stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Meilahden tornisairaala
Peruskorjaus 2011-2015

Meilahden Tornisairaalassa alkoi kesällä 2011 peruskorjaus. Tämä vaati koko valtavan sairaalan tyhjentämistä ja muutot sairaalasta Hyksin muihin sairaaloihin mm. juuri valmistuneeseen Kolmiosairaalaan alkoivat jo syksyllä 2010. Peruskorjaus valmistui marraskuussa 2014. Tornisairaalan tyhjentämistä varten sen viereen rakennettiin väliaikainen vuodeosastosairaala, joka valmistui kesällä 2011, kun Tornisairaalan peruskorjaus alkoi. Myös maanalaisen tunneliverkoston laajennusta jatkettiin. Peruskorjauksen suunnittelivat Arkkitehtitoimisto SARC Oy ja Arkkitehtiryhmä Reino Koivula Oy.
Uudistuksen jälkeen potilastornissa on keskenään identtisiä vuodeosastoja 11 kerroksessa, joissa on yhteensä 336 vuodepaikkaa eli vain runsas kolmannes 1960-luvun määrästä. Tehohoito- ja tehovalvontapaikkoja on lisätty 51 paikkaan ja monet kliiniseen toimintaan liittyvät tukitoiminnot on suunniteltu uudelleen kuten kaksi teho-osastoa, neurologian poliklinikka sekä toimisto-, opetus- ja neuvottelutiloja. Potilashuoneissa on enimmillään kolme vuodepaikkaa ja jokaisessa huoneessa on oma wc- ja suihkutila. Näin potilailla on enemmän yksityisyyttä ja infektioturvallisuus on parantunut.
Tornisairaalan julkisivu on vuonna 2006 suojeltu asemakaavalla sr-2 merkinnällä, joten uudistettuun sairalaan rakennettiin kaksoisjulkisivu. Sillä saatiin parannetuksi rakennuksen energiatehokkuutta että säilytetyksi alkuperäinen ulkoasu. Lisäksi rakennukseen vaihdettiin nykyaikaiset ikkunat. Uusi kaksoisjulkisivu eristeineen on vanhaa ulkoseinärakennetta noin 30 cm paksumpi. Suhteessa rakennuksen kokoon on muutoksen vaikutus kaupunkikuvassa varsin pieni.
Ennen peruskorjausta sairaalassa on työskennellyt noin 1 840 hoitajaa ja noin 730 lääkäriä sekä noin 1 100 muuta sairaalatyön ammattilaista. Arvioitu henkilömäärä vuorokauden aikana sairaalassa on noin 700 henkilökuntaan kuuluvaa ja noin 600 potilasta.
Sairaalan laboratoriosiipi on purettu. Tornisairaalan ja Paciuksenkadun väliin on rakennettu vuonna 2023 valmistunut Siltasairaala. Syöpätautien klinikkaa peruskorjataan vuosina 2020–2025.
Aiheesta muualla

Meilahden sairaala-alue. Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut ympäristöt RKY. Museovirasto.
Meilahden tornisairaala – näkökulmia peruskorjaukseen. Sakari Forsman, Arkkitehtitoimisto SARC Oy 2020
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Meilahden tornisairaala Wikimedia Commonsissa
Georges Méliès

| Georges Méliès |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Maries-Georges-Jean Méliès
Syntynyt: 8. joulukuuta 1861 Pariisi
Kuollut: 2. tammikuuta 1938 (76 vuotta) Pariisi
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Matka kuuhun
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.melies.eu
IMDb 
Elonet
Georges Méliès
Maries-Georges-Jean Méliès [meljɛs] (8. joulukuuta 1861 Pariisi – 2. tammikuuta 1938 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja elokuvan uranuurtaja. Mélièsin kuuluisin elokuva on Matka kuuhun vuodelta 1902. Méliès kehitti varhaisen elokuvan kerrontaa ja erikoistehosteita, ja häntä pidetään todellisuutta manipuloivan trikkikuvauksen keksijänä.
Ura

