stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Maarit Hurmerinta
Diskografia

Maarit (1973)
Viis’ pientä (1975)
Siivet saan (1978)
Nykyajan lapsi (1980)
Elämän maku (1981)
Nukun radio päällä (1983)
Tuuli ja taivas (1986)
Tuskan tanssi (1988)
Jotain on mulla mielessäni (1990)
Jos tahdot tietää (1993)
Sydäntäsi lainaisin (1995)
Sitä mitä rakastan (1998)
Metsäntyttö (2001)
Good Days, Bad Days (2004)
Nälkää ja rakkautta (2006)
Kun yö saapuu (2008)
Miten elämästä kertoisin (2013)
Sumuinen puutarha (2019)
Kirjallisuutta

Gustafsson, Marko: Miten minusta tuli minä.  Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35300-4.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Maarit. EMI Finland. Arkistoitu 11.12.2011.
Maarit Hurmerinnan esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Maarit Hurmerinnan sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Maarit Hurmerinnan sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Venäläinen, Taru: Maarit ja Sami Hurmerinta (esittely) Skene. Arkistoitu 27.9.2007.
Jäätelökesä • Ampukaa pianisti, Life Is a Jigsaw • Maarit ja Sami Hurmerinta • Miten minusta tuli minä Yle Elävä arkisto
K3, J11: Hittimittari (Maarit Hurmerinta esittää kappaleen ”Tuuli ja taivas” 17.9.1986) Yle Areena.  9.6.2015.
Maarit Hurmerinta Down By The Laiturissa 1999.
Makoto Yukimura

| Makoto Yukimura> 幸村 誠 |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. toukokuuta 1976 (ikä 48)
Taiteilija
Kuuluisimpia töitä:  Planetes
Makoto Yukimura (jap. 幸村 誠, Yukimura Makoto, s. 8. toukokuuta, 1976) on japanilainen mangaka. Hän teki ammattilaisdebyyttinsä vuonna 1999, kun hänen suosittu realistinen tieteissarjansa Planetes julkaistiin kustantaja Kodansha Limitedin aikakauslehdessä Weekly Morning. Tuotantoyhtiö Kabushikigaisha Sunrise muokkasi sarjasta myöhemmin 26-jaksoisen animesarjan. Yukimuralla on ollut kiire aina hänen debyytistään lähtien, ja vuonna 2005 hän julkaisi pidemmän viikinki-aiheisen mangasarjan Vinland Saga, jonka tuottaa samainen kustantaja kuin ennenkin ja jonka julkaiseminen jatkuu vielä tänä päivänäkin.
Yukimura syntyi Jokohamassa ja kävi Taman taideyliopistoa Tokion erillisalueessa Setagayassa. Hänellä on vaimo ja kolme lasta.
Teokset

Planetes (2001–2004, julkaistiin jatkokertomuksena aikakauslehdessä Weekly Morning, Kodansha)
Sayōnara ga Chikai node (2004, julkaistiin kertajulkaisuna aikakauslehdessä Evening, Kodansha)
Vinland Saga (2005-jatkuu, julkaistiin jatkokertomuksena aikakauslehdessä Weekly Shōnen Magazine huhtikuusta lokakuuhun 2005, sen jälkeen Afternoonissa vuoden 2005 joulukuusta lähtien, Kodansha)
Aiheesta muualla

Makoto Yukimura   Anime News Networkissa (englanniksi)
Maneka Gandhi

| Maneka Gandhi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. elokuuta 1956 (ikä 68) New Delhi
Poliitikko
Puolue:  Intian kansanpuolue BJP (2004 alkaen)
Entiset puolueet:  sitoutumaton
Vaalipiiri:  Uttar Pradeshin Sultanpur
Uskonto:  hindulaisuus
Puoliso:  Sanjay Gandhi
Lapset:  Varun Gandhi
Aiheesta muualla
www.instagram.com/manekagandhibjp/?hl=en
Maneka Gandhi (s. 26. elokuuta 1956) on intialainen poliitikko. Intian parlamentin alahuoneessa Lok Sabhassa hän edustaa Intian kansanpuoluetta Uttar Pradeshin Sultanpurin vaalipiirissä. Hän on toiminut aktiivisesti eläinten oikeuksien puolustajana.
Vuonna 2001 ilmestyi Maneka Gandhin anopin, Indira Gandhin elämäkerta, jossa väitettiin Manekan osallistuneen Indiran murhan tekijöiden suojeluun. Maneka Gandhi vei asian oikeuteen ja voitti.
Maankäyttömuoto

