stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keralankaija

| Keralankaija |
| --- | --- |
 Keralankaijakoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Kaijat Psittacula
Laji::  columboides
Kaksiosainen nimi
 Psittacula columboides  (Vigors, 1830) 
Katso myös
   Keralankaija Wikispeciesissä   Keralankaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keralankaija (Psittacula columboides) on Lounais-Intian Länsi-Ghattien vuoristossa tavattava kaija. Sen holotyypin kuvaili Nicholas Aylward Vigors Aneichardiista, entisestä Travancoresta 1830. Keralankaijakoiraalla on musta ja turkoosi kaularengas. Pituutta koiraslinnulla on pitkän ja kapean pyrstön takia 38 cm. Se elää vuorenrinteillä ainavihannissa lehtimetsissä, mutta varsinkin levinneisyysalueen reunoilla sitä tapaa myös kuivemmissa metsissä luumupääkaijan seurassa. Keralankaija viihtyy pienissä parvissa, jotka ovat meluisia: äänet ovat kimeitä ja kaksitavuisia huutoja. Sen ravintoon kuuluvat silmut, mesi, siitepöly, marjat ja hedelmät, etenkin viikunat. Keralankaijat hyödyntävät metsien laitamien viljelmät ja herkuttelevat viljapelloilla ja hedelmätarhoilla. Se munii vuoraamattomaan puunkoloon.
Mauritiuksenkaija

| Mauritiuksenkaija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Kaijat Psittacula
Laji::  eques
Kaksiosainen nimi
 Psittacula eques  (A. Newton & E. Newton), 1876 

Katso myös
   Mauritiuksenkaija Wikispeciesissä   Mauritiuksenkaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mauritiuksenkaija (Psittacula eques, myös P. echo) on Mauritiuksen saarella kotoperäisenä esiintyvä uhanalainen kaijalaji. Se on hävinnyt Réunionilta jo satoja vuosia sitten. Laji oli sukupuuton partaalla myös Mauritiuksella, mutta laajojen suojelutoimien ja siirtoistutusten ansiosta sen kanta on kasvanut vuodesta 1996 moninkertaiseksi. Vuonna 1996 mauritiuksenkaijoja oli enää 23 yksilöä, kun niitä vuonna 2019 oli arviolta 750. Lajin holotyypin kuvailivat Newtonin veljekset Mauritiukselta vuonna 1876.
Anders Norrback

| Anders Norrback |
| --- | --- |
 Anders Norrback toukokuussa 2023.
Kansanedustaja
 17.4.2019–  
Ryhmä/puolue:  Ruotsalainen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Vaasa
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. syyskuuta 1963 (ikä 61) Ylimarkku
Asuinpaikka:  Närpiö
Vanhemmat:  Ole Norrback
Tiedot
Puolue:  RKP
Valiokunnat:  Sivistysvaliokunta 2.5.2019–   Ympäristövaliokunta 2.5.2019–
Aiheesta muualla
Kotisivu
Anders Johan Norrback (s. 14. syyskuuta 1963 Ylimarkku) on suomalainen poliitikko. Norrback valittiin RKP:n kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 2019. Varsinaiselta ammatiltaan Norrback on maatalous- ja teurastamoyrittäjä. Norrbackin isä on pitkäaikainen kansanedustaja ja ministeri Ole Norrback.
Norrback on valmistunut maatalous- ja metsätieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1992. Hän on ollut Närpiön kaupunginvaltuuston jäsen vuodesta 2017.
Marraskuussa 2021 Norrback valittiin Kalatalouden Keskusliiton puheenjohtajaksi.
Aiheesta muualla

