stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Taage Laiho

| Tapio Laiho |
| --- | --- |
 Taage Laiho syyskuussa 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. helmikuuta 1966 (ikä 58)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Taage Laiho
Tyylilajit:  heavy metal
Yhtyeet:  Kilpi Hevinkelium Taage's Gang Ghost Machinery
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Tapio "Taage" Laiho (s. 16. helmikuuta 1966) on suomalainen heavy metal -laulaja. Hän toimii Kilven ja sooloyhtyeensä Taagen laulajana. Aiemmin hän on ollut muun muassa yhtyeissä Altaria, Vendetta, Forceys, Justice, W.N.F., Jerusalem, Mad Hatter’s Den ja Soulshine Band. Lisäksi Laiho on laulanut monissa coveryhtyeissä ja vieraillut useiden artistien albumeilla sekä Aventur-kuoron joululevyllä. Kilvessä Taage toimii myös sanoittajana.
Laiho toimii myös turkulaisen heavy metal -yhtye Hevinkeliumin solistina. Hevinkelium on tullut tunnetuksi metallimusiikiksi sovittamistaan virsistä. Hän toimi myös esilaulajana Suomen ensimmäisessä metallimessussa Helsingin Temppeliaukion kirkossa 29. kesäkuuta 2006.
Laiho valittiin Ghost Machineryn laulajaksi 2009.
Nykyäänmilloin? Laiho tekee coverkeikkoja muun muassa duona Kari Karvisen kanssa sekä muita laulukeikkoja satunnaisesti. Covereita hän esitti aiemmin Taage's Gangin solistina.
Laiho aloitti uuden sooloprojektin, jonka taustalla vaikuttaa tunnettuja muusikoita, kuten Jay Lewis. Talvella 2021 julkaistun sooloalbumin Carpe Diem kappaleista vastaavat Jukka Riitaluoma ja Taage Laiho. Singleinä on julkaistu kappaleet Jerusalem, Järki jäähtyy ja Mitä rakkaudesta maksetaan. Albumi on julkaistu digitaalisesti vain Bandcamp-palvelussa.
Laiho toimii musiikkiuran ohella myös lauluvalmentajana oman yrityksen Fanitage Oy kautta. Aiemmin hän toimi lauluvalmentajana Lifeline Productionsin sekä Turku Rock Academyn riveissä.
Yksityiselämä

Laiho tuomittiin 2000-luvun alkupuolella kolmen kuukauden ehdolliseen vankeuteen ja yli 20 000 euron korvauksiin työttömyyskorvausten väärinkäytöstä. Hän asuu Turussa, on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Aiheesta muualla

Taage.com (Arkistoitu – Internet Archive) – Virallinen kotisivu
Taage Laiho Facebookissa
Kilpi
| --- | --- |
Studioalbumit:: Sähkönsinistä sinfoniaa | II taso | Kaaoksen kuningas | IV | Pirun merta | Juggernautti
Kokoelmat:: 18 parasta savuna ilmaan!
Livealbumit:: Kaaos – Live
DVDt:: Kuningas-DVD
| n k Altaria |
| --- | --- |
 Marco Luponero  Jouni Nikula  Johan Mattjus  Jani Liimatainen  Petri Aho  J-P Alanen  Marko Pukkila  Tony Smedjebacka   Taage Laiho  Emppu Vuorinen 
Studioalbumit:  Invitation  Divinity  The Fallen Empire  Unholy  Wisdom 
Kokoelmat:  Divine Invitation 
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Max Kurzweil

Max Kurzweil: Omakuva.
Max Kurzweil: Lämminhenkinen vierailu.
Maximilian Franz Viktor Zdenko Marie Kurzweil (13. lokakuuta 1867 Bisenz - 9. toukokuuta 1916 Wien) oli itävaltalainen taidemaalari ja -graafikko.
Elämäkertaa

