stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
WiiConnect24
Pelinimikkeet > Mahdolliset nimikkeet

Seuraavien pelien kehittäjät ovat ilmaisseen halunsa käyttää WiiConnect24:ää hyväkseen:
Animal Crossing Wii
Fire Emblem Wii 2, Intelligent Systems
Godzilla: Unleashed
Metroid Prime 3: Corruption
No More Heroes
Space Station Tycoon
Ongelmat

Ensimmäinen ohjelmistopäivitys WiiConnect24:n välityksellä teki joistakin konsoleista käyttökelvottomia, jolloin kuluttajien oli joko lähetettävä konsolinsa Nintendolle korjaukseen, jolloin menetetyt tallennukset palautettiin, tai vaihtaa se ilmaiseen korvaavaan yksikköön. Jälkimmäinen vaihtoehto oli nopeampi, mutta kuluttaja menetti tallennetun datansa.
Laurent Gras

| Laurent Gras |
| --- | --- |
 Gras aloituksessa
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. maaliskuuta 1976 (ikä 48) Chamonix, Haute-Savoie, Ranska
Kansalaisuus:   Ranska
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Lolo
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  177 cm
Paino:  84 kg
Pelinumero:  28
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1994–2015
Laurent Gras (s. 15. maaliskuuta 1976 Chamonix) on ranskalainen jääkiekkoilija, joka pelasi keskushyökkääjänä. Hän laukoi vasemmalta.
Ura > Seuraura

Gras debytoi Ranskan pääsarjassa kaudella 1994–1995 Chamois de Chamonixin joukkueessa. Hän pelasi debyyttikaudellaan 19 ottelua tehopistein 1+1=2 keräten kaksi rangaistusminuuttia. Kaudella 1996–1997 Gras siirtyi Gothiques d’Amiensiin, jossa hän pelasi yhden kauden. Gras palasi Chamonixiin kaudella 1997–1998, jolloin hän teki uransa toiseksi suurimmat tehopisteet 21+15=36 pelaamassaan 41 ottelussa. Gras edusti Chamonixia vielä seuraavalla kaudella, jolloin hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin tehopisteillä 12+10=22. Gras palasi Amiensin joukkueeseen kaudella 1999–2000, ja kaudella 2002–2003 Gars pelasi koko uransa tehokkaimman pääsarjakauden, kun hän teki 35 ottelussa tehopisteet 19+18=37. Kaudella 2003–2004 Gras valittiin Amiensin varakapteeniksi, jolloin joukkue voitti Ranskan mestaruuden. Heti seuraavalla kaudella Gars toimi joukkueen kapteenina. Seuraavan kolmen kauden ajan hän toimi taas joukkueen varakapteenina.
Gras siirtyi kaudella 2008–2009 Pingouins de Morzine-Avoriazin joukkueeseen, jossa hän pelasi 26 ottelua tehopistein 10+14=24 keräten 16 rangaistusminuuttia. Seuraavalla kaudella Gras palasi jälleen Chamonixiin, jonka varakapteenina hän toimi seuraavan kahden kauden ajan. Kaudella 2009–2010 Gras voitti Chamonixin sisäisen pistepörssin tehopisteillä 13+18=31. Seuraavalla kaudella Gras valittiin Chamonixin kapteeniksi, mutta kaksi seuraavaa kautta hän toimi taas varakapteenina. Gras pelasi Chamonixin joukkueessa vielä 21 ottelua kaudella 2014–2015 kunnes hän lopetti pääsarjauransa.
Ura > Maajoukkueura

Gras edusti Ranskaa seitsemissä maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1997, 1998, 2004, 2008, 2009, 2010 ja 2011. Hän toimi Ranskan varakapteenina Kanadan MM-kilpailuissa 2008 ja Sveitsin MM-kilpailuissa 2009. Gras pelasi urallaan yhteensä 40 MM-ottelua tehopistein 3+1=4 keräten 16 rangaistusminuuttia.
Gras kuului Ranskan joukkueeseen Naganon talviolympialaisissa 1998 ja Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002, joissa hän pelasi yhteensä kahdeksan ottelua ilman tehopisteitä.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailut 1976

