stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Risto Murto
Luottamustehtävät

Murto on hallituksen jäsen muun muassa Nordeassa (2023- ), Sammossa (2015 - ), Finanssialan Keskusliitossa (2014–). Murto on myös Suomen kansallisooppera ja -baletti sr:n hallintoneuvoston jäsen sekä Suomen Kulttuurirahaston hallintoneuvoston jäsen.
Hän aloitti Työeläkevakuuttajat TELA:n ensimmäisenä varapuheenjohtajana vuonna 2014  ja vuonna 2017 hänestä tuli TELA:n hallituksen puheenjohtaja.  Vuonna 2019 hän on Telan hallituksen jäsen.
Murto oli vuosina 2014–2015 Oulun yliopiston hallituksen varapuheenjohtaja ja 2016-2019 hallituksen puheenjohtaja.
Hän on ollut vuodesta 2020 lähtien E2 Tutkimuksen hallituksen puheenjohtaja.
Teokset

Murto, Risto: Korkorakenne, odotushypoteesi ja aikapreemio Suomen lyhyen rahan markkinoilla.  Helsinki:  Elinkeinoelämän tutkimuslaitos, 1989.  ISBN 951-9206-45-0
Murto, Risto: The term structure and interest rates in the Finnish money markets : the first three years.  Helsinki:  Research Institute of the Finnish Economy, 1990.
Murto, Risto: Duration, immunization and models of the term structure of interest rates.  Helsinki:  Research Institute of the Finnish Economy, 1991.
Murto, Risto: Testing continuous time models of the term structure of interest rates in the Finnish money market.  Helsinki:  Research Institute of the Finnish Economy, 1992.
Murto, Risto & Väänänen, Teemu: Linear and nonlinear dependence in the Finnish forward rate agreement markets.  Helsinki:  Research Institute of the Finnish Economy, 1992.
Murto, Risto: Korkorakennemallien käyttö korkoriskin arvioinnissa ja hallinnassa.  Helsinki:  Elinkeinoelämän tutkimuslaitos, 1992.
Murto, Risto: Pankkiluottojen hinnoittelu vuosina 1987–1992 : mikä meni vikaan?  Helsinki:  Suomen Pankki, 1993.  ISBN 951-686-366-3
Murto, Risto & Eirola, Timo: Risky debt, bad bank and government.  Helsinki:  Bank of Finland, 1993.  ISBN 951-686-382-5
Murto, Risto: Nonlinear dynamics of speculative attacks on the Finnish markka, 1987–1992.  Helsinki:  Bank of Finland, 1994.  ISBN 951-686-410-4
Murto, Risto: The banking crisis, banking policy regimes and the value of a bank.  Helsinki:  Bank of Finland, 1995.  ISBN 951-686-453-8
Murto, Risto: Puuttuvat puoli miljoonaa : väestökato ja Suomen talouden tulevaisuus.  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-42940-1
Ricky Whittle

| Ricky Whittle |
| --- | --- |
 Ricky Whittle vuonna 2017.
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. joulukuuta 1981 
Aiheesta muualla
www.rickywhittle.com
IMDb 
Ricky Whittle on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Calvin Valentine saippuaoopperassa Hollyoaks. Vuonna 2014 Whittle julkaisi esiintyvänsä roolissa Daniel Zamora, sarjassa Mistresses. Hän ilmestyi myös The CW:n Eloonjääneet sarjassa Lincolnina, "maaihmisenä".
Kuolintodistus

Vanha neuvostoliittolainen kuolintodistus.
Kuolintodistus on kuolemansyyn selvityksen tehneen lääkärin kirjoittama asiakirja, jolla osoitetaan, että kuolinsyyn selvitys on saatettu loppuun. Kuolintodistuksessa ilmoitetaan todettu kuolinsyy ja sen luokka ja annetaan lupa ruumiin hautaamista tai lääketieteellistä käyttöä varten. Suomi liittyi vuonna 1936 kuolemansyyn selvittämistä koskevaan kansainväliseen yleissopimukseen, joka velvoittaa tekemään lääketieteellisen kuolintodistuksen jokaisesta vainajasta. Mikäli kuolinsyyn selvittäminen viivästyy, tehdään ilmoitus väestörekisteriin ja hautauslupa voidaan kuitenkin antaa välittömästi.
Kuolintodistus Suomessa

