stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kalle Väisänen

| Kalle Väisänen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 28. tammikuuta 2003 (ikä 21) Kotka, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  193 cm
Paino:  92 kg
Seura
Seura (P):  New York Rangers
Sarja:  NHL
Nyk. seura:  Ilves (SM-liiga)
Pelinumero:  58
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2021–
Aik. seurat:  TPS (SML)
NHL-varaus:  106. varaus, 2021 New York Rangers
Kalle Juhani Väisänen (s. 28. tammikuuta 2003 Kotka) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Tampereen Ilveksessä lainalla NHL-seura New York Rangersista. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Väisänen laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Kanada 2022 | jääkiekko |  |
Väisänen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2022 ja 2023, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Vuoden 2023 turnauksen päätteeksi valmentajat valitsivat hänet Suomen turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Väisänen valittiin myös Sveitsiä vastaan pelatun avausottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Väisänen pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2021. Yhteensä hän on pelannut 35 nuorten ja 16 poikien maaottelua.
Muuta

Väisäsen isä Markku pelasi omalla urallaan puolustajana Suomen ja Ruotsin alemmissa sarjoissa. Hän on myöhemmin valmentanut Kotkan Titaanien organisaatiossa sekä valmentanut myös Kallea mm. seuran C-nuorissa.
Kasarmitorin sähköasema

| Kasarmitorin sähköasema |
| --- | --- |

Sijainti:  Kaartinkaupunki, Helsinki, Suomi
Koordinaatit:  60°09′53″N 24°56′51″E﻿ / ﻿60.16474444°N 24.94750368°E﻿ / 60.16474444; 24.94750368
Rakennustyyppi:  Sähköasema (en) ja hotelli
 fiKasarmitorin sähköasema 
  
Kasarmitorin sähköasema on kaupunginarkkitehti Selim A. Lindqvistin suunnittelema rakennus Helsingin Kaartinkaupungissa Kasarmikadun ja Pienen Roobertinkadun kulmassa Kasarmikatu 30:ssa. Rakennus valmistui vuonna 1909. Kun Helsingin sähkölaitoksella ei enää ollut rakennukselle tarvetta, siinä toimi Helsingin poliisilaitoksen Keskustan poliisipiiri vuosina 1974–2012. Nykyään siinä toimii Hotel Lilla Roberts. Rakennuksessa on yksi Helsingin vanhimmista hisseistä.
Alun perin asemalla muutettiin Suvilahden voimalaitoksen tuottama 5 000 voltin kolmivaiheinen virta tasavirraksi. Helsingin keskustassa viimeiset alueet siirtyivät käyttämään vaihtovirtaa 1940–1950-luvulla.
Hotellina

Helsingin kaupunki myi talvella 2012–2013 rakennuksen ja vieressä Pienen Roobertinkadun puolella olevan Gunnar Taucherin 1931 suunnitteleman toimistorakennuksen Royal Ravintolat Oy:lle, joka muutti rakennuksen hotelliksi. Hotel Lilla Roberts avattiin 12. elokuuta 2015. Hotellin pääovi ja vastaanotto tulivat Pienen Roobertinkadun puoleiseen rakennukseen.
Kanada-cup 1976

Kanada-cup 1976 (engl. Canada Cup 1976) oli Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n, NHL:n ja NHLPA:n järjestämä kuuden maan ammattilaisjääkiekkoturnaus, joka järjestettiin ensimmäistä kertaa. Myöhemmin Kanada-cupista pelattiin uudelleen ja myöhemmin se muuttui Maailmancupiksi.
Turnaukseen osallistuivat myös NHL-pelaajat. Turnaus oli eräänlaista jatkoa vuonna 1970 pelatulle Summit Seriesille sekä vuonna 1974 pelatulle Summit Seriesille, joissa kohtasivat ensimmäistä kertaa Kanadan ja Neuvostoliiton maajoukkueet parhailla mahdollisilla kokoonpanoillaan.[lähde? ]
Kanadan joukkue koostui vuoden 1972 turnauksessa NHL-pelaajista ja vuoden 1974 turnauksessa WHA-pelaajista. Näin ollen vasta Kanada-cupin turnauksessa Kanada sai riveihinsä molempien sarjojen pelaajia. Toisaalta Neuvostoliitolta puuttui tällä kertaa kokoonpanostaan monia parhaita pelaajiaan, kuten Valeri Harlamov, Boris Mihailov, Vladimir Petrov ja Aleksandr Jakušev.[lähde? ]
Alkusarjassa pelattiin yksinkertainen sarja. Sarjan kaksi parasta selvisi loppuotteluihin. Ensimmäisen Kanada-cupin mestaruuteen vaadittiin kaksi voittoa kolmesta pelatusta ottelusta. Mestaruuden voitti Kanada kahdella peräkkäisellä voitolla Tšekkoslovakiasta. Ensimmäinen ottelu päättyi Kandan ylivoimaiseen 6–0-voittoon, mutta toisen ottelun ratkaisi Darryl Sittlier vasta jatkoajalla. Turnauksen kolmas oli Neuvostoliitto.
Turnauksen parhaaksi pelaajaksi valittiin Kanadan puolustaja Bobby Orr.[lähde? ]
Suomi turnauksessa