Vuoden 1976 yleisurheilun MM-kilpailut järjestettiin Malmössä Ruotsissa 18. syyskuuta 1976. Kisojen ohjelmassa oli vain yksi laji; miesten 50 kilometrin kävely, joka ei ollut Montrealin olympiakisojen ohjelmassa.
Mitalistit > Miehet

| Laji | Kultaa | Kultaa | Hopeaa | Hopeaa | Pronssia | Pronssia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 50 km kävely |  Veniamin Soldatenko | 3.54.40 |  Enrique Vera | 3.58.14 |  Reima Salonen | 3.58.53 |
Vladi Marmo

Vladi Marmo (vuoteen 1935 Forsblom, 20. huhtikuuta 1914 Orjol, Venäjän keisarikunta – 23. elokuuta 1969 Vaajakoski, Jyväskylän maalaiskunta, Suomi) oli professori ja Geologian tutkimuskeskuksen ylijohtaja 1960–1969.
Elämäkerta > Lapsuus ja nuoruus

Vladimir (Vladi) Marmon vanhemmat olivat insinööri Wilhelm Fredrik Forsblom ja Vera Nefedjeva, ja perheeseen kuului kaikkiaan neljä lasta. Vladin isä toimi Etelä-Venäjällä sijaitsevassa Orjolissa sokeri- ja viinatehtaan johtajana. Lokakuun vallankumouksen seurauksena perhe pakeni Suomeen ja asettui aluksi Käkisalmeen, jossa Vladi aloitti koulunkäyntinsä. Hän kävi kansakoulun loppuun Espoon Leppävaarassa, suoritti keskikoulun Töölön yhteiskoulussa Helsingissä ja kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Maanviljelyslyseon lukiosta vuonna 1935.
Elämäkerta > Opinnot ja urheilu-ura

Vladi Forsblom oli vuonna 1931 perustamassa urheiluseura Leppävaaran Pyrintöä ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana. Vuonna 1935 Forsblom, joka oli vuonna 1934 ottanut uudeksi sukunimekseen Marmo, aloitti opinnot Helsingin yliopistossa pääaineinaan kemia ja geologia. Yliopiston Eteläsuomalaisessa osakunnassa alettiin vuonna 1937 harrastaa Suomessa silloin varsin uutta palloilulajia koripalloa, johon Marmo lähti innokkaasti mukaan. Toukokuussa 1939 Suomen koripallojoukkue, johon kuului myös Marmo, osallistui lajin EM-kilpailuihin Liettuan Kaunasissa.
Elämäkerta > Sota-aika

Vladi Marmo oli saanut opintojensa vuoksi lykkäystä varusmiespalveluksesta. Lokakuussa 1939 hän ilmoittautui vapaaehtosiena armeijan palvelukseen ja toimi talvisodan ajan pääasiassa sotilasvirkailijana. Juuri ennen talvisodan päättymistä hänet komennettiin Reserviupseerikouluun Niinisaloon, ja hänet kotiutettiin täysin palvelleena syyskuun alussa 1940 ja ylennettiin lokakuussa reservin vänrikiksi. Tämän jälkeen hän jatkoi opintojaan yliopistossa, kunnes hänet kutsuttiin huhtikuun alussa 1941 jälleen asepalvelukseen.
Jatkosodan aikana Marmo toimi tiedustelu- ja kaukopartiotehtävissä kapteeni Into Kuismasen johtamassa Osasto Kuismasessa (myöhemmin osa Erillinen pataljoona 4:ää). Marmon oman partion ensimmäisellä retkellä maaliskuussa 1942 oli tarkoituksena  tiedustella vihollisen mahdollisia yllätyshankkeita Maaselän kannaksen selustassa ennen kelirikkokauden alkua. Päämajan tiedustelupäällikkö eversti Aladár Paasonen esitti tuloksellisista, mutta samalla myös hengenvaarallisista tiedusteluretkistä luutnantti Marmolle Mannerheim-ristiä vuonna 1942. Ylipäällikkö Mannerheim nimitti ritariksi kaksi muuta samanaikaisesti esitettyä kaukopartiomiestä, mutta ei Marmoa. Syyt esityksen hylkäämiseen Marmon osalta eivät ole tiedossa.
Keväällä 1943 Osasto Kuismasen tukikohta siirtyi Äänislinnan luoteispuolelle Kossalmen järvikannakselle, jossa Marmo kiinnostui alueen geologiasta. Tämä herätti hänessä ajatuksen pro gradu -tutkielman aiheesta. Yhdessä upseeritoverinsa, Helsingin yliopiston kasvimaantieteen professorin Mauno Kotilaisen kanssa Marmo ryhtyi selvittämään läheisen Suojun alueen kallioperän ja sen mineralogian vaikutusta eri kasvilajien esiintymiseen.
Marmon uskotaan auttaneen yhdysvaltalaisia saamaan suomalaisia entisiä kaukopartiomiehiä asiamiehikseen toisen maailmansodan jälkeen lähinnä auttamaan neuvostoliittolaisten ydinkokeiden valvontaan.
Elämäkerta > Työura

