stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Introvertti ja ekstrovertti
Aiheesta muualla

Jani Kaaro: Maan hiljaisten voima. Helsingin Sanomat 14.4.2012.
Introvertit.net. Sivusto introverteille.
Susan Cain: The power of introverts (TED talks esitelmä)
Ios (kaupunki)

| Ios> Ἴος |
| --- | --- |
 Antiikin Ioksen kaupungin muureja.
Sijainti
 Ios
Koordinaatit:  36°43′27″N, 25°16′53″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Chóra, Íos, Etelä-Egean saaret
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kykladit
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ios (m.kreik. Ἴος) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) samannimisellä saarella (nyk. Íos) Kreikassa. Sen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Íoksen kylän paikalla.
Maantiede

Ioksen poliksen kaupunkikeskus sijaitsi samannimisen saaren länsirannikolla samalla paikalla kuin nykyinen Íoksen kylä eli Chóra. Sen akropoliina eli linnavuorena ja yläkaupunkina toimi sama Kástron kukkula, joka on ollut linnoituksena myöhemminkin. Kaupungilla oli hyvä luonnonsatama, joka avautui lounaaseen ja oli saman muotoinen kuin Pireuksessa.
Ioksen kaupunkivaltion alue käsitti koko Ioksen saaren, jolla ei ollut muita poliksia. Antiikin nimistöllä saari sijaitsi Theran pohjoispuolella etelään Paroksesta ja Naksoksesta. Antiikin aikana saari luettiin yleensä osaksi Sporadeja. Stefanos Byzantionlainen luki sen kuitenkin osaksi Kykladeja, joihin se luetaan edelleen. Plinius vanhempi arvioi saaren pituudeksi 25 roomalaista mailia, ja etäisyydeksi Naksoksesta 18 mailia ja Therasta 25 mailia.
Historia

Ioksen saari on ollut asuttu viimeistään varhaisella kykladisella kaudella. Myöhemmin sitä asuttivat kaarialaiset, pelasgit, mykeneläiset sekä foinikialaiset. Antiikin aikana Ios oli joonialaista aluetta. Nämä asuttivat saaren noin 1050 eaa. Plinius vanhemman ja Stefanos Byzantionlaisen mukaan Ioksen varhaisempi nimi oli Foinike. Nimen Ios selitetään usein tulevan joonialaisista. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Iētēs (Ἰήτης) tai Ietēs (Ἰέτης).
Ios tunnettiin antiikin aikana runoilija Homeroksen hautapaikkana. Tämän sanottiin kuolleen siellä ollessaan matkalla Smyrnasta Ateenaan. Ioksen kerrottiin olleen myös Homeroksen äidin Klymenen synnyin- ja hautapaikka. Aulus Gelliuksen mukaan Aristoteles olisi sanonut runoilijan itse syntyneen saarella. Ioksen kalenteriin kuului Homerokselle omistettu kuukausi.
Kaupungin historiasta tiedetään antiikin lähteiden kautta vain vähän. Klassisella kaudella 400-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla eaa. Ios kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja se esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 450/449–416/415 eaa. Ios löi omaa hopea- ja pronssirahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Kaupungissa tiedetään olleen bule eli neuvosto ja ekklesia eli kansankokous.
Vuonna 338 eaa. Ios tuli Makedonian valtaan, mutta se sai itsenäisyytensä takaisin vuonna 315 eaa. 100-luvulla eaa. Ios tuli Rooman vallan alle. Roomalaiset käyttivät saarta karkotuspaikkana monien muiden Kykladien saarten tavoin.
Rakennukset ja löydökset

