stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rocktieto

| Rocktieto |
| --- | --- |
 Rocktieto 1
Kirjailija:  Jake Nyman
Kansitaiteilija:  J. Auersalo
Kieli:  suomi
Genre:  tietokirja
Kustantaja:  Lehtijussi Oy (osat 1 ja 2) Fanzine Oy (osa 3)
Julkaistu:  1979 (osat 1 ja 2) ja 1982 (osa 3)

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Rocktieto on Jake Nymanin tekemä kolmiosainen tietokirjasarja, jonka kaksi ensimmäistä osaa ilmestyivät vuonna 1979 ja kolmas osa vuonna 1982. Rocktieto on ensimmäinen suomenkielinen aakkosellinen hakuteos ulkomaisesta pop- ja rockmusiikista ABBAsta Zappaan. Kirjassa esitellään tärkeimpien hahmojen henkilötiedot, taiteellinen ura ja mukana on myös diskografiat. Hakusanoista löytyvät lisäksi tärkeimmät levy-yhtiöt, musiikkitermit ja tapahtumat. Tätä kirjasarjaa ennen oli suomeksi ilmestynyt vain pari-kolme popmusiikin 25-vuotista historiaa sivuavaa ja sittemmin vanhentunutta teosta.
Rocktieto 1

Rocktieto 1 sisältää hakusanat välillä A–E. Se on myös kuudes Soundi-kirja. Kirjan on kustantanut Lehtijussi Oy ja se on painettu ko. kustantamon kirjapainossa Pirkkalassa vuonna 1979 (ISBN 951-9204-00-8). Kannen on suunnitellut J. Auersalo ja takakannen esittelytekstin on tehnyt Pekka Gronow. Jake Nymanin alkusanat on päivätty Helsingissä 10. tammikuuta 1979. Kirjassa on 200 sivua ja 52 kuvaa. Osan diskografiat perustuvat vuoden 1978 marraskuun tilanteeseen.
Rocktieto 2

Rocktieto 2 sisältää hakusanat välillä F–M. Kirjan on kustantanut ensimmäisen osan tavoin Lehtijussi Oy ja se on painettu kustantamon kirjapainossa Pirkkalassa vuonna 1979 (ISBN 951-639-000-5). Kannen on suunnitellut J. Auersalo ja takakannen esittelytekstin on tehnyt Markku Tuuli. Kirjassa on 256 sivua.
Rocktieto 3

Rocktieto 3 sisältää hakusanat välillä N–Z. Se on myös kuudestoista Soundi-kirja. Kirjan on kustantanut Fanzine Oy ja se on painettu Lehtijussi Oy:n kirjapainossa Pirkkalassa vuonna 1982 (ISBN 951-99372-4-2). Kirjassa on 344 sivua ja 71 kuvaa. Kannen on suunnitellut J. Auersalo ja takakannen esittelytekstit ovat Jorma Tuomiselta ja Leo Eläimeltä.
Jake Nymanin alkusanat on päivätty Espoossa 9. marraskuuta 1981. Niissä hän toteaa, että rockmusiikki on uuden aallon myötä muuttunut paljon siitä, kun hän aloitti Rocktieto-sarjan kirjoittamisen syksyllä 1978. Niinpä hän kirjoittaisi tällaisen sarjan nyt eri lähtökohdista ja toivottaa uudet historiikit tervetulleiksi. Lopuksi hän siteeraa Martin Mullin aforismia: "Musiikista kirjoittaminen on vähän samaa, kuin jos yrittäisi kuvata arkkitehtuuria tanssimalla".
Nyman kiittää seuraavia henkilöitä, joilta on saanut arvokasta apua kirjoitustyössä: Ritva Karhula, Leena Virtanen, Matti Kanerva, Pekka Säilä, Hobo Puhakka, Maija Närhi, Jari Väänänen, Hasse Rautio, Jukka Haarma, Juhani Kansi. Erityiskiitokset menevät T-Roylle ja Epelle.
Rocktieto 3
Yläköngäs

