stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kastaniá (Tríkala)

| Kastaniá Καστανιά |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Kastaniá
 Koordinaatit: 39°43′N, 21°23′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Thessalia jaKeski-Kreikka
Alue:  Thessalia
Alueyksikkö:  Tríkala
Kunta:  Metéora
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta
 – Kallikrates-koodi:  260204
Väkiluku (2011):  868
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Rekisterikilpi:  TK
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kastaniá (kreik. Καστανιά; virallisesti Δημοτική Ενότητα Καστανιάς, Dimotikí Enótita Kastaniás) on yksi Metéoran kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Tríkalan alueyksikössä Thessalian alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 868 (vuonna 2011).
Kastanián kunnallisyksikkö käsittää alueen Metéoran kunnan keskiosissa. Sen suurin asutus on Kalomoíran kylä. Kastaniá oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Metéoran kuntaan (tuolloin Kalampákan kunta) yhdessä Aspropótamoksen, Chásian, Kleinón, Malakásin, Tymfaían ja Vasilikín kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat

Kastanián kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
| Kylä­yhdys­kunta | Kylä tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- |
| Amáranto | Amáranto | 84 |
| Amáranto | Eláfi | 193 |
| Ampelochóri | Ampelochóri | 67 |
| Kalomoíra | Kalomoíra | 259 |
| Kastanéa | Kastanéa | 165 |
| Kastanéa | Milótopos | 17 |
| Matonéri | Matonéri | 83 |
Yhteensä: 868
Kassándra (kunta)

| Kassándra Kassándran kunta Κασσάνδρα Δήμος Κασσάνδρας |
| --- | --- |
 Kunnan sijainti
 Kassándra
 Koordinaatit: 40°03′N, 23°25′E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia jaTraakia
Alue:  Keski-Makedonia
Alueyksikkö:  Chalkidikí
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunta
 – Kallikrates-koodi:  1303
 – Kuntakeskus:  Kassándreia
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  333,7 km²
Väkiluku (2011):  16 672
 – Kunnallis­yksikkö:  10 760
 – Väestötiheys:  49,96 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Postinumero:  631 00
Suuntanumero(t):  23710
Rekisterikilpi:  ΧΚ
 
 www.kassandra.gr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kassándra (kreik. Κασσάνδρα eli Δήμος Κασσάνδρας, Dímos Kassándras) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Chalkidikín alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Kunnan pinta-ala on 333,7 neliökilometriä ja väkiluku 16 672 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Kassándreia.
Kassándran kunta käsittää lähes koko Kassándran eli Pallenen niemen, joka on läntisin Chalkidikín niemimaan kolmesta niemestä. Nykyinen Kassándran kunta muodostui, kun Kassándra ja Pallíni yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti. Alue on saanut nimensä antiikin aikaisesta Kassandreian kaupungista, joka sijaitsi lähellä nykyistä Kassándreiaa.
Kunnan osat

Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Kassándran kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
| Kunnallis­yksikkö | Kylä- tai kaupunki­yhdys­kunta | Kylä, kaupunki tai muu asutus | Väkiluku (2011) |
| --- | --- | --- | --- |
| Kassándra | Áfytos | Áfytos | 1 273 |
| Kassándra | Foúrka | Foúrka | 543 |
| Kassándra | Foúrka | Skála Foúrkas | 536 |
| Kassándra | Kalándra | Boulamátsia | 1 |
| Kassándra | Kalándra | Kalándra | 674 |
| Kassándra | Kalándra | Poseídi | 70 |
| Kassándra | Kallithéa | Kallithéa | 1 179 |
| Kassándra | Kallithéa | Solína | 38 |
| Kassándra | Kassándreia | Eláni | 31 |
| Kassándra | Kassándreia | Fylakés Xenofóntos | 0 |
| Kassándra | Kassándreia | Kassándreia | 2 775 |
| Kassándra | Kassándreia | Saní | 18 |
| Kassándra | Kassándreia | Síviri | 251 |
| Kassándra | Kassandrinó | Kaloútsikos | 32 |
| Kassándra | Kassandrinó | Kassandrinó | 223 |
| Kassándra | Kassandrinó | Móles Kalýves | 125 |
| Kassándra | Kryopigí | Évdos | 13 |
| Kassándra | Kryopigí | Kassándra Pallás | 25 |
| Kassándra | Kryopigí | Kryopigí | 737 |
| Kassándra | Kryopigí | Lefkí Peristéra | 17 |
| Kassándra | Néa Fókaia | Fylakés Karakállou | 0 |
| Kassándra | Néa Fókaia | Fylakés Kassándras | 255 |
| Kassándra | Néa Fókaia | Néa Fókaia | 1 944 |
| Kassándra | Néa Fókaia | Pýrgos Saní | 0 |
Kassándra: Yhteensä: 10 760
| Pallíni | Agía Paraskeví | Agía Paraskeví | 294 |
| Pallíni | Agía Paraskeví | Loutrá | 81 |
| Pallíni | Chaniótis | Chaniótis | 893 |
| Pallíni | Néa Skióni | Fráma | 26 |
| Pallíni | Néa Skióni | Néa Skióni | 828 |
| Pallíni | Palioúri | Ágios Nikólaos | 6 |
| Pallíni | Palioúri | Palioúri | 820 |
| Pallíni | Palioúri | Xyná | 5 |
| Pallíni | Pefkochóri | Léfkes | 21 |
| Pallíni | Pefkochóri | Panórama | 10 |
| Pallíni | Pefkochóri | Pefkochóri | 1 931 |
| Pallíni | Polýchrono | Polýchrono | 997 |
Pallíni: Yhteensä: 5 912
Yhteensä: 16 672
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kassándra Wikimedia Commonsissa
Δήμος Κασσάνδρας (Arkistoitu – Internet Archive). Kassándran kunnan verkkosivut. (kreikaksi)
Keski-Makedonian alue
| --- | --- |
Chalkidikín alueyksikkö:  Aristotélis  Kassándra  Néa Propontída  Polýgyros  Sithonía 
Imathían alueyksikkö:  Alexándreia  Náousa  Véroia 
Kilkíksen alueyksikkö:  Kilkís  Paionía 
Péllan alueyksikkö:  Almopía  Édessa  Pélla  Skýdra 
Pierian alueyksikkö:  Dío-Ólympos  Kateríni  Pýdna-Kolindrós 
Sérresin alueyksikkö:  Amfípoli  Emmanouíl Pappás  Irákleia  Néa Zíchni  Sérres  Sintikí  Visaltía 
Thessaloníkin alueyksikkö:  Ampelókipoi-Meneméni  Chalkidóna  Délta  Kalamariá  Kordelió-Évosmos  Lagkadás  Neápoli-Sykiés  Oraiókastro  Pávlos Melás  Pylaía-Chortiátis  Thermaïkós  Thérmi  Thessaloniki  Vólvi
Kastamonu

| Kastamonu |
| --- | --- |
 Kastamonun linna
 Kastamonu
 Koordinaatit: 41°23′N, 33°47′E 
Valtio:  Turkki
Maakunta:  Kastamonu
Väkiluku (2023):  81 310
 
 www.kastamonu.bel.tr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kastamonu, aiemmin Kastamone (kreik. Κασταμονή) tai Kastra Komnenon (kreik. Κάστρα Κωμνηνών), on kaupunki Pohjois-Turkissa.
Kastamonussa on 81 310 asukasta (2023) ollen väliluvullaan kaikista Turkin kaupungeista (486) sijalla 98.
Historia

Kastamonu on yksi Anatolian niemimaan vanhimmista asutuskeskuksista. Arkeologisten kaivausten perusteella alueen ensimmäiset asutukset ovat peräisin paleoliittiselta kaudelta.
Kastamonu oli aikoinaan merkittävä bysanttilainen kaupunki kauppareittien varrella. Seldžukit valloittivat Kastamonun 1200-luvun loppupuolella. Seuraavalla vuosisadalla turkkilaiset emiirikunnat kilpailivat kaupungin hallinnassta, kunnes se liitettiin Osmanien valtakuntaan vuonna 1393. Timur Lenk valloitti Kastamonun ja lähialueet vuonna 1402 ja kaupunki palasi osmanien hallintaan vuonna 1461.
Kaupungissa on säilynyt useita huomionarvoisia rakennuksia, mukaan lukien vanhaa kaupunkia ympäröivän bysanttilaisen linnoituksen rauniot, jotka sijaitsevat kallioisella kukkulalla. Kaupungissa on myös uskonnollisia rakennuksia, kuten teologinen korkeakoulu, moskeija ja köyhäinhoitola, jotka perustettiin 1500-luvulla. Lisäksi kaupungissa voi vierailla värikkäässä katetussa basaarissa, joka myös juontaa juurensa 1500-luvulle.
Kastamonusta on historiassa käytetty nimiä: Tumanna, Castumanna, Castrokommen, Kastomoni, Germanicopolis, Castonom. Kaupungin nimi kulkee Kastamonina Bysantin historioitsijoiden teoksissa.
Maantiede

