stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Massimo Moratti

Massimo Moratti
Massimo Moratti (s. 16. toukokuuta 1945 Bosco Chiesanuova, Italia) on italialainen liikemies, joka tunnetaan parhaiten jalkapalloseura Internazionale Milanon entisenä omistajana ja puheenjohtajana.
Morattin suku lukeutuu Italian varakkaimpiin. Hän on muun muassa öljy-yhtiö Sarasin omistajia. Morattin isä Angelo toimi Interin puheenjohtajana sen kultakaudella 1960-luvulla. Hän on pyrkinyt nostamaan seuran vastaavanlaiseen menestykseen.
Moratti on toiminut Interin puheenjohtajana vuosina 1995–2004 ja uudelleen vuodesta 2006 lähtien. Hänen kaudellaan seura ei ole yleensä saavuttanut odotettua menestystä. Morattin aikana Inter onkin tullut tunnetuksi lähinnä lukuisista valmentajanvaihdoksista ja kalliista pelaajahankinnoista. Seura on saavuttanut hänen aikanaan UEFA Cupin voiton (1998), Mestarien liigan voiton (2010) seurajoukkueiden maailmanmestaruuden (2010) viisi Italian-mestaruutta (2006, 2007, 2008, 2009, 2010), kolme Italian cupin voittoa (2005, 2006, 2010) ja kolme Italian supercupin voittoa (2005, 2006, 2010). Kaudella 2009/2010 Inter onnistui voittamaan ensimmäisenä italialaisena seurana harvinaisen triplan voitettuaan mestareiden liigan Serie A:n ja Italian cupin.
Vuonna 2013 Moratti myi seuran indonesialaisille.
Massimo Fecchi

Massimo Fecchi, monesti vain Fecchi (s. 7. syyskuuta 1946) on italialainen Aku Ankka -sarjakuvan piirtäjä. Fecchin piirrosjälkeä on nähty monissa Aku Ankan taskukirjoissa ja Roope-setä-lehdissä. Fecchi piirtää yleensä pitkiä seikkailusarjoja. Fecchi alkoi piirtää Aku Ankka -tarinoita vuonna 1998 ja hän piirtää niitä yhä. Hän on piirtänyt myös monia muita sarjakuvia. Fecchin kädenjäljen tunnistaa pehmeistä linjoista.kenen mukaan? Fecchi kuvittaa usein Per Hedmanin käsikirjoituksia. Hän teki myös esinäytöksen taskareihin Miljoonakaappaus ja Raha rauhoittaa.
Mansplaining

Mies kertoo itsevarmasti mielipiteitään baarissa.
Mansplaining (koostesana sanoista engl. man, ”mies” ja explaining, ”selittäminen”), joka suomennetaan usein muotoon miesselittäminen tai mansplainaus, on ilmiö, jossa henkilö kommentoi tai selittää jotakin alentuvaan, yksinkertaistavaan ja yli-itsevarmaan sävyyn, olettaen tietävänsä enemmän kuin henkilö, jolle puhuu. Tyypillisesti sillä tarkoitetaan tilannetta, jossa kuuntelija tietää asiasta enemmän kuin selittäjä. Miesselittäminen voi tarkoittaa esimerkiksi pyytämättä annettuja neuvoja, päälle puhumista ja puhujan keskeyttämistä, ”itse asiassa” -tyyppisiä, aihetta yliyksinkertaistavia huomautuksia, sekä monenlaisia muita toisen henkilön argumenttien väheksymisen tapoja. Koska puhujan keskeyttävää, päällekäyvää selittämistä tapahtuu useimmiten miesten toimesta, ja naiset tulevat miehiä useammin puhuessaan keskeytetyksi (sekä miesten että naisten toimesta), feministisissä yhteyksissä ilmiö ymmärretään vallankäytön muodoksi.
Sana mansplaining valittiin vuonna 2010 the New York Timesin Vuoden sanaksi. American Dialect Society puolestaan nosti sanan ”kaikista luovimmaksi uudeksi sanaksi” vuonna 2012, ja OxfordDictionaries.com lisäsi sen sanakirjaansa vuonna 2014.
Alkuperä

