stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bruno Alves
Saavutukset

Porto
Primeira Liga (4): 2005–2006, 2006–2007, 2007–2008, 2008–2009
Portugalin cup (3): 2005–2006, 2008–2009, 2009–2010
Supertaça Cândido de Oliveira (2): 2006, 2009
Zenit Pietari
Venäjän liiga (2): 2010, 2011–2012
Fenerbahçe
Turkin Superliiga: 2013–2014
Turkin supercup: 2014
Portugalin maajoukkue
Euroopan-mestaruus: 2016
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bruno Alves Wikimedia Commonsissa
Portugalin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Ricardo |
2 Ferreira |
3 Alves |
4 Bosingwa |
5 Meira |
6 Meireles |
7 Ronaldo |
8 Petit |
9 Almeida |
10 Moutinho |
11 Simão |
12 Nuno |
13 Miguel |
14 Ribeiro |
15 Pepe |
16 Carvalho |
17 Quaresma |
18 Veloso |
19 Nani |
20 Deco |
21 Nuno Gomes |
22 Patrício |
23 Postiga |
Valmentaja Scolari
Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Eduardo |
2 Alves |
3 Ferreira |
4 Rolando |
5 Duda |
6 Carvalho |
7 Ronaldo |
8 Mendes |
9 Liédson |
10 Danny |
11 Simão |
12 Beto |
13 Miguel |
14 Veloso |
15 Pepe |
16 Meireles |
17 Amorim |
18 Almeida |
19 Tiago |
20 Deco |
21 Costa |
22 Fernandes |
23 Coentrão |
Valmentaja Queiroz
Portugalin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Eduardo |
2 Alves |
3 Pepe |
4 Veloso |
5 Coentrão |
6 Custódio |
7 Ronaldo |
8 Moutinho |
9 Almeida |
10 Quaresma |
11 Oliveira |
12 Patrício |
13 Costa |
14 Rolando |
15 Rúben Micael |
16 Meireles |
17 Nani |
18 Varela |
19 Lopes |
20 Viana |
21 Pereira |
22 Beto |
23 Postiga |
Valmentaja Bento
Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Eduardo |
2 Alves |
3 Pepe |
4 Veloso |
5 Coentrão |
6 Carvalho |
7 Ronaldo |
8 Moutinho |
9 H. Almeida |
10 Vieirinha |
11 Éder |
12 Patrício |
13 Costa |
14 Neto |
15 Silva |
16 Meireles |
17 Nani |
18 Varela |
19 A. Almeida |
20 Amorim |
21 Pereira |
22 Beto |
23 Postiga |
Valmentaja Bento
Portugalin joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Patrício |
2 Alves |
3 Pepe |
4 Fonte |
5 Guerreiro |
6 R. Carvalho |
7 Ronaldo |
8 Moutinho |
9 Éder |
10 João Mário |
11 Vieirinha |
12 Lopes |
13 Danilo |
14 W. Carvalho |
15 Gomes |
16 Sanches |
17 Nani |
18 R. Silva |
19 Eliseu |
20 Quaresma |
21 Cédric |
22 Eduardo |
23 A. Silva |
Valmentaja Santos
Portugalin joukkue – Maanosaliittojen cup 2017
1 Patrício |
2 Alves |
3 Pepe |
4 Neto |
5 Guerreiro |
6 Fonte |
7 Ronaldo |
8 Moutinho |
9 André Silva |
10 B. Silva |
11 Semedo |
12 Sá |
13 Danilo |
14 Carvalho |
15 Gomes |
16 Pizzi |
17 Nani |
18 Martins |
19 Eliseu |
20 Quaresma |
21 Cédric |
22 Beto |
23 Adrien Silva |
Valmentaja Santos
Portugalin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Patrício |
2 Alves |
3 Pepe |
4 M. Fernandes |
5 Guerreiro |
6 Fonte |
7 Ronaldo |
8 Moutinho |
9 André Silva |
10 João Mário |
11 B. Silva |
12 Lopes |
13 Dias |
14 Carvalho |
15 Ricardo |
16 B. Fernandes |
17 Guedes |
18 Martins |
19 Mário Rui |
20 Quaresma |
21 Cédric |
22 Beto |
23 Adrien Silva |
Valmentaja Santos
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
FS Sully (1901)

