stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Säräisniemen kotiseutumuseo

| Säräisniemen kotiseutumuseo |
| --- | --- |
 Museo heinäkuussa 2013
Tyyppi:  Kotiseutumuseo, paikallismuseo 
Sijainti:  Säräisniementie 345  91760 Säräisniemi
Perustettu:  1961
Johtaja:  Riitta Lämsä
Kotisivut:  Säräisniemen kotiseutumuseo
Koordinaatit:  64°26′42″N, 26°46′12″E
 fiSäräisniemen kotiseutumuseo 
   
Säräisniemen kotiseutumuseo on Vaalan Säräisniemen kylässä sijaitseva vuonna 1961 avattu kulttuurihistoriallinen paikallismuseo.
Museon päärakennuksena toimii Säräisniemen pitäjän ensimmäinen vuonna 1884 valmistunut koulurakennus, ja museoalueella on esillä Vaalan kunnan alueelta kerättyä paikallisperinteeseen liittyvää maatalous-, kotitalous- ja kouluesineistöä, Säräisniemi-keramiikkaa ja pienoismalleja, "Häpeäpenkki" sekä taidemaalari ja taidegraafikko Olli Seppäsen (1921–1968) ja taidemaalari Paavo Leinosen (1894–1964) luonnoksia ja esineistöä.
Museoalueeseen kuuluvat vanha koulurakennus, kaksikerroksinen lainaviljamakasiini ja Säräisniemen entinen paloasema. Museoalueen päärakennuksena toimiva koulurakennus toimi kouluna 1960-luvulle saakka.
Säräisniemen kotiseutumuseo on yksi Pohjois-Pohjanmaan paikallismuseoista. Sen omistaa Säräisniemen Museo- ja Kotiseutuyhdistys ry, ja museojohtajana toimii Riitta Lämsä. Museo on avoinna kesäisin ja muulloin sopimuksesta.
Vuonna 2008 museo sai museoviraston avustuksen päärakennuksen julkisivujen kunnostukseen.
Kirjallisuutta

Jouni Kauhanen: Kotiseututyötä Vaalassa. Säräisniemen Museo- ja Kotiseutuyhdistys 1957–2007, Säräisniemen Museo- ja Kotiseutuyhdistys, Paltamo, 2007 ISBN 9789529226818
Aiheesta muualla

Säräisniemen kotiseutumuseo
Säräisniemen kotiseutumuseon sijainti kartalla
Vaala
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Enonlahti  Jaalanka  Jylhämä  Järvikylä  Kangaskylä  Kankari  Liminpuro  Manamansalo  Neittävä  Nimisjärvi  Nuojua  Oterma  Pelso  Salmenranta  Suutarinkylä  Säräisniemi  Veneheitto 
Muuta Vaalaan liittyvää:  Alassalmen lossi  Jylhämän vesivoimalaitos  Nuojuan rautatieasema  Nuojuan vesivoimalaitos  Rokua  Rokuan kansallispuisto  Rautatieasema  Siikajoen uittokanava  Säräisniemen kirkko  Säräisniemen kotiseutumuseo  Vaalankurkun rautatiesilta 
Järvet ja joet:  Järvenjärvi  Kutujoki  Nimisjärvi  Oulujärvi  Paatinjärvi  Neittävänjoki  Oulujoki 
| n k Perustiedot Wikidatassa: Säräisniemen kotiseutumuseo (Q18346723)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kotiseutumuseo, paikallismuseo
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Vaala
sijainti: Säräisniemi
katuosoite: Säräisniementie 345, 91760 Säräisniemi
koordinaatit: 64°26′42″N 26°46′11″E﻿ / ﻿64.445006°N 26.769809°E﻿ / 64.445006; 26.769809
Carolina Runeberg

