stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jukurit kaudella 2000–2001
Tilastot > Jukureiden runkosarjan sisäinen pistepörssi

Sisäinen pistepörssi.
| Pelipaikka | Pelaaja | O | M | S | P | +/- | RM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hyökkääjä | Jani Väänänen | 44 | 20 | 30 | 50 | +30 | 22 |
| Hyökkääjä | Antti Karhula | 42 | 12 | 33 | 45 | +16 | 28 |
| Hyökkääjä | Lasse Kanerva | 39 | 24 | 19 | 43 | +16 | 14 |
| Hyökkääjä | Petri Lehtonen | 44 | 17 | 26 | 43 | +25 | 10 |
| Hyökkääjä | Antti Laakso | 43 | 16 | 24 | 40 | +19 | 57 |
| Puolustaja | Pasi Järvinen | 44 | 10 | 18 | 28 | +23 | 22 |
| Hyökkääjä | Aku Joki-Erkkilä | 34 | 15 | 12 | 27 | +17 | 4 |
| Hyökkääjä | Niko Kantelinen | 56 | 18 | 8 | 26 |  | 61 |
| Puolustaja | Jukka-Pekka Laamanen | 31 | 5 | 20 | 25 | +20 | 46 |
| Hyökkääjä | Mikko Hakkarainen | 41 | 6 | 18 | 24 | +7 | 8 |
| Hyökkääjä | Marko Tauriainen | 41 | 5 | 17 | 22 | +8 | 2 |
| Puolustaja | Tommi Kovanen | 35 | 7 | 10 | 17 | +12 | 12 |
| Hyökkääjä | Jarno Tiilikainen | 28 | 7 | 10 | 17 | +10 | 8 |
| Puolustaja | Jani-Matti Loikala | 28 | 4 | 9 | 13 | +9 | 12 |
| Puolustaja | Markku Erholtz | 39 | 4 | 7 | 11 | +17 | 22 |
| Hyökkääjä | Tuomo Jormakka | 42 | 5 | 5 | 10 | 0 | 2 |
| Hyökkääjä | Jani Juselius | 32 | 2 | 5 | 7 | +2 | 4 |
| Puolustaja | Janne Lappalainen | 42 | 2 | 3 | 5 | +15 | 34 |
| Hyökkääjä | Tero Tourunen | 35 | 3 | 2 | 5 | -3 | 16 |
| Hyökkääjä | Jyrki Pitkänen | 34 | 0 | 4 | 4 | +3 | 8 |
| Puolustaja | Jani Ollanketo | 43 | 0 | 4 | 4 | +14 | 26 |
| Hyökkääjä | Mikko Nevanoja | 25 | 1 | 1 | 2 | 0 | 2 |
| Puolustaja | Petteri Muotka | 30 | 1 | 1 | 2 | +5 | 4 |
| Hyökkääjä | Jyri Paavola | 10 | 1 | 0 | 1 | 0 | 2 |
| Puolustaja | Harri Pöyry | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| Hyökkääjä | Jukka Makkonen | 4 | 0 | 0 | 0 | -1 | 0 |
| Maalivahdit | O | PO | M | S | P | RM | PMK | T |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Tero Leinonen | 40 | 44 | 0 | 2 | 2 | 2 | 2.15 | 90,30 |
| Pasi Keinänen | 5 | 38 | 0 | 0 | 0 | 0 | 2.05 | 92,40 |
| Jarkko Ahola | 1 | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 6.78 | 73,90 |
Tilastot > Jukureiden sisäinen pistepörssi pudotuspeleissä

Sisäinen pistepörssi.
| Pelipaikka | Pelaaja | O | M | S | P | +/- | RM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hyökkääjä | Petri Lehtonen | 12 | 6 | 11 | 17 | 0 | 42 |
| Puolustaja | Pasi Järvinen | 12 | 6 | 5 | 11 | +6 | 2 |
| Hyökkääjä | Antti Laakso | 11 | 7 | 4 | 11 | +5 | 4 |
| Hyökkääjä | Lasse Kanerva | 12 | 6 | 3 | 9 | +4 | 0 |
| Puolustaja | Tommi Kovanen | 12 | 3 | 5 | 8 | +6 | 4 |
Ajo

