stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Porta San Sebastiano
Rakennelma

Portin alin osa koostuu kaariholvatusta porttiaukosta, jota reunustavat tornien suorakulmaiset bastionimaiset alaosat. Alun perin Porta Appiassa, kuten myös Porta Flaminiassa, oli travertiinilohkareista tehdyt kaksoiskaaret, joita erotti keskellä oleva pilari, kuten Porta Portuensiksessa; jälkiä tästä rakenteesta voi nähdä portin oikealla puolella ulospäin mentäessä. Porttiaukon lakikiveen on kaiverrettu Kristus-monogrammi sekä kreikankielinen piirtokirjoitus Θεοῦ χάρις, ἅγιε Γεωργί, Theū kharis, agie Geōrgi.
Porttia reunustivat alun perin puolikaaren muotoiset tiilirakenteiset tornit. Myöhemmin ne korvattiin lähes puolikaaren muotoisilla torneilla. Myöhemmin, todennäköisesti Honoriuksen aikana, tornien alaosat rakennettiin suorakulmaisiksi bastioneiksi. Koko portin alaosa on päällystetty valkoisilla marmorilohkareilla ja sen yläosaa kiertää listoitus. Marmorit on ilmeisesti otettu muista rakennuksista, mahdollisesti osittain läheisestä Marsin temppelistä. Portin rakentamisessa käytettiin todennäköisesti myös Via Appian varrella olleiden hautojen kiviä.
Marmorirakenteen yläpuolella on toinen kerros, joka koostuu tiilillä ja tuffikivillä päällystetystä opus caementiciumista. Tämä kerros jatkaa alempien suorakulmaisten tornien linjaa, ja se, kuten alempi osa, on rakennettu uudelleen tai päällystetty ainakin kerran. Porttiaukon yläpuolisessa kurtiinissa on kaksi viiden ikkunan riviä.
Näiden osien yläpuolella nousevat tornit lähes pyöreinä kahden kerroksen korkeuteen. Jokaisessa kerroksessa on viiden ikkunan rivi. Tornien korkeus on noin 28 metriä, ja sekä tornien että keskiosan päällä on hammastetut rintavarustukset.
Portin pohjois- eli sisäpuolella sijaitsee Drusuksen riemukaareksi virheellisesti kutsuttu kaari. Yhdessä portin myöhemmistä kunnostusvaiheista kaari otettiin käyttöön osana portin pohjoispuolelle muodostettua suojapihaa. Porta Appiasta pohjoiseen sijaitsi Porta Latina ja länteen Porta Ardeatina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Porta San Sebastiano Wikimedia Commonsissa
Porta San Sebastiano.
Portin tornien välistä rintavarustusta.
Autuaiden saaret

