stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Edda Magnason

| Edda Magnason |
| --- | --- |
 Edda Magnason Kööpenhaminassa joulukuussa 2014.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Edda Karin Hjartardóttir Magnason
Syntynyt: 22. elokuuta 1984 (ikä 40) Sjöbo, Malmöhusin lääni   (nyk. Skånen lääni), Ruotsi
Ammatti:  laulaja-lauluntekijä, näyttelijä
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Monica Z
Palkinnot
 Parhaan nais­pää­osan Guld­bagge   2014 Monica Z 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Edda Karin Hjartardóttir Magnason (s. 22. elokuuta 1984 Sjöbo, Malmöhusin lääni; nyk. Skånen lääni) on ruotsalainen laulaja-lauluntekijä ja näyttelijä. Hän on julkaissut kaksi albumia omalla nimellään, Edda Magnason (2010) ja Goods (2011). [lähde? ] Hän sai parhaan nais­pää­osan Guld­bagge-palkinnon roolistaan jazz­laulaja Monica Zetterlundina vuoden 2013 elo­kuvassa Monica Z.
Varhainen elämä

Edda Magnasonin isä on islantilainen, ja Edda on viides perheen seitsemästä lapsesta. Hän varttui Skånen Fyledalenissa lähellä Ystadia. Lapsena hän soitti pianoa ja haaveili konsertti­pianistin urasta. Pian hän alkoi tehdä omia englannin­kielisiä lauluja, joita käytettiin vuoden 2002 halpa­tuotanto­elokuvassa Hot Dog. Eri yhteyksissä Magnason on maininnut musiikillisiksi vaikuttajikseen muun muassa Michael Jacksonin, Supertramp-yhtyeen, Esbjörn Svenssonin, Frank Zappan, Joni Mitchellin, Nina Simonen, Maria Joãon, Maria Kala­niemen, Jussi Björlingin ja Georg Riedelin. [lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edda Magnason Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Edda Magnason
Käännös suomeksi
Eduardo Frei Montalva

| Eduardo Frei Montalva |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva (1964).
Chilen 28. presidentti
 3. marraskuuta 1964 – 3. marraskuuta 1970  
Edeltäjä:  Jorge Alessandri Rodríguez
Seuraaja:  Salvador Allende
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. tammikuuta 1911 Santiago de Chile
Kuollut: 22. tammikuuta 1982 (71 vuotta) Santiago de Chile
Ammatti:  asianajaja
Puoliso:  María Ruiz-Tagle Jiménez
Tiedot
Puolue:  Partido Demócrata Cristiano de Chile
 Nimikirjoitus
Eduardo Frei Montalva (16. tammikuuta 1911 – 22. tammikuuta 1982) oli Chilen presidentti vuosina 1964–1970. Hän kuului alun alkaen konservatiivipuolueeseen, mutta oli vuonna 1938 mukana perustamassa Falange Nacional -puoluetta, josta myöhemmin tuli Kristillisdemokraatit.
Montalvasta tuli senaatin jäsen vuonna 1949. Hän oli presidenttiehdokkaana jo vuonna 1958 ja tuli valituksi 1964, jolloin hän voitti Salvador Allenden. Allende seurasi häntä vuonna 1970.
Montalva kuoli 71-vuotiaana Santiagossa leikkauksesta koituneen verenmyrkytyksen seurauksena. 27 vuotta myöhemmin tapausta alettiin epäillä Pinochetin DINA:n tekemäksi myrkytykseksi. 7. joulukuuta 2009 Santiagossa pidätettiin kuusi murhasta epäiltyä, joista neljä lääkäreitä.
Frein poika Eduardo Frei Ruiz-Tagle oli myös myöhemmin maan presidenttinä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eduardo Frei Montalva Wikimedia Commonsissa
Elokuu Ensemble

Elokuu Ensemble on suomalainen, vuonna 2003 perustettu kamarimusiikkiyhtye.
Jäsenet

Anna-Mari Peltonen, piano
Kati Arikoski, piano
Mikk Murdvee, viulu
Timo Vanhamäki, viulu
Jussi Aalto, alttoviulu
Samuli Peltonen, sello
Aiheesta muualla

