stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Höfn

| Höfn í Hornafirði |
| --- | --- |
 Näkymä Höfniin
 Höfnin sijainti
Valtio:  Islanti
Alue:  Austurland
Vaalipiiri:  Suðurkjördæmi
Lääni:  Austur-Skaftafellssýsla
Kunta:  Hornafjörður
Perustettu:  1896
Kunnaksi:  1988
Liitetty:  Hornafjarðarbær (1994)
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kylä
Väkiluku (2019):  1 710
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Höfn í Hornafirði on kalastajakylä Islannin kaakkoisosassa Hornafjörðurin kunnassa. Sen asukasluku oli 1 710 vuonna 2019. Höfnistä lähtee retkiä läheiselle Vatnajökull-jäätikölle.
Höfnin perusti Ottó Tulinius vuonna 1896. Kylä itsenäistyi Nesin kunnasta 1988, mutta Höfnin kunta liittettiin jo 1994 Nesin ja Mýrarin kanssa Hornafjarðarbærin kunnaksi. Hornafjarðarbær yhdistyi kolmen muun kunnan kanssa Hornafjörðurin kunnaksi 1998, jonka kunnalliskeskukseksi tuli Höfn.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Höfn Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: is:Höfn í Hornafirði
Käännös suomeksi
Eric Frenzel

| Eric Frenzel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 21. marraskuuta 1988 (ikä 35) Annaberg-Buchholz, Saksa
Uran tiedot
Seura:  SSV Geyer
Laji:  yhdistetty 
Maailmancup
Kaudet:  2007–2023
Voitot:  43
Palkintokorokkeella:  83
 Tietolaatikko päivitetty 27. maaliskuuta 2023 
Aiheesta muualla
www.eric-frenzel.com
| Mitalit> Maa:  Saksa.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Saksa.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Saksa.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Maa:  Saksa> Miesten yhdistetty. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Sotši 2014 | normaalimäki + 10 km |  |
|  Kultaa | Pyeongchang 2018 | normaalimäki + 10 km |  |
|  Kultaa | Pyeongchang 2018 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Sotši 2014 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Peking 2022 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Vancouver 2010 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Pyeongchang 2018 | suurmäki + 10 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 2011 | normaalimäki + 10 km |  |
|  Kultaa | Val di Fiemme 2013 | suurmäki + 10 km |  |
|  Kultaa | Falun 2015 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Lahti 2017 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Lahti 2017 | parisprintti |  |
|  Kultaa | Seefeld 2019 | suurmäki + 10 km |  |
|  Kultaa | Seefeld 2019 | parisprintti |  |
|  Hopeaa | Liberec 2009 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Oslo 2011 | normaalimäen joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Oslo 2011 | suurmäen joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Falun 2015 | parisprintti |  |
|  Hopeaa | Lahti 2017 | normaalimäki + 10 km |  |
|  Hopeaa | Seefeld 2019 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Oberstdorf 2021 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Planica 2023 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Oslo 2011 | suurmäki + 10 km |  |
|  Pronssia | Val di Fiemme 2013 | parisprintti |  |
|  Pronssia | Oberstdorf 2021 | parisprintti |  |
Eric Frenzel (s. 21. marraskuuta 1988 Annaberg-Buchholz, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen uransa lopettanut yhdistetyn hiihtäjä. Hän on kolminkertainen olympiavoittaja, seitsenkertainen maailmanmestari ja viisinkertertainen maailmancupin kokonaiskilpailuvoittaja.
Frenzel on arvokilpailumitalien ja yhdistetyn maailmancupin kokonaiskilpailuvoittojen määrällä mitattuna kaikkien aikojen menestynein urheilija yhdistetyssä. Lisäksi hänellä on yhdessä Felix Gottwaldin kanssa eniten olympiamitaleita yhdistetyssä. Maailmancupissa hänellä on viiden kokonaiskilpailuvoiton lisäksi 43 osakilpailuvoittoa ja 83 palkintokorokesijoitusta.
Frenzel ilmoitti maaliskuussa 2023 lopettavansa uransa maailmancup-kauden jälkeen.
Arvokilpailut

