stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Helmipihlaja
Ulkonäkö

Helmipihlaja kasvaa pensaaksi tai pikkupuuksi, korkeudeltaan kolmesta kuuteen metriä. Suomessa se on viljeltynä jäänyt vain 2–3-metriseksi. Lajilla lehdet ovat parilehdykkäiset samaan tapaan kuin kotipihlajalla. Lehdyköitä on 19–29 kappaletta, eli 9–14 paria ja kärkilehdykkä. Lehdykät ovat 1,5–3,5 senttimetrin pituiset, pitkulaiset, toissahalaitaiset paitsi tyviosastaan, nuorina harvakarvaiset ja myöhemmin kaljut. Helmipihlajan kukinto on neljästä kahdeksaan senttimetriä leveä huiskilo. Marjat ovat pihlajille epätyypillisesti valkoiset, halkaisijaltaan kuudesta seitsemään millimetriä.
Levinneisyys

Helmipihlaja esiintyy luonnonvaraisena Keski-Kiinassa. Se kasvaa vuoristoissa yli kahden kilometrin korkeudessa Gansun, Henanin, Hubein, Qinghain, Shaanxin, Shanxin, Sichuanin ja Yunnanin provinsseissa. Se kasvaa kuivanpuoleisissa tammivaltaisissa metsissä.
Laji voi olla viljelykarkulainen alkuperäisen levinneisyytensä ulkopuolella.
Käyttö

Helmipihlajaa kasvatetaan myös koristepuuna. Laji menestyy Suomessa viljeltynä I–II-vyöhykkeillä, mutta joidenkin taimitarhojen ilmoittaman tiedon mukaan jopa V-vyöhykkeellä.
István Szívós (vesipalloilija, 1920)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Reliefi Szivósista. |  Reliefi Szivósista. |  Reliefi Szivósista. |  |
Maa:   Unkari
Miesten vesipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1952 |  |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 |  |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Torino 1954 |  |  |
István Szivós (20. elokuuta 1920 Szeged – 22. kesäkuuta 1992 Budapest) oli unkarilainen vesipallon olympiavoittaja ja Euroopan mestari. Hän kilpaili kesäolympialaisissa myös ratauinnissa.
Szivós voitti Unkarin maajoukkueessa olympiakultaa Helsingissä 1952 ja Melbournessa 1956, olympiahopeaa Lontoossa 1948 ja Euroopan mestaruuden Torinossa 1954. Melbournessa hän osallistui myös miesten 200 metrin rintauintiin. Hänen István-poikansa on vesipallon olympiavoittaja ja yhteensä nelinkertainen olympiamitalisti ja Márton-pojanpoikansa olympiatason vesipalloilija.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta István Szívós (vesipalloilija, 1920) Wikimedia Commonsissa
Hartsityräkki

| Hartsityräkki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Malpighiales
Heimo::  Tyräkkikasvit Euphorbiaceae
Suku::  Tyräkit Euphorbia
Laji::  resinifera
Kaksiosainen nimi
 Euphorbia resinifera  A.Berger. 
Synonyymit
 Euphorbia officinarum 
Katso myös
   Hartsityräkki Wikispeciesissä   Hartsityräkki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hartsityräkki (Euphorbia resinifera) on tyräkkilaji joka muodostaa matalan, monihaaraisen kasvuston jossa versot ovat meheviä, nelisärmäisiä ja sinertävänvihreitä tai vihreitä. Hartsityräkkiä, niin kuin monia muitakin tyräkkejä, luullaan ulkonäkönsä tähden usein kaktuksiksi, mitä ne eivät kuitenkaan ole. Kaktukset ovat Amerikasta kotoisin, kun taas tyräkit ovat vanhan maailman kasveja. Suvun yhteisenä piirteenä on myrkyllinen valkoinen (tai keltainen) maitiaisneste.
Ulkonäkö ja koko