Termin alkuperä liitetään usein kirjailija Rebecca Solnitin kolumniin Miehet selittävät minulle asioita vuodelta 2008 (suom. Pauliina Vanhatalo, 2019). Solnit ei kuitenkaan itse käyttänyt termiä kolumnissa kertaakaan, vaan termin keksi nimettömäksi jäänyt LiveJournalin käyttäjä. Kulttimaineeseen nousseessa kolumnissaan Solnit kertoo olleensa juhlissa, joissa hän kertoi juhlien isännälle julkaisseensa hiljattain kirjan 1800-luvun valokuvaaja Eadweard Muybridgesta. Mies keskeytti kertomuksen kysymällä, oliko Solnit kuullut ”hyvin merkittävästä” samana vuonna ilmestyneestä julkaisusta, joka käsitteli samaa valokuvaajaa. Vaikka hän ei ollut itse lukenut kirjaa, hän ehti selittää Solnitille puutteellisia, The New York Times-lehden kirja-arvosteluun pohjaavia tietojaan tämän itse kirjoittamasta kirjasta pitkään, ennen kuin usean toiston jälkeen lopulta uskoi, että Solnit oli teoksen kirjoittaja. Kolumni nosti esiin tilanteen, jonka eri variaatioita useat naiset kohtaavat arjessaan: naisia pidetään monesti oletusarvoisesti miehiä tietämättömämpinä, ja he saattavat tulla kohdelluksi tietämättömämpinä myös silloin, kun ovat aiheen asiantuntijoita.
Solnit argumentoi kolumnissaan, että alentuva selittäminen on osa laajalle levinnyttä ilmiötä, joka ”saa naiset jättämään puheenvuoronsa käyttämättä ja heidän puheenvuoronsa tulemaan ohitetuiksi --. Se lisää naisten epävarmuutta ja itsensä rajoittamista samalla, kun se lisää miesten epätodenmukaista yli-itsevarmuutta” Hän osoittaa myös, että vaikka arkipäivän miesselittäminen voi vaikuttaa harmittomalta, naisten äänen vaientaminen laajassa mittakaavassa edustaa vallankäyttöä, joka vaikuttaa yhteiskuntaan ja sen tasa-arvoisuuteen.
On tutkittu, että naiset pääsevät puhumaan alle 75 % ajasta päätöksentekoa koskevissa keskusteluissa verrattuna miehiin, ja useat suomalaistutkimukset osoittavat naisten kohtaavan vähättelyä sukupuolensa vuoksi myös työpaikoilla .
Termin käyttö

Vuonna 2018 Ilja Rautsi julkaisi miesselittämisestä kertovan lyhytelokuvan Helsinki Mansplaining Massacre. Hän kokosi siihen aidoista tilanteista koostettuja selittämisen esimerkkejä, ja kuvailee selittäjää kauhuelokuvien hirviönä: ”Ei auta, että yrität paeta sitä, logiikka ja vastaväitteet eivät auta”. Lyhytelokuva on Saanut Suomen elokuvasäätiön, Avekin ja Ylen Yhden Yön juttu -käsikirjoitusapurahan ja tuotantotukea. Se oli vuoden 2019 Jussi-gaalan palkintoehdokkaana parhaaksi lyhytelokuvaksi, ja voitti Etelä-Korean lyhytelokuvakilpailun pääpalkinnon.
Saara Särmä käsikirjoitti yhdessä Ulla Heikkilän kanssa lyhytelokuvan kuuluisaksi nousseesta tapauksesta, jossa huippufyysikkonainen istui miesten keskellä paneelissa ja sai ensimmäisen puheenvuoronsa vasta noin tunnin jälkeen, ja sen jälkeen  tapahtuman moderaattori toistuvasti puhui hänen päällensä. Let Her Speak on osa Tuffi Filmsin tuottamaa Yksittäistapaus-elokuvasarjaa, ja ohjaaja Saara Särmä kuvailee sitä mansplaining-termin avulla.
Kirjallisuutta

