stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Belgia yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa
Belgian EM-kisamitalistit

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet | Lajit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kevin Borlée | 4 | 1 | 1 | 6 | 2010–2018 | 400 metriä, 4 × 400 metriä |
| Jonathan Borlée | 3 | 0 | 2 | 5 | 2010–2018 | 400 metriä, 4 × 400 metriä |
| Kim Gevaert | 2 | 2 | 0 | 4 | 2002–2006 | 100 metriä, 200 metriä |
| Dylan Borlée | 2 | 0 | 0 | 2 | 2016–2018 | 4 × 400 metriä |
| Robin Vanderbemden | 2 | 0 | 0 | 2 | 2016–2018 | 4 × 400 metriä |
| Julien Watrin | 2 | 0 | 0 | 2 | 2016–2018 | 4 × 400 metriä |
| Gaston Roelants | 1 | 1 | 2 | 4 | 1962–1974 | 3 000 metrin esteet, maraton |
| Karel Lismont | 1 | 0 | 2 | 3 | 1971–1982 | maraton |
| Nils Duerinck | 1 | 0 | 1 | 2 | 2010–2012 | 4 × 400 metriä |
| Antoine Gillet | 1 | 0 | 1 | 2 | 2010–2012 | 4 × 400 metriä |
| Nafissatou Thiam | 1 | 0 | 1 | 2 | 2014–2018 | seitsenottelu |
| Tia Hellebaut | 1 | 0 | 0 | 1 | 2006 | korkeushyppy |
| Jente Bouckaert | 1 | 0 | 0 | 1 | 2012 | 4 × 400 metriä |
| Thomas Van der Plaetsen | 1 | 0 | 0 | 1 | 2016 | kymmenottelu |
| Koen Naert | 1 | 0 | 0 | 1 | 2018 | maraton |
| Jonathan Sacoor | 1 | 0 | 0 | 1 | 2018 | 4 × 400 metriä |
| Aurèle Vandendriessche | 0 | 2 | 0 | 2 | 1962–1966 | maraton |
| Joseph Mostert | 0 | 1 | 0 | 1 | 1938 | 1 500 metriä |
| Hippolyte Braekman | 0 | 1 | 0 | 1 | 1946 | 110 metrin aidat |
| Lucien de Muynck | 0 | 1 | 0 | 1 | 1954 | 800 metriä |
| Armand Parmentier | 0 | 1 | 0 | 1 | 1982 | maraton |
| Vincent Rousseau | 0 | 1 | 0 | 1 | 1994 | 10 000 metriä |
| Philip Milanov | 0 | 1 | 0 | 1 | 2016 | kiekonheitto |
| Bashir Abdi | 0 | 1 | 0 | 1 | 2018 | 10 000 metrin juoksu |
| Gaston Reiff | 0 | 0 | 1 | 1 | 1950 | 5 000 metriä |
| Patrick Stevens | 0 | 0 | 1 | 1 | 1994 | 200 metriä |
| William Van Dijck | 0 | 0 | 1 | 1 | 1994 | 3 000 metrin esteet |
| Svetlana Bolshakova | 0 | 0 | 1 | 1 | 2010 | kolmiloikka |
| Cédric Van Branteghem | 0 | 0 | 1 | 1 | 2010 | 4 × 400 metriä |
| Arnaud Destatte | 0 | 0 | 1 | 1 | 2010 | 4 × 400 metriä |
Portugali yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 16. | 16 | 12 | 9 | 37 |
Portugali on kuulunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailujen mitalimaihin vuodesta 1982 alkaen. Ensimmäisen pistesijansa maa saavutti vuonna 1950 mutta seuraavan vasta Ateenassa 1982. Yksittäisten kisojen mitalitilastossa se on parhaimmillaan sijoittunut seitsemänneksi. Kaikkiaan Portugali on saavuttanut 16 kultamitalia sekä 21 muuta mitalia. Koko EM-kisahistorian mitalitilastossa se on 16. sijalla.
Portugalin menestyneimmät EM-kisaurheilijat ovat kolme kultamitalia voittaneet maratoonari Rosa Mota ja Nigeriasta muuttanut pikajuoksija Francis Obikwelu. Maan 35 mitalista suurin osa on 1 500 metrin tai sitä pidemmiltä juoksumatkoilta. Obikwelu on saavuttanut neljä mitalia pikajuoksuista ja lisäksi neljä mitalia on kävelyistä, kolme kolmiloikasta, kaksi pituushypystä ja yksi kuulantyönnöstä.
Portugalin EM-mitalit kisoittain

