stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uuno Turhapuro muuttaa maalle (videopeli)

| Uuno Turhapuro muuttaa maalle |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Purebyte
Julkaisija:  AmerSoft
Tuottaja:  Petter Kinnunen
Suunnittelija:  Petter Kinnunen Pasi Hytönen
Taiteilija:  Pasi Hytönen
Säveltäjä:  Jori Olkkonen
Julkaistu:  1986
Lajityyppi:  toimintapeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Commodore 64
Jakelumuoto:  levyke, C-kasetti
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK     : 
Uuno Turhapuro muuttaa maalle on Pasi Hytösen ohjelmoima toimintapeli, joka perustuu Ere Kokkosen ohjaamaan samannimiseen elokuvaan. Amersoft julkaisi sen Commodore 64:lle vuonna 1986.
C-kasettina ja levykkeenä julkaistu Uuno Turhapuro muuttaa maalle on ensimmäinen suomalaisesta elokuvasta tehty videopeli ja myös ensimmäinen kaupallisesti menestynyt suomalainen videopeli. Se on saanut kulttimainetta aihepiirinsä ja vaikeusasteensa ansiosta.
Nykyään peliä voi päästä testaamaan esim. Suomen pelimuseossa Tampereella.
Pelaaminen

Uuno Turhapuro muuttaa maalle on sivultapäin kuvattu toimintapeli, jossa pelaajan pitää ohjastaa Uuno Turhapuro kolmen kentän läpi erilaisia esteitä väistellen. Kentät perustuvat samannimisen elokuvan avainkohtauksiin: ensimmäisessä kentässä Uuno kyntää peltoa, toisessa hän hiihtää vedessä ilman vesisuksia ja kolmannessa hän juoksee metsässä. Pelaaja voi ohjata Uunoa ylös-alas-akselilla pelinäkymän liikkuessa vasemmalta oikealle.
Kehitys

Pasi Hytönen oli kehittänyt Arthur-nimisen tasohyppelypelin ja lähettänyt sen Amersoftille arvioitavaksi. Hän otti julkaisijaan yhteyttä kysyäkseen pelin vastaanotosta, mutta puhelimessa tuottaja Petter Kinnunen tarjosi hänelle sopimusta Uuno-pelin tekemisestä. Arthur oli toiminut työnäytteenä isompaan projektiin. Hytönen suostui heti, ja niin hän aloitti kesällä 1986 lukiolaisena Suomen ensimmäisen lisenssipelin kehittämisen. Sopimuksen mukaan peli piti saada valmiiksi vain parissa kuukaudessa joulumarkkinoita varten.
Hytönen tavoitteli pelihahmoihin ja grafiikkaan Ere Kokkosen visiota Turhapurosta. Hän käytti sekä sprite- että merkkigrafiikkaa, liikkuvissa hahmoissa useampaa spriteä päällekkäin yksityiskohtien luomiseksi. Grafiikan tekemiseen hän käytti valmisohjelmia, joiden koodin hän oli naputellut laitteen muistiin ulkomaisista lehdistä. SpriteMagicin lähdekoodia hän muunsi niin, että pystyi esikatselemaan useampaa spriteä päällekkäin muokatessaan niitä. Hytönen käytti ohjelmoinnissa suoraan Commodoren konekieltä.
Kinnunen suunnitteli pelin konseptin valitsemalla elokuvasta peliin sopivia kohtauksia.
Pelin musiikin sävelsi Jori Olkkonen. Hytönen tunsi Olkkosen MikroBitti-lehden kautta ja oli suositellut häntä Amersoftille. Turhapuron alkuperäinen tunnusmusiikki soi pelin intron yhteydessä. Kappaleen säveltäjä Jaakko Salo lähetti nuotit Kinnuselle ilomielin, mutta kappaleen käytöstä piti sopia erikseen Teoston kanssa. Korvausta vastaan kappaletta sai soittaa minuutin ajan.
Vastaanotto

