stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Leonidit

Leonidit on tunnettu meteoriparvi. Sen säteilypisteen, josta meteorit näyttävät tulevan, koordinaatit ovat rektaskensio 10 h 08 min. ja deklinaatio + 22 astetta. Se sijaitsee tähtikuviosta hahmotettavissa olevan leijonan sirpin muotoisen "pään" sisäpuolella. Parvi on havaittavissa 6.–30. marraskuuta maksimin ollessa 16.–17. päivä. Niiden nopeus on yli 70 km/s.
Parvi on kuuluisa jaksollisesti tuottamistaan hyvin suuresta määrästä tähdenlentoja ja tulipalloja maksiminsa aikana. Viimeksi tällainen suuri maksimi oli nähtävissä vuosina 2001 ja 2002. Parvi liittyy Tempel-Tuttle-komeettaan, jonka kiertoaika Auringon ympäri on 33 vuotta. Siitä Aurinkoa lähestyessä irronneesta aineksesta osa on keskittynyt radalle ja aiheuttaa vastaavassa aikajaksossa suuren meteorimäärän. Edellinen suuri maksimi näkyi 1966. Muutoin parven maksimissa näkyy tavallisesti noin kymmenen meteoria tunnissa.
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1959

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1959 pelasi kymmenen joukkuetta yksinkertaisen sarjan. Sarjasta putosi kaksi joukkuetta. Mestaruuden voitti Järvensivun Kisa Tampereelta puhtaalla pelillä.
Miesten SM-sarja > Runkosarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Järvensivun Kisa | 9 | 9 | 0 | 27-5 | 18 |
| Helsingin Tarmo | 9 | 8 | 1 | 25-11 | 16 |
| Lahden Kimmo | 9 | 6 | 3 | 21-16 | 12 |
| Lentopallo -55 | 9 | 5 | 4 | 19-20 | 10 |
| Porin Pyrintö | 9 | 4 | 5 | 19-18 | 8 |
| Helsingin Visa | 9 | 4 | 5 | 17-23 | 8 |
| Käpylän Lentopalloilijat | 9 | 3 | 6 | 19-20 | 6 |
| Valkeakosken Koskenpojat | 9 | 3 | 6 | 14-24 | 6 |
| Luolajan Kajastus | 9 | 2 | 7 | 12-23 | 4 |
| Pirkkalan Viri | 9 | 1 | 8 | 13-26 | 2 |
Sarjaan nousivat Koiton Riento ja Kuopion NMKY
Mestarit: Olavi Kauhanen, Raimo Lehto, Matti Mestola, Reijo Mikkonen, Martti Nyyssönen, Reijo Sirén, Lauri Syrjä, Pekka Vilen. Valmentaja Veikko Jalava.
Liittojen mestaruuskilpailut > Suomen Koripallo- ja Lentopalloliiton mestaruus

SKLL:n mestaruudesta pelattiin talvella hallisarjana. Liiton mestaruuden voitti Helsingin Tarmo ennen Lahden Kimmoa ja Käpylän Lentopalloilijoita.
Liittojen mestaruuskilpailut > Työväen Urheiluliiton mestaruussarja

TUL:n miesten mestaruussarjaan osallistui 9 joukkuetta. Mestaruuden voitti Järvensivun Kisa, toisena Porin Pyrintö ja kolmantena Koiton Riento.
Leikkokukka