Elokuu Ensemble (Arkistoitu – Internet Archive)
Elatusvelvollisten Liitto

Elatusvelvollisten Liitto ry on vuonna 1978 perustettu järjestö, joka pyrkii edistämään lapsen oikeutta vanhempiinsa kaikissa elämäntilanteissa. Liitto tukee jäsenyhdistystensä toimintaa ja antaa puhelinneuvontaa jäsenistölle. Liitto on ottanut kantaa etenkin elatussopimuksiin ja elatusavun määrittelyohjeisiin.
Liitto julkaisee Uusperheellinen - Elatusvelvollinen -lehteä. Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus tukee liiton toimintaa. Elatusvelvollisten Liitto on Lastensuojelun Keskusliiton ja Väestöliiton jäsenjärjestö.
Paikallisia järjestöjä

Helsingin Seudun Elatusvelvolliset ry
Turun Seudun Elatusvelvolliset ry
Puheenjohtajia

Mikko Paavola on nimitetty 29.4.2017 liiton kunniapuheenjohtajaksi Pietarissa pidetyssä vuosikokouksessa.
Ahti Hurmalainen
Aiheesta muualla

Liiton sivusto
Elatusvelvollisten Liitto esittää sovittelua eron jälkeen; TS 29.10.2001 (Arkistoitu – Internet Archive)
Elizabeth Montgomery

Elizabeth Montgomery, 1967
Elizabeth Victoria Montgomery (15. huhtikuuta 1933 – 18. toukokuuta 1995) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet muistetaan varsinkin Samantha Stephensin roolista televisiosarjassa Vaimoni on noita (1964–1972). Hän oli moninkertainen Emmy- ja Golden Globe -ehdokas.
Montgomery syntyi Los Angelesissa näyttelijä-ohjaaja Robert Montgomeryn tyttärenä. Hän meni neljästi naimisiin; kolme viimeistä puolisoa olivat Gig Young, William Asher ja Robert Foxworth. Viimeinen avioliitto kesti, kunnes Montgomery kuoli paksusuolen syöpään 62-vuotiaana.
Montgomery oli poliittisilta näkemyksiltään varsin liberaali. Hän oli muun muassa homojen oikeuksien puolestapuhuja. Hän sai 4. tammikuuta 2008 postuumisti tähden Hollywood Walk of Famella.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Elizabeth Montgomery Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Emil Liedgren

Emil Liedgren
Karl Gustaf Emil Liedgren (21. helmikuuta 1879 Rystad, Itä-Götanmaa – 9. syyskuuta 1963 Västerås) oli ruotsalainen teologi, virsirunoilija ja virsitutkija.
Liedgren kävi koulua Linköpingissä ja opiskeli Uppsalan yliopistossa. Vuonna 1900 hän suoritti filosofian kandidaatin, vuonna 1905 teologian kandidaatin ja vuonna 1912 teologian lisensiaatin tutkinnot sekä vuonna 1921 teologian tohtorin tutkinnon. Hänen väitöskirjansa vuodelta 1916 käsitteli virsirunoilija, arkkipiispa Johan Olof Wallinia. Liedgren toimi lukion opettajana Uumajassa, Örebrossa ja Västeråsissa. Vuonna 1939 hänelle myönnettiin professorin arvonimi.
Virsitutkijan työssä Liedgreniä kannusti mm. arkkipiispa Nathan Söderblom. Hän kirjoitti artikkeleja mm. vuoden 1819 virsikirjasta, ns. Wallinin virsikirjasta, anglosaksisesta hengellisestä lauluperinteestä ja sen tulos­ta Pohjolaan. Hänen hengellisenä taustanaan oli nuorkirkkoliike. Liedgren liittyi läheisesti liikkeen johdossa olleiden kolmen teologin, Johan A. Eklundin, Nathan Söderblomin ja Einar Billingin ajatuksiin, kaikki he olivat myös virsirunoilijoita. Liedgren oli Ruotsin virsikomitean jäsenenä 1934–1936 ja omien virsiensä kautta hänet lasketaan Ruot­sin 1900-luvun alkupuolen merkittävämpiin virsirunoili­joihin.
Ruotsin kirkon virsikirjassa on viisi Liedgrenin kirjoittamaa ja kaksi hänen kääntämäänsä virttä. Suomenruotsalaisessa virsikirjassa on myös viisi hänen virttään.
Liedgrenin kirjoittamat virret Ruotsin kirkon virsikirjassa
216 Mestari, kaikki sinua etsimme (Mästare, alla söka dig, suom. Per Boreman 1946, Anna-Maija Raittila 1968, 1997)
233 Herra, kätket sydämeesi (Fader, du vars hjärta, suom. Georg Gripenstad 1966, uud. suom. Anna-Maija Raittila 1999)
284 Sana ikuinen, puhuit taitaen (Ord av evighet, suom Georg Gripenstad 1966, uud. suom. Pekka Kivekäs 1997)
378 Luotasi, oi Jumalamme (Gud, hos dig är livets källa, suom. Per Boreman 1942, Oskari H. Jussila 1944, uud. suom. Anna-Mari Kaskinen 1996)
530 Tien tunnen puistoon vilpoiseen (En dunkel örtagård jag vet, suom. Erik Ulrik Eriksson 1943, Lauri Pohjanpää 1946, uud. suom. Anna-Maija Raittila 1997)
Eivor (täsmennyssivu)