Yläköngäs, saameksi Karrakuoikka, norjaksi Øvre Storfoss, on kolmiportainen koski Tenojoessa Utsjoen suulta länteen. Kosken pituus on 5,5 km ja putouskorkeus 13,5 metriä. Se sijaitsee Suomessa Utsjoen kunnassa, Norjan puolella Tenon kunnassa.
Yläleuka

Kasvojen luut. Yläleuan luut (Maxilla) keskellä vaaleanvihreällä.
Yläleuka (lat. maxilla) koostuu kahdesta, vasemmasta ja oikeasta, yläleuanluusta (lat. os maxillaris). Ylähampaat ovat kiinni yläleukaluissa. Suurimmat nenän sivuonteloista, vasen ja oikea poskiontelo (lat. sinus maxillaris), sijaitsevat yläleukaluissa. Yläleuka jää usein nykyisin pienemmäksi pehmeämmän ravinnon vuoksi, ja syntyy purentavirheitä. Toinen syy yläleuan pieneksi jäämiseen voi olla hengittäminen suun kautta. Kitarisojen poisto voi auttaa nenähengitystä ja näin edistää yläleuan kasvua.
Alejandro Agustín Jover Rodríguez

Alejandro Agustín Jover Rodríguez (s. 20. joulukuuta 1968, Kuuba) on suomalaiskuubalainen liikemies, kirjailija ja espanjan kielen opettaja. Jover valmistui diplomi-insinööriksi Pietarin kaivoskorkeakoulusta (Санкт-Петербургский горный университет императрицы Екатерины II (Горный институт) vuonna 1992. Hän valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 2002.lähde?
Jover perusti vuonna 1997 yrityksen Kielikoulu Nuevo Mundo Oy.
Perhe

Alejandro A. Jover Rodríguezin isä oli taloustieteilijä Pedro Agustín Jover Abella ja äiti on matematiikan opettaja Magalis Petronila Rodríguez Silvera. Alejandro A. Jover Rodríguez on ollut vuodesta 2008 naimisissa Alena Mishinan kanssa.lähde?
Julkaisut

Aga, glagoly! : venäjän yleisimmät verbit taivutuksineen. ISBN 978-951-1-22749-6. Tekijät: Mishina, Alena, Alejandro A. Jover Rodríguez. Kustantaja: Otava 2008. Kieli: Suomi, venäjä.
Abi spanska. ISBN 978-951-50-1974-5. Tekijät: Alejandro A. Jover Rodríguez, Kaija Kaasinen, Charlotte Heinrich. Kustantaja Helsingfors Schildts. 2010. Kieli: Suomi, ruotsi.
Abi espanja. ISBN 9789511314141. Tekijät: Alejandro A. Jover Rodríguez, Kaasinen, Kaija.  Julkaisuvuosi: 2007. Kustantaja: Finnlectura. Kieli: Suomi, espanja.
Es fácil : 150 espanjan tavallisinta verbiä. ISBN 978-951-1-21962-0. Tekijä: Alejandro A. Jover Rodríguez. Kustantaja: Otava 2004. Kieli: Suomi, espanja.
Vive la vida! ISBN 952-91-6891-8. Tekijä: Alejandro A. Jover Rodríguez. Kustantaja: Kielikoulu Nuevo Mundo oy 2004. Kieli: Suomi, espanja.
Cultura y comunicacion. ISBN 952920583X. Tekijä: Alejandro A. Jover Rodríguez. Kieli: Suomi, espanja. Kustantaja: Kielikoulu Nuevo Mundo oy 2002. Kieli: Suomi, espanja.
Nuevo Mundo. ISBN 9789513733629  Tekijät: Alejandro A. Jover Rodríguez; Lukkarinen, Leena; Quesada, Myriam. Kustantaja: Edita 2002.  Kieli: Suomi, espanja.
Aiheesta muualla

