stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
USS Catawba (1864)
Palvelus

Perun laivasto nimesi aluksen Atahualpaksi, minkä jälkeen se palveli 1870-luvun. Aluksen toimintakyky kärsi heikosta huollosta. Chilen ja Perun välisen sodan alkaessa 1879 alus oli Callaossa suojaamassa satamaa, koska aluksen moottoreiden heikko kunto ei mahdollistanut avomerellä oloa. Alus kävi joulukuussa tykistötaistelun Chilen laivaston aluksia vastaan, mutta siitä huolimatta Atahualpan miehistö upotti aluksensa tammikuussa 1881 estääkseen sen valtauksen chileläisten vallatessa sataman.
Aluksen hylky nostettiin ja sitä käytettiin varastona, kunnes se romutettiin 1900-luvun alussa.
Caulastraea

| Caulastraea |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Polttiaiseläimet Cnidaria
Luokka::  Korallieläimet Anthozoa
Lahko::  Kivikorallit
Heimo::  Faviidae
Suku::  Caulastraea  Dana, 1846
Katso myös
   Caulastraea Wikispeciesissä   Caulastraea Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Caulastraea on kivikorallien suku, johon kuuluu neljä lajia. Niitä  pidetään joskus meriakvaarioissa. Ne luokitellaan pitkäpolyyppisiin eli LPS-kivikoralleihin. Muodoltaan ne ovat monihaarasia  trumpettimaisten oksien muodostamia kimppuja. Jokaisen ”trumpetin” päästä aukeaa rengas läpikuultavia polttiaislonkeroita.
Monet Caulastraea-korallit fluoresoivat, eli hohtavat vihreinä jonkin aikaa pimeäntulon jälkeen.
Yleisin laji Caulastraea furcata voi muodostaa hiekkapohjalle jopa viisimetrisiä kasvustoja. Se elää alueilla, joissa on kirkas vesi eikä liian kovia virtauksia.
Lajeja

Caulastraea curvata melko tasavärinen, voimakkaasti fluoresoiva
Caulastraea echinulata
Caulastraea furcata  reunoilta toffeenruskea, keskeltä pistaasinvihreä, kauppanimi Candy cane
Caulastraea tumida
Celebesinpalmunäätä

| Celebesinpalmunäätä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Sivettieläimet Viverridae
Alaheimo::  Palmunäädät Paradoxurinae
Suku::  Macrogalidia  Schwarz, 1910
Laji::  musschenbroekii
Kaksiosainen nimi
 Macrogalidia musschenbroekii  (Schlegel, 1877) 
 Celebsinpalmunäädän levinneisyys
Katso myös
   Celebesinpalmunäätä Wikispeciesissä   Celebesinpalmunäätä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Celebesinpalmunäätä (Macrogalidia musschenbroekii) on sivettieläinten (Viverridae) heimoon kuuluva nisäkäslaji. Se on sukunsa Macrogalidia ainoa laji.
Celebesinpalmunäädällä on lyhyt ja tiheä turkki. Sen väritys on eläimen selkäpuolella tumman ruskeanharmaa, vatsapuoli on punervansävyinen ja vaaleampi. Kyljillä voi olla heikkoja tummia täpliä ja hännässä vaaleanruskeita sivusuuntaisia juovia. Silmien ylä- ja alapuolella sekä kuonon takana kasvaa valkoista karvaa. Ruumiin pituus on alle 80 senttimetriä, hännän pituus 60 senttimetriä ja paino noin 44 kilogrammaa.
Celebesinpalmunäätää tavataan kotoperäisenä Sulawesin eli Celebesin saaren pohjois-, keski- ja kaakkoisosissa. 
Fossiililöytöjen perusteella se on historiallisesti elänyt koko saaren alueella. Nykyisin sukukypsien celebesinpalmunäätien lukumäärän arvioidaan olevan noin 9 000. Celebesinpalmunäätä elää metsissä.
Celebesinpalmunäädän ravintoa ovat pienet jyrsijät sekä hedelmät kuten papaijat. Se kiipeilee usein puissa.
Ceolnoth

Ceolnoth (k. 870) oli Canterburyn arkkipiispa. Hänet vihittiin arkkipiispan virkaan heinäkuussa 833. Hänen tiedetään järjestäneen kirkolliskokouksen Croftissa Leicestershiressä vuonna 836, Astranissa vuonna 839 ja Lontoossa 845. Hän kuoli 4. helmikuuta 870.
Francesco Cavalli