Ioksen kaupunki on ollut ympäröity muurein, joista on säilynyt joitakin jäänteitä. Muurit ovat ympäröineet arviolta noin 5–9 hehtaarin kokoisen alueen. Kaupungissa tiedetään piirtokirjoituslähteiden perusteella olleen kreikkalainen teatteri, mutta sitä ei ole löydetty.
Ioksen tärkeimmät kultit oli omistettu Athene Poliaalle ja Zeus Polieukselle, joten siellä oli oletettavasti näille omistetut pyhäköt. Kaupungissa tiedetään olleen myös Poseidon Fytalmiokselle omistettu pyhäkkö, sekä Apollon Pythiokselle omistettu pyhäkkö, jonka arvellaan sijainneen Chóran nykyisen bysanttilaisaikaisen Pyhän Katariinan (Agía Aikateríni) kirkon paikalla. Kirkossa on käytetty uudelleen pyhäkön kiviä.
Ioksella oli oletettavasti myös Homerokselle omistettu heroon, mahdollisesti tämän haudan yhteydessä tai muualla. Homeroksen haudalle ioslaisten kerrotaan sijoittaneen kauan runoilijan kuoleman jälkeen seuraavan kahdesta heksametrisäkeestä koostuvan piirtokirjoituksen:
»Ἐνθάδε τὴν ἱερὴν κεφαλὴν κατὰ γαῖα καλύπτει · ἀνδρῶν ἡρώων κοσμήτορα, θεῖον Ὅμηρον.
Enthade tēn hierēn kefalēn kata gaīa kalyptei, andrōn hērōōn kosmētora, theīon Homēron.
Täällä maa peittää pyhän pään, sankarillisten miesten ylistäjän, jumalaisen Homeroksen.»
Homeroksen hautana nykyisin esitelty paikka sijaitsee saaren pohjoisosassa nykyisessä Plakotóksessa lähellä Psarópyrgona tunnettua hellenistiselle kaudelle ajoitettua tornia. Hollantilainen kreivi Pasch van Krienen väitti löytäneensä haudan vuonna 1771, ja tunnistaneensa sen paikalta löydettyjen Homeroksen nimen sisältävien piirtokirjoitusten avulla. Näitä on kuitenkin arveltu väärennöksiksi. Hauta saattaa olla todellisuudessa peräisin esihistorialliselta ajalta.
Antiikin aikaa varhaisemman esihistoriallisen kykladisen kauden löytöpaikkoihin saarella kuuluu Skárkos. Sekä sen että antiikin Ioksen kaupungin esinelöytöjä on esillä Íoksen arkeologisessa museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta antiikin Ios Wikimedia Commonsissa
Antiikin aikainen piirtokirjoitus Pyhän Georgioksen (Pyhän Yrjön, Ágios Geórgios) kirkossa Íoksen Chóran Kástrossa.
Niin kutsuttu Homeroksen hauta.
Niin kutsuttua Homeroksen hautaa.
Irlantilainen keittiö