Kielikoulu Nuevo Mundo oy
George Lincoln Rockwell

| George Lincoln Rockwell |
| --- | --- |
 George Lincoln Rockwell vuonna 1951.
Commander of the American Nazi Party
 1959-1967  
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. maaliskuuta 1918 Bloomington, Illinois, Yhdysvallat
Kuollut: 25. elokuuta 1967 (49 vuotta) Arlingtonin piirikunta, Virginia, Yhdysvallat
Puoliso:  Judy Aultman (vih. 1943; ero. 1953) Margrét Þóra Hallgrímsson (vih. 1953; ero. 1961)
Tiedot
Puolue:  American Nazi Party
Sotilaspalvelus
Palvelusmaa(t):   Yhdysvallat
Puolustushaara:  Yhdysvaltain laivasto
Palvelusvuodet:  1941–1960
Sotilasarvo:  komentajakapteeni
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota
George Lincoln Rockwell (9. maaliskuuta 1918 – 25. elokuuta 1967) oli American Nazi Party -puolueen perustaja ja johtaja, ja kenties merkittävin yhdysvaltalainen uusnatsijohtaja. Hänestä käytetään myös sotilasarvonsa mukaista nimitystä ”Commander”. Hänet murhattiin vuonna 1967.
Elämä

Rockwell syntyi Bloomingtonissa, Illinoisissa. Hänen vanhempansa, englantilais-skotlantilainen George Lovejoy Rockwell ja saksalais-ranskalaista syntyperää oleva Claire Schade Rockwell, olivat molemmat kuuluisia vaudeville-koomikkoja ja näyttelijöitä. Rockwell opiskeli Hebron Academyssa Lewinstonissa, Mainessa. Lopetettuaan opiskelut Brown Universityssä Rockwell liittyi Yhdysvaltain merivoimiin ja palveli siellä toisen maailmansodan ja Korean sodan ajan.
Rockwell oli vahva kansallissosialismin kannattaja ja holokaustin kieltäjä.
Rockwell salamurhattiin ampumalla vuonna 1967. Murhasta epäiltynä pidätettiin 29-vuotias John Patler, jonka ase löydettiin hylättynä muutaman korttelin päässä ampumapaikasta. Patler oli toiminut puolueen johtotehtävissä ja Rockwellin kustannustoimittajana puolueen The Stormtrooper -uutiskirjeessä. Rockwellin seuraaja Matt Koehl tiedotti lehdistölle, että Patler oli erotettu puolueesta saman vuoden huhtikuussa ”bolševikkiläisten taipumusten” vuoksi. Patler todettiin syylliseksi Rockwellin murhaan ja tuomittiin joulukuussa 1967 kahdenkymmenen vuoden vankeusrangaistukseen.
Rockwellin hautajaiset pidettiin 30. elokuuta 1967, mutta Pentagon esti hautaamisen Culpeper National Cemetery -hautausmaalle, koska saattue kieltäytyi poistamasta käsinauhojaan, joissa oli tunnuksena hakaristi. Rockwellin maalliset jäännökset kuljetettiin American Nazi Partyn päämajaan Arlingtoniin, missä hänen ruumiinsa poltettiin 31. elokuuta 1967 salaisissa hautajaisissa.
Marlon Brando esitti Rockwellia minisarjassa Roots: The Next Generation.
Teoksia

In Hoc Signo Vinces, poliittinen manifesti (World Union of Free Enterprise National Socialists, 1960)
How to get out or stay out of the insane asylum (American Nazi Party, 1960)
This Time The World, omaelämäkerta (kirjoitettu 1960; White Power Publications, 1979; Liberty Bell Publications, 2004, ISBN 1-59364-014-5).
White Power (kirjoitettu 1967; John McLaughlin, 1996, ISBN 0-9656492-8-8)
Aiheesta muualla

