stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Susan Sarandon
Lapsuus ja nuoruus

Susan Abigail Tomalin syntyi katolisten vanhempiensa Phillip Leslie Tomalinin (1917–1999) ja Lenora Marie Tomalinin (o.s. Criscione, 1923–2020) vanhimmaksi lapseksi Jackson Heightsin kaupunginosassa Queensissä New Yorkissa 4. lokakuuta vuonna 1946. Hänellä on kahdeksan nuorempaa sisarusta, neljä siskoa ja neljä veljeä. Hänellä on isänsä puolelta englantilaisia, irlantilaisia ja walesilaisia sekä äitinsä puolelta italialaisia sukujuuria.
Tomalin varttui Edisonissa New Jerseyssä ja kävi katolisia kouluja. Valmistuttuaan Edisonin high schoolista vuonna 1964 hän aloitti opinnot Amerikan katolisessa yliopistossa Washingtonissa. Hän sai B.A.-tutkinnon draamasta vuonna 1968.
Ura > Uran alku ja läpimurto

Valmistuttuaan yliopistosta Sarandon aloitti näyttelijänuransa teatterissa vuonna 1968, jolloin hän näytteli silloisen aviopuolisonsa Chris Sarandonin kanssa Wayside-teatterissa Middletownissa Virginiassa. Vuonna 1970 hän näytteli ensimmäisessä elokuvassaan Joe – armoton alamaailmaan katoavaa tyytymätöntä teiniä, ja hänen ensimmäinen televisioroolinsa oli saippuasarjassa A World Apart vuosina 1970−1971. Vuonna 1972 hän teki ensiesiintymisensä Broadwaylla Gore Vidalin satiirisessa näytelmässä An Evening With Richard Nixon and…, jossa hänellä oli useita rooleja. Uransa alussa hän työskenteli lisäksi mallina Ford-mallitoimistolle.
Vuonna 1975 Sarandon näytteli kulttiklassikossa The Rocky Horror Picture Show ja elokuvassa Suuri Waldo Pepper – hurjapäinen lentäjä, jossa hänellä on vastanäyttelijänään Robert Redford. Seuraavina vuosina hän näytteli kahdessa Louis Mallen ohjaamassa elokuvassa. Elokuvassa Pretty Baby (1978) hän näyttelee Brooke Shieldsin näyttelemän tytön prostituoituäitiä ja elokuvassa Atlantic City (1980) mafian jahtaamaa, kasinossa työskentelevää pelipöydän hoitajaa. Molemmissa elokuvissa hänen roolinsa ovat naisia, jotka aluksi esitellään yksinkertaisesti miesten himon kohteina, mutta jotka sittemmin paljastavat älykkyytensä ja itsenäisyytensä. Atlantic City teki hänestä tähden, ja kriitikoiden ylistämästä roolisuorituksestaan hän oli ehdolla parhaan naispääosan Oscarin saajaksi. 1980-luvun alkupuolella hän näytteli William Shakespearen samannimisen näytelmän modernisoidussa sovituksessa, draamakomediaelokuvassa Myrsky (1982), ja kauhuelokuvassa Verenjano (1983), jossa hän näyttelee vampyyriksi muuttuvaa tieteilijää. Hän sittemmin näytteli televisiossa, vuonna 1985 NBC:n sarjassa Anno Domini ja vuonna 1986 CBS:n elokuvassa Katkera tie.
Ura > Elokuvatähteys