Frenzel sijoittui Sapporon maailmanmestaruuskilpailuissa 2007  normaalikilpailussa 22:nneksi. Kaksi viikkoa Sapporon MM-kilpailuiden jälkeen hän voitti Italian Tarvisiossa järjestetyissä junioreiden MM-kilpailuissa yhdistetyn sprinttikilpailun maailmanmestaruuden ja sai joukkuekilpailussa hopeaa. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän sai joukkuekilpailussa hopeaa ja oli yhteislähtökilpailussa kahdeksas. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli joukkuekilpailussa pronssilla ja normaalimäen Gundersen-kilpailussa kymmenes. Oslon MM-kilpailuissa 2011 Frenzel voitti normaalimäen Gundersen-kilpailussa kultaa, sai suurmäen Gundersen-kilpailuissa pronssia ja oli mukana sekä normaalimäessä että suurmäessä hopeaa voittaneessa Saksan joukkueessa. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän oli normaalimäen Gundersen-kilpailussa neljäs. Suurmäen Gundersen-kilpailusta hän voitti kultaa. Joukkuesprintissä hän sai pronssia parinaan Tino Edelmann.
Sotšin olympialaisissa 2014 Frenzel voitti normaalimäen kilpailussa kultaa, joukkuekilpailussa hopeaa ja oli suurmäen kilpailussa kymmenes. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän voitti joukkuekilpailussa kultaa, sai hopeaa parisprintissä parinaan Johannes Rydzek sekä sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa neljänneksi ja suurmäen vastaavassa kilpailussa kymmenenneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sai kultaa joukkuekilpailussa ja parisprinttikilpailussa sekä hopeaa normaalimäen Gundersen-kilpailussa. Suurmäen Gundersen-kilpailussa hän oli seitsemäs. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän saavutti kultaa normaalimäen Gundersen-kilpailusta, ja joukkuekilpailusta, sekä pronssia suurmäen Gundersen-kilpailusta. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Frenzel voitti suurmäen Gundersen-kilpailun sekä parisprintin maailmanmestaruuden. Joukkuekilpailussa hän voitti hopeaa ja sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa 16:nneksi.
Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 Frenzel saavutti joukkuekilpailussa hopeaa ja parisprintissä pronssia. Normaalimäen sekä suurmäen Gundersen-kilpailussa hän sijoittui neljänneksi. Pekingin olympialaisissa 2022 Frenzel saavutti hopeaa joukkuekilpailussa. Hän ei päässyt kilpailemaan henkilökohtaisissa kilpailuissa saatuaan juuri ennen kisoja koronavirustartunnan.
Planican MM-kilpailuissa 2023 Frenzel saavutti joukkuekilpailussa hopeaa ja sijoittui normaalimäen Gundersen-kilpailussa kymmenenneksi.
Maailmancupin osakilpailuvoitot > Joukkuekilpailut

| # | Pvm>  | Vuosi | Paikkakunta | Maa | Kilpailu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 3. tammikuuta | 2009 | Schonach |  Saksa | joukkuekilpailu |
| 2. | 24. tammikuuta | 2010 | Schonach |  Saksa | joukkuekilpailu |
| 3. | 13. tammikuuta | 2013 | Chaux-Neuve |  Ranska | parisprintti |
| 4. | 3. helmikuuta | 2013 | Sotši |  Venäjä | joukkuekilpailu |
| 5. | 9. maaliskuuta | 2013 | Lahti |  Suomi | parisprintti |
| 6. | 25. tammikuuta | 2014 | Oberstdorf |  Saksa | joukkuekilpailu |
| 7. | 3. tammikuuta | 2015 | Schonach |  Saksa | joukkuekilpailu |
| 8. | 2. joulukuuta | 2016 | Lillehammer |  Norja | joukkuekilpailu |
| 9. | 13. tammikuuta | 2018 | Val di Fiemme |  Italia | parisprintti |
| 10. | 25. marraskuuta | 2018 | Ruka |  Suomi | joukkuekilpailu |
| 11. | 16. tammikuuta | 2021 | Val di Fiemme |  Italia | parisprintti |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eric Frenzel Wikimedia Commonsissa
Yhdistetyn maailmancupin kokonaiskilpailun voittajat
83–84: Tom Sandberg | 84–85: Geir Andersen | 85–86: Hermann Weinbuch | 86–87: Torbjørn Løkken | 87–88: Klaus Sulzenbacher | 88–89: Trond-Arne Bredesen | 89–90: Klaus Sulzenbacher | 90–91: Fred Børre Lundberg | 91–92: Fabrice Guy | 92–93: Kenji Ogiwara | 93–94: Kenji Ogiwara | 94–95: Kenji Ogiwara | 95–96: Knut Tore Apeland | 96–97: Samppa Lajunen | 97–98: Bjarte Engen Vik | 98–99: Bjarte Engen Vik | 99–00: Samppa Lajunen | 00–01: Felix Gottwald | 01–02: Ronny Ackermann | 02–03: Ronny Ackermann | 03–04: Hannu Manninen | 04–05: Hannu Manninen | 05–06: Hannu Manninen | 06–07: Hannu Manninen | 07–08: Ronny Ackermann | 08–09: Anssi Koivuranta | 09–10: Jason Lamy Chappuis | 10–11: Jason Lamy Chappuis | 11–12: Jason Lamy Chappuis | 12–13: Eric Frenzel | 13–14: Eric Frenzel | 14–15: Eric Frenzel | 15–16: Eric Frenzel | 16–17: Eric Frenzel | 17–18: Akito Watabe | 18–19: Jarl Magnus Riiber | 19–20: Jarl Magnus Riiber | 20–21: Jarl Magnus Riiber | 21–22: Jarl Magnus Riiber | 22–23: Johannes Lamparter
Yhdistetyn normaalikilpailun olympiavoittajat
Hôtel du Nord

