stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Katsastus (elokuva)

| Katsastus |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Matti Ijäs
Käsikirjoittaja:  Joni Skiftesvik Matti Ijäs  Timo Torikka
Säveltäjä:  Antti Hytti
Kuvaaja:  Pauli Sipiläinen
Leikkaaja:  Pipsa Valavaara
Pääosat:  Vesa Vierikko, Sulevi Peltola, Markku Maalismaa, Kaija Pakarinen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Yleisradio
Ensi-ilta:  1. syyskuuta 1988 Yle TV1
Kesto:  56 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vesa Vierikko ja Sulevi Peltola elokuvassa Katsastus
Katsastus on Matti Ijäksen ohjaama, vuonna 1988 valmistunut tv-elokuva, joka perustuu Joni Skiftesvikin novelleihin Vanha mies, Näprääjä ja Katsastus. Kaksi ensiksi mainittua novellia on julkaistu kokoelmassa Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja (1983) ja viimeinen kokoelmassa Tuulen poika (1985). Kaikki novellit on julkaistu yhteiskokoelmissa Viltteri ja Mallu (2003) ja Katsastus (2010).
Katsastus ensiesitettiin Ylen Televisioteatterin 1990-luvun vaihteessa tuottamassa Kunnon kino -sarjassa.
Elokuvan päähenkilöitä ovat pohjoissuomalaiset kaverukset, kolmekymppinen Viltteri (Vesa Vierikko) ja nelikymppinen Öövini (Sulevi Peltola), sekä Viltterin vaimo Mallu (Kaija Pakarinen) ja Mallun veli Junnu (Markku Maalismaa). Elokuvan alussa Viltteri ja Mallu menevät naimisiin ja saavat lapsen, ja Öövinikin joutuu kohtaamaan keski-ikäistymisensä. Viltterin auton katsastusreissusta kehittyy pienimuotoinen road movie Ruotsiin ja takaisin. Elokuva on kuvattu Torniojokilaaksossa ja Helsingin seudulla.
Katsastus on noussut harvojen suomalaisten kulttielokuvien joukkoon. Elokuvan varsinainen teema on vanheneminen, mutta sen käsitteleminen poikamaisen uhon kautta on tuonut elokuvalle ystäviä erityisesti nuorten miesten joukosta.
Teema-kanavan yleisöäänestyksessä marraskuussa 2008 Katsastus valittiin 1980-luvun suosituimmaksi tv-ohjelmaksi. Elokuvan kaupallinen DVD-tallenne tuli myyntiin helmikuussa 2010. Skiftesvik on kirjoittanut Katsastuksen myös näytelmäksi. Sen kantaesitys oli Oulun kaupunginteatterissa syksyllä 2010 Tuomo Aitan ohjaamana. Näytelmä on sisällöltään laajempi kuin tv-elokuva. Oulun jälkeen näytelmää on esitetty mm. Lahden kaupunginteatterissa, Haminan teatterissa, Kuusankosken teatterissa ja  Ykspihlajan Työväen Näyttämöllä Kokkolassa. Kesäteatterit mukaan lukien näytelmää on esitetty yli kymmenessä teatterissa.
Aiheesta muualla

Katsastus Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Katsastus Ylen Elävässä arkistossa
Katsastus Yle Areenassa
Timonen, Lauri: Matti Ijäksen elokuvat, s. 127–142.  Helsinki:  Like, 2013.  ISBN 978-952-01-0751-2
22-Pistepirkko

