stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joulutonttu

Ruotsalaisen Jenny Nyströmin joulutonttuaiheinen joulukortti vuodelta 1947
Joulutonttu on taruolento ja joulupukin apulainen. Joulutonttujen kerrotaan kurkkivan joulun alla ihmisten ikkunoista sisään tarkkaillen, ovatko lapset kilttejä ja ansaitsevatko he joululahjoja. Joulutontut valmistavat joululahjoja joulupukin pajassa Korvatunturilla ja auttavat joulupukkia lahjojen jakamisessa. Niillä oli aiemmin nykyistä suurempikin vastuu joululahjojen jakamisessa, mutta nykyisin lahjojen jakelu on pääasiassa joulupukin tehtävä.
Piirteet

Joulutontut kuvataan melko erilaisiksi kuin vanhemman kansanperinteen tontut. Luonteeltaan joulutonttuja kuvataan iloisiksi ja hyväntahtoisiksi kujeilijoiksi, eikä niihin liitetä muiden, vanhempien tonttujen pahoja ja ilkeitä piirteitä. Joulutontut kuvataan yleensä nuorekkaiksi tai lapsekkaiksi olennoiksi, kun muut tontut ovat olleet yleensä vanhoja ukkoja. Joulutonttujen kerrotaan liikkuvan yhdessä, joskus isonakin joukkona. Myöskään joulutontun asema joulupukin apulaisena ei ole tyypillistä vanhoille tontuille, jotka kuvattiin itsenäisinä ja omapäisinä olentoina, vaikkakin joskus avuliaina.
Joulutonttu kuvataan yleensä pukeutuneena punaiseen nuttuun ja punaiseen tonttulakkiin. Joulutontun pukeutumistyyli omaksuttiin vanhemmilta tontuilta, mutta sen harmaaseen asuun lisättiin punaista mahdollisesti yhdysvaltalaisen joulupukin vaikutuksesta. Sitä ei kuitenkaan tiedetä varmasti, milloin ja miksi joulutontun vaatetuksesta tuli punainen, ja väri saattaa olla vanhempaakin perua.
Historia

Tontut olivat läsnä suomalaisessa joulunvietossa jo ennen varsinaisten joulutonttujen aikaa. Jouluyönä oli tapana viedä tontulle lautasellinen puuroa saunaan, riiheen tai muualle, missä tontun uskottiin majailevan. Myös joulupöytään jätettiin tontulle herkkuja yöksi.
Joulutonttu on melko uusi tulokas jouluperinteessä. Saksassa joulutonttujen kaltaisia hahmoja alkoi näkyä lastenkirjoissa 1800-luvun puolivälissä. Pohjoismaiseen perinteeseen joulutontut tulivat Tanskan kautta, mistä ne levisivät Norjaan ja Ruotsiin. Tanskalaisessa kuvalehdessä Illustreret Tidente oli vuonna 1871 kuvaus joululahjoja jakavista tontuista.
Ruotsissa ja sitä kautta myöhemmin myös Suomessa joulutontun ulkoasuun antoi voimakkaan panoksen taiteilija Jenny Nyström. Hän teki vuodesta 1871 alkaen vuosikymmenien ajan paljon tonttuaiheisia kuvituksia kirjoihin ja postikortteihin, käyttäen tonttujensa malleina omaa isäänsä, lappalaisukkoja ja omia lapsiaan.
Suomessa joulutonttua ei tunnettu vielä Elias Lönnrotin (k. 1884) aikaan. Martti Haavion Suomalaiset kodinhaltiat -teoksen (1942) mukaan joulutontulla ei ole paljonkaan tekemistä kansanomaisen haltijan ja tontun kanssa.
Suomessa joulutonttu tuli tutuksi 1800-luvun lopussa, jolloin sitä alkoi näkyä paljon kuvakirjoissa, korteissa, kuusijuhlissa ja hyväntekeväisyysjuhlissa. Varhaisia joulutonttuaiheisia suomenkielisiä käännöskirjoja olivat saksalaisen M. Schererin Joulu-ukko ja tontut (1890) ja ruotsalaisen Viktor Rydbergin Pikku Simon seikkailut jouluiltana (1895). Suomalaisista kuvittajista joulutonttuja kuvasivat 1900-luvulla paljon esimerkiksi Rudolf Koivu ja Martta Wendelin, ja kirjailijoista tonttuaihetta on käsitellyt paljon esimerkiksi Mauri Kunnas.
Korvatunturin joulutontut saivat kodikseen samalla kun joulupukkikin, mahdollisesti ensi kertaa Markus-sedän radio-ohjelmassa Lastentunti vuonna 1927.
Nykyajan pikkujouluissa on tavallista pukeutua punaisiin tonttulakkeihin, joiden päässä on helisevä kilikello. Joulukorteissa tontut ovat tulleet nykyaikana entistä suositummaksi kuva-aiheeksi samalla kun joulupukkia ja Jeesus-lasta nähdään aiempaa vähemmän.
Julebrus