Rebecca Solnit: Miehet selittävät minulle asioita.  Suomentanut Pauliina Vanhatalo. S&S, 2019.  ISBN 9789515248619.
Aiheesta muualla

Kim Goodwin: Mansplaining explained in one chart (englanniksi)
Saara Särmän kolumni: Käsitteet auttavat muuttamaan maailmaa, siksi miesselittämisestä puhuminen ei ole turhaa lätinää (11.09.2019, Yle)
Naisasiatoimisto Kaartamo & Tapanainen: Lääkärinvala velvoittaa olemaan feministi (9.9.2020, Yle Areena)
Mansplaining saa haastajan – Miestoisto on uusi ilmiö, jossa miehet valtaavat naisten aloittaman keskustelun (5.10.2017, Nyt.fi)
Matari

| Matari> Matar |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Matari korostettuna.
Kaupunki:  Vantaa
Suuralue:  Korson suuralue
Kaupunginosa nro:  80
Pinta-ala:  1,8 km² 
Väkiluku:  2 349 (31.12.2023)
Työpaikkoja:  213 kpl   (25.11.2019)
Postinumero(t):  01400, 01450, 01480
Lähialueet:  Asola, Korso, Metsola, Mikkola, Päiväkumpu, Rekola
Matari (ruots. Matar) on Vantaan Korson suuralueeseen kuuluva kaupunginosa. Se sijaitsee pääradan itäpuolella ja Keravanjoen luoteispuolella. Naapurikaupunginosia ovat Päiväkumpu ja Rekola etelässä, Asola radan takana lännessä sekä Metsola ja Mikkola pohjoisessa.
Asukkaita Matarissa on noin 2 300 ja työpaikkoja noin 200. Asutus koostuu lähinnä pien- ja omakotitaloista, ja asuntokannasta omistusasuntoja on yli 80 %. Asuntotuotanto on Korson suuralueen muihin kaupunginosiin verrattuna vähäistä. Korson vesitorni on Matarin kauas erottuva maamerkki.
Palvelut

Mikkolan koulu on Matarin ja Mikkolan välissä, ja Rekolan koulu palvelee myös Mataria. Mikkolan koulun yhteydessä on nuorisotila ja hammashoitola. Matarista löytyy myös päiväkoti. Lähimmät kirjastot ovat Lumon kirjasto Korsossa ja Koivukylän kirjasto.
Kaupallisia keskittymiä Matarissa ei ole. Korson keskustan palveluihin ruokakauppoineen ja erikoisliikkeineen on noin kilometrin matka. Junayhteyksiä palvelevat Korson asema ja Rekolan asema, ja Matarista on suora linja-autoyhteys Koivukylän asemalle ja Tikkurilaan.
Virkistysalueet

Kaupunginosassa on paljon viheralueita ja ulkoilumahdollisuuksia, kuten Tervahaudanmetsä kuntopolkuineen sekä Kiertotähdenpuisto Rekolantien viereisine skeittialueineen, katutaideaitoineen ja koirapuistoineen. Matarin täyttömäki on talvisin pulkkamäki. Rekolan koulun yhteydessä on Rekolan liikuntapuisto.
Keravanjoen äärellä sijaitsee ulkoilualue Matarinpuisto, johon kuuluu myös kuntoilupaikka. Keravanjokeen kuuluvan noin 400 metriä pitkän Matarinkosken alapuolella on Matarin yleinen uimaranta. Joen ylittävä Matarinpuiston silta yhdistää Matarinpuiston Päiväkummun ulkoilualueisiin, ja molemmin puolin jokea on valaistuja puistoraitteja ja ulkoilureittejä. Matarinpuiston alueelta on lyhyt matka virkistysalue Kuusijärvelle, josta on edelleen valaistu kulkureitti Sipoonkorven kansallispuistoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matari Wikimedia Commonsissa
Keravanjoki ja siihen kuuluva Matarinkoski erottavat Matarin ja Päiväkummun kaupunginosat toisistaan. Jokimaastossa on ulkoilureittejä.
Matarinkosken uimaranta
Matthias Pintscher

