stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Baba Vanga

| Vanga> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 31. tammikuuta 1911 Strumica, Ottomaanien valtakunta (nykyisin sijaitsee Pohjois-Makedoniassa)
Kuollut: 11. elokuuta 1996 (85 vuotta) Sofia, Bulgaria
Kansalaisuus:  ottomaani (1911–1913) bulgarialainen (1913–1919) serbialainen/jugoslaavi (1919–1941) bulgaari (1941–1996)
Ammatti:  ennustaja
Puoliso:  Dimitar Gushterov, naimisiin 10 toukokuuta 1942
Vanga (bulg. Ванга) (oikealta nimeltään Vangelia Pandeva Surčeva, avioliiton kautta Vangelia Gušterova, 31. tammikuuta 1911 – 11. elokuuta 1996) oli bulgarialainen selvänäkijä. Hän syntyi vuonna 1911 pienessä Strumican kaupungissa Ottomaanien valtakunnassa köyhään talonpoikaisperheeseen. Suurimman osan elämästään hän asui Petritšin kaupungissa Bulgariassa kolmen valtion rajojen risteyskohdassa. Vanga sokeutui 12-vuotiaana pyörremyrskyn riepotellessa häntä. 30-vuotiaana hän alkoi ennustaa ihmisille heidän kadonneiden sukulaistensa olinpaikkoja. Hänen ensimmäisiä kuuluisia vieraitaan oli Bulgarian kuningas Boris III.
Vanga usein ohjasi ihmiset parantajille tai lääkäreille, jotka voisivat auttaa heitä ja usein Vanga ei tuntenut parantajia nimeltä, vaan viittasi heihin seuraavasti: ”Eräässä kaupungissa elää sellainen mies, joka voi sinua auttaa”.
Vuonna 1967 Vangasta tehtiin valtion virkamies. Siitä hetkestä hän alkoi saada virallista palkkaa 200 levaa kuukaudessa. Vierailu hänen luonaan maksoi sosialististen maiden kansalaisille 10 levaa ja länsimaiden kansalaisille 50 dollaria. Tähän asti Vanga otti vastaan ihmisiä ilmaiseksi, ehkä pientä lahjaa vastaan.
Vangan keräämien varojen ansiosta Rupiten kylään rakennettiin kirkko vuonna 1994.
Baba Vanga ennusti vuodesta 2025 kaaoksen ja tuhon vuotta. Hänen mukaansa vuodella 2025 on erityisen suuri historiallinen merkitys. Sen lisäksi, että Eurooppaa uhkaa kaaos, Vanga on kertonut avaruusolioiden paljastavan itsensä ihmiskunnalle suuren urheilutapahtuman yhteydessä.  Katastrofeista huolimatta Vanga ennusti ihmiskunnan selviävän – aina vuoteen 5079 saakka, jolloin ihmiset kuolevat sukupuuttoon luonnonkatastrofin seurauksena. Vangaa on arvosteltu epämääräisistä, epätarkoista ja monitulkintaisista ennustuksista.
Bergön kirkko

| Bergön kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Bergövägen 273, Bergö, Maalahti
Seurakunta:  Bergön seurakunta
Rakentamisvuosi:  1800–1802
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  300
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bergön kirkko on Maalahden Bergöhön vuosina 1800–1802 rakennettu puinen länsitornillinen pitkäkirkko. Se rakennettiin alun perin rukoushuoneeksi, mutta muutettiin kirkoksi 1835. Rakennusta korotettiin, pidennettiin ja laajennettiin kylkiäisillä vuosien 1852–1853 korjauksissa. Satulakattoiset kylkiäiset ovat runkohuonetta matalammat, runkohuoneesta erkanevat myös sakasti ja eteinen. Tornissa on huippuun päättyvä telttakatto, kellot ovat vuosilta 1813 ja 1883. Runkohuoneen satulakatto on itäpäädyn yläosasta aumattu. Kirkkosalin sisäkattona on puuholvaus, sisätilat uusittiin 1966. Kirkossa on istumapaikkoja 300 hengelle. Alttaritaulun Jeesus ja samarialaisnainen on maalannut Teodor Schalin 1919. Kirkon 8-äänikertaiset urut on valmistanut Urkurakentamo Veikko Virtanen 1956. Kirkon saarnatuoli on vuodelta 1829.
Aiheesta muualla

