Helsingin Jyry
Historia

Helsingin Jyry sai alkunsa Oulunkylän raviradalla 1890-luvun lopulta alkaen järjestetyistä Helsingin työväenyhdistyksen juoksukilpailuista, joiden osallistujat perustivat 22. elokuuta 1902 oman urheiluseuran työväenyhdistyksen alaosastoksi nimellä Helsingin Työväenyhdistyksen Voimistelu- ja Urheiluseura Jyry. Perustava kokous järjestettiin työväenyhdistyksen tiloissa Helsingin Yrjönkadulla, jossa sen puheenjohtajana toimi Työmies-lehden päätoimittaja Edvard Valpas-Hänninen. Suomen ensimmäinen työläisille tarkoitettu urheiluseura Helsingin Ponnistus oli perustettu jo 1888, mutta vasta Jyryn myötä työläisurheiluun tulivat mukaan myös työväenliikkeen poliittiset tavoitteet sekä sosialistiset ihanteet. Seura hyväksyi jäsenikseen vain ammatillisesti järjestäytyneitä työläisiä.
Jyryn keskeisimmiksi lajeiksi muodostuivat nopeasti paini, nyrkkeily, voimistelu ja yleisurheilu. Seura järjesti yleisurheilukilpailuja Oulunkylän raviradan lisäksi Kaisaniemen ja Hakasalmen puistoissa sijainneilla urheilukentillä, kunnes Eläintarhan kenttä otettiin käyttöön vuonna 1910. Ensimmäiset omat tilat Jyry sai 1908 Siltasaaren kaupunginosaan valmistuneen Helsingin työväentalon alakerrasta, jossa sijaitsi seuran urheilusali. Myöhemmin Jyryllä oli oma urheilukenttä Kyläsaaren kaupunginosassa. Vuonna 1909 seuraan perustettiin myös naisjaosto.
Vuonna 1906 Jyry oli yksi Suomen ensimmäisen urheilun keskusjärjestön Suomen Valtakunnan Urheiluliiton perustajajäsenistä. Vuosina 1913–1914 Jyry yritti koota maanlaajuista työläisurheiluliittoa, koska työläisseurat eivät katsoneet saavansa tasapuolista kohtelua SVUL:ssa. Lisäksi keskusjärjestö oli luopunut massaurheilusta, jonka tilalle olympialaisten vuoksi tuotiin nationalismia korostava kilpaurheilu, minkä taas työväenliike koki itselleen vieraaksi. Sosialidemokraattisen työväenliikkeen johto kuitenkin suhtautui hankkeeseen pidättyväisesti ja lopulta se haudattiin ensimmäisen maailmansodan myötä Suomen suuriruhtinaskunnassa voimaan tulleiden poikkeusmääräysten vuoksi.
Suomen itsenäistyessä joulukuussa 1917, Jyry oli kasvanut maan toiseksi suurimmaksi urheiluseuraksi. Vuoden 1918 sisällissodan aikana muodostettu Jyryn komppania oli yksi punaisten eliittijoukoista. Se osallistui aluksi Antrean taisteluihin Karjalan rintamalla, jonka jälkeen osasto siirrettiin Hämeen rintamalle Lempäälään ja sodan loppuvaiheessa se oli vielä mukana Lahden taisteluissa. Sodassa kaatui tai haavoittui kymmeniä Jyryn urheilijoita, esimerkiksi Antreassa sai surmansa viisi jyryläistä. Kaatuneiden joukossa olivat muun muassa komppanianpäällikkönä toiminut voimistelija Hjalmar Marttinen sekä vuoden 1912 olympialaisiin osallistunut painija Tatu Kolehmainen. Sisällissodan jälkeen SVUL erotti jäsenyydestään kaikki seurat, joiden urheilijat olivat taistelleet punaisten riveissä. Tämän seurauksena työläisseurat perustivat vuonna 1919 Suomen Työväen Urheiluliiton, jonka toimintaa myös Jyry oli käynnistämässä.
1920-luvun aikana kommunistien vaikutusvalta kasvoi Jyryssä ja vuosikymmenen loppuun mennessä heillä oli enemmistö jäsenistössä ja seurajohdossa. Samaan aikaan myös TUL:ssä käytiin kommunistien ja sosialidemokraattien välistä valtataistelua, joka lopulta päättyi jälkimmäisten voittoon vuoden 1927 liittokokouksessa. Tämän johdosta järjestö kielsi urheilijoidensa osallistumisen Kominternin alaisuudessa toimineen Punaisen urheiluinternationaalin (PUI) järjestämiin Moskovan spartakiadeihin. Kommunistijohtoinen Jyry sen sijaan kannatti yhteistyötä PUI:n kanssa ja lähetti urheilijoitaan vuonna 1928 järjestettyihin Oslon talvi- ja Moskovan kesäspartakiadeihin. Seurauksena Jyrylle annettiin helmikuussa 1929 puolen vuoden kielto kilpailujen järjestämiseen, jonka jälkeen se erotettiin TUL:stä elokuussa 1929, yhdessä 80 muun spartakiadeihin urheilijoita lähettäneen seuran kanssa. Joulukuussa 1929 perustettiin Jyryn aloitteesta Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitea (TYK), jonka alkuperäisenä tarkoituksena oli TUL:n yhtenäisyyden palauttaminen. Käytännössä siitä kuitenkin muodostui lyhytikäiseksi jäänyt kommunistijohtoisten seurojen keskusurheiluliitto.
1920-luvun aikana lukuisia Jyryn urheilijoita loikkasi SVUL:oon kuuluneiden porvariseurojen riveihin. Suurimpana syynä oli, etteivät TUL:n urheilijat päässeet tuolloin mukaan olympialaisiin tai muihin arvokisoihin, vaan osallistuivat ainoastaan vuodesta 1925 lähtien järjestettyihin työläisolympialaisiin. Jyrystä loikanneita urheilijoita oli yhteensä 29, jotka olivat lähinnä painijoita, nyrkkeilijöitä ja yleisurheilijoita. Myös useita jalkapalloilijoita siirtyi Suomen Palloliiton seuroihin, saadakseen mahdollisuuden esiintyä maajoukkueessa. SVUL:n seuroihin loikanneista urheilijoista saavuttivat myöhemmin olympiamitalin painijat Väinö Kajander ja Väinö Kokkinen sekä nyrkkeilijä Bruno Ahlberg.
Vuonna 1931 Helsingin Jyry lakkautettiin käräjäoikeuden päätöksellä saman vuoden tammikuussa säädettyjen kommunistilakien nojalla. Vuotta myöhemmin Helsingin työväenyhdistyksen alaisuuteen perustettiin korvaajaksi uusi seura Helsingin Tarmo, joka jatkaa toimintaansa edelleen. Osa Jyryn urheilijoista kuitenkin siirtyi myös muihin seuroihin. Poliittisen tilanteen muututtua toisen maailmansodan jälkeen, Jyry aloitti toimintansa uudelleen vuonna 1945 ja samalla se hyväksyttiin myös takaisin TUL:n jäseneksi.