Liettuan itsenäisyyssodat
Sota bolševikkeja vastaan

5. marraskuuta 1918 Saksa luopui Brest-Litovskin rauhasta, jossa Liettua oli luovutettu Neuvosto-Venäjältä Saksalle. Venäjän neuvostohallitus luopui sopimuksesta 13. marraskuuta. Puna-armeija ja sen tukemat muut bolševistiset joukot hyökkäsivät Liettuaan idästä estääkseen Liettuan itsenäistymisen joulukuussa 1918. Sen tarkoitus oli myös levittää maailmanvallankumousta. Hyökkäys alkoi 7. joulukuuta, ja Liettuan rajan puna-armeija saavutti 12. joulukuuta. Liettuan armeija vastasi hyökkäykseen puolustautumalla. Saksalaiset vetäytyivät ja yrittivät välttää taistelua puna-armeijan kanssa.
8. joulukuuta 1918 väliaikainen kommunistinen vallankumoushallitus muodostettiin Vilnassa. Suurin osa hallituksen jäsenistä oli Liettuan kommunistisen puolueen jäseniä. Vincas Mickevičius-Kapsukas nimitettiin hallituksen johtajaksi. Vallankumoushallitus julisti Liettuan Liettuan sosialistiseksi neuvostotasavallaksi ja Vilna julistettiin neuvostotasavallan pääkaupungiksi. Kuitenkin Liettuan tasavallan hallitus ja puolalainen komitea julistivat hallitsevansa kaupunkia samaan aikaan. Saksalaiset joukot lähtivät Vilnasta 31. joulukuuta 1918. 5. tammikuuta 1919 Puna-armeija miehitti Vilnan ja jatkoi etenemistään länteen. Paikalliset puolisotilaalliset Władysław Wejtkon johtamat puolalaiset joukot taistelivat kommunistisia joukkoja vastaan viiden päivän ajan; Liettuan hallituksella ei ollut joukkoja Vilnassa saksalaisia sotilaita lukuun ottamatta. 1. tammikuuta 1919 paikalliset kommunistit Šiauliaissa, 200 kilometriä länteen Vilnasta, kapinoivat ja muodostivat 1000 sotilaasta koostuneen "Žemaitijan rykmentin". Kun Puna-armeija miehitti kaupungin 15. tammikuuta, oli kaupunki jo kommunistien vallassa. 18. tammikuuta Neuvosto-Venäjä ja Saksa sopivat rajalinjasta, joka esti Puna-armeijaa hyökkäämästä suoraan Liettuan toiseksi suurimpaan kaupunkiin Kaunasiin. Rajalinjasta johtuen Puna-armeijan joukkojen täytyi hyökätä ensin Alytusiin ja Kėdainiaihin.
Rüdiger von der Goltzin johtamat vapaaehtoiset saksalaisjoukot saapuivat Liettuaan ja asettuivat taisteluasemiin Hrodna-Kaišiadorys-Kaunas -linjalla. Lisäksi saksalaiset auttoivat Jonas Variakojisin johtamia liettualaisjoukkoja pysäyttämään Puna-armeijan kulku lähellä Kėdainiaita. 8. helmikuuta ensimmäinen liettualainen sotilas, Povilas Lukšys, sai surmansa tiedustelutehtävässä lähellä Taučiūnaita. 10. helmikuuta liettualaiset ja saksalaiset joukot valtasivat Šėtan ja pakottivat Puna-armeijan perääntymään. Voiton Šėtassa kerrotaan nostaneen liettualaisten sotilaiden mielialaa ja taistelutahtoa. Vapaaehtoisten saksalaisten rykmentti oli sijoitettuna Kaišiadorysin ja Žiežmariain väliselle linjalle. Saksalaiset ottivat osaa taisteluihin linjallaan ja olivat mukana valtaamassa Jieznasia. Jieznasin valtauksen aiheuttaman takaiskun seurauksena Puna-armeijan joukot alkoivat hajota ja osa sotilaista luopui aseista.
12. helmikuuta Puna-armeija hyökkäsi Alytusiin. Neljä liettualaista komppaniaa joutuivat puolustamaan kaupunkia ilman taustatukea, kunnes saksalaisia sotilaita saapui kaupunkiin. Alytusissa tapahtuneissa taisteluissa liettualainen komentaja Antanas Juozapavičius sai surmansa, mikä johti liettualaisten sotilaiden perääntymiseen kohti Marijampolėa. Helmikuun 14. ja 15. päivien välisenä yönä saksalaiset joukot valloittivat Alytusin takaisin ja pakottivat Puna-armeijan perääntymään.
