stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ateismin sietämätön keveys
Uusateismin eettinen ongelma

Kirjan mukaan ”uusateismin” eettinen ongelma syntyy sen materialismista:
»”Pelkän materialistisen maailman perusteella ei ole mahdollista johtaa väittämiä siitä, miten ihmisen tulisi elää.”» 
(Ateismin sietämätön keveys, s. 115: ”Uusateismin eettinen umpikuja”)
Aiheesta muualla

Timo Eskola: Vapaa-ajattelun sietämätön keveys (Arkistoitu – Internet Archive) Kirjan yhden luvun verkkoversio.
Ateneum (kulttuurilehti)
Aiheesta muualla

Ateneum 1898–1903 digitoituna Kansalliskirjaston digitaalisessa aikakauslehtikokoelmassa.
Eero Lampio

Eero Lampio (sukunimi aik. Lampén; 5. lokakuuta 1889 Lieksa – 30. heinäkuuta 1931 Paatsjoki) oli suomalainen konsuli, liikemies ja eräkirjailija, ainakin oman kertomansa mukaan myös kilpahiihtäjä
Elämäkerta

Lieksalaiseen kauppiasperheeseen syntynyt Lampio lopetti koulunkäynnin reputettuaan ylioppilaskirjoituksissa. Hän työskenteli sitten puutavarayhtiöiden palveluksessa Karjalan ja Lapin rajaseuduilla ja myöhemmin Venäjän puolella Itä-Karjalassa. Ensimmäisen maailmansodan aikana Lampio osallistui Venäjän sotatarvikekuljetuksiin ja hän toimitti Muurmannin ratatyömaalle ratapölkkyjä ja puutavaraa sillanrakennusta varten.
Vuonna 1919 Lampiosta tuli Suomen konsuli asemapaikkanaan Murmansk. Hän toimi yhteysmiehenä aluetta siihen aikaan hallinneiden englantilaisten suuntaan. Lampio oli mukana valmistelemassa Petsamoon suuntautunutta Walleniuksen retkeä ja hänestä oli tarkoitus tehdä Petsamon siviilihallinnon johtaja suomalaisten saatua Petsamon haltuunsa. Helmikuussa 1920 Lampio ehdotti, että Suomen valtio toimittaisi elintarvikkeita meritse elintarvikepulaa kärsivään Petsamoon. Kuljetuksella olisi ollut propanganda-arvoa ja lisäksi elintarvikkeet olisi myyty velaksi petsamolaisille ja näin sitoutettu heidät Suomeen.
Elintarvikkeiden kuljetusta varten yksityinen Ab Murman Fiskeriet-yhtiö sai Suomen valtiolta korottoman lainan Silvia-nimisen aluksen ostoa varten. Kuljetus pysähtyi kuitenkin Norjan Vuoreijaan, koska tällä välin Walleniuksen joukot oli karkotettu Petsamosta. Elintarvikkeet varastoitiin Vuoreijaan ja Lampio järjesti Silvia-alukselle paluulastiksi Suomeen Jäämeren kalaa. Kalaa ei saatu kuitenkaan Suomessa kaupaksi ja lopulta valtiolle koitui hankkeesta yli 2 miljoonan markan tappiot. Tilintarkastajat arvostelivat myöhemmin ulkoministeriötä epäluotettavana pidetyn Lampion käyttämisestä hankkeessa.
Englantilaisten poistuttua Murmanskista Lampio siirtyi Vuoreijaan jossa hän oli Suomen konsulina vuoden 1921 loppuun saakka. Vielä vuonna 1920 Lampio osti Suomen valtion laskuun kolme kalastusalusta joilla oli tarkoitus käynnistää valtamerikalastus Petsamossa.
Vuonna 1923 Lampiosta tuli Kolttakönkään hotellin johtaja. Hän oli samaan aikaan myös valtion omistaman vuonna 1922 perustetun Oy Petsamo Ab:n asiainhoitajana ja lisäksi hän muonitti Atif-yhtiön järjestämiä savotoita sekä omisti traanikeittämön ja kalankuivaamon. Lampion asiainhoitajan toimi ja myös omat liiketoimet päättyivät kun Oy Petsamo Ab lopetettiin 1926 tappiollisena. Viimeksi Lampio toimi 1920-luvun lopulla Trifonan majana tunnetun valtion majatalon hoitajana.
Viimeiset vuotensa Lampio asui Petsamon Yläluostarin munkkien luona. Hän kirjoitti eräkirjoja ja harrasti metsästystä ja lohen ongintaa Petsamon joissa. Kesällä 1931 hän pyysi lohia yhdessä kullankaivaja Kaarlo Turusen (Kulta-Turunen) kanssa. Lampio ja Turunen hukkuivat heinäkuun lopulla 1931 kun heidän veneensä kaatui Paatsjoen Saarikoskessa.
Teoksia