1980-luvun lopulla Sarandonin ura lähti uuteen nousukiitoon, ja hän nousi tähteyteen elokuvien Noidat (1987) ja Vamppi ja veteraani (1988) myötä. Noidat-elokuvassa hän näyttelee yhtä kolmesta Jack Nicholsonin näyttelemän paholaisen viettelemästä naisesta, joka saa erityisiä voimia. Kevytmielistä hyvän ja pahan taistelua kuvaava elokuva osoitti Sarandonin koomiset kyvyt. Romanttisessa komediassa Vamppi ja veteraani hän näyttelee Annie Savoyta, sensuellia ja älykästä kirjallisuuden opettajaa ja ”baseball-groupieta”. Elokuvassa hänen vastanäyttelijänään on Tim Robbins, josta tosielämässä tuli hänen pitkäaikainen avopuolisonsa. Vuonna 1989 hän näytteli Etelä-Afrikan apartheid-järjestelmästä kertovassa poliittisessa draamassa Valkoinen kuiva kausi, jossa hänellä on vastanäyttelijöinään Marlon Brando ja Donald Sutherland.
Vuonna 1991 Sarandon jätti lähtemättömän jäljen elokuvahistoriaan, kun hän näytteli lainsuojattomaksi muuttuvaa tarjoilijaa Louisea elokuvassa Thelma ja Louise, jossa hänellä on vastanäyttelijänään Geena Davis. Hän sai roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden, ja hänen näyttelemästään kovasta, suojelevasta mutta rikkinäisestä Louisesta tuli yksi hänen tunnetuimmista rooleistaan. Seuraavien vuosien aikana hän näytteli poikansa sairauteen parannuskeinoa etsivää äitiä elokuvassa Lorenzon öljy (1992) ja alkoholismista toipuvaa asianajajaa elokuvassa Päämies (1994), josta hänet palkittiin parhaan naispääosan Baftalla. Lisäksi hän oli ehdolla roolisuorituksistaan molemmissa elokuvissa parhaan naispääosan Oscarin saajaksi. Vuonna 1994 hän näytteli myös neljän tyttären äitiä sisällissodan aikaan sijoittuvassa elokuvassa Pikku naisia.
Vuonna 1995 Sarandon näytteli kuolemanrangaistusta vastustavaa louisianalaista nunnaa ja paatuneen kuolemaantuomitun murhaajan hengellistä neuvonantajaa Helen Prejeania avopuolisonsa Tim Robbinsin käsikirjoittamassa ja ohjaamassa draamaelokuvassa Kuolemaantuomittu, josta hänet palkittiin sekä kriitikoiden että yleisön ylistämästä roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Oscarilla ja Screen Actors Guild -palkinnolla. Oscar-voittonsa jälkeen 1990-luvun lopulla hän näytteli syöpäsairasta äitiä elokuvassa Aina vierelläsi (1998) ja uutta elämää tyttärensä kanssa etsivää äitiä elokuvassa Missä tahansa muualla (1999). Vuonna 1999 hän työskenteli jälleen Robbinsin kanssa elokuvassa Cradle Will Rock, joka kertoo näyttelijäryhmän yrityksestä tuottaa vasemmistolainen musikaali 1930-luvulla.
Ura > Tasapainottelua elokuvan ja television välillä