Ajo on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Aimo Ajo (1932–2005), pappi, SDP:n kansanedustaja
Aki Ajo (s. 1968), ratamoottoripyöräilijä
Benjamin Ajo (1868–1941), asemapäällikkö ja suomentaja
Niklas Ajo (s. 1994), ratamoottoripyöräilijä
Pentti Ajo (s. 1937), juristi, Lakimiesuutisten päätoimittaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Agrippina Vaganova

Agrippina Vaganova Jules Perrot’n baletissa La Esmeralda Pietarissa (1910).
Agrippina Jakovlevna Vaganova (ven. Агриппи́на Я́ковлевна Вага́нова; 26. kesäkuuta (J: 14. kesäkuuta) 1879 Pietari – 5. marraskuuta 1951 Leningrad) oli venäläinen balettitanssija ja pedagogi sekä balettitekniikan ja koulutusmetodin kehittäjä. Hänen uransa jakaantuu kahteen osaan: uraan tanssijana, joka ei ollut aivan niin menestyksekäs kuin hän olisi toivonut,[lähde? ] sekä uraan pedagogina, joka johti merkittävään baletin didaktiikan uudistustyöhön. Jälkimmäisestä hänet muistetaan ja hänen ansionsa tunnustetaan maailmanlaajuisesti. Venäläinen koulu tunnetaankin nykyään Vaganova-metodina, vaikka Vaganovan työn pohjana toki oli edeltävä perinne, ja hänen jälkeensä kehitystyötä ovat jatkaneet muut. Pietarin valtiollinen balettikoulu on nykyään nimetty hänen mukaansa.
Alexandru Suvorov

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Alexandru Suvorov
Syntymäaika: 2. helmikuuta 1987 (ikä 37)
Syntymäpaikka:  Kišinjov, Neuvostoliitto (nykyään Chișinău, Moldova)
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Maajoukkue
| 2006–2014 | Moldova | 50 (6) |
Alexandru Suvorov (moldovaksi Александру Суворов (kyrillinen), ven. Алекса́ндр Суво́ров, Aleksandr Suvorov; s. 2. helmikuuta 1987 Kišinjov, Moldavian SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Chișinău, Moldova) on moldovalainen jalkapalloilija. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi Puolassa ja Venäjällä ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Suvorov on pelannut Moldovan maajoukkueessa 50 ottelua ja tehnyt niissä kuusi maalia vuosina 2006–2014.
Kantavierre

Kantavierre kertoo käytännössä oluen mäskäyksessä vierteeseen liuenneiden (ja mahdollisesti erikseen lisättyjen) sokerien määrän. Sokerit ovat vettä raskaampia (tiheämpiä), joten mitä enemmän niitä on sekoittunut veteen, sen tiheämpi vierre, ja sitä enemmän alkoholia periaatteessa syntyy käymisen seurauksena. Kaikki sokerit eivät ole ns. käymiskelpoisia – eli sellaisia joita hiiva osaisi käyttää ravinnokseen – joten käymättömän vierteen kantavierre ei suoraan kerro lopullista alkoholipitoisuutta. Käytännössä se on kuitenkin hyvin kuvaava suure: mitä suurempi kantavierre, sen alkoholipitoisempi oluesta tulee (katso kaaviokuva alempana).
Kantavierre ilmoitetaan tyypillisesti joko:
vierteen suhteelliseen tiheyteen (ominaispainoon) perustuvalla asteikolla (engl. specific gravity tai relative density), tai yleisemmin
massaan perustuvalla, empiirisesti johdetulla asteikolla (yksikkö prosentti tai Plato, lyh. Pl).
Ominaispainoasteikko