Kaupunki koostuu 20 kaupunginosasta: Kuzeykent, Mehmet Akif Ersoy, Yavuz Selim, Budamış, Akmescit, Aktekke, Atabeygazi, Beyçelebi, Cebrail, Hepkebirler, Hisarardı, Honsalar, Inönü, Isfendiyar, Ismailbey, Kırkçeşme, Saraçlar, Topçuoğlu, Esentepe ja Candaroğulları.
Maantiede > Ilmasto

Kastamonussa kesät ovat lämpimiä ja enimmäkseen poutaisia, ja talvet ovat hyvin kylmiä, lumisia ja osittain pilvisiä. Vuoden mittaan lämpötila vaihtelee yleensä -5° C:n ja 28° C:n välillä ja on harvoin alle -13° C tai yli 33° C.
Tui

| Tui |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Mesikot Meliphagidae
Suku::  Prosthemadera  G. R. Gray, 1840 
Laji::  novaeseelandiae
Kaksiosainen nimi
 Prosthemadera novaeseelandiae  (Gmelin, 1788)  
Alalajit 
 P. n. chathamensis  P. n. kermadecensis  P. n. novaeseelandiae 
Katso myös
   Tui Wikispeciesissä   Tui Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tui (Prosthemadera novaeseelandiae) on Uudessa-Seelannissa elävä kotoperäinen mesikkoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 31 cm. Tuin höyhenpuku on pääosin tummanruskea. Siivillä on metallinvihreä vivahde, juhlapukuisella koiraalla myös pää ja pyrstö ovat vihertävät. Siivellä on pienten peitinhöyhenten muodostama valkoinen raita. Koiraan laulaessa sen kurkun sivuilta pullahtavat näkyviin valkoiset höyhentupsut.
Esiintyminen

Tui elää Uudessa-Seelannissa noin 50 000 neliökilometrin alueella. Laji on taantunut voimakkaasti eurooppalaisten tulon jälkeen elinympäristöjen tuhoutumisen ja vieraiden nisäkäspetojen takia.
Elinympäristö

Tuit asuvat erilaisissa metsissä ja istutusmetsiköissä.
Lisääntyminen

Tui rakentaa suurehkon risupesän korkealle latvustoon.
Ravinto

Tuin ravintona ovat mesi, hedelmät ja hyönteiset.
Tuhkapaljakkayökkönen

| Tuhkapaljakkayökkönen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Vaarantunut  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Yökköset Noctuidae
Alaheimo::  Maayökköset Noctuinae
Suku::  Harmoyökköset Xestia
Laji::  quieta
Kaksiosainen nimi
 Xestia quieta  (Hübner, 1813) 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tuhkapaljakkayökkönen (Xestia quieta) on pieni ja kirjava tunturiseutujen perhoslaji ja yksi Suomen kansainvälisistä vastuulajeista.
Koko ja ulkonäkö

Tuhkapaljakkayökkönen on leveäsiipinen ja hoikkaruumiinen perhonen. Etusiivet ovat pohjaväriltään vaaleanharmaat tai kellertävät ja etenkin leveiden mustien poikkiviirujen ansiosta selvästi mustankirjavat. Rengas ja munuaistäplä ovat pohjavärin väriset, erottuvat hyvin, ja ulompi poikkiviiru tekee munuaistäplän kohdalla mutkan sitä kohti. Siiven ulkoreunassa on musta juova. Joskus tavataan kokonaan tummia yksilöitä. Takasiivet ovat vaaleanruskeat, mutta niiden reunus, keskitäplä ja kaariviiva selvästi muuta siipeä tummemmat. Siipiä reunustavat ripset ovat vaaleat, etusiivessä siipisuonten kohdalta tummat. Siipiväli on 25–29 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Laji on levinneisyydeltään holarktinen, ja sen elinalue ulottuu Skandinaviasta Venäjän pohjoisosien poikki Pohjois-Amerikan arktisille alueille. Se on kuitenkin koko elinalueellaan esiintymisessään varsin paikallinen. Suomessa tuhkapaljakkayökköstä tavataan harvinaisena Utsjoen tuntureilla. Sitä on myös tavattu aikaisemmin Enontekiön puolella. Perhonen lentää heinäkuussa, pääasiassa sen alkupuolella.
Elinympäristö ja elintavat