2000-luvun alkupuolella Sarandon vieraili saippuadiivana NBC:n tilannekomediasarjassa Frendit (2001), josta hän sai Primetime Emmy -ehdokkuuden, sekä näytteli muun muassa varakasta ja itsekeskeistä äitiä elokuvassa Mieletön matka (2002), avioliitostaan huolissaan olevaa vaimoa elokuvassa Saanko luvan? (2004) ja surevaa leskeä elokuvassa Elizabethtown (2005). Hän näytteli tupakkamiljonääriä, hyväntekijää ja seurapiirihenkilöä Doris Dukea HBO:n televisioelokuvassa Bernard ja Doris, joka sai ensiesityksensä vuonna 2006. Televisioelokuvan toista nimiroolia näyttelee Ralph Fiennes, jonka näyttelemälle hovimestarille Bernard Laffertylle Doris Duke testamenttaa koko omaisuutensa. Sarandon sai roolisuorituksestaan uransa kahdeksannen Golden Globe -ehdokkuutensa.
Vuosina 2006−2007 Sarandonilla oli toistuva rooli varakkaana manhattanilaisena FX:n televisiosarjassa Asema 62. Sittemmin hän palasi poliittisiin teemoihin sodanvastaisessa elokuvassa In the Valley of Elah (2007), jossa hän näyttelee Irakin sodasta palaavan ja sittemmin katoavan sotilaan järkyttynyttä äitiä. Samana vuonna hän näytteli ilkeää kuningatarta Disneyn elokuvassa Lumottu, jonka jälkeen hän näytteli äidillisiä hahmoja yliluonnollisessa draamassa Oma taivas (2009), finanssidraamassa Wall Street: Money Never Sleeps (2010) ja komediassa Jeff, peräkammarin poika (2011). Vuonna 2010 ensiesityksensä saaneessa, Barry Levinsonin ohjaamassa kriitikoiden ylistämässä HBO:n televisioelokuvassa Jack Kevorkian – Tohtori Kuolema Sarandon näyttelee aktivisti Janet Goodia. Elämäkerrallinen televisioelokuva kertoo lääkäriavusteisen itsemurhan kannattajasta, lääkäri Jack Kevorkianista (Al Pacino). Sarandon oli ehdolla roolisuorituksestaan Primetime Emmyn ja Screen Actors Guild -palkinnon saajaksi.
Elokuva- ja televisiotyöskentelynsä ohessa Sarandon palasi vuonna 2009 vuosikymmeniä kestäneen poissaolon jälkeen Broadwaylle, missä hän näytteli kuolevan kuninkaan entistä vaimoa kuningatar Margueritea Eugène Ionescon näytelmässä Kuningas kuolee. Kriitikoiden ylistämässä näytelmässä hänen vastanäyttelijänään oli Geoffrey Rush.
Ura > Myöhempi ura

Sarandon jatkoi tasaisesti työskentelyä niin elokuvissa kuin televisiossakin 2010-luvulla. Vuonna 2012 hän näytteli kirjastonhoitajaa elokuvassa Robot & Frank, aviomiehensä kaksinaamaisuudesta kärsivää vaimoa elokuvassa Keinottelua, menneisyytensä radikaalisesta toiminnasta pidätettävää kotiäitiä elokuvassa The Company You Keep – Ikuiset liittolaiset ja useita hahmoja eeppisessä Pilvikartasto-elokuvassa. Samana vuonna hänellä oli lisäksi toistuva rooli draamakomediasarjassa Viimeistä päivää. Seuraavana vuonna hän näytteli kylmäpäistä piirisyyttäjää toiminnantäyteisessä draamassa Snitch ja monta sukupolvea sisältävässä perhefarssissa Yhdet häät ja kolme anoppia. Komediassa Tammy (2014) hän näyttelee nimiroolin alkoholisoitunutta isoäitiä ja elokuvassa Three Generations (2015) transsukupuolisen teinin tukea antavaa lesboisoäitiä. Vuonna 2015 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa The Meddler hän näyttelee tukahduttavaa äitiä, ja hän sai kehuvia arvioita roolisuorituksensa vilpittömyydestä.
Vuonna 2017 Sarandon näytteli Ryan Murphyn luomassa antologiasarjassa Feud, joka seuraa kuuluisia vihanpitoja. Sarjan ensimmäisellä tuotantokaudella Bette and Joan hän näyttelee näyttelijälegenda Bette Davisia, vastanäyttelijänään Jessica Lange Joan Crawfordina. Molemmat saivat roolitöistään ylistäviä arvioita, ja Sarandon oli ehdolla roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Primetime Emmyn ja Golden Globen sekä parhaan naisnäyttelijän Screen Actors Guild -palkinnon saajaksi. Sittemmin hänellä oli toistuva rooli sarjassa Ray Donovan vuosina 2017−2019.
Sarandonin 2010-luvun lopun elokuviin lukeutuvat muun muassa A Bad Moms Christmas (2017), jossa hän näyttelee ongelmavanhempaa, Viper Club (2018), jossa hän näyttelee Syyriassa panttivangiksi joutuvan journalistin äitiä, ja The Jesus Rolls (2019), joka keskittyy yhteen Big Lebowski -kulttiklassikon (1998) hahmoon.
2020-luvulla Sarandon on näytellyt pojastaan vieraantunutta äitiä draamakomediaelokuvassa Ride the Eagle (2021) ja antagonistia DC:n supersankarielokuvassa Blue Beetle (2023).
Ura > Palkinnot ja ehdokkuudet