Yle: Seuraa kansanedustajaasi: Anders Norrback (r.)
Suomen ruotsalaisen kansanpuolueen kansanedustajat
| n k Ruotsalaisen eduskuntaryhmän kansanedustajat 2019–2023 |
| --- | --- |
RKP (9):  Adlercreutz  Bergqvist  Biaudet  Blomqvist  Henriksson  Norrback  Ollikainen  Rehn-Kivi  Strand 
Ahvenanmaa:  Löfström 
| n k Ruotsalaisen eduskuntaryhmän kansanedustajat 2023–2027 |
| --- | --- |
RKP (9):  Adlercreutz  Andersson  Bergqvist  Biaudet  Henriksson (2023–2024)1  Ingo (2024–)1  Norrback  Ollikainen  Strand  Wickström 
Ahvenanmaa:  Löfström 
1 Anna-Maja Henriksson siirtyi Euroopan parlamenttiin heinäkuussa 2024, jolloin hänen tilalleen eduskuntaan nousi Christoffer Ingo.
Vaasan vaalipiirin kansanedustajat
| n k Vaasan vaalipiirin kansanedustajat 2019–2023 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (16):  Berg  Henriksson  Kivisaari  Kurvinen  Lintilä  Mäenpää  J. Mäkynen  M. Mäkynen (2019–)  Norrback  Ollikainen  Peltokangas  Risikko  Sankelo  Savola  Strand  Urpilainen (2019)  Östman 
| n k Vaasan vaalipiirin kansanedustajat 2023–2027 |
| --- | --- |
Kansanedustajat (16):  Berg  Henriksson (2023–2024)  Ingo (2024–)  Jukkola  Kurvinen  Lintilä  Mäenpää  Mäkynen  Norrback  Ollikainen  Peltokangas  Rintamäki  Risikko  Savola  Sillanpää  Strand  Östman 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta  Yle
Suomalainen musiikki

Suomalainen musiikki tarkoittaa suomalaisten tekemää musiikkia. Se voidaankenen mukaan? karkeasti jakaa kolmeen: kansanmusiikkiin, klassiseen taidemusiikkiin ja kevyeen musiikkiin.
”Suomen musiikin isäksi” kutsutaan varhaisromantiikkaa edustanutta Fredrik Paciusta, jonka tunnetuin sävellys on Suomen kansallislaulu Maamme. 1800-luvun puolestavälistä aina toiseen maailmansotaan asti taidemusiikkia hallitsi myöhäisromantiikka, varsinkin kansallisromantiikka, keulahahmonaan Jean Sibelius.
Modernismiin siirryttiin 1950-luvulla, kun Erik Bergman aikalaisineen käytti kaksitoistasäveljärjestelmää, sarjallisuutta ja sointi- ja kenttätekniikoitaselvennä. 1970-luvulla alkoi suomalaisen oopperan renessanssi Aulis Sallisen ja Joonas Kokkosen sointimaailmaltaan perinteisten, niin sanottujen karvalakkioopperoiden myötä, mutta toisaalta nuoret säveltäjät ja muusikot toivat eurooppalaista radikaalia modernismia Suomeen muun muassa Korvat auki -yhdistyksen piirissä. Monet näistä 1970-luvun nuorista radikaaleista, kuten Kaija Saariaho, Magnus Lindberg ja Esa-Pekka Salonen, ovat nousseet kansainväliseen kuuluisuuteen 1980- ja 1990-lukujen aikana.
Klassinen musiikki > Varhaiset vuodet

Merkittävin vanhan musiikin osa on latinankielisten kirkko- ja koululaulujen kokoelma Piae Cantiones.
Taidemusiikin juuret Suomessa eivät ole niin syvät kuin esimerkiksi Keski-Euroopan maissa, eikä renessanssin eikä barokin ajalta tunneta suomalaisia säveltäjiä.   Musiikkielämä alkoi syntyä vasta wieniläisklassismin lopulla: muun muassa Turun Soitannollinen Seura perustettiin vuonna 1790. Tämän aikakauden merkittävin säveltäjä oli Bernhard Henrik Crusell.
Klassinen musiikki > Romantiikasta kansallisromantiikkaan

