stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ľubomír Šatka

Ľubomír Šatka vuonna 2016.
Ľubomír Šatka (s. 2. joulukuuta 1995 Ilava) on slovakialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Samsunsporia. Hän on pelannut Slovakian maajoukkueessa vuodesta 2018.
Šatka siirtyi vuonna 2012 Englantiin Newcastle Unitedin junioreihin. Edustusjoukkueessa hän pelasi vain yhden FA Cupin ottelun tammikuussa 2015 ja istui joissakin valioliigaotteluissa vaihtopenkillä. York Cityn joukkueessa hän pelasi lainalla kuusi kakkosliigan ottelua. Hän palasi Slovakiaan vuonna 2017 Dunajská Stredan joukkueeseen ja pelasi 69 Slovakian liigan ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Kesällä 2019 hän siirtyi Lech Poznańiin, jossa hän neljän kauden aikana pelasi 86 liigaottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän siirtyi kesällä 2023 turkkilaisseura Samsunsporiin ja on kauden 2023–2024 Superliigassa pelannut 26 ottelua ja tehnyt yhden maalin.
Šatka pelasi Slovakian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Slovakian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2018 ystävyysottelussa Thaimaata vastaan. Huhtikuun 2024 loppuun mennessä hän on pelannut 33 A-maaottelua, joista 30 ottelua avauskokoonpanossa. Hän teki 1–2-voittomaalin marraskuussa 2023 EM-karsintaottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan.
Xavier Margairaz

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 7. tammikuuta 1984 (ikä 40) 
Syntymäpaikka: Rances, Sveitsi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 185 senttimetriä
Seura
Seura: FC Sion
Pelinumero: 5
Junioriseurat
1991–1996 1996–2000: FC Rances Yverdon-Sport
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000–2003 2003–2005 2005–2007 2007–2009 2009 2009– | Lausanne-Sport Neuchâtel Xamax Zürich Osasuna → Zürich (laina) Zürich | 46 (3) 34 (5) 78 (20) 13 (0) 14 (3) 0 (0) |
Maajoukkue
| 2005– | Sveitsi | 16 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 27. elokuuta 2009.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 18. helmikuuta 2009.
Xavier Margairaz (s. 7. tammikuuta 1984 Rances, Sveitsi) on sveitsiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Sveitsin pääsarjassa pelaavaa FC Sionia. Hän lukeutuu myös Sveitsin maajoukkueen vakionimiin.
Ura > Seurajoukkueura

Margairaz aloitti ammattilaisuransa Yverdon-Sportin riveissä vuonna 1998. Hän on edustanut kotimaassaan myös Lausanne-Sportia, Neuchâtel Xamaxia ja Zürichiä. Zürichin riveissä Margairaz saavutti kaksi liigamestaruutta ja yhden cup-mestaruuden. Osasunaan hän siirtyi vuonna 2007.
14. tammikuuta 2009, Margairaz palasi takaisin Sveitsiin FC Zürichiin lainasopimuksella kauden loppuun asti.
Ura > Maajoukkueura

Sveitsin maajoukkueessa Margairaz debytoi vuonna 2005. Hän kuului Sveitsin joukkueeseen vuoden 2006 MM-kisoissa.
Saavutukset

Sveitsin-mestaruus 2006, 2007
Sveitsin cupin voitto 2005
Aiheesta muualla

Profiili Osasunan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Sveitsin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1 Zuberbühler |
2 Djourou |
3 Magnin |
4 Senderos |
5 Margairaz |
6 Vogel |
7 Cabanas |
8 Wicky |
9 Frei |
10 Gygax |
11 Streller |
12 Benaglio |
13 Grichting |
14 D. Degen |
15 Džemaili |
16 Barnetta |
17 Spycher |
18 Lustrinelli |
19 Behrami |
20 Müller |
21 Coltorti |
22 Yakın |
23 P. Degen |
Valmentaja Kuhn
Onutė Narbutaitė