Tuhkapaljakkayökköstä tavataan tunturipaljakalla vain paikoittaisina esiintyminä. Yksilöt lentävät maastossa lyhyitä pyrähdyksiä ja ovat aktiivisia päivällä auringon paisteessa. Häirittynä perhonen lähtee helposti lentoon ja voi paeta nopeasti heittäytymällä tuulen mukaan. Sitä tavataan hyvin harvoin kukilta. Kehitys aikuiseksi perhoseksi kestää kaksi vuotta.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasvi on variksenmarja (Empetrum nigrum), mahdollisesti jotkin muutkin matalat kasvit.
Aiheesta muualla

lepidoptera.pl (Arkistoitu – Internet Archive)
Noctuoidea of Canada
BugGuide.net (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1374982  Wikispecies: Xestia quieta  BAMONA: Xestia-quieta  BioLib: 54508  BOLD: 157257  BugGuide: 516869  EoL: 3936035  EUNIS: 309629  Fauna Europaea: 448813  Fauna Europaea (new): 8df53ed8-7ab9-4637-ba03-0c4bfb34f2b6  GBIF: 5714972  iNaturalist: 452519  ITIS: 771471  LepIndex: 250845  MONA: 10985  NatureServe: 2.864176  NCBI: 1489000  Observation.org: 185282  Open Tree of Life: 3207879  Laji.fi: MX.63086
Tšeljabinskin alue

| Tšeljabinskin alue Челябинская область |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Alueen sijainti Venäjän federaation kartalla
 Koordinaatit: 55.1547°N, 61.3758°E (Tšeljabinsk) 
Valtio:   Venäjä
Perustettu:  17. tammikuuta 1934
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Tšeljabinsk
 – suurin kaupunki:  Tšeljabinsk (1 130 132 as.)
 – kuvernööri:  Mihail Jurevitš
Pinta-ala:  87 900 km²
Väkiluku (2010):  3 476 217
Kielet:  venäjä
BKT (2010):  645 932,0 milj. RUB (eli 1,73 % Venäjän BKT:stä)
 – asukasta kohti:  185 815 RUB,  noin 4 552 EUR (eli 71 % Venäjän keskiarvotasosta)
Aikavyöhyke:  UTC+5 (MSK+2)
Symbolit:  
 – lippu:  Tšeljabinskin alueen lippu
 – vaakuna:  Tšeljabinskin alueen vaakuna
Lyhenteet:  
 – rekisterikilven tunnus:  74, 174
 – ISO 3166:  RU-CHE
 
pravmin74.ru (venäjäksi)
Tšeljabinskin alue (ven. Челябинская область, Tšeljabinskaja oblast) on Venäjän federaation alue Uralvuorten itäpuolella Länsi-Siperiassa Aasiassa.
Maantiede

Tšeljabinskin alue
Tšeljabinskin alue rajoittuu pohjoisessa Sverdlovskin alueeseen, idässä Kurganin alueeseen ja Kazakstaniin, etelässä Orenburgin alueeseen ja lännessä Baškiriaan.
Alueen koillisosa kuuluu Länsi-Siperian alankoon. Länttä kohti mentäessä maasto kohoaa Uralvuoristoksi. Suurimmat joet ovat Ural, joka virtaa alueen länsiosan kautta sekä Miass ja Vagai. Järvistä mainittakoon Uvildy ja Turgojak.
Suojelualueista tärkeimpiä ovat Ilmenskin luonnonpuisto, Etelä-Uralin luonnonpuisto, Taganain kansallispuisto ja Zjuratkulin kansallispuisto.
Historia

Tšeljabinskin alue muodostettiin 1934 samana vuonna lakkautetun Uralin alueen kaakkoisosasta.
Väestö

Tšeljabinskin alueen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 3 476 217. Kaupunkilaisia väestöstä on 82,0 %.
Väestö > Asukasluvun kehitys