Suomi valmistautui turnaukseen edeltävän kevään maailmanmestaruuskilpailujen pelaajista muodostetulla rungolla, jota täydennettiin WHA:ssa pelaavilla suomalaisilla. Valmentajana toimi Lasse Heikkilä. Kakkosvalmentajakseen ryhmä sai Carl Brewerin, joka toimi myös teknisenä neuvonantajana. Joukkue harjoitteli viisi päivää Forssassa sekä pelasi kaksi harjoitusmaaottelua Ruotsissa ja yhden Tšekkoslovakiassa.
Ensimmäisessä ottelussaan Suomi hävisi ylivoimaiselle Kanadalle maalein 11–2. Eritoten Suomen ensimmäinen hyökkäysketju Linnonmaa–Ketola–Repo epäonnistui ottelussa. Sitten Tšekkoslovakia voitti Suomen maalein 0–8. Tähän mennessä turnausta Suomen ainoa hyvin pelannut pelaaja oli maalivahti Antti Leppänen. Kolmannessa ottelussa Neuvostoliitto voitti Suomen lukemin 11–3. Alussa Suomi vielä pystyi haastamaan Neuvostoliiton, ja Matti Hagman kavensi pelin lukemiin 4–3, mikä johti pohjoisamerikkalaisyleisön suosionosoituksiin. Turnauksen toiseksi viimeisessä ottelussa Ruotsia vastaan Suomi ajautui 4–1-tappioasemaan, mutta Leijonat aloitti loppukirin ja tasoitti pelin lukemiin 4–4 Tapio Levon maalilla ja uudelleen lukemiin 5–5 Juhani Tammisen maalilla. Lopulta Suomi voitti ottelun maalein 6–8. Viimeisessä ottelussa Yhdysvaltoja vastaan Suomi eteni kahden maalin johtoon, mutta hävisi lopulta lukemin 3–6.
Loppuottelusarja (paras kolmesta)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 13.9. |  Kanada | 6–0 |  Tšekkoslovakia | Toronto |  |

|  | (4–0, 0–0, 2–0)  | (4–0, 0–0, 2–0)  | (4–0, 0–0, 2–0)  | Yleisömäärä: 16 485 |  |
|  |  Gilbert Perreault − 01:05 Denis Potvin − 07:56 yv. Bobby Orr − 13:34 Guy Lafleur − 17:01 yv. Bobby Orr − 51:35 Darryl Sittler − 59:59 |  1-0 2-0 3-0 4-0 5-0 6-0 |       | Yleisömäärä: 16 485 |  |








| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15.9. |  Tšekkoslovakia | 4–5 ja. |  Kanada | Montreal |  |

|  | (0–2, 1–0, 3–2, 0–1)  | (0–2, 1–0, 3–2, 0–1)  | (0–2, 1–0, 3–2, 0–1)  | Yleisömäärä: 18 040 |  |
|  |    yv. Milan Nový − 29:44 Jaroslav Pouzar − 42:14  yv. Josef Augusta − 55:01 Marián Šťastný − 56:00 |  0-1 0-2 1-2 2-2 2-3 3-3 4-3 4-4 4-5 |  01:25 − Gilbert Perreault 03:09 − Phil Esposito   47:48 − Bobby Clarke yv.    57:48 − Bill Barber 71:33 − Darryl Sittler     | Yleisömäärä: 18 040 |  |
Lopputulokset