| Ekblomin talo> Hôtel du Nord |
| --- | --- |
 Ekblomin talo kesällä 2021
Osoite:  Läntinen Rantakatu 3
Sijainti:  Turku, Varsinais-Suomi
Valmistumisvuosi:  1844
Suunnittelija:  P. J. Gylich
Rakennuttaja:  Elias Ekblom
Omistaja:  Benito Casagrande
Runkorakenne:  kivi
Julkisivumateriaali:  rappaus
Kerrosluku:  2
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hôtel du Nord (myös: Kauppaseuran talo tai Ekblomin talo) on Turussa, Varsinais-Suomessa sijaitseva vuonna 1844 valmistunut entinen hotellirakennus ja yksi Turun Aurajoenrannan historiallisista arvokiinteistöistä. Tänä päivänä rakennus tunnetaan paremmin nimellä Kauppaseuran talo tai Ekblomin talo. Osoitteessa Läntinen Rantakatu 3 sijaitsevassa vaaleanpunaisessa kivirakennuksessa sijaitsee nykyisin ravintola E. Ekblom, sekä Valtakunnanvoudinvirasto.
Historia

Kelloseppä Elias Ekblom rakennutti nykyisen Ekblomin talon arvokkaalle rantatontille vuonna 1844. Alun perin Ekblom suunnitteli rakennusta omaksi asunnokseen, mutta suunnitelmat muuttuivat ja Ekblom perusti taloon hotellin ja tanssiravintolan Hôtel du Nordin. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti P. J. Gylich.
Ekblomin talo on kaksikerroksinen kivirakennus, jonka yksi huomattavia piirteitä on rakennuksen pyöristetty nurkka Kauppiaskadun ja Läntisen Rantakadun kulmassa. Vaikka rakennus itse on 1800-luvulta, niin juontaa sen vanhimmat perustukset kuitenkin 1700-luvulle.
Hotelli Hôtel du Nord toimi rakennuksessa vuosina 1846-1887, jolloin hotelli siirtyi Aurajoen alajuoksulle Alempaan höyrylaivasatamaan nykyisen Myllysillan ja Boren talon kohdille. Hotellissa vieraili muun muassa J. L. Runeberg, joka suomensi virsikomitean toimeksiannosta siellä runoja. Hotellin jälkeen rakennuksessa toimi myös paljon muita tahoja. Näistä merkittävimmät ovat muun muassa Turun Sanomien ensimmäinen toimitus vuonna 1904, Turun Kauppaseura, Turun kaupungin puhelinlaitos, sekä lastenneuvola.
Ekblomin talo oli pitkään tyhjillään, kunnes rakennuksen entisöinti aloitettiin vuonna 2009 arkkitehti Benito Casagranden johdolla yhdessä kolmen muun kirjastokorttelin arvorakennuksen entisöinnin yhteydessä. Casagrande osti rakennukset Turun kaupungilta 2009. Entisöinti valmistui vuonna 2011 ja kustansi kaikkien kolmen arvorakennuksen osalta noin 10 miljoonaa euroa. Rakennukset vihki käyttöön Suomen evankelis-luterilaisen kirkon arkkipiispa Kari Mäkinen, Suomen katolisen kirkon piispa Teemu Sippo, sekä oopperalaulaja Karita Mattila.
Hopeabarbi