Ulrika Carolina Runeberg (26. tammikuuta 1808 Pietarsaari – 18. tammikuuta 1891 Helsinki) oli suomalainen runoilija ja opettaja. Hän oli Suomen ensimmäinen omalla nimellään runokokoelman julkaissut naiskirjailija. Carolina Runebergin ainoaksi teokseksi jäi 1855 ilmestynyt Små diktförsök. Runebergin veli oli kansallisrunoilija Johan Ludvig Runeberg.
Tuotantoa

Pikku Martta (jatkokertomus; Sanomia Turusta 16.4., 17.4., 24.4. ja 8.5.1883)
Små diktförsök (1855, toinen painos 1856)
Aiheesta muualla

Saran sisaret: Runebergin varjossa, Ouka.fi (Archive.org)
Hanne Leiwo, Raila Paavola, Kansallisrunoilijan unohdettu sisar Carolina Runeberg oli ensimmäinen nainen, joka julkaisi Suomessa kirjan omalla nimellään, Yle.fi 5.2.2020
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Ruotsi 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Merete Söderhjelm

Merete Söderhjelm vuonna 1962.
Adele Ester Merete Söderhjelm (oik. Grönlund; 24. elokuuta 1910 Viipuri – 26. joulukuuta 1995 Helsinki) oli suomalainen pianotaiteilija. Hän ansioitui erityisesti modernien pianokonserttojen esittäjänä. Hän esiintyi kotimaan lisäksi Keski-Euroopassa ja Pohjoismaissa ja opetti Sibelius-Akatemiassa vuosina 1964–1980.
Merete Söderhjelmin isä oli hovioikeudenneuvos Karl Harald Söderhjelm ja isoisä prokuraattori Woldemar Söderhjelm. Hänen puolisonsa oli lääkäri Lars Grönlund.
Autobahn

Saksan moottoritieverkko.
Saksalainen moottoritien merkki.
Bundesautobahn 2.
Autobahnit muodostavat Saksan moottoritieverkoston. Autobahneilla ajonopeutta ei useimmiten ole rajoitettu, mutta suositeltu enimmäisnopeus on 130 km/h. Siitä muistuttavat taulut moottoriteiden pientareilla: ei yli 130 km/h — nicht schneller als 130 km/h. Huomattavasti tätä suurempien nopeuksien käyttö on kuitenkin erittäin yleistä.
Historia

Autobahnien käsite syntyi 1920-luvulla Hampurin ja Baselin välisen nopean tieyhteyden rakentamista vaatineen HaFraBa-yhdistyksen käyttäessä termiä kuvaamaan rautatiehen (saks. Eisenbahn) verrattavissa olevaa autotietä. Yhdistyksen ehdottama mittava projekti ei kuitenkaan koskaan toteutunut, kansallissosialistien asetuttua hanketta vastaan valtion päättävissä elimissä. Ensimmäinen kaksi suurkaupunkia yhdistävä autobahn valmistui lopulta vuonna 1932 Kölnin ja Bonnin välisen nykyään nimellä A 555 tunnetun 20 kilometriä pitkän tien muodossa. Ensimmäisenä autobahnina pidetään kuitenkin Berliinissä sijaitsevaa vuonna 1921 julkiseen käyttöön avattua AVUS-moottorirataa.
Vuonna 1933 valtaan noussut ja aiemmin autobahneja vastustanut Adolf Hitler näki suuren tieverkon rakentamisen olevan ratkaisu maata vaivanneeseen suurtyöttömyyteen. Autobahn-verkon rakentaminen liittyi toiseenkin Hitlerin suunnitelmaan, kansanauton tarjoamiseen jokaiseen työläisperheeseen vähitellen säästämällä. Autobahnien rakentaminen oli päässyt ennen toista maailmansotaa hyvään vauhtiin, mutta työt keskeytettiin vuonna 1943 Saksan keskittäessä voimavaransa sotavarusteluun. Lukuisia tieosuuksia jäi kesken ja sodan jälkeen ne olivat kärsineet huomattavia vaurioita. Autobahnien merkitys sodankäynnissä osoittautui ennakoitua pienemmäksi, sillä teloilla varustetut ajoneuvot olisivat pilanneet ne nopeasti, ja jatkuva pula polttoaineista ja kuorma-autoista siirsi kuljetuksia rautateille.
Saksan autobahn-verkosto teki suuren vaikutuksen yhdysvaltalaiseen kenraaliin ja myöhempään presidenttiin Dwight D. Eisenhoweriin, joka palveli Euroopassa toisen maailmansodan aikana. Hänen aloitteestaan luotiin Yhdysvaltoihin 1950-luvulta lähtien koko maan kattava moottoritieverkosto, joka tunnetaan nimellä Interstate Highway System.
Vuonna 2005 Saksan autobahn-verkoston yhteispituus oli noin 12 200 kilometriä. Vertailun vuoksi Yhdysvalloissa on noin 75 000 kilometriä ja Kiinassa noin 60 000 kilometriä vastaavan tyyppisiä väyliä.
Saksan autobahnien numerointi