Méliès teki yli 500 elokuvaa. Hän käytti ensimmäisenä maailmassa kaksoisvalotusta, stop motionia, ristikuvaleikkausta, häivytyksiä, filmin graafista manipulointia ja monia muita tehosteita. Méliès muun muassa keksi pysäyttää kameran kesken kuvausten. Kun kamera oli pysäytetty, siirrettiin jotain esinettä tai lavastetta ja sitten kuvausta jatkettiin. Näin hän sai aikaan nokkelia katoamistemppuja ja muita trikkejä. Méliès on kertonut, että kyseinen innovaatio syntyi vahingossa. Kuvaustilanteessa kamera oli mennyt jossain vaiheessa jumiin. Kun valmista filmiä sitten katseltiin huomattiin, että naiset vaihtuivat miehiksi ja hevoskärryt ruumisvankkureiksi. Tämä on ilmeisesti vain tarina, sillä Edisonin kameramiehet olivat kokeilleet tekniikkaa jo vuonna 1895.
Méliès rakensi mailleen Montreuil’hin oman elokuvastudion, joka työllisti kymmeniä ihmisiä. Hän palkkasi kymmeniä naisia värjäämään elokuviaan käsin.
16-minuuttinen Matka kuuhun on maailman ensimmäinen tieteiselokuva. Elokuvan tunnetuimmassa kohtauksessa avaruusalus osuu kuu-ukkoa silmään. Elokuva oli vuosikaudet menestys ympäri maailmaa. Yhdysvalloissa eri tahot, muun muassa Edison Company, kopioivat elokuvaa maksamatta kuitenkaan korvauksia lipputuloista Mélièsille.
Méliès ajautui taloudellisiin vaikeuksiin ja riitoihin tekijänoikeuksistaan. Hän lopetti elokuvien tekemisen vuonna 1913 ja luopui teatteristaan vuonna 1923. Hän vetäytyi myös julkisuudesta. 1920-luvun elokuvaopiskelijat löysivät Mélièsin työt uudelleen, ja hänen arvostuksensa kasvoi. Eräs elokuvalehden toimittaja löysi Mélièsin 1920-luvun lopulla Montparnassen rautatieaseman kioskista myymässä leluja ja makeisia. Uusi julkisuus toi hänelle lopulta eläkkeen ja asunnon Orlysta elokuva-alan veteraanien vanhainkodista. Hän sai ansioistaan Kunnialegioonan kunniamerkin vuonna 1931.
Mélièsin elokuvista on säilynyt alle puolet. Muun muassa elokuvan Matka kuuhun väritetyn version luultiin kadonneen, mutta yksi löytyi vuonna 1993 ja esitettiin restauroituna vuonna 2011.
Mélièsistä kertoo muun muassa Martin Scorsesen ohjaama elokuva Hugo, jossa Mélièsiä esittää Ben Kingsley. Sekä kirja Hugo Cabret, minkä on kirjoittanut Brian Selznick. Tämä kirja on hyvin samanlainen Hugo-eloluvan kanssa.
Mélièsin hauta sijaitsee Père-Lachaisen hautausmaalla Pariisissa.
Filmografia

Pääartikkeli Georges Mélièsin filmografia
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Georges Méliès official website - Site officiel Melies.eu. Viitattu 7.12.2018 (englanniksi).
Georges Méliès Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Georges Méliès Mykkäelokuvasivusto. Viitattu 7.12.2018.
Mélièsin teoksia Internet Archive. Viitattu 7.12.2018 (englanniksi).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  Photographers' Identities  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Louis-Sébastien Mercier