Kukkasidontatyö, jossa on käytetty leikkokukkia.
Leikkokukka on kukka, joka leikataan varsineen ja asetetaan esille koristetarkoituksessa maljakkoon tai kukkasidontatyöhön. Suosittuja leikkokukkina käytettäviä kasveja ovat esimerkiksi ruusut, neilikat, krysanteemit ja tulppaanit. Kaupallisesti merkittäviä leikkokukkia viljellään yleisesti kasvihuoneissa.
Pitkiä matkoja kuljetettuja kukkia täytyy käsitellä ennen käyttöönottoa. Leikkokukista leikataan 2–3 cm pala viistosti. Tämän jälkeen niitä pidetään vedessä vuorokauden ajan. Ennen veteen laittamista kukista poistetaan alalehdet. Sopivan lämpöinen vesi on haaleaa ja veteen laitetaan kukkaravinnetta.
Leikkokukkien valikoima on kasvanut viime vuosikymmeninä. Vielä vuonna 1986 neilikat, krysanteemit, ruusut ja gladiolukset muodostivat 80 % Yhdysvaltojen leikkokukkamarkkinoista. Vuoteen 2004 mennessä niiden osuus oli pienentynyt 15 prosenttiin.
Vuonna 2000 maailman koko leikkokukkakaupan arvoksi arvioitiin noin seitsemän miljardia Yhdysvaltain dollaria. Leikkokukkien maailmanmarkkinahinnat määräytyvät Hollannin kukkahuutokaupoissa hollantilaisen hintatason mukaan. Kukkien laajamittainen viljely vaatii työvoimaa, ja monissa kehitysmaissa on myös sopiva ilmasto kukkien kasvatukseen. Tällaisia maita ovat Kolumbia, Ecuador, Kenia ja Zimbabwe. Työolot kehitysmaissa ovat saaneet osakseen arvostelua.
Leikkokasvit

Kaupallisesti leikkokasveina käytettyjä kasveja ovat muun muassa:
Leikkokasvit > Leikkovihreät

eukalyptukset (Eucalyptus)
hienohelma (Asparagus densiflorus 'Sprengeri')
isoruskus (Ruscus hypoglossum)
isosalali (Gaultheria shallon)
mastiksipistaasi (Pistacia lentiscus)
nahkasanikka (Rumohra adiantiformis)
pikkuruskus (Ruscus aculeatus)
tuonenkielot (Aspidistra)
unelma (Asparagus setaceus)
Leikkokasvit > Leikkoheinät

hirssit (Panicum)
leipäruis (Secale cereale)
leipävehnä (Triticum aestivum)
lännenhirssi (Panicum virgatum)
pantaheinät (Setaria)
peltokaura (Avena sativa)
pelto-ohra (Hordeum vulgare)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yleisiä leikkokukkia kuvina Syvänen
Leikkokukkien hoito-ohjeita Syvänen
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1963

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1963 Porin Pyrinnön luovuttua yhdentoista joukkueen runkosarja.  Kausi oli viimeinen, jolloin sarja pelattiin kesäkaudella. Seuraava kausi käynnistyi jo syksyllä 1963 ja pelattiin talvikaudella. 4.2.1963 SVUL:n lentopallo irtisanoutui Lentopallokomiteasta.
Miesten SM-sarja > Runkosarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Rantaperkiön Isku | 10 | 9 | 1 | 29-7 | 18 |
| Lahden Kimmo | 10 | 8 | 2 | 26-12 | 16 |
| Koiton Riento | 10 | 8 | 2 | 27-15 | 16 |
| Pirkkalan Viri | 10 | 6 | 4 | 22-17 | 12 |
| Helsingin Visa | 10 | 5 | 5 | 20-20 | 10 |
| Johanneksen Pojat | 10 | 4 | 6 | 21-23 | 8 |
| Luolajan Kajastus | 10 | 4 | 6 | 20-23 | 8 |
| Käpylän Lentopalloilijat | 10 | 4 | 6 | 19-23 | 8 |
| Kuopion NMKY | 10 | 4 | 6 | 15-24 | 8 |
| Helsingin Tarmo | 10 | 3 | 7 | 15-24 | 6 |
| Valkeakosken Koskenpojat | 10 | 0 | 10 | 4-30 | 0 |
Sarjaan nousivat Finnish Chemicals-57, Karhulan Karto, Porin Pyrintö, Turun Toverit, Savonlinnan Pallokerho, Lautta-Pojat ja Koskenmäen Kisailijat.
Mestarit: Seppo Janhunen, Heikki Jokela, Aimo Järvinen, Pauli Katajisto, Juhani Lampinen, Raimo Lehto, Martti Nyyssönen, Pekka Vilen.
Liittojen mestaruuskilpailut > Suomen Lentopalloliiton mestaruus

