Vera Hjelt
Elämä > Työsuojelun asiantuntija

Vuosisadan vaihteessa Hjelt suuntasi toimintansa uusille aloille, kuten järjestötoimintaan. Hän liittyi Suomen Naisyhdistykseen sen sihteerinä toimineen pikkuserkkunsa Alma Hjeltin suosituksesta. Hjelt oli mukana perustamassa liikuntavammaisten koulutuksen Suomessa aloittanutta Raajarikkoisten auttamisyhdistystä vuonna 1889 sekä Marttajärjestöä vuonna 1899. Hän kuitenkin irtautui pian naisliikkeestä kiinnostuttuaan laajemmista sosiaalisista kysymyksistä. Naisten työoloja Hjelt oli pohtinut jo vuonna 1888 julkaistessaan kirjan Nainen käytöllisillä työaloilla. Tehtaanjohtajana toimiessaan hän kiinnostui työsuojelusta ja matkusti vuonna 1892 Saksaan tutustumaan aiheeseen.
Suomeen perustettiin vuonna 1889 kaksi ammattientarkastajan tointa. Ulkomaisten esikuvien mukaisesti naisyhdistyksen puheenjohtaja Aleksandra Gripenberg vaati erityisen naispuolisen ammattientarkastajan viran perustamista, mikä toteutui vuonna 1903. Gripenberg ja useat muutkin henkilöt kehottivat Hjeltiä hakemaan virkaa ja tämä valittiinkin siihen – jouduttuaan kuitenkin ensin hakemaan erivapautta sukupuolensa vuoksi. Hän toimi tehtävässä vuoden 1917 loppuun. Hjelt oli koko Pohjoismaiden ensimmäinen naispuolinen ammattientarkastaja. Hänen tehtäviinsä kuului työolojen valvonta koko maassa, mikä merkitsi satoja tarkastusvirkamatkoja. Hjelt teki ehdotuksia muun muassa työtilojen ilmastoinnin parantamisesta, lämpötilan säätelystä ja monenlaisista työläisten asumiseen, ruokailuun, pukeutumiseen ja keskinäisiin suhteisiin liittyvistä kysymyksistä. Pääsääntöisesti hän nautti työläisnaisten luottamusta. Tosin selvitellessään vuonna 1904 Voikkaan paperitehtaan lakkoa hän joutui työntekijöiden epäsuosioon asetuttuaan liiaksi työnantajan puolelle.
Hjelt tutustui myös työläisten asumisoloihin. Hän oli huolestunut ”siveellisten olojen” alhaisesta tilasta, sillä tuntemattomat miehet ja naiset joutuivat usein ahtauden vuoksi nukkumaan samoissa tiloissa ja työpaikkojen sosiaalitilatkin olivat yhteiset. Hän julisti myös taistelun työläisnaisten kahvinjuontia vastaan. Hänen asenteensa työläisiä kohtaan oli holhoava, joskin pehmeni myöhempinä vuosina, kun hän tutustui eduskunnassa työväenliikkeen naisedustajiin.
Hjelt keräsi vuosina 1902–1909 Työtilasto-sarjaa varten valtavan tilaston työntekijöiden toimeentuloehdoista. Hänen tutkimuksensa toimivat vuonna 1921 elinkustannusindeksin laskemisen pohjana. Hän kirjoitti myös vuosina 1908–1909 laajan tutkimuksen ompelijattarien ammattioloista. Se oli ensimmäinen suomalainen tutkimus työläisnaisten asemasta.
Työsuojelua edistääkseen Hjelt alkoi kerätä aiheeseen liittyvää esineistöä, joista hän muodosti näyttelyn. Innoittajana oli hänen Tukholmassa vuonna 1906 näkemänsä työväensuojelunäyttely. Vuonna 1909 myönnetyn valtionavun jälkeen näyttely muuttui pysyväksi ja sijoitettiin Teollisuushallituksen tiloihin. Näyttelystä kehittyi myöhemmin Sosiaalimuseo. Hjelt toimi sen johtajana vuoteen 1931, ammattientarkastajan virasta luovuttuaan päätoimisesti.
Vuonna 1906 Hjelt esitti Suomen Naisten Voimisteluliitolle järjestelmällisen terveysvoimistelun järjestämistä tehtaissa ja muualla työskenteleville naisille. Aloitteen seurauksena oli Varalan urheiluopiston perustaminen.