stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lahti
Kulttuuri > Tapahtumat

Lahti on tullut tunnetuksi jo 1920-luvulla talviurheilukaupunkina, erityisesti Salpausselän kisojen pitopaikkana sekä kansallisesti tärkeän radioaseman takia. Kaupunginteatteri, Teatteri Juko ja erityisesti kansainväliseen maineeseen noussut Sinfonia Lahti ovat monipuolistaneet Lahden tarjontaa kulttuurikaupunkina. Kansainvälinen julistebiennale ja runsaslukuiset julkiset patsaat ja muistomerkit täydentävät kulttuuritarjontaa. Lahden kansainvälinen kirjailijakokous on järjestetty vuodesta 1963 alkaen.lähde?
Lahdessa on järjestetty useita suuria kristillisiä kesätapahtumia. Herättäjäjuhlat on järjestetty Lahdessa kaksi kertaa: 1953 sekä 2007.
Kulttuuri > Ruokakulttuuri

Lahden pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla roppana eli veripalttu, sianlihasyltty, perunatuuvinki eli imelletty perunalaatikko, isot lihapullat, jälkiuunileipä ja kuutelo. Uudempaa lahtelaista ruokakulttuuria edustaa lihamuki, joka on pahvimukista tarjoiltu kebab-annos.
Lahtelaisia fine dining -ravintoloita 2010-luvun lopulla olivat Roux, Casseli ja Taivaanranta. Perinteisempiä ruokaravintoloita oli vuonna 1955 avattu ja vuonna 2019 lopettanut Jännä-Jussi, 1981 perustettu pihviravintola El Toro ja 1992 perustettu texmexravintola Santa Fé.
Lahden pääkirjasto.
Lahden teatteritalo.
Sibeliustalo (2000) on muun muassa Sinfonia Lahden kotisali.
Huomattavia rakennuksia

Lahden hyppyrimäet, urheilukeskuksen näyttävin osa. Kolme hyppyrimäkeä: K 116 metriä (HS 130 metriä), K 90 metriä (HS 97 metriä) ja K 60 metriä.
Lahden kaupungintalo, Eliel Saarisen 1911 suunnittelema kaupungintalo valmistui 1912.
Lahden Teatteritalo valmistui 1983. Talon pääsuunnittelija oli arkkitehtitoimisto Pekka Salminen Ky.
Radiomastot, vuonna 1927 pitkäaaltoasemaa varten rakennetut 150-metriset radiomastot. Pitkäaaltoaseman toiminta loppui 1993, ja ULA-lähetystoiminta siirtyi 1967 Hollolan Tiirismaan yli 300-metriseen televisiomastoon; maston valkoiset varoitusvalot vilkkuvat Lahden läntisen horisontin yläpuolella.
Ristinkirkko, arkkitehti Alvar Aallon 1978 suunnittelema kaupungin pääkirkko kaupungintaloa vastapäätä torin toisella puolella. Sen paikalta purettiin puinen Keski-Lahden kirkko.
Sibeliustalo, keväällä 2000 valmistunut konsertti- ja kongressikeskus, jonka arkkitehtonisen suunnittelun ovat toteuttaneet Hannu Tikka ja Kimmo Lintula.
Puuarkkitehtuuripuisto, puurakentamista esittelevä puisto, jossa on Spirit of Nature -voittajien suunnittelemia rakennuksia ja rakennelmia.
Nastolan kirkko, 1804 valmistunut Lahden vanhin kirkko.
Lahdessa valtakunnallisen vuoden betonirakenne -kilpailun ovat voittaneet Lahden suurmäki 1971, Lahden urheilukeskuksen katsomo 1977, Lahden teatteritalo 1982 ja Lahden kirjastotalo 1990.
Huomattavia rakennuksia > Museot ja näyttelytilat