Onutė Narbutaitė (s. 1956) on liettualainen säveltäjä. Hän valmistui konservatoriosta vuonna 1979 ja 1980-luvun alusta lähtien hän on työskennellyt Vilnassa vapaana säveltäjänä. Narbutaitėn sävellyksiin kuuluu muun muassa vuonna 1996 valmistunut Sinfonia col triangolo triangeleille ja jousille, joka omistettiin Keski-Pohjanmaan kamariorkesterille.
Étienne Bonnot de Condillac

| Étienne Bonnot de Condillac |
| --- | --- |
 Étienne Bonnot de Condillac
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. syyskuuta 1714 Grenoble, Ranska
Kuollut: 3. elokuuta 1780 (65 vuotta) Lailly-en-Val, Ranska
Koulutus ja ura
Koulukunta:  empirismi
Vaikutusalueet:  tietoteoria
Étienne Bonnot de Condillac (30. syyskuuta 1714 Grenoble, Ranska – 3. elokuuta 1780 Lailly-en-Val, Ranska) oli ranskalainen apotti, filosofi ja tietoteoreetikko, joka töissään tutki mielenfilosofiaa ja psykologiaa.
Hän puolusti teoksessaan Traité des sensations sensualistista näkemystä kirjoittaessaan, että sielunelämän ilmaukset ovat muuntuneita aistimuksia. Siitä huolimatta de Condillac kääntyi vastustamaan materialismia, koska aistimukset eli havainnot olivat henkistä laatua, ei aineellista. Hän ei myöskään kieltänyt Jumalan olemassaoloa.
Condillacin veli oli filosofi ja kirjailija Gabriel Bonnot de Mably.
Teokset

Essai sur l'origine des connaissances humaines (1746)
Traité des systèmes (1749)
Traité des sensations (1754)
Traité des animaux (1755)
Cours d'études (1767–1773)
Le Commerce et le gouvernement, considérés relativement l'un a l'autre (1776)
Logique (1781, julkaistu kuoleman jälkeen)
Langue des calculs (1798, julkaistu kuoleman jälkeen, keskeneräinen).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Étienne Bonnot de Condillac Wikimedia Commonsissa
Oleksandr Hruševskyi

| Oleksandr Hruševskyi |
| --- | --- |
 Oleksandr Hruševskyi 1907.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1877 Stavropol, Venäjä
Kuollut: keväällä 1943 (65 vuotta) Irtišk tai sen lähellä, Pavlodarskin alue, Kazakstan
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  historia
Oleksandr Hruševskyi, ukr. Олександер Грушевський, (12. elokuuta 1877 Stavropol, Venäjä – keväällä 1943 Irtišk tai sen lähellä, Pavlodarskin alue, Kazakstan) oli ukrainalainen historioitsija. Hänen sisaruksiaan olivat Myh’ailo Hruševskyi ja Hanna Šamrai.
Hruševskyi opiskeli Kiovan yliopistossa Volodymyr Antonovytšin oppilaana, ja hän oli Pietarin, Odessan ja Kiovan yliopiston yksityisdosentti. Hän oli ensimmäinen, joka opetti Odessan yliopistossa ukrainaksi (1906). Hän sai 1918 nimityksen professoriksi Kiovan yliopistoon. Hän oli Ukrainan tieteellisen seuran (Kiova) ja  Ševtšenkon tieteellisen seuran täysjäsen. 1920-luvulla hän toimi Ukrainan tiedeakatemian (VUAN) historiallis-maantieteellisen komission johtajana ja oli VUANin Arkeografisen komission jäsen. Hänet pidätettiin elokuussa 1938 ja tuomittiin viiden vuoden karkotukseen Kazakstaniin Pavlodarskin alueelle.
Hruševskyi kirjoitti historiallisia tutkimuksia. VUANin aikakauskirjoissa ilmestyi hänen historiaa käsitteleviä artikkeleitaan. Hän kirjoitti myös tutkielmia ukrainalaisista kirjailijoita. Ne julkaistiin koottuina vuosina 1909 ja 1918.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oleksandr Hruševskyi Wikimedia Commonsissa
Étienne Balibar

Étienne Balibar
Étienne Balibar (s. 23. huhtikuuta 1942 Avallon, Burgundi) on ranskalainen marxilainen filosofi. Hän oli Louis Althusserin oppilas. Tämän kuoleman jälkeen Balibarista tuli nopeasti ranskalaisen marxilaisen filosofian johtava puolestapuhuja.[lähde? ]
Balibarin tytär Jeanne Balibar on ranskassa tunnettu näyttelijä.
Teoksia