Varhaisromantiikan ajan keskeinen vaikuttaja oli nykyisin ”Suomen musiikin isäksi” nimitetty saksalaissyntyinen Fredrik Pacius, joka toimi Helsingin yliopistossa musiikinopettajana. 1800-luvun puolestavälistä aina toiseen maailmansotaan asti keskeinen Suomen taidemusiikin tyylisuunta oli myöhäisromantiikka ja etenkin kansallisromantiikka, jonka keulahahmo oli Suomen tunnetuin säveltäjä Jean Sibelius. Kansainvälisestikin laajalti tunnetun Sibeliuksen vaikutus Suomen musiikkielämään oli mittava.
Ensimmäiset suomalaiset modernistit, muun muassa impressionismista ja ekspressionismista vaikutteita saaneet Väinö Raitio (1891–1945) ja Aarre Merikanto ilmaantuivat musiikkielämään jo 1920-luvulla, mutta heidän modernisminsa ei kuitenkaan horjuttanut romantiikan valta-asemaa.lähde?
Klassinen musiikki > Modernismin nousu

1950-luvulla modernismi rantautui Suomeen niin sanotun modernismin toisen aallon myötä, jossa siirryttiin kaksitoistasäveljärjestelmään ja muihin uusiin sävellystekniikoihin. Ensimmäisiä suomalaisia kaksitoistasäveljärjestelmää käyttäneitä säveltäjiä oli Erik Bergman. 1950-luvulla käytettiin myös sarjallisuutta ja sointi- ja kenttätekniikoita. 1970-luvulla alkoi suomalaisen oopperan renessanssi Aulis Sallisen ja Joonas Kokkosen sointimaailmaltaan perinteisten, niin sanottujen karvalakkioopperoiden myötä, mutta toisaalta nuoret säveltäjät ja muusikot toivat eurooppalaista radikaalia modernismia Suomeen muun muassa Korvat auki -yhdistyksen piirissä. Monet näistä 1970-luvun nuorista radikaaleista, kuten Kaija Saariaho, Magnus Lindberg ja Esa-Pekka Salonen, nousivat kansainväliseen kuuluisuuteen 1980- ja 1990-lukujen aikana.
Klassinen musiikki > Oopperamusiikki

Suomalaisen oopperamusiikin alku sijoittuu 1700-luvun loppupuolelle, jolloin järjestettiin ensimmäiset oopperaesitykset Suomessa. Varsinaisesti kiinnostus taidemuotoon heräsi kuitenkin vasta 1800-luvun jälkipuoliskolla. Ensimmäinen suomalainen oopperateos on Fredrik Paciuksen Topeliuksen librettoon säveltämä Kaarle-kuninkaan metsästys (Kung Karls jakt) vuodelta 1852.
Suomalainen oopperataide alkoi 1970-luvulla saavuttaa mainetta ennen kaikkea Joonas Kokkosen ja Aulis Sallisen niin kutsutuilla karvalakkioopperoilla kuten Punainen viiva ja Viimeiset kiusaukset. Kansainvälistä mainetta saavuttivat myös Savonlinnan oopperajuhlat ja laulajat kuten Martti Talvela ja myöhemmin esimerkiksi Karita Mattila ja Soile Isokoski. Vuosituhannen vaihteen merkittävin hahmo suomalaisessa oopperassa on ollut Kaija Saariaho, jonka ensimmäinen ooppera Kaukainen rakkaus (L’amour de loin, 2000) sai runsaasti kansainvälistä huomiota.
Kevyt musiikki > Iskelmämusiikki

