Suomen mesoliittinen kausi
Suomusjärven kulttuurin piirteitä > Muut esineet

Kulttiesineet eivät vaikuta työkaluilta tai aseilta. Niillä on voinut olla muinaisuskoon liittyvä käyttötarkoitus. Huittisten hirvenpää oli kulttiesine. Siihen oli porattu reikä varttamista varten, mutta vuolukivisenä sillä ei voinut hakata esimerkiksi kiveä. Myös Rovaniemen puinen hirvenpää on kulttiesine, vaikka sen ensisijainen tehtävä oli koristaa veneen keulaa. Sen muu varsinainen tarkoitus liittynee magiaan.
Kulkuvälineet on yleensä valmistettu puusta, joka lahoaa luonnossa nopeasti. Puu voi säilyä nykypäivään asti vain hapettomissa olosuhteissa kuten esimerkiksi suon kosteassa turpeessa tai jokiliejussa. Suonpohjia ei Suomessa ole vielä tutkittu johdonmukaisesti ja niinpä Suomesta tunnetaan vain yksi kulkemiseen liittyvä mesoliittinen puuesine. Se on Heinolan reenjalas, joka on ajoitettu vuoteen 6800 eaa. Mesoliittisia muinaissuksia tai veneitä tai meloja ei Suomesta ole löydetty.
Pallonuijat ovat Suomusjärven kulttuurissa esinetyyppi, jota ei tavata muissa samanaikaisissa kulttuureissa. Ne valmistettiin usein pehmeästä kivilaadusta, kuten hiekka- tai vuolukivestä, hakkaamalla ne pyöreiksi ja poraamalla niihin suppilon muotoinen reikä. Lopuksi pallot viimeisteltiin tikkaamalla ja hiomalla. Pallon pinnalle tikattiin usein sahalaita- tai kuusenhavukuvioita. Ne ajoitetaan Suomusjärven kulttuurin alkuun.
Pallonuijien käyttötarkoitus on jäänyt arvoitukseksi, sillä Suomen maanperässä ei ole säilynyt pallonuijan puuvartta tai muutakaan orgaanista jäännettä. Varren muoto olisi voinut vihjaista käyttötarkoituksesta paremmin. Yleensä uskotaan, että ne olisivat kulttiesineitä tai lisäpainoja. Pallonuijat on koristeltu viivoin ja ne on voitu varttaa reiästään. Pallo on voinut symbolisoida aurinkoa tai kuuta samalla tavalla kuin hirven- tai karhunpääaseet symbolisoivat eläinten haltijaa tai ainakin saaliseläintä itseään. Jos pallon varttaa esimerkiksi jäätuuran lisäpainoksi, voi sillä hakata jäätä puhki, vaikka teränä olisi luutuura. Paino antaa iskulle lisäpontta (Kuvia ja lisätietoa). On myös ehdotettu, että pallonuijia olisi käytetty lyöntivälineinä hylkeen metsästyksessä.
Tähden muotoinen nuija vaikuttaa ennemmin aseelta kuin työkalulta. Siinä on keskellä reikä varttamiseen, joka on ollut helppo porata pehmeään liuskekiveen. Pehmeä kivilaatu viittaa pehmeään kohteeseen eli sillä on mahdollisesti isketty eläintä tai ihmistä. Nuijia esiintyi Pohjanlahden länsirannikolla ja niitä tehtiin koko mesoliittinen kauden ajan (Kuvia ja lisätietoa).
Ristihakku on myöhäisempi esinetyyppi, joka saattoi jatkaa tähden muotoisen nuijan perinnettä. Nuija muistuttaa hakkua, jossa on varren kiinnityskohdan sivuilla korvakkeet tai tapit. On arveltu, että sen muoto johtuu luisesta aseesta, mikä selittäisi sen pitkulaisen muodon. Hakun epäkäytännöllisyys on silmiinpistävää ja hakun reikä onkin sen heikoin kohta. Siksi sen on arveltu olleen kulttiesine. Hakkuja on löydetty koko Etelä- ja Keskisuomen leveydeltä (Kuvia ja lisätietoa). Esineen käyttö lisääntyi kampakeraamisella kaudella.
Tuuraa käytettiin jään rikkomiseen, puun halkaisuun, kovertamiseen tai vaikkapa reikien tekoon kovaan maahan. Se valmistettiin sarvesta, luusta tai kivestä. Luutuuria ei ole löydetty paljon, koska ne ovat maatuneet, mutta Kirkkonummelta on löytynyt Kirkkonummen luutuura, joka valmistettiin hirven sääriluusta. Luutuuria käytettiin myös Kundan kulttuurissa (Kuvia ja lisätietoa).
Kivikärkiset tuurat valmistettiin sädekiviliuskeesta pilstomalla ne pitkänomaisiksi ja ne hiottiin päästänsä teräviksi. Varteen sidottuna niillä saattoi työstää iskemällä kohdettaan alaspäin. Kivikärkisiä tuuria on käytetty Pohjanlahden rannikoilla, Lapin suurien jokien varsilla, Pohjois-Ruotsissa ja Pohjois-Norjassa (Kuvia ja lisätietoa).