Sarandon sai vuonna 2002 elo­kuva­urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 6801 Hollywood Boulevard.
Aktivismi ja humanitaarinen työ

Näyttelemisen lisäksi Sarandon tunnetaan poliittisesta ja yhteiskunnallisesta aktivismistaan sekä humanitaarisesta työstään. Sarandon, joka on aina ollut poliittisesti aktiivinen, on tukenut useita eri poliittisia ja ihmisoikeuskysymyksiin liittyviä vasemmistolaisia aatteita, ajanut edistysmielisiä ihanteita ja pyrkinyt edistämään niin yhteiskunnallista kuin poliittistakin oikeudenmukaisuutta sekä kotimaassaan että ulkomailla.
1980-luvulla Sarandon muun muassa matkusti osana asianomaista delegaatiota Nicaraguaan vuonna 1983 edistämään yhteiskunnallista ja taloudellista oikeudenmukaisuutta sekä alkoi tukea vuonna 1985 perustettua, demokraatteja tukevaa EMILY’s List -toimintakomiteaa. Seuraavalla vuosikymmenellä hän puhui muun muassa HIV-positiivisten haitilaispakolaisten ahdingon puolesta. Sittemmin hän on kampanjoinut muun muassa seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksien puolesta sekä Irakin sotaa ja kuolemanrangaistusta vastaan. Vuoden 2016 presidentinvaaleissa hän kampanjoi demokraattien presidenttiehdokkaan Bernie Sandersin puolesta ennen kuin antoi äänensä vihreiden presidenttiehdokkaalle Jill Steinille.
Sarandon nimettiin Unicefin hyvän tahdon lähettilääksi vuonna 1999 ja Yhdistyneiden kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön eli FAO:n hyvän tahdon lähettilääksi vuonna 2010. Unicefin lähettiläänä hän on tehnyt hyväntekeväisyystyötä lasten auttamiseksi ympäri maailmaa, kuten lisännyt tietoisuutta lapsityövoimasta, ja FAO:n lähettiläänä hän on tehnyt humanitaarista työtä nälänhädän poistamiseksi. Heifer International -järjestön edustajana hän on tehnyt humanitaarista työtä maailmanlaajuisen köyhyyden, nälänhädän ja ihmiskaupan poistamiseksi. Hän on lisäksi tehnyt humanitaarista työtä luonnonkatastrofien uhrien ja pakolaisten auttamiseksi. Hän teki vapaaehtoistyötä niin Haitin kuin Nepalinkin maanjäristyksen jälkimainingeissa vuosina 2010 ja 2015, jolloin hän myös vieraili Lesboksen saarella Kreikassa tapaamassa Eurooppaan pyrkiviä pakolaisia. Vuonna 2022 hänet nimettiin humanitaarisen, miinanraivaukseen erikoistuneen HALO Trust -järjestön lähettilääksi.
Vuonna 2006 Sarandonille myönnettiin maailmanlaajuisesti toimivan Action Against Hunger -järjestön myöntämä humanitaarinen palkinto.
Yksityiselämä