Bergö kyrka (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Bergön kirkko (Q20010169)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Maalahti, Maalahti
katuosoite: Bergöntie 273, 66220 Bergö, Bergövägen 273, 66220 Bergö
koordinaatit: 62°57′57″N 21°11′37″E﻿ / ﻿62.96585°N 21.19352°E﻿ / 62.96585; 21.19352
Bengtskärin taistelu

Bengtskärin taistelu käytiin jatkosodassa Bengtskärin kallioluodolla Suomenlahdella. Neuvostoliittolainen maihinnousuosasto teki 26. heinäkuuta 1941 luodolle yllätyshyökkäyksen tavoitteenaan räjäyttää luodolla sijaitseva Bengtskärin majakka, jota suomalaiset käyttivät tähystys- ja tulenjohtopaikkana. Aamuyöllä alkanut taistelu päättyi saman päivän iltana suomalaisten voittoon. Taisteluun osallistui yhteensä yli tuhat suomalaista ja venäläistä sotilasta. Taistelussa kaatui 32 suomalaista, joista 11 seuraavan päivän pommituksissa. Arviot venäläisten kaatuneista vaihtelevat kolmenkymmenenkuuden ja yli sadan välillä. Bengtskärin taistelua on myös kuvattu populaarikulttuurissa.
Taustaa

Kartassa Bengtskär (B), Morgonlandet (M) ja Hanko (H).
Taustaa > Bengtskärin majakka tähystys- ja tulenjohtopaikkana

Syksyllä 1939 Euroopan poliittinen tilanne kiristyi, mikä antoi aihetta rajavalvonnan tehostamiseen myös Suomessa. Tämän vuoksi Bengtskärille lähetettiin syyskuun alussa vartioryhmä, joka koostui 5–10 miehestä. Talvisodan syttyessä 30. marraskuuta luodolla sijainneen majakan valo sammutettiin ja majakan henkilökunta perheineen evakuoitiin. Majakka toimi sodan aikana tähystys- ja tulenjohtopaikkana. Vartioryhmä tarkkaili Hankoa ja Suomenlahden suuta. Majakkaa yritettiin sodan aikana pommittaa, mutta tuloksetta.
Hankoniemi ja sitä ympäröivät merialueet vuokrattiin talvisodan rauhansopimuksessa Neuvostoliitolle 30 vuodeksi. Alueen luovutus tapahtui 22. maaliskuuta 1940, minkä jälkeen Neuvostoliitto perusti Hankoon noin 30 000 miehen vahvuisen varuskunnan. Sodan jälkeen majakanvartijat palasivat luodolle ja majakan valo sytytettiin. Perheitä ei kuitenkaan turvallisuussyiden vuoksi laskettu takaisin. Suomalaiset valvoivat venäläisten tukikohtaa Bengtskäristä, jonka tähystystoiminta jatkui talvisodan päätyttyä.
Taustaa > Jatkosodan syttyminen ja suunnitelma majakan tuhoamiseksi

Jatkosota syttyi 25. kesäkuuta 1941. Samana päivänä venäläisten Hangon tukikohta avasi tulen kohti suomalaisasemia, jotka vastasivat tuleen. Bengtskär kuului sodassa Hangon rintaman Hiittisten lohkoon ja oli sen uloin etuvartio etelässä. Majakkatornin valohuoneesta oli näkymä Hankoon ja Suomenlahden suulle, ja sieltä voitiin johtaa sekä rannikkotykistön että laivaston tulta. Hiittisten lohkon tärkeimmät patterit sijaitsivat Örössä ja Granholmenissa, jotka sijaitsevat noin 10 kilometriä luoteeseen ja pohjoiseen Bengtskäristä.
Venäläiset saivat lentotiedustelun avulla selville, että luoto oli linnoittamaton. 16. heinäkuuta 1941 Neuvostojoukot tuhosivat Bengtskäristä noin 10 kilometriä itään sijainneen Morgonlandetin tähystys- ja tulenjohtoaseman. Vangiksi otetun kuuden miehen vartioryhmän kuulusteluissa saatiin selville, että myös Bengtskärissä oli sijoitettuna kuuden miehen vartio. Bengtskärin vartioryhmää oli kuitenkin vahvistettu 29 miehellä Morgonlandetin hyökkäyksen jälkeen, ja venäläiset valmistautuivat maihinnousuun tästä tietämättöminä.
Venäläisten suunnitelmana oli lähettää neljä vartio-, eli niin kutsuttua MO-venettä yöllä Bengtskäriin. Kahdessa veneessä olisi iskujoukkoja, jotka nousisivat ensin huomaamattomasti maihin ja valtaisivat majakan. Tämän jälkeen kolmannessa veneellä oleva räjäytysjoukkue nousisi maihin ja räjäyttäisi majakan syvyyspommeilla. Neljäs vene toimisi operaation komentoveneenä. Operaatio päätettiin toteuttaa laivaston vuosipäivää edeltävänä päivänä 26. heinäkuuta, jolloin voitto kruunaisi juhlapäivän vieton. Operaatiota johtaisi yliluutnantti P. V. Kurilov.
Tapahtumat > Ensimmäinen taistelupäivä

