stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sumraus

Henri de Toulouse-Lautrec, Klovni Cha-u-kaosta, 1895. Varsinkin maalauksen sinisessä taustassa ja naisen tummassa hameessa on runsasta sumrausta.
Sumraus tai shumraus tarkoittaa maalin sivelemistä epätasaisesti kuivan, öljymaalauksessa melko öljyttömän alusmaalauksen päälle niin, että maalauspohja tai alempi maalauskerros jää tai jätetään paikoin näkyviin.Sumraus tulee saksan sanasta schumra, joka tarkoittaa hämärtämistä tai sumentamista.selvennä
Sumraamalla maalattu melko tasainenkin pinta on elävämpi kuin runsaalla värillä peittävästi sivelty maalausjälki. Sillä voidaan luoda viehättäviä efektejä värin eloisuutta uhraamatta. Väri ei peitä yhtenäisesti, vaan pinta koostuu harsomaisesti pienistä väripisteistä. Pisteiden suuruutta voi säädellä painamalla sivellintä enemmän tai vähemmän. Tällöin voidaan työhön haluttaessa saada pointillististakin sävyä.
Sumrausta ei ole maalaustekniikan kannalta tasaisesti alusmaalauksen päälle sivelty runsas väri, vaan silloin kysymyksessä on pikemminkin kerrosmaalaus.
Työtapoja

Sumrauksen voi tehdä rievulla tai muulla vastaavalla hankaamalla, jopa sormin tai siveltimellä, jolloin sumrausjälki on elävämpää ja työhön voi jäädä kuivasta siveltimestä harjasjälkiä. Sumrata voi myös palettiveitsellä. Esimerkiksi pilviä sumrattaessa riepua liikutellaan sormella kevyesti hangaten maalauksen päällä halutuissa kohdissa. Kun sumraus tehdään kuivalla siveltimellä ja pienellä määrällä paksua peittävää väriä ikään kuin maalauksen päälle harjaten, käytetään myös nimitystä "kuivasivellintekniikka".
Tavallinen työskentelytapa on pitää pystysuorassa pyöreää paksua, ohentamatonta väriä täyteen otettua harjassivellintä, jolla pyörivin liikkein sivellään maalia haluttuihin kohtiin. Myös melko leveää sianharjaksista lattasivellintä, jossa on paksua väriä, voidaan vetää melko kevyesti ja tasaisesti alusmaalauksen yli niissä kohdissa, joihin halutaan laikukas, hieman murtunut värikerros. Kankaan tai paperin pintarakenteen karkeudella on myös vaikutusta, sillä sumrattaessa väri tarttuu parhaiten kohoumiin tai esimerkiksi alle maalatun värin kuivuneisiin korkeampiin kohtiin. Sumratessa sivellintä voidaan pidellä myös viistosti ja kevyesti niin, että väri tarttuu pieninä pisteinä maalauspohjan koholla oleviin kohtiin. Hentoja sävyjä sumratessa siveltimen voi pyyhkiä miltei puhtaaksi väristä. Sumraamiseen soveltuvat parhaiten siveltimet, joissa on pitkähköt, noin 3–4 sentin pituiset jäykät harjakset. Vanhat mestarit ovat usein käyttäneet sumrausta, etenkin valkokohotuksessa eli maalatessaan vaalealla värillä tumman imprimituuri-alusmaalauksen päälle. Sumrata voidaan tummiakin värejä vaaleiden päälle, mutta tavallisempaa on sumrata vaaleaa väriä tumman päälle, jolloin vaikutelma on usein onnistuneempi.
Mielenkiintoinen vaikutelma saadaan myös karkean maalauskankaan ja palettiveitsellä kaapimisen avulla.
Jos väri sumrataan hankaamalla kangaspalalla tai sormella, pohjan karheus ja kohoumat eivät välttämättä tule yhtä voimakkaina esiin kuin sivellintä tai vaikkapa palettiveistä käytettäessä; sumrausjälki on myös tasaisempi kuin siveltimellä tehty. Sumraus mahdollistaa myös värien pehmeän sulautumisen toisiinsa ilman selkeitä siirtymäjälkiä.
Sumrauksen käytöstä eri aikoina