Saksan autobahnien nykyinen numerointijärjestelmä on ollut käytössä vuodesta 1974, entisen Saksan demokraattisen tasavallan alueella Saksan jälleenyhdistymisestä alkaen vuodesta 1990. Autobahnien numeron edellä on tunnuskirjain A, esimerkiksi A 8. Saksan halki kulkevat pääreitit on numeroitu yksinumeroisesti niin, että itä–länsisuuntaiset ovat saaneet parillisen ja pohjois–eteläsuuntaiset parittoman numeron. Joidenkin teiden kohdalla tämä määritelmä ei ole aivan selkeä, sillä ne eivät välttämättä kulje kartalla vaaka- tai pystysuoraan. Lyhyemmät autobahnit, jotka ovat pääasiassa seudullisia yhteyksiä eli esimerkiksi kaksi kaupunkia toisiinsa yhdistäviä, on numeroitu kaksinumeroisella tunnuksella, kuten A 24 (Berliinistä Hampuriin).
Saksan autobahnien numerointi > Teiden numerointi

A 10 – A 19 Itä-Saksa
A 20 – A 29 Pohjois-Saksa
A 30 – A 39 Luoteis-Saksa
A 40 – A 49 Länsi-Saksa
A 50 – A 59 Länsi-Saksa
A 60 – A 69 Lounais-Saksa
A 70 – A 79 Kaakkois-Saksa
A 80 – A 89 Etelä-Saksa
A 90 – A 99 Etelä-Saksa
Hyvin lyhyet, paikallista liikennettä välittävät autobahnit, kuten kehätiet tai Kölnin ja Bonnin välinen yhteys, ovat saaneet kolminumeroisen tunnuksen. Niiden alku on sama kuin alueen ylemmän tiestön numero.
Autobahneja koskevat säädökset ja niiden valvonta