Hartsityräkin versot ovat meheviä, nelisärmäisiä, ja sinertävänvihreitä tai vihreitä, haarovia, noin 60 cm korkeita. Se muodostaa puolipallon muotoisia tyynymäisiä kasvustoja, jotka ovat jopa 2–3 metriä leveitä. Särmissä on muhkuramaisia nystyröitä ja noin 6 mm pitkiä, valkoisia, ruskehtavia kärjestään, olevia piikkejä.
Laji kukkii pienin kirkkaankeltaisin kukin kesä-elokuussa, mutta luontaisen esiintymisalueensä ulkopuolella vain harvoin.
Hedelmä on kolmeosainen kota, jossa on kussakin lohkossa yksi siemen.
Levinneisyys

Hartsityräkki on kotoperäinen laji Marokossa Atlasvuorien rinteillä.
Elinympäristö ja kasvupaikka

Luonnossa hartsityräkki kasvaa 600–1800 metrin korkeudessa. Pohjois-Amerikassa sitä kasvatetaan ulkona kuumilla ja aurinkoisilla alueilla.
Käyttö

Maitiaisnestettä on käytetty lääkkeenä antiikin aikana. Nykyään siitä uskotaan saatavan tulevaisuudessa voimakasta kipulääkettä, sillä sen sisältämä resiniferatoksiini näyttää estävän kipua hyvin tehokkaasti.
Kasvi on erittäin myrkyllinen; sen maitiaisnesteen sisältämä resiniferatoksiini (RTX) on erittäin polttavaa. Kun puhdas, teollisesti valmistettu kapsaisiini on scovillen asteikolla voimakkuudeltaan lähes 16 000 000 yksikköä, puhdas resiniferatoksiini on 16 miljardia.
Aiheesta muualla

Indoor plants Euphorbia types and varieties. Indoor plants Euphorbia - planting, pruning, growing and cultivation. The Plant Encyclopedia
Ivan Bohdan

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten kreikkalais-roomalainen paini. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Rooma 1960 | yli 87 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 1958 | yli 87 kg |  |
|  Kultaa | Jokohama 1961 | yli 87 kg |  |
Ivan Havrylovytš Bohdan (ukr. Іван Гаврилович Богдан, ven. Иван Гаврилович Богдан, Ivan Gavrilovitš Bogdan, 29. helmikuuta 1928 Ukrainan SNT – 25. joulukuuta 2020) oli Neuvostoliittoa edustanut kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Bogdan voitti raskaassa sarjassa olympiakultaa Roomassa 1960. Maailmanmestaruuden hän voitti Budapestissa 1958 ja Jokohamassa 1961. Bohdan kuoli 92-vuotiaana 24. ja 25. joulukuuta 2020 välisenä yönä.
Aiheesta muualla

Ivan Bohdan Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Ivan Makušok

Ivan Aleksejevitš Makušok  (Иван Алексеевич Макушок) on Valko-Venäjän ja Venäjän liiton valtiosihteeri Pavel Borodinin lehdistösihteeri sekä  Valko-Venäjän ja Venäjän liiton tiedotustoimiston päällikkö ja Itsenäisten valtioiden yhteisön vaalitarkkailijoiden johtaja Valko-Venäjän presidentinvaalissa 2006.
Aiheesta muualla

Lännen informaatiosodasta: Kummallinen diktatuuri (venäjäksi)
Venäjän ja Valko-Venäjän liiton ongelmia ja näköaloja (venäjäksi)
Irina Hakamada: Lännessä jatketaan demokraattisten voimien tukemista Valko-Venäjällä (venäjäksi)
István Tarlós