Sumrausta on käytetty ihon maalaamisessa ja muotokuvissa, koska muotoa ja valöörisiirtymiä voi sumraamalla rakentaa astettain. Sfumato, joka tunnetaan esimerkiksi Rafaelin maalauksista ja Leonardo da Vincin Mona Lisasta, on saatu aikaan maalaamalla sumrauksen päälle ohuita läpikuultavia kuullotuksia. Sumraaminen olikin erityisen suosittua venetsialaisessa taiteessa 1400- ja 1500-luvulla. Vincin ja Rafaelin ohella Giorgione, Tizian ja Tintoretto käyttivät sitä. Sumrausta on kuitenkin käytetty kautta aikojen tietoisesti tai tiedostamatta, ja sitä käytetään myös nykytaiteessa. Muun muassa Andrew Wyeth tunnetaan temperamaalaustensa sumraavasta jäljestä.
Sumrausta mustalla akryylivärillä valkoiselle maalauspohjalle.
Henri de Toulouse-Lautrec, La Goulue Moulin Rougessa, 1895. Toulouse-Laurec on maalannut piirtäen kuivalla siveltimellä katkonaisia viivoja niin tummalla kuin vaalealla värillä.
Henri de Toulouse-Lautrecin maalaus klovni Cha-u-kaosta vuodelta 1891. Naisen hame on rakennettu useista sumrauskerroksista samalla keltaisella.
Gustav Klimt, Sonja Knipsin muotokuva, 1898. Klimt maalasi useita muotokuvia naisista vaaleissa puvuissa, ja käytti sivellintä monipuolisesti muun muassa sumraten.
Azellia White

| Azellia White> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. kesäkuuta 1913 Gonzales, Teksas, Yhdysvallat
Kuollut: 15. syyskuuta 2019 (106 vuotta) Houston, Texas, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Ammatti:  lentäjä
Puoliso:  Hulon White
Azellia White (3. kesäkuuta 1913 Gonzales, Texas, Yhdysvallat – 15. syyskuuta 2019 Houston, Texas, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen lentäjä. Hän oli yksi Yhdysvaltain ensimmäisistä lentolupakirjan saaneista tummaihoisista naisista. Häntä pidetään uranuurtajana, sillä hän sai lentolupakirjansa aikana, jolloin sekä naisten että afroamerikkalaisten katsottiin olevan soveltumattomia lentäjiksi.
Azellia White syntyi 3. kesäkuuta 1913 Gonzalesin kaupungissa Texasissa. Hän meni vuonna 1936 naimisiin Hulon ”Pappy” Whiten kanssa. He muuttivat vuonna 1941 Alabaman Tuskegeehen, jossa Hulon työskenteli Tuskegee Airmen -laivueen mekaanikkona. Eleanor Rooseveltin vierailtua laivueen tukikohdassa vuonna 1941 myös Azellia kiinnostui ilmailusta, ja Hulon sekä laivueen lentäjät opettivat hänet lentämään. Hän sai yksityislentäjän lupakirjan 26. maaliskuuta 1946.
Toisen maailmansodan päätyttyä Whitet muuttivat Houstoniin, jossa Hulon perusti kahden Tuskegee Airmenin kanssa afroamerikkalaisille suunnatun lentokoulun ja tilauslentopalvelun, Sky Ranch Flying Servicen. Azellia White ei virallisesti ollut yhtiössä mukana, mutta vietti aikaa lentokentällä. Hän lennätti usein lento-oppilaita ja säikytteli joskus heitä yllättävillä taitolentoliikkeillä. Koska afroamerikkalaiset kohtasivat usein häirintää matkustaessaan kaupungista toiseen, White kulki usein auton sijaan lentämällä käydessään ostoksilla lähikaupungeissa. Sky Ranch Flying Service lopetti toimintansa vuonna 1948, kun lainsäädännön muutos vähensi asiakkaiden määrää.
White valittiin vuonna 2018 Texasin ilmailun kunniagalleriaan. Houstonin Sterling High Schoolin ilmailutieteiden laboratorio on nimetty hänen mukaansa. Hän kuoli 106 vuoden iässä Houstonissa 15. syyskuuta 2019.
Jim Guy Tucker