Reading Capital (1968) (yhdessä Louis Althusserin, Roger Establet'n, Pierre Machereyn ja Jacques Rancièren kanssa)
Self-Criticism: Answers to Questions from Theoretical Practice (1973)
On the Dictatorship of the Proletariat (1977)
Spinoza et la politique (1985)
Aiheesta muualla

Étienne Balibarin kotisivu, the Internation Center for Research on Contemporary French Philosophy (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
Étienne Balibarin bibliografia (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Étienne Balibar: At The Borders Of Europe (Lecture delivered October 4, 1999, on the invitation of the Institut français de Thessalonique and the Department of Philosophy of Aristotle University of Thessaloníki.) (englanniksi)
Olli Reenpää

Kari Olli Reenpää (vuoteen 1935 Renqvist: s. 25. maaliskuuta 1934 Helsinki) on suomalainen diplomi-insinööri, joka toimi Otava-Kuvalehdet Oy:n konsernijohtajana vuosina 2000–2010 ja Kustannusyhtiö Otavan hallituksen puheenjohtajana vuoteen 2014 saakka. Hän toimi Otavan varatoimitusjohtajana vuosina 1968–1978 ja toimitusjohtajana vuodet 1979–1999.
Reenpää valmistui paperi-insinööriksi 1960, ja samanaikaisesti hän aloitti Otavan palveluksessa tutkimus- ja käyttöinsinöörinä ja vuodesta 1964 yhtiön teknillisenä johtajana. Hänet nimitettiin Otavan toimitusjohtajaksi 1979 Heikki A. Reenpään jälkeen. Hän oli aloittanut serkkunsa Heikki A. Reenpään kanssa Otavan kunnostamisen vakavaraiseksi yhtiöksi, kun se oli 1960-luvulta alkaen kokenut vaikeita aikoja. 1990-luvun alun yritysvaltausuhka estettiin vetämällä Otava vuonna 1991 pois pörssistä, ja siitä tuli puhtaasti sukuyhtiö. Otava-Kuvalehdet Oy:n konsernijohtajaksi hän nousi vuonna 2000, jolloin myös konserni sai nykyisen nimensä.
Reenpäälle myönnettiin vuorineuvoksen arvonimi vuonna 1996. Hän toimi Graafisen teollisuuden Työnantajaliiton puheenjohtajana vuosina 1979–1982 ja Graafisen Keskusliiton puheenjohtajana 1979–1993.
Reenpää on Kari Reenpään poika. Antti Reenpää on Reenpään poika, ja Otavan toimitusjohtaja Eva Reenpää on hänen tyttärensä.
Kirjallisuutta

Salokannel, Juhani: Hengen paloa & painettua sanaa: Renqvist-Reenpäät kustantajina 1815–2015.  Helsinki:  Otava, 2015.  ISBN 978-951-1-27838-2.
Aiheesta muualla

Otava-Kuvalehdet (Arkistoitu – Internet Archive)
Pilke, Helena: Seitsemän sukupolvea, 200 vuotta kustannustoimintaa. (Arkistoitu – Internet Archive) Arvostelu Salokantelen teoksesta Hengen paloa & painettua sanaa. (Agricolan kirja-arvosteluja, 26.5.2015.)
Oleksandr Duh’novytš