"George Lincoln  Rockwell and the Church of Racism" Myles B. Kantorin haastattelu Frederick J. Simonellin kanssa (24. tammikuuta 2003)
This Time The World, kirjoittanut Lincoln Rockwell.
Excerpts from This Time The World, sisältää valokuvia.
Full text of White Power, Rockwellin viimeinen kirja.
American Fuehrer: George Lincoln Rockwell and the American Nazi Party review kirjoittanut Katharine Whittemore.
"Nazi's In America", katsaus, jonka on kirjoittanut Myrna Estep
"Capitalist Conflicts and the Nation of Islam" Progressive Labor Partyn kirjoitus
A telegram to Rockwell, Malcolm X, 1965
"When Hate Came to Town: New Orleans' Jews and George Lincoln Rockwell" kirjoittanut Lawrence N. Powell in American Jewish History (85.4, 1997, pp. 393-419)
"Blast from the Past: George Lincoln Rockwell" kirjoittanut David Maurer, julkaistu Daily Progressissa 24. elokuuta 2003)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  SNAC  IdRef
Marjatta Rinne

| Marjatta Rinne> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Hilkka-Marjatta Rinne
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1945 Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Hilkka-Marjatta Rinne-Vihavainen
Aktiivisena:  1969–
Merkittävät roolit:  Anja (Jonninjoutavaa, televisioelokuva) Helena (Kesäyön unelma) Edith (Kultainen vasikka) Lilli (Kuopion takana) Rusina-hevosen ääni (Rusinoita, televisioelokuva)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Hilkka-Marjatta Rinne (s. 6. huhtikuuta 1945 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja. Hän on työskennellyt vapaana näyttelijänä muun muassa Suomen Kansallisteatterissa, mitä ennen hän oli kiinnitettynä useisiin maakuntateattereihin. Lisäksi hän on näytellyt useissa televisiotuotannoissa, kuten Teatterituokio, Lentsu, Ihmeidentekijät ja Salatut elämät.
Sukutausta

Marjatta Rinteen vanhemmat olivat teatterineuvos Jalmari Rinne (1893–1985) ja näyttelijä Ansa Ikonen (1913–1989). Myös hänen setänsä Einar Rinne (1890–1933) ja Joel Rinne (1897–1981) olivat näyttelijöitä, jälkimmäinen jopa eräs 1900-luvun tunnetuimpia suomalaisia alallaan. Niin ikään hänen sisarensa Katriina Rinne (s. 1939), Taneli Rinne (1934–2021), Tiina Rinne (1929–2021) ja Tommi Rinne (1925–1999) ovat olleet ammattinäyttelijöitä, kuten myös hänen serkkunsa, Einar Rinteen ja Eine Laineen tytär Eila Rinne (1920–1991).
Marjatta Rinteen puoliso on vuodesta 1982 rakennusinsinööri Erkki Vihavainen. Pariskunnalla on yksi lapsi.
Ura > Puheteatteri

Marjatta Rinne suoritti Suomen Teatterikoulun 1966–1969, lisäksi hän otti lauluopintoja. Rinne aloitti ammattiuransa Rovaniemen Teatterissa 1969–1971. Vuosina 1971–1977 hän oli kiinnitettynä Kouvolan Teatteriin ja vuosina 1978–1979 Tampereen Työväen Teatteriin. Sittemmin hän on työskennellyt vapaana taiteilijana, kuten Suomen Kansallisteatterin vakituisena vierailijana 1980–1995. Rinteen näyttämötaiteellisia tehtäviä ovat olleet muun muassa Edithin rooli Maria Jotunin komediassa Kultainen vasikka ja Helenan osa William Shakespearen komediassa Kesäyön unelma.
Marjatta Rinne toimi 1980- ja 1990-luvuilla ohjaajien assistenttina Suomen Kansallisteatterissa. Lisäksi hän on tehnyt lukuisia harrastajateatteriohjauksia, muun muassa Vihdin kesäteatterissa. Taiteellisen uransa ohella Rinne on opettanut näyttämöilmaisua ja vuorovaikutusta.
Ura > Elokuva- ja televisiotyöt