Jim Guy Tucker
James "Jim" Guy Tucker, Jr. (13. kesäkuuta 1943 – 13. helmikuuta 2025) oli yhdysvaltalainen lakimies ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Arkansas'n kuvernöörinä vuosina 1992–1996.
Tucker joutui eroamaan kuvernöörin virasta heinäkuussa 1996 saatuaan tuomion petoksesta ja salaliitosta. Hän kärsi maksavaivoista ja sai vuonna 1997 maksansiirron Mayo Clinicillä.
Tucker asui Little Rockissa ja oli naimisissa Betty Tuckerin kanssa.
Base Esperanza

Aseman rakennuksia Hope Baystä nähtynä
Base Esperanza on Argentiinan omistama tutkimusasema Etelämantereella. Se sijaitsee maanosan pohjoisimmassa osassa Grahaminmaan kärjessä ja on yksi Etelämantereen lämpimimpiä ja sateisimpia paikkoja. Kesäkuu on kylmin ja kuivin kuukausi, maaliskuu on sateisin ja joulukuu on lämpimin. Base Esperanzassa on mitattu Etelämantereen mannerpuolen kaikkien aikojen lämpöennätys: 18,3 °C 6. helmikuuta 2020. Koska Base Esperanza sijaitsee eteläisen napapiirin pohjoispuolella, se ei enää sijaitse eteläkalotilla, joten sinne ei tule kaamosta edes kesäkuussa, mutta ei yötöntä yötäkään edes joulukuussa. Base Esperanzalla on syntynyt myös ensimmäinen Etelämantereella syntynyt lapsi, Emilio Palma.
Ensimmäiset rakennukset tukikohtaan rakennettiin vuonna 1953.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Base Esperanza Wikimedia Commonsissa
| n k Etelämantereen tutkimusasemat |
| --- | --- |
Ympärivuotiset asemat:  Argentiina General Belgrano II  Esperanza  Marambio  Jubany  San Martín  Orcadas  Australia Casey  Davis  Mawson  Belgia Prinsessa Elisabethin tutkimusasema  Brasilia Ferraz  Bulgaria St. Kliment Ohridskin asema  Chile Bernardo O'Higgins Riquelmen tutkimusasema  Arturo Pratin asema  Eduardo Frei Montalvan tutkimusasema  Professori Julio Escuderon tutkimusasema  Etelä-Afrikka SANAE IV  Etelä-Korea Jang Bogo  King Sejong  Intia Bharati  Maitri  Iso-Britannia Rothera  Halley  Italia Concordia  Japani Showa  Kiina Great Wall  Zhongshan  Qinling  Norja Troll  Puola Henryk Arctowskin tutkimusasema  Ranska Dumont d’Urville  Concordia  Saksa Neumayer  Neumayer III  Ukraina Vernadskyin tutkimusasema  Uruguay Artigasin tutkimusasema  Uusi-Seelanti Scott  Venäjä Bellingshausen  Mirnyi  Novolazarevskaja  Vostok  Yhdysvallat Amundsen-Scott  McMurdo  Palmer  Siple 
Kesäasemat:  Argentiina Brown  Chile Gonzalez Videlan tutkimusasema  Espanja Gabriel de Castillan tutkimusasema  Juan Carlos I:n tutkimusasema  Iso-Britannia Signy  Italia Mario Zucchellin tutkimusasema  Kiina Kunlun  Taishan  Norja Tor  Pakistan Jinnah  Peru Machu Picchu  Romania Law-Racoviţă  Ruotsi Svea  Wasa  Saksa EPICA  Suomi Aboa  Tšekki Mendel  Venäjä Progress 
Suljetut asemat:  Intia Dakshina Gangotri  Japani Asuka  Dome Fuji  Mizuho  Saksa Georg von Neumayerin tutkimusasema  Valko-Venäjä Molodjožnaja  Venäjä Leningradskaja  Molodjožnaja  Russkaja  Yhdysvallat Byrdin asema
Tommy Eriksson

Tommy Kari Harry Eriksson (s. 27. maaliskuuta 1960 Vaasa) on suomalainen muusikko ja säveltäjä.
Eriksson on ollut yhtyeiden Ageness ja Androids jäsen sekä tehnyt yhteistyötä Wigwamin kanssa. Hän on myös säveltänyt musiikkia useisiin tanssi- ja teatteriproduktioihin.
Ura