Marmo valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1945 ja sai työpaikan ylimääräisenä apulaisgeologina Suomen geologisessa toimikunnassa, Kesäkuussa 1945 Punainen Valpo pidätti hänet epäiltynä osallisuudesta asekätkentään, ja hänet vapautettiin tutkintavankeudesta saman vuoden elokuun alussa. Vuonna 1946 Marmo siirtyi tutkimuskemistiksi Wärtsilä-Selluloosa Oy:lle, ja vuodesta 1948 hän toimi Geologian tutkimuskeskuksessa ylimääräisenä malmigeologina. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1950. Vuonna 1953 Marmo siirtyi kolmeksi vuodeksi Sierra Leoneen sikäläisen geologisen tutkimuslaitoksen palvelukseen. Palattuaan kotimaahan Marmo toimi Geologian tutkimuskeskuksen malmiosaston valtiongeologin viransijaisena vuosina 1956–1958 ja Outokumpu Oy:n Lapin tutkimuskeskuksen vastaavana geologina vuosina 1958–1960. Hänet nimitettiin GTK:n ylijohtajaksi maaliskuussa 1960 hänen edeltäjänsä Aarne Laitakarin jäädessä eläkkeelle.
Marmo harrasti filateliaa ja toimi Suomen Filatelistiliiton puheenjohtajana 1963–1967.
Elämäkerta > Kuolema

Marmo kuoli auto-onnettomuudessa Vaajakoskella elokuussa 1969. Kenttätyömaalta lähtiessään hän oli pakannut kairasydännäytelaatikoita autonsa tavaratilaan ja lähtenyt ajamaan kohti Helsinkiä. Hän teki ajon aikana jostakin syystä nopean ohjausliikkeen, jolloin laatikot liikahtivat. Tämän seurauksena Marmo menetti autonsa hallinnan, auto suistui tien sivuun ja Marmo sai surmansa.
Teokset

Aerogeofysikaalisten karttojen käytöstä geologisen tutkimuksen apuna, / Vladi Marmo, Puranen, Maunu, 1966
Aerogeofysikaalisten karttojen käytöstä geologisen tutkimuksen apuna, 2. p., 1990
Geology of the Nokia region, Southwest Finland, 1957
Granite petrology and the granite problem, 1971
Leppävaaran Pyrintö r.y. 1931–1951, 1951
Lounais-Suomen rikkikiisukonkretioista / Vladi Marmo, Aarne Laitakari, 1952
Maapallon elämäkerta menneisyys, nykyisyys, tulevaisuus, 1950
On granites A revised study, 1967
On granites with 21 figures and on table in text, 1962
On sulphides of the sulphide-bearing schists of Finland, 1951
On the granites of Honkamäki and Otamäki, Finland, with special reference to the mineralogy of accessories with 26 figures and 10 tables in text and one plate, 1966
On the porphyroblastic granite of central Sierra Leone, 1956
On the sulphide and sulphide-graphite schists of Finland with an especial reference to the sulphide-graphite schists of Central Pohjanmaa, 1960
Pentti Eskola 1883–1964, 1965
Serpentinites of Central Sierra Leone, 1958
Suomen kallioperän tutkimuksesta ennen vuotta 1900, 1967
Suomen molybdeenihohteista / Max Kulonpalo, Vladi Marmo, 1955
Vulkanischer Komplex der früh-jotnischen Zeit bei Suoju in Ost-Karelien (väitöskirja), 1949
Teokset > Lyhytelokuva