| Oleksandr Duh’novytš> Духнович Олександр Васильович |
| --- | --- |
 Oleksandr Duh’novytš
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1803 Topolja, Prešovin alue
Kuollut: 30. maaliskuuta 1865 (61 vuotta) Prešov
Ammatti:  kirjailija, pappi, kulttuurivaikuttaja
Kirjailija
Tuotannon kieli: ukraina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Oleksandr Duh’novytš (24. huhtikuuta 1803 Topolja, Prešovin alue – 30. maaliskuuta 1865 Prešov) oli ukrainalainen kirjailija ja opettaja. Hän oli kreikkalaiskatolinen pappi ja kulttuurivaikuttaja.
Duh’novytš pyrki suojelemaan Taka-Karpatiaa unkarilaistamiselta, ja 1848 hän joutui siitä vainotuksi. Hän keräsi ukrainalaisia kansanlauluja, jotka Jakiv Holovatskyi julkaisi 1878. Hänen 1850 perustamansa Prešovin kirjallisuusseura teki opetus- ja kulttuurityötä ja julkaisi kirjallisuutta. Duhnovytš kirjoitti muutamia isänmaallisia runoja, joista yhdestä tuli vuosiksi 1919–1938 Transkarpatian ukrainalaisten kansallislaulu, sekä kansankielisen näytelmän. Hänen artikkeleitaan julkaistiin monissa lehdissä, ja hän kirjoitti oppikirjoja koulukäyttöön sekä uskonnollisia kirjoja. Transkarpatian Duh’novytš-seuran venäläismieliset käyttivät hänen nimeään 1922–1938 Ukrainan-vastaisessa kampanjassaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Oleksandr Duh’novytš Wikimedia Commonsissa
Ľubomír Luhový

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Syntymäaika: 31. maaliskuuta 1967 (ikä 57)
Syntymäpaikka: Považská Bystrica, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:  Slovakia
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 184 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1985 1986 1986-1988 1988-1990 1990-1992 1992-1993 1994 1995-1997 1997-1998 1998-2000 2000-2001 | Matador Púchov Inter Bratislava Dukla Banská Bystrica Inter Bratislava Martigues Inter Bratislava Urawa Reds Inter Bratislava Spartak Trnava Graz Artmedia Petržalka |  |
Maajoukkue
| 1990–1993 1995–1998 | Tšekkoslovakia Slovakia | 2 (0) 9 (0) |
Ľubomír Luhový (s. 31. maaliskuuta 1967 Považská Bystrica) on slovakialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Luhový debytoi Tšekkoslovakian maajoukkueessa 1990. Hän on pelannut 11 maaottelua.
Ornitologia

Rengastaminen on yksi ornitologian tyypillisistä tutkimusmenetelmistä. Rengastettujen lintujen avulla voidaan tutkia muun muassa muuttoreittejä.
Pierre Belonin 1500-luvulla laatima vertailu ihmisen ja lintujen luurankojen rakenteista.
Ornitologia (muinaiskreikan sanoista ὄρνις, ornis, ’lintu’ ja λόγος, logos, ’oppi’) eli lintutiede on biologian ala, joka tutkii lintuja.
Tutkimus

Ornitologiaan kuuluu muun muassa lintujen elintapojen, laulun, lentotapojen ja rakenteen havainnointi sekä lintujen luokittelu. Usein kaikkia lintubongareita tai -harrastajia kutsutaan ornitologeiksi, vaikka vain harva heistä on varsinainen lintutieteilijä, ornitologi. Lintutiedettä tehdään Suomessa etenkin Helsingin ja Turun yliopistojen biologian laitoksissa.
Paljon lintutieteellistä tutkimusta tehdään yksinkertaisesti suorien havaintojen perustella. Ornitologitkin ovat kuitenkin ottaneet käyttöönsä monia tutkimusta helpottavia laitteita ja tekniikoita.
Rengastusta on käytetty hyväksi jo 1800-luvun alussa, ja sen avulla on saanut tietoa lintujen eliniästä ja liikkeistä. Joka vuosi satojatuhansia lintuja ympäri maailmaa rengastetaan. Lintujen liikkeitä pystytään seuraamaan myös tutkien tai radiolähettimien avulla.
Ornitologia ja lintuharrastus

Ornitologia on yksi harvoja tieteenaloja, jossa amatöörit auttavat huomattavasti tutkimuksen edistämistä. Tavallinen lintuharrastaja auttaa lintutiedettä tekemällä linnuista havaintoja, jotka välittyvät varsinaisille lintutieteilijöille. Harrastajien havainnot ovat suurena apuna esimerkiksi eri lintulajien levinneisyyksien kartoittamisessa, lintujen muuttoreittien ja -aikojen määrittämisessä ja monissa muissakin kysymyksissä. Lintuharrastajien kattojärjestö on BirdLife Suomi ry, jolla taas on yhteydet muiden maiden vastaaviin järjestöihin.
Historia > Varhaisvaiheet