| Sully |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne-sur-Mer
Kölinlasku:  24. toukokuuta 1899
Laskettu vesille:  4. kesäkuuta 1902
Palveluskäyttöön:  kesäkuu 1904
Poistui palveluskäytöstä:  tuhoutunut ajettuaan karille 7. helmikuuta 1905
Tekniset tiedot
Uppouma:  10 014 t
Pituus:  139,8 m
Leveys:  20,2 m
Syväys:  7,7 m
Koneteho:  20 500 ihp
Nopeus:  21 solmua
Miehistöä:  612
Aseistus
Aseistus:  2 × Canon de 194 mm Modèle 1893 8 × Canon de 164 mm Modèle 1893 6 × Canon de 100 mm Modèle 1893 18 × Canon de 47 mm Modèle 1885 5 × torpedoputkea
Sully oli 1900-luvun alussa valmistettu Ranskan laivaston Gloire-luokan panssariristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin 24. toukokuuta 1899 La Seynestä Forges et Chantiers de la Méditerranéelta, missä köli laskettiin 24. toukokuuta 1899. Alus laskettiin vesille 4. kesäkuuta 1901 ja otettiin palvelukseen 26. tammikuuta 1903 koeajoja varten. Alus otettiin palvelukseen laivastossa tammikuussa 1904.
Palvelus

Alus lähetettiin valmistuttuaan Ranskan Indokiinaan. Se ajoi karille 8. helmikuuta 1905 Ha Longin lahdella, kun se oli palaamassa torpedoharjoituksesta ankkuripaikalleen. Alus ajoi 10 solmun nopeudella ollen noin 120 metriä Canot Rockissa, kun alus tärähti kello 14.44 ja pysähtyi. Aluksen päällikkö Guibereau määräsi aluksen koneet taakse, mutta alus ei irronnut karilta. Aluksen kaikki vesitiiviit ovet oli suljettu ja miehistö noussut kannelle. Viidessä minuutissa oikea laita oli vajonnut kolme metriä ja vasen kaksi metriä, kun vesi täytti konehuoneet ja keulan avoimet tilat.
Päällikkö määräsi miehistön jättämään aluksen ja siirtymään läheiseen niemeen. Gueydon, joka oli noin 400 metrin päässä aluksesta, vastasi pelastustoimista. Pelastustöihin osallistui myös panssarikansiristeilijä D'Assas. Koko miehistö pelastettiin. Seuraavana aamuna aluksen keula oli pinnan alla etummaiseen 194 millimetrin tykkitorniin saakka ja perän nousseen ylös vedestä. Aluksen rungon havaittiin kiinnittyneen keskikohdastaan  6,5 ja 9,5 metriä vedenpinnan alla olevien kivien väliin. Aluksen vaurioita tarkastanut sukeltaja ilmoitti rungossa olevan kaksi reikää.
Karille ajopäivänä Kaukoidän laivueen komentaja vara-amiraali Bayle sai luvan käyttää kaupallisia pelastuspalveluita aluksen pelastamiseksi.  Saigonin telakalta lähetettiin hinaajia, pumppuja ja lauttoja, joiden avulla aluksen aseita ja materiaalia siirrettiin maihin. Alukselta saatiin kuljetettua  100 millimetrin tykit ja joitakin 164 millimetrin tykkejä maihin, jotta se kevenisi mahdollista irroittamista varten. Maaliskuussa keskusteltiin pelastustöistä Hongkongissa toimivan tanskalaisen yrityksen kanssa, joka lähetti paikalle insinöörinsä Jamesonin. Jameson luopui sopimuksesta 24. maaliskuuta eikä uutta yritystä löytynyt.
Alus katkesi 30. syyskuuta myrskyssä ja upposi.
Elokuvamuisti

| Elokuvamuisti |
| --- | --- |

Kirjailija:  Katja Kallio
Kieli:  suomi
Genre:  elokuva, kirjallisuus
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2007
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  159
ISBN:  978-951-1-21575-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Elokuvamuisti on Katja Kallion vuonna 2007 julkaistu kirjoituskokoelma. Elokuva-aiheinen teos pohjautuu osittain TV-maailma-lehdessä julkaistuihin kolumneihin.
Aiheesta muualla

