Ivan Jelagin
Kirjallinen ura

Jelaginin kirjallisen toiminnan alku liittyy Aleksandr Sumarokoviin, jota hän vuonna 1748 auttoi tämän ensimmäisten tragedioiden julkaisemisessa. Jelaginin vuonna 1753 kirjoittama Epistola k g. Sumarokovu (”Epistola herra Sumarokoville”) herätti laajaa keskustelua aikansa kirjailijapiireissä. Sumarokovia ylistävä teos oli suunnattu ranskalaisvaikutusta vastaan ja se voitiin tulkita myös keisarinna Elisabetin hovin arvosteluksi. Mihail Lomonosovn, Vasili Trediakovskin ja näiden kannattajien pilkasta huolimatta Jelagin jatkoi Sumarokovin koulukunnan puolustamista muun muassa Ježemesjatšnoje sotšinenije -lehdessä.
Vuosina 1756–1758 Jelagin julkaisi kääntämänsä Antoine François Prévostin romaanin Mémoires et aventures d’un homme de qualité, jolla oli huomattava vaikutus venäjänkielisen proosan kehitykseen. Hänellä oli myös päärooli Katariina II:n lähipiireineen vuonna 1767 tekemässä Jean-François Marmontelin Bélisairen käännöksessä. Monet kirjailijan runot ja proosateokset levisivät käsikirjoituksina.
Ivan Jelagin nousi komedian johtavaksi nimeksi seuratessaan Sumarokovia teatterinjohtajana vuonna 1766. Hänen ympärilleen muotoutuneessa teatteria ja näytelmäkirjallisuutta harrastavassa piirissä tehtiin eurooppalaisista tapakomedioista vapaita käännöksiä, joissa näytelmät muokattiin venäläiseen ympäristöön sopiviksi. Juoniaines säilyi samana, mutta henkilöhahmojen nimet ja tavat venäläistettiin. Denis Diderot'n draamauudistuksen esikuvan mukaan henkilöhahmot ja tapahtumat vaihtuivat ruhtinaista ja ylhäisistä historiallisista henkilöhahmoista aikalaisyleisön edustaman yhteiskuntaluokan elämänpiiriin. Erityisesti Jelaginin piirin Bogdan Jeltšaninov (1744-1770) oli tunnettu Diderot'n kääntäjä. Ensimmäinen täyspitkä viisinäytöksinen venäjänkielinen komedia oli Jelaginin piiristä tulleen Vladimir Lukinin (1737-1794) Mot ljubovju ispravlennyi ('Rakkauden parantama tuhlari', 1765). Lukinin näytelmä vakiinnutti proosamuotoisen näytelmäkirjallisuuden aseman Venäjällä ja kasvatti sentimentaalisen draaman suosiota.
Jelaginilla oli huomattava osa venäläisen teatterin kehityksessä. Vuonna 1757 hän käänsi venäjäksi Molièren näytelmän Ihmisvihaaja. Sumarokovin eron jälkeen Jelaginista tuli hoviteatterin kuraattori, jonka ympärille kerääntyneet nuoret dramaturgit pyrkivät sovittamaan länsieurooppalaiset näytelmät Venäjän oloihin. Jelagin itse laati Ludvig Holbergin Jean de Francen pohjalta suositun komedian Russki frantsuz (”Venäläinen ranskalainen”), ensiesitys oli vuonna 1764. Sumarokovin kanssa riitautunut Jelagin toimi vuosina 1766–1779 Keisarillisten draama- ja musiikkiteatterien johtajana, ja hänen aikanaan perustettiin myös Pietarin julkinen teatteri vuonna 1774 ja teatteriopisto vuonna 1779 sekä rakennettiin Kolomnan kaupunginosassa sijainnut Suuri eli Kamennyi-teatteri vuonna 1783. Jelaginin kirjallisesta tuotannosta tunnetaan näiltä vuosilta vain Joachim Wilhelm von Brawen tragedian Der Freigeist käännös, mutta mahdollisesti hän toimi myös keisarinnaa myötäilevän Vsjakaja vsjatšina (ven. Всякая Всячина, "Kaikenlaisia asioita") -lehden julkaisijana sekä korjaili Katariina II:n kirjoituksia.
1770-luvun alussa Jelaginista tuli yksi venäläisten vapaamuurarien johtajista. Hän keskeytti toimintansa Nikolai Novikovin vainon yhteydessä vuonna 1784, mutta jatkoi sitä uudelleen vuonna 1786. Samaan aikaan hän näyttää menettäneen Katariina II:n suosion. Jelagin näki vapaamuurariuden keinona taistella ranskalaista deististä filosofiaa vastaan, mutta Katariina piti sitä merkkinä siitä, että mies oli tullut hulluksi.