Suomen Lentopalloliiton mestaruudesta pelattiin talvella hallisarjana. Liiton mestaruuden voitti Lahden Kimmo ennen Helsingin Tarmoa ja Käpylän Lentopalloilijoita.
Liittojen mestaruuskilpailut > Työväen Urheiluliiton mestaruussarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Rantaperkiön Isku | 9 | 8 | 1 | 24-6 | 16 |
| Koiton Riento | 9 | 7 | 2 | 23-12 | 14 |
| Koiviston Isku | 9 | 7 | 2 | 24-13 | 14 |
| Pirkkalan Viri | 9 | 6 | 3 | 20-15 | 12 |
| Helsingin Visa | 9 | 5 | 4 | 23-15 | 10 |
| Valkeakosken Koskenpojat | 9 | 4 | 5 | 13-20 | 8 |
| Luolajan Kajastus | 9 | 3 | 6 | 17-21 | 6 |
| Käpylän Urheilijat | 9 | 2 | 7 | 13-25 | 4 |
| Lappeenrannan Kisa | 9 | 2 | 7 | 8-25 | 4 |
| Jokelan Kisa | 9 | 1 | 8 | 12-24 | 2 |
Kaisa Leka

Kaisa Leka helmikuussa 2011.
Kaisa Maria Krisangi Leka (s. 25. lokakuuta 1978) on porvoolainen sarjakuvapiirtäjä. Lekan omaelämäkerrallisten sarjakuvien keskeisiä teemoja ovat vammaisuus, politiikka ja henkinen etsiminen. Hänen sarjakuvahahmonsa ovat naivistisen yksinkertaisia eläimiä, joista tärkein on Kaisa Lekaa itseään edustava hiiri.
Ura

Leka aloitti piirtämisen vuonna 1998 opiskellessaan Porvoossa kansanopiston taidelinjalla. Omien sarjakuvakirjojensa lisäksi Leka on tehnyt sarjakuvia useisiin eri lehtiin ja sarjakuva-antologioihin. Hänen tunnetuin teoksensa on  vuonna 2003 julkaistu, amputaatiota käsittelevä I am not these feet, jonka Leka teki kun hänen jalkansa amputoitiin. Teos ilmestyi syksyllä 2006 ranskankielisenä käännöksenä Editions Cactusin julkaisemana ja vuonna 2007 italiankielisenä käännöksenä nimellä La ragazza senza piedi Coniglio Editoren julkaisemana.
On the Outside Looking in -kirja sai vuonna 2007 Vuoden huiput -kilpailussa Hopeahuippu-palkinnon ja Expedition no 3 vuonna 2012 Kultahuippu-palkinnon. Audarya-Lila, Tour d'Europe ja Expedition no 3 on valittu vuoden kauneimpien kirjojen kokoelmaan, ja olivat myös Angoulêmen sarjakuvafestivaalien vaihtoehtosarjakuvakilpailun finalistien joukossa. Leka sai yhdessä miehensä Christoffer Lekan kanssa vuonna 2010 opetus- ja kulttuuriministeriön Suomi-palkinnon. Vuonna 2012 Leka sai Suomen Sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnon. Hänet valittiin samana vuonna myös Vuoden Pyöräilijäksi. Leka sai tammikuussa 2013 Invalidiliiton ensimmäisen Raimo Lindberg -palkinnon. Vuonna 2018 Leka sai Christoffer Lekan kanssa Sarjakuva-Finlandian teoksesta Imperfect. Kirja palkittiin myös Vuoden kauneimpana kirjana 2017. Vuonna 2022 Grafia palkitsi Kaisa ja Christoffer Lekan Vuoden graafikkoina.
Leka on piirtänyt Biofermen Yosa-tuotteiden pahvipakkauksiin sarjakuvia. Yhdessä niistä hän ehdottaa Finlandia-hymnin sanojen muuttamista Yosan ylistyshymniksi.
Leka on ottanut kantaa taiteilijoiden asemaan vuonna 2016, kun opetus- ja kulttuuriministeriö yritti pyytää häntä palkattomaan työhön kansainväliseen tilaisuuteen.
Politiikka