Maankäyttömuoto tarkoittaa eri tapoja, joihin maata käytetään. Näitä muotoja ovat esimerkiksi asuminen, tiet, puistot, maa- ja metsätalous (esimerkiksi puuntuotanto, viljely), energiantuotanto (esim. soiden turvetuotanto) ja teollisuus. Kaupunkien perusrakenne on usein sama sijainnista tai kehittyneisyydestä riippumatta, sillä maankäyttö on samankaltaista. Kaupunkien keskeisimpiä maankäyttömuotoja ovat liike-elämä, teollisuus sekä virkistys ja asuminen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maankäyttömuoto Wikimedia Commonsissa
Kirjalähde:
Brander Nina, Hiekka Sina et. al. Manner, GE3 Yhteinen maailma, 2017. Kustannusosakeyhtiö Otava. s.54.
Makramee

Makramee-tekniikalla tehtyä koristenyöriä.
Makramee tai makramee-solmeilu on käsityötekniikka, jossa solmuja käyttämällä saadaan aikaan koristeellisia nyörejä tai pintoja. Solmeilulla tehty tekstiili eroaa valmistustekniikaltaan kahdesta kankaiden päätyypistä, kudoksesta ja neuleesta.
Makramee-solmeilua tehdään erilaisilla nauhamaisilla materiaaleilla, kuten puuvillalangalla, helmilangalla, narulla ja nahka- tai muovisuikaleilla. Tekniikassa käytetään monenlaisia solmuja, joita vaihtelemalla työn ulkonäöstä saadaan koristeellinen. Yleisiä solmuja ovat tasosolmu, kaksoistasosolmu, silmusolmu, kohosolmu, vetosolmu ja munkinnyöri. Makramee-työhön voidaan yhdistää helmiä, riipuksia tai muita koristeita.
Makramee-tekniikan avulla voidaan tehdä muun muassa koruja, avaimenperiä, vöitä ja koristetekstiilejä. Useat ystävännauhat on myös tehty makrameeta käyttäen.
Historia

Makramee-solmeilu sai luultavasti alkunsa 1200-luvun arabien kehittämänä. Arabikäsityöläiset solmivat tekstiilien päiden ylimääräiset langat reunakoristeiksi. Termi makramee tulee arabian kielen sanasta migramah, joka voi tarkoittaa reunakoristelua tai kirjottua huntua. Tekniikka siirtyi maurien mukana Espanjaan ja sieltä muualle Eurooppaan. Makramee saapui Englantiin 1600-luvun loppupuolella kuningas Vilhelm III:n hallitessa, ja 1800-luvun viktoriaaninen aikakausi oli tekniikan kulta-aikaa. Makramee-solmeilu on ollut suosittua merimiesten keskuudessa, jotka käyttivät tekniikkaa esimerkiksi koristeissa ja riippumatoissa. Myös Etelä- ja Keski-Amerikassa on käytetty erilaisia solmeilutekniikoita. 1900-luvulla makramee saavutti suosiota muun muassa hippiliikkeen keskuudessa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Makramee Wikimedia Commonsissa
Käspaikka: Nauhat, nyörit, punokset (Arkistoitu – Internet Archive)
Madridin lentoasema

Madridin lentoasema voi tarkoittaa:
Madrid-Barajasin lentoasema
Madrid- Cuatro Vientosin lentoasema
Madrid-Torrejónin lentoasema.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Madridin lentoasema”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Manuela Custer