Sarandon, silloinen Tomalin, meni naimisiin näyttelijä Chris Sarandonin kanssa vuonna 1967. He olivat tavanneet ollessaan opiskelijoita samassa yliopistossa. He olivat asumuserossa vuodesta 1975 lähtien ennen kuin heidän avioeronsa myönnettiin vuonna 1979. Hän piti entisen aviomiehensä sukunimen avioeron jälkeen.
Sarandon oli yli kolmen vuoden ajan parisuhteessa ranskalaisohjaaja Louis Mallen kanssa 1970-luvun lopusta 1980-luvun alkuun, jolloin hän asui yhdessä Mallen kanssa Pariisissa. Erottuaan Mallen kanssa hänellä oli sittemmin romanssit muusikko David Bowien ja näyttelijä Sean Pennin kanssa. 1980-luvun puolivälissä hän seurusteli italialaiselokuvantekijä Franco Amurrin kanssa. Sarandonilla ja Amurrilla on tytär, sittemmin näyttelijäksi ryhtynyt Eva (s. 1985).
Sarandon oli avoliitossa näyttelijä ja elokuvantekijä Tim Robbinsin kanssa vuosina 1988–2009. He olivat tavanneet elokuvan Vamppi ja veteraani kuvauksissa. Heillä on kaksi poikaa: John ”Jack” Henry (s. 1989) ja Miles Guthrie (s. 1992). Jack Henry on elokuvantekijä ja Miles näyttelijä.
Erottuaan Robbinsin kanssa Sarandon oli parisuhteessa häntä yli 30 vuotta nuoremman elokuvantekijän Jonathan Bricklinin kanssa vuosina 2010–2015. He olivat vuonna 2009 perustamassa teemaravintola- ja baariketjua SPiN, jolla on useita pöytätennisravintolabaareja ja -seuroja Pohjois-Amerikassa. Sarandon on ketjun SPiN Toronto -baarin osaomistaja.
Sarandon on kertonut olevansa biseksuaali. Hän on asunut pitkään New Yorkissa.
Valikoitu filmografia

The Rocky Horror Picture Show (1975)
Atlantic City (1980)
Vamppi ja veteraani (1988)
Thelma ja Louise (1991)
Lorenzon öljy (1992)
Päämies (1994)
Kuolemaantuomittu (1995)
Lumottu (2007)
Oma taivas (2009)
Blue Beetle (2023)
Kirjallisuutta

Shapiro, Marc: Susan Sarandon: Actress-Activist.  Amherst, New York:  Prometheus Books, 2001.  ISBN 978-157-39292-8-8
Tucker, Betty Jo: Susan Sarandon: A True Maverick.  Tucson, Arizona:  Hats Off Books, 2004.  ISBN 978-158-73630-0-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Susan Sarandon Wikimedia Commonsissa
Sarandonin sementtiin vuonna 1999 painamat käden- ja jalan­jäljet Grauman’s Chinese Theatren edessä.
Sarandon vuonna 2007.
Sarandon Toronton elokuvajuhlilla vuonna 2012.
Sarandon vuoden 2017 Sitgesin elokuvajuhlilla, missä hänelle myönnettiin elämäntyöpalkinto Gran Premi Honorífic.
Sarandon vuoden 2017 Cannesin elokuvajuhlilla.
Sarandon puhumassa NextGen Climate -järjestön ilmastotapahtumassa vuonna 2016.
Pöytätennisaiheisia ravintolabaareja pyörittävän SPiN-ketjun osaperustaja Sarandon ketjun ravintolabaarissa New Yorkissa vuonna 2010.
Mäntän Valo

| Mäntän Valo |
| --- | --- |

Perustettu:  1904
Puheenjohtaja:  Markku Saarinen
Mäntän Valo on mänttä-vilppulalainen urheiluseura, joka on perustettu vuonna 1904. Valolla on toimintaa jalkapallossa, lentopallossa, futsalissa, koripallossa, naisvoimistelussa, painissa sekä veteraaniurheilussa. Lentopallon miesten edustusjoukkue pelaa Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla, 1-sarjassa. Valolla oli aikoinaan toimintaa myös jääkiekossa, mutta jääkiekko yhdistettiin Mäntän Urheilijoiden kanssa, jolloin seuraksi tuli Mäntän Kiekko-Pojat. Myöhemmin KiePo yhdistyi Vilppulan Kiekon kanssa Koillis-Pirkan Kiekoksi.
Lentopallo