Taistelu alkoi 26. heinäkuuta 1941 kello yhden aikaan aamuyöllä, kun venäläiset nousivat pimeyden, sumun ja metsäpaloista levinneen savun turvin maihin. Venäläiset eivät kuitenkaan ehtineet sisään majakkaan, sillä suomalainen ulkovartiomies havaitsi heidät ja ehti suorittaa hälytyksen ja herättää muut sotilaat. Suomalaisten tulitus pakotti venäläiset suojautumaan kallioiden ja eteläterassin taakse. Majakan kolmannesta kerroksesta heitetty kasapanos tappoi terassin taakse piiloutuneen noin kymmenhenkisen iskuryhmän, jonka tarkoituksena oli vallata majakka. Räjähdyksessä menehtyivät politrukki A. I. Rumjantsev sekä yliluutnantti P. V. Kurilov, joka haavoittui kuolettavasti. Taistelu kuitenkin jatkui ja venäläisten miesvahvuus oli tässä vaiheessa kaksinkertainen puolustajiin nähden.
Taistelun alussa suomalaisten puolustusta johti 25-vuotias luutnantti Fred Luther. Suomalaisten puolustus koostui enimmäkseen nuorista miehistä, jotka olivat kotoisin lähiseudun kunnista. Luther haavoittui taistelussa kahdesti, minkä jälkeen komento siirtyi alikersantti Harry Bjelkelle. Tässä vaiheessa majakassa oli jäljellä ainoastaan viisitoista taistelukuntoista miestä, joiden ammukset olivat käytännössä lopussa. Lisäksi venäläiset olivat vallanneet majakan pohjakerroksen. Taistelun alkutunteina puolustus sai tulitukea ainoastaan Örön ja Granholmenin patteristoilta, joita Lutherin täytyi pyytää ampumaan suoraan kohti Bengtskäriä. Tilanne helpottui kello neljän jälkeen, kun suomalaisten tykkiveneet ja Fokker-koneet ehtivät paikalle. Kello yhdeksän aikaan luutnantti M. Kaikkosen johtama 80 miehen iskujoukko pääsi majakalle käytyään laiturilla ja matkalla rannasta pitkiä ja kiivaita lähitaisteluja. Tämän jälkeen majakan pohjakerros onnistuttiin valtaamaan takaisin ja majakka oli jälleen suomalaisten hallussa.
Jäljelle jääneet venäläiset eivät antautuneet apujoukkojen tai evakuoinnin toivossa. Venäläiset eivät kuitenkaan ensimmäisen maihinnousun jälkeen onnistuneet pääsemään uudestaan maihin, sillä veneet joutuivat joka kerta perääntymään kiivaan tulituksen alla. Tykkivene Uusimaa sai täysosuman yhteen venäläisten MO-veneistä sen yrittäessä lähestyä rantaa, minkä jälkeen suomalainen VMV-vene poimi merestä 16 miestä. Panssarilaivat Väinämöinen ja Ilmarinen saivat käskyn kohti Bengtskäriä, kun ilmavoimilta oli tullut tieto, että venäläishävittäjiä oli havaittu matkalla kohti Bengtskäriä. Hälytys osoittautui kuitenkin vääräksi, mutta alukset joutuivat 18 venäläisen pommikoneen hyökkäyksen kohteeksi ehdittyään Örön länsipuolelle. Pommin osuessa Ilmariseen yksi sen miehistöstä sai surmansa ja 13 haavoittui, minkä jälkeen panssarilaivat vetäytyivät takaisin saariston suojaan. Venäläiset taistelivat viimeiseen asti antautumatta, ja taistelun ensimmäinen päivä päättyi kello viiden aikaan iltapäivällä, kun luodolla ei ollut jäljellä yhtäkään taistelukuntoista venäläistä, joista suurin osa oli kaatuneita ja loput vaikeasti haavoittuneita.
Tapahtumat > Venäläiset palaavat pommittamaan majakkaa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Ratkaisu riippuu jokaisen yksittäisen miehen rohkeudesta, motivaatiosta ja aloitekyvystä. | ” |
– Fred Luther 1986 pitämässään esitelmässä Bengtskärin taistelusta.. 
Heinäkuun 27. päivä päivä alkoi Bengtskärissä rauhallisesti, mutta keskipäivän aikaan luodon yläpuolelle ilmestyi venäläisiä pommikoneita. Bengtskärissä ei ollut ilmatorjunta-aseita, joten koneita ei voitu torjua. Pommitus jatkoi koko iltapäivän ja kello 16:42 majakkarakennuksen ja tornin saumakohtaan osunut pommi tappoi 11 suomalaista, jotka jäivät sortuvien rakenteiden alle. Vielä puoli kahdeksan aikaan illalla Bengtskäriä tulitettiin Russarön tykistöllä. Suomalaiset tykkiveneet ja lentokoneet saapuivat paikalle vasta myöhään illalla. Seuraavana päivänä, 28. heinäkuuta, Bengtskäriin tuotiin 40 mm:n Bofors-tykki. Saman päivän iltapäivällä Bengtskäriä vastaan hyökkäsi vielä kaksi konetta, jotka suomalaiskoneet ajoivat pois.
Seuraukset