Lähde
Vuonna 1995 Erikssonin aloitteesta perustettiin Suomen ainoa progressiiviseen rockiin erikoistunut yhdistys, joka sai nimekseen Colossus. Yhdistyksen tavoitteena oli tehdä progea tunnetuksi Suomessa ja viedä tietoa suomalaisesta musiikista ja yhtyeistä ulkomailla.
Yhdistyksen jäsenlehteä tilattiin myös ulkomaille ja järjestetyt konsertit saivat kiitosta alan piireissä.
Vuodesta 1997 Eriksson oli myös vastuuhenkilönä nuorempien muusikoiden treenikompleksissa ja edesauttoi näin monia tulevia suuruuksia urhansa ensiaskelissa.
Teatteri- ja tanssiteatteriproduktiot

1985 – Burkpojken (muusikko, säveltäjä, näyttelijä), Skolteatern, Espoo
1986 – 1892 En Rockopera (muusikko, säveltäjä), Wasa Teatern, Vaasa
1986 – Bodies, (säveltäjä, musiikintuottaja), Tanssiteatteri Rollo, Helsinki
1988 – Viimeinen Marssi, (säveltäjä, musiikintuottaja), Tanssiteatteri Minimi, Helsinki
1989 – Sankarit, (säveltäjä, musiikintuottaja), Tanssiteatteri Minimi, Helsinki
1999 – Punainen Huone, (säveltäjä, musiikintuottaja), Aurinkobaletti, Turku
Discografia (kokoelmat)

2009 – Tuonen Tytär 2 (Musea, France) Cheap Evening Return (Wigwam-cover)
2010 – Dante's Purgatory (Musea, France) Stream Of Hope (instrumental)
2011 – Dante's Paradiso (Musea, France) Falling In To Bliss (insrumental)
2012 – Decameron (Musea, France) Abbotic Cure (insrumental)
2013 – Family Snapshots (Mellow Records, Italy) Red Rain (Peter Gabriel -cover)
2014 – Decameron Part 2 (Musea, France) Cherchez La Femme (insrumental)
Barbara Cartland

Cartland vuonna 1987.
Barbara Cartland vuonna 1925.
Mary Barbara Hamilton Cartland (9. heinäkuuta 1901 – 21. toukokuuta 2000) oli brittiläinen kirjailija. Hän erikoistui rakkausromaanien kirjoittamiseen ja nousi myös mediapersoonallisuudeksi.
Cartlandin ensimmäinen romaani oli Jig-Saw, jonka hän kirjoitti vuonna 1920, jolloin hän oli vasta 19-vuotias. Kirjasta otettiin kuusi painosta ja se käännettiin viidelle kielelle. Kirjasta tuli bestseller, jota kovakantisena myytiin 100 000 kappaletta vuonna 1925. Kirjasta julkaistiin näköispainos kymmenen vuotta hänen kuolemansa jälkeen. Kaikkiaan Cartlandilta ilmestyi 723 tai 728 romaania, joista lukuisat nousivat bestseller-listoille. Cartlandia on nimitetty romantiikan kuningattareksi. Hänen kirjoittamistaan kirjoista 664 oli romanttista kaunokirjallisuutta. Kaikkiaan teoksia on myyty yli miljardi kappaletta ja kirjoja on käännetty kaikkiaan 36 kielelle. Cartland on Guinness Book of Records -kirjassa maailman parhaiten myyvänä kirjailijana.
Cartland oli myös poliitikko, sillä hän istui yhdeksän vuoden ajan konservatiivina Hertfordshiren kreivikunnan valtuustossa. Cartland harrasti purjelentoa. Hän oli Louis Mountbattenin pitkäaikainen ystävä ja prinsessa Dianan äitipuoli Rainen äiti. Hän antoi haastatteluja vielä aivan viime hetkinään; hän eli 98-vuotiaaksi.
Lapset pitävät yllä Barbara Cartlandin virallisia kotisivuja. Kirjailijalta oli jäänyt julkaisemattomia käsikirjoituksia 160 kappaletta, joita on julkaistu hänen kuolemansa jälkeen sekä tavallisina kirjoina että e-kirjoina.
Teoksia

Jig-Saw, 1925
The Complacent Wife, 1972, suomennos Kreivin uusi onni 1980
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Barbara Cartlandin viralliset kotisivut
Dame Barbara Cartland
Mail Online: With 160 of her lost romances about to be published... I'm a proud feminist but Barbara Cartland still sets my heart a-flutter, by FRANCES WILSON (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat 2  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Poliitikko