Portugali saavutti EM-kilpailuissa ensimmäisen pistesijansa Brysselissä 1950, kun Alvaro Dias sijoittui pituushypyssä neljänneksi. Tämä pysyi maan ainoana pistesijana vuoteen 1982, jolloin Ateenassa Rosa Mota voitti maratonin. Mota uusi voittonsa kaksissa seuraavissa kisoissa. Splitissä 1990 mitaleille ylsi myös 1 500 metrin juoksija Mário Silva. Kuuteen mitaliin maa on yltänyt Budapestissa 1998 ja Amsterdamissa 2016. Budapestissä António Pinto voitti 10 000 metrin juoksun ja Manuela Machado toistamiseen maratonin, minkä lisäksi neljä muuta urheilijaa pääsi mitaleille. Amsterdamissa Sara Moreira voitti puolimaratonin ja Patrícia Mamona kolmiloikan ja lisäksi Portugali voitti naisten puolimaratonin joukkuekilpailun. Lisäksi kolme muuta urheilijaa pääsi mitaleille. Berliinissä 2018 Nelson Évora voitti kolmiloikan ja Inês Henriques 50 kilometrin kävelyn.
| Kisavuosi ja -paikka | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1934–1978 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1982 Ateena | 1 | 0 | 0 | 1 | 14. |
| 1986 Stuttgart | 1 | 0 | 0 | 1 | 9. |
| 1990 Split | 1 | 0 | 1 | 2 | 8. |
| 1994 Helsinki | 2 | 1 | 0 | 3 | 9. |
| 1998 Budapest | 2 | 3 | 1 | 6 | 8. |
| 2002 München | 1 | 1 | 1 | 3 | 11. |
| 2006 Göteborg | 2 | 1 | 1 | 4 | 8. |
| 2010 Barcelona | 0 | 4 | 1 | 5 | 17. |
| 2012 Helsinki | 1 | 1 | 1 | 3 | 12. |
| 2014 Zürich | 0 | 0 | 1 | 1 | 23. |
| 2016 Amsterdam | 3 | 1 | 2 | 6 | 7. |
| 2018 Berliini | 2 | 0 | 0 | 2 | 11. |
| Yhteensä | 16 | 12 | 9 | 37 | 16. |
Portugalin EM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet | Lajit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Francis Obikwelu | 3 | 1 | 0 | 4 | 2002–2006 | 100 metrin juoksu, 200 metrin juoksu |
| Rosa Mota | 3 | 0 | 0 | 3 | 1982–1990 | maraton |
| Manuela Machado | 2 | 0 | 0 | 2 | 1994–1998 | maraton |
| Sara Moreira | 1 | 1 | 1 | 3 | 2010–2016 | 5 000 metrin juoksu, puolimaraton |
| Fernanda Ribeiro | 1 | 1 | 0 | 2 | 1994–1998 | 5 000 metrin juoksu, 10 000 metrin juoksu |
| Ana Dulce Félix | 1 | 1 | 0 | 2 | 2012–2016 | 10 000 metrin juoksu |
| Patrícia Mamona | 1 | 1 | 0 | 2 | 2012–2016 | kolmiloikka |
| António Pinto | 1 | 0 | 0 | 1 | 1998 | 10 000 metrin juoksu |
| Naide Gomes | 0 | 2 | 0 | 2 | 2006–2010 | pituushyppy |
| Jéssica Augusto | 0 | 1 | 3 | 4 | 2010–2016 | 5 000 metrin juoksu, 10 000 metrin juoksu, puolimaraton, maraton |
| Rui Silva | 0 | 1 | 1 | 2 | 1998–2002 | 1 500 metrin juoksu |
| João Vieira | 0 | 1 | 1 | 2 | 2006–2010 | 20 kilometrin kävely |
| Conceicão Ferreira | 0 | 1 | 0 | 1 | 1994 | 10 000 metrin juoksu |
| Carla Sacramento | 0 | 1 | 0 | 1 | 1998 | 1 500 metrin juoksu |
| Mário Silva | 0 | 0 | 1 | 1 | 1990 | 1 500 metrin juoksu |
| Susana Feitor | 0 | 0 | 1 | 1 | 1998 | 10 kilometrin kävely |
| Tsanko Arnaudov | 0 | 0 | 1 | 1 | 2016 | kuulantyöntö |
| Nelson Évora | 1 | 0 | 0 | 1 | 2018 | kolmiloikka |
| Inês Henriques | 1 | 0 | 0 | 1 | 2018 | 50 kilometrin kävely |
Kroatia yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 27. | 6 | 1 | 3 | 10 |
Kroatia on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin vuodesta 1994. Aiemmin sen urheilijat edustivat Jugoslaviaa. Omana joukkueenaan Kroatia on saavuttanut kymmenen mitalia, joista kuusi on kultaa. EM-kisojen mitalitilastossa se on 27. sijalla. Vuoden 1990 EM-kilpailut käytiin silloin Jugoslaviaan mutta nykyisin Kroatiaan kuuluvassa Splitin kaupungissa.
Kroatialle Euroopan-mestaruuksia ovat voittaneet kiekonheittäjä Sandra Perković viidesti (vuosina 2010, 2012, 2014, 2016 ja 2018) ja korkeushyppääjä Blanka Vlašić kerran (vuonna 2010). EM-mitalille ovat edellisten lisäksi yltäneet 1 500 metrin juoksija Branko Zorko Helsingissä 1994, pituushyppääjä Siniša Ergotić Münchenissä 2002, korkeushyppääjä Ana Šimić Zürichissä 2014 ja keihäänheittäjä Sara Kolak Amsterdamissa 2016.
Kroatian menestys kisoittain