Malmiaarteiden etsintää (1949)
Yrjö Eränen

Yrjö Eränen (1. tammikuuta 1888 Kangasala – 5. heinäkuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen toimittaja.
Eränen pääsi ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta vuonna 1906 ja opiskeli muutaman vuoden Helsingin yliopistossa. Hänestä tuli Helsingin Sanomien uutistoimittaja vuonna 1909. Eränen työskenteli Satakunnan Sanomissa, Tampereen Sanomissa ja oli päätoimittajana Savossa vuosina 1914–1916 ja Sortavalan Sanomissa vuosina 1916–1917. Hän palasi Helsingin Sanomiin vuonna 1918, mutta sairasti sitten pitkään ennen kuolemaansa.
Wilton-Fijenoord

| Wilton-Fijenoord |
| --- | --- |
Perustettu:  1929
Lakkautettu:  1999
Kotipaikka:  Schiedam, Alankomaat
Toimiala:  laivanrakennus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Wilton-Fijenoord oli alankomaalainen Schiedamissa vuosina 1929–1999 toiminut laivanrakennus ja korjausyritys. Sen juuret juontavat aina vuoteen 1825, jolloin perustettiin Maatschappij voor Scheeps- en Werktuigbouw Fijenoord liittämällä siihen Mauritz Roentgenin vuonna 1823 perustama Nederlandsche Stoomboot Maatschappij.
Vuonna 1929 NV Dok en Werf Maatschappij Wilton-Fijenoord perustettiin yhdistämällä NV Maatschappij voor Scheeps- en Werktuigbouw Fijenoord ja rotterdamilainen NV Dok en Werf Maatschappij. 1930-luvun kriisi telakka kärsi merkittäviä tappioita. Alankomaalaisten telakoiden yleinen ongelma ennen toista maailmansotaa oli suunnittelukapasiteetin puute. Siten Wilton-Fijenoord osti alusten piirustuksia yksityisiltä suunnitteluyrityksiltä ja valmisti niistä yksityiskohtaiset valmistussuunnitelmat. Neljän telakan kesken tehtiin kartellisopimus suunnittelutoimiston perustamiseksi vuonna 1935.
Vuonna 1999 Wilton-Fijenoord liitettiin Rotterdam United Shipyardsiin ja vuonna 2003 Damen Shiprepair lunasti yrityksen osakekannan.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Wilton-Fijenoord
Yrjö Gideon Forsman

| Yrjö Gideon Forsman> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 30. syyskuuta 1857 Jurva
Kuollut: 20. helmikuuta 1927 (69 vuotta) Jalasjärvi
Kansalaisuus:  suomalainen
Vanhemmat:   Oskar Wilhelm Forsman  Maria Ahlholm 
Puoliso:   Maria Knaapi (1882) 
Sukulaiset:   A. V. Koskimies (veli)  Eevertti Kustaa Koskimies (veli)  Iivari Koskimies (veli)  Juho Koskimies (veli)  Kaarlo Koskimies (veli) 
Ura
Uskontokunta:  Luterilaisuus
Koulukunta:  Herännäisyys
Yrjö Gideon Forsman (30. syyskuuta 1857 Jurva – 20. helmikuuta 1927 Jalasjärvi) oli suomalainen herännäispappi.
Forsman valmistui ylioppilaaksi Vaasan lyseosta vuonna 1878 ja teki teologisen erotutkinnon vuonna 1881 ja pastoraalitutkinnon 1886. Forsman vihittiin papiksi 1882, minkä jälkeen hänet määrättiin ensin virkaa tekeväksi kappalaiseksi ja sittemmin kirkkoherraksi Närpiöön (1884–1886), Ylihärmän vt. kirkkoherraksi (1886–1887), Korsnäsin vt. kappalaiseksi ja kirkkoherraksi (1887–1991), Seinäjoen kappalaiseksi (1891–1894) ja Jalasjärven kappalaiseksi 1894 sekä vuodesta 1907 virkaa tekeväksi kirkkoherraksi.
Forsman kuului Forsmanin sukuun. Hänen vanhempansa olivat herännäispappi, Isonkyrön kirkkoherra Oskar Wilhelm Forsman ja tämän toinen vaimo Maria Gustava Ahlholm. Forsmanin veljiä olivat runoilija A. V. Koskimies ja Oulun piispa Juho Koskimies. Forsman avioitui vuonna 1882 Maria Knaapin kanssa.
Laihalammi (Hämeenkyrö)

| Laihalammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Hämeenkyrö
Koordinaatit:  61°35′15″N, 23°28′53″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Näsijärven alue (35.31)
Laskuoja:  oja Pieneen Työläjärveen 
Järvinumero:  35.314.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  154,7 m  
Rantaviiva:  0,616 km  
Pinta-ala:  2,218 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLaihalammi 
Laihalammi  on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä Pentinmaan kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,2 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Vahantajoen valuma-alueeseen (35.314) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 154,7 metriä mpy.
Väliviljely

Kahvin ja tomaatin lomittaisviljely.
Väliviljely eli lomittaisviljely on viljelyä, jossa viljelyskasveja kasvatetaan lomittain. Se liittyy usein luomuviljelyyn ja kestävään kehityksen, muun muassa permakulttuurin periaatteisiin. Kasvattamalla eri kasveja lähellä toisiaan voidaan hyödyntää viljelymaa tehokkaammin, vähentää tuhoeläinten haittoja ja toisinaan luoda toiselle kasvilajille suotuisa ilmasto, kun toinen tarjoa sille varjoa ja tuulensuojaa. Haittana on sadonkorjuun hankaloituminen, koska yleensä tässä viljelytavassa ei voida käyttää koneita sadonkorjuuseen.
Esimerkki viljelytavasta on palsta, jossa korkeiden kookospalmujen välissä kasvaa keskikorkea banaani ja maanpinnalla ananas, inkivääri tai varjossa viihtyviä yrttejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Väliviljely Wikimedia Commonsissa
Laihalammi (Kuru, Kallio)

| Laihalammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Ylöjärvi
Koordinaatit:  61°59′02″N, 23°39′25″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Keihäsjoen valuma-alue (35.35)
Laskuoja:  Loukkaanoja 
Järvinumero:  35.353.1.002
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  171,1 m  
Rantaviiva:  0,503 km  
Pinta-ala:  1,336 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLaihalammi 
Laihalammi  on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Kallion kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Keihäsjoen valuma-alueella (35.35), jonka Kalliojärven alueeseen (35.353) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 171,1 metriä mpy.
Lakeuden kutsu