Peliä myytiin 1 600 kappaletta ennen joulua 1986, ja kaiken kaikkiaan sitä myytiin 2 000 kappaletta. Näistä levykeversioita oli vain sata kappaletta. Menestyksen myötä jatko-osaa mietittiin, mutta Amersoft ehti mennä konkurssiin ennen sen toteuttamista.
Peli on saanut kulttimainetta aihepiirinsä lisäksi ”liki-sadistisesta vaikeusasteesta”, ja se tunnettiin vaikeudestaan jo julkaisussaan. Toimittaja Juho Kuorikosken mukaan pelimekaniikka ei ole kestänyt hyvin aikaa, mutta aikakauden peliksi se on silti graafisesti näyttävä. Kontrollit ovat Kuorikosken mukaansa kiikkerät, eikä hänen mukaansa ”Uunoa enää pelaa kuin masokistit”.
Kasettiversio myytiin elokuussa 2014 internethuutokaupassa yli 250 euron hintaan. Vuonna 2016 Huuto.net-sivustolla hinta nousi jo 500 euroon.
Vuonna 2021 pelin levykeversion hinta taasen nousi 3712 euroon.
Aiheesta muualla

Uuno Turhapuro muuttaa maalle MobyGamesissa (englanniksi)
Pelaaja.fi − Tiesitkö? Suomalainen viihdeikoni tähditti jopa videopeliä!
| n k Uuno Turhapuro |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat:  Uuno Turhapuro (1973)  Professori Uuno D. G. Turhapuro (1975)  Lottovoittaja UKK Turhapuro (1976)  Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon (1977)  Rautakauppias Uuno Turhapuro – presidentin vävy (1978)  Uuno Turhapuron aviokriisi (1981)  Uuno Turhapuro menettää muistinsa (1982)  Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin (1983)  Uuno Turhapuro armeijan leivissä (1984)  Uuno Epsanjassa (1985)  Uuno Turhapuro muuttaa maalle (1986)  Uuno Turhapuro – kaksoisagentti (1987)  Tupla-Uuno (1988)  Uunon huikeat poikamiesvuodet maaseudulla (1990)  Uuno Turhapuro herra Helsingin herra (1991)  Uuno Turhapuro Suomen Tasavallan Herra Presidentti (1992)  Uuno Turhapuron poika (1993)  Uuno Turhapuron veli (1994)  Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies (1998)  Uuno Turhapuro – This Is My Life (2004) 
TV-sarjat:  Uuno Turhapuro (1996)  Kansalainen Turhapuro (2017) 
Videopelit:  Uuno Turhapuro muuttaa maalle (1986)
Prut

| Prut |
| --- | --- |

Alkulähde:  Hoverla, Karpaatit
Laskupaikka:  Tonava
Maat:  Ukraina, Romania, Moldova
Pituus:  967  km
Alkulähteen korkeus:  1580 metriä  m
Virtaama:  110 m³/s
Valuma-alue:  27 540  km²
Sijainti
Prut Stănileștin kohdalla.
Prut (ukr. Прут) on 953 km pitkä joki, joka saa alkunsa Karpaattien vuoristosta Ukrainassa ja joka virtaa kaakkoon ja yhtyy Tonavaan Giurgiuleștin kohdalla Galațista itään. Ennen vuoden 1940 Bessarabian miehitystä joki kuului lähes kokonaan Romaniaan, mutta nykyisin se muodostaa Romanian ja Moldovan rajan 711 km:n matkalta. Sen valuma-alue on 27 000 km².
Maantiede