G20-maiden valtionpäämiehiä.
Poliitikko on henkilö, joka on aktiivisesti mukana poliittisessa toiminnassa.
Länsimaisessa kielenkäytössä poliitikoksi kutsutaan tavallisesti henkilöä, joka hoitaa jotakin poliittista luottamustehtävää tai on pyrkimässä sellaiseen. Yleensä asiantuntijoita ja virkamiehiä ei lueta poliitikoiksi.
Suomessa ennen 1960-lukua esimerkiksi kansanedustajat olivat harvoin ammattipoliitikkoja; useimmiten he harjoittivat edustajantyönsä ohessa aikaisempaa ammattiaan. Yhteiskunnan monimutkaistuttua ja työmäärän lisääntyessä lähes kaikki valtakunnallisen tason poliitikot ovat nykyään täysipäiväisesti tehtävissään.
Max Weber erottelee Politik als Beruf -tekstissään täyspäiväiset poliitikot, kuten kansanedustajat ja ministerit, osa-aikaispoliitikoista, joita Suomessa olisivat kunnanvaltuutetut. Weberin näkemyksen mukaan myös kansalainen on vaaleissa äänestyspäätöstä harkitessaan ja äänestäessään osa-aikaispoliitikko. Weber erittelee poliitikot myös sen mukaan, elävätkö he politiikalle vai politiikasta.
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Poliitikko Wikisitaateissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Poliitikot Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Espanja  Saksa 2  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 2 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  NARA
Plautilla Nelli

| Plautilla Nelli> Pulisena Margherita Nelli |
| --- | --- |
 Omakuva, Plautilla Nelli vuonna 1550.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1524 Firenze
Kuollut: 1588 (63–64 vuotta) Firenze
Ammatti:  taidemaalari, nunna
Taiteilija
Ala:  maalaustaide
Taidesuuntaus:  myöhäisrenessanssi, manierismi
Plautilla Nelli (1524–1588) oli italialainen nunna ja taidemaalari. Hänen suurikokoisissa öljymaalauksissaan on vaikutteita Fra Bartolomeolta. Myös Girolamo Savonarolan mystisismi ja opetukset vaikuttivat Nellin maalauksiin. Nelli maalasi muun muassa monumentaalikokoisen maalauksen viimeisestä tuomiosta.
Plautilla Nelli on yksi harvoja Giorgio Vasarin Taiteilijaelämäkerroissaan mainitsemia naistaiteilijoita. Vasarin mukaan Nellin maalauksia oli Firenzen hienoston taloissa niin paljon, ettei niitä kaikkia voi mainita. Nellin sanotaan olleen ensimmäinen naispuolinen taidemaalari renessanssin Firenzessä.
Luostarin maalaustyöpaja

Vuonna 1538 varakkaan kauppiasperheen 14-vuotias tytär Nelli meni dominikaanien luostariin, joka oli omistettu Katariina Sienalaiselle.
Uskonnollisten maalausten maalaaminen oli luostarissa tapa välttää joutilaisuutta. Luostari sijaitsi Pyhän Markuksen torin varrella Firenzessä rakennuksessa, joka on myöhemmin purettu.
Plautilla Nelli oli yhteydessä aikansa tunnettuihin maalareihin ja hän peri dominikaani Fra Bartolomeon piirustuksia. Bartolomeon ohella muita häneen vaikuttaneita taiteilijoita olivat Pietro Perugino ja Andrea del Sarto. Nelli ei kuitenkaan voinut varsinaisesti opiskella tai olla oppipoikana. Vasarin mukaan Nelli olisi yltänyt ihmeellisiin suorituksiin, jos olisi voinut opiskella kuten miespuoliset taidemaalarit.
Nelli toimi luostarissa taiteellisen työpajan johtajana. Pyhien kuvien luomista pidettiin jokapäiväisenä työnä, joka toimi hartaudenharjoituksena. Nunnien maalaustyössä arvostettiin dominikaanisten perinteiden vaalimista, käytännössä jonkinasteista konservatiivisuutta taidemaun suhteen.
Luostarissa tehtävät maalaukset vastasivat myös kysyntään, joten nunnat maalasivat sarjoina suosituimpia aiheita, kuten profiilikuvia dominikaanisista pyhimyksistä. Nelli maalasi useita kuvia luostarin nimikkopyhimyksestä Katariina Sienalaisesta. Maalausten myynti oli luostarille tärkeää siksikin, että 1566 alkaen luostari ei voinut enää ottaa vastaan lahjoituksia luostarin ulkopuolelta.
Viimeinen ehtoollinen -maalaus ja sen restaurointi

