stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Patrick Duffy
Yksityiselämä

Patrick Duffy on ollut naimisissa Carlyn Rosserin kanssa vuodesta 1974 vuoteen 2017 asti ja heillä on kaksi poikaa. Hänen uskontonsa on buddhalaisuus, johon hän kääntyi katolisuudesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Patrick Duffy Wikimedia Commonsissa
Patrick Duffy Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kahran kestikievarin lutti

Kahran kestikievarin lutti on kantatie 66:n varrella sijaitseva Kahran kestikievarin aikaiselta alkuperäiseltä sijaintipaikaltaan jonkin verran siirretty aitta eli lutti. Zachris Topelius vieraili Kahran kestikievarissa ja ihastui kestikievarinpitäjän tyttäreen, Gretaan.
Lutin lähellä sijaitsee kaksifooninkinen pohjalaistalo.
Kalenjin-kielet

| Kalenjin> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:   Kenia  Tansania  Uganda
Puhujia:  5 000 000
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  nilosaharalaiset kielet
Kieliryhmä:  niloottiset kielet
ISO 639-3:  kln
 Ohje 
Kalenjin-kielet ovat ryhmä Keniassa, Tansaniassa ja Ugandassa asuvien kalenjinien puhumia niloottisia kieliä. Niitä puhuu äidinkielenään yhteensä runsaat viisi miljoonaa ihmistä.
Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja (elokuva)

| Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja> Tinker Tailor Soldier Spy |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Tomas Alfredson
Käsikirjoittaja:  Bridget O'Connor Peter Straughan
Perustuu:  John le Carrén romaaniin Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja
Tuottaja:  Tim Bevan Eric Fellner Robyn Slovo
Säveltäjä:  Alberto Iglesias
Kuvaaja:  Hoyte van Hoytema
Leikkaaja:  Dino Jonsäter
Tuotantosuunnittelija:  Maria Djurkovic
Pääosat:  Gary Oldman Colin Firth Tom Hardy John Hurt Toby Jones Mark Strong Benedict Cumberbatch David Dencik Ciarán Hinds
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta  Ranska
Tuotantoyhtiö:  StudioCanal Working Title Films
Levittäjä:  Focus Features
Ensi-ilta:  5. syyskuuta 2011 (Venetsian elokuvajuhlat) 16. syyskuuta 2011 (Britannia) 24. helmikuuta 2012 (Suomi)
Kesto:  127 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  20 000 000 £
Tuotto:  70 508 000 $
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja (engl. Tinker Tailor Soldier Spy) on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut Tomas Alfredsonin ohjaama elokuva. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Bridget O'Connor ja Peter Straughan. Se perustuu John le Carrén samannimiseen romaaniin vuodelta 1974. Elokuvan pääosissa näyttelevät Gary Oldman, Colin Firth, Tom Hardy, John Hurt, Toby Jones, Mark Strong, Benedict Cumberbatch ja Ciarán Hinds. Se sijoittuu kylmän sodan aikakaudelle, 1970-luvun Lontooseen, jossa päähenkilö George Smiley (Gary Oldman) saa tehtäväkseen etsiä käsiinsä Britannian tiedustelupalvelussa työskentelevän neuvostoliittolaisen kaksoisagentin.
BBC on tuottanut vuonna 1979 Le Carrén romaaniin pohjautuvan minisarjan Tinker, Tailor, Soldier, Spy
Vastaanotto > Arvostelut