| 22-Pistepirkko |
| --- | --- |

 22-Pistepirkko Ilosaarirockissa 2008
Tiedot
Toiminnassa:  1980–2024
Tyylilaji:  pop, rock, psykedeelinen rock, garage rock
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  englanti ja suomi
Jäsenet:  P-K Keränen   Espe Haverinen   Asko Keränen  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
22-Pistepirkko oli vuonna 1980 Utajärvellä perustettu pop/rockyhtye. 22-Pistepirkon musiikilliset juuret ovat 1960-luvun brittiläisessä ja amerikkalaisessa garage rockissa ja psykedeelisessä rockissa. Yhtyeen sävellys- ja sanoitustyyliä sekä sointia pidetään hyvin omaperäisinä ja helposti tunnistettavina. 22-Pistepirkko kuuluukin kriitikkopiireissä arvostetuimpiin suomalaisiin rockyhtyeisiin.
22-Pistepirkko voitti Rockin SM-kilpailut vuonna 1982. Pian tämän jälkeen ilmestyi yhtyeen ensimmäinen EP. Vuoden 1984 debyyttilevy Piano, rumpu ja kukka oli vielä pääosin suomenkielinen. EP Ou Wee! oli jo englanninkielinen, kuten seuraava albumikin The Kings of Hong Kong (1987). Tämä levy ja sen seuraaja Bare Bone Nest (1990) saivat osakseen hyvin myönteiset arvostelut.
22-Pistepirkon tunnetuin kappale ”Birdy” on vuoden 1992 Big Lupu -albumilta. Yhtyeen menestynein levy on vuonna 1994 ilmestynyt Rumble City, LaLa Land. Yhtye on säilyttänyt kulttimaineensa, ja 2000-luvulla ilmestyneistä albumeista varsinkin Drops and Kicks (2005) ja Lime Green Delorean (2011) ovat saaneet varsin myönteisen vastaanoton.
Yhtye esiintyi myös nimellä The Others soittaen lainakappaleita pääasiassa 1950-, 1960- ja 1970-lukujen rock'n'rollista, garage rockista ja countrystä. Vuonna 2006 yhtye julkaisi levyn Monochromeset The Others -nimellä.
Yhtyeen nimi on leppäkerttuihin kuuluvan ahopirkon (Psyllobora vigintiduopunctata) toinen nimi. Yhtyeen nimi esiintyy sen ensimmäisillä levyillä muodossa 22 Pistepirkko. Levyjen tekijätiedoissa se on lyhennetty toisinaan muotoon 22-P tai 22-PP.
Kesäkuussa 2015 yhtye ilmoitti jäävänsä tauolle. Yhtye valmisteli tätä ennen albumia, jolla olisi ollut mukana Yari tuottajana, säveltäjänä, sovittajana ja muusikkona. Syksyllä 2019 yhtye teki jälleen keikkoja ja 22. helmikuuta 2022 se julkaisi uuden singlen.
Yhtyeen studioalbumi Kind Hearts Have a Run Run julkaistiin 7. lokakuuta 2022. Yhtye lopetti toimintansa kesällä 2024.
Kokoonpano

P-K Keränen – laulu, kitara, koskettimet ja ohjelmointi
Espe Haverinen – rummut ja laulu
Asko Keränen – basso, koskettimet, ohjelmointi ja laulu
Lisäksi kitaristi ja tuottaja Riku Mattila on ollut mukana levyillä The Kings Of Hong Kong, Bare Bone Nest ja Big Lupu, vaikkakaan ei koskaan kokoonpanoon virallisesti kuulunutkaan.
Albumit

Piano, rumpu ja kukka (1984)
The Kings of Hong Kong (1987)
Bare Bone Nest (1989)
Big Lupu (1992)
Rumble City, LaLa Land (1994)
Zipcode (1996)
Eleven (1998)
Downhill City (1999)
Rally of Love (2001)
The Nature of 22 Pistepirkko (2002)
Drops & Kicks (2005)
The Others aka 22PP: Monochromeset (2006)
(Well You Know) Stuff Is Like We Yeah! (2008)
Lime Green DeLorean (2011)
The Singles (2012)
Kind Hearts Have a Run Run (2022)
Kirjallisuutta

Puustinen, Viljami & 22-Pistepirkko: 22-Pistepirkko.  Like, 2005.  ISBN 952-471-321-7
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: 22-Pistepirkko – Jealouse ja Joey
Ylen Elävä arkisto: 22-Pistepirkko – Birdy
Ylen Elävä arkisto: 22-Pistepirkko uskoi kokeellisuuteen ja nöyryyteen
22-Pistepirkko Down By The Laiturissa 1999.
22-Pistepirkko, 2022
Stigma (häpeäleima)