Rinteellä on ollut yli 50 elokuva- ja televisiotehtävää 1960-luvun lopulta alkaen, roolitehtävät ovat olleet ensisijaisesti sivuosia. Vuonna 1987 hän ideoi ja käsikirjoitti lastenelokuvan Rusinoita. Hän vastasi myös elokuvan henkilöohjauksesta ja näytteli keskeisen ääniroolin, Rusina-hevosen. Rinteen kuuluisa äiti, Ansa Ikonen, näytteli kyseisessä tuotannossa taiteilijanuransa viimeiseksi jääneen roolin. Vuonna 1979 Rinne sai Jussi-kunniakirjan Anjan roolistaan televisioelokuvassa Jonninjoutavaa.
Vuosina 2017–2018 Rinne näytteli saippuasarjassa Salatut elämät Aki Nikkisen äitiä Salme Hämäläistä, jonka miesystävä oli poikansa ollessa lapsi, käyttänyt tätä seksuaalisesti hyväkseen. Alun perin hän oli hakenut Ulla Taalasmaan rooliin vuonna 1998, kun sarjan kuvaukset alkoivat.
Filmografia > Valkokangaselokuvat

Täällä Pohjantähden alla (1968) (kreditoimaton rooli)
Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut (1969)
Leikkikalugangsteri (1969)
Laina-aika (2000)
Filmografia > Televisioelokuvat

Amerikan Antti (1978)
Norjasta ostettu posliinitonttu (1979)
Marraskuun kuvia (1980)
Hanski Hortensia (1981)
Armahda meitä (1981)
Sotamies Jokisen vihkiloma (1981)
Mustapaita (1981)
Kohta joku tulee (1982)
Viikonloppuna vapaata (1983)
Naimakauppoja (1985)
Rusinoita (1987) (henkilöohjaus ja Rusina-hevosen ääni)
Ei jälkeäkään (1988)
Syysmuutto (1991)
Filmografia > Televisiosarjat

Teatterituokio:
Ihmissusi (1968)
Onni (1977)
Jonninjoutavaa (1978)
Hanski Hortensia (1981)
Teollisuustyöntekijä Virtanen (1977)
Yritetään yhdessä (1977)
Sirkuspelle Hermanni (1978–1979)
Suomalaisia tähtihetkiä (1979)
Rakastavathan ne miehetkin (1979)
Tästä ei puhuta (1980)
Monimutkainen juttu (1980)
Käännekohtia (1982)
Viihdefarmi (1982)
Elma ja Emppu 1 (1982)
Hamsterit (1983)
Koiraton talo (1983)
Lyhyitä erikoisia (1986)
Herran kukkarossa (1989)
Lentsu (1990)
Konstan Pylkkerö (1993)
Komisario Koivu (1993)
Puhtaat valkeat lakanat (1994)
Ihmeidentekijät (1996)
Kotikatu (1998)
Hyvät neuvot kalliit (2000)
Roba (2012)
Pimeällä polulla (2013)
Salatut elämät (2017–2018)
Lähteet ja viitteet

Suomen teatterit ja teatterintekijät, toim. Martin, Timo, Niemi, Pertti ja Tainio, Ilona, Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 1974, ISBN 951-30-2505-5.
Suomen teatterit ja teatterintekijät 1983, toim. Tainio, Ilona, Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 1983, ISBN 951-30-5727-5.
Aiheesta muualla

Helsinginfreet.com
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Dennis Ritchie

| Dennis Ritchie |
| --- | --- |
 Ritchie vastaanottamassa Japani-palkintoa vuonna 2011.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Dennis MacAlistair Ritchie
Syntynyt: 9. syyskuuta 1941 Bronxville, New York
Kuollut: 8. lokakuuta 2011 (70 vuotta) Murray Hill, New Jersey
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Harvardin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Patrick C. Fischer
Instituutti:  Bell Labs
Tutkimusalue:  tietojenkäsittelytiede
Tunnetut työt:  C-ohjelmointikieli, UNIX-käyttöjärjestelmä
Palkinnot:  Turing-palkinto   Japani-palkinto   National Medal of Technology
Aiheesta muualla
cs.bell-labs.co/who/dmr
Dennis MacAlistair Ritchie (s. 9. syyskuuta 1941 Bronxville, New York, Yhdysvallat – 8. lokakuuta 2011) oli yhdysvaltalainen tietojenkäsittelytieteilijä. Ritchie tunnettiin erityisesti työstään Ken Thompsonin kanssa C-ohjelmointikielen sekä Multics- ja UNIX-käyttöjärjestelmien kehittämisessä. C-kielen lisäksi hän on vaikuttanut myös ALTRAN-, B- ja BCPL-kielien kehitykseen.
Elämäkerta