Kanada
Tšekkoslovakia
Neuvostoliitto
Ruotsi
Yhdysvallat
Suomi
Pistepörssi

|  | Nimi | Ottelut | Maalit | Syötöt | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Viktor Žluktov | 5 | 5 | 4 | 9 |
| 2. |  Bobby Orr | 7 | 2 | 7 | 9 |
| 3. |  Denis Potvin | 7 | 1 | 8 | 9 |
| 4. |  Bobby Hull | 7 | 5 | 3 | 8 |
| 5. |  Milan Nový | 7 | 5 | 3 | 8 |
| 6. |  Gilbert Perreault | 7 | 4 | 4 | 8 |
| 7. |  Vladimir Vikulov | 4 | 4 | 3 | 7 |
| 8. |  Börje Salming | 5 | 4 | 3 | 7 |
| 9. |  Phil Esposito | 7 | 4 | 3 | 7 |
| 10. |  Aleksandr Maltsev | 5 | 3 | 4 | 7 |
| 11. |  Vladimír Martinec | 7 | 3 | 4 | 7 |
Tähdistökentällinen

Rogatien Vachon, maalivahti
Bobby Orr, puolustaja
Börje Salming, puolustaja
Aleksandr Maltsev, hyökkääjä
Milan Nový, hyökkääjä
Darryl Sittler, hyökkääjä
[lähde? ]
Suomen joukkue

Maalivahdit: Antti Leppänen, Markus Mattsson, Jorma Valtonen
Puolustajat: Tapio Flinck, Tapio Levo, Lasse Litma, Timo Nummelin, Jouni Peltonen, Pekka Rautakallio, Heikki Riihiranta, Timo Saari
Hyökkääjät: Matti Hagman, Hannu Kapanen, Veli-Pekka Ketola, Pertti Koivulahti, Tapio Koskinen, Harri Linnonmaa, Kari Makkonen, Lasse Oksanen, Esa Peltonen, Matti Rautiainen, Seppo Repo, Jouni Rinne, Juhani Tamminen, Jorma Vehmanen
Valmentajat: Lasse Heikkilä, Carl Brewer
Kalliokynsimö

| Kalliokynsimö |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Brassicales
Heimo::  Ristikukkaiskasvit Brassicaceae
Suku::  Kynsimöt Draba
Laji::  norvegica
Kaksiosainen nimi
 Draba norvegica  Gunn. 
Katso myös
   Kalliokynsimö Wikispeciesissä   Kalliokynsimö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kalliokynsimö (Draba norvegica) on ristikukkaiskasvien heimoon ja kynsimöiden sukuun kuuluva kasvilaji.
Ulkonäkö ja koko

Kalliokynsimö on monivuotinen, mätästävä ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 7–20 senttimetriä ja jonka karvaisessa varressa on 1–3 kierteistä varsilehteä. Muut lehdet ovat järjestäytyneet tiheäksi tyviruusukkeeksi. Ruusukelehdet ovat suikeita, suipohkoja ja hammaslaitaisia.
Kalliokynsimö kukkii kesä-heinäkuussa. Valkoisessa, säteittäisessä, 0,5–1 senttimetriä leveässä kukassa on neljä ehyttä, 3–4 millimetrin pituista terälehteä ja saman verran verholehtiä. Kukassa on kuusi hedettä ja yksi yhdislehtinen emi; kukinto on terttu. Hedelmä on useita siemeniä sisältävä 6–8 millimetrin pituinen litu.
Levinneisyys ja elinympäristö

Suomessa kalliokynsimö kasvaa tunturipaljakalla kallionraoissa ja kankailla, metsävyöhykkeen rotkolaaksoissa kivenlohkareilla, kalliohyllyillä, halkeamissa ja soraikoissa sekä kuruissa ja joenrantakallioilla. Suomessa lajia tavataan Enontekiöllä, Inarin Lapissa Kevon kanjonissa sekä Koillismaan rotkolaaksoissa. Eteläisin kasvusto on Ounastunturilla.
Näköislajit