Oheinen taulukko kuvaa Tšeljabinskin alueen väkiluvun kehitystä vuosien 1959–2010 väestönlaskentojen pohjalta.
| Vuosi | Tšeljabinskin alueen väestö | Tšeljabinskin alueen kaupunkilaiset | Tšeljabinskin alueen maaseutuväestö |
| --- | --- | --- | --- |
| 1959 | 2 976 625 | 2 273 197 | 703 428 |
| 1970 | 3 288 801 | 2 562 715 | 726 086 |
| 1979 | 3 438 866 | 2 790 590 | 648 276 |
| 1989 | 3 623 732 | 2 990 840 | 632 892 |
| 2002 | 3 603 339 | 2 947 742 | 655 597 |
| 2010 | 3 476 217 | 2 849 923 | 626 294 |
Väestö > Suurimmat kaupungit

Alueen yli 50 000 asukkaan kaupunkeja olivat (2010): Tšeljabinsk (1 130 132 as.), Magnitogorsk (407 775 as.), Zlatoust (174 962 as.), Miass (151 751 as.), Kopeisk (137 601 as.), Ozjorsk (82 164 as.) ja Troitsk (78 372 as.).
Kooltaan 30 000–50 000 asukkaan kaupunkeja on yhteensä yhdeksän: Snežinsk (48 810 as.), Satka (Сатка, 45 178 as.), Kyštym (38 942 as.), Korkino (Коркино, 38 597 as.), Južnouralsk (37 877 as.), Trjohgornyi (Трёхгорный, 33 670 as.), Aša (31 881 as.), Verhni Ufalei (Верхний Уфалей, 30 481 as.) ja Jemanželinsk (30 216 as.).
Väestö > Etninen jakauma

Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan alueen suurimmat etniset ryhmät olivat venäläiset 83,8 %, tataarit 5,4 %, baškiirit 4,8 %, ukrainalaiset 1,5 % ja kazakit 1,0 %. Lisäksi oli monia muita kansallisuuksia alle 1 % väestöosuuksilla. Prosenttiosuudet on laskettu etnisen taustansa kertoneesta väestöstä.
Väestö > Uskonto

Vuonna 2012 julkaistun Venäjän uskontoja ja väestön uskonnollista vakaumusta myös alueellisesti kartoittaneen Arena-kyselytutkimuksen mukaan Tšeljabinskin alueen väestöstä oli:
31 % ortodokseja (Venäjän ortodoksinen kirkko),
29 % jumalaan (tai korkeampaan voimaan) uskovia, muttei tunnustanut käytännössä mitään tiettyä uskontoa,
14 % ateisteja, ei usko jumalaan,
8 % kristittyjä, muttei ortodokseja, katolisia tai prostestantteja,
5 % ortodokseja, muttei kuulu Venäjän ortodoksiseen kirkkoon eikä ole vanhauskoisia,
4 % islaminuskoisia, muttei sunneja eikä šiioja,
3 % sunnilaisen islaminuskon kannattajia,
< 1 % luonnonvoimiin ja -jumaliin pohjautuvan perinneuskonnon kannattajia,
< 1 % vanhauskoisia,
< 1 % šiialaisen islaminuskon kannattajia,
< 1 % helluntailaisia,
monia itäisten uskontojen ja hengellisten suuntausten kannattajia ja
< 1 % johonkin muuhun uskovia.
Talous

Alueen talous perustuu kaivos- ja metalliteollisuuteen. Kaivosteollisuus tuottaa rautaa, värimetalleja, magnesiittia, kivihiiltä ja rakennuskiveä. Maataloudessa keskitytään karjanhoitoon sekä viljan, vihannesten ja hedelmien viljelyyn.
Alueen liikenteellisenä keskuksena on Tšeljabinsk. Sieltä on rautatieyhteys pohjoiseen Jekaterinburgiin, länteen Ufaan, itään Omskiin, etelään Kazakstaniin ja kaakkoon Orenburgiin.
Hallinto

Tšeljabinskin alue on yksi Venäjän federaation subjekteista ja sen pääkaupunki on Tšeljabinsk. Alue on jaettu hallinnollisesti 24 piiriin ja 27 kaupunkialueeseen. Paikallishallinnosta vastaavat kuvernööri, hallitus ja alueduuma.
Tšeljabinskin alueen suljetut kaupungit

