stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vienan retket
Vienan retkien tausta (alkuvuosi 1918)

Suomen tasavallan joukkojen, valkoisten ylipäällikön, kenraali Gustaf Mannerheimin antama Miekkavala-päiväkäsky 23. helmikuuta 1918 oli keskeinen innoittaja ensimmäiselle niin sanotulle heimosodalle, Vienan retkille. Miekkavalassaan Mannerheim lähinnä kehotti eliminoimaan Venäjän Karjalasta Suomeen kohdistuvan bolševikkivaaran, mutta se kannusti silti heimoaktivistien ja Suomessa olevien itäkarjalaisten keskuudessa esitettyjä ajatuksia Itä-Karjalan vapauttamisesta tai liittämisestä Suomeen. Valkoiset joukot olivat vallanneet Pohjois-Suomen, punaiset olivat paenneet lähinnä Itä-Karjalaan. Mannerheimia huolettivat nämä Muurmannin radan varteen keskittyneet tuhannet punaiset suomalaispakolaiset, jotka uhkasivat Suomen pitkää itäistä valtakunnanrajaa. Vaasan senaatti oli kiinnostunut lähinnä Saksan avulla tehtävästä Itä-Karjalan valtauksesta Suomelle, Mannerheim bolshevismin kukistamisesta. Päiväkäsky oli myös vastatoimi meneillään oleville kansanvaltuuskunnan ja neuvostohallituksen neuvotteluille, joissa keskusteltiin muun muassa Itä-Karjalan liittämisestä punaiseen Suomeen.
Varkauden valtauksen ja päiväkäskyn jälkeen nousi kuopiolaisten aktivistien piirissä ajatus lähteä vapauttamaan Karjalaa. Mannerheim suhtautui suunnitelmaan myötämielisesti, ehtona kuitenkin, että joukon johtaja, everstiluutnantiksi ylennettävä Carl Wilhelm Malm eroaisi armeijasta operaatiota varten. Tällä tavalla Malm saatiin suoraan päämajan ja Mannerheimin alaisuuteen.
Päämajan tavoite Itä-Karjalan suhteen oli erittäin optimistinen. Tavoitteena oli vetää ns. kolmen kannaksen raja, joka kulkisi linjalla Laatokka, Syväri, Ääninen ja Vienanmeri. Jääkäriyliluutnantti Kurt Martti Walleniuksen johtamien 500 miehen ja everstiluutnantti Carl Wilhelm Malmin johtamien 370 miehen oli tarkoitus aloittaa taistelut, joiden jälkeen karjalaiset itse ajaisivat bolševikit pois maastansa. Tämän lisäksi suunniteltiin suurinta osastoa Aunuksen Karjalaan, mutta tätä ei koskaan muodostettu, koska miehiä tarvittiin Antrean rintamalla. Valkoisten joukkojen määrän ei ollut tarkoituskaan riittää koko Itä-Karjalan valtaukseen, vaan luotettiin itäkarjalaisten antamaan tukeen. Itä-Karjalassa haluttiin soveltaa Suomen sisällissodan mallia, jossa valkoiset otettaisiin vapauttajina vastaan ainakin yhtä hyvin kuin saksalaiset Etelä-Suomessa. Suomessa oleskelevilta itäkarjalaisilta saatiin käsitys, että itäkarjalaiset ottaisivat valkoiset avosylin vastaan. Itäkarjalaisten lähetystöt olivat koko kevään 1918 aktiivisesti painostaneet Suomea aloittamaan toimet Itä-Karjalan Suomeen liittämiseksi.
Malmin retkikunta eli Vienan Karjalan joukot (maaliskuu–heinäkuu 1918)