Manuela Custer on italialainen oopperalaulaja, joka on äänialaltaan mezzosopraano.
Novarassa syntynyt Custer teki debyyttinsä Torinon Teatro Regiossa vuonna 1985. Hän eteni kansainväliselle uralle, jolla hän on esiintynyt merkittävissä oopperataloissa ja konserttisaleissa, esimerkiksi Monacossa, Venetsiassa, Salzburgissa, Detroitissa, Wienissä, Firenzessä, Madridissa, Barcelonassa, Amsterdamissa, Edinburghissa, Roomassa, Pariisissa, Sevillassa, Lyonissa, Leipzigissa ja Lontoossa. Kapellimestareita, joiden johdolla Custer on esiintynyt, ovat olleet muiden muassa John Eliot Gardiner, Myung-whun Chung, Riccardo Chailly, Richard Bonynge, Andrea Marcon, Gianandrea Noseda, Giuliano Carella, Jesús López-Cobos, Fabio Luisi, Daniel Harding, Claudio Scimone, Gianluigi Gelmetti, Marco Guidarini, Fabio Biondi, Christophe Rousset, Marcello Viotti, Salvatore Accardo, Aldo Ceccato ja Renato Palumbo.
Custerin ohjelmiston ulottunut barokkimusiikista ja bel canto -tyylin edustajien teoksista aikansa säveltäjien musiikkiin. Ensimmäisen esiintymisensä Milanon La Scalassa Custer teki Gardinerin johdolla Claude Debussyn teoksen La Damoiselle élue tulkinnassa. Custer on sekä osallistunut kokonaisten oopperoiden levytyksiin että tehnyt resitaalilevytyksiä lukuisille levymerkeille, joihin ovat kuuluneet Opera Rara, Naïve Records ja Virgin Classics.
Aiheesta muualla

Manuela Custer Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Madridin piiritys

Madridin piiritys kesti Espanjan sisällissodan aikana marraskuusta 1936 maaliskuuhun 1939. Kaupunkia pitivät hallussaan tasavaltalaisen hallituksen joukot liittolaisineen, piirittäjinä olivat kenraali Francon kansallismieliset fasistit, jotka saivat tukea Natsi-Saksan ilmavoimien vapaaehtoisista kootusta Legion Condor -osastosta.
Madridin puolustuksen murtuessa piiritys oli vaatinut kaupungin puolustajien keskuudessa arviolta 5 000–10 000 ihmisen hengen. Joulukuussa 1936 päättyneen hyökkäysvaiheen jälkeen kenraali Franco määräsi kaupunkiin ilmapommituksia, jotka olivat Guernican kaupungin tuhoamisen ohella ensimmäisiä siviileihin kohdistuneita pommituksia sodankäynnin historiassa.
Martti Levonen

Martti Levonen (6. joulukuuta 1834 Jaakkima – 13. heinäkuuta 1894 Hiitola) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Levosen vanhemmat olivat Johan Levoin ja Kaisa Sihvonen ja puoliso Anna Juhontytär Pajari. Levonen oli  talonpoikaissäädyssä Käkisalmen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867. Hän oli valtiopäivillä valitsijamies ja säädyn yksityisen valitusvaliokunnan jäsen.
Manner-Kiina

Manner-Kiina
Manner-Kiina on geopoliittinen termi, jolla tarkoitetaan Kiinan kansantasavallan hallinnassa olevaa mantereista osaa pois lukien Hongkong ja Macao. Termiä käytetään erottamaan Kiinan kansantasavallan hallinnoimaa aluetta Kiinan tasavallan alueesta.
Manner-Suomi

Manner-Suomi (ruots. Fasta Finland) on Suomeen liittyvä maantieteellinen käsite, jolla voidaan tarkoittaa kahta eri asiaa:
NUTS-aluejaossa Manner-Suomi tarkoittaa Suomea lukuun ottamatta Ahvenanmaan maakuntaa.
Toisessa merkityksessään Manner-Suomi tarkoittaa Suomea lukuun ottamatta Ahvenanmaata ja muita saaristoalueita.
Manner-Ahvenanmaa