Alfredson on Helsingin Sanomien Pertti Avolan mukaan sijoittanut elokuvaan sormenjälkiä ja viestejä. Sen alkukohtauksessa soitetaan Jussi Björlingin esittämä kansallisromanttinen laulu Siunattu maa. Elokuvan tapahtumapaikkoja on muutettu jonkin verran, muun muassa verilöyly on siirretty alkuteoksen Prahasta Budapestiin, josta löytyi sopivampi kahvila. Elokuva on harmaudessaan ja vähäeleisyydessään vaikuttava, ja sen hienous piilee yksityiskohdissa.
Suomen Kuvalehden Kalle Kinnuselta elokuva saa erityistä kiitosta ajankohdan tunnelman luomisessa. Se lähtee pienistä asioista, kuten Smileyn silmälaseista, jotka Oldman löysi Yhdysvalloissa käydessään. Niistä tehtiin useita kopioita. Epookin luomisessa ei ole käytetty osoittelevia viittauksia, "mikään ei tunnu keinotekoiselta, vaikka kaikki on lavastusta", kuten kriitikko sanoo. Lontoossa on paljon vanhoja rakennuksia, mutta niiden ulkonäkö on vuosikymmenien mittaan muuttunut ja lisäksi kuvauslupien saanti on toisinaan vaikeaa, siksi maisemia on luotu tietokoneella rakentamalla esimerkiksi vanhoista valokuvista ja studiossa kuvatut näyttelijät lisätään jälkikäteen oikeisiin paikkoihin.
Vastaanotto > Palkinnot ja ehdokkuudet

Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja sai parhaan brittiläisen elokuvan ja parhaan sovitetun käsikirjoituksen BAFTA-palkinnon vuonna 2012 ja oli lisäksi ehdolla yhdeksän muun palkinnon saajaksi. Elokuva oli myös ehdokkaana kolmessa Oscar-palkintosarjassa, joista merkittävin oli Gary Oldmanin parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuus.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Gary Oldman  | … |  George Smiley/"Köyhä"   |
|  Colin Firth  | … |  Bill Haydon/"Lukkari"   |
|  Tom Hardy  | … |  Ricki Tarr   |
|  Mark Strong  | … |  Jim Prideaux   |
|  Ciarán Hinds  | … |  Roy Bland/"Talonpoika"   |
|  Benedict Cumberbatch  | … |  Peter Guillam   |
|  David Dencik  | … |  Toby Esterhase/"Rakas"   |
|  Stephen Graham  | … |  Jerry Westerby   |
|  Simon McBurney  | … |  Oliver Lacon   |
|  Toby Jones  | … |  Percy Alleline/"Pappi"   |
|  John Hurt  | … |  "Kontrolli"   |
|  Kathy Burke  | … |  Connie Sachs   |
|  John le Carré  | … |  cameo, joulujuhlan vieras   |
|  Michael Sarne  | … |  Karla   |
|  Stuart Graham  | … |  Ministeri   |
|  Zoltán Mucsi  | … |  Unkarilainen agentti   |
|  Laura Carmichael  | … |  Sal   |
Aiheesta muualla

Pappi, lukkari, talonpoika, vakooja Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Kalenterivuosi

Kalenterivuosi on kalenterin yhtä aurinkovuotta kuvaava ajanjakso.
Länsimaissa käytössä olevan gregoriaanisen kalenterin mukainen kalenterivuosi on 12 kuukautta sisältävä ajanjakso, jossa on 365 tai 366 päivää (karkausvuosi). Kalenterivuosi alkaa 1. tammikuuta ja päättyy 31. joulukuuta. Tällöin keskimääräisen gregoriaanisen kalenterivuoden pituus on 365,2425 vuorokautta, mikä poikkeaa noin puoli minuuttia trooppisesta eli aurinkovuodesta (365,2422 d).
Leif Wager

| Leif Christian Wager |
| --- | --- |
 Leif Wager vuonna 1946
Henkilötiedot
Koko nimi:  Leif Christian Wager
Syntynyt: 11. helmikuuta 1922 Helsinki
Kuollut: 23. maaliskuuta 2002 (80 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Puoliso:  Eva Hemming
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Katariina ja Munkkiniemen kreivi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Leif Christian Wager (11. helmikuuta 1922 Helsinki – 23. maaliskuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän oli aikansa suosituimpia mies­näyttelijöitä. Wagerin tunnetuin rooli oli mies­pää­osa elokuvassa Katariina ja Munkkiniemen kreivi (1943, vasta­näyttelijänä Regina Linnanheimo). Elo­kuvien lisäksi hän näytteli Svenska Teaternissa (1942–1975) ja Suomen Kansallis­teatterissa (1976–1989) sekä levytti nelisen­kymmentä laulua, joista tunnetuin on ”Munkki­niemen kreivin” laulama ”Romanssi” (”Sua vain yli kaiken mä rakastan…”).
Lapsuus ja nuoruus