| István Tarlós |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 26. toukokuuta 1948 (ikä 76) Budapest, Unkari
Poliitikko
Puolue:  sitoutumaton
Entiset puolueet:  Vapaiden demokraattien liitto
Asema:  Budapestin pormestari (2010–)
Aiheesta muualla
Virallinen sivu
István Tarlós (s. 26. toukokuuta 1948 Budapest, Unkari) on unkarilainen poliitikko, joka valittiin vuonna 2010 Budapestin pormestariksi.
Tarlós syntyi Budapestissa 1948. Hän valmistui yliopistosta insinööriksi, ja tämän jälkeen hän työskenteli 15 vuotta rakennusteollisuudessa. Tarlós astui aktiivisesti politiikkaan vasta 1990-luvulla. Hän oli liittynyt 1989 kommunismin vastaiseen Vapaiden demokraattien liittoon (SZDSZ). Tarlós valittiin 1990 Budapestin III osa-alueen pormestariksi.
Tarlós jätti SZDSZ:n kesällä 1994 poliittisten erimielisyyksien takia. Hän oli sen jälkeen sitoutumaton, jona valittiin uudelleen III osa-alueen pormestariksi 1994, 1998 ja 2002. Fideszin tukemana Tarlós asettui 2006 ehdokkaaksi Budapestin pormestariksi. Hän hävisi kuitenkin äänestyksen yhdellä prosenttiyksiköllä Gábor Demszkylle. Tarlós valittiin lokakuussa 2006 Fideszin ja Kristillisdemokraattisen kansanpuolueen Budapestin kunnan yhteisosaston johtajaksi, vaikka hän pysyi edelleen sitoutumattomana. Tarlós valittiin 2010 selvällä ääntenenemmistöllä Budapestin uudeksi pormestariksi.
Aiheesta muualla

Tarlósin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (unkariksi)
Ivan Marjanenko

Ivan Oleksandrovytš Marjanenko (oikea sukunimi: Petlišenko ukr. Іван Олександрович Мар'яненко (Петлішенко); 9. kesäkuuta 1878 Sotševanivin huuttori, lähellä Marjanivkaa, Jelisavetgradin piiri, Hersonin kuvernementti – 4. marraskuuta 1962 Harkova, Ukrainan SNT) oli ukrainalainen sankariroolien näyttelijä, ohjaaja ja opettaja.
Muistolaatta Ivan Marjanenkon kotitalon seinässä Harkovassa.
Ivan Marjanenkon kotitalo Harkovassa.
Marjanenko kävi koulun Kupjanskissa (1895) ja työskenteli sitten näyttämömestarina ja näyttelijänä setänsä Marko Kropyvnytskyin seurueessa ja Onysym Suslovin seurueessa (1899–1906) ja F. Volykin (1903–1904) seurueessa. Hän oli näyttelijä ja ohjaaja Sadovskyin teatterissa Kiovassa (1906–1914). Hän johti Ukrainan näyttelijöiden yhdistystä (1915–1916) ja Ukrainan kansallisteatteria Kiovassa (1917–1918). Vuonna 1918 hän liittyi valtion draamateatteriin (vuodesta 1919 Ukrainan neuvostotasavallan Ševtšenkon ensimmäinen teatteri). Hän työskenteli Berezilissä (1922–1934) ja Harkovan ukrainalaisessa draamateatterissa (1934–1958). Marjanenko esiintyi lähes 200 roolissa useissa näytelmissä ukrainalaisista kansannäytelmistä maailman klassikoihin. Oltuaan kansanomaisen teatterityylin näyttelijä hän siirtyi Berezilin muodolliseen innovatiiviseen näyttelemistyyliin. Kun Les Kurbasia vastaan hyökättiin vuonna 1933, Marjanenko puhui hänen puolustuksekseen.
Teatterin ohella hän näytteli myös elokuvissa, muun muassa Ivan Kavaleridzen ohjaamassa, Suomessakin esitetyssä elokuvassa Prometheus.. Hän opetti Lysenkon teatteri- ja musiikki-instituutissa Kiovassa (1917–1918) ja Harkovan teatteri-instituutissa (1944–1961). Marjanenko on kirjoittanut teoksen Mynule ukrajinskoho teatru ('Ukrainan teatterin menneisyys', 1953). Hänen elämäkertansa julkaistiin Kiovassa vuosina 1964 ja 1968.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivan Marjanenko Wikimedia Commonsissa
Ivan Mane Jarnovic