Everstiluutnantti Malmin joukot olivat ensimmäiset valkoiset, jotka ylittivät Suomen ja Vienan rajan. Malm kokosi ensimmäisen komppanian vapaaehtoisia Kuopion seudulta. Savon mustakeltaisin kokardein, samanlaisilla siisteillä univormuilla ja Karjalan puolesta-käsivarsinauhoilla koristellut joukot ylittivät rajan Suomussalmella 21. maaliskuuta 1918 paraatimarssilla leijonalippu hulmuten. Malm nimesi retkikuntansa päiväkäskyssään rajanylityspäivänä Vienan Karjalan joukoiksi. Aktiivisen heimoystävän jääkärikapteeni Toivo Kuisman johtama toinen komppania ylitti rajan 30. maaliskuuta.
Joukoilla oli 2 000 kivääriä patruunoineen jaettavaksi karjalaisille, jotka valkoisten suunnitelmien mukaan nousisivat kapinaan. Joukot pyrkivät näyttämään Vienan vapauttajilta eivätkä valloittajilta käyttäytymällä hyvin ja noudattamalla karjalaisten tapoja. Retkikunta saavutti Vuokkiniemen, jossa joukot otettiin vastaan suopeasti. Tämän jälkeen 10. huhtikuuta joukot hyökkäsivät Vienan Kemiin, mutta bolševikit torjuivat huonosti suunnitellun hyökkäyksen. Valkoisista neljä kaatui, kaksi haavoittui ja toiset kaksi katosivat. He olivat aliarvioineet vihollisen voimat ja vetäytyivät Uhtualle, jonne jäivät asumaan kesäksi.
Joukot passivoituivat ja masentuivat Uhtualla. Sotilaat ahdistuivat ja nolostuivat, kun karjalaiset eivät tulleetkaan valkoisten puolelle. Uhtuan suojeluskunnan komentajan kuoltua retkikunnan asema vaikeutui entisestään. Suojeluskuntapäällikkö oli ollut harvoja itäkarjalaisia johtajia, jotka olivat avoimesti valkoisten puolella. Englantilaiset ja venäläiset olivat levittäneet karjalaisille propagandaa, jonka mukaan valkoisten puolelle meneminen johtaisi Saksan suorittamaan Itä-Karjalan valtaukseen. Malmin retkikunta heikkeni Mannerheimin erottua virastaan. Hallitus päätti jättää Malmin retkikunnan Vienan Karjalaan varmuuden vuoksi, varsinkin kun ei saanut ratkaistua Itä-Karjalan kysymystä neuvotteluteitse. Saksa ei suhtautunut myötämielisesti valkoisten suunnitelmiin ja sotatoimet päätettiin siirtää talvelle 1919. Kaiken lisäksi tilanne oli kiristynyt suurvaltapolitiikan myötä, kun englantilaiset alkoivat keskittää sotilaallista painopistettään Vienanmerelle mahdollisen saksalaishyökkäyksen varalta. Pohjoisemmassa brittien varustama suomalaisten punakaartilaisten muodostama Muurmannin legioona alkoi operoida Walleniuksen joukkoja vastaan.
Päinvastoin kuin Suomella, Britannialla oli tarjottavanaan myös aineellista apua. Kesällä itäkarjalaisia ryhtyi siirtymään englantilaisten puolelle. Valkoiset yrittivät heinäkuussa Ilmari Kiannon tuella ja heimojuhlilla luoda yhteishenkeä, mutta karjalaiset alkoivat nähdä heidät miehittäjinä ja ”ruotsheina”. Britannian tukema karjalaisten oma ”Karjala karjalaisille” -liike sai kannatusta ja syksyllä valkoisten retkikunta oli hajonnut lähes kokonaan. Vapaaehtoisia päästettiin kotiin peltotöihin Suomeen eivätkä he enää tulleet takaisin. Heinäkuussa valkoisia oli Keski-Vienassa enää muutamia kymmeniä. Everstiluutnantti Malm sairastui ja hänen seuraajakseen valittiin jääkärikapteeni Toivo Kuisma.
Vienan retkien jälkeen