Askon museo, huonekaluja
Lahden kaupunginmuseon historiallinen museo
Hiihtomuseo
Historiallinen museo
Taidemuseo / Julistemuseo
Radio- ja tv-museo
Palomuseo
Suomen moottoripyörämuseo
Pietarin radan museo
Ravintolamuseo
Sairaalamuseo
Sotilaslääketieteen museo
Suomen sotilasmusiikkimuseo
Taidekeskus Taarasti
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt

Anttilanmäen omakotialue
Fellmaninpuisto, jälleenrakennuskauden oppilaitokset ja Hakatornit.
Harjulankadun, Onnelantien, Kymintien pientaloalueet sekä Karjalankadun pienkerrostalot.
Hennalan kasarmit
Koiskalan kartano
Lahden kaupungintalo, Lahden kauppatori ja Mariankadun arkkitehtoninen akseli
Lahden rautatieasema ja varikkoalue
Lahden radioasema
Lahden hiihtostadion
Tapanilan ruotsalaistaloalue
Mytäjäisten varikkoalue
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt > Lahden muistomerkit, -laatat ja veistokset

Lahdessa on huomattava määrä erilaisia muistomerkkejä, -laattoja ja veistoksia. Ne liittyvät sotahistorian lisäksi myös urheiluun ja erilaisiin ryhmiin, kuten lapsiin ja nuoriin sekä luontoon. Lisää Lahden muistomerkeistä, -laatoista ja veistoksista voit lukea artikkelista Lahden muistomerkit, -laatat ja veistokset.lähde?
Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt > Ystävyyskaupungit

Lahden kaupungin ystävyyskaupungit.
Akureyri, Islanti vuodesta 1947
Deyang, Kiina vuodesta 2000
Garmisch-Partenkirchen, Saksa vuodesta 1987
Kaluga, Venäjä vuodesta 1994
Narva, Viro yhteistyösopimus vuodesta 1994
Pécs, Unkari vuodesta 1956. Pécs on Unescon maailmanperintökohde.
Randers, Tanska vuodesta 1947
Suhl, Saksa vuodesta 1988
Västerås, Ruotsi vuodesta 1940
Wuxi, Kiina (yhteistyösopimus 2010)
Zaporižžja, Ukraina vuodesta 1953
Worcestershire (yhteistyösopimus 2000)
Ålesund, Norja vuodesta 1947
Västeråsin ystävyyskaupunkius perustuu siihen, että Västeråsista annettiin talvisodan jälkeen apua Lahdelle. Sodan jälkeen solmitut ystävyyskaupunkisopimukset perustuivat käytäntöön, jossa valtuuskuntien vaihto ja tutustuminen edellyttivät sopimuspohjaa. Viimeisimmät yhteistyösopimukset taas kuvastavat niin EU-hankkeiden kuin myös Aasiaan suuntautuvan elinkeinopolitiikankin tarpeita.lähde?
Ensimmäisen ja toisen asteen oppilaitokset

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Ahtialan peruskoulu  Anttilanmäen peruskoulu  Harjun peruskoulu  Jalkarannan peruskoulu  Joutjärven peruskoulu  Liipola-Kaikuharjun peruskoulu  Kanervikon koulu  Kannaksen peruskoulu  Kannaksen lukio  Kariston koulu  Kasakkamäen peruskoulu  |  Kivimaan ala-aste ja yläaste  Kunnaksen ala-aste  Kärpäsen peruskoulu  Lahden lyseon lukio  Lahden Lyseon yläaste  Lahden Rudolf Steiner -koulu  Lahden ruotsinkielinen koulu  Lahden Yhteiskoulun yläaste ja lukio  Launeen peruskoulu  Liipola-Kaikuharjun koulu  |  Lotilan koulu (peruskoulun ensimmäiset luokat)  Länsiharjun koulu  Mukkulan peruskoulu  Myllypohjan ala-aste  Möysän ala-aste  Renkomäen ala-aste  Salinkallion peruskoulu  Salpausselän yläaste  Tiirismaan peruskoulu  Tiirismaan lukio  |
Ensimmäisen ja toisen asteen oppilaitokset > Aikaisemmat ensimmäisen asteen oppilaitokset

