stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rainer Weiss

| Rainer Weiss |
| --- | --- |
 Rainer Weiss
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. syyskuuta 1932 (ikä 92) Berliini, Saksa
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Massachusetts Institute of Technology
Väitöstyön ohjaaja:  Jerrold R. Zacharias
Instituutti:  Massachusetts Institute of Technology (MIT), Louisiana State University (LSU)
Oppilaat:  Nergis Mavalvala, Bruce Allen
Tutkimusalue:  gravitaatiofysiikka ja astrofysiikka
Tunnetut työt:  LIGOn laserinterferometritekniikka
Palkinnot:  Einsteinin palkinto (APS) (2007), Breakthrough Prize in fundamental Physics (2016),  Gruberin kosmologian palkinto (2016), Shawin palkinto (2016), Kavlin palkinto (2016), Harveyn palkinto (2016), Asturian ruhtinattaren palkinto (2017),  Nobelin fysiikanpalkinto (2017)
Rainer "Rai" Weiss (s. 29. syyskuuta 1932) on yhdys­valta­lainen fyysikko, joka tunnetaan saavutuksistaan gravitaatiofysiikan ja astrofysiikan aloilla. Hän on Massachusetts Institute of Technologyn (MIT:n) fysiikan emeritusprofessori ja Louisianan valtionyliopiston (LSU) apulaisprofessori. Hänet tunnetaan parhaiten sen laser­interfero­metrisen tekniikan keksijänä, johon LIGO perustuu. Hän johti työryhmää, joka suunnitteli avaruuteen lähetetyn kosmista taustasäteilyä tutkivan satelliitin, COBEn.
Weiss oli mukana suorittamassa kokeita Fermilabin holometrilla, joka käyttää 40-metristä Michelsonin interferometriä avaruuden ja ajan ominaisuuksien mittaamiseen kvanttitasolla ja joka tarjoaa mahdollisuuden tutkia holografisia fluktuaatioita.
Vuonna 2017 Weissille yhdessä Kip Thornen ja Barry Barishin kanssa myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto "ratkaisevasta osuudesta LIGO-ilmaisemeen ja gravitaatioaaltojen havaitsemisesta".
Varhaisvuodet ja opinnot

Rainer Weiss syntyi 29. syyskuuta 1932 Berliinissä, Saksassa.   Hänen vanhempansa olivat neurologi Frederick A. Weiss sekä näyttelijä Gertrude Loesner. Koska hänen isänsä oli syntyperältään juutalainen ja lisäksi idealistinen kommunisti, natsit olivat ottaneet hänet vangiksi, sillä he pitivät jo tuolloin, ennen Hitlerin valtaantuloa, hallinnassaan eräitä Berliinin kaupunginosia. Gertrude Loesner onnistui kuitenkin saamaan miehensä vapautetuksi ja järjesti tälle mahdollisuuden paeta maasta Prahaan, johon hän itsekin muutti poikansa syntymän jälkeen.  Kun Saksa syksyllä 1938 sai Münchenin sopimuksen mukaisesti haltuunsa osan Tšekkoslovakian alueesta, perhe katsoi parhaaksi paeta sieltäkin. Saintlouisilainen Stixin suku järjestikin tähän mahdollisuuden, niin että he saivat Yhdysvaltojen viisumin ja saattoivat muuttaa New Yorkiin, jonne he saapuivat tammikuussa 1939.
Hän opiskeli ensin MIT:ssä, mutta suoritettuaan ensimmäiset vuosikurssinsa hän suoritti vuonna 1955 Bachelor of Science-tutkinnon ja väitteli vuonna 1962 tohtoriksi Jerrold Zachariaksen johdolla. Vuosina 1960–1962 hän toimi opettajana Tuftsin yliopistossa, mutta vielä sen jälkeen jatkoi opintojaan Princeton Universityssä vuosina 1962–1964, minkä jälkeen hänet vuonna 1964 hyväksyttiin MIT:N tiedekunnan jäseneksi.
Saavutukset

