stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kumada-kytkentä
Reagenssit ja mekanismi

Japanilaisen Makoto Kumadan ja ranskalaisen Robert Corriun ryhmät julkaisivat toisistaan riippumattomina vuonna 1972 kuvauksen alkyylihalidin ja Grignard-reagenssin välisestä reaktioista ja molemmat olivat nikkelikatalysoituja. Kumadan ryhmä jatkoi tutkimuksia ja laajensi muun muassa lähtöaineskaalaa ja reaktio on myöhemmin nimetty Kumadan mukaan.
Kumada-kytkentöihin soveltuvien Grignard-reagenssien ja alkyylihalidien kirjo on laaja. Reaktio tapahtuu niin alifaattisille kuin aromaattisillekin yhdisteille. Grignard-reagenssin käyttö rajoittaa kirjoa kuitenkin siten, että molekyyleissä ei saa olla erityisen happamia tai elektrofiilisiä kohtia. Etuna on, että reaktio tapahtuu jo huoneenlämpötilassa eikä välttämättä tarvitse kuumennusta. Katalyyttinä reaktiossa käytetään tyypillisimmin nikkelin fosfiinikomplekseja tai palladiumin komplekseja, mutta muitakin siirtymämetallikatalyyttejä voidaan käyttää.
Kumada-kytkennän mekanismi on katalyyttinen sykli ja riippuu käytetystä katalyytistä. Nikkelikatalyytti reagoi ensin Grignard-reagenssiekvivalentin kanssa transmetallaatioreaktiolla muodostaen aktiivisen kompleksin. Tämä kompleksi vaihtaa yhden ligandeistaan Grignard-reagenssin alkyyliryhmään ja muodostuu uusi kompleksi. Seuraavassa vaiheessa alkyylihalidi koordinoituu kompleksiin ja tapahtuu hiiliatomien välinen reaktio ja tuote irtoaa katalyytistä. Palladium on katalyytissä aluksi hapetusluvulla 0. Ensimmäisessä vaiheessa tapahtuu hapettava additio alkyylihalidin kanssa, jolloin muodostuu kompleksi, jossa palladium on hapetusasteella +II. Tämä kompleksi reagoi transmetallaatiolla Grignard-reagenssin kanssa ja Grignard-reagenssin orgaanisnen ryhmä sitoutuu palladiumiin. Nyt molemmat orgaaniset ryhmät ovat kiinni palladiumissa ja tapahtuu niiden välinen reaktio ja tuote irtoaa katalyytistä pelkistävällä eliminaatiolla.
Sydämen kuiskaus

| Sydämen kuiskaus> 耳をすませば |
| --- | --- |
 Alkuperäinen juliste.
Ohjaaja:  Yoshifumi Kondō
Käsikirjoittaja:  Hayao Miyazaki
Perustuu:  Aoi Hiiragin mangaan Mimi o Sumaseba
Tuottaja:  Toshio Suzuki
Säveltäjä:  Yūji Nomi
Kuvaaja:  Atsushi Okui
Leikkaaja:  Takeshi Seyama
Pääosat:  Yōko Honna Issei Takahashi Takashi Tachibana Shigeru Muroi Shigeru Tsuyuguchi Keiju Kobayashi
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:  Studio Ghibli
Levittäjä:  Tōhō
Ensi-ilta:   1995-7-1515. heinäkuuta 1995 (Japani)  2009-3-2727. maaliskuuta 2009 (Suomi)  
Kesto:  111 minuuttia
Alkuperäiskieli:  japani
Tuotto:  3,15 miljardia ¥ (Japani)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sydämen kuiskaus (jap. 耳をすませば, Mimi o Sumaseba) on Studio Ghiblin vuonna 1995 tuottama romanttinen anime-elokuva, joka perustuu Aoi Hiiragin luomaan mangaan. Elokuvan ohjasi Yoshifumi Kondō (1950–1998). Japaninkielinen nimi Mimi o Sumaseba tarkoittaa suomeksi käännettynä 'jos kuuntelet tarkasti'. Elokuvan Suomen-ensi-ilta oli 27. maaliskuuta 2009.
Elokuvan tunnussävelmä on John Denverin kappaleen ”Take Me Home, Country Roads” japaninkielinen versio.
Ääninäyttelijät

