stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vladimir von Witte
Ura Finnairin palveluksessa 1978 - 1999

Suomeen lopullisesti 1978 palattuaan von Witte toimi Hotelli InterContinentalin myyntijohtajana. 1980 Finnair aloitti säännöllisen reittiliikenteen Bagdadiin ja Finnair komensi von Witten Irakin piiripäälliköksi. Irakin–Iranin sodan sytyttyä syyskuussa 1980 von Witte johti 200 hengen suomalaisten evakuointiryhmää maanteitse Jordaniaaan.
Finnair kutsui von Witten kotiin 1984 ja oltuaan vuoden tuotepäällikkönä Finnairin päätoimistossa, hän siirtyi Matkatoimisto Matkayhtymään perustamaan ja johtamaan Neuvostoliiton osastoa. 1986 Ukrainassa oli iso joukko suomalaisia rakennusmiehiä Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden aikana. Finnair lähetti erikoiskoneen noutamaan rakennusmiehet. Lentokenttä oli suljettu mutta Finnair sai poikkeuksellisesti laskeutumisluvan Kiovaan koska koneesta ja miehistöstä vastasi koneessa mukana neuvostoviranomisten tuntema Vladimir von Witte. Myöhemmin hänellä todetiin kilpirauhasen vajaatoiminta jonka johdosta hän ajoi ulos tieltä ja käsi jouduttiin amputoimaan.
Von Witte sai hankittua omilla suhteillaan hankittua Finnarin haluamat lentoluvat Müncheniin 1987.
Von Witte lähetettiin Pietariin vuosiksi  1992 - 1994 ja toistamiseen Moskovaan Venäjän  piiripäälliköksi vuosiksi  1994- 1999, jonka jälkeen hän siirtyi eläkkeelle.
Kunniamerkkejä ja -mainintoja

1994 Suomen Leijonan ritarimerkki
1999 Rauhan mitali, Russian Pease Foundation
2016 Knight Grand Cross of Justice Order of the Constantine the Great and Saint Helen.
20xx Patron Cross Ortodoksi kirkko
Oma tähti

Toimitusjohtaja Ivan Ivanovits Kuznetsov, Administreiski p
Bank, nimesi 1999 tähden Wladimir von Witteksi. Tähden sijainti on Kaksosten, Ajomiehen ja Ilveksen tähdistöjen keskiössä. (07h32m9,9s / +32o 40’ 31” / Alt: 29.1o / Azim 66.9o).
Elokuvaroolit

Vladimir von Wittellä on ollut pieni rooli kolmessa kotimaisissa elokuvissa.
Sergei elokuvassa Tropic of Ice - Jään kääntöpiiri (1987).
Short elokuvassa Kaasari (1989).
Venäläinen upseeri elokuvassa Vääpeli Körmy ja vetenalaiset vehkeet (1991).
Jäsenyydet

Politics Power Leadership (PPL) Perustaja ja puheenjohtaja.
Suomi-Jordania yhdistyksen puheenjohtaja.
Aiheesta muualla

Vladimir von Witten neuvostoajoista 2013 ja 2015 esitetty reportaasi
В.В. Витте: Российский дневник барона фон Витте.  Хельсинки - Санкт-Петербург:  Московский университет имени С.Ю.Витте/А.И.Мелуа, 2013.  (venäjäksi).
Christina Witte von Schwanenberg: Airline Baron and Railway Count – The Witte system in Russia, s. 37.  Seinäjoki:  Bookcover, 2019.  (englanniksi).
Valtteri Tammi

| Valtteri Tammi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. helmikuuta 1996 (ikä 28) Pori, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Vade
Pelipaikka:  keskushyökkääjä laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  173 cm
Paino:  75 kg
Pelinumero:  42
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–2018
Seurat:  Ässät (SM-liiga)
Valtteri Tammi (s. 13. helmikuuta 1996 Pori) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura

Tammi on Porin Ässien kasvatti. Hän oli kaudella 2011–2012 seuran C-nuorten kakkosjoukkueen paras pistemies ja syöttäjä sekä jakoi sisäisen maalipörssin voiton Santeri Aron kanssa C-nuorten II-divisioonan runkosarjassa tehoilla 17+29=46. Kaudella 2013–2014 Tammi oli Ässien B-nuorten paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 21+33=54.
Kaudella 2016–2017 Tammi nousi Ässien A-nuorten varakapteeniksi. Hän oli tehoilla 13+27=40 joukkueen toiseksi paras pistemies Julius Harttusen jälkeen. Tammi voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-hopeaa. Hän debytoi kauden aikana myös Ässien SM-liigajoukkueessa, jossa Tammi pelasi kaksi runkosarjaottelua. Hän teki liigadebyyttinsä 14. joulukuuta 2016 Turun Palloseuraa vastaan. Tammi sai ottelussa jääaikaa 4.55 minuuttia.
Jäätyään yli-ikäiseksi Ässien A-nuorissa Tammi teki try-out -sopimuksen seuran SM-liigajoukkueen kanssa huhtikuussa 2017. Hän pelasi alkukauden 2017–2018 suurimmaksi osaksi edelleen yli-ikäisenä A-nuorissa, kunnes lokakuussa Tammi sai Ässiin loppukauden kattavan jatkosopimuksen. Hän pelasi kauden aikana viisi SM-liigaottelua ja jatkoi pääasiassa seuran A-nuorissa.
Qacha’s Nekin alue

| Qacha’s Nekin alue Qacha’s Nek District |
| --- | --- |
 Sehlabathaben vuoria.
 Sijainti
Valtio:   Lesotho
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Qacha’s Nek (18 282 as., 2022)
Pinta-ala:  2 349 km²
Väkiluku (2021)  (arvio):  77 152 (10.)
HDI (2022):  0,486
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  LS-H
Qacha’s Nekin alue (engl. Qacha’s Nek District) on yksi Lesothon kymmenestä alueesta. Se sijaitsee Leshoton kaakkoisosassa. Aluetta ympäröivät lounaassa Quthingin, luoteessa Mohale’s Hoekin ja pohjoisessa Thaba-Tsekan alueet. Idässä naapurina on Etelä-Afrikan KwaZulu-Natalin ja etelässä Itä-Kapin provinssi.
Vuoristoisen Qacha’s Nekin alueen pinta-ala on 2 349 neliökilometriä. Se on Leshoton vähäväkisin alue, jossa asui mukaan 3,7 prosenttia kuningaskunnan väestöstä eli 77 152 ihmistä (2021). Inhimillisen kehityksen indeksin matalan aluearvon (0,486) perusteella se kuuluu köyhän maan vähiten kehittyneisiin seutuihin.
Aiemmissa väestönlaskennossa alueen väkiluku oli kehittynyt seuraavasti: 72 886 VL1996), 69 749 (VL2006) ja 74 566 (VL2016).
Alueen hallintokeskus on Qacha’s Nekin kaupunki (18 282 as., VL2016).
Alueen nähtävyyksiin kuuluu Sehlabatheben kansallispuisto. Se on maan vanhin kansallispuisto ja Lesothon ensimmäinen Unescon maailmanperintökohteeksi nimetty paikka. Ainutlaatuisten luontoarvojen ohella alueella on esimerkiksi runsasti kalliopiirroksia.
Näkymä aluekeskus Qacha's Nekistä.
Sehlabatheben kansallispuistoa.
Perinteisellä rakennustavalla rakennettu alakoulu Libobengissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Qacha’s Nekin alue Wikimedia Commonsissa
Lesothon alueet
Berea
Butha-Buthe
Leribe
Mafeteng
Maseru
Mohale’s Hoek
Mokhotlong
Qacha’s Nekin alue
Quthing
Thaba-Tseka
Luterilainen puhdasoppisuus

Luterilainen puhdasoppisuus on 1500-luvun lopussa ja erityisesti 1600-luvulla luterilaisessa kirkossa vaikuttanut teologinen ja hengellinen suuntaus. Kreikankielinen sana ortodoksia tarkoittaa oikeaoppisuutta.
Johann Gerhard.
Luterilainen puhdasoppisuus syntyi noin 1580 luterilaisten tunnustuskirjojen valmistuessa. Ominaista tälle suuntaukselle oli oikean luterilaisen opin määritteleminen ja vakiinnuttaminen, sanainspiraatio-oppi ja vankka luottamus siihen, että luterilaisessa tunnustuksessa ilmaistu oppi on raamatullinen ja sisältää kristinuskon totuuden. Merkittävimpinä puhdasoppisuuden ajan teologeina voidaan pitää Martin Chemnitziä ja Johann Gerhardia Saksassa.
Valistusteologiaa ja pietismiä pidetään ensimmäisinä tätä oppisuuntaa vastustaneista liikkeistä. Muitakin herätysliikkeitä syntyi luterilaisen kirkon sisälle puhdasoppisuutta vastustamaan. Ruotsissa papit ja kirkko taistelivat syntyneitä pietistisiä herätyksiä vastaan säätämällä konventikkeliplakaatin.
Suomessa tunnettuja puhdasoppisuuden ajan luterilaisia olivat Turun piispat Isaacus Rothovius, Johannes Gezelius vanhempi ja nuorempi, sekä professori Enevald Svenonius.
Lea Valtasaari