Vasarin maininta Plautilla Nellistä johti Advancing Women Artists -nimisen järjestön perustamisen. Yhdistys on organisoinut Nellin ja muiden sivuun jääneiden naistaiteilijoiden teosten restaurointia ja tiedon tarjoamista historian naispuolisista taiteilijoista. Ensimmäisiä projekteja oli Nellin Viimeisen ehtoollisen entisöinti. Vuonna 2019 valmistunut ja joukkorahoituksella toteutettu restaurointi kesti neljä vuotta.
Nellin Viimeinen ehtoollinen on ainoa tunnettu tämän kokoluokan maalaus tästä aiheesta naismaalarilta. Sitä pidetään myös sommittelullisesti kunnianhimoisena. Anatomian opiskelu oli naisilta kielletty, ja 13 mieshahmon kuvaaminen luonnollisessa koossa oli perinteiden vastaista. Näin tärkeät aiheet varattiin muutenkin uransa huipulla oleville miesmaalareille.
Kristuksen sureminen
Katariina Sienalainen saa stigmat
Pyhä Dominicus vastaanottaa rukousnauhan
Mater Dolorosa
Katariina Sienalainen
Marian ilmestys (Annunziata-aihe).
Katariina Sienalainen.
Nuoren naisen muotokuva, piirustus.
Nuorukaisen kasvokuva, piirustus.
Polvistuva miesfiguuri, piirustus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Plautilla Nelli Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Taiteenala:  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef 
Viimeinen ehtoollinen, seitsemän metriä leveä ja kaksi metriä korkea maalaus kankaalle. Santa Maria Novella.
Sama maalaus ennen restaurointia.
Olga Nikolajevna Romanova

| Olga Nikolajevna |
| --- | --- |
 Venäjän suuriruhtinatar
 
Syntynyt:  Olga Nikolajevna Romanova 15. marraskuuta (J: 3. marraskuuta) 1895 Tsarskoje Selo, Pietarin kuvernementti, Venäjä
Kuollut:  17. heinäkuuta 1918 (22 vuotta) Jekaterinburg, Neuvosto-Venäjä
Hautapaikka:  Pietari-Paavalin katedraali, Pietari
Suku:  Romanov
Isä:  Nikolai II
Äiti:  Aleksandra Fjodorovna
Uskonto:  ortodoksisuus
Suuriruhtinatar Olga Nikolajevna Romanova (15. marraskuuta 1895 – 17. heinäkuuta 1918) oli Venäjän keisari Nikolai II:n ja keisarinna Aleksandra Fjodorovan vanhin lapsi.
Olga Nikolajevna Romanova syntyi vuonna 1895 Aleksanterin palatsissa Tsarskoje Selossa. Hovineiti Anna Virubovan mukaan Olga oli luonteeltaan tsaarittaren kaltainen: järkähtämättömän oikeudenmukainen ja rehellinen, mutta myös hyvin itsepäinen ja suorasukainen. Olga kirjoitti mielellään runoja ja oli erittäin musikaalinen. Hänellä oli myös erinomainen lukupää ja hyvä muisti, kuten isällään Nikolai II:lla.
Olga Nikolajevna sai surmansa muun keisariperheen tavoin 17. heinäkuuta 1918, kun Venäjällä vuotta aiemmin vallan ottaneet bolševikit järjestivät teloitusryhmän surmaamaan tsaarin ja tämän perheen Ipatjevin talossa Jekaterinburgissa. Neuvostoliiton salaisten arkistojen avauduttua tuli päivänvaloon muun muassa teloitusta johtaneen Jakov Jurovskin muistiinpanot. Niissä oli yksityiskohtaisesti selostettu Romanovien salaisen haudan paikka Jekaterinburgissa. Hauta oli metsätiehen, kohtaan mihin auto upposi, hätäisesti lapioilla kaivettu matala kuoppa.
Hauta löydettiin vuonna 1991 ja siirrettiin Pietari-Paavalin katedraaliin Pietariin vuonna 1998.
Olga Nikolajevna Romanova vuonna 1910.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Olga Nikolajevna Romanova Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Riihisaari

| Riihisaari |
| --- | --- |
 Savonlinnan maakuntamuseo sijaitsee Riihisaaressa Olavinlinnan vieressä.
Tyyppi:  Museo, kulttuurihistoriallinen museo 
Osoite:  Riihisaari, 57130 Savonlinna  
Sijainti:  Savonlinna
Perustettu:  1985
Kotisivut:  www.savonlinna.fi/riihisaari
Koordinaatit:  61°51′49″N, 028°53′43″E
 fiRiihisaari 
  