Ivan Mane Jarnovic (ital. Giornovichi, 1740/1745–1804) oli kroatialainen viulisti ja säveltäjä. Hän oli luultavasti kotoisin Dubrovnikista.
Jarnovic esiintyi, sävelsi ja johti orkestereja ympäri Euroopan. Hän kiersi Ranskassa, Itävallassa, Saksassa, Sveitsissä, Puolassa, Skandinaviassa ja Englannissa. Hän oli ensiviulistina Katariina Suuren orkesterissa Venäjällä.
Jarnovicin tuotanto käsittää 50 kamarimusiikkiteosta, 22 viulukonserttoa, joista 17 on säilynyt. Hänen ansiokseen luetaan hitaan romanza-osan lisääminen viulukonserton rakenteeseen.
Kirjallisuutta

G. Desnoisterres, Jarnowick (Pariisi, Le Brisoys, 1844)
P. Smith, Scènes de la vie          d'artiste (Une leçon de Jarnovic, Pariisi, 1844)
Ivan A. Rakovskyi

| Ivan A>  Rakovskyi |
| --- | --- |
 Ivan A. Rakovskyi
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. elokuuta 1874 Tšahriv, Rohatynin piiri, Galitsia
Kuollut: 1. maaliskuuta 1949 (74 vuotta) Newark, New Jersey, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  antropologia, eläintiede
Ivan A. Rakovskyi, ukr. Іван Раковський, (24. elokuuta 1874 Tšahriv, Rohatynin piiri, Galitsia – 1. maaliskuuta 1949 Newark, New Jersey, Yhdysvallat) oli ukrainalaissyntyinen antropologi, eläintieteilijä ja opettaja ja yhteiskunnallinen vaikuttaja. Hän oli  Ševtšenkon tieteellisen seuran (NTŠ) täysjäsen vuodesta 1903 ja kunniajäsen.
Rakovskyi oli opiskeluaikana perustamassa Lvivin Akateemista Hromadaa ja oli sen ensimmäinen puheenjohtaja. Valmistuttuaan 1896 Lvivin yliopistosta hän opetti Kolomyjan koulussa. Hän väitteli 1903. Hän osallistui 1903–1905 Fedir Vovkin antropologiselle tutkimusmatkalle Karpaateille ja Podiliaan. Hän oli opettajien Hromadan perustajia Lvivissä 1908 ja osallistui Ševtšenkon tieteellisen seuran toimintaan puheenjohtajan Myh’ailo Hruševskyin sihteerinä sekä Prosvita-seuran ja Vidrodžennja-raittiusseuran toimintaan. Hän opetti 1921–1925 antropologiaa ja eläintiedettä ensimmäisen maailmansodan jälkeen perustetussa Lvivin maanalaisessa ukrainalaisessa yliopistossa, jonka perustamiseen hän osallistui.
Rakovskyi kirjoitti vuonna 1925 Serhi Rudenkon kanssa esseen, jossa hän kehitti teorian (vastoin Vovkin teoriaa), että Ukrainan väestö ei koostunut yhdestä rotutyypistä (dinaarinen) vaan ainakin kuudesta eurooppalaisesta tyypistä, joskin dinaarinen olisi vallitseva. Hän oli 1930-luvulla ilmestyneen ukrainalaisen tietosanakirjan Ukrajinska zahalna entsyklopedija päätoimittaja. Hän oli kahdesti NTŠ:n puheenjohtaja, ensin Lvivissä 1935–1939 ja sitten Saksassa 1946–1949, jonne hän emigroitui toisen maailmansodan jälkeen. Hän muutti 1948 Yhdysvaltoihin, jossa hän kuoli seuraavana vuonna. Hän julkaisi artikkeleita eläintieteestä ja antropologiasta, tieteellisiä ja kansantajuisia teoksia.
Ilmari Kalkkinen