Helsingissä 1994 pronssia 1 500 metrin juoksussa saavuttanut Branko Zorko oli kisoissa ainoa kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt kroatialainen. Budapestissa 1998 yksikään kroatialainen ei päässyt pistesijoille. Münchenissä 2002 Siniša Ergotić saavutti hopeaa pituushypyssä ja Blanka Vlašić sijoittui viidenneksi korkeushypyssä. Göteborgissa 2006 neljänneksi korkeushypyssä sijoittunut Vlašić oli ainoa pistesijoille yltänyt kroatialainen. Barcelonassa 2010 kultaa voittaneiden Vlašićin ja kiekonheittäjä Sandra Perkovićin lisäksi kahdeksan parhaan joukkoon pääsi vain kuulantyönnössä viidenneksi sijoittunut Nedžad Mulabegović. Helsingissä 2012 Sandra Perković voitti toistamiseen kultaa ja oli ainoa kahdeksan parhaan joukkoon yltänyt kroatialainen. Zürichissä 2014 Perković voitti kolmannen kultamitalinsa ja Ana Šimić saavutti korkeushypyssä pronssia, ja pistesijalle neljänneksi ylsivät Stipe Žunić kuulantyönnössä ja Lisa Nemec maratonilla. Amsterdamissa 2016 Perković voitti neljännen kultamitalinsa ja Sara Nolak saavutti keihäänheitossa pronssia, ja lisäksi seitsemänneksi sijoittui seiväshyppääjä Ivan Horvat. Berliinissä 2018 Perković voitti viidennen kultamitalinsa ja lisäksi seitsemänneksi sijoittui kuulantyöntäjä Stipe Žunić.
| Kisapaikka ja -vuosi | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 Helsinki | 0 | 0 | 1 | 1 | 22. |
| 1998 Budapest | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2002 München | 0 | 1 | 0 | 1 | 23. |
| 2006 Göteborg | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2010 Barcelona | 2 | 0 | 0 | 2 | 10. |
| 2012 Helsinki | 1 | 0 | 0 | 1 | 17. |
| 2014 Zürich | 1 | 0 | 1 | 2 | 13. |
| 2016 Amsterdam | 1 | 0 | 1 | 2 | 14. |
| 2018 Berliini | 1 | 0 | 0 | 1 | 18. |
| Yhteensä | 6 | 1 | 3 | 10 | 27. |
Kroatian EM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet | Lajit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Sandra Perković | 5 | 0 | 0 | 5 | 2010–2018 | kiekonheitto |
| Blanka Vlašić | 1 | 0 | 0 | 1 | 2010 | korkeushyppy |
| Siniša Ergotić | 0 | 1 | 0 | 1 | 2002 | pituushyppy |
| Branko Zorko | 0 | 0 | 1 | 1 | 1994 | 1 500 metrin juoksu |
| Ana Šimić | 0 | 0 | 1 | 1 | 2014 | korkeushyppy |
| Sara Kolak | 0 | 0 | 1 | 1 | 2016 | keihäänheitto |
Pauliina