Manner-Ahvenanmaa
Kartta Manner-Ahvenanmaasta sekä sitä ympäröivästä saaristosta ja kulkuyhteyksistä.
| --- | --- |
Sijainti:  60°15′N, 019°58′E Ahvenanmaa Suomi
Saariryhmä:  Ahvenanmaan saaristo
Korkein kohta:  Orrdalsklint 
Pinta-ala:  685 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  26 760
Suurin kaupunki:  Maarianhamina
Kieli:  ruotsi
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Manner-Ahvenanmaa eli Ahvenanmanner (ruots. Fasta Åland) on Ahvenanmaan ja Suomen merialueiden suurin saari. Siinä sijaitsee muun muassa Ahvenanmaan hallinnollinen keskus ja ainoa kaupunki Maarianhamina. Manner-Ahvenanmaan pinta-ala on 685 neliökilometriä.
Maarianhaminan lisäksi Manner-Ahvenanmaalla sijaitsevat Finströmin, Getan, Hammarlandin, Jomalan, Saltvikin ja Sundin kunnat. Siltayhteydessä Manner-Ahvenanmaan kanssa ovat myös Eckerö, Lemland ja Lumparland.
Manner-Ahvenanmaa on Suomen merialueiden suurin saari. Suomen sisävesien saarista pinta-alaltaan sitä suurempia ovat Soisalo ja Sääminginsalo Saimaan alueella. Niiden määrittely saariksi on kuitenkin tulkinnanvaraista, koska vedenpinnan korkeus Soisalon ympärillä vaihtelee, kun taas kanava erottaa Sääminginsalon  mantereesta.
Mandinkan valtakunta

| Mandinkan valtakunta > 1878–1898 |
| --- | --- |
   Mandinkan valtakunta suurimmillaan 
Valtiomuoto:  monarkia
Faama:  Samori Touré
Pääkaupunki:  Bissandougou
Uskonnot:  sunnalaisuus
Historia:  
– perustettiin:  1878
– purettiin:  29. syyskuuta 1898
Kielet:  mandinka
Edeltäjät:  Batén valtakunta   Tukulorivaltakunta
Seuraajat:   Ranskan Länsi-Afrikka    Sierra Leonen siirtomaa ja protektoraatti
Mandinkan valtakunta, joka tunnetaan myös Wasulun valtakuntana, oli lyhytkestoinen (1878–1898) länsiafrikkalainen valtakunta, joka rakentui mandinkahallitsijan Samori Tourén valtauksista ja jonka Ranskan siirtomaa-aikainen imperiumi tuhosi.
Vuonna 1864 Tukolorivaltakunnan hallitsija El Hadj Umar Tall kuoli lähellä Bandiagaraa, jättäen senaikaisen merkittävän vallan Tukolorivaltakunnan horjumaan. Tämä johti suuren määrän valtakunnan päälliköitä karkaamaan juuri heikentyneestä valtiosta. Yksi näistä päälliköistä oli Samori Touré.
Armeija

Samorin armeija oli hyvin varusteltu eurooppalaisilla tuliaseilla ja kompleksisesti järjestetyillä yksiköillä. Vuoteen 1887 mennessä Samori pystyi järjestämään jalkaväkeä noin 30 000 – 35 000 miehen verran ja ratsuväkeä noin 3 000 miehen verran. Jalkaväki jaettiin 10 ja 20 sotilaan yksiköihin, jotka tunnettiin nimellä se tai kulu. Ratsuväki taasen jaettiin 50 ratsumiehen joukkoihin, joita kutsuttiin nimeltä sere. Kulut olivat päällikkö Kun-Tiguin johtamana. Kymmenen kulun joukkoa kutsuttiin boloksi, joka oli noin 100–200 miehen joukko. Bolo tarkoittaa bambaran kielellä kättä.
Mandir