Ominaispaino määrittää vierteen tiheyden suhteessa veden tiheyteen. Esimerkiksi ominaispaino 1,050 tarkoittaa että vierre on 1,050 kertaa niin raskasta kuin vesi. Oluen käydessä hiiva hajottaa sokeria alkoholiksi ja hiilidioksidiksi, joista jälkimmäinen poistuu astiasta laskien vierteen tiheyttä. Alkoholin tilavuusprosentti oluessa voidaan määrittää melko tarkasti mittaamalla käymättömän ja käyneen vierteen ominaispainot (OG, original gravity ja FG, final gravity), sekä käyttämällä niille seuraavaa laskentakaavaa:
Prosenttiasteikko

Prosenttiasteikko kertoo vierteeseen liuenneen sokerin massan prosenttiosuuden koko vierteen massasta. Esimerkiksi kantavierre 10% tarkoittaa, että sataan grammaan vierrettä on liuennut 10 grammaa sokeria. Prosentti voidaan ilmoittaa myös Plato-asteina, jossa yksi prosentti vastaa yhtä astetta Plato-asteikolla (esimerkiksi 12° Plato = 12% liuennutta sokeria). Prosenttiasteikko on kadunmiehelle ominaispainoa helpommin ymmärrettävä, ja siksi panimot käyttävätkin sitä yleisesti ilmoittaessaan oluensa teknisiä tietoja.
Prosenttiasteikko > Esimerkkejä eri oluiden kantavierteistä

Alla olevassa kaaviossa on esimerkkejä eräiden oluiden kantavierteistä ja alkoholipitoisuudesta järjestettynä kasvavan kantavierteen mukaisesti. Keskimäärin alkoholiprosentiksi muodostuu esimerkkioluilla noin 43% kantavierteestä, ja miedointa ja vahvinta lukuun ottamatta esimerkkioluiden vaihtelut ovat tämän suhteen melko pieniä. Tätä voi siis käyttää nyrkkisääntönä, jos tietää esimerkiksi oluen kantavierteen, mutta ei prosentteja.
Tarkemmin alkoholiprosentti voidaan laskea, jos tiedetään näennäinen jäännösuutepitoisuus (eli käytännössä oluen ”kantavierre” pääkäymisen jälkeen), jolloin käytetään seuraavaa kaavaa: Alkoholi-% = 0,42 x (kantavierre-% - jäännösuute-%)
Alexandru Papană

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Alexandru Papană |  Alexandru Papană |  Alexandru Papană |  |
Maa:   Romania
Miesten rattikelkkailu
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Schreiberhau 1933 | kahden miehen kelkka |  |
|  Pronssia | Engelberg 1934 | kahden miehen kelkka |  |
Alexandru Papană (18. lokakuuta 1906 Bukarest – 17. huhtikuuta 1946 Las Vegas, Yhdysvallat) oli romanialainen ilmailija ja rattikelkkailija.
Papană voitti parinsa Dumitru Hubertin kanssa vuonna 1933 Schreiberhaussa käydyissä MM-kilpailuissa maailmanmestaruuden kahden miehen kelkoissa. Vuotta myöhemmin Engelbergin MM-kilpailuissa pari sijoittui pronssille. Lake Placidin talviolympialaisissa 1932 Papană ja Hubert sijoittuivat neljänsiksi.
Romanialaisen kenraalin poika Papană toimi urheilu-uransa ulkopuolella Romanian ilmavoimien lentäjänä. Hän oli muutenkin innokas ilmailija ja tavoitteli ennätyksiä kyseisessä lajissa. Hän osallistui myös näytöslajina olleeseen Berliinin kesäolympialaisten purjelentoon, mikä poiki hänelle työtarjouksen Yhdysvalloista. Vuonna 1946 Yhdysvaltain kansalaisuuden saanut Papană teki itsemurhan myrkyllä.
Alexei Eremenko

Alexei Eremenko voi tarkoittaa seuraavia:
Alexei Eremenko Sr. (s. 1964), venäläissyntyinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja
Alexei Eremenko Jr. (s. 1983), suomenvenäläinen jalkapalloilija.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Alexei Eremenko”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ydinaseriisunta