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Stigma eli häpeäleima tarkoittaa yhteisön hyvin kielteistä ja usein perusteetonta asennoitumista henkilöön. Leimautuminen eli stigmatisoituminen aiheuttaa henkilölle häpeää, kärsimystä ja itsearvostuksen vähenemistä.
Syyt

Leimautuminen johtuu usein kielteisistä ennakkoluuloista. Ne voivat olla asenteita tai pelon, inhon tai vihan tunteita. Ennakkoluulot syntyvät asiallisen tiedon puutteesta, minkä syynä on usein asian tabuluonteisuus. Tästä syntyy noidankehä.
Ilmeneminen

Leimaaminen on usein suoraa, kuten sitä, että muut ihmiset karttavat tai torjuvat henkilöä. He saattavat luonnehtia häntä vain stigmatisoidun asian, kuten hänen sairautensa perusteella. Epäsuora leimaaminen taas ilmenee niin, että kanssaihmiset esimerkiksi esittävät häpeällisiä kommentteja sairaudesta tai mediassa esitetään siitä loukkaavia tulkintoja.
Sisäinen stigma tarkoittaa, että ihminen leimaa itse itsensä, eikä esimerkiksi kerro siksi sairaudestaan. Hän ei usko kelpaavansa mihinkään eikä kenellekään, mikä voi johtaa passiivisuuteen ihmissuhteissa, työnhaussa tai työhönpaluussa sairastumisen jälkeen. Mitä heikompi itsearvostus on, sitä suuremmaksi leiman merkitys kasvaa, mikä taas heikentää itsearvostusta. Leimautumisen pelko voi myös aiheuttaa sen, että tulkitsee vahingossa toisten käytöksen tai sanomiset virheellisesti leimaaviksi.
Sairauden kohdalla leimautumisen pelko voi johtaa oireiden salaamiseen, viivyttelyyn avun hakemisessa tai siihen, että kuntoutuminen ei etene.
Vähentäminen

Stigmaa voi vähentää levittämällä asianmukaista tietoa. Pelkkä tieto ei kuitenkaan välttämättä itsessään saa aikaan asennemuutosta, koska ihmiset käyttäytyvät tottumustensa mukaan ja tunnepohjaisesti. Eräs tapa rikkoa lukkiutuneita asenteita on huumori. Läheisten tuki on leimautuneelle tärkeää, mutta saattaa olla, että hän ei ole stigman takia kertonut läheisilleen asiasta.
Henkilökohtaisella tasolla leima lievenee, jos henkilöllä on muuta mietittävää, kuten toimiva arkielämä ja harrastuksia. Mahdollisen itsensä stigmatisoinnin tunnistaminen antaa suhteellisuudentajua, jolloin jää tilaa itsearvostukselle.
J-P Pirinen

Koomikko -taikuri J-P Pirinen
Juha-Pekka "J-P" Pirinen (s. 1980) on kouvolalainen ammattitaikuri ja stand up -koomikko. Pirinen on työskennellyt päätoimisena taikurina vuodesta 2006 lähtien. Hän kiertää Suomea kahden eri "hahmon" voimin: taikuri-koomikko J-P Pirinen, sekä lastentaikuri JiiPee. Pirinen on myös ainut suomalainen taikuri, joka kiertää stand up -klubeilla esiintymässä niin koomikkona kuin taikurinakin.
Pirinen on vieraillut myös monissa TV-ohjelmissa Suomen pääkanavilla kuten Ne Salmiset (MTV3), Buusteri (Nelonen) ja Hiki (TV2). Pirinen oli kilpailijana myös LEGO Masters Suomi -ohjelman toisella tuotantokaudella (MTV3).
J-P Pirinen on myös Mökkitaikurit Ry:n perustajajäsen.lähde?
Juha-Pekka on veljeskunta OT-112 Kouvola jäsen.lähde?
Saavutukset