Harjukadun erityiskoulu
Kallion ala-aste
Kannaksen yläaste
Kiveriön ala-aste
Kiveriön yläaste ja lukio
Kivipuiston yläaste
Metsäpellon ala-aste
Niemen koulu
Puistolan koulu
Riihelän ala-aste
Saksalan ala-aste
Vuorikadun ala-aste
Metsäkankaan ala-aste
Ammatilliset oppilaitokset

Koulutuskeskus Salpaus
Lahden diakonian instituutti
Lahden konservatorio
Korkeakoulut

Lappeenrannan–Lahden teknillinen yliopisto
LAB-ammattikorkeakoulu
Yrityksiä ja työllistäjiä > Suurimmat työpaikat

Lahden kaupunki 3400
Päijät-Hämeen sosiaali- ja terveysyhtymä 6445 (tilanne 31.12.2019)
Koulutuskeskus Salpaus -kuntayhtymä 624
Isku-Yhtymä Oy 1 057
Mediatalo ESA (ent. Esa-konserni) 585
Oy Hartwall Ab 574
Fazer Leipomot Oy/Oululainen 545
Stora Enso Packaging Oy 465
Kemppi Oy 416
DNA Oy (ent. Päijät-Hämeen Puhelin Oyj) 385
Koiviston Auto 383
L-Fashion Group Oy 376
Lavian kirkko

| Lavian kirkko |
| --- | --- |
 Lavian kirkko
Sijainti:  Kirkonkylä, Lavia, Pori (Tampereentie 28, 38600 Lavia)
Koordinaatit:  61°35′42.5″N, 022°35′56.5″E
Seurakunta:  Lavian seurakunta
Rakentamisvuosi:  1823
Suunnittelija:  Juha Köhlström
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  780
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lavian kirkko on Lavian seurakunnan kirkko vuodelta 1823 Porin Laviassa Satakunnassa. Tyypiltään se on tasavartinen ristikirkko, siihen liittyy päätytorni. Kirkon suunnittelija ja rakennustyön valvoja oli kirkonrakentaja Juha Köhlström. Kirkko rakennettiin ilman virallista lupaa, joka myönnettiin 10. kesäkuuta 1823. Jo seuraavan kuun 6. päivänä vietettiin kirkon epävirallisia vihkiäisiä. Viralliset vihkiäiset olivat heinäkuussa seuraavana vuonna.
Kirkon hyväksytyt piirustukset on allekirjoittanut Charles Bassi. Rakennuksen ulkoasuun tuli muutos 1800-luvun lopulla, jolloin tornin yläosa sai uuden ilmeen Helge Ranckenin suunnittelemana.
Alttaritaulu vuodelta 1907 on Alexandra Frosterus-Såltinin maalaama ja se esittää Kristuksen taivaaseenastumista. Kirkon penkit on restauroitu alkuvuonna 2012. Työn tekivät Ikaalisten käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksen rakennusrestaurointi-artesaaniopiskelijat. Muutoin kirkkoa on korjattu muun muassa 1976 ja 1985.
Lavian kirkkoon saatiin Bror Axel Thulén rakentamat 8-äänikertaiset urut vuonna 1896. Urut uusittiin 12-äänikertaisiksi vuonna 1918.
Kirkkomaan sankarihautausmaan on suunnitellut kuvanveistäjä Ilmari Wirkkala 1949.
Kuvia

Sisäkuva kirkosta ja uruista.
Kristuksen taivaaseenastuminen (1907) Lavian kirkossa.
Lavian kirkon sankarihautausmaa kesällä 2012
Lavian hautausmaan kappeli kesällä 2014
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lavian kirkko Wikimedia Commonsissa
Irja Lautia

Irja Lautia, oik. Irja Irja Elisabeth Elstelä, o.s. Lautiainen; 4. maaliskuuta 1904 – 1. lokakuuta 1976) oli suomalainen näyttelijä. Puhe- ja laulunäyttämön ohella Lautia näytteli parissakymmenessä suomalaisessa elokuvassa.
Elämä ja ura