| Hahmo | Japaniksi | Englanniksi | Suomeksi |
| --- | --- | --- | --- |
| Shizuku Tsukishima | Yōko Honna | Brittany Snow | Sara Lohiniva |
| Seiji Amasawa | Issei Takahashi | David Gallagher | Ruska Lehtosaari |
| Yūko Harada | Maiko Kayama | Ashley Tisdale | Satu Pikkusaari |
| Shirō Nishi | Keiju Kobayashi | Harold Gould | Aarre Karén |
| Shiho Tsukishima | Yorie Yamashita | Courtney Thorne-Smith | Katja Sirkiä |
| Asako Tsukishima | Shigeru Muroi | Jean Smart | Henna Hyttinen |
| Seiya Tsukishima | Takashi Tachibana | James Sikking | Pertti Koivula |
| Sugimura | Yoshimi Nakajima | Martin Spanjers | Rasmus Lehtosaari |
| Paroni Humbert von Gikkingen | Shigeru Tsuyuguchi | Cary Elwes |  ? |
| neiti Kosaka | Minami Takayama | Vicki Davis |  ? |
| Kinuyo | Mayumi Iizuka | Mika Boorem |  ? |
| Nao | Mai Chiba | Abigail Mavity |  ? |
| Kita | Toshio Suzuki | Walker Edmiston |  ? |
| Minami | Naohisa Inoue | Corey Burton |  ? |
Aiheesta muualla

Salonen, Aleksi: Sydämen kuiskaus (5/5)  02.10.2009. Filmgoer. Arkistoitu 12.8.2014. Viitattu 8.12.2009.
Studio Ghiblin tuotanto
Laputa – linna taivaalla (1986)
Naapurini Totoro (1988)
Tulikärpästen hauta (1988)
Kikin lähettipalvelu (1989)
Eilisen kuiskaus (1991)
Porco Rosso (1992)
Aaltojen kuohu (1993)
Pom Poko (1994)
Sydämen kuiskaus (1995)
Prinsessa Mononoke (1997)
Naapurini Yamadat (1999)
Henkien kätkemä (2001)
Kissojen valtakunta (2002)
Liikkuva linna (2004)
Maameren tarinat (2006)
Ponyo rantakalliolla (2008)
Kätkijät (2010)
Kukkulan tyttö, sataman poika (2011)
Tuuli nousee (2013)
Prinsessa Kaguyan taru (2013)
Marnie – tyttö ikkunassa (2014)
Poika ja haikara (2023)
Meltola (Karjaa)

Meltola (ruots. Mjölbolsta) on kylä Karjaalla Raaseporissa. Kylä sijaitsee Mustionjoen ja rantaradan välissä Mustion ja Karjaan keskustan puolimatkassa.
Meltola on saanut suomenkielisen nimensä siellä sijaitsevan sairaalan mukaan. Ruotsalaiset asuttivat Meltolan viimeistään 1300-luvulla, ja sen kirjoitusasu on vaihtunut historian aikana Mjölbullstadista Myklebolstadiin (1427), sitten oli vuorossa Mögelbolstad (1540) ja Mjölbolstad (1541).
Historia

Meltolassa on ollut asutusta jo varhain. Kylästä on löytynyt sekä pronssi- että rautakautisia kalmistoja. 1300-luvulla Meltolasta kehittyi Mustionjokilaaksoon yhdessä Sannäsin, Mangårdin, Högbenin ja Ingvallsbyn kylien kanssa alueen ruotsalaisen asutuksen keskus.
Keskiajalla kyläläisiä rasittivat Turku–Viipuri-tien ylläpito ja Raaseporin linnan päivätyöt. Kylässä sijaitsi tuolloin kuusi kantatilaa, joista yksi kuului Karjaan pappilalle. Asutus keskittyi kylämäelle, jonka yhtenäisyyttä ei rikottu isojaossa.
Meltola sai oman seisakkeen 1920-luvulla. 1929–1930 Meltolaan rakennettiin Meltolan keuhkoparantola. Sairaala ja seisake kasvattivat kylää. Siirtoväelle perustettiin sotien jälkeen pari maatilaa.
Entisen Meltolan sairaalan sisäänkäynti.
Qx