| Hopeabarbi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Heimo::  Karpit Cyprinidae
Suku::  Barbonymus
Laji::  schwanenfeldii
Kaksiosainen nimi
 Barbonymus schwanenfeldii  (Bleeker, 1853) 
Katso myös
   Hopeabarbi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hopeabarbi (Barbonymus schwanenfeldii) on aasialainen karppien heimoon (Cyprinidae) kuuluva lahnan muotoinen kala, jota kalastetaan ruokakalaksi ja syötiksi ja pidetään toisinaan melko suuresta koostaan huolimatta myös akvaariokalana.
Ulkonäkö ja koko

Hopeabarbi kasvaa noin 35 cm pitkäksi. Sillä on leveä ja litteä, hopeanhohtoinen ruumis ja punertavat, joissa on mustia ja valkoisia kuvioita.
Alkuperä

Hopeabarbi on kotoisin Mekong- ja Chao Phraya -jokien vesistöistä, Malakan niemimaalta, Sumatralta ja Borneolta. Siellä se elää suurissa ja keskikokoisissa joissa ja niiden tulviessa myös tulvaniityillä.
Käyttäytyminen ja ravinto

Hopeabarbi on luonnossa enimmäkseen kasvinsyöjä, joka syö vesikasveja, tulvaveden hukuttamia maakasveja ja levää sekä hyönteisiä ja pikkuötököitä. Akvaariossa sille kelpaa kasviruoan lisäksi myös eläinperäinen ruoka. Se on parvikala.
Ian Maxtone-Graham

| Ian Maxtone-Graham> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. heinäkuuta 1959 (ikä 65) New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  käsikirjoittaja
Ian Howes Maxtone-Graham (s. 3. heinäkuuta 1959) on yhdysvaltalainen käsikirjoittaja, joka tunnetaan parhaiten  TV-sarjojen Saturday Night Live (vuosina 1992–1995) ja Simpsonit (vuosina 1995–2015) käsikirjoittajana. Hän kirjoitti Simpsoneihin 22 jaksoa 8.–25. tuotantokausille ja oli yksi The Simpsons Movie -elokuvan yhdestätoista käsikirjoittajasta.
Hooverphonic

| Hooverphonic |
| --- | --- |
 Hooverphonic esiintymässä vuonna 2008.
Tiedot
Toiminnassa:  1995–
Tyylilaji:  trip hop, electronica, indie pop, vaihtoehtorock, dream pop
Kotipaikka:  Sint-Niklaas, Belgia
Laulukieli:  englanti, ranska
Jäsenet:  Alex Callier, bassokitara, koskettimet, musiikkiohjelmointi   Raymond Geerts, kitara   Geike Arnaert, laulu  
Entiset jäsenet:  Esther Lybeert, laulu   Frank Duchêne, koskettimet   Liesje Sadonius, laulu   Kyoko Bartsoen, laulu   Noémie Wolfs, laulu   Luka Cruysberghs, laulu  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hooverphonic on vuoden 1995 lokakuussa perustettu belgialainen yhtye. Sen muodostavat nykyisin Alex Callier, Raymond Geerts ja Geike Arnaert. Yhtye valittiin edustamaan Belgiaa vuoden 2020 Eurovision laulukilpailussa. Heidän edustuskappaleensa oli nimeltään "Release Me". Vuoden 2020 Euroviisut peruttiin kuitenkin koronaviruspandemian vuoksi, ja Hooverphonic valittiin näin ollen Belgian edustajaksi vuoden 2021 kilpailuun, tällä kertaa kappaleella "The Wrong Place".
Yhtyeen jäsenet

Nykyiset jäsenet
Alex Callier – bassokitara, koskettimet, musiikkiohjelmointi (1995–)
Raymond Geerts – kitara (1995–)
Geike Arnaert – laulu (1997–2008; 2020–)
Entiset jäsenet
Esther Lybeert – laulu (1995–1996)
Frank Duchêne – koskettimet (1995–1998)
Liesje Sadonius – laulu (1996–1997)
Kyoko Bartsoen – laulu (1997)
Noémie Wolfs – laulu (2010–2015)
Luka Cruysberghs – laulu (2018–2020)
Diskografia > Albumit