Irish stew -muhennosta
Irlantilainen keittiö on tunnettu etenkin perunan tärkeästä asemasta. Irlantilaisen perheen ruokavalio koostui 1600-luvulta lähtien etupäässä perunasta ja maidosta: 1800-luvulla Irlannissa syötiin perunaa jopa 3 kilogrammaa henkeä kohti päivässä. Ennen perunan maahantuloa vuoden 1585 tienoilla Irlannin karu maaperä tuotti ruokaa vain pienehkölle väestölle, mutta saaren maaperään sopineen vaatimattoman ja satoisan perunan ansiosta saaren väkiluku kaksinkertaistui vuosien 1780–1840 välillä. Vuoden 1845 perunaruton ja sitä seuranneen nälänhädän seurauksena maan väkiluku putosi melkein puoleen.
Peruna on säilyttänyt asemansa irlantilaisten perusruokansa nykyaikaan saakka. Irlannissa perunat on tapana keittää kuorineen, ja suosituimpia ovat punertavat, jauhoiset lajikkeet. Tunnetuimpia irlantilaisia perunaruokia on raaoista perunoista valmistettu boxty, joka voidaan valmistaa leipänä, pannukakkuina tai vanukkaana.
Ennen perunaa oli kaura saaren ruokavalion perusta. Perunan lisäksi Irlannissa on syöty perinteisesti kinkkua, kalaa ja munia sekä ennen 1600-luvun puoliväliä myös juustoa. Juustonvalmistus on nykyisin taas elpymässä. Suurin osa irlantilaisista juustoista valmistetaan lehmänmaidosta. Sika on Irlannin vanhin kotieläin, ja maassa tunnetaan useita sianliharuokia, kuten erilaisia makkaroita sekä Dublin Coddle, joka valmistetaan pekonista, makkaroista, keitetyistä perunoista, sipuleista ja omenista. Myös karitsanliha on maassa nykyisin suosittua, ja maan kansallisruokana pidetään lampaanlihasta tehtyä Irish stew -muhennosta. Myös kala ja simpukat ovat tärkeä osa irlantilaista keittiötä etenkin saaren rannikkoalueilla.
Irlantilaiset kuuluvat Euroopan suurimpiin oluenjuojiin asukasta kohti. Irlantilaisista juomista tunnetuimpia ovat musta olut Guinness ja irlantilainen viski, johon pohjautuvat muun muassa Irish coffee ja Irish cream -kermaliköörit, kuten Bailey's Original Irish Cream Liqueur.
Tunnetuimpia irlantilaisia leivonnaisia ovat irlantilainen soodaleipä soda bread sekä hedelmäinen murukakku gurr cake. Irlantilaiset ateriat päättyvät yleensä jälkiruokaan, johon käytetään usein maitoa, hunajaa, omenaa, metsämarjoja, pähkinöitä ja kermaa. Etenkin erilaiset vanukkaat ovat suosittuja jälkiruokia.
Barm brack -kakkuja, jotka kuuluvat irlantilaiseen pyhäinpäiväperinteeseen.
Irlantilaiseen pyhäinpäivän perinteeseen kuuluvat perunaomenakakkuset, boxty-pannukakut, vanukkaat, colcannon-sose, barm brack -hedelmäkakku ja mustikkapiiras. Ruokaan piilotetaan usein vihkisormus, jonka löytäjän uskotaan pääsevän seuraavana vuonna naimisiin. Lihaa ei pyhäinpäivänä nautita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Irlantilainen keittiö Wikimedia Commonsissa
Isaalt

| Isaalt |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  D. Williams, Portmadoc
Laskettu vesille:  1909
Palveluskäyttöön:  joulukuu 1940
Poistui palveluskäytöstä:  myyty toukokuussa 1945
Tekniset tiedot
Uppouma:  134 t
Pituus:  94 jalkaa 3 tuumaa (kokonaispituus)
Leveys:  23 jalkaa
Syväys:  10,5 jalkaa
Koneteho:  27 hv
Nopeus:  6 solmua
Isaalt tai Isallt oli Irlannin laivaston kolmimastoinen puurunkoinen kuunari, jota käytettiin koululaivana joulukuusta 1940 toukokuuhun 1945.
Kolmimastoisen puurunkoisen kuunari valmisti D. Williams Portmadocissa itselleen. Alus valmistui helmikuussa 1909. Se rekisteröitiin 1918 Sutcliffe and Companylle, joka myi sen edelleen 1921 rouva M. A. Cadgonille Cape Cleariin Corkiin. Kotisatamaksi merkittiin Skibbereen.
Puolustusministeriö osti aluksen joulukuussa 1940 ja se aloitti laivastossa koululaivana. Messrs Kaar, Kinsella and O'Reilly osti aluksen toukokuussa 1945. Se myytiin 1947 elokuvantekoon. Alus upposi 4.-5. joulukuuta samana vuonna Wicklow Headin edustalla.
Iria (Liguria)

| Iria> Colonia Forum Julium Iriensium.Sijainti |
| --- | --- |
 Iria
Koordinaatit:  44°59′31″N, 9°0′34″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Voghera, Pavia, Lombardia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  1. vuosisata eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Valtakunta:  Rooman valtakunta
Alue:  Regio IX Liguria, Italia
Iria (lat.; m.kreik. Εἰρία, Eiria) eli Forum Julii oli antiikin aikainen kaupunki Liguriassa Italiassa. Se sijaitsi nykyisen Vogheran kaupungin paikalla.
Maantiede