Petsamon opas. Otava 1921  (yhdessä Lauri Hannikaisen kanssa)
Eräretkiä pohjolan lohivesillä ja riistamailla.  Otava 1930, uusintapainos 1997
Yli Lapin rajojen. Konsuli Eero Lampion jälkeenjääneestä käsikirjoituksesta elämänkuvauksen kirjoittanut K. M. Wallenius.  Gummerus 1936
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Eero Lampion e-kirjoja Projekti Lönnrotilta.
Ateismin lyhyt historia

| Ateismin lyhyt historia> The Twilight of Atheism: The Rise and Fall of Disbelief in the Modern World |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Alister McGrath
Julkaistu:  2004
Suomennos
Kustantaja:  Kirjapaja
Sivumäärä:  308
ISBN:  9789516070820
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ateismin lyhyt historia (engl. The Twilight of Atheism: The Rise and Fall of Disbelief in the Modern World ) on teologi Alister McGrathin vuonna 2004 ilmestynyt kirja.
Vastaanotto

Vapaa-ajattelijain liiton puheenjohtaja Erkki Hartikainen kirjoitti teoksen suomenkielisen nimen olevan pahasti harhaanjohtava. ”Valtiovallan tuella esimerkiksi elämänkatsomustiedon opiskelijat ja opettajat voidaan pakottaa lukemaan tällaisia ’ateismin lyhyitä historioita’, vaikka nämä ’historiat’ olisivat – kuten McGrathin kirja – pelkkää kristinuskon puolustelua.” Hartikaisen mukaan McGrathin tiedot ateismista ovat enimmäkseen niistä kirjoista, jotka tämä on sattunut lukemaan ollessaan nuorena jonkinlainen ateisti. ”Muilta osin hänen tietonsa ovat heikot ja kirja sisältää uskomattoman määrän virheitä ja vääristelyjä.” Hartikaisen mukaan kirja sopii Suomessa vain evankelis-luterilaisen uskonnon vahvistamiseen.
Esimerkkinä kirjan ”perinpohjaisesta valheellisuudesta” Hartikainen mainitsee kuvauksen Madalyn Murray O’Hairista sekä American Atheists -järjestöstä. Hartikaisen mukaan McGrathin tiedot näistä perustuvat toisen käden lähteisiin, joita hän vääristelee. Hartikainen kertoo tunteneensa O’Hairin perheen ja olleensa Amerikan ateistien jäsen 1970-luvulta alkaen. McGrath väittää Murrayn kavaltaneen järjestönsä rahoja. Tosiasiassa hän joutui kiristyksen ja murhan uhriksi. ”Tosiasiat ovat tiedossa, mutta kristityt kirjoittavat mitä haluavat.”
Aiheesta muualla