Leif Wagerin suku oli kotoisin Norjasta, mistä hänen iso­vanhempansa olivat tulleet Suomeen työskentelemään yrittäjinä ja puun­jalostus­teollisuuden palveluksessa. Leifin isä Lars oli taidemaalari ja oopperalaulaja. Lapsena Leif asui pitkään Pariisissa vanhempiensa ja nuoremman veljensä kanssa. 1930-luvun lama pakotti perheen palaamaan Suomeen. Perhe asettui asumaan Töölöön, ja perheen isä sai töitä Suomalaisessa Oopperassa. Leif opiskeli ruotsin­kielisessä oppikoulussa ja Helsingin konservatoriossa. Hän esiintyi laulajana muutamassa pientä menestystä saaneessa orkesterissa. Esiintymisestä pitänyt nuori Leif alkoi haaveilla näyttelijän ammatista ja hakeutui opiskelemaan Suomen Näyttämöopistoon.
Talvisodan sytyttyä Wagerit, jotka olivat Norjan kansalaisia, pakenivat Norjaan. Huhti­kuussa 1940 Saksa hyökkäsi Norjaan, ja pian sen jälkeen Wager palasi Suomeen. Jatko­sodan alettua hän ilmoittautui vapaa­ehtoiseksi Suomen armeijaan. Hän toimi aluksi kolme kuukautta ambulanssin­kuljettajana ja pelastajana Helsingissä, kunnes hänet lähetettiin koulutukseen Uuteen­kaarle­pyyhyn. Koulutuksen ollessa lopuillaan Wagerille ilmoitettiin, että hänet siirretään viihdytys­joukkoihin. Pian hän alkoi esiintyä rintama­teatteri­kiertueilla, joita kesti yli kaksi vuotta. Hän ehti käydä läpi lähes kaikki paikat, mihin suomalaisia joukkoja oli sijoitettu – aina Ahvenan­meren saaristosta syvälle Itä-Karjalan korpiin saakka.
Suursuosio alkaa

Huhti­kuussa 1942 SF:n johtaja Toivo Särkkä tarjosi Leif Wagerille elo­kuvasopimusta. Sopimus oli Wagerille taloudellisesti varsin edullinen, sillä SF maksoi hänelle säännöllistä kuukausi­palkkaa, vaikka hän oli suurimman osan ajasta rintamalla. Kuvaukset hoidettiin sitä varten myönnetyillä lomilla, jotka useimmiten olivat melko lyhyitä.
Saatuaan mies­pää­osan elo­kuvasta Katariina ja Munkkiniemen kreivi Wager lähti suoraan Syväriltä Helsinkiin ja harjoituksiin. Elo­kuvan ensi-ilta oli tammi­kuun viimeisenä päivänä 1943, ja se teki Wagerista heti huippu­suositun varsinkin nuorten tyttöjen keskuudessa. Hänen elo­kuvassa esittämästään slow-foxista ”Romanssista” tuli sota-ajan suosikki-iskelmä sekä sävel­radioiden iki­vihreä. Ihailijat lahjoittivat pula-ajasta huolimatta Wagerille suuret määrät erilaisia lahjoja. Jotkut luovuttivat hänelle jopa leipäkorttinsa. Wagerien puhelin soi yötä päivää, ja SF:n konttoriin tuli noin 150 ihailija­kirjettä päivässä. Filmaukset ja rintama­kiertueet jatkuivat, ja Wager ehti välillä esiintyä Helsingissä teatterissakin.
Kesällä 1944 sotatoimet kiihtyivät ja Wagerkin sai määräyksen siirtyä aseelliseen palvelukseen. Hän päätyi Karjalan­kannakselle, jossa hänen joukkueensa pää­työnä oli aluksi juoksu­hautojen kaivaminen. Koska Wager ei ollut tottunut fyysisesti rasittavaan työhön, hänen oli vaikea sopeutua tehtäväänsä ja hän olikin aina valmiina lähtemään partio­tehtäviin vapaa­ehtoisia kysyttäessä. Jatko­sodan viimeisenä päivänä hän haavoittui luodista kanta­päähän ja palasi Helsinkiin jalka paketoituna. Wager ehti olla Kannaksella pari kuukautta ennen ase­levon solmimista.
Sodan jälkeen