Mäntän Valon miesten edustusjoukkue nousi lentopallon 1-sarjaan kauden 2005-2006 päätteeksi, kun se sijoittui toiseksi miesten 2-sarjassa. Kaudella 2006-2007 Valo Volley sijoittui 1-sarjassa toiseksi viimeiseksi, joten se joutui heti karsimaan paikastaan 1-sarjassa, mutta se kuitenkin onnistui pysymään sarjassa. Kaudella 2007-2008 Valon pelit paranivat hieman, mutta silloin tyytyminen oli sarjan yhdeksänteen paikkaan, jolla vältettiin karsinnat. Seuraavalla 2008-2009 kaudella Valon sijoitus oli sama yhdeksäs. Kaudella 2009-2010 Valon pelit menivät jälleen hieman vaikeammin ja joukkue jumiutui toiselle karsijan paikalle. Kesken karsintojen Lentopalloliitto ilmoitti, että karsintasarjan viimeisiä pelejä ei pelata, vaan joukkueet säilyttävät sarjapaikkansa automaattisesti. Näin Valo Volley myös jatkaa kaudella 2010-2011 miesten 1-sarjassa. Samalla sarjatasolla Valo jatkaa myös kaudella 2011–2012.
Jalkapallo

Nelosessa pelannut Valo nousi kaudeksi 1993 Kolmoseen, mutta putosi kauden päätteeksi. Seura nousi Kolmoseen jälleen kaudeksi 1995, ja pysyi sarjassa seuraavan kauden, mutta putosi jälleen sarjaporrasta alaspäin kaudeksi 1997.
2000-luvulla Valo oli yleensä Nelosen keskikastissa sijoittuen parhaimmillaan viidenneksi. Vuoden 2006 jälkeen liitto yhdisti silloiset Etelä- ja Pohjois-lohkot Nelosen osalta ja näin Nelosesta tippui roppakaupalla joukkueita. Valo sijoittui lohkossaan yhdenneksitoista, joten Valokin sai tyytyä Vitosen vauhtiin. Ensimmäisenä kesänä 2007, Valo oli Vitosen kolmoslohkossa keskikastissa, sijoittuen lopulta seitsemänneksi. Vuodelle 2008 tuli parannusta, mutta nousu Neloseen jäi kuitenkin haaveeksi, sillä sijoitus oli lopulta kolmas. Kesällä 2009 häpeällinen taaperrus Vitosessa sai päätöksen. Mäntän Valo otti erittäin tasaisessa kolmoslohkossa voiton vain pisteen erolla toiseksi tulleeseen LaPro:on. Kausi huipentui viimeiseen sarjapeliin Tampereen Kauppiin, missä kohtasivat LaPro ja Valo. Valo taisteli tiukan 0-0 tasapelin ja varmisti näin paikkansa Vitosen nousikarsinta -turnaukseen. Siellä Valo kohtasi muiden lohkojen ykköset, eli Parolan Visan sekä Polla/2:sen. Valo voitti ensimmäisessä ottelussaan Polla/2:sen ja hävisi toisen ParVi:lle, mutta se riitti mänttäläisille varmistamaan paikan kesäksi 2010 Neloseen.
Futsal

Futsalissa Mäntän Valo nousi Futsal-liigaan keväällä 2002. Joukkue voitti kaudella vain yhden ottelun, ja putosi Ykköseen. Kahden Ykkösessä pelatun kauden jälkeen seura putosi myös sieltä ja on myöhemmin päätynyt V-divisioonaan.
Aiheesta muualla

