stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Irjanteen kirkko
Historia > Varhaisvaiheet

Eurajoen seurakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1346, mutta se perustettiin todennäköisesti jo 1200-luvulla. Perimätiedon mukaan Irjanteen kappeli rakennettiin Eurajoen rannalla sijainneen pakanallisen kulttipaikan läheisyyteen jo 70 vuotta Pyhän Henrikin kuoleman jälkeen 1200-luvun alussa. Yläjuoksulle matkanneet purjehtijat joutuivat joessa olevan kosken vuoksi rantautumaan ja vetämään aluksensa sen ohitse, mikä mahdollisesti vaikutti kirkon sijaintipaikkaan. Merenkulkijoiden vaikutukseen viittaa myös, että Irjanteen kappeli oli nimetty heidän suojeluspyhimyksensä Pyhä Pietarin mukaan.
Kyseessä oli Eurajoen ensimmäinen kristillinen pyhäkkö, mutta Irjanteesta ei kuitenkaan kehittynyt pitäjän kirkollista keskusta. Eurajoen historiaa tutkineen Ulla Heinon mukaan tämä johtuu todennäköisesti siitä, että 1300-luvulle tultaessa Eurajoki muuttui maankohoamisen johdosta purjehduskelvottomaksi. Asutuksen painopiste siirtyi lähemmäs rannikkoa Viloisiin, jonne 1300-luvun alussa rakennettiin seurakunnan emäkirkko. Myös maallisen vallan painopiste oli Liinmaan linnan myötä joen alajuoksulla. Irjanteesta ei lopulta tullut edes kappeliseurakuntaa, vaan se jäi rukoushuonekunnaksi, jolla ei ollut omaa pappia.
Kappelia seuranneen toisen kirkon rakentamisajankohdasta ei ole tietoa, sillä suurin osa Irjanteen kirkon arkistoista tuhoutui Eurajoen pappilan tulipalossa vuonna 1804. 1640-luvulla kirkko oli eirttäin huonossa kunnossa, jolloin Vuojoen kartano sai Tukholmasta määräyksen purkaa sen ja rakentaa paikalle kartanon päärakennuksen. Tarkoitus oli ilmeisesti kitkeä kansan parista viimeiset katoliset käsitykset ja johtaa heidät puhdasoppisen luterilaisen emäkirkon asiakkaiksi. Määräystä ei kuitenkaan noudatettu asukkaiden vastustuksesta johtuen. Kappelin ylläpitoa jatkettiin edelleen, vaikkei sen korjaamiseen saatu varoja seurakunnalta. Katolisella ajalla Irjanteen kirkko oli uhrikirkko, jolla ajateltiin olevan parantavia voimia ja sen uskottiin auttavan ihmisiä vaikeiden aikojen yli. Tämän vuoksi kirkolle uhrattiin joko rahaa tai omaisuutta. Perinne säilyi uskonpuhdistuksen jälkeen aina 1700-luvun alkuun saakka, jolloin uhriarkkuun pudotettavien lanttien kuviteltiin parantavan sairauksia.
Historia > Nykyinen kirkko

Isonvihan jälkeen seudun asukkaat päättivät vihdoin rakentaa uuden kirkon. Työt käynnistyivät keväällä 1731 Merimaskusta kotoisin olleen Kaarle Killaisen johdolla. Kirkko valmistui 24. syyskuuta ja ensimmäinen jumalanpalvelus pidettiin saman vuoden joulukuussa. Vuonna 1758 rakennettiin uusi kellotapuli, josta vastasi porilainen rakennusmestari Thomas Ravonius. Kirkon saarnastuoli koristeltiin maalauksilla ilmeisesti 1775. Kirkkoa korjattiin ensimmäisen kerran vuonna 1788, jonka jälkeen se oli taas vuosikymmeniä vailla kunnossapitoa. 1830-luvulla kirkko oli päässyt niin huonoon kuntoon, että tuomiokapitulin ja seurakunnan aikomuksena oli huutokaupata rakennukset purettavaksi ja perustaa tuotoilla lainajyvästö. Asukkaat halusivat edelleen säilyttää kirkon ja lopulta se jäi vain pois säännöllisestä käytöstä. Jumalanpalveluksia ryhdyttiin järjestämään muutamia kertoja vuodessa suurimpien kirkkopyhien yhteydessä sekä kesäkuukausina.
Vuonna 1891 kirkko maalattiin ulko- ja sisäpuolelta, lattialankut uusittiin ja alkuperäinen paanukatto korvattiin pärekatolla. Lisäksi sisätiloissa tehtiin koristemaalauksia. Toisen maailmansodan jälkeen jumalanpalveluksia ryhdyttiin pitämään kesätorstaisin. Vuosina 1961–1962 kirkko maalattiin sisäpuolelta ja 200-vuotisjuhlien yhteydessä uusittu pärekatto vaihdettiin jälleen paanukatoksi. Vuosina 1980–1981 kirkko maalattiin ulkoa ja lattaritaulu konservoitiin. Samalla se sai myös sähkövalaistuksen. Viimeisin remontti tehtiin 2013, jolloin paanukatto tervattiin ja kirkon ulkoseinät maalattiin.
Hautausmaa ja ympäristö