Bengtskärin taistelussa kaatui yhteensä 32 suomalaista, heistä 21 ensimmäisen päivän taisteluissa ja 11 seuraavan päivän pommituksista. Arviot venäläisten kaatuneista vaihtelevat runsaasti. Bengtskäristä vietiin pois kolmekymmentäkuusi ruumista, mutta kaatuneiden lukumäärä oli kuitenkin korkeampi, sillä tuntematon määrä ruumiita työnnettiin mereen, kun saari taistelujen jälkeen siivottiin. Lisäksi venäläisten laivoilla kaatui sotilaita ja yksi lentokone ammuttiin alas. Paula Wilson arvelee kirjassaan Bengtskär, että arvio noin sadasta venäläistä kaatuneesta osuu todennäköisesti oikeaan. Haavoittuneita suomalaisia oli yhteensä 45 ja vangeiksi saatiin 28 neuvostoliittolaista, joista suurin osa oli vaikeasti haavoittuneita.
Venäläiset vetäytyivät Hangosta vuoden 1941 lopulla tukikohdan strategisen merkityksen vähetessä saksalaisten vallattua Viron. Rintamalinja Hangon ja Bengtskärin välillä hävisi, ja majakka sai loppusodan olla rauhassa. Olojen rauhoituttua alkoivat myös majakan korjaustyöt. Majakan sodassa saamat vahingot olivat huomattavat: pohjoisseinä oli osittain poissa, katot rikki, välikatot romahtaneet ja ovet ja ikkunat hajalla. Lisäksi majakan ulkorakennuksista oli jäljellä ainoastaan kiviperustat. Korjaustyöt kestivät 1950-luvulle, ja samalla luoto myös linnoitettiin konekivääripesäkkein, juoksuhaudoin ja bunkkerein. Taistelussa kaatuneita on kunnioitettu myöhemmin erilaisilla muistotauluilla.
Muistelmat ja Bengtskärin taistelu populaarikulttuurissa

Bengtskärin taistelusta löytyy runsaasti kirjallista materiaalia. Sekä suomalaiset että venäläiset veteraanit ovat kirjoittaneet taistelusta muistelmissaan. Taistelua on käsitelty myös erilaisissa jatkosotaa käsittelevissä kirjoissa ja aikakauslehdissä. Esimerkiksi säveltäjä Einar Englund muistelee kirjassaan I skuggan av Sibelius: fragment ur en tonsättarens liv (1996) osuuttaan Bengtskärin taistelussa. Bengtskärin taistelua on kuvattu Mikko Samulisen romaanissa Majakka vaikenee vuodelta 1971.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Bengtskärin taistelu 26.07.1941 (Arkistoitu – Internet Archive) hangonrintama.fi
Artikkeli Studio55/Mtv3:n sivulla