| QX> QX.fi, QX GayMap, QX Shop |
| --- | --- |
 Pohjoismaisen sateenkaarimedia QXn logo
Lehtityyppi:  aikakauslehti, verkkolehti
Aihealue:  seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt
Julkaisija:  QX Förlag AB
ISSN:  ISSN 1401-1794
Perustettu:  1995
Päätoimittaja:  Jon Voss
Sitoutuneisuus:  sitoutumaton
Kotikunta:  Tukholma
Kotimaa:  Ruotsi
Kieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Pohjoismainen sateenkaarimedia QX (ruots. QX Förlag AB) on vuonna 1995 Ruotsissa perustettu, ja myöhemmin muihin pohjoismaihin laajentunut, seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin keskittyvä aikakaus- ja verkkolehti. Vuodesta 2000 alkaen QX on julkaissut sisältöä myös suomeksi, joka muodostuu QX.fi-verkkolehdestä, Qruiser.com-nettiyhteisöstä, QX Shop -verkkokaupasta sekä QX Gay Map -tietopalvelun suomenkielisestä versiosta.
QX:n kaikkien julkaisujen, joihin sisältyy myös QX.fi-verkkolehti, päätoimittajana toimii Jon Voss. Päätoimittaja työskentelee lehden Tukholman toimistosta käsin, ja Suomen toiminnoista vastuuta on annettu Suomen alueen myyntipäällikölle, Sami Montellille, joka toimii myyntipäällikön tehtävän lisäksi myös lehden toimittajana. Montell toimi myös vuosina 2014–2017 järjestettyjen QX Gay Gaala -tapahtumien tuottajana.
QX:n julkaisemat lehdet

| Painetut lehdet> Lehti | Painetut lehdet> Kohderyhmä | Painetut lehdet> Kieli | Painetut lehdet> Ensijulkaisu | Painetut lehdet> Viimeinen julkaisu | Painetut lehdet> Julkaisujen määrä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| QX | HLBTQ | ruotsi | 02/1995 (itsenäisenä 10/1995) | julkaistaan yhä | 4 lehteä / vuosi |
| QX | HLBTQ | tanska | 2006 | 2006 | 4 |
| Corky | lesbo- ja binaiset | ruotsi | 10/1999 | 05/2001 | 4 |
| Straight | bi- ja homomiehet | ruotsi | 10/1999 | 2003 | 13 |
| Tukholma Pride | HLBTQ | ruotsi | 1998 | 1999 | 2 |
QX julkaisi Tukholma Priden lehteä tapahtumaa järjestäneen yhdistyksen puolesta.
| Verkkolehdet> Lehti | Verkkolehdet> Kohderyhmä | Verkkolehdet> Kieli | Verkkolehdet> Perustettu | Verkkolehdet> Lakkautettu |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| QX.se | HLBTQ | ruotsi | 1997 | ei |
| Corky | lesbo- ja binaiset | ruotsi | 1998 | 2007 |
| QX.fi | HLBTQ | suomi | 2000 | 2023 |
Painettujen ja verkkolehtien julkaisun lisäksi QX ylläpitää Qruiser-verkkoyhteisöä, joka on saatavilla ruotsiksi, suomeksi, englanniksi, norjaksi, saksaksi ja tanskaksi.
Aiheesta muualla

QX.fi -verkkolehti
Qruiser -verkkoyhteisö
QX.se -verkkolehti
Värttinä (yhtye)

