stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuuli ja leijona

| Tuuli ja leijona> The Wind and the Lion |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Milius
Käsikirjoittaja:  John Milius
Tuottaja:  Herb Jaffe, Phil Rawlins
Säveltäjä:  Jerry Goldsmith
Kuvaaja:  Billy Williams
Leikkaaja:  Robert L. Wolfe
Pääosat:   Sean Connery  Candice Bergen  Brian Keith  John Huston 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures, Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:  1975
Kesto:  119 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  4 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuuli ja leijona (The Wind and the Lion) on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut seikkailuelokuva. Sen on ohjannut John Milius.
Elokuvan keskeisimpiä rooleja esittävät Sean Connery, Candice Bergen, Brian Keith ja John Huston. Tarina perustuu löyhästi vuonna 1904 Espanjan Marokossa sattuneeseen sieppaukseen, jossa heimopäällikkö Mulai Ahmed el-Raisuli otti panttivangiksi kreikkalais-amerikkalaisen naistenmiehen Ion Perdicarisin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sean Connery  | … |  Mulai Ahmed el-Raisuli   |
|  Candice Bergen  | … |  Eden Pedecaris   |
|  Brian Keith  | … |  Theodore Roosevelt   |
|  John Huston  | … |  John Hay   |
|  Geoffrey Lewis  | … |  Samuel R. Gummere   |
|  Steve Kanaly  | … |  kapteeni Jerome   |
|  Marc Zuber  | … |  sulttaani Abdelaziz   |
|  Vladek Sheybal  | … |  Tangierin pašša   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo elokuvan yhdistelevän epävakaasti toimintaseikkailua ja puhedraamaa. Hän antaa Tuulelle ja leijonalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Tuuli ja leijona Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Tyreoglobuliini

Tyreoglobuliini eli tyroglobuliini (TG) on 132 tyrosiinimolekyylistä ja noin 40-kertaisesta määrästä muita aminohappoja muodostunut proteiini, jota esiintyy elimistössä ainoastaan kilpirauhasessa. Tyreoglobuliini toimii kilpirauhashormonien, tyroksiinin ja trijodityroniinin, varastona ja lähtöaineena.
Kilpirauhasen follikulaarisolut syntetisoivat tyreoglobuliinin, joka kuljetetaan ulos solusta kilpirauhasfollikkeliin. Siihen liitetään jodia.  Tätä reaktiota katalysoi tyroperoksidaasi, joka muuttaa jodidi-ionit jodiatomeiksi vetyperoksidin avulla ja liittää ne tyrosiinitähteisiin.
Kun kilpirauhashormoneja tarvitaan verenkierrossa, siirretään tyreoglobuliini takaisin kilpirauhasen soluihin endosytoosilla. Solussa endosomi fuusioituu lysosomin kanssa ja lysosomaaliset entsyymit pilkkovat tyroglobuliinista tyroksiini- ja trijodityroniinmolekyylejä, jotka siirtyvät verenkiertoon.
Kolloidiin varastoituneet tyreoglobuliinit kattavat muutaman kuukauden kilpirauhashormonien tarpeen.
Tylissos