Ilmari Kalkkinen (1950-luvun alku)
Ensi Ilmari Kalkkinen  (12. marraskuuta 1892 Tampere – 26. maaliskuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen metsänhoitaja, virkamies ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Kalkkisen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Konrad Emanuel Kalkkinen ja Hedvig Sofia Klaavu ja puoliso vuodesta 1918 Katri Maria Warén. Kalkkinen tuli ylioppilaaksi Tampereen realilyseosta 1911 ja valmistui metsänhoitajaksi 1915. Hän oli Metsähallituksen apulaismetsänhoitaja, joka teetti hankintahakkauksia sotilas- ja siviilivirkakunnan virkataloilla Turun ja Porin läänissä ja Hämeen läänissä 1915–1918, Turun ja Porin läänin lääninmetsätarkastaja 1918–1928, Lounais-Suomen metsänhoitolautakunnan metsänhoitaja 1929–1933, Maataloustuottajain Keskusliiton metsänmyyntiosaston johtaja 1934–1936, Metsäliitto Oy:n toimitusjohtaja 1934–1947 ja Osuuskunta Metsäliiton toimitusjohtaja 1947–1959. Hän oli myös kansanhuoltoministeriön toimistopäällikkö 1939–1940 ja Metsänomistajain Metsäkeskus Oy:n toimitusjohtaja 1945–1947. Kalkkisella oli lisäksi useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 1942.
Musiikillinen Kalkkinen oli lisäksi turkulaisen Mieskuoro Laulun Ystävien johtaja 1921–1933 ja kunniajohtaja vuodesta 1933, Suomen Laulajain ja Soittajain liiton hallituksen jäsen 1929–1952, Turun kaupungin musiikkilautakunnan jäsen 1931–1933, Suomen Laulun lauluakatemian hallituksen jäsen vuodesta 1934, Mieskuoro Finlandian varajohtaja 1938–1939, Mieskuoroliiton puheenjohtaja 1945–1953, Suomalaisen Oopperan, vuodesta 1956 Suomen Kansallisoopperan johtokunnan jäsen 1946–1964 ja puheenjohtaja 1949–1953, Suomen Kuoroliiton Turun piirin puheenjohtaja sekä Laulukuoro Urisevien Ukkojen johtaja.
Aiheesta muualla

Niklas Jensen-Eriksen: Ilmari Kalkkinen Biografiasampo.
Ivan Maksimov

| Ivan Maksimov |
| --- | --- |
 Ivan Maximov jääpallon maailmancupissa 2007.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Ivan Ivanovitš Maksimov
Syntynyt: 24. kesäkuuta 1973 (ikä 51) Krasnojarsk
Jääpallon pelaaja
Pituus:  180 cm
Paino:  79 kg
Pelipaikka:  keskikenttä
| Urheilijan ura> Seurat |
| --- | --- | --- | --- |
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1989–1992 |  Torpedo Sosnovoborsk |  |  |
| 1992–2005 |  Jenisei Krasnojarsk |  |  |
| 2005-2006 |  SKA-Neftjanik Habarovsk |  |  |
| 2006-2014 |  Moskovan Dynamo |  |  |
| 2014-2015 |  Jenisei Krasnojarsk |  |  |
Maajoukkue
| 1998- |  Venäjä |  | () |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 13. joulukuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 13. joulukuuta 2014.
Ivan Ivanovitš Maksimov (ven. Иван Иванович Максимов, s. 24. kesäkuuta 1973, Krasnojarsk Neuvostoliitto) on venäläinen jääpallovalmentaja. Hän toimii Superliigassa pelaavan HK Vodnikin päävalmentajana.
Saavutukset