Mäntän Valo virallinen sivu
Valo Volley (Arkistoitu – Internet Archive), lentopallojaoston virallinen sivu
Lentopallon 1-sarjan joukkueet
Mäntän Valo Volleyn logo
Mäntän Valon jalkapallo logo
Musta-aronia

| Musta-aronia |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit
Suku::  Aroniat Aronia
Laji::  melanocarpa
Kaksiosainen nimi
 Aronia melanocarpa  (Michx.) Elliott (1821) 
Katso myös
   Musta-aronia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Musta-aronia eli mustamarja-aronia (Aronia melanocarpa) on aronioiden sukuun kuuluva pensaslaji. Se kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan itäosissa.
Ulkonäkö

Musta-aronia kasvaa 100–150 cm korkeaksi. Sen lehdet ovat kiiltävät, tummanvihreät ja muuttuvat syksyllä upean punaisiksi. Kasvi kukkii kesäkuussa runsaasti valkoisin kukin. Mustat, isohkot marjat ovat syötäviä. Puna-aronian ja musta-aronian välinen risteymä koristearonia (Aronia × prunifolia) tunnetaan myös koristekasvina.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Musta-aronia – Aronia melanocarpa
Noteeraus

Noteeraus tarkoittaa arvopaperin hinnan määräytymistä julkisessa kaupankäynnissä. Noteerauksella viitataan joissain yhteyksissä myös osakkeen vaihtokurssiin.
Nahkamispelit

| Nahkamispelit |
| --- | --- |
 Japaninmispeli eli nispero Eriobotrya japonica
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset (engl. Eudicots)
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit
Suku::  Nahkamispelit Eriobotrya  Lindl.
Katso myös
   Nahkamispelit Wikispeciesissä   Nahkamispelit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nahkamispelit eli nisperot (Eriobotrya) on ruusukasvisuku, johon kuuluu 35 lajia. Sen alkuperäinen esiintymisalue sijaitsee Itä-Aasiassa. Suku voidaan yhdistää napanahakkeihin (Rhaphiolepis). Japaninmispeliä viljellään hedelmäpuuna.
Lajeja

Eriobotrya cavaleriei
Eriobotrya deflexa
Eriobotrya fragrans
Eriobotrya henryi
japaninmispeli eli nispero, hedelmänispero (lokvatti) (Eriobotrya japonica) (toisinaan yhdistetty napanahakkien suvun lajiin Rhaphiolepis bibas)
Eriobotrya malipoensis
Eriobotrya obovata
Eriobotrya prinoides
Eriobotrya salwinensis
Eriobotrya seguinii
Eriobotrya serrata
Eriobotrya tengyuehensis
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Eriobotrya
Suomen Lajitietokeskus: Nisperot – Eriobotrya
Note

Note tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Note, Nuorten Akatemian palvelu
Nissan Note, automalli
Note, sukunimenä:
Kessai Note (s. 1950), Marshallsaarten presidentti 2000-2008
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Note”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mugam Sayagi: Music of Franghiz Ali-Zadeh

| Mugam Sayagi: Music of Franghiz Ali–Zadeh Kronos Quartet |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : elokuu 2000 ja elokuu 2001, Skywalker Sound, Nicasio, Kalifornia
 Julkaistu: 11. tammikuuta 2005
 Tuottaja(t): Judith Sherman
 Tyylilaji: taidemusiikki, folk
 Kesto: 61.30
 Levy-yhtiö: Nonesuch (79804-2)
Kronos Quartetin muut julkaisut
| Harry Partch: U.S. Highball 2003 | Mugam Sayagi: Music of Franghiz Ali–Zadeh 2005 | You’ve Stolen My Heart: Songs from R.D. Burman’s Bollywood with Asha Bhosle 2005 |
Mugam Sayagi: Music of Franghiz Ali–Zadeh on yhdysvaltalaisen jousikvartetti Kronos Quartetin  albumi, joka julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Nonesuch Records. Levyllä kuullaan azerbaidžanilaisen Firəngiz Əlizadə teoksia.
Kappaleet