Historia
Jumalat
Suuntaukset
Mytologia
Uskomukset ja tavat
Dharma
Artha
Kaama
Mokša
Karma
Samsara
Jooga
Bhakti
Mayasura
Puja
Mandir
Suuntaukset
Shaivismi
Vaishnavismi
Veerashaivismi
Smartismi
Reformihindulaisuus
muut suuntaukset
Tekstit
Veda-kirjat
Upanishad
Ramayana
Mahabharata
Bhagavad Gita
Purana
muut tekstit
Katso myös
Krishna-liike
Kastilaitos
Kalenteri
Hindulaisuuden kritiikki
malline: näytä • keskustele •
Osa artikkelisarjaa
Mandir
Mandir on hindulaisuuden temppeli. Se on yleensä pyhitetty jollekin jumalalle, ja keskeisellä paikalla on tämän jumalan kuva eli marti. Pääjumalan lisäksi temppelissä kunnioitetaan yleensä myös muita tähän liittyviä jumalia.  Temppelin seinissä ja muissa osissa on kuvia, jotka kertovat jumalan elämänvaiheista ja niihin liittyvistä tapahtumista. Paikoin on myös temppelialueita, joissa kullekin jumalalle on rakennettu oma temppelinsä. Rakennukset edustavat koristeellista ja kirkkaita värejä suosivaa eteläintialaista dravidatyyliä.
Mandireita alettiin rakentaa noin 2000 vuotta sitten, kun bhakti eli henkilöityneille jumalille antautuminen yleistyi. Ne on usein rakennettu kivestä. Vanhimmat temppelit on kaiverrettu kallioon.
Kaikkien temppelien keskeinen arkkitehtuuri on samanlainen. Jumalan kuva murti on sijoitettu nelikulmaiselle korokkeelle. Sen yläpuolella nousee pyramidimainen, Meru-vuorta kuvaava kupoli. Tämä osa on kaikkein pyhin, ja siellä bramiinit suorittavat rituaalit. Keskeisen torni ympärillä on kolmelta sivulta avoin, pilarien kannattelema halli. Sinne uskovaiset kerääntyvät osallistuman rituaaleihin. Siellä suoritetaan myös uskonnolliset tanssit. Keskushallin ympärillä on pihamaa, joka voi olla avoin tai muurien suojaama. Pihamaalle tullaan portin eli gopuramin kautta.  Hindulaisten temppelin pääalttaria kutsutaan kohtutaloksi. Kohtutalo on omistettu temppelissä ensisijaisesti palvottavalle jumaluudelle. Muille hindulaisuuden jumalille on pyhitetty sivualttareita.
Intian pohjoisosassa monia hindutemppeleitä tuhottiin islamin valta-aikana, joten etelässä on jäljellä enemmän vanhoja mandireita.
Hindutemppeliin saavuttaessa kengät jätetään ulkopuolelle. Bramiinit, eli hindulaiset ylimmän kastin papit suorittavat temppelissä jumalten antaumuksellista palvontaa päivittäin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mandir Wikimedia Commonsissa
Makran

Makranin keskiosia.
Makran on maantieteellinen alue Iranissa ja Pakistanissa. Se käsittää suurin piirtein rannikkoalueen Pakistanin Balochistanista ja Iranin Sīstānista ja Balūchestānista. Alue on harvaan asuttua, mutta sillä sijaitsee muutamia satamia, kuten Gwadar Pakistanissa ja Čahbahar Iranissa.
Maantiede

Makran alkaa suurin piirtein Somnianinlahdelta Pakistanin Karachiin luoteispuolella Balochistanissa ja se jatkuu länteen Sīstān ja Balūchestānin eteläosaan Iranissa. Pituutta alueella on yhteensä noin 1 000 kilometriä. Makranin poikki kulkee useita itä-länsisuuntaisia vuorijonoja, kuten rannikon Talar-e Band, joka kohoaa 1 578 metrin korkeuteen merenpinnasta. Sisämaahan päin kulkee Makranin keskusvuoristo (2 286 m) ja Sihyanin vuoristo (2 060 m). Iranin puolella korkein kohta Makranissa on 2 093 m.
Pakistanin Makranissa huomattavin kaupunkikeskus on Turbat rannikko- ja keskivuoriston välisessä Kechin laaksossa. Pakistanin puolella sijaitsee myös Gwadarin satama. Iranin puolella sijaitsevat Čahbaharin satama, sekä Bampurin ja Nikšahrin kaupungit.
Historia