Iria sijaitsi Ligurian sisäosissa Dertonasta Placentiaan johtaneella tiellä, itinerariumeiden mukaan 10 roomalaisen mailin eli noin 15 kilometrin päässä Dertonasta. Kaupunki oli rakennettu Iria- tai Hiria-joen (nyk. Staffora) varrelle. Irian kautta kulkivat osin saamaa reittiä kulkeneet Via Postumia, Via Aemilia Scauri ja Via Julia Augusta.
Historia

Iria oli alun perin liguurien asutus roomalaisia edeltäneeltä ajalta. Sen vaiheista tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Kaupungin mainitsevat Plinius vanhempi ja Klaudios Ptolemaios. Ptolemaios sanoo sen kuluneen taurinien alueisiin, mutta tämä on virhe, sillä he asuivat lännempänä. Kaupungin asukkaasta käytettiin etnonyymiä Iriensis.
Eräässä piirtokirjoituksessa esiintyy kaupungin nimi Colonia Forum Julium Iriensium. Tämän perusteella vaikuttaisi, että Iriasta olisi tehty läheisen Dertonan tavoin roomalainen colonia eli sotilassiirtokunta Julius Caesarin kuoleman jälkeen, oletettavasti Augustuksen aikana, jolloin se olisi saanut toisen nimen Forum Julii. Piirtokirjoituksen lukutapa on kuitenkin ollut kiistanalainen, eikä mahdollisesta coloniasta ole tietoa missään muussa lähteessä.
Myöhäisantiikin ja keskiajan taitteessa asutus taantui pelkäksi kyläksi. Se tunnettiin nimellä Vicus Iriae ja sittemmin Viqueria. Nykyisen Vogheran nimi on muuntunut näistä.
Rakennukset ja löydökset

Kaupungin paikalta on löydetty joitakin jäänteitä roomalaisaikaa edeltävältä ajalta, sekä muun muassa Augustuksen ajalle ajoitetun roomalaisen forumin jäänteitä.
Difenyylifosforyyliatsidi

| Difenyylifosforyyliatsidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Difenyylifosforatsidaatti
CAS-numero:  26386-88-9
PubChem CID:  123414 ja 44181903 5702712, 123414 ja 44181903
SMILES:  C1=CC=C(C=C1)OP(=O)(N=[N+]=[N-])OC2=CC=CC=C2
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H10PN3O3
Moolimassa:  275,2 g/mol
Kiehumispiste:  157 °C (0,17 mmHg)
Tiheys:  1,277 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Difenyylifosforyyliatsidi (C12H10PN3O3) on orgaanisiin fosforiyhdisteisin kuuluva yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä erityisesti orgaanisten atsidien valmistamiseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa difenyylifosforyyliatsidi on väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste ei liukene veteen, mutta hydrolysoituu hitaasti veden vaikutuksesta vetyatsidiksi. Aine liukenee muun muassa tetrahydrofuraaniin, dimetyyliformamidiin ja tolueeniin. Kuumennettaessa yli 200 °C:n lämpötilaan se hajoaa. Difenyylifosforyylin hajoaminen tässä lämpötilassa voi olla räjähdysmäinen, mikäli aine on kosketuksissa eräiden metallisuolojen tai hapettimien kanssa.
Valmistus ja käyttö

