stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Skimboarding
Välineet

Skimboardauksessa käytetään hieman bodyboardin tai wakeboardinglaudan tapaista lautaa. Liirtolauta on reilun metrin pituinen ja 40–60 cm leveä, kauttaaltaan taivutettu ja noin 1–2 cm:n paksuinen. Skimboard laudat voidaan karkeasti jakaa kahden eri ryhmään käyttötarkoituksen mukaan. On olemassa aaltoihin tarkoittettuja surffilautaa rakenteeltan muistuttavia vaahtoyhdinlautoja, sekä sisämaan skimboardaukseen (inland skimboarding) tarkoitettuja enemmän rullalaudan rakennetta muistuttavia puuviilurakenteisia lautoja. Vaahtoyhdinlaudat ovat lähtökohtaisesti kevyempiä ja mahdollistavat aallon kaappaamisen, kun taas puiset laudat kestävät rullalautaobstaakkeleita muistuttaviin elementteihin tehtäviä tehtäviä temppuja ja liukuja. Suomessa on yksi skimboardeja valmistava yritys Uitto Nordic Board Company, joka aloitti toimintansa 2013.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skimboarding Wikimedia Commonsissa
Sokoke

| Sokoke |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa::  Kenia
Rodun lyhenne::  SOK
Sokoke on Kenian sademetsistä peräisin oleva kissarotu. FIFe hyväksyi rodun 1990-luvun alkupuoliskolla. Sokoke on harvinainen rotu, rekisteröityjä kissoja on maailmanlaajuisesti noin sata.
Elintavat

Sokoke-rodun kissoille kelpaavat hyönteiset, vihannekset ja hedelmät. Ne nauttivat hiekkakylvyistä. Sokoke on aktiivinen kissarotu.
Ulkonäkö

Sokoke on väritykseltään aina tabby.
Juhana Maunula

Juhana Maunula (14. tammikuuta 1819 Akaa – 26. toukokuuta 1885 Urjala) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Maunulan vanhemmat olivat Tuomas ja Maria Antintytär Yli-Laatu ja puolisot Anna Kaisa Myntti ja Ulrika Ala-Jonkka. Maanviljelijä, valtiopäivämies Oskar Kiviranta oli Maunulan poika ensimmäisestä avioliitosta. Rusthollari Maunula oli talonpoikaissäädyssä Sääksmäen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1872. Hän oli valtiopäivillä suostuntavaliokunnan jäsen.
Source Code Control System

| Source Code Control System |
| --- | --- |
Luoja:  Marc Rochkind
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  versionhallinta
Lisenssi:  Common Development and Distribution License
Source Code Control System (SCCS) on yksi varhaisista versiohallintajärjestelmistä. Se on kehitetty vuonna 1972 Bell Labsissa IBM System/370 -tietokoneelle. Vuonna 1975 SCCS:stä oli versio myös Unixille PDP-11-tietokoneella. SCCS:n kehitti Marc Rochkind SNOBOL-kielellä ja suunniteltiin myöhemmin uudestaan C-kielellä Unixille.
SCCS:lle on tehty avoimen lähdekoodin korvike GNU CSSC sekä POSIX-yhteensopiva versio.
SCCS on niin sanottu ensimmäisen sukupolven versionhallintajärjestelmä.
SCCS on vaikuttanut muun muassa RCS-versionhallintajärjestelmän kehitykseen.
Aiheesta muualla