Matthias Pintscher (s. 29. tammikuuta 1971 Marl) on saksalainen säveltäjä ja kapellimestari.
Pintscher opiskeli pianon-, lyömäsoitinten- ja viulunsoittoa sekä orkesterinjohtoa. Hän johti varhaisessa vaiheessa kaupunkinsa nuoriso-orkesteria. Hän teki vuonna 1988 opintomatkan Lontooseen ja opiskeli sitten sävellystä Giselher Kleben johdolla Detmoldin musiikkiyliopistossa. Hän tapasi Hans Werner Henzen vuonna 1990 ja opiskeli Manfred Trojahnin johdolla Düsseldorfissa vuosina 1992–1994. Hän sai myös orkesterinjohdon opetusta Péter Eötvösiltä. Säveltämisen rooli hänen elämässään kasvoi tuolloin, ja pian hän jakoi aikansa tasapuolisesti orkesterinjohdon ja säveltämisen kesken. Hän suoritti opintoja Pierre Boulez'n johdolla ja alkoi saada kriittistä suosiota.
Pintscher aloitti vuonna 2007 työn sävellysprofessorina Münchenin musiikki- ja teatteriyliopistossa, ja vuonna 2014 hänet nimitettiin sävellysprofessoriksi Juilliard Schooliin. Hän sai vuonna 2012 myös nimityksen Ensemble InterContemporainin musiikilliseksi johtajaksi, jona alkoi toimia kaudella 2013/2014. Pintscher on myös johtanut BBC:n sinfoniaorkesteria, Clevelandin orkesteria, Ensemble Contrechampsia, Klangforum Wieniä, Frankfurtin ooppera- ja museo-orkesteria, NDR:n Elbphilharmonie-orkesteria, Stuttgartin radion sinfoniaorkesteria, Saint Louisin sinfoniaorkesteria, Rotterdamin filharmonikkoja, Staatsoper Unter den Lindeniä, Orchestre de la Suisse Romandea ja Euroopan kamariorkesteria. Hänellä on ollut useita residenssejä. Hän pääsi johtamaan Beat Furrerin Violetter Schneen kantaesityksen tammikuussa 2019, ja kaudelle 2019–2020 hän otti vastuun Olga Neuwirthin Orlandon kantaesityksestä.
Pintscherin tuotantoon säveltäjänä kuuluvat muiden muassa oopperat Thomas Chatterton (1994–1998) ja L'espace dernier (2004) sekä baletti Gesprungene Glocken (1992–1993, uusittu 2000). Teatraalisuus on esillä myös hänen soittimellisessa tuotannossaan. Runous ja kuvataiteet, kuten Alberto Giacomettin ja Arthur Rimbaud'n työt ovat vaikuttaneet vahvasti hänen työhönsä. Pintscher käyttää tyylistään nimitystä Sprachmusiken, jolla hän korostaa työn draamallisuutta ja äänen julistuksellista voimaa. Teosten kantaesittäjiin ovat kuuluneet Pierre Boulez, Christoph Eschenbach, Daniel Barenboim, Dietrich Henschel ja Zürichin Tonhalle-orkesteri. Pintscherin sellokonserton Un Despertar kantaesitti Bostonin sinfoniaorkesterin solistina Alisa Weilerstein. Pianokonserton Nur kantaesityksen solistina oli kaudella 2018/2019 Daniel Barenboim.
Pintscherin teoksia on kustantanut Bärenreiter.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Maria Bueno