Leka oli vuosina 2005–2012 Porvoon kaupunginvaltuuston jäsen. Hän oli Vihreän liiton kansanedustajaehdokas eduskuntavaaleissa 2007 ja 2011 Uudenmaan vaalipiirissä.
Yksityiselämä

Leka kuuluu Sri Caitanya Sangha -liikkeeseen, joka kuuluu Hare Krishna -yhteisön tavoin Gaudiya Vaishnava -perinteeseen. Lekan kiinnostus vaishnavismiin herätti huomiota hänen syksyllä 2006 Ranskaan tekemällään esiintymismatkalla. Leka on kasvissyöjä. Kaisa Lekan kumppani on Christoffer Leka. Leka on vapaaehtoisesti lapseton. Leka on innokas pyöräilijä ja toiminut Keuruun pyöräretken suojelijana vuonna 2014.
Kaisa Lekan sarjakuvakirjat ja -lehdet

Kaisan lehti (1999)
Kaisa's zine 2 (2000)
Kaisa's komiks 3. Absolute Truth Press, 2001
Kaisa's foot 4 (2001)
I am not these feet: Kaisa’s diary 5: A graphic novel.  Helsinki:  Absolute Truth Press, 2003.  ISBN 952-91-6023-2  (englanniksi)
Your name is Krishangi. Absolute Truth Press, 2004. ISBN 952-99378-0-6
Two stories. Absolute Truth Press, 2005. ISBN 952-99378-2-2
On the Outside Looking In. Absolute Truth Press, 2006. ISBN 978-952-99378-4-4
Little Fish Big Fish. Absolute Truth Press, 2007. ISBN 978-952-993785-1
Audarya-Lila. Absolute Truth Press, 2008. ISBN 978-952-99378-6-8
Le Prologue. Absolute Truth Press, 2010. ISBN 978-952-99378-7-5
Tour d'Europe. Absolute Truth Press, 2010. ISBN 978-952-99378-8-2
Expedition no 3. Absolute Truth Press, 2012. ISBN 978-952-99378-9-9
Time After Time. Absolute Truth Press, 2014. ISBN 978-952-68103-0-0
Place of Death. Absolute Truth Press, 2015. ISBN 978-952-68103-1-7
Imperfect. Absolute Truth Press, 2017. ISBN 978-952-68103-2-4
Kaisa & Christoffer Leka: Logbook. Absolute Truth Press, 2020
Russian Diaries. Absolute Truth Press, 2020. ISBN 978-952-68103-3-1
Before the Sun Sets. Absolute Truth Press, 2022. ISBN 978-952-68103-5-5
Perfect Questions, Perfect Answers. Absolute Truth Press, 2022. ISBN 978-952-68103-4-8
Aiheesta muualla

Kaisa Lekan kotisivut.
Kaisa Lekan sarjakuvablogi.
Anne Muhonen: I am not these feet. Kvaak.fi 23.7.2003.
Kaisa Lekan sarjakuvissa tarina on tärkein. Yle Turku 7.5.2011.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1962

Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1962 pelasi yhdeksän joukkuetta yksinkertaisen sarjan. Sarjasta putosi yksi joukkue. Mestaruuden voitti Lahden Kimmo puhtaalla pelillä.
Miesten SM-sarja > Runkosarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Lahden Kimmo | 8 | 8 | 0 | 24-12 | 16 |
| Rantaperkiön Isku | 8 | 6 | 2 | 19-13 | 12 |
| Koiton Riento | 8 | 5 | 3 | 20-11 | 10 |
| Luolajan Kajastus | 8 | 4 | 4 | 15-15 | 8 |
| Helsingin Visa | 8 | 4 | 4 | 14-14 | 8 |
| Käpylän Lentopalloilijat | 8 | 3 | 5 | 17-17 | 6 |
| Helsingin Tarmo | 8 | 3 | 5 | 16-17 | 6 |
| Pirkkalan Viri | 8 | 3 | 5 | 19-19 | 6 |
| Käpylän Urheilijat | 8 | 0 | 8 | 1-24 | 0 |
Sarjaan nousivat Johanneksen Pojat, Valkeakosken Koskenpojat ja Kuopion NMKY.
Mestarit: Juhani Aallonen, Pentti Aallonen, Raimo Huotari, Juhani Kesseli, Olavi Koskinen, Pertti Koskinen, Erkki Kostensalo, Sauli Lahti, Tauno Lahti.
Liittojen mestaruuskilpailut > Suomen Lentopalloliiton mestaruus

Suomen Lentopalloliiton mestaruudesta pelattiin talvella hallisarjana. Liiton mestaruuden voitti Lahden Kimmo ennen Kuopion NMKY:tä ja Helsingin Tarmoa.
Liittojen mestaruuskilpailut > Työväen Urheiluliiton mestaruussarja

| Joukkue | O | V | H | Erät | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Koiton Riento | 9 | 8 | 1 | 25-10 | 16 |
| Luolajan Kajastus | 9 | 7 | 2 | 24-11 | 14 |
| Järvensivun Kisa | 9 | 7 | 2 | 24-13 | 14 |
| Pirkkalan Viri | 9 | 7 | 2 | 25-16 | 14 |
| Helsingin Visa | 9 | 5 | 4 | 20-15 | 10 |
| Porin Pyrintö | 9 | 4 | 5 | 20-17 | 8 |
| Valkeakosken Koskenpojat | 9 | 3 | 6 | 13-23 | 6 |
| Jokelan Kisa | 9 | 2 | 7 | 13-32 | 4 |
| Tyrvään Kisa | 9 | 2 | 7 | 10-21 | 4 |
| Turun Jyry | 9 | 0 | 9 | 1-27 | 2 |
Mestarit: Pekka Uljas, Olavi Leinonen, Veikko Ahtomaa, Jaakko Jaakkola, Väinö Enlund, Matti Hotari, Niilo Uljas, Keijo Repo. Huoltaja Martti Laukkanen.
Aiheesta muualla

Tyrvääläinen lentopallo 1962 (Arkistoitu – Internet Archive)
Lentopallon Mestaruusliigan kaudet
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku |  | (1952) | (1953) | (1954) | (1955) | (1956) | 1957 | 1958 | 1959 | 1960 |
| 1960-luku | 1961 | 1962 | 1963 | 1963–64 | 1964–65 | 1965–66 | 1966–67 | 1967–68 | 1968–69 | 1969–70 |
| 1970-luku | 1970–71 | 1971–72 | 1972–73 | 1973–74 | 1974–75 | 1975–76 | 1976–77 | 1977–78 | 1978–79 | 1979–80 |
| 1980-luku | 1980–81 | 1981–82 | 1982–83 | 1983–84 | 1984–85 | 1985–86 | 1986–87 | 1987–88 | 1988–89 | 1989–90 |
| 1990-luku | 1990–91 | 1991–92 | 1992–93 | 1993–94 | 1994–95 | 1995–96 | 1996–97 | 1997–98 | 1998–99 | 1999–00 |
| 2000-luku | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 |
| 2010-luku | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
Markus Leppo