Makranin nimen alkuperästä on esitetty useampia vaihtoehtoja. Yksi tunnettu teoria on sen johtaminen sanasta mahi-koran eli kalansyöjät. Kreikkalaisissa lähteissä rannikkojen asukkaista puhutaan usein samaan tapaan kalansyöjinä ikhthyofágoi. Todennäköisempää on kuitenkin, että nimi juontuu muinaisten sumerilaisten ja babylonilaisten käyttämästä termistä Magan, jolla viitattiin alueisiin Persianlahdelta eteenpäin. Vanhoissa persialaisissa lähteissä mainitaan Maka valtakunnan satraappialueena. Aleksanteri Suuren aikoihin alue tunnettiin Gedrosiana. Vuonna 325 eaa. Aleksanteri palasi Intiasta Idusjoen suulta Makranin poikki maitse, samalla kun hänen kenraalinsa Nearkhos purjehti rannikkoa pitkin.
Varhaisella islamilaisella kaudella Makran kuului Intian kulttuuripiiriin. Valloitusretkiään tehneet arabit eivät jääneet pysyvästi alueelle, mutta käyttivät sitä tukikohtanaan heidän vallatessaan Sindin alueen. Keskiajan maantieteilijät viittaavat alueeseen yleensä harvaan asuttuna ja resurssiköyhänä. Balochistanin keskiosat tunnettiin tuolloin nimellä Turan. Historiaa 800-luvuilla ja 900-luvuilla tunnetaan vain huonosti. Ghaznavidit alkoivat lopulta vaikuttaa Makranista pohjoiseen ja he alistivat myös itse Makranin alueen. Ajoittain he tekivät sotaretkiä paikallisia vastaan, jotka pakotettiin maksamaan tribuuttia. Ghaznavidien valta alueella päättyi ghuridien nousuun.
Makran mainitaan sittemmissä historiallisissa lähteissä vain silloin tällöin. Alue lienee ollut eri tavoin omien paikallisten hallitsijoidensa alaisuudessa. Ulkopuolisten tahojen valta oli korkeintaan muodollinen. Marco Polo kutsui aluetta Kesmacoran ja Ibn Battuta mainitsee sen olevan erään Malek Dinarin hallitsema. Suurin piirtein näihin aikoihin aluetta alkoivat asuttaa baluchit, jotka saapuivat Makraniin luoteesta. Nykyinen Makranin jako Iranin ja Pakistanin puoleisiin osiin syntyi Brittiläisen Intian kaudella Persian ja brittien rajanvedossa vuosina 1870–1872. Tuolloin Makranin itäosat muodostivat brittien alaisen Las Belan ruhtinaskunnan. Nykyisin Pakistaniin kuuluva Gwadarin satama oli osa Omania aina vuoteen 1958 saakka.
Väestö

Makranin asukkaat ovat pääosin balucheja ja he puhuvat baluchin kieltä. Muita ryhmiä ovat arabit ja aikanaan alueelle Afrikasta tuotujen orjien jälkeläiset. Osa paikallisista harjoittaa zikriläisyyttä, jota pidetään islamin sektinä, mutta johon ulkopuoliset ovat suhtautuneet myös harhaopin tapaan. Alue on tunnettu historiallisesti varsin pienestä väestöntiheydestään.
Arabianmerellä harjoitetaan kalastusta. Viljely on mahdollista joillakin laaksoilla, joissa vettä saadaan kausittain virtaavista joista. Taatelit ovat huomattavin viljelykasvi. Paikalliset kasvattavat myös lampaita.
Hingoolin kansallispuiston maisemia Pakistanissa.
Kalastajia Gwadarissa.
Magda Olivero

Magda Olivero vuonna 2005.
Magda Olivero (25. maaliskuuta 1910 Saluzzo, Piemonte – 8. syyskuuta 2014 Milano) oli italialainen sopraano.
Olivero syntyi Saluzzossa, Piemontessa, ja debytoi oopperalaulajana 1932. Olivero esiintyi mm. Metropolitan-oopperassa 1975. Olivero esiintyi viimeisen kerran suuren yleisön edessä maaliskuussa 1981, jolloin hän esitti Francis Poulencin säveltämän monologioopperan La Voix humaine.
Magda Oliveron keskeistä ohjelmistoa olivat italialaiset veristiset oopperat, mm. Francesco Cilean, Giacomo Puccinin, Umberto Giordanon ja Arrigo Boiton teokset. Hän teki vain muutamia oopperoiden kokonaisia studioäänityksiä (mm. Turandot, 1938, ja Fedora, 1969), mutta hänen esityksiään on taltioitu huomattavasti enemmän.
Magda Oliveron keskeisiä rooleja oli Francesco Cilean Adriana Lecouvreur -oopperan nimirooli. Kun Olivero oli avioiduttuaan vetäytynyt näyttämöltä vuonna 1941, Cilea pyysi häntä takaisin esittämään nimenomaan Adrianan osaa. Hän levytti osia tuosta oopperasta vielä 83-vuotiaana vuonna 1993, ja samoin nauhoitti Adrianan monologin 86-vuotiaana Jan Schmidt-Garrén elokuvaa Opera Fanatic varten.
Magda Olivero lauloi kirkkomusiikkia ja aarioita pienimuotoisissa tilaisuuksissa vielä vanhoilla päivillään. Hän esiintyi viimeisen kerran 99-vuotiaana.
Maaniitun koulu