Weissin johdolla kehitettiin kypsiksi tieteenhaaroiksi kaksi perustavaa tutkimusalaa, jotka ennen häntä olivat vain juuri päässeet aluilleen: kosmisen taustasäteilyn luonteen tutkimus ja interferometristen gravitaatioaaltojen havainnointi.
Weiss mittasi uraauurtavalla tavalla kosmisen mikroaaltosäteilyn spektriä, ja täten hän teki omalta osaltaan mahdolliseksi sen, että NASA saattoi tehdä siitä tarkempia mittauksia COBE-satelliisin avulla. Weiss keksi myös interferometrisen gravitaatioaaltoilmaisimen ja oli yksi Yhdysvaltain kansallisen tiedesäätiön (NSF) LIGO-projektin alkuunpanijoista. Nämä molemmat hänen saavutuksensa asettivat haasteen niille fysiikan tutkimusmenetelmille, joilla aikaisemmin oli yritetty ymmärtää maailmankaikkeuden luonnetta.
Helmikuussa 2016 Weiss oli yksi niistä LIGO:n ja Virgon tutkijoista, jotka saattoivat lehdistötilaisuudessa ensimmäisinä ilmoittaa, että gravitaatioaallot oli jo syyskuussa 2015 kyetty havaitsemaan.  Muut samaan lehdistötilaisuuteen osallistuneet tutkijat olivat Gabriela González, David Reitze, Kip Thorne ja France A. Córdova.
Kunnianosoituiset ja palkinnot

Rainer Weissille on myönnetty runsasti palkintoja
Vuonna 2006 hän sekä John C. Mather ja COBE:n työryhmä saivat Gruberin kosmologian palkinnon.
Vuonna 2007 Weiss ja Ronald Drever saivat American Physical Societyn (APS) Einsteinin palkinnon.
Gravitaatioaaltojen havaitsemisesta hänelle myönnettiin vuosina 2016–2017:
Special Breakthrough Prize in Fundamental Physics,
Gruberin kosmologian palkinto,
Shawin palkinto,
Astrofysiikan Kavlin palkinto
Harveyn palkinto yhdessä Kip Thornen ja Ronald Dreverin kanssa.
Smithsonian -lehden fysikaalisten tieteiden American Ingenuity Award -palkinto yhdessä Kip Thornen ja Barry Barishin kanssa.
Willis E. Lambin laser-tutkimuksen ja kvanttioptiikan palkinto 2017
Asturian ruhtinattaren palkinto 2017 (yhdessä Kip Thornen ja Barry Barishin kanssa)
Nobelin fysiikanpalkinto 2017 (yhdessä Kip Thornen ja Barry Barishin kanssa)
Julkaisuja

Rainer Weiss: Molecular Beam Electron Bombardment Detector. Rev. Sci. Instr., 1961, 32. vsk, nro 4.  doi:10.1063/1.1717386  Bibcode:1961RScI...32..397W
Rainer Weiss: Electric and Magnetic Field Probes. AMer. J. Phys, 1967, 35. vsk, nro 11.  doi:10.1119/1.1973723  Bibcode:1967AmJPh..35.1047W
Rainer Weiss: Electromagnetically Coupled Broadband Gravitational Antenna. Quarterly Progress Report, Research Laboratory of Electronics, MIT, 1972, nro 105.  Artikkelin verkkoversio.
Rainer Weiss: The COBE Project. Physica Scripta, 1980, 21. vsk, nro 5.  doi:10.1088/0031-8949/21/5/016  Bibcode:1980PhyS...21..670W
Aiheesta muualla