Vasemmalta oikealle: Apotekarnes julmust, Hamarin ja Lillehammerin ruskea julebrus ja Gransin punainen julebrus.
Julebrus ("joululimonadi") on yhteisnimitys erilaisille norjalaisille limonadityypeille, joita perinteisesti on myyty joulunaikaan mutta joita nykyään on kauppojen valikoimissa lokakuusta tammikuuhun. Julebrus on usein punaista tai punaruskeaa, mutta sitä löytyy myös vihreänä ja keltaisena.
Erilaisia julebrus-tyyppejä

Arendal julebrus (kellanruskea)
Berentsens julebrus
Borg julebrus (punainen)
Borg gyldne julebrus
CB julebrus (kellanruskea)
Coca-Cola julebrus (punainen)
COOP julebrus (punainen)
E. C. Dahl julebrus
Grans julebrus (punainen)
Grans julebrus med pæresmak
Hamar og Lillehammer Julebrus (Ringnes, ruskea)
Hansa julebrus
Lerum julebrus (punainen)
Mack julebrus
Ringnes julebrus (punainen)
Roma julebrus (punainen)
Roma julebrus (ruskea)
Roma julebrus (vähäkalorinen)
Roma tradisjonelle juledrikk (ruotsalainen julemust, ruskea)
Rudolf og Nissens Julebrus (Oskar Sylte)
Sørlandets julebrus (kellanruskea)
Tom & Jerry-brus (tarjolla vuoden ympäri, punainen)
Trio julebrus
Trønder julebrus (Grans)
Union julebrus (punainen)
Aass julebrus (punainen)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: no:Julebrus
Käännös suomeksi
Krampus

Saksalainen krampuskortti 1900-luvun alusta.
Krampus on keskieurooppalaisessa kansanperinteessä esiintyvä hahmo, joka on puoliksi vuohi ja puoliksi paholainen. Perinteen mukaan Krampus rankaisee huonosti käyttäytyineitä lapsia jouluna, vastakohtana joulupukin esikuvana toimineelle Pyhälle Nikolaokselle, joka palkitsee kilttejä lapsia lahjoilla. Krampuksenyö (saks. Krampusnacht) alkaa joulukuun 5. päivän iltana, jolloin hahmon kerrotaan kulkevan rankaisemassa ilkeitä lapsia. Paikasta riippuen, Krampus kulkee joko yksinään tai yhdessä lapsia palkitsevan Pyhän Nikolaoksen kanssa. Suomalaisessa joulupukissa nämä kaksi hahmoa ovat yhdistyneet. Nimi tulee Krampukselta ja perinteen mukaan joulupukki jakaa sekä lahjoja että vitsoja.
Taustaa

Krampus on yleinen hahmo Alppien ympäristössä Itävallassa, Baijerissa, Kroatiassa, Sloveniassa ja Pohjois-Italiassa sekä Tšekissä ja Unkarissa. Perinteeseen kuuluu muun muassa Krampus-korttien lähettäminen. Useissa Alppikylissä järjestetään myös niin sanottuja krampuksenjuoksuja (saks. Krampuslauf), johon osallistuu hahmoksi pukeutuneita nuoria.
Krampuksen alkuperästä ei ole varmaa tietoa, mutta tutkijat arvelevat sen periytyvän jo kristinuskoa edeltävältä ajalta. Skandinaavisen mytologian mukaan Krampus on alamaailman eli Helheimin jumalattaren Helin poika.
Populaarikulttuuri