Autuaiden saaret on monissa kulttuureissa esiintynyt vertauskuva saavuttamattomasta tuonpuoleisesta paratiisista.
Sumerilaisten Gilgames-eepoksen saarivaltakunta Dilmun, jonne Utnapištim pakeni tuhotulvaa, Ziusudraa, paikallistettiin Bahrainin saarelle.
Antiikin ajan Autuaiden saaret (m.kreik. Μακάρων Νῆσοι, Makarōn Nēsoi) sijoitettiin Atlantille, lähinnä Kanarian saarille, ja samastettiin Elysioniin, jonne valitut pääsivät kuolemansa jälkeen. Plutarkhos kirjoitti niistä näin: ”Siellä sataa harvoin, ja silloin kun sadetta saadaan, sitä tulee kohtuullisesti. Tuulet ovat enimmäkseen lauhkeita ja ne antavat niin runsaasti kastetta, että maa tuottaa itsestään parhaita hedelmiä ylenpalttisesti eikä asukkaiden tarvitse tehdä mitään muuta kuin nauttia lepoa kaikesta vaivannäöstään. Ilma on aina miellyttävä, ja barbaaritkin yleisesti otaksuvat, että juuri siellä ovat ne Elysionin kentät ja autuaiden asuinsijat, joita Homeros runoissaan tenhoten kuvaa.”
Historioitsija Josephus yhdisti Autuaiden saariin gnostilaisuuteen liittyvän dualismin, käsityksen hengen ja aineen vastakohtaisuudesta ja toivon vapautua pimeyden vallasta valoon. Sielut ovat peräisin ”hienoimmasta eetteristä”, yläilmojen taivaallisista kerroksista, mutta ne on kuolemiseen asti kahlittu ”lihan orjuuteen”. Kuolemisen yhteydessä sielut puhdistetaan ja viedään Autuaiden saarille, ilon maahan, kun taas saastaiset sielut ajetaan pimeyden rotkoon.
Keltit, etenkin iirit, jotka jo ennen kristinuskon saapumista tarinoivat onnellisista paratiisisaarista ja merimatkoista sinne. Nämä tarinat yhdistyivät myöhemmin kristillisiin käsityksiin ikuisesta autuudesta. Esimerkkinä olkoon legenda Pyhästä Brandanuksesta eli Brendanista, merenkulkija-apotista, joka vieraili saarilla. On arvailtu, että tarina kertoisi Amerikan löytämisestä ennen Kolumbusta. Kuvitelmiin autuaiden maasta kuuluu myös Thomas Moren saari Utopia.
Kiinalaisessa perinteessä Autuaiden saarten ajateltiin sijaitsevan Kiinan itärannikon edustalla. ”Kahdeksan kuolematonta” asui tässä paratiisissa. Vainajien vaatteet varustettiin monesti kuvilla näistä saarista, jotta sielut voisivat tuntea jo saavuttaneensa onnellisen elämän. Puutarhoihin kivistä rakennetut pienet saaret symbolisoivat Autuaiden saaria.
Tuonpuoleiset onnen saaret tunnetaan myös muun muassa intiaanien taruissa. Sama kaipuu esiintyy kuvitelmissa ikuisen nuoruuden lähteestä ja laiskurien maasta.
Porta San Paolo

| Porta San Paolo> Porta Ostiensis |
| --- | --- |
 Porta San Paolo.
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°52′36″N, 12°28′53.4″E
Rakennustyyppi:  portti
Valmistumisvuosi:  n. 271
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Porta San Paolo, antiikin Porta Ostiensis, on antiikin aikainen portti Aurelianuksen muurissa Rooman kaupungissa Italiassa. Se sijaitsee muurin eteläsivulla.
Historia

Porta Ostiensis rakennettiin Aurelianuksen muurin rakentamisen yhteydessä keisari Aurelianuksen aikana noin vuonna 271. Portti sai nimensä siitä, että sen läpi kulki Rooman satamakaupunkiin Ostiaan johtanut Via Ostiensis. Pian portin jälkeen siitä erkaantui Via Laurentina. Nykyisen nimensä Porta San Paolo, ”Pyhän Paavalin portti”, portti on saanut siitä, että se johtaa San Paolo fuori le mura -kirkolle. Tällä nimellä portti tunnettiin jo 500-luvulla.
Joidenkin lähteiden mukaan Honorius olisi sulkenut Porta Ostiensiksen, mutta se on voinut tapahtua jo paljon aiemmin. Totilan johtamat ostrogootit tunkeutuivat Roomaan Porta Ostiensiksen kautta vuonna 549 ja ryöstivät kaupungin.
Rakennelma