| Louis-Sébastien Mercier |
| --- | --- |
 Louis-Sébastien Mercier
Henkilötiedot
Syntynyt: 1740
Kuollut: 1814 (73–74 vuotta)
Kansalaisuus:  Ranska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
 Nimikirjoitus
Muuta tietoa
 Ranskan akatemian jäsen 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Louis-Sébastien Mercier (1740–1814) oli ranskalainen kirjailija. Hän joutui Pariisin paheita kuvaavasta teoksestaan Tableau de Paris (1781–1789) maanpakoon, josta hän palasi vasta Ranskan suuren vallankumouksen alkaessa.
Mercierin science fiction -romaani L'An deux mille quatre cent quarante on sijoitettu vuoteen 2440. Teoksesta tuli hyvin suosittu ja siitä otettiin 25 painosta.  Teos on yhteiskuntakritiikkiä oman aikansa Pariisista, jota romaanihenkilöt kuvaavat epäoikeudenmukaiseksi. Keskustelun jälkeen päähenkilö nukahtaa ja löytää itsensä tulevaisuuden Pariisista, jossa monet asiat ovat korjautuneet.
Mercier vastusti ranskalaisen teatterin klassismia ja moitti näytelmäkirjailijoita Jean Racinea ja Pierre Corneillea sillä perusteella, että he olivat ammentaneet näytelmiensä aiheet työhuoneestaan eivätkä “elämän avoimesta kirjasta”. Omia käsityksiään draamasta hän esitti tutkielmassa Essai sur l’art dramatique (1773). Mercier itse ei kuitenkaan menestynyt näytelmäkirjailijana eikä hänen näytelmistään tullut suosittuja. Hänen näytelmiään ovat esimerkiksi Eugénie (1767), Les deux amis (1770), Le faux ami (1772), Le juge (1774), Le déserteur, L’indigent (1782).
Ranskan suuren vallankumouksen aikana Mercier toimi kansalliskonventin ja kansalliskokouksen jäsenenä. Hän edusti maltillista suuntaa. Kansalliskonventin äänestyksessä hän vastusti Ludvig XVI:n kuolemantuomiota ja joutui sen vuoksi vankeuteen Robespierren terrorin aikana. Vapautumisensa jälkeen hänet valittiin viidensadan neuvostoon. Hän sai historian professorin viran, ja hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi.
Kirjallisuutta

Jari Koponen, Ensimmäinen aikamatkaaja: Louis-Sébastien Mercier (1740-1815) teoksessa: Jari Koponen, Mielikuvituksen mestarit : (13 unohdettua fantastia), Jyväskylä: Atena 2000 ISBN 951-796-219-3
Riikka Forsström, Louis-Sebastian Mercier'n kaksi Pariisia: kaupunkitilan ideaalimallit Ranskan suuren vallankumouksen aattona. Teoksessa: Tilan kokemisen kulttuurihistoriaa, toim. Riitta Laitinen. Turku: k&h, Turun yliopisto, kulttuurihistoria 2004 ISBN 978-951-29-2577-3
Riikka Forsström, Visioita mahdollisista maailmoista : aika ja utopia L. S. Mercierin 1760-80 -lukujen tuotannossa. Lisensiaatintyö: Turun yliopisto, 1995
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Louis-Sébastien Mercier Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  FID  KulturNav  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Sycomore  Trove 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef
Suomen presidentinvaali 1982

Suomen presidentinvaalin 1982 voitti SDP:n ehdokas, pääministeri Mauno Koivisto. Vaali jouduttiin järjestämään ennenaikaisesti, koska edellinen presidentti Urho Kekkonen erosi terveyssyistä kesken kauden syksyllä 1981. Koivisto sai valitsijamiesvaaleissa suuren etumatkan muihin ehdokkaisiin, ja valitsijamiesten suorittamassa presidentinvaalissa hänet valittiin jo ensimmäisellä kierroksella, jossa häntä äänestivät SDP, SKDL:n enemmistö sekä SMP.
Vuoden 1982 valitsijamiesvaalien äänestysprosentti oli Suomen kaikkien valtiollisten vaalien historian korkein, 86,8 %. Tämä oli Suomen viimeinen presidentinvaali, jossa valitsijamiehillä oli oikeus äänestää muitakin kuin etukäteen asetettuja ehdokkaita, mutta spekulaatioista huolimatta vaaliin ei lopulta ilmaantunut ”mustaa hevosta”.
Mukana oli myös Suomen presidentinvaalien ensimmäinen naisehdokas, LKP:n Helvi Sipilä, joka sai vain yhden valitsijamiehen.
Tausta