Iskelmä-sanan suomen kieleen on keksinyt R. R. Ryynänen, joka yhdessä Georg Malmstenin kanssa esitteli ensiksi sanan iskusävelmä, joka sittemmin hioutui lyhyempään muotoonsa iskelmäksi.
Suomen ensimmäisenä iskelmälaulajana voidaankenen mukaan? pitää 1910- ja 1920-luvuilla suosittua J. Alfred Tanneria. Toisenlaisen määritelmän mukaan ensimmäisenä iskelmälaulajana pidetään oopperalaulaja Ture Araa, jonka vuonna 1929 levytetty ”Emma” oli Suomen ensimmäinen suurhittilähde?. Ensimmäisen maailmansodan jälkeisiä vaikuttajia ovat muun muassa Georg Malmstén ja Matti Jurva sekä Dallapé-orkesteri. Myöhempien vuosikymmenten iskelmätähtiä ovat esimerkiksi Olavi Virta, Juha ”Watt” Vainio, Annikki Tähti, Laila Kinnunen, Jukka Kuoppamäki, Eino Grön, Katri Helena, Marion Rung, Reijo Taipale, Teuvo Valo, Topi Sorsakoski, Janne Tulkki, Paula Koivuniemi, Lea Laven. Isto Hiltunen, Anna Eriksson, Matti ja Teppo, Kaija Koo, Jari Sillanpää, Juha Tapio, Kirka, Kari Tapio, Vesa-Matti Loiri, Arja Koriseva ja Carola.
Suomalainen iskelmämusiikki on saanut paljon vaikutteita slaavilaisesta musiikista, joita useat artistit ovat tulkinneet suomeksi.lähde?
Kevyt musiikki > Jazz

Jazz tuli Suomeen 1920-luvulla illallistanssiaisten kautta. Niihin hankittiin ulkomaisia orkestereita, joiden soitossa oli myös jazzin vaikutteita. Kun ragtimeen yhdistyi kansanmusiikin aineksia, syntyi ”haitarijazzia”, jonka kuuluisin edustaja oli Dallapé-orkesteri.
Vuodesta 1972 alkaen jazz- ja popmusiikkia on voinut opiskella Suomessa, aluksi Oulunkylän Pop/jazz -opistossa, joka on nykyisin ammattikorkeakoulu Pop & Jazz Konservatorio.
Kevyt musiikki > Suomirock

Suomirock on yleisnimitys suomalaiselle rockmusiikille. Suppeammassa merkityksessä se tarkoittaa suomenkielistä rockmusiikkia. Suomalaiset ovat esittäneet rockia 1950-luvulta alkaen, mutta tunnetuimmat alan edustajat aloittivat 1970- ja 1980-luvuilla. Eräs merkkipaalukenen mukaan? oli M. A. Nummisen ja muiden muusikkojen muodostaman Suomen Talvisota -yhtyeen albumi Underground-Rock. Aluksi suomalaisten artistien kappaleet olivat usein käännöskappaleita ulkomaisista hiteistä, mutta rockmusiikin tultua tutummaksi alettiin kappaleita tehdä myös suomalaisten omin voimin. Monet suomirockin uranuurtajista, kuten esimerkiksi Eppu Normaali ja Leevi and the Leavings, sävelsivät ja sanoittivat lähes kaikki laulunsa itse. Sen sijaan esimerkiksi Popeda ja Yö ovat käyttäneet myös muita suomalaisia säveltäjiä ja sanoittajia.
1970-luvun tunnettuja artisteja olivat muun muassa Hector, Rauli Badding Somerjoki, Hurriganes, Dave Lindholm ja Juice Leskinen. Progea edustivat Wigwam ja Tasavallan Presidentti. 1970- ja 80-lukujen taitteessa esiin nousi punkin myötä suomirockin uusi aalto. Punkia soittivat muun muassa Pelle Miljoona, Lama ja torniolainen Terveet Kädet. Toisenlaistaselvennä uutta aaltoa edusti Se. Ismo Alanko vaikutti ensin Hassisen kone -yhtyeen laulajana, sitten Sielun veljissä ja myöhemmin sooloartistina. Leskisen ja Alangon lisäksi omaperäisinä sanoittajia ovat mm. Tuomari Nurmio ja Kauko Röyhkä. Hanoi Rocks kävi lähellä kansainvälistä läpimurtoalähde?. 1980-luvun yhtyeitä olivat muun muassa Peer Günt, SIG, Dingo, Tavaramarkkinat, Clifters, Keba. Uraansa aloittivat 22-Pistepirkko, Kolmas Nainen, Miljoonasade, Freud, Marx, Engels & Jung ja Kari Peitsamolähde?.
1990-luvulla nousivat YUP, CMX, Don Huonot, Apulanta, Maija Vilkkumaa, Egotrippi, Zen Café, 69 Eyes, Kotiteollisuus, Sir Elwoodin Hiljaiset Värit, Maj Karma, Tehosekoitin, Jonna Tervomaa, Absoluuttinen Nollapiste ja Kingston Wall.lähde?
Muita tunnettuja suomalaisia rockyhtyeitä ja -artisteja ovat muun muassa Klamydia, The Crash, Herra Ylppö, Stam1na, Von Hertzen Brothers, Radiopuhelimet, Aknestik ja Mana Mana.lähde?
Kevyt musiikki > Hip hop & rap