Eivor voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Eivor, pohjoismainen naisen etunimi
Eivør Pálsdóttir, färsaarelainen laulajatar
M/S Eivor, suomalainen yhteysalus.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Eivor”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Eileen Chang

| Eileen Chang> 張愛玲/张爱玲 |
| --- | --- |
 Chang vuonna 1954
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. syyskuuta 1920 Shanghai, Kiinan tasavalta
Kuollut: 8. syyskuuta 1995 Los Angeles, Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija, käsikirjoittaja, esseisti
Kirjailija
Salanimi: 梁京 
Tuotannon kieli: kiina, englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Eileen Chang (yksink.: 张爱玲; perint.: 張愛玲; pinyin: Zhāng Àilíng; Wade–Giles: Chang1 Ai4-ling2; 30. syyskuuta 1920 – 8. syyskuuta 1995) oli kiinalainen kirjailija. Chang kirjoitti uransa aikana yli 60 romaania, novellia ja käsikirjoitusta, joita on kutsuttu muun muassa psykologisesti tarkkanäköisiksi ihmissuhdekuvauksiksi.
1950-luvulla kulttuurivallankumouksen alla Kiinan kommunistinen puolue nimesi Changin petturiksi. Chang muutti Yhdysvaltoihin, jossa eli ja työskenteli loppuelämänsä.
Changin elinaikana häntä luettiin erityisesti Taiwanissa ja Hongkongissa. Myöhemmin Changin kirjat tulivat saataville myös Manner-Kiinassa, ja tätä nykyä hän on yksi modernin kiinalaisen kirjallisuuden arvostetuimmista hahmoista.
Elämä > Kiinassa ja Hongkongissa

Chang syntyi Shanghaissa vuonna 1920 ja sai länsimaisen koulutuksen St. Mary’s Hall -koulussa. Changin perheen tausta oli aristokraattinen; hän oli vaikutusvaltaisen Qing-dynastian virkailija Li Hongzhangin tyttärentytär.
Kun Chang oli 10-vuotias, hänen vanhempansa erosivat hänen isänsä oopiumiriippuvuuden ja prostituoitujen käytön vuoksi. Chang sai 18-vuotiaana punataudin, jonka johdosta hänen isänsä lukitsi hänet huoneeseensa kuukausiksi.
Vuonna 1939 Chang aloitti englanninkielisen kirjallisuuden opinnot Hongkongin yliopistossa Brittiläisessä Hongkongissa. Changin Hongkongin-vuodet osoittautuivat hänen uransa tuottavimmaksi aikakaudeksi, jonka aikana hän kirjoitti tunnetuimmat teoksensa, kuten Love in a Fallen City -novellin. Japanilaisten pommitukset Hongkongissa keskeyttivät Changin yliopisto-opinnot ja pakottivat hänet palaamaan Shanghaihin, jossa hän vakiinnutti asemansa kirjailijana.
Changin ensimmäinen aviomies oli kirjailija Hu Lan-cheng. Hun uskottomuus johti parin avioeroon vuonna 1947.
Vuonna 1955 Kiinan kulttuurivallankumouksen alla Kiinan kommunistinen puolue nimesi Changin petturiksi. Chang päätti paeta Yhdysvaltoihin.
Elämä > Yhdysvalloissa