Francesco Cavalli.
Pier Francesco Cavalli (14. helmikuuta 1602 – 14. tammikuuta 1676) oli italialainen säveltäjä. Hänen ristimänimensä oli Pietro Francesco Caletti-Bruni, mutta hänet tunnetaan paremmin Francesco Cavallina. Cavalli oli kotoisin Cremasta, mutta vaikutti pääasiassa Venetsiassa.
Cavalli pääsi Basilica di San Marcoon laulajaksi vuonna 1616, toiseksi urkuriksi vuonna 1639, ensimmäiseksi urkuriksi vuonna 1665 ja maestro di cappellaksi vuonna 1668.
Ooppera

Cavalli sävelsi muun muassa 42 oopperaa.
La Calisto
Giasone on Cavallin arvostetuin ooppera vuodelta 1649.
Ercole Amante on ooppera, jonka Cavalli sai tehtäväkseen säveltää Ludvig XIV:n vuonna 1660 järjestettyihin häihin. Ooppera sai kuitenkin ensiesityksensä vasta vuonna 1662.
Pablo Cavallero

| Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Argentiina.Miesten jalkapallo. Olympialaiset  | Maa:   Argentiina> Miesten jalkapallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Atlanta 1996 | Jalkapallo |  |
Óscar Pablo Cavallero Rodríguez (s. 13. huhtikuuta 1974 Lomas de Zamora, Argentiina) on argentiinalainen jalkapallomaalivahti, joka edustaa espanjalaista Levantea. 184 senttimetriä pitkällä Cavallerolla on myös Italian kansalaisuus.
Cavallero aloitti ammattilaisuransa Velez Sarsfieldissä kaudella 1995/96. Kolmen Velez-kauden jälkeen hän teki kauden mittaisen visiitin Union de Santa Fen joukkueeseen, josta hän siirtyi pian Espanjaan. Seura oli barcelonalainen RCD Espanyol. Myöskään Espanyolissa Cavallero ei viettänyt yhtä kautta enempää, vaan teki sopimuksen Celta Vigon kanssa. Hän edusti Celtaa vuosina 2000–2005, kunnes siirtyi nykyiseen seuraansa. Vuonna 2000 hän oli voittamassa Copa del Reytä eli Espanjan Cupia.
Argentiinan maajoukkueessa Cavallero on pelannut 19 ottelua, joista ensimmäisen lokakuussa 1996 Venezuelaa vastaan. Hän kuului maajoukkueeseen vuoden 1996 olympialaisissa sekä vuosien 1998 ja 2002 MM-kisoissa. Jälkimmäisissä kisoissa, joissa Argentiina jäi suureksi yllätykseksi alkulohkoon, Cavallero pelasi täydet minuutit kaikissa kolmessa ottelussa. Neljä vuotta aikaisemmin hän oli saanut tyytyä vaihtopenkillä istumiseen Carlos Roan vastatessa torjuntatehtävistä.
Aiheesta muualla

Cavalleron tiedot footballdatabase.com-tietokannassa (englanniksi)
Argentiinan joukkue – Kesäolympialaiset 1996
1 Bossio |
2 Ayala |
3 Chamot |
4 Zanetti |
5 Almeyda |
6 Sensini |
7 C. López |
8 Simeone |
9 Crespo |
10 Ortega |
11 Morales |
12 Cavallero |
13 Pineda |
14 Paz |
15 Bassedas |
16 G. López |
17 Delgado |
18 Gallardo |
Valmentaja Passarella
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Roa |
2 Ayala |
3 Chamot |
4 Pineda |
5 Almeyda |
6 Sensini |
7 López |
8 Simeone |
9 Batistuta |
10 Ortega |
11 Verón |
12 Burgos |
13 Paz |
14 Vivas |
15 Astrada |
16 Berti |
17 Cavallero |
18 Balbo |
19 Crespo |
20 Gallardo |
21 Delgado |
22 Zanetti |
Valmentaja Passarella
Argentiinan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2002
1 Burgos |
2 Ayala |
3 Sorín |
4 Pochettino |
5 Almeyda |
6 Samuel |
7 C. López |
8 Zanetti |
9 Batistuta |
10 Ortega |
11 Verón |
12 Cavallero |
13 Placente |
14 Simeone |
15 Husaín |
16 Aimar |
17 G. López |
18 Kily |
19 Crespo |
20 Gallardo |
21 Caniggia |
22 Chamot |
23 Bonano |
Valmentaja Bielsa
Argentiinan joukkue – Copa América 2004
1 Abbondanzieri |
2 Ayala |
3 Sorín |
4 Quiroga |
5 Mascherano |
6 Heinze |
7 Saviola |
8 Zanetti |
9 Figueroa |
10 D’Alessandro |
11 Tévez |
12 Cavallero |
13 Placente |
14 Rodríguez |
15 Fernández |
16 L. González |
17 M. González |
18 K. González |
19 Delgado |
20 Medina |
21 Rosales |
22 Coloccini |
Valmentaja Bielsa
Segundo Castillo