Difenyylifosforyyliatsidia valmistetaan difenyylifosfonokloridaatin eli difenyylifosforyylikloridin ja natriumatsidin välisellä reaktiolla. Reaktiossa natriumatsidia käytetään hieman ylimäärin ja liuottimena tyypillisesti asetonia. Muodostuva tuote puhdistetaan tislaamalla alhaisessa paineessa.
Difenyylifosforyyliatsidia käytetään erityisesti orgaanisten atsidien valmistamiseen. Se reagoi stereospesifisesti alkoholien kanssa korvaten hydroksyyliryhmän atsidiryhmällä SN2-reaktiolla, ja karboksyylihappojen tai happokloridien kanssa muodostuu asyyliatsideja. Yhdistettä voidaan käyttää myös Mitsunobu-reaktioissa, aldehydien dekarbonylointireaktioissa, rengasrakenteisten ketonien reaktioissa, joissa rengaskoko pienenee, sekä tioliesterien synteeseissä. Yhdisteen käyttöä suuressa mittakaavassa rajoittaa sen suhteellisen korkea hinta, mutta laboratoriomittakaavan synteeseissä se on hyvin yleisesti käytetty reagenssi.
Alfredo Di Stéfano

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Alfredo Di Stéfano Laulhé
Syntymäaika: 4. heinäkuuta 1926
Syntymäpaikka: Buenos Aires, Argentiina
Kuolinaika: 7. heinäkuuta 2014 (88 vuotta)
Kuolinpaikka: Madrid, Espanja
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 178 cm
Lempinimi: La Saeta Rubia (suom. ”Valkoinen nuoli”)
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1945–1949 | River Plate | 66 | (49) |
| 1946 | → Huracán (laina) | 25 | (10) |
| 1949–1953 | Millonarios | 102 | (90) |
| 1953–1964 | Real Madrid | 282 | (216) |
| 1964–1966 | Espanyol | 47 | (11) |
| Yhteensä | Yhteensä | 522 | (376) |
Maajoukkue
| 1947 | Argentiina | 6 | (6) |
| 1949 | Kolumbia | 4 | (0) |
| 1957–1961 | Espanja | 31 | (23) |
Valmennusura
1967–1968: Elche
1969–1970: Boca Juniors
1970–1974: Valencia
1974: Sporting CP
1975–1976: Rayo Vallecano
1976–1977: Castellón
1979–1980: Valencia
1981–1982: River Plate
1982–1984: Real Madrid
1985: Boca Juniors
1986–1988: Valencia
1990–1991: Real Madrid
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Alfredo Di Stéfano Laulhé (4. heinäkuuta 1926 Buenos Aires, Argentiina – 7. heinäkuuta 2014 Madrid, Espanja) oli yksi kuuluisimmista jalkapalloilijoista. Hänet yhdistetään erityisesti espanjalaisseura Real Madridiin, jonka kanssa hän voitti viisi peräkkäistä Euroopan cupia.
Jotkut, jopa Maradona, pitävät di Stéfanoa kaikkien aikojen parhaana pelaajana. Di Stéfano oli keskikenttäpelaaja, mutta kykeni pelaamaan myös laidalla ja keskushyökkääjänä ja auttoi tarvittaessa puolustusta. Di Stéfano pelasi niin sanottua totaalista jalkapalloa jo ennen kuin se tuli tunnetuksi Alankomaiden maajoukkueen myötä 1970-luvulla. Di Stéfano tunnetaan muun muassa lempinimillä Don Alfredo, El Aleman (suom. saksalainen, vaaleiden hiustensa vuoksi) ja La Saeta Rubia (suom. ”Valkoinen nuoli”).
Di Stéfanon mukaan on nimetty muun muassa Di Stéfano -palkinto, jonka urheilulehti Marca myöntää vuosittain Espanjan pääsarjan parhaalle pelaajalle, sekä Real Madridin harjoituskeskuksessa sijaitseva Alfredo Di Stéfano -stadion.
Seurajoukkueura > Varhaisvaiheet