Prut saa alkunsa Ukrainan puolella Karpaattien vuoristoa, tarkemmin Tšornohoran vuoristoon kuuluvan Hoverlan huipun kaakkoispuolen metsäisestä rinteestä noin 15 kilometriä Voroh’tan kylästä. Lähtökohta sijaitsee 1580 metrin korkeudessa. Se jatkaa matkaansa itään kulkien Moldovan-Bessarabian tasankoalueen halki. Suurin kaupunki sen reitillä on vuoriston laaksossa sijaitseva Tšernivtsi, jossa Prutin rannat ovat matalat ja jossa se saattaa tulvia. Tšernivtsistä se jatkaa kaakkoon muuttuen Lunkan kohdalla mutkittelevaksi. Pian Lunkan jälkeen se toimii Ukrainan ja Romanian välisenä rajana Ukrainan Mamalyhan ja Romanian Darabanin väliselle alueelle asti, jossa joki kohtaa Moldovan rajan ja siirtyy Romanian ja Moldovan rajajoeksi. Tästä kohdasta on 900 kilometriä Tonavaan ja joki kulkee kaakkoon kääntyen Unghenin kohdalla jyrkemmin etelänsuuntaiseksi. Prut yhtyy Tonavaan Giurgiuleștin kohdalla Galațista itään. Yhtymäkohta sijaitsee 164 kilometriä Tonavan suulta, ja Prut on viimeinen siihen yhtyvä suuri joki.
Historia

Antiikin aikaan Prut tunnettiin muun muassa nimillä Pyretus (muinaiskreikaksi Πυρετός), Poras tai Porata, Hierasus ja mahdollisesti myös Gerasus.
Heinäkuussa 1711 Stănileștin kohdalla käytiin Venäjän–Turkin sodan 1710–1711 ratkaissut Prutjoen taistelu, jossa Baltacı Mehmet paššan johtama Osmanien valtakunnan armeija piiritti keisari Pietari Suuren venäläisarmeijan.
Historia > Myytti Hoverlasta ja Prutista

Ukrainalaisen tarinan mukaan Prut-niminen nuorimies nukahti kerran puun alle. Hänet herätti kaunis tyttö nimeltään Hoverla, ja he rakastuivat toisiinsa. Hoverlan isä oli kuitenkin vuoren tsaari, ja saatuaan tietää parin romanssista isä kirosi tyttärensä. Koska Hoverla ei voinut elää rakkaansa kanssa, hän hyppäsi alas vuorenkielekkeeltä. Hänen niin tehdessään nousi raivokas tuuli, joka runteli puita ja maastoa. Sen nostattaman pölyn viimein laskeuduttua laakson paikalle oli noussut vuori. Prut kuuli Hoverlan äänen kutsuvan häntä vuorelta, ja hän juoksi pois liittyäkseen Hoverlaan, palaamatta koskaan takaisin. Tarinan mukaan vuorta on siitä lähtien kutsuttu Hoverlaksi, ja jokea puolestaan Prutiksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Prut Wikimedia Commonsissa
Berdjanskin lahti

| Berdjanskin lahti> ukr. Бердянська затока |
| --- | --- |
 Berdjanskin lahti ja Berdjanskin kynnään kärki. Molemmat kuuluvat paikallisesti tärkeään, vuonna 1998 perustettuun ja kynnään mukaan nimettyyn maisemasuojelualueeseen "Oholovok Berdyansʹkoyi Kosy"
   
Valtio:   Ukraina
Merialue:  Asovanmeri
Suurin syvyys:  8 m
Keskisyvyys:  6 m GeoNames-tietokannassa 712444 m
Berdjanskin lahti (ukr. Бердянська затока, Berdjanska zatoka) on Obytitšnan ja Berdjanskin kynnäiden välissä sijaitseva lahti Asovanmeren pohjoisrannikolla, Berdjanskin piirissä, Zaporižžjan alueella, Ukrainassa.
Berdjanskin lahteen laskee 28,8, Ukrainan jokikatalogin mukaan 19 kilometrin pituinen Kutsa Berdjanka-joki. Kaupungeista lahden koillisrannikolla sijaitsee Berdjansk ja siitä 30 kilometriä länteen Prymorsk, jossa on lomakeskus ja virkistysalue. Asovanmeren kahdesta merikauppasatamasta toinen sijaitsee Berdjanskin kaupungissa, johon on myös ruopattu laivakulkukelpoinen väylä.
Lahti yhdessä Berdjansikin kynnään ja Berdajoen suun kanssa on suojeltu vesistöalueiden ja kosteikkojen suojelemista koskevalla kansainvälisellä Ramsarin sopimuksella 28.02.1997 alkaen. Vuonna 1998 perustettiin Berdjanskin lahden ja kynnään maisemasuojelualue "Oholovok Berdyansʹkoyi Kosy".
Lahden historia