Kuolintodistuksen laatii yleensä vainajaa viimeksi hoitanut lääkäri tai oikeuslääketieteellisessä kuolemansyyn selvittämisessä tapauksen selvittänyt oikeuslääkäri. Kuolleena syntyneestä lapsesta tai lapsesta, joka on kuollut alle 28 vuorokauden ikäisenä, kuolintodistuksen laatii äitiä tai synnytystä hoitanut lääkäri. Kuolintodistuspohjia on käytössä kaksi erilaista: kuolintodistus 28 vuorokauden ikäisestä tai vanhemmasta ja kuolintodistus alle 28 vuorokauden ikäisestä tai kuolleena syntyneestä.
Keskeisenä osana suomalaista kuolintodistusta on kohta, jonka nimi on tapahtumatiedot. Tapahtumatietoihin kirjoitetaan lyhyt kuvaileva selvitys kuolemaan johtaneista tapahtumista. Suomessa tapahtumatiedot on kirjoitettu jokaisesta vainajasta vuodesta 1987. Muualla maailmassa tapahtumatiedot kirjoitetaan ainoastaan muissa kuin tautikuolemissa.
Kuolintodistus on rakenteeltaan seuraavanlainen:
Diagnoosit ja tapahtumatiedot sisältävä varsinainen kuolintodistus
Liitteet:
Lupa hautaamiseen
Ilmoitus kuolemasta väestötietojärjestelmään
Ilmoitus Kansaneläkelaitokselle kuolleena syntyneestä
Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen oikeuslääkärit tarkistavat jokaisen kuolintodistuksen, ja tarvittaessa ne palautetaan korjattavaksi todistuksen laatineelle lääkärille. Vastaavaa  kuolintodistusten  tarkistuskäytäntöä ei ole  muualla  maailmassa. Suomessa kuolintodistuksista palautetaan virheiden vuoksi korjattavaksi vajaa viidennes. Yleisiä virheitä ovat kuolinsyyketjun epäjohdonmukaisuudet.
Suomalaisten kuolintodistukset säilytetään Tilastokeskuksen arkistossa. Sinne talletetut todistukset ovat saatavissa lähiomaisille, eläkelaitoksille, viranomaiskäyttöön tai tieteellistä tutkimusta varten.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuolintodistus Wikimedia Commonsissa
Wolf Haas

| Wolf Haas |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. joulukuuta 1960 (ikä 64) Maria Alm am Steinernen Meer, Salzburg, Itävalta
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Aiheet:  rikos
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Wolf Haas lukemassa Brenner-romaania Frankfurtin kirjamessuilla 2009.
Wolf(gang) Haas  (s. 14. joulukuuta 1960 Maria Alm am Steinernen Meer, Salzburg, Itävalta) on itävaltalainen kirjailija. Hän on tullut tunnetuksi erityisesti rikosromaaneistaan, ja hänelle on myönnetty saksalainen Deutscher Krimipreis.
Haas on opiskellut Salzburgin yliopistossa psykologiaa ja germanistiikkaa ja väitellyt aiheesta Die sprachtheoretischen Grundlagen der Konkreten Poesie. Hän työskenteli yliopistonlehtorina 1988–1990 Swansean yliopistossa.
1996–2003 hän kirjoitti seitsemän rikosromaania, joista kuudessa päähenkilö on yksityisetsivä Simon Brenner. Neljästä niistä on tehty elokuva, Komm, süßer Tod, Silentium, Der Knochenmann ja Das ewige Leben. Viimeinen on tulossa ensi-iltaan 2015. Romaanissa Ausgebremst Brenner ei esiinny, ja sen aihepiiri liikkuu Formula 1 -maailmassa. Vuonna 2009 hän palasi jälleen rikosromaanin pariin teoksella Der Brenner und der liebe Gott, päähenkilönä Brenner.
Teokset > Suomennetut teokset

