stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anjalankoski

| Anjalankoski> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Kouvola |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
 Ankkapurha eli maantieteellinen Anjalankoski Kymijoessa, Anjalassa
Sijainti:  60°45′00″N, 026°49′25″E
Lääni:  Etelä-Suomen lääni
Maakunta:  Kymenlaakson maakunta
Seutukunta:  Kouvolan seutukunta
Kuntanumero:  754
Hallinnollinen keskus:  Keltakangas
Perustettu:  1975
– kaupungiksi:  1977
Kuntaliitokset:  Anjala (1975)  Sippola (1975)
Liitetty:  2009
– liitoskunnat:  Kouvola Elimäki Jaala Kuusankoski Valkeala Anjalankoski
– syntynyt kunta:  Kouvola
Pinta-ala:  752,92 km²  (1.1.2008)
– maa:  726,6 km²
– sisävesi:  26,32 km²
Väkiluku:  16 379   (31.12.2008)
– väestötiheys:  22,54 as./km² (31.12.2008)
Ikäjakauma:  2007 
– 0–14-v.:  16,0 %
– 15–64-v.:  63,9 %
– yli 64-v.:  20,1 %
Anjalankoski on entinen Suomen kaupunki, joka sijaitsee Kymenlaakson maakunnassa. Anjalankoskesta tuli osa Kouvolaa vuonna 2009. Kaupungin maapinta-ala oli 726,6 km² ja asukasluku 16 379. Kaupungin tärkeimmät taajamat olivat Myllykosken ja Inkeroisten teollisuustaajamat sekä Anjalan kirkonkylä ja Ummeljoki, jotka kaikki sijaitsevat Kymijoen varrella. Kaupungin hallinnollinen keskus oli Keltakangas Myllykosken eteläpuolella. Anjalankosken naapurikunnat olivat Elimäki, Hamina, Kotka, Luumäki, Ruotsinpyhtää ja Valkeala. Anjalankoski oli väkiluvultaan Suomen 65. suurin ja Kymenlaakson viidenneksi suurin kunta 31. joulukuuta 2008 eli kaupungin lakkautushetkellä.
Nykyään Anjalankoski on yksi Kouvolan kuudesta suuralueesta. Vuonna 2015 siellä oli 15 000 asukasta.
Väestö > Väestönkehitys

| Anjalankosken väestönkehitys 1980–2015 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 20 174 | 20 174 |
| 1985 | 1985 |    | 19 716 | 19 716 |
| 1990 | 1990 |    | 18 895 | 18 895 |
| 1995 | 1995 |    | 18 396 | 18 396 |
| 2000 | 2000 |    | 17 631 | 17 631 |
| 2005 | 2005 |    | 16 930 | 16 930 |
| 2008 | 2008 |    | 16 373 | 16 373 |
| 2015 | 2015 |    | 15 000 | 15 000 |
Lähde: Tilastokeskus.
Vuoden 2015 väkiluku koskee nykyistä Anjalankosken suuraluetta, joka kattaa kokonaan entisen Anjalankosken kaupungin alueen.
Väestö > Taajamat

Vuoden 2000 lopussa Anjalankoskella oli 17 631 asukasta, joista 13 618 asui taajamissa, 3 933 haja-asutusalueilla ja 80:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Anjalankosken taajama-aste oli 77,6 %. 
Anjalankosken taajamaväestö jakautui neljän eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2000) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Myllykoski | 7 250 |
| 2 | Inkeroinen | 6 038 |

| 3 | Kaipiaisten asemanseutu | 303 |
| 4 | Metsäkylä* | 27 |

Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. Asteriskillä (*) merkityt taajamat kuuluivat tähän kuntaan vain osittain. Anjalankosken keskuspaikka (Keltakangas) ei muodostanut omaa taajamaansa, vaan oli osa Myllykosken taajamaa. Metsäkylän taajama ulottui suurimmilta osin Vehkalahden kunnan alueelle. Lisäksi Anjala oli osa Inkeroisten taajamaa ja Ummeljoki Myllykosken taajamaa.
Historia