Tšeljabinskin alueen suljetut kaupungit olivat taajamia, asutuskeskuksia tai kaupunkeja, joihin ulkomaalaisilla tai maan kansalaisilla ei ollut vapaata pääsyä ilman anottua lupaa.lähde?
Kartaly-6
Tšeljabinsk-40
Tšeljabinsk-65
Tšeljabinsk-70
Tšeljabinsk-95
Tšeljabinsk-115
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tšeljabinskin alue Wikimedia Commonsissa
Chelyabinsk Region (2004) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (kommersant.com)
Discovering Russia: Chelyabinsk Region (englanniksi) (rt.com)
Chelyabinsk region (englanniksi) (econ.csu.ru)
Guide to Investment - Chelyabinsk Region (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (econom-chelreg.ru)
Tšeljabinskin alueen kaupungit
| n k Uralin federaatiopiiri |
| --- | --- | --- |
Hallinnollinen keskus: Jekaterinburg
|  Hanti-Mansia  Jamalin Nenetsia  Kurgan  Sverdlovsk  Tjumen  Tšeljabinsk  |  Hanti-Mansia  Jamalin Nenetsia  Kurgan  Sverdlovsk  Tjumen  Tšeljabinsk  |  |
| n k Venäjän aluejako |
| --- | --- | --- |
Federaatiosubjektit
| Tasavallat |  Adygeia  Altai  Baškortostan  Burjatia  Dagestan  Hakassia  Ingušia  Kabardi-Balkaria  Kalmukia  Karatšai-Tšerkessia  Karjala  Komi  Krim1  Mari  Mordva  Pohjois-Ossetia-Alania  Saha  Tatarstan  Tšetšenia  Tšuvassia  Tuva  Udmurtia  |  |
| Aluepiirit |  Altai  Habarovsk  Kamtšatka  Krasnodar  Krasnojarsk  Perm  Primorje  Stavropol  Taka-Baikalia  |  |
| Alueet |  Amur  Arkangeli  Astrahan  Belgorod  Brjansk  Irkutsk  Ivanovo  Jaroslavl  Kaliningrad  Kaluga  Kemerovo  Kirov  Kostroma  Kurgan  Kursk  Leningrad  Lipetsk  Magadan  Moskova  Murmansk  Nižni Novgorod  Novgorod  Novosibirsk  Omsk  Orenburg  Orjol  Penza  Pihkova  Rjazan  Rostov  Sahalin  Samara  Saratov  Smolensk  Sverdlovsk  Tambov  Tjumen  Tomsk  Tšeljabinsk  Tula  Tver  Uljanovsk  Vladimir  Volgograd  Vologda  Voronež  |  |
| Liittovaltiokaupungit |  Moskova  Pietari  Sevastopol2  |  |
| Autonominen alue | Juutalainen |  |
| Autonomiset piirikunnat |  Hanti-Mansia  Jamalin Nenetsia  Nenetsia  Tšukotka  |  |
| Lisää aiheesta |  Federaatiopiirit  Talousalueet  |  |
1de jure: Ukrainaan kuuluva autonominen tasavalta 2de jure: Ukrainaan kuuluva tasavallan alainen kaupunkipiiri
Seppo Tuisku

| Seppo Tuisku> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. joulukuuta 1935 Karijoki
Kuollut: 4. tammikuuta 2020 (84 vuotta) Forssa
Ammatti:  kirjailija, toimittaja
Kirjailija
Aikakausi:  1959–1991
Tyylilajit:  rikoskirjallisuus
Esikoisteos:  Et elä huomiseen Pekka (1959)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Seppo Mikael Tuisku (31. joulukuuta 1935 Karijoki – 4. tammikuuta 2020 Forssa) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija, joka toimi 1950-luvun lopulta 1960-luvun puoliväliin Aarne Haapakosken eli nimimerkki Outsiderin haamukirjoittajana ja myöhemmin Jerry Cottonin toimittajana ja kirjoittajana.
Nuoruusvuodet

Tuisku kokeili taitojaan eri ammateissa. Hän teki savottatöitä Lapissa ja työskenteli rautavalimolla Helsingissä. Hän sai julkaistuksi novelleja, seikkailukertomuksia ja runoja useilla nimimerkeillä eri lehdissä.
Ura Outsiderina