| Värttinä |
| --- | --- |
 Värttinä Helsingissä vuonna 2007
Tiedot
Toiminnassa:  1983–
Tyylilaji:  kansanmusiikki
Kotipaikka:  Rääkkylä
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Mari Kaasinen, laulu   Susan Aho, laulu   Karoliina Kantelinen, laulu   Mikko Hassinen, lyömäsoittimet   Matti Laitinen, kielisoittimet   Lassi Logren, viulu  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Värttinä on suomalainen nykykansanmusiikkiyhtye, joka syntyi Sari ja Mari Kaasisen perustamana vuonna 1983 Rääkkylässä Pohjois-Karjalassa. Värttinän juuret ovat karjalaisessa perinteessä, erityisesti naisten tavassa laulaa ja niin sanotuissa runolauluissa.
Värttinän kokoonpano on vuosien varrella muuttunut useasti. Yhtyeen muodostaa kuusi muusikkoa, kolme laulajaa ja kolme soittajaa. Laulajina ja keulahahmoina ovat nykyään laulajat Mari Kaasinen, Susan Aho ja Karoliina Kantelinen. Värttinä on kiertänyt ympäri maailmaa 1990-luvun alusta asti, jolloin läpimurtolevy Oi Dai toi yhtyeen ihmisten tietoisuuteen. Kiertueet ovat kattaneet koko Euroopan, Pohjois-Amerikan, Japanin, Australian ja Brasilian. Loppuvuodesta 2005 Värttinä teki uuden levytyssopimuksen Peter Gabrielin omistaman Real World Recordsin kanssa. Levy-yhtiö on erikoistunut maailmanmusiikkiartisteihin. Tammikuussa 2006 ilmestynyt Miero on ensimmäinen tälle levy-yhtiölle tehty levy. Levytyssopimus kattoi kaksi albumia.
Värttinä sävelsi Lord of the Rings -musiikkinäytelmän yhdessä intialaisen Bollywood-säveltäjän A. R. Rahmanin kanssa. Noin 20 miljoonaa euroa maksanut maailman kallein teatterituotanto sai maailmanensi-iltansa Torontossa maaliskuussa 2006 ja kaksi ja puoli vuotta kestänyt sävellystyö saatiin näin ainakin osittain päätökseen. Vuoden 2007 keväällä oli vuorossa ensiesitys Lontoon West Endissä.
Vuonna 2008 Värttinä teki 25-vuotisjuhlakiertueensa.
Värttinä sai vuoden 2012 Womex-artistipalkinnon, jonka yhtye otti vastaan Thessalonikissa, Kreikassa lokakuussa 2012.
Historia > Vanha Värttinä

Värttinän syntyyn vaikuttivat vahvasti rääkkyläläiset sisarukset Sari ja Mari Kaasinen. Tyttöjen äidin ohjastamana he olivat esittäneet runonlausuntaa jo 70-luvulta alkaen Tsupukat-nimisenä ryhmänä. Tsupukoiden lopetettua perustettiin Värttinä vuonna 1983, jolla tytöt osallistuivat nuorten taidetapahtumaan ja selvisivät loppukilpailuun asti. Seuraavana vuonna lausunta vaihtui laulamiseen, ja samaisissa kisoissa ryhmä ylsi voittoon asti. Vuonna 1985 Värttinä esiintyi ensimmäisen kerran Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla ja tuolloin ryhmään kuului jo poikiakin. ”Korkeelta ja kovvoo” kailottava yhtye nousi kansanmusiikkipiirien tietoisuuteen.
Sari Kaasinen oli noussut Värttinän johtohahmoksi, ja rääkkyläläiset lapset halusivat innolla mukaan yhtyeeseen. Suurimmillaan ryhmässä olikin kaksikymmentäyksi lasta. Kun ryhmän kokoa ei enää voitu kasvattaa, Kaasinen perusti Sirmakka-yhtyeen kaikkein nuorimmille tulijoille.
Vuoden 1987 alussa Värttinä valittiin Kaustisella ”Vuoden yhtyeeksi” ja ensimmäisen levyn äänitys aloitettiin. Äänitysstudioon orkesteri meni samana keväänä ja äänitti esikoisalbumi Värttinä soittiminaan kanteleet, akustinen kitara, kontrabasso, viulu, haitari, saksofoni, huilu ja tinapilli. Julkisuus lisääntyi, ja yhtye teki vuoden aikana Sari Kaasisen arvion mukaan yli sata esiintymistä.
Kesällä 1989 julkaistiin seuraava albumi Musta Lindu. Iän ja kokemuksen tuoma parantunut soittotaito ja -varmuus kuuluivat levyltä hyvin. Kappaleet olivat Sari Kaasisen matkoilta keräämiä marilaisia lauluja, ja mukaan mahtui myös yksi Kaasisen oma sävellys. Loppukesällä matkalla Ahvenanmaalta kotiin Rääkkylään Värttinä tunsi tulleensa tiensä päähän. Opiskelujen vuoksi ryhmä oli hajoamassa. Kaasisen siskokset, Janne Lappalainen, Kirsi Kähkönen ja Minna Rautiainen eivät kuitenkaan halunneet luovuttaa juuri kun oma tapa tehdä musiikkia oli löydetty, ja tästä seurasi uuden Värttinän alku.
Historia > Nykyinen Värttinä

Vuonna 2001 Värttinän kokoonpano vaihtui jälleen, kun Johanna Virtanen korvasi ryhmästä eronneen Riikka Timosen (o.s. Väyrynen), ja Jaska Lukkarinen istui rumpali Marko Timosen paikalle. Hieman myöhemmin Värttinästä vielä erosivat viulisti Kari Reiman, basisti Pekka Lehti ja laulaja Kirsi Kähkönen. Reimanin tilalle tuli Lassi Logrén, joka oli jo lapsena ollut mukana ”vanhassa Värttinässä”. Basistiksi pestautui Hannu Rantanen. Molemmat olivat jo aiemmin esiintyneet yhtyeen riveissä sijaisina. Laulajatrion säilyessä muodossa Kaasinen-Aho-Virtanen, Värttinä aloitti ”kolmannen aikakautensa”. Tämän ryhmän ensimmäinen julkaisu oli Iki vuonna 2003, jolloin yhtye vietti myös 20. juhlavuottaan.
Myöhemmin samana vuonna Värttinä kutsuttiin säveltämään musiikkia Taru sormusten herrasta -romaaniin pohjautuvaan musiikkinäytelmään. Esityksen ensiesityksen piti alun perin olla Lontoossa, mutta se siirtyi myöhemmin Torontoon Kanadaan. Maailman kalleimmaksi luonnehditun tuotannon talousarvio oli noin 20 miljoonaa euroa. Värttinä sävelsi musiikkia kaksi ja puoli vuotta yhdessä intialaisen A.R. Rahmanin kanssa koordinaattorinaan englantilainen Christopher Nightingale. Matthew Warchusin ohjaama teos sai maailman ensi-iltansa Torontossa 23. maaliskuuta 2006.
Joulukuussa 2005 Värttinä palkittiin taiteen Suomi-palkinnolla, jonka opetus- ja kulttuuriministeriö myöntää vuosittain huomattavista taiteellisista ansioista ja merkittävistä ammatillisista saavutuksista. Tammikuun lopussa 2006 Värttinä julkaisi 11. levynsä Miero. Levy oli yhtyeen ensimmäinen, joka tehtiin Peter Gabrielin perustamalle Real World Recordsille.
Vuonna 2007 kokoonpano vaihtui jälleen Toni Porthénin korvatessa yhtyeen edellisen rumpalin Jaska Lukkarisen.
Heinäkuussa 2011 Värttinä julkaisi Facebook-sivullaan ilmoituksen, jossa kerrottiin kauan odotetun seuraavan studioalbumin äänitysten alkavat saman vuoden syyskuussa. Myöhemmin elokuussa toisessa ilmoituksessa kerrottiin, että levylle on tulossa ”jännittäviä vieraita”. Marraskuun alussa uuden levyn nimeksi paljastettiin Utu. Levy julkaistiin helmikuussa 2012, ja saman vuoden toukokuussa se nousi WMCE:n (World Music Charts Europe) listan ykkössijalle. Lokakuussa Värttinä vastaanotti Womex Artist Award 2012 -palkinnon Thessalonikissa, Kreikassa. Loppuvuodesta 2012 Värttinään liittyivät laulaja Karoliina Kantelinen sekä rumpali Mikko Hassinen.
Nykyinen kokoonpano

Mari Kaasinen (laulu)
Susan Aho (laulu)
Karoliina Kantelinen (laulu)
Mikko Hassinen (lyömäsoittimet)
Matti Laitinen (kielisoittimet)
Lassi Logren (viulu)
Lähde
Diskografia > Studioalbumit

Värttinä (1987)
Musta Lindu (1989)
Oi Dai (1991)
Seleniko (1992)
Aitara (1994)
Kokko (1996)
Vihma (1998)
Ilmatar (2000)
iki (2003)
Miero (2006)
Utu (2012)
Viena (2015)
Diskografia > Livealbumit

6.12. (2001)
Diskografia > Kokoelmat

Double Life (2002, julkaistu vain Taiwanissa)
Snow Angel (2005, julkaistu vain Tšekissä)
25 (2007)
Diskografia > Singlet

Marilaulu (1991)
Miinan laulu (1991)
Miinan laulu (Evinrudemix) (1991)
Kylä vuotti uutta kuuta (1992)
Pihi neito (1993)
Tumala (1994)
Mie tahon tanssia (1995)
Tuulilta tuleva (1996)
Ottajat (1996)
Omani (1997)
Emoton (1998)
Sanat (2000)
Nahkaruoska (2002)
Tuulen tunto (2003)
Riena (2006)
Tuuterin tyttäret (2012)
Lasetus (2013)
Diskografia > DVD:t

Archive Live (2006)
Kirjallisuutta

Nevalainen, Kimmo: Värttinä: Mierontiellä ja punaisella matolla.  Helsinki:  Like, 2008.  ISBN 978-952-01-0139-8
Aiheesta muualla

Värttinä – Virallinen sivu
Värttinä (yhtye) Myspacessa (englanniksi)
Värttinä (yhtye) Last.fm:ssä (englanniksi)
Diskografia
Ylen Elävä arkisto: Maailmanmusiikkia Karjalasta
Ylen Elävä arkisto: Värttinä – Kiiriminna
Jyri-Jussi Rekinen: Värttinä manaa – Ilmattaren loitsuja (Arkistoitu – Internet Archive). Rytmi 1.3.2000.
| n k Värttinä |
| --- | --- |
 Mari Kaasinen  Susan Aho  Karoliina Kantelinen  Mikko Hassinen  Matti Laitinen  Lassi Logren 
Studioalbumit:  Värttinä  Musta Lindu  Oi Dai  Seleniko  Aitara  Kokko  Vihma  Ilmatar  iki  Miero  Utu  Viena 
Livealbumit:  6.12. 
Kokoelmat:  Double Life  Snow Angel  25 
Singlet:  ”Marilaulu”  ”Miinan laulu”  ”Miinan laulu (Evinrudemix)”  ”Kylä vuotti uutta kuuta”  ”Pihi neito”  ”Tumala”  ”Mie tahon tanssia”  ”Tuulilta tuleva”  ”Ottajat”  ”Omani”  ”Emoton”  ”Sanat”  ”Nahkaruoska”  ”Tuulen tunto”  ”Riena”  ”Tuuterin tyttäret”  ”Lasetus” 
DVD:t:  Archive Live 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF 2 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO) 2  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Värttinä Berliinissä 22.4.2006.
Värttinä Berliinissä 22.4.2006.
Värttinä esiintymässä Helsingissä 12.5.2007.
Johanna Virtanen ja Lassi Logrén.
Suontaka (Laitila)

Suontaka on 175 asukkaan kylä Laitilassa, Varsinais-Suomessa. Kylä sijaitsee kaupungin koillisosassa Kantatie 43:n varrella 9 kilometriä Laitilan keskustasta koilliseen.
Suontaan kyläalue on suuri Malkon, Padon ja Kivijärven kylien väliin jäävä alue. Lisäksi Suontakaan kuuluu erillään oleva Takamaa-niminen suoalue. Kylän pohjoisosassa on suuria soita ja metsäisiä kalliomäkiä. Länsiosa on tasaisempaa savimaata, joka on maanviljelykäytössä.
Historia

Suontaka on todennäköisesti ollut pitkään asuttu. Ensimmäisten 1500-luvulta peräisin olevien verotietojen mukaan Suontaan kylä on muodostunut jo ennen 1300-lukua. 1500-luvulla Suontaka oli keskikokoinen, 6–8 tilan kunta Laitilan pitäjässä. Kylän tilat siirtyivät kylämäelle 1600-luvun aikana, minkä seurauksena kylä paloi muutamaan otteeseen.
1700-luvulla Suontaan kantatilat olivat keskittyneet kylämäelle, jota kutsuttiin Isokyläksi. Ympäröivillä mäillä oli torppariasutusta. Isojaon seurauksena kylämäki harveni tilallisten siirtäessä talojaan omille mailleen. Kylän läpi kulki Hinnerjoelle vievä maantie, jonka varrelle kehittyi useita liikeyrityksiä, kuten kauppaa ja leipomoa.
1900-luvun alussa Suontakaan perustettiin kansakoulu, osuusmeijeri ja puhelinkeskus. Suontaan länsirajalla on ollut kaksi järveä, mutta ne kuivattiin peltomaaksi 1950-luvulla. Kantatie 43:n valmistuttua Suontaka alkoi hiljalleen hiljentyä, ja se jäi kasvavan Laitilan kirkonkylän varjoon.
Museovirasto määritteli vuonna 2009 tiiviinä säilyneen Suontaan ryhmäkylän valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Sword of Mana

| Sword of Mana> Shin'yaku Seiken densetsu |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Brownie Brown
Julkaisija:  Square Enix Nintendo
Tuottaja:  Kōichi Ishii
Säveltäjä:  Kenji Itō
Pelisarja:  Seiken densetsu
Julkaistu:  JP 29. elokuuta 2003NA 1. joulukuuta 2003EU 19. maaliskuuta 2004
Lajityyppi:  toimintaroolipeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 7 
Alusta:  Game Boy Advance
Jakelumuoto:  pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Sword of Mana (jap. 新約 聖剣伝説, Shin'yaku Seiken densetsu) on Brownie Brownin Game Boy Advancelle kehittämä ja vuonna 2003 julkaistu toimintaroolipeli. Se on paranneltu versio Squaren vuonna 1991 ilmestyneestä Mystic Questistä (Japanissa Seiken densetsu: Final Fantasy gaiden ja Pohjois-Amerikassa Final Fantasy Adventure). Sword of Mana oli Seiken densetsu -sarjan viimeinen osa ennen World of Mana -kokoelmaa. Vuonna 2004 Enterbrain julkaisi peliin perustuvan mangan.
Pelaaminen

Sword of Mana on pelisarjansa toiminnallista pelimekaniikkaa noudattava roolipeli, jossa käytetään Secret of Manassa ensimmäisen kertaa esiintynyttä ympyränmuotoista ikonivalikkoa. Pelin Mystic Questistä eroavia muutoksia ovat Game Boy Advance -tasoinen grafiikka ja äänenlaatu. Pelaajalle annettavia tehtäviä on myös laajennettu.
Aloittaessaan pelin pelaajan on valittava hahmokseen toinen Sword of Manan mies- ja naispuolisesta päähenkilöstä, joka on myös itse nimettävä. Valinta ei vaikuta pelin tarinaan, vaikka hahmojen tehtävät ovatkin keskenään erilaiset. Pelin aikana päähahmo saa myös useita liittolaisia, jotka taistelevat tämän rinnalla yksi kerrallaan. Pelaaja voi halutessaan ohjata apuria itse. Automaattiohjauksessakin hahmon käyttäytymiseen voidaan vaikuttaa eri toimintoja tarjoavilla valikkoasetuksilla.
Sword of Manan taistelut käydään muiden Seiken densetsu -pelien mukaisesti reaaliajassa. Hahmoille liitettäviä aseita on yhdeksää eri tyyppiä. Pelin naisprotagonisti käyttää aloitusaseenaan sauvaa; miespuolinen päähenkilö aloittaa puolestaan miekalla. Taisteluympäristöissä on esillä mittari, joka kasvaa pelihahmon tekemien iskujen myötä. Mittarin täyttyessä hahmo voi suorittaa tavallista voimakkaamman hyökkäyksen. Aseiden lisäksi pelaaja voi hyödyntää myös Mana-henkien voimaa, jonka avulla voidaan tehdä hyökkäyksiä ja pelihahmoa voimistavia loitsuja. Henkiä on yhteensä kahdeksan, ja niistä kukin edustaa tiettyä elementtiä.
Juoni