Max Kurzweil syntyi Määrissä, nykyisen Tšekin alueella varakkaaseen teollisuusyrittäjäperheeseen. Poika saattoi kasvaa vailla rahahuolia. Taiteilijauransa Kurzweil aloitti opinnoilla Wienin taideakatemiassa. Vuonna lähti Ranskaan ja jatkoi opintojaan Académie Julianissa.
Vuonna 1894 Kurzweil teki maalausmatkan Bretagneen. Siellä hän tapasi tulevan vaimonsa Marie-Josephine Marthe Guyot`n. Samana vuonna hänen töitään oli Pariisin Salongissa, missä sai hyvät arvostelut Bretagnessa tekemistään maalauksista. Maalaukset kuvailivat Bretagnen maisemia sekä maalaisten elämää. Avioliiton hän solmi vuonna 1895.
Wienin Künstlerhaus otti Kurzweilin jäsenekseen vuonna 1897. Aluksi hänen työnsä muistuttivat ranskalaista impressionismia, mutta vähitellen hän alkoli löytää omaa tyyliään. Hän oli innokkaasti mukana Wienin taidemaailmassa ja oli mukana perustamassa Wienin Secessionia, mikä oli itävaltalainen muunnos jugendtyylistä. Tähän aikaan hän kiinnostui myös japanilaisista puupiirroksista ja otti niistä vaikutteita töihinsä.
Kurzweilin töissä näkyy avoimuus eri tyyleille. Hän oli naturalisti, imrpessionisti, symbolisti ja viimeisinä aikoinaan hän alkoi lähestyä ekspressionismia. Naismuotokuvissaan hän osoittaa tuntevansa ihmisen sielua.
Henkilönä Kurzweil oli epätasapainoinen. Hänen mielialansa vaihtelivat innostuksesta ja intohimosta suureen masennukseen. Ensimmäinen maailmansota erotti hänet ranskalaisesta vaimostaan, mikä masensi. Hänellä oli oppilas, Helena Hager, josta tuli hänen rakastajattarensa. Kurzweil ja Hager tekivät yhdessä itsemurhan vuonna 1916.
Lisää aiheesta

http://www.artnet.com/artists/max-kurzweil/
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  KulturNav  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  Victoria  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Suorahaku

Suorahaku (executive search, headhunting) on sopivien ehdokkaiden etsimistä avoimeen työtehtävään. Sopivia ehdokkaita etsitään aktiivisesti esimerkiksi julkisista tiedonlähteistä tai suorahakuasiantuntijan omista verkostoista ja heihin otetaan suoraan yhteyttä sekä tiedustellaan heidän kiinnostustaan kyseiseen tehtävään. Tuleva työnantaja antaa toimeksiannon suorahakuyhtiölle, joka etsii tehtävään pätevät ehdokkaat, haastattelee heidät ja esittelee heistä sopivimmat asiakkaalle. Toimeksiannon teettävä työnantaja tekee kuitenkin itse lopullisen päätöksen siitä, kenet tehtävään valitaan. Tyypillisesti suorahaussa kartoitetaan (ks. ehdokaskartoitus, eng. desk research) useita kymmeniä, jopa satoja päteviä ehdokkaita. Heistä haastatellaan 10–20 parasta, ja asiakkaalle esitellään 3–7 henkeä. Perinteinen toimeksiantopohjainen suorahaku on yleistynyt rekrytointitapana. Lisäksi yritykset ovat myös alkaneet ottaa suorahaun tekijöitä omaan palvelukseensa etsimään organisaatiolle uusia työntekijöitä. Suorahakua käytetään rekrytointimenetelmänä jo asiantuntijatason positioita täytettäessä, ylemmän johdon osalta se on vielä yleisempää.lähde? Myös hallituksen jäseniä haetaan suorahaun keinoin.
Suorahakumarkkinoiden euromääräinen koko on Suomessa kaksinkertaistunut kuudessa vuodessa vuoden 2012 runsaasta 40 miljoonasta eurosta vuoden 2018 yli 80 miljoonaan.
Suorahakuyritys
Suorahakuyritys on rekrytointi -toimialan yritys, joka tarjoaa yrityksille ja työnantajille työnhakupalveluita. Yritykset palkkaavat suorahakuyrityksen etsimään päteviä työntekijöitä, osaamista tai paikantamaan henkilöitä jotka täyttävät tietyn työn vaatimukset. Suorahakuyritykseksi määritellään yritykset, jotka tekevät rekrytointia ainoastaan suorahaulla. Suorahakuyritykset voivat tarjota myös muita rekrytointia tukevia palveluita kuten työsuhteen päättäneen työllistymistä (eng. Replacement) tukevaa palvelua, johtoryhmän tai hallituksen toiminnan arviointia tai soveltuvuusarviointia.
Aiheesta muualla