Irja Lautia työskenteli näyttelijänä muun muassa revyyteatteri Punaisessa Myllyssä. Hänet tunnettiin eritoten operettien diivana. Näyttelijänura jäi taka-alalle, kun hän keskittyi kotiäidin työhönsä.
Elokuvanäyttelijänä Lautia oli aktiivisimmillaan vuosina 1937–1944. Hänen sivurooleihin ja avustajatasoisiin rooleihin painottuneen elokuvauransa tähtihetkiä oli keskeinen Martan osa Valentin Vaalan Hella Wuolijoki -filmatisoinnissa Niskavuoren naiset. Hän näytteli myös useissa Vaalan ohjaamissa komediaelokuvissa, kuten Dynamiittitytössä, jossa hän oli sisäkkö. Niin ikään Toivo Särkkä käytti Lautiaa useaan otteeseen. Särkän ja Yrjö Nortan epookkidraamassa Runon kuningas ja muuttolintu Lautialla oli Tilda Runebergin rooli. Hänen viimeinen elokuvaroolinsa oli isoäidin rooli vuonna 1964 valmistuneessa teoksessa Onnelliset leikit, jossa oli mukana lukuisia Elstelän suvun jäseniä.
Lautia avioitui näyttelijä-ohjaaja Ossi Elstelän kanssa vuonna 1926. Pariskunnalle syntyi lapset Kaarlo Esko Oskar (1931–2007), Riitta Marja-Leena (1940) ja kuopuksena Anna Kristiina (1943–2016). Perhe eli Helsingin Käpylässä. Ossi Elstelä oli Punaisen Myllyn perustaja ja johtaja.
Filmografia

Juurakon Hulda (1937)
Poikamiesten holhokki (1938)
Niskavuoren naiset (1938)
Pikku pelimanni (1939)
Jumalan tuomio (1939)
Helmikuun manifesti (1939)
Eteenpäin – elämään (1939)
Tavaratalo Lapatossu & Vinski (1940)
Suotorpan tyttö (1940)
Runon kuningas ja muuttolintu (1940)
Onni pyörii (1942)
Suomisen taiteilijat (1943)
Hevoshuijari (1943)
Dynamiittityttö (1944)
Ballaadi (1944)
Pimeänpirtin hävitys (1947)
Pikku pelimannista viulun kuninkaaksi (1949)
Sillankorvan emäntä (1953)
Yhteinen vaimomme (1956)
Tikku (1964) (sisältyy teokseen Onnelliset leikit)
Onnelliset leikit (1964)
Aiheesta muualla

Irja Lautia Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Comte de Lautréamont

| Comte de Lautréamont |
| --- | --- |
 Comte de Lautréamont
Henkilötiedot
Syntynyt: 1846 Montevideo, Uruguay
Kuollut: 1870 (23–24 vuotta) Pariisi, Ranska
Kansalaisuus:  -
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ranska
Pääteokset:  Maldororin laulut
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Comte de Lautréamont, oik. Isidore Lucien Ducasse (1846 Montevideo, Uruguay – 1870 Pariisi, Ranska) oli uruguaylaissyntyinen ranskalainen kirjailija.
Lautréamont muutti Ranskaan 1860. Hän aloitti kirjailijana vuonna 1868, mutta muuten tiedot hänen elämästään ovat vähäiset. Kreivin arvo on peräisin Eugène Suen romaaninhenkilöltä.
Maldororin laulut

Lautréamontin merkitys perustuu proosarunoelmaan Maldororin laulut, joka kertoo pahan palvonnasta. Teos ehdittiin painaa 1869, mutta belgialainen kustantaja ei päästänyt sitä myyntiin, koska pelkäsi saavansa syytteitä sisällön vuoksi. Maldororin laulut julkaistiin lopulta 1870, mutta jäi vähälle huomiolle. 1920-luvulla sen kuitenkin löysivät surrealistit, joiden tiennäyttäjä siitä tuli. Teos kertoo satanismin valtaan joutumisesta ja kapinasta Jumalaa vastaan, mutta merkittävintä siinä on karmeita ilmaisuja sisältävä kieli.
Suomennetut teokset