SCCS Source Code Control System (englanniksi)
sccs front end for the SCCS subsystem (englanniksi)
An Introduction to the Source Code Control System (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1962

| Mestaruussarjan kausi 1962 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  12
Ajankohta:  29. huhtikuuta− 14. lokakuuta
Mestari:  Haka 2. Mestaruussarjan mestaruus 2. Suomen mestaruus
Toinen sija:  Reipas
Kolmas sija:  TaPa
Pudonneet joukkueet:  VPS HJK HIK
Ottelut:  132
Maalit:  499 (3,8 per ottelu)
Paras maalintekijä:  Tor Österlund (22)
Suurin kotivoitto:  MiPK−HIK 12−1
Suurin vierasvoitto:  MiPK−Haka 1−7
Eniten maaleja ottelussa:  MiPK−HIK 12−1
Suurin yleisömäärä:  8 239 KIF−Reipas 0−0
Alin yleisömäärä:  670 HIK−HPS 2−3
Kokonainen yleisömäärä:  343 678
Yleisökeskiarvo:  2 604
Alempi sarjataso:  Suomensarja
  ← 1961 :  1963 → 
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1962 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 31. kausi. Kaudella 1962 Mestaruussarja pelattiin 12 joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti Haka, joka varmisti toisen mestaruutensa kolmanneksi viimeisellä kierroksella 30. syyskuuta, kun se voitti Mauri Paavilaisen ja Esko Malmin maaleilla VPS:n 2–1. Viimeisiksi sijoittuneet VPS, HJK ja HIK putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1962 voitti HIK:n Tor Österlund 22 maalilla. Palloliitto valitsi vuoden 1962 jalkapalloilijaksi Mestaruussarjassa pelanneen Hakan hyökkääjä Juhani Peltosen. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1962 oli yhteensä 343 678 henkeä eli keskimäärin 2 604 katsojaa ottelua kohti. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 13. toukokuuta Olympiastadionilla pelatussa ottelussa KIF–Reipas, kun ottelua saapui seuraamaan 8 239 katsojaa.
HIFK hävisi kaudella 1962–63 Euroopan Cupin karsintakierroksen otteluparinsa itävaltalaiselle Austria Wienille yhteismaalein 3–7.
Joukkueet

Mestaruussarjaan osallistui 12 joukkuetta, joista yhdeksän kaudelta 1961 ja kolme nousijaa kauden 1961 Suomensarjasta. Suomensarjan Länsilohkon voittaja HIK, Itälohkon voittaja MiPK ja Pohjoislohkon voittaja VPS nousivat suoraan. Nousijajoukkueet korvasivat edellisellä kaudella viimeisiksi jääneet VIFK:n, P-Pojat ja TuTo:n.
| Joukkue | Kaupunki |
| --- | --- |
Hangö IK (HIK): Hanko
Helsingfors IFK (HIFK): Helsinki
Helsingin Jalkapalloklubi (HJK): Helsinki
Helsingin Palloseura (HPS): Helsinki
Kronohagens IF (KIF): Helsinki
Kuopion Palloseura (KuPS): Kuopio
Mikkelin Pallo-Kissat (MiPK): Mikkeli
Reipas: Lahti
Tampereen Palloilijat (TaPa): Tampere
Turun Palloseura (TPS): Turku
Vaasan Palloseura (VPS): Vaasa
Valkeakosken Haka (Haka): Valkeakoski
Huom. Valkeakoski oli kauppala.
Sarjataulukko