A. Cho: The Storyteller. Science, 5.8.2017, 353. vsk, nro 6299, s. 532–537.  doi:10.1126/science.353.6299.532
| n k Nobelin fysiikanpalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: Röntgen  1902: Lorentz, Zeeman  1903: Becquerel, P. Curie, M. Curie  1904: Rayleigh  1905: Lenard  1906: Thomson  1907: Michelson  1908: Lippmann  1909: Marconi, Braun  1910: van der Waals  1911: Wien  1912: Dalén  1913: Onnes  1914: von Laue  1915: W. L. Bragg, W. H. Bragg  1917: Barkla  1918: Planck  1919: Stark  1920: Guillaume  1921: Einstein  1922: N. Bohr  1923: Millikan  1924: Siegbahn  1925: Franck, G. Hertz 
1926–1950:  1926: Perrin  1927: Compton, Wilson  1928: Richardson  1929: de Broglie  1930: Raman  1932: Heisenberg  1933: Schrödinger, Dirac  1935: Chadwick  1936: V. Hess, C. Anderson  1937: Davisson, Thomson  1938: Fermi  1939: Lawrence  1943: Stern  1944: Rabi  1945: Pauli  1946: Bridgman  1947: Appleton  1948:  Blackett  1949: Yukawa  1950: Powell 
1951–1975:  1951: Cockcroft, Walton  1952: Bloch, Purcell  1953: Zernike  1954: Born, Bothe  1955: Lamb, Kusch  1956: Shockley, Bardeen, Brattain  1957: Yang, Lee  1958: Tšerenkov, Frank, Tamm  1959: Segrè, Chamberlain  1960: Glaser  1961: Hofstadter, Mößbauer  1962: Landau  1963: Wigner, Goeppert-Mayer, Jensen  1964: Townes, Basov, Prohorov  1965: Tomonaga, Schwinger, Feynman  1966: Kastler  1967: Bethe  1968: Alvarez  1969: Gell-Mann  1970: Alfvén, Néel  1971: Gabor  1972: Bardeen, Cooper, Schrieffer  1973: Esaki, Giaever, Josephson  1974: Ryle, Hewish  1975: Bohr, Mottelson, Rainwater 
1976–2000:  1976: Richter, Ting  1977: P. Anderson, Mott, van Vleck  1978: Kapitsa, Penzias, Wilson  1979: Glashow, Salam, Weinberg  1980: Cronin, Fitch  1981: Bloembergen, Schawlow, Siegbahn  1982: Wilson  1983: Chandrasekhar, Fowler  1984: Rubbia, van der Meer  1985: von Klitzing  1986: Ruska, Binnig, Rohrer  1987: Bednorz, Müller  1988: Lederman, Schwartz, Steinberger  1989: Ramsey, Dehmelt, Paul  1990: Friedman, Kandall, Taylor  1991: de Gennes  1992: Charpak  1993: Hulse, Taylor  1994: Brockhouse, Shull  1995: Perl, Reines  1996: Lee, Osheroff, Richardson  1997: Chu, Cohen-Tannoudji, Phillips  1998: Laughlin, Störmer, Tsui  1999: ’t Hooft, Veltman  2000: Alfjorov, Kroemer, Kilby 
2001–:  2001: Cornell, Ketterle, Wieman  2002: Davis, Koshiba, Giacconi  2003: Abrikosov, Ginzburg, Leggett  2004: Gross, Politzer, Wilczek  2005: Glauber, Hall, Hänsch  2006: Mather, Smoot  2007: Fert, Grünberg  2008: Nambu, Kobayashi, Maskawa  2009: Kao, Boyle, Smith  2010: Geim, Novoselov  2011: Perlmutter, Schmidt, Riess  2012: Wineland, Haroche  2013: Englert, Higgs  2014: Akasaki, Amano, Nakamura  2015: Kajita, McDonald  2016: Thouless, Haldane, Kosterlitz  2017: Weiss, Barish, Thorne  2018: Ashkin, Mourou, Strickland  2019: Peebles, Mayor, Queloz  2020: Penrose, Genzel, Ghez  2021: Hasselmann, Manabe, Parisi  2022: Aspect, Clauser, Zeilinger  2023: Agostini, Krausz, L’Huillier  2024: Hopfield, Hinton 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Tšekki  Puola 
Tieteilijät:  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  Scopus  zbMATH
Raleigh (Pohjois-Carolina)

| Raleigh |
| --- | --- |
 Raleigh’n keskustaa
 lippu:  vaakuna

 Raleigh
 Koordinaatit: 35°46′N, 78°38′W 
Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Pohjois-Carolina
Piirikunta:  Wake
Väkiluku (2022):  467 762
 – Metropolialue:  1 484 338
 
 www.raleighnc.gov 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Raleigh [ˈrɑːli] on Yhdysvaltojen Pohjois-Carolinan osavaltion pääkaupunki. Kaupunki on perustettu vuonna 1792 ja sen asukasluku oli 467 762 vuonna 2022 ja suuremman metropolialueen 1 484 338 vuonna 2022. Raleigh ja naapurikaupungit Chapel Hill ja Durham  tunnetaan yhteisnimellä Research Triangle. Research Triangle Park on tehnyt alueesta yhden maailman johtavista tutkimuksen keskuksista.
Maantiede