Alfredo di Stéfano syntyi Buenos Airesissa italialaiseen perheeseen. Toisin kuin monet eteläamerikkalaiset jalkapalloilijat, di Stéfano ei ollut lähtöisin köyhästä perheestä, vaan hänen isänsä oli varakas maanomistaja. Taustastaan huolimatta Alfredo pelasi veljineen köyhien lasten kanssa jalkapalloa kaduilla, kujilla ja takapihoilla. Isä olisi halunnut vanhimmasta pojastaan työnsä jatkajan maatilalleen, mutta jalkapallo vei voiton.
Vuonna 1942 alle 16-vuotias Alfredo di Stéfano pääsi Buenos Airesin suurjoukkueeseen River Plateen, tosin aluksi kakkos- ja kolmosjoukkueeseen. Varsin nopeasti hän kuitenkin vakuutti taidoillaan, ja pääsi ykkösmiehistön mukaan. River Platella oli siihen aikaan niin kova hyökkäysviisikko, että nuorelle di Stéfanolle ei oikein ollut sopivaa pelipaikkaa. Noihin aikoihin joukkueilla oli selkeästi viisi puolustavaa ja viisi hyökkäävää pelaajaa. Hyökkäävät ja peliä rakentavat keskikenttäpelaajat sekä keskushyökkääjät muodostivat niin sanotun linjan, eturivin eli hyökkäysviisikon.
Di Stéfano pelasi River Platessa joitakin pelejä oikealla laidalla, vaikka keskikentän keskusta olisi ollut hänelle ominaisempi paikka. Niinpä hänet vuokrattiin buenosairesilaiseen Huracániin kehittymään ja saamaan peliaikaa.
Pian di Stéfano teki liigapelissä voittomaalin entistä seuraansa River Platea vastaan oltuaan kentällä vasta 15 sekuntia. Tuo maali lienee vieläkin Argentiinan liigan ennätys. Di Stéfano pelasi Huracánissa kaikkiaan 66 ottelua, joissa teki 50 maalia. Kun River Plate myi keskikentän pelinrakentajansa Atlantaan, otettiin Di Stéfano takaisin Huracánista. Nyt hän sai isomman roolin River Platen eturivissä, La Máquinassa, ”Koneessa”. Hän oli keskikentän pelintekijä ja hyökkäysten käynnistäjä. Päästyään parrasvaloihin di Stéfano törmäsi myös jalkapalloilun synkempään puoleen: Atlantaa vastaan pelatussa liigapelissä hän teki voittomaalin, ja hurjistuneet Atlantan fanit hyökkäsivät hänen kimppuunsa teloen hänet sairaalakuntoon, minkä takia Atlanta pudotettiin sarjaporrasta alemmas.
Vuonna 1947 River Plate juhli Argentiinan-mestaruutta. La Máquina oli tehnyt 90 maalia. Näistä di Stéfano teki 30 pelissä 27, jolla voitti sarjan maalipörssin. Samana vuonna di Stéfano pelasi ensimmäisen kerran Argentiinan maajoukkueessa alle 21 vuoden ikäisenä ja oli voittamassa maalleen Copa Américaa, Etelä-Amerikan-mestaruutta. Hän oli kisojen toiseksi paras maalintekijä. Vuonna 1949 Alfredo di Stéfano teki ensimmäisen Euroopan matkansa, joka suuntautui Torinoon, Italiaan. Joitakin viikkoja aiemmin Torinon lentokone oli tuhoutunut paluulennolla Lissabonista, missä joukkue oli ollut pelaamassa ystävyysottelun Benficaa vastaan. Tuolloin 18 Torinon mestarijoukkueen pelaajaa sai surmansa. River Plate pelasi Torinossa hyväntekeväisyysottelun italialaisista pelaajista koottua solidaarisuuden joukkuetta vastaan.
Seurajoukkueura > Aika Kolumbiassa