Kivenkova koomikko (2006)
DJSM Showmaster (2002)
City-lehti: Suomen Paras Klubiviihdyttäjä / Close up -taikuri 2002
Aiheesta muualla

Taikuri-koomikon virallinen kotisivu
Lastentaikurin virallinen kotisivu
Luettelo Formula 1 -sarjaa johtaneista kuljettajista

Tämä on luettelo kuljettajista, jotka ovat johtaneet (keränneet eniten pisteitä yhdellä kaudella) vähintään yhden kilpailun ajan Formula 1:sten MM-sarjaa. Jos johtajia on ollut samassa kilpailussa useampia, kuljettajien järjestykseen vaikuttavat voittojen määrä, muut kisasijoitukset tai kuljettajista nopeimmin pisteitä keränneen rooli.
Tähän on listattu ne kuljettajat, jotka ovat nousseet MM-sarjan johtoon kilpailun jälkeen, esim. Giuseppe Farina johti MM-sarjaa Britannian GP:stä aina Belgian GP:seen asti, kunnes Juan Manuel Fangio nousi MM-sarjan johtoon seuraavan kilpailun loputtua. Pisteet-kohta tarkoittaa kuinka paljon pisteitä oli kerättynä ennen kuin kuljettaja menetti MM-sarjan johtajan tittelin. Kaudella 2024 ajavat kuljettajat ja heidän nykyiset tallinsa on merkitty lihavoinnilla Johtajat-taulukossa.
Luettelo on päivitetty Abu Dhabin GP 2024 jälkeen.
Eniten johdossa