Yhdysvalloissa asuessaan Chang kirjoitti Yhdysvaltain tiedustelupalvelun tilauksesta kaksi englanninkielistä, kommunismin vastaiseksi propagandaksi tarkoitettua teosta. Chang ei kuitenkaan Yhdysvalloissa onnistunut saavuttamaan lukijoita samaan tapaan kuin Kiinassa ja Hongkongissa.
Yhdysvalloissa Chang tapasi toisen aviomiehensä, yhdysvaltalaisen käsikirjoittajan Ferdinand Reyherin. Reyherin kuoltua vuonna 1967 Chang vetäytyi julkisuudesta ja jatkoi kirjoittamista. Hän kuoli yksin Los Angelesin -asunnossaan vuonna 1995.
Tyyli ja vastaanotto

Changin kirjallinen tyyli oli realistinen ja modernistinen. Changia on kuvailtu erityisen teräväksi ja herkäksi ihmissuhteiden ja ihmiskohtaloiden kuvaajaksi. Monissa Changin tarinoissa nuoret naiset kärsivät rikkinäisistä perheistä, onnettomasta rakkaudesta ja laajemmin ympäröivästä feodaalisesta yhteiskunnasta.
Chang käsitteli myös yksilöiden sisäistä myllerrystä sota-aikana, muttei keskittynyt tuotannossaan aikakauden politiikkaan tai sotiin. Vuoden 1945 esseekokoelmassaan Written on Water Chang kirjoitti lähestymistavastaan: ”Haluan vain kirjoittaa vain joistakiin pienistä asioista, joita tapahtuu miesten ja naisten välillä. Kirjoissani ei ole sotaa eikä vallankumousta.”  Changin teoksissa ja niiden määrätietoisessa epäpoliittisuudessa on nähty myös feminististä eetosta.
Elinaikanaan Changia luettiin laajalti kiinankielisten lukijoiden parissa etenkin Taiwanissa ja Hongkongissa. Changin romaanit olivat kiellettyjä Manner-Kiinassa vuosikymmenien ajan 1980-luvulle asti. Nykyään Changin teokset ovat vapaasti saatavilla, ja tämän töihin perustuvia elokuva- ja tv-sovituksia julkaistaan tasaiseen tahtiin. 2000-luvulla Changin suosio on noussut jyrkästi erityisesti kiinalaisten naisten keskuudessa.
Changia on tituleerattu modernin Kiinan luetuimmaksi ja ihailluimaksi naiskirjailijaksi.
Tuotanto

Valikoituja Changin teoksiatarvitaan parempi lähde ja niiden englanninkieliset käännökset:
傾城之戀 (1943); engl. Love in a Fallen City (2006)
半生緣 (1950); engl. Half a Lifelong Romance (2015).
小團圓 (2009); engl. Little Reunions (2018)
红玫瑰与白玫瑰 (1944); engl. Red Rose, White Rose (2011)
Changin teoksista on tehty lisäksi useita elokuvasovituksia, esimerkiksi Ang Leen ohjaama Lust, Caution (2007) ja Ann Huin ohjaama Love After Love (2020).
Huomionosoitukset

Hongkongissa Repulse Bayssä on Changin muistoa kunnioittava penkki.
Shanghaissa Eileen Changin vanhassa kotitalossa Jing’anin kaupunginosassa toimii Chang-teemainen kahvila.
Drop Dead Diva