Populaarikulttuurissa Krampus esiintyy lukuisissa yhteyksissa. Tunnettuja ovat muun muassa vuonna 2014 julkaistu videopeli The Binding of Isaac: Rebirth, Jason Hullin kauhuelokuva Krampus: The Christmas Devil vuodelta 2013 sekä Michael Doughertyn kauhukomedia Krampus ja Robert Conwayn kauhuelokuva Krampus: The Reckoning, jotka molemmat ovat vuodelta 2015.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
AntroBlogi: Joulupukin demoninen apuri. Antro-blogi.
Viikate (yhtye)

| Viikate |
| --- | --- |

 Viikate Rakuunarockissa Lappeenrannassa heinäkuussa 2013. Vasemmalta oikealle Arvo, Simeoni, Kaarle ja Ervo.
Tiedot
Toiminnassa:  1996–
Tyylilaji:  heavy metal rautalankametalli folk rock rock iskelmä
Kotipaikka:   Kouvola, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Kaarle Viikate,  laulu, kitara   Arvo Viikate,  kitara, laulu   Ervo Viikate,  basso, laulu, kosketinsoittimet  
Entiset jäsenet:  Simeoni Viikate,  rummut  
Levy-yhtiö:  Ranka Recordings, 2000–   Longplay Music, 1997–1999, 2004  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viikate on vuonna 1996 perustettu suomenkielistä metallimusiikkia soittava yhtye. Yhtye tunnetaan erityisesti melankolisista sanoituksistaan, joista voi toisinaan aistia vaikutteita Reino Helismaan sanoitustyylistä. Tämä ja runsas rautalankakitaran käyttö on synnyttänyt Viikatteen soittotyylille nimiä kuten ”Helismaa-metalli”, ”rautalankametalli” ja ”tuoni-iskelmä”. Suurimmat vaikuttajat bändin musiikkiin Kaarlen mukaan ovat Entombed, Motörhead ja Agents. Alkuaikoina perustamisen kannalta tärkeimmät esikuvat olivat Lyijykomppania ja Mana Mana.
Yhtyeen perustivat Kaarle Viikate ja Simeoni Viikate, jotka olivat yhtyeen ainoat jäsenet vuoteen 2005 saakka, jolloin siihen asti vain yhtyeen livekokoonpanossa vaikuttaneet Arvo ja Ervo Viikate otettiin yhtyeen virallisiksi jäseniksi. Yhtyeen perustajat Kaarle ja Simeoni saivat ideansa perustaa yhtyeen, kun he olivat katsomassa Lyijykomppanian viimeistä keikkaa tuolloisella kokoonpanollaan.
Yhtyeen musiikki kaikkine osa-alueineen on pääosin Kaarlen käsialaa, mutta toisinaan sävellystyöhön on osallistunut myös bändin toinen kitaristi Arvo. Lisäksi orkesteri on tehnyt omat versionsa mm. Lapinlahden Lintujen ”Aimon virrestä” ja Mana Manan ”Maria Magdalenasta”. 7. marraskuuta 2007 julkaistussa Leevi and the Leavings tribuuttialbumi Melkein vieraissa – Tribuutti Leevi and the Leavingsille sisältää myös Viikatteen version kappaleesta ”Teuvo, maanteiden kuningas”. Kappale löytyy myös Orret-singlen b-puolena.
Yhtye on ylittänyt kultarajan albumeillaan Marraskuun lauluja I (2007), Marraskuun lauluja II (2007) ja Kuu kaakon yllä (2010) sekä DVD:llään Leimu (2004).
19. syyskuuta 2022 ilmestyi kirja "Viikate – 25 mollivuotta". Kirjan julkaisi Like Kustannus, ja sen on kirjoittanut Asko Alanen.
Kokoonpano

Kaarle Viikate (oik. Kalle Virtanen) – laulu, kitara
Arvo Viikate (oik. Ari Taiminen) – kitara, laulu
Ervo Viikate (oik. Erkka Koskinen) – basso, laulu, kosketinsoittimet
Päivi Federley – kosketinsoittimet (2019-)
Ohto Pallas – rummut (2022-)
Kokoonpano > Entiset jäsenet

Simeoni Viikate (oik. Simo Kairistola) – rummut (1996-2022)
Historia > Alkuajat ja ensimmäiset julkaisut (1996–1999)