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Haka (M) | 22 | 15 | 2 | 5 | 63 | 34 | +29 | 32  |
| 2 | Reipas | 22 | 9 | 9 | 4 | 47 | 33 | +14 | 27  |
| 3 | TaPa | 22 | 10 | 6 | 6 | 51 | 38 | +13 | 26  |
| 4 | MiPK | 22 | 9 | 6 | 7 | 43 | 32 | +11 | 24  |
| 5 | KuPS | 22 | 7 | 9 | 6 | 35 | 28 | +7 | 23  |
| 6 | HPS | 22 | 8 | 7 | 7 | 41 | 42 | −1 | 23  |
| 7 | HIFK | 22 | 8 | 6 | 8 | 34 | 37 | −3 | 22  |
| 8 | TPS | 22 | 8 | 5 | 9 | 43 | 36 | +7 | 21  |
| 9 | KIF | 22 | 7 | 6 | 9 | 40 | 41 | −1 | 20  |
| 10 | VPS (P) | 22 | 7 | 4 | 11 | 23 | 37 | −14 | 18  |
| 11 | HJK (P) | 22 | 6 | 4 | 12 | 33 | 57 | −24 | 16  |
| 12 | HIK (P) | 22 | 3 | 6 | 13 | 46 | 84 | −38 | 12  |
Lähde: Jalkapallokirja 1963
(M) = Suomen mestari; (P) = Putoaja
Huomautukset:
Tulokset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Koti \ Vieras1 | Haka | REI | TaPa | MiPK | KuPS | HPS | HIFK | TPS | KIF | VPS | HJK | HIK |
| Haka  |   | 0–1  | 0–3  | 2–1  | 2–1  | 2–0  | 6–0  | 3–1  | 2–3  | 2–1  | 4–1  | 4–4 |
| Reipas  | 1–1  |   | 7–3  | 1–0  | 0–0  | 2–2  | 4–2  | 1–1  | 2–0  | 0–2  | 7–1  | 4–2 |
| TaPa  | 1–2  | 1–1  |   | 5–0  | 1–0  | 4–2  | 1–1  | 2–2  | 2–6  | 2–0  | 2–2  | 8–3 |
| MiPK  | 1–7  | 0–3  | 1–2  |   | 1–1  | 2–0  | 2–2  | 1–0  | 1–1  | 5–0  | 2–3  | 12–1 |
| KuPS  | 1–3  | 1–1  | 2–2  | 1–1  |   | 1–1  | 4–0  | 1–1  | 3–1  | 2–0  | 1–0  | 2–1 |
| HPS  | 1–0  | 7–2  | 1–2  | 2–3  | 1–0  |   | 0–4  | 2–2  | 2–1  | 3–1  | 3–3  | 3–1 |
| HIFK  | 4–3  | 2–2  | 1–2  | 0–1  | 2–0  | 0–0  |   | 0–1  | 0–4  | 2–1  | 2–1  | 6–1 |
| TPS  | 2–3  | 1–4  | 2–1  | 0–3  | 2–3  | 7–2  | 0–2  |   | 1–0  | 3–0  | 5–2  | 8–1 |
| KIF  | 3–6  | 0–0  | 0–5  | 1–1  | 2–2  | 1–1  | 1–2  | 1–2  |   | 0–0  | 4–0  | 6–4 |
| VPS  | 0–3  | 1–0  | 2–0  | 0–3  | 1–4  | 1–1  | 0–0  | 1–0  | 2–0  |   | 1–1  | 3–0 |
| HJK  | 2–4  | 3–1  | 1–0  | 0–2  | 2–2  | 1–4  | 2–1  | 2–1  | 1–2  | 0–3  |   | 0–5 |
| HIK  | 2–4  | 3–3  | 2–2  | 0–0  | 1–5  | 2–3  | 1–1  | 1–1  | 4–1  | 6–3  | 1–5  |   |
Lähde: Jalkapallokirja 1963
1 Kotijoukkue vasemmanpuoleisessa sarakkeessa.
Värit: Sininen = kotivoitto; Keltainen = tasapeli; Punainen = vierasvoitto.
Tilastot > Maalintekijät

|  | Pelaaja | Joukkue | M |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Tor Österlund | HIK | 22 |
| 2 |  Martti Hyvärinen | Reipas | 18 |
| 2 |  Markku Kumpulampi | Haka | 18 |
| 4 |  Kai Pahlman | HPS | 16 |
| 5 |  Rauno Ruotsalainen | MiPK | 15 |
| 6 |  Matti Nieminen | Haka | 14 |
| 6 |  Mauno Nurmi | TPS | 14 |
| 6 |  Rauli Virtanen | TaPa | 14 |
| 9 |  Mauri Tuuri | Haka | 13 |
| 10 |  Antero Kostilainen | KuPS | 12 |
| 10 |  Keijo Tamminen | MiPK | 12 |
Lähde: Jalkapallokirja 1963
Tilastot > Yleisömäärät