Maldororin laulut (Les chants de Maldoror), suom. Marko Pasanen, Helsinki: Like 2000 ISBN 951-578-600-2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Comte de Lautréamont Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 2  ULAN 
Henkilöt:  Uruguay  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Lavajärven motti

Lavajärven motti oli talvisodan aikana joulukuun lopulla 1939 syntynyt motti. Se sijaitsi Lavajärven kylän ympäristössä ja sen muodostuminen alkoi Jalkaväkirykmentti 36:n I pataljoonan (I/JR 36) edettyä Ala-Lavajärven ja Saarijärven välisen kannaksen kautta Uomaa-Lemetti väliselle tielle 28. joulukuuta 1939. Kyseinen hyökkäys liittyi IV armeijakunnan vastahyökkäykseen, jonka tavoitteena oli Suomen alueelle tunkeutuneiden Neuvostoliiton LVI armeijakunnan joukkojen tuhoaminen.
Niin sanotun suuren vastahyökkäyksen katsotaan varsinaisesti alkaneen 6. tammikuuta 1940, mutta I/JR 36:n eteneminen mainittuun armeijakuntaan kuuluneen 18. divisioonan päähuoltotielle oli niin sanottu esinäytös, joka osaltaan mahdollisti hyökkäyksen onnistumisen.
Alkujaan tämä motti sijaitsi 13. divisioonan alueella, mutta 12. tammikuuta 1940 tapahtuneen divisioonien välirajan siirron yhteydessä motti siirtyi 12. divisioonan alueelle, mikä osittain selittää 12. divisioonan joukkojen käytön alueella.
Motin synty

IV armeijakunnan varsinaisen vastahyökkäyksen alkaessa Lavajärven kylästä pohjoiseen sijaitseviin metsiin oli sijoitettu Taisteluosasto Lohikäärme, jonka komentajana toimi eversti Pietari Autti.
6. tammikuuta 1940 alkaneen vastahyökkäyksen lähdettyä käyntiin kohti etelää jäivät vihollisen Jalkaväkirykmentti 97 eräät osat ilman tieyhteyttä omiin joukkoihinsa Lavajärven alueella. Alueelta oli kuitenkin periaatteessa jatkuvasti yhteys (metsien kautta) etelässä oleviin muihin neuvostojoukkoihin. Puna-armeijan yksiköiden heikon maastoliikkuvuuden ja talviolosuhteiden vuoksi alue oli kuitenkin lähes yksinomaan ilmateitse tapahtuvan huollon varassa.
10. tammikuuta 1940 todettiin Lavajärven kylään jääneen melko suuret määrät neuvostojoukkoja.
Varsinaisesti motti alkoi muodostua 19. tammikuuta 1940 jälkeen kun Jalkaväkirykmentti 37:n II pataljoona (II/JR 37) siirtyi alueelle aluksi kylän pohjoisesta kiertäen.
20. tammikuuta 1940 II/JR 37 hyökkäsi Lavajärven kannaksilla olleiden vihollisen JR 97 joukkojen kimppuun, jotka taisteluiden seurauksena vetäytyivät Lavajärven kylään. Pataljoona aloitti samalla levittäytymisen kylän eteläpuoliseen maastoon.
29. tammikuuta - 3. helmikuuta 1940 puna-armeija teki laajamittaisen motin avustamisyrityksen hiihtojoukoilla, joiden torjuntaan II/JR 37 osallistui.
30. tammikuuta motissa arvioitiin olevan noin 650–700 miestä.
3. helmikuuta 1940 pääsivät viimeiset neuvostojoukot mottiin ilman tappioita.
Motti alkoi olla valmis.
Toimet mottia vastaan ja sen kukistuminen