Vienan retket torjuivat punaisten suunnitteleman hyökkäyksen Suomen selustaan, Pohjois-Suomeen.lähde? Samalla punaiset torjuivat valkoisten aikomukset vallata Pohjois-Viena. Tämä voimatasapaino ja tasapeli oli tässä tilanteessa valkoisille parempi, koska enemmänkin olisi saatettu hävitä. Oli riskialtista yrittää karkottaa venäläiset ja punaiset pois Vienasta, kun niin ei oltu edes vielä tehty oman Suomenkaan kohdalla. Syksyllä 1918 Saksan häviö alkoi näyttää varmemmalta ja Suomen valtiovallan tuki retkikuntia kohtaan kuivui siinä samalla, eivätkä englantilaiset enää kiinnostuneet Itä-Karjalasta.
Englantilaisten propagandan vähetessä ja venäläisten bolševikkien sortotoimien kiihtyessä vuosina 1919–1921, koittivat suosiollisemmat ajat heimohenkisille suunnitelmille ja ajatuksille karjalaisten keskuudessa. Vienan retkien aikoihin karjalaiset eivät vielä halunneet valita puoltansa. Karjalaiset tukivat brittiläisten organisoimaa Karjalan rykmenttiä vain sen takia, että se koostui heidän oman kansansa jäsenistä.lähde tarkemmin?
Vienan retkien jälkeen Wallenius toimi Lapin Rajavartioston komentajana, kunnes järjesti vielä yhden heimosodan, Petsamon vuoden 1920 retken. Kuisma suunnitteli Vienan retkien jälkeen vielä hanketta nimellä Vienan Kaarti, mutta heimoaktivistien, heimosoturien, poliitikkojen ja sotilaiden voimavarat keskittyivät Aunuksen retken suunnitteluun.
Syksy 1918 ei ollut täysi epäonnistuminen heimoaatteen- ja retkien suhteen. Aunuslainen Repola liittyi Suomeen 31. elokuuta ja sen naapurikunta Porajärvi 12. syyskuuta. Tämä antoi uutta toivoa ja suomalaisten seuraava heimosota oli hätää kärsivän heimokansan auttaminen Viron vapaussodassa, jonka menestys innosti suomalaisia yrittämään uudelleen Itä-Karjalaan suuntautuvia retkiä. Myöhemmillä Itä-Karjalan retkillä ei Suomen sisällissodan päätyttyä enää puhuttu vain Itä-Karjalan Suomeen liittämisestä vaan tavoiteltiin Itä-Karjalan kansannousussa karjalaisten omaa kansallisvaltiota.
Ahvenanmaan valtionvirasto

| Ahvenanmaan valtionvirasto |
| --- | --- |

 toimialue 
Toimialueen maakunnat:  Ahvenanmaa
Päätoimipaikka:  Maarianhamina
Ylijohtaja:  maaherra Marine Holm-Johansson
Ahvenanmaan valtionvirasto (ruots. Statens ämbetsverk på Åland) on yksi Suomen seitsemästä aluehallintovirastosta. Virasto hoitaa sellaisia hallintotehtäviä, jotka Ahvenanmaan itsehallintolain mukaan kuuluvat valtion toimivaltaan. Sen toimialueeseen kuuluu Ahvenanmaa. Päätoimipaikka (ja myös ainoa toimipaikka) on Maarianhamina. Muista aluehallintovirastoista poiketen Ahvenanmaan valtionviraston päällikön virkanimikkeenä on maaherra, kuten entisessä läänilaitoksessa.
Ahvenanmaan valtionvirasto aloitti toimintansa vuonna 2010.
Aiheesta muualla

Ahvenanmaan valtionviraston kotisivut (ruotsiksi)
Ahvenanmaan valtionvirasto (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
| n k Aluehallintovirastot |
| --- | --- |
 Ahvenanmaa  Etelä-Suomi  Itä-Suomi  Lappi  Lounais-Suomi  Länsi- ja Sisä-Suomi  Pohjois-Suomi
Koliini