Sota-aikana Leif Wager oli saanut Suomen kansalaisuuden. Sodan päätyttyä hän suunnitteli hakeutuvansa jälleen Norjan kansalaiseksi. Hän meni naimisiin suomalaisen tanssi­taiteilija Eva Hemmingin kanssa vuonna 1945. Häät pidettiin Norjassa, ja nuori aviopari harkitsi muuttoa pysyvästi Norjaan. Wagerille ja Hemmingille syntyi kaksi tytärtä, Carmela ja Evita.
Wager etsiskeli Norjassa sikäläisistä teattereista työtä. Oslossa hän joutui poliisi­kuulusteluihin, joissa häneltä udeltiin hänen toiminnastaan Suomen armeijassa ja yhteyksistään saksalaisiin. Tämä ärsytti Wageria suunnattomasti. Kun teatteri­urakaan ei näyttänyt ottavan tuulta, Wager palasi Suomeen. Hän pysyi Suomen kansalaisena lopun ikänsä.
Suomessa Wagerille löytyi näyttelijäntöitä jopa enemmän kuin hän ehti tehdä. Hän näytteli teatterissa, elokuvissa sekä radiossa ja työtahti oli niin hektinen, että hän alkoi jo potea lievää yli­rasitusta. Elokuvia Wager teki 1950-luvun puoliväliin saakka tiheään tahtiin, keskimäärin kaksi vuodessa. Sen jälkeen elo­kuva­ura alkoi hieman hiljetä. Wagerin omia suosikkeja näiltä ajoilta ovat 1800-luvun Suomen historiasta kertova Tanssi yli hautojen (1950), Kesäillan valssi (1951) ja Suomen sodasta kertova Sven Tuuva (1958).
Vuonna 1948 Wager palkittiin parhaan mies­pää­osan Jussi-palkinnolla elo­kuvasta Läpi usvan.
Vuonna 1960 Wager näytteli toista pääosaa Ville Salmisen ohjaamassa elokuvassa Kaks tavallista Lahtista. Hän lauloi siinä mm. Toivo Kärjen-Reino Helismaan beguinet  "Tähdet kertovat"  ja  "Älä jätä minua yksin", jotka hän myös levytti. Kaikkiaan Kärki-Helismaa -levytyksiä syntyi häneltä 8 vuosina 1960-1963 .
Wager palkittiin myös Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1970.
Myöhemmät vaiheet

Vuoden 1963 näyttelijä­lakko ja SF:n konkurssi vuonna 1965 vähensivät Leif Wagerin mahdollisuuksia saada elo­kuva­rooleja. Hän keskittyi teatteri­työhön ja esiintyi jonkin verran myös televisiossa. Puhe­näytelmien lisäksi Wager esiintyi monissa musikaaleissa. Hänen teatteri­rooleistaan tunnetuimpia oli professori Higginsin osa Svenska Teaternin musikaalissa My Fair Lady. Vuonna 1975 hän siirtyi Svenska Teaternista Suomen Kansallis­teatteriin ja samalla myös näytelmien kieli vaihtui ruotsista suomeksi. Wager jäi muodollisesti eläkkeelle Kansallis­teatterista vuonna 1989, mutta esiintyi näytelmissä vuoteen 1994 saakka. Vuonna 1997 Wager esiintyi 22 vuoden tauon jälkeen vanhassa koti­teatterissaan Svenska Teaternissa. Hän esiintyi elo­kuvissa vielä vuoteen 1999 saakka. Vuonna 2000 Wager julkaisi muistelmansa nimellä Hävyttömän hieno elämä. Hänen viimeiseksi työkseen jäi rooli sarjassa Benner & Benner vuonna 2001.
Leif Wager kuoli 80-vuotiaana luusyöpään vuonna 2002. Viisi vuotta myöhemmin kuoli hänen vaimonsa Eva Hemming. Wager on haudattu Hietaniemen hautausmaan Taiteilijain­mäelle.
Valikoitu filmografia