Portissa oli alun perin todennäköisesti kaksi kaariholvattua porttiaukkoa samalla tavalla kuin Porta Appiassa ja Porta Flaminiassa. Tämä selittää, miksi portin sisäpuolella on kaksi vierekkäistä travertiinista tehtyä kaarta, jotka kuuluvat myöhempään kunnostusvaiheeseen, sillä Aurelianus ei ilmeisesti rakennuttanut yhtään porttia, joissa olisi ollut sisäpiha. Ulomman portin kaksi holvia poistettiin tuntemattomana ajankohtana ja korvattiin yhdellä travertiinista tehdyllä kaariholvatulla porttiaukolla, jota reunustaa kaksi puolipyöreää tiilitornia. Tällaiset tornit voidaan yleensä liittää Aurelianuksen aikaan, mutta tässä ne on rakennettu vahvistuksiksi myöhemmin. Portissa näkyy muutoinkin muutosten jälkiä kauttaaltaan, vaikka osa alkuperäisestä muurista onkin yhä olemassa.
Portin länsipuolella sijaitsee Cestiuksen pyramidi, joka oli myös rakennettu osaksi Aurelianuksen muuria. Sen vieressä on pieni portti (posterula), jonka kautta Serviuksen muurin Porta trigeminalta tullut tie yhtyi Via Ostiensikseen. Osa sen päällyskivistä löydettiin vuonna 1824, ja niitä voi nähdä protestanttisen hautausmaan vallihaudassa.
Nykyisin portti seisoo irrallaan muurista ja näyttää siksi linnakkeelta. Siitä käytetäänkin toisinaan nimitystä Il castelletto.
Portista itään sijaitsi Porta Ardeatina ja luoteeseen Tiberin toisella puolella Porta Portuensis.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Porta San Paolo Wikimedia Commonsissa
Porta San Paolo sisäpuolelta nähtynä.
Porta San Paolon tornia sisältä.
Etsivä Gadget (elokuva)

| Etsivä Gadget> Inspector Gadget |
| --- | --- |

Ohjaaja:  David Kellogg
Käsikirjoittaja:  Andy Heyward
Tuottaja:  Roger Birnbaum
Säveltäjä:  John Debney
Kuvaaja:  Adam Greenberg
Leikkaaja:  Thom Noble
Tuotantosuunnittelija:  Michael White (käännä suomeksi)
Pukusuunnittelija:  Mary E. Vogt
Pääosat:  Matthew Broderick
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Buena Vista Pictures
Levittäjä:  InterCom Walt Disney Studios Motion Pictures Netflix Disney+
Ensi-ilta:  23. heinäkuuta 1999
Kesto:  78 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  75 000 000 USD
Seuraaja:  Etsivä Gadget 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Etsivä Gadget on vuonna 1999 valmistunut perhe-elokuva joka perustuu samannimiseen piirrettyyn televisiosarjaan. Elokuvan pääosaa näyttelee Matthew Broderick. Hän esittää John Brown -nimistä yövartijaa, joka joutuu onnettomuuteen, ja saa toipuessaan mekaanisia lisäosia jotka tekevät hänestä puoliksi robotin. Uusi robotti-ihminen ryhtyy poliisiksi.
Suomen videomarkkinoille elokuva tuotiin jälkiäänitettynä. Silti sen ikäraja on 8 vuotta.
Näyttelijät ja roolihahmot

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Matthew Broderick  | … |  Etsivä Gadget/RoboGadget/John Brown   |
|  Rupert Everett  | … |  Tohtori Claw/Sanford Scolex   |
|  Joely Fisher  | … |  Brenda/RoboBrenda   |
|  Michelle Trachtenberg  | … |  Penny   |
|  Don Adams  | … |  Brain   |
|  Andy Dick  | … |  Kramer   |
|  Michael Hagerty  | … |  Sikes   |
Suomalaiset äänet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mika Turunen  | … |  Etsivä Gadget/RoboGadget/John Brown   |
|  Carl-Kristian Rundman  | … |  Tohtori Claw/Sanford Scolex   |
|  Rinna Paatso  | … |  Tohtori Brenda Bradford, RoboBrenda   |
|  Marjut Heikkinen  | … |  Penny Brown   |
|  Jukka Rasila  | … |  Gadgetmobiili   |
|  Esa Saario  | … |  Poliisipäällikkö Frank Quimby   |
|  Maija-Liisa Peuhu  | … |  Thelma   |
|  Sari Siikander  | … |  Pormestari Wilson   |
|  Heikki Sankari  | … |  Tohtori Artemus Bradford, Sikes   |
|  Petteri Summanen  | … |  Kramer   |
|  Johanna Viksten  | … |  sivuäänet   |
|  Pasi Mäkelä  | … |  sivuäänet   |
|  Mirjami Heikkinen  | … |  sivuäänet   |
|  Jukka Voutilainen  | … |  sivuäänet   |
|  Ralf Öhberg  | … |  sivuäänet   |
|  Annamari Metsävainio  | … |  sivuäänet   |
|  Dimitri Qvintus  | … |  sivuäänet   |
|  Heljä Heikkinen  | … |  sivuäänet   |
|  Kari Suni  | … |  sivuäänet   |
|  Markus Degerman  | … |  sivuäänet   |
|  Jaana Bister  | … |  sivuäänet   |
|  Hannele Karppinen  | … |  sivuäänet   |
Suomenkielinen ääniohjauksesta ja käännöksestä vastasi Jarkko Cairenius.
Iiris Autio