|  | Joukkue | O | Yht>  | Ka>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | TPS | 11 | 48 030 | 4 366 |
| 2 | KIF | 11 | 33 688 | 3 062 |
| 3 | HIFK | 11 | 32 624 | 2 966 |
| 4 | Reipas | 11 | 31 096 | 2 827 |
| 5 | TaPa | 11 | 30 519 | 2 774 |
| 6 | HPS | 11 | 30 156 | 2 741 |
| 7 | HJK | 11 | 25 554 | 2 323 |
| 8 | KuPS | 11 | 25 147 | 2 286 |
| 9 | MiPK | 11 | 22 699 | 2 063 |
| 10 | VPS | 11 | 22 377 | 2 034 |
| 11 | Haka | 11 | 22 009 | 2 001 |
| 12 | HIK | 11 | 19 779 | 1 798 |
|  | Yhteensä | 132 | 343 678 | 2 604 |
Lähteet: Jalkapallokirja 1963; Helsingin Sanomat
Suomen mestarit

| # | Pelaaja | O | M |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Aarre Klinga (mv) | 22 | 0 |
| 2 |  Olli Mäkinen | 22 | 0 |
| 3 |  Harri Eerola | 19 | 0 |
| 4 |  Pentti Niittymäki | 21 | 1 |
| 5 |  Veijo Valtonen | 22 | 0 |
| 6 |  Esko Malm | 22 | 8 |
| 7 |  Markku Kumpulampi | 22 | 18 |
| 8 |  Juhani Peltonen | 22 | 4 |
| 9 |  Matti Nieminen | 20 | 14 |
| 10 |  Mauri Tuuri | 21 | 12 |
| 11 |  Matti Pitko | 22 | 3 |
Lähteet: Jalkapallokirja 1981; Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006; Uusi Suomi
Kauden aikana joukkueessa pelasivat myös Nils Laine (7/1) ja Mauri Paavilainen (2/1).
Euroopan Cup

Karsintakierros
Austria Wien voitti yhteismaalein 7–3.
Jevgeni Klimov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jevgeni Klimov vuonna 2017  |  Jevgeni Klimov vuonna 2017  |  Jevgeni Klimov vuonna 2017  |  |
Maa:   Venäläiset olympiaurheilijat
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Peking 2022 | sekajoukkuemäki |  |
Maa:  Venäjä
Miesten mäkihyppy
| Talviuniversiadit  | Talviuniversiadit  | Talviuniversiadit  |  |
|  Kultaa | Štrbské Pleso 2015 | normaalimäen joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Štrbské Pleso 2015 | normaalimäki |  |
Jevgeni Dmitrijevitš Klimov (ven. Евге́ний Дми́триевич Кли́мов; s. 3. helmikuuta 1994 Perm, Venäjä) on venäläinen mäkihyppääjä ja entinen yhdistetyn hiihtäjä. Hän on sekajoukkuemäen olympiamitalisti.
Klimov kilpaili yhdistetyssä vuoden 2014 talviolympialaisissa hänen kotimaassaan Sotšissa. Hän oli normaalimäen kilpailussa 45. oltuaan peräti kolmantena mäkiosuuden jälkeen. Hän osallistui myös vuoden 2013 MM-kilpailuhin, ollen siellä parhaimmillaan 49. suurmäen kilpailussa. Maailmancupissa Klimovin paras henkilökohtainen sijoitus on viimeinen pistesija eli 30. tila marraskuun 2013 Rukan osakilpailusta. Paras maailmancupin yhteissijoitus on 80. kaudelta 2013–14. Toistaiseksi viimeisen kilpailunsa yhdistetyn maailmancupissa Klimov kilpaili joulukuussa 2014 Ramsaussa sijoittuen sijalle 47. Mäkihypyn puolella hän saavutti ensimmäisen palkintosijansa mäkiviikolla 2017 oltuaan kolmas Innsbruckissa. Ensimmäisen osakilpailuvoittonsa hän otti Wisłassa marraskuussa 2018. Lisäksi hän on ollut toinen Oberstdorfin lentomäessä helmikuussa 2019.
Klimov kilpaili mäkihypyssä vuoden 2015 MM-kilpailuissa Falunissa, jossa hän oli suurmäen kilpailun 35:s. Hän voitti mäkihypyssä kultaa joukkuemäestä ja pronssia normaalimäestä vuoden 2015 talviuniversiadeista Slovakiasta. Noissa kisoissa Klimov kilpaili myös yhdistetyssä ilman menestystä. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Klimov sijoittui suurmäessä 18:nneksi. Planican lentomäen MM-kilpailuissa 2020 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa yhdeksänneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli normaalimäessä 18:s. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti sekajoukkuemäessä hopeaa sekä sijoittui normaalimäessä viidenneksi ja suurmäessä 18:nneksi.
Sucumbíos