Seurajoukkueissa
8 Venäjän mestaruutta: 2001, 2007, 2008, 2009, 2010, 2012, 2013, 2015
4 Venäjän mestaruushopeaa 1999, 2000 ja 2003 Jenisein riveissä ja 2011 Moskovan Dynamon riveissä,
3 Jääpallon maailmancup voittoa: 2006, 2007 ja 2013 Moskovan Dynamon riveissä,
3 Jääpallon Euroopan cup voittoa: 2006, 2008 ja 2009 Moskovan Dynamon riveissä,
4 Jääpallon Champions Cup voittoa: 2004 Vodnikin riveissä sekä 2006, 2008 ja 2013 Moskovan Dynamon riveissä.
Maajoukkueessa
4 maailmanmestaruutta: 2001, 2007, 2008, 2011
5 MM-hopeaa: 2003, 2005, 2009, 2010 ja 2012
1 MM-pronssi: 2004
Henkilökohtaisesti
Kaudella 2005-2006 teki seuransa Neftjanikin maaliennätyksen eli 71 maalia Venäjänä pääsarjassa. Yhdessä otteluista hän teki kaikkiaan 12 maalia.
I’ve Found a New Baby

”I’ve Found a New Baby” on jazzstandardi vuodelta 1926. Sen sävelsivät ja sanoittivat Spencer Williams ja Jack Palmer. Kappaleen äänitti ensimmäisenä Clarence Williams yhtyeensä Blue Fiven kanssa. Sen on levyttänyt suuri määrä artisteja, mukaan lukien Mills Brothers, Harry James, Sidney Bechet, Lester Young ja Benny Goodman. Goodmanin levytys vuodelta 1939 on erityisen tunnettu nuoren Charlie Christianin soittaman kitarasoolon ansiosta.
Suomeksi kappaleen on sanoittanut Sauvo Puhtila nimelle ”Neljä pientä kirjainta”. Suomenkielisen version ovat äänittäneet Helena Siltala ja Brita Koivunen.
Italian Grand Prix 1956

Italian Grand Prix 1956 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 2. syyskuuta 1956 Monzan radalla. Kilpailu oli kauden viimeinen, ja sen voitti Stirling Moss, jolle voitto oli kauden toinen. Maailmanmestaruustaistelu käytiin Juan Manuel Fangion, Peter Collinsin ja Jean Behran välillä, mikä ratkesi Fangion eduksi Collinsin luovuttaessa autonsa hänelle.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 36 |  Stirling Moss | Maserati | 50 | 2:23.41,3 | 6 | 8+1 |
| 2 | 26 |  Peter Collins | Ferrari | 50 | +5,7 s | 7 | 3 |
| Jaettu | 26 |  Juan Manuel Fangio | Ferrari |  |  |  | 3 |
| 3 | 4 |  Ron Flockhart | Connaught-Alta | 49 | +1 krs. | 26 | 4 |
| 4 | 38 |  Paco Godia | Maserati | 49 | +1 krs. | 18 | 3 |
| 5 | 6 |  Jack Fairman | Connaught-Alta | 47 | +3 krs. | 16 | 2 |
| 6 | 40 |  Luigi Piotti | Maserati | 47 | +3 krs. | 15 |  |
| 7 | 14 |  Toulo de Graffenried | Maserati | 46 | +4 krs. | 19 |  |
| 8 | 22 |  Juan Manuel Fangio | Ferrari | 46 | +4 krs. | 1 |  |
| Jaettu | 22 |  Eugenio Castellotti | Ferrari |  |  |  |  |
| 9 | 12 |  André Simon | Gordini | 45 | +5 krs. | 25 |  |
| 10 | 42 |  Gerino Gerini | Maserati | 42 | +8 krs. | 17 |  |
| 11 | 44 |  Roy Salvadori | Maserati | 41 | +9 krs. | 14 |  |
| Kesk. | 28 |  Luigi Musso | Ferrari | 47 | Ohjaus | 3 |  |
| Kesk. | 46 |  Umberto Maglioli | Maserati | 42 | Ohjaus | 13 |  |
| Jaettu | 46 |  Jean Behra | Maserati |  |  |  |  |
| Kesk. | 18 |  Harry Schell | Vanwall | 32 | Voimansiirto | 10 |  |
| Kesk. | 32 |  Jean Behra | Maserati | 23 | Magneetto | 5 |  |
| Kesk. | 48 |  Bruce Halford | Maserati | 16 | Moottori | 22 |  |
| Kesk. | 20 |  Maurice Trintignant | Vanwall | 13 | Voimansiirto | 11 |  |
| Kesk. | 16 |  Piero Taruffi | Vanwall | 12 | Öljyvuoto | 4 |  |
| Kesk. | 24 |  Eugenio Castellotti | Ferrari | 9 | Pyörä | 2 |  |
| Kesk. | 34 |  Luigi Villoresi | Maserati | 7 | Moottori | 8 |  |
| Jaettu | 34 |  Jo Bonnier | Maserati |  |  |  |  |
| Kesk. | 10 |  Robert Manzon | Gordini | 7 | Runko | 23 |  |
| Kesk. | 30 |  Alfonso de Portago | Ferrari | 6 | Pyörä | 9 |  |
| Kesk. | 2 |  Les Leston | Connaught-Alta | 6 | Ripustukset | 20 |  |
| Kesk. | 8 |  Hernando da Silva Ramos | Gordini | 3 | Moottori | 21 |  |
| DNS | 50 |  Wolfgang von Trips | Ferrari |  | Onnettomuus harjoituksissa |  |  |
Muuta