Vuoden 1743 Turun rauhassa Venäjän ja Ruotsin raja siirtyi Anjalankoskea halkovaan Kymijokeen. Anjalan liitto oli Ruotsin armeijan upseerien kapina vuonna 1788 kuningas Kustaa III:ta vastaan Kustaan sodan aikana. Anjalan liitto sai nimensä upseerien kokouspaikkana olleesta Anjalan kartanosta.
Anjalankoski perustettiin vuonna 1975 yhdistämällä Kymijoen länsipuolinen Anjalan ja itäpuolinen Sippolan kunta Anjalankosken kauppalaksi. Kauppala sai kaupunkioikeudet 1977. Anjalankoski, Elimäki, Jaala, Kouvola, Kuusankoski ja Valkeala yhdistettiin yhdeksi kaupungiksi 1.1.2009. Kaupungin nimeksi tuli Kouvola.
Kaupunginosat ja kylät

Anjalankoskella oli seitsemän asemakaavassa kaavoitettua kaupunginosaa.
Myllykoski
Keltakangas
Inkeroinen
Anjala
Ummeljoki
Sippola
Kaipiainen
Kyliin kuuluu muun muassa Ahvio, Enäjärvi, Haapala, Hirvelä, Junkkari, Kaukasuo, Liikkala, Muhniemi, Saaramaa ja Takamaa.
Liikenne

Kaupungin alueella kulkee Kotkan rata, josta erkani ennen myös Haminan rata Inkeroisten rautatieasemalta. Koillisosaa halkoo Riihimäki–Pietari-rata. Entisestä hallinnollisesta keskuksesta Keltakankaalta on matkaa Helsinkiin 142 kilometriä, Kouvolaan 17 kilometriä, Haminaan 33 kilometriä, Kotkaan 38 kilometriä, Lahteen 80 kilometriä ja Lappeenrantaan 98 kilometriä.
Valtatie 15 kulkee Kouvolasta, entisen Anjalankosken läpi Kotkaan.
Talous

Myllykoskella ja Inkeroisissa on paperiteollisuutta sekä metalli- ja kemianteollisuutta. Tärkeimmät tuotantolaitokset ovat Inkeroisissa sijaitsevat Stora Enson Anjalan paperitehdas, Inkeroisten kartonkitehdas sekä vesivoimala. Myllykoski-yhtiön Myllykoski Paper suljettiin vuoden 2011 lopussa.
Lisäksi Kaipiaisissa on Raision tehtaiden rehutehdas. Suurimmat työnantajat olivat Stora Enso, Anjalankosken kaupunki, Myllykoski Paper, S-ryhmään kuuluva Ympäristö Yhtymä ja Metso Oyj. Kaupungin veroprosentti oli 19,0 (2006). Vapaa-ajan asuntoja kaupungin alueella oli 738.
Nähtävyyksiä > Kulttuurinähtävyydet

Alvar Aallon suunnittelema Inkeroisten Tehtaanmäen asuntoalue
Anjalan kartano
Ankkapurha
Anjalan kirkko
Anjalan Kirkkovuori
Anjalan Vepski (tanssilava)
Keskikosken silta
Liikalan vallit
Myllykosken kirkko
Paperintekijän patsas
Sippolan hovi (nykyään koulukoti) on Suomen suurin puukartano.
Sippolan juustomänty ja juustopata
Sippolan kirkko
Inkeroisten Tehtaankirkko (Tehtaanmäen kirkko)
Wreden suvun hautausmaa Anjalan kylässä
Kun Anjalankoski oli vuonna 2009 yhdistynyt muiden kuntien kanssa uuteen Kouvolan kaupunkiin, se luetteloi seuraavat asuinpaikat muinaismuistoalueiksi: Ahvionkoski (754010001), Wredeby, Penttilä, Vähä-Korhonen, Stålström, Taipale, Koivuoja, Peltonen, Sippolan koulukoti, Pajari, Savi-Mäkelä, Puistola, Peltola, Pateri, Vakkari, Puhakka, Tillolankallio, Kuusela ja Savilamminpelto (754010024) sekä Tuomela (754010027) ja Riuksila (1000010326). Puolustusvarustuksista oli luetteloitu Kuoppalan Linnavuori (754010025), Liikkalan linnoitus (1000002101), Liikkala Alapää 1 (1000007695) ja Alapää 2 (1000007696). Kultti- ja tarinapaikoiksi oli luetteloitu Hirsimäki 1 (1000002514) ja 2 (1000002514). Kivirakenteiden muinaismuistotyyppiin kuului Anjalankoskella Kaupinmäki.
Ruokakulttuuri