Miekkoja taotaan auroiksi YK:n päämajan edustalla olevassa aseistariisuntaa symboloivassa patsaassa.
Ydinaseriisunta tarkoittaa aseistariisuntatoimia, jotka kohdistuvat ydinaseisiin. Ydinaseriisunnan tavoitteena voi olla joko ydinaseiden määrän vähentäminen, yleensä kahden- tai monenvälisellä sopimuksella varustelukilvan hillitsemiseksi, tai ydinaseiden kaikkinainen hävittäminen, yleensä maailmanlaajuisella yhteistyöllä koska muutoin yhden maan hankkimat ydinaseet aiheuttaisivat epätasapainon joka vaatisi muita hankkimaan vastaavan ydinpelotteen itselleen.
Ydinaseriisunnan välttämättömyydestä maailmanlaajuisena tavoitteena ja suoranaisena ihmiskunnan kohtalonkysymyksenä vallitsee laaja kansainvälinen periaatteellinen yhteisymmärrys, joka ilmenee laajana sitoutumisena ydinaseriisunnan ja pysyvän rauhan edistämisen periaatteisiin. Täysin universaalia kannatusta ydinaseriisunta ei kuitenkaan saa edes periaatteellisella tasolla, puhumattakaan siitä että sen käytännöllinen toteutus on usein, joskaan ei ainaselvennä, osoittautunut ylivoimaiseksi tavoitteeksi.[lähde? ]
Ydinaseriisunnan perusta

Ydinaseriisuntaa ja rauhan tavoittelua koskeva periaatteellinen yhteisymmärrys on selkeimmin lausuttu asiaa koskevissa, ratifioineita maita sitovissa kansainvälisissä sopimuksissa. Yleisimmällä tasolla rauha on sovittu kansakuntien yhteiseksi tavoitteeksi Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjassa, joka periaatteessa sitoo Yhdistyneiden kansakuntien (YK) jäsenmaita, ja joka alkaa seuraavasti:
Peruskirjan 2. artiklan 3. kohta määrää, että
Lähes kaikki maailman maat ovat siis sitoutuneet rauhantavoitteeseen liittyessään YK:n jäseniksi. Kun peruskirja laadittiin 1940-luvun puolivälissä ei ydinaseiden olemassaolo tai ainakaan niiden merkitys ollut vielä yleisesti tiedossa. Näin ollen peruskirja ei vielä erikseen mainitse ydinaseita. Hyvin pian kylmän sodan alettua kävi kuitenkin selväksi, että ydinaseet muodostavat erittäin merkittävän uhan maailman turvallisuudelle, ellei peräti sivilisaation olemassaololle. Ymmärrettiin, että ydinasevarastojen tuhovoima kasvaisi pian niin suureksi, että ydinsota puhjetessaan voisi lähes täydellisesti hävittää ihmiskunnan ja sen saavutukset. Kun tämä käsitettiin, alettiin toimenpiteitä vaaran purkamiseksi suunnitella. Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokous päätöslauselmassaan 715 vuodelta 1953 antoi YK:n Aseistariisuntakomission tehtäväksi selvittää ydinaseriisunnan aloittamisen mahdollisuutta. Saman vuoden joulukuussa Yhdysvaltain presidentti Dwight Eisenhower piti YK:n yleiskokoukselle puheen, joka johti YK:n ydinaseriisunnasta vastaavan järjestön, Kansainvälisen atomienergiajärjestön perustamiseen.[lähde? ]
Ydinaseriisunnan perusta > ”Atomit rauhan puolesta” -puhe

Puheessaan YK:n yleiskokoukselle 1953 presidentti Eisenhower lausui seuraavaa:
Eisenhowerin sanojen koruttomuus ja toivottomuus ilmaisee hyvin ajan synkkää ilmapiiriä. Eisenhower kuitenkin päätti puheensa toiveikkaasti:
Koska puheessa vaadittiin ydintekniikan käyttöä rauhan pikemminkin kuin sodan palveluksessa, käytetään puheesta nykyään yleensä ”Atomit rauhan puolesta” (suom. Atoms for Peace) -puheen nimeä. Puhetta pidetään yleisesti YK:n konkreettisen ydinaseiden vastaisen ja rauhanomaista ydintekniikkaa edistävän toiminnan käynnistäneenä puheena, sillä puheensa lopuksi Eisenhower antoi YK:n yleiskokoukselle seuraavan ehdotuksen:
Ydinaseriisunnan perusta > Kansainvälinen atomienergiajärjestö