Paalupaikka: Juan Manuel Fangio - 2.42,6
Nopein kierros: Stirling Moss - 2.45,5
Iso-Ruokonen (Soini)

| Iso-Ruokonen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Pohjanmaa
Kunnat:  Soini
Koordinaatit:  62°47′08″N, 24°13′48″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kolunjoen valuma-alue (35.46)
Laskujoki:  Syväjoki 
Järvinumero:  35.463.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  179,8 m  
Rantaviiva:  3,865 km  
Pinta-ala:  27,693 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso-Ruokonen 
Iso-Ruokonen on Etelä-Pohjanmaalla Soinissa Pahankalanperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 28 hehtaaria, se on 1,3 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 3,9 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Syväjoen alueeseen (35.463) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 179,8 metriä mpy.
Ilmari Kaijala

Ilmari Fredrik Kaijala (28. huhtikuuta 1886 Paattinen – 13. syyskuuta 1944 Rymättylä) oli suomalainen piirtäjä ja taidemaalari. Hän oli Pro Arte -taiteilijaryhmän jäsenenä.
Kaijala oli tunnettu ennen kaikkea piirtäjänä. Hän piirsi maisemapiirroksia sekä lempeän karikatyyrisiä henkilökuvia eri yhteiskuntaluokkien ihmisistä tiede- ja virkamiehistä aina Turun torikauppiaisiin ja vossikkakuskeihin saakka. Kaijala ryhtyi maalaamaan öljyväreillä vuoden 1912 tienoilla. Maalarina Kaijala sai vaikuttensa realismista ja jälki-impressionismista. Aiheet maalauksiinsa hän sai lähinnä luonnosta.
Kaijala opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Elias Muukan ja Victor Westerholmin johdolla 1906–1910 sekä Pariisissa Académie Colarossissa 1913. Kaijala teki opintomatkoja Pariisiin, Tukholmaan ja Pietariin. Hänen piirustuksiaan ja maalauksiaan on Turun Taidemuseossa.
Kaijala toimi piirustuksenopettajana eri oppikouluissa 1908–1943 sekä tilapäisenä opettajana Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Hän kuvitti myös Tuhkimus-pilalehteä ja Lucifer-joululehteä. Kaijalan vanhemmat olivat maanviljelijä Jooseppi Kaijala ja Johanna o.s. Heikanen.
Kaijala vietti viimeisen elinvuotensa Rymättylässä ja jatkoi sielläkin piirtämistä ja maalaamista elämänsä loppuun saakka.
Kirjallisuutta

