan edes tuli keksineeksi koko yhdisteen. Hän kehottaa Roopea tallettamaan kaavan johonkin varmaan paikkaan, ja kun hän kulkee Roopen toimistolta poispäin, hän näkee kuinka Roope tuhoaa muistiinpanot Kertalaakilla™ ja on tyytyväinen, että hänen ei koskaan tarvitse keksiä ainetta uudelleen.
Saapuessaan matkansa jälkeen takaisin Roopen rahasäiliölle Hansun kyydissä, ankat huomaavat Ankkalinnan olevan täysin sekaisin.
Tommi Laitio

Tommi Laitio
Tommi Laitio (s. 1977) oli Helsingin kaupungin kulttuurin ja vapaa-ajan toimialajohtaja 2017-2022. Laitio on valmistunut valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta 2005 pääaineenaan yleinen valtio-oppi. Opiskeluaikanaan hän toimi Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana vuonna 2002 sekä Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtajana vuonna 2003.
Ennen valintaa Helsingin nuorisotoimenjohtajaksi Laitio on työskennellyt muun muassa tutkijana ajatushautomo Demos Helsingissä sekä toimittajana Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä. Vuodesta 2005 vuoteen 2008 hän työskenteli European Cultural Foundationin palveluksessa Amsterdamissa.
Tommi Laitio on kertonut julkisesti kuuluvansa seksuaalivähemmistöön.
Tommi Laitio on nimitetty marraskuussa 2021 kahdeksi vuodeksi vierailevaksi tutkijaksi Johns Hopkinsin yliopistoon Yhdysvaltoihin.
Teokset

Laitio, Tommi & Pusa, Tiitu (toim.): Aina uusi maa.  Helsinki:  Uudenmaan partiopiiri, 2000.  ISBN 952-91-2960-2
Laitio, Tommi (toim.): Opiskelevan nuorison renkinä 1969–2002.  Helsinki:  Gaudeamus, 2003.  ISBN 951-662-871-0
Järvi, Antti & Laitio, Tommi: Saa koskea – 10 konstia väkevämpään kulttuuriin.  Helsinki:  Tammi, 2010.  ISBN 978-951-31-5363-2
Kellomäki, Ani & Laitinen, Johanna & Laitio, Tommi & Nieminen, Alex & Tuominen, Saku: Kaikki muuttuu paremmaksi.  Kirkkonummi:  Paasilinna, 2010.  ISBN 978-952-5856-29-3
Aiheesta muualla

Tommi Laition Viranhaltijalta-blogi (Arkistoitu – Internet Archive)
Virkakoneisto imaisi ajattelijan[vanhentunut linkki]. Helsingin sanomat.
Kuusi kuvaa toimialajohtaja Tommi Laition elämästä, Yle Radio 1, 9.7.2023
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Elina Moisio | Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtaja 2003 | Seuraaja: Oskari Nokso-Koivisto |
Ikuo Matsumoto

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 3. marraskuuta 1941
Syntymäpaikka: Utsunomiya, Japani
Pelipaikka: Hyökkääjä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1964-1970 | Toyo Industries |  |
Maajoukkue
| 1966-1969 | Japani | 11 (1) |
| Mitalit> Maa:  Japani. Olympialaiset .Miesten jalkapallo | Mitalit> Maa:  Japani. Olympialaiset .Miesten jalkapallo | Mitalit> Maa:  Japani. Olympialaiset .Miesten jalkapallo | Maa:  Japani> .Miesten jalkapallo |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | México 1968 | joukkuekilpailu |  |
Ikuo Matsumoto (jap. 松本 育夫; s. 3. marraskuuta 1941 Utsunomiya, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Matsumoto edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 1966-1969. Hän saavutti olympiapronssia Méxicon kesäolympialaisissa 1968.
Tilastot

| Japanin maajoukkueessa> Vuodet | Japanin maajoukkueessa> ottelut | Japanin maajoukkueessa> maalit |
| --- | --- | --- |
| 1966 | 4 | 1 |
| 1967 | 3 | 0 |
| 1968 | 2 | 0 |
| 1969 | 2 | 0 |
| Yhteensä | 11 | 1 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 1968
1 Yokoyama |
2 Katayama |
3 M. Miyamoto |
4 Yamaguchi |
5 Kamata |
6 Suzuki |
7 Tomizawa |
8 Mori |
9 Ogi |
10 Yuguchi |
11 Yaegashi |
12 T. Miyamoto |
13 Watanabe |
14 Kuwahara |
15 Kamamoto |
16 Matsumoto |
17 Sugiyama |
18 Hamazaki |
Valmentaja Naganuma
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Japani 
Tieteilijät:  CiNii
Hannu Lamberg

Hannu Lamberg (s. 26. joulukuuta 1947) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Lamberg edusti lähes koko uransa ajan vuosina 1967–1979 Kokkolan Palloveikkoja, jonne hän siirtyi pelattuaan ensin aikuisten tasolla 2. divisioonan Kokkolan Jymyssä kaudella 1966. Hän voitti KPV:ssa Suomen mestaruuden 1969 ja mestaruussarjan maalikuninkuuden 1969 ja 1973. Kaikkiaan Lamberg pelasi 13 kauden aikana 277 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 111 maalia. Hän maaleillaan kaikkien aikojen maalintekijätilastossa sijalla 13.
Lamberg pelasi maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1973.
Matoetana

| Matoetana |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Keuhkokotilot Pulmonata
Lahko::  Maakeuhkokotilot Stylommatophora
Heimo::  Matoetanat Boettgerillidae
Suku::  Boettgerilla
Laji::  pallens
Kaksiosainen nimi
 Boettgerilla pallens  Simroth 1912 
Synonyymit
 Boettgerilla vermiformis 
Katso myös
   Matoetana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Matoetana (Boettgerilla pallens) on pieneen matoetanoiden heimoon kuuluva kotilolaji. Suomessa sitä tavataan ainoastaan kasvihuoneissa.
Koko ja ulkonäkö

Laji on venyneenä muodoltaan hyvin matomainen sillä se voi olla jopa 5 cm pitkä mutta vain muutaman millimetrin levyinen. Kokoon vetäytyneenä muoto muistuttaa enemmän tyypillistä etanaa. Iho on läpikuultava, kellertävä tai vaaleanharmaa, mutta pää ja selkäpuoli ovat usein sinertävät. Nuoret yksilöt ovat hyvin vaaleita. Ihon nystyt ovat hyvin litteitä. Selän selvästi erottuva harjanne ulottuu eläimen peräpään kärjestä kilven teräväkulmaiseen takareunaan. Hengitysaukko on kilven keskiosassa oikealla kyljellä. Antura on vaalea ja eläimen erittämä lima kirkasta.
Levinneisyys

Matoetana on alkujaan Kaukasukselta, mutta levinnyt viimeisen sadan vuoden aikana nopeasti lähes koko Eurooppaan. Lisäksi se esiintyy paikoittaisena Keski-Aasiassa ja vieraslajina Brittiläisen Kolumbian alueella Kanadassa sekä Etelä-Amerikassa Kolumbiassa. Suomessa matoetanan ainoa esiintymä on Helsingin yliopiston kasvitieteellisen puutarhan kasvihuoneessa.