Hannu Waarala: Elokuvamuisti[vanhentunut linkki]. Savon Sanomat 23.2.2007.
Harry Mildh

Harry Mildh (3. toukokuuta 1931 Kouvola – 24. syyskuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen työmarkkina- ja yritysjohtaja, koulutukseltaan juristi. Hän sai vuonna 1990 pääkonsulin arvonimen.
Mildh työskenteli 1957–1968 Suomen Työnantajain Keskusliitossa (STK) ja siirtyi sitten Nokia-yhtiöön PR-asiantuntijaksi apulaisjohtajan nimikkeellä. 1970-luvun taitteessa Mildh yleni Nokian hallintojohtajaksi ja vuonna 1974 varatoimitusjohtajaksi, jonka vastuulla olivat henkilöstöhallinto, työmarkkina-asiat ja muut yhteiskuntasuhteet. 1990-luvun vaihteessa hänestä tuli Nokian vanhan perusteollisuuden toimitusjohtaja, tavoitteenaan luopua muun muassa kaapeli- ja paperiteollisuudesta yhtiön uuden elektroniikkastrategian hyväksi.
Helsingin Sanomien muistokirjoituksessa Lauri Helve kirjoitti Mildhin olleen keskeisesti luomassa suomalaisen liike-elämän lobbauskulttuuria, suurimpina saavutuksina yksityisen teollisuuden omistama Olkiluodon ydinvoimalaitos ja metsäteollisuusyritysten suostuttelu mukaan vuonna 1976 perustettuun Teollisuuden Keskusliittoon. Aarno Laitinen muisteli Mildhin sanoneen 1970-luvulla julkisesti, ettei niin vähäpätöistä virkamiestä olekaan, etteikö häntä kannattaisi lahjoa. Nokian johtajiin itsekin kuulunut Kalle Isokallio kirjoitti Mildhistä vuonna 2008: ”Harryn ohje oli, että korruptio pitää aloittaa hyvissä ajoin ennen kuin palveluksia tarvitaan. Pitkään jatkuva korruptio turruttaa vastaanottajan uskomaan, ettei kyseessä ole korruptio, vaan ystävyys.”
Mildh oli Nokian edustajana Työnantajien yleisen ryhmän hallituksessa muun muassa puheenjohtajana ja STK:n varapuheenjohtajana.
Jäätyään Nokiasta eläkkeelle Mildh toimi konsulttina ABB:lle ja Airbusille.
Edistyksellinen blokki

Edistyksellinen blokki (ven. Прогрессивный блок, progressivni blok) oli Venäjän keisarikunnan neljännessä duumassa ensimmäisen maailmansodan aikana toiminut liberaalien ja maltillisten konservatiivisten puolueiden liittouma. Se pyrki painostamaan Venäjän johtoa uudistuksiin, jotka olisivat lisänneet kansalaisten luottamusta hallitukseen ja parantaneet sotamenestystä. Blokkiin kuuluneet puolueet pitivät hallussaan noin puolta duuman paikoista, ja sillä oli kannatusta myös valtakunnanneuvostossa ja paikallishallinnossa. Merkittävimmät  blokkiin kuuluneet ryhmät olivat progressistit, oktobristit ja kadettipuolue.
Edistyksellinen blokki muodostettiin elokuussa 1915, ja sen johtajana toimi kadettipuolueen johtaja Pavel Miljukov. Blokin 7. syyskuuta (J: 25. elokuuta) 1915 julkistetussa ohjelmassa vaadittiin tsaari Nikolai II:a nimittämään kansalaisten luottamusta nauttiva ja parlamentaarinen hallitus. Ohjelmassa vaadittiin myös kansallisia ja uskonnollisia vähemmistöjä sortavan politiikan lopettamista. Tsaari kuitenkin reagoi ohjelmaan määräämällä duuman istuntokauden keskeytettäväksi 16. (3.) syyskuuta 1915. Vuoden 1916 aikana edistyksellisen blokin näkemys Venäjän hallituksesta muuttui koko ajan entistä kriittisemmäksi. Helmikuun vallankumouksen aikana blokin jäsenet valitsivat 12. maaliskuuta (27. helmikuuta) 1917 duuman väliaikaisen komitean, joka nimitti Venäjän väliaikaisen hallituksen kolme päivää myöhemmin.
Aiheesta muualla