A New Stereophonic Sound Spectacular (1996)
Blue Wonder Power Milk (1998)
The Magnificent Tree (2000)
Hooverphonic Presents Jackie Cane (2002)
No More Sweet Music|No More Sweet Music/More Sweet Music (2005)
The President of the LSD Golf Club (2007)
The Night Before (it) (2010)
Reflection (2013)
In Wonderland (2016)
Looking For Stars (2018)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hooverphonic Wikimedia Commonsissa
Hooters Air

| Hooters Air |
| --- | --- |

 IATA: 1H  –  ICAO:  
Perustettu:  2003
Lakkautettu:  17. huhtikuuta 2006
Laivaston koko:  7
Kohteiden määrä:  5
Emoyhtiö:  Hooters of America, Inc.
Kotipaikka:  Myrtle Beach, Etelä-Carolina
Avainhenkilö(t):  Bob Brooks (perustaja)
Yhtiön sivut:  www.hootersair.com
Hooters Air (IATA: 1H, ICAO: –) oli yhdysvaltalainen halpalentoyhtiö. Sen perusti vuonna 2003 Hooters-ravintolaketjun omistaja Bob Brooks. Hurrikaani Katrinan jälkeinen polttoaineen hinnannousu ja koventunut kilpailu aiheuttivat sen, että yhtiön toiminta kääntyi tappiolliseksi. Se lopetti toimintansa 17. huhtikuuta 2006.
Historia

Hooters Air perustettiin vuonna 2003, kun Hooters-ravintolaketjun omistaja Bob Brooks osti eteläcarolinalaisen tilauslentoyhtiö Pace Airlinesin. Yhtiö aloitti lennot maaliskuussa 2003, ja Pace Airlines liikennöi kaikki sen lennot. Hooters Airin tarkoitus oli lisätä Hooters-brändin tunnettuutta.
Hooters Airia markkinoitiin halpalentoyhtiönä, mutta se pyrki erottumaan tarjoamalla parempaa palvelua kuin saman hintaluokan kilpailijansa. Sen koneissa oli keskimääräistä enemmän jalkatilaa, ja yli tunnin mittaisilla lennoilla tarjottiin lämmin ateria. Jokaisella lennolla oli mukana kaksi paikallisissa ravintoloissa työskentelevää shortseihin ja tiukkoihin toppeihin puettua tarjoilijaa, joita kutsuttiin Hooters-tytöiksi. Heillä ei kuitenkaan ollut viranomaisten matkustamohenkilökunnalta vaatimia koulutuksia, ja niinpä lentojen miehistöön kuului myös kolme lentoemäntää. Hooters-tyttöjen tehtävänä oli viihdyttää matkustajia ja muun muassa juontaa tietokilpailuja.
Parhaimmillaan Hooters Air lensi 15 kohteeseen, joiden joukossa oli lomakohteita, muun muassa Las Vegas, Nassau ja useita kaupunkeja Floridassa, sekä Keskilännen pienempiä kaupunkeja, kuten Gary. Hooters Airin lennot toivat moniin pieniin kaupunkeihin lisää matkailijoita ja kohensivat kaupunkien taloutta. Yhtiön solmukohta oli Etelä-Carolinan Myrtle Beach, jonne se toi viikoittain kolmesta viiteen tuhatta matkailijaa.
Yhtiön alamäki alkoi vuonna 2005, kun se joutui lakkauttamaan reittinsä Rockfordiin United Airlinesin kilpailun vuoksi. Myöhemmin samana vuonna hurrikaanit Katrina ja Rita nostivat polttoaineen hintaa. Samoihin aikoihin toimintaansa laajentavat halpalentoyhtiöt, kuten Southwest Airlines, alkoivat kilpailla Hooters Airin kanssa samoilla reiteillä. Yhtiö lopetti kaikki reittilennot alkuvuodesta 2006, mutta jatkoi vielä muutamilla reiteillä tilauslentojen lentämistä, kunnes toiminta loppui kokonaan 17. huhtikuuta 2006.
Hooters Air tuotti Hootersille yli 40 miljoonan dollarin tappiot. Hooters Airin lennot liikennöinyt Pace Airlines jatkoi toimintaansa vuoteen 2009 saakka.
Laivasto

Hooters Airin laivastoon kuului vuonna 2006 seitsemän lentokonetta.
2 Boeing 737-200Adv
4 Boeing 737-300
1 Boeing 757-200
Kohteet