”Presidenttipeliä” eli keskustelua Urho Kekkosen seuraajasta oli käyty jo Suomessa 1970-luvulta lähtien, jolloin oli alkanut liikkua huhuja Kekkosen niin fyysisen kuin psyykkisenkin kunnon heikkenemisestä. Sääntömääräinen presidentinvaalien ajankohta olisi ollut vasta vuonna 1984, mutta Kekkosen kuntoa läheltä seuranneet olivat pitäneet jo pian vuoden 1978 vaalin jälkeen ennenaikaisia vaaleja mahdollisina ja 1980-luvulle tultaessa vähitellen jopa todennäköisinä. Myös Urho Kekkonen itse oli ollut varma, että maaliskuussa 1978 alkanut virkakausi tulisi jäämään hänen viimeisekseen. Keväällä 1981 hän oli vakavasti harkinnut virkakautensa keskeyttämistä.
Ensimmäisen kerran Kekkosen terveys petti näkyvästi Islantiin suuntautuneen kalastusmatkan aikana elokuussa 1981. Hän jäi sairauslomalle 11. syyskuuta ja hän erosi presidentin virasta 26. lokakuuta, vaikka muodollisesti hän oli presidenttinä vaaleihin saakka.
Valitsijamiesten lukumäärä oli nyt nostettu aiemmasta 300:sta 301:een, jotta ratkaisevassa kolmannessa äänestyksessä ei voisi syntyä tasatulosta 150–150. Valitsijamiehet saattoivat kuitenkin äänestää tyhjää, joten tasatulos olisi ollut itse asiassa yhä mahdollinen myös ratkaisevassa äänestyksessä.
Ehdokasasettelu

Kaikki kahdeksan eduskuntapuoluetta nimesivät omat presidenttiehdokkaansa marraskuun aikana. Liberaalisen Kansanpuolueen ehdokas, varatuomari Helvi Sipilä oli Suomen presidentinvaalien historian ensimmäinen naisehdokas. Kaksi puoluetta asetti valitsijamiesehdokkaita tukemaan toisen puolueen asettamaa presidenttiehdokasta.
Vaalien edellä Keskustapuolueen johto kannatti puolueen presidenttiehdokkaaksi Suomen Pankin vt. pääjohtajaa Ahti Karjalaista, jolla oli takanaan myös puolueen niin sanotun K-linjan ja useimpien merkittävien yritysjohtajien, niin sanottujen idänkaupan vuorineuvosten näkyvä ja voimakas tuki. Puoluekokouksessa ehdokkaaksi valittiin kuitenkin selvin luvuin eduskunnan puhemies Johannes Virolainen. Silti vielä tämän jälkeen julkisuudessa esiintyi epäilyksiä, että Keskustapuolueen ja ehkä muidenkin puolueiden valitsijamiehet aikoisivat toisessa äänestyksessä  valita Karjalaisen niin sanottuna mustana hevosena presidentiksi. Valitsijamiesehdokkaat kiistivät aikovansa äänestää Karjalaista, eikä hän saanutkaan ääniä presidentinvaaleissa.
Julkisuudessa spekuloitiin myös sillä, että Neuvostoliitto ottaisi julkisesti kantaa Ahti Karjalaisen presidenttiehdokkuuden puolesta. Ministerineuvos Viktor Vladimirov, jonka on yleisesti katsottu työskennelleen vaaleihin valmistauduttaessa Karjalaisen ehdokkuuden hyväksi, ilmoitti kuitenkin Moskovasta saamiensa ohjeiden mukaan marras-joulukuun vaihteessa 1981, ettei Neuvostoliitto aio puuttua vaaliin millään tavoin, vaan luottaa Suomen ulkopoliittisen linjan säilymiseen muuttumattomana vaalin tuloksesta riippumatta. Johannes Virolaisen mukaan Neuvostoliiton johtohenkilöillä oli syksyllä 1981 varsin selvä kuva Suomen sisäpoliittisesta tilanteesta. Moskovassa tunnustettiin Koiviston ylivoimainen kansansuosio, eikä Karjalaisen mahdollisuuksiin menestyä presidentinvaalissa enää uskottu. Myös Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystön lähetystösihteerinä toiminut Albert Akulov kertoi myöhemmin muistelmissaan, ettei neuvostoliittolaisten tukea Karjalaiselle lainkaan harkittu. Silloinen suurlähettiläs Vladimir Sobolev ja lähetystöneuvos Juri Derjabin eivät uskoneet Karjalaisen pääsevän edes oman puolueensa ehdokkaaksi.
Ministeri Max Jakobson on myöhemmin kirjoittanut, että ne suomalaiset poliitikot, jotka vuonna 1981 pelkäsivät tai toivoivat Neuvostoliiton puuttuvan Suomen presidentinvaaliin, arvioivat silloisen ”maan tavan” mukaan maiden suhteita ikään kuin Suomi ja Neuvostoliitto olisivat olleet kahden kesken maailmassa. Neuvostoliiton johdon käsissä oli loppuvuonna 1981 kuitenkin paljon suurempia sisä- ja ulkopoliittisia ongelmia. Neuvostojoukkojen hyökkäys Afganistaniin oli kohdannut odottamattomia vastoinkäymisiä ja synnyttänyt neuvostokansalaisissa oppositiohenkeä. Yhdysvaltain presidentiksi oli tammikuussa 1981 tullut konservatiivinen Ronald Reagan, mistä oli seurannut suurvaltasuhteiden kiristyminen. Tässä tilanteessa Neuvostoliitto halusi saada läntisen Euroopan maat vakuuttuneiksi siitä, että se oli rauhantahtoinen ja luotettava kumppani, eikä tähän linjaan olisi sopinut sekaantuminen pienen naapurimaan sisäisiin asioihin.
Kampanjatunnukset