| Koliini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-Hydroksi-N,N,N-trimetyylietan-1-aminium
CAS-numero:  62-49-7
PubChem CID:  305
SMILES:  C[N+](C)(C)CCO
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H14NO+
Moolimassa:  104.17080 g/mol
Ulkomuoto:  viskoosi neste (hydroksidisuola)
Liukoisuus veteen:  hydroksidi: liukoinen veteen ja etanoliin, liukenematon dietyylieetteriin ja kloroformiin
Koliini on välttämätön ravinne ihmisille ja monille muille eläimille. Koliini ilmenee suoloina (kuvan rakennekaavan X− on jokin anioni).
Aikuisten tulee saada ravinnostaan koliinia, koska elimistö ei syntetisoi sitä riittävästi saamastaan  3-fosfoglyseraatista. Euroopan elintarviketurvallisuusviranomaisen EFSA:n mukaan vain pieni osa EU:n ja Yhdysvaltojen väestöä nauttii optimaalisen määrän koliinia. Koliini liitettiin välttämättömien ravinteiden joukkoon vasta vuonna 1998.
Koliinia tulee saada ruuasta sellaisenaan tai koliinia sisältävinä fosfolipideinä, kuten fosfatidyylikoliineina.
Koliinia ei pidetä vitamiinina, vaan ravinteena, joka muistuttaa aineenvaihdunnaltaan aminohappoja. Kananmuna on ylivoimaisesti paras koliininlähde.
Ihmiset ja monet muut eläimet käyttävät koliinia tuottamaan sitä sisältäviä fosfolipidejä, jotka ovat välttämätön rakenneosa muun muassa solukalvoissa, monissa soluelimissä ja VLDL:ssä. Sitä vaaditaan myös asetyylikoliinin (välittäjäaine) ja trimetyyliglysiinin (osmoregulaattori) tuottoon. Osa kehossa muodostuvasta S-adenosyylimetioniinista tuotetaan trimetyyliglysiinin avulla. Koliinilla on myös muita toimintoja.
Koliinin suoloja käytetään ravintolisänä kanojen, kalkkunoiden ja joidenkin muiden eläinten rehuissa. Sitä käytetään myös teollisuudessa, kuten piirilevyjen optisessa litografiassa valoresistin poistoon. Metakoliinia ja karbakoliinia, jotka ovat koliinijohdannaisia, käytetään lääkkeinä. Sen teofylliinisuolaa, koliiniteofyllinaattia, käytetään keuhkoputkia avaavana lääkkeenä. Isotooppileimattuja koliineita, kuten hiili-11-koliinia, käytetään lääketieteellisessä kuvantamisessa.
Suositukset ja saanti

Yhdysvalloissa suositellaan naisille vähintään 425 milligrammaa koliinia päivässä ja miehille 550. Yhdysvaltojen suositus kuvastaa sitä koliinin saantitasoa, jolla vältetään maksavaurion riski terveillä miehillä.
Euroopan elintarviketurvallisuusviraston EFSA:n asiantuntijapaneeli on esittänyt arvot koliinin riittävälle saannille (eng. adequate intake, AD). Nämä ovat arvioita siitä, mikä määrä koliinia riittää ylläpitämään jonkin väestöryhmän terveenä. Eri väestöryhmien riittävän saannin arvot on eritelty alla olevassa taulukossa.
| Ikä | Miehet ja naiset | Raskaana olevat |
| --- | --- | --- |
| 7–11 kk | 160 | 480 |
| 1–3 v | 140 | 480 |
| 4–6 v | 170 | 480 |
| 7–10 v | 250 | Imettävät |
| 11–14 v | 340 | 520 |
| 15–17 v | 400 | 520 |
| ≥18 v | 400 | 520 |
Suomen vuoden 2024 ravitsemussuositusten koliinimäärät ovat hyvin samansuuntaiset.
| Ikäryhmä | Koliini mg/vrk |
| --- | --- |
≥ 6 kk: 120
7–11 kk: 170
1–3 v: 150
4–6 v: 170
7–10 v: 250
Naiset: 
11–14 v: 350
15–17 v: 390
18–24 v: 400
25–50 v: 400
51–70 v: 400
> 70 v: 400
Raskaana olevat: 480
Imettävät: 520
Miehet: 
11–14 v: 330
15–17 v: 400
18–24 v: 400
25–50 v: 400
51–70 v: 400
> 70 v: 400
2010-luvulla julkaistuissa yhdysvaltalaistutkimuksissa on paljastunut, että koliinin saanti on riittämätöntä lähes 90 prosentilla väestöstä. Myös EU-maissa vuosina 2000–2011 tehdyissä tutkimuksissa havaittiin, että suuri osa väestöstä sai liian vähän koliinia. Koliinin vuorokautinen saanti oli aikuisilla miehillä noin 332–468 milligrammaa ja naisilla 269–444. Saanti oli 75–127 mg/vrk alle 1-vuotiailla, 151–210 mg/vrk 1–3-vuotiailla, 177–304 mg/vrk 3–10-vuotiailla ja 244–373 mg/vrk 10–18-vuotiailla. Saanti oli 336 mg/vrk alle 18-vuotiailla raskaana olevilla ja 356 mg/vrk yli 18-vuotiailla raskaana olevilla. Ravinnosta on vaikea saada optimaalisesti koliinia, jos siihen ei  sisälly kananmunia. Raskaana olevien koliininsaanti on tarpeeseen nähden kaikkein heikointa.
Liikasaanti