The Twilight of Atheism. The complete review -sivusto. (englanniksi)
Aarne Pilto

Aarne Pilto (s. 1935 Utajärvi) on Helsingissä asuva kirjailija.
Pilto syntyi Utajärven Yli-Utoksella, mutta muutti jo nuorena Helsinkiin. Toimittuaan eri ammateissa hänestä tuli yrittäjä. Kirjailijaksi Pilto ryhtyi vasta varttuneella iällä. Hänen ensimmäiset teoksensa olivat omaelämäkerrallisia romaaneja, lapsuusajasta kertova esikoisteos Kasvupaikka ilmestyi vuonna 2010. Pilto on julkaissut seuraavat teokset:
Kasvupaikka, 2010
Puoli kolmen juna, 2011
Seppiä joka junaan, 2012
Irina ja Tatjana, 2013
Hamppi pusikossa, 2014
Mikko Karppi

Mikko Karppi vuonna 2008.
Mikko Jaakko Antero Karppi (s. 2. marraskuuta 1978 Vähäkyrö) on suomalainen kirjailija, kolumnisti, yrittäjä ja entinen maajoukkuetason pikajuoksija. Päivätyössä hän on Pohjanmaan poliisin rikostorjuntasektorilla. Hän on myös viiden lapsen isä ja tuotantoyhtiö Mölömä & Mettäpöyröö Oy:n toimitusjohtaja sekä elämysyhtiö Pimeä Productions Oy Ab:n perustajajäsen.
Urheilu-ura

Karppi voitti 400 metrin juoksun Suomen mestaruuden Turun Kalevan Kisoissa vuonna 2001 ajalla 47,53 . Seuratasolla hän on edustanut Vähänkyrön Viestiä (–1997) ja Porin Tarmoa (1997–2003).
Karppi oli Suomessa voittamaton päämatkallaan 400 metrillä lähes kahden vuoden ajan (2000–2002). Hän edusti Suomea Euroopan cupissa kahdesti ja voitti poliisien EM-kisoissa pronssia 2002. Hän lopetti urheilu-uransa kauden 2003 jälkeen.
Urheilu-ura > Ennätyksiä

60 m: 7,05
100 m: 10,93
200 m: 21,56 (21,47w)
400 m: 47,28
Kirjailijanura

Karpin esikoisteos Väinämöisen vyö ilmestyi 2007. Itsenäinen jatko-osa Unkarilainen taulu ilmestyi seuraavana vuonna, ja kauhuromaani Sateen varjo syksyllä 2009.
Karppi toimi vuodesta 2010 vuoteen 2012 taiteellisena johtajana Roisto Oy:ssä, jonka hankkeena oli maailman ensimmäisen Twitterin kautta kirjoitetun yhteisöllisen romaanin Todellisuudesta toiseen luominen. Kirja on käännetty viidelle kielelle. Toinen Roisto-hankkeen julkaisu on Pirunmeri, jonka kirjoitustyö päättyi marraskuussa 2011.
Keväällä 2012 Roisto kokosi kansalaisten festivaalimuistoista teoksen nimeltä Festarikalevala.
Teokset

Väinämöisen vyö.  Helsinki:  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-31-3870-7
Unkarilainen taulu.  Helsinki:  Tammi, 2008.  ISBN 978-951-31-4290-2
Sateen varjo.  Helsinki:  Tammi, 2009.  ISBN 978-951-31-5020-4
Todellisuudesta Toiseen.  Tampere:  Roisto, 2010.  ISBN 978-952-59-0302-7  Pääkirjailija / Toimittaja
Pirunmeri.  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-03-9080-1  Pääkirjailija / Toimittaja
Festarikalevala.  Tampere:  Roisto, 2012.  ISBN 978-952-59-8338-8  Toimittaja / Kirjoittaja
Priimaa - Riitan Herkun 30-vuotishistoriikki. Vaasa: Mölömä & Mettäpöyröö Oy, 2016.
Aiheesta muualla

Festarikalevala-projekti (Arkistoitu – Internet Archive)
Unto Karri

Lenni Alfred Laakso, kirjailijanimeltään Unto Karri (19. syyskuuta 1898 Nivala – 2. tammikuuta 1957 Helsinki)  oli suomalainen toimittaja, kirjailija ja runoilija.
Elämä