Taulukko päivitetty Abu Dhabin GP 2024 jälkeen.
|  | Kuljettaja | Kilpailut | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Lewis Hamilton | 125 | 2007, 2008, 2010, 2012, 2014-2016, 2017, 2018, 2019, 2020–2021 |
| 2. | Michael Schumacher | 121 | 1994–95, 1997, 1999, 2000–02, 2003–04, 2006 |
| 3. | Alain Prost | 79 | 1982, 1983, 1984, 1985, 1986–87, 1988, 1989, 1990, 1993 |
| 4. | Max Verstappen | 78 | 2021, 2022–2024 |
| 5. | Sebastian Vettel | 63 | 2010-2011, 2012, 2013, 2017, 2018 |
| 6. | Fernando Alonso | 52 | 2005-06, 2007 2010, 2012 |
| 7. | Ayrton Senna | 49 | 1986, 1987, 1988, 1989, 1990–91, 1993 |
| 8. | Niki Lauda | 41 | 1974, 1975–76, 1977, 1983, 1984 |
| 9. | Jackie Stewart | 33 | 1966, 1969, 1970, 1971–72, 1973 |
| 10. | Juan Manuel Fangio | 32 | 1950, 1951, 1954–55, 1956–57 |
| 11. | Nico Rosberg | 29 | 2014, 2016 |
| 12. | Graham Hill | 28 | 1962–63, 1964, 1965, 1968 |
| 13. | Emerson Fittipaldi | 27 | 1972–73, 1974–75 |
| . | Mika Häkkinen | 27 | 1998, 1999, 2000 |
| 15. | Nigel Mansell | 25 | 1986, 1989, 1992 |
| 16. | Jack Brabham | 24 | 1959, 1960, 1966, 1970 |
| 17. | Jim Clark | 21 | 1963, 1964, 1965, 1968 |
| 18. | Jenson Button | 20 | 2009, 2010, 2012 |
| 19. | Nelson Piquet | 18 | 1980, 1981, 1983, 1986, 1987 |
| 20. | Damon Hill | 17 | 1995, 1996 |
| 21. | Jody Scheckter | 16 | 1977, 1979 |
| 22. | Mario Andretti | 15 | 1971, 1978 |
| 23. | Alberto Ascari | 14 | 1952–53 |
| 24. | Denny Hulme | 13 | 1967, 1972, 1974 |
| . | Carlos Reutemann | 13 | 1977, 1978, 1981 |
| 26. | Kimi Räikkönen | 12 | 2003, 2007–08, 2013 |
| 27. | Alan Jones | 11 | 1980–81 |
| 28. | Jochen Rindt | 8 | 1970 |
| 29. | Giuseppe Farina | 7 | 1950, 1951 |
| . | Stirling Moss | 7 | 1958, 1961 |
| 31. | Bruce McLaren | 6 | 1960, 1963 |
| . | Michele Alboreto | 6 | 1985 |
| . | Clay Regazzoni | 6 | 1974 |
| . | Mark Webber | 6 | 2010 |
| 35. | Mike Hawthorn | 5 | 1958 |
| . | Eddie Irvine | 5 | 1999 |
| . | Jacques Villeneuve | 5 | 1997 |
| . | Valtteri Bottas | 5 | 2019, 2020 |
| . | Charles Leclerc | 5 | 2022 |
| 40. | Didier Pironi | 4 | 1982 |
| . | Jacques Laffite | 4 | 1979 |
| . | Phil Hill | 4 | 1961 |
| 43. | Piero Taruffi | 3 | 1952 |
| . | Jean Behra | 3 | 1956 |
| . | Peter Collins | 3 | 1956 |
| . | René Arnoux | 3 | 1980 |
| . | John Watson | 3 | 1982 |
| . | Keke Rosberg | 3 | 1982 |
| . | David Coulthard | 3 | 1997, 2003 |
| 50. | Maurice Trintignant | 2 | 1955 |
| . | Wolfgang von Trips | 2 | 1961 |
| . | Gilles Villeneuve | 2 | 1979 |
| . | Elio de Angelis | 2 | 1985 |
| . | Felipe Massa | 2 | 2008, 2010 |
| 55. | Luigi Musso | 1 | 1958 |
| . | John Surtees | 1 | 1964 |
| . | Lorenzo Bandini | 1 | 1966 |
| . | Pedro Rodriguez | 1 | 1967 |
| . | James Hunt | 1 | 1976 |
| . | Patrick Depailler | 1 | 1978 |
| . | Giancarlo Fisichella | 1 | 2005 |
| . | Robert Kubica | 1 | 2008 |
Pisimpään yhteen menoon MM-sarjan johtajana

