Kolonialismi
Talous

Siirtomaahallinnon perustaminen oli tärkeimpiä keinoja luonnonrikkauksien ja ihmistyövoiman hankkimiseksi kiihtyneen maanosienvälisen kaupan tarpeisiin. Kolonialismin vaikutukset imperiumien reuna-alueisiin vaihtelivat suuresti eri paikoissa ja eri aikoina. Amerikassa valloituksista seurasi maanosan kytkeminen kansainväliseen talousjärjestelmään. Vanhassa maailmassa kytkökset olivat jo olleet olemassa ennen kolonialismia.
Ensimmäistä valloitusta seurasi usein anarkistinen ryöstely ja helposti saatavien resurssien tuhoisa hyödyntäminen. Taloudellinen hyödyntäminen saattoi muuttua järjestelmällisemmäksi vasta kun kolonialistiset poliittiset rakenteet olivat vakiintuneet. Koloniaalisen talouden ehtona oli mahdollisuus kerätä veroja, harjoittaa ulkomaankauppaa ja käyttää omaa valuuttaa yksinvaltaisesti. Näin siirtomaasta tuli itserahoittava ja se voitiin yhdistää ulkoisiin markkinoihin. Siirtomaan ulkomaankauppa oli aina ulkomaisten liikemiesten hallinnassa. Kaupan tarkoitus oli hyödyttää emämaata, ei paikallisia asukkaita.
Kolonialismin seurauksena Afrikassa otettiin ensi kertaa käyttöön nykyaikainen valuutta. Ranskan imperiumi oli rahataloudellisesti erityisen yhtenäinen, mikä vaikutti vielä Afrikan maiden itsenäistyttyäkin. Brittien siirtomaat sen sijaan olivat yleensä rahataloudellisesti itsenäisiä.
Kun viennin kehittämisestä tuli siirtomaiden talouden tärkein tavoite, ne kehittivät infrastruktuuriaan kuten rautateitä, kanavia, satamia ja kastelujärjestelmiä.
Siirtomaiden asukkaat olivat etupäässä maanviljelijöitä. Kolonialistit ottivat maaseutujen tuotannon haltuunsa ja ryhtyivät kaupallistamaan maataloutta. Asukkaat laitettiin työskentelemään valloittajien hyväksi, joskin täydellinen orjuutus oli harvinaista. Ajan myötä siirtomaaherrat, kuten espanjalaiset Amerikassa, useimmiten luopuivat pakkotyön vaatimuksesta ja ryhtyivät sen sijaan verottamaan asukkaita. Etenkin Algeriassa ja Etelä-Afrikassa paikallisilta viljelijöiltä pakkolunastettiin paljon parhaita viljelysmaita, ja pienviljelijöistä tehtiin pelkkiä renkejä ja kiertäviä työläisiä. Orjuudella oli suuri merkitys Amerikan siirtomaiden maataloudessa mutta vähemmän vanhassa maailmassa.
Maataloustuotannosta vastasivat maatilat ja plantaasit. Maatilalla perhe viljeli omaa tai vuokrattua maata. Suurten ja kapitalististen plantaasien omistajia olivat usein ulkomaiset osakeyhtiöt, ja tuotanto suunnattiin vientiin. Plantaasien pääoma, työntekijät ja johtajat tuotiin ulkomailta, ja työläisten olot olivat usein rankat. Alkuperäisväestöön kohdistuneet raakuudet huipentuivat Belgian kuningas Leopold II:n omistamassa Kongossa, jossa miljoonia afrikkalaisia silvottiin ja tapettiin kumiplantaaseilla.
Afrikkaan ei syntynyt Australian kaltaisia kokonaan eurooppalaisia siirtomaita siitä syystä että Afrikassa riitti maatyövoimaa omasta takaa, eikä sinne tarvinnut tuoda valkoisia työläisiä Euroopasta. Afrikan suurin merkitys ei 1800-luvun lopussa ollut maataloudessa vaan kaivostoiminnassa. Aasian siirtomaissa kaivostoiminta ei öljyä ja muutamaa muuta poikkeusta lukuun ottamatta ollut viennin kannalta merkittävää.
Afrikkalaisista maista vain Etelä-Afrikka onnistui teollistumaan 1920-luvulta alkaen kullankaivuun myötä. Japani perusti siirtomaihinsa Koreaan, Taiwaniin ja Kiinaan teollisuuslaitoksia, mikä antoi näille maille hyvän perustan teollistumisensa jatkamiselle siirtomaa-ajan jälkeen.