L. Wennervirta: Mestaripiirtäjä Ilmari Kaijala. Elämäkerta ja tuotannonesittelykirja. Helsinki: Otava, 1947.
Ilmari Järvenpää

Ilmari Järvenpää (s. 26. maaliskuuta 1996) on suomalainen näyttelijä.
| Vuosi | Elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2009 | Skavabölen pojat | Rupert lapsena |
| 2010 | Rare Exports | Juuso |
| 2013 | Kekkonen tulee! | Jussi |
| 2022 | Laitapuolen hyökkääjä | Narkki 2 |
| Vuosi | Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2008 | Evoluutioita | Ilmari |
| 2020 | Human Flesh | L |
| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2011 | Tappajan näköinen mies | Sergei Gudajev |
| 2016 | Roba | Julle |
| 2017 | Koukussa | esiintyvä muusikko |
| 2018 | Luottomies | esiintyvä näyttelijä |
| 2018 | Syke | Narkki |
| 2020 | Eristyksissä | Ilmari |
| 2021 | Roba | Kaapo |
| 2021 | Pahan väri | Nuori Jani Anttila |
Aiheesta muualla

Ilmari Järvenpää Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Ilmari Järvenpää Elonetissä.
I’ve Been Waiting for You

| ”I’ve Been Waiting for You” Abba |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Abba
 B-puoli: ”King Kong Song”
 Äänitetty : 1974
 Julkaistu: 1974
 Tekijä(t): Benny Andersson Björn Ulvaeus Stig Anderson
 Tuottaja(t): Benny Andersson Björn Ulvaeus
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 03.41
 Levy-yhtiö: Polar Music
Abban muut singlet
| ”So Long” 1974 | ”I’ve Been Waiting for You” 1974 | ”I Do, I Do, I Do, I Do, I Do” 1975 |
I’ve Been Waiting for You on ruotsalaisen Abba-yhtyeen musiikkikappale vuodelta 1974. Sen sävelsivät ja sanoittivat Benny Andersson, Björn Ulvaeus ja Stig Anderson. Päälaulajana on Agnetha Fältskog. Kappale julkaistiin alkuaan ”So Long” -singlen b-puolena. Singlen a-puolena se julkaistiin Australiassa ja Uudessa-Seelannissa, julkaisun b-puolena on ”King Kong Song”.
Amanda Seyfried tulkitsee kappaleen musikaalielokuvassa Mamma Mia: Here We Go Again!.
Käännös suomeksi
JTBC Newsroom

| JTBC Newsroom> JTBC 뉴스룸 |
| --- | --- |
Tyyli:  uutisohjelma
Kestoaika:  82 min (maanantaista torstaihin) 52 min (perjantai) 37 min (lauantai ja sunnuntai)
Alkuperämaa:   Korean tasavalta
Alkuperäiskieli:  korea
Verkko:   JTBC
Esitetty:  22. syyskuuta 2014 –
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  JTBC
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
JTBC Newsroom on televisioyhtiö JTBC:n esittämä eteläkorealainen uutisohjelma.
Aiheesta muualla

Viralliset kotisivut
JUU EI

JUU EI on suomalainen komediasarja, jota esitettiin Yle TV2 -kanavalla vuonna 2003 ja uusintana vuonna 2006 ja 2010. Sarja kertoo Hyppyrin perheen elämästä ja kommelluksista. Ohjelman on käsikirjoittanut ja ohjannut Pekka Lepikkö ja tuottanut Jarmo Oksa.