FEX Suorahakuyritykset ry (Suomen suorahakuyritysten yhdistys) (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomalaisissa oppilaitoksissa tehtyjä opinnäytetöitä suorahakualalta. Web Archive.
Suorahakuyritykset[vanhentunut linkki]
Tykkivene Karjala

| Karjala |
| --- | --- |
 Tykkivene Karjalan päätykki

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Wärtsilä, Helsingin telakka, Helsinki
Kölinlasku:  maaliskuu 1967
Laskettu vesille:  16. elokuuta 1967
Palveluskäyttöön:  1969
Poistui palveluskäytöstä:  2001
Tila:  museoitu
Tekniset tiedot
Uppouma:  700 t 1 350 t (max)
Pituus:  74 m
Leveys:  7,8 m
Syväys:  3 m
Koneteho:  3 × MTU-dieselmoottoria (3 × 2 200 kW) (2 säätölapapotkuria)  1 × Rolls-Royce Olympus TM1a -kaasuturbiinimoottori (16 000 kW) 24 000 hv
Nopeus:  yli 35 solmua
Toimintamatka:  5 000 meripeninkulmaa
Miehistöä:  30 kantahenkilökuntaa ja 40 varusmiestä
Aseistus
Aseistus:  1 × Bofors 120 mm /46 SAK DP 2 × Bofors 40 mm/70 2 × ZU-23-2 2 × RBU-1200-syvyysraketinheitintä
Tykkivene Karjala (kylkinumero 04) oli Suomen merivoimien vuonna 1968 valmistunut Turunmaa-luokan tykkivene (kansainväliseltä luokitukseltaan korvetti), joka poistettiin palveluksesta 2001 ja on nykyisin museoituna Forum Marinumissa Turussa.
Suunnittelu ja valmistus

Luokan alusten suunnittelu alkoi vuonna 1963, jolloin suunnittelijat loivat viisi eri runkotyyppiä ja 35 konevaihtoehtoa. Karjala tilattiin 18. helmikuuta 1965 Wärtsilän Hietalahden telakalta Helsingistä, missä köli laskettiin maaliskuussa 1967. Alus laskettiin vesille 16. elokuuta 1967. Alus valmistui 21. lokakuuta 1968 ja luovutettiin vielä samana vuonna merivoimille, joka otti sen palvelukseensa vuonna 1969.
Teräsrunkoinen alus painoi luovutushetkellä 700 tonnia, mutta painoa kertyi erilaisten päivitysten yhteydessä 100 tonnia lisää. Sen kansirakenteet ovat alumiinia ja tärkeimmät osat on suojattu panssarilevyin. Koneratkaisuna on yhdistelty turbiini- ja dieseljärjestelmä. Dieselmoottorilla voitiin ajaa 5 000 meripeninkulmaa ilman polttoainetäydennystä. Nopeus oli yli 35 solmua ja huippunopeus 37,3 solmua. Tähän vauhtiin tarvittiin kaikki moottorien tehot eli 24 000 hevosvoimaa.
Palvelus