Maakunta Ecuadorin kartalla.
Sucumbíos on yksi Ecuadorin 24 maakunnasta. Sen pääkaupunki on Nueva Loja, pinta-ala 18 008 km2 ja vuonna 2010 väkiluku oli 174 522.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sucumbíos Wikimedia Commonsissa
Ecuadorin maakunnat
Azuay
Bolívar
Cañar
Carchi
Chimborazo
Cotopaxi
El Oro
Esmeraldas
Galápagos
Guayas
Imbabura
Loja
Los Ríos
Manabí
Morona-Santiago
Napo
Orellana
Pastaza
Pichincha
Santa Elena
Santo Domingo de los Tsáchilas
Sucumbíos
Tungurahua
Zamora-Chinchipe
Joachim Meisner

Joachim Meisner
Joachim Meisner (25. joulukuuta 1933 Breslau – 5. heinäkuuta 2017 Bad Füssing) oli saksalainen kirkonmies. Hän sai pappisvihkimyksensä 22. joulukuuta 1962 ja pääsi yhdeksi katolisen kirkon kardinaaleista 2. helmikuuta 1983.
Berliinin piispana vuodesta 1980 toiminut Meisner sai sittemmin (1988) nimityksen Kölnin arkkipiispaksi. Hän osallistui uuden paavin valintaan vuoden 2005 konklaavissa.
Joachim Mickwitz

Joachim Mickwitz (s. 1962) on suomalainen historioitsija ja lehtori Åbo Akademissa. Hän julkaisi vuonna 1995 väitöskirjansa Folkbildning, företag, propaganda: den finska icke-fiktiva filmen på det fält där nationellt symbolgods skapades under mellankrigstiden. Sittemmin hän on julkaissut kirjat Itärajan vartijat 4 yhdessä Jyrki Paaskosken kanssa vuonna 2004 ja Finskt krig – svenskt arv -teoksen Tom Gullbergin ja Nils Erik Forsgårdin kanssa vuonna 2008. Julia Dahlbergin kanssa Mickwitz on tehnyt Donnerin suvusta kertovan historiateoksen Havet, handeln och nationen (2014) Mickwitz on myös julkaissut useita artikkeleita Itämeren alueen verkostoista 1700-luvulla.
Mickwitz sai Svenska litteratursällskapet -palkinnon vuonna 1996.
Jevgeni Kobozev