Laakson vanhemmat olivat opettajat Johannes Laakso ja Jenny Aino Matilda Matilainen. Laakso kävi pari vuotta Nivalan Järvikylän koulua, jossa hänen isänsä oli opettajana, ja siirtyi sitten Kokkolan yhteislyseoon. Täällä Laakson opettajana oli kirjailija Teuvo Pakkala joka innosti Laaksoa kirjailijan uralle. Ensimmäisen maailmansodan aikana Laakso osallistui aktivistien toimintaan ja päästyään koulusta Suomen sisällissodan aikana hänkävi upseerikoulun ja osallistui sotaan valkoisten joukoissa upseerina. Sodan jälkeen Laakso otti osaa suojeluskuntatoimintaan vuoteen 1929 saakka.
Laakso oli Koti-lehden toimittajana Helsingissä 1919 ja myöhemmin hän jatkoi toimittajan uraansa Porissa 1920–1921, Vaasassa 1921–1929 ja Seinäjoella 1930–1931. Laakso teki opintomatkan Saksaan, Belgiaan ja Ranskaan 1928 ja kävi lehtimieskurssin Tukholmassa. Pari vuotta myöhemmin 1931 hän opiskeli The Toynbee Hallin yliopistojen settlementissä.
Sotavuosina Laakso palveli yhtäjaksoisesti komppanianpäällikkönä talvisodan alusta 1939 marraskuuhun 1945. Hän julkaisi hyvän menekin saaneen romaanin Isänmaan perijät 1942 ja sotien jälkeen vielä muutamia romaaneja, joista viimeinen oli 1948 ilmestynyt romaani Sydänten taistelu. Viimeisinä vuosinaan Laakso katkeroitui, koska hänen työnsä jäi vaille tunnustusta eikä hän saanut valtion taiteilijaeläkettä. Alkoholin liikakäyttö aiheutti lopulta hänen kuolemansa 1957.
Kirjallinen tuotanto

Laakso aloitti kirjallisen uransa Unto Karri -nimellä yhdessä Tulenkantajiin kuuluneiden runoilijoiden kanssa 1926 ilmestyneessä Nuoret runoilijat 11 -kokoomateoksessa.  Laakson suojeluskunta- ja valkoupseeritausta sekä isänmaallisiin ja kotiseutuaiheisiin keskittyvä tuotanto poikkesi kuitenkin Tulenkantajien enemmistön arvomaailmasta eikä Laakso koskaan tuntenut oloaan kotoiseksi ryhmässä. Laakson ensimmäinen oma teos oli 1928 ilmestynyt sota-aiheinen runokokoelma Etulinjaan. Hän julkaisi seuraavan kymmenen vuoden aikana useita romaaneja ja runoteoksia, joista hän sai kaksi kirjallisuuden valtionpalkintoa, 1934 ja 1939. Useat Laakson teokset saivat aiheensa hänen kotiseudultaan Nivalasta. Laakso joutui riitoihin monien henkilöiden kanssa, jotka tunnistivat itsensä tai sukulaisensa kirjoista, esimerkiksi Nivalasta kotoisin ollut akateemikko Kustaa Vilkuna tunnisti perheenjäseniään Laakson 1946 kirjoittamasta Kappeli-romaanista.
Suomen Kirjailijaliitto antoi Karrille 1930-luvun lopulla huomautuksen, koska hänen novellinsa Olga todettiin plagioineen Anton Tšehovin novellia Vera. Toisaalta kirjailijaliitto myönsi Karrille vuonna 1936 pienen apurahan.
Yksityiselämä

Laakso oli vuosina 1919–1938 naimisissa Aili Sofia Kaurasen kanssa. Liiton päätyttyä eroon hän meni uusiin naimisiin 1941 Sally Siviä Eufrosyne Häkkisen kanssa. Hänen isänsä oli kansanedustaja Samuli Häkkinen.
1930-luvulla Karrilla oli suhde Johanna Björklundiin.lähde?
Yksityiselämä > Teokset