Kananlihalla (Der Knochenmann), suom. Riitta Virkkunen. Otava, 2004 ISBN 951-1-19221-3
Kuolleista nousseet (Auferstehung der Toten), suom. Riitta Virkkunen. Otava, 2003 ISBN 951-1-19390-2
Teokset > Romaanit

Brenner-romaanit (sulkeissa tapahtumapaikka):
Auferstehung der Toten. Rowohlt, Reinbek 1996, ISBN 3-499-22831-9 (Zell am See).
Der Knochenmann. Rowohlt, Reinbek 1997, ISBN 3-499-22832-7 (Klöch in der Steiermark).
Komm, süßer Tod Rowohlt, Reinbek 1998, ISBN 3-499-22814-9 (Wien).
Silentium!. Rowohlt, Reinbek 1999, ISBN 3-499-22830-0 (Salzburg).
Wie die Tiere. Rowohlt, Reinbek 2001, ISBN 3-499-23331-2 (Wien).
Das ewige Leben. Hoffmann und Campe, Hamburg 2003, ISBN 3-492-24095-X (Graz).
Der Brenner und der liebe Gott. Hoffmann und Campe, Hamburg 2009, ISBN 978-3-423-21282-3.
Brennerova. Hoffmann und Campe, Hamburg 2014, ISBN 978-3-455-40499-9.
Ausgebremst. Der Roman zur Formel 1. Rowohlt, Reinbek 1998, ISBN 978-3-499-25568-7.
Das Wetter vor 15 Jahren. Roman. Hoffmann und Campe, Hamburg 2006, ISBN 978-3-423-21269-4.
Verteidigung der Missionarsstellung. Roman. Hoffmann und Campe, Hamburg 2012, ISBN 978-3-455-40418-0.
Teokset > Tietokirjat

Sprachtheoretische Grundlagen der Konkreten Poesie. Akademischer Verlag Heinz, Stuttgart 1990, ISBN 3-88099-237-1.
Die Liebe in den Zeiten des Cola-Rauschs. Verlag Tauschzentrale, Wien 1993, ISBN 3-901352-01-5.
Teokset > Lastenkirjat

Die Gans im Gegenteil. Hoffmann und Campe, Hamburg 2010, ISBN 3-455-40286-0.
Palkinnot ja tunnustukset

1997 Deutscher Krimi Preis teoksesta Auferstehung der Toten.
1999 Deutscher Krimi Preis teoksesta Komm, süßer Tod.
1999 Hörspiel des Jahres in Österreich: Auferstehung der Toten.
2000 Burgdorfer Krimipreis
2000 Deutscher Krimi Preis teoksesta Silentium!.
2000 Hörspiel des Jahres in Österreich: Der Knochenmann.
2004 Literaturpreis der Stadt Wien
2006 Wilhelm Raabe -kirjallisuuspalkinto, myöntäjä Braunschweigin kaupunki, teoksesta Das Wetter vor 15 Jahren.
2006 Hörspiel des Jahres in Österreich: Das ewige Leben
2010 KrimiWelt-Bestenliste, vuoden 2009 parhaat teokset, neljäs sija teoksesta Der Brenner und der liebe Gott
2013 Bremer Literaturpreis teoksesta Verteidigung der Missionarsstellung.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Wolf Haas Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea 2  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Heidi Reichinnek

| Heidi Reichinnek |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1988  Merseburg 
Tiedot
Puolue:  Die Linke (vuodesta 2015)
Tutkinnot:  Martin Luther University Halle-Wittenberg (AB)   University of Marburg (MA)
Aiheesta muualla
heidi-reichinnek.de
Heidi Reichinnek (de ;  syntynyt 19. huhtikuuta 1988) on saksalainen poliitikko ja vasemmistopuolueen Die Linke valtiopäiväedustaja. Vuodesta 2024 lähtien hän on toiminut Die Linken liittopäiväryhmän (eli koko Saksan liittoparlamentin Die Linke -ryhmän) puheenjohtajaksi yhdessä Sören Pellmannin kanssa.
Elämäkerta