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jevgeni Vjatšeslavovitš Kobozev
Syntymäaika: 11. tammikuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Rjazan, Neuvostoliitto
Pelipaikka: maalivahti
Pituus: 186 senttimetriä
Paino: 78 kilogrammaa
Junioriseurat
0000–2008: Torpedo Moskova
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2008–2009 | Torpedo Moskova | 0 | (0) |
| 2009–2010 | Torpedo-ZIL Moskova | 36 | (0) |
| 2011–2013 | Ufa | 58 | (0) |
| 2013–2015 | Terek Groznyi | 0 | (0) |
| 2014–2015 | → Krylja Sovetov Samara (laina) | 0 | (0) |
| 2015–2016 | Tosno | 5 | (0) |
| 2016 | VPS | 0 | (0) |
Maajoukkue
|  | Venäjä U17 | 7 | (0) |
|  | Venäjä U18 | 5 | (0) |
|  | Venäjä U19 | 2 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 18. maaliskuuta 2016.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 18. maaliskuuta 2016.
Jevgeni Vjatšelavovitš Kobozev (ven. Евгений Вячеславович Кобозев, s. 11. tammikuuta 1990 Rjazan) on venäläinen jalkapallomaalivahti, joka on edustanut Veikkausliigassa pelaavaa Vaasan Palloseuraa. Kobozev on oikeajalkainen.
Kobozev aloitti uransa Torpedo Moskovassa, jossa hän ei pelannut yhtään ottelua. Vuosina 2009–2010 hän pelasi Torpedo-ZIL Moskovassa 36 ottelua. Vuodet 2011–2013 Kobozev edusti FK Ufaa, jossa hän pelasi 58 ottelua. Vuodet 2013–2015 hän kuului Venäjän valioliigajoukkue Terek Groznyin kokoonpanoon, pelaamatta otteluakaan. Vuosina 2014–2015 hän oli lainassa saman sarjan Krylja Sovetov Samarassa, pelaamatta jälleen otteluakaan. Elokuussa 2015 Kobozev siirtyi 1. divisioonan Tosnoon. Maaliskuussa 2016 Kobozev teki yksivuotisen sopimuksen Suomen Veikkausliigan Vaasan Palloseuran kanssa.
Kobozev on pelannut Venäjän nuorten maajoukkueissa.
Joachim Mattern

| Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itä-Saksa.Miesten ratamelonta. Olympialaiset  | Maa:   Itä-Saksa> Miesten ratamelonta. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Montreal 1976 | K-2 500 m |  |
|  Hopeaa | Montreal 1976 | K-2 1000 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sofia 1977 | K-2 500 m |  |
|  Hopeaa | Kööpenhamina 1970 | K-4 1000 m |  |
|  Hopeaa | Sofia 1977 | K-2 1000 m |  |
|  Pronssia | Kööpenhamina 1970 | K-2 1000 m |  |
|  Pronssia | Tampere 1973 | K-2 1000 m |  |
Joachim Mattern (s. 2. toukokuuta 1948 Beeskow, Brandenburg) on Itä-Saksaa edustanut meloja, joka kilpaili kesäolympialaisissa vuosina 1972 Münchenissä ja 1976 Montrealissa. Jälkimmäisellä kerralla hän voitti 500 metrin kajakkikaksikossa kultaa yhdessä Bernd Olbrichtin kanssa ajalla 1:35.87; lisäksi Mattern ja Olbricht saivat 1 000 metrin kajakkikaksikossa hopeaa ajalla 3:29.33.
Ratamelonnan maailmanmestaruuskilpailuissa Mattern ylsi vuosina 1970–1977 yhteen kultaan, kahteen hopeaan ja kahteen pronssiin.
Siinä näkijä missä tekijä

| Siinä näkijä missä tekijä |
| --- | --- |

Kirjailija:  Hannu Salama
Kansitaiteilija:  Kosti Antikainen
Kieli:  suomi
Genre:  historiallinen romaani
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1972
Sivumäärä:  421
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Siinä näkijä missä tekijä on Hannu Salaman vuonna 1972 ilmestynyt romaani, joka kuvaa jatkosodan aikaisen vastarintaliikkeen toimintaa Tampereen Pispalan kaupunginosassa. Kirjaa pidetään vuonna 1964 julkaistun Juhannustanssien tavoin Salaman toisena pääteoksena sekä Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -trilogian ohella yhtenä merkittävimmistä suomalaisen poliittisen työväenkirjallisuuden klassikoista. Siinä näkijä missä tekijä sai Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon vuonna 1975.
Kirjassa on useita kertojia, joista tärkeimmät ovat kirjailija Harri Salmisen vanhemmat. Romaanissa lapsena kuvattava Harri Salminen on Salaman alter ego. Hänen vanhempansa ovat kommunisteja, jotka osallistuvat maanalaisen sotaa vastustavan liikkeen toimintaan.
Juoni