Nuoret runoilijat 1926 ; mukana Anna Kaari, Aino Kajava, Unto Karri, Onni Koivisto, Sulo Tanninen sekä Mika Waltari (salanimellä Kristian Korppi). WSOY 1926
Tulilinjaan, runokokoelma. WSOY 1928
Lakeus vaikenee, novellikokoelma. Otava 1929
Peto, novellikokoelma. Gummerus 1929
Sodoma, romaani. Otava 1929
Sudennälkä, romaani. Otava 1930
Ristiinnaulittu: romaani rakkaudesta ja intohimosta. Otava 1931
Virta painaa, romaani. Otava 1932
Lunastetut päivät, romaani. Gummerus 1933
Mirja ja Markus, romaani. Gummerus 1934
Ovella. Gummerus 1935
Milloin palaa Meeri: kohtaloita Kalastajakadulta, romaani. Gummerus 1936
Vainopurret, balladeja, kuvittanut Erkki Tanttu. Gummerus 1937
Elävä pelto: pienen elämänpiirin kehä, romaani. Karisto 1938
Harvat ovat valitut: romaani herännäisseudulta. Gummerus 1938
Isänmaan perijät : ihmisiä ja kohtaloita sotien tuolla ja tällä puolen: eräs tilitys, romaani. Suomen Kirja 1942
Jeanna Katarina : rakastajattaren romaani. Suomen Kirja 1945
Kappeli, romaani. Suomen Kirja 1946
Kukkiva puu : tapauksia vuosisadan lapsuudessa, romaani. Karisto 1947
Morsiuspolku: ihmislasten tarina, romaani. Karisto 1948
Sydänten taistelu, romaani. Karisto 1948
Onnelan neiti
Aiheesta muualla

Unto Karri, Kirjasampo.fi
Unto Karri : Yö Parisin Montmartrella, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 12.05.1929, nro 19, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Athelstan

Varhaisin säilynyt kuva Englannin kuninkaasta Athelstanista. Alttarimaalaus.
Athelstanin hautakivi Malmesburyn luostarissa.
Athelstan (Æþelstān, n. 895 – 27. lokakuuta 939) oli Englannin kuningas vuosina 924–939. Hän oli Edvard Vanhemman vanhin poika ja Alfred Suuren pojanpoika. Hänen äitinsä Ecgwynn oli luultavasti Edvardin rakastajatar eikä virallinen aviopuoliso.
Isänsä ja isoisänsä tapaan Athelstan oli erinomainen sotilasjohtaja ja laajensi valtakuntaa merkittävästi. Vaikka hänen edeltäjänsä olivat kutsuneet itseään Englannin kuninkaaksi, Athelstan oli ensimmäinen de facto Englannin kuningas.
Valtakausi