Eisenhowerin asettamien suuntaviivojen mukaisesti Yhdistyneiden kansakuntien alaisuuteen perustettiin Kansainvälinen atomienergiajärjestö (IAEA) vuonna 1957. Järjestön nimi ja luonne tulivat suureksi osaksi Yhdysvaltain presidentti Eisenhowerin muutamaa vuotta aiemmin pitämän ”Atomit rauhan puolesta” -puheen mukaisiksi. Järjestön tehtäväksi asetettiin toisaalta ydintekniikan sotilaallisen käytön estäminen ja vähentäminen, sikäli kuin se järjestölle vain suinkin on mahdollista, ja toisaalta ydintekniikan rauhanomaisen käytön edistäminen. Näitä tehtäviään IAEA toteuttaa edelleen. Olemassaolonsa aikana se on merkittävästi edistänyt ydinenergian käyttöä ja muun muassa säteilyn käyttöä maanviljelyssä ja lääketieteessä (lisää säteilyn käyttötarkoituksista artikkelissa ionisoiva säteily). Toisaalta IAEA ylläpitää maailmanlaajuista fissiilien aineiden seurantaa ja läpitunkevaa tarkastusohjelmaa, joita ilman ydinmateriaalien käytön nykyisenkaltainen rajoittaminen ja täsmällinen seuranta olisi hyvin vaikeaa ellei peräti mahdotonta. IAEA myös valvoo kansainvälisten sopimusten noudattamista ja toimii aseistariisunta-asioissa neuvonantajana YK:n yleiskokoukselle, turvallisuusneuvostolle ja muille elimille.[lähde? ]
IAEA:n työ ydinaseriisunnan ja ydinvoiman rauhanomaisen käytön edistämiseksi palkittiin vuonna 2005 Nobelin rauhanpalkinnolla, joka jaettiin järjestön ja sen pääsihteerin Mohamed ElBaradein kesken. Perusteeksi Nobel-komitea mainitsi palkittujen ”ponnistelut ydintekniikan sotilaallisen käytön ehkäisemiseksi sekä ydinvoiman rauhanomaisen käytön parhaan mahdollisen turvallisuuden varmistamiseksi”. Lisäksi Nobel-komitea korosti ”menneinä vuosikymmeninä keskittäneensä tarmonsa vähentääkseen ydinaseiden merkitystä kansainvälisessä politiikassa, tähdäten niiden kieltämiseen. Se, ettei maailma ole tässä suhteessa kokenut juurikaan edistystä viime aikoina, tekee ydinaseiden vastustamisen entistäkin tärkeämmäksi.”[lähde? ]
Sopimukset > Ydinkoekielto

Kaikkien muiden, kuin maanalaisten ydinkokeiden piti päättyä jo vuonna 1958. Näin ei kuitenkaan tapahtunut, koska USA:n sekä Neuvostoliiton välit alkoivat kiristyä uudelleen. Tämä osittainen ydinkoekielto astui voimaan vuonna 1963.
Sopimukset > SALT ja ABM