Venäläinen iskujoukko matkalla kohti Bengtskäriä.
Majakan etupuolen vauriot taistelujen jälkeen kesällä 1941.
Kristinusko Nevadassa

Tämä artikkeli kertoo kristinuskosta Nevadan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Vuoden 2014 väestötutkimuksen mukaan kristinusko on Nevadan suurin uskonto. 66 prosenttia Nevadan väestöstä kuuluu kristillisiin kirkkoihin.
Tunnustuskunnat

Väestötutkimuksen mukaan suurin kristinuskon suuntaus on protestantismi: evankelista protestantismia tunnustaa 20 prosenttia väestöstä. Päälinjan protestantismia tunnustaa 10 prosenttia väestöstä. Mustaan kirkkoon kuuluu 5 prosenttia väestöstä.
Katoliseen kirkkoon kuuluu 25 prosenttia väestöstä.
Yhdysvalloissa kristillisiin kirkkoihin lasketaan kuuluvaksi myös mormonit ja Jehovan todistajat. Mormoneihin kuuluu 4 prosenttia väestöstä ja Jehovan todistajiin noin prosentti väestöstä.
| Yhteisö | Perinne | Perhe | Seurakunnat | Kannattajat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Katolinen kirkko Yhdysvalloissa | Katolinen kirkko | Katoliset kirkot | 74 | 766 102 |
| Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkko | Myöhempien aikojen pyhät | Mormonismi | 353 | 184 703 |
| Tunnustuskuntiin kuulumattomat seurakunnat | Evankelikalismi | Muut | 167 | 85 490 |
| Eteläinen baptistikonventio | Evankelikalismi | Baptismi | 194 | 42 890 |
| Jehovan todistajat | Jehovan todistajat | Adventismi | 109 | 31 012 |
| Assemblies of God USA | Evankelikalismi | Helluntaiherätys | 77 | 27 869 |
Paul Davies

| Paul Charles William Davies |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. huhtikuuta 1946 (ikä 78) Lontoo, Iso-Britannia
Kansalaisuus:  Englantilais-australialainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  University College London
Väitöstyön ohjaaja:  M. J. Seaton ja Sigurd Zienau
Instituutti:  Arizonan yliopisto Cambridgen yliopisto Adelaiden yliopisto Macquarie-yliopisto Newcastlen yliopisto
Tutkimusalue:  Fysiikka Luonnonfilosofia
Tunnetut työt:  Astrobiologia Kvanttikenttäteoria Kosmologia
Palkinnot:  Kelvin-mitali (2001) Faraday-mitali (2002) Templeton-mitali (1995)
Aiheesta muualla
cosmos.asu.edu
Paul Charles William Davies (s. 22. huhtikuuta 1946) on englantilaissyntyinen, kansainvälisesti tunnustettu fyysikko ja tietokirjailija.
Davies opiskeli London University Collegessa ja väitteli vuonna 1970. Hän työskenteli kaksi vuotta Fred Hoylen kanssa Cambridgen yliopistossa ja siirtyi sitten Kings Collegeen Lontooseen, ja julkaisi monia tärkeitä artikkeleita kvanttikenttäteoriasta. 1980-luvun hän oli Newcastlessa ja julkaisi tieteellisen työn ohessa yleistajuisia kirjoja. Vuonna 1990 hän muutti ensimmäisen kerran Australiaan.
Davies on toiminut luonnonfilosofian professorina Australian astrobiologian keskuksessa ja Sydneyn yliopistossa erikoisaloinaan kosmologia, kvanttikenttäteoria ja astrobiologia.
Vuodesta 2005 alkaen hän on toiminut International Academy of Astronauticsin SETI: Post-Detection Science and Technology Taskgroupin puheenjohtajana, jonka tarkoituksena on tutkia ja miettiä erilaisia vaihtoehtoja siitä miten maapallon ulkopuolisen elämän löytämisen jälkeen pitäisi toimia.
Suomennetut teokset