Lea Ilona Valtasaari (o.s. Hämäläinen; 4. tammikuuta 1915 Kuopio – 10. huhtikuuta 1997 Helsinki) oli suomalainen kemisti, jonka erikoisalaa oli polymeerikemia.
Valtasaaren vanhemmat olivat professorin arvon saanut kirurgi Martti Hämäläinen ja Katri Andersin. Valtasaari valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopiston kemian laitokselta 1942, suoritti lisensiaatin tutkinnon 1954 ja väitteli tohtoriksi 1967. Hän työskenteli vuosina 1949–1978 Valtion teknillisen tutkimuslaitoksen vanhempana tutkijana. Valtasaari sai kansainvälistä tunnettuutta polymeerikemian alalla tutkimuksillaan selluloosan moolimassajakaumasta, konfiguraatiosta ja liukoisuudesta. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa käsitteli selluloosan molekyylirakennetta.
Valtasaari oli vierailevana tutkijana Uppsalassa, Pariisissa, Mainzissa ja New Yorkissa ja esitelmöijänä useissa IUPAC-järjestön kongresseissa. Hän oli Zonta-naisjärjestön torstaikerhon aktiivijäsen.
Valtasaaren puolisona oli vuodesta 1938 virkamies Matti Valtasaari. Heidän lapsiaan olivat diplomaatti Jukka Valtasaari ja toimittaja Mikko Valtasaari.
Teoksia

Selluloosan molekyylipainon viskosimetrisestä määräämisestä sekä sen yhteydessä esiintyvistä käsitteistä ja laskutavoista. Valtion teknillinen tutkimuslaitos, Helsinki 1952.
Studies on Solutions of Cellulose (väitöskirja). Valtion teknillinen tutkimuslaitos, Helsinki 1967.
Peter Bosz

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Peter Sylvester Bosz
Syntymäaika: 21. marraskuuta 1963 (ikä 60)
Syntymäpaikka: Apeldoorn, Alankomaat
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 cm
Seura
Seura:  PSV Eindhoven
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1981–1984 |  Vitesse | 81 | (2) |
| 1984–1985 |  AGOVV |  |  |
| 1985–1988 |  RKC | 105 | (4) |
| 1988–1991 |  Toulon | 93 | (0) |
| 1991–1996 |  Feyenoord | 155 | (6) |
| 1996–1997 |  JEF United | 36 | (3) |
| 1998 |  Hansa Rostock | 14 | (0) |
| 1998–1999 |  NEC | 26 | (1) |
| 1999 |  JEF United | 11 | (0) |
Maajoukkue
| 1991–1995 |  Alankomaat | 8 | (0) |
Valmennusura
2000–2002:  AGOVV
2002–2003:  De Graafschap
2004–2006:  Heracles
2010–2013:  Heracles
2013–2016:  Vitesse
2016:  Maccabi Tel Aviv
2016–2017:  Ajax
2017:  Borussia Dortmund
2019–2021:  Bayer Leverkusen
2021–2022:  Olympique Lyon
2023–:  PSV Eindhoven
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Peter Bosz (s. 21. marraskuuta 1963) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Kesästä 2023 lähtien hän on toiminut PSV Eindhovenin päävalmentajana.
Ura pelaajana