Alus liitettiin palvelukseen otettaessa Upinniemen varuskuntaan sijoitettuun Saaristomeren meripuolustusalueen vartiolaivueeseen. Aluksen keulakannen 120 millimetrin tykin putki räjähti vastaanottoammunnoissa kesällä 1970, jolloin tykillä olleet loukkaantuivat lievästi. Alus siirrettiin 1979 Pansioon tykkilaivueeseen, josta se siirrettiin edelleen vuonna 1987 ohjuslaivueen (nyk. 6. ohjuslaivue) johtoalukseksi. 
Aluksella tehtiin useita laivastovierailuita Itämeren ja Pohjanmeren satamissa, kaukaisimmalla purjehduksellaan Norjassa, missä se vuonna 1982 osallistui Norjan kuninkaan Olavi V:n hallitsijauran 25-vuotisjuhlallisuuksiin.
Alus peruskorjattiin vuosina 1985–1986. Se poistettiin käytöstä 2001 aseistukseltaan vanhentuneena sekä liian suuren miehistön vaativana. Alus hinattiin 2002 Pansiosta Aurajokeen Forum Marinumiin museolaivaksi.
Alus matkasi merivoimissa yhteensä 257 306 meripeninkulmaa, sen koneita käytettiin 22 051 tuntia, ja polttoainetta kului noin 24 miljoonaa litraa. Sillä koulutettiin yli 2 000 varusmiestä. Palveluksen aikana aluksella oli seitsemän konepäällikköä ja 31 päällikköä, joista pisimpään komentajakapteeni Dan Wilen ja viimeisinpinä komentajakapteeni Raimo Pyysalo ja kapteeniluutnantti Keijo Karila.
Kuvia

Tykkivene Karjalan keulakansi
Tykkivene Karjalan peräkansi
SRH-1200 syvyysraketinheitin
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tykkivene Karjala Wikimedia Commonsissa
Tykkivene Karjala Forum Marinumin sivuilla
Museolaivan videoesittely: Tykkivene Karjala
| n k Perustiedot Wikidatassa: Tykkivene Karjala (Q10706636)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: tykkivene, museolaiva, preserved watercraft
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Turku
koordinaatit: 60°26′08″N 22°14′06″E﻿ / ﻿60.435639°N 22.234972°E﻿ / 60.435639; 22.234972

Tykkivene Karjalan päätykki.
Amaranthe

| Amaranthe |
| --- | --- |
 Amaranthe esiintymässä Wackenissa vuonna 2012
Tiedot
Toiminnassa:  2008–
Tyylilaji:  metalcore, power metal, melodinen death metal, pop metal, trance metal
Kotipaikka:  Göteborg, Ruotsi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Elize Ryd   Mikael Sehlin   Olof Mörck   Morten Løwe Sørensen   Johan Andreassen   Nils Molin  
Entiset jäsenet:  Andreas Solveström, murina (2008–2013)  Jake E, puhdas mieslaulu (2008–2017)  Henrik Englund Wilhelmsson, murina (2013–2022) 
Levy-yhtiö:  Spinefarm Records   Universal Music Group  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Amaranthe on vuonna 2008 perustettu ruotsalais-tanskalainen metallimusiikkia esittävä yhtye, jonka musiikissa on vaikutteita melodisesta metallista, power metalista ja popmusiikista.
Historia

Toukokuussa 2009 yhtye joutui vaihtamaan nimensä Avalanchesta Amarantheksi. Marraskuussa 2013 yhtye ilmoitti Andreas Solveströmin jättäneen yhtyeen ja Henrik Englund Wilhelmssonin liittyneen uudeksi vokalistiksi hänen tilalleen.
Marraskuussa 2016 Jake E ilmoitti pitävänsä taukoa, mutta maaliskuussa 2017 hän jätti bändin pysyvästi ja liittyi uuteen Cyhra-yhtyeeseen. Hänen tilalleen tuli pysyvästi heinäkuussa 2017 Nils Molin, joka oli aluksi vain kiertueella mukana. Nils Molin toimii myös suositun Ruotsalaisen yhtyeen Dynazty:n yhtyeen laulajana.
Yhtyeen laulaja Henrik Englund Wilhelmsson jätti yhtyeen vuonna 2022.
Jäsenet