Katariina ja Munkkiniemen kreivi (1943)
Aiheesta muualla

Leif Wagerin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
SEA: Leif Wager in memoriam (suomeksi)
Leif Wagerin esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Wager, Leif hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Yle Elävä arkisto: Kotimaisen elokuvan samettisilmäisestä sankarista Leif Wagerista oli tulla myös Hollywood-tähti, mutta torpedo tuhosi unelman
Heikki Värtsi, Berith Bohm, Leif Wager ja Mogens Brix-Pedersen Kauniin Helenan tuotannossa Ruotsalaisessa Teatterissa vuonna 1965.
Kalenteri (ohjelma)

| iCal |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Apple
Kehityshistoria
Vakaa versio:  6.0 / 25. heinäkuuta 2012
Tiedot
Ohjelmistotyyppi:  Elektroninen kalenteri
Alusta:  OS X
Lisenssi:  Omisteinen ohjelmisto
Aiheesta muualla
Verkkosivusto
iCal eli Calendar on Applen kehittämä henkilökohtainen kalenterisovellus, joka on julkaistu OS X -käyttöjärjestelmille. ICal oli ensimmäinen kalenterisovellus OS X:lle, joka tarjosi tuen muutamille kalentereille sekä kyvyn julkaista ajoittain kalentereita WebDAV-palvelimelle.
Ohjelma julkaistiin alun perin ilmaiseksi ladattavana Mac OS X 10.2:lle 10. syyskuuta 2002, ja se tuli valmiiksi asennetuksi ohjelmaksi Mac OS X 10.3:n julkaisun yhteydessä, jolloin sitä julkaistiin iCal 1.5-versiona. Toinen versio iCal-sovelluksesta julkaistiin Mac OS X 10.4:n, kolmas versio Mac OS X 10.5:n, neljäs versio Mac OS X 10.6:n, viides versio Mac OS X 10.7:n ja kuudes versio OS X 10.8:n kanssa.
Apple lisensoi nimen iCal Brown Bear Softwareltä, joka käytti sitä nimeä iCal-sovelluksessaan vuodesta 1997 lähtien. OS X v10.8:n heinäkuussa 2012 tapahtuneesta julkaisusta lähtien iCal on tunnettu nimellä Calendar, joka on samanlainen kuin iOS-versio.
ICal-sovelluksen kehittäminen poikkesi muiden Applen ohjelmien kehittämisestä, sillä sen suunnitteli Pariisissa itsenäisesti ja julkisuutta karttaen pieni ranskalainen tiimi, jota johti Steve Jobsin kaveri Jean-Marie Hullot. ICalin kehittäminen on sittemmin siirretty Apple US:n pääkonttoriin Cupertinoon.
Käännös suomeksi
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1957

Neuvostoliiton postilaitoksen julkaisema jääkiekkoaiheinen postimerkki Moskovassa pidettyjen kisojen muistoksi.
Ruotsin ja Itä-Saksan välinen ottelu
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1957 järjestettiin 24. helmikuuta – 5. maaliskuuta Moskovassa Neuvostoliitossa.
Kyseessä olivat viimeiset luonnonjäillä pelatut maailmanmestaruuskilpailut ja ensimmäiset Neuvostoliitossa järjestetyt. Kilpailut muistetaan maailman poliittisten olosuhteiden vuoksi, sillä Neuvostoliitto oli aiemmin hyökännyt Unkariin. Näin ollen Yhdysvallat ja Kanada boikotoivat kisoja. Boikottiin liittyivät mukaan myös Norja, Länsi-Saksa, Italia ja Sveitsi. Itä-Saksa sen sijaan osallistui ensimmäistä kertaa kisoihin. Ruotsi voitti maailmanmestaruuden nousemalla ratkaisuottelussa isäntäjoukkuetta vastaan tasapeliin kolmannessa erässä noin 60 000 katsojan tyrmistykseksi. Tasoitusmaalin teki ruotsinsuomalainen pelaaja Eilert Määttä. Suomi sijoittui neljänneksi.
Sarjataulukko