| Maaniitun koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Heikkiläntie 27, 01900 Nurmijärvi
Koordinaatit:  60.4650°N, 24.8174°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Rehtori:  Pia Rauha
Luokat:  1–6
Oppilaita:  noin 340 (keväällä 2017)
Verkkosivut
Maaniitun koulu on Nurmijärven kirkonkylällä toimiva suomenkielinen, noin 340 oppilaan alakoulu (luokka-asteet 1–6). Koulun päärakennus on vuodelta 1990 ja laajennusosa vuodelta 2002. Keväällä 2017 henkilökuntaa oli 40, joista opetushenkilökuntaa oli 26. Koulun rehtorina toimii Pia Rauha.
Koulun vieressä sijaitsee Maaniityn päiväkoti.
Tammikuun 2009 palo

Tammikuussa 2009 kaksi koulun oppilasta leikki tulen kanssa koulun ulkopuolella. Tuuletusaukon kautta tulipalo levisi koulun liikuntasalin lattiaeristeisiin aiheuttaen tumman, myrkyllisen savun ja pistävän hajun. Koulu evakuoitiin nopeasti ilman henkilövahinkoja. Koulun sisätilat eivät vauroituneet, mutta savua ja nokea levisi muualle kouluun ilmastoinnin kautta. Liikuntasali korjattiin vuonna 2014.
Peruskorjaus vuosina 2019-2020

Kouluun on suunniteltu 9 miljoonan euron peruskorjausta, joka on tarkoitus toteuttaa vuosina 2019–2020.
Magda Lupescu

Magda Lupescu (oik.) ja kuningas Kaarle II.
Magda Lupescu (1896 (?) Romania – 29. heinäkuuta 1977 Estoril, Portugali) oli Romanian kuninkaan Kaarle II:n rakastajatar ja sittemmin vaimo. Lupescusta tuli 1930-luvulla merkittävä ja kiistanalainen henkilö Romanian politiikassa.
Lupescun taustasta ja varhaisista vaiheista ei ole varmaa tietoa, mutta tiettävästi hänen isänsä oli juutalainen ja äitinsä roomalais-katolinen. Lupescun ensimmäinen aviomies oli  Tâmpeanu-niminen romanialainen upseeri. Lupescu oli edelleen naimisissa aloittaessaan 1920-luvun alussa suhteen kruununprinssi Kaarlen kanssa. Suhdetta ei hyväksytty, ja Kaarle pakotettiin sen vuoksi vuonna 1925 luopumaan oikeuksistaan Romanian kruunuun ja lähtemään maanpakoon. Saadakseen perimysoikeutensa takaisin hän lupautui myöhemmin lopettamaan suhteen Lupescuun ja palasi tilapäisesti yhteen vaimonsa, Kreikan prinsessa Helenan kanssa.
Kaarle II kohosi Romanian kuninkaaksi vuonna 1930 ja palasi heti yhteen rakastajattarensa kanssa. Lupesculla katsottiin olevan suurempi vaikutusvalta kuninkaaseen kuin tämän ministereillä, mikä herätti tyytymättömyyttä ja paheksuntaa. Talonpoikaispuolueen puheenjohtajan Iuliu Maniun mukaan Lupescun vaikutus oli syynä lähes kaikkeen pahuuteen Romaniassa. Varsinkin äärioikeistolainen Rautakaarti kiinnitti huomionsa Lupescun juutalaisuuteen. Kaarle syrjäytettiin syyskuussa 1940 ja hän pakeni uudelleen maasta yhdessä Lupescun kanssa. He menivät naimisiin vuonna 1947, jolloin Lupescu otti nimekseen prinsessa Elena. Miehensä kuoltua vuonna 1953 hän asui loppuikänsä Portugalin Estorilissa.
Major League Roller Hockey Europe

Major League Roller Hockey Europe on Saksassa päämajaansa pitävä organisaatio, joka järjestää rullakiekkotapahtumia Mannheimissa. Järjestö on perustettu yhteistyössä Yhdysvalloissa rullakiekkosarjaa pyörittävän Major League Roller Hockeyn kanssa.