Joidenkin lähteiden mukaan 5. vuosisadalla eKr. tai jo neoliittisen ja kuparikauden maantieteellisissä kuvauksissa on esiintynyt satama, jota pohjoisesta ovat kätevästi suojanneet korkeat kukkulat ja jolla on ollut loivasti kalteva pohja. Lahtea on kutsuttu sen luonnonvaroihin yhdistetyillä monella eri nimellä kuten Agria, Berdy tai Dike polje. Paikallisten uudisasukkaiden kalastussaalis koostui kilohailista valtavaan belugaan, mutta täällä ei ollut pysyvää asutusta Berdjanskin lahden jäätymisen vuoksi ankarina talvina. Slaavit, mongolit, tataarit ja turkkilaiskansat käyttivät lahtea aktiivisesti väliaikaisena suojana. Myöhemmin vuosina 1647–1737 siitä tuli yksi kasakkojen Tšaika-veneiden kesäleireistä.
Vuonna 1775 Katariina II allekirjoitti määräyksen Zaporižžja Sitšin lopettamisesta ja vuonna 1783 Krimin kaanikunta siirtyi Venäjän tsaarien vallanalaisuuteen. Näiden uusien alueiden kiireellisten kehittämistavoitteiden saavuttamiseksi kenraalikuvernööri herttua Richelieu aloitti vuonna 1817 Asovanmeren sataman rakentamishankkeen. Vuonna 1824 Asovanmeren rannikolle lähetettiin tutkimusretkikunta sopivansuojaisan lahden ja kaupallisen sataman rakentamispaikan etsintään. Vuonna 1825 tällainen paikka löydettiin Berdjanskin lahden itärannikolta. Kontra-amiraalin Mykola Kritskyin muistion väitetään vahvistaneen tiedon siitä, että Berdjanskin lahdesta tuli tulevan satamakaupungin perustamispaikka. Ensimmäisinä rakennettiin kolmessa vuodessa puinen laituri ja yli 200 talonrakennusta. Rakennusvaihe kesti yhteensä kuusi vuotta. Satama valmistui 1. heinäkuuta 1830 ja vuonna 1836 satama avattiin ulkomaisille aluksille. Tämän jälkeen Berdjanskin lahden rannoille nousi kausiluonteisia kalastajakyliä ja 1800-luvun loppuun mennessä rakennettiin kymmeniä tuotanto- ja jalostusyrityksiä, joita seurasi kaupungin infrastruktuuri vapaa-ajankeskuksineen ja palveluineen.
Vuonna 1855 englantilaisranskalainen laivue saapui satamaan, joka sijaitsi satojen merimailien päässä vuosina 1853–1856 käydyn Krimin sodan operaatioista, ja ampui ammuksia kohti kaupunkia. Tšaplyne-Polohy-Berdjanskin rautatien käynnistäminen vuonna 1899 yhdisti tämän ns. Asovan helmen mantereeseen, joten vuoteen 1910 mennessä viljan ja raaka-aineen liikevaihto lahden kautta nousi puoleen miljoonaan tonniin. Seuraavina vuosina lahden rannoille ilmestyi uusia venäläisamerikkalaisia osuuskuntia ja ranskalaisbelgialainen tehdas, kehittyi ja laajeni lentokoneiden rakentamistoiminta. Berdjanskin lahden ranta on yksi Ukrainan lomakeskuksista, johon sesonkien aikaan kerääntyy tuhansia lomailijoita.
Lahden kuvaus