Poliisi partioi Saksan autobahneilla tunnuksettomilla autoilla ja moottoripyörillä, jotka on varustettu videolaitteistoilla. Näin valvotaan muun muassa turvavälejä, ja videotallenteita kyetään käyttämään todisteaineistona. Tärkeimpiä valvottavia määräyksiä ovat:
Autobahneilla saa liikennöidä ainoastaan moottoriajoneuvoilla, jotka saavuttavat vähintään 61 km/h huippunopeuden.
Äärimmäisenä oikealla olevaa kaistaa on käytettävä, mikäli se on vapaa ja vasemmanpuoleinen kaista (kaistat) on varattu ainoastaan ohittamiseen. Kuljettajia, jotka käyttävät vasenta kaistaa pidemmän aikaa oikeanpuoleisen kaistan ollessa vapaa, sakotetaan.
Vasemman puoleista kaistaa ajavien hitaampien kuljettajien (vaikka olisivat sillä tarpeettomasti) pakottaminen pois edestä valoja välkyttelemällä, torvea soittelemalla tai ”perässä roikkumalla” katsotaan ahdisteluksi.
Ohittaminen oikealta on poikkeuksetta ehdottomasti kielletty, liikenteen ruuhkautuessa sivuuttaminenselvennä oikealta on sallittu, se tulee suorittaa varoen.
Ajonopeuden ollessa enintään 60 km/h on sallittua sivuuttaa toinen auto oikealta, mikäli nopeusero autojen välillä on enintään 20 km/h tai sivuutettava auto seisoo täysin paikallaan. Vaikka edessä oleva hitaampi ajoneuvo olisi tarpeettomasti vasemmanpuoleisella kaistalla, sitä ei saa ohittaa oikealta puolelta. Tällaisen ohituksen havaitessaan poliisi sakottaa aina kumpaakin kuljettajaa.
Liikenneruuhkan ilmaantuessa kuljettajien täytyy jättää vapaa kulkuväylä hälytysajoneuvoille, se muodostetaan äärimmäisenä vasemmalla olevan kaistan ja siitä seuraavana oikealla olevan kaistan väliin.
Ajoneuvon pysäyttäminen autobahneilla on kielletty, myös pientareella, lukuun ottamatta odottamatonta teknistä vikaa, liikenneruuhkaa tai onnettomuutta. Polttoaineen loppuminen ei ole odottamaton syy, ja poliisi sakottaa huomatessaan tällaisen ajoneuvon kuljettajaa. Mikäli aiheettomalla pysäyttämisellä autobahnilla aiheutetaan vaaraa esimerkiksi ihmishengille, seurauksena voi olla enimmillään jopa viisi vuotta vankeutta.
Turvaväli edellä ajavaan tulee olla metreissä vähintään puolet ajonopeudesta eli esimerkiksi 60 metriä 120 km/h nopeudessa. Autobahnilla olevat musta-valkoiset heijastintolpat ovat 50 metrin etäisyydellä toisistaan.
”Perässä roikkumisesta” määrättävien sakkojen suuruutta korotettiin toukokuussa 2006. Yli 100 km/h nopeudessa turvavälin ollessa alle 30 prosenttia suosituksesta kuljettajaa rangaistaan kolmen kuukauden ajokiellolla. Ulkomaalaisia kuljettajia voidaan sakottaa tien päällä, ajokortti saatetaan takavarikoida ja mahdollisen vuokratun auton vuokrasopimus päättää välittömästi.
Pitkien valojen vilkuttaminen on sallittua ilmoitettaessa edessä olevalle aikeesta ryhtyä ohitukseen, kun edellä mainittua etäisyyttä on riittävästi. Valojen vilkuttaminen lähempänä on kielletty. Tällaisessa tapauksessa kuljettajaa voidaan sakottaa pakottamisesta.
Renkaiden nopeusluokan tulee vastata ajoneuvon huippunopeutta. Talvirenkaita tai edullisempia alemman luokituksen renkaita käytettäessä suurinta ajonopeutta on rajoitettava renkaiden luokitusta vastaavaksi. Ohjaamosta on löydyttävä tästä kertova tarra.
Tienvarsipalvelut