Vuoden 1918 loppuun mennessä liettualainen komentaja Povilas Plechavičius aloitti veljensä Aleksandrasin kanssa liettualaisten partisaanien organisoimisen Skuodasissa. Toinen partisaaniryhmä perustettiin Joniškėlisissa.
Puna-armeijan joukkojen kulku kohti Itä-Preussia huoletti Saksaa, minkä seurauksena kenraali Rüdiger von der Goltz lähetettiin vapauttamaan Liepājan, Mažeikiain, Radviliškisin ja Kėdainiain välistä rautatielinjaa. Helmikuun lopulla liettualaiset partisaanit saksalaisen tykistön tukemana ottivat haltuunsa Mažeikiain ja Sedan sekä pakottivat bolševikit Kuršėnaihin. 27. helmikuuta 1919 saksalaiset vapaaehtoiset Plechavičiusin ja Joniškėlisin partisaanien tukemana löivät Puna-armeijan rykmentin lähellä Luokėa. Samana päivänä kommunistit yhdistivät Liettuan neuvostotasavallan ja Valko-Venäjän neuvostotasavallan Liettualais-valkovenäläiseksi neuvostotasavallaksi. 7. maaliskuuta saksalaiset valtasivat Kuršėnain kaupungin, 11. maaliskuuta Šiauliain ja 12. maaliskuuta Radviliškisin. 14. maaliskuuta liettualaiset partisaanit ja saksalaiset joukot valtasivat Šeduvan. Saksalaiset sotilaat toimivat Liettuassa 31. toukokuuta 1919 saakka.
Huhtikuussa 1919 Liettuan armeija alkoi siirtyä kohti Vilnaa vallaten Žąsliain ja Vievisin. Liettualaisten eteneminen pysähtyi kuitenkin 8. huhtikuuta. Samaan aikaan Puolan armeija valtasi Vilnan kommunistisilta joukoilta ja pakotti Puna-armeijan vasemman siiven perääntymään Neris-joen eteläpuolelta. Maaliskuun alkupuolella liikekannallepano alkoi, mikä vahvisti Liettuan armeijaa. Uudelleenorganisoitu ja vahvempi Liettuan armeija oli valmis ajamaan Puna-armeijan ulos Liettuan alueelta. 17. toukokuuta uudelleenorganisoitu armeija valtasi Kurkliain kaupungin. Kaksi päivää myöhemmin vallattiin Anykščiai, Skiemonys ja Alanta. Utenan kaupunki vallattiin kesäkuun alkuun mennessä.
19. toukokuuta Liettuan armeija valtasi Panevėžysin ja Raguvan. Liettuan armeijan voittokulku jatkui; Subačius vallattiin 25. toukokuuta ja Rokiškis 30. toukokuuta. Puna-armeija vetäytyi Kupiškisista toukokuun lopulla ja kaupunki joutui Liettuan armeijan haltuun 1. kesäkuuta. Liettualaiset joukot saapuivat 10. kesäkuuta latvialaisten partisaanien hallitsemalle alueelle, joille liettualaiset toimittivat ammuksia.
Elokuun lopulla 1919 Liettuan armeija löi Puna-armeijan lähellä Zarasaita. Liettualaiset joukot jatkoivat etenemistään Väinäjoelle saakka Latvian rajan lähelle. Sodassa saatujen häviöiden johdosta Lietutalais-valkovenäläisen neuvostotasavallan hallitus lopetti toimintansa.
12. heinäkuuta 1920 Liettua allekirjoitti Neuvosto-Venäjän kanssa Liettuan-Neuvosto-Venäjän rauhansopimuksen. Venäjä tunnusti Liettuan tasavallan itsenäisyyden ja sen oikeuden Puolan valtaamaan Vilnan alueeseen. Puola ja Valko-Venäjän kansallinen tasavalta eivät tunnustaneet rauhansopimusta. Monien historioitsijoiden arvioiden mukaan huolimatta Venäjän kanssa kirjoitetusta rauhansopimuksesta, Liettuan tasavalta oli erittäin suuressa vaarassa joutua paikallisten kommunistien vallankaappauksen uhriksi, mutta Puolan-Neuvosto-Venäjän sota esti vallankaappaushankkeen toteutumisen.