| Pauliina, Paulina |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  Pauliina: 22. kesäkuuta
– ruotsinkielinen:  Paulina: 22. kesäkuuta
– ortodoksinen:  3. kesäkuuta
Muunnelmia:  Paula, Liina, Polina
Vastineita eri kielissä:  Pauliine, Pauline
Nimen alkuperä:  Paulus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pauliina on suomalainen naisen etunimi. Monissa kielissä vastaava nimi esiintyy muodossa Paulina. Nimi  tulee latinan kielen sanasta Paulinus, joka tarkoittaa pientä tai vähäistä.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 33 134 henkilöä on saanut etunimekseen Pauliina. Eniten Pauliinoita syntyi vuosina 1980–1999 eli yli 17 000 henkilöä. Muodossa Paulina nimi on annettu Suomessa 2 396 henkilölle.
Pauliinan nimipäivä on suomalaisessa almanakassa 22. kesäkuuta, samoin Paulinan nimipäivä suomenruotsalaisessa almanakassa.
Kuvitteellisia Pauliinoja

Pauliina, Timo Harjunpään esikoistytär Matti Yrjänä Joensuun teoksissa
Päivi Alasalmen 'Tuo tumma nainen' (Gummerus 2006) -romaanin Oton vaimo kaunis vaimo, Pauliina.
Paulina Hlinka, Bertin päiväkirjat
Pauliina Sorjonen, tv-sarjasta Sorjonen.
Muita Pauliinoja

pauliinabegonia (Begonia Elatior-hybr.) on begoniakasveihin eli vinolehtikasvihin kuuluu syksyllä kukkiva huonekasvi.
Kauko Röyhkän kappale 'Pauliina, rantatyttö' albumilla Etsijät
Otos 77 -yhtyeen kappale, 'Pauliina'
Esa Nummelan esittämä kappale Tähtitaivas CD:llä (Suomen Mediamusiikki, 2002), 'Pauliina'
Kalle Rankan esittämä kappale Tuhlattu rakkaus CD:llä (Sora-Sounds, 2003), 'Pauliina'
hämeenlinnalaisen Jana Överlundin perustaman popyhtyeen (ilm. vuonna 2005) albumin nimi, 'Pauliina'
Kaija Kärkisen esittämä kappale Sodassa ja rakkaudessa CD:llä (EMI Music Finland, 2005), 'Pauliina'
Suurlähettiläät-yhtyeen kappale (Suomipoppia 12, 2008) 'C-rapun Pauliina'
SuNny (pelaaja)