Raleigh sijaitsee Pohjois-Carolinan osavaltion keskiosassa Waken piirikunnassa. Se muodostaa yhden osavaltion suurimmista kaupunkialueista yhdessä naapurikaupunkien Chapel Hillin ja Durhamin kanssa. Kolme kaupunkia tunnetaan yhteisnimellä Research Triangle. Ympäröivä seutu kuuluu Yhdysvaltojen niin sanottuun Piedmontin alueeseen. Kaupungin länsipuolella kohoavat Great Smoky Mountains-vuoret ja Atlantin valtameri sijaitsee idässä.
Valtameri vaikuttaa jonkin verran Raleigh’n ilmastoon. Esimerkiksi ukkosmyrskyt ovat verrattain yleisiä ja ajoittain alueelle iskee hurrikaaneja.
Historia

Nykyinen Waken piirikunta perustettiin vuonna 1771 ja se nimettiin tuolloisen kuvernöörin William Tryonin vaimon Margaret Waken mukaan. Osavaltion neuvosto osti maata paikalta vuonna 1792, jolle perustettiin osavaltion uudeksi pääkaupungiksi Raleigh’n kaupunki. Monien muiden osavaltioiden tapaan myös Pohjois-Carolinassa pääkaupunki haluttiin siirtää länteen pois rannikon tuntumasta. Kaupunki nimettiin puolestaan sir Walter Raleighin mukaan. Kaupunkisuunnitelman laati William Christmas. Ruutukaavan mukaisen kaupungin keskelle jäi Union Square, jolle North Carolina State Capitol sittemmin rakennettiin. Ensimmäinen Capitol rakennettiin 1794, mutta se tuhoutui tulipalossa vuonna 1831. Nykyinen rakennus valmistui vuonna 1840.
Raleigh alkoi teollistua 1800-luvulla, jolloin alkoivat saapua myös rautatiet. Samalla kaupunki kasvoi tasaiseen vauhtiin. Yhdysvaltain sisällissodan aikana kaupunki oli Etelävaltioiden tukikohta. Raleigh säästyi kuitenkin sodan suuremmilta tuhoilta, toisin kuin moni muu etelän kaupungeista. William Tecumseh Shermanin johtamat joukot valtasivat kaupungin ilman taisteluja 13. huhtikuuta 1865.
Raleigh alkoi kasvaa nopeasti toisen maailmansodan jälkeen. Huomattava osa kaupungin kasvusta perustui 1950-luvulla perustetun Research Triangle Park-tutkimuspuiston menestykselle. Puiston idea perustui Howard Odomin ajatukselle yrittää hyödyntää osavaltion korkeakouluista valmistuvia, jotka muuten olisivat muuttaneet osavaltion ulkopuolelle. Nykyisin kaupunki on yksi maailman johtavista tutkimuksen keskuksista.
Talous

Raleigh muodostaa osavaltion tärkeimmän talousalueen yhdessä naapurikaupunkien Chapel Hillin ja Durhamin kanssa. 1990-luvulla talouslehti Forbes nimesi Raleigh’n ”älyköiden pääkaupungiksi”, sillä tohtorikoulutettujen osuus kaupungin väestöstä oli poikkeuksellisen suuri. Raleigh on myös tukku- ja vähittäiskaupan jakelukeskus. Kaupungin teollisen tuotannon tuotteisiin kuuluvat esimerkiksi elektroniikka, tietokoneet, elintarvikkeet, tekstiilit ja kemikaalit. Kaupungissa toimii myös useita vakuutusyhtiöitä.
Terveydenhoidon, koulutuksen ja julkishallinnon ohella Raleigh’n suurimpia työllistäjiä ovat vähittäiskauppaketjut Wal-Mart (16 000) ja Target (8 000) sekä IT-jätit IBM (10 000), SAS Institute (5 600) ja Cisco Systems (5 000 työntekijää v. 2018). Raleigh’n naapurissa Durhamissa toimii vuonna 1959 perustettu Research Triangle Park, joka käsittää satoja korkean teknologian yrityksiä ja tutkimuslaitoksia.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Raleigh’ssa aikavälillä 2013–2017 olivat 61 505 Yhdysvaltain dollaria ja henkilöä kohden 35 094 dollaria. 14 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö

Raleigh’n asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 403 892 ja vuoden 2022 arvion mukaan 467 762. Suuremman metropolialueen asukasluku oli vuonna 2022 1 484 338. Kaupungin asukkaista 58,3 % oli taustaltaan valkoisia, 29 % afroamerikkalaisia, 0,4 % intiaaneja, 11,2 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 4,6 % aasialaisia. 17,5 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 13,4 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Koulutus ja kulttuuri