Iiris Maria Autio (s. 14. kesäkuuta 1966 Varkaus) on suomalainen nykytanssin parissa toimiva tuottaja-manageri. Autio on vuodesta 2001 asti toiminut Tero Saarinen Company -tanssiryhmän toiminnanjohtajana.
Iiris Autio valmistui valtiotieteen maisteriksi, aineina kansainvälinen politiikka, sosiologia ja taidehistoria, Helsingin yliopistosta vuonna 1992. Tanssiteatteri Raatikossa hän työskenteli 1992–1997. Vuosina 1998–2000 Autio kävi Sibelius-Akatemian, Teatterikorkeakoulun ja Taideteollisen korkeakoulun järjestämän Arts Management PD-jatkokoulutusohjelman. Maisterintutkinnon taidejohtamisessa hän suoritti London City Universityssä vuonna 2000-2002. Lisäksi hän osallistui DeVos-instituutin (Arkistoitu – Internet Archive) etabloituneille taidejohtajille suunnattuun Fellowship-ohjelmaan Marylandin yliopistossa Washington DC:ssä (2016–2018).
Autio toiminut nykytanssin markkinointiin, tuottamiseen ja tiedotukseen liittyvissä tehtävissä vuodesta 1992. Myöhemmällä työurallaan on erikoistunut tanssin vientiin ja tuotteistukseen. Tanssin tiedotuskeskuksessa työskennellessään hän tuotti ensimmäiset suomalaisen tanssin vientiin tähtäävät festivaalit: IETM-organisaation Helsingin-kokouksen yhteyteen toteutetun SeOs-festivaalin (1999) sekä Helsingin kulttuuripääkaupunkivuonna toteutetun ensimmäisen Tanssiareena-festivaalin (2000). Lontoossa Autio toimi suomalaista nykytanssia esitelleen Race to the Finnish -sesongin tanssiasiantuntijana 2001. Tapahtuma järjestettiin yhteistyössä The Place -teatterin, South Bank Centren ja Suomen Lontoon Instituutin kanssa.
Tero Saarinen Company kokopäivätoimisena tuottajana ja Tero Saarisen managerina Autio aloitti Lontoosta palattuaan vuonna 2001 ja on nykyisin ryhmän toiminnanjohtaja.
Iiris Autio on yksi johtavista suomalaisen kulttuuriviennin asiantuntijoista ja luennoi säännöllisesti sekä Suomessa että ulkomailla taiteen vientiin ja tuotteistukseen liittyvistä aiheista. Autio on toiminut asiantuntijana opetusministeriön, ulkoministeriön, kauppa- ja teollisuusministeriön kulttuurivientiä selvittäneissä työryhmissä (2007–2011), opetusministeriön Luova talous -työryhmässä (2005–2006) sekä valtion tanssitaidetoimikunnan strategiatyöryhmässä (2008-2009). Lisäksi Autio oli jäsenenä Tekesin teknologian- ja innovaatioiden kehittämiskeskuksen vapaa-ajanpalveluiden tutkimus- ja kehittämisohjelman johtoryhmässä 2007–2010. Vuosina 2016–2018 Autio on lisäksi asiantuntijajäsen opetus- ja kulttuuriministeriön asettamassa teattereiden, museoiden ja orkestereiden valtionosuusjärjestelmän uudistusta valmistelevassa työryhmässä. Lisäksi Autio on toiminut mm. Savonlinnan Oopperajuhlien (2017–2019) ja Tanssin talo ry:n hallituksissa (2010–2019). Hän myös luennoi säännöllisesti kulttuurivientiin ja taiteen tuotteistukseen liittyvistä aiheista kotimaassa ja ulkomailla.
Iiris Autio palkittiin ansioistaan vuonna 2018 sekä Suomen Valkoisen Ruusun ritarimerkillä että kultaisella Helsinki-mitalilla.
Aiheesta muualla