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Segundo Alejandro Castillo Nazareno
Syntymäaika: 15. toukokuuta 1982 (ikä 42)
Syntymäpaikka: Esmeraldas, Ecuador
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 179 senttimetriä
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2000–2003 2003–2006 2006–2010 2008–2009 2009–2010 2010–2011 2011– | Espoli El Nacional Punainen tähti → Everton → Wolverhampton Deportivo Quito Pachuca | 66 (11) 112 (11) 48 (15) 9 (0) 8 (0) 26 (6) 0 (0) |
Maajoukkue
| 2003–2015 | Ecuador | 88 (8) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 19. kesäkuuta 2011.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 28. heinäkuuta 2018.
Segundo Alejandro Castillo Nazareno (s. 15. toukokuuta 1982 Esmeraldas, Ecuador) on ecuadorilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura

Castillo aloitti ammattilaisuransa Club Deportivo Espolista, jossa hän pelasi seuraavat kolme vuotta. Vuonna 2003 hän siirtyi Club Deportivo El Nacionaliin, joka on yksi maan menestyneimmistä seuroista kautta aikain. Joukkueessa pelatessaan Castillo voitti sarjamestaruudet peräkkäisinä vuosina 2005 ja 2006. Hän pelasi kolmen kauden aikana yhteensä 112 ottelua ja teki niissä 11 maalia.
Elokuussa 2006 Castillo vaihtoi mannerta Eurooppaan ja siirtyi serbialaisseura Punaiseen tähteen. Hän teki ensimmäisellä kaudellaan kahdeksan maalia ja oli yksi joukkueen luottopelaajista, kun se voitti tuplan vuonna 2007.
Elokuussa 2008 hän siirtyi kauden 2008–2009 kestävällä lainasopimuksella Englannin Valioliigassa pelanneeseen Evertoniin. Castillo pelasi ensimmäisen ottelunsa Valioliigassa 14. syyskuuta 2008 Stoke Cityä vastaan. Hän teki ainoan maalinsa joukkueessa 18. syyskuuta 2008 UEFA Cupin ottelussa belgialaista Standard Liègeä vastaan. Hänen siirrostaan ei tehty kauden jälkeen kuitenkaan pysyvää ja niin hän palasi takaisin Belgradiin. Tiedettävästi serbialaisseuran pyyntihinta Castillosta arviolta noin 5 miljoonaa puntaa oli liian suuri.
Tästä huolimatta Castillo palasi Valioliigaan seuraavaksi kaudeksi, siirryttyään vuoden lainasopimuksella Wolverhamptoniin 31. elokuuta 2009. Hän teki ensiesiintymisensä joukkueessa 20. syyskuuta 2009 ottelussa Fulhamia vastaan.
29. heinäkuuta 2009 hänen ilmoitettiin palaavan kotimaahansa Ecuadoriin. Hän teki sopimuksen Deportivo Quiton kanssa. Sittemmin hän pelasi muun muassa meksikolaisseura Pachucassa.
Maajoukkueura

Castillo teki ensiesiintymisensä Ecuadorin maajoukkueessa 17. elokuuta 2005 Venezuelaa vastaan. Hän pelasi vuoden 2006 MM-kilpailuissa, joissa joukkue eteni neljännesvälieriin saakka ja Castillo pelasi avauskokoonpanossa täyden peliajan lukuun ottamatta jatkopaikan kannalta merkityksetöntä viimeistä alkulohko-ottelua. Kaikkiaan hän pelasi maajoukkueessa 88 ottelua ja teki niissä kahdeksan maalia.
Aiheesta muualla

