Olut
Valmistus

Oluen valmistusta kutsutaan oluen panemiseksi. Oluen valmistuksessa valtaosa mallastetun viljan hiilihydraatteista muuttuu käymisprosessissa hiivan avulla alkoholiksi.
Viljaraaka-aineen mallastaminen aloitetaan liottamalla viljaa vedessä kahdesta kolmeen päivää. Tämän jälkeen liotetun viljan annetaan itää useiden päivien ajan. Idättämisessä viljan tärkkelys pilkkoutuu lyhytketjuisemmaksi  ja tärkkelystä sokereiksi hajottavat entsyymit (amylaasit) aktivoituvat. Idättämisen jälkeen vilja rouhitaan ja kuivataan. Itäminen siis keskeytetään siinä vaiheessa, kun juuri- ja varsi-idut ovat vasta alkaneet muodostua, eikä tärkkelys ole vielä täysin sokeroitunut (hydrolysoitunut). Maltaan väri, maku ja sokeripitoisuus riippuu sen valmistustavasta. Kuivattamislämpötilalla pystytään vaikuttamaan oluen tummuuteen ja makuun. Kevyt paahto saa aikaan vaaleaa mallasta ja olutta, voimakas paahto tummaa. Lisäksi erittäin voimakas paahto kiteyttää sokerin ja paahtamista jatkettaessa sokeri lopulta karamellisoituu. Panimo voi sekoittaa useaakin mallasta saadakseen halutun maun ja värin.
Paahdettu mallas mäskätään kuumalla vedellä tai keittämällä, jolloin entsyymit pilkkovat maltaissa olevan tärkkelyksen liukoiseen muotoon: käymiskelpoisiksi sokereiksi. Lisäksi mäskissä on aminohappoja, rasvahappoja, vitamiineja ja kivennäisaineita. Veden ohella mäskissä on eniten sokereita, joista tärkein on maltoosi eli mallassokeri. Tärkkelyksen sokeroitumatta jäänyt osuus koostuu keskipitkistä hiilihydraateista, dekstriineistä. Mäski siivilöidään vierteeksi, joka on jo sellaisenaan käymiskelpoinen neste. Vierre kuitenkin keitetään vielä humalan kanssa, jolloin olueen saadaan lisää tuoksua ja katkeruutta. Humalan jäämät eli rupa ja vierre erotetaan toisistaan yleensä linkoamalla. Kantavierreväkevyys kertoo vierteen liuenneen kuiva-aineen – sokereiden, dekstriinien ja muiden kiintoaineiden määrän ennen käymisprosessia. Oluen jäännösuutepitoisuus on käymisen jälkeinen kiintoainemäärä, eli kantavierteen kiitoainesmäärä vähennettynä käymisprosessissa alkoholiksi muuttuneiden sokereiden määrällä. Käymisprosessi kestää pintahiivaoluilla 15–22 °C:n lämpötilassa 2–5 päivää, minkä jälkeen olutta kypsytetään muutama päivä matalammassa lämpötilassa. Pohjahiivaoluilla käyminen tapahtuu 8–12 °C:n lämpötilassa noin viikossa ja kypsytys noin 2–3 viikkoa, vahvoissa oluissa jopa kolme kuukautta. Suomessa kehitetyllä hiivan immobilisoinnilla kypsytys voidaan toteuttaa jopa kahdessa tunnissa. Tekniikan ovat ottaneet käyttöön ainakin Sinebrychoff ja Hartwall.
Käymisen ja kypsytyksen jälkeen suurin osa oluista suodatetaan. Suodatusvaiheessa oluesta poistetaan hiiva ja proteiinit, jolloin olut kirkastuu ja sen säilyvyys paranee. Jotkin panimot pastöroivat oluensa sen tasapainon ja hygienisyyden parantamiseksi. Pastörointi pidentää oluen säilyvyyttä, mutta vaikuttaa oluen makuun. Suodatettuun olueen voidaan vielä lisätä sokeria, hiivaa tai humalaa, jolloin se jatkaa kypsymistään ja joskus myös käymistään kunnes hiiva on kuluttanut kaiken sokerin. Juoma kypsytetään pulloissa tai tynnyrissä, joka voi olla puuta tai metallia. Vähittäismyyntiin tarkoitettu olut pakataan yleensä lasipulloihin tai tölkkeihin.