| Lakeuden kutsu |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Ilkka Vanne
Käsikirjoittaja:  Antti Tuuri   Ilkka Vanne
Tuottaja:  Marko Röhr   Ilkka Y. L. Matila
Säveltäjä:  Pekka Karjalainen
Kuvaaja:  Pini Hellstedt
Leikkaaja:  Kauko Lindfors
Pukusuunnittelija:  Ella Brigatti
Lavastaja:  Pertti Hilkamo
Pääosat:  Kari Väänänen   Mari Rantasila   Samuli Edelmann   Esko Nikkari
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:  MRP Matila Röhr Productions
Levittäjä:  Finnkino Oy Nordisk Film Ab
Ensi-ilta:   14. tammikuuta 2000
Kesto:  1 h 37 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Budjetti:  6 860 192 mk
Edeltäjä:  Ameriikan raitti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lakeuden kutsu on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut suomalainen elokuva, jonka on  ohjannut Ilkka Vanne. Käsikirjoitus on Antti Tuurin ja Ilkka Vanteen. Elokuva kertoo Erkki Hakalasta (Kari Väänänen), joka palaa Yhdysvalloista kotiseudulleen Etelä-Pohjanmaalle. Elokuva perustuu Antti Tuurin samannimiseen, vuonna 1997 ilmestyneeseen Finlandia-palkittuun romaaniin. Elokuva on itsenäinen jatko-osa elokuville Pohjanmaa ja Ameriikan raitti.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Kari Väänänen   | … |     Erkki Hakala   |
|   Mari Rantasila   | … |  	Kaisu Hakala   |
|   Samuli Edelmann   | … |  	Partanen nuorempi   |
|   Esko Nikkari   | … |          Paavo Hakala   |
|   Vesa Vierikko   | … |         Partanen vanhempi   |
|   Martti Suosalo   | … |  	Taisto Matsomppi   |
|   Tapio Hämäläinen   | … |  	opettaja   |
|   Esa Latva-Äijö   | … |  	Raimo Hakala   |
|   Tarja Keinänen   | … |  	Laina Hakala   |
|   Heikki Paavilainen   | … |  	Markku Hakala   |
|   Sari Mällinen   | … |  	Taina Hakala   |
|   Vappu Jurkka   | … |  	Marjatta Hakala   |
|   Eeva-Maija Haukinen   | … |  	Hilkka Hopeavuori, Kaisun äiti   |
|   Siiri Kankaanpää   | … |  	Elina Hakala   |
|   Joona Lehto   | … |  	        Johannes Hakala, "Jussi"   |
|   Risto Kaskilahti   | … |  	Reino Rantalahti, lakimies   |
|   Matti Onnismaa   | … |  	Nikander, pankinjohtaja   |
|   Mikko Hakola   | … |         Jere, huoltoaseman poika   |
|   Outi Alanen   | … |  	        Marika, konttorin tyttö   |
|   Kalevi Haapoja   | … |  	Raudaskoski, Jalasjärven poliisi   |
|   Antti Seppä   | … |  	Lagus, Jalasjärven poliisi   |
|   Hannu-Pekka Björkman   | … |   iso miestarjoilija   |
|   Ilkka Koivula   | … |  	Ikola, baarin rettelöitsijä   |
|   Esa Suvilehto   | … |  	Perkiö, baarin rettelöitsijä   |
|   Hannele Laaksonen   | … |  	Kantola, hotellin yöportieeri   |
|   Karoliina Vanne   | … |  	Tiina, hotellin päiväportieeri   |
Vastaanotto

Suomen Kuvalehden Ari Rouvinen kirjoitti Kari Väänäsen saavuttavan oivallisesti päähenkilön miehisen uhon ja kehui myös muiden neljän miespääroolin esittäjiä. Kalevan Pentti Kejonen valitteli Kaisun mukaantulon tarinaan muuttavan loppupuolella tyylin toiseksi ja tason heikommaksi.
Seinäjokisen Ilkan Marita Nyrhinen kertoi lehdistönäytöksessä nauraneensa eri kohdissa kuin eteläsuomalaiset kollegat: ”Pohjalaisuus lienee ulkopuoliselle outo ja totinen asia. Se, joka tuntee luonteenlaadun, elämäntavat ja kielen, pitää taatusti hauskaa. Mutta entä muut?”
Wilson Gonzalez Ochsenknecht

Wilson Gonzalez Ochsenknecht Ochsenknechtien perhekuvassa ensimmäinen vasemmalta
Wilson Gonzales Ochsenknecht (s. 18. maaliskuuta 1990) on saksalainen näyttelijä ja laulaja. 
Hänellä on pikkuveli Jimi Blue Ochsenknecht ja pikkusisko Cheyenne Ochsenknecht (s. 13. tammikuuta 2000).
Wilson on urheilun ystävä ja harrastaa jalkapalloa, vuoristopyöräilyä, luistelua, lumilautailua, mikroautolla ajoa ja snorklausta.
Wilson on näytellyt mm. elokuvissa: Die Wilden Kerle (Pähkähullu Futisjengi) (Marlon) 1-4 ja
Gangs (Chris). Hän on julkaissut yhden albumin: Cookies 25. toukokuuta 2008.
Aiheesta muualla

Wilsonin omat sivut
Lars Werner och hans vänner

| Lars Werner och hans vänner Lars Werner |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 24.–25. heinäkuuta 1967, Tukholma
 Julkaistu: 1967
 Formaatti: LP
 Tyylilaji: jazz
 Levy-yhtiö: Love Records (LRLP 2)
Lars Wernerin muut julkaisut
| Bombastica! 1960 | Lars Werner och hans vänner 1967 | Club jazz 4 1971 |
Lars Werner och hans vänner on Lars Wernerin albumi vuodelta 1967.
Kappaleet