Kirkon hautausmaata käyttivät Irjanteen lisäksi Huhdan, Kainun ja Mullilan kylät. Hautaaminen lopetettiin vuonna 1892, jolloin Irjanteen hautausmaa otettiin käyttöön. Hautausmaalla on edelleen nähtävissä muutamia 1800-luvun hautamuistomerkkejä ja lisäksi kirkon alla on muurihautoja. Kirkkomaalla on myös testamenttilahjoituksena vuonna 1981 pystytetty Marjatta Weckströmin veistos Elämänpuu.
Kirkonmäellä kellotapulin edustalla on Vuojoen kartanon isännän sotamarsalkka Åke Tottin muistomerkki, joka on paljastettu 1976. Paikalla on myös hevospuomi, johon 1977 kiinnitettiin ”Eorjoe heose” (Eurajoen hevosen) muistolaatta. Lainamakasiinissa toimii Eurajoen kotiseutumuseo ja ruiskuhuoneessa on palokalustonäyttely. Viereisellä tontilla sijaitsevat Eurajoen maatalousmuseo ja entinen kansakoulu, jossa toimii koulumuseo. Kirkon itäpuolella on Eurajoen koski, johon Åke Tott perusti sahan 1630-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Irjanteen kirkko Wikimedia Commonsissa
Kirkon julkisivu etelään. Aalto-yliopiston oppilastyö vuodelta 2010.
Lainamakasiini, kellotapuli ja ruiskuhuone.
Vapaat markkinat

Vapaat markkinat on taloudessa tilanne, jossa tietyn hyödykkeen hinta muodostuu myyjien ja ostajien yhteisellä päätöksellä markkinoilla ilman rajoitteita tai säädöksiä. Kollektiivinen säätely torjutaan, sillä itsekkyyden katsotaan johtavan vapailla markkinoilla myös yhteisen edun toteutumiseen.
Käytännössä vain hyvin harva markkina on täysin vapaa säätelystä. Säädöksiä voidaan perustella esimerkiksi informaation epäsymmetrisyydellä, jonka vuoksi kuluttajan asemaa halutaan parantaa. Monien hyödykkeiden markkinoilla on myös epätäydellistä kilpailua, joka voi aiheuttaa markkinoille tehottomuutta.
Vapaat markkinat voivat myös viitata talouteen, jossa kaikkien hyödykkeiden hinnat muodostuvat alussa mainitulla tavalla. Hallinnon rooli on rajattu pelkästään omistusoikeuksien valvomiseen. Tämä on tietyssä mielessä markkinatalouden pisimmälle viety muoto, jossa ei ole veroja, tulleja tai muita säädöksiä kuten pakollisia vakuutuksia tai vähimmäispalkkaa. Vapaiden markkinoiden vastakohta on suunnitelmatalous, jossa hallinto määrittää hinnat; näiden välimaastossa on sekatalous.
Jotkut poliittiset aatteet, kuten markkinaliberalismi, pitävät markkinoiden vapautta tavoiteltavana asiana (kaikki hyödykkeet tuotettava markkinaehtoisesti).
Itävallan ja Suomen suhteet

Itävalta  Suomi
Itävallan ja Suomen suhteet alkoivat Itävallan tasavallan ja Suomen valtion välillä 29. maaliskuuta 1949. Suomen suurlähetystö sijaitsee Wienissä ja Itävallan suurlähetystö Helsingissä. Molemmat maat ovat Euroopan unionin jäseniä.
Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisessä maailmansodassa Itävalta-Unkari ja Suomi olivat aluksi vastakkaisilla puolilla, mutta myöhemmin Itävalta-Unkarin kanssa liittoutunut Saksa osallistui Suomen sisällissotaan hallituksen puolella. Sodan päätyttyä Itävalta-Unkari tunnusti Suomen itsenäisyyden.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen

Kun Itävalta-Unkari hajosi ensimmäisen maailmansodan jälkeen, Itävallasta tuli Suomen vastinpari suhteissa. Toisessa maailmansodassa Lapissa taisteli itävaltalaisia joukkoja aluksi Suomen liittolaisina. Myöhemmin syttyi Lapin sota, jossa saksalaiset ja itävaltalaiset sotilaat tuhosivat suuren osan Lappia.
Sekä Itävalta että Suomi liittyivät Euroopan unioniin 1. tammikuuta 1995. Suomi liittyi Natoon 4.4.2023, Itävalta ei liittynyt Natoon jatkuvan puolueettomuuspolitiikan vuoksi.
Ville Heino

Ville Heino voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Ville Heino, vapaapainija
Ville Heino, yrittäjä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ville Heino”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Ville Heino (vapaapainija)

Ville Heino (s. 22. elokuuta 1991 Pori) on suomalainen vapaapainija. Hän edusti urallaan Porin Paini-Miehiä. Häntä valmensivat vuodesta 2000 Harri Lehti ja vuodesta 2008 Ahto Raska.
Heino sijoittui MM-kilpailuissa 86 kg:n sarjassa seitsemänneksi vuonna 2018 sekä EM-kilpailuissa 2019 yhdenneksitoista. Junioreiden MM-kilpailujen 84 kg:n sarjassa hän sijoittui seitsemänneksi 2009 ja viidenneksi 2011.
Heino on voittanut suomenmestaruuden 84 kg:n sarjassa 2009, 2010, 2011 ja 97 kg:n sarjassa 2018 ja 2021, sekä lisäksi saanut 74 kg:n sarjassa SM hopeaa 2007 ja pronssia 2008.
Heino lopetti kilpailu-uransa keväällä 2021. Hän on valmistunut liikuntatieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta. Vuosina 2013–2017 hän paini ja opiskeli stipendiaattina Cambellin yliopistossa Pohjois-Carolinassa.
Myös hänen veljensä Jere Heino on vapaapainija.
Islington

| Islington |
| --- | --- |
 Islingtonin sijainti Lontoossa.
Kaupunki:  Lontoo
Muodollinen kreivikunta:  Suur-Lontoo
Koordinaatit:  51°32′31″N, 0°06′07″W
Pinta-ala:  14,8565 km2
Väkiluku:  239 142  (2018)
Lähialueet:  Haringey, Hackney, Lontoon City, Camden
 fiIslington 
Islington (London Borough of Islington, ['ɪzlɪŋtən]) on yksi Lontoon 32:sta kaupunkipiiristä ja sijaitsee Lontoon Cityn pohjoispuolella. Sen pinta-ala on 15 neliökilometriä, ja siellä asui vuonna 2017 noin 235 000 ihmistä. Alueelle kulkevat Lontoon metron linjat Northern Line, Victoria Line ja Piccadilly Line.
Alueella on asunut julkisuuden henkilöitä, kuten Tony Blair, George Orwell, Nick Hornby, Douglas Adams, Boris Johnson ja paremmin Johnny Rottenina tunnettu John Lydon.
Islington on jalkapalloseura Arsenalin kotipaikka. Alueella sijaitsevat seuran entinen kotistadion Highbury ja nykyinen Emirates Stadium.
Vaasan hätäkeskus

Vaasan hätäkeskus on yksi Suomen kuudesta hätäkeskuksesta. Sen vastuualueeseen kuuluvat Keski-Suomen, Pohjanmaan, Etelä- ja Keski-Pohjanmaan maakunnista tulevat hätäpuhelut, minkä lisäksi sillä on vastuullaan valtaosa ruotsinkielisistä hätäpuheluista. Toukokuussa 2023 Vaasan hätäkeskuksessa työskenteli 62 ihmistä.
Valkohilppa