«Прогрессивный блок» Большая российская энциклопедия (venäjäksi)
Ari Hilli

Ari Hilli (s. 17. maaliskuuta 1968 Oulu) on entinen jääkiekkoilija ja toimii SM-liigajoukkue Oulun Kärpissä maalivahtivalmentajana. Hillin lempinimi on ”Benny”.
Jääkiekkoura

Hilli pelasi juniorina Kärpissä, kunnes siirtyi KalPaan kausiksi 1987–1990. Kiekko-Espoon (1.div.) maalivahtina hän oli kaudet 1990–1992. Seuraava kausi kului HJK:n ja FoPSin maalivahtina. Kiekko-Vantaaseen  Hilli liittyi 1993–1994. Peliuran jälkeen Hilli aloitti maalivahtivalmentajan tehtävät Kiekko-Espoossa (1995–1997). Ennen Kärppien edustusjoukkueen valmennustehtäviä vuonna 1998 Hilli ennätti valmentaa myös Kärppien B-junioreita.
Saavutukset (jääkiekko)

18-vuotiaiden EM-kulta vuodelta 1986 ja 20-vuotiaiden MM-pronssi 1988.
Saavutukset (valmentajaura)

SM-kulta vuosina 2004, 2005, 2007, 2008, 2014, 2015 ja 2018. SM-hopea vuosina 2003, 2009 ja 2019 sekä
SM-pronssi vuonna 2006, 2016 ja 2024.
Andrée Jeglertz

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 14. helmikuuta 1972 (ikä 53)
Syntymäpaikka: Malmö, Ruotsi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Junioriseurat
0000–1984: Husie IF
1985–1990: Malmö FF
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1991–1992 | Malmö FF | 25 | (2) |
| 1991 | → IFK Trelleborg (laina) | 22 | (3) |
| 1993–1996 | Umeå FC | 83 | (1) |
| 1997–1999 | IFK Hässleholm | 67 | (11) |
| 2000–2001 | Gimonäs CK |  |  |
| 2002 | Umeå FC |  |  |
| 2003–2004 | Gimonäs CK |  |  |
| Yhteensä | Yhteensä | 197 | (17) |
Maajoukkue
| 1992 | Ruotsi U21 | 3 | (0) |
Valmennusura
2003–2004: Gimonäs CK
2004–2008: Umeå IK
2009: Djurgårdens IF
2010–2016: Suomi (naiset)
2017–2018: Umeå FC
2019: Kanada (naiset) (apuvalmentaja)
2021–2023: Linköpings FC
2023–: Tanska (naiset)
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Andrée Alexander Jeglertz (s. 14. helmikuuta 1972 Malmö, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Elokuusta 2023 lähtien hän on toiminut Tanskan naisten jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Hän toimi vuosina 2010–2016 Suomen naisten maajoukkueen päävalmentajana.
Ura pelaajana