| Drop Dead Diva |
| --- | --- |
 sarjan alkutunnus
Tyyli:  draamakomedia fantasia
Kestoaika:  45–48 min
Luoja(t):  Josh Berman
Pääosissa:  Brooke Elliott Margaret Cho Jackson Hurst Kate Levering April Bowlby Josh Stamberg
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   Lifetime  Nelonen, Hero
Esitetty:  12. heinäkuuta 2009 – 22. kesäkuuta 2014
Tuotantokausia:  6
Jaksoja:  78
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Sony Pictures Television Osprey Productions Post Road Productions Storyline Pictures
Aiheesta muualla
IMDb 
Drop Dead Diva on yhdysvaltalainen televisiosarja, joka yhdistelee draamaa, komediaa ja fantasiaa. Televisiosarjan ensimmäinen jakso esitettiin yhdysvaltalaisella Lifetime-kaapelikanavalla 12. heinäkuuta 2009. Sarjan päähenkilö on ylipainoinen asianajaja Jane (Brooke Elliott), joka oli edellisessä elämässään malli ja totuttelee elämään uudessa ulkomuodossaan toisena henkilönä.
Sarjaa kuvattiin Georgian osavaltiossa Yhdysvalloissa, vaikkakin sarjan maisemat ja tapahtumat sijoittuvat Los Angelesiin. Kanava tiedotti ensimmäistä kertaa sarjan hyllyttämisestä tammikuussa 2013, kun sarjasta oli esitetty neljä tuotantokautta. Neljäs tuotantokausi päättyi jännittävään cliffhangeriin, ja myöhemmin Lifetime päätti vielä jatkaa sarjaa. Sarjaa tuotettiin lopulta kuusi tuotantokautta, ja sen viimeinen jakso esitettiin 22. kesäkuuta 2014. Suomessa Nelonen Media on esittänyt sarjasta kolme tuotantokautta.
Juoni

Pinnallinen mallityttö Deb (Brooke D'Orsay) kuolee autokolarissa. Taivaassa hän painaa peruutusnäppäintä ja palaa maan pinnalle, tällä kertaa kuitenkin muodokkaan, mutta älykkään Janen (Brooke Elliott) kehossa. Jane työskentelee asianajajana lakifirmassa, jossa hänellä on työkaverinaan entisen elämänsä eli Debin poikaystävä Grayson (Jackson Hurst).
Ainoat henkilöt, jotka tietävät totuuden Janesta, ovat hänen paras ystävänsä Stacy (April Bowlby) ja suojelusenkelinsä Fred (Ben Feldman). Sarjassa Deb totuttelee elämään uutta elämäänsä menestyvänä asianajajana Janena, mikä ei ole aina helppoa.
Näyttelijät > Päähenkilöt

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Brooke Elliott  | … |  Jane Bingum   |
|  Margaret Cho  | … |  Terri Lee, Janen assistentti   |
|  Jackson Hurst  | … |  Grayson Kent   |
|  Kate Levering  | … |  Kim Kaswell   |
|  April Bowlby  | … |  Stacy Barrett   |
|  Lex Medlin  | … |  Owen French (kaudet 3–6)   |
|  Carter MacIntyre  | … |  Luke Daniels, suojelusenkeli (kaudet 4–5)   |
|  Justin Deeley  | … |  Paul, suojelusenkeli (kaudet 5–6)   |
|  Josh Stamberg  | … |  J. Parker, Janen työnantaja (kaudet 1–4)   |
Näyttelijät > Sivuhenkilöitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ben Feldman  | … |  Fred, suojelusenkeli (kaudet 1–4, 6)   |
|  Brooke D'Orsay  | … |  Deb Dobkins	(kaudet 1–3)   |
|  Faith Prince  | … |  Elaine Bingum, Janen äiti (kaudet 1–5)   |
|  Natalie Hall  | … |  Brittney (kausi 5)   |
|  Jeffrey Pierce  | … |  Ian Holt (kausi 6)   |
Jaksot

Suomen televisiossa sarjasta on esitetty kolme tuotantokautta. Ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Nelosella ja kaksi seuraavaa Herolla. Suoratoistopalveluissa, kuten Netflixissä ja Viaplayssa, on ollut nähtävillä kaikki kaudet.
| Kausi | Kausi | Jaksot | Yhdysvallat> Esitys alkoi | Yhdysvallat> Esitys päättyi | Suomi> Esitys alkoi | Suomi> Esitys päättyi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 13 | 12. heinäkuuta 2009 | 11. lokakuuta 2009 | 21. kesäkuuta 2010 | 18. syyskuuta 2010 |
|  | 2 | 13 | 6. kesäkuuta 2010 | 29. elokuuta 2010 | 10. marraskuuta 2014 | 1. joulukuuta 2014 |
|  | 3 | 13 | 19. kesäkuuta 2011 | 25. syyskuuta 2011 | 2. joulukuuta 2014 | 23. joulukuuta 2014 |
|  | 4 | 13 | 3. kesäkuuta 2012 | 9. syyskuuta 2012 | — | — |
|  | 5 | 13 | 23. kesäkuuta 2013 | 3. marraskuuta 2013 | — | — |
|  | 6 | 13 | 23. maaliskuuta 2014 | 22. kesäkuuta 2014 | — | — |
Aiheesta muualla