| Tylissos> Τύλισσος |
| --- | --- |
 Tylissoksen arkeologinen alue.
Sijainti
 Tylissos
Koordinaatit:  35°17′55″N, 25°01′13″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Týlisos, Malevízi, Iraklion, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  2900–1340 eaa.
Huippukausi:  2000–1450 eaa.
Kulttuuri:  minolainen kulttuuri antiikki
Alue:  Kreeta
Aiheesta muualla
  Tylissos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tylissos (m.kreik. Τύλισσος, myös Tylisos, Τύλισος, lat. Tylissus) oli minolaisaikainen kaupunki ja antiikin aikainen kaupunkivaltio (polis) Kreetan saarella Kreikassa. Sen arkeologinen kohde sijaitsee Malevízin kunnassa lähellä nykyistä Týlisoksen kylää, joka on saanut nimensä sen mukaan.
Asutuksen varhaisimmat rakennukset ovat peräisin EM II – MM II -kausilta eli noin vuosilta 2900–1700 eaa. Myöhemmät MM III -kauden (noin 1700–600 eaa.) rakennukset tuhoutuivat tulipalossa noin vuonna 1450 eaa. Paikka asutettiin myöhemmin uudelleen LM IIIA -kaudella noin 1390–1340 eaa. Paikan nimi palautuu todennäköisesti alkuperäiseen nimeen, joka tunnetaan mykeneläisaikaisissa lineaari-B-teksteissä muodossa tu-ri-so. Antiikin aikana Tylissos oli itsenäinen kaupunkivaltio. Sen tiedetään muun muassa lyöneen omaa rahaa.
Tylissoksesta on löydetty muun muassa kolmen keski- ja myöhäisminolaisen niin kutsutun ”huvilan” rauniot. Vaikka paikalta ei ole löydetty palatsia, sen rakennukset ovat kuitenkin palatsin kaltaisia ja vaikuttavia rakennuksia.
Tylissoksen arkeologiset kaivaukset aloitti Josíf Chatzidákis vuosina 1909–1913. Niitä jatkoi Nikólaos Platón vuosina 1953-55 ja Athanasía Kánta vuonna 1971. Arkeologinen kohde on avoinna yleisölle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tylissos Wikimedia Commonsissa
Tymiini-DNA-glykosylaasi

Malli ihmisen tymiini-DNA-glykosylaasin rakenteesta
Tymiini-DNA-glykosylaasi on hydrolaaseihin kuuluva entsyymi. Se on glykosylaasi ja katalysoi virheellisten nukleosidien  glykosidisidoksen hydrolyysiä. Näin entsyymi osallistuu DNA:n virheiden korjaamiseen. Tymiini-DNA-glykosylaasia esiintyy aitotumaisissa eliöissä, arkeissa sekä eräissä bakteereissa kuten Escherichia coli-bakteerissa. Tymiini-DNA-glykosylaasin EC-numero on EC 3.2.2.29.
Toiminta

Tymiini-DNA-glykosylaasi havaitsee virheellisiä emäspareja DNA:ssa ja hajottaa emäksen ja DNA:n välisen glykosidisen sidoksen. Ensimmäinen virheellinen emäspari, jonka entsyymin havaittiin hajottavan, on pari tymiinin ja guanosiinin välillä, josta entsyymi irrottaa tymiinin. Tämä aktiivisuus on kuitenkin heikompaa ja hitaampaa verrattuna muihin vastaavankaltaisiin entsyymeihin. Myöhemmin tymiini-DNA-glykosylaatin on havaittu olevan aktiivinen myös urasiilin erottamisessa virheellisestä urasiilin ja guanosiinin pareista. Muita harvinaisempia virheellisiä nukleosidejä, joita entsyymi erottaa DNA:sta ovat 5-metyylisytosiini, etenosytosiini, 5-hydroksimetyyliurasiili ja etenoguanosiini. Tymiini-DNA-glykosylaasi sitoutuu erotetun nukleosidin tilalle, kunnes eräs eksonukleaaseihin kuuluva entsyymi irrottaa sen ja DNA-polymeraasi- ja DNA-replikaasientsyymit pääsevät lisäämään oikean nukleosidin virheellisen tilalle.
Tyhjä ääni