Viikate-yhtyeen perustivat 1996 Kouvolassa Kaarle (laulu, kitara, basso) ja Simeoni (rummut) heidän nähtyään Ilosaarirockin Töminäklubin keikan, jossa esiintyivät Mana Mana ja Lyijykomppania, joista jälkimmäiselle keikka oli viimeinen silloisella kokoonpanollaan. Varhaisessa materiaalissaan Viikate yhdisteli raskasta, synkkää ja melankolista rockia Agents-tyylisiin melankolisiin instrumentaaliosuuksiin. Kahden hengen kokoonpanolla yhtye nauhoitti ensimmäisen demonsa Piinaava hiljaisuus 4.–5. tammikuuta 1997. Demon kannet teki Arvo, josta tuli vuonna 2001 yhtyeen keikkakitaristi ja myöhemmin vakituinen jäsen. Vuoden 1998 alkupuolella yhtye teki toisen demon Vaiennut soitto, joka myöhemmin masteroitiin ja julkaistiin EP:nä. Vuonna 1999 Vaiennut soitto -EP:n kappaleesta ”Hanget” kuvattiin musiikkivideo. EP:stä ja ”Hanget”-musiikkivideosta tehtiin promootiopaketti, jonka yhtye lähetti mm. Spinefarmille. Spinefarm ei ollut kiinnostunut yhteistyöstä Viikatteen kanssa, mutta ”Hanget”-musiikkivideo esitettiin MTV3:n Jyrki-ohjelmassa, jossa yhtyettä myös haastateltiin.
Loppukesästä 1999 julkaistiin split-single KLV-yhtyeen kanssa. Single sisälsi Viikatteen Piinaava hiljaisuus -demolta otetut kappaleet ”Revennyt esirippu” ja ”Koiran tuokio”. Samoihin aikoihin Viikate äänitti toisen EP:nsä Roudasta rospuuttoon, joka julkaistiin loppusyksystä 1999. Samana vuonna kuvattiin vielä musiikkivideo kappaleesta ”Kylymä”. Musiikkivideo sai ensi-iltansa Jyrkissä edellisen ”Hanget”-videon tapaan.
Historia > Alakulotettuja tunnelmia EP ja kaksi ensimmäistä albumia (2000–2001)

Vuonna 2000 yhtye äänitti kolmannen EP:nsä Alakulotettuja tunnelmia. Nimikkokappaleesta julkaistiin musiikkivideo, jonka johdosta aikaisemmin kieltävän vastauksen antanut Spinefarm otti yhtyeeseen yhteyttä ja ehdotti levytyssopimusta Ranka-alamerkilleen, mihin yhtye suostuikin. Samana vuonna yhtye äänitti ja julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa Noutajan valssi.
Kappaleesta ”Korutonta” tehtiin pieni lyhytelokuva Komisario Palmun hengessä, josta julkaistiin lisäksi editoitu kappaleen pituinen versio. Timo Rautiainen ja Arto Alaluusua ottivat yhteyttä yhtyeeseen ja ilmoittivat haluavansa soittajiksi Viikatteen live-kokoonpanoon, mikä kuitenkaan ei onnistunut aikataulujen mennessä ristiin.
Yhtyeen ensimmäinen esiintyminen oli 16. helmikuuta 2001 tanssisali Lutakossa, Jyväskylässä kokoonpanolla Kaarle (laulu, kitara), Simeoni (rummut), Arvo (kitara) ja Ervo (basso, laulu). Yhtyeen live-kokoonpano on ollut ensimmäisestä esiintymisestä asti täysin sama. Vielä virallisesti kaksihenkisenä yhtyeenä Kaarle ja Simeoni nauhoittivat EP:n Valkea ja kuulas, joka nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 11. Saman vuoden heinäkuussa julkaistiin yhtyeen ensimmäinen virallinen singlejulkaisu, ainoastaan 7”-vinyylinä julkaistu Odotus.
Yhtye aloitti toisen albuminsa nauhoitukset, jossa yhtye versioi tunnettuja joululauluja omien jouluaiheisten kappaleiden ohella. Albumilla vierailivat mm. Timo Rautiainen ja Jouni Hynynen. Albumi Vuoden synkin juhla julkaistiin vuoden 2001 marraskuussa. Kappaleesta ”Viattomien lasten päivä” kuvattiin musiikkivideo.
Historia > EP:itä, studioalbumeita ja kokoelmia (2002–2006)