Anjalankosken pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla tuuvinki eli imelletty perunalaatikko, uuniliha, klimppisoppa, kaalinlehden päällä paistetut lehtokaiset sekä uunissa kypsennetty ruispuolukkapuuro, jolla on monta nimeä: pirana, marjaretsikka, marjaretsi ja marjaretsu.
Urheilu- ja harrastustoiminta

Anjalankosken tunnetuin urheiluseura oli eittämättä menestyksekäs jalkapalloseura Myllykosken Pallo, joka pelaa kotiottelunsa Myllykosken Saviniemessä sijaitsevalla Saviniemen jalkapallostadionilla. Luonnonratakelkkailua on harrastettu Junkkarinvuorella.
Muita alueella toimivia yhdistyksiä ovat:
Anjalankosken Kiekko
Anjalankosken Teatteri
Anjalan Liitto
Anjalan VPK
Inkeroisten Ilmailukerho
Inkeroisten Purha
Inkeroisten Tehtaitten Tenniskerho
Korvenkylän Kesäteatteri
Muhniemen Kaiku (Muhniemen V.P.K:n Voimistelu- ja Urheiluseura Kaiku)
Sippurasti
Ystävyys- ja kummikunnat

Anjanlankosken ystävyys- ja kummikunnat olivat:
Grums (Ruotsi)
Vologda (Venäjä)
Sindi (Viro)
Eilenburg (Saksa)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anjalankoski Wikimedia Commonsissa
Lauttarannan majatalon historiaa (Arkistoitu – Internet Archive)
Anjalankosken teatteri
Anjalankosken karttapalvelu (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Kymenlaakson maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Hamina  Kotka  Kouvola  Miehikkälä  Pyhtää  Virolahti 
Entiset kunnat:  Anjala  Anjalankoski  Elimäki  Haapasaari  Jaala  Karhula  Kuusankoski  Kymi  Sippola  Valkeala  Vehkalahti 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 2 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Anjala ja Sippola kyläjakoineen Maanmittaushallituksen laatimassa kartassa vuodelta 1914.
Anjalankosken kaupungintalo
Sihvakan uimaranta
Saviniemen jalkapallostadion
Inkeroisten jäähalli
Kenesjärvi

| Kenesjärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Utsjoki
Koordinaatit:  69°42′09″N, 27°04′30″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Utsjoki
Järvinumero:  68.081.1.002 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  91,8  m 
Rantaviiva:  8,5 km
Pinta-ala:  0,65 km²
 fiKenesjärvi 
Kenesjärvi kesäyöllä
Kenesjärvi (saameksi Ganešjávri) on järvi Suomen Lapissa, Utsjoen kunnassa. Tämä 64,58 hehtaarin suuruinen järvi kuuluu Tenojoen vesistöalueeseen. Sen rantaviivan pituus 8,5 kilometriä. Järvi on neutraali, rehevä, lievä humusleima.
Järvi on Kevon rotkoalueesta koilliseen, E75-tiestä itään. Ajomatkaa Utsjoelle noin 24 kilometriä.
Kenespahdan jääurut