Elize Ryd – puhdas naislaulu
Olof Mörck – kitara & koskettimet
Morten Løwe Sørensen – rummut
Johan Andreassen – bassokitara
Nils Molin – puhdas mieslaulu (2017–)
Mikael Sehlin – murina (2023–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Andreas Solveström – murina (2008–2013)
Joacim "Jake E" Lundberg – puhdas mieslaulu (2008–2017)
Henrik Englund Wilhelmsson – murina (2013–2022)
Julkaisut > Albumit

Amaranthe (2011)
The Nexus (2013)
Massive Addictive (2014)
Maximalism (2016)
Helix (2018)
Manifest (2020)
The Catalyst (2024)
Julkaisut > Singlet

"Hunger" (2011)
"Rain" (2011)
"Amaranthine" (2011)
"1.000.000 Lightyears" (2012)
"The Nexus" (2013)
"Burn With Me" (2013)
"Invincible" (2013)
"Drop Dead Cynical" (2014)
"Trinity" (2014)
''True'' (2015)
"That Song" (2016)
"Fury" (2016)
"Maximize" (2016)
"Army of the Night" (Powerwolf - cover) (2018)
"365" (2018)
"Countdown" (2018)
”Inferno” (2018)
”Do or Die” (2020)
”Viral” (2020)
”Strong” (2020)
”Archangel” (2020)
”PvP” (2021)
”Find Life” (2022)
”Damnation Flame” (2023)
”Insatiable” (2023)
”Outer Dimensions” (2023)
”Re-Vision” (2024)
Julkaisut > Demot

Leave Everything Behind (2009)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amaranthe Wikimedia Commonsissa
Amaranthen sivusto. (englanniksi)
| n k Amaranthe |
| --- | --- |
 Elize Ryd  Henrik Englund Wilhelmsson  Olof Mörck  Morten Løwe Sørensen  Johan Andreassen  Nils Molin Andreas Solveström  Joacim ”Jake E” Lundberg 
Studioalbumit:  Amaranthe  The Nexus  Massive Addictive  Maximalism  Helix  Manifest  The Catalyst 
Singlet:  ”Hunger”  ”Rain”  ”Amaranthine”  ”1.000.000 Lightyears”  ”The Nexus”  ”Burn With Me”  ”Invincible”  ”Drop Dead Cynical”  ”Trinity”  ”True”  ”That Song”  ”Fury”  ”Maximize”  ”Army of the Night” (Powerwolf - cover)  ”365”  ”Countdown”  ”Inferno”  ”Do or Die”  ”Viral”  ”Strong”  ”Archangel”  ”PvP”  ”Find Life”  ”Damnation Flame”  ”Insatiable”  ”Outer Dimensions”  ”Re-Vision” 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Amaranthe esiintymässä Tuska-festivaaleilla vuonna 2013.
Nils Molin ja Henrik Englund Wilhelmsson
Kuningaskunnan kisat

Kannatuslippu vuoden 2007 kisojen aikana
Kuningaskunnan kisat (holl. Koninkrijksspelen) ovat joka toinen vuosi järjestettävät urheilukilpailut Alankomaiden kuningaskuntaan kuuluville maille. Ensimmäiset Kuningaskunnan kisat järjestettiin vuonna 1965 yrityksenä saada kuningaskunnan osia läheisemmiksi. Yritys ei ottanut tuulta alleen ja vuonna 1995 Erica Terpstra perusti uudelleen jo vuonna 1983 lakkautetut kisat. Nykymuotoisia kisoja ei ole järjestetty vuoden 2009 kisojen jälkeen, sillä 2011 kisat peruttiin Alankomaiden Antillien poliittisten ongelmien jälkeen. Myöskään 2013 kisoja ei käyty, eikä kisojen järjestämistä ole senkään jälkeen jatkettu. Aruballa ja Alankomaiden Antilleilla kisat ovat olleet hyvin suosittuja. Eniten Kuningaskunnan kisoja on järjestetty Aruballa, joissa kisat on käyty kolmesti.
Nykymuotoiset kilpailut