Vaikka ornitologia tieteenalana kehittyi huomattavasti myöhemmin, linnut ovat kiinnostaneet ihmisiä jo aikojen alusta. Niitä on tutkittu ja niistä on kirjoitettu jo pitkään. Aristoteles kirjoitti 300-luvulla eaa. teoksensa Eläinoppi, jota käytti pohjanaan myös esimerkiksi 70-luvulla teoksen Naturalis historia kirjoittanut Plinius vanhempi. Seuraavat todelliset lintutieteelliset edistysaskeleet tehtiin vasta renessanssin aikana noin 1 500 vuotta myöhemmin.
Keskiajalla merkittävimmät lintuja käsitelleet teokset olivat keisari Fredrik II:n De arte venandi cum avibus ja Albert Suuren tekemä laajennettu versio Eläinopista.
Renessanssiaikana syntyivätkin lintutieteelliset tietosanakirjat. Tunnetuimmat ensyklopedistit olivat William Turner, Pierre Belon, Konrad von Gesner ja Ulisse Aldrovandi. Aldrovandin teos oli pääosin kopioitu muilta kirjoittajilta, mutta kolmessa noin 800 sivun osassa julkaistu kirja pyrki sisältämään kaiken tiedon linnuista, luonnontieteestä kulttuuriseen merkitykseen.
Historia > Nykyaikaisen ornitologian synty

Eurooppalaisen tieteellisen ornitologian katsotaan alkaneen John Rayn ja Francis Willughbyn kokoamasta teoksesta Ornithologiae libri tres (1676). Heidän panoksestaan on hieman erimielisyyttä, mutta Ray joka tapauksessa viimeisteli teoksen Willughbyn vuonna 1672 sattuneen kuoleman jälkeen. Teoksessa käytettiin ensimmäisen kerran termiä ’ornitologia’, ja siinä järjestettiin linnut morfologisin perustein sekä keskityttiin todellisiin havaintoihin.
Lintutieteen systemaattinen haara piti paikkansa aina 1900-luvulle saakka. Lintujen ja muiden eläinten taksonomiaa kehittivät Carl von Linné ja Georges Leclerc de Buffon. 1700-luvulla kiinnostuttiin myös lintujen maantieteellisestä leviämisestä, ja ensimmäinen paikallisesta linnustosta tehty kirja ilmestyi Puolassa vuonna 1721.
Tiede tunnisti 1700-luvun lopussa ja 1800-luvun alussa jatkuvasti uusia lintuja, ja Napoleonin sotien jälkeen 1815 uusien lajien määrä kasvoi kiihtyvää tahtia. Eurooppalaisten maiden tutkimusmatkailijoiden mukana oli usein amatööri- tai ammattilaisluonnontieteilijöitä, jotka toivat Eurooppaan näytteitä ja eläviä lintuja. Ne menivät aluksi yksityiskokoelmiin, mutta pian esimerkiksi moniin museoihin kehittyi lintukokoelmia. Samalla lintujen tutkimus erikoistui, ja vuonna 1815 Coenraad Jacob Temminck julkaisi ensimmäisen koko Eurooppaa käsittelevän lintuoppaan.
Charles Darwinin teoriat mullistivat biologiaa ja samalla myös ornitologiaa. Hän käytti tutkimuksissaan paljon myös lintutieteellisiä esimerkkejä. Thomas Henry Huxley julkaisi 1868 ensimmäisen lintujen sukupuun, missä hän käytti Darwinin malleja yhteisistä esi-isistä.
Historia > Nykyaikainen ornitologia