Jeglertz aloitti peliuransa malmölaisessa Husie IF:n juniorijoukkueessa, josta siirtyi 13-vuotiaana Malmö FF:n organisaatioon. Hän pelasi MFF:n paidassa kaikkiaan 25 pääsarjaottelua. 1993 hän siirtyi Umeå FC:hen. Hän pelasi seurassa neljä kautta kunnes siirtyi IFK Hässleholmiin 1997. Jegelrtz pelasi uransa lopulla myös Gimonäs SK:ssa ja toistamiseen Umeå FC:ssä kunnes siirtyi pelaajavalmentajaksi vuonna 2003.
Meriitit valmentajana

Naisten Ruotsin mestaruus (4): 2005, 2006, 2007, 2008
Hopeaa: 2004
Naisten Ruotsin Cup: 2007
Naisten Ruotsin Supercup (2): 2007, 2008
Naisten UEFA Cup: 2004
Hopeaa: 2007, 2008
Vuoden Damallsvenskan-valmentaja (4): 2005, 2006, 2007, 2008
Suomen vuoden jalkapallovalmentaja: 2012
Naisten EM-kilpailut: 1.kierros 2013
Andrew Brunette

| Andrew Brunette |
| --- | --- |
 Andrew Brunette vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. elokuuta 1973 (ikä 51) Sudbury, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Bruno
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  185 cm
Paino:  95 kg
Pelinumero:  15
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1995–2012
Seurat:  Washington Capitals,   Nashville Predators,   Atlanta Thrashers,   Minnesota Wild,   Colorado Avalanche,  Chicago Blackhawks
NHL-varaus:  174. varaus, 1993 Washington Capitals
Brunette vuonna 2007.
Andrew Brunette (s. 24. elokuuta 1973 Sudbury, Ontario) on kanadalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija, joka pelasi NHL:ssä 16 kautta vuosina 1995–2012. Brunette oli pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän toimii tällä hetkellä Nashville Predatorsin päävalmentajana.
Ura

Brunette pelasi ensi pelinsä OHL:ssä Owen Sound Platersin riveissä vuonna 1990. Hän pelasi OHL:ssä kolme kautta, joista viimeisellä hän teki kovat tehopisteet: 162 pistettä 66 ottelussa. Washington Capitals varasi Brunetten NHL:n varaustilaisuudessa kesällä 1993 seitsemännellä kierroksella, 174. pelaajana.
Varausta seuranneena kautena Brunette pelasi Hampton Roads Admiralsissa ECHL:ssä vajaan kauden, kunnes hänet nostettiin AHL:ään samana kautena. Brunette pelasi vielä seuraavat neljä kautta AHL:ssä, tehden kuitenkin parinkymmenen ottelun mittaisia visiittejä Washingtoniin. Ensimmäisen NHL-ottelunsa hän pelasi kaudella 1995–1996.
Kesällä 1998 Brunette siirtyi laajennusvaraustilaisuudessa Nashville Predatorsin riveihin. Ensimmäisellä kaudellaan Nashvillessa hän pääsikin pelaamaan 77 ottelua – enemmän kuin koskaan ennen. Yhden kauden jälkeen Predatorsissa hän siirtyi NHL:n laajennusjoukkue Atlanta Thrashersiin. Toisella kaudellaan NHL:ssä Brunette löi pisteiden valossa itsensä lopullisesti läpi.
Kaudeksi 2001–2002 Brunette siirtyi Minnesota Wildiin. Pudotuspeleissä 2003 Brunette ratkaisi konferenssin puolivälierän Colorado Avalanchea vastaan ja sai näin nimensä historiankirjoihin ollen viimeinen Patrick Royn selän taakse maalin tehnyt pelaaja.
Brunette siirtyi työsulun jälkeen Colorado Avalancheen, solmittuaan seuran kanssa sopimuksen elokuussa 2005. Kauden 2005–2006 pudotuspeleissä Brunette ratkaisi jälleen sarjan, tällä kertaa Dallas Starsia vastaan konferenssin puolivälierissä. Seuraava kausi on Brunetten paras kausi tilastollisesti, hän ylitti ensimmäistä kertaa piste per peli -rajan. Kauden 2007–2008 alussa Brunette teki uransa 500. pisteen Calgary Flamesiä vastaan.
Brunette palasi kesällä 2008 Minnesota Wildiin tehtyään kolmen vuoden ja seitsemän miljoonan dollarin sopimuksen seuran kanssa. Heinäkuun alussa 2011 Brunette teki yhden vuoden ja kahden miljoonan dollarin sopimuksen Chicago Blackhawksin kanssa. Kausi 2011–2012 jäi hänen pelaajauransa viimeiseksi.
Brunette ilmoitti pelaajauransa päättymisestä helmikuussa 2013, jolloin hänet nimitettiin neuvonantajaksi Minnesota Wildin organisaatioon. Hän pelasi 16 kautta kestäneellä NHL-urallaan 1 110 ottelua runkosarjassa ja 49 pudotuspeleissä. Pisteitä hän teki runkosarjassa 733, 268 maalia ja 465 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä 35, 17 maalia ja 18 syöttöpistettä.
Brunetten fyysisiä ominaisuuksia on kehuttu, ja hän pelasikin joulukuun 2001 loukkaantumisen jälkeen 509 ottelua putkeen helmikuuhun 2009.
Kaudella 2019-20 Brunette palkattiin Florida Panthersin apuvalmentajaksi Joel Quennevillen johtamaan valmennusryhmään. Lokakuussa 2021 hänet nimitettiin joukkueen väliaikaiseksi päävalmentajaksi, Quennevillen lähdettyä päävalmentajan paikalta.
Kesäkuussa 2022 Brunette erotettiin Panthersin päävalmentajan tehtävästä ja hän lähti New Jersey Devilsiin apuvalmentajaksi.
Toukokuussa 2023 Nashville Predators nimesi Brunetten päävalmentajakseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andrew Brunette Wikimedia Commonsissa
Andrew Brunette jatkoaika.comissa
Andrew Brunette The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Geórgios Papadópoulos