Vuoden 2002 alkupuolella yhtye äänitti viidennen EP:nsä, Kevyesti keskellä päivää. EP sijoittui Suomen singlelistalle kuudenneksi ja toisella listaviikollaan nousi kolmanneksi. Yhtye aloitti kolmannen albuminsa nauhoitukset loppukeväästä. Kaajärven rannat -nimeä kantaneen albumin promotoimiseksi julkaistiin singlenä kappale ”Ei ole ketään kelle soittaa”. Single pysyi listalla yhdeksän viikkoa sijoittuen parhaimmillaan kolmanneksi. Vuoden lopulla albumilta julkaistiin toinen single Nuori mies nimetön, josta kuvattiin myös musiikkivideo.
2003 julkaistiin vinyyli-EP Iltatähden rusko. Samoihin aikoihin yhtye alkoi valmistella neljättä albumiaan, joka julkaistiin myöhemmin nimellä Surut pois ja kukka rintaan. Ensimmäinen single Kaunis kotkan käsi julkaistiin syksyllä. Albumin toinen single Leimu nousi pieneksi hitiksi. Kappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo.
2004 julkaistiin EP Kuolleen miehen kupletti ja samana vuonna kokoelma Kuutamourakat, jolta löytyi yhtyeen omakustanne EP:t Vaiennut soitto (1998) ja Roudasta rospuuttoon (1999), vuonna 1997 julkaistun KLV-yhtyeen kanssa tehdyn split-singlen sekä vinyylisinglet Odotus (2001), Piinaava hiljaisuus (2002) ja Iltatähden rusko (2003).
2005 yhtyeen viralliseen kokoonpanoon otettiin aikaisemmin vain live-kokoonpanossa vaikuttaneet Arvo ja Ervo. Saman vuoden alussa julkaistiin single Pohjoista viljaa, joka nousi suureksi radiohitiksi. Albumi Unholan urut julkaistiin hieman singlen julkaisun jälkeen. Toinen single Tie sai myös jonkin verran radiosoittoa. Albumilta julkaistiin kesällä 2005 vielä kolmas single, Vesi jota pelkäät.
2006 julkaistiin Parrun pätkiä -kokoelma, joka sisältää Ranka Recordingsin julkaisemat EP:t. Syksyllä yhtye aloitti seuraavan kahden studioalbumin nauhoitukset ja vuoden lopussa julkaistiin single Ah, ahtaita aikoja, joka sai edellisen albumin singlekappaleiden tapaan melko paljon radiosoittoa. Viikate osallistui Radio Cityn hautajaisiin Kaapelitehtaalla ja SUE-lehden 100. numeron juhlatilaisuuteen Helsingin Nosturissa.
Historia > Marraskuun lauluja I, Marraskuun lauluja II ja kokoelma (2007–2008)

Vuoden 2007 alussa yhtye julkaisi kuudennen studioalbuminsa Marraskuun lauluja I, joka nousi suoraan Suomen virallisen albumilistan ensimmäiselle sijalle. Myös albumin toinen single Ei enkeleitä nousi hitiksi. Albumilla yhtye saavutti kultarajan toukokuussa.
Ensimmäinen single toiselta Marraskuun lauluja -levyltä, Me olemme myöhäiset, julkaistiin syyskuussa 2007. Kappaleesta kuvattiin musiikkivideo, jolla esiintyy näyttelijä Kai Lehtinen. 31. lokakuuta 2007 julkaistiin albumi Marraskuun lauluja II ja marraskuussa julkaistiin toinen single Orret.
2008 yhtye päätti pitää keikkatauon ja julkaisi kokoelman Marraskuun singlet, joka sisältää kummankin Marraskuun lauluja -levyn singlet b-puolineen ja kuvitteelliset singlet Uurastaja, Hallamaat ja Suruvaippa ja näiden kuvitteelliset b-puolet, jotka jäivät aiemmin julkaisematta nauhojen katoamisen vuoksi.
Historia > Vuodet 2009–2014