Tyhjä ääni tarkoittaa äänestyksessä tai vaalissa annettua ääntä, joka ei ilmaise kannatusta yhdellekään vaihtoehdolle tai ehdokkaalle ja jota ei voida laskea kenenkään hyväksi. Tyhjän äänen antaja ei katso voivansa kannattaa yhtäkään tarjolla olevista vaihtoehdoista ja se on usein tarkoitettu protestiääneksi. Samassa tarkoituksessa on lisäksi mahdollista pidättäytyä kokonaan äänestyksestä.lähde?
Yleensä kaikissa äänestyksissä on mahdollisuus "tyhjän" äänestämiseen. Lippuäänestyksessä tyhjä ääni annetaan yleensä jättämällä tyhjä äänestyslippu, koneäänestyksissä se edellyttää muunlaisia järjestelyitä.lähde? Esimerkiksi Suomen eduskunnassa kansanedustajilla on kolme äänestyspainiketta: "jaa", "ei" ja "tyhjää". Joissakin maissa myös valtiollisissa vaaleissa on mahdollista äänestää vaihtoehtoa "kaikkia vastaan".selvennä Ääntenlaskennassa tyhjät äänet voidaan ilmoittaa erikseen. Suomen valtiollisissa vaaleissa tyhjiä ääniä ei kuitenkaan ilmoiteta erikseen, vaan ne luetaan hylättyjen äänten joukkoon yhdessä virheellisten ja sopimattomia merkintöjä sisältäneiden äänestyslippujen kanssa.lähde?
Salaiseksi säädetyissä vaaleissa, joita ovat esimerkiksi lippuäänestyksellä toteutetut yleiset vaalit Suomessa, vaalisalaisuus tulee säilyttää myös jätettäessä tyhjä ääni. Tämä tarkoittaa, että äänestäjä ei saa esimerkiksi suoraan äänestyslipun saatuaan mennä pudottamaan sitä äänestysuurnaan, sillä tällöin paikalla olevat vaalivirkailijat ja muut äänestäjät saisivat tietää, että äänestäjä antaa tyhjän äänen, mikä rikkoisi vaalisalaisuutta.
Jos tuomioistuimessa pitää äänestää päätöksestä, tuomioistuimen jäsen ei saa äänestää "tyhjää" vaan hänen on lausuttava jokaisesta esillä olevasta kysymyksestä.
Suomen eduskunnan suorittamissa äänestyksissä tyhjiä ääniä ei lasketa annetuksi ääniksi siinä yhteydessä, kun tarkastellaan määräenemmistösäännösten täyttymistä (kuten kahden kolmasosan määräenemmistöä vaadittaessa), vaan annetuiksi ääniksi lasketaan vain jaa- ja ei-äänet.
Aiheesta muualla > Oikeuskäytäntöä

Seuraavat korkeimman hallinto-oikeuden päätökset käsittelevät Suomen kunnallisessa päätöksenteossa järjestettyjen vaalien ääntenlaskentaa, kun äänestyksessä on annettu tyhjiä ääniä:
KHO 1932 I 71, Wikiaineistossa
KHO 1996 A II 7, Wikiaineistossa
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Suomalaisten yhdistysten kokouskäytäntöä ja menettelyä ääntenlaskennassa käsittelee
Riitesuo, Risto: Yhdistyksen kokousmenettely, s. 427–428.  Helsinki:  Talentum, 2004.  ISBN 952-14-0809-X
Tylppömäiset

| Tylppömäiset |
| --- | --- |
 Hister illigeri
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Staphyliniformia
Yläheimo::  Tylppömäiset Histeroidea  Gyllenhal, 1808
Heimot
 Tylpöt (Histeridae)  Sphaeritidae  Synteliidae 
Katso myös
   Tylppömäiset Wikispeciesissä   Tylppömäiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tylppömäiset (Histeroidea) on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva yläheimo.
Yläheimon kuoriaisille tunnusomaisia piirteitä ovat vahvasti nuijamaiset tuntosarvet ja peitinsiivet, jotka jättävät takaruumiissa olevat viimeiset kaksi jaoketta näkyviin. Kuoriaisten ruumis on kova ja kiiltäväpintainen.
Suomesta tunnetaan kaksi ryhmän heimoa, Sphaeritidae ja Histeridae eli tylpöt. Sphaeritidae-heimon edustajia tunnetaan vain yksi, harvinainen Sphaerites glabratus, jonka tuntosarvet eivät ole polvitaitteiset, toisin kuin varsinaisilla tylpöillä. Tylpöt ovat väritykseltään mustia, mutta eräillä lajeilla on peitinsiivissä myös punaisia täpliä. Häirittyinä niillä on tapana vetää raajansa ruumiin alapuolella oleviin uriin, jolloin ne makaavat kuolleen näköisinä. Tylppöjä tavataan usein raadoista, lannasta, mätänevistä kasvinjätteistä tai muista vastaavista paikoista. Tylpöt kuitenkin syövät yleensä muita näissä paikoissa esiintyviä hyönteisiä. Myös tylppöjen toukat ovat useimmiten petoja. Tylppöjä tunnetaan Suomesta noin 40 lajia, joista suurimmat kuuluvat isotylppöjen sukuun (Hister). Muita tavattuja sukuja ovat esimerkiksi laakatylpöt (Platysoma) ja arpitylpöt (Plegaderus), jotka elävät kaarnan alla kaarnakuoriaisia saalistaen.
Taksonomia