Saksassa levähdysalueita kutsutaan nimellä Raststätte. Näillä on yleensä ravintola, polttoainejakelu ja WC-tilat. Joillakin alueilla on myös motelli. Ne olivat aiemmin valtiollisessa omistuksessa vuoteen 1998 mutta ovat sittemmin yksityistetty. Levähdysalueita on yleensä 55 kilometrin välein. Polttoaineen riittäminen seuraavan levähdysalueen huoltoasemalle kannattaa varmistaa, sillä poliisi sakottaa polttoaineen loppumisen johdosta tielle jääneen auton kuljettajaa. Autobahnien varsilla on noin 720 levähdysaluetta, niitä arvioidaan käyttävän vuosittain 500 miljoonaa matkailijaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Autobahn Wikimedia Commonsissa
Kuusi autoa rinnan, Suomen Kuvalehti, 04.05.1935, nro 18, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Saksan uudet liikennevaltimot - Autostradat, Kuva, 04.01.1939, nro 1, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Euroopan moottoritiet maittain
Alankomaat
Albania
Andorra
Armenia
Azerbaidžan
Belgia
Bosnia ja Hertsegovina
Bulgaria
Espanja
Georgia
Irlanti
Italia
Itävalta
Kosovo
Kreikka
Kroatia
Kypros
Latvia
Liechtenstein
Liettua
Luxemburg
Malta
Moldova
Monaco
Montenegro
Norja
Pohjois-Makedonia
Portugali
Puola
Ranska
Romania
Ruotsi
Saksa
San Marino
Serbia
Slovakia
Slovenia
Suomi
Sveitsi
Tanska
Tšekki
Turkki
Ukraina
Unkari
Valko-Venäjä
Venäjä
Viro
Yhdistynyt kuningaskunta
Uusi autobahn vuodelta 1943.
Autobahnien numerointi kartalla.
Raststätte A 13-tiellä Freienhufenissa.
Sääksjärvi (Vimpeli)

| Sääksjärvi |
| --- | --- |
 Entisen Sääksjärven koulun rakennus.
 Sääksjärvi
 Koordinaatit: 63°13.195′N, 23°58.223′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaa
Kunta:  Vimpeli
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Postinumero:  62880
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sääksjärvi on kylä Sääksjärven rannalla Vimpelissä. Sääksjärveen käsitetään myös Vinnin, Ahon, Tuomalan, Puunapan ja Ylipään alueet. Kylässä asuu arviolta 300 kyläläistä ja sen palveluihin kuuluivat ennen muun muassa vanhusten palvelukoti, elintarvike- ja päivittäistavarakauppa K-extra Pyhälahti ja kirjasto (Vimpelin pääkirjaston sivutoimipiste).
Sääksjärven koulu lakkautettiin keväällä 2016. Se antoi viime vuosinaan opetusta esikoulusta neljänteen luokkaan.
Sääksjärvi on yksi Vimpelin vanhimmista asutuskeskuksista, joidenkin lähteiden mukaan uudisasukkaita on saapunut alueelle jo 1400-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia Sääksjärveltä
Aiheesta muualla > Kirjallisuutta

Takala, F. E. (toim.): Sääksjärvi - Hallapuro kyläkirja : historiaa, perinnettä ja kotiseututietoa Vimpelin Sääksjärven ja Hallapuron kylistä. Sääksjärven ja Hallapuron kylätoimikunnat, 1992. ISBN 952-90-3985-9.
Diving Deep Live

| Diving Deep Live Tori Amos |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 2022–2023
 Julkaistu: 6. joulukuuta 2024
 Formaatti: CD, vinyyli, lataus, suoratoisto
 Tuottaja(t): Tori Amos
 Tyylilaji: alternative
 Kesto: 89.12
 Levy-yhtiö: Decca, Universal Music
Tori Amosin muut julkaisut
| Little Earthquakes – The B-Sides 2021 | Diving Deep Live 2024 | The Music of Tori and the Muses 2025 |
Singlet albumilta Diving Deep Live
 ”Cornflake Girl (live)” Julkaistu: 1. marraskuuta 2024
Diving Deep Live on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Tori Amosin livealbumi vuodelta 2024. Albumilta julkaistiin promosinglenä liveversio kappaleesta ”Cornflake Girl”.
Taustaa

Albumi sisältää äänitteitä Amosin Ocean to Ocean Tour -kiertueelta vuosilta 2022–2023. Kiertueella markkinoitiin Amosin vuoden 2021 studioalbumia Ocean to Ocean. Amos esitti kiertueella kappaleita uransa eri vaiheista. Hän esiintyi kiertueella basisti ja kitaristi Jon Evansin ja rumpali Ash Sloanin kanssa.
Julkaisu