Eri kynsimölajien erottaminen toisistaan on vaikeaa etenkin pohjoisessa, koska suurin osa Suomen kynsimölajeista kasvaa siellä. Kalliokynsimöä muistuttavat mm. idänkynsimö (Draba cinerea) ja isokynsimö (Draba glabella) sekä äärimmäisen uhanalainen kultakynsimö (Draba alpina).
Kalvolan sakaristo

| Kalvolan sakaristo |
| --- | --- |
 Kalvolan sakaristo maaliskuussa 2022
Sijainti:  Kalvola, Hämeenlinna
Koordinaatit:  61°5′45.09″N, 24°6′24.96″E
Rakentamisvuosi:  noin 1495–1505
Materiaali:  harmaakivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kalvolan sakaristo on keskiaikainen kivisakaristo, joka sijaitsee Hämeenlinnassa entisessä Kalvolan kunnassa Kalvolan kirkkoa vastapäätä tien toisella puolella olevalla hautausmaalla. Kivikirkkohankkeesta toteutui vain sakaristo. Se rakennettiin todennäköisesti noin vuosina 1495–1505 paikalla silloin olleen puukirkon viereen.
Liechtensteinin historia

Liechtensteinin ruhtinaskunnan historia esihistorialliselta ajalta nykypäivään.
Esihistoria

Arkeologisten löytöjen perusteella voidaan sanoa, että nykyisen Liechtensteinin ruhtinaskunnan alue on ollut asuttu jo viidennellä vuosituhannella eaa. Varhaiset asutukset oli tehtävä suhteellisen korkealle suojaan Reinin tulvilta, jotka nykypäivään mennessä on saatu kuriin.
Asumuslöytöjä on tehty muun muassa Gutenbergin ja Eschnerbergin alueilla. Myös paljon erilaisia esinelöytöjä on tehty, muun muassa Gutenbergin vuorilta löydetyt pronssiset jumalankuvat.
Ensimmäiset liechtensteinilaiset olivat raetialaisia, mutta myöhemmin heidän joukkoonsa tuli kelttejä lännestä.
Roomalaisaika

Vuonna 15 eaa. roomalaiset valloittivat Raetiaksi kutsumansa alueen ja tekivät siitä provinssinsa. Jo seuraavan vuosisadan aikana rakennettiin tie Italiasta Splügeninsolan, Churin ja Luziensteigin kautta Reinin läntistä rantaa pitkin Bregenziä kohti. Tämän tien varrelle rikkaat roomalaiset rakensivat huviloitaan nykyisen Liechtensteinin alueelle. Vuosien saatossa tämä johti alueen alkuperäisten asukkaiden kielten sekoittumiseen latinaan muodostaen näin uuden kielen, retoromaanin. Tätä kehitystä edesauttoi myös kristinuskoon kääntyminen 300-luvulta lähtien.
Schaanissa olevan linnan rauniot osoittavat germaanisten alemannien saapuneen alueelle 300-luvulla pohjoisesta murentaen näin Rooman valtapiiriä.
Keskiaika > Varhainen keskiaika

400-luvulla Rooman imperiumi alkoi hajota. Seuraavina vuosisatoina roomalainen ja alemanninen kulttuuri elivät rinta rinnan sulassa sovussa. 700-luvulla Raetia liitettiin Frankkien valtakuntaan. Kaarle Suuri otti käyttöön uuden hallintojärjestelmän, kreivilaitoksen.
Vuodelle 846 päivätyssä maarekisterissä on merkittynä kaikki kuninkaalliset omistukset. Siinä nykyisen Liechtensteinin alueella sijaitsevia alueita ja paikkoja, muun muassa Balzers, Schaan ja Eschen, on mainittu ensi kerran.
900-luvulta lähtien Raetiaa hallitsivat Bregenzin kreivit, joiden suku sammui kuitenkin vuonna 1152. Raetia jakautui yhä pienempiin ja pienempiin alueisiin.
Keskiaika > Keisarin alaisuus

Aluksi Ala-Raetia päätyi Montfortin kreiveille, joiden suku jakautui Montfortin ja Werdenbergin linjoihin. Werdenbergin kreivikunta jakautui itsekin yhä useampiin haaroihin. Tällaisen perinnönjaon tuloksena syntyi myös Vaduzin kreivikunta vuonna 1342. Vuonna 1396 vahvistettiin Vaduzin kreivikunta suoraan keisarin välittömäksi vasalliksi. Tämä toimi perustana alueen haltijan korkea-arvoisuudelle. Seuraavina vuosisatoina hallitsijat tunnustivat yhä uudestaan Vaduzin kreivien aseman.
Keskiaika > Vaihtuvien hallitsijoiden aika