Tylpöt (Histeridae)
Sphaeritidae
Synteliidae
Tyhmyyden ylistys

Hans Holbein nuoremman sukkela piirros Tyhmästä (1515), Erasmuksen itsensä omistaman Tyhmyyden ylistyksen marginaalissa.
Tyhmyyden ylistys (lat. Moriae Encomium tai Stultitiae Laus, kreikaksi Morias enkomion, holl. Lof der Zotheid, joskus kutsuttu suomeksi myös nimellä Hulluuden ylistys) on Erasmus Rotterdamilaisen vuonna 1509 kirjoittama essee, joka painettiin ensimmäisen kerran vuonna 1511. Erasmus kirjoitti teoksen alun perin viikon aikana vieraillessaan Thomas Moren luona Bucklersburyssä, mutta muokkasi ja laajensi sitä myöhemmin. Teos on yksi läntisen kirjallisuuden vaikutusvaltaisimpia ja yksi reformaation katalysaattoreista.
Erasmus oli Thomas Moren, toisen uskollisen katolilaisen ja Lutherin vastustajan, hyvä ystävä. Erasmus ja More jakoivat samanlaisen kuivan huumorin ja älylliset päämäärät. Kirjan nimi Moriae Encomium voidaan tulkita myös nimeksi ”Ylistys Morelle”. Monitulkintaiset merkitykset kulkevat läpi tekstin.
Teos alkaa satiirisella ja oppineella ylistyspuheella kreikkalaisen satiristin Lukianoksen tyyliin. Erasmus ja More olivat kääntäneet Lukianoksen teoksen hieman aiemmin latinaksi. Puheessa Tyhmyys ylistää itseään. Tämän jälkeen teos saa vakavamman sävyn joukossa puheita, joissa Tyhmyys ylistää itsepetosta ja hulluutta, ja siirtyy satiiriseen hurskaiden mutta taikauskoisten katolisten oppien ja katolisen kirkon korruptoituneiden käytäntöjen läpikäyntiin — joille Erasmus kuitenkin oli itse aina uskollinen — sekä pilantekoon pedanttien saivartelijoiden kustannuksella — mukaan lukien Erasmus itse. Essee päättyy kristillisten arvojen julistukseen.
Essee on täynnä viittauksia klassiseen kirjallisuuteen renessanssihumanisteille tyypilliseen tyyliin. Tyhmyys esiintyy yhtenä jumalista, isänään Plutos (”Rikkaus”) ja äitinään Neotes (”Nuorekkuus”), nuorin ja kaunein nymfeistä, hoitajinaan nymfit Methe (”Juopumus”, Bacchuksen tytär) ja Apaidia (”Tietämättömyys”, Panin tytär), seuranaan Filautia (”Itserakkaus”), Kolakia (”Imartelu”), Lethe (”Huonomuistisuus”), Misoponia (”Työnkaihtaja”), Hedone (”Aistillisuus”), Anoia (”Vähäjärkisyys”), Tryfe (”Ylellisyys”), Komos (”Mässääjä”) ja Eegretos Hypnos (”Kuolemankaltainen uni”).
Tyhmyyden ylistys oli hyvin suosittu, Erasmuksen hämmästykseksi ja joskus jopa kauhuksi. Paavi Leo X piti sitä hauskana. Ennen Erasmuksen kuolemaa teoksesta oli jo otettu useita painoksia ja se oli käännetty ranskaksi ja saksaksi. Pian se ilmestyi myös englanniksi. Yksi vuoden 1511 painoksista sisälsi Hans Holbein nuoremman puupiirroksia.
Kirjallisuutta

Erasmus Rotterdamilainen: Tyhmyyden ylistys.  (Moriae encomium, 1509.) Suomennos: Kauko Kare. Tarkistanut ja selitysosan laatinut Kaarle Hirvonen. 5. painos (1. painos 1974)  Hämeenlinna:  Karisto, 2010.  ISBN 978-951-23-5317-0
Aiheesta muualla