Riihisaari on Savonlinnan museo, joka sijaitsee Savonlinnassa Riihisaaressa, lähellä Olavinlinnaa. Savonlinnan museo on Savonlinnan kaupungin omistama ja hoitama alueellinen vastuumuseo, joka vastaa Etelä-Savon alueellisen museotoiminnan kehittämisestä sekä rakennetun kulttuuriympäristöön ja arkeologisen kulttuuriperintöön liittyvistä tehtävistä. Museo keskittyy Etelä-Savon kulttuurihistoriaan ja Saimaan purjehdushistorian tallentamiseen, tutkimiseen ja esittelemiseen.
Museo toimii arkkitehti Ernst Bernhard Lohrmannin suunnittelemassa vanhassa tiilirakenteisessa valtion viljamakasiinissa, joka valmistui vuonna 1852. Museo avattiin yleisölle vuonna 1985lähde?. Museon perustana olivat aiemmin Olavinlinnassa säilytetyt Pyhän Olavin Killan esinekokoelmat sekä Saimaan laivaliikenteen harrastajien keräämä aineisto. Museo toimi vuoteen 2021 Savonlinnan maakuntamuseo -nimellä, kunnes museolain uudistumisen myötä maakuntamuseojärjestelmä jäi pois. Tästä syystä alkuvuodesta 2021 Savonlinnan museon nimi muuttui muotoon Riihisaari.lähde?
Museon laiturissa ovat kesäisin nähtävinä höyrylaivat hinaaja Ahkera (1871), kuunari Salama (1874), matkustajalaiva Savonlinna (1904) ja tervahöyry Mikko (1914). Salamaa lukuun ottamatta alukset ovat yhä toimintakuntoisia ja liikennöivät ajoittain eri puolilla Saimaatalähde?.
S/S Salama
S/S Mikko
Saimaan luontokeskus

Riihisaaressa Savonlinnan museon kanssa toimii myös Metsähallituksen Saimaan luontokeskus. Saimaan luontokeskus Riihisaari esittelee Saimaan luontoa, monimuotoisuutta ja sen kuuluisinta lajia saimaannorppaa. Saimaan luontokeskus tarjoaa retkeilyinfoa Koloveden kansallispuiston, Linnansaaren kansallispuiston, Pihlajaveden, Punkaharjun luonnonsuojelualueen ja Siikalahden kohteista.
Museon peruskorjaus

Museon peruskorjaus alkoi joulukuussa 2019, ja se valmistui tammikuussa 2021. Hankkeen kustannusarvio oli 2,8 miljoonaa euroa. Saneerauksessa uudistettiin erityisesti museon tiloja sisäänkäynnin ja asiakaspalvelun osalta. Lisäksi talotekniikka uusittiin ja kosteusvaurioita korjattiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Savonlinnan maakuntamuseo Wikimedia Commonsissa
Entinen kruununjyvästömakasiini (Riihisaari), Savonlinnan maakuntamuseo (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Saimaan luontokeskus Riihisaari Luontoon.fi
Etelä-Savon museot
| n k Perustiedot Wikidatassa: Riihisaari - Savonlinnan museo (Q18346683)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: museo, kulttuurihistoriallinen museo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Savonlinna
sijainti: Olavinlinna, Kyrön- ja Haapasalmen kulttuurimaisema
katuosoite: Riihisaari, 57130 Savonlinna
koordinaatit: 61°51′49″N 28°53′43″E﻿ / ﻿61.8636°N 28.8953°E﻿ / 61.8636; 28.8953
Erkki Vettenniemi

Erkki Vettenniemi (s. 1966) on suomalainen tietokirjailija, historioitsija ja yhteiskuntatieteiden tohtori.