| Maria Bueno |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. lokakuuta 1939  São Paulo 
Tennispelaaja
Kätisyys:  oikeakätisyys
Aiheesta muualla
www.mariabueno.org
ITF
WTA
Maria Bueno
Maria Ester Audion Bueno (11. lokakuuta 1939 São Paulo –  8. kesäkuuta 2018 São Paulo) oli brasilialainen tennispelaaja,  joka voitti uransa aikana 19 Grand Slam -turnausta. Niistä seitsemän tuli kaksinpelistä, yksitoista nelinpelistä ja yksi sekanelinpelistä.
Bueno aloitti tenniksen pelaamisen hyvin varhaisella iällä ja voitti ensimmäisen turnauksensa 12-vuotiaana. vaikka ei ollut siihen mennessä saanut minkäänlaista muodollista koulutusta. Hän oli vasta 14 vuoden ikäinen voittaessaan maansa naisten kaksinpelimestaruuden. Kansainvälisellä kiertueella Bueno aloitti 1958, jolloin hän voitti Rooman turnauksen sekä ensimmäisen Grand Slam -tittelinsä Wimbledonin nelinpelissä Althea Gibsonin kanssa.
Seuraavana vuonna Bueno saavutti ensimmäisen kaksinpelimestaruutensa Wimbledonissa kukistamalla Darlene Hardin loppuottelussa lukemin 6–4, 6–3. Hän voitti kaksinpelin myös  Yhdysvaltain avoimissa ja oli vuoden 1959 ranking-ykkönen. Lisäksi Associated Press nimesi hänet vuoden naisurheilijaksi. Bueno oli ensimmäinen ei-yhdysvaltalainen nainen, joka kykeni voittamaan sekä Wimbledonin että Yhdysvaltain avoimet saman kalenterivuoden aikana. Kotimaahansa Brasiliaan palattuaan hän sai kansallissankarin vastaanoton: maan presidentti huomioi hänet, ja São Paulon kaduilla järjestettiin serpentiiniparaati hänen kunniakseen.
Bueno voitti kaksinpelimestaruuden Wimbledonissa kaikkiaan kolme kertaa ja Yhdysvaltain avoimissa neljästi. Australian ja Ranskan avoimissa hän ylsi kummassakin loppuotteluun, mutta hävisi molemmilla kerroilla Margaret Smith Courtille. Bueno pääsi vähintään puolivälieriin 26 ensimmäisessä Grand Slam -kaksinpeliturnauksessaan. Tämä putki katkesi Wimbledonissa 1967, sillä hän hävisi tuolloin neljännellä kierroksella käsivamman takia.
Nelinpelaajana Bueno voitti 12 Grand Slam -turnausta kuuden eri pelikumppanin kanssa. Hänestä tuli vuonna 1960 ensimmäinen nainen, joka on voittanut nelinpelin kaikissa neljässä Grand Slam -turnauksessa saman kalenterivuoden aikana. Näissä mestaruuksissa hänen partnereinaan olivat Christine Truman Australian avoimissa ja Darlene Hard Ranskan avoimissa, Wimbledonissa sekä Yhdysvaltain avoimissa.
Vuonna 1978 Bueno hyväksyttiin International Tennis Hall of Fameen.
Grand Slam -finaalit (35)

Bueno voitti 19 ja hävisi 16 Grand Slam -finaaleistaan.
Aiheesta muualla

International Tennis Hall of Fame -esittely (englanniksi)
Maria Bueno Website (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Maria Bueno
Käännös suomeksi
Masira