Darwinin seksuaalivalinnan ideaa tutki Edmund Selous, joka oli ensimmäisiä todellisia lintujen kenttätutkijoita. Hänen suokukoilla tekemänsä havainnot tukivat vahvasti seksuaalivalinnan teoriaa. Selousin inspiroimana kenttätutkija Eliot Howard havaitsi lintujen reviirikäyttäytymisen merkityksen.
Saksalainen Erwin Stresemann yhdisti 1920-luvun alussa museoperustaisen ornitologian ja kenttähavaintoihin perustuvan tutkimuksen. Hän tunnisti, että lintujen fysiologia, toiminnallinen morfologia, ekologia ja käyttäytyminen olivat myös oleellisia tutkimusalueita. Hänen lintuja käsittelevä osionsa Handbuch der Zoologie -teoksessa oli siihen asti laajin linnuista tehty kirjoitus.
1900-luvun alkupuolella sai alkunsa myös kokeellinen lintutiede. Sitä olivat käynnistämässä William Rowan, joka tutki lintujen valojaksoisuutta, muuttoa ja lisääntymistä, ja Charles Kendeigh, jonka alaa oli aineenvaihdunnan fysiologia. David Lack oli puolestaan 1930-luvulla modernisoimassa ornitologiaa. Hän painotti systematiikkaa, yksittäisten lajien käyttäytymistä, ekologiaa ja luonnonvalintaa.
Lintujen ekologia ja etologia olivat 1900-luvun alkupuoliskolla ornitologian keskeisiä tutkimusaloja, mutta 1960-luvulla kiinnostus anatomiaan alkoi taas kasvaa. Tutkimus suuntautui erityisesti lintujen sopeutumiin. Käyttäytymisekologia puolestaan nousi 1970-luvulla uutena haarana.
Lintutieteessä keskeisimmät 1970- ja 1980-luvuilla tehdyt uudet löydöt liittyivät parittelua edeltävään ja seuraavaan seksuaalivalintaan, parvielämään, yhteispesintään ja saalistuskäyttäytymiseen. Ornitologia on 1900-luvun loppupuolella saanut paljon oppia muista biologian aloista, kuten kvantitatiivisesta genetiikasta, neurobiologiasta, endokrinologiasta, fysiologiasta, immunologiasta, ekologiasta, suojelusta, käyttäytymistieteestä ja evoluutiosta. Monet lintuja tutkivat tieteilijätkin ovat siirtyneet julkaisemaan tutkimuksiaan ornitologisten julkaisujen sijaan yleisbiologisissa lehdissä.
Kirjallisuutta

Birkhead, Tim: Lintujen viisaus – Lintutieteen kuvitettu historia. Readme.fi, 2009.
Hänninen, Pekka: Kuukkelin kaltaiset – lintuharrastusopas. Birdlife, 1999.
Koskimies, Pertti: Lintuharrastajan opas. WSOY, 1993.
Koskimies, Pertti: Suomen linnuston seuranta – linnut ympäristömuutosten ilmentäjinä. Ympäristöministeriö, 1987.
Laine, Lasse J.: Lintuharrastajan opas. Otava, 2004.
Lehikoinen, Esa et al.: Suomen lintutieteen synty. Faros, 2009.
Linnut 1–3 (kirjasarja). Weilin+Göös, 2007.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
BirdLife Suomi ry
Ornis Fennica (Arkistoitu – Internet Archive)
Eläintiede
| --- | --- |
Osa-alueita:   antrozoologia  araknologia  entomologia  etologia  helmintologia  herpetologia  iktyologia  malakologia  mammalogia  myrmekologia  nematologia  ornitologia  paleozoologia  planktologia  primatologia 
Tieteilijöitä:   Karl Ernst von Baer  Georges Cuvier  Charles Darwin  Jean-Henri Fabre  William Kirby  Carl Linnaeus  Konrad Lorenz  Thomas Say  Jakob von Uexküll  Alfred Russel Wallace
Örn Arnarson