Asovanmeren pohjoisrannikon koillisosassa toisistaan 28 merimailin eli noin 52, joidenkin lähteiden mukaan 50 ja jopa 60 kilometrin etäisyydellä sijaitsevat sirpin muotoinen Berdjanskin ja sen viereinen Obytitšnan kynnäs, joiden väliin jää matalahko ja lämmin Berdjanskin lahti. Obytitšnan kynnäs on sen länsi- ja Berdjanskin kynnäs sen itäranta. Lahden rannat ovat yleensä savea ja hiekkakiveä, enimmäkseen jyrkkiä, jolloin korkeus voi vaihdella 30–40 metriin ja täynnä hajanaisia rotkoja ja puroja. Rannikolle ovat ominaisia maansiirtymät, joiden seurauksena rantaviiva muuttuu jatkuvasti. Berdjanskin lahden pohja on peitetty paksulla mutakerroksella. Sen länsirannalle on ominaista veden syvyyden tasainen kasvu, pohja on lietteinen ja täynnä simpukankuoria, rannikko on harvaan asuttua aroa, jossa on kaksi suurta ja kaksi pientä suistoa. Toisin kuin tiheästi asuttu itäranta, missä sijaitsee teollisuus- ja lomakaupunki Berdjansk, ja lahden rannikolla löytyy lukuisia matalikkoja ja hiekkarantoja.
Lahden syvyys vaihtelee neljästä kahdeksaan metriin ja pinta-ala on 820 neliökilometriä. Veden suolapitoisuus on 12–13,5‰. Veden lämpötila talvella -0,3– +4°C ja kesällä 22–30°C. Talvella lahti yleensä jäätyy ja siihen muodostuu jopa metrin paksuinen jääpeite, mikä sulaa ja muodostuu uudelleen useita kertoja talven aikana. Kesäisin veden korkeista lämpötiloista johtuvasti haitalliset sinilevät lisääntyvät ja lahti alkaa "kukkia".
Lahden saaret

Lähempänä Berdjanskin kynnästä sijaitsevat suojelunalaiset Malyi eli Pieni Dzendzykin saari ja Velikyi eli Iso Dzendzykin niemimaa melkein särkkämuodostuman loppukärjessä. Berdjanskin lahden saarten muodostuminen tapahtui 1800-luvun alussa, jolloin prosessi sai nimeksi "Dzendzyky". Ison ja Pienen Dzendzykin muodostumisen viimeisen 100 vuoden ajanjaksona eteläisempi Velikyi Dzendzyk, jota kutsutaan myös Lintusaareksi (ukr. Пташиний острів, Ptašynyi ostriv), kasvoi yli kahden kilometrin verran ja jatkoi edelleen vähitellen kasvuaan, ajoittain liittyessä ja erkaantuessa kynnäästä. Saaren viereen levittäytyi 2000-luvun alkuun asti uponneiden kalastus- ja teollisuuslaivojen hautausmaa. Nämä vesikulkuneuvot toimivat tavallaan aallonmurtajina ja suojelivat Isoa Dzendzykkiä huuhtoutumiselta. Oletetaan, että kun 2000-luvun alussa hylyt käytettiin romumetalliksi, alkoi saaren pinta-ala pienentyä. Isosta noin 5 tai 6,6 kilometrin päässä pohjoinen Malyi (Pieni) Dzendzyk loittoni kynnäästä 1800-luvun lopulla ja sijaitsee siitä 500–600 metrin etäisyydellä. Tämä saari kasvaa hieman hitaammin, sen tämänhetkinen pituus on noin 3 kilometriä ja pinta-ala on 15 hehtaaria. Joidenkin lähteiden mukaan tämä tuulen ja vesivirtojen huuhtoutumisen vaikutuksista kärsinyt saari jakautui kahtia. Malyi Dzendzyk ja Astapik’han saaristo ovat rauhoitettu pinta-alaltaan 35 tai 36 hehtaariseksi, paikallisesti merkittäväksi luonnonmuistomerkiksi. Lahden saaret koostuvat pääosin kvartsihiekasta ja nilviäisten kuorista. Velikyi Dzendzykin niemimaalla on liikerakennuksia ja lähempänä rantaa on laivojen ankkurointipaikka, mikä vaikuttaa lahden ekologiseen tilanteeseen.
Velikyi eli Iso Dzendzyk
Näkymä Malyi eli Pieni Dzendzykille
Kaitue (Hartola)