| Masira (مصيرة, Maṣīra) |
| --- | --- |

 Masira
 Koordinaatit: 20.4°N, 58.8°E 
Valtio:  Oman
Kuvernoraatti:  Aš-Šarqiyyan eteläinen
Wilaya:  Masira
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  654,36 km²
Väkiluku (2013)  ():  12 825
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Masira (arab. مصيرة‎, Maṣīra) on Omanin itäosassa, Arabianmeressä sijaitseva, lokakuussa 2011 perustettuun Ash-Šarqiyyan eteläisen kuvernoraatiin kuuluva saari, jolla on Omanin aluehallinnon 2. tason piirikunnan eli wilayan asema.
Masiran saarella on pituutta 65 kilometriä ja leveyttä noin 14 kilometriä. Pääosin se on aavikkoa. Saaren erottaa mantereesta kapea Masiransalmi (Turat Maṣīra). Masiran strateginen merkitys oli aiemmin suurempi, sillä saaren pohjoispäässä on aiemmin, 1970-luvulle saakka brittien ja Yhdysvaltojen käytössä ollut, nykyisin Omanin ilmavoimen käytössä oleva sotilaslentoasema. Saaren rannikolla asustaa suuria kilpikonnayhteisöjä. Keskuksena toimii Hilfin kaupunki (8 467 as., 2010; myös nimellä Ras-Hilf) saaren pohjoisosassa, lentoaseman lounaispuolella. Omanin pääkaupunki Masqatiin sijaitsee linnuntietä 350 kilometriä Masiran saarelta pohjoiseen.
Masiran (wilauan) väkiluku on kehittynyt seuraavasti: 9 292 (VL 2003), 8 726 (VL 2010) ja 12 825 (2013), joista omanilaisia oli 59,5 prosenttia.
Masiran saaren kartta.
Näkymä rannalle, kuvassa näkyy muun muassa valvontatutkan kupu.
Yhdysvaltain merivoimien helikopteri ja sotilaita Irakin sodan aikaan.
Autolautta mantereelta.
Kalastusaluksia satamassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Masira Wikimedia Commonsissa
Masirah, Oman (englanniksi) (worldweather.wmo.int)
Peter Carty, 4.9.2010: Oman's desert island (englanniksi) (theguardian.com)
Introducing Masirah (englanniksi) (lonelyplanet.com)
Mary Fairchild MacMonnies Low

Mary Fairchild Low: Omakuva Berthe-tyttären kanssa, maalauksessa Roses et lys vuodelta 1897
Mary Fairchild Low: Puutarha Givernyssä.
Mary Fairchild MacMonnies Low (1858 - 1946) oli yhdysvaltalainen taidemaalari, joka maalasi maisemia, alastontutkielmia ja muotokuvia. Hän maalasi paljon ulkona ja hänen töitään leimaa hieno auringonvalo.
Elämänvaiheita