Desiderius Erasmus: The Praise of Folly (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Desiderius Erasmus: The Praise of Folly (Project Gutenberg) (englanniksi)
Desiderius Erasmus: Moriae encomium (Wikisource) (latinaksi)
Jari Olavi Hiltunen: Satiirin klassikko myöhäiskeskiajalta. Kiiltomato.net 18.8.2010.
Twin Peaks – Tuli kulje kanssani

| Twin Peaks – Tuli kulje kanssani> Twin Peaks: Fire Walk with Me |
| --- | --- |
 Elokuvan teatterijuliste.
Ohjaaja:  David Lynch
Käsikirjoittaja:   David Lynch  Robert Engels 
Perustuu:  David Lynchin ja Mark Frostin luomaan televisiosarjaan Twin Peaks
Tuottaja:  Gregg Fienberg
Säveltäjä:  Angelo Badalamenti
Kuvaaja:  Ron Garcia
Leikkaaja:  Mary Sweeney
Tuotantosuunnittelija:  Patricia Norris
Pääosat:   Sheryl Lee  Moira Kelly  David Bowie  Chris Isaak  Harry Dean Stanton  Ray Wise  Kyle MacLachlan 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat Ranska
Tuotantoyhtiö:  CIBY Pictures
Levittäjä:  New Line Cinema
Ensi-ilta:   1992-5-1616. toukokuuta 1992 (Cannes)  1992-10-3030. lokakuuta 1992 (Suomi)  
Kesto:  134 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  10 000 000 $
Tuotto:  4 160 851 $ (Pohjois-Amerikka)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Twin Peaks – Tuli kulje kanssani (engl. Twin Peaks: Fire Walk with Me) on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen psykologinen kauhuelokuva, jonka on ohjannut David Lynch sekä käsikirjoittaneet Lynch ja Robert Engels. Se on esiosa Lynchin ja Mark Frostin luomalle televisiosarjalle Twin Peaks (1990–1991).
Elokuva kertoo Teresa Banks -nimisen nuoren naisen murhatutkimuksesta sekä suositun lukiotytön, Laura Palmerin, viimeisestä seitsemästä päivästä ennen kun hänet murhataan, josta televisiosarjan tarina saa alkunsa. Siinä missä sarja sekoittaa eri genrejä, kuten salapoliisifiktiota, kauhua, komediaa ja saippuaoopperaa, on elokuva synkempi ja sisältää vähemmän huumoria.
Twin Peaks – Tuli kulje kanssani esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla 1992, jossa se kilpaili Kultaisesta palmusta. Ilmestymisaikoihin elokuva sai paljon negatiivisia arvosteluja, mutta 2000-luvulla se on saanut enemmän arvostusta sekä sitä ollaan alettu pitämään yhtenä Lynchin parhaimmista töistä. Vuonna 2014 julkaistiin Twin Peaks: The Missing Pieces, joka on 91-minuuttinen kokoelma poistettuja kohtauksia Twin Peaks – Tuli kulje kanssani -elokuvasta.
Vastaanotto

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kirjoitti, ettei elokuva yllä aivan Lynchin omaperäisen kulttisarjan alun tasolle, mutta tarjoaa ohjaajan faneille paljon ”nieleskeltävää” ja muillekin paljon upeaa katseltavaa. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Aiheesta muualla

Twin Peaks – Tuli kulje kanssani Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Twin Peaks – Tuli kulje kanssani Elonet.
Twin Peaks – Tuli kulje kanssani AllMoviessa. (englanniksi)
Hongisto, Ilona: Elämän ja kuoleman välitila (Arkistoitu – Internet Archive). Widerscreen.fi 1.6.2002.
Tyrrhenoi