Kenesjärvi tunnetaan Kenespahdan 150 metriä korkeaan jyrkänteeseen talvella syntyvistä vesiputousta muistuttavista ”jääuruista”. Tämä jäämuodostuma syntyy talvella, kun ylhäältä vettä valuttavan puron vesi jäätyy jyrkänteeseen. Jää sulaa huomattavasti hitaammin kuin ympäristön lumi ja järven jää. Jäätä säilyy yleensä yli juhannuksen, joskus elokuun alkuun asti.
Kemijärven rautatieasema

Kemijärven rautatieasema (lyh. Kjä) on rautatieliikennepaikka Kemijärven kaupungissa rataosalla Laurila–Kelloselkä. Asema sijaitsee noin kilometrin päässä Kemijärven liikekeskustasta Särkikankaalla.
Historiaa ja nykytila

Rautatie Rovaniemeltä Kemijärvelle avattiin 15. tammikuuta 1934. Paikalle rakennettiin Thure Hellströmin suunnittelema puinen asemarakennus ja vesitornilla varustettu kolmepaikkainen veturitalli.
Talvisodan rauhansopimuksen mukaisesti vuonna 1940 aloitettiin rautatien rakentaminen Kemijärveltä itärajalle. Rata avattiin liikenteelle vuonna 1941. Saksalaiset tuhosivat radan Lapin sodan yhteydessä, ja rata saatiin avattua uudelleen liikenteelle vasta vuonna 1947. Radalla oli henkilöliikennettä vuosina 1947–1949 sekä 1961–1967, minkä jälkeen radalla on ollut lähinnä puutavarakuljetuksia. Kuljetukset loppuivat vuonna 2012, ja rata suljettiin liikenteeltä saman vuoden joulukuussa.
Myös Kemijärven alkuperäinen asemarakennus tuhoutui sodassa, ja paikalle rakennettiin vuonna 1955 uusi tiilirakennus, johon keskitettiin asema-alueen matkustajatoiminnot. Sodassa tuhoutuneet veturitalli ja tavaramakasiini rakennettiin myös uudelleen. Kemijärven asemarakennus siirtyi VR-Yhtymän omistukseen 1995, ja veturitalli on yrityskäytössä. Lipunmyynti lopetettiin vuoden 2016 aikana.
Kemijärven asemalta on noin kilometrin matka Kemijärven keskustaan, minkä takia aseman siirrosta Pajulaan on käyty keskustelua. Paikalla on ollut aiemmin, vuoteen 1970, Pajulan seisake, joka oli myös henkilöliikenteen pääteasema vuosina 1967–1970 Kelloselkään menneen liikenteen loputtua.
Nykyisin Kemijärven liikenne koostuu lähinnä yöjunista. Puutavaraliikenne on siirtymässä Isokylään rakennettavaan puuterminaaliin.
VR-Yhtymä lakkautti yöjunaliikenteen Kemijärvelle kannattamattomana 2. syyskuuta 2006. Välillä Rovaniemi–Kemijärvi kulki sen jälkeen yksi taajamajunapari, johon on voinut vaihtaa Rovaniemelle kulkevasta yöjunasta. Yöjunaliikenne Kemijärvelle alkoi kuitenkin uudestaan ostoliikenteenä alkuvuodesta 2008. Sähköistys valmistui Kemijärvelle vuonna 2014. Kemijärvelle aloitetaan vuosien tauon jälkeen myös päiväjunaliikenne, kun lomakautena 2024-2025 osa Rovaniemelle suuntaavista päiväjunista jatkaa Kemijärvelle. Kokeilua rahoittavat Itä-Lapin kunnat ja tavoitteena on lisätä alueen matkailua.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kemijärven rautatieasema Wikimedia Commonsissa
Aseman tiedot VR:n sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Kertomus Kemijärven yöjunayhteyksistä[vanhentunut linkki]
Kuvia Kemijärven asemalta
| n k Perustiedot Wikidatassa: Kemijärven rautatieasema (Q2762562)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: rautatieasema, maanpäällinen asema
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Kemijärvi
katuosoite: Asematie 4
koordinaatit: 66°43′25″N 27°24′14″E﻿ / ﻿66.7236°N 27.4039°E﻿ / 66.7236; 27.4039

