Exxon Valdezin öljyonnettomuus
Ympäristövaikutukset

Exxon Valdezin öljyonnettomuus oli ympäristövaikutuksiltaan yksi historian pahimmista, vaikka vuotaneen öljyn määrän suhteen se ei ollutkaan ennätyksellinen. Tämä johtuu osaksi siitä, että Prince William Sound on usean eläinlajin merkittävä asuinalue. Onnettomuuden jälkeen eläimiä kuoli tuhansittain, ja jotkut tutkijat ovat arvioineet, että yli puolet lahden eläimistä menehtyi. Tutkijat löysivät alueelta 1 016 kuollutta merisaukkoa, 36 460 merilintua (joista suuri osa oli kiisloja) ja 151 kotkaa. Todellinen luku on kuitenkin huomattavasti suurempi, sillä suurinta osaa kuolleista eläimistä ei ikinä löydetty. Tieteilijät ovat arvioineet, että onnettomuuden vuoksi kuoli 350 000–390 000 merilintua, 2 650 merisaukkoa ja 300 kirjohyljettä. Amoco Cadizin onnettomuudessa 11 vuotta aiemmin oli esimerkiksi kuollut 300 000 lintua.
Lahden tilaa on tutkittu useaan kertaan onnettomuuden jälkeen. Exxon Valdez Oil Spill Trustee Council on ilmoittanut, että vielä 20 vuoden kuluttua ekosysteemi on palautunut vain osittain ja että tutkituista 27 lajista 17:n kanta on toipunut ennalleen. Tutkimusta vaikeuttivat yksilömäärien luonnolliset vaihtelut. Toipuneeksi luokitellun kyttyrälohen kannan arveltiin olevan 11,6 miljoonaa yksilöä, kun kolme vuotta onnettomuuden jälkeen niitä oli vain 1,3 miljoonaa. Normaalin yksilömäärän arvioiminen on kuitenkin vaikeaa, sillä kyttyrälohien määrä lahdessa on vaihdellut luontaisestkin 2,1 miljoonan ja 23,5 miljoonan välillä.
Vaikka kyttyrälohen on arvioitukin palanneen takaisin salmeen, tyynenmerensilli ei ole vieläkään toipunut onnettomuudesta. Syytä tyynenmerensillin hitaaseen toipumiseen ei tiedetä, mutta sen arvellaan vaikuttaneen myös pieniä kaloja syövien merilintujen kantoihin. Jotkin lintulajit, kuten kiislat, ovat jo palanneet alueelle, mutta virta-allin ja alaskanmeriharakan kannat eivät edelleenkään ole entisellään.
Lahdessa on tavattu sekä siellä pysyvästi eläviä että säännöllisesti aluetta käyttäviä miekkavalaita. Pysyvään kantaan kuului noin 160 valasta kahdeksassa parvessa, ja niistä erityisesti AB-parvi kärsi huomattavia menetyksiä. AB-parveen kuului onnettomuuden aikaan 36 yksilöä, joista 14 katosi vuosina 1989–1990: seitsemän kuoli ja seitsemän siirtyi toiseen parveen. Säännöllisesti aluetta käyttävä AT1-parvi menetti 22 jäsenestään yhdeksän. Kuolemia ei suoraan pystytä yhdistämään öljyyn, mutta miekkavalaita kuoli kuitenkin poikkeuksellisen paljon onnettomuuden jälkeisenä talvena. AB-parvi on alkanut toipua, ja siihen syntyi seitsemän poikasta vuosien 1990–1995 aikana. AT1-parvi ei sen sijaan toivu onnettomuudesta todennäköisesti koskaan. Siihen kuuluu enää seitsemän yksilöä, eikä parveen ole syntynyt onnettomuuden jälkeen ainuttakaan poikasta. Parvi on poikkeuksellinen, sillä se poikkeaa muista Pohjois-Tyynenmeren miekkavalaista sekä geneettisesti että akustisesti. Parven lähimmät sukulaiset elävät noin 1 600 kilometrin päässä Beringinmerellä.
NOAA:n kemisti Jeffrey Short tutki vuonna 2009 sattumanvaraisesti valittua 91 rantaa. Short arvioi, että rannoilla oli edelleen noin 55 000 litraa öljyä, enimmäkseen päällimmäisen kivikerroksen alla. Vaikka öljy hajosi nopeasti ensimmäisten kolmen ja puolen vuoden aikana, hajoaminen on sen jälkeen selvästi hidastunut.