| Geórgios Papadópoulos> Γεώργιος Παπαδόπουλος.Kreikan presidentti |
| --- | --- |
 1. kesäkuuta 1973 – 25. marraskuuta 1973  
Varapresidentti:  Odysséas Angelís
Edeltäjä:  Monarkia (Konstantin II kuninkaana ja Geórgios Zoitákis valtionhoitajana)
Seuraaja:  Faídon Gkizíkis
Kreikan sijaishallitsija
 22. maaliskuuta 1972 – 31. toukokuuta 1973  
Edeltäjä:  Monarkia (Konstantin II kuninkaana ja Geórgios Zoitákis valtionhoitajana)
Kreikan pääministeri
 13. joulukuuta 1967 – 8. lokakuuta 1973  
Monarkki:  Konstantin II
Edeltäjä:  Konstantínos Kóllias
Seuraaja:  Spyrídon Markezínis
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. toukokuuta 1919 Elaiochóri, Kreikka
Kuollut: 27. kesäkuuta 1999 (80 vuotta) Ateena, Kreikka
Puoliso:  Níki Vasileiádi Déspoina Gáspari
Lapset:  3
Tiedot
Puolue:  EPEN
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Kreikka
Palvelusvuodet:  1940–1973
Sotilasarvo:  eversti
Taistelut ja sodat:  Kreikan taistelu Kreikan sisällissota Kreikan sotilasvallankaappaus 1967
Geórgios Papadópoulos (kreik. Γεώργιος Παπαδόπουλος, 5. toukokuuta 1919 – 27. kesäkuuta 1999) oli Kreikan sotilasvallankaappauksen johtaja vuonna 1967 ja kaappausta seuranneen Kreikan sotilasjuntan johdossa vuosina 1967–1974.
Papadópoulos oli osallisena jo vuoden 1956 epäonnistuneessa vallankaappausyrityksessä. Vuonna 1964 hän nousi otsikoihin pidätettyään alaisiaan ja siviileitä syytettyinä armeijan ajoneuvoihin kohdistuneesta sabotaasista. Sabotaasi-isku todettiinselvennä Papadópouloksen itsensä teettämäksi, ja sen tarkoitus oli osoittaa, että silloisen hallituksen vallassa ollessa kommunistit saivat vaarantaa kansakunnan turvallisuuden.lähde?
Vuonna 1967 Papadópoulos yhdessä muiden oikeistolaisten upseerien kanssa käytti tilannetta hyväkseen, kun kuninkaalla ja pääministerillä oli erimielisyyksiä, ja Kreikan sotilasjuntta kaappasi vallan. Lähes ensi töikseen juntta vangitutti viisituhatta kommunistia. Kuningas Konstantin II:n yritettyä vastavallankumousta juntta luopui siviilien nukkehallituksen johtajanaan Konstantínos Kóllias tukemisesta, eversti Geórgios Zoitákis nimitettiin valtionpäämieheksi ja Papadópoulos pääministeriksi. Hän yhdisti pääministerin toimeen myös ulkoasiainhallinnon, puolustuksen, koulutuspolitiikan ja hallituspolitiikan.
Vallan keskittäminen jatkui kesäkuussa 1973, kun Papadópoulos seurasi Zoitákista presidentin virassa. Hän pysyi vallassa aina marraskuuhun 1973, jolloin Dimítrios Ioannídis syrjäytti hänet seuraavassa vallankaappauksessa. Vuonna 1974 järjestettiin vaalit, ja niiden jälkeen Papadópoulos vangittiin ja tuomittiin kuolemaan. Rangaistus muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Vankilassa ollessaan Papadópoulos kieltäytyi armahduksesta, koska hänen olisi se saadakseen ollut kaduttava tekojaan. Hän kuoli vankilassa 80-vuotiaana syöpään vuonna 1999.
Akim Aliu

