Irving Fisher
Taloustieteelliset teoriat > Monetaarinen taloustiede

Fisherin hintateoriaa ja korkokantaa koskevat tutkimukset eivät suoranaisesti koskettaneet ajan suuria yhteis­kunnallisia kysymyksiä. Sen sijaan hänen monetaarinen talous­teoriansa liittyi niihin hyvin läheisesti, ja siihen Fisher pitkälti keskittyi uransa loppu­puolella.
Simon Newcombin alustavien töiden pohjalta Fisher muotoili rahan kvantiteettiteorian. Sen perustana on "vaihdantayhtälö", joka tunnetaan myös Fisherin yhtälönä: Olkoon M liikkeessä olevan rahan määrä, P yleinen hintataso, T kaikkien rahalla suoritettujen transaktioiden yhteenlaskettu määrä ja V rahan kiertonopeus. Tällöin pätee:
Myöhemmät talous­tieteilijät ovat korvanneet tässä yhtälössä T:n kokonais­tuotannolla Y (tai Q), jota yleensä mitataan reaalisella brutto­kansan­tuotteella (GDP).
Tämä yhtälö on samalla rahan kierto­nopeuden määritelmä ja sellaisena yleis­pätevä. Fisher kuitenkin teki siitä pidemmälle meneviä päätelmiä olettamalla, että rahan kierto­nopeus (V) on käytännössä vakio ja että keskuspankki pystyy säätelemään liikkeessä olevan rahan määrää (M), mutta ei vaikuttamaan liike­toiminnan kokonais­volyymiin (T). Sen vuoksi keskus­pankin tulisi kasvattaa liikkeessä olevan rahan määrää (M) juuri samassa suhteessa kuin talous kasvaa, muussa tapauksessa seurauksena on yleisen hintatason (P) nousu tai lasku eli inflaatio tai deflaatio.
Fisherin Appreciation and Interest ("Arvostus ja korko") oli abstrakti tutkielma siitä, miten korkokannalle käy, kun hintataso muuttuu. Se tähdensi eroa reaali- ja nimellis­koron välillä:
missä  r on reaalinen ja  i nimellinen korkokanta, ja inflaatio  \pi  on mittana hintatason nousulle. Jos inflaatio on riittävän pieni, hyvä likiarvo reaaliselle korko­kannalle saadaan vähentämällä nimellisestä korko­kannasta inflaatio­vauhti. Myös tätä tulosta nimitetään Fisherin yhtälöksi.
Fisher uskoi, että ihmisiin yleensä, erityisesti myös sijoittajiin ja säästäjiin, vaikuttaa enemmän tai vähemmän niin sanottu rahailluusio: raha peittää näkyvistä ne hyödykkeet, jotka sillä voidaan ostaa. Ilman raha­illuusiota hinta­tason muutos ei vaikuttaisi mitenkään tuotantoon eikä työllisyyteen. Kun ihmiset todellisuudessa ovat rahailluusion vallassa, inflaatio ja deflaatio saavat aikaan suurta vahinkoa. Yli 40 vuoden ajan Fisher kehitteli näkemyksestään vahingollisesta "dollarin tanssista" ja esitti useita keinoja rahan "vakauttamiseksi", toisin sanoen hintatason vakiin­nutta­miseksi. Hän oli yksi ensimmäisistä, jotka käyttivät makro­taloudellista aineistoa kuten tietoa raha­varannosta, korko­kannasta ja hinta­tasosta hyödyksi tilastollisissa analyyseissä ja testeissä.  Hänen vuonna 1926 julkaisemansa tutkielma työttömyyden ja inflaation välisestä tilastollisesta yhteydestä julkaistiin vuonna 1973 uudestaan Journal of Political Economy -lehdessä otsikolla "I discovered the Phillips curve" ("Minä keksin Phillipsin käyrän"). Indeksiluvuilla oli tärkeä menrkitys hänen rahateoriassaan, ja hänen kirjansa "The Making of Index Numbers" on ollut suuri vaikutus nykyaikaan saakka.
Fisherin huomattavin älyllinen kilpailija oli ruotsalainen talous­tieteilijä Knut Wicksell. Fisher kuitenkin selitti rahan kvantiteetti­teorian lyhyemmin ja ytimekkäämmin, ja perusti sen lähes kokonaan hintojen vaihteluun pitkällä aikavälillä. Wicksellin teoria oli melkoisesti moni­mutkaisempi ja alkoi korkokantojen käsittelystä muuttuvassa reaali­taloudessa. Vaikka molemmat päätyivät siihen tulokseen, että suhdannevaihtelujen ja taloudellisten kriisien ytimessä oli valtion raha­politiikka, he eivät kyenneet elin­aikanaan ratkaisemaan eri­mieli­syyksiään, ja itse asiassa ne periytyivät vielä puoli vuosi­sataa myöhemmin käynnistyneisiin keynesi­läisten ja monetaris­tien välisiin kiistoihin.