Luettelossa lihavoidut kohdat tarkoittavat kuljettajia, jotka ovat ilmoittautuneet kaudelle 2024.
|  | Kuljettaja | Talli | Kilpailuputki | Vuosi/Vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Max Verstappen | Red Bull | 63 | 2022–24 |
| 2. | Michael Schumacher | Ferrari | 37 | 2000–02 |
| 3. | Fernando Alonso | Renault | 33 | 2005–06 |
| 4. | Michael Schumacher | Ferrari | 27 | 2003–04 |
| 5. | Lewis Hamilton | Mercedes | 25 | 2014–15 |
| 6. | Niki Lauda | Ferrari | 24 | 1975–76 |
|  | Ayrton Senna | McLaren | 24 | 1990–91 |
| 8. | Sebastian Vettel | Red Bull | 20 | 2010–11 |
| 9. | Lewis Hamilton | Mercedes | 19 | 2020–21 |
| 10. | Michael Schumacher | Benetton | 18 | 1994–95 |
|  | Sebastian Vettel | Red Bull | 18 | 2013 |
| 12. | Jenson Button | Brawn GP | 17 | 2009 |
|  | Lewis Hamilton | Mercedes | 17 | 2019 |
| 14. | Emerson Fittipaldi | Lotus | 16 | 1972–73 |
|  | Nigel Mansell | Williams | 16 | 1992 |
|  | Damon Hill | Williams | 16 | 1996 |
|  | Mika Häkkinen | McLaren | 16 | 1998 |
| 18. | Alberto Ascari | Ferrari | 14 | 1952–53 |
|  | Michael Schumacher | Benetton | 14 | 1995 |
| 20. | Alain Prost | McLaren | 12 | 1989 |
|  | Sebastian Vettel | Ferrari | 12 | 2017 |
| 22. | Graham Hill | Lotus | 11 | 1968 |
|  | Jackie Stewart | Matra | 11 | 1969 |
|  | Jackie Stewart | Tyrrell | 11 | 1971–72 |
|  | Mario Andretti | Lotus | 11 | 1978 |
|  | Alain Prost | McLaren | 11 | 1984 |
|  | Michael Schumacher | Ferrari | 11 | 2000 |
|  | Lewis Hamilton | McLaren | 11 | 2007 |
|  | Lewis Hamilton | Mercedes | 11 | 2018 |
| 30. | Juan Manuel Fangio | Maserati / Mercedes | 10 | 1954–55 |
|  | Juan Manuel Fangio | Ferrari / Maserati | 10 | 1956–57 |
|  | Graham Hill | BRM | 10 | 1962–63 |
|  | Denny Hulme | Brabham | 10 | 1967 |
|  | Alain Prost | Williams | 10 | 1993 |
|  | Lewis Hamilton | McLaren | 10 | 2008 |
|  | Nico Rosberg | Mercedes | 10 | 2016 |
| 37. | Jack Brabham | Cooper | 9 | 1959 |
|  | Niki Lauda | Ferrari | 9 | 1977 |
|  | Jody Scheckter | Ferrari | 9 | 1979 |
|  | Carlos Reutemann | Williams | 9 | 1981 |
|  | Alain Prost | Renault | 9 | 1983 |
|  | Nelson Piquet | Williams | 9 | 1987 |
|  | Alain Prost | McLaren | 9 | 1988 |
Huomioita

↑  36 pistettä 1952 ja 34,5 pistettä 1953
↑  42 pistettä 1954 ja 9 pistettä 1955
↑  30 pistettä 1956 ja 40 pistettä 1957
↑  42 pistettä 1962 ja 9 pistettä 1963
↑  62 pistettä 1971 ja 9 pistettä 1972
↑  61 pistettä 1972 ja 41 pistettä 1973
↑  55 pistettä 1974 ja 21 pistettä 1975
↑  64,5 pistettä 1975 ja 68 pistettä 1976
↑  67 pistettä 1980 ja 15 pistettä 1981
↑  72 pistettä 1986 ja 9 pistettä 1987
↑  78 pistettä 1990 ja 96 pistettä 1991
↑  92 pistettä 1994 ja 14 pistettä 1995
↑  108 pistettä 2000, 123 pistettä 2001 ja 144 pistettä 2002
↑  93 pistettä 2003 ja 148 pistettä 2004
↑  133 pistettä 2005 ja 108 pistettä 2006
↑  256 pistettä 2010 ja 392 pistettä 2011
↑  384 pistettä 2014 ja 381 pistettä 2015
↑  347 pistettä 2020 ja 94 pistettä 2021.
↑  454 pistettä 2022, 575 pistettä 2023 ja 437 pistettä 2024.
Hunajakukat

| Hunajakukat |
| --- | --- |
 Kellohunajakukka Phacelia campanularia
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Boraginales
Heimo::  Lemmikkikasvit Boraginaceae
Alaheimo::  Hydrophylloideae
Suku::  Hunajakukat Phacelia  Juss.
Katso myös
   Hunajakukat Wikispeciesissä   Hunajakukat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hunajakukat (Phacelia) on lemmikkikasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Ennen tämän suvun ajateltiin kuuluvan sievikkikasvien heimoon. Suvun lajit ovat yksivuotisia.
Ulkonäkö ja koko

Kasvin tavallinen korkeus vaihtelee 15–50 cm välillä. Joskus aitohunajakukka voi kasvaa 60–90 cm:n korkuiseksi. Kukkien värisävyjä ovat violetin, sinisen, keltaisen ja valkoisen sävyt.
Levinneisyys