Suomalainen rap eli Suomiräp on Suomessa tuotettua rap-musiikkia, joka yleisesti ottaen esitetään suomeksi, mutta joskus myös englanniksi. Suomessa tehtiin rappia jo 1980-luvun alussa ja suomalainen rap sai muutamien esittäjien muodossa suosiota 1990-luvun alussa, mutta pysyvämmäksi ilmiöksi se jäi vasta 2000-luvulla.lähde?
Ensimmäisenä levytettynä suomalaisena rap-kappaleena on yleisesti mainittulähde? General Njassan "I'm Young, Beautiful and Natural", joka ilmestyi vuonna 1983. Varsinainen suomenkielinen rap-musiikki löi läpi itsensä ensimmäisen kerran 1990-luvun taitteessa, kun muun muassa Raptori, Pääkköset ja MC Nikke T tulivat markkinoille. Näiden yhtyeiden lähestymistapa musiikkiin oli humoristinen.lähde?
Nykyisinmilloin? monet suomalaiset rap-artistit julkaisevat musiikkiaan omakustanteina tai pienten itsenäisten levy-yhtiöiden, kuten Monspin, 3rd Railin, Rähinän ja Numbers Entertainmentin kautta. Suomen viralliselle albumilistalle ovat yltäneet muun muassa Paleface, Monspin Ruudolf, Kemmuru, DJPP, Notkea Rotta ja Steen1, 3rd Railin Reilukerho, Jontti & Shaka ja Hannibal & Soppa, Gee, Rähinän Elastinen sekä Iso H, Trilogia ja Cheek sekä Numbersin Asa.lähde?
Katso myös:
Kansanmusiikki
Joiut
Itkuvirret
Runosävelmissä
Työlaulut, paimensoitot ja -huhuilut
Suomalainen kansantanssi
Kevyt musiikki > Keskiaika

Katso myös:
Gregoriaaninen musiikki
Pyhän Henrikin sekvenssi Caetus noster laetus
Piae cantiones, latinankielinen teinilaulukokoelma
Kirkkomusiikki
Piiritanssit
Kevyt musiikki > 1600–1800-luvut

Katso myös:
Aurora-seura, Turun Soitannollinen Seura (1790)
Akateeminen Musiikkiseura (Helsingin kvartettilauluseura 1828)
Fredrik Pacius ja Friedrich Richard Faltin, Musiikkiseura
Karl Collan
Johan Filip von Schantz
Martin Wegelius
Robert Kajanus
Filharmoninen Seura (1882)
Helsingin Musiikkiopisto (1882)
Kevyt musiikki > 1800–1900-lukujen vaihde, itsenäisyyden alkuajat