| Kaitue |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Päijät-Häme
Kunnat:  Hartola
Koordinaatit:  61°43′32″N, 25°51′09″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Rautaveden alue (14.83)
Laskujoki:  uoma Juustinjärveen 
Järvinumero:  14.833.1.032
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  117,1 m  
Pituus:  860 m  
Leveys:  440 m  
Rantaviiva:  3,164 km  
Pinta-ala:  10,635 ha  
Saaria:  4 
 fiKaitue 
Kaitue  on Päijät-Hämeessä Hartolassa  Vuorenkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 860 metriä pitkä, 440 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 10,6 hehtaaria. Järvellä on kartan mukaan 4 saarta.  Sen rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Rautaveden alueella (14.83), jonka Sääksjärven valuma-alueeseen (14.833) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117,1 metriä mpy.
Lasse Mårtenson

| Lasse Mårtenson |
| --- | --- |
 Lasse Mårtenson Helsingin Taiteiden yönä 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. syyskuuta 1934 Helsinki
Kuollut: 14. toukokuuta 2016 (81 vuotta) Espoo
Kansalaisuus:  Suomi
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Tyylilajit:  jazz, iskelmä, viihde
Soittimet:  laulu, piano
Levy-yhtiöt:  Scandia, RCA Victor ja Philips Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Lars ”Lasse” Anders Fredrik Mårtenson (24. syyskuuta 1934 Helsinki – 14. toukokuuta 2016 Espoo) oli suomalainen laulaja, teatterikapellimestari, säveltäjä ja näyttelijä. Mårtensonin äidinkieli oli ruotsi, mutta hän levytti pääasiassa suomeksi.
Mårtenson esiintyi 1950-luvulla pianistina, ja 1960-luvulla hänestä tuli yksi Suomen suosituimmista jazz- ja kevyen musiikin laulajista. Hänen tunnetuimpia laulujaan ovat muiden muassa ”Laiskotellen” (Suomen Euroviisu-edustaja vuonna 1964), ”Marraskuu”, ”Ken on hän”, ”Iltaisin”, ”Muistatko syyskuun”, ”Rikas mies jos oisin”, ”Hei hei Pussycat”, ”Kaikessa soi blues” ja ”Mä lähden stadiin” sekä erityisesti The Animals -cover ”Nousevan auringon talo”.lähde?
Mårtenson alkoi 1960-luvun lopulta lähtien keskittyä elokuva- ja televisiomusiikin säveltämiseen. Näistä  kuuluisin on Åke Lindmanin ohjaaman televisiosarjan Myrskyluodon Maija (Stormskärs Maja) musiikki, erityisesti sen teemasävelmä vuodelta 1976. Teoston tietojen mukaan "Myrskyluodon Maija" on kaikkien aikojen myydyin suomalainen nuottijulkaisu: noin 30 000 kappaletta.
Mårtenson tuli tunnetuksi myös meren ja purjehduksen ystävänä. Jälkimmäisestä kertoo myös hänen vuonna 1988 julkaistu laulunsa ”Kaikki paitsi purjehdus on turhaa”.
Elämä ja ura