Tero Saarinen Company -sivusto (Arkistoitu – Internet Archive)
La Gonâve

La Gonâve
| --- | --- |
Muut nimet:  Lagonav
Sijainti:  Ouest  Haiti
Korkein kohta:  764
Pinta-ala:  694,9 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
La Gonâve Haitin kartalla
La Gonâve (haitiksi Lagonav) on Haitille kuuluva saari Hispaniolan saaren vieressä. La Gonâven pinta-ala on 69 490 hehtaaria, ja se on Hispaniolaa ympäröivistä pienemmistä saarista suurin. La Gonâve on varsin alavaa maata, ja saaren korkein kohta sijaitsee vain 764 metriä merenpinnan yläpuolella.
Luonto

La Gonâven metsät on suurelta osin kaadettu, ja saari on nykyisin Haitin puuttominta aluetta. Saaren metsistä on nykyään jäljellä vain joitakin pieniä laikkuja, joskin hallinnon ulkopuoliset järjestöt ovat koettaneet hieman metsittää saaren alueita uudelleen. Saarella elää ainutlaatuisia eliölajeja, jotka ovat kehittyneet saarella eristyksissä. Vuonna 2011 saarella vieraillut biologiryhmä löysi sieltä yhden tieteelle uuden sammakkolajin sekä 19 tieteelle uutta matelijalajia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta La Gonâve Wikimedia Commonsissa
Ammunta kesäolympialaisissa 2004 – miesten 50 metrin vapaapistooli

| Ammunta kesäolympialaisissa 2004 > Kivääri |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 m ilmakivääri |   | Miehet |   | Naiset |
| 50 m pienoiskiväärin makuu |  | Miehet |  |  |
| 50 m pienoiskiväärin asentokilpailu |  | Miehet |  | Naiset |
Pistooli
| 10 m ilmapistooli |  | Miehet |  | Naiset |
| 25 m olympiapistooli |  | Miehet |  |  |
| 25 m urheilupistooli |  |  |  | Naiset |
| 50 m vapaapistooli |  | Miehet |  |  |
Haulikko
| Skeet |  | Miehet |  | Naiset |
| Trap |  | Miehet |  | Naiset |
| Kaksoistrap |  | Miehet |  | Naiset |
Riistamaali
| 10 m olympiakivääri |  | Miehet |  |  |
Miesten 50 m vapaapistooli ammuttiin 17. elokuuta. Kilpailun voitti Venäjän Mihail Nestrujev tuloksella 663.3 (565+98.3).
Peruskilpailun jälkeen Etelä-Korean Jin Jong-oh oli kaksi pistettä Mihail Nestrujevia edellä, ja kolmansina vaanivat Pohjois-Korean Kim Jong-su sekä Armenian Norajr Bahtamjan.
Finaalissa Jin menetti etunsa Nestrujeviin kolmannella laukauksella, jolla hän ampui 7,6. Ratkaisuksi muodostui seitsemäs laukaus, jolla molemmat miehet ampuivat finaalisarjansa heikoimman tuloksen. Nestrujev ampui 8,9, mutta kun Jin sai vain 6,9 tarkoitti se sitä, että venäläinen repäisi parin pisteen kaulan joka piti finaalin loppuun asti. Kim voitti pronssimitalin Pohjois-Koreaan.
| --- | --- |
Kultaa:  Mihail Nestrujev Venäjä (RUS)
Hopeaa:  Jin Jong-oh Etelä-Korea (KOR)
Pronssia:  Kim Jong-su Pohjois-Korea (PRK)
Ennätykset