Kun Edvard Vanhempi kuoli heinäkuussa 924, hänen seuraajakseen tuli, ainakin Wessexissä, hänen vanhin aviolapsensa Ethelweard. Merciassa kuninkaaksi valittiin kuitenkin Athelstan. Anglosaksien kronikan Worcesterin käsikirjoitus viittaa Athelstaniin kuninkaana "mercialaisten valitsemana", muiden mukaan hän yksinkertaisesti "peri kuningaskunnan". Ethelweard kuitenkin kuoli sopivasti oltuaan vallassa vain kuusitoista päivää (tietoa ei ole edesauttoiko Athelstan tämän tapahtumista) ja Athelstanille siirtyivät kaikki hänen isänsä maa-alueet.
Athelstan valloitti vuosina 927–928 Jorvikin (York) tanskalaisilta (hänen sisarensa oli naitettu vuonna 926 kruunajaisten jälkeen Yorkin viikinkikuningas Sihtricille) ja miehitti Northumberlandin. Anglosaksien kronikan mukaan muut Ison-Britannian hallitsijat näyttäisivät alistuneen hänelle Bamburghissa.
Vuonna 937 Athelstan voitti Brunanburhin taistelussa Skotlannin kuninkaan Konstantin II:n sekä walesilaisten ja Dublinin tanskalaisten kokoaman liiton. Taistelussa kaatui viisi brittikuningasta (joidenkin lähteiden mukaan irlantilaista) ja seitsemän jaarlia.
Athelstanin laatimat lait vahvistivat kuninkaallista kontrollia laajassa kuningaskunnassa. Hän myös solmi vahvat yhteydet manner-Eurooppaan. Useat hänen sisaristaan ja sisarpuolistaan naitettiin ympäri Euroopan hoveja: Eadgifu nai Kaarle Yksinkertaisen, Eadhild frankkien herttuan Hugo Suuren, Eadgyth Länsi-Rooman tulevan keisarin Otto I Suuren ja Aelfgifu Burgundin Konrad III:n. Norjan ensimmäisen kuninkaan Harald Kaunotukan nuorin poika Haakon Hyvä oli hänen kasvattipoikansa.
Athelstan kuoli Gloucesterissa valtansa huipulla lapsettomana. Hänet haudattiin Malmesburyn luostariin. Valta siirtyi hänen nuoremmalle velipuolelleen Edmundille.
Jukka Itkonen

Jukka Olavi Itkonen (7. lokakuuta 1951 Varkaus – 13. joulukuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, runoilija, sanoittaja ja muusikko.
Ura

Itkosen kirjallinen tuotanto sisältää runoja, novelleja, lastenromaaneja, näytelmiä, TV-näytelmiä ja kuunnelmia. Hän työskenteli myös suomentajana ja käänsi muun muassa ruotsalaisten Sören Olssonin ja Anders Jacobssonin nuortenromaaneja. Lisäksi Itkonen kuvitti kirjoja ja suunnitteli kirjankansia. Kolme Itkosen teosta on ollut Finlandia Junior -palkintoehdokkaana: Be & POP (1997), Käpälämäki (2002) ja Taikuri Into Kiemura (2007).
Itkonen oli tunnettu myös musiikintekijänä. Hän oli lastenmusiikkiyhtye Z.Z. Topeliuksen perustajajäsen, ja hän kirjoitti satoja lauluntekstejä eri taiteilijoille ja yhtyeille, muun muassa Magyarille, Harri Marstiolle, Paula Koivuniemelle, Kari Tapiolle, Taljankalle, Solistiyhtye Suomelle ja Topi Sorsakoski & Agentsille. Itkosen musiikkinäytelmä Astoria sai ensi-iltansa syyskuussa 2003 Lahden kaupunginteatterissa. Vuonna 2007 ilmestyi Itkosen sooloalbumi Joko teitä on rakastettu?.
Itkonen kuoli 13. joulukuuta 2021. Muutama päivä ennen hänen kuolemaansa oli sovittu uuden lasten seikkailuromaanin julkaisemisesta. Kirja Antero Varovainen ja onnenkivi ilmestyi postuumisti vuonna 2023, ja sen pohjalta tehtiin samanniminen koko perheen musikaalielokuva, jonka ohjasi Arto Halonen.
Kirjallinen tuotanto