| Miikka Kemppi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. elokuuta 1994 (ikä 30)
Elektronisen urheilun pelaaja
Lempinimi:  Veli aurinkoinen
Pelaajanimi:  suNny
Aktiivisena:  2013–
Nyk. joukkue:  TITANS
Rooli:  Kivääripelaaja
Peli:  Counter-Strike: Global Offensive
Ammattilaisjoukkueet
2015 2015 2016 2017 2017–2019 2019–2021 2022−:  Team Menace Mixcat ENCE eSports Penta eSports Mousesports ENCE eSports TITANS
Miikka ”suNny” Kemppi (s. 24. elokuuta 1994) on suomalainen elektronisen urheilun ammattilainen. Hän oli vuonna 2018 
HLTV:n arvion mukaan yksi maailman 20 parhaasta Counter-Strike: Global Offensive -pelaajasta. Kemppi on edustanut sveitsiläistä esports-organisaatiota TITANS (tunnettiin aiemmin nimellä GORILLAZ) huhtikuusta 2021 eteenpäin. TITANS-organisaatio ilmoitti Twitterissä 16.10.2022, että heidän CS:GO-kokoonpanonsa on myynnissä.
Ura > Uran alku (2013)

Kempin ammattilaisura alkoi vuonna 2013, kun Kemppi liittyi TooMuchVideoGames-nimiseen joukkueeseen. Joukkue ehti pelata TMVG-nimen alla vajaat kaksi viikkoa, kunnes Suomen suurin elektronisen urheilun organisaatio ENCE eSports osti joukkueen. ENCE:ssä Kemppi kerkesi pelata vajaat 3 viikkoa kunnes hän lähti seurasta.lähde?
Kemppi oli ilman joukkuetta vajaan kuukauden verran kunnes liittyi Walla Walla Wasp Wackers -nimiseen joukkueeseen yhdessä Aleksi Jallin kanssa. Vajaat kaksi kuukautta myöhemmin ENCE eSports osti jälleen Kempin edustaman joukkueen itselleen.lähde?
Ura > Major-karsinnat (2015-2016)

Helmikuussa 2015 Kemppi liittyi suomalaiseen Team Menacen joukkueeseen. Menacen joukkue kuitenkin hajosi kesäkuussa ja Kemppi liittyi ENCORE:n riveihin. Tunnettu saksalainen tietokonevälineiden valmistaja Roccat osti silloisen ENCORE:n itselleen. Syyskuussa Roccatin joukkue hajosi, vaikkei asiasta julkisesti tiedotettukaan. Kempillä oli kuitenkin voimassa oleva sopimus joukkueen kanssa, mutta pelasi siitä huolimatta pelasi Mixcat-nimisessä joukkueessa.lähde?
Mixcat voitti netissä pelatut karsintaottelut ja eteni Ruotsiin LAN-karsintoihin. LAN-karsintojen panoksena oli paikka pelintekijän Valven majorturnaukseen. Roccat toimi Mixcatin sponsorina Ruotsissa järjestetyssä tapahtumassa. Mixcat ei kuitenkaan pärjännyt ja sijoittui jaetuille sijoille 13-16.
Ura > Täysipäiväiseksi ammattilaiseksi eteneminen (2016-2017)

Tammikuussa 2016 ENCE eSports paljasti uuden CS:GO -joukkueensa. Kemppi palasi tuolloin ENCE:n riveihin kuukausipalkkaisena ja oli täten myös ensimmäinen Suomessa pelaava CS:GO ammattilainen. Joukkue sai heti ympärilleen suuren fanijoukon ja joukkue ilmoitti tavoitteekseen olla maailman TOP20-joukkue.
Suurista odotuksista huolimatta ENCE:n saavutukset jäivät vähiin. Lokakuussa 2016 Kemppi saavutti uransa ensimmäisen ison kansainvälisen turnausvoiton kun Kempin edustama ENCE voitti yllättäen Jakartassa pidetyt epäviralliset MM-kisat.
Joulukuussa 2016 Kemppi kävi pelaamassa saksalaisen Penta eSportsin riveissä muutaman pelin. Kempin otteet vakuuttivat, ja tammikuussa Penta ilmoitti Kempin liittyvän saksalaisten riveihin.
Kempin edustama Penta yllätti kaikki, kun joukkue alkoi yhtäkkiä menestymään joukkueen huonosta maineesta huolimatta. Toukokuussa Kempin edustama Penta saavutti ensimmäisen merkittävän turnausvoiton kun se voitti yllättäen Leicesterissä pidetyn ESEA Global Challengen josta voittajajoukkue tienasi 18 000 Yhdysvaltain dollaria (noin 15 200 euroa). Heti seuraavalla viikolla Kempin edustama Penta jatkoi yllätysvoittoja, kun se voitti Minor-turnausten nettikarsinnat. Kesäkuussa Penta voitti Farmskins Championship #1 -tapahtuman, josta joukkue tienasi 15 000 Yhdysvaltain dollaria (noin 12 700 euroa). Muutamaa päivää myöhemmin Kempin joukkue sijoittui toiseksi Bukarestissa pidetyssä Minor-turnauksessa. 2-sija tarkoitti, että Kempin edustama joukkue pääsi PGL Major Krakow 2017 karsintoihin. Karsinoissa Kempin joukkue jatkoi yllätysvoittojaan ja eteni Major-turnaukseen voittamalla 3 ottelua ja häviämällä yhden.
Majoreilla Pentan lento loppui kun joukkue hävisi kolme peliä ja voitti yhden tippuen jatkosta.
Ura > Uusi alku Mousesportsilla ja siirto ENCE:en (2017-)