Ennen olympialaisten alkua voimassa olleet maailman- ja olympiaennätykset:
Peruskilpailu:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Maailmanennätys | 581 |  Aleksandr Melentjev | Moskova, Venäjä | 20. heinäkuuta 1980 |
| Olympiaennätys | 581 |  Aleksandr Melentjev | Moskova, Venäjä | 20. heinäkuuta 1980 |
Finaali:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Maailmanennätys | 676.2 (577+99.2) |  William Demarest | Milano, Italia | 4. kesäkuuta 2000 |
| Olympiaennätys | 666.4 (570+96.4) |  Boris Kokorev | Atlanta, Yhdysvallat | 23. heinäkuuta 1996 |
Finaali

|  | Urheilija | Maa | Perus- kilpailu | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | Finaali | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Mihail Nestrujev |  Venäjä | 565 | 10.4 | 9.9 | 9.3 | 10.4 | 10.0 | 9.7 | 8.9 | 9.8 | 9.3 | 10.6 | 98.3 | 663.3 |
| 2 | Jin Jong-oh |  Etelä-Korea | 567 | 9.8 | 10.5 | 7.6 | 9.9 | 10.1 | 10.4 | 6.9 | 9.8 | 9.7 | 9.8 | 94.5 | 661.5 |
| 3 | Kim Jong-su |  Pohjois-Korea | 564 | 9.0 | 10.9 | 9.0 | 8.4 | 9.6 | 9.8 | 9.2 | 9.4 | 8.7 | 9.7 | 93.7 | 657.7 |
| 4 | Norajr Bahtamjan |  Armenia | 564 | 9.4 | 10.0 | 8.4 | 10.6 | 8.9 | 9.2 | 7.7 | 7.1 | 10.0 | 9.5 | 90.8 | 654.8 |
| 5 | Boris Kokorev |  Venäjä | 560 | 10.8 | 9.1 | 9.2 | 9.9 | 9.3 | 10.4 | 10.0 | 7.9 | 8.9 | 9.1 | 94.6 | 654.6 |
| 6 | Vladimir Isatšenko |  Kazakstan | 561 | 8.9 | 8.9 | 8.8 | 9.9 | 9.9 | 7.8 | 8.6 | 9.9 | 10.6 | 10.2 | 93.5 | 654.5 |
| 7 | Tanju Kirjakov |  Bulgaria | 562 | 9.4 | 9.4 | 10.6 | 7.8 | 9.9 | 8.7 | 9.5 | 8.7 | 8.5 | 9.8 | 92.3 | 654.3 |
| 8 | Isidro Lorenzo |  Espanja | 562 | 10.7 | 7.0 | 10.3 | 9.2 | 9.5 | 8.9 | 7.7 | 8.6 | 9.3 | 8.8 | 90.0 | 652.0 |
Invasion U.S.A.

| Invasion U> S.A. |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Joseph Zito
Käsikirjoittaja:  Aaron Norris James Bruner
Tuottaja:  Menahem Golan Yoram Globus
Säveltäjä:  Jay Chattaway
Kuvaaja:  João R. Fernandes (käännä suomeksi)
Pääosat:  Chuck Norris
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Cannon Films
Levittäjä:  Cannon Films
Ensi-ilta:  27. syyskuuta 1985
Kesto:  107 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  12 000 000 dollaria
Tuotto:  17 500 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Invasion U.S.A. on vuonna 1985 ensi-iltansa saanut Cannon Filmsin tuottama yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan ohjasi Joseph Zito ja sen pääosassa on Chuck Norris. Se valmistettiin Atlantan suuralueella Georgiassa ja Fort Piercessä, Floridassa. Miamin maamerkit, kuten Dadeland Mall ja Miracle Mile voidaan nähdä elokuvassa.
Vuoden 1986 elokuva Teloittaja (Avenging Force) oli alun perin tarkoitettu jatko-osaksi, kunnes Chuck Norris kieltäytyi osallistumasta. Sen sijaan se tehtiin erillisenä elokuvana, jossa päähahmoilla on samat nimet ja jonka pääosassa oli Michael Dudikoff.
Juoni