Kirjan luvut on kirjoitettu eri henkilöhahmojen näkökulmasta eivätkä ne etene tapahtumien mukaisessa aikajärjestyksessä. Luvut on ryhmitelty neljäksi pääluvuksi ilman otsikoita. Päähenkilöt ovat Tampereella asuva sähköasentaja Santtu Salminen ja hänen vaimonsa Maija, jotka toimivat jatkosodan aikana kommunistien salaisessa vastarintaryhmässä. Muita keskeisiä henkilöitä ovat vastarintaryhmän alkuperäinen johtaja Jaska Lonkanen, veljekset Reino (Reska) ja Taisto Tammelund sekä heidän äitinsä Selma, desantti Aulis Ahteinen, miesten yhteinen rakastettu Pirkko Mäkinen, ryhmän muut jäsenet Nurmi (”Nurmen poika”), Toivola ja Kokko, Maijan sukulaiset sekä Santun ja Maijan lapsi Harri, joka kohoaa keskeiseksi henkilöksi viimeisessä pääluvussa.
Vastarintaryhmän toiminta on aluksi vaatimatonta ja päähuolena on Santulle ja Maijalle annetun kirjoituskoneen piilottelu. Useimmat ryhmän miehistä työskentelevät Suomen Pankin Tampereen-konttorin rakennustyömaalla, jossa Santtu on nokkamiehenä. Osa ryhmästä ryhtyy kuitenkin tekemään uhkarohkeita sabotaasi-iskuja Neuvostoliitosta tulleen desantti Ahteisen johdolla, minkä jälkeen viranomaiset aloittavat tehokkaan jahdin vastarintamiehiä kohtaan. Tärkein sabotaasi-isku voimalinjaa vastaan epäonnistuu ja lähes kaikki ryhmän jäsenet jäävät kiinni. Ahteinen, Nurmen poika sekä Ahteisen ryhmään varsinaisesti kuulumaton Taisto Tammelund kuolevat ”ohranan” käsissä. Muut vapautuvat sodan loppuun mennessä. Vielä vuosia jälkeenpäin varsinkin Santtua vaivaa kysymys siitä, kuka oli ryhmän kavaltanut petturi. Totuus tai ainakin osa siitä paljastuu vähitellen, ja syyksi vastoinkäymisiin paljastuvat ryhmän jäsenten inhimilliset heikkoudet. Kirjan viimeinen pääluku kuvaa Harrin varttumista vanhempiensa eron jälkeen sodan jälkeisinä vuosina maaseudulla. Kirjan alussa on teoksen nykyhetkeen sijoittuva osuus, josta ilmenee, että aikuisena Harri on ryhtynyt kirjailijaksi ja aikoo kirjoittaa kirjan vastarintaryhmän toiminnasta.
Taustaa

Kirjan esikuvana on Pellervo Takatalon kesällä 1941 Tampereella perustama vastarintaryhmä. Yksi teoksen henkilöhahmoista on Reino Tammelund, jonka vastarintaliikkeessä mukana ollut Sakari Selin lainasi omaksi salanimekseen vuonna 1992 kirjoittamaansa muistelmateokseen.
Kirjan ilmestymisen jälkeen Salama sai osakseen paljon kritiikkiä taistolaiskommunisteilta, jotka pitivät teoksen antamaa kuvaa vääristeltynä. Esimerkiksi vastarintaliikkeeseen kuuluneen Eino Laakson mukaan maanalainen toiminta olisi ollut mahdotonta yhtä julkisena, kuin mitä Salama teoksessaan kuvaa. Lisäksi hänen kirjoittamansa henkilöhahmot esittivät kommunistien mielestä heidät totuudenvastaisesti. Tämän johdosta Kalevi Seilonen julkaisi haastattelukirjan Vastarintaryhmä, joka ilmestyi vuonna 1974. Se sisälsi vastarintaliikkeen jäsenten omia näkemyksiä sotavuosien toiminnasta.
Teatteri- ja elokuvasovitukset