Opiskeltuaan sovellettua matematiikkaa ja fysiikkaa Ritchie valmistui Harvardin yliopistosta. Hän aloitti vuonna 1967 työskentelyn Bell Labs Computing Sciences Research Center -laitoksessa. Siellä työskennellessään hän kehitti C-kielen, josta sittemmin tuli käytetyimpiä ohjelmointikieliä. Se on ollut useiden modernien ohjelmointikielten, kuten C++:n ja Javan, perusta. Ritchie kirjoitti yhdessä Brian Kernighanin kanssa kirjan The C Programming Language (1978, suom. C-ohjelmointi, myöhemmin: Ohjelmointi), joka on käännetty 25 kielelle ja jota on myyty useita miljoonia kappaleita. Kirja tunnetaan yleisesti myös tekijöidensä sukunimien ensimmäisen kirjaimen mukaisesti nimellä K&R. Se on alan merkittävimpiä perusteoksia.
Ritchie oli Kernighanin, Ken Thompsonin, Douglas McIlroyn ja Joe Ossannan ohella myös UNIX-käyttöjärjestelmän kehittäjiä. Ritchie kehitti käyttöjärjelmälle sen ensimmäisen debuggerin db ja Thompsonin kanssa Fortran IV -kääntäjän fc.
Ritchie ei toimittanut väitöskirjastaan sidottua kappaletta Harvardin kirjastoon, ja se oli vuosikymmenet teillä tietymättömillä. Hän ei siten käytännön mukaan saanut sen perusteella tohtorin arvoa, vaikka väitöskirja oli hyväksytty. Kappale kadonneesta väitöskirjasta löytyi vuonna 2020.
Ritchie työskenteli Bell Labsilla vuoteen 2007 asti. Viimeisinä vuosina hänellä oli sydänvaivoja ja hän sairasti eturauhassyöpää. Ritchie kuoli kotonaan 8. lokakuuta 2011.
Huomionosoitukset

Ritchie sai työstään lukuisia palkintoja ja huomionosoituksia. Ritchie ja Ken Thompson saivat yhdessä C-kielen ja Unixin kehitystyöstään Turing-palkinnon 1983, IEEE:n Richard W. Hamming -mitalin 1990, National Medal of Technology -palkinnon 1999 ja Japani-palkinnon 2011.
Suomennettu teos

Brian W. Kernighan, Dennis M. Ritchie, C-ohjelmointi (The C programming language), suomentanut Erkki Huru. Helsinki: Edita, IT Press, 2. painos 2000 ISBN 951-826-138-5
Brian W. Kernighan, Dennis M. Ritchie, Ohjelmointi (The C programming language), suomentanut Erkki Huru. Helsinki: IT Press, 2004 ISBN 951-826-773-1
Ylävuoristo

Valais'n Alppeja
Ylävuoristo eli alppivuoristo on suuria korkeusvaihteluja omaava, toisiinsa liittyneistä vuorista muodostunut alue, jolle on ominaista ulottuminen niin korkealle, etteivät puut voi kasvaa alueella eikä lumikaan sula sieltä kesällä. Se on siis sekä puurajan että lumirajan yläpuolella. Ylävuoristojen vuorenharjanteet ovat tyypillisesti teräväsärmäisiä, harjanteiden välissä on pyöreäpohjainen laakso ja vuorenhuippujen laki on muodoltaan terävä.
Rogozarski IK-3