Vaduzin Werdenberg-kreivisuku sammui vuonna 1416 ja Brandisin paronit, jotka alun perin olivat kotoisin Bernin ylämaalta, alkoivat hallita Vaduzia. Heidän onnistui saada haltuunsa Schellenbergin läänityksen pohjoisosa, joka oli aiemmin kuulunut Werdenberg-Heiligenbergin sukuhaaralle. Tämä nykyisen Liechtensteinin ruhtinaskunnan raja on säilynyt muuttumattomana vuodesta 1434.
Liechtenstein kärsi 1400-luvulla kolmesta sodasta, Appenzell-sodasta (1405), vanhasta Zürichin sodasta (1444–1446) ja svaabilaissodasta (1499–1500), joiden aikana alueella viholliset ryöstelivät, tuhosivat ja kiusasivat ihmisiä. Svaabilaissodan jälkeen Rein julistettiin Saksan valtakunnan ja Sveitsin ikiaikaiseksi rajaksi, minkä takia Liechtenstein oli erittäin tärkeällä paikalla vuosisatoja.
Vuonna 1510 Brandisin viimeinen paroni luovutti myös Vaduzin ja Schellenbergin alueet Sulzin kreiveille, jotka pitivät majaa Klettgaussa Badenissa. Molempia alueita he hallitsivat sieltä käsin eli hyvin kaukaa. He olivat hartaita katolisia ja pitivät huolen siitä, että Liechtensteininkin alue pysyi sellaisena reformaation aikana. Kaiken kaikkiaan tänä aikakautena oikeuslaitos kehittyi pitkälle alueella. Molemmat alueet saivat oman oikeusistuimensa, joissa oli ylituomari ja kaksitoista tuomaria. Myös muita uudistuksia tapahtui. Sulzien aikakautta pidetäänkin vapauden ja hyvinvoinnin aikana.
Keskiaika > Kolmikymmenvuotinen sota ja noitavainot

Jo vuonna 1613 Sulzin kreivien oli myytävä Vaduz ja Schellenberg, jotka osti Hohenemsin kreivisuku, joka oli valtansa huipulla tuolloin ja halusi perustaa satelliittivaltion Sveitsin ja Itävallan väliin.
1600-lukua pidetään Liechtensteinin historian yhtenä surullisimmista ajanjaksoista. Tuolloin alueella raivosi moneen kertaan rutto. Myös kolmikymmenvuotinen sota näkyi alueella, joka ei kuitenkaan ollut taistelutantereena. Noitavainot näkyivät paljon pahempina; jopa yli sata viatonta ihmistä tuomittiin ja teloitettiin.
Hohenemsin kreivit velkaantuivat yhä enemmän ja enemmän, ja lopulta heillä ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin myydä Vaduz ja Schellenberg.
Liechtensteinin ruhtinaiden alaisuudessa > Ruhtinaskunnan perustaminen

Liechtensteinin suvun päämiehille myönnettiin ruhtinaan arvo vuonna 1608, mutta tämä ei kuitenkaan riittänyt pääsyyn Valtakunnanruhtinaiden neuvoston jäseneksi. Liechtensteineilla oli mittavia maaomistuksia Ala-Itävallassa, Böömissä ja Määrissä, mutta mikään näistä alueista ei ollut suoraan keisarin välittömässä herruudessa, vaan olivat keisarin alaisten ruhtinaiden (Böömin kuninkaan, Itävallan arkkiherttuan) alamaisuudessa ja siten niiden omistajat siis askelta alempana kuin valtakunnan ”oikeat” ruhtinaat. Päästäkseen Valtakunnanruhtinaaksi, mikä oli korkein asema, mihin Liechtensteinin ruhtinailla oli mahdollisuus päästä, Liechtensteinien piti saada maata, jonka omistaja oli suoraan keisarin välitön vasalli.
Etsiessään tuollaista aluetta ruhtinas Johann Adam Andreas von Liechtenstein huomasi Hohenemsin kreivin taloudellisen ahdingon ja Vaduz-Schellenbergin vuoristokyläalueen aseman keisarin välittömänä vasallialueena, joten päätti ostaa ensin vuonna 1699 Schellenbergin alueen ja vuonna 1712 Vaduzin kreivikunnan. Näistä alueista muodostettiin vuonna 1719 välittömästi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan alainen ruhtinaskunta (valtakunnanruhtinaan sääty, Reichsfürstentum), joka sai nimensä uuden hallitsijasukunsa mukaan (mikä on harvinaisuus – yleensä ruhtinaat saivat tittelinsä sen alueen perinteisestä nimestä, jonka saivat lääniksi).
Ruhtinaat jäivät asumaan Wieniin eivätkä oletettavasti juurikaan vaivanneet itseään tämän uuden ruhtinaskuntansa asioilla, joista huolehtivat maavoudit heidän nimissään. Pian alueelle muodostuivat kunnat, joilla oli itsehallintoa, ja nopeasti alueiden johtajat joutuivat napit vastakkain alamaistensa kanssa. Kompromissi löydettiin vuonna 1733, jolloin kuntien oikeuksia vähennettiin, mutta ne ja niiden oikeusistuimet säilyivät.
Liechtensteinin ruhtinaiden alaisuudessa > Napoleonista riippumattomuuteen