Vuonna 2009 yhtye julkaisi albumin Kuu kaakon yllä saavuttaen Suomen virallisen albumilistan ensimmäisen sijan. Maaliskuussa 2010 julkaistu EP Linna Espanjassa nousi ilmestymisviikollaan Suomen virallisen singlelistan kärkipaikalle. Kuu kaakon yllä, Marraskuun lauluja II ja Leimu-DVD myivät saman vuoden kevään aikana kultalevyihin oikeuttavat määrät.
Viikatteen yhdeksäs pitkäsoitto, Petäjäveräjät, ilmestyi 28. maaliskuuta 2012. Levyn ensimmäinen single, ”Sysiässä”, julkaistiin 25. tammikuuta 2012. 6. marraskuuta 2012 Viikate julkaisi Adventti-joulusinglen yhdessä Kotiteollisuuden kanssa. Joulun alla yhtyeet tekivät myös Joulupipari 2012 -kiertueen.
Syksyllä 2013 Viikate julkaisi kymmenennen studioalbuminsa Kymijoen lautturit. Se nousi viikoksi Suomen virallisen albumilistan kärkeen. 2. toukokuuta 2014 Viikate julkaisi Panosvyö-albumin, joka sisältää kahdeksan suomeksi käännettyä Motörhead-coveria.
Diskografia > Studioalbumit

Albumeista ilmoitettu ainoastaan korkein listasijoitus Suomen virallisella albumilistalla.
Noutajan valssi (2000)
Vuoden synkin juhla (2001)
Kaajärven rannat (2002) 6.
Surut pois ja kukka rintaan (2003) 6.
Unholan urut (2005) 3.
Marraskuun lauluja I (2007) 1. ylittänyt kultarajan 2007
Marraskuun lauluja II (2007) 5.
Kuu kaakon yllä (2009) 1.
Petäjäveräjät (2012) 1.
Kymijoen lautturit (2013) 1.
Panosvyö (2014) 1.
XII – Kouvostomolli (2016) 1.
Rillumarei! (2020) 2.
Askel (2023) 2.
Hiljainen (2024)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viikate Wikimedia Commonsissa
Virallinen kotisivu
Diskografia
Venäläiset fanisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Viikate Myspacessa (englanniksi)
Viikate Last.fm:ssä (englanniksi)
Viikate Meteli.netissä
Viikate (yhtye) Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
| n k Viikate |
| --- | --- |
 Kaarle Viikate (oik. Kalle Virtanen)  Arvo Viikate (oik. Ari Taiminen)  Ervo Viikate (oik. Erkka Koskinen)  Päivi Federley  Ohto Pallas   Entiset jäsenet: Simeoni Viikate (oik. Simo Kairistola) 
Studioalbumit:  Noutajan valssi  Vuoden synkin juhla  Kaajärven rannat  Surut pois ja kukka rintaan  Unholan urut  Marraskuun lauluja I  Marraskuun lauluja II  Kuu kaakon yllä  Petäjäveräjät  Kymijoen lautturit  Panosvyö  XII – Kouvostomolli  Rillumarei!  Askel  Hiljainen 
EP:t:  Vaiennut soitto  Roudasta rospuuttoon  Alakulotettuja tunnelmia  Valkea ja kuulas  Kevyesti keskellä päivää  Iltatähden rusko  Kuolleen miehen kupletti  Kesävainaja  Linna Espanjassa 
Kokoelmat:  Kuutamourakat  Parrun pätkiä  Marraskuun singlet  Kuutamo, kaiho ja katkeruus  Katkerimmat 2011–2017 
Singlet: •	* ”Odotus” ”Piinaava hiljaisuus”  ”Ei ole ketään kelle soittaa”  ”Nuori mies nimetön”  ”Kaunis kotkan käsi”  ”Leimu”  ”Pohjoista viljaa”  ”Tie”  ”Vesi jota pelkäät”  ”Maria Magdalena”  ”Ah ahtaita aikoja”  ”Ei enkeleitä”  ”Me olemme myöhäiset”  ”Orret”  ”Viina, terva ja hauta”  ”Kuu kaakon yllä”  ”Hautajaissydän”  ”Sysiässä”  ”Adventti”  ”Oi pimeys”  ”Tervaskanto”  ”Pelastus”  ”Synkkä ventti”  ”Tuulenhuuhtomat”  ”Huomenta humalaiset”  ”Varjorastaat”  ”Kavaljeeri”  ”Vapauden sillan alla”  ”Omakuva (karvalakki päässä) ”  ”Älä pelkää pimeää”  ”Korttitalo”  ”Haamukirjoitus” 
Splitit:  KLV / Viikate 
DVD:t:  V-DVD 1: Videogaala  V-DVD 2: Iltamat 
Katso myös:  Rymäkkä  The Lunatics 
Muuta:  Diskografia
Perkkaa