Albumi julkaistiin 6. joulukuuta 2024. Se julkaistiin vinyylinä, CD:nä, digitaalisena latauksena ja suoratoistopalveluissa. Albunib vinyylipainoksella on 12 kappaletta. Muilla formaateilla on lisäksi neljä bonuskappaletta. Liveversio kappaleesta ”Cornflake Girl” julkaistiin promosinglenä 1. marraskuuta.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säv. ja san. Tori Amos.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | God | 5.01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Ocean to Ocean | 9.28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Amber Waves | 5.07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Daisy Dead Petals | 3.50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Pandora’s Aquarium | 7.47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Silent All These Years | 6.24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Ruby Through the Looking-Glass | 8.04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Climb | 8.39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Spring Haze | 11.58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Code Red | 6.27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Cornflake Girl | 6.44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Lady in Blue | 9.37 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 89.12 |  |  |  |  |  |  |  |
| Bonuskappaleet (CD, lataus, suoratoisto) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Here. In My Head | 8.41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Crazy | 9.21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Sister Janet | 6.46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Mother Revolution | 7.25 |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  | 121:25 |  |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

Tori Amos – laulu, piano, koskettimet, tuotanto
Jon Evans – basso, kitara, pedaalilauta
Ash Sloan – rummut, rytmisoittimet, luupit
Mark Hawley – äänitys, äänisuunnittelu, miksaus, live-miksaus
Adrian Hall – miksaus
Jon Astley – masterointi
Miles Showell – vinyylin masterointi
Aaron Harvill – äänisuunnittelu (koskettimet, basso, MIDI)
Neil Heal – monitoriteknikko
Andy Yates – monitorointi, lavan äänitekniikka ja MIDI
Miles Barton – PA-järjestelmän suunnittelu, live-miksauksen assistentti
Adam Spry – äänisuunnittelun assistentti
John Witherspoon – manageri
Keith Andersen – kiertuemanageri
Mike Lafferty – tuotantopäällikkö, näyttämömestari
Karen Binns – puvustus
Adam Livermore – hiusstylisti
Kavita Kaul – valokuvaus, maskeeraus, hiusstylisti
Matt Read – graafinen suunnittelu
Listasijoitukset

| Maa ja lista | Korkein sijoitus |
| --- | --- |
 Iso-Britannia (OCC, albumilataukset): 33
 Iso-Britannia (OCC, albumimyynti): 41
 Iso-Britannia (OCC, fyysiset albumit): 44
 Kroatia (HDU, ulkomaiset albumit): 27
 Skotlanti (OCC): 51
 Sveitsi (Hitparade): 83
 Yhdysvallat (Billboard, Top Current Album Sales): 35
Aiheesta muualla

Diving Deep Live Discogs-sivustolla
Diving Deep Live AllMusic-sivustolla
| n k Tori Amos |
| --- | --- |
 Diskografia  Kappaleet 
Studioalbumit:  Little Earthquakes  Under the Pink  Boys for Pele  From the Choirgirl Hotel  To Venus and Back  Strange Little Girls  Scarlet's Walk  The Beekeeper  American Doll Posse  Abnormally Attracted to Sin  Midwinter Graces  Night of Hunters  Gold Dust  Unrepentant Geraldines  Native Invader  Ocean to Ocean 
Livealbumit:  To Venus and Back  The Original Bootlegs  Legs and Boots  Live at Montreux 1991/1992  From Russia With Love  Diving Deep Live 
Kokoelmat:  Tales of a Librarian  A Piano: The Collection  Little Earthquakes – The B-Sides 
EP:t:  Crucify  Hey Jupiter  Scarlet’s Hidden Treasures  Christmastide 
Singlet:  ”Me and a Gun”  ”Silent All These Years”  ”China”  ”Winter”  ”Crucify”  ”Cornflake Girl”  ”God”  ”Pretty Good Year”  ”Past the Mission”  ”Caught a Lite Sneeze”  ”Talula”  ”Professional Widow”  ”Hey Jupiter”  ”In the Springtime of His Voodoo”  ”Spark”  ”Raspberry Swirl”  ”Jackie’s Strength”  ”Cruel”  ”Bliss”  ”1000 Oceans”  ”Glory of the 80’s”  ”Concertina”  ”Strange Little Girl”  ”A Sorta Fairytale”  ”Taxi Ride”  ”Don’t Make Me Come to Vegas”  ”Sleeps with Butterflies”  ”Big Wheel”  ”Welcome to England”  ”Flavor” 
Videojulkaisut:  Little Earthquakes  Live from New York  Complete Videos 1991–1998  Welcome to Sunny Florida  Fade to Red  Live at Montreux 1991/1992 
Muut artikkelit:  Y Kant Tori Read  Y Kant Tori Read (albumi)  Night of Hunters Tour
Kari Hautamäki (kirjailija)