Ranskan suuri vallankumous vuonna 1789 johti moniin suuriin mullistuksiin Euroopassa. Liechtenstein ei ollut ollut sodan näyttämönä vuosisatoihin, kunnes vuonna 1799 Napoleon Bonaparte, sittemmin Ranskan keisari, marssi sen läpi ja piiritti Itävallassa sijaitsevan Feldkirchin. Samana vuonna Liechtensteinin läpi marssi myös venäläisiä sotilaita. Vuonna 1806 Napoleon hajotti Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan ja muodosti Saksan pienistä ruhtinaskunnista Reinin liiton, jossa pikkuvaltiot saivat entistä suuremman riippumattomuuden. Lähes kaikki saksalaiset mikrovaltiot mediatoitiin, liitettiin suurempiin pikkuvaltioihin ja menettivät itsehallintonsa, mutta Liechtenstein säilyi, ja mikrovaltiokoostaan huolimatta laajensi suvereniteettiaan sekä hyväksyttiin Reinin liittoon – poliittinen kunnianosoitus Napoleonilta tuolloin hallinneelle ruhtinaalle Johann I:lle, eikä Napoleonilla sitä paitsi ollut mitään kiinnostusta luovuttaa tätä pikkuvaltiota Sveitsille tai viholliselleen Itävallalle.
Napoleonin antauduttua lopullisesti Waterloossa Eurooppaan palautettiin poliittinen järjestys Wienin kongressissa vuonna 1815. Vanhoja, pieniä mediatoiduiksi jo joutuneita saksalaisia mikrovaltioita ei perustettu uudelleen, ja niin pieni, itsenäinen Liechtensteinin ruhtinaskunta oli ainoa pieni saksalainen valtio, joka säilytti itsenäisyytensä. Se hyväksyttiin itsenäisenä valtiona Saksan liittoon.
Liechtensteinin ruhtinaiden alaisuudessa > Itsevaltiuden aika ja ”hullu vuosi” 1848

Liechtensteinin asema oli vaikea. Taloudellisen eristäytymisen takia kaupankäynti ei voinut kehittyä. Ruhtinaskunnasta kehkeytyi yhä enemmän primitiivinen maanviljelysvaltio, joka ei pystynyt toteuttamaan tarpeellisia uudistuksia. Maataloutta heikensivät korkeat verot, ja se oli tuottamatonta. Vuonna 1805 tuli voimaan oppivelvollisuus (pakollinen peruskoulu), mutta koulutuksen taso pysyi alhaisena. Hallitsijan tahtomat lainsäädännölliset uudistukset toteutettiin huolimatta kansan vastustuksesta, joka johtui siitä, että uudistukset tehtiin itsevaltaisesti.
Itsevaltiudesta johtuen ”Euroopan hullun vuoden” 1848 vallankumoukselliset aatteet saivat hyvää jalansijaa Liechtensteinissa. Uusien aatteiden (liberalismi, nationalismi ym.) innostamina kansalaiset pyysivät hallitsevalta ruhtinaalta Alois II:lta ruhtinaskunnalle uuden perustuslain säätämistä, edustajiensa valitsemiseen vapaat kansanäänestykset ja feodaalisesta verojärjestelmästä luopumista. Kapinoita ei kuitenkaan ollut. Ruhtinaalla ei periaatteessa ollut mitään uudistuksia vastaan, mutta hän halusi kuitenkin odottaa, mitä uudistuksia Saksassa ja Itävallassa tehtäisiin. Täten itsevaltainen hallintojärjestelmä loppui pidettynä.
Liechtensteinin ruhtinaiden alaisuudessa > Taloudellinen liberalisoituminen ja perustuslain laatiminen