Segundo Castillon tilastot National Football Teams -sivustolla (englanniksi)
Ecuadorin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2006
1  Villafuerte |
2 Guagua |
3 Hurtado |
4 de la Cruz |
5 Perlaza |
6 Urrutia |
7 Lara |
8 Méndez |
9 Borja |
10 Kaviedes |
11 Delgado |
12 Mora |
13 Ambrossi |
14 Castillo |
15 Ayoví |
16 Valencia |
17 Espinoza |
18 Reasco |
19 Saritama |
20 E. Tenório |
21 C. Tenório |
22 Lanza |
23 Benítez |
Valmentaja Suárez
Carthago Novan piiritys

Carthago Novan piiritys käytiin toisen puunilaissodan aikana vuonna 209 eaa. Piirityksessä roomalaisen kenraali Publius Cornelius Scipion joukot valloittivat Carthago Novan, joka oli karthagolaisten tärkein kaupunki Hispaniassa.
Cannaen taistelussa 216 eaa. karthagolainen kenraali Hannibal oli lyönyt suuren roomalaisarmeijan. Siitä lähtien roomalaiset välttivät taistelukosketusta Hannibalin armeijan kanssa ja yrittivät sulkea sen eteläiseen Italiaan.
Taustaa

Cannaen taistelun jälkeen roomalaiset lähettivät joukkojaan Iberian niemimaalle (Hispania) estäen näin sotatarvikkeiden kuljetuksen Hannibalille. 217 eaa. Scipio saapui Iberiaan. Hän nousi maihin Emporionissa, joka oli kreikkalainen siirtokunta. Scipiolla oli mukanaan 10 000 miestä, joten Hispaniassa olevan roomalaisarmeijan koko nousi 28 000 jalkaväkimieheen ja 3 000 ratsumieheen.
Scipio alkoi heti koota tietoa vihollisen ryhmityksistä ja vahvuudesta. Rohkaisevat tiedot kertoivat, että Karthagon Hispaniassa olevat kolme armeijaa olivat erillään toisista. Karthagolaisten armeijat olivat vähintään saman kokoisia tai suurempia ja taistelukokemukseltaan parempia. Sen sijaan, että Scipio olisi haastanut yhden karthagolaisten armeijoista taisteluun, hän päätti iskeä vihollisen tärkeimmälle tukialueelle Iberian niemimaalla, Carthago Novaan.
Carthago Nova

Carthago Nova oli puunilaisvallan ylpeyden vahva vertauskuva. Kaupungin satama oli suurempi kuin muiden karthagolaiskaupunkien, ja siellä oli aarrekammioita ja hallinnon asiakirjoja sekä lukuisia aatelisperheitä. Siellä oli myös suuret muona- ja ammusvarastot, joten sen valtaaminen olisi suunnaton moraalinen isku viholliselle. Uusi Karthago oli kuitenkin linnoitettu kaupunki, jonka eteläpuolella oli meri ja pohjoispuolella laguuni. Sinne pääsi siis vain mantereen suunnasta kapeaa kannasta pitkin. Kaupunkia ympäröi muuri, jonka pituus oli noin 4 000 metriä.
Kaupungin varuskunnan päälliköllä Magolla oli käytössään vain noin 1 000 vakinaista koulutettua sotilasta ja 2 000 miestä nostoväkeä, jotka olivat kohtuullisesti aseistettuja. Nämä tiedot lisäsivät entisestään Scipion valtaushaluja. Kukin karthagolaisarmeija oli ainakin kymmenen päivämarssin päässä kaupungista, joten Scipion täytyi valloittaa kaupunki mahdollisimman nopeasti.
Scipio hankki Tarracosta käsiinsä kalastajia ja merimiehiä, jotka kävivät säännöllisesti veneillään Uudessa Karthagossa. Nämä kertoivat, että kaupungin pohjoispuolella olevan suolajärven pystyi laskuveden aikana ylittämään kahlaamalla. Tästä tiedosta oli Scipiolle taistelussa paljon hyötyä. Mutta vielä jäi kysymys, miten hänen miehensä pystyisivät taistelemaan tiensä läpi kaupungin muurin.
Scipion hyvälle ystävälle ja vanhimmalle upseerille Laeliukselle alistettiin 35 kaleerin eskaaderi, jonka oli määrä hyökätä mereltä päin. Scipio julisti, että meren jumala Neptunus oli luvannut tulla apuun. Polybios piti tätä tosin vain kyynisenä sotajuonena.
Taistelu > Ensimmäinen hyökkäys