| Tyrrhenoi> Τυῤῥηνοί(?) |
| --- | --- |
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  ?, Sisilia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Sikelia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tyrrhenoi (m.kreik. Τυῤῥηνοί(?), Τyrrhēnoi) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Sikeliassa eli Sisilian saarella nykyisen Italian alueella.
Tyrrhenoin historiasta ei tiedetä juuri mitään, eikä myöskään sen sijaintia tunneta. Sen väestö oli alun perin oletettavasti ja kaupungin nimenkin perusteella tyrrheeneitä eli etruskeja, mahdollisesti saarelle tulleita palkkasotilaita. Kaupunki sijoitetaan joskus Himeran lähelle nykyisen Alimenan tienoille, josta on löydetty antiikin aikaisen asutuksen jäänteitä, tai vaihtoehtoisesti jonnekin Aitnan ja Syrakusan välille. Kaupunki löi omaa kreikkalaistyylistä pronssirahaa ainakin klassisella kaudella 300-luvulla eaa. Tähän perustuu myös sen lukeminen polisten eli kreikkalaisten kaupunkivaltioiden joukkoon.
Tyrskykalat

| Tyrskykalat> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Hopeakylkikalat Atheriniformes
Heimo::  Tyrskykalat  Isonidae  Rosen, 1964
Suku::  Tyrskykalat Iso  Jordan & Starks, 1901
lajit
 Iso flosmaris  havaijintyrskykala Iso hawaiiensis  juovatyrskykala Iso natalensis  samoantyrskykala Iso nesiotis  hopeatyrskykala Iso rhothophilus 
Katso myös
   Tyrskykalat Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tyrskykalat (Isonidae) on hopeakylkikaloihin kuuluva  indopasifisen merialueen kalaheimo, johon nykyisin luetaan yksi suku Iso ja siinä viisi lajia.
Tyrskykalat ovat pienikokoisia, korkeintaan viiden senttimetrin mittaisia kaloja. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat korkeahkoja ja litteähköjä. Rintaevät sijaitsevat poikkeuksellisen korkealla ja lähellä selkää. Selkäeväiä on kaksi. Pyrstöevä on haarautunut. Suomut ovat pienet ja väriltään hopeanhohtoiset.
Tyrskykalalajit elävät lämpimissä vesissä Tyynellämerellä ja Intian valtamerellä Etelä-Afrikasta Japaniin, Australiaan ja Havaijille ulottuvalla alueella.
Tyrskykalojen ryhmästä on hiljattain erotettu tyrskyhopeakylki omaan heimoonsa Notocheiridae; aiemmin Notocheiridae-heimonimi viittasi koko tyrskykalojen ryhmään.
Tyrvään vaakuna

Tyrvään vaakuna (1950–1972)
Tyrvään kunnanvaakuna on saanut aiheensa alueen karjataloudesta ja Pyhän Olavin kirkosta. Tyrvää oli tunnettu vuohipitäjänä, johon vaakunan pukki viittaa. Piilukirves on puolestaan Pyhän Olavin tunnus, jonka nimikkokirkko pitäjän vanha kirkko on.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 26. syyskuuta 1950. Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä sinikielinen kultapukki pystyssä, sen kaulassamustasta hihnasta riippuva kilpi, jonka mustassa kentässä paaluittainen kultapiilu”. Vaakuna muuttui epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1973, kun Tyrvään kunta yhdistyi Vammalan kaupunkiin.
Typpitrikloridi

| Typpitrikloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  10025-85-1
PubChem CID:  61437
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  NCl3
Moolimassa:  120,36
Ulkomuoto:  Keltainen neste
Sulamispiste:  –40 °C
Kiehumispiste:  71 °C
Tiheys:  1,653 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Reagoi veden kanssa
Typpitrikloridi (NCl3) on typen ja kloorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdiste on suhteellisen epästabiili ja hajoaa herkästi räjähdysmäisesti.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa typpitrikloridi on keltaista nestettä ja sillä on pistävä ja epämiellyttävä haju. Yhdiste liukenee muun muassa kloroformiin, tetrakloorimetaaniin, hiilidisulfidiin ja bentseeniin. Aine reagoi veden kanssa hydrolysoituen ammoniakiksi ja hypokloorihapokkeeksi. Typpitrikloridi voi hajota räjähdysmäisesti lämmitettäessä, iskun vaikutuksesta, kosketuksessa orgaanisiin aineisiin ja valon vaikutuksesta.
Typpitrikloridia valmisti ensimmäisen kerran Pierre Louis Dulong vuonna 1811. Tutkiessaan yhdisteen ominaisuuksia Dulong menetti näkökyvyn toisesta silmästään ja kolme sormea räjähdyksen seurauksena. Myös Humphry Davy tutki yhdistettä ja loukkaantui tutkimuksissa, joskin hänen vammansa olivat lievempiä kuin Dulongin. Yhdistettä voidaan valmistaa johtamalla kloorikaasua väkevään ammoniumkloridiliuokseen ja elektrolysoimalla ammoniumkloridia happamissa olosuhteissa.
Typpitrikloridia on käytetty Isossa-Britanniassa jauhojen valkaisuun aina vuoteen 1950 saakka, jolloin sen käyttö kiellettiin. Tässä prosessissa muodostuu sivutuotteena metioniinisulfoksimiinia, joka voi aiheuttaa neurologisia sairauksia kuten Alzheimerin tautia, Parkinsonin tautia ja ALS-tautia.
Wyomia Tyus