Terroristi Rostov suunnittelee levittävänsä kauhua Yhdysvaltoihin, mutta ennen lopullista suunnitelma toteuttamista hän yrittää tappaa entisen vihollisensa Matt Hunterin. Entinen CIA-agentti asuu nykyisin Floridan suolla. Rostov lähtee joukkoineen tuhoamaan Hunterin kodin ja olettaa miehen olevan myös kuollut räjähdyksen seurauksena. Hunter kuitenkin selviää räjähdyksestä ja hyväksyy CIA:n antaman tehtävän napata Rostov. Hunterilla on vain yksi vaatimus; tappaa Rostov ja lopettaa sen seurauksena lopullisesti roiston terrorismin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Chuck Norris  | … |  Matt Hunter   |
|  Richard Lynch  | … |  Mikhail Rostov   |
|  Melissa Prophet  | … |  McGuire   |
|  Alexander Zale  | … |  Nikko   |
|  Alex Colon  | … |  Tomas   |
|  Eddie Jones  | … |  Cassidy   |
|  Jon DeVries  | … |  Johnston   |
|  James O'Sullivan  | … |  Harper   |
|  Billy Drago  | … |  Mickey   |
|  Jaime Sánchez  | … |  Castillo   |
|  Dehl Berti  | … |  John Eagle   |
|  Stephen Markle  | … |  Flynn   |
|  Shane McCamey  | … |  Kurt   |
Aiheesta muualla

Invasion U.S.A. Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Leffatykin arvostelu
Author’s Clubin esikoisromaanipalkinto

Author's Clubin esikoisromaanipalkinto (Author's Club First Novel Award) on vuosittain myönnettävä palkinto brittiläiselle kirjailijalle Britanniassa julkaistusta esikoisteoksesta, joka on ilmestynyt palkinnon myöntämisvuotta edeltävänä vuonna. Palkinnon suuruus on 1 000 puntaa.
Palkitut

Palkinto on myönnetty seuraaville:
Lista on puutteellinen
1954 David Unwin - The Governor's Wife
1955 Brian Moore - The Lonely Passion of Judith Hearne
1956 Harry Bloom - Episode
1957 Edmund Ward - Summer in Retreat
1958 Alan Sillitoe - Saturday Night and Sunday Morning
1959 David Caute - At Fever Pitch
1960 Lionel Davidson - The Night of Wenceslas
1961 Jim Hunter - The Sun in the Morning
1962 John Pearson - Gone to Timbuktu
1963 David Ruben - The Greater Darkness
1964 Robin Douglas-Home - Hot for Certainties
1965–1966 James Mossman - Beggars on Horseback
1967 Paul Bailey - At the Jerusalem
1968 Barry England - Figures in a Landscape
1969 Peter Tinniswood - A Touch of Daniel
1970 Rachel Ingalls - Theft
1971 Rosemary Hawley Jarman - We Speak No Treason
1973/4 Jennifer Johnston - The Captains and the Kings
1975/6 Sasha Moorsom - A Lavender Trip
1977 Barbara Benson - The Underlings
1978 Katharine Gordon - The Emerald Peacock
1979 Martin Page - The Pilate Plot
1980 Dawn Lowe-Watson - The Good Morrow
1981 Anne Smith - The Magic Glass
1982 Frances Vernon - Privileged Children
1983 Katherine Moore - Summer at the Haven
1984 Frederick R. Hyde Chambers - Lama: A Novel of Tibet
1985 Magda Sweetland - Eightsome Reel
1986 Helen Harris - Playing Field in Winter
1987 Peter Benson - The Levels
1988 Gilbert Adair The Holy Innocents
1989 Lindsey Davis The Silver Pigs
1990 Alan Brownjohn The Way You Tell Them
1991 Zina Rohan The Book of Wishes and Complaints
1992 David Park The Healing
1993 Nadeem Aslam Season of the Rainbirds
1994 Jay Rayner The Marble Kiss
1995 John Pearson The Profession of Violence
1996 Diran Adebayo Some Kind of Black
1997 Rhidian Brook The Testimony of Taliesin Jones
1999 Jackie Kay Trumpet
2000 Ann Harries Manly Pursuits
2001 Brian Clarke The Stream
2002 Carl Tighe Burning Worm
2003 Dan Rhodes Timoleon Vieta Come Home
2004 Susan Fletcher Eve Green
2005 Henry Shukman Sandstorm
2006 Neil Griffiths Betrayal in Naples
2007 Nicola Monaghan The Killing Jar
2008 Segun Afolabi Goodbye Lucille
2009 Laura Beatty Pollard
Avezzanon maanjäristys