| Valkohilppa |
| --- | --- |
 Valkohilpan kukka
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Ylälahko::  Rosanae
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Hilppakasvit Limnanthaceae
Suku::  Hilpat Limnanthes
Laji::  alba
Kaksiosainen nimi
 Limnanthes alba  Hartw. ex Benth. 
Katso myös
   Valkohilppa Wikispeciesissä   Valkohilppa Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valkohilppa (Limnanthes alba) on Pohjois-Amerikan lauhkeissa osissa, lähinnä Kalifornian ja Oregonin osavaltioissa sekä Kanadan Brittiläisessä Kolumbiassa ja Vancouverinsaarella kasvava yksivuotinen kukkiva kasvi. Englanniksi se tunnetaan myös nimellä meadowfoam, vapaasti käännettynä "niittyvaahtopää". Kasvin kukkiessa näyttää siltä kuin niityllä olisi merenvaahtoa.
Ulkonäkö ja koko

Valkohilppa on pystyvartinen, yksivuotinen kasvi. Juuresta kasvaa yksi tai muutama varsi, joista tulee noin 20–30 cm pitkiä. Juuristo on kuitumainen eikä kasva syvälle. Kasvi on parilehtinen, lehdet liuskaisia. Kukat ovat säännöllisiä ja täydellisiä, terälehdet noin 1–1,5 cm pitkiä. Kasvin siemenet ovat noin 3 mm kooltaan.
Kasvu

Kukissa on sekä heteet että emit, mutta pölytys vaatii mehiläisiä, koska heteet kypsyvät ennen kuin emit ovat ehtineet kypsyä. Kasvi kukkii touko–kesäkuussa. Kasvi sietää niin hiekkaista, multaista kuin savistakin maata eikä ole tarkka happamuudesta. Kasvi suosii kosteaa maaperää ja kaihtaa varjoa. Kasvia tavataan merenpinnan tasolta aina 1 200 metrin korkeuteen asti.
Käyttö

Valkohilppaa viljellään jonkin verran, sillä siitä saadaan syötäviin öljyihin kuuluvaa valkohilpan siemenöljyä, jota voidaan käyttää ihonhoitotuotteissa samaan tapaan kuin jojobaöljyä. Valkohilpan siemenöljy on vakaata, eikä siis härskiinny helposti. Sen sisältämistä rasvahapoista noin 95 % on pitkäketjuisia (C20–22) rasvahappoja. Öljy on E-vitamiinipitoista, hoitavaa, kosteuttavaa ja imeytyy ihoon hyvin. Jojobaöljyn ja ihmisen iholla olevan rasvan eli sebumin koostumusta pidetään samantyyppisinä. Valkohilpan siemenöljy on hyvin samankaltaista kuin jojobaöljy, joten sillä voisi korvata jojobaöljyn käyttöä. Valkohilpan siemenöljy on kolmanneksen jojobaöljyä edullisempaa, ja valkohilppa tuottaa satoa nopeammin.
Aiheesta muualla

A Comparison of Meadowfoam Seed Oil and Jojoba Oil (Arkistoitu – Internet Archive) (www.elementis-specialties.com) (englanniksi)
mikä kasvi on valkohilppa, bepanthen voiteessa on kyseistä kasvia (www.kirjastot.fi)
ITIS: Limnanthes alba (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Limnanthes alba (englanniksi)
Flora of North America: Limnanthes alba (englanniksi)
Valentin Ivanov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ivanov vuonna 2007. |  Ivanov vuonna 2007. |  Ivanov vuonna 2007. |  |
Miesten jalkapallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Melbourne 1956 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ranska 1960 |  |  |
|  Hopeaa | Espanja 1964 |  |  |
Valentin Kozmitš Ivanov (ven. Валентин Козьмич Иванов; 19. marraskuuta 1934 Moskova, Venäjän SFNT – 8. marraskuuta 2011 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut jalkapalloilija, olympiavoittaja, Euroopan mestari ja jalkapallovalmentaja.
Elämä ja ura