Kolme viimeistä minuuttia.  ((The Last Three Minutes, 1994). Suomentanut Risto Varteva. Tieteen huiput)  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-20038-7
Viides ihme: Elämän syntyä etsimässä.  (The Fifth Miracle: The search for the origin and meaning of life, 1999)  Suomentanut Kimmo Pietiläinen. Helsinki:  Terra Cognita, 1999.  ISBN 952-5202-38-0
Kultakutrin arvoitus: Miksi maailmankaikkeus on juuri sopiva elämälle?.  ((The Goldilocks Enigma: Why is the universe just right for life?, 2006). Ursan julkaisuja 106)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2007.  ISBN 978-952-5329-64-3
Kolkko hiljaisuus: Maanulkoista älyä etsimässä.  ((Eerie Silence: Renewing our search for alien intelligence, 2010.) Suomentanut Suvi Syrjä. Ursan julkaisuja 127)  Helsingissä:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 2012.  ISBN 978-952-5985-01-6
Suomentamattomia teoksia

The Mind of God
Other Worlds
God and the New Physics
The Edge of Infinity
The Cosmic Blueprint
Are We Alone?
Superforce
The Accidental Universe
About Time
How to Build a Time Machine
John Bonham

| John Bonham |
| --- | --- |
 John Bonham vuonna 1975.
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. toukokuuta 1948
Kuollut: 25. syyskuuta 1980 (32 vuotta)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1962–1980
Tyylilajit:  hard rock heavy metal folkrock blues rock
Soittimet:  rummut, lyömäsoittimet
Yhtyeet:  Led Zeppelin, Band of Joy
Levy-yhtiöt:  Atlantic, Swan Song
Aiheesta muualla
www.ledzeppelin.com
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
John Henry Bonham (31. toukokuuta 1948 Redditch, Englanti – 25. syyskuuta 1980 Clewer, Englanti) oli brittiläisen rockyhtye Led Zeppelinin rumpali. Bonham on rockhistorian kuuluisimpia ja arvostetuimpia rumpaleita.
Ura ennen Led Zeppeliniä

Rakennustyömaatöiden ohella Bonham soitti nuoruudessaan useissa Keski-Englannissa vaikuttaneissa yhtyeissä. Näitä olivat ainakin Terry Webb and the Spiders, A Way of Life, The Crawling King Snakes, The Nicky James Movement ja Steve Brett and the Mavericks.
The Crawling King Snakes -yhtyeessä Bonham tutustui laulaja Robert Plantiin. Plant kutsui Bonhamin Band of Joy -yhtyeeseensä, joka äänitti vuoden 1968 alussa Regent Sound -studioilla demon.
Band of Joy kuitenkin hajosi, ja Bonham liittyi Tim Rosen lähinnä tanssimusiikkia soittaneeseen yhtyeeseen. Rumpalin maineen kiiriessä ympäri Britannian häntä kosiskelivat yhtyeisiinsä niin Chris Farlowe kuin Joe Cockerkin. Vanha ystävä Plant sai kuitenkin vakuutettua Bonhamin siitä, että kitaristi Jimmy Pagen hajonneen The Yardbirdsin tilalle kasaama The New Yardbirds tulisi olemaan menestys.
Led Zeppelinissä