Lasse Mårtensonin isä oli urkuri Elis Mårtenson. Lasse Mårtensonin ensimmäinen oma yhtye oli Lasse Mårtenson Trio, jossa hän lauloi ja soitti pianoa vuosina 1952–1960. Koulutukseltaan Mårtenson oli sähköttäjä ja mainospiirtäjä, ja uransa alkaessa Mårtenson työskenteli myös Stockmannin mainosgraafikkona, kunnes 1950-luvun lopulla musiikista tuli hänen pääammattinsa. Vuosina 1956–1963 hän toimi teatterikapellimestarina Lilla Teaternissa sekä Helsingin ja Turun ruotsalaisessa teatterissa.
Vuonna 1967 syntyi hengelliseen TV-messuun sävelletty musiikkiteos Voiko sen sanoa toisinkin. Fredin esittämä Suomen vuoden 1967 Euroviisuedustuskappale ”Varjoon – suojaan” oli Mårtensonin sävellys
1970-luvulla Mårtenson esitti musiikinopettaja lehtori Musaa MTV:n lasten sarjaohjelmassa Lehtori M.
Vuonna 2006 julkaistiin suomalaisten nuorten muusikoiden tribuuttilevy Kaikki paitsi Mårtenson on turhaa. Levyn julkaisun ohella järjestettiin myös tribuuttikonsertti Helsingin juhlaviikoilla samana vuonna. Mårtenson ilmoitti, ettei hän hyväksy levyn eikä konsertin toteutustapaa. Hän kertoi haastattelussa, ettei hän syytä itse artisteja mutta että tuottajien tekemät sovitukset eivät kunnioita laulujen alkuperäisversioita.
Vuonna 2011 Mårtenson julkaisi muistelmateoksen Vågspel, joka ilmestyi suomeksi nimellä Laiskotellen vuonna 2013.
Mårtenson kuoli 81-vuotiaana toukokuussa 2016.
Yksityiselämä

Mårtenson oli naimisissa Carita Wilhelmssonin (1956–1961), Siw Malmkvistin (1963–1969), Anna-Liisa Ehrnroothin (1973–1990) ja Sari Angervon (1997–2005) kanssa. Mårtensonilla on neljä lasta, josta kolmannesta avioliitosta Kasper Mårtenson. Hän suoritti asepalveluksen Riihimäen Viestirykmentissä.lähde?
Osallistumiset Suomen euroviisukarsintoihin

| Vuosi | Kappale | Rooli | Sijoitus karsinnassa |
| --- | --- | --- | --- |
| 1963 | Kaikessa soi blues | esittäjä | 2. |
| 1963 | Marraskuu (es. Seija Lampila / Rauni Pekkala) | säveltäjä | 4. |
| 1964 | Laiskotellen | esittäjä, säveltäjä | 1. |
| 1965 | Iltaisin (es. Marjatta Leppänen) | säveltäjä | 1. |
| 1965 | Ge mig en grabb (es. Carola) | säveltäjä | Karsiutui semifinaalissa |
| 1966 | Ken hän on? | esittäjä, säveltäjä, sanoittaja | 4. |
| 1966 | Pieni sana (es. Danny) | säveltäjä | 8. |
| 1967 | Varjoon - suojaan (es. Fredi) | säveltäjä | 1. |
| 1967 | Sua kutsun, Maarit (es. Danny) | säveltäjä | 2. |
| 1967 | Revontuli (es. Laila Kinnunen) | säveltäjä | 6. |
| 1971 | Pilvilaulu | esittäjä, säveltäjä, sanoittaja | 6. |
| 1973 | Hän on mennyt vuorten taa (es. Lasse Mårtenson & Cay Karlsson) | esittäjä, säveltäjä | 8. |
| 1974 | Laulun kuulen (es. Lasse Mårtenson & Seija Simola) | esittäjä, säveltäjä | Semifinaalin 8. |
| 1975 | Fasten seatbelts (es. Mon-Ami) | säveltäjä | Karsiutui semifinaalissa |
| 1977 | Kuusitoista hyvää vuotta | esittäjä, säveltäjä, sanoittaja | 7. |
Studioalbumit