Vuonna 2012 valmistui Kari Paljakan ohjaama kaksiosainen televisioelokuva Siinä näkijä missä tekijä. Teatterilavalla kirja on nähty muun muassa vuonna 1976 Jouko Turkan ohjaamana Helsingin kaupunginteatterissa  ja vuonna 2018 Tampereen Teatterin Frenckell-näyttämöllä Juha Luukkosen ohjaamana.
Palkinnot

Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto: 1975
Aiheesta muualla

Peltonen, Milla: Jälkirealismin ehdoilla, Hannu Salaman Siinä näkijä missä tekijä ja Finlandia-sarja (pdf) (Turun yliopiston julkaisuja)  2008. Turku:  Turun yliopisto. Arkistoitu 10.3.2016. Viitattu 28.1.2017.
Ylen Elävä arkisto: Siinä näkijä, missä tekijä
Hannu Salama kommentoi romaaninsa Siinä näkijä missä tekijä filmatisointia
Simon & Schuster

Simon & Schuster on vuonna 1924 New Yorkissa perustettu kustannusyhtiö, joka on osa ViacomCBS-konsernia. Sen perustivat Richard L. Simon ja M. Lincoln Schuster. Se on Random Housen, Penguin Groupin ja HarperCollinsin ohella yksi neljästä suurimmasta englanninkielisestä kustantamosta.
ViacomCBS ilmoitti marraskuussa 2020 myyvänsä Simon & Schusterin saksalaiseen Bertelsmann-mediakonserniin kuuluvalle Penguin Random Houselle 2,175 miljardilla dollarilla. Kauppa odottaa vielä kilpailuviranomaisten hyväksyntää, mutta sen uskotaan toteutuvan vuoden 2021 aikana.
Simon & Schusterin päämaja Rockefeller Centerissä New Yorkissa.
Aiheesta muualla

Yhtiön kotisivut (englanniksi)
Sharmila Tagore

| Sharmila Tagore |
| --- | --- |
 Sharmila Tagore vuonna 2016.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Sharmila Tagore
Syntynyt: 8. joulukuuta 1944 (ikä 79) Hyderabad, Brittiläinen Intia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Mansoor Ali Khan Pataudi (vih. 1969; k. 2011)
Lapset:  3; mukaan lukien Saif Ali Khan ja Soha Ali Khan
Näyttelijä
Aktiivisena:  1959–
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Sharmila Tagore (s. 8. joulukuuta 1944 Hyderabad) on intialainen näyttelijä. Hän toimi Central Board of Film Certification -lautakunnan puheenjohtajana lokakuusta 2004 maaliskuuhun 2011. Hänet valittiin UNICEFin hyvän tahdon lähettilääksi joulukuussa 2005. Intian hallitus myönsi Tagorelle Padma Bhushan -palkinnon vuonna 2013.
Yksityiselämä

Sharmila Tagore syntyi hindulaiseen bengaliperheeseen Hyderabadissa. Hän on sukua kuuluisalle kirjailijalle Rabindranath Tagorelle. Tagore kääntyi islaminuskoon mennessään naimisiin Pataudin ruhtinaskunnan nawabin ja Intian krikettijoukkueen kapteenin Mansoor Ali Khan Pataudin kanssa 27. joulukuuta 1969. Heillä on kolme lasta: näyttelijä Saif Ali Khan (s. 1970), korusuunnittelija Saba Ali Khan (s. 1976) ja näyttelijä Soha Ali Khan (s. 1978). Mansoor Ali Khan Pataudi kuoli 70-vuotiaana 22. syyskuuta 2011.