Kemijärven vanha rautatieasema. Kuva on luultavasti 1930-luvulta.
Kenttäpallo

Kenttäpallo oli keskiaikainen jalkapalloa edeltänyt urheilulaji, jossa pallo pyrittiin kaappaamaan ja viemään vastapuolen maaliin.
Säännöt

Pelissä ei ollut sääntöjä, mikä oli merkittävin tekijä joka erotti sen jalkapallosta. Kuuluisin onnettomuus tapahtui vuonna 1280 Newcastle-upon-Tynessä. Henry de Ellingdon juoksi David le Keuta päin. Davidilla oli vyössään veitsi joka pisti Henryä vatsaan ja hän kuoli. Jos Henryllä olisi ollut tuppi tapahtumalta olisi vältytty. Toisaalta veistä käytettiin joskus tarkoituksellisesti.
Karjalainen (sanomalehti)

| Karjalainen |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  sanomalehti
Kustantaja:  Savo-Karjalan Media Oy
Levikki:   34 565 (LT 2016)
Perustettu:  1874
Päätoimittaja:  Pasi Koivumaa
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton 1918–1994 Kansallinen Kokoomus
Kotikunta:  Joensuu
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  tabloidi 15.3.2016 alkaen
Ilmestymistiheys:  6 kertaa viikossa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Karjalainen on Joensuussa ilmestyvä, sitoutumaton 6-päiväinen sanomalehti. Lehden päätoimittaja on Pasi Koivumaa (1. heinäkuuta 2008 alkaen). Edellinen päätoimittaja filosofian tohtori Pekka Mervola siirtyi Keskisuomalaisen päätoimittajaksi. Lehden toimitus on Noljakassa. lähde?
Lehden toimituksessa työskentelee noin 40 henkilöä.
Karjalaista julkaisee Savo-Karjalan Media. Mediakonserni Keskisuomalainen osti PunaMusta Medialta (nyk Rebl Group) yhtiön lehtitoimialan huhtikuussa 2024. Kaupan myötä Keskisuomalainen konserniin siirtyi pohjoiskarjalaiset paikallismediat maakuntalehti Karjalainen, paikallisradiokanava Karjalainen Syke, kaupunkilehti Karjalan Heili sekä paikallislehdet Lieksan Lehti, Ylä-Karjala, Pogostan Sanomat, Pielisjokiseutu, Outokummun Seutu ja Parikkalan-Rautjärven Sanomat.
Karjalaisen levikkialue käsittää Pohjois-Karjalan maakunnan. Sen tarkastettu levikki on 44 728 kappaletta (vuonna 2011). Kokonaistavoittavuus vuonna 2024 oli 147 200. lähde?
Historia

Karjalainen on perustettu vuonna 1874 nimellä Karjalatar. Lehti oli Kansallisen Kokoomuksen äänenkannattaja vuoteen 1994 asti. Karjalainen muuttui seitsemänpäiväiseksi sanomalehdeksi vuonna 1955. 23. huhtikuuta 2023 alkaen lehti on ilmestynyt kuutena päivänä viikossa. Lehti siirtyi tabloid-kokoon 15. maaliskuuta 2016. Joulukuussa 2019 Karjalainen avasi verkkosivuillaan tilaajilleen lisäpalveluna lehden kaikki vanhat vuosikerrat digitoituina näköislehtinä Kaiku-digiarkistossa.
Lehti kuului osaksi PunaMusta Media Oyj -konsernia. Lehtiyhtiön suurin omistaja on Laakkosen suku. Koivumaa oli PunaMusta Media Oyj -konsernissa Pohjois-Karjalan Kirjapainon lehtitoimialan johtaja.  Lehti oli osakkaana Väli-Suomen Media Oy:ssä, joka julkaisee yhteisiä Sunnuntaisuomalainen-sivustoja yhdessä kolmen muun lehden kanssa: Savon Sanomat, Keskisuomalainen ja Etelä-Suomen Sanomat. Yhteistyö Pohjalaisen ja Ilkan kanssa päättyi vuoden 2013 lopussa. lähde?
Vastaavat päätoimittajat