Näkymä Perkkaalta.
Stella Business Park -yrityspuisto.
Perkkaa (ruots. Bergans) on Espoon Leppävaaran kaupunginosan pienalue. Alueella oli 3 836 asukasta vuodenvaiheessa 2016–2017. Perkkaan nimi tulee alueella sijainneesta Bergansin tilasta. Perkkaa sijaitsee Kehä I:n sisäpuolella rajautuen lännessä Kehä I:een, pohjoisessa rantarataan, idässä Helsingin Pitäjänmäen kaupunginosaan ja etelässä Turunväylään.
Perkkaan palveluihin kuuluvat mm. koulu, ammattikoulu, asukaspuisto ja useita päiväkoteja. Alueella on myös lähikauppa. Asuinkortteleiden lisäksi Perkkaalla on myös toimistotiloja, kuten Stella Business Park, Polaris Business Park sekä Upseerin avec -niminen toimistorakennus. Perkkaan alueella sijaitsee myös Vermon ravirata.
Perkkaan kadunnimet liittyvät sotilastermistöön. Sieltä löytyvät mm. sotilasarvot everstistä kersanttiin.
Perkkaan asunnoista suurin osa on valmistunut 1970- ja 1990-luvuilla. Suurin osa asuntokannasta on asuinkerrostaloja.
Muita Leppävaaran kaupunginosan osa-alueita ovat muun muassa Etelä-Leppävaara, Pohjois-Leppävaara, Säteri ja Mäkkylä.
Uutta Vermonniityn asuinaluetta.
Liikenneyhteydet

Perkkaan kautta kulkevat Espoon sisäiset bussilinjat 113 ja 202 sekä  ja  seutulinjat  113N, 212, 213N ja 502. Lisäksi Kehä I:tä pitkin kulkee useita bussireittejä. Perkkaata palvelee myös 2023 käyttöönotettu Raide-Jokeri. Perkkaan alueella on kolme pikaraitiolinja 15:n pysäkkiä.
Rantaradan asemat Leppävaara ja Mäkkylä ovat kävelyetäisyydellä.
Aiheesta muualla

Perkkaa-Vermo ry
Biljardi

Biljardipöytä
Biljardipalloja biljardipöydän veralla
Biljardi tarkoittaa pallopelejä, joita pelataan veralla päällystetyllä, tyypillisesti saviliuskeesta valmistetulla pöydällä. Pöytä on yleensä suorakaiteen muotoinen, ja sitä ympäröivät kumipehmusteiset, verkapäällysteiset vallit hieman pallojen puoliväliä korkeammalla. Biljardipöydässä on tavallisesti kuusi pussia, yksi kussakin kulmassa sekä yksi kummankin pitkän sivun keskikohdilla, mutta aina pöydissä ei ole pusseja lainkaan. Biljardipeleissä lyödään kööksi (ransk. queue) kutsuttavalla suippenevalla kepillä pöydällä olevia palloja.
Biljardipelejä

Eri biljardipelejä:
Kaisa
Pool alalajeineen
Snooker
Englantilainen biljardi
Kara alalajeineen
Pyramidi, jota pelataan lähinnä Venäjällä
Yleisimmät pool-pelit ovat kasipallo (8-ball), ysipallo (9-ball), kymppipallo (10-ball) ja straight pool (14.1). Näiden lisäksi on olemassa variaatioita ja muita epävirallisia pelimuotoja.
Kaisa on suosittu laji lähinnä Itä-Suomessa.
Snookerissa ja englantilaisessa biljardissa pelipöytä on huomattavasti isompi ja pussien suut ovat vain hieman palloa suurempia, poolissa on taas verrattain isot ja leveät aukot.
Carambole eli kara eroaa muista biljardipeleistä siinä, ettei pöydässä ole lainkaan pusseja. Pelin tarkoituksena on osua omalla lyöntipallolla kumpaankin muuhun pöydällä olevaan palloon.