Kaikki sävellykset Firəngiz Əlizadə.
Oasis – 13.19
Apsheron Quintet – 18.58
I. Tactile – 11.27
II. Reverse Time – 7.24
Music For Piano – 7.32
Mugam Sayagi – 21.20
Kokoonpano

Jennifer Culp – sello (kappaleet "Oasis", "I. Tactile" ja "II. Reverse Time")
David Harrington – viulu (kappaleet "Oasis", "I. Tactile" ja "II. Reverse Time")
John Sherba – viulu (kappaleet "Oasis", "I. Tactile" ja "II. Reverse Time")
Hank Dutt – alttoviulu (kappaleet "Oasis", "I. Tactile" ja "II. Reverse Time")
Franghiz Ali–Zadeh – piano (kappaleet "I. Tactile" ja "Music For Piano"
Scott Fraser – syntetisaattori (kappale "Mugam Sayagi")
Bonnie Barnett – tunbūr (kappale "Mugam Sayagi")
Mark Grey – taustanauha (kappale "Oasis")
Arviot

Allmusic:
Aiheesta muualla

Mugam Sayagi: Music of Franghiz Ali-Zadeh discogs.com -sivustolla
Notaabeli

Notaabeli (ransk. notable < lat. notā'bilis) tarkoittaa yleiskielessä huomattavaa, merkittävää ja toisinaan myös ylhäistä.
Ranskassa kutsuttiin ennen vuoden 1789 vallankumousta notaabeleiksi (les notables) jonkin kaupungin tai maakunnan vaikutusvaltaisia, ylhäisöön kuuluneita asukkaita. Kuninkaan kutsusta kokoontui aika ajoin 1300-luvulta lähtien notaabelikokous (assemblée des notables), johon ottivat osaa prinssit sekä jäseniä ylhäisaatelista, ylemmästä papistosta ja virkamiehistöstä. Viimeinen tällainen kokous pidettiin 1788. Kuningas sai valita neuvoston jäsenet itse, kun taas valtiopäiville (États généraux) heidät valittiin vaaleilla. Molemmat kokoukset olivat vain neuvoa-antavia, kunnes Ranskan suuri vallankumous 1789 korvasi ne kansalliskokouksella.
Tanskassa notaabeliksi kutsuttiin sitä 1851 kokoontunutta 21-jäsenistä kokousta, jossa neuvoteltiin Slesvigin ja Holsteinin asemasta Tanskan kuningaskunnassa. Kokouksen jäsenistä 9 oli Slesvigistä, 6 Holsteinista ja 6 Tanskasta.
Nahkasuiden paluu

| Nahkasuiden paluu Kumikameli |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Sound City, alkukevät 1989
 Julkaistu: 1989
 Formaatti: LP, CD
 Tuottaja(t): Ari Vaahtera
 Tyylilaji: huumorimusiikki
 Kesto: 39.14
 Levy-yhtiö: 60.000 Järveä
Muut kannet

Kumikamelin muut julkaisut
| Kumikameli 1988 | Nahkasuiden paluu 1989 | Marsin sankarit 1991 |
Nahkasuiden paluu on Kumikamelin vuonna 1989 julkaistu toinen albumi. Albumi jatkoi samalla musiikillisella linjalla kuin edeltäjänsä, mutta jotkin kappaleet olivat selkeästi menevämpiä ennustaen yhtyeen tulevaisuutta. Pikkusormen mittainen pirulaulu sai kohtalaisesti radiosoittoa. Albumin julkaisi ensi kertaa CD-levyllä vuonna 2005 tamperelainen pienlevy-yhtiö Jukeboss. Kappale Pyhän kyttyrän veljeskunta julkaistiin uudelleennauhoitettuna versiona vuonna 2008 ilmestyneellä kokoelmalevyllä Sulaa kultaa.