Kokoomus: Harri Holkeri − Turvaa kansakunnan linjan
Ruotsalainen Kansanpuolue: Jan-Magnus Jansson − Sovun takuumieheksi / Finland i trygga händer
Suomen Kansan Demokraattinen Liitto: Kalevi Kivistö − Rauhan ratkaisu
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue: Tasavallan presidentin valitsee Suomen kansa − Äänestä Mauno Koivisto presidentiksi
Liberaalinen Kansanpuolue: Helvi Sipilä − Nainen maailman huipulta
Suomen Maaseudun Puolue: Veikko Vennamo − Paras mies presidentiksi
Keskustapuolue: Johannes Virolainen − Kokoava voima
Kristillinen liitto: Perusarvoissa tulevaisuus − Raino Westerholm presidentiksi
Tulokset > Eniten ääniä saaneet valitsijamiehet

| Sija | Ehdokas | Puolue | Äänet | Vaalipiiri |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Tellervo Koivisto | SDP | 50 642 | Helsingin kaupungin vaalipiiri |  |
| 2 | Matti Ahde | SDP | 30 798 | Oulun läänin vaalipiiri |  |
| 3 | Pirkko Työläjärvi | SDP | 25 527 | Turun läänin pohjoinen vaalipiiri |  |
| 4 | Erkki Liikanen | SDP | 24 999 | Mikkelin läänin vaalipiiri |  |
| 5 | Assi Koivisto | SDP | 22 585 | Uudenmaan läänin vaalipiiri |  |
| 6 | Lasse Lehtinen | SDP | 20 456 | Kuopion läänin vaalipiiri |  |
| 7 | Seppo Tikka | SDP | 17 397 | Kymen läänin vaalipiiri |  |
| 8 | Pertti Salolainen | Kok. | 17 165 | Helsingin kaupungin vaalipiiri |  |
| 9 | Lea Savolainen | SDP | 17 146 | Hämeen läänin eteläinen vaalipiiri |  |
| 10 | Veikko Helle | SDP | 16 862 | Uudenmaan läänin vaalipiiri |  |
Lähde:
Tulokset > Valitsijamiesten suorittama vaali

| Ehdokas | Puolue | 1>  kierros |
| --- | --- | --- |
| Mauno Koivisto | SDP | 167 |
| Harri Holkeri | Kok. | 58 |
| Johannes Virolainen | Kesk. | 53 |
| Kalevi Kivistö | SKDL | 11 |
| Jan-Magnus Jansson | RKP | 11 |
| Helvi Sipilä | LKP | 1 |
Vaalitoimitus

Valitsijamiehet kokoontuivat 26. tammikuuta 1982 Eduskuntatalossa. Puheenjohtajana toimi pääministerin sijainen Eino Uusitalo ja sihteerinä eduskunnan pääsihteeri Eiler Hultin. Vaalitoimitus alkoi kello 15.00, ja siinä avustivat puoluejohtajat Kalevi Sorsa (SDP), Paavo Väyrynen (kesk.), Ilkka Suominen (kok.) ja Aarne Saarinen (SKDL). Varsinainen äänestys alkoi kello 15.24 ja päättyi kello 16.37. SDP:n valitsijamiesten lisäksi SKDL:n enemmistö ja SMP:n ainoa valitsijamies äänestivät Mauno Koivistoa jo ensimmäisellä kierroksella. Kalevi Kivistö kehotti valitsijamiehiään kannattamaan Koivistoa, mutta osa SKDL:n valitsijamiehistä, eli SKP:n vähemmistön edustajat, äänestivät Kivistöä, koska hänen hyväkseen oli tehty vaalityötä. Vaalin tulos julistettiin kello 17.12 ja Uusitalo julisti vaalitoimituksen päättyneeksi kello 17.15.
Kirjallisuutta