Markus Leppo (22. syyskuuta 1934 Viipuri – 28. huhtikuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen valokuvaaja.
Leppo toimi 1957–1958 Helsingin Sanomien kuvatoimittajana, kunnes ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi ja valokuvaajaksi.
1960–1970-luvulla Leppo dokumentoi muun muassa suomalaista talonpoikaisarkkitehtuuria ja kirkkojen vaivaisukkoja. Vuonna 1973 Amos Andersonin taidemuseo esitteli Lepon vaivaisukkokuvia laajana multivisioesityksenä, ja 1970-luvun lopulla kuvat kiersivät näyttelynä Pohjoismaissa.
Vuonna 1987 hänelle myönnettiin valokuvataiteen valtionpalkinto.
1980-luvulla Leppo toimi vuonna 1984 perustamansa Suomen Yhdyspankin valokuvakokoelman intendenttinä.
Syyskuussa 2013 Marimekon plagiointikohussa tekstiilitaiteilija Maija Louekarin kuosin Hetkiä todettiin perustuvan Markus Lepon valokuvaan 1960-luvun Helsingistä.
Leppo on Maija Isolan tyttärentyttären isä.
Teoksia

1967: Vaivaisukot.
1970: Vaivaisveistokset. Lyhyt dokumenttielokuva.
1971: Forssa: Raportti kasvavasta kaupungista.
1972: Helsinki.
1973: Talonpoikaistalot: Talonpoikaisarkkitehtuurin katoavaa kauneutta.
1979: Vanha Helsinki. ISBN 951-99187-7-9.
1979: Suomen vaivaisukot.
1984: Helsinki värikuvina.
1985: Helsingin kaupunginjohtajan virka-asunto.
1989: Suomen Yhdyspankin valokuvakokoelma.
Makke Leppänen

Makke Leppänen (PsM, MBA) on suomalainen psykologi. Hän on syventynyt erityisesti organisaatioiden ja ihmisten asenteen arviointiin ja kehittämiseen.
Hän tekee myös maajoukkuetason urheilijoiden mindsetselvennä- ja mentaalivalmennustaselvennä yhdessä veljensä Niko Leppäsen kanssa.lähde?
Leppänen on kirjoittanut kirjat Johda ihmistä – psykologiaa johtajille (2012)  ja Pääasia – organisaation psykologinen pääoma (2013) , Mieli rantakuntoon – johtajien mentaalivalmennus (2016) sekä Itseluottamus – kestomenestys mielessä (2017).
Aiheesta muualla

www.corendo.fi
www.itseluottamus.com
Pierre Lemaitre

| Pierre Lemaitre |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. huhtikuuta 1951 (ikä 73) Pariisi, Ranska
Ammatti:  kirjailija, käsikirjoittaja
Kirjailija
Äidinkieli: ranska
Tuotannon kieli: ranska
Esikoisteos:  Travail soigné, 2006 (suom. Irène, 2016)
Palkinnot
 Goncourt-palkinto 2013 Vuoden johtolanka 2017 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pierre Lemaitre (s. 19. huhtikuuta 1951 Pariisi) on ranskalainen kirjailija ja käsikirjoittaja.
Lemaitre sai vuoden 2013 Goncourt-palkinnon historiallisesta romaanistaan Näkemiin taivaassa. Hänen aiempi tuotantonsa käsittää etupäässä dekkareita. Vuonna 2017 Suomen Dekkariseura myönsi hänelle Vuoden johtolankapalkinnon.
Lemaitre on työskennellyt aiemmin kirjallisuuden opettajana, mutta toimii nykyään vapaana kirjailijana.lähde?
Teokset > Verhœven-sarja

Travail soigné, Éditions du Masque, 2006 ISBN 2-7024-3362-6
Alex, 2011 ISBN 978-2-226-21877-3
Les Grands Moyens, SmartNovel, 2011 ISBN 978-2-8202-0146-1
Sacrifices, Albin Michel, 2012 ISBN 978-2-226-24428-4
Rosy & John, Le Livre de Poche Thrillers, 2013 ISBN 978-2-253-17595-7
Teokset > Sotien välisen ajan trilogia