Hyökkäys alkoi seuraavana päivänä kahdelta suunnalta. Tikkaita kantaen miehet lähtivät rynnäkköön kohti vihollisen muureja, samaan aikaan kun Laeliuksen kaleerit hyökkäsivät mereltä päin.
Mago määräsi heti nostoväen syöksymään ulos pääportista aikeenaan katkaista roomalaishyökkäyksen kärjen ennen kuin tämä ehtisi muurille asti. Suunnilleen samanvahvuiset joukot iskivät yhteen. Taistelu oli alussa erittäin tasaväkistä. Scipiolla oli kuitenkin enemmän reservejä käytettävissään. Karthagolaiset joutuivat perääntymään ja jotkut joutuivat pakokauhun valtaan rynnätessään kohti porttia. Scipio käski tällöin lisää miehiä ja tikasosastoja yrittämään muurin valtausta. Hän itse meni lähelle taistelua miestensä nähtäväksi, tosin kolmen kilpiä pitelevän miehensä suojaamana. Roomalaiset uskoivat sotilaiden taistelevan paremmin kun näkivät komentajansa.
Roomalaiset pääsivät muureille asti, mutta hyökkäys kilpistyi karthagolaisten vastarintaan ja tikkaisiin liittyviin ongelmiin: jotkin tikkaat olivat liian lyhyitä ja heikkoja, ja ne jotka ylsivät muurien päälle olivat helposti kaadettavissa. Muureilta lensi keihäitä ja nuolia hyökkääjiä vastaan, ja kaikki roomalaishyökkäykset torjuttiin. Scipio keskeytti tällöin hyökkäyksen huomattuaan, että ne eivät tuottaneet tulosta. Roomalaiset vetäytyivät leiriinsä lepäämään ja ryhmittymään uudelleen.
Taistelu > Toinen ja ratkaiseva hyökkäys

Myöhemmin päivällä roomalaiset tekivät uuden hyökkäyksen. Entistä enemmän tikkaita tuotiin paikalle ja legioonalaiset yrittivät murtautua kaupunkiin väkisin. He eivät kuitenkaan saaneet karthagolaisten vastarintaa murrettua.
Oli tullut jo ilta ja kaupungin pohjoispuolella olevan laguunin veden pinta oli laskenut. Scipio kokosi 500 miehen rynnäkköosaston, jonka oli määrä kahlata laguunin poikki ja kiivetä tikkailla muurin ylitse. Scipion oppaat näyttivät osastolle tien ja se pääsi huomaamatta muurille asti. He huomasivat, että se oli vartioimaton ja kiipesivät tikkaita pitkin muurille, jonka jälkeen jatkoivat pääportille asti ja kävivät puolustajien kimppuun takaapäin. Pääportti oli pian hallussa ja se murrettiin. Legioonalaiset rynnäköivät portista sisään kaupungin sokkeloisille kujille. Sotilaita oli käsketty tappaa kaikki vastaantuleva, mutta ryöstely piti aloittaa vasta voiton jälkeen, jotta tilanne ei riistäytyisi käsistä.
Scipio johti yhden taisteluosaston kanssa kohti erästä kukkulaa, jota Magon palkkasoturit puolustivat. Roomalaiset olivat kuitenkin täysin ylivoimaisia ja pian koko kaupunki oli vallattu. Tämän jälkeen annettiin sotatorvella lupa järjelmälliseen ryöstelyyn. Sotasaalis huutokaupattiin liikemiehille ja voitot jaettiin koko armeijalle.
Taistelun jälkeen

Carthago Novan menettäminen oli karthagolaisille musertava isku. Se käytännössä muutti koko Hispanian voimatasapainon. Roomalaiset saivat haltuunsa muun muassa heittokoneita ja sotalaivoja. Kaupungista tuli Scipion tärkeä tukikohta.
Cephalopholis