| Joukkue | O | V | T | H | Maalit | Pts |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ruotsi | 7 | 6 | 1 | 0 | 62–11 | 13 |  | 4–4 | 2–0 | 9–3 | 11–1 | 8–3 | 10–0 | 18–0 |
|  Neuvostoliitto | 7 | 5 | 2 | 0 | 77–9 | 12 |  |  | 2–2 | 11–1 | 12–0 | 10–1 | 22–1 | 16–0 |
|  Tšekkoslovakia | 7 | 5 | 1 | 1 | 66–9 | 11 |  |  |  | 3–0 | 15–1 | 12–3 | 9–0 | 25–1 |
|  Suomi | 7 | 4 | 0 | 3 | 28–33 | 8 |  |  |  |  | 5–3 | 5–3 | 9–2 | 5–2 |
|  Itä-Saksa | 7 | 3 | 0 | 4 | 23–48 | 6 |  |  |  |  |  | 6–2 | 3–1 | 9–2 |
|  Puola | 7 | 2 | 0 | 5 | 25–45 | 4 |  |  |  |  |  |  | 5–1 | 8–3 |
|  Itävalta | 7 | 0 | 1 | 6 | 8–61 | 1 |  |  |  |  |  |  |  | 3–3 |
|  Japani | 7 | 0 | 1 | 6 | 11–84 | 1 |  |  |  |  |  |  |  |  |
Sarjataulukko > Mitalijoukkueet

|  | Joukkue | Pelaajat |
| --- | --- | --- |
| 1. |  | Maalivahdit: Thord Flodqvist, Yngve Casslind;  Puolustajat: Lars Björn, Vilgot Larsson, Roland Stoltz, Hans Svedberg;    Hyökkääjät: Acka Andersson, Sigurd Bröms, Hans Eriksson, Erling Lindström, Lars-Eric Lundvall, Eilert Määttä, Nisse Nilsson,  Ronald Pettersson, Sven Tumba,  Valter Åhlén, Hans Öberg;   Valmentaja: Folke Jansson;   Manageri: Pelle Bergström |
| 2. |  | Nikolai Putškov, Jevgeni Jerkin, Nikolai Sologubov, Ivan Tregubov, Pavel Tšiburtovitš, Genrih Sidorenkov, Aleksander Uvarov, Vladimir Grebenikov, Vitali Kostarjev, Juri Pantjuhov, Aleksei Guryšev, Nikolai Hlistov, Konstantin Loktev, Veniamin Aleksandrov, Aleksander Tšerepanov, Vsevolod Bobrov, Jevgeni Babitš |
| 3. |  | Karel Straka, Jiří Kulíček, Karel Gut, František Tikal, Jan Kasper, Stanislav Sventek, Stanislav Bacílek, Slavomír Bartoň, František Vaněk, Miroslav Vlach, Jiří Pokorný, Václav Pantůček, Vladimír Grabovský, Miloslav Šasek, Miloš Vinš, Vilém Václav, Bohumil Prošek |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
YLE Elävä arkisto: Jääkiekon MM Moskovassa 1957 (radiovälähdyksiä) (Arkistoitu – Internet Archive)
Erik Ståhl

Erik Evald Ståhl (9. joulukuuta 1908 Teerijärvi – 23. lokakuuta 1936 Kuortane) oli suomalainen Kokkolasta kotoisin ollut 27-vuotias autonkuljettaja, joka joutui ryöstömurhan uhriksi 23. lokakuuta 1936.
Taustaa