Outsider eli Aarne Haapakoski sai vihjeen Tuiskun kirjallisista kyvyistä Tutka-lehden toimittajalta Jorma Kurviselta.
Haapakoski oli alkanut vuonna 1958 kirjoittaa Pekka Lipposen seikkailujen rinnakkaissarjana Kalle-Kustaa Korkin seikkailuja. Haapakoski huomasi, ettei hänen aikansa riittänyt kahden kuukausittain ilmestyvän erillisen 96-sivuisen seikkailusarjan kirjoittamiseen.
Loppusyksystä 1958 Tuisku sai valmiiksi työnäytteensä Murhatehdas Korkin seikkailusta ja lähetti sen Haapakoskelle, joka hyllytti tarinan. Tuisku muutti tyyliään keskittyen enemmän itse tarinaan. Sovittuaan rahallisen korvauksen suuruudesta Tuisku oli valmis ryhtymään uuteen työhönsä Outsiderin haamukirjailijana. Heidän tapaamisensa jäivät yhteen kertaan, mutta keskinäinen yhteydenpito sujui kirjeenvaihdon välityksellä. Haapakoski luki Tuiskun käsikirjoitukset, teki tarvittavat muutokset ja hyväksyi tekstit. Tämän jälkeen Tuiskun kirjoittamat kirjaset alkoivat vuorotella Haapakosken oman tuotannon kanssa niin, että ensimmäinen Tuiskun kirjoittama Lippos-seikkailu ilmestyi toukokuussa 1959 ja kantoi nimeä Et elä huomiseen Pekka.
Tuisku omi lähes täysin Haapakosken tyylin ja ehti ennen tämän kuolemaa kirjoittaa useita Lipposia ja Korkkeja, jotka upposivat saumattomasti Outsiderin kirjoittamien sarjakirjojen joukkoon. Haapakosken kuoltua Málagassa tammikuussa 1961 Kustannus Oy Ajanviete kutsui Tuiskun neuvottelemaan Lippos- ja Korkki-sarjojen kohtalosta. Tuisku lupasi jatkaa kummankin sarjan kirjoittamista omin voimin. Hänestä tuli uusi Outsider, jonka henkilöllisyyttä lukijat eivät tienneet. Vastoin yleistä oletusta Haapakoskelta ei ollut jäänyt jälkeenjääneitä käsikirjoituksia, vaan Tuisku hoiti kirjoitustyön itse.
Haapakosken oma yhtiö helsinkiläinen Kustannus Oy Ajanviete julkaisi Pekka Lipposen ja Kalle-Kustaa Korkin seikkailuja vuoden 1964 loppuun, kunnes hän seuraavana vuonna yhdisti sankarit saman kirjasarjan alle, jonka nimenä oli Pekka Lipponen & Kalle-Kustaa Korkki. Kun kaksikon seikkailut loppuivat vuoden 1965 päättyessä, Tuisku oli ehtinyt kirjoittaa 125 kertomusta.
Tuisku oli Aarne Haapakoski -seuran kunniajäsen.
Jerry Cottonin kirjoittajana ja päätoimittajana

Kolmiokirjan kustantaman Jerry Cottonin toimittamisen Tuisku aloitti vuonna 1968 eläkkeelle siirtyneen Antti Aallon paikalla. Aalto oli muokannut saksalaista Bastei-kustantamon Cottonia suomalaisten makuun sopivaksi viihteeksi lisäämällä huumoria ja karsimalla väkivaltaa.
Tuiskun toimittama ensimmäinen Cotton oli vuoden 1969 joulukuussa ilmestynyt Haudasta joululomalle. Tuisku muokkasi kirjoittamistyöhön osallistuneiden käsikirjoituksia kovallakin kädellä. ”Kokonaisuuden voi valehdella, jos vain yksityiskohdat pitävät kutinsa”, oli Tuiskun neuvo nuorille kirjoittajille.
1970-luvun alusta lähtien Cotton muuttui seuraavan vuosikymmenen alkuun asti lähes täysin suomalaisin voimin tehdyksi sarjakirjaksi saksalaisten käännösten jäädessä minimaaliseen asemaan. Cottonin levikki kohosi saman vuosikymmenen aikana parhaimmillaan 40 000 kappaleeseen numeroa kohti.
Kun Tuisku toimi päätoimittajana, Cottoneita kirjoittivat hänen itsensä lisäksi muun muassa Arto Ahlakorpi, Tapani Bagge, Simo Hämäläinen, Juha Ruusuvuori, Jouko Raivio, Juhana Lepoluoto, Juhana Hintsanen ja Pentti Pesä. Tuisku kirjoitti kaikkiaan vain 40 tarinaa.
Aiheesta muualla

Hannula, Eeva: Jerry Cottonien isä on monien murhien mies. Yle Uutiset 6.8.2017.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)