| Mitalit> Maa:   Islanti.Miesten uinti.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Islanti.Miesten uinti.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Islanti.Miesten uinti.MM-kilpailut  | Maa:   Islanti> Miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Fukuoka 2001 | 100 m selkäuinti |  |
|  Pronssia | Fukuoka 2001 | 200 m selkäuinti |  |
| EM-kilpailut (lyhyt rata)  | EM-kilpailut (lyhyt rata)  | EM-kilpailut (lyhyt rata)  |  |
|  Kultaa | Sheffield 1998 | 200 m selkäuinti |  |
|  Kultaa | Lissabon 1999 | 100 m selkäuinti |  |
|  Kultaa | Lissabon 1999 | 200 m selkäuinti |  |
|  Kultaa | Valencia 2000 | 100 m selkäuinti |  |
|  Kultaa | Valencia 2000 | 200 m selkäuinti |  |
|  Kultaa | Riesa 2002 | 200 m selkäuinti |  |
|  Hopeaa | Valencia 2000 | 50 m selkäuinti |  |
|  Hopeaa | Dublin 2003 | 100 m selkäuinti |  |
|  Pronssia | Riesa 2002 | 100 m selkäuinti |  |
|  Pronssia | Helsinki 2006 | 50 m perhosuinti |  |
Örn Arnarson (s. 31. elokuuta 1981 Reykjavík) on islantilainen uimari, joka edusti kotimaataan kesäolympialaisissa kolme kertaa, 2000, 2004 ja 2008. Hänen paras sijoituksensa olympialaisissa on neljäs sija 200 metrin selkäuinnissa vuonna 2000.
Vuotta myöhemmin, pitkän radan MM-kilpailuissa 2001 Fukuokassa, Örn voitti hopeaa 100 metrin selkäuinnissa sekä pronssia 200 metrin selkäuinnissa. Lisäksi hän on voittanut uransa aikana kymmenen mitalia lyhyen radan EM-kilpailuissa.
Orinoco (Nicaragua)

Orinoco sijaitsee Pearl Lagoonin pohjoisrannalla Nicaraguan itäosassa.
Orinoco on kylä Nicaraguan Karibianmeren puoleisella rannikolla, Laguna de Perlasin rannalla. Asukkaita kylässä on noin 2000. Kylään ei ole yhteyttä maanteitse. Vesitse kylään pääsee sekä Bluefieldsin kaupungista (pikaveneellä  2 tuntia) tai Rio Escondido -jokea pitkin.
Asukkaat ovat garifuneja. Orinoco on Nicaraguan garifunien tärkein keskus. Orinocossa puhutaan kreolienglantia. Kouluissa opetuskielinä ovat espanja ja englanti, mutta lapsille opetetaan myös garifunan kieltä.
Garifunien suurta perinnejuhlaa vietetään 19. marraskuuta Orinocossa. Juhla kestää useita päiviä ja paikalle  saapuu pari-kolmetuhatta vierasta. Päivää on juhlittu vuodesta 1994.
Ľubomír Moravčík

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Ľubomír Moravčík
Syntymäaika: 22. kesäkuuta 1965 (ikä 59)
Syntymäpaikka: Nitra, Tšekkoslovakia
Kansalaisuus:  Slovakia
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 172 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1983-1990 1990-1996 1996-1998 1998 1999-2002 2002 | Plastika Nitra Saint-Étienne Bastia Duisburg Celtic JEF United Ichihara |  |
Maajoukkue
| 1987–1993 1994–2000 | Tšekkoslovakia Slovakia | 42 (7) 38 (6) |
Ľubomír Moravčík (s. 22. kesäkuuta 1965 Nitra) on slovakialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Moravčík debytoi Tšekkoslovakian maajoukkueessa 1987. Hän kuului Tšekkoslovakian joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1990. Hän on pelannut 80 maaottelua ja tehnyt niissä 13 maalia.
Ylivieskan lentokenttä

Ylivieskan lentokenttä on Ylivieskan Vähäkankaan itäpuolella, Sorvojan ja Pylvään asutusalueilla, noin kymmenen kilometriä kaupungin keskustasta itäkaakkoon sijaitseva lentokenttä. Kentällä on myös jonkin verran ultrakevytlentoja sekä helikopteritoimintaa.
Ylivieskan lentokenttä valmistui vuonna 1982. Se korvasi vanhan, Niemelänkylässä raviradan vieressä sijainneen ja jo jatkosodan aikana käytössä olleen kentän. Nykyinen lentokenttä on aiemmin toiminut lentoasemana, jolle on ollut myös säännöllistä reittiliikennettä, viimeksi vuonna 1996. Seudulla on toivottu liikenteen aloittamista uudelleen. Valvomattomaksi lentopaikaksi Ylivieskan lentoasema muutettiin marraskuussa 2003.
Lentokentän kiitotie on 1 500 metriä pitkä ja valaistu. Ennen valvomattomaksi lentopaikaksi muuttamista kiitotiellä oli myös ILS-mittarilähestysmisjärjestelmä.