Reichinnek liittyi Die Linkeen (vasemmisto) vuonna 2015 ja hänet valittiin seuraavana vuonna Osnabrückin kaupunginvaltuuston jäseneksi.  Hän oli ehdolla vuoden 2017 Ala-Saksin osavaltion vaaleissa ja sijoittui puolueen listalla seitsemänneksi, mutta häntä ei valittu. Vuonna 2019 hänestä tuli The Left's Ala-Saksin haaratoimiston puheenjohtaja.
Reichinnek oli ehdolla Osnabrückin kaupungin vaalipiirissä vuoden 2021 liittovaltiovaaleissa. Hän sijoittui viidenneksi mutta pääsi silti liittopäiville puoluelistalta.
Puolueessa häntä pidettiin Sahra Wagenknechtin kannattajana, ja vuonna 2019 hän allekirjoitti avoimen kirjeen, jossa hän kiitti Wagenknechtiä hänen poliittisesta työstään. Vuoden 2023 lopussa Wagenknect erosi Die Linkestä ja perusti oman vasemmistopopulistisen puolueen.
Reichinnek pyrki turhaan vasemmiston kongressissa kesäkuussa 2022 puolueen johtoon saaden vain 199 ääntä (35,8 %). Janine Wissler uusi paikkansa 319 äänellä (57,5 %).
Helmikuussa 2024 Reichinnek valittiin Sören Pellmannin kanssa Die Linken liittopäiväryhmän johtajaksi niukasti 14 äänellä Clara Büngerin 13 ääntä vastaan.
Yksityiselämä

Reichinnekin käsivarteen on tatuoitu Saksan kommunistisen puolueen perustajan kuva. Tiktokissa häntä kutsutaan "kuningatar Heidiksi" ja hänen vaalinaluspuheensa sai miljoonia näyttökertoja vuonna 2025.
Elina Haavio-Mannila

| Elina Haavio-Mannila |
| --- | --- |
 1971
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. elokuuta 1933 Helsinki (ikä 91)
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  sosiologian professori (emerita)
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  seksologia
Aiheesta muualla
Kotisivu
Anna Elina Haavio-Mannila (s. 3. elokuuta 1933 Helsinki) on suomalainen valtiotieteen tohtori ja sosiologian professori emerita. Haavio-Mannila toimi Helsingin yliopiston sosiologian dosenttina 1965–1971, apulaisprofessorina 1971–1992 ja professorina 1992–1998. Hänet tunnetaan nykyään ennen kaikkea sukupuolirooleja ja suomalaisten sukupuolielämää kartoittaneista tutkimuksista. Jälkimmäisistä monet on tehty yhdessä Osmo Kontulan kanssa.
Ura