Hunajakukat ovat lähtöisin Pohjois-Amerikasta ja niitä tavataan edelleen luonnonvaraisina maanosan länsiosissa.
Elinympäristö

Hunajakukat viihtyvät kuivassa tai hieman kosteassa maassa sekä aurinkoisella tai puolivarjoisella paikalla.
Käyttö

Aitohunajakukkaa kasvatetaan paitsi koristekasvina, myös pellolla mehiläisten houkuttelemiseksi. Aitohunajakukan lisäksi myös kellohunajakukkaa käytetään kesäkukkana kukkapenkeissä. Kellohunajakukka sopii maanpeittokasviksi. Aitohunajakukka soveltuu myös leikkokukaksi. Siemenet kylvetään suoraan avomaalle aikaisin keväällä.
Lajeja

Phacelia campanularia – kellohunajakukka
Phacelia congesta – kutrihunajakukka
Phacelia divaricata
Phacelia grandiflora – loistohunajakukka
Phacelia minor – suppilohunajakukka
Phacelia parryi – sirohunajakukka
Phacelia purshii – hentohunajakukka
Phacelia tanacetifolia – aitohunajakukka
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Phacelia
Suomen Lajitietokeskus: Hunajakukat – Phacelia
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q133285  Wikispecies: Phacelia  APDB: 193609  APNI: 63817  CoL: 63N2W  eFloraSA: Phacelia  EPPO: 1PHCG  FloraBase: 21966  FNA: 124769  GBIF: 2928049  GRIN: 9189  iNaturalist: 49347  IPNI: 30000772-2  IRMNG: 1352037  ITIS: 31433  NBN: NHMSYS0000461649  NCBI: 79378  NZOR: 4d3a31b1-286a-4e6d-8edd-d40c9783a4eb  Open Tree of Life: 476098  PLANTS: PHACE  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30000772-2  Tropicos: 40005828  VASCAN: 1529  VicFlora: 447c69c8-d494-4aa0-a8f6-4fcad2185830  WFO: wfo-4000029021
Kuoriaita

Albin katedraalin koristeellinen kuoriaita Etelä-Ranskassa.
Kuoriaita (lat. cancelli, 'ristikko'; ransk. jubé; engl. rood screen tai chancel screen; ital. tramezzo) on länsimaisessa kirkkoarkkitehtuurissa myöhäiskeskiajalla ja varhaisella renessanssiajalla yleinen rakennelma, joka erotti kuorin muusta kirkkosalista. Kuoriaitaan liittyi yleensä suurehko triumfikrusifiksi, joka oli alun perin itsenäinen, yhden poikkipuun kannattelema elementti kuorin etureunassa. Myöhemmin kuoriaita lisättiin täyttämään poikkipuun ja lattian välinen tyhjä tila, ja sitä saatettiin jatkaa vielä aidan yläpuolelle rakennetulla lehterillä. Lehterille sijoitettiin tavallisesti Neitsyt Mariaa ja Johannes Kastajaa esittäneet veistokset triumfikrusifiksin molemmille puolille.
Kuoriaidat olivat 1300-luvulta 1500-luvun puoliväliin tunnusomainen piirre Manner-Euroopan ja Britteinsaarten kirkoissa. Aidat saattoivat olla hyvinkin koristeellisia: esimerkki tästä on Etelä-Ranskassa Albin katedraaliin noin vuonna 1500 veistetty kuoriaita ja lehteri, joka on edelleen olemassa. Myöhäisrenessanssin kirkkoarkkitehtuurissa yleistyi vastareformaation myötä näkemys, jossa suosittiin avointa näkymää kirkkosalista kuoriin. 1800-luvun alkuun mennessä kuoriaidat olivat käytännössä hävinneet Euroopan kirkoista.
1500-luvulla Englannissa reformaation yhteydessä määrättiin, että triumfikrusifiksit ja kaikki muut alkuperäisen poikkipuun yläpuoliset elementit tuli poistaa. Kuoriaitojen sallittiin jäädä, mutta niistä käytetty nimitys muuttui: katolisena aikana englannin kielessä käytettiin nimeä “rood screen” (‘krusifiksiseinä’), mutta anglikaanisen kirkon vakiinnuttua alettiin suosia nimitystä “chancel screen” (‘kuoriseinä’). Osa Englannin kuoriaidoista säilyi tuholta, kun taas osa on restauroitu myöhemmin. Uusgotiikan myötä on olemassa myös 1800–1900-luvuilla rakennettuja kuoriaitoja, joiden esikuvat ovat tyylin mukaisesti keskiajalla.
Myös Suomen kirkoissa on ollut keskiajalla kuoriaidat.
Crowded House