Mary Fairchildin  isä toimi lennättimen palveluksessa ja äiti harrasti miniatyyrimaalausta. Tuleva taiteiteilija työskenteli aluksi opettajana, kunnes vuoona 1884 hän ilmoittautui osa-aika opiskelijaksi St. Louisissa olevaan taidekouluun. Koulun rehtori järjesti hänelle kolmevuotisen stipendin vuosiksi 1885- 1888 ulkomailla tehtävää taideopiskelua varten.
Pariisissa Fairchild aloitti opiskelun Académie Julianissa vuonna 1885 ja piti ensimmäisen näyttelynsä jo seuraavana vuonna. Vuonna 1888 hän tuli tuolloin muodikkaan Carolus-Duranin oppilaaksi. Carolus-Duranin ateljeessa hän tapasi ensimmäisen aviomiehensä, kuvanveistäjä Frederick McMonniesin.
Vuonna 1888 Mary Fairchild solmi avioliiton ja piti näyttelyn vuonna 1890 nimellä Miss Mary Fairchild, jotta häntä ei sekoitettaisi aviomieheensä. Kumpikin aviopuoliso oli menestyvä taiteilija ja hankkivat hienon asunnon Rue de Sèvresiltä. Kesät he viettivät 1300- luvulla rakennetussa luostarissa Givernyssä. Heidän tuttavapiiriinsä kuuluivat Isadora Duncan ja Claude Monet.
Vuonna 1891 Fairchild McMonnies sai ateljeeseensa vieraan, joka teki merkittävän tilauksen. Bertha Palmer tilasi häneltä seinämaalauksen Primitive Woman vuonna 1893 pidettävään Chicagon maailmanmäyttelyyn. Toisen seinämaalauksen tekisi Mary Cassatt.
Chicagon maailmannäyttelyn jälkeen perheen talous alkoi olla turvattu ja pariskunta osti luostarin omakseen vuonna 1901. Fairchild McMonnies pääsi Yhdysvaltain taiteilijaliiton jäseneksi vuonna 1896 ja Ranskan Société Nationale des Beaux-Artsìn vuonna 1898. Hän piti tuohon aikaan näyttelyitä ja hänen töissään on vaikutteita impressionismista. Pariskunnan avioliitto alkoi rakoilla aviomiehen uskottomuuden takia.
Pariskunta otti avioeron vuonna 1908. Hän solmi uuden avioliiton taiteilija Will Hicok Low`n kanssa vuonna 1909. He olivat tavanneet jo vuonna 1901. Pariskunta päätti perustaa kotinsa pysyvästi Yhdysvaltoihin. Ennen lähtöään taiteilija päätti lahjoittaa kaksi teostaan museolle. Andelysin pormestari kiittä maalauksista säilyneessä kirjessään. Maalaukset lienevät tuhoutuneet toisessa maailmansodassa, sillä niitä ei ole sen jälkeen nähty.
MacMonnies Low jatkoi maalaamista loppuikänsä, vaikka viimeisinä vuosina sairaus vaikeutti elämää.
Mary Fallin

| Mary Fallin |
| --- | --- |

Oklahoman 27. kuvernööri
 10. tammikuuta 2011 – 14. tammikuuta 2019  
Varakuvernööri:  Todd Lamb
Edeltäjä:  Brad Henry
Seuraaja:  Kevin Stitt
Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen Oklahoman 5. vaalipiiristä
 3. tammikuuta 2007 – 3. tammikuuta 2011  
Edeltäjä:  Ernest Istook
Seuraaja:  James Lankford
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. joulukuuta 1954 (ikä 69)  Warrensburg, Missouri, Yhdysvallat
Tiedot
Puolue:  Republikaanit
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.maryfallin.org
Mary Fallin (o.s. Copeland, s. 9. joulukuuta 1954 Warrensburg, Missouri) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi vuosina 2011–2019 Oklahoman 27. kuvernöörinä.
Fallin on entinen Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen. Hän toimi tässä virassa 3. tammikuuta 2007 – 3. tammikuuta 2011. Hän on historian toinen Oklahomasta kongressiin valittu nainen ja ensimmäinen sitten vuoden 1921.
Fallin toimi vuosina 1995–2007 Oklahoman varakuvernöörinä. Hän ei pyrkinyt neljännelle kaudelle vuonna 2006, vaan pyrki ja tuli valituksi Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen. Marraskuussa 2010 hänet valittiin Oklahoman kuvernööriksi, ja hän astui virkaan tammikuussa 2011. Hän on osavaltion historian ensimmäinen naiskuvernööri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mary Fallin Wikimedia Commonsissa
Matt Haig

Matt Haig vuonna 2016.
Matt Haig (s. 3. heinäkuuta 1975 Sheffield, Englanti) on brittiläinen journalisti ja kirjailija. Hän kirjoittaa tietokirjoja ja romaaneja sekä aikuisille että lapsille. Haigin kirjoja on käännetty yli 40 kielelle.
Haig opiskeli englantia ja historiaa Hullin yliopistossa ja suoritti maisterin tutkinnon englannista Leedsin yliopistossa.
Haigin teos Kuinka aika pysäytetään (How to Stop Time, 2017) oli Tähtifantasia-palkintoehdokkaana 2019. Siitä on suunnitteilla elokuva, jonka päärooliin on kiinnitetty Benedict Cumberbatch. Marraskuussa 2021 Netflixissä sai ensi-iltansa Haigin Poika nimeltä joulu -lastenkirjaan pohjautuva elokuva.
Suomennetut teokset