| Rogozarski IK-3 |
| --- | --- |
 Kuvassa on Rogozarski IK-3:n pienoismalli, Jugoslavian kansallistunnuksin.
Tyyppi:  hävittäjä
Alkuperämaa:   Jugoslavian kuningaskunta
Valmistaja:  Ikarus
Suunnittelija:  Ljubomir Ilic, Kosta Sivcev, Slobodan Zrnic
Miehistö:  1
Valmistumisvuosi:  1939
Ensilento:  1938
Käyttöönottovuosi:  1939
Valmistus lopetettu:  1939
Valmistusmäärä:  13 
Mitat
Pituus:  8,00 m
Kärkiväli:  10,30 m
Korkeus:  3,25 m
Siipipinta-ala:  16.6 m²
Nopeus:  527 km/h
Lentomatka:  785 km
Tyhjäpaino:  2 068 kg
Voimanlähde
Koneisto:  Hispano-Suiza 12Ycrs V-moottori
Teho:  980 (731 kW)
Aseistus
Aseistus:  1x 20 mm Hispano-Suiza HS.404 tykki, 2x 7,92 mm Browning FN kk
Rogozarski IK-3 (serb. Рогожарски ИК-3) on ennen toista maailmansotaa Jugoslaviassa suunniteltu ja valmistettu hävittäjälentokone. Se oli Ikarus IK-2:n seuraaja. Konetyyppiä valmistettiin vain yhden noin hävittäjälaivueen verran, eli 12 kappaletta. Ensilento tehtiin toukokuussa 1938. Prototyyppi tuhoutui koelennolla 19. tammikuuta 1939, mutta konetyyppi määrättiin silti tuotantoon. Joitain muutoksia ja parannuksia siihen kuitenkin tehtiin, muun muassa tehokkaampi moottori. Toimitukset toteutuivat heinäkuuhun 1939 mennessä.
Konetyyppi oli omana kehityskautenaan verrattain edistyksellinen: siinä oli vapaasti kantava alataso, katettu ohjaamo sekä sisäänvedettävät laskutelineet. Tykkiaseistus oli suhteellisen harvinaista vielä tuona aikakautena. Profiililtaan kone muistuttaa joissain määrin brittiläistä Hawker Hurricanea sekä ranskalaista Morane-Saulnier M.S. 406:ta.
Saksan hyökättyä Jugoslavian alueelle, tällä konetyypillä pudotettiin 11 vastustajan lentokonetta huhtikuussa 1941. Loput jäljelle jääneet IK-3-tyypin koneet koottiin varalaskukentälle jossa ne tuhottiin, etteivät jäisi vihollisen käsiin.
Konetyyppi käytti jugoslavialaisvalmisteista, Avian lisenssillä valmistamaa Hispano-Suizan 12-sylinteristä V-moottoria, tyyppiä 12Ycrs. Sen teho oli 980 hv (731 kW). Huippunopeus oli 527 km/h. Lakikorkeus, jota ei kirjalähdetieto varmista, oli 12 000 metriä. Aseistuksena oli 1x 20 mm tykki, sekä 2x 7,92 mm synkronoidusti ampuvat kk:t, kaikki runkoon kiinteästi asennettuina ja eteenpäin suunnattuina.
Kuvassa 6. lentorykmentin jugoslavialaisia pilotteja IK-3 hävittäjäkoneen äärellä.
Muita aikalaisia, sekä samalla varsin muistuttavia verrokkeja

Hawker Hurricane
Morane-Saulnier M.S.406 ja M.S. 410
Mitat

Siipien kärkiväli 10,30 m
Pituus 8,00 m
Korkeus 3,25 m
Tyhjäpaino 2 068 kg
Enimmäislentoonlähtöpaino 2 630 kg
Lentomatka 785 km.
Lakikorkeus 9 460 m
Aiheesta muualla