| Avezzanon maanjäristys |
| --- | --- |
 Orsinin linnan rauniot järistyksen jälkeen.
Päivämäärä:  1915-1-1313. tammikuuta 1915
Aika:  06.52.42 GMT
Magnitudi:  7,0 (Mw)
Episentrumin sijainti:  42.18°N, 13.58°E
Maat, joihin vaikutukset ulottuivat:   Italia
Henkilövahingot:  yli 30 000 
Avezzanon maanjäristys tapahtui 13. tammikuuta 1915 Etelä-Italiassa kello 7.52.42 paikallista aikaa (CET), jolloin episentrumissa sijainnut Avezzanon kaupunki tuhoutui kokonaan. Maanjäristys tuhosi Marsican alueen asutuskeskuksia ja aiheutti vakavia vahinkoja erityisesti Abruzzon, Latiumin, Molisen ja Umbrian hallinnollisilla alueilla. Järistyksen makroseisminen intensiteetti oli episentrumissa XI (katastrofaalinen), ja yli 30 000 ihmistä kuoli. Maanjäristyksessä kuoli yli 80 prosenttia Avezzanon asukkaista, ja Roomassa asti kymmeniä taloja ja kirkkoja vahingoittui.
Ensimmäisen maailmansodan vuoksi maa ei ottanut vastaan ulkomaista hätäapua.
Avionit

Avionit olivat yksi Nerthus-jumalatarta ensimmäisellä vuosisadalla palvoneista germaaniheimoista. Tacitus mainitsee heidät teoksessaan Germania ja kertoo, että heidän maitaan ympäröivät joet ja metsät varustusten kaltaisina.  He lienevät asuneet Jyllannin niemimaan eteläosissa.
Tommi Auvinen

Tommi Auvinen (s. 10. elokuuta 1957 Tampere) on suomalainen teatteriohjaaja ja näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi lapsinäyttelijänä 1970-luvun Pertsa ja Kilu -televisiosarjan Pertsan roolista. Auvinen on näyttelijäperheen lapsi: hänen isänsä on ohjaaja Vili Auvinen ja äitinsä näyttelijä Eila Roine. Auvisen puoliso on näyttelijä Teija Auvinen. Auvinen on ohjannut näytelmiä monille suomalaisille teattereille ja televisioon. 1980-luvulla hän esiintyi mm. tunnetuissa TV-sarjoissa Reinikainen ja Sisko ja sen veli sekä 1990-luvulla TV-sarjoissa Kaupungin kaunein lyyli ja Oppisopimuspelle Niko.
Auvinen valittiin Kuopion kaupunginteatterin johtajaksi huhtikuussa 2019.
Aiheesta muualla

Tommi Auvinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Auvisen haastattelu Apu-lehdessä
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet