stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karl Alzner
Ura

Alzner pelasi kaudella 2002–2003 ensimmäisen ottelunsa WHL:ssä, Calgary Hitmenin joukkueessa. Pääosin hän pelasi kauden kuitenkin vielä PIJHL-joukkue Richmond Sockeyesissa. WHL:n tulokaskausi 2003–2004 toi Alznerille 66 runkosarjaottelussa tehot 0+10=10. Kolmas kokonainen kausi 2006–2007 toi hänelle WHL:n yhden kauden piste-ennätyksen tehoilla 8+39=47. Alzner oli Hitmenin tehokkain puolustaja ja WHL:n puolustajien syöttöpörssin kahdeksas. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja myös kevään 2007 pudotuspeleissä tehoilla 1+12=13. Alzner valittiin kauden päätteeksi WHL:n itäisen konferenssin toiseen tähdistökentälliseen sekä koko CHL:n toiseen tähdistökentälliseen.
Kesällä 2007 Washington Capitals varasi Alznerin ensimmäisellä kierroksella ja koko varaustilaisuuden viidentenä pelaajana NHL:ään. Hänet varattiin myös toisena puolustajana Thomas Hickeyn jälkeen. Alzner pelasi varauksensa jälkeen vielä kauden 2007–2008 WHL:ssä. Hitmenin kapteenina toiminut Alzner oli tehoilla 7+29=36 joukkueen eniten syöttöjä antanut puolustaja sekä toiseksi tehokkain Paul Postman jälkeen. Hänet palkittiin kauden päätteeksi WHL:n vuoden pelaajana Four Broncos Trophylla, WHL:n parhaana puolustajana Bill Hunter Trophylla ja valittiin WHL:n itäisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Alzner palkittiin myös koko CHL:n parhaana puolustajana ja valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2008–2009 Alzner siirtyi Washington Capitalsin organisaatioon. Hän aloitti kauden farmijoukkue Hershey Bearsissa, AHL:ssä ja pelasi suurimman osan kaudestaan siellä. NHL:n puolella Alzner pelasi yhteensä 30 ottelua tehoin 1+4=5. Peliaika jäi siellä vähäisemmäksi osittain Capitalsin palkkakaton vuoksi. Alzner debytoi NHL:ssä 26. marraskuuta 2008 Atlanta Thrashersia vastaan ja hänen ensimmäinen NHL-maalinsa syntyi 6. joulukuuta 2008 Toronto Maple Leafsin Vesa Toskalan taakse. Alzner palasi Bearsiin tammikuussa 2009, jolloin hän teki tilaa sairastuvalta palanneelle Tom Potille. Toisella kaudellaan 2009–2010 Alzner pelasi 21 NHL:n runkosarjaottelua tehden viisi syöttöpistettä. Hän pelasi vielä suurimman osan kaudestaan Bearsissa, jonka tehokkain puolustaja Alzner oli kevään 2010 pudotuspeleissä tehoilla 3+7=10. Hän voitti kauden päätteeksi Calder Cupin. Alzner pelasi myös yhden playoff-ottelun NHL:ssä Capitalsin kauden viimeisessä ottelussa neljännesvälierissä Montréal Canadiensia vastaan.
Kausi 2010–2011 oli Alznerille ensimmäinen kokonainen NHL:ssä ja hän pelasi Capitalsin kauden kaikki 82 runkosarja- ja yhdeksän playoff-ottelua. Alzner teki runkosarjassa tehot 2+10=12 ja pudotuspeleissä yhden syöttöpisteen. Hänen tulokassopimuksensa Capitalsin kanssa päättyi kevääseen 2011.
Maajoukkue

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Ruotsi 2007 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Tšekki 2008 | jääkiekko |  |
Alzner oli voittamassa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruutta vuosina 2007 ja 2008. Hän toimi jälkimmäisessä turnauksessa Kanadan kapteenina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Alzner Wikimedia Commonsissa
Kanasterot

| Kanasterot |
| --- | --- |
 Chilenkanastero (Asthenes anthoides)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Kanasterot Asthenes  Reichenbach, 1853
Katso myös
   Kanasterot Wikispeciesissä   Kanasterot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kanasterot (Asthenes) on orneerojen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 27 lajia.
Kanasteroihin (Asthenes) kuuluvia lajeja

Bolivianpiikkipyrstö (Asthenes harterti)
Chilenkanastero (Asthenes anthoides)
Ciponkanastero (Asthenes luizae)
Hiiripiikkipyrstö (Asthenes griseomurina)
Isokanastero (Asthenes heterura)
Kanjonikanastero (Asthenes pudibunda)
Kolokanastero (Asthenes modesta)
Lakikanastero (Asthenes wyatti)
Lyhytnokkakanastero (Asthenes baeri)
Metsäkanastero (Asthenes berlepschi)
Okrapiikkipyrstö (Asthenes coryi)
Pensaskanastero (Asthenes virgata)
Perijanpiikkipyrstö (Asthenes perijana)
Punankanastero (Asthenes humilis)
Punanpiikkipyrstö (Asthenes helleri)
Punaperäkanastero (Asthenes dorbignyi)
Purokanastero (Asthenes pyrrholeuca)
Rillipiikkipyrstö (Asthenes palpebralis)
Rionpiikkipyrstö (Asthenes moreirae)
Ruosteotsakanastero (Asthenes ottonis)
Ruskopiikkipyrstö (Asthenes fuliginosa)
Suokanastero (Asthenes hudsoni)
Tummakanastero (Asthenes urubambensis)
Viirukanastero (Asthenes flammulata)
Viirupyrstökanastero (Asthenes maculicauda)
Vilcabambanpiikkipyrstö (Asthenes vilcabambae)
Vuorikanastero (Asthenes sclateri)
Aiheesta muualla

ITIS: Asthenes (englanniksi)
Karl Seip

| Karl Seip |
| --- | --- |

Norjan kirkko- ja opetusministeri
 Knudsenin I hallitus 19. maaliskuuta 1908 – 8. heinäkuuta 1909  
Edeltäjä:  Abraham Berge
Seuraaja:  Johannes Hougen
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. huhtikuuta 1850 Kristiania, Norja
Kuollut: 16. syyskuuta 1909 (59 vuotta) Lillehammer, Norja
Ammatti:  opettaja, pappi, poliitikko
Karl Seip (5. huhtikuuta 1850 Kristiania – 16. syyskuuta 1909 Lillehammer) oli norjalainen pappi, opettaja ja poliitikko. Hän toimi Norjan kirkko- ja opetusministerinä vuosina 1908–1909.
Seip oli kielitieteilijä Didrik Arup Seipin setä ja poliitikko Helge Seipin isosetä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karl Seip Wikimedia Commonsissa
Kauriolampi (Savitaipale, Tornio)

| Kauriolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Savitaipale
Koordinaatit:  61°05′59″N, 27°13′37″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven reitin valuma-alue (14.19)
Laskujoki:  ei laskuojaa 
Järvinumero:  14.194.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  100,9 m  
Pituus:  830 m  
Leveys:  520 m  
Rantaviiva:  2,458 km  
Pinta-ala:  19,163 ha  
Tilavuus:  0,001013 km³ 
Keskisyvyys:  5,29 m  
Suurin syvyys:  15,5 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiKauriolampi 
Kauriolampi  on Etelä-Karjalassa Savitaipaleella Tornion kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 19,2 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 1,0 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0010 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 5,3 metriä ja suurin syvyys on 15,5 metriä. Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Matalajärven valuma-alueeseen (14.194) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 100,9 metriä mpy.
Kanadaneskimokoira

| Kanadaneskimokoira |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:  Nunavut,  Kanada
Rodun syntyaika:  ikivanha
Alkuperäinen käyttö:  rekikoira, kuormankuljettaja, metsästyskoira
Nykyinen käyttö:  rekikoira
Muita nimityksiä:  Canadian Eskimo Dog, Canadian Inuit Dog, American Husky, Inuit Sled Dog, esquimaux, qimmiq, kingmik, esquimau du Canada, chien esquimau canadien, Kanadischer Eskimohund, perro esquimal canadiense, kanada eskimo koer
FCI-luokitus:  ryhmä 5 Pystykorvat ja alkukantaiset koirat alaryhmä 1 Pohjoiset rekikoirat #211
Ulkonäkö
Paino:  uros 30–40 kg narttu 18–30 kg
Säkäkorkeus:  uros 58–70 cm narttu 50–60 cm
Väritys:  valkoinen, keltainen, punainen, ruskea, soopeli, riista, hopeanharmaa, harmaavalkoinen, tummanharmaa, musta, valko-keltainen, valko-punainen, valko-ruskea, valko-harmaa tai valko-musta
Kanadaneskimokoira (inuktitutiksi qimmiq, engl. Canadian Eskimo Dog, ransk. chien esquimau canadien) on vanha kanadalainen rekikoirarotu. Sillä ei ole mitään tekemistä pienen valkoisen amerikaneskimokoiran kanssa, joka on läheisempää sukua saksanpystykorville ja on aina toiminut seurakoirana. Tieteelliseksi nimeksi on aikoinaan esitetty Canis borealis.
Ulkonäkö

Kanadaneskimokoira on voimakas, pystykorvainen, vahvarakenteinen, kippurahäntäinen ja tuuheaturkkinen pystykorva. Se on suurikokoinen ja pitkäselkäinen. Sillä on kiilamainen pää ja vinot silmät.
Uroksen säkäkorkeus on 58–70 senttimetriä ja nartun 50–60 senttimetriä. Uros painaa 30–40 kilogrammaa ja narttu 18–30 kilogrammaa. Karvapeite on tiheä ja paksu, peitinkarva kovaa ja noin 7–15 cm pitkää. Uroksilla karvasta muodostuu kaulaan ja lapoihin kaulus.
Sallitut värit ovat:
puhtaanvalkoinen; kirsu, huulet ja silmäluomet pigmentoituneet (ei ei saa olla albiino)
valkoinen vähäisin kellertävin, kanelinruskein tai punaisin merkein; silmien ympärillä tai korvissa harmaat tai mustat merkit
valkoinen; joko koko päässä tai vain silmien ja korvien ympärillä kellertävät, kanelinruskeat, punaiset, harmaat tai mustat merkit; rungossa (yleensä kupeessa tai lonkassa) jonkin edellä mainitun värinen pieni laikku
valkoinen kellertävin, kanelinruskein, punaisin tai mustin merkein; kumpaakin väriä suunnilleen yhtä paljon
kellertävä, kanelinruskea tai punainen; rinnassa ja/tai raajoissa ja rungon alaosassa valkoista
soopeli, tummanharmaa tai musta; rinnassa ja/tai raajoissa ja rungon alaosassa valkoista; toisinaan valkoinen alue ulottuu osittain myös kaulan ympäri
hopeanharmaa tai harmahtavan valkoinen
kellertävä tai ruskea; musta peitinkarva (riista/agouti)
lähes valkoinen
ruskeavalkoinen
harmaavalkoinen
mustavalkoinen
Luonne ja käyttäytyminen

Kanadaneskimokoira on vahvatahtoinen koira, joka tarvitsee itsevarman ja johdonmukaisen omistajan. Se on rohkea, uskollinen ja omistajaansa kiintynyt. Sen tyypillisin ääntelytapa on ulvominen eikä se juurikaan hauku. Se on sitkeä ja kestävä, minkä vuoksi se pärjää hyvin ankarissa ja kylmissä olosuhteissa. Se tarvitsee paljon liikuntaa ja onkin parhaimmillaan työkoirana. Sen luontevin elinympäristö on erämaa tai maaseutu. Kerrostaloon se ei sovi.
Rotu on erittäin dominoiva muita koiria kohtaan, minkä vuoksi valjakon yksilöt tulee valita erittäin harkiten. Ihmisiin se suhtautuu kuitenkin erittäin ystävällisesti eikä sen tule olla heitä kohtaan aggressiivinen. Sitä on kutsuttu "koiramaailman M4 Sherman'ksi", ja se onkin erittäin voimakas ja kestävä. Se soveltuu paremmin pitkänmatkan reenvetoon kuin nopeaan sprinttikisaan.
Alkuperä ja historia

Kanadaneskimokoira on erittäin vanha rotu. Uusimpien DNA-tutkimusten mukaan se ei ole ainakaan läheistä sukua muille nykyisille rekikoirille, kuten siperianhuskylle ja alaskanmalamuutille, vaan sen kantarotu oli nyt jo sukupuuttoon kuollut kookas ja leveäkalloinen siperialainen koira. Tämä siperialainen koira kulki eskimoiden mukana heidän matkatessaan Siperiasta Pohjois-Amerikkaan, missä siitä kehittyi kanadaneskimokoira. Se on samaisten tutkimusten mukaan sukua grönlanninkoiralle. Canadian Kennel Club:n mukaan nykyinen populaatio pohjautuu Eskimo Dog Research Foundation:n kasvattamiin koiriin.
Eskimot käyttivät rotua aiemmin paitsi taakan ja reen vetoon, myös karhun ja hylkeen metsästykseen. Se liikkui heidän mukanaan alueelta toiselle ravinnon perässä.
Vaikka kanadaneskimokoira oli kotialueellaan aikanaan erittäin yleinen, sen määrä alkoi merkittävästi huveta 1900-luvulla - pienemmän ja nopeamman, rekikoirakisoissa ylivoimaisen siperianhuskyn saapuminen Pohjois-Amerikkaan vähensi sen suosiota, minkä lisäksi 1960-luvun lopulla myös moottorikelkan käyttö vähensi rodun tarvetta työkäyttöön. Kun vielä 1920-luvulla rodun kanta oli 20 000 yksilöä, 1970-luvulla se oli huvennut vain 200 yksilöön. Canadian Kennel Club:n ja muiden kanadaneskimokoirasta kiinnostuneiden osapuolten onnistui kuitenkin pelastaa se sukupuutolta ja aloittaa projekti sen suojelemiseksi. Nykyisin sekä Canadian Eskimo Dog Association että Inuit Sled Dog International tukevat sen jalostusta.
Kanadaneskimokoira kuului aiemmin FCI:n hyväksymien rotujen listalle numerolla # 211, mutta poistettiin sieltä, kun sen rotumääritelmä korvattiin tanskalaisen grönlanninkoiran rotumääritelmällä. Vuonna 2018 FCI kuitenkin päätti virallistaa kanadaneskimokoiran uudelleen sekä julkaista sen päivitetyn rotumääritelmän.
Vuonna 1959 myös Amerikan kennelliitto (AKC) poisti kanadaneskimokoiran virallisista roduista, johtuen koirien pienestä lukumäärästä. 1970-luvulla rotua alettiin kuitenkin elvyttää uudestaan. Isossa-Britanniassa sekä kanadaneskimokoira että grönlanninkoira luokitellaan "eskimokoiraksi". Ne ovat kuitenkin kotoisin eri alueilta ja niillä on jonkin verran rakenteellisia eroja, jotka myös FCI rodun uudelleen hyväksymisen myötä tunnustaa.
Toukokuussa 2000 Nunavutin territorio julisti kanadaneskimokoiran viralliseksi kansalliseläimekseen.
Terveystilanne

Kanadaneskimokoira on säilynyt hyvin terveenä, sillä sen jalostuksessa tärkeintä ovat olleet hyvät työskentelyominaisuudet ja luonne.
Aiheesta muualla

Understanding the Canadian Eskimo Dog Canadian Kennel Club.  3.8.2018. Viitattu 7.3.2020. (englanniksi)
The Canadian Inuit Dogs CanadianInuitDog. Viitattu 7.3.2020. (englanniksi)
Kenai River Brown Bears

| Kenai River Brown Bears |
| --- | --- |

Perustettu:  2007
Kaupunki:   Soldotna, Alaska
Kotiareena:  Soldotna Sports Center
Sarjataso:  NAHL
Divisioona:  Keskilänsi
Värit:                          
Toimitusjohtaja:  Nate Kiel
Päävalmentaja:   Geoff Beauparlant
Yhteistyöseurat:  Boulder Bison (WSHL)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kenai River Brown Bears on yhdysvaltalainen juniorijääkiekkojoukkue, jonka kotikaupunki on Soldotna Alaskasta. Brown Bears pelaa tällä hetkellä North American Hockey Leaguen keskilännen divisioonassa, ja joukkueen kotiareena on Soldotna Sports Center.
Kerženets

Kerženets lähellä Ozeron rautatieasemaa.
Kerženets (ven. Керженец) on  290 kilometrin pituinen joki Nižni Novgorodin alueella Venäjällä. Se on Volgan vasen sivuhaara ja laskee Volgaan lähellä Lyskovoa, 70 kilometriä Nižni Novgorodista itään.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Kanakkiluhtakana

| Kanakkiluhtakana |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kurkilinnut Gruiformes
Heimo::  Rantakanat Rallidae
Suku::  Vekaluhtakanat Gallirallus
Laji::  lafresnayanus
Kaksiosainen nimi
 Gallirallus lafresnayanus  (Verreaux & Des Murs, 1860) 
Katso myös
   Kanakkiluhtakana Wikispeciesissä   Kanakkiluhtakana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kanakkiluhtakana (Gallirallus lafresnayanus) on rantakanoihin kuuluva harvinainen kurkilintu. Se on nimetty monia lintulajeja tieteelle kuvanneen Frédéric de Lafresnayen mukaan.
Kanakkiluhtakana on äärimmäisen uhanalainen lintu, sitä on jäljellä vain alle 50 yksilöä, ja nekin elävät pienellä alueella. Populaatio on pienentynyt luultavasti saarelle tuotujen kissojen, rottien ja villisikojen seurauksena.
Koko ja ulkonäkö

Kanakkiluhtakana on 44 cm pitkä lentokyvytön rantakana, jolla on ruskea yläosa. Linnun alapuoli on harmaa, ja sillä on pitkä, keltainen alaspäin kaartuva nokka.
Levinneisyys

Lajia tavataan ainoastaan Uudessa-Kaledoniassa, Ranskaan kuuluvassa territoriossa. Sieltäkin se on luultavasti hävinnyt, sillä viimeinen epävirallinen havainto on ollut vuonna 1984, ja viimeinen virallinen havainto 1890. Vuonna 1998 tehtiin kenttätutkimusta ja metsästäjät yrittivät löytää kanakkiluhtakanan mutta yhtään havaintoa lajista ei nähty. Kanakkiluhtakanat viihtyvät luultavasti ikivihreissä metsissä, samanlaisilla alueilla kuin kagukin.
Lisääntyminen ja ravinto

Kanakkiluhtakana syö mitä luultavimmin selkärangattomia, kuten kastematoja.
Kaarle VI (Ranska)

Kaarle VI, Boucicaut’n mestarin miniatyyrimaalaus.
Filip VI
Juhana II Hyvä
Lapset:
Juhana II
Kaarle V
Ludvig I, Anjoun kreivi
Jean, Berryn herttua
Filip, Burgundin herttua
Lapset:
Kaarle V
Kaarle VI
Louis I, Orléansin herttua
Lapset:
Kaarle VI
Valois'n Isabella
Valois'n Katariina
Kaarle VII
Lapset:
Kaarle VII
Ludvig XI
Lapset:
Ludvig XI
Kaarle VIII
Lapset:
Kaarle VIII
Kaarle VI Rakastettu (ransk. Charles le Bien-Aimé, myöhemmin Mielipuoli, le Fol tai le Fou); (3. joulukuuta 1368 Hôtel Saint-Pol, Pariisi – 21. lokakuuta 1422 Pariisi) oli Ranskan kuningas vuosina 1380–1422. Hän kuului Valois-hallitsijasukuun.
Nuoruus

Kaarle oli Kaarle V:n ja Jeanne de Bourbonin vanhin poika. Hän syntyi kuninkaallisessa Hôtel Saint-Pol'in kaupunkipalatsissa Pariisissa.
Kaarle kruunattiin Ranskan kuninkaaksi Reimsin katedraalissa vuonna 1380 vain 11-vuotiaana. Ennen kuin hänestä tuli täysivaltainen hallitsija, Ranskaa hallitsivat hänen setänsä, pääasiassa Burgundin herttua Filip II. Vuonna 1388 Kaarle uskaltautui erottamaan tämän ja kokoamaan itselleen päteviä neuvontantajia, ”marmosettejä”, joista osa oli toiminut jo hänen isänsä aikana.
Kaarle toimi kuninkaana satavuotisen sodan aikana. Molempien osapuolten valtaistuimelle nousi 1300-luvun lopulla lapsikuningas, Lontoossa Rikhard II ja Pariisissa Kaarle VI. Kumpikin maa oli sisäisesti sekasortoisessa tilassa, joten niiden kyky sodankäyntiin oli heikko. Ranskan kruunu oli rahapulassa, kun kuningas Kaarle V oli lakkauttanut niin sanotun tulisijaveron, joka oli ollut valtion tärkeä tulonlähde.
Kuninkaan mielenterveys järkkyy

Kaarle sai ensimmäisen psykoosikohtauksensa 24-vuotiaana vuonna 1392. Sairaus piinasi häntä ja vaikeutti hallitsemista läpi elämän. Kaarle sairastui kuumeeseen ja kouristeli, mikä oli ensimmäinen hänen 44 hulluuskohtauksestaan. Kohtaukset kestivät kolmesta yhdeksään kuukautta, ja niiden välillä oli kolmesta viiteen kuukautta kestävät selväjärkiset jaksot koko loppuelämä ajan.
Oireiden perusteella uskotaan, että kuningas kärsi skitsofreniasta, porfyriasta tai kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä. Kuningas esimerkiksi uskoi olevansa lasia (luuli särkyvänsä ja ompelutti vaatteisiinsa suojaavia rautatankoja) tai kieltäytyi peseytymästä ja vaihtamasta vaatteitaan viiteen kuukauteen vuonna 1405. Toisinaan hän ei edes tiennyt omaa nimeään, muistanut vaimonsa olemassaoloa tai tunnistanut tätä, ei muistanut lapsiaan tai olevansa Ranskan kuningas. Hän luuli myös vuosina 1395-1396 olevansa Pyhä Yrjö ja juoksi villinä pitkin kaupunkipalatsinsa käytäviä, joitten uloskäynnit oli teljettävä kiinni. Kuninkaasta tuli näin ollen kykenemätön johtamaan Ranskaa.
Kaarlen menetettyä kykynsä johtaa maata, hänen setänsä palasivat valtaan, karkottivat marmosetit ja käyttivät valtion kassaa sumeilematta omaksi edukseen, mikä johti lopulta sisällissotaan ”burgundilaisten” ja ”orléansilaisten” välillä. Seurasi sekava aika, jolloin maassa ei ollut selvää valtiasta, vaikkakin mielisairas Kaarle jatkoi nimellisesti kuninkaana.
Kaarle VI ja Englanti

Kaarlen hallintokautta leimasi jännite suhteessa Englantiin satavuotisen sodan ollessa kesken. Ensimmäinen askel kohti rauhaa tapahtui vuonna 1396, kun Kaarlen kuusivuotias tytär Isabella naitettiin 29-vuotiaalle Englannin Rikhard II:lle.
Ranskassa ei rauha kuitenkaan kestänyt. Kuningasperheen ja Burgundin herttuasuvun väliset riidat johtivat kaaokseen ja anarkiaan. Englannin kuningas Henrik V käytti tilaisuutta hyväkseen ja hyökkäsi Ranskaan. Vuonna 1415 Ranskan armeija kukistui Azincourtin taistelussa. Vuonna 1420 Kaarle, joka oli jo pahoin sairautensa lamaannuttama, suostui Troyesin sopimuksessa, jonka allekirjoitti hänen puolisonsa Isabella Baijerilainen, tunnustamaan Henrikin seuraajakseen, julisti oman poikansa Charlesin oikeudettomaksi kruunuun ja antoi tyttärensä Catherine de Valois'n Henrikin puolisoksi. Useat kansalaiset, heidän joukossaan Jeanne d’Arc, uskoivat kuninkaan suostuneen tuhoisiin ja ennenkuulumattomiin ehtoihin vain sairautensa ja heikon mielenterveytensä takia, eikä Ranska näin ollen voisi noudattaa niitä.
Kaarle kuoli vuonna 1422 Pariisissa ja hänet haudattiin Saint Denisin basilikaan, jonne vuonna 1435 haudattiin myös puoliso Isabella Baijerilainen. Hänen seuraajakseen tuli lopulta hänen poikansa Kaarle VII. Kohtalon ivaa oli, että hänen tyttärensä Catherinen kautta Kaarlen mielisairaus siirtyi Henrik VI:een, Catherinen ja Henrik V:n poikaan, jonka kyvyttömyys hallita oli yksi osatekijä ruusujen sodan syttymiseen. Vaikka Henrik myöhemmin tuli järkiinsä, hän oli silloin käytännössä jo hävinnyt Englannin kruunun.
Avioliitto ja jälkeläiset

Kaarle VI ja Isabella Baijerilainen avioituivat vuonna 1385 ja heillä oli 12 lasta:
Charles (25. syyskuuta 1386 – 28. joulukuuta 1386), ensimmäinen dauphin, kuoli alle 4 kuukauden ikäisenä.
Jeanne (14. kesäkuuta 1388 – 1390), kuoli 2-vuotiaana.
Isabelle (9. marraskuuta 1389 – 13. syyskuuta), avioitui vuonna 1396 Rikhard II:n kanssa, ei jälkeläisiä. Toinen avioliitto vuonna 1406 Orléansin herttua Charles I:n kanssa, heillä oli jälkeläisiä.
Jeanne (24. tammikuuta 1391 – 27. syyskuuta 1433), avioitui vuonna 1396 Jean V:n Bretagnen herttuan kanssa, heillä oli jälkeläisiä.
Charles (6. helmikuuta 1392 – 13. tammikuuta 1401), toinen dauphin, kuoli 8-vuotiaana.
Marie (24. elokuuta 1393 – 19. elokuuta 1438), lähetettiin 4-vuotiaana kasvatettavaksi Saint-Louis de Poissyn luostariin, antoi luostarilupauksen ja kuoli naimattomana abbedissana.
Michelle (11. tammikuuta 1395 – 8. heinäkuuta 1422), avioitui 14-vuotiaana vuonna 1409 pikkuserkkunsa Filip III:n Burgundin herttuan kanssa, ei jälkeläisiä.
Louis (22. tammikuuta 1397 – 18. joulukuuta 1415) kolmas dauphin ja Guyennen herttua, avioitui vuonna 1404 Marguerite Burgundilaisen, Juhana I Pelottoman ja Margareta Baijerilaisen tyttären kanssa, ei jälkeläisiä.
Jean (31. elokuuta 1398 – 4. huhtikuuta 1417), neljäs dauphin ja Tourainen herttua, avioitui vuonna 1415 Jacqueline Baijerilaisen (1401–1436) kanssa, joka oli Hainautin, Zeelandin ja Hollannin kreivikuntien perijätär, heillä ei ollut jälkeläisiä.
Catherine (27. lokakuuta 1401 – 3. tammikuuta 1437), avioitui vuonna 1420 Henrik V:n kanssa, heillä oli jälkeläisiä. Toinen avioliitto vuosien 1428 ja 1432 välillä Owen Tudorin kanssa, heillä oli jälkeläisiä.
Charles (22. helmikuuta 1403 – 22. heinäkuuta 1461), viides dauphin ja Ponthieun kreivi, Ranskan kuningas Kaarle VII 1422-1461, avioitui Marie d'Anjoun kanssa vuonna 1422 ja heillä oli jälkeläisiä.
Philippe (10. marraskuuta 1407 – 10. marraskuuta 1407), kuoli vastasyntyneenä.
Hänen puolisonsa sijaisena, virallisena rakastajattarena toimi vuodesta 1407 hovimestarin ja hevoskauppiaan tytär Odette de Champdivers (n. 1390 – n. 1425), joka muistutti ulkonäöltään kuningatarta niin paljon että häntä kutsuttiin "pikku kuningattareksi". Heille syntyi avioton tytär Marguerite de Valois, la demoiselle de Belleville, bâtarde de France (1409– n. 1458), jonka aseman laillisti hänen velipuolensa Kaarle VII vuonna 1428, joka myös maksoi hänelle runsaat myötäjäiset vuonna 1443. Odette de Champdivers kuoli köyhyydessä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kaarle VI (Ranska) Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Kaarle V Viisas | Ranskan kuningas   | Seuraaja: Kaarle VII Voitokas |
Kaarle VI:n hulluus: Le Mansin metsän halki matkaaminen elokuussa 1392 Pierre de Craonia vastaan ​​suunnatulla rankaisuretkellä. Kuningas heiluttelee miekkaansa, erehtyy pitämään seurueensa jäseniä vihollisina ja hyökkää heidän kimppuunsa surmaten neljä miestä.
Kaarle VI:n kruunajaiset