Ståhlin perhe muutti Teerijärveltä Kokkolaan vuonna 1931. Ståhl pääsi 13-vuotiaana kokkolalaisen Granholm & Kållin tukkuliikkeen palvelukseen aluksi juoksupojaksi ja sittemmin myymäläapulaiseksi ja autonkuljettajaksi. Liike oli tilannut uuden Ford-merkkisen kuorma-auton ja lokakuussa 1936 Ståhl sai tehtäväkseen hakea auto Helsingistä ja tuoda samalla liikkeen tilaama 900 kilon lasti paahdettua kahvia Kokkolaan. Ståhl lähti 20. lokakuuta junalla Helsinkiin ja hänen oli määrä palata Kokkolaan autolla 24. lokakuuta mennessä.
Murha Lappakankaalla

Ståhl pysäytti auton, kun he olivat tulleet Lappakankaan eteläosassa olevalle Huhtamäki-nimiselle metsäosuudelle. Täällä Joki ampui pistoolillaan kuusi laukausta, joista viisi osui Ståhlin. Hän raahasi Ståhlin ruumiin autosta metsään noin 13 metrin päähän tien reunasta. Hän otti Ståhlin lompakon ja peitti ruumiin paperilla. Ståhlin vereen tahriintunut lakki oli kuitenkin jäänyt Joen huomaamatta maantien ojaan.
Arvi Joen pakomatka

Arvi Joki palasi autolle ja ajoi sitten Alajärven, Lapuan, Ylistaron ja Kurikan kautta Kauhajoelle, jossa autosta loppui yöllä bensiini. Joki meni läheiseen taloon ja sai talon isännän Matti Mäntykankaan suostuteltua lähtemään 6 kilometrin päästä kirkonkylästä bensiiniä hakemaan. Bensiiniä odotellessaan Joki löysi auton lattialta Ståhlin kellon ja hän otti myös Ståhlin lompakossa olleet 350 markkaa rahaa haltuunsa ja heitti Ståhlin lompakon metsään.
Saatuaan 7 litraa bensiiniä Joki jatkoi matkaansa Päntäneelle, josta hän osti 30 litraa bensiiniä. Hän saapui entiseen kotikyläänsä Karijoen Ylikylään puoli viiden aikaan aamulla 24. lokakuuta ja ajoi tuntemansa kauppias Feliks Peltokosken kaupan eteen. Joki kertoi kauppiaalle, että hänellä oli autolastillinen kahvia myytävänä. Kauppias olikin kiinnostunut kahvista, vaikka Joki kertoikin hankkineensa sen rikollisin keinoin. Kauppias piti kahvia kuitenkin huonolaatuisena ja suostui maksamaan vain 700 markkaa säkiltä. Lopulta sovittiin, että kauppias ostaisi kolme 60 kilon säkkiä ja maksaisi niistä 1 400 markkaa rahaa, 800 markan arvoisen polkupyörän ja 150 markan arvosta vaatteita. Kahvisäkit siirrettiin kauppiaan makasiiniin, polkupyörä nostettiin auton lavalle ja Joki jatkoi sitten matkaa Lapväärtiin ja Siipyyhyn. Peltokoski oli luullut ostaneensa huonolaatuista salakuljetettua kahvia, mutta myöhemmin hän tutki kahvin, ja havaittuaan sen hyvälaatuiseksi alkoi epäillä, että kahvi olikin varastettua.
Siipyyn Metsälässä auton lavalta putosi maantielle Joen huomaamatta yksi kahvisäkki ja Ståhlin matkalaukku. Siipyystä Joki ajoi Merikarvialle, jonne hän saapui noin 7 aikaan aamulla. Hän hylkäsi auton eräälle sivutielle pelätessään bensiinin loppumista ja kiinni joutumista, otti auton lavalta polkupyörän ja jatkoi sillä matkaa Kankaanpäähän. Kankaanpäästä Joki matkusti linja-autolle Tampereelle polkupyörän ollessa mukana ja Tampereelta hän jatkoi matkaa vuoroin polkupyörälle ja linja-autolla takaisin Helsinkiin, jonne hän saapui puolenpäivän aikaan sunnuntaina 25. lokakuuta.
Joki antoi morsiamelleen 500 markkaa rahaa ja maksoi velkansa talonmiehelle. Hän lähti sitten Perämies-nimiseen kantakapakkaansa lompakossaan 800 markkaa rahaa. Hän lähti kapakasta puolenyön maissa vahvasti päihtyneenä ja heräsi aamulla jossain Sörnäisissä josta hän palasi taksilla kotiinsa. Maanantaiaamuna hänellä oli herätessään jäljellä enää 60 markkaa rahaa ja lisää rahaa saadakseen hän myi Ståhlin kellon 100 markalla.
Murha paljastuu