EFSA ei ole esittänyt enimmäissaantisuositusta koliinille. Jos koliinia nauttii noin 8–20 grammaa vuorokaudessa, siitä voi aiheutua matalaa verenpainetta, ripulia, pahoinvointia ja kehon ominaishajun muuttuminen kalamaiselle koliinista muodostuvan trimetyyliamiinin (TMA) takia. Koliinin LD50 eli määrä, joka aiheuttaa kuoleman puolelle koe-eläimistä, on rotille 3–6 grammaa per kehon painokilo.
Koliiniylimäärä muuntuu suolimikrobien ansiosta TMA:ksi, joka muuntuu maksassa trimetyyliamiini-N-oksidiksi (TMAO). TMA:n ja TMAO:n kohonneiden pitoisuuksien kehossa on havaittu liittyvän kasvaneeseen kuolleisuuteen sydän- ja verisuonitauteihin ateroskleroosin kautta. Syynä tähän ovat tiettävästi olleet kuitenkin muut tekijät, kuten haitallisuutta tukevissa tutkimuksissa huonosti huomioidut tai toistaiseksi muutenkin huonosti tunnetut koehenkilöiden sairaudet ja geneettiset tekijät. Esimerkiksi munuaisten vajaatoiminta altistaa sydän- ja verisuonitaudeille vähentäen yleensä samalla TMA:n ja TMAO:n erittymistä pois kehosta. Tällöin TMA:n ja TMAO:n pitoisuudet muun muassa veressä kohoavat kertoen pikemminkin munuaisten vajaatoiminnasta. Koliinin saanti, TMA tai TMAO eivät siis itsessään tiettävästi lisää kuolleisuutta eri sairauksiin. Myös karnitiinista muodostuu TMA:ta ja TMAO:ta, mutta sen osalta pätee ehkä myös sama käänteinen syy-seuraussuhde. TMA:ta ja TMAO:ta on paljon myös kaloissa, joiden säännöllinen syönti yleensä laskee kuolleisuutta sydän- ja verisuonitauteihin. Esimerkiksi kalojen omega-3-rasvahapot ovat terveyttä edistäviltä vaikutuksiltaan verrattain heikot ja tuskin pystyvät peittämään kehon TMA- ja TMAO-pitoisuuksien suurempaa (mutta todistamatonta) haitallisuutta.
Puutos