Elokuussa 2017 Pentan paikallisvastustaja, toinen saksalais­seura Mousesports ilmoitti ostaneensa Kempin Pentasta. Kyseessä oli Kempin uran suurin siirto. Joukkue menestyi vuoden 2018 erinomaisesti, sen voittaessa muun muassa ESL New York -turnauksen sekä kaksi StarSeries-kautta ollen korkeimmillaan maailmanlistan kolmas.
Kempillä oli sopimus seurassa vuoden 2019 loppupuolelle saakka, mutta vuoden 2019 vaihteessa Mousesportsin Counter Strike -joukkue hajosi. Kempin sanojen mukaan joukkue jouduttiin rakentamaan uudelleen. Maaliskuussa 2019 uusi joukkue paljastettiin, mutta Kemppi ei kuulunut siihen. Kempin siirtoa sekä ENCE:en että Cloud9:ään huhuttiin, mutta kumpikaan siirto ei varmistunut ja Kemppi jäi täten ilman aktiivista seuraa.
Kempin siirto ENCE:en varmistui lopulta elokuussa 2019. Kemppi korvaa joukkueessa Aleksi "Aleksib" Virolaisen.
Ura > Lähtö Encestä ja uusi joukkue (2021–)

Kemppi penkitettiin yhteisymmärryksessä ENCE:n kanssa vuoden 2020 joulukuussa. Huhtikuussa 2021 hänen ilmoitettiin palaavan jälleen pelikentille uudessa kansainvälisessä kokoonpanossa, johon kuuluu myös suomalainen Jere "sergej" Salo.
Viro yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 31. | 3 | 6 | 4 | 13 |
Viro on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin vuosina 1934 ja 1938 sekä uudelleen itsenäistymisensä jälkeen vuodesta 1994. Maa on saavuttanut yhteensä 13 mitalia, joista kolme on kultaa. EM-kisojen mitalitilastossa se on 31. sijalla.
Virolle Euroopan-mestaruuden ovat voittaneet kuulantyöntäjät Arnold Viiding ja Aleksander Kreek 1930-luvulla sekä kymmenottelija Erki Nool Budapestissa 1998. Nool oli maan ensimmäinen kaksinkertainen EM-mitalisti, sillä hän saavutti myös hopeaa Münchenissä 2002. Hänen jälkeensä kiekonheittäjä Gerd Kanter on saavuttanut neljä mitalia, kolme hopeaa ja yhden pronssin.
Viron menestys  kisoittain