Drop Dead Diva Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Edmund Barton

| Edmund Barton |
| --- | --- |

Australian 1. pääministeri
 1. tammikuuta 1901–24. syyskuuta 1903  
Seuraaja:  Alfred Deakin
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. tammikuuta 1849 Sydney, New South Wales
Kuollut: 7. tammikuuta 1920 (70 vuotta) Medlow Bath, New South Wales
Puoliso:  Jane Mason Ross
Tiedot
Puolue:  Protektionistipuolue
Uskonto:  anglikaani
 Nimikirjoitus
Edmund Barton (18. tammikuuta 1849 – 7. tammikuuta 1920) oli australialainen poliitikko ja tuomari. Hän oli myös Australian korkeimman oikeuden ensimmäinen puheenjohtaja vuosina 1903–1920.
Barton toimi Australian ensimmäisenä pääministerinä 1901–1903, minkä myötä hänestä tuli kansallissankari. Hänen merkittävin saavutuksensa oli Australian itsenäistymisliikkeen johtaminen 1890-luvulla. Hänet valittiinkin maan ensimmäiseksi pääministeriksi, mutta hän jätti tehtävän siirtyäkseen Australian korkeimman oikeuden tuomariksi.
Varhaisvuodet

Barton syntyi Sydneyn esikaupungissa Glebessä. Hän oli pörssivälittäjä William Bartonin ja Mary Louise Bartonin yhdeksäs lapsi. Hän opiskeli oikeustiedettä Sydneyn yliopistossa ja valmistui erinomaisin arvosanoin. Hänestä tuli asianajaja vuonna 1871. Hän pelasi myös krikettiä ja eräällä pelimatkalla Newcastleen vuonna 1870 hän tapasi tulevan vaimonsa Jane Mason Rossin. He avioituivat vuonna 1877.
Vuonna 1879 Barton oli erotuomari Australian ja Englannin välisessä krikettiottelussa. Kiistanalaisen tuomion jälkeen katsojat ryntäsivät kentälle ja syntyi kansainvälisen kriketin ensimmäinen mellakka. Barton auttoi rauhoittamaan tilanteen ja sai runsaasti huomiota.
Varhaisvuodet > Aluepolitiikka

Vuonna 1876 Barton oli Sydneyn yliopiston vaalipiirissä ehdolla Uuden Etelä-Walesin parlamentin alahuoneeseen, mutta häntä ei kuitenkaan valittu kuin vasta kolmannella kerralla vuonna 1879. Vaalipiiri kuitenkin lakkautettiin jo heti seuraavana vuonna ja Bartonista tuli Wellingtonin vaalipiirin edustaja vuosiksi 1880–1882. Itä-Sydneyn vaalipiirin edustajana hän toimi vuosina 1882–1887. Tässä vaiheessa Barton ei pitänyt tarpeellisena korostaa vapaakauppamyönteisyyttään. Vuonna 1882 hänestä tuli parlamentin puhemies ja vuonna 1887 hänet nimitettiin parlamentin ylähuoneeseen. Tammikuussa 1889 hänestä tuli George Dibbsin hallituksen oikeuskansleri.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edmund Barton Wikimedia Commonsissa
Australian pääministerit
Edmund Barton
Alfred Deakin
Chris Watson
George Reid
Andrew Fisher
Joseph Cook
Billy Hughes
Stanley Bruce
James Scullin
Joseph Lyons
Earle Page
Robert Menzies
Arthur Fadden
John Curtin
Frank Forde
Ben Chifley
Robert Menzies
Harold Holt
John McEwen
John Gorton
William McMahon
Gough Whitlam
Malcolm Fraser
Bob Hawke
Paul Keating
John Howard
Kevin Rudd
Julia Gillard
Tony Abbott
Malcolm Turnbull
Scott Morrison
Anthony Albanese
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Edmund Barton
Käännös suomeksi
Else-Marthe Sørlie Lybekk