| Crowded House |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1985–1996, 2006–2011, 2016, 2019–
Tyylilaji:  alternative rock, pop rock
Kotipaikka:   Melbourne, Australia
Jäsenet:  Neil Finn  Nick Seymour  Mitchell Froom  Liam Finn  Elroy Finn
Entiset jäsenet:  Craig Hooper  Paul Hester Tim Finn Peter Jones  Mark Hart Matt Sherrod
Levy-yhtiö:  Capitol ATO Parlophone EMI Australia BMG
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Crowded House on Australiassa vuonna 1985 perustettu rockyhtye. Sitä johtaa uusiseelantilainen laulaja, sanoittaja ja popartisti Neil Finn. Yhtye tunnetaan kappaleistaan ”Don’t Dream It’s Over” ja ”Weather with You”.
Historia

Kitaristi Neil Finn ja rumpali Paul Hester olivat alun perin Split Enz -yhtyeen jäseniä.
Crowded House on esiintynyt Suomessa 22.9.1986 YK-klubilla Helsingissä.
Diskokrafia > Studioalbumit

Crowded House (1986)
Temple of Low Men (1988)
Woodface (1991)
Together Alone (1993)
Time on Earth (2007)
Intriguer (2010)
Gravity Stairs (2024)
Diskokrafia > Kokoelmat

Recurring Dream: The Very Best of Crowded House (1996)
Afterglow (1999)
Classic Masters (2003)
The Very Very Best of Crowded House (2010)
Diskokrafia > Livealbumit

Special Edition Live Album (1996)
Farewell to the World (2006)
North America Travelogue (2010)
Intriguer Live – Start to Finish (2011)
Salajärvi (Eura)

| Salajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Satakunta
Kunnat:  Eura, Rauma
Koordinaatit:  61°05′15″N, 21°59′14″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Lapinjoen vesistö (33)
Valuma-alue:  Uiton-Isoniitunojan valuma-alue (33.006)
Laskuoja:  Salajärvenoja 
Järvinumero:  33.006.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  44,8 m 
Rantaviiva:  2,868 km 
Pinta-ala:  29,25 ha  
 fiSalajärvi 
Salajärvi on Satakunnassa Euran ja Rauman rajalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Lapinjoen vesistön Uiton-Isoniitunojan valuma-alueeseen.
Maantiede

Salajärven pinta-ala on 29,3 hehtaaria ja sen pituus on 800 metriä ja leveys 700 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 7,5 kilometriä pitkä Salajärvenoja, joka liityttyään Uitto-Isonniitunojaan yhtyy lopulta Lapinjokeen Kodiksamin länsipuolella.
Salajärven rantaviiva on 2,9 kilometriä pitkä. Ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista maastoa, mutta matalaa metsäistä suotakin on vähän. Pohjois-, itä- ja lounaisrannalla on runsaasti loma-asutusta. Länsipuolen viisi tekolampeakin ovat osittain mökitettyjä.
Rauman ja Euran raja kulkee Salajärven poikki niin, että yli puolet järvestä jää Euran puolelle. Järvelle pääsee Neittamolta Lappiin kulkevalta tieltä.
Luonto

Järvessä viihtyy ainakin jokirapu, ahven ja hauki, jotka ovat alkuperäisiä lajeja, sekä suutari ja ankerias, joka ovat istutettuja lajeja.