Torinon EM-kilpailuissa 1934 Viro saavutti kaksi mitalia. Arnold Viiding voitti kultaa kuulantyönnössä ja Gustav Sule saavutti pronssia keihäänheitossa. Viiding sijoittui lisäksi kiekonheitossa viidenneksi. Pariisissa 1938 kuulantyönnön voittanut Aleksander Kreek oli ainoa virolaismitalisti. Keihäänheitossa Gustav Sule sijoittui neljänneksi ja Friedrich Issak viidenneksi. Ruudi Toomsalu sijoittui pituushypyssä viidenneksi.
Helsingin EM-kilpailuissa 1994 seiväshyppääjä Valeri Bukrejev sijoittui kahdeksanneksi ja oli ainoa pistesijoille yltänyt virolainen. Budapestissa 1998 Erki Nool voitti kymmenottelussa kultaa mutta muita virolaisia ei pistesijoille päässyt. Münchenissä 2002 Nool saavutti hopeaa, kuten myös maratonjuoksija Pavel Loskutov. Jane Salumäe sijoittui naisten maratonilla neljänneksi ja Aleksander Tammert miesten kiekonheitossa viidenneksi. Göteborgissa 2006 Viron mitalistit ja samalla ainoat kahdeksan parhaan joukkoon yltäneet olivat kiekonheiton hopeamitalisti Gerd Kanter ja pronssimitalisti Aleksander Tammert. Barcelonassa 2010 Viron saaliina oli kaksi pistesijaa: neljänneksi sijoittuivat kiekonheittäjä Gerd Kanter ja kymmenottelija Mikk Pahapill. Helsingissä 2012 Gerd Kanter saavutti kiekonheitossa hopeaa ja Rasmus Mägi sijoittui 400 metrin aitajuoksussa viidenneksi. Zürichissä 2014 Kanter ja Mägi saavuttivat lajeissaan hopeaa, minkä lisäksi Viro saavutti kaksi pistesijaa. Amsterdamissa 2016 Kanter sai pronssia ja lisäksi neljä urheilijaa saavutti pistesijan. Berliinissä 2018 Magnus Kirt saavutti keihäänheitossa pronssia ja lisäksi kolme urheilijaa saavutti pistesijan.
| Kisapaikka ja -vuosi | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1934 Torino | 1 | 0 | 1 | 2 | 8. |
| 1938 Pariisi ja Wien | 1 | 0 | 0 | 1 | 10. |
| 1994 Helsinki | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 1998 Budapest | 1 | 0 | 0 | 1 | 15. |
| 2002 München | 0 | 2 | 0 | 2 | 20. |
| 2006 Göteborg | 0 | 1 | 1 | 2 | 22. |
| 2010 Barcelona | 0 | 0 | 0 | 0 | - |
| 2012 Helsinki | 0 | 1 | 0 | 1 | 23. |
| 2014 Zürich | 0 | 2 | 0 | 2 | 17. |
| 2016 Amsterdam | 0 | 0 | 1 | 1 | 27. |
| 2018 Berliini | 0 | 0 | 1 | 1 | 25. |
| Yhteensä | 3 | 6 | 4 | 13 | 31. |
Viron EM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet | Lajit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Erki Nool | 1 | 1 | 0 | 2 | 1998–2002 | kymmenottelu |
| Arnold Viiding | 1 | 0 | 0 | 1 | 1934 | kuulantyöntö |
| Aleksander Kreek | 1 | 0 | 0 | 1 | 1938 | kuulantyöntö |
| Gerd Kanter | 0 | 3 | 1 | 4 | 2006–2016 | kiekonheitto |
| Pavel Loskutov | 0 | 1 | 0 | 1 | 2002 | maraton |
| Rasmus Mägi | 0 | 1 | 0 | 1 | 2014 | 400 metrin aitajuoksu |
| Gustav Sule | 0 | 0 | 1 | 1 | 1934 | keihäänheitto |
| Aleksander Tammert | 0 | 0 | 1 | 1 | 2006 | kiekonheitto |
| Magnus Kirt | 0 | 0 | 1 | 1 | 2018 | keihäänheitto |
K-300P Bastion-P