Seuratasolla Ivanov edusti Moskovan Torpedoa. Hän voitti joukkueessa Neuvostoliiton-mestaruuden 1960 ja 1965 sekä Neuvostoliiton cupin 1960. Ivanov teki Torpedossa 124 maalia ja on joukkueen historian paras maalintekijä.
Neuvostoliiton maajoukkueessa hyökkääjänä pelannut Ivanov voitti jalkapallon olympiakultaa Melbournessa 1956. Vuonna 1960 hän oli voittamassa kaikkien aikojen ensimmäistä jalkapallon Euroopan-mestaruutta. Chilen MM-kilpailuissa 1962 hän teki neljä maalia ja jakoi turnauksen maalikuninkuuden viiden muun pelaajan kanssa. Vuonna 1964 hän saavutti EM-hopeaa Neuvostoliiton hävittyä loppuottelussa Espanjalle. Ivanov pelasi urallaan 59 maaottelua ja teki niissä 26 maalia.
Pelaajauransa jälkeen Ivanov jatkoi valmentajana. Hän luotsasi Torpedon Neuvostoliiton-mestaruuteen 1976.
Ivanov kuoli pitkän sairauden jälkeen marraskuussa 2011. Hän oli kärsinyt viimeisinä vuosinaan Alzheimerin taudista.
Ivanov oli naimisissa telinevoimistelun olympiavoittaja Lidija Ivanovan (o.s. Kalinina) kanssa. Heidän poikansa Valentin Valentinovitš Ivanov on kansainvälinen jalkapallotuomari.
Vapaasta tahdosta?

| Vapaasta tahdosta? Käyttäytymisen evolutiivinen perusta |
| --- | --- |
Kirjailija:  Jussi Viitala
Kieli:  suomi
Genre:  eläinten käyttäytyminen
Kustantaja:  Atena
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  200
ISBN:  951-796-381-5

Edeltävä:  Inhimillinen eläin, eläimellinen ihminen
Seuraava:  Lenkkipolun luontokirja
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vapaasta tahdosta? Käyttäytymisen evolutiivinen perusta on Jussi Viitalan vuonna 2005 ilmestynyt kirja. Teoksen julkaisi Atena.
Aiheesta muualla

Leo Näreaho: Evoluutiofilosofia jää ohueksi (Arkistoitu – Internet Archive). Tieteessä tapahtuu 5/2005. (PDF)
JYPin SM-liigakausi 2023–2024

JYP pelasi kaudella 2023-2024 SM-Liigassa. Se sijoittui sijalle 13 runkosarjassa ja koko sarjassa.
| JYP kaudella 2023–2024 |
| --- | --- |
Sarja:  SM-liiga
Runkosarjassa:  13
Lopullinen sijoitus:  13
Joukkue
Toimitusjohtaja:  Jukka Seppänen
Urheilutoimenjohtaja:  Mikko Viitanen
Päävalmentaja:  Jukka Rautakorpi (syyskuu-joulukuu 2023), Mikko Heiskanen (joulukuu 2023-2024)
Kapteeni:  Robert Rooba, Teemu Eronen
J (ohjelmointikieli)

J on ohjelmointikieli, jonka kehittivät 1990-luvun alussa  Ken Iverson ja Roger Hui. Se on eräänlainen muunnelma APL-,  FP- ja  FL-ohjelmointikielistä.
J-ohjelmointikieltä ei saa sekoittaa  J++- tai J#-ohjelmointikielen kanssa.
Jotta vältyttäisiin toistamasta APL:n erikoismerkkiongelmaa, J sisältää ainoastaan perus-ASCII-merkistöä. Lisäksi pitääkseen jäsennyksen ja kielen yksinkertaisena ja jakaakseen muuten pienen määrän sopivia symboleista ASCII:sta, J:ssä monia merkkejä, joita yleensä käytetään pareina kuten [] () "" `` tai <>, saatetaan käyttää ilman pariaan.
J on hyvin voimakas ja sopii parhaiten matemaattiseen ja tilastotieteelliseen ohjelmointiin. J on MIMD-kieli.
Kuten alkuperäiset FP- ja F-kielet, J:kin tukee funktiotason ohjelmointia (tunnetaan myös nimellä korkean tason ohjelmointi) (huomaa, että funktiotason ohjelmointi ei ole sama kuin funktionaalinen ohjelmointi).
Toisin kuin useimmilla kielillä, jotka tukevat olio-ohjelmointia, J:n joustavan hierarkkisessa  nimitilassa (jossa jokaiselle nimelle on olemassa tietty locale) voidaan tehokkaasti käyttää runkorakenteena sekä luokkapohjaista- että  prototyyppipohjaista-ohjelmointia.
J ei ole  von Neumann -ohjelmointikieli, mutta sitä on kuitenkin mahdollista käyttää von Neumann -ohjelmatyyliin.
Vagrant Story