Raleigh’n korkeakouluja ovat Saint Augustine’s University, Shaw University, Living Arts College, Strayer University, William Peace University ja Wake Technical Community College. Tätä osaamiskeskittymää täydentävät läheiset korkeakoulut, Etelä-Carolinan osavaltionyliopisto Chapel Hillissä sekä Duke University ja North Carolina Central University  Durhamissa.
Paikallisia museoita ovat esimerkiksi North Carolina Museum of Art, North Carolina Museum of History, North Carolina Museum of Natural Science ja Mordecai Historic Park. Kaupungissa on useita historiallisia rakennuksia, kuten vuonna 1808 syntyneen presidentti Andrew Johnsonin syntymäkoti.
Carolina Hurricanes on paikallinen NHL-jääkiekkoseura.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Raleigh (Pohjois-Carolina) Wikimedia Commonsissa
Talvista lumipeitettä.
Raleigh vuonna 1872.
Katu kaupungin keskustassa.
Carolina Hurricanes juhlii NHL:n mestaruutta Raleigh’ssa 2006.
Niverävaahtera

| Niverävaahtera |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Saippuamarjakasvit Sapindaceae
Suku::  Vaahterat Acer
Laji::  campestre
Kaksiosainen nimi
 Acer campestre  L. 

Katso myös
   Niverävaahtera Wikispeciesissä   Niverävaahtera Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Niverävaahtera (Acer campestre) on vaahteralaji, joka kasvaa Keski-Euroopassa kalkkipitoisilla seuduilla lehtimetsissä. Se kasvaa pohjoisimmillaan luonnonvaraisena Euroopassa Etelä-Tanskassa. Se on melko vähälukuinen puulaji, ja kasvaa pensaana tai pienenä puuna. Nuoret oksat ja lehtiruodit ovat maitiaisnesteelliset. Lehdet ovat 4–10 senttimetriä pitkät, aluksi hienokarvaiset, sittemmin kaljuuntuvat. Myös oksat ovat hienokarvaiset. Lehdet muistuttavat paljon metsävaahteran lehtiä, mutta ovat syvälovisemmat, tylppähampaisemmat. Se kukkii toukokuussa. Kukinto on pysty, huiskilomainen ja melko vaatimaton, kellertävänvihreänvärinen.
Suomessa niverävaahteraa voi kasvattaa Etelä-Suomessa puisto- ja pihapuuna tai -pensaana.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Niverävaahtera (Acer campestre)
Mustila Arboretum: Niverävaahtera (Acer campestre) (Arkistoitu – Internet Archive)
Trees and Shrubs Online: Acer campestre (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Acer campestre (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Acer campestre (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q158785  Wikispecies: Acer campestre  APDB: 131211  BioLib: 3611  BOLD: 125732  Calflora: 8451  CoL: 946Z  Ecocrop: 2744  EoL: 582248  EPPO: ACRCA  EUNIS: 150811  FNA: 250064652  GBIF: 3189863  GRIN: 1101  iNaturalist: 56193  IPA: 12452  IPNI: 781250-1  IRMNG: 11307082  ITIS: 28739  IUCN: 193523  MichiganFlora: 2647  MoBotPF: 275376  NatureServe: 2.146920  NBN: NBNSYS0000003193  NCBI: 66205  NZOR: 91243680-9604-4377-87ee-19ec29ea6894  Observation.org: 6330  Open Tree of Life: 506137  PalDat: Acer_campestre  PfaF: Acer campestre  PFI: 3038  Plant List: kew-2615447  PLANTS: ACCA5  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:781250-1  RHS: 166  Tropicos: 200021  uBio: 456220  VASCAN: 9198  WFO: wfo-0000514040  Laji.fi: MX.40837
Spill the Tea

| Spill the Tea |
| --- | --- |

Kestoaika:  13–17 min
Pääosissa:  Samuli Ainasvuori
Verkko:  Yle Areena Youtube
Julkaistu:  24. helmikuuta 2023
Esitetty:  24. helmikuuta 2023 –
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  17
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Yle
Spill The Tea on Ylen tuottama sarja, jossa ohjelman juontaja Samuli Ainasvuori kyselee julkisuudesta tutuilta henkilöiltä kysymyksiä heidän urastaan ja elämästään. Jokaisen kysymyksen jälkeen kokenut valheenpaljastaja kertoo valehteleeko henkilö, ja jos henkilö valehtelee kolmesti, hän saa rangaistuksen.
Ohjelmaa pystyy katsomaan Youtubesta, ja sen 12 ensimmäistä jaksoa löytyy myös Yle Areenasta.
Vieraat