| Akim Aliu |
| --- | --- |
 Akim Aliu vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. helmikuuta 1989 (ikä 35) Okene, Nigeria
Kansalaisuus:   Kanada  Ukraina
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  191 cm
Paino:  99 kg
Pelinumero:  16
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2009–2019
Seurat:  Rockford IceHogs (AHL),   Toledo Walleye (ECHL)   Chicago Wolves (AHL)   Gwinnett Gladiators (ECHL)   Peoria Rivermen (AHL)   Colorado Eagles (ECHL)   Abbotsford Heat (AHL)   Calgary Flames (NHL)   Hamilton Bulldogs (AHL)   Hartford Wolf Pack (AHL)   AIK (SHL)   Rochester Americans (AHL)   Bakersfield Condors (ECHL)   Oklahoma City Barons (AHL)   Amur Khabarovsk (KHL)   Florida Everblades (ECHL)   Atlanta Gladiators (ECHL)   Cleveland Monsters (AHL)   HC 05 Banská Bystrica (Extraliga   Karlskrona HK (SHL)   IK Pantern (Hockeyallsvenskan)   Orlando Solar Bears (ECHL) HC Litvínov (ČEL)
NHL-varaus:  56. varaus, 2007 Chicago Blackhawks
Akim Aliu (s. 24. huhtikuuta 1989 Okene, Nigeria) on Nigeriassa  syntynyt ukrainalais-kanadalainen jääkiekkoilija. Aliu on Chicago Blackhawksin varaus, joka pelasi Calgary Flamesissä seitsemän NHL-ottelua.
Ura > Uran alku