| Vagrant Story |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Square
Julkaisija:  Square
Ohjaaja:  Yasumi Matsuno
Säveltäjä:  Hitoshi Sakimoto
Ohjelmoija:  Taku Murata
Julkaistu:  JP 10. helmikuuta 2000EU 21. kesäkuuta 2000
Lajityyppi:  roolipeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: B (12 vuotta tai vanhempi)  ESRB: Teini-ikäisille  USK 12 
Alusta:  PlayStation
Jakelumuoto:  CD-ROM
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Vagrant Story on Squaren kehittämä ja julkaisema roolipeli. Peli on julkaistu vuonna 2000 PlayStationille, sekä myöhemmin PlayStation 3:lle, PlayStation Portablelle ja PlayStation Vitalle.
Kehitys

Pelin kehitti Squaresoftilla Yasumi Matsuno (ohjaus, käsikirjoitus) ja ryhmä Final Fantasy Tactics -pelin kehittäjiä.
Pelaaminen

Pelaaja ohjaa Ashley Riot -nimistä henkilöä, joka jahtaa kultin johtajaa nimeltä Sydney Losstarot. Peli yhdistää elementtejä toimintaseikkailusta ja tasohyppelystä roolipeliin.
Vastaanotto

Peli on saanut Pelit-lehden arvostelussa arvosanaksi 93/100.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9.6/10.
Aiheesta muualla

Vagrant Story MobyGamesissa (englanniksi)
The JRPG Genre, Ten Years After Vagrant Story (englanniksi)
Valtiotieteellinen yhdistys

| Valtiotieteellinen yhdistys |
| --- | --- |
Perustettu:  1935
Toimiala:  politiikan tutkimus
Kotipaikka:  Helsinki
Puheenjohtaja:  Hanna-Mari Kivistö
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valtiotieteellinen yhdistys – Statsvetenskapliga föreningen r.y. on vuonna 1935 perustettu politiikan tutkimuksen kansallinen tiedeseura, jonka tavoitteena on edistää valtiotieteellistä tutkimusta ja valtiotieteellisten kysymysten harrastusta Suomessa sekä osallistua alan kansainväliseen tieteelliseen yhteistoimintaan. Se julkaisee Politiikka-lehteä ja järjestää vuosittain Politiikan tutkimuksen päivät.
Toiminta

Valtiotieteellisen yhdistyksen tavoitteena on edistää valtiotieteellistä tutkimusta ja valtiotieteen harrastusta Suomessa. Lisäksi se osallistuu alan kansainväliseen toimintaan ja järjestää esitelmä- ja keskustelutilaisuuksia sekä julkaisee lehtiä ja kirjoja.
Yhdistystä johtaa johtokunta, jossa on puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja kymmenen muuta jäsentä.
Valtiotieteellinen yhdistys julkaisee vertaisarvioitua Politiikka-lehteä, Politiikasta.fi-verkkolehteä, Politiikan tutkimus ja yhteiskunta -jäsentiedotetta ja kirjasarjaa Books from Finnish Political Science Association. Lisäksi yhdistys järjestää vuosittain Politiikan tutkimuksen päivät.
Yhdistys edustaa Suomea International Political Science Associationissa ja Pohjoismaiden valtiotieteellisessä yhdistyksessä.
Historia

Valtiotieteellinen yhdistys perustettiin vuonna 1935. Sen ensimmäiseksi puheenjohtakjaksi valittiin Yrjö Ruutu, joka jatkoi tehtävässä vuoteen 1952. Ensimmäisenä sihteerinä toimi Paavo Hirvikallio. Yhdistys pyrki saamaan jäsenikseen valtiotieteitä, valtio-oikeutta ja kansainvälistä oikeutta yliopistossa tutkineet ja näitä asioita harrastaneet henkilöt. Yhdistyksen nimeksi vahvistettiin vuoden 1953 säännöissä Valtiotieteellinen yhdistys – Statsvetenskapliga föreningen r.y.
Yhdistys perusti vuonna 1959 Politiikka-jäsenlehtensä. Sitä edelsi yhdistyksen vuosikirja Valtio ja yhteiskunta vuosina 1945–1956. Lehtimuodolla pyrittiin nykyaikaistamaan julkaisun ulkomuotoa ja lisäämään ajankohtaisuutta. Sisäiseen tiedotukseen tarkoitettu Politiikan tutkimus ja yhteiskunta perustettiin vuonna 1975.
Yhdistyksen perustaja ja ensimmäinen puheenjohtaja oli kansainvälisen politiikan professori Yrjö Ruutu vuosina 1935–1952. Muita puheenjohtajia ovat olleet muun muassa Erik Allardt sekä Göran von Bonsdorff.
Aiheesta muualla