Jere ”Käärijä” Pöyhönen
Yle Summerin Anni Iikkanen
Beata ”Paqpa” Rodas
Daniel Ahola
Miranda ”Namikolinx” Rönnberg
Yle Summerin Emma Kakkonen
Kalisto Amudeng
Olli Litmanen
Alharith ”Alha” Obaid
Pinja ”Pinkku Pinsku” Sanaksenaho
Eric ”Lakko” Savolainen
Tiina-Maija ”Tinke” Anetjärvi
Niko Saarinen
JuhisRacing
Erna Husko
Mirella
Ani
Aiheesta muualla

Sarja Yle Areenassa
Sarja YouTubessa
Ransom Riggs

| Ransom Riggs |
| --- | --- |
 Riggs vuonna 2012
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. helmikuuta 1979 Maryland, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Tyylilajit:  Lasten- ja nuortenkirjallisuus, Fantasiakirjallisuus
Pääteokset:  Neiti Peregrinen koti eriskummallisille lapsille
Aiheesta muualla
[www.ransomriggs.com Kotisivut]
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Ransom Riggs (s. 3. helmikuuta 1979 ) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka tuli tunnetuksi menestyneestä esikoisromaanistaan Neiti Peregrinen koti eriskummallisille lapsille. Riggs on kotoisin Yhdysvaltain Marylandista ja on naimisissa kirjailija Tahereh Mafin kanssa.
Teoksesta Neiti Peregrinen koti eriskummallisille lapsille julkaistiin elokuvaohjaaja Tim Burtonin filmatisoitu versio 25. syyskuuta 2016. Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 30. syyskuuta 2016.
Yksityiselämä

Ransom Riggs syntyi Marylandissa vuonna 1979 yli 200-vuotiaalla maatilalla. Riggs vietti nuoruutensa Floridassa, missä hän kävi Pine View School of the Gifted -nimistä koulua.
Riggs opiskeli englantilaista kirjallisuutta yksityisessä taidekoulussa, Kenyon Collegessa. Myöhemmin hän opiskeli elokuvataidetta Etelä-Kalifornian yliopistossa.
Tällä hetkellä Riggs asuu Santa Monicassa Kaliforniassa. Hän meni naimisiin kirjailija Tahereh Mafin kanssa vuonna 2013.  Riggsillä ja Mafilla on yksi yhteinen lapsi, tytär Layla, joka syntyi 30. toukokuuta 2017.
Ura

Internetiin tekemiensä lyhytfilmien ja Mental Floss -medialle bloggaamisen ansiosta Riggs sai mahdollisuuden kirjoittaa The Sherlock Holmes Handbook -teoksen. Teos julkaistiin osana Sherlock Holmes -elokuvien oheistuotteita vuonna 2009.
Riggs otti yhteyttä julkaisijaansa, Quirk Books -yhtiöön, ja ehdotti, että voisi käyttää keräämiään vanhoja valokuvia osana suunnittelemaansa kuvakirjaa. Toimittajan suosituksesta Riggs päätti käyttää kuvia pohjana kertomukselle.  Tuloksena tästä syntyi vuonna 2011 Neiti Peregrinen koti eriskummallisille lapsille, joka pääsi The New York Times -lehden bestseller-listalle. Vuonna 2016 kirjasta tehtiin Eva Greenin tähdittämä filmatisoitu versio.
Vuonna 2012 Harper Collins julkaisi Riggsin toteuttaman Talking Pictures -kuvakirjan, joka perustuu vanhoihin valokuviin.
Neiti Peregrinen koti eriskummallisille lapsille -kirjan jatko-osa, Kolkko kaupunki, julkaistiin Yhdysvalloissa tammikuussa 2014. Kolmas jatko-osa, Library of Souls, julkaistiin syyskuussa 2015.
Teokset > Alkuperäiskieliset

The Sherlock Holmes Handbook: The Methods and Mysteries of the World's Greatest Detective (2009)
Miss Peregrine's Home for Peculiar Children (2011)
Talking Pictures: Images and Messages Rescued from the Past (2012)
Hollow City: The Second Novel of Miss Peregrine's Children (2014)
Library of Souls: The Third Novel of Miss Peregrine's Children (2015)
Tales of the Peculiar (2016)
A Map of Days: The Fourth Novel of Miss Peregrine's Children (2018)
The Conference of the Birds: The Fifth Novel of Miss Peregrine's Children (2020)
The Desolations of Devil's Acre: The Sixth Novel of Miss Peregrine's Children (2021)
Teokset > Suomennetut