Au revoir là-haut, 2013 ISBN 978-2-226-24967-8
Couleurs de l'incendie. Albin Michel, 2018 ISBN 978-2-226-39212-1); réédition en version audio lue par l'auteur, 2 disques compact audio (16 h 30 min), Audiolib, janvier 2018 ISBN 978-2-36762-563-8
Miroir de nos peines, Albin Michel, 2020
Teokset > Suuri maailma - sarja

Le Grand Monde, Calmann-Lévy, 2022
Le Silence et la Colère, Calmann-Lévy, 2023
Teokset > Muut romaanit

Robe de marié, Calmann-Lévy, 2009 ISBN 978-2-7021-3975-2
Cadres noirs, Calmann-Lévy, 2010 ISBN 978-2-7021-4070-3
Trois jours et une vie, 2016 ISBN 978-2-226-32573-0
Teokset > Suomennetut teokset

Irène (Travail soigné),  suomentaja  Sirkka Aulanko. Minerva, 2016 ISBN 978-952-312-357-1 Trilogie Verhœven 1
Alex.  (Alex, 2011)  Suomentanut Sirkka Aulanko. Helsinki:  Minerva, 2015.  ISBN 978-952-312-167-6
Rosie (Rosy & John), suomentaja Susanna Hirvikorpi. Minerva, 2017 ISBN 978-952-312-419-6 Trilogie Verhœven 4
Camille (Sacrifices), suomentaja Sirkka Aulanko. Minerva, 2016 ISBN 978-952-312-270-3
Näkemiin taivaassa.  (Au revoir là-haut, 2013)  Suomentanut Sirkka Aulanko. Helsinki:  Minerva, 2015.  ISBN 978-952-312-028-0
Tulen varjot (Couleurs de l'incendie), suomentaja Susanna Hirvikorpi. Minerva, 2018 ISBN 978-952-312-715-9
Tuhon lapset (Miroir de nos peines), suomentaja Susanna Hirvikorpi. Minerva, 2020 ISBN 978-952-375-059-3
Silmukka (Trois jours et une vie), suomentaja Susanna Hirvikorpi. Minerva, 2017 ISBN 978-952-312-523-0
Verihäät (Robe de marié), suomentaja Kaila Holma. Minerva, 2018 ISBN 978-952-312-595-7
Petoksen hinta (Cadres noirs), suomentaja Kaila Holma. Minerva, 2019 ISBN 978-952-312-833-0
Aiheesta muualla

Pierre Lemaitre, Ruumiin kulttuuri 1/2017 s. 11–
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Siegfried Lenz

| Siegfried Lenz |
| --- | --- |
 Siegfried Lenz Helsingin kirjamessuilla 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. maaliskuuta 1926 Lyck, Itä-Preussi
Kuollut: 7. lokakuuta 2014 (88 vuotta) Hampuri, Saksa
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Pääteokset:  Saksantunti   Kotiseutumuseo
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.siegfried-lenz.de
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Siegfried Lenz (17. maaliskuuta 1926 Lyck, Itä-Preussi – 7. lokakuuta 2014 Hampuri, Saksa) oli saksalainen kirjailija. Hän julkaisi romaaniensa ohella muun muassa novelleja, esseitä, näytelmiä ja kuunnelmia. Hän on toisen maailmansodan jälkeisen ajan merkittävimpiä ja luetuimpia saksankielisiä kirjailijoita.
Lenz kutsuttiin 1943 Kriegsmarinen palvelukseen, mutta hän loikkasi Tanskaan ja jäi 1945 lyhyeksi ajaksi sotavangiksi Schleswig-Holsteiniin. Hän opiskeli filosofiaa, englantia ja kirjallisuudenhistoriaa Hampurin yliopistossa ja työskenteli opintojen ohessa toimittajana Die Weltissä. Hän jättäytyi 1951 päätoimiseksi kirjailijaksi.
Lenz on myöhemmin paljastanut olleensa innokas Hitler-Junge ja tajunneensa vasta sodan aikana, mistä oli kysymys. Hän piti kirjoittamista moraalisena velvollisuutenaan, mutta hänet sai kirjoittamaan myös syyllisyys siitä, että juuri hän jäi henkiin. Monikerroksissa tarinoissa on usein keskeisenä totuuden hetki, jolloin päähenkilön elämä muuttuu tai hän näkee olemassaolon dilemman.
Lenz sai Saksan kirjakauppiaiden rauhanpalkinnon 1988 ja Frankfurtin kaupungin Goethe-palkinnon 1999.
Suomennetut teokset