Mystic Questin tavoin Sword of Manan päävihollinen on vaikutusvaltainen Pimeyden lordi (engl. Dark Lord), joka on ottanut hävitettäväkseen kaikki Mana-voimaa vaalivat valtakuntansa asukkaat. Hänen vastustajikseen asettuvat kaksi nuorukaista, joista kumpikin on kokenut menetyksen valtiaan toimeenpanosta: 10 vuotta ennen tarinan varsinaista alkua miespuolinen sankari jäi orvoksi, kun taas sankarittaren Mana-kyläksi kutsuttu kotipaikka tuhottiin. Kaksikko yritti paeta Pimeyden lordin joukoilta, mutta vain sankaritar pääsi pakoon; toisesta taas tuli näytöstaisteluihin osallistuva orja.
Toisistaan erossa olleet päähenkilöt kohtaavat jälleen toisensa, kun sankari pakenee ankeasta asuinpaikastaan ja pelastaa yhä muistamansa tytön vihollisen hyökkäykseltä. Apuaan nuorukaisille tarjoaa viisas Cibba. Häneltä sankari saa kuulla voimakkaasta Manan miekasta, jolla Pimeyden lordi voidaan kukistaa.
Vastaanotto

| Vastaanotto> Yhteispisteet.Kerääjä | Vastaanotto> Yhteispisteet.Pisteet |
| --- | --- |
GameRankings: 71/100 (perustuu 38 arvosteluun)
GameStats: 7.1/10 (perustuu 21 arvosteluun)
Metacritic: 72/100 (perustuu 31 arvosteluun)
Arvostelupisteet
Julkaisu: Pisteet
1UP.com: C+
Electronic Gaming Monthly: 6/10
Famitsu: 30/40
GamePro: 4/5
GameSpot: 7.1/10
GameSpy: 3/5
GameZone: 7.5/10
IGN: 7/10
Nintendo Power: 4.9/5
RPGamer: 3/5
Cubed³: 7/10
Famitsū-pelilehden 4 arvostelijaa antoivat Sword of Manalle pisteet 8, 7, 7 ja 8. Kokonaisarvosana 30/40 riitti myös lehden jakamaan hopeapalkintoon. Amerikkalaisista lehdistä Nintendo Power soi syvällisenä ja mukaansatempaavana pitämälleen Sword of Manalle 4,9 pistettä 5:stä, joka on yksi parhaista pelin saamista arvioista. Electronic Gaming Monthlyn arvosana oli taas vain 6/10.
Pelisivustot, kuten GamePro ja GameSpy, pitivät hyvänä Sword of Manan grafiikka- ja äänipuolta. RPGamer ja Cubed³ tosin kutsuivat muutoin kelpoa musiikkia itseään toistavaksi; GameSpot taas sanoi sen olevan Game Boy Advancen äänenlaatuun nähden vaisu. Sivuston mielestä pelin visuaalinen esityskään ei ollut kovin vaikuttava, vaikka yleisesti ottaen se kuitenkin oli hyvää tasoa.
Pelin kritisoidumpia osa-alueita on päähahmoa avustavan NPC:n tekoäly, jonka IGN nimesi pelin suurimmaksi heikkoudeksi. Sword of Manan tarinaakaan eivät esimerkiksi 1UP.comin, GamePron ja IGN:n arvostelijat pitäneet mielenkiintoisena. Muita pelisivustojen moittimia asioita olivat kömpelöiksi ja jäykiksi kutsutut taistelut, joissa loitsujen käyttö olisi voinut olla käytännöllisempää. 1UP.com ja GamePro tosin kehuivat Sword of Manan taistelumekaniikkaa, ja IGN totesi pelin vaativan riittävän määrän strategiaa. GameSpot kuvasi peliä myös laajaksi ja sisällöltään tuoreeksi ja hauskaksi ollakseen uusi versio vuosia sitten ilmestyneestä Game Boy -pelistä.