Vuonna 1949 alkoi Argentiinassa yleislakko. Kaikki lamaantui, myös jalkapallosarjat. Samoihin aikoihin Bogotássa, Kolumbiassa raharikkaat suunnittelivat oman jalkapalloliiton, FIFA:n kilpailijan, perustamista. Koska Kolumbian jalkapallo ei ollut FIFA:n alaisuudessa, ei kolumbialaisten seurojen tarvinnut maksaa pelaajista siirtokorvauksia eikä karenssimaksuja. Niinpä ne saattoivat maksaa pelaajille kovempaa palkkaa. Koska Argentiinan huippupelaajat olivat joka tapauksessa muutenkin työttömiä, alkoi pelaajavirta käydä Kolumbian suuntaan. Kolumbiaan virtasi pelaajia myös muun muassa Brasiliasta, Uruguaysta, Italiasta, Itävallasta, Englannista ja Unkarista. Kolumbian liigaa, Di Mayoria kutsuttiin piraattiliigaksi.
Alfredo di Stéfano päätyi bogotálaiseen Millonariosiin, jossa hän sai pelata keskushyökkääjänä. Hänen unelmansa oli ollut saada pelata joskus keskushyökkääjänä, koska hänen suuri idolinsa, paraguaylainen guarani-intiaani Arsenio Erico oli pelannut Argentiinan liigassa Independientessä hyökkääjänä. Di Stéfano ei kuitenkaan ollut joukkueen ainoa tähti. Itse asiassa seura vilisi niin paljon tähtiä, että se oli sen ajan dream team. Joukkue sai kauniin pelaamisensa ansiosta lempinimen Balet Azul, sininen baletti. Di Stéfano on itse sanonut silloisesta Millonariosin joukkueesta: ”Se oli paras joukkue, mitä minä tiedän. Ei edes 1950-luvun Real Madrid olisi sitä nujertanut”. Bogotán aikanaan di Stéfano oppi pelaamaan taloudellisemmin ja kehittyi strategina. Kolumbian matkan saldoksi tuli neljä liigamestaruutta ja kaksi liigan maalipörssin voittoa.
Seurajoukkueura > Kaappaus

Vuonna 1963 Real Madridin joukkue oli Caracasissa, Venezuelassa. 23. elokuuta aseistautuneet miehet tunkeutuivat Alfredo di Stéfanon hotellihuoneeseen ja kaappasivat hänet. Tekijät olivat castrolaisia äärivasemmistolaisia. Kaappauksen tekijäksi julistautui Kansallinen vapautusrintama (FAL). Di Stéfano vapautettiin 26. elokuuta ilman, että mitään lunnasvaatimuksia olisi esitetty. Di Stéfanoa oli kohdeltu hyvin. Järjestö oli halunnut vain maailmanlaajuista julkisuutta.
Maajoukkueura

Ainoan tahran Alfredo di Stéfanon uraan tekee se, että hän ei koskaan pelannut maailmanmestaruuskilpailujen lopputurnauksessa, vaikka pelasi urallaan peräti kolmessa eri maajoukkueessa. Kolumbian aikaa ei tosin ole virallisesti hyväksytty, koska Kolumbia ei toiminut silloin FIFA:n alaisuudessa.
Di Stéfano pelasi seitsemän maaottelua Argentiinan paidassa ja voitti yhden Etelä-Amerikan-mestaruuden. Kolumbiassa hän puki maajoukkueen pelipaidan päälleen neljä kertaa. Espanjan maajoukkuetta hän ehti edustaa 31 kertaa saatuaan FIFA:lta luvan vuonna 1956. Hän pelasi ensimmäisen kerran Espanjan maajoukkueessa 31-vuotiaana vuonna 1957, ja teki heti ensimmäisessä pelissään hattutempun Alankomaita vastaan. Di Stéfano teki Espanjalle kaikkiaan 29 maaottelumaalia.
Maailmanmestaruuskilpailut jäivät Alfredo di Stéfanolta aina väliin eri syiden vuoksi. Vuonna 1950 di Stéfano olisi voinut edustaa Argentiinaa, mutta Argentiinan jalkapalloliitto ei halunnut lähettää joukkuetta MM-kilpailuihin. 1954 hän oli Espanjassa, mutta koska oli jo pelannut Argentiinalle ja Kolumbialle, hän ei saanut lupaa edustaa Espanjaa. Vuonna 1958 hän edusti Espanjaa, mutta Espanjan maajoukkue ei päässyt karsinnoista lopputurnaukseen. 1962 MM-kilpailujen lopputurnauksen di Stéfano ei voinut osallistua loukkaantumisen vuoksi.
Ura valmentajana