| Cephalopholis |
| --- | --- |
 Tyyppilaji riikinkukkomeriahven (Cephalopholis argus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Meriahvenet Serranidae
Alaheimo::  Meriahvenet Epinephelinae
Tribus::  Epinephelini
Suku::  Cephalopholis  Bloch & Schneider, 1801
Synonyymit
 Cephalopolis  Cepholopholis  Petrometopon Gill, 1865 
Katso myös
   Cephalopholis Wikispeciesissä   Cephalopholis Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Cephalopholis on meriahventen (Serranidae) heimoon kuuluva Atlantin valtamereltä, Intian valtamereltä, indopasifiselta merialueelta ja Tyyneltämereltä tavattava kalasuku. Sen tyyppilaji on riikinkukkomeriahven (C. argus). Cephalopholis-sukuun luetaan seuraavat 24 lajia:
Cephalopholis aitha Randall & Heemstra, 1991
Cephalopholis argus Schneider, 1801 – riikinkukkomeriahven
Cephalopholis aurantia (Valenciennes, 1828) – kultameriahven
Cephalopholis boenak (Bloch, 1790) – suklaameriahven (sinijuovameriahven)
Cephalopholis cruentata (Lacépède, 1802) – silmämeriahven
Cephalopholis cyanostigma (Valenciennes, 1828) – sinipilkkumeriahven
Cephalopholis formosa (Shaw, 1812) – sinijuovameriahven
Cephalopholis fulva (Linnaeus, 1758) – oranssimeriahven
Cephalopholis hemistiktos (Rüppell, 1830) – ruostemeriahven
Cephalopholis igarashiensis Katayama, 1957
Cephalopholis leopardus (Lacépède, 1801) – punasaumameriahven
Cephalopholis microprion (Bleeker, 1852) – mokkameriahven
Cephalopholis miniata (Forsskål, 1775) – korallimeriahven
Cephalopholis nigri (Günther, 1859)
Cephalopholis nigripinnis (Valenciennes, 1828)
Cephalopholis oligosticta Randall & Ben-Tuvia, 1983 – helakkameriahven
Cephalopholis panamensis (Steindachner, 1876)
Cephalopholis polleni (Bleeker, 1868) – harlekiinimeriahven
Cephalopholis polyspila Randall & Satapoomin, 2000
Cephalopholis sexmaculata (Rüppell, 1830) – haarameriahven
Cephalopholis sonnerati (Valenciennes, 1828) – tulimeriahven
Cephalopholis spiloparaea (Valenciennes, 1828) – mansikkameriahven
Cephalopholis taeniops (Valenciennes, 1828)
Cephalopholis urodeta (Forster, 1801) – hehkumeriahven
Cephalophus brookei

| Cephalophus brookei> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Onttosarviset Bovidae
Alaheimo::  Puikkijat Cephalophinae
Suku::  Cephalophus
Laji::  brookei
Kaksiosainen nimi
 Cephalophus brookei  Thomas, 1903 
Synonyymit
 Cephalophus ogilbyi brookei  
Katso myös
   Cephalophus brookei Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Cephalophus brookei on Länsi-Afrikassa elävä puikkijoiden alaheimoon kuuluva antilooppilaji. Se luokiteltiin aikaisemmin kierteissarvipuikkijan alalajiksi Cephalophus ogilbyi brookei, mutta on sittemmin erotettu itsenäiseksi lajiksi..
Cephalophus brookei muistuttaa hyvin paljon kierteisssarvipuikkijaa, mutta poikkeaa tästä vaaleamman, haalean kullankeltaisen värinsä puolesta. Väritys on selän kohdalla punertavan kullanvärinen. Selässä kulkee 27-67 millimetriä leveä musta juova, joka on kuitenkin hartioiden edestä epämääräinen ja ohenee takamusta kohden. Pää ja siinä oleva töyhtö ovat punertavan kullanväriset. Vatsapuoli on vaaleankeltainen. Jalat ovat muun ruumiin väriset paitsi etujalkojen sisäosista, jossa on valkoista karvoitusta. Kaulan karvoitus on hyvin ohutta. Nuoret yksilöt ovat hyvin kirjavia.
Cephalophus brookein kallo ei ole myöskään otsan kohdalta yhtä paksu kuin kierteissarvipuikkijan. Silmien alapuolella olevat kuopat ovat pienet. Yläleuka on matala ja nenä suhteellisen pitkä.
Cephalophus brookei elää luonnonvaraisena Sierra Leonessa, Liberiassa sekä Norsunluurannikon ja Ghanan länsiosissa Voltajoen länsipuolella. Se suosii kosteita alankometsiä. Cephalophus brookei luokitellaan vaarantuneeksi lajiksi ja sen lukumäärä on edelleen laskussa bushmeat-metsästyksen ja elinympäristöjen häviämisen takia. Lajin kokonaiskanta arvioitiin vuonna 1999 noin 500 yksilön suuruiseksi. Sitä elää kohtalaisen yleisenä enää muutamilla alueilla kuten Sapon kansallispuistossa ja muutamalla muulla Itä-Liberian metsäalueella sekä Taïn kansallispuistossa Norsunluurannikolla. Cephalophus brookei kuuluu CITES-sopimuksen liitteeseen II.
USS Catskill (1862)

| USS Catskill |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Continental Iron Works, Greenpoint, New York
Laskettu vesille:  16. joulukuuta 1862
Palveluskäyttöön:  24. helmikuuta 1863
Poistui palveluskäytöstä:  1899
Loppuvaihe:  myyty 1905
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 875 t
Pituus:  60,96 m
Leveys:  14,02 m
Syväys:  3,51 m
Nopeus:  4 solmua
Miehistöä:  75
Aseistus
Aseistus:  1 × Dahlgren SB 15" -tykki 1 × Dahlgren SB 11" -tykki
USS Catskill oli Yhdysvaltain laivaston Passaic-luokan monitori, joka palveli Yhdysvaltojen sisällissodassa pohjoisvaltioiden puolella.
Valmistus

Alus tilattiin Continental Iron Worksiltä Greenpointista New Yorkista. Alus laskettiin vesille 16. joulukuuta 1862. Alus varustettiin New Yorkin laivastontelakalla ja otettiin palvelukseen 24. helmikuuta 1863 päällikkönään G. W. Rodgers.
Palvelus

Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin sulkulaivueeseen. Alus ilmoittautui 5. maaliskuuta 1863 Port Royalissa South Carolinassa. Sisällissodan lopun alus oli valvomassa Charlestonin saartoa. Alus osallistui toistuvasti hyökkäyksiin satamaa suojanneita rannikkopattereita ja linnakkeita vastaan. Lisäksi alus oli yhteysaluksena, suojasi laivueen muita aluksia saarrettujen iskuilta ja partioi etsien saarronmurtajia.
Aluksen päällikkö Rodgers sai surmansa 17. elokuuta 1863 johtaessaan aluksen tulta Charlestonin linnakkeeseen. Alukseen osui tykistötaisteluissa useaan kertaan, mutta miehistön toiminta mahdollisti turvallisen paluun ilman telakointia. Charlestonin evakuoinnin jälkeen 18. helmikuuta 1865 aluksen miehistö valtasi matalikolle ajaneen saarronmurtajan Deerin. Myöhemmin samana  päivänä aluksen miehistö nosti sotalipun toisella saarronmurtajalla Celtillä.
Alus vapautettiin tehtävästä ja se lähti Charlestonista 13. heinäkuuta Philadelphian laivastontelakalle, missä se poistettiin palveluksesta 26. heinäkuuta. Alus oli reservissä vuoteen 1873, jona aikana se nimettiin USS Goliathiksi 15. kesäkuuta 1869. Aluksen palautettiin alkuperäiselle nimelle 10. elokuuta.
Alus oli kunnostettavana New Yorkissa 1874-1875. Alus liitettiin telakalta palattuaan Pohjois-Atlantin laivueeseen, jonka mukana se purjehti pitkin koillisrannikkoa 4. maaliskuuta 1876 - 5. marraskuuta 1877. Vuosina 1878-1895 alus oli Virginiassa reservissä eri sijoituspaikoissa, minkä jälkeen se oli 1895-1898 reservissä Philadelphian League Islandin laivastontelakalla.
Espanjan-Yhdysvaltain sodan alettua alus palautettiin 16. huhtikuuta 1898 palvelukseen partioimaan New Englandin rannikolla, mikä vapautti modernimmat alukset taistelutehtäviin. Alus poistettiin palveluksesta 22. syyskuuta 1898, jolloin se palautettiin League Islandille. Alus myytiin 4. joulukuuta 1901.
Celtika

| Celtika |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Robert Holdstock
Suomennos
Suomentaja:  Leena Peltonen
Kustantaja:  Karisto
ISBN:  951-23-4361-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Celtika on Robert Holdstockin vuonna 2001 ilmestynyt fantasiaromaani, ensimmäinen osa Merlinin kronikat -sarjaa. Teoksen on suomentanut Leena Peltonen.