Elina Haavio-Mannila ihastui sosiologiaan opiskeluaikanaan luettuaan sanakirjan avulla alan englanninkielisen alkeisoppikirjan. Erik Allardt johdatti hänet sukupuoliroolitutkimukseen ja 1960-luvun yhdistykset kuten Yhdistys 9, Sexpo ja naisjärjestöt antoivat virikkeitä tutkimukselle. 1950- ja 1960-luvulla sosiologia oli suomalaisen yhteiskunnan kehittämisen näkökulmasta tärkeä ja suosittu oppiaine, ja hänen arvionsa mukaan se tarjoaa edelleen ”käyttökelpoisia tietoja ja selitysmalleja sosiaalisen elämän kehittämiselle”.
Väitöskirjansa Kylätappelut: Sosiologinen tutkimus Suomen kylätappeluinstituutiosta Haavio-Mannila kirjoitti vuonna 1958 kylätappeluista. Suomalaisen sosiologian varhaishistoriaa hän käsitteli teoksissa Sosiologian juuret (1973) ja Suomalaisen sosiologian historia (1992). Lisäksi hän on tutkinut myös terveyssisarien ja lääkärien työtä, sukupuolten asemaa ja rooleja perheessä, työssä, politiikassa ja alkoholinkäytössä sekä siirtolaisten sopeutumista. Haavio-Mannilan kirja Suomalainen nainen ja mies vuodelta 1968 on suomalaisen nais- ja sukupuoliroolitutkimuksen uranuurtajateoksia. Haavio-Mannilan ja Kontulan vuonna 1993 valmistunut kirja Suomalainen seksi herätti 1990-luvun lopussa huomiota, sillä valmisteilla olevaa parisuhdelakia vastustettiin osaltaan heidän tutkimustulostensa pohjalta vedoten homoseksuaalisuuden suhteelliseen harvinaisuuteen.
Haavio-Mannila on akateemisen uransa aikana ollut usein tiedotusvälineissä kommentoimassa yhteiskunnallisia asioita ja kirjoittanut useita kirjoja. Hän on ollut avioliittolaki-, alkoholilaki-, työaika- ja työolokomiteoiden jäsen. Hän on toiminut suomalaisten ja kansainvälisten tieteellisten järjestöjen johtotehtävissä ja osallistuu edelleen kansainvälisiin konferensseihin pitämällä esitelmiä käynnissä olevista tutkimuksistaan.
Haavio-Mannila valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1975. Hän on ollut Academia Europæa -tiedeakatemian jäsen vuodesta 1993. Haavio-Mannila on toiminut Suomalaisen Tiedeakatemian esimiehenä 1995–1996.
Eläkevuosinaan hän on ollut aktiivisesti mukana kahdessa laajassa kansainvälisessä tutkimushankkeessa: ”Refer: Lisääntymisterveys ja perhemallit Venäjällä, Virossa ja Suomessa” ja ”Gentrans: Sukupolvien ketju – tutkimus suurten ikäluokkien ja heidän lastensa ja vanhempiensa välisestä vuorovaikutuksesta ja toistensa auttamisesta”. Eläkevuosien tutkimustyötä hän luonnehtii vapaaehtoistyöksi, josta hän on saanut palkkioksi kongressimatkoja ja tietokoneen. Haavio-Mannila on seurannut tietojenkäsittelyn kehitystä useita vuosikymmeniä ja sanoo olevansa ”täysin onnellinen, kun avaan tietokoneen ja löydän sieltä tiedostot, joita tarvitsen kulloinkin käsillä olevaa artikkelia, kirjaa tai viestiä varten”. Mappien selaaminen on sen sijaan vaivalloista. Tutkimustyössä häntä viehättävät tilastolliset analyysit, joita hän ”suunnittelee illalla nukkumaan mennessä ja aamulla ennen ylös nousemista”.
Yksityiselämä

Elina Haavio-Mannila on Martti Haavion ja Elsa Enäjärvi-Haavion tytär.
Haavio-Mannilan puoliso oli vuodesta 1956 valtiotieteilijä Olavi Mannila (1929–1978). Heidän poikansa on professori Heikki Mannila.
Palkinnot ja tunnustukset