Säveltäjiä:
Jean Sibelius
Erik Furuhjelm
Lauri Ikonen
Armas Järnefelt
Toivo Kuula
Leevi Madetoja
Erkki Melartin
Ernst Mielck
Ilmari Krohn
Armas Launis
Oskari Merikanto
Selim Palmgren
Karl Teodor Flodin
Emil Genetz
P. J. Hannikainen
Heino Kaski
Heikki Klemetti
Axel von Kothen
Otto Kotilainen
Armas Maasalo,
Mikael Nyberg
Aksel Törnudd
Yrjö Kilpinen
Aarre Merikanto
Väinö Raitio
Sulho Ranta
Kuoroja:
Muntra Musikanter
Ylioppilaskunnan Laulajat
Suomen Laulu
Laulu-Miehet
Cantores Minores
Kirjallisuutta

Aho, Kalevi ym.: Suomen musiikki.  Helsingissä:  Otava, 1996.  ISBN 951-1-14476-6
Bruun, Seppo ym.: Jee jee jee. Suomalaisen rockin historia.  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22503-7
Donner, Philip & Kurkela, Vesa & Lahtinen, Matti (toim.): Suomen etnisten vähemmistöjen musiikki.  (Suomen antropologisen seuran toimituksia 8)  Helsinki:  Kirjastopalvelu, 1981.  ISBN 951-692-070-5
Korhonen, Kimmo: Suomen säveltäjiä neljältä vuosisadalta.  Helsinki:  BTJ Kirjastopalvelu, 2004.  ISBN 951-692-569-3
Juha Vikatmaa

| Juha Vikatmaa> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 23.3.1970–2.12.1974  
Ryhmä/puolue:  kokoomus
Vaalipiiri:  Turun eteläinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 17. toukokuuta 1941 Helsinki
Kuollut: 2. joulukuuta 1974 (33 vuotta) Kustavi
Ammatti:  oikeustieteen tohtori, apulaisprofessori
Juha Ville Vikatmaa (17. toukokuuta 1941 Helsinki – 2. joulukuuta 1974 Kustavi) oli suomalainen poliitikko, joka toimi kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1970–1974. Vikatmaa tunnettiin aikakautensa nousevana poliittisena tähtenä, jonka ura kuitenkin katkesi loppuunpalamiseen ja itsemurhaan.
Neuvostokontakti

Neuvostoliiton Helsingin-suurlähetystön Feliks Karasev (oikea nimi Feliks Sutyrin) ystävystyi Vikatmaan kanssa. Karasevin tehtävä oli tietojen hankkiminen kokoomuksen sisältä. Moskova suuntasi tiedustelutoimintansa nimenomaan remonttimiehiin. Historioitsija Riku Keski-Rauskan mukaan Suojelupoliisin raportit Karasevin ja Vikatmaan yhteyksistä eivät löydy Supon arkistosta vaan ilmeisesti Supon silloisen johtajan Arvo Pentin yksityisarkistosta.
Perhe

Juha Vikatmaan ensimmäinen puoliso oli Tuija Simell, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1966. Pariskunta erosi 1972. Liitosta syntyi tytär ja poika . Vuonna 1973 Vikatmaa avioitui myöhemmin kansanedustajana ja ministerinä toimineen lääkäri Eeva Kuuskosken kanssa.
Teokset

Erehdyksestä : rikosoikeudellinen tutkimus.  (Väitöskirja)  Turku:  Suomen lakimiesyhdistys, 1970.  ISSN 0356-7206
Vesien saastuminen rikosoikeudellisena ongelmana.  Helsinki:  Suomen lakimiesliiton kustannus, 1973.  ISBN 951-64001-5-9
Porvarin puheenvuoro.  Helsinki:  Otava, 1974.  ISBN 951-10146-3-3
Kirjallisuutta