Bonham ja Plant liittyivät Pagen yhtyeeseen vuonna 1968. Kokoonpanon nimeksi vakiintui lopulta Led Zeppelin. Yhtye saavutti menestystä erityisesti Yhdysvalloissa heti 1960-luvun lopusta alkaen. Yleisesti katsotaan, että Bonhamin rumputyöskentely oli ratkaisevan tärkeä osa Led Zeppelinin persoonallista soundia.
Soittotaitoaan Bonham pääsi esittelemään varsinkin instrumentaalikappaleessa ”Moby Dick”, jonka rumpusoolo saattoi 1970-luvun konserteissa venyä lähes kolmeenkymmeneen minuuttiin. Bonham soitti osan kappaleesta ilman rumpukapuloita takoen rumpukalvoja käsillään.
Bonham on mainittu useiden Led Zeppelinin kappaleiden tekijätiedoissa. Hän vaikutti merkittävästi muun muassa ”Rock And Rollin”, ”Whole Lotta Loven” ja ”Kashmirin” syntyyn. Led Zeppelin III -albumin ”Out On The Tilesin” riffi on Bonhamin käsialaa.
Bonhamia on kuvattu selvänä mukavaksi ihmiseksi, mutta hän joi paljon Led Zeppelinin kiertueiden aikana, ja juovuksissa hänestä tuli väkivaltainen ja vaarallinen. Vuonna 1977 yhtyettä haastattelevia lehtimiehiä jopa kehotettiin välttämään katsekontaktia Bonhamin kanssa oman turvallisuutensa vuoksi. Kiertueilla Bonhamilla oli tapana juopottelun lisäksi käyttää myös huumeita kuten kokaiinia ja heroiinia.
Bonham kuoli tukehtumalla oksennukseensa juopottelun seurauksena 25. syyskuuta vuonna 1980. Ennen kuolemaansa Bonham oli juonut 40 annosta vodkaa kahdentoista tunnin aikana. Led Zeppelin lopetti välittömästi tämän jälkeen.
John Bonhamin poika Jason Bonham on soittanut Led Zeppelinin riveissä rumpuja muun muassa vuoden 2007 paluukonsertissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.drummerworld.com/drummers/John_Bonham.html
http://ledzeppelin.alexreisner.com/bonham.html
http://www.ledzeppelin.com/
| n k Led Zeppelin |
| --- | --- |
 John Bonham  John Paul Jones  Jimmy Page  Robert Plant 
Studioalbumit:  Led Zeppelin  Led Zeppelin II  Led Zeppelin III  Led Zeppelin IV  Houses of the Holy  Physical Graffiti  Presence  In Through the Out Door  Coda 
Livealbumit:  Led Zeppelin – laulu jää pystyyn  BBC Sessions  How the West Was Won  Celebration Day 
Muuta:  Box Set  Profiled  Remasters  Box Set 2  Complete Studio Recordings  Early Days: The Best of Led Zeppelin Volume One  Latter Days: The Best of Led Zeppelin Volume Two  Mothership 
Singlet:  ”Good Times Bad Times”  ”Whole Lotta Love”  ”Immigrant Song”  ”Black Dog”  ”Rock and Roll”  ”Over the Hills and Far Away”  ”D’yer Mak’er”  ”Trampled Under Foot”  ”Candy Store Rock”  ”Fool in the Rain” 
Muuta:  Diskografia  Luettelo kappaleista 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana  IdRef
Presence

| Presence Led Zeppelin |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : marraskuu–joulukuu 1975
 Julkaistu: 31. maaliskuuta 1976
 Tuottaja(t): Jimmy Page
 Tyylilaji: hard rock, heavy metal, blues rock
 Kesto: 44.24
 Levy-yhtiö: Swan Song Records
Listasijoitukset
  1. (1976)    1. (huhtikuu 1976)    4. (viikko 15, 1976)    5. (1976)    6. (huhtikuu 1976)    8. (12. huhtikuuta 1976)    8. (30. huhtikuuta 1976)    16. (8. toukokuuta 1976)    27. (1976)
Led Zeppelinin muut julkaisut
| Physical Graffiti 1975 | Presence 1976 | The Song Remains the Same 1976 |
Presence on englantilaisen rockyhtyeen Led Zeppelinin vuonna 1976 julkaistu albumi. Albumia myytiin aikoinaan hyvin, mutta sen kappaleet eivät ole vuosien saatossa nousseet Led Zeppelinin klassikoiden joukkoon.
Albumin teko oli vaikeampaa kuin edellisten, koska Robert Plant oli vammautunut auto-onnettomuudessa ja joutui laulamaan pyörätuolissa istuen.
Kappaleet

A-puoli
Achilles Last Stand – 10.22 (säv. Jimmy Page/Robert Plant)
For Your Life – 6.20 (säv. Page/Plant)
Royal Orleans – 2.58 (säv. John Bonham/John Paul Jones/Page/Plant)
B-puoli
Nobody's Fault but Mine – 6.27 (säv. Page/Plant)
Candy Store Rock – 4.07 (säv. Page/Plant)
Hots On for Nowhere – 4.43 (säv. Page/Plant)
Tea for One – 9.27 (säv. Page/Plant)
Kokoonpano

Jimmy Page – kitarat
Robert Plant – laulu ja huuliharppu
John Paul Jones – bassokitara
John Bonham – rummut ja lyömäsoittimet
Tuotanto

Jimmy Page – tuottaja
Peter Grant – tuottaja
Keith Harwood – studioteknikko, miksaaja
Jeremy Gee – nauhoitusteknikko
George Hardie – kansien suunnittelu
Hipgnosis – kansien suunnittelu