Suomen tietokirjailijat ry:n Warelius-palkinto, 2004
Teoksia

Haavio-Mannila, Elina: Kylätappelut: Sosiologinen tutkimus Suomen kylätappeluinstituutiosta.  WSOY, 1958.
Haavio-Mannila, Elina: Suomalainen nainen ja mies: Asema ja muuttuvat roolit. WSOY 1968.
Haavio-Mannila, Elina & Snicker, Raija: Päivätanssit. WSOY 1980. ISBN 951-0-10174-5.
Haavio-Mannila, Elina,  Jallinoja, Riitta & Strandell, Harriet: Perhe, työ ja tunteet: Ristiriitoja ja ratkaisuja. WSOY 1984. ISBN 951-0-12619-5.
Haavio-Mannila, Elina et al. (toim.): Women in Nordic Politics. Pergamon Press 1985.
Haavio-Mannila, Elina: Työpaikan rakkaussuhteet. WSOY 1988. ISBN 951-0-15078-9.
Alapuro, Risto & Alestalo, Matti & Haavio-Mannila, Elina (toim.): Suomalaisen sosiologian historia.  Helsinki:  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-17996-5
Kontula, Osmo & Haavio-Mannila, Elina (toim.): Suomalainen seksi: Tietoa suomalaisten sukupuolielämän muutoksesta.  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18672-4
Haavio-Mannila, Elina & Kontula, Osmo: Seksin trendit meillä ja naapureissa.  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-26145-9  Myös englanniksi Sexual Trends in the Baltic Sea Area. The Family Federation of Finland 2003. ISBN 952-9605-99-4.
Kontula, Osmo & Haavio-Mannila, Elina: Intohimon hetkiä: Seksuaalisen läheisyyden kaipuu ja täyttymys omaelämäkertojen kuvaamana.  WSOY, 2001.  ISBN 951-0-22261-5
Haavio-Mannila, Elina & Kontula, Osmo & Rotkirch, Anna: Sexual Lifestyles in the Twentieth Century. Palgrave 2002. ISBN 0-333-794184.
Aiheesta muualla

Elina Haavio-Mannila. (Arkistoitu – Internet Archive) Helsingin yliopiston tuhat-tietokanta. (englanniksi)
Haavio-Mannila, Elina hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Alankomaat  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Hoting

| Hoting |
| --- | --- |

 Hoting
 Koordinaatit: 64°06′53″N, 16°12′23″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Jämtlandin lääni
Maakunta:  Jämtland
Kunta:  Strömsund
Väkiluku (31.12.2023):  577
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hoting on taajama Strömsundin kunnassa Jämtlandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 577 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hoting Wikimedia Commonsissa
Rossön

| Rossön |
| --- | --- |

 Rossön
 Koordinaatit: 63°55′19″N, 16°20′32″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Jämtlandin lääni
Maakunta:  Jämtland
Kunta:  Strömsund
Väkiluku (31.12.2023):  319
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Rossön on taajama Strömsundin kunnassa Jämtlandin läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 319 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rossön Wikimedia Commonsissa
Lapin väestö

Tämä on artikkeli Lapin väestöstä.
Yleistä

Lappi on varsin harvaan asuttua. Huomattava osa asuu Rovaniemen kaupungissa. Pienissä kunnissa on vain vähän asukkaita, vähiten Pelkosenniemellä (912).
Alla olevassa taulukossa on eri kuntien väkiluvut (31.12.2023):
| Kunta | Väkiluku |
| --- | --- |
Enontekiö: 1 771
Inari: 7 127
Kemi: 19 371
Kemijärvi: 7 030
Keminmaa: 7 691
Kittilä: 6 822
Kolari: 4 011
Muonio: 2 325
Pelkosenniemi: 912
Pello: 3 253
Posio: 2 923
Ranua: 3 599
Rovaniemi: 65 286
Salla: 3 344
Savukoski: 978
Simo: 2 828
Sodankylä: 8 126
Tervola: 2 831
Tornio: 21 018
Utsjoki: 1 139
Ylitornio: 3 765
Yleistä > Taajamat

Vuoona 2023 Lapin taajama-aste oli 78,4 prosenttia.
Ikä

Vuonna 2023 Lapin asukkaista 14,2 prosenttia oli 0-14-vuotiaita, 58,5 prosenttia 15-64-vuotiaita ja 27,4 prosenttia yli 64-vuotiaita. Yli 64-vuotiaiden osuus on suurin Pellossa (43,7 prosenttia) ja pienin Rovaniemellä (21,0 prosenttia).
Kieli