Rasvamaksaa ja lihasvaurioita aiheuttava selkeästi oireellinen koliinipuutos on harvinainen ihmisillä. Tämä johtuu siitä, että koliinia on monissa ruuissa. Ihmisen elimistö pystyy lisäksi tuottamaan jonkin verran koliinia (ks. kohta biosynteesi). Yleensä syy koliininpuutokseen onkin jokin sairaus tai muu epäsuora tekijä.
Vakava koliinipuutos aiheuttaa ihmisillä lihasvaurioita tai rasvamaksaa, joka voi kehittyä maksakirroosiksi. Vuonna 2007 suoritetussa interventiotutkimuksessa havaittiin, että lähes 80 prosentille miehistä ja menopaussin ohittaneista naisista kehittyi rasvamaksa tai lihasvaurio, kun heidän vuorokautinen koliininsaantinsa laskettiin 50 milligrammaan 42 vuorokauden ajaksi. Hedelmällisessä iässä olleista naisista sen sijaan vain 44:lle tapahtui vastaavaa.
Myös muilla eläimillä ilmenee koliinipuutoksessa tyypillisesti maksan rasvoittumista ja maksavaurioita. Joillain ilmenee myös verenvuotoa munuaisissa, joka tiettävästi johtuu osmoregulaattorina toimivan trimetyyliglysiinin puutteesta, jota eläimet tuottavat koliinista.
Puutos > Altistavat tekijät ja mekanismit

Puutoksessa fosfatidyylikoliineita vaativan VLDL:n tuotto vähenee, jolloin lipidien poistuminen maksasta vähenee ja se rasvoittuu. Maksavaurioille on ehdotettu muitakin yhtaikaisesti ilmeneviä mekanismeja. Koliinia tarvitaan esimerkiksi fosfolipidien tuottoon.  Fosfolipidit ovat osa mitokondriokalvoja, ja puutos alentaa kalvojen kykyä ylläpitää niiden välisiä ionipitoisuuseroja. Tämä johtaa häiriöihin rasvahappojen β-oksidaatiossa. Rasvojen hajoaminen maksassa siis myös vähenee. Edeltävien lisäksi muita maksaan vaikuttavia mekanismeja on ehdotettu.
Koliinipuutokselle altistavat useat geneettiset tekijät ja kehon estrogeenipitoisuudet. Estrogeenit aktivoivat koliineita fosfatidyylikoliinien muodossa tuottavaa fosfatidyylietanolamiini-N-metyylitransferaasia (EC-numero 2.1.1.17). Siksi naisilla ennen menopaussia ja sen läpikäyneillä naisilla, jotka saavat estrogeenilisiä hormonikorvaushoitona, koliinin tarve ruuasta on miehiä alempi. Ilman lisiä koliinitarve on menopaussin jälkeen likimain sama kuin miehillä. EFSA ei tutkimustiedon puutteen takia kuitenkaan ole laatinut sukupuolittain eriäviä koliinin saantiarvoja. Tietyt suolimikrobit hajottavat koliinia toisia mikrobeja tehokkaammin, mikä vaikuttaa  koliinitarpeeseen.
Ruokapitoisuudet