Pelaajauran jälkeen Alfredo di Stéfano kokeili valmentajan uraa vaihtelevalla menestyksellä. Vuonna 1970 hän johdatti Boca Juniorsin Argentiinan-mestariksi ja 1971 Valencian Espanjan-mestariksi. Hän valmensi Sportingia Lissabonissa osan kautta 1974–1975. Vuonna 1980 Di Stéfano valmensi Valencian Cup-voittajien cupin voittoon ja 1981 River Platen Argentiinan-mestaruuteen. Di Stéfano oli Real Madridin peräsimessä vuosina 1982–1984, mutta joukkue joutui tyytymään kahteen kakkossijaan. Joukkue menetti liigamestaruuden viimeisellä kierroksella häviämällä Valencialle 0–1. Se myös hävisi neljä eri cup-loppuottelua. Di Stéfano kävi vielä kokeilemassa onneaan Real Madridin peräsimessä kaudella 1990–1991.
Saavutukset > Pelaajana > Seurataso

Argentiinan-mestaruus (1947)
Argentiinan liigan maalipörssin voitto (1947)
Kolumbian-mestaruus (1949, 1951, 1952 ja 1953)
Kolumbian liigan maalipörssin voitto (1951 ja 1952)
Espanjan-mestaruus (1954, 1955, 1957, 1958, 1961, 1962, 1963 ja 1964)
Espanjan liigan maalipörssin voitto (1954, 1956, 1957, 1958 ja 1959)
Espanjan cup (1962)
Euroopan cup (1956, 1957, 1958, 1959 ja 1960)
Euroopan cupin maalipörssin voitto (1958 ja 1962)
Intercontinental Cup (1960)
Euroopan paras jalkapalloilija (1957 ja 1959)
Espanjan vuoden pelaaja (1957, 1959, 1960, 1962 ja 1964)
Saavutukset > Pelaajana > Maajoukkuetaso

Etelä-Amerikan mestaruus (1947)
Seuratasolla noin 790 maalia. Kaikki viralliset pelit laskettuna noin 1 250 ottelua ja lähes 900 maalia.
Saavutukset > Valmentajana

Argentiinan-mestaruus (1970 ja 1981)
Espanjan-mestaruus (1971)
Cup-voittajien cup (1980)
Kunnianosoituksia

FIFA:n valitseman maailman joukkueen kapteeni, kun se kohtasi 1963 Englannin jalkapalloliiton 100-vuotisjuhlaottelussa Englannin maajoukkueen.
Valittiin 1991 France Football -lehden äänestyksessä kautta aikain parhaaksi eurooppalaiseksi pelaajaksi.
Italialainen urheilulehti Guerin Sportivo on valinnut di Stéfanon kautta aikain parhaimmaksi pelaajaksi.
Valittiin 1998 äänestyksessä vuosisadan Dream Teamiin.
Tuli 1999 kolmanneksi IFFHS:n (International Federation of Football History and Statistics) järjestämässä äänestyksessä vuosisadan parhaaksi eurooppalaiseksi pelaajaksi.
On International Football Hall of Famessa ja FIFA:n virallisessa International Hall of Championsissa, jossa on kaikkiaan vain 10 pelaajaa.
Real Madridin kunniapuheenjohtaja (Presidente de Honor) vuodesta 2000 lähtien.