| Kari Hautamäki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1981 (ikä 43–44) Gävle, Ruotsi
Ammatti:  ensihoitaja, mäkihyppääjä
Kirjailija
Tyylilajit:  True crime, Elämäkerta
Esikoisteos:  Et sinä (vielä) kuole
Aiheesta muualla
Kotisivut
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kari Hautamäki (s. 1981 Gävle, Ruotsi) on ruotsinsuomalainen kirjailija ja ensihoitaja sekä entinen mäkihyppääjä. Hautamäen esikoisteos Et sinä (vielä) kuole julkaistiin vuonna 2021, ja kirjan jatko-osa Nyt sinä kuolet vuonna 2023. Et sinä (vielä) kuole -teoksen ruotsinkielinen käännös Du ska inte dö (ännu) julkaistiin vuonna 2022. Kirjoissa Hautamäki kertoo mieleenpainuvimmista kokemuksistaan ensihoitajana Suomessa ja Ruotsissa.
Elämä ja ura

Kari Hautamäki syntyi vuonna 1981 Gävlessä Ruotsissa suomalaiseen perheeseen. Perhe muutti Suomeen 1990-luvun alussa ja asettui asumaan Lahden Mukkulaan. Hautamäki aloitti Matti Nykäsen innoittamana mäkihypyn ja liittyi Lahden mäkipoikiin. Hän pääsi nopeasti kansallisiin valmennusryhmiin, ensin nuorten ja sitten aikuisten edustusjoukkueisiin. Armeijan hän suoritti urheilujoukoissa.
Hautamäki lopetti mäkihyppyuransa 2000-luvulla. Hän opiskeli ensin sairaanhoitajaksi ja myöhemmin erikoissairaanhoitajaksi. Suurimman osan urataan Hautamäki on työskennellyt ensihoitajana Lahdessa ja Tukholmassa. Nykyään hän työskentelee ensihoitajana Pohjois-Ruotsissa. Vuonna 2021 Hautamäki valmistui opettajaksi.
Säiliöalus

Säiliöalus kuvattuna vuonna 2003.
Säiliöalus tai tankkeri on laiva, joka kuljettaa säiliöissään nestemäisiä, usein tulenarkoja aineita irtolastina. Myös kaasut kuljetetaan nestemäisinä. Ne nesteytetään joko jäähdyttämällä hyvin alhaiseen lämpötilaan tai puristamalla pieneen tilavuuteen.
Säiliöaluksia on monen kokoisia alkaen pienistä rannikkoaluksista valtamerien suuriin jättiläisiin. Myös rakenteiltaan ne eroavat melkoisesti toisistaan, sillä rakenteisiin vaikuttaa kuljetettavan nesteen lämpötila, leimahduspiste, jähmepiste, tiheys, viskositeetti ja vaarallisuus.
Höyrylaiva Zoroaster:ia vuodelta 1878 pidetään maailman ensimmäisenä öljytankkerina.
Maailman suurin säiliöalus ja samalla maailman suurin laiva on ollut norjalaisomisteinen Knock Nevis, kantavuudeltaan 564 763 tonnia. Alus otettiin palveluskäyttöön vuonna 1979 ja romutettiin vuonna 2010.
Rakenne