1995 -  Aruba
1997 -  Curaçao
1999 -  Sint Maarten
2001 -  Rotterdam
2003 -  Aruba
2005 -  Willemstad
2007 -  Haag
2009 -  Aruba
2011 -  Curaçao (peruttiin)
Lajit

Kisoissa on aikojen saatossa kilpailtu seitsemässä eri lajissa, jotka ovat:
baseball
keilailu
jalkapallo
judo
softball
uinti
tennis
Osallistujamaat

Alkuperäisissä kisoissa oli mukana neljä maata. Vuonna 1975 Suriname jäi kuitenkin pois itsenäistyttyään ja vuosien 1975-1983 kisat käytiinkin Alankomaiden Antillien ja Alankomaiden voimin. Kisojen uudistuttua myös Aruba tuli mukaan ja on nykyäänkin mukana yhdessä Alankomaiden kanssa. Alankomaiden Antillit jäävät pois, mikäli kisoja vielä järjestetään, sillä maa jakautui vuonna 2010.
Alankomaat
Alankomaiden Antillit (1965-2009)
Aruba
Suriname (1965-1975)
Käännös suomeksi
Mira Potkonen

| Mira Potkonen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Mira Marjut Johanna Potkonen
Syntynyt: 17. marraskuuta 1980 (ikä 44) Heinävesi
Kansalaisuus:   Suomi
Nyrkkeilijä
Aktiivisena:  2008–2021
Pituus:  165 cm
Paino:  60 kg
Painoluokka:  60 kg (Kevytsarja)
Aiheesta muualla
www.mirapotkonen.fi
| Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten nyrkkeily. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Suomi.Naisten nyrkkeily. Olympialaiset  | Maa:  Suomi> Naisten nyrkkeily. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Rio de Janeiro 2016 | 60 kg |  |
|  Pronssia | Tokio 2020 | 60 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Astana 2016 | 60 kg |  |
|  Pronssia | Ulan-Ude 2019 | 60 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sofia 2018 | 60 kg |  |
|  Kultaa | Madrid 2019 | 60 kg |  |
|  Hopeaa | Sofia 2016 | 60 kg |  |
| EU-mestaruuskilpailut  | EU-mestaruuskilpailut  | EU-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Cascia 2017 | 60 kg |  |
|  Pronssia | Keszthely 2010 | 60 kg |  |
|  Pronssia | Katowice 2011 | 60 kg |  |
|  Pronssia | Keszthely 2013 | 60 kg |  |
Mira Marjut Johanna Potkonen (o.s. Miettinen, s. 17. marraskuuta 1980 Heinävesi) on suomalainen nyrkkeilijä, olympiamitalisti ja Euroopan mestari. Tampereen Voimailuseuraa edustava Potkonen kilpailee 60-kiloisten sarjassa eli kevytsarjassa. Potkosen valmentajana toimii Maarit Teuronen (vuodesta 2008)  Potkonen on ainoa kesäolympialaisissa useampaan mitaliin yltänyt suomalainen naisurheilija, Pentti Hämäläisen ohella ainoa useamman olympiamitalin voittanut suomalaisnyrkkeilijä ja lajin historian vanhin olympiamitalisti.
Vasta 28-vuotiaana kilpanyrkkeilyn aloittanut Potkosen läpimurtovuosi kansainväliselle huipulle oli 2016, jolloin hän voitti MM-pronssia Astanassa, olympiapronssia, Suomen kisojen ainoan mitalin, Rio de Janeirossa ja EM-hopeaa Sofiassa. Kesäkuussa 2018 Potkonen voitti historian ensimmäisenä suomalaisena naisnyrkkeilijänä Euroopan mestaruuden. Lisäksi Potkonen voitti EU:n mestaruuskilpailuista yhden kultamitalin ja kolme pronssia, kuusi Pohjoismaiden mestaruutta ja yksitoista Suomen mestaruutta. Euroopan kisoista Potkonen voitti kaikki lajit huomioiden Suomen historian ensimmäisen kultamitalin vuonna 2019.
Elämä ja ura > Alkuvuodet nyrkkeilijänä