Antti Blåfield & Pekka Vuoristo: Kun valta vaihtui: mitä todella tapahtui presidentinvaaleissa 1982. Kirjayhtymä 1982, Helsinki. ISBN 951-26-2316-1.
Lauantaiseura: Tamminiemen pesänjakajat. Kustannus-vaihe 1981, Tampere. ISBN 951-99336-6-2
Hannu Savola (toim.): Näin saatiin presidentti: raportti Kekkosen kauden päättymisestä ja vuosikymmenen presidentinvaaleista 1982. Sanoma 1982, Helsinki. ISBN 951-9134-83-2.
Mooses Mentula

Mooses Mentula vuonna 2013.
Seppo ”Mooses” Mentula (s. 1976 Tuupovaara) on suomalainen kirjailija ja rehtori.
Mentulan esikoisteos, novellikokoelma Musta timantti (2011), oli Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkintoehdokkaana. Hänen ensimmäinen romaaninsa Isän kanssa kahden ilmestyi vuonna 2013. Teos julkaistiin saksaksi 2014. Mentulan toinen romaani Jääkausi ilmestyi vuonna 2016. Se käsittelee koulukiusaamista. Kolmas romaani Toiset meistä julkaistiin keväällä 2020. Weidle Verlag julkaisi sen Saksassa vuonna 2022. Mentulan uusin romaani on vuonna 2023 ilmestynyt Toiviokoski.
Mentula syntyi Tuupovaarassa, mutta vietti suurimman osan lapsuuttaan ja nuoruutensa Kuhmossa sekä asui seitsemän vuotta Lapissa ennen muuttoaan Tuusulaan. Hän alkoi kirjoittaa 16-vuotiaana paikallislehti Kuhmolaiseen  ja työskenteli myöhemmin Lapin Kansassa ja YLE:n Lapin Radiossa (1998–2004). Mentula opiskeli luokanopettajaksi Rovaniemellä ja työskenteli opettajana Syväjärven koululla Sodankylässä 2004–2006. Sittemmin hän on toiminut Paijalan ja Rusutjärven koulujen rehtorina Tuusulassa.
Tuotanto

Musta timantti.  (Novellikokoelma)  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-38617-0
Isän kanssa kahden.  (Romaani)  Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-39431-1
Jääkausi.  (Romaani)  Helsinki:  WSOY, 2016.  ISBN 978-951-0-41660-0
Toiset meistä.  (Romaani)  Helsinki:  WSOY, 2020.  ISBN 978-951-0-44497-9
Toiviokoski. (Romaani) Helsinki: WSOY, 2023. ISBN 9789510479193.
Aiheesta muualla

Mooses Mentulan verkkosivut
Aamun kirja: Isän kanssa kahden Yle Areena. 23.5.2013.
Aamun kirja: Jääkausi Yle Areena. 27.10.2016.
MTV3: Huomenta Suomi: Toiviokoski (sotatraumat) Ruutu 13.11.2023
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Mentaalikartta

Büntingin Jerusalem keskeinen keskiaikaisen maailmankuvan sävyttämä kartta
Mentaalikartta on visualisoitu esitys miellekartasta eli ihmisen mielessään luomasta käsityksestä jostain alueesta, sen ominaispiirteistä ja rajoista. Miellealue muodostuu ihmisen kokemuksien, hänen kuulemiensa ja näkemiensä asioiden sekä omien tulkintojensa kautta. Miellealue rakentuu sekä yksilöllisistä että kollektiivisista käsityksistä. Aihetta eniten tutkineen behavioralistisen maantieteen piirissä miellealue ja mentaalikartta ovat synonyymejä keskenään. Mentaalikarttaa ei tule sekoittaa psykologiseen termiin kognitiivinen kartta, joka on mielessämme luoma käsitys esimerkiksi tavaroiden järjestyksestä huoneessa tai talojen sijainnista kaupungissa.
Miellealueen muotoutuminen ihmisen mielessä