Bosz viihtyi pelaajaurallaan erilaisissa rooleissa puolustajana ja keskikentän pohjalla. Hän aloitti pelaajauransa SBV Vitessessä ja haki vauhtia amatööritasolta, kunnes liittyi vuonna 1985 RKC Waalwijkin joukkueeseen. Bosz oli Waalwijkin vakiopelaaja avauskokoonpanossa ja oli osaltaan johdattamassa joukkuetta Eerste Divisien voittoon kaudella 1987–1988 ja nousuun pääsarjatasolle. Bosz itse jätti seuran kauden jälkeen ja siirtyi Sporting Toulon Variin, jossa pelasi kolme kautta Ranskan pääsarjassa.
Kesällä 1991 Bosz palasi kotimaahansa siirtyen Feyenoordin paitaan. Bosz vakiinnutti paikkansa suurseuran puolustuksessa ja juhli seuran kanssa liigamestaruuden lisäksi kolmea cupin voittoa. Kaudella 1996–1997 Boszin rooli seurassa väheni ja hän siirtyi syyskuussa 1996 japanilaiseen JEF Unitediin. Bosz palasi vielä Eurooppaan edustaen FC Hansa Rostockia ja NAC Bredaa. Hän lopetti pelaajauransa kauteen 1999 JEF Unitedissa.
Maajoukkuetasolla Bosz edusti Alankomaita kahdeksassa A-maaottelussa muttei onnistunut koskaan vakiinnuttamaan paikkaansa Oranjen kokoonpanossa. Hän oli mukana Alankomaiden EM-välieräjoukkueessa 1992, mutta pelasi vain muutaman minuutin viimeisen alkulohko-ottelun lopussa.
Meriitit > Pelaajana

Alankomaiden mestaruus: 1993
Alankomaiden cup (3): 1992, 1994, 1995
Eerste Divisie: 1988
Meriitit > Valmentajana

Eurooppa-liiga
hopeaa: 2017
Saksan cup
hopeaa: 2020
Alankomaiden cup
hopeaa: 2012
Eerste Divisie: 2005
Hoofdklasse: 2002
Alankomaiden vuoden valmentaja (Rinus Michels -palkinto): 2017
Isidorus Sevillalainen

| Isidorus Sevillalainen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: n. 560 Sevilla, Espanja
Kuollut: 4. huhtikuuta 636 Sevilla, Espanja
Kansalaisuus:  espanjalainen
Ammatti:  arkkipiispa
Arvonimi: Kirkonopettaja
Vanhemmat:  Severianus ja Theodora
Isidorus Sevillalainen (esp. San Isidro tai San Isidoro de Sevilla, lat. Isidorus Hispalensis, noin 560 Cartagena – 4. huhtikuuta 636 Sevilla) oli espanjalainen teologi, ensyklopedisti, latinalainen kirkkoisä, pyhimys, Sevillan arkkipiispa ja kirkonopettaja. Hän oli tuottelias kirjoittaja, hänen lukuisia kirjoituksiaan saatetaan kutsua espanjalaisen kirjallisuuden ensimmäiseksi luvuksi, ja hänen ensyklopediansa Etymologiae oli vuosisatoja yksi tärkeimmistä referenssikirjoista. Hän on tietokoneteknikkojen, tietokoneen käyttäjien, Internetin, koululasten ja opiskelijoiden suojeluspyhimys. Hänen symboleitaan ovat mehiläiset, kynää pitelevä piispa mehiläisparven ympäröimänä, mehiläispesän lähellä seisova piispa, vanha piispa prinssi jalkojensa juuressa, kynä, pappi tai piispa esitettynä kynän ja kirjan kanssa, pyhän Leanderin ja pyhän Fulgentiuksen ja pyhän Florentinan kanssa sekä kirjansa Etymologia kanssa. Hän eli seuraavien 11 paavin hallintokausien aikana: Pelagius I (556–561), Johannes III (561–574), Benedictus I (575–579), Pelagius II (579–590), pyhä Gregorius I, (590–604) Sabianus (604–606), Bonifacius III (607), pyhä Bonifacius I (608–615), Adeodatus I (615-618), Bonifacius V (619–625) ja Honorius I (625–638). Paavi Klemens VIII julisti piispan pyhimykseksi 1598 ja paavi Innocentius XIII julisti hänet kirkonopettajaksi 1722. Hänen juhlaansa vietetään 4. huhtikuuta.
Ennen kuolemaansa Isidorus kirjoitti kirjasarjan Etymologiae, joka oli laaja kokoelma systemaattisesti kerättyä ja tiivistettyä tietoa kaikesta siitä, mitä aikanaan tunnettiin. Se oli yleisin oppikirja oppilaitoksissa lähes koko keskiajan. Kirjoitukset eivät rajoittuneet pelkästään teologisiin aiheisiin, vaan käsittivät myös maallisia. Paavi Benedictus XVI:n mukaan Isidorus saattoi tietomääränsä ansiosta vertailla kristillisen ajan uutta tietoa kreikkalais-roomalaisen kulttuurin perintöön.
Roomalaiskatolisessa messussa pyhää Isodorusta muistetaan seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
"Orémus. Deus, qui populo tuo aeternae salutis beatum Isidorum ministrum tribuisti: praesta quǽsumus; ut, quem Doctorem vitae habuimus in terris, intercessorem habere mereamur in caelis."
Elämä

