Suomen autovero
Autoveron kiertoa

Suomen korkeana pidetty autovero on houkutellut autojen tarvitsijoita etsimään lainsäädännöstä porsaanreikiä autoveron välttämiseksi, ja lainsäätäjä on vastaavasti tukkinut niitä. Hyvä esimerkki ovat niin kutsutut piilofarmarit vuosina 1960–1962 ja uudelleen vuosina 1967–1971.
Henkilöautot olivat 1950-luvulla tuontisäännöstelyn vuoksi vaikeasti saatavissa, ja kaiken lisäksi vuonna 1958 säädetty autovero nosti niiden hintoja 20 prosenttia. Valtiovalta poisti pakettiautojen tuontisäännöstelyn vuoden 1960 alussa, mikä suuntasi kysynnän verovapaisiin pakettiautoihin. Verottoman farmarimallisen pakettiauton tavaratilaan sai asentaa takaistuimen tai sivuikkunat, jolloin syntyi henkilöauton korvike. Huippuvuonna 1961 Suomessa rekisteröitiin 20 859 uutta pakettiautoa; kasvua edelliseen vuoteen oli 56 prosenttia. Uusia henkilöautoja rekisteröitiin samana vuonna 27 790 kappaletta eli vain neljänneksen enemmän kuin pakettiautoja. Piilofarmarivilltys lisäsi painetta henkilöautojen tuonnin vapauttamiseksi, mikä toteutui heinäkuussa 1962.
Autoverolakia muutettiin vuonna 1967 siten, että autoverosta vapaan pakettiauton kokonaispainon oli oltava vähintään 1 700 kg. Tämän ehdon täyttänyt farmariauto voitiin rekisteröidä pakettiautoksi, mutta sen tavaratilaan sai asentaa ohuen, pehmustamattoman istuimen "tilapäistä henkilökuljetusta varten". Istuimen piti olla taitettavissa seinämää vasten niin, ettei tavaratila oleellisesti pienentynyt. Tämän vuoksi pakettiautoja hankittiin runsaasti henkilöautojen korvikkeeksi, ja valtiolta jäi saamatta autoverotuloja. Esimerkiksi vuoden 1970 aikana rekisteröitiin melkein 17 000 pakettiautoa. Piilofarmarikausi päättyi toukokuussa 1971 eduskunnan hyväksymällä asetuksella, jonka mukaan autoverosta vapaan pakettiauton tavaratilan oli oltava tilavuudeltaan vähintään kolme kuutiometriä eikä siihen saanut asentaa minkäänlaisia lisäistuimia.
Vuoden 1971 asetuksessa autoverosta vapaan pakettiauton lavan vähimmäispituudeksi määrättiin 150 cm. Vuonna 1976 Korpivaara Oy toi Suomen markkinoille pienen Toyota Timangi -pakettiauton, jonka lavan pituus ylitti juuri ja juuri kriittisen rajan ja jolle pystyttiin siksi järjestämään edullinen hinta. Tämänkin auton historia Suomessa jäi lyhyeksi, sillä eduskunnan hyväksymällä asetuksella vuonna 1977 verovapaan pakettiauton lavan vähimmäispituus nostettiin 185 senttimetriin. Eräiden muiden pakettiautojen, kuten Moskvitsh Elite Pick-upin ja FSO Pollen lavaa pidennettiin jatkopalalla siten, että verovapauden edellyttämä lavan vähimmäismitta täyttyi.
1980-luvun loppupuolella huomattiin, että pakettiauton tavaratilan mittaustapa mahdollisti auton katon korottamisen suksiboksin tapaisella lisäosalla, joka yhdistettiin aukolla farmariauton tavaratilaan. Tunnetuin tällainen esimerkki oli Citroën BX:n farmarimalli, joka voitiin muutostyön jälkeen rekisteröidä pakettiautoksi. Näitä Citroën BX Van -pakettiautoja rekisteröitiin lähes 2 900 kappaletta. Myös suuria amerikkalaisia farmariautoja, joiden omapaino oli yli 1 800 kg, keksittiin voitavan rekisteröidä verovapaiksi pakettiautoiksi, kun niistä poistettiin takaistuin. Yhdysvalloista tuotiin Suomeen uusia ja käytettyjä farmariautoja yli 10 000 kappaletta rekisteröitäviksi pakettiautoina. Nämä veronkiertomahdollisuudet poistuivat vuonna 1990 tehdyllä lainmuutoksella.