Valtiotieteellisen yhdistyksen verkkosivut
Politiikka-lehden verkkosivut
Politiikasta.fi-verkkolehti
Victor Horta

Victor Horta.
Victor Horta (6. tammikuuta 1861 Gent, Belgia – 8. syyskuuta 1947 Bryssel, Belgia) oli belgialainen arkkitehti. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä eurooppalaisista jugend-tyylin arkkitehdeista. Joissakin lähteissä annetaan Hortan suunnittelemalle Hôtel Tasselille Brysselissä asema ensimmäisenä jugend-tyylisenä rakennuksena.
Horta sai ensimmäisen kosketuksensa arkkitehtuuriin, kun hän auttoi setäänsä 12-vuotiaana rakennustyömaalla. Horta opiskeli Gentissä, mutta muutti Pariisin Montmartreen tullakseen sisustussuunnittelijaksi. Pariisissa Hortaa innostivat nousevat impressionisti- ja pointillistitaiteilijat ja mahdollisuus työskennellä teräksen ja lasin kanssa.
Horta palasi Belgiaan, kun hänen isänsä kuoli vuonna 1880. Hän muutti Brysseliin opiskellakseen kuvataiteita. Horta meni myös naimisiin ja sai kaksi lasta.
Brysselissä Horta ystävystyi arkkitehti Paul Hankarin kanssa, joka myös omaksui jugend-tyylin. Horta menestyi opinnoissaan ja hänen professorinsa Alphonse Balat, joka oli kuningas Leopold II:n hoviarkkitehti, otti hänet avustajakseen. He suunnittelivat yhdessä Laekanin kuninkaalliset kasvihuoneet, jonka rakentamiseen Horta käytti ensimmäistä kertaa terästä ja lasia.
Vuonna 1885 Horta työskenteli jo omillaan ja suunnitteli kolme rakennusta, jotka rakennettiin samana vuonna. Tämän jälkeen hän kuitenkin päätti vältellä rikkaiden asiakkaiden asuinrakennuksien suunnittelua ja omistautui julkisiin töihin. Hän omaksui sosialistisia aatteita ja halusi talojen olevan kansan käytössä. Tähän vaiheeseen liittyy työväentalon Maison du Peuple rakentaminen sosialistipuolueelle Brysseliin. Tuona aikana Horta liittyi myös vapaamuurareihin. Tämä takasi vakituisen asiakaskunnan, ja hän palasi yksityistalojen suunnitteluun 1893. Taidekoulu Académie des Beaux-Artsin johtajana hän toimi vuosina 1926–1931. Hän käytti talojensa rakenteissa uudenlaisia muotoja ja materiaaleja, esimerkiksi rautaa. Hänen näkemyksensä mukaan asuintalon suunnittelussa tuli ottaa huomioon sosiaaliset tekijät ja siten pohjapiirros tuli tehdä vapaaseen muotoon.
Useita Hortan rakennuksia tuhottiin jugendin menetettyä suosiotaan. Näistä merkittävin oli Maison du Peuple, joka purettiin 1965. Neljä hänen yksityistaloistaan (hôtel) on listattu UNESCOn maailmanperintöluetteloon:
Hôtel Tassel, suunniteltu ja rakennettu professori Émile Tasselille 1892–1893,
Hôtel Solvay, suunniteltu ja rakennettu 1895–1900,
Hôtel van Eetvelde, suunniteltu ja rakennettu 1895–1898,
Maison ja Atelier Horta, suunniteltu 1898, toimii nykyään Horta-museona, joka on omistautunut tämän töille.
Kuvagalleria

Hôtel Tassel (1893)
Hôtel Tasselin portaikko
Hôtel Van Eetvelde (1898–1900)
Maison du Peuplen teatterisali
Magasins Waucquez (1905), nykyisin Belgian sarjakuvakeskus
Belgian sarjakuvakeskuksen sisääntuloaula
Brysselin rautatieasema
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Great Buildings Online – Victor Horta (englanniksi)
Hôtel van Eetvelde (englanniksi)
The Horta Museon (englanniksi)
Art Nouveau Architecture (englanniksi)