Vuonna 1852 solmittiin tulliliitto Itävalta-Unkarin kanssa, mikä aiheutti taloudellisen vapautumisen ja mahdollisti tekstiiliteollisuuden kehittymisen. Ruhtinas Juhana II:n hallituskaudella alkoi uudistusten aika, joilla oli myös maapäivien hyväksyntä ja täten ne myös nauttivat kansan luottamusta. Liechtensteinin ensimmäinen pankki avattiin vuonna 1861. Uudistuksellinen perustuslaki laadittiin ja ensimmäinen kansallinen sanomalehti alkoi ilmestyä vuonna 1862. Uuden perustuslain mukaan hallitseva ruhtinas oli yhä hallitsija, muttei enää itsevaltiaana eikä siis maapäivien yläpuolella. Maa kehittyi monin tavoin muutenkin.
Hävittyään sodan Preussia vastaan Itävalta – ja sen myötä myös Liechtenstein – erosi Saksan liitosta vuonna 1866. Sitten suurista taloudellisista vaikeuksista kärsinyt Liechtensteinin armeija voitiin lakkauttaa.
Taloudellinen tilanne säilyi hankalana. Seuraavien vuosikymmenien aikana rakennettu Reinin pato kuormitti Liechtensteinia paljon lisää. Yksinkertainen kaupankäynti kehittyi vain vähittäin, ja matkailusta tuli merkittävä elinkeino vasta 1800-luvun lopussa. Tekstiiliteollisuus tarjosi työtä lähinnä naisille. Miesten oli vaikeaa löytää muuta työtä kuin maanviljelyä. Sadat miehet ja monet naiset etsivätkin osa-aikatyötä naapurimaista. Paljon useammat eivät nähneet itselleen mitään tulevaisuutta pienessä kotimaassaan, vaan muuttivat lähinnä Yhdysvaltoihin, mutta osa myös Liechtensteinin naapurivaltioihin.
Liechtensteinin ruhtinaiden alaisuudessa > Ensimmäisen maailmansodan seuraukset

Ensimmäisen maailmansodan aikana Liechtenstein pysytteli puolueettomana, mutta Itävaltaan kohdistetut talouspakotteet tuntuivat sielläkin selvästi. Kansa kärsi nälästä, ja teollisuus pysähtyi täysin. Useimmat rahasäästöt katosivat sodan aiheuttaman inflaation takia.
Monet muutokset mullistivat Liechtensteinia sodan loputtua. Vuonna 1918 perustettiin ensimmäiset poliittiset puolueet: Kristillis-sosialistinen kansanpuolue ja Edistyksellinen kansanpuolue. Vaatimukset demokraattisemmasta perustuslaista kasvoivat, ja vaatijoiden iskulause olikin ”Liechtenstein liechtensteinilaisille”. Lopulta ruhtinas Juhana II suostui neuvottelemaan parlamentin kanssa, ja uusi perustuslaki astui voimaan vuonna 1921. Se ei tuonut ainoastaan tärkeitä demokraattisia uudistuksia, vaan esti myös ulkovaltojen liiallisen vaikutuksen: tästä lähtien pääministerin tuli olla liechtensteinilainen, ja kaikkien oikeusistuimien tuli sijaita ruhtinaskunnan alueella.
Kumppanuus Sveitsin kanssa

Itävallan monarkian romahdettua Liechtenstein alkoi kääntyä Sveitsiä kohden. Vuonna 1919 tulliliitto Itävallan kanssa peruttiin. Sveitsin kanssa alettiin solmia yhä useampia sopimuksia, joista tärkeimpänä tulliliitto vuonna 1923, joka loi perustan yhä tänäkin päivänä jatkuvalle tiiviille kumppanuudelle.