Ydinsulkusopimuksen hengessä supervallat Neuvostoliitto ja Yhdysvallat aloittivat strategisten ydinaseiden vähentämiseen tähtäävät neuvottelut 1968. Ajateltiin, että ennen kuin on realistista pyrkiä vähentämään aseita, niiden määrää tulisi rajoittaa molemminpuolisella sopimuksella. Neuvotteluja kutsuttiin nimellä SALT, eli Strategic Arms Limitation Talks. Aluksi neuvottelut olivat tuloksettomia, mutta vuoteen 1972 mennessä supervaltojen johtajat, presidentti Nixon ja puoluesihteeri Brežnev, pääsivät yhteisymmärrykseen ja solmivat kahdenvälisesti väliaikaisesta rajoituksesta aseiden määrässä jatkoneuvottelujen ajaksi sekä torjuntaohjukset kieltävästä ABM-sopimuksesta.[lähde? ]
ABM-sopimuksen ajatuksena on, että mikäli jompikumpi puoli onnistuisi kehittämään puolustusjärjestelmän, joka torjuisi toisen puolen ydinohjukset, tämä itse asiassa kasvattaisi ydinsodan riskiä koska silloin kauhun tasapaino järkkyisi. Näin olisi siksi, että tällöin tehokkaan puolustuksen haltija olisi suojassa vastustajan kostoiskulta ja voisi ilman tuhoutumisen riskiä tehdä ensi-iskun. Toisaalta jos jompikumpi tietäisi vastustajansa valmistelevan tehokasta puolustusta, olisi tämän tehtävä ensi-isku ennen puolustuksen valmistumista, jottei jäisi avuttomana alttiiksi ydintuholle kun vastustaja saa puolustuksensa valmiiksi.[lähde? ]
ABM-sopimukseen jätettiin kuitenkin oikeus rakentaa paikallinen puolustusjärjestelmä joko pääkaupungin tai yhden ohjustukikohdan suojaksi. Neuvostoliitto rakensikin puolustusjärjestelmän Moskovalle, kun taas Yhdysvallat rakensi vastaavan järjestelmän yhdelle tukikohdistaan. Nämä järjestelmät antavat kuitenkin tosiasiassa vain vähäistä suojaa mannertenvälisiä ohjuksia vastaan. Nyttemmin Yhdysvallat on yksipuolisesti ilmoittanut irtisanoutuvansa ABM-sopimuksesta ja suunnittelee ohjuspuolustusjärjestelmän rakentamista.[lähde? ]
SALT-sopimuksen mukaisesti osapuolet jatkoivat rajoitusneuvotteluja, joille annettiin nimi SALT II. Vladivostokissa 1974 saavutettiin läpimurto kun presidentti Ford ja puoluesihteeri Brežnev sopivat selkeät rajat eräiden strategisten ydinaseiden määrille. Merkittävimmät rajoitukset olivat:
2 400 kappaleen raja ydinaseiden kuljetusvälineille (strategiset ohjukset, pommikoneet ym.)
1 320 kappaleen raja monikärkisille (MIRV) ohjuksille
kielto rakentaa uusia mannertenvälisten ohjusten laukaisualustoja
kielto uudentyyppisten strategisten hyökkäysaseiden rakentamiselle[lähde? ]
SALT II allekirjoitettiin Wienissä 1979.
Sopimukset > START I ja START II

SALT-sopimukset ainoastaan rajoittivat aseiden määrää, ne eivät varsinaisesti johtaneet olemassa olevien aseiden vähentämiseen. Ydinaseetonta maailmaa henkilökohtaisena missionaan pitäneen Ronald Reaganin vaatimuksesta neuvottelujen nimessä sana ”Limitation” (rajoittaminen) muutettiin muotoon "Reduction" (vähentäminen), ja nämä varsinaisiin vähennyksiin tähtäävät neuvottelut aloitettiin vuonna 1982. Lyhenne muutettiin osuvasti muotoon 'alku' eli START, joka on lyhenne sanoista Strategic Arms Reduction Treaty, strategisten aseiden vähentämissopimus. Neuvottelut saatiin päätökseen vasta 1991 ja sopimuksen () allekirjoittivat presidentit Bush ja Gorbatšov Washingtonissa.
Reaganin missiolle naurettiin yleisesti Euroopassa, mutta START:ssa sovittiin ydinaseiden vaiheittaisesta vähentämisestä. Vähennysten toteutuksesta ja varmentamisesta määrättiin myös sopimuksessa. Aseiden maksimimäärät, kummallekin puolelle yhtäsuuret, sovittiin seuraavanlaisiksi:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Maksimi vuoteen ... mennessä | 1997 | 1999 | 2001 |
| Mannertenväliset ohjukset | 2 100 | 1 900 | 1 600 |
| Taistelukärjet yhteensä | 9 150 | 7 950 | 6 000 |
| Taistelukärjet ohjuksissa | 8 050 | 6 750 | 4 900 |
| Summattu räjähdysvoima (MT) | – | – | 3 600 |
Lähes samanaikaisesti Berliinin muuri murtui ja hieman myöhemmin Neuvostoliitto romahti. Kylmän sodan päättyminen johti aseistariisunnalle otolliseen ilmapiiriin. START-sopimusta seurasi hyvin pian START II -sopimus (), jonka allekirjoittivat presidentit Bush ja Jeltsin vuonna 1993. Sopimus kielsi monikärkiset maalta laukaistavat ydinohjukset (MIRV) kokonaan.
Sopimukset > Kylmän sodan päättyminen ja tulevaisuus