Lasse Mårtenson (Sävel 1965, SÄLP 629)
Lasse (RCA Victor 1966, LPM 10071)
Voiko sen sanoa toisinkin (Metronome 1968, MLP 15265)
Kristina & Lasse (Scandia 1968, SLP 523)
Lasse Mårtenson (RCA Victor 1970, LSP 10324)
Lasse Mårtenson (Scandia 1970, HSLP 121)
Lasse Mårtenson / Esko Linnavallin orkesteri Kesäuni (RCA Victor 1971, LSP 10339)
Lasse Mårtenson laulaa (RCA Victor 1975, YFPL 1-849)
Skärgård – saaristo – Archipelago & Myrskyluodon Maija (Kompass 1977, KOLP 1)
Elämänmeno (Kompass 1978, KOLP 12)
Yö meren rannalla (K-tel 1980, NS 4104)
Lasse Mårtenson & Kuurojen liitto (K-tel 1981, LM-7014)
Visor från skären och sjön (Scandia 1982, SLP 688)
Instrumental (Metronome 1985, MLLP 3203)
Kaikki paitsi purjehdus on turhaa (Scandia 1988, SLP 720)
Karita Mattila & Lasse Mårtenson: Lauluja merelle (Ondine 1997, ODE 907-2)
Omaelämäkerta

Mårtenson, Lasse: Vågspel: Såsom jag vill minnas.  Nagu:  Vrakplundrarförlaget, 2011.  ISBN 978-952-92-9515-9
Mårtenson, Lasse: Laiskotellen: Niin kuin minä haluan muistaa.  Helsinki:  Gummerus, 2013.  ISBN 978-951-20-9358-8
Aiheesta muualla

Mårtenson Pomus.netissä (Arkistoitu – Internet Archive).
Lasse Mårtenson Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lasse Mårtensonin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Lasse Mårtensonin sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Lasse Mårtensonin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Mårtenson ja kirkkomusiikki. Ylen Elävä arkisto.
Lasse Mårtensonista tuli vahingossa ”örisijä”. Ylen Elävä arkisto.
Lasse Mårtenson: Kaikessa soi blues. Ylen Elävä arkisto.
Mårtenson, Lasse hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| n k Suomen euroviisuedustajat |
| --- | --- | --- |
| 1960-luku | Laila Kinnunen Marion Rung Laila Halme Lasse Mårtenson Viktor Klimenko Ann-Christine Fredi Kristina Hautala Jarkko ja Laura |  |
| 1970-luku | 1970 Markku Aro & Koivistolaiset Päivi Paunu & Kim Floor Marion Rung Carita Holmström Pihasoittajat Fredi & The Friends Monica Aspelund Seija Simola Katri Helena |  |
| 1980-luku | Vesa-Matti Loiri Riki Sorsa Kojo Ami Aspelund Kirka Sonja Lumme Kari Kuivalainen Vicky Rosti & Boulevard Boulevard Anneli Saaristo |  |
| 1990-luku | Beat Kaija Kärkinen Pave Maijanen Katri Helena CatCat 1995 Jasmine 1997 Edea 1999 |  |
| 2000-luku | Nina Åström 2001 Laura Voutilainen 2003 Jari Sillanpää Geir Rönning Lordi Hanna Pakarinen Teräsbetoni Waldo’s People |  |
| 2010-luku | Kuunkuiskaajat Paradise Oskar Pernilla Karlsson Krista Siegfrids Softengine Pertti Kurikan Nimipäivät Sandhja Norma John Saara Aalto Darude feat. Sebastian Rejman |  |
| 2020-luku | Aksel Kankaanranta Blind Channel The Rasmus Käärijä Windows95man feat. Henri Piispanen |  |
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että Suomi ei osallistunut kilpailuun kyseisenä vuonna.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana 
Lasse Mårtenson 1964 voitettuaan Suomen euroviisukarsinnat kappaleella ”Laiskotellen”.