Tyypillisen öljyä kuljettavan säiliöaluksen keulaosassa on tilaa painolastivedelle ja yhteentörmäyslaipion takana polttoaineelle. Keulassa on myös kiinnityslaitteet ja ankkurit. Perälaivassa on asuintilat, kiinnityslaitteet, konehuone ja pelastuslaitteet. Öljytankkeri on helppo erottaa muista laivoista silhuettinsa perusteella. Niissä on tasainen kansi, ja komentosiltaa lukuun ottamatta niissä ei juuri ole ulkonevia rakenteita. Niissä ei ole lastauslaitteita, kuten nostureita, paitsi keskellä laivaa muonan, varaosien ja muiden tarvikkeiden nostoon tarkoitetut nosturit. Nosturin avulla esimerkiksi letkut liitetään laivan putkistojärjestelmään, jota kutsutaan myös nimellä manifold, suom. "niska".
Keskilaivassa olevat lastille varatut öljysäiliöt on suojattu alta ja sivuilta painolastitankeilla törmäyksiä ja pohjakosketuksia vastaan. Raakaöljyä ja tiettyjä öljynjalostamojen tuotteita (likaiset öljyt eli dirty oils) kuljettavien alusten säiliöt ovat maalaamattomia tai vain osittain maalattuja. Puhtaita lasteja (clean oil) eli öljynjalosteita kuljettavien laivojen säiliöt ovat kokonaan maalattuja tai pinnoitettuja, koska niiden lastit ovat syövyttävämpiä. Keskilaivassa on myös lastin käsittelyssä tarvittavat putkistot ja pumput, joskin useissa tuotetankkereissa pumppu on joka lastitankissa. Painolastiveden käsittelyyn on oma järjestelmänsä, samoin lastisäiliöiden pesuun. Säiliöitä voidaan joutua myös lämmittämään, tuulettamaan ja täyttämään suojakaasulla eli inertoimaan. Paloturvallisuusmääräysten mukaan kantavuudeltaan yli 20 000 tonnin säiliöaluksissa tulee olla kiinteä suojakaasujärjestelmä ja kiinteä kansivaahtojärjestelmä.
Aluksissa käytetty perinteinen kuljetuskoneisto on kiinteäsiipinen potkuri, joka on suoraan kytketty hitaaseen dieselmoottoriin. Yhä enemmän yleistyviä ovat kuitenkin säätösiipipotkuria, keskinopeaa dieselmoottoria tai dieselsähköistä voimansiirtoa käyttävät säiliöalukset. Suurten säiliöalusten nopeus painolastissa on 16–17 solmua (30–31 km/h) ja täydessä öljylastissa 15–16 solmua (28–30 km/h).
Konehuoneen ja lastisäiliöiden välissä pitää olla sellainen suojatila (cofferdam), että laipioiden väli on vähintään 600 millimetriä. Tila voi olla kuiva, esimerkiksi pumppuhuone, tai se voi olla painolastisäiliönä. Öljyisten jätevesien, kuten vaikkapa säiliöiden pesuveden, keräilysäiliön (slop tank) erottamiseen konehuoneesta ei kuitenkaan voi käyttää painolastisäiliötä.
Yli 20 000 tonnin raakaöljysäiliöalusten ja yli 30 000 tonnin tuotesäiliöalusten painolastisäiliöiden koon on oltava sellainen, että syväys painolastissa on vähintään 2,0 metriä plus 0,02 kertaa aluksen luokituspituus. Lisäksi potkurin on oltava kokonaan vedessä trimmillä 0,015 kertaa luokituspituus.