Herman Hurmevaara
Elämä > Pakolaisena Ruotsissa

Lokakuussa 1918 Hurmevaara siirtyi poliittisena pakolaisena Ruotsiin. Arvo Tuomisen mukaan komitean taloudenhoitajana toiminut Hurmevaara vei mukanaan Suomen Pankin varoja, joilla rahoitettiin suomalaisten kommunistien maanalaista toimintaa. Komitea muuttui pian SKP:n Tukholman toimistoksi, jossa hän työskenteli vuoteen 1920 saakka. Hurmevaara oli myös Viesti-lehden toimittaja sekä luennoi Kullervo Mannerin ja Yrjö Sirolan vetämillä agitaatiokursseilla. SKP:ssa hän käytti salanimeä ”Hansson”. Hurmevaara kuului Suomen punaisen kaartin Ruotsin pataljoonan esikuntaan, minkä paljastuttua 1921 hän oli epäiltynä kommunisteja vastaan nostetussa maanpetosjutussa.
Vuodesta 1921 lähtien Hurmevaara toimi Karjalan työkansan kommuunin edustajana ja myöhemmin Karjalan ASNT:n kaupallisena edustajana. Hänelle yritettiin myös saada virallista lähettilään asemaa, mutta Ruotsi ei suostunut siihen. Pakolaisstatuksella maassa ollut Hurmevaara ei omistanut Suomen passia, joten 1922 hän otti Neuvostoliiton kansalaisuuden päästäkseen vierailemaan maassa. Vuonna 1927 Hurmevaara erotettiin tehtävistään, jonka jälkeen hänet palkattiin kommunistisen Folkets Dagblad Politiken -lehden arkistonhoitajaksi. Ruotsin kommunistisen puolueen hajotessa Hurmevaara tuki Kominternille uskollista Hugo Sillénin johtamaa vähemmistöä. Puolueriitojen aikana hänen epäiltiin vaikuttaneen kulisseissa salanimellä ”Ex. R.” (Exekutivens representant), minkä takana väitettiin myös olevan Hurmevaaran, Mannerin ja Allan Walleniuksen muodostama kolmikko. Nya Dagligt Allehandalle antamassaan haastattelussa Hurmevaara kielsi olevansa ”Ex. R.”.
Hurmevaara herätti viranomaisten huomion syksyllä 1929 niin sanotun ”kapsäkkijutun” yhteydessä, kun Kominternin asiamiehen Leon Purmanin hallusta löytyi myös hänen kirjeitään sisältänyt Kullervo Mannerin matkalaukku. Hurmevaaran toimintaa pidettiin Ruotsin turvallisuutta vaarantavana ja häntä kehotettiin poistumaan maasta määräaikaan mennessä. Hurmevaara ei noudattanut käskyä, vaan vetosi muun muassa perheeseensä, sillä hän ei katsonut voivansa lastensa kanssa lähteä vieraaseen maahan. Joulukuun alussa Hurmevaara määrättiin karkotettavaksi, mutta hän valitti päätöksestä. Ruotsalaisten vaikuttajien laatimassa vetoomuksessa Hurmevaaran todettiin olevan poliittinen pakolainen, jota Suomessa odottaa vuosien vankilatuomio, eikä häntä pitäisi karkottaa ennen asian perinpohjaista tutkimista. Allekirjoittajien joukossa olivat muun muassa sosialidemokraattien puheenjohtaja Per Albin Hansson, entiset päämininisterit Carl Gustaf Ekman ja Rickard Sandler, entinen sosiaaliministeri Gustav Möller, entinen valtiovarainministeri Ernst Wigforss, kansanedustaja Arthur Engberg, Tukholman pormestari Carl Lindhagen, Dagens Nyheterin päätoimittaja Sten Dehlgren, everstiluutnantti Karl-Axel Bratt sekä kirjailijat Ludvig Nordström ja Elin Wägner. Hurmevaaraa kuulustellut ylikäskynhaltijan virasto antoi maaliskuun puolivälissä lausunnon, jonka mukaan hän toimi yhteistyössä Ruotsin yhteiskuntajärjestyksn kumoamiseen tähtäävien ulkomaalaisten tahojen kanssa ja määräsi hänet karkotettavaksi. Carl Lindhagen teki vielä asiasta välikysymyksen valtiopäivillä, mutta porvarihallitus toimeenpani karkotuksen ja Hurmevaara matkusti lopulta perheineen Neuvostoliittoon huhtikuussa 1930.