Suomalaisjoukot eivät tehneet mottia vastaan yhtään hyökkäystä vaan motissa olevat joukot olivat itse poikkeuksellisen aktiivisia (muihin motteihin nähden) ja yrittivät useita kertoja murtautua pois motista omien joukkojensa yhteyteen. Motin eteläpuolisten avustusyritysten aikana motin joukot pyrkivät vain yksittäisin partioin omien joukkojensa yhteyteen. 7. helmikuuta 1940 motin joukot yrittivät ensimmäisen kerran murtautua ulos saarroksista. JR 37:n 4. komppania (4./JR 37) torjui kuitenkin tämän yrityksen.
8. helmikuuta 1940 motin joukot yrittivät uudelleen poismurtautumista, mutta jälleen 4./JR 37 torjui yrityksen.
14. helmikuuta 1940 illalla noin komppania vahvuinen osasto lähti motista etelään. II/JR 37 löi kuitenkin hajalle ulosmurtautumista yrittävät joukot noin kahden kilometrin päässä (etelään).
15. helmikuuta 1940 loputkin motissa olleet puna-armeijan joukot lähtivät pyrkimään kohti etelää parin panssarivaunun saattamina. Suomalaiset etenivät kylään ja totesivat sen tyhjäksi.
Sotasaalis

Sotasaaliina motista saatiin mm.:
3 panssarintorjuntatykkiä
5 kenttätykkiä
2 panssarivaunua
3 konekivääriä
8 kuorma-autoa
6 traktoria
radioasema
DANA

| DANA |
| --- | --- |
 Dělo Automobilní Nabíjené Automaticky
Aseen tyyppi:  motorisoitu haupitsi
Alkuperämaa:   Tšekkoslovakia  Slovakia
Palvelushistoria
Valtion käytössä:   Georgia  Libya  Puola  Slovakia  Tšekki
Sodissa:  Venäjän–Georgian sota
Valmistushistoria
Suunnittelijat:  Konštrukta Trenčín
Valmistajat:  ZŤS, Dubnica nad Váhom
Valmistusvuodet:  1980 - 1994
Valmistusmäärä:  yli 750 kappaletta
Tekniset tiedot
Paino:  omamassa 16 350 kg, taistelupaino 29 500 kg
Pituus:  12 970 mm
Piipun pituus:  45 kaliiperia
Leveys:  n. 3 200 mm
Korkeus:  3 010 mm ilman konekivääriä 3 530 mm konekiväärin kanssa
Miehistö:  5
Kaliiperi:  152 mm tai 155 mm
Toimintatapa:  itselataava
Lippaan kapasiteetti:  60 kpl
Tulinopeus:  4 kpl minuutissa
Maksimikantama:  20 km
Ampumakulmat:  yläsuunnassa -3°30´ - 70° sivusuunnassa ±60°
Räjähteiden määrä:  17,5 kg
Moottori:  Tatra T930-34, ilmajäähdytteinen V12-diesel
Teho:  253,7 kW
Polttoaineen määrä:  dieselöljy
Maavara:  400 mm
Toimintasäde:  750 km
Huippunopeus:  maantiellä 80 km/h maastossa 25 km/h
DANA on tšekkoslovakialainen, myöhemmin Slovakiassa valmistettu ajoneuvoalustainen haupitsi. Lyhenne tulee sanoista Dělo Automobilní Nabíjené Automaticky. Nimen vapaa suomennos on motorisoitu itselataava ase.
DANA:n suunnittelu alkoi 1970-luvulla Tšekkoslovakiassa ja suunnittelu valmistui vuonna 1976. Vuoden 1980 alussa ensimmäiset DANA:t luovutettiin Tšekkoslovakian kansanarmeijalle ja ensimmäinen julkinen tilaisuus, jossa armeija käytti DANA:a, oli paraati pääkaupunki Prahassa 9. toukokuuta 1980.
DANA on luotu taistelemaan tykistöä, kranaatinheittimiä, jalkaväkeä sekä pesäkkeitä vastaan, mutta sillä voidaan tuhota myös muun muassa linnoitusrakennelmia. DANA on myös tehokas tukemaan maavoimien toimintoja. Aseena olevan haupitsien suurin kantama on 20 kilometriä ja ammuksia mahtuu yhteensä 60, jotka latautuvat automaattisesti. DANA oli yksi ensimmäisistä järjestelmistä, joilla oli mahdollista haupitsin lataus millä tahansa putken kulmalla.
Kun vuonna 1992 Tšekkoslovakia jakautui, kaikki sen armeijan 408 DANA:aa jaettiin Tšekin ja Slovakian kesken niin, että Tšekki sai niitä 273 ja Slovakia 135. Tšekin armeija on vähitellen siirtänyt DANA:nsa varmuusvarastoihin, mutta järjestelmän on kuitenkin suunniteltu jatkavan aktiivipalveluksessa vuoteen 2014. DANA:aa on myös myyty Puolaan, Libyaan ja vuosina 1987–1989 myös Neuvostoliittoon. Ostosta erikoisen teki se, että DANA on tiettävästi ainoa ulkomaalainen asejärjestelmä, jota Neuvostoliitto käytti. Neuvostoliiton hajotessa DANA:t siirrettiin Kazakstaniin, josta niitä on päätynyt muun muassa Georgialle, joka käytti niitä Venäjän–Georgian sodassa.
DANA:sta on neljä muunnelmaa: 152 mm ShKH Ondava, 155 mm ShKH Zuzana, 155 mm ShKH Himalaya ja 152 mm ShKH MODAN.
Suunnittelu