Kaikki sävellykset Lars Werner.
Kappaleet > A-puoli

Vår i Helsingfors – 11.50
Cirklar och trioler – 10.48
Kappaleet > B-puoli

Vals för Nannie – 4.36
Till Idrees – 1.36
Ballad för tenorsaxofon – 3.27
Viggbyholms blås – 15.00
Ryska snuvan – 1.20
Muusikot

Christer Boustedt – alttosaksofoni
Sven Hessle – kontrabasso
Jan Carlsson – rummut
Lars Werner – piano
Göran Östling – tenorisaksofoni
David Liebman – tenorisaksofoni
Otto Donner – trumpetti
Lars Vegas

| Lars Vegas Lasse Tennander |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1974
 Formaatti: LP
 Tyylilaji: progg
 Kesto: 43.47
 Levy-yhtiö: Ljudspår
Lasse Tennanderin muut julkaisut
|   | Lars Vegas 1974 | Alla är vi barn i början 1976 |
Lars Vegas on ruotsalaisen progg-muusikon Lasse Tennanderin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1974. Albumin yksi tunnetuimmista kappaleista on ”Ska vi gå hem till dig”. Levy sisältää yhteensä 11 kappaletta.
Kappaleet > A-puoli

Ska vi gå hem till dig – 4.20
Gör som du vill – 4.30
Flera hundra mil – 3.20
Verklighetsflykt – 4.32
Fötterna stadigt på jorden – 4.35
Kappaleet > B-puoli

Sagan är slut – 3.40
När bubblorna sprack – 4.40
Ökenråttan – 0.50
No Picture – 4.05
Shall We Join the Ladies – 7.30
Den definitivt sista tangon – 1.45
Muusikot

Anders Henriksson, sähköpiano
Anders Nordh, sähkökitara
Jan Bandel, rummut
Janne Persson, piano
Janne Schaffer, sähkökitara
Lars Olsson, harmonikka
Mike Watson, basso
Palle Sundlin, basso
Peter Lundblad, kitara
Tommy Andersson, rummut
Muusikot > Vierailevat muusikot

Beverly Glenn, taustalaulu
David Garriock, taustalaulu
Göran Wiklund, taustalaulu
Karin Stigmark, taustalaulu
Tomas Ledin, taustalaulu
Latrun

Latrun sijainti kartalla
Latrun on kukkula, historiallinen kohde, maantieden risteys ja entinen kylä Aijalonin laaksossa Palestiinan Länsirannalla. Käytännössä paikkaa hallitsee nykyisin Israel. Kukkula hallitsee historiallisesti tärkeää teiden risteystä ja reittiä kohti Jerusalemia. Historian eri aikoina kukkulaa ovatkin käyttäneet tukikohtanaan monet eri tahot. Israelin itsenäisyyssodan aikana paikalla käytiin rajuja taisteluja, mutta kukkula jäi Jordanian hallintaan. Israel valtasi sen myöhemmässä kuuden päivän sodassa vuonna 1967.
Maantiede

Latrunin kukkula sijaitsee Juudean ja läntisten kukkuloiden yhtymäkohdan seudulla Aijalonin laakson eteläosassa. Kukkula sijaitsee Palestiinan Länsirannan puolella vuoden 1949 Israelin ja Jordanian välisen tulitaukolinjan ja siihen liitetyn ei kenenkään maan vieressä. Israel on kuitenkin käytännössä hallinnut aluetta vuodesta 1967 lähtien. Kukkulalla itsessään sijaitsee hylätyn arabikylän rauniot, 1100-luvulta peräisin olevan ristiretkeläislinnan rauniot, vuoden 1890 paikkeilla rakennettu trappistiluostari, sekä brittien rakennuttama poliisilinnoitus. Kukkulan juurella on puolestaan historiallisesti tärkeä risteys, jossa kohtaavat Jerusalemista Lodiin, Ramlaan ja lopulta Jaffaan kulkeva tie, sekä tie Gazasta kohti Juudean kukkuloita kulkeva tie.