Käsipuoli Amor.  Helsinki:  Otava, 1974.  ISBN 951-1-01594-X
Maakäki ja pingviini.  (Kuvat ja ulkoasu: Markku Könönen. Laulut: Marjatta Meritähti)  Helsinki:  Otava, 1986.  ISBN 951-1-09130-1
Raparperitie.  (Kuvittanut Meeri Torvinen)  Kuopio:  Kustannuskiila, 1986.  ISBN 951-657-176-X
Vuokrahuone.  (Kuvat ja ulkoasu: Markku Könönen)  Kuopio:  Kustannuskiila, 1987.  ISBN 951-657-211-1
Sampsa Luntsaketterin kissalaakson tarinoita.  (Kuvittanut Markku Könönen)  Kuopio:  Kustannuskiila, 1988.  ISBN 951-657-250-2
Kissalanpellon asema: Kertomus junanlähettäjä Hiltusesta ja hänen neuvokkaasta kissastaan.  (Kuv. Markku Könönen)  Kuopio:  Kustannuskiila, 1989.  ISBN 951-657-288-X
Varkaus, laulun arvoinen kaupunki.  (Valokuvat Harri Eronen)  Kuopio:  Kustannuskiila, 1989.  ISBN 951-657-273-1
Kissojen karkauspäivä.  (Kuvittanut Markku Könönen)  Kuopio:  Kustannuskiila, 1990.  ISBN 951-657-308-8
Laulu laulusta.  Kannus:  Koivu ja Tähti, 1994.  ISBN 952-9634-23-4
Be & pop: Lastenrunoja ja runotarinoita.  (Kuvitus: Erika Kovanen)  Helsinki:  Otava, 1997.  ISBN 951-1-14699-8
Kirpun matka maailman ääriin: Vaellussatu.  Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15558-X
Kuutanssi: Runoja kasvaville.  (Kuvat: Hannu Taina)  Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-16022-2
Myydään mummo: Tähdellinen kertomus.  (Kuvitus Anssi Keränen)  Helsinki:  Otava, 2000.  ISBN 951-1-16890-8
Rinkeli Ronkeli.  Helsinki:  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17290-5
Käpälämäki: Kuonokkaita, suomukkaita ja siivekkäitä runoja.  (Kuvitus: Petra Heikkilä)  Helsinki:  Otava, 2002.  ISBN 951-1-18228-5
Koipihumppa: Runoja lapsille.  Helsinki:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-20233-2
Itkuvirsiä naurusaarilta: Ralle Paljaan jälkeenjääneet kirjoitukset.  Helsinki:  Johnny Kniga, 2005.  ISBN 951-0-30952-4
Aakkoslammas loksuhammas.  (Kuvitus Christel Rönns)  Helsinki:  Otava, 2006.  ISBN 951-1-20793-8
Taikuri Into Kiemura ja muita kaupunkilaisia.  (Kuvitus Christel Rönns)  Helsinki:  Otava, 2007.  ISBN 978-951-1-22109-8
Miljoonan markan pakarat: Laulutekstejä vuosilta 1973–2007.  Helsinki:  LampLite, 2007.  ISBN 978-952-99723-5-7
Sorsa norsun räätälinä.  (Kuvitus Christel Rönns)  Helsinki:  Otava, 2008.  ISBN 978-951-1-22703-8
Laululinnun saarella.  Helsinki:  Kirjapaja, 2009.  ISBN 978-951-607-727-0
Onhan täällä muitakin: Elämän runoja vuosilta 1988–2008.  Helsinki:  LampLite, 2009.  ISBN 978-952-99723-7-1
Krokotiili hikoaa ja muita eläinrunoja.  (Kuvitus Matti Pikkujämsä)  Helsinki:  Kirjapaja, 2010.  ISBN 978-951-607-835-2
Salamanterin muistelmat: Tuokiokuvia kirjailija Ville Piirakaisen elämänpolulta. Helsinki: LampLite, 2010.
Kaupunkiretki.  (Kuvitus Matti Pikkujämsä)  Helsinki:  Kirjapaja, 2011.  ISBN 978-952-247-071-3
Neljän tuulen risteys. Helsinki: Lamplite, 2011.
Kasvopuu. Helsinki: Lamplite, 2011.
Sirkusjuna saapuu.  (Kuvitus Elina Warsta)  Helsinki:  Lasten Keskus, 2015.  ISBN 978-952-288-180-9
Itkonen, Jukka – Halonen, Arto: Antero Varovainen ja onnenkivi.  (Kuvittanut Lotta Taarasti)  Helsinki:  Tammi, 2023.  ISBN 978-951-31-9035-4
Diskografia > Omat albumit

Joko teitä on rakastettu? (Edel Records,  2007)
Omena on puu (LampLite, 2011)
Diskografia > Muut albumit