Isidorus syntyi noin 560 Severianukselle ja Theodoralle. Hänen vanhempi veljensä oli nimeltään Leander, nuorempi Fulgentius ja sisar Florentina. Hän oli Sevillan arkkipiispa veljensä jälkeen noin vuodesta 600, ja hän johti vuoden 633 Toledon neljättä konsiilia. Isidorus jatkoi visigoottien käännyttämistä areiolaisuudesta. Hän kuoli vuonna 636 johdettuaan hiippakuntaansa 40 vuotta.
Teoksia

Pyhä Isidorus laati ainakin seuraavat teokset:
De ortu et obitu patrum qui in Scriptura laudibus efferuntur
Allegoriae quaedam Sacrae Scripturae
Liber numerorum qui in Sanctis Scripturis occurrunt
In libros Veteris et Novi Testamenti prooemia
De Veteri et Novo Testamento quastiones
Secretorum expositiones sacramentorum, seu quaestiones in Vetus Testamentum
De fide catholica ex Veteri et Novo Testamento, contra Judaeos
Sententiarum libri tres
De ecclesiasticis officiis
Regula monachorum
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jones, Terry H.: Patron Saints Index: Isidore of Seville. (englanniksi)
O'Connor, John Bonaventure: St. Isidore of Seville Catholic Encyclopedia.  1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Vuolteenaho, Tomi (toim).: Suomennoksia Isidoruksen kirjoituksista Theologica Collectanea.
Ulkoplaneetta

Aurinkokunnan planeetat kokovertailussa Auringosta lukien. Auringosta oikealle sisäplaneetat Merkurius ja Venus, Maa, sekä ulkoplaneetat Mars, Jupiter, Saturnus, Uranus ja Neptunus.
Ulkoplaneetta on planeetta, joka kiertää Aurinkoa ulommalla radalla kuin Maa, sisäplaneetta vastaavasti sisemmällä radalla.
Ulkoplaneetta on kirkkaimmillaan oppositiossa, toisin sanoen samassa
suunnassa kuin Maa Auringosta katsoen.
Ulkoplaneettoja ovat Mars, Jupiter, Saturnus, Uranus ja Neptunus. Usein mainitaan ulkoplaneettojen kuut omana taivaankappaleryhmänään. Ne ovat enimmäkseen jäästä ja myös kivestä koostuvia, useimmiten kraatterisia, kappaleita.
Rosa Corder