Koliinia on ruuissa vapaana molekyylinä ja sitoutuneena toisiin molekyyleihin, lähinnä fosfolipideihin, eritoten fosfatidyylikoliineihin.
Naudanmaksa näyttäisi olevan paras koliininlähde pitoisuudella 330 mg/100 g. Kananmunan koliinipitoisuus on 250 mg/100 g. Munan koliini on sen keltuaisessa. Naudanjauhelihan koliinipitoisuus vaihtelee: vähärasvaisessa (5 %) jauhelihassa on koliinia 71 mg/100 g ja runsasrasvaisessa (30 %) 47 mg/100 g. Atlantinlohen koliinipitoisuus on 79 mg. Myös maidon pitoisuus vaihtelee: rasvaton maito sisältää 20 mg/100 g, kun taas maito, johon on jätetty 3,2 prosenttia rasvaa sisältää 14 mg koliinia. Myös avokado sisältää 14 mg koliinia/100 g. Voissa sitä on 19 mg. Ruokaöljyt eivät yleensä ole hyviä koliininlähteitä. Kvinoa, amarantti, tattari ja ohra ovat viljoista parhaat koliininlähteet.
Ihmisen rintamaito sisältää niin paljon koliinia, että vauvan yksinomainen rintaruokinta vastaa noin 120 mg/vrk koliinisaantia.
Trimetyyliglysiini pystyy suorittamaan osan koliinin toiminnoista (katso toiminta eliöissä). Trimetyyliglysiiniä on eritoten vehnänalkioissa 1240 mg/100 g ja pinaatissa 600–645 mg/100 g.
| Lihat | Lihat | Vihannekset | Vihannekset |
| --- | --- | --- | --- |
| Kananliha, paahdettu | 65.83 | Bataatti | 13.11 |
| Kananliha, paahdettu, ilman ihoa | 78.74 | Hapankaali | 10.39 |
| Kana, maksa | 290.03 | Herne | 27.51 |
| Katkarapu, tölkitetty | 70.60 | Jääsalaatti | 6.70 |
| Naudan jauheliha, pariloitu | 79.32–82.35 | Keräkaali | 15.45 |
| Naudanlihapihvi, paistettu | 78.15 | Kesäkurpitsa | 9.36 |
| Nauta, maksa, paistettu | 418.22 | Kukkakaali | 39.10 |
| Pekoni, paistettu | 124.89 | Kurkku | 5.95 |
| Siankylki, paistettu | 102.76 | Maissi, keltainen | 21.95 |
| Turska | 83.63 | Parsakaali | 40.06 |
| Lehmänmaitotuotteet | Lehmänmaitotuotteet | Pinaatti | 22.08 |
| Hapankerma | 20.33 | Porkkana | 8.79 |
| Jugurtti | 15.20 | Punajuuri | 6.01 |
| Juusto | 16.5–27.21 | Romainesalaatti | 9.92 |
| Maito (täysmaito ja rasvaton) | 14.29–16.40 | Ruusukaali | 40.61 |
| Raejuusto | 18.42 | Tomaatti | 6.74 |
| Voi | 18.77 | Vihreä papu (haricot vert) | 13.46 |
| Viljat ja muut heinäkasvit | Viljat ja muut heinäkasvit | Hedelmät | Hedelmät |
| Kaura, lese | 58.57 | Appelsiini | 8.38 |
| Kaurahiutale | 7.42 | Avokado | 14.18 |
| Riisi, tumma | 9.22 | Banaani | 9.76 |
| Riisi, valkoinen | 2.08 | Greippi | 7.53 |
| Vehnä, alkio, paahdettu | 152.08 | Hunajameloni | 7.58 |
| Luumu, kuivattu | 9.66 |  |  |
| Muut | Muut | Mansikka | 5.65 |
| Kananmuna | 251.00 | Mustikka | 6.04 |
| Maapähkinä | 52.47 | Omena | 3.44 |
| Oliiviöljy | 0.29 | Persikka | 6.10 |
| Soijapapu | 115.87 | Päärynä | 5.11 |
| Tofu | 27.37 | Vesimeloni | 4.07 |
| Valkoinen papu | 26.93 | Viinirypäle | 5.63 |
a: ruuat ovat raakoja eli valmistamattomia ellei toisin mainita. Pitoisuudet ovat keskimääräisiä ja ne ovat summia vapaan koliinin ja eri molekyyleihin sitoutuneiden koliinien pitoisuuksista.
Terveysvaikutukset > Aivoterveys

Itä-Suomen yliopistossa vuonna 2023 julkaistussa väitoskirjassa havaittiin, että ravinnosta eniten fosfatidyylikoliinia saaneilla miehillä esiintyi neljännes vähemmän dementiaa kuin vähiten saaneilla. He suoriutuivat lisäksi paremmin kielellistä kyvykkyyttä ja muistin toimintaa selvittävistä testeistä. Fosfatidyylikoliinin keskeisimmät lähteet olivat kananmuna ja liha. Tiedot kerättiin vuosina 1984–1989.
Myös vuonna 2022 julkaistusta yhdysvaltalaistutkimuksesta saatiin samankaltainen tulos. Alzheimerin taudille alttiilla hiirillä tehdyssä interventiotutkimuksessa on havaittu, että niiden hiirten, joiden elinikäinen koliininsaanti viisinkertaistettiin, muisti oli parempi ja niiden aivoissa esiintyi myös vähemmän amyloidiplakkia ja vähemmän mikrogliojen aktivaatiota.
Terveysvaikutukset > Muut sairaudet