Hooters Air lensi seuraaviin kohteisiin yhtiön toiminnan loppuessa 17. huhtikuuta 2006.
Yhdysvallat
Allentown
Fort Lauderdale
Myrtle Beach
Newark
St. Petersburg
Aiemmin se lensi myös seuraaviin kohteisiin.
Bahama
Nassau
Yhdysvallat
Atlanta
Baltimore
Columbus
Denver
Gary
Las Vegas
Orlando
Pittsburgh
Rockford
Hooters Airin Boeing 737-300 Atlantassa vuonna 2005.
Ian MacNeil

| Ian MacNeil |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. huhtikuuta 1977 (ikä 47) Halifax, Nova Scotia, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  Left
Pituus:  189 cm
Paino:  88 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1997–2010
Seurat:  New Haven Beast (AHL),   Cincinnati Cyclones (IHL,   Lowell Lock Monsters (AHL),   Philadelphia Phantoms (AHL),   Philadelphia Flyers (NHL),   SERC Wild Wings (2.BL),   Toronto Marlies (AHL),   Vienna Capitals (EBEL),   Sport (Mestis),    HC Sierre-Anniviers (NLB)   Lausanne HC (NLB)  Heilbronner Falken (2.BL) Lørenskog IK (GET-ligaen)
NHL-varaus:  85. varaus, 1995 Hartford Whalers
Ian MacNeil (s. 27. huhtikuuta 1977) on kanadalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija.
MacNeil on Hartford Whalersin varaus vuodelta 1995. MacNeil pelasi juniorina OHL:ssä Oshawa Generalsin joukkueessa. Hän oli myös voittamassa Memorial Cupia. Hän pelasi Hartfordin organisaatiossa vain harjoitusotteluita, ja ura eteni farmin puolella. Hän sai vapaana pelaajana sopimuksen Philadelphia Flyersiin, jossa hän pelasi kahta NHL-ottelua lukuun ottamatta farmijoukkueessa. NHL-otteluissaan hän sai pelata Mark Recchin ja Keith Primeaun ketjussa keskushyökkääjänä.
Työsulkukaudella MacNeil pelasi Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla SERC Wild Wingsissä ja palasi seuraavalle kaudelle AHL:n Toronton joukkueeseen. Hän siirtyi kesken kauden Itävaltaan Vienna Capitalsiin.
MacNeil sai sopimuksen Vaasan Sportiin marraskuussa 2006. Olkapäävamma päätti kuitenkin kauden 2006–2007 jo tammikuussa. Hän palasi täysipäiväiseen harjoitteluun vasta heinäkuussa. Alkukauden 2007–2008 MacNeil kuntoutti itseään Sveitsissä, missä hän pelasi kuusi ottelua. Lokakuussa hän teki uuden kaksivuotisen sopimuksen Sportin kanssa. MacNeil ei pelannut sopimuksestaan kuin ensimmäisen kauden ja siirtyi kaudeksi 2008–2009 takaisin Saksan kakkosliigaan, Heilbronner Falkeniin. Kaudella 2009–2010 MacNeil pelasi Norjan pääsarjassa Lørenskog IK:ssa. Kausi jäi MacNeilin viimeiseksi
Illarion Prjanišnikov

Illarion Prjanišnikov, Vasili Perovin tekemä muotokuva, 1862.
Illarion Mihailovitš Prjanišnikov (ven. Илларио́н Миха́йлович Пря́нишников; 1. huhtikuuta (J: 20.maaliskuuta) 1840 Timašovon kylä, nyk. Kalugan alue – 24. maaliskuuta (J: 12. maaliskuuta) 1894 Moskova) oli venäläinen taidemaalari, yksi Vaeltajien perustajista.
Illarion Prjanišnikov syntyi Timašovon kylässä (nykyään Kalugan alueella) kauppiasperheeseen. Vuosina 1856–1866 hän opiskeli Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa Jevgraf Sorokinin ja Sergei Zarjankon johdolla.
Vuonna 1870 Prjanišnikov sai ensimmäisen luokan taiteilijan arvon. Vuodesta 1873 aina kuolemaansa asti hän opetti Moskovan maalaus-, veisto- ja rakennustaiteen opistossa ja hänen oppilaitaan olivat muun muassa Konstantin Korovin, Vitold Bjalynitski-Birulja, Mihail Nesterov, Abram Arhipov, Vasili Bakšejev ja Nikolai Kasatkin.
Hän oli alusta alkaen Vaeltajien jäsen ja sen toisesta näyttelystä alkaen yksi sen johtajista. Vaikka Prjanišnikov asuikin pääasiassa Moskovassa, hän kuitenkin kävi usein Venäjän pohjoisosissa tekemässä luonnoksia. Hän osallistui Moskovan Kristus Vapahtajan katedraalin koristelemiseen.
Prjanišnikov kuoli Moskovassa, jossa sijaitsee hänelle nimetty katu.
Teoksia