Saksantunti (Deutschstunde), suom. Oili Suominen. Gummerus, 1973. 951-20-0348-1
Esikuva (Das Vorbild), suom. Oili Suominen. Gummerus, 1975. ISBN 951-20-1121-2
Majakkalaiva (Das Feuerschiff), suom. Oili Suominen. Gummerus, 1977. ISBN 951-20-1445-9
Sirkus saapuu ja muita kertomuksia Suloisten kylästä (So war das mit dem Zirkus), kuv. Klaus Warwas, suom. Kaarina Helakisa. W+G, 1979 ISBN 951-35-2034-X
Kotiseutumuseo (Heimatmuseum), suom. ja jälkisanat kirj. Oili Suominen. Gummerus, 1980. ISBN 951-20-2023-8
Hiljaisuus (Der Verlust), suom. Oili Suominen. Gummerus, 1983. ISBN 951-20-2399-7
Erään sodan loppu (Ein Kriegsende), suom. Oili Suominen. Gummerus, 1985 ISBN 951-20-2651-1
Harjoituskenttä (Exerzierplatz), suom. Oili Suominen. Gummerus, 1986 ISBN 951-20-2767-4
Sointikoe (Die Klangprobe), suom. Leena Vallisaari. Gummerus, 1997. ISBN 951-20-3732-7
Kiusattu (Arnes Nachlass), suom. Oili Suominen. Gummerus, 2001. ISBN 951-20-5731-X
Hetken hiljaisuus.  (Schweigeminute. Suom. Markku Mannila)  Gummerus, 2012.  ISBN 978-951-20-8885-0
Vuoksi on täsmällinen. (Suom. Marja Wich.) Parnasso, 2015, nro 3, s. 32–35.  Otavamedia.
Aiheesta muualla

Becker, Leena: Siegfried Lenz. (Siegfried Lenzin muistokirjoitus.) Helsingin Sanomat. 23.10.2014. Arkistoitu 22.10.2014.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Sirpa Leppänen

| Sirpa Leppänen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. toukokuuta 1956 (ikä 68) Jyväskylä
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  englannin kielen professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Jyväskylän yliopisto (HuK 1982, FK 1984, FL 1989, FT 1993)
Instituutti:  Jyväskylän yliopisto
Tutkimusalue:  sosiolingvistiikka, diskurssin tutkimus, monikielisyys ja monimuotoisuus, kieli ja risteyskohdat, sosiaalinen media
Palkinnot:  Suomalaisen tiedeakatemian jäsen (2013–)
Aiheesta muualla
Sirpa Leppänen (JY:n sivustolla)
Sirpa Helena Leppänen (s. 17. toukokuuta 1956 Jyväskylä) on suomalainen kielitieteilijä ja filosofian tohtori, joka toimii Jyväskylän yliopiston englannin kielen professorina.
Leppänen valmistui Jyväskylän yliopistosta humanististen tieteiden kandidaatiksi 1982, filosofian kandidaatiksi 1984, lisensiaatiksi 1989 ja tohtoriksi 1993. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1993) oli otsikoitu The mediation of interpretive criteria in literary criticism.
Hänen tutkimusalueitaan ovat sosiolingvistiikka, diskurssin tutkimus, monikielisyys ja monimuotoisuus, kieli ja risteyskohdat, sekä sosiaalinen media.
Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Leppänen on ollut vuodesta 2013.