K-300P Bastion-P (Nato-raportointinimi SSC-5 Stooge) on venäläinen rannikkopuolustusjärjestelmä, joka käyttää 3M55/Yakhont meritorjuntaohjusta. Järjestelmä on tarkoitettu aluevesien hallintaan.
Bastion-P on otettu käyttöön vuonna 2010. Bastion-S (K-300S) on kehityksen alla.
Aiempi Bal-järjestelmä käyttää Kh-35-ohjusta.
Tšekkoslovakia yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 15. | 16 | 16 | 27 | 59 |
Tšekkoslovakia osallistui yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin ensimmäisen kerran vuonna 1934 ja viimeisen kerran vuonna 1990, jonka jälkeen maa jakaantui Tšekiksi ja Slovakiaksi. Tšekkoslovakian urheilijat saavuttivat yhteensä 59 EM-mitalia, joista 16 on kultaa. Maa on EM-kisojen kaikkien aikojen mitalitilastossa 15. sijalla. Tšekkoslovakian pääkaupunki Praha isännöi vuoden 1978 EM-kilpailuja.
Tšekkoslovakian EM-mitalit kisoittain

| Kisapaikka ja -vuosi | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1934 Torino | 0 | 0 | 1 | 1 | 13. |
1938 Pariisi / Wien: -
| 1946 Oslo | 0 | 0 | 4 | 4 | 13. |
| 1950 Bryssel | 3 | 0 | 3 | 6 | 6. |
| 1954 Bern | 4 | 2 | 5 | 11 | 2. |
| 1958 Tukholma | 1 | 2 | 1 | 4 | 6. |
| 1962 Belgrad | 0 | 1 | 1 | 2 | 14. |
| 1966 Budapest | 1 | 0 | 0 | 1 | 10. |
| 1969 Ateena | 2 | 1 | 2 | 5 | 5. |
| 1971 Helsinki | 2 | 1 | 1 | 4 | 4. |
| 1974 Rooma | 0 | 3 | 2 | 5 | 13. |
| 1978 Praha | 0 | 2 | 3 | 5 | 12. |
| 1982 Ateena | 1 | 4 | 4 | 9 | 5. |
| 1986 Stuttgart | 1 | 0 | 0 | 1 | 9. |
| 1990 Split | 1 | 0 | 0 | 1 | 9. |
| Yhteensä | 16 | 16 | 27 | 59 | 15. |
Tšekkoslovakian menestyneimmät EM-kisaurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet | Lajit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Emil Zátopek | 3 | 0 | 1 | 4 | 1950–1954 | 5 000 metrin juoksu, 10 000 metrin juoksu |
| Dana Zátopková | 2 | 0 | 0 | 2 | 1954–1958 | keihäänheitto |
| Josef Doležal | 1 | 1 | 0 | 2 | 1954 | 10 000 kilometrin kävely, 50 kilometrin kävely |
| Ludvík Daněk | 1 | 1 | 0 | 2 | 1971–1974 | kiekonheitto |
| Jozef Pribilinec | 1 | 1 | 0 | 2 | 1982–1986 | 20 kilometrin kävely |
| Jiří Skobla | 1 | 0 | 1 | 2 | 1954–1958 | kuulantyöntö |
| Imrich Bugár | 1 | 0 | 1 | 2 | 1978–1982 | kiekonheitto |
| Pavol Blažek | 1 | 0 | 1 | 2 | 1982–1990 | 20 kilometrin kävely |
Venäjä yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 7. | 50 | 51 | 57 | 158 |
Venäjä on osallistunut yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin vuodesta 1994 lähtien. Aiemmin sen urheilijat kilpailivat Neuvostoliittoa edustaen. Venäjä on saavuttanut yhteensä 158 mitalia, joista 50 on kultaa. EM-kisojen mitalitilastossa se on seitsemännellä sijalla. Seitsemissä kisoissa, joihin maa on osallistunut, se on kolmesti sijoittunut kisojen mitalitilastossa ensimmäiseksi.
Vuosien 2016 ja 2018 EM-kilpailuihin Venäjä ei saanut osallistua kansainvälisen yleisurheiluliiton suljettua maan pois kansainvälisestä toiminnasta jatkuvien dopingongelmien vuoksi.
Venäjän menestynein EM-kisaurheilija on kolme kultamitalia ja kolme himmeämpää mitalia pikajuoksuissa voittanut Irina Privalova. Venäjän 50 kultamitalista 35 on naisten ja 15 miesten lajeista.