Keski-Rauska, Riku: Kasvonsa peittänyt mies: Juha Vikatmaan elämä.  Jyväskylä:  Docendo, 2024.  ISBN 978-952-38274-3-1
Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1970–1972 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (37):  Aalto (1971–1972)  Aas  Haarla  Hara  Heino-Vesihiisi  Hetemäki-Olander  Holkeri  Huurtamo  Häikiö  Häkämies  Härkönen  Ilaskivi  Jaatinen  Junnila  Katajavuori  Kauppi  Kauppila  Koppanen  Laatio  Lankinen  Linkola  Linkomies-Pohjala  Lähteenmäki  Mykkänen  Mäki  Mäki-Hakola  Nikkilä  Rihtniemi (1970–1971†)  Salmenkivi  Salolainen  Seppä  Sillantaus  I. Suominen  S. Suominen  Särkkä  Tarvajärvi  Vaittinen-Kuikka  Vartia  Vikatmaa 
| n k Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajat 1972–1975 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (34):  Asunta  Hetemäki-Olander  Hokkanen  Holkeri  Huurtamo (1972–1975)  Häikiö  Häkämies  Ilaskivi  Impiö (1974–1975)  Jaatinen  Jokinen  Junnila  Katajavuori (1972–1973)  Kauppi  Koppanen  Laatio  Lampinen (1974–1975)  Lankinen  Lattula  Linkola  Linkomies-Pohjala  Lähteenmäki  Miettinen  Mikkola (1975)  Mykkänen (1972–1974)  Mäki  Mäki-Hakola  Nikkilä  Rainio  Salmenkivi  Salolainen  Seppä  Sillantaus  I. Suominen  S. Suominen  Vaittinen-Kuikka  Vartia  Vikatmaa (1972–1974†) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Eduskunta
Toivo Yläjärvi

| Toivo Yläjärvi |
| --- | --- |
 Toivo Yläjärvi Jukolan Osuuskaupan osuuskuntakokouksessa huhtikuussa 1988
Suomen maa- ja metsätalousministeri
 Sorsan IV hallitus 6.5.1983 – 29.4.1987  
Edeltäjä:  Taisto Tähkämaa
Seuraaja:  Toivo T. Pohjala
Kansanedustaja
 4.2.1975 – 20.3.1987  
Ryhmä/puolue:  Keskustan eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Kuopion läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. toukokuuta 1941 Ruovesi
Kuollut: 3. heinäkuuta 2014 (73 vuotta) Kuopio
Puoliso:  Sirkka Elisa Nieminen
Tiedot
Puolue:  Suomen Keskusta
Toivo Juhani Yläjärvi (30. toukokuuta 1941 Ruovesi – 3. heinäkuuta 2014 Kuopio) oli suomalainen agronomi ja toimitusjohtaja, joka toimi keskustapuolueen kansanedustajana ja ministerinä 1970- ja 1980-luvuilla.
Elämä ja ura

Yläjärven vanhemmat olivat maanviljelijä Oiva Johannes Yläjärvi ja emäntä Saimi Vilhelmiina Taipale. Hän pääsi ylioppilaaksi 1960 Mäntän yhteiskoulusta ja suoritti agronomin tutkinnon 1967. Yläjärvi oli Maataloustuottajien Keskusliiton MTK:n Pohjois-Savon toiminnanjohtajana Kuopiossa 1968–1971, Lihakunnan tiedotuspäällikkönä Kuopiossa 1971–1975 ja Lihakunnan hankintajohtajana 1987–1990. 1990-luvulla Yläjärvi toimi Savon Sanomat Oy:n toimitusjohtajana 1990–1998 ja Savon Mediat Oy:n kustannusjohtajana vuodesta 1999.
Yläjärvi oli Keskustapuolueen kansanedustajana Kuopion läänin vaalipiiristä 1975–1987. Hän tuli edustaja Pentti Pekkarisen tilalle 27. tammikuuta 1975 tämän kuoltua liikenneonnettomuudessa. Yläjärvi toimi eduskunnan maa- ja metsätalousvaliokunnan puheenjohtajana vuosina 1979–1982 ja maa- ja metsätalousministerinä Sorsan IV hallituksessa 1983–1987. Yläjärvi oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1978 presidentinvaaleissa ja oli mukana kunnallispolitiikassa Kuopion kaupunginvaltuuston jäsenenä 1973–2008. Hän oli myös Valtion urheiluneuvoston jäsen 1978–1983, Maatalouspoliittisen neuvottelukunnan jäsen sekä Maatilatalouden kehittämisrahaston neuvottelukunnan puheenjohtaja 1980.
Yläjärvi kuoli äkilliseen sairauskohtaukseen Kuopiossa 3. heinäkuuta 2014.
Yksityiselämä