Neiti Peregrinen koti eriskummallisille lapsille (2012)
Kolkko kaupunki: Toinen romaani neiti Peregrinen eriskummallisista lapsista (2016)
Lusikka

Lusikka on ruokailuväline, jossa on varsi ja maljamainen pesäosa. Nykyiset lusikat valmistetaan yleisimmin ruostumattomasta teräksestä. Lusikoita tehdään myös muun muassa hopeasta, puusta ja muovista.
Historia

Keittolusikka
Hyvin yksinkertainen koneellisesti valmistettu puulusikka
Jälkiruokalusikka
Luusta valmistettuja lusikoita
Vanhimmat lusikat ovat kivikaudeltaselvennä eli noin 4000-luvulta ennen ajanlaskun alkua. Vanhimmat tunnetut lusikat on tehty puusta, mutta ensimmäiset lusikat on saatettu tehdä tuohesta. Löydetyt lusikat oli tehty hakkaamalla kiveä puuta vasten ja hiomalla hiekkaa ja vettä aihiota vasten. Tällaisia lusikoita on löydetty kolme. Ne on tehty sembramännystä, ja niiden varsiin on kaiverrettu eläinten päitä. Muodoltaan ne poikkeavat paljon nykylusikoista: niissä on lyhyt varsi ja iso, kämmentä jäljittelevä syvennys. Tällaisia lusikoita käytettiin koko kädellä.
Suomalaisten otaksutaan siirtyneen käsin syömisestä lusikan käyttöön ensimmäisen vuosituhannen vaihteen jälkeen. Uusi ruokailutapa omaksuttiin ensin Turun seudulla, josta se vähitellen levisi muualle maahan. Vanhin säilynyt lusikka on 1200-luvulta.lähde?
Myös luuta ja sarvea on käytetty valmistusmateriaalina.
Lusikallinen mittana

Lusikallista käytetään myös mittana ruoanlaitossa. Yksi ruokalusikallinen (rkl) vastaa yleensä kolmea teelusikallista (tl). Yhden teelusikallisen kooksi on sovittu viisi millilitraa (ml)l. Näin ollen 20 tl vastaa 1 desilitraa (dl). Käytännössä lusikoiden koot vaihtelevat, mutta keittiön mittavälinesarjat sisältävät yleensä tee- ja ruokalusikallisen mitat.
Kummilusikka

Kummit voivat antaa kummilapselleen ristiäislahjaksi kummilusikan. Tyypillisesti kummilusikka on hopeinen ja koristeellinen. Kummilusikkaan voidaan kaivertaa esimerkiksi lapsen syntymäaika ja paino.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lusikka Wikimedia Commonsissa
Immonen, Visa: Suomen vanhanmallisista lusikoista.  (pro gradu -tutkielma)  Turun yliopiston arkeologian laitos, 2001.
9 (luku)

| --- | --- |
Luonnolliset luvut
9 ← 0 1 2 3 4 5 6 7 8 9 →
Kardinaaliluku: yhdeksän
Järjestysluku: yhdeksäs
Numeromerkin nimi: yhdeksikkö, yhdeksäinen, arkikielessä ysi
Tekijät: 1, 3, 9
Alkutekijät:  3^{2}

Roomalainen numero: IX
Kreikkalainen numero: θ'
Binääriluku: 1001
Oktaaliluku: 11
Duodesimaaliluku: 9
Heksadesimaaliluku: 9
Vigesimaaliluku: 9
9 (yhdeksän) on luonnollinen luku, jota edeltää luku kahdeksan ja seuraa luku kymmenen.
Suomen yhdeksän-sanan etymologia

Sana yhdeksän koostuu kahdesta osasta: yh (yksi) ja deksa. Deksa on latinan laina ja tarkoittaa kymmentä, kuten ransk. dix. Sanan merkitys on siis "yksi pois kymmenestä". Tähän liittyy myös se, että 9 on roomalaisena numerona IX. Sana kahdeksan on muodostettu samalla tavalla. Toisen teorian mukaan sana tulee kahden sanan liitosta ükte e-k-sä (ükte = yksi ja e-k-sä = ei ole, eli yhtä ei ole).