Potkonen syntyi Heinävedellä ja harrasti lapsena yleisurheilua. Hän harrasti myös koripalloa, lentopalloa ja jääkiekkoa. Hän aloitti kuntonyrkkeilyn 17-vuotiaana ja kilpanyrkkeilyn 28-vuotiaana. Hän oli kahvilatyöntekijä, äiti ja aktiiviliikkuja tavatessaan Nääshallissa naisten valmennusryhmän harjoituksissa EM-pronssimitalistin ja moninkertaisen Suomen mestarin Maarit Teurosen, joka oli aloittamassa nyrkkeilyvalmentajana lopetettuaan oman kilpauransa. Teuronen näki Potkosessa potentiaalisen nyrkkeilijän ja sanoi Potkoselle, että tämä alkaisi joko harjoitella tosissaan tai menisi kuntonyrkkeilemään. Pari vuorokautta asiaa mietittyään Potkonen palasi hallille ja ilmoitti haluavansa aloittaa tavoitteellisen harjoittelun.
Potkonen kehittyi Teurosen valmennuksessa nopeasti ja tahtoi menestyä. Tällöin Teuronen alkoi nähdä Potkosella olevan myös kansainvälisiä menestymismahdollisuuksia. Teurosen mukaan Potkosen kehittyminen riippui tämän elämän osa-alueiden pysymisestä tasapainossa, mutta Potkosella oli hänen mukaansa myös "lyömisen lahja" ja suuri kehittymisen halu. Potkonen itse tavoitteli uransa alussa menestystä vain SM-tasolla, mutta hänen tavoitteensa kasvoivat uran edetessä. Potkonen rahoitti urheilemistaan muun muassa työnteolla ja Kiririnki-yhteisöpalvelun kautta, kunnes nousi ennen Rion olympialaisia tuetuksi ammattiurheilijaksi. Syksyllä 2015 Potkosen polvesta katkesi eturistiside, ja hän kuntoutti vammaa Kroatiassa.
Saavutuksia

Sarja 60 kg.
Olympiapronssi Rio de Janeiro 2016 ja Tokio 2020 (v.2021)
MM-pronssi Astana 2016 ja Ulan-Ude 2019, MM 6. sija 2018 New Delhi
EM-kulta Madrid 2019, Sofia 2018, EM-hopea Sofia 2016
EU-mestaruuskilpailut
kultaa 2017 Cascia
pronssia 2010, 2011 ja 2013
Euroopan kisat 2019 kultaa
Pohjoismaiden-mestaruuskilpailut
kultaa Ruotsi 2012, Suomi 2015, Ruotsi 2016, Tanska 2017, Norja 2018 ja Suomi 2019
SM-kilpailut
kultaa Järvenpää 2009, Rovaniemi 2010, Kajaani 2011, Helsinki 2012, Rovaniemi 2013, Tampere 2014, Helsinki 2015, Kirkkonummi 2017, Pori 2018, Helsinki 2019 ja Rovaniemi 2020
Muuta