Ilveilijät. Gostinyi Dvor Moskovassa, 1865
Vuonna 1812, 1874
Pääsiäispäivä pohjoisessa, 1887
Pääsiäiskulkue, 1893
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Illarion Pryanishnikov
Käännös suomeksi
Ihmissusia ja sudenpentuja

| Ankantekijät 1: Ihmissusia ja sudenpentuja |
| --- | --- |
Kirjailija:  Daan Jippes (piirrokset), Carl Barks (käsikirjoitus)
Genre:  Sarjakuva
Suomennos
Suomentaja:  Saara Hyyppä, Kivi Larmola, Jukka Heiskanen, Jukka Lindfors, Aki Hyyppä
Kansitaiteilija:  Suunnittelu: Tuula Ahlström   Piirros: Daan Jippes
Kustantaja:  Sanoma Magazines Finland
Julkaistu:  2002
Ulkoasu:  kovakantinen
Sivumäärä:  160
ISBN:  951-32-1339-0
Sarja: Ankantekijät
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ihmissusia ja sudenpentuja on Sanoma Magazines Finlandin kustantama Disneyn eläinmaailman ankkasarjoja käsittelevän Ankantekijät-sarjan ensimmäinen teos. Teoksen tarinat ovat hollantilaisen Daan Jippesin ja yhdysvaltalaisen Carl Barksin käsialaa. Kirja on julkaistu vuonna 2002.
Tarinat > Kultakuumetta

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Näyte | Suomalainen nimi | Alkuperäinen nimi | Käsikirjoittaja | Piirtäjä | Sivuja |
| Ei näytettä | Kultakuumetta | Gold of the '49ers | Carl Barks | Daan Jippes | 12 |
| Ei näytettä | Ensimmäinen julkaisu | Tarinakoodi | Muut julkaisut Suomessa | Päähenkilöt | Päähenkilöt |
| Ei näytettä | DD 25/93, 25. kesäkuuta 1993 | H 92107 | Aku Ankka 1995-14 | Sudenpennut | Sudenpennut |
Tarinat > Hukka hallava

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Näyte | Suomalainen nimi | Alkuperäinen nimi | Käsikirjoittaja | Piirtäjä | Sivuja |
| Ei näytettä | Hukka hallava | Pawns of the Loup Garou | Carl Barks | Daan Jippes | 21 |
| Ei näytettä | Ensimmäinen julkaisu | Tarinakoodi | Muut julkaisut Suomessa | Päähenkilöt | Päähenkilöt |
| Ei näytettä | DD 03/99, 22. tammikuuta 1993 | H 98135 | - | Aku Ankka, Roope Ankka, Tupu, Hupu ja Lupu | Aku Ankka, Roope Ankka, Tupu, Hupu ja Lupu |
Tarinat > A-vartion ankea päivä

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Näyte | Suomalainen nimi | Alkuperäinen nimi | Käsikirjoittaja | Piirtäjä | Sivuja |
| Ei näytettä | A-vartion ankea päivä | Bad Day for Troop 'A' | Carl Barks | Daan Jippes | 6 |
| Ei näytettä | Ensimmäinen julkaisu | Tarinakoodi | Julkaisut Suomessa | Päähenkilöt | Päähenkilöt |
Ei näytettä: 

Ankantekijät-sarja
1: Ihmissusia ja sudenpentuja |
2: Lentävä skotlantilainen | 
3: Itsehillinnän mestari | 
4: Painajainen Paratiisitiellä | 
5: Aavemaan aarre | 
6: Naurettavat naapurit |
7: Kuningas Ekan rautasänky | 
8: Menetetyn muistin tapaus |
9: Konnia ja koukkuja |
10: Lannistumaton laivuri |
11: Mestari ja muusa |
12: Taistelupari