James McNeill Whistler: Rosa Corderin muotokuva ruskeassa ja mustassa, maalattu vuosina 1876-1878, Frick Collection.
Rosa Corder: Jockey Fred Archer, etsaus vuosilta 1857–1886.
Rosa Frances Corder (18. toukokuuta 1853 – 28. marraskuuta 1893) oli englantilainen taidemaalari ja taidemalli. Hän oli Charles August Howellin rakastajatar ja hänen oletetaan rakastajansa painostamana olleen mukana väärentämässä Dante Gabriel Rossettin teoksia.
Rosa Corderin isä oli kauppias ja muusikko Micah Corder. Perheessä oli kuusi lasta. Rosa Corder opiskeli musiikkia ja oli lahjakas myös vieraissa kielissä ja ennen kuin oli täyttänyt 20 vuotta käänsi englanniksi teoksen Science Without God.
Corder opiskeli aluksi taidetta Felix Moschelesin oppilaana ja jatkoi opintojaan Frederick Sandysin oppilaana. Sandysin oppilaana Corderin opintoihin kuului vanhojen teosten kopiointi ja hän pärjäsi opinnoissaan erinomaisesti. Hän piti näyttelyn sekä Grosvenor Galleryssa että Royal Academy of Artsissa. Hänen muotokuvaansa kirkonmies Edward Bouverie Puseysta pidettiin eniten mallinsa näköisenä.
Noin 20-vuotiaana Corder kohtasi Howellin joka todennäköisesti näki tässä lahjakkaan taiteilijan joka voisi tehdä väärennöksiä. Corderin odotuksia suhteelta ei tiedetä, mutta hän suoraapätä  ryhtyi rikoskumppaniksikaan. Howell tutustutti Corderin James McNeill Whistlerille joka maalasi hänestä upean muotokuvan. On epäilty, että hänellä oli suhde myös Whistlerin kanssa. Maalauksen tekeminen oli kestänyt jo kaksi vuotta, kunnes Corder sai tarpeekseen.
Väitetyn väärentäjän uransa ohella Corder maalasi muotokuvia. Hänellä oli ateljee Newmarketissa jossa hänen onnistui naisena päästä sisälle miesten hallitsemaan hevosurheilumaailmaan. Hän maalasi muotokuvia hevosurheilijoista että lemmikkieläimistä ja niistä tuli suosituuja. Osasta hänen teoksiaan otettiin painojäljennöksiä joita ostettiin paljon. Hän oli eläinten oikeuksien puolustaja ja oli oikeudessa todistamassa  eläinrääkkäysjutuissa.
Kun Howellin vaimo kuoli vuonna 1888, otti Corder Howellin tyttären kasvatikseen. Hänellä oli myös itsellään tytär Howellin kanssa. Howell kuoli vuonna 1890 keukokuumeeseen. Howellin sairastellessa kävi Corder hänen luonaan joka päivä. Corder kuoli keuhkokuumeeseen itsekin kolme vuotta myöhemmin.
Corderin kuvaillaan olleen äärimmäisen kaunis ja älykäs nainen joka piti erikoisia vaatteita. Jos hän oli mukana taideväärennöksissä, hän lienee tehnyt sen omasta halustaan eikä Howellin pakottamana. Häntä pidettiin itsenäisenä naisena jolla oli useita suhteita kuten suhde Rossettin ja Whistlerin kanssa.
Aiheesta muualla

http://www.frick.org/sites/default/files/archivedsite/exhibitions/whistler/corder.htm
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Rosa Corder
Käännös suomeksi
John Keble

| John Keble |
| --- | --- |
 John Keble
Henkilötiedot
Syntynyt: 1792
Kuollut: 1866 (73–74 vuotta)
Kansalaisuus:  Englanti
Ammatti:  runoilija, professori ja pappi
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
John Keble (1792–1866) oli englantilainen runoilija, professori ja pappi. Hän oli runouden professorina Oxfordin yliopistossa. Runokokoelmassaan The Christian Year (1827) hän toi esiin Oxfordin liikkeen hengen. Myös kuuluisassa saarnassaan Oxfordissa 1833 hän käsitteli samassa hengessä "kansakunnan uskosta luopumista" ("on national apostasy"). Hän vaati kuuliaisuutta esivaltaa kohtaan ja kunnioitusta katolista perinnettä kohtaan. Hän varoitti riippumattomasta mietiskelystä. Hänen muuta tuotantoaan on Lyra Innocentium (1846). Keblen kannattajiin kuului John Henry Newman, joka oli kuuntelemassa Keblen saarnaa ja sen innoittamana perusti sarjajulkaisun Tracts for the Times.
Toivo Lyyn suomentama John Keblen runo "Kirja" sisältyy antologiaan Englantilaisen kirjallisuuden kultainen kirja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta John Keble Wikimedia Commonsissa
Idän apostolinen kirkko