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Wyomia Tyus |  Wyomia Tyus |  Wyomia Tyus |  |
Maa:   Yhdysvallat
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | 100 m |  |
|  Kultaa | México 1968 | 100 m |  |
|  Kultaa | México 1968 | 4×100 m |  |
|  Hopeaa | Tokio 1964 | 4×100 m |  |
Wyomia Tyus (s. 29. elokuuta 1945 Griffin, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pikajuoksija. Hän oli ensimmäinen, joka pystyi uusimaan 100 metrin juoksun olympiavoittonsa; hän oli nopein Tokiossa 1964 ja Méxicossa 1968.
Tyus opiskeli Tennesseen yliopistossa ja osallistui vuoden 1964 kesäolympialaisiin 19-vuotiaana. Hän saavutti kultamitalinsa lisäksi hopeaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa. Seuraavina vuosina hän voitti lukuisia kansallisia mestaruuksia juoksulajeissa ja kultamitalin Pan-Amerikan kisoissa. Vuonna 1968 hän osallistui jälleen olympialaisiin ja uusi olympiavoittonsa 100 metrillä. Tyus selviytyi myös 200 metrin loppukilpailuun, jossa hän sijoittui kuudenneksi. Hän juoksi ankkuriosuuden 4 × 100 metrin viestijuoksussa ja voitti kolmannen kultamitalinsa.
Tyus vetäytyi amatööriurheilusta vuoden 1968 olympialaisten jälkeen.
Tunturikirjosiipi

| Tunturikirjosiipi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Paksupäät Hesperiidae
Alaheimo::  Kirjosiivet Pyrginae
Suku::  Pyrgus
Laji::  andromedae
Kaksiosainen nimi
 Pyrgus andromedae  (Wallengren, 1853) 
Synonyymit
 Hesperia freija 
Katso myös
   Tunturikirjosiipi Wikispeciesissä   Tunturikirjosiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tunturikirjosiipi (Pyrgus andromedae) on paksupääperhosten heimoon kuuluva perhoslaji. Se on elinympäristövaatimuksiltaan tunturien ja vuoristojen perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Muiden Pyrgus-suvun lajien tapaan tunturikirjosiiven siivissä on ruskealla pohjalla selkeärajaisia, muodoltaan nelikulmaisia valkoisia pilkkuja. Takasiiven yläpinnassa minkäänlaisia pilkkuja ei pientä pitkänomaista keskitäplää lukuun ottamatta ole, mikä erottaa tunturikirjosiiven monista lähisukulaisistaan, ei kuitenkaan kaikista. Etusiiven tyvi on vaaleakarvainen. Siipien alapinnat ovat vihertävän tai kellertävän ruskeat, valkotäpläiset. Takasiiven alapinnan poikki kulkee katkonainen vaalea juova, jonka keskivaiheilla sisäreunassa on likimain suorakulmainen lovi. Siipiripset ovat valkeat, suonten kohdilta tummat. Siipien kärkiväli on 27–29 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Tunturikirjosiipiä tavataan Suomessa vain Enontekiön suurtuntureilla ja muualla Pohjoismaissa Ruotsin ja Norjan tuntureilla. Etelämpänä Euroopassa laji elää Alppien, Pyreneiden, Karpaattien ja Dalmatian vuoristoalueilla. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun lopusta heinäkuun puoleen väliin.