Jukka Itkonen & Jaku Havukainen: Lehtevä mies (1993)
Jukka Itkonen & Jukka Linkola: Astoria (2007)
Jukka Itkonen & Daniel Helakorpi (lukija) Avoimella mielellä (2013)
Palkinnot

Arvid Lydecken -palkinto 1999
Kaarina Helakisa -palkinto 2000
Vuoden runoilija 2002
Anni Swan -mitali 2006
Tirlittan-kirjallisuuspalkinto 2007
Savonia-kirjallisuuspalkinto 2010
Kirsi Kunnas -palkinto 2022 (postuumisti)
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Jukka Itkonen Wikisitaateissa
Jukka Itkonen Otavan sivuilla.
Kaarsalo, Juha: Jukka Itkonen kirjoittaa monella saralla. Selvis 3/2000.
Kaivanto, Petri: Kuukauden tekijä Jukka Itkonen: Kirjoittamisessa tärkeintä on oppia kuuntelemaan.
Jukka Itkosen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Atjaševo

Atjaševo (ven. Атя́шево, ersäksi Отяжеле, Otjažele) on kaupunkimainen taajama, kaupunkikunta ja Atjaševon piirin hallinnollinen keskus Mordvan tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Saranskin ja Ardatovin välisen maantien ja rautatien varrella 80 kilometriä Saranskista koilliseen. Taajamassa ja kunnassa on 6 100 asukasta (vuonna 2015).
Paikkakunta on syntynyt rautatien rakentamisen yhteydessä vuonna 1894. Se on saanut nimensä vieressä sijaitsevasta kylästä. Atjaševosta tuli piirikeskus vuonna 1928 ja kaupunkimainen taajama vuonna 1963. Asukkaat ovat etupäässä ersäläisiä.
Taajamassa toimii meijeri, leipomo, lihajalostamo, asfalttitehdas ja metallialan yrityksiä. Palveluihin kuuluvat kaksi yleissivistävää koulua, ammatti- ja musiikkikoulut, kulttuuritalo, kirjasto ja piirisairaala.
Raine Mäkinen

Raine Leander Mäkinen (4. huhtikuuta 1938 Helsinki – 11. helmikuuta 2019 Espoo) oli suomalainen kirjailija.
Mäkinen työskenteli kemistinä, työhygieenikkona ja aluetyöterveyslaitoksen johtajana ennen eläkkeelle jäämistään. Hän asui vuosina 1975–1993 Lappeenrannassa ja toimi siellä aktiivisesti Kymen läänin kirjailijayhdistyksessä. Espoossa Mäkinen asui vuodesta 1993.
Mäkinen sai esikoisromaanistaan Kuuma syksy (1974) J. H. Erkon palkinnon.
Teoksia

Pää, farssi. 1970
Kuuma syksy.  Helsinki:  Tammi, 1974.  ISBN 951-30-3124-1
Seitsemän tuolia, näytelmä. 1980
Uppoava saari.  Helsinki:  Librum, 1981.  ISBN 951-862-029-6
Askarteluhuone, näytelmä. 1988
Pohjakerroksen asukas.  Kokkola:  Länsirannikko, 1998.  ISBN 952-9505-25-6
Voin jo paljon paremmin. Tšehov Badenweilerissa.  Helsinki:  Loki-kirjat, 2004.  ISBN 951-825-019-7
Elämäni kuplassa.  Helsinki:  Loki-kirjat, 2005.  ISBN 951-825-029-4
Lintumies ja miljonäärin tytär.  Helsinki:  Edico, 2008.  ISBN 978-952-5708-15-8
Muotoilija. Aforismeja.  (Verkkokirja)  Jyskä:  Nettikirja.com, 2008.  ISBN 978-952-477-112-2
Uutisia Himalajalta.  (Digikirja)  Oulu:  Kirjalabyrintti, 2010.  ISBN 978-952-5881-00-4
Aiheesta muualla

Mäkisen blogi