Joen Merikarvialle aamulla hylkäämä kuorma-auto löytyi jo samana lauantaiaamuna. Merikarvian nimismies sai tiedon asiasta sunnuntaina. Aluksi epäiltiin kahvilastissa löytyneen auton kuuluvan salakuljettajille, mutta maanantaina 26. lokakuuta selvisi rekisterinumeron perusteella, että auto kuului kokkolalaiselle Granholm & Kållin tukkuliikkeelle. Liikkeen omistaja kertoi, että liikkeen autonkuljettaja Erik Ståhl oli ollut jo pari päivää kadoksissa ja hänen olisi pitänyt palata Helsingistä jo pari päivää sitten. Samana maanantaina lumi oli sään lauhduttua sulanut ja jäkälää keräämään lähtenyt 15-vuotias Hyypän talon renkipoika Viljo Haapa-aho löysi Ståhlin lakin tien ojasta Lappakankaalla. Hän ei osannut epäillä, että lakkiin liittyisi mitään rikosta, ja aikoi ottaa sen omaan käyttöönsä pestyään sen puhtaaksi.
Tiistaina 27. lokakuuta löytyivät maantielle pudonneet Ståhlin matkalaukku ja kahvisäkki. Selvisi myös, että Ståhl oli ollut Kuortaneella Huhtamäen kahvilassa tuntemattoman miehen seurassa, ja että miehet olivat lähteneet Kuortaneelta Alajärven suuntaan. Koska tutkimukset polkivat paikallaan, päätettiin pyytää yleisöltä vihjeitä asiasta radiossa luettavalle poliisitiedotuksella. Radiossa luettu tiedotus kuultiin myös Hyypän talossa, ja jo samana iltana ilmoitti Jussi Hyyppä poliisille, että talon renkipoika oli löytänyt edellisenä päivänä verisen lakin tien varresta. Viljo Haapa-aho vei poliisit lakin löytöpaikalle jo samana iltana, ja taskulampuin varustautuneet etsijät löysivät pian Ståhlin ruumiin lähimaastosta. Lakin löytänyt Viljo Haapa-aho sai Ståhlin työnantajalta rahapalkkion ja osti sillä itselleen polkupyörän.
Keskiviikkona 28. lokakuuta Joelta kahvisäkkejä ostanut kauppias Feliks Peltokoski luki lehdestä, että autonkuljettaja Erik Ståhl oli löydetty murhattuna Kuortaneelta. Hän sai samana päivänä myös Joen Helsingistä lähettämän kirjeen, jossa tämä pyysi polkupyörästä myyntikuittia voidakseen osoittaa panttilainaamossa, että pyörä ei ole varastettu. Joki mainitsi myös kirjeessään tehneensä jotain sellaista, mitä hän katuu, mutta uhkasi ampua itsensä, jos jäisi kiinni. Peltokoski tuli nyt vakuuttuneeksi, että Joki oli murhannut Ståhlin ja hän vei kirjeen Karijoen nimismiehellä ja kertoi myös Joen kanssa tekemästään kahvikaupasta. Nimismies lähti Kristiinankaupunkiin ja lähetti sieltä sähkeen Helsinkiin pyytäen pidättämään Arvi Joen.