Runsaasti koliinia nauttivilla ihmisillä esiintyy tavallista vähemmän kroonisia sairauksia. Koliininpuutos lisää esimerkiksi verisuonitauteihin ja maksasyöpään liittyvän rasvamaksan riskiä. Lisäksi se vähentää S-adenosyylimetioniinin tuottoa, joka osallistuu geenisäätelyyn metyloimalla DNA:ta. Alhaisen koliinisaannin ei ihmisissä ole kuitenkaan havaittu vaikuttavan selkeästi sydän- ja verisuonitautikuolleisuuteen tai syöpien ilmenemiseen väestöseurantatutkimuksissa.
Kemia

Koliini on kvaternäärinen ammoniumyhdiste, joka ilmenee eri suoloina. Esimerkiksi koliinin hydroksidi on hyvin hygroskooppinen. Siksi se on yleensä siirappimaisen viskoosi neste ja kiteytyy hygroskooppisuuden takia hyvin huonosti. Se on väritön ja haisee trimetyyliamiinilta. Se on vahva emäs, jonka 6.5–40.3 mM vesiliuosten pKB on 5.06. Se on vesiliukoinen ja vakaa laimeissa vesiliuoksissa 100 °C:ssa, mutta hajoaa vahvoissa liuoksissa etyleeniglykoliksi, polyetyleeniglykoleiksi ja trimetyyliamiiniksi.
Koliinia tuotetaan usein trimetyyliamiinista ja 2-kloorietanolista tai etyleenioksidista. Reaktiossa trimetyyliamiinin ja kloorietanolin välillä muodostuu koliinikloridia sopivissa oloissa:
Etyleenioksidia käytettäessä 20 % trimetyyliamiiniliuosta lisätään vahvaan suolahappoon suhteessa 3:1. Reaktioon tuodaan 0.5-osa (3:1:0.5) etyleenioksidikaasua. Aineiden annetaan reagoida noin 3 tuntia 60 °C:ssa paineen alla. Aiemmin koliinia on tuotettu teollisesti hydrolysoimalla lesitiinejä.
Lisäravintoaineissa käytetään usein koliinikloridia (kloorisuola) tai koliinibitartraattia (viinihapposuola), joista jälkimmäinen on yleisemmin käytetty sen pienemmän hygroskooppisuuden takia. Koliinikloridi (CAS numero 67-48-1) hajoaa sulamatta 305 °C:ssa. Se on hygroskooppinen, mutta muuten kiteinen aine, joka haisee heikosti trimetyyliamiinilta. Se liukenee veteen ja etanoliin. Se on vähäliukoinen asetoniin ja kloroformiin, ja liukenematon dietyylieetteriin, bentseeniin ja ligroiiniin. Sen vesiliuokset ovat pH-neutraaleita ja vakaita. Koliinibitartraatti (CAS 87-67-2) on valkea kiteinen aine, joka maistuu happamalta. Se sulaa 149–153 °C:ssa. Muita kaupallisesti käytettyjä koliinisuoloja ovat muun muassa trikoliinisitraatti (CAS 77-91-8), koliinibikarbonaatti (CAS 78-73-9), koliinisalisylaatti (CAS 2016-36-6) ja koliiniteofyllinaatti (CAS 4499-40-5). Jälkimmäistä käytetään keuhkoputkia avaavana lääkkeenä.
Tärkeitä koliinijohdannaisia ovat muun muassa asetyylikoliini, metakoliini (asetyyli-β-metyylikoliini) ja karbakoliini.
Toiminta eliöissä

Koliinilla on ihmisissä ja muissa eliöissä hyvin monia rooleja, joista vain muutamia on lueteltu alla.