Äidinkieli Lapissa, Tilastokeskus (2023)
Suomenkieliset (95.6%)
Saamenkieliset (0.9%)
Ruotsinkieliset (0.3%)
Muunkieliset (3.2%)
Vuonna 2023 Lapin maakunnan asukkaista 95,6 prosenttia puhui äidinkielenään suomea, 0,9 prosenttia saamelaiskieliä, 0,3 prosenttia ruotsia ja 3,2 prosenttia muita kieliä.
Kosti Saari

Kosti Antero Saari (1. tammikuuta 1950 Veteli – 20. marraskuuta 2004 Hyvinkää) oli suomalainen muusikko. Hänet muistetaan Jouko ja Kosti -duosta, joka esiintyi 1960-, 1970- ja satunnaisesti 1980-luvuilla. Kosti Saari kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen kotikaupungissaan Hyvinkäällä 20. marraskuuta 2004. Kuollessaan hän oli 54-vuotias.
Jouko ja Kosti aloittivat muusikonuransa 1960-luvun puolivälissä Saaren yhtyeessä, jossa soittivat heidän setänsä Taito, Veli ja Timo Saari. Jouko oli yhtyeen kitaristi ja Kosti basisti. Joukon ja Kostin pikkuveli Paavo Saari tuli yhtyeen kosketinsoittajaksi vuonna 1976. Duon Jouko ja Kosti nimikkoalbumi ilmestyi Fazerin julkaisemana vuonna 1971. Joukon ja Kostin ensimmäinen single Tahdon takaisin sen mikä meni pois / Muisto vain jää ilmestyi vuonna 1968. Vuonna 1976 trio Jouko, Kosti ja Paavo osallistui Suomen euroviisukarsintaan Paul Fagerlundin ja Vexi Salmen laululla Can can. Fazerin-kautenaan 1968-76 veljekset levyttivät kaikkiaan 12 singleä, joista kahdessa viimeisessä oli Paavo mukana kolmantena.
Nepalilainen musiikki

Nepalilaisessa musiikissa on hyvin monia eri lajityyppejä. Intialainen sarangi on luultavasti yksi yleisimmistä nepalilaisessa musiikissa käytetyistä soittimista. Tunnetuin perinteisen nepalilaisen musiikin lajityyppi on panchai baja. Nepalissa tehdään myös populaarimusiikkia. Sen tunnetuin tyyli on intialaisesta populaarimusiikista vaikutteita saanut 1950-luvulla syntynyt light music. Ensimmäinen merkittävä nepalilainen light music -artisti oli Dharma Raj Thapa.
Chengdu J-20

| Chengdu J-20 |
| --- | --- |
 Chengdu J-20
Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Kiina
Valmistaja:  Chengdu Aircraft Industry Group
Ensilento:  11. tammikuuta 2011
Esitelty:  9. maaliskuuta 2017
Chengdu J-20 on Kiinan kansantasavallan viidennen sukupolven suihkuhävittäjä.
Konetta rakennettiin 2010 loppupuolella kaksi prototyyppiä, joilla tehtiin rullaustestejä loppuvuodesta, jolloin siitä julkaistiin kuvia internetissä. Kone teki ensilentonsa 11. tammikuuta 2011. Koneen on arvioitu tulevan käyttöön vuosina 2017–2019.
Chengdu J-20 on suuren AVIC-teollisuuskonsernin tytäryhtiö Chengdu CAIC:n (Chengdu Aircraft Industry Corp.) tuote. Amerikkalaislähteiden mukaan häivehävittäjä J-20:n suunnittelussa on käytetty hyväksi Yhdysvalloista vuonna 2007 varastettuja häivehävittäjä F-35:n suunnitteluaineistoja. Koneiden todetaan muistuttavan monelta osin suuresti toisiaan. Keväällä 2022 USAF:n Tyynenmeren alueen komentaja kenraali Kenneth Wilsbach kertoi, että Yhdysvaltain Lockheed Martin F-35 -monitoimihävittäjillä on ollut kohtaaminen (tai useampia; Wilsbach ei kertonut yksityiskohtia) J-20-kaluston kanssa Itä-Kiinan merellä.