Aukusti Vilho Rantasalo 1918
Matti Klemola 1918–1919
Antti Leopold Hintikka 1919–1934 (alennettiin toimitussihteeriksi)
Arvi Tapiola 1934–1939
Kosti Aaltonen 1939
Matti Karjalainen 1939–1941
Kosti Aaltonen 1941–1945
Veikko Pekkarinen 1945–1965
Seppo Vento 1965–1992
Pekka Sitari 1992–2002
Pekka Mervola 2002–2008
Pasi Koivumaa 2008–
Vuoden urheilija -valinta ja muita maakunnallisia kilpailuja

Karjalainen on valinnut Pohjois-Karjalan vuoden urheilijan vuodesta 1952 lähtien. 
Vuosikymmenien mittaisia lehden järjestämiä kilpailuja ovat valinnat vuoden koiraksi ja koirankasvattajaksi sekä Karjalaisen kalakilpailu eli kilpailu vuoden suurimmista kaloista. 
Karjalainen on valinnut vuodesta 2017 maakunnallisen kulttuuriteon.
Kirjallisuutta

Vento, Seppo: Maan ja maakunnan hyväksi. Karjalatar - Karjalainen 1874–1974. Joensuu 1974. ISBN 951-99040-0-X.
Aiheesta muualla

Karjalaisen verkkolehti
Kenosammal

| Kenosammal> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen 
Suomessa::  Äärimmäisen uhanalainen
   
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Ryhmä::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Lahko::  Sompasammalten lahko Splachnales
Heimo::  Nuijasammalten heimo Meesiaceae
Suku::  Kenosammalet Amblyodon
Laji::  dealbatus
Kaksiosainen nimi
 Amblyodon dealbatus  (Hedw.) P. Beauv. 
Katso myös
   Kenosammal Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kenosammal (Amblyodon dealbatus) on lehtisammallaji nuijasammalten heimossa (Meesiaceae) ja yksilajisessa kenosammalten (Amblyodon) suvussa. Sitä 
esiintyy Maan pohjoispuoliskolla varsinkin viileällä vyöhykkeellä, Etelä-Afrikassa ja Etelä-Amerikan Tulimaassa. Suomen alueella kenosammal on harvinainen kalkkialuiden laji, jota kasvaa Varsinais-Suomessa, Oulun Pohjanmaalla, Perä-Pohjanmaalla, Koillismaalla ja Enontekiön Lapissa. Aiemmin lajia on ollut Uudellamaalla ja Ahvenanmaalla, mistä se on hävinnyt. Suomen
uhanalaisuusluokituksessa laji on uhanalainen, vaarantunut (VU).
Kenosammal on jokseenkin lyhytikäinen. Versot ovat hiirensammalen kaltaisia. Itiöpesäkkeitä kasvaa yleisesti. Ne ovat hyvin yksilöllisen näköisiä, epäsymmetrisiä, pystyjä mutta vähän vinoja. Kenosammal kasvaa kosteissa kalkkiympäristöissä kuten lettosoilla paljaalla maalla.
Aiheesta muualla

Kuvalinkit:
Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Kenosammal (Amblyodon dealbatus)[vanhentunut linkki]
The British Bryological Society Field Guide. Amblyodon dealbatus, Short-tooth Hump-moss (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Amblyodon dealbatus:  Wikidata: Q165935  Wikispecies: Amblyodon dealbatus  BioLib: 90721  EoL: 855475  EUNIS: 197751  FNA: 250099428  GBIF: 5282423  iNaturalist: 158260  IRMNG: 10729530  ITIS: 16112  NatureServe: 2.125948  NBN: NHMSYS0000309307  NCBI: 67244  Observation.org: 17242  Open Tree of Life: 991825  Plant List: tro-35102620  PLANTS: AMDE70  Tropicos: 35162203  WFO: wfo-0001147973  Laji.fi: MX.43772 
Meesia dealbata:  Wikidata: Q38318401  ITIS: 1135670  Tropicos: 35150775  WFO: wfo-0001176093
Aramealaiset