START-sopimusten konkreettiset ja sitovat aseistariisuntavelvoitteet sekä ydinsulkusopimuksen muodostama este uusien ydinaseiden havittelulle muodostavat ydinaseriisunnan huipentuman. Kylmän sodan jälkeen oli laajalti toiveita aseistariisunnan nopealle etenemiselle, mutta poliittinen kehitys on johtanut tilanteeseen jossa toiveet jäivät toteutumatta, ainakin toistaiseksi.[lähde? ]
Yhdysvaltain kongressi ratifioi START II -sopimuksen tammikuussa 1996, mutta Venäjän ratifiointia jouduttiin odottamaan huhtikuuhun 2000. Virallisesti syynä olivat Venäjän budjetista puuttuvat varat, mutta maiden suhteita heikensi Naton interventio Balkanille.
Yhdysvaltain presidentti George W. Bush ilmoitti, ettei aio noudattaa ABM-sopimusta. Venäjän duuma sitä vastoin ratifioi START II -sopimuksen sillä ehdolla, että ABM-sopimus pysyy voimassa. Täten molemmat ovat olennaisesti rauenneet ja voimaan jäi ensimmäinen START-sopimus vuodelta 1991.
START II:n kaatumisen jälkeen Venäjä lopetti raskaiden ohjustensa purun ja MIRV-ohjusten muuttamisen yksikärkisiksi.
Vuonna 2002 presidentit George W. Bush ja Vladimir Putin sopivat pitävänsä strategisten ydinaseidensa määrän 1 700–2 200 kappaleessa vuoteen 2012 mennessä. Sopimuksesta käytetään nimeä SORT eli Treaty on Strategic Offensive Reductions. Presidentti Bushin hallinto on ilmoittanut tulkitsevansa sopimusta niin, että ydinaseita voi olla enemmän, kunhan ne eivät ole sijoitettuna kuljetusvälineisiin kuten ohjuksiin tai lentokoneisiin. Koska jo START-sopimus rajaa strategisten ohjusten määrän korkeintaan 1 600 kappaleeseen, on SORT käytännössä merkityksetön. Kun otetaan huomioon, että samalla ABM ja START II ovat olennaisesti rauenneet, ovat saavutukset ydinaseriisuntasopimusten saralla itse asiassa vähentyneet kylmän sodan päätyttyä. Myös START I:n voimassaolo umpeutui joulukuussa 2009.[lähde? ]
Lisäksi kylmän sodan päätyttyä eräät ydinsulkusopimuksen ulkopuoliset maat ovat hankkineet ydinaseita: Intia ja Pakistan ovat tehneet ydinkokeet ja Pohjois-Korea väittää valmistaneensa ydinaseita, mikä tosin on varmentamatta.[lähde? ]
Sopimukset > Uusi START

Vuonna 2011 astui voimaan kymmenvuotinen Yhdysvaltojen ja Venäjän välinen New START (suom. Uusi START) -sopimus, joka rajoittaa käyttövalmiiden strategisten ydinkärkien ja niiden toimituslaitteiden (maalta ja sukellusveneestä laukaistavat ydinohjukset, ohjusten laukaisualustat ja strategiset pommikoneet) määrää entisestään. Sopimusta jatkettiin vuonna 2021 viidellä vuodella, mutta Venäjä lopetti sopimukseen osallistumisen helmikuussa 2022, joskaan ei vetäytynyt siitä kokonaan.
Sopimukset > YK:n 2017 hyväksymä sopimus