Yläjärven puoliso vuodesta 1976 oli Sirkka Elisa Nieminen. Heillä on kaksi lasta, joista tunnettu on päätoimittaja Erja Yläjärvi.
Aiheesta muualla

Toivo Yläjärven muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Taisto Tähkämaa | Suomen maa- ja metsätalousministeri 1983−1987 | Seuraaja: Toivo T. Pohjala |
Keskustapuolueen kansanedustajat
| n k Keskustapuolueen kansanedustajat 1972–1975 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (35):  Eskelinen  Haukipuro (1972–1973)  Härkönen  Jokela  Kaarna  O. Kangas  R. Kangas  Ah. Karjalainen  Ai. Karjalainen  Karpola  Linna  Lottanen  Manninen (1973–1975)  Martikainen  Mattila  Nieminen  Niinikoski  Pekkala  Pekkarinen (1972–1975†)  Pihlajamäki  Poutanen  Ruokola  Saimo  Saloranta  Saukkonen  Siikaniemi  Sileäkangas  Sukselainen  Suorttanen  Sutinen  Tähkämaa  Virolainen  Väyrynen  Yläjärvi (1975)  Ääri 
| n k Keskustapuolueen kansanedustajat 1975–1979 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (39):  Eskelinen  Hanhirova  Härkönen  Jokela  Kaarna  Kangas  Ahti Karjalainen  Aino Karjalainen  Karpola  Linna  Maijala  Martikainen  Mattila  Nieminen  Pekkala  Pekonen  Pesälä  Pihlajamäki  Poutanen  Raudaskoski  Saimo  Saukko  Saukkonen  Savola  Sukselainen  Sutinen  Tenhiälä  Tuomaala  Tähkämaa  Uusitalo  Vesterinen  Vilmi  J. Virolainen  K. Virolainen (1977–1979)  Väyrynen  Väänänen  Yläjärvi  Äikäs  Ääri 
| n k Keskustapuolueen kansanedustajat 1979–1983 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (36):  Eskelinen  Jokela  Juhantalo  Kaarna  Kangas  Kauppinen  Kuuskoski-Vikatmaa (1980–1983)  Linna  Maijala  Manninen  Martikainen  Mattila  Nieminen  Palmunen  Pekkala  Pekkarinen  Pekonen  Pesälä  Pihlajamäki  Pokka  Poutanen  Raudaskoski  Ruokola  Saukko  Saukkonen  Savola  Sutinen  Tenhiälä  Tuomaala  Tähkämaa  Uusitalo  Vesterinen  Virolainen  Väyrynen  Väänänen  Yläjärvi  Äikäs 
| n k Keskustapuolueen kansanedustajat 1983–1987 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (38):  Aho  Alaranta  Anttila  Eskelinen  Ikonen  Isohookana-Asunmaa  Jokela  Juhantalo  Karpola  Kemppainen  Kietäväinen  Kokko  Kulhia  Kuuskoski-Vikatmaa  Linna  Maijala  Manninen (1983–1987)  Martikainen  Mattila  Nieminen  Pekkala (1983–1986)  Pekkarinen  Pelttari  Pesälä  Pihlajamäki  Pokka  Poutanen  Raudaskoski  Renko (1986–1987)  Ruokola (1983)  Saari  Sutinen  Tenhiälä  Tuomaala  Tähkämaa  Vesterinen  Vihriälä  Väyrynen  Väänänen  Yläjärvi 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Eduskunta