Järjestelmän suunnitteli Konštrukta Trenčín 1970-luvulla kotimaiseksi vaihtoehdoksi neuvostoliittolaiselle 2S3 Akatsijalle. Työ valmistui 1976. Valmistuspaikaksi valittiin ZŤS:n tehdas Dubnica nad Váhomissa. Aseen viralliseksi nimeksi tuli ShKH vz.77 (Samohybná Kanónová Húfnica vzor 77; "motorisoitu haupitsi malli 77").
Ensimmäiset DANA:t luovutettiin Tšekkoslovakian kansanarmeijalle vuoden 1980 alussa. Aseet esiteltiin ensimmäistä kertaa julkisesti armeijan paraatissa Prahassa 9. toukokuuta 1980.
Käyttötarkoitus

DANA on tarkoitettu taistelemaan vihollisen tykistöä, kranaatinheittimistöä, jalkaväkeä ja pesäkkeitä vastaan. Käyttökohteena on myös viestiliikenteen, komentokeskusten ja linnoitusrakennelmien tuhoaminen. Sen pitkän kantaman ja hyvän osumatarkkuuden tähden sen avulla voi tukea tehokkaasti maavoimien toimintoja.
Käyttö

Ohjaamossa on istuimet kuljettajalle ja komentajalle. Komentajan käytössä on radiolaitteisto. Sisäänkäynti ohjaamoon tapahtuu päällä olevien kahden luukun kautta. Torni jakautuu kahteen osaan, joiden välissä on haupitsi. Vasemmalla puolella on tilat ampujalle ja lataajalle. Ampujalla on käytössään periskooppitorni. Lataaja käyttää hydraulisesti toimivaa, puoliautomaattista 30 ammuksen kuljetinta. Kulkuaukot sijaitsevat sivulla ja katossa. Haupitsin takana on kuljetin hylsyjen poistamista varten. Tornin oikea puoli jakaantuu kolmeen osaan. Edessä on tilat miehistön henkilökohtaisille varusteille. Keskellä on puoliautomaattinen kuljetin 36 kranaatille. Takaosassa on paikka ammusten käsittelijälle, jonka tehtävänä on kuljettimen käynnistäminen ja käyttäminen. Ammusten käsittelijälle kuuluu tarvittaessa myös ilmatorjuntaan tarkoitetun 12,7-kaliiperisen DŠK vz.38/46 -konekiväärin sekä RPG-7 -panssarintorjuntasingon käyttö.
Haupitsi saadaan tarvittaessa laukaisuvalmiiksi parissa minuutissa. Ajoneuvo on varustettu hydraulitoimisin tukijaloin, jotka tukevat sitä maata vasten laukaisun aikana. Suurin jaloista on sijoitettu keskelle ja kaksi pienempää sivuille. Aseen suurin kantama on normaaliammuksin 18 700 metriä, mutta erikoisammuksin päästään 20 000 metriin asti. Suurin tulinopeus on neljä laukausta minuutissa.
Ajoneuvoalusta

Ajoneuvoalustana on kahdeksanpyörävetoinen Tatra T815. Sen ilmajäähdytteinen V12-turbodieselmoottori on sijoitettu ajoneuvon taakse.Kääntöympyrän halkaisija on 26 m ja akseliväli 1 650 + 3 070 + 1 450 mm. Suurin nousukulma on 58% ja kahluusyvyys 1,4 m. Ajoneuvolla voi kulkea kaksi metriä leveän kaivannon yli.
Ominaisuuksia

Haupitsin suurin kantama on 20 km. Tyyppejä on kaksi: 152 ja 155 mm. Haupitsin lataus onnistuu millä tahansa putken kulmalla; DANA oli eräs ensimmäisistä järjestelmistä maailmassa joissa tämä oli mahdollista. Ajoneuvoon mahtuu 60 ammusta, jotka latautuvat automaattisesti.
Armeijat

Tšekkoslovakian hajotessa vuoden 1992 lopulla armeijalla oli 408 DANA:a. Ne jaettiin Tšekin ja Slovakian armeijoiden kesken siten että Tšekille periytyi 273 ja Slovakialle 135 kappaletta. Tšekin armeijan DANA:oja on siirretty vähitellen armeijan varmuusvarastoihin. Mallin on kuitenkin suunniteltu jatkavan aktiivipalveluksessa vielä vuoteen 2014 asti.
Puolan armeijalle on myyty vuodesta 1983 lähtien yhteensä 111 DANA:a jotka ovat edelleen käytössä. Libya osti arvioiden mukaan vähintään 27 DANA:a.
Merkittävintä on että vuosina 1987 - 1989 ajoneuvoja myytiin myös Neuvostoliittoon, joka osti niitä 126 kappaletta; DANA oli tiettävästi ainoa neuvostoarmeijan koskaan käyttämä ulkomaalainen asejärjestelmä. DANA:t olivat Tšekkoslovakiaan sijoitettujen joukkojen ja Valko-Venäjällä olleen tykistön koulutuskeskuksen käytössä. Neuvostojoukkojen vetäydyttyä Tšekkoslovakiasta DANA:t vietiin Kazakstaniin, jonne ne jäivät Neuvostoliiton hajotessa. Myöhemmin niitä on päätynyt ainakin Georgian asevoimille joka käytti niitä Venäjän-Georgian sodassa.
Muunnelmat > 152 mm ShKH Ondava

Ondava on varustettu uudemmalla latausjärjestelmällä ja siinä on pidempi, 47 kaliiperin putki.
Muunnelmat > 155 mm ShKH Zuzana

Zuzana on 47 kaliiperin putkella varustettu Nato-yhteensopivaksi tehty muunnelma. Laukaisumekanismin rakennetta ja miehistön turvallisuutta on parannettu. Mallista on olemassa myös edelleen parannettu versio, Zuzana 2. Zuzanat ovat Slovakian armeijan käytössä.
Muunnelmat > 155 mm ShKH Himalaya

Himalaya on muista malleista poiketen tehty T-72 -panssarivaunun alustalle. Siinä on pidennetty torni, mikä mahdollistaa suuremman ammuskapasiteetin kuljettamisen.
Muunnelmat > 152 mm ShKH MODAN

MODAN on 152 mm versiosta tehty muunnelma, jolla sen suorituskyky on saatu 155 mm muunnelman tasolle. Miehistön määrä on voitu pudottaa neljään.