Century of Flight: Rogozarski IK-3 (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Rogozarski IK-3 Fighter - History, Specs and Pictures - Military Aircraft (englanniksi)
Airwar.ru: IK-3 (venäjäksi)
Rogozarski IK-3, le meilleur chasseur yougoslave (ranskaksi)
Marjo Yliperttula

| Marjo Yliperttula> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 4. lokakuuta 1960 (ikä 64) Kiiruna
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  biofarmasian professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (FM 1987, FT 1993)
Instituutti:  Helsingin yliopisto
Aiheesta muualla
Marjo Yliperttula Tuhat-tutkijaportaalissa
Marjo Liisa Yliperttula (aik. Ikonen 1988–1996, Yliperttula-Ikonen 1996–2000; s. 4. lokakuuta 1960, Kiiruna) on suomalainen kemisti ja Helsingin yliopiston biofarmasian professori.
Yliperttula tuli ylioppilaaksi vuonna 1979. Hän valmistui filosofian maisteriksi 1987 ja tohtoriksi 1993 Helsingin yliopistosta.  Hänen fysikaalisen kemian väitöskirjansa käsitteli bio-optoelektroniikaa.  Nimellä Marjo Ikonen julkaistu englanninkielinen artikkeliväitöskirja (1993) oli otsikoitu Bacteriorhodopsin in Langmuir-Blodgett films-preparation, structure and photoinduced optical and electrical properties. Hän oli väitöskirjansa aikaan vierailevana tutkijana Moskovan yliopistossa maser-ilmiön löytäneen nobelisti Aleksandr Prohorovin johtamassa Optisen fysiikan laboratoriossa. Postdoc-tutkijana hän vieraili Ranskan Saclayssa   d'Etudies de Atomique Moleculaire -ydintutkimuslaitoksessa (1994–1995).
Opiskelunsa ohessa Yliperttula toimi Nokia elektroniikan tutkimusavustajana (1981–1985) ja KSV Instrumentsin tutkijana (1986–1987). Hän oli Helsingin yliopiston Fysikaalisen kemian laitoksen tutkija (1987–1989) ja assistentti (1990–1993), minkä jälkeen Orionin tutkija, vanhempi tutkija ja ryhmäpäällikkö (1995–2005). Helsingin yliopiston farmasian tiedekunnan vanhemmaksi tutkijaksi hän siirtyi vuonna 2005 ja biofarmasian professorina hän aloitti 2007 (2006). Hän oli vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa Harvard Medical Schoolissa (Women’s Hospital) 2006–2007. Lisäksi hän on ollut vierailevana tutkijana Yhdysvalloissa Cambridgessä ja vierailevana professorina Latviassa Riian teknillisessä yliopistossa ja Italiassa Padovan yliopistossa.
Yliperttulalla oli vuonna 2015 kahdeksan patenttia, joihin lukeutuu esimerkiksi Nanoselluloosan käyttö solujen kasvualustana, mihin pohjautuu UPM:n GrowDex-tuote. Hän sai Suomen Kemian Seuran Vuoden nuori tutkija -palkinnon (1988). Hänelle on myönnetty myös Tekesin Scientific Breaktrough -palkinto (Functional materials). Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Yliperttula on ollut vuodesta 2019.
Aiheesta muualla

Marjo Yliperttulan Google Scholar -profiili (englanniksi) (scholar.google.com)
7 yleistä virhettä lääkkeenotossa (17.9.2016) (iltalehti.fi)
Raumalaislähtöinen professori kannattaa suurempia erikoissairaanhoidon yksikköjä (Länsi-Suomi, 26.5.2015) (ls24.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Tieteilijät:  Google Scholar
Ylikylä (Rovaniemi)

Maisema Ylikylässä on pääosin maaseutumaista.
Ylikylä on Rovaniemellä, Ounasjoen varrella sijaitseva kylä kantatien 79 varressa. Rovaniemen keskustasta matkaa on noin neljä kilometriä. Ylikylässä on muun muassa peruskoulu.
Kirjallisuutta

Mäkinen, Katariina: Ylikylä : maalaiskylästä lähiöksi, Lapin kylätutkimuksen III osaraportti. Lapin maakuntamuseo, 1991. ISBN 951-96160-3-9.