Aramealainen hautasteele.
Aramealaiset  (arameaksi  ܐܪ̈ܡܝܐ‎‎, ʼaramáyé, assyrian kielellä Aramu, Arimi ahlamû) olivat luoteis-seemiläinen nomadikansa, joka vaelsi Mesopotamiaan noin vuonna 1100 eaa. He puhuivat aramean kieltä.
Aramealaiset lähtivät Itä-Syyriasta liikkeelle luultavasti suuren kuivuuden aiheuttaman nälän takia. Aramealaisheimot tekivät sivistysvaltioiden alueille valloitus- ja ryöstöretkiä useana aaltona. He myös kävivät kauppaa ja levittivät kirjakieltään Lähi-itään. Aramealaiset omaksuivat valloittamissaan kaupungeissa paikallisen kulttuurin.lähde?
Sekä Assyrian että Babylonian hallitsijat yrittivät torjua aramealaisia monilla sotaretkillä. Nämä valtasivat siitä huolimatta suuren osan Assyrian läntisistä provinsseista ja nousivat Babylonian hallitsijoiksi. He perustivat Syyriaan useita kuningaskuntia ja myös heettiläisvaltakunnan raunioille syntyi aramealais-heettiläisiä valtioita. Israel, Foinikian kaupungit ja Assyria torjuivat aramealaisvalloitukset.lähde?
Damaskos lienee ollut tunnetuin aramealaisvaltio. Hajaannus koitui aramealaisten tappioksi. Uus-Assyria kukisti useita aramealaisvaltioita ja toiset aramealaisheimot sulautuivat Assyrian ja Babylonian tienoilla ja sulautuivat sittemmin täysin Assyrian valtakuntaan.
Aramean kieli levisi 800-luvulta eaa. lähtien keski-Assyrian aikana Lähi-idän yleiskieleksi kaupan välityksellä. Kirjurit käyttivät arameaa, jota puhuttiin yleiskielenä. Aramealainen kirjoitus synnytti heprealaisen kirjoituksen. Vasta arabien levittäytyminen syrjäytti aramean kielen 600-luvulla jaa.lähde?
Varhaishistoria, edeltäjät

Aramealaisten vaelluksella on yhtäläisyyksiä noin tuhat vuotta aiempaan amorilaisten vaellukseen. Syykin lienee sama, kuivuus.  Aramealaiset olivat teltoissa asuvia puolipaimentolaisia ja myös kauppamiehinä tunnettuja. Jo ennen amorilaisia oli akkadilaisia virrannut Mesopotamiaan noin 3000 eaa.
Ei tiedetä, onko Eblan ja Akkadin savitauluissa 2300–2250 eaa. mainittu armi, arame aramealaisia. Aram mainitaan Marin savitauluissa 1900 eaa. ja Ugaritin  kirjoituksissa 1300 eaa. lähde?
Aramealaiset alkujaan paimensivat karjaa ja/tai viljelivät maata alkujaan Palmyran ja Eufratin välisellä itä-Syyrian ylängöllä.lähde?
Kassiitit mainitsevat Ahlamun kultakaravaanit jo kassiittiajalla.. Assyrian kuningas Assur-Resisi kertoo tuhonneensa erään aramealaisten sotajoukon. Ehkä noin 1300 eaa. Israelin heimot, jotka olivat luultavasti aramealaisia, saapuivat Palestiinaan, mutta siirtyivät pian Egyptiin.  Noin 1300–1200 eaa. aremealaiset alkoivat hyökätä Assyrian alueelle. Noin 1200 eaa. aramealaiset etenivät Assyrian heikennyttyä Keski-Eufratille.lähde?
Valloitusretket