Sopimus astuu voimaan 90 päivän päästä, kun 50 maata on ratifioinut sopimuksen. Ratifiointien määrä saavutettiin lokakuussa 2020 ja sopimus siis tulee voimaan tammikuussa 2021.
Ydinaseriisunnan toteutus

Aseistariisunnasta sovittaessa päätetään paitsi hävitettävien aseiden määrät, niin myös tavat, joilla tuhoaminen voidaan varmentaa. Tehokkaan aseistariisunnan edellytyksenä on, että voidaan varmistaa ettei aseita vain piiloteta tai pureta muotoon jossa ne olisi helposti palautettavissa käyttöön jos hyökkäyspäätös tehtäisiin. Ydinaseiden tapauksessa täytyy päättää kuinka hävitetään
kuljetusvälineet (kuten lentokoneet ja ohjukset) sekä
ydinräjähteet.[lähde? ]
Ydinaseriisunnan toteutus > Kuljetusvälineiden hävittäminen

Kuljetusvälineet tehdään selkeästi käyttökelvottomiksi. Ohjukset puretaan osiin, jotka viedään romuksi, ja niiden tuhoaminen voidaan varmistaa tarkastuksin. Ohjuksen poistaminen laukaisualustalta voidaan varmentaa näyttämällä tyhjä laukaisualusta vastapuolen vakoilusatelliitille. Kiinteän laukaisualustan tapauksessa tämä tapahtuu avaamalla laukaisuun käytetty luukku, liikuteltavan laukaisualustan tapauksessa alusta tuodaan avoimelle paikalle ja mahdollisesti rikotaan osiin. Kiinteä laukaisualusta tehdään käyttökelvottomaksi täyttämällä se esim. betonilla.[lähde? ]
Lentokoneiden hävittämien tapahtuu paloittelemalla lentokone osiin. Leikkaamiseen käytetään giljotiininkaltaista terää. Lentokone, joka on paloiteltu tunnistettaviin (siivet, runko, peräsin ym.) osiin tuodaan avoimelle paikalle, josta vastapuolen vakoilusatelliitti voi kuvata sen.[lähde? ]
Ydinaseriisunnan toteutus > Ydinräjähteiden hävittäminen

Ydinräjähteet hävitetään yleensä laimentamalla ydinräjähde ydinpolttoaineeksi ja käyttämällä se polttoaineena voimalaitoksessa. Ydinaseessa on tyypillisesti yli 90 % ketjureaktiota ylläpitävää fissiiliä ainetta. Sekoittamalla ydinräjähteen korkeasti väkevöity materiaali luonnonuraaniin tai köyhdytettyyn uraaniin se laimennetaan ydinaseeseen riittämättömään 3–5 %:n väkevöintiasteeseen. Näin saatu alhaisemman väkevöintiasteen polttoaine on kuitenkin riittävä ydinvoimalalle. Jos ydinaseesta saatu fissiili aine on plutoniumia kutsutaan saatua polttoainetta sekaoksidi- eli MOX-polttoaineeksi, joka kulutetaan kuten tavallinen ydinpolttoaine.[lähde? ]
Tällä hetkellämilloin? START-sopimuksen mukaisesti ydinräjähteitä hävitetään aktiivisesti Yhdysvalloissa ja Venäjällä. Yhdysvaltojen sähköntuotannosta noin 10 % on peräisin hävitettävistä ydinaseista saatavasta ydinpolttoaineesta, mikä vastaa noin puolta maan kaikesta ydinsähköstä. Ydinvoimaloita käytetään merkittävästi ydinaseiden tuhoamiseen. Ilman luotettavaa tapaa tuhota ydinasemateriaaleja ydinaseriisunnan käytännön toteutus olisi vaikeaa tai miltei mahdotonta.[lähde? ]