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Else-Marthe Sørlie Lybekk |  Else-Marthe Sørlie Lybekk |  Else-Marthe Sørlie Lybekk |  |
Maa:   Norja
Naisten käsipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2008 | käsipallo |  |
|  Pronssia | Sydney 2000 | käsipallo |  |
Else-Marthe Sørlie Lybekk (s. 11. syyskuuta 1978 Gjøvik) on norjalainen käsipalloilija. Hän on olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän on pelannut Norjan maajoukkueessa 215 maaottelua marraskuusta 1997 elokuuhun 2008 ja tehnyt niissä 598 maalia.
Sørlie Lybekk pelasi kaksissa olympialaisissa. Sydneyssä 2000 hän saavutti pronssia ja Pekingissä 2008 hän voitti kultaa. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 1999, jolloin Norja voitti loppuottelussa Ranskan jatkoajalla maalein 25–24.
Edward Burtynsky

Edward Burtynsky elokuussa 2005.
Edward Burtynsky O.C. (s. 1955 St. Catharines, Ontario, Kanada) on kanadalainen valokuvaaja. Hänen työnsä osoittavat, kuinka teollisuus muuttaa maisemia ja kuinka talouskasvu usein vahingoittaa luontoa. Burtynskyn töitä on muiden muassa Guggenheimin museon, New Yorkin Museum of Modern Artin, Los Angelesin piirikunnan taidemuseon, Kanadan kansallisgallerian, Ranskan kansalliskirjaston ja Lontoon Victoria and Albert Museumin kokoelmissa. Hän sai Order of Canada -kunniamerkin 6. huhtikuuta 2006.[lähde? ]
Vuonna 2006 ilmestynyt Jennifer Baichwalin ohjaama elokuva Manufactured Landscapes on dokumentti Burtynskyn työskentelystä.
Burtynsky on opiskellut Ryersonin yliopistossa Torontossa ja Niagaran collegessa Wellandissä. Ryersonin yliopistosta hänellä on valokuvaustaiteen alempi korkeakoulututkinto ja Niagaran collegesta graafisten taiteiden kunniakirja.
Aiheesta muualla

Edward Burtynsky Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Edward Burtynsky Photographic Works edwardburtynsky.com. (englanniksi)
Edward Burtynsky Flowersin nykytaiteen museo. (englanniksi)
Edward Burlingame Hill

Edward Burlingame Hill (9. syyskuuta 1872 Cambridge, Massachusetts – 9. heinäkuuta 1960 Francestown, New Hampshire) oli yhdysvaltalainen säveltäjä.
Hill opiskeli Arthur Whitingin, John Knowles Painen ja George Chadwickin johdolla. Lisäksi hän sai Pariisissa sävellysopetusta Charles-Marie Widorilta. Hän hankki elantonsa yksityisopettajana Bostonissa ennen kuin pääsi entisen opinahjonsa, Harvardin yliopiston henkilökuntaan vuonna 1908. Hänestä tuli siellä professori vuonna 1928, ja hän työskenteli yliopistossa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1940. Hänen opiskelijoidensa joukossa olivat Leonard Bernstein, Elliott Carter ja Virgil Thomson.
Hill ei ole pysynyt yhtä tunnettuna kuin aikansa radikaalimmat uudistajat. Hänen teoksissaan on vahvoja vaikutteita ranskalaisesta impressionismista. Hän oli kiinnostunut myös jazzista, mikä kuuluu muiden muassa teoksissa Jazz Studies kahdelle pianolle (1924–1935) sekä Concertino pianolle ja orkesterille (1931). Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluvat orkesterille sävelletyt The Parting of Lancelot and Guinevere (1915), The Fall of the House of Usher (1920), Lilacs (1927) ja kolme sinfoniaa. Hill sävelsi myös paljon kuoro- ja kamarimusiikkia.
Aiheesta muualla

IMSLP: Edward Burlingame Hill: nuotteja
Else-Marie Lindmark-Ljungdahl

Else-Marie Lindmark-Ljungdahl
Else-Marie Lindmark-Ljungdahl (s. 11. kesäkuuta 1942 Solna) on ruotsalainen entinen meloja. Vuoden 1960 kesäolympialaisissa Roomassa hän sijoittui 500 metrin kajakkiyksikössä kuudenneksi. Vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa hän sijoittui 500 metrin kajakkiyksikössä viidenneksi ja 500 metrin kajakkikaksikossa kuudenneksi.
Lindmark-Ljungdahl on voimistelija, uimahyppääjä Edmund Lindmarkin tytär.