| Idän apostolinen kirkko |
| --- | --- |

Teologia:  kaksiluonto-oppi
Hallinto:  episkopaalisuus
Johtaja:  patriarkka-katolikos Gewargis III 
Toiminta-alue:  Lähi-itä, Intia
Perustaja:  apostoli Tuomas
Jäseniä:  323 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Idän apostolinen kirkko eli Itäsyyrialainen kirkko eli Idän assyrialainen kirkko (syyr. ܥܕܬܐ ܩܕܝܫܬܐ ܘܫܠܝܚܝܬܐ ܩܬܘܠܝܩܝ ܕܡܕܢܚܐ ܕܐܬܘܪ̈ܝܐ) on kristillinen kirkko, jonka paikallinen alkuperä on Seleukeia-Ktesifonin piispanistuimessa. Perimätiedon mukaan kirkon perusti apostoli Tuomas ja tällä hetkellä sitä johtaa patriarkka-katolikos Gewargis III. Nykyään Idän assyrialaisen kirkon jäsenet asuvat diasporassa ja kirkon hallinto elää maanpaossa Chicagossa Yhdysvalloissa.
Sitä kutsutaan ajoittain myös nimellä Assyrian nestoriolainen kirkko, mistä syystä sitä virheellisesti pidetään osana nestoriolaista kirkkoa. Myös nimeä Assyrian ortodoksinen kirkko on käytetty, mistä syystä sitä virheellisesti pidetään osana orientaaliortodoksista kirkkoa. Termiä "ortodoksia" ei löydy kirkon vanhoista kirjoista. Termiä ortodoksia on käytetty syynä siihen, että kirkkoa luullaan osaksi ortodoksisuutta ja orientaaliortodoksista kirkkoa.
Termiä oikeaoppisuus ei ole syyrian kielessä. Syyriaksi termi ortodoksinen on suoraan käännetty englannista "trisa subHa". Intiassa kirkko tunnetaan nimellä Kaldean syyrialainen kirkko. Länsimaissa kirkko tunnetaan niemellä Nestoriolainen kirkko, vaikka kirkolla ei ole mitään yhteyttä nestoriolaisuuteen tai kaldealaisuuteen. Paavi Johannes Paavali II kutsui kirkkoa Marttyyrien kirkoksi, sillä hänen mukaansa kirkon historiassa on paljon marttyyreja.
Assyrialainen kirkko oli alkuperäinen kristitty kirkko silloisessa Parthiassa, nykyisen Iranin ja Irakin alueella.
Siihen aikaan Parthia sijaitsi myös maantieteellisesti Kiinan ja Intian alueella. Xi'anissa on löydetty Tang-dynastian aikaisia kiviin kiinaksi ja syyriaksi kirjoitettuja tekstejä 600- ja 700-luvuilta. Viime vuosituhannen puolivälissä kiinalaiset munkit matkustivat Pekingistä Roomaan ja Pariisiin pyytämään Roomaa tukemaan mongoleja taistelussa mamelukkeja vastaan. Kun portugalilaiset saapuivat Intiaan vuonna 1498 "Itä-Syyrian kirkon" piispat kääntyivät tuomaskristityiksi.
Suuria kristittyjä yhteisöjä on sijainnut Assyriassa, Babyloniassa ja Persiassa 100-luvun alussa.
Seleukeia-Ktesifonissa järjestettiin piispainkokous, jossa monet kilpailevat piispat alkoivat keskustella noin vuonna 325 juridisista ja uskonnollisista asioista. Vuonna 410 Seleukeia-Ktesifonin kokouksessa päätettiin, että kaikki Mesopotamian kristityt ryhmät kuuluivat Antiokian katolikokseen.
Välirikko roomalaiskatolisen ja ortodoksisen kirkon kanssa

Idän assyrialainen kirkko erosi roomalaiskatolisen ja ortodoksisen kirkon vaikutuspiiristä, koska sitä syytettiin nestoriolaisuudesta vuonna 431. Käsitys kirkon nestoriolaisuudesta on myöhemmin kuitenkin osoittautunut virheelliseksi.
Nestorioksen oppilaan Theodoroksen ja Konstantinopolin piispan välille tuli riitoja, koska Theodoros ei kutsunut Neitsyt Mariaa jumalansynnyttäjäksi, vaan Jeesuksen äidiksi.
Theodoroksen vastustaja Kyrillos Aleksandrialainen vaati Theodorosta jakamaan Jeesuksen kahteen eri persoonaan. Theodoros ei tähän suostunut. Myöhemmin Theodoros sanoutui irti monofysitismistä.
Kyrillos Aleksandrialainen yritti kovasti poistaa nestoriolaisuutta ja sen kannattajia, mutta syyriankielinen Theodoros sai paljon kannatusta ja Nestoriuksen muut seuraajat, Persian kuninkaat, jotka olivat riidoissa Rooman kanssa, päättivät tukea nestoriolaisia.
Persian kuninkaat tukivat nestoriolaisia seuraavasti:
ottivat nestoriolaiset suojelukseen vuonna 462
likvidoivat Rooman tukeman katolikoksen ja pistivät tilalle nestoriolaisten piispan vuonna 484
antoivat luvan nestoriolaisen koulun perustamiselle Nisibisiin jonka Rooman keisarit siirsivät Edessaan sen nestoriolaisuudesta vuonna 489.