Radleyn perhe.  (The Radleys, 2010)  Suomentanut Taina Wallin. Atena, 2011.  ISBN 978-951-796-754-9.
Syitä pysytellä hengissä.  (Reasons to Stay Alive, 2015)  Suomentanut Jaakko Heinimäki. Viisas Elämä, 2016.  ISBN 978-952-260-468-2.
Poika nimeltä Joulu.  ((A Boy Called Christmas, 2015), kuvitus: Chris Mould)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Aula & Co, 2016.  ISBN 978-952-7190-10-4.
Tyttö joka pelasti joulun.  ((The Girl Who Saved Christmas, 2016), kuvitus: Chris Mould)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Aula & Co, 2017.  ISBN 978-952-7190-70-8.
Kuinka aika pysäytetään.  (How to Stop Time, 2017)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Aula & Co, 2018.  ISBN 978-952-7190-98-2.
Joulupukki ja minä.  ((Father Christmas and Me, 2017), kuvitus: Chris Mould)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Aula & Co, 2018.  ISBN 978-952-7269-22-0.
Huomioita neuroottiselta planeetalta.  (Notes on a Nervous Planet, 2018)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Aula & Co, 2019.  ISBN 978-952-7269-52-7.
Totuuskeiju.  ((The Truth Pixie, 2018), kuvitus: Chris Mould)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Aula & Co, 2019.  ISBN 978-952-7269-85-5.
Eevin eläinmaailma.  ((Evie and the Animals, 2019), kuvitus: Emily Gravett)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Aula & Co, 2021.  ISBN 978-952-364-058-0.
Totuuskeiju menee kouluun.  ((The Truth Pixie Goes to School, 2019), kuvitus: Chris Mould)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Aula & Co, 2021.  ISBN 978-952-364-066-5.
Keskiyön kirjasto.  (The Midnight Library, 2020)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Aula & Co, 2020.  ISBN 978-952-364-074-0.
Hiiri nimeltä Miika.  ((A Mouse Called Miika, 2021), kuvitus: Chris Mould)  Suomentanut Sarianna Silvonen. Aula & Co, 2021.  ISBN 978-952-364-213-3.
Aiheesta muualla

Matt Haigin verkkosivut (englanniksi)
Discussion with Matt Haig and Kirsi Piha about Haig's career and mental health issues YouTube.com. 12.11.2021.
Martonvaara

Martonvaaran kylä sijaitsee Pohjois-Karjalassa, Polvijärven kunnan pohjoisimmassa osassa, Höytiäisen rannalla, rajanaapurina Juuan kunnan kanssa.
Polvijärvelle Martonvaarasta on matkaa 25 km,
Juukaan 30 km, Nunnanlahteen 20 km ja Kolille 18 km. Lähin kaupunki, Joensuu, on 65 km:n päässä. Joensuussa sijaitsee lähin lentokenttä ja rautatieasema.
Kyläkaupat

PKO lakkautti myymälänsä Martonvaarassa vuonna 1985. Kylän kaksi viimeistä kyläkauppaa lakkautettiin 1990-luvun lopulla (K-kauppa) ja vuonna 2000 (T-kauppa Jari Oksman).
Aiheesta muualla

Martonvaara Polvijärven kunnan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Matt Grevers
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matt Grevers Wikimedia Commonsissa
Miesten 100 metrin selkäuinnin olympiavoittajat
Miesten 4 × 100 metrin vapaauintiviestin olympiavoittajat
Miesten 4 × 100 metrin sekauintiviestin olympiavoittajat
Luettelo Metal Gear -pelisarjan hahmoista

Tämä artikkeli käsittelee kuvitteellisia hahmoja Metal Gear -pelisarjassa.