Potkosen Nokialla asuvaan perheeseen kuuluvat muusikko-aviomies Henri ja kaksi tytärtä. He erosivat vuonna 2024. Nokian kaupunki lahjoitti syyskuussa 2016 Potkoselle omakotitalotontin Sammaliston alueelta ja Tampere 5000 euron stipendin hänen Rion pronssimitalistaan.
Häpykukkula

Häpykukkula on kohouma häpyhuulten yläpuolella.
Häpykukkula eli häpykumpu tai venuskukkula on kohollaan oleva alue naisen ulkoisissa sukupuolielimissä häpyliitoksen päällä. Häpykukkula saa muotonsa ihonalaisesta rasvapatjasta, joka pehmentää kontaktia miehen vastaavan kohdan kanssa yhdynnän aikana. Ilman rasvapatjaa näiden kohtien luut voisivat hangata toisiaan vastaan.
Häpykukkula saa murrosiässä peitteekseen häpykarvoituksen. Estrogeenitason lasku menopaussin aikana johtaa häpykummun pienentymiseen.
Tino Purme

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 14. maaliskuuta 1998 (ikä 26)
Syntymäpaikka: Hämeenlinna, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 181 cm
Junioriseurat
2003–2012: NJS
2013–2016: HJK
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2016–2018 | NJS | 51 | (10) |
| 2017 | → Klubi 04 (laina) | 2 | (0) |
| 2019–2023 | Haka | 120 | (2) |
| 2024 | Ylöjärvi United | 14 | (9) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 10. tammikuuta 2025.
Tino Purme (s. 14. maaliskuuta 1998 Hämeenlinna) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Purme on Nurmijärven Jalkapalloseuran kasvatti. Hän siirtyi C-juniorina Helsingin Jalkapalloklubin organisaatioon. Hän palasi HJK:sta kasvattajaseuraansa NJS:n riveihin ja edusti sitä Kolmosta ja Kakkosessa kausilla 2016–2018. NJS-kauden jälkeen hän siirtyi Ykkösessä pelanneen FC Hakan riveihin ja oli nostamassa seuraa Veikkausliigaan, jossa hän jatkoi kaudella 2020. Purme teki Hakan kanssa syksyllä 2020 kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Konna ja Koukku

| Konna ja Koukku> Smokey and the Bandit |
| --- | --- |
 Suomenkielisen DVD-julkaisun kansikuva
Ohjaaja:  Hal Needham
Käsikirjoittaja:  Hal Needham Robert L. Levy (tarina) James Lee Barrett Charles Shyer  Alan Mandel (käsik.)
Tuottaja:  Mort Engelberg Jules V. Levy Robert L. Levy
Säveltäjä:  Bill Justis Jerry Reed
Kuvaaja:  Bobby Byrne
Leikkaaja:  Walter Hannemann Angelo Ross
Pääosat:  Burt Reynolds Sally Field Jackie Gleason Jerry Reed Paul Williams
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Rastar Productions Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:   19. toukokuuta 1977  20. tammikuuta 1978
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  4 300 000 dollaria
Seuraaja:  Konna ja Koukku jyrää taas
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Konna ja Koukku (engl. Smokey and the Bandit) on yhdysvaltalainen komedia-road movie vuodelta 1977. Elokuvan ohjasi Hal Needham. Pääosissa nähdään Burt Reynolds, Sally Field ja Jackie Gleason.
Konna ja Koukku keräsi vuoden 1977 toiseksi suurimmat lipputulot häviten vain Tähtien sodalle. Yhdysvaltain lippuluukuilta elokuva keräsi 59 miljoonaa dollaria, jolla se sijoittui neljänneksi.
Elokuva sai kaksi jatko-osaa: Konna ja Koukku jyrää taas (1980) sekä Konna ja Koukku 3 (1983), jossa Reynolds ei enää ollut mukana. Vuonna 1994 sai ensi-iltansa myös neljän Konna ja Koukku -televisioelokuvan sarja, josta vastasi alkuperäisen elokuvan ohjaaja ja tarinan kehittänyt Hal Needham.