Vahvasti vaikuttavia tekijöitä subjektiivisiin tulkintoihin alueesta ovat omat kokemuksemme ja arvomme sekä muualta saatujen tietojen tulkinta. Meillä kaikilla on kokemuksia esimerkiksi paikkojen miellyttävyydestä. Muodostamme käsityksiä myös paikoista, joissa emme ole koskaan käyneet ja meillä voi olla niistä paljonkin tietoa, uskomuksia ja mielipiteitä.
Voimakkaita kollektiivisia vaikuttimia ovat tiede ja kulttuuri. Maantieteen huima kehitys on koko ajan tarkentanut kuvaamme maapallosta eksaktimpaan suuntaan. Kulttuurinen vaikutus näkyy siten, että näemme maailman eräänlaisten kulttuuristen silmälasien läpi, koska jaamme osin yhteisen maailmankuvan. Tutkimuksissa, joissa ihmisiä eri puolilla maailmaa on pyydetty piirtämään maailmankartta ulkomuistista, on havaittu, että omat lähialueet, kuten meillä Suomi ja Eurooppa piirretään paljon todellista suurempina. Tuntemattomampien alueiden muoto, koko ja rajat ovat epämääräisiä. Eteläisellä pallonpuoliskolla sijaitsevassa Australiassa taas maapallo usein kuvataan meihin nähden ylösalaisin.
Miellealueeseen kuuluvat käsityksemme alueen omaleimaisista piirteistä, kuten paikallisesta kulttuurista ja ne voivat usein olla hyvinkin stereotyyppisiä. Esimerkiksi voidaan ajatella, että Grönlannissa eletään igluissa, mikä ei enää nykypäivänä pidä paikkaansa.
Esimerkkejä miellealueista

Esimerkki miellealueesta on käsitys "stadin" ja "landen" rajoista. Helsingissä asuvalle voi helposti muodostua Helsinki-keskeinen kuva Suomesta, jossa muu maa mielletään takapajuiseksi maaseuduksi, jossa ajetaan traktorilla kauppaan. Mikäli on viettänyt koko ikänsä vain Helsingistä kuva muusta maasta voi olla hyvin rikkonainen ja esimerkiksi Tampereesta tiedetään vaikkapa vain Tappara, Särkänniemi ja tampereen murre.
Moni myös esim. mieltää Itä-Euroopaksi Neuvostoliiton vaikutuspiiriin kuuluneet Puolan ja Tšekin, jotka todellisuudessa ovat Keski-Eurooppaa. Tähän käsitykseen ovat vaikuttaneet maiden sosialistinen järjestelmä, vaikkakin ne ovat olleet fyysisesti aina ja suurimman osan ajasta myös kulttuurillisesti Keski-Eurooppaa. Käsityksen muuttumiseen on vaikuttanut maiden siirtyminen markkinatalouteen sekä liittyminen EU:hun ja Natoon.
Kolmas hyvä esimerkki on Mercatorin ja Gallin-Petersin projektioiden vaikutus ihmisten maailmankuvaan. 1500-luvulla navigointia varten kehitetty Mercatorin projektio näyttää pohjoiset alueet paljon todellista suurempina ja on vaikuttanut maailmankuvaan länsimaiden merkitystä korostavasti, minkä takia sitä on kritisoitu eurosentrismista. Gallin-Petersin projektio näyttää lähellä päiväntasaajaa sijaitsevat kehitysmaat oikeassa koossaan ja tuo esille niiden suuruuden. Esimerkiksi YK:n kehitysjärjestö UNDP käyttää kartoissaan Gallin-Petersin projektiota.
Miellealue ja propaganda

Kartat ovat usein poliittisia ja valtiot ovat usein pyrkineet vaikuttamaan niillä kansalaisten yleiseen mielipiteeseen propagandassaan. Esimerkiksi maailmansotien aikana tehtiin karttoja, joissa vihollismaat kuvattiin uhkaavina hahmoina. Myös uskonnollisista syistä kartoilla on vaikutettu maailmankuvaan, kuten eurooppalaisissa keskiaikaisissa kartoissa, joissa Jerusalem sijoitettiin aina Maan keskipisteeseen.
Venäjän-Japanin sodan aikainen venäläisvastainen propagandakartta