Aramealaisten merkittävin laajeneminen Lähi-idässä tapahtui noin 1100–900 eaa. Keski-Assyrian romahdus noin 1050 eaa. antoi aramelaisille mahdollisuuden.lähde?
Ensimmäinen kiistaton maininta aremealaista on Assyrian kuninkaan Tiglat-Pileser I:n savitauluissa noin 1100 eaa. Tiglat-Pileser I:n aikana 1114–1076 eaa. aramealaiset tunkeutuuivat laajalle alueelle Libanonin, Palmyran ja Karkemisin seuduille, ja Eufratin varrelle Babylonian rajalta pohjoiseen.
Ugaritissa alkoi suuri kuivuus noin 1100 eaa. Se luultavasti ulottui aramealaisten maahan, ja nälän torjuakseen aramealaisten oli pakko paeta sitä. Vuoden 1083 eaa. Assyrian kuivuus aiheutti niin suuren nälän, että ihmiset söivät toisten ihmisten lihaa.
Tiglat-Pileser I ja hänen seuraajansa eivät kyenneet estämään aramealaisten hyökyä. Kun yksi aramealaisjoukko kukistui, toinen tuli tilalle. Assyrialaiset kykenivät silti osin estämään aramealaisten valloitukset. Aramealaiset kuitenkin valtasivat Assyrian-Babylonian rajaseudun sekä useita alueita Eufratin keskijuoksulta. Aramealaiset ryöstelivät kauppakaravaaneja. Assyriasta Babyloniin täytyi karavaanin sen takia kiertää kaukaa Iranin vuorten, Hamadanin-Kermanshahin kautta.lähde?
1000-luvulla aramealaiset hyökkäsivät Keski-Eufratille, ja Etelä-Babyloniaan. Nebukardessar I:n seuraaja kukistui aramealaishyökkäykseen.
Aramealaisia saapui Balikh- ja Khaburjoelle sekä vähä-Zabjoelle. Eri aramelaisryhmät saartoivat osin kutistuneen Assyrian.
Aramealaiset valtasivat monet Pohjois-Syyrian heettiläiset pikkuvaltiot, kuten Karkemishin, Aleppon ja Haman.lähde?
Aramealaset etenivät Libanonin laaksoon asti vallaten Damaskoksen. Foinikian kaupunkeja sen sijaan suojasivat vuoret.
Babyloniassa Sippar joutui aremalaisten saartamaksi. Babylon ja Borsippa kärsivät niinikään aramelaisten ryöstelyistä. Babylonin kuninkaan Nabumukinaplin hallitessa maata 977–942 eaa. tärkeän uuden vuoden juhlan Akitu-seremoniaa ei voitu pitää, kun vihamieliset aramealaiset estivät liikkeet alueella.lähde?
Valtiot, sodat

Aramealaiset heimot kilpailivat keskenään. Tunnetuin 40 heimosta oli pakod. Aramealaisia kuningaskuntia nousi pohjoiseen ja itäiseen Syyriaan, eteläiseen Anatoliaan ja pohjoiseen Mesopotamiaan. Aramealaiset perustivat mm. Zoban (Sooban) kuningaskunnan. Se oli alussa johtava aremealaisista pikkuvaltioista. Israelin kuningas Daavid voitti myöhemmin Sooban kuninkaan Hadadaserin ja liittoutui Hamaton aremealaiskuninkaan kanssa.
Damaskos nousi aramealaisten keskuudessa johtoon Salomon hallitessa Israelia. Tunnettuja aremalaisia kuningaskuntia olivat myös Guzana (Pit Bahian), Tilbarsip ja Hama. Damaskoksen aramealaiset uhkasivat Israelia. Nämä kaksi valtoita sotivat usein.lähde?
Vuonna 934 eaa. aramealaiset valvoivat Assuria lukuun ottamatta kaikkia Assyrian kaupunkeja Tigrisin länsipuolella.
Aramealaisten mahti Lähi-idässä oli huipussaan noin 900 eaa. Tällöin aramelaiset olivat Babyloniassa ja vallaneet Syyriassa ja Assyriassakin useita alueita.lähde?