Aliu syntyi Nigeriassa, mutta hän vietti suurimman osan lapsuuttaan Ukrainassa. Hänen nigerialainen isänsä työskenteli Kiovan yliopistossa, ja hänen äitinsä oli ukrainalainen. Aliu puhuu äidinkielenään ukrainaa. Aliu aloitti jääkiekkoilun vasta 12-vuotiaana Torontossa, jonne perhe oli muuttanut pari viikkoa aikaisemmin. Hän pääsi pelaamaan yhteen Toronton parhaista poikajoukkueista, jossa pelasi myös tuleva NHL-pelaaja Sam Gagner.
Aliu siirtyi OHL-junioriliigaan kaudeksi 2005–2006. Hän aloitti kautensa Windsor Spitfiresissä, jossa ajautui kuitenkin vaikeuksiin. Aliu ei suostunut osallistumaan tulokkaiden kasterituaaliin, jossa veteraanipelaajat määräävät tulokkaat sulloutumaan alasti joukkueen bussin pieneen vessaan. Seuraavan päivän harjoituksissa joukkueen kapteeni Steve Downie iski Aliuta poikittaisella mailalla suuhun, ja Aliu menetti muutaman hampaan. Aliu joutui muutamaksi viikoksi sivuun kokoonpanosta, mutta palattuaan joukkueeseen hän tappeli harjoituksissa Downien kanssa. Lopulta molemmat pelaajat kaupattiin joukkueesta, ja valmentaja Moe Mantha sai potkut tapahtuneesta seuranneen kohun jälkeen.
Aliu jatkoi uraansa Sudbury Wolvesissa, jossa hän ajautui erimielisyyksiin valmentaja Mike Folignon kanssa. Aliu hyllytettiin muutamasta pelistä, kun hän oli ottanut tyhmiäselvennä jäähyjä. Chicago Blackhawks varasi Aliun toisella kierroksella 56 varauksena varaustilaisuudessa 2007. Seuraavaksi kaudeksi Sudbury kauppasi hänet London Knightsiin. Londonissa hän teki 60 ottelussa kaudella 2007–2008 tehot 28+33. OHL-kauden jälkeen Aliu pelasi ensimmäiset ammattilaispelinsä, kun hän edusti kahdessa ottelussa AHL:ssa pelaavaa Chicagon farmiseuraa Rockford IceHogsia. Kesällä 2008 Aliu teki kolmen vuoden sopimuksen Chicagon kanssa. Hän palasi kuitenkin vielä kaudeksi 2008–2009 OHL:n Londoniin, jossa ei kuitenkaan pelannut koko kautta, sillä hänet kaupattiin kesken kauden takaisin Sydburyyn.
Ura > Ammattilaisura

Ensimmäisen ammattilaiskautensa Aliu pelasi 2009–2010. Hän edusti pääasiassa Chicagon farmijoukkue Rockfordia. Aliu joutui kuitenkin loppukaudesta farmin farmiin ECHL-liigan Toledo Walleyesiin. Kauden jälkeen hän oli osa suurkauppaa, jossa hän siirtyi Atlanta Thrashersiin Dustin Byfuglienin, Brent Sopelin ja Ben Eagerin kanssa, ja Chicago sai Marty Reasonerin, Jeremy Morinin, Joey Crabbin ja Atlantan ensimmäisen sekä toisen kierroksen varausvuoron 2010 varaustilaisuudessa.
Kautensa Aliu aloitti Thrashersin farmijoukkueessa AHL:n Chicago Wolvesissa, josta hänet tiputettiin vielä ECHL-liigan Gwinnett Gladiatorsiin. Maaliskuussa 2011 Thrashers lainasi hänet AHL:n Peoria Rivermeniin.
Kaudeksi 2011–2012 Thrashers muutti Winnipegiin ja muutti nimekseen Jets. Aliu tippui Jetsin kokoonpanosta harjoituskaudella ja oli sen jälkeen pitkiä aikoja pelaamatta. Hän käväisi kuitenkin lyhyesti ECHL:n Colorado Eaglesissa ja itävaltalaisessa EC Salzburgissa. Tapaninpäivänä Jets lainasi hänet Calgary Flamesin farmijoukkueeseen Abbotsford Heatiin. Tammikuussa Flames hankki Aliun pelaajaoikeudet Jetsiltä vaihdossa John Negriniin. Aliu teki uransa ensimmäisen NHL-maalin Calgary Flamesin paidassa Anaheim Ducksia vastaan 7. huhtikuuta 2012.
Aiheesta muualla

Akim Aliun profiili hockeyDB.comissa
Akim Aliun profiili Hockey's futuressa
Akim Aliu Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle