stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ivanava
Unescon maailmanperintökohde Struven ketju Ivanavassa

Kolme kansainvälisen Struven ketjun 34 suojellusta kolmiomittauspisteistä sijaitsee Brestin alueen Ivanavan piirissä. Näistä yhdellä, metsässä noin seitsemän kilometriä Ivanavan kaupungin keskustan pohjoispuolella sijaitsevalla Štšekotskin mittauspisteellä (ven.  Щекотск,  Štšekotsk), on muistopatsas tämän Jäämereltä Mustallemerelle ulottuvan kulttuurihistoriallisen saavutuksen merkiksi (koordinaatit: 52°12′28″N, 25°33′23″E).
Liikenneyhteydet

Lähin suurempi kaupunki on Pinsk, joka sijaitsee maanteitse 40 kilometriä Ivanavan itäpuolella. Valko-Venäjän eteläosien poikki kulkeva M10-valtatie (Brest–Kobryn–Ivanava–Pinsk–Homel (Gomel)) on tärkein valtatieyhteys; valtatie kulkee kaupunkikeskustan pohjoispuolitse. Kantatie P144 muodostaa reitin etelään piirin eteläosiin ja Ukrainaan (raja-asemalle 25 km keskustasta). Ivanavan piirissä on myös neljä länsi-itäsuuntaisen Brest–Homel-radan seisaketta tai asemaa. Näistä Janau-Paleski (ven.  Янов-Полесский,  Janov-Polesski) sijaitsee vain pari kilometriä Ivanavan keskustasta eteläkaakkoon.
Vesiteistä tärkein on kunniostettavana oleva Dnepr–Bug-kanava, joka kulkee piirin eteläosien läpi ja tarjoaa proomuyhteyden niin itään kuin länteenkin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivanava Wikimedia Commonsissa
Lyhyt kuvaus kaupungista (englanniksi) (bycity.org)
Hieman pitempi kuvaus (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (garady.org)
Kantakaupungin kartta (venäjäksi) (bycity.org)
WikiMapia karttalinkki, kohteiden selitykset pääosin (puolaksi), (venäjäksi) tai (englanniksi)
Neuvostoliiton aikaista 1:200 000 topografikarttaa alueesta (venäjäksi)
Kuvia kaupungista (englanniksi), (puolaksi) ja (venäjäksi) (radzima.org)
Kuvia piiristä (englanniksi), (puolaksi) ja (venäjäksi) (radzima.org)
Valokuvia Ivanavan kaupungista (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (globus.tut.by)
Valko-Venäjän juna-aikatauluja (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Ivanovosta matkailuviranomaisen silmin (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (belarustourism.by)
Itä-Karibian dollari

| Itä-Karibian dollari |
| --- | --- |
 Itä-Karibian dollarin seteli ja kolikoita
ISO 4217 -koodi:  XCD
Keskuspankki:  Itä-Karibian keskuspankki
Symboli:  EC$
Käyttäjät:   Anguilla  Antigua ja Barbuda  Dominica  Grenada  Montserrat  Saint Kitts ja Nevis  Saint Lucia  Saint Vincent ja Grenadiinit
Jaettava yksikkö:  sentti
Itä-Karibian dollari (valuuttakoodi ISO 4217 XCD, symboli $ tai EC$) on useimpien Itä-Karibian valtioiden järjestön (OECS) jäsenmaiden käyttämä rahayksikkö, joka otettiin käyttöön 1965. Itä-Karibian dollari jakautuu sataan senttiin. Vuodesta 1976 Itä-Karibian dollarin arvo on ollut kiinnitetty kiinteällä kurssilla suhteessa Yhdysvaltain dollariin 1 USD = EC$ 2,7. Ennen Yhdysvaltain dollariin kiinnittämistä Itä-Karibian dollari oli sidottu Englannin puntaan kurssilla $4,80 = 1 punta.
Itä-Karibian dollaria käyttävät valtiot ja alueet

Itä-Karibian dollaria käyttävistä alueista seuraavat kuusi ovat itsenäisiä saarivaltioita: Antigua ja Barbuda, Dominica, Grenada, Saint Kitts ja Nevis, Saint Lucia ja Saint Vincent ja Grenadiinit. Kaksi itsehallintoaluetta: Yhdistyneeseen kuningaskuntaan kuuluvat merentakaiset alueet  Anguilla ja Montserrat. OECS:n jäsenvaltioista ainoana Brittiläiset Neitsytsaaret käyttää maksuvälineenään Yhdysvaltain dollaria.
Historia

Yhdistyneen kuningaskunnan Karibian meren omistuksilla (Brittiläinen Länsi-Intia) muodostettiin 1950 rahaliitto British Caribbean Territories Eastern Group, joka alkoi julkaista dollari-määräisiä kolikoita ja setelirahoja. Alueen valtioiden itsenäistyttyä Länsi-Intian dollari (BWI$) korvattiin 1965 nimellisarvostaan uudella Itä-Karibian dollarilla. Uudesta rahaliitosta jättäytyivät pois Trinidad ja Tobago, sekä myöhemmin myös Barbados.
1965–1983 Itä-Karibian maiden paperirahat laski liikkeeseen Itä-Karibian valuuttaviranomainen (engl. East Caribbean Currency Authority) ja vuodesta 1981 alkaen myös metallirahat. Nykyään Itä-Karibian dollarit julkaisee Itä-Karibian keskuspankki, (engl. Eastern Caribbean Central Bank)  jonka toimipaikka on Basseterressä Saint Kitts ja Nevisillä. Pankki perustettiin sopimuksessa, joka allekirjoitettiin 5. heinäkuuta 1983 Port of Spainissa.lähde?
Kolikot

Vuoteen 1981 saakka alueella olivat käytössä Brittiläisen Länsi-Intian kolikot. 1981 esiteltiin uusi kolikkosarja nimellisarvoiltaan 1, 2, 5, 10 ja 25 senttiä ja 1 dollari. Pyöreä alumiinipronssinen kolikkotyyppi muutettiin 1989 kymmenkulmaiseksi ja seos kuparinikkeliksi. Kolikoista on lyöty suurempiakin nimellisarvoja, mutta ne ovat keräilyrahoja, joita ei tapaa liikkeessä.lähde?
| 2002-sarja  (Arkistoitu – Internet Archive)> Nimellisarvo.Nimellisarvo | 2002-sarja  (Arkistoitu – Internet Archive)> Tekniset tiedot.Halkaisija | 2002-sarja  (Arkistoitu – Internet Archive)> Tekniset tiedot.Paino | 2002-sarja  (Arkistoitu – Internet Archive)> Tekniset tiedot.Seosmateriaali | 2002-sarja  (Arkistoitu – Internet Archive)> Kuvaus.Reuna | 2002-sarja  (Arkistoitu – Internet Archive)> Kuvaus.Etupuoli | 2002-sarja  (Arkistoitu – Internet Archive)> Kuvaus.Taustapuoli | 2002-sarja  (Arkistoitu – Internet Archive)> Julkaisuvuosi.Julkaisuvuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 sentti | 18,42 mm | 1,03 g | alumiini | sileä | Elisabet II | arvo, lyöntivuosi, "Itä-Karibian valtiot" | 2002 |
| 2 senttiä | 21,46 mm | 1,42 g | alumiini | sileä | Elisabet II | arvo, lyöntivuosi, "Itä-Karibian valtiot" | 2002 |
| 5 senttiä | 23,11 mm | 1,74 g | alumiini | sileä | Elisabet II | arvo, lyöntivuosi, "Itä-Karibian valtiot" | 2002 |
| 10 senttiä | 18,06 mm | 2,59 g | kuparinikkeli | rihlattu | Elisabet II | arvo, lyöntivuosi, "Itä-Karibian valtiot", laiva | 2002 |
| 25 senttiä | 23,98 mm | 6,48 g | kuparinikkeli | rihlattu | Elisabet II | arvo, lyöntivuosi, "Itä-Karibian valtiot", laiva | 2002 |
| 1 dollari | 26,5 mm | 7,98 g | kuparinikkeli | variantit sileä ja rihlattu | Elisabet II | arvo, lyöntivuosi, "Itä-Karibian valtiot", laiva | 2002 |
Setelirahat

Vuonna 1965 East Caribbean Currency Authority julkaisi seuraavat paperirahat: 1, 5, 20 ja 100 dollaria. Itä-Karibian keskuspankki (Eastern Caribbean Central Bank) otti paperirahat painaakseen 1985, jolloin lisättiin 10 dollarin seteli. Yhden dollarin paperiraha korvattiin kolikolla 1989, ja 50 dollarin seteli julkaistiin 1993.lähde?
Vuoden 2019 setelisarja oli ensimmäinen, jossa setelit olivat vertikaalisia. Etupuolella on kuvattuna entinen kuningatar Elisabet II, kilpikonna ja viherhuppukolibri.
| Kuva> Etupuoli | Kuva> Takapuoli | Arvo | Kuva-aihe takapuolella |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 5 | Trafalgarin putoukset Dominicalla ja Amiraalin talo Antigualla |
|  |  | 10 | Admiralty Bay Saint Vincent ja Grenadiineilla, Itä-Karibian kartta, ruskopelikaani ja kala |
|  |  | 20 | Hallituksen talo Montserratilla, muskottipähkinä |
|  |  | 50 | sir Kenneth Dwight Venner, Brimstone Hill Fortressin kansallispuisto Saint Kittsillä, Itä-Karibian kartta ja kala |
|  |  | 100 | sir Arthur Lewis, Itä-Karibian kartta, Petit Piton- ja Gros Piton -huiput Saint Lucialla ja kala |
Aiheesta muualla

Itä-Karibian maiden keskuspankki (englanniksi)
Setelit (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kolikot (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| n k Amerikan rahayksiköt |
| --- | --- |
Pohjois-Amerikka:  Bermudan dollari  Euro (Saint-Pierre ja Miquelon)  Kanadan dollari (Kanada, Saint-Pierre ja Miquelon)  Meksikon peso   Tanskan kruunu (Grönlanti)  Yhdysvaltain dollari 
Keski-Amerikka:  Belizen dollari  Costa Rican colón  Guatemalan quetzal  Hondurasin lempira  Nicaraguan córdoba  Panaman balboa  Yhdysvaltain dollari (El Salvador, Panama) 
Karibia:  Alankomaiden Antillien guldeni  Aruban floriini  Bahaman dollari  Barbadoksen dollari  Caymansaarten dollari  Dominikaanisen tasavallan peso  Itä-Karibian dollari (Anguilla, Antigua ja Barbuda, Brittiläiset Neitsytsaaret, Dominica, Grenada, Montserrat, Saint Kitts ja Nevis, Saint Lucia, Saint Vincent ja Grenadiinit)  Euro (Saint-Martin, Saint-Barthélemy, Guadeloupe, Martinique)  Haitin gourde  Jamaikan dollari  Kuuban peso  Kuuban vaihdettava peso  Trinidadin ja Tobagon dollari  Yhdysvaltain dollari (Puerto Rico, Yhdysvaltain Neitsytsaaret, Brittiläiset Neitsytsaaret, Turks- ja Caicossaaret) 
Etelä-Amerikka:  Argentiinan peso  Bolivian boliviano  Brasilian real  Chilen peso  Kolumbian peso  Englannin punta (Brittiläinen Antarktiksen alue, Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret)  Euro (Ranskan Guayana)  Falklandin punta  Guyanan dollari  Paraguayn guaraní  Perun sol  Sucre  Surinamen dollari  Uruguayn peso  Venezuelan bolívar  Yhdysvaltain dollari + Ecuadorin centavo (Ecuador)
Tapio Jalas

Tapio Jalas (15. toukokuuta 1941 Helsinki – 21. helmikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen huilutaiteilija ja lehtori.
Tapio Jalas opiskeli huilunsoittoa Sibelius-Akatemiassa Juho Alvaksen ja Heidi Indermühlen johdolla ja suoritti diplomitutkinnon vuonna 1969. Hän jatkoi opintoja Pariisissa ja piti ensikonsertin vuonna 1971 Helsingissä. Jalas soitti Turun kaupunginorkesterissa 1963–1973 ja opetti huilunsoittoa Päijät-Hämeen konservatoriossa vuodesta 1973 ja Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1981.
Jalas on levyttänyt muun muassa CD:t Huilumusiikkia 1–3 (1986–1987) sekä Huilulla ja pianolla (1987).
Jalaksen äiti oli Margareta Jalas ja isä professori, ylikapellimestari Jussi Jalas.
Jaarlinkämmekät

| Jaarlinkämmekät |
| --- | --- |
 Pisamajaarlinkämmekkä (Stanhopea hernandezii)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Kämmekkäkasvit Orchidaceae
Suku::  Jaarlinkämmekät Stanhopea  J.Frost ex Hook.
Katso myös
   Jaarlinkämmekät Wikispeciesissä   Jaarlinkämmekät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jaarlinkämmekät (Stanhopea) on suku, joka kuuluu heimoon kämmekkäkasvit (Orchidaceae). Sen lajeja on hyötykäytössä koristekasveina, huonekasvina.
Jaarlinkämmeköihin kuuluu noin 30 lajia ikivihreitä, epifyyttisiä orkideoita. Niitä esiintyy luonnossa Meksikossa, Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikassa. Kasvavat kosteissa metsissä yhden–kahden kilometrin korkeudella. Jokaisesta varsimukulasta kasvaa yksittäinen suuri lehti. Riipuvissa kukkatertuissa on kahdesta kymmeneen erittäin tuoksuvaa lyhytikäistä kukkaa. Viljeltynä nämä orkideat viihtyvät viileässä ilmassa.
Lajeja

Stanhopea hernandezii – pisamajaarlinkämmekkä eli jaarlinkämmekkä
Stanhopea oculata
Stanhopea tigrina – purppurajaarlinkämmekkä
Stanhopea wardii
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Stanhopea
ITIS: Stanhopea (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2719974  Wikispecies: Stanhopea  BOLD: 326006  CoL: 8W3RQ  EoL: 29136  EPPO: 1SNHG  FNA: 131188  GBIF: 2801506  GRIN: 11471  iNaturalist: 206219  IPNI: 30715-1  IRMNG: 1033617  ITIS: 894603  NCBI: 38216  Open Tree of Life: 767484  PLANTS: STANH2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30715-1  Tropicos: 40004390  WFO: wfo-4000036277 
Purppurajaarlinkämmekkä (Stanhopea tigrina).
Maria Gaetana Agnesi

| Maria Gaetana Agnesi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. toukokuuta 1718 Milano
Kuollut: 9. tammikuuta 1799 (80 vuotta) Milano
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  matematiikka
Maria Gaetana Agnesi (16. toukokuuta 1718 Milano – 9. tammikuuta 1799 Milano) oli italialainen kielitieteilijä, matemaatikko ja filosofi. Agnesi kirjoitti ensimmäisen kirjan, jossa käsiteltiin sekä differentiaali- että integraalilaskentaa. Hän oli Bolognan yliopiston opettajakunnan kunniajäsen. Dirk Jan Struikin mukaan Agnesi on "ensimmäinen merkittävä nainen matemaatikkona Hypatian (400-luku) jälkeen".
Lapsuus ja nuoruus

Agnesin isä Pietro Agnesi oli varakas liikemies ja halusi nostaa perheensä Milanon ylimystöön. Pietro Agnesin on joskus virheellisesti mainittu olevan matemaatikko.
Mariaa pidettiin jo hyvin varhain ihmelapsena. Hän puhui viisivuotiaana ranskaa ja italiaa. 11-vuotiaana hän osasi kreikkaa, hepreaa, espanjaa, saksaa ja latinaa, ja häntä sanottiin "käveleväksi polyglotiksi". Hän opetti nuorempia veljiään. Yhdeksänvuotiaana hän laati ja esitti tunnin mittaisen puheen latinaksi akateemisessa kokouksessa. Aiheena oli naisen oikeus koulutukseen. Kun Maria oli 15-vuotias, isä kutsui kotiin säännöllisesti Bolognan oppineita miehiä, joille Maria esitteli varsin syvällisiä filosofisia teesejä. Näistä kokouksista on selostuksia Charles de Brossesen teoksessa Lettres sur l'Italie sekä teoksessa Propositiones Philosophicae, jonka Maria Agnesin isä julkaisi 1738. Nämä esitykset Maria halusi lopettaa, ja ne päättyivätkin hänen ollessaan 20-vuotias, koska hän halusi mennä luostariin. Vaikka isä ei suostunut pyyntöön, hän kuitenkin salli tyttärensä elää siitä alkaen lähes luostarimaisissa oloissa, vailla yhteydenpitoa ympäröivään yhteiskuntaan ja omistautuneena täysin matematiikan tutkimuksille. Sinä aikana Maria Agnesi tutki sekä differentiaali- että integraalilaskentaa. Pietro Agnesi avioitui Marian äidin kuoleman jälkeen kaksi kertaa, ja Maria oli näin vanhin 21 lapsesta. Maria Agnesin velvollisuutensa oli oman työnsä ohella opettaa sisaruksiaan, ja siksi hän ei voinut toteuttaa haluaan mennä luostariin.
Matemaatikkona > Instituzioni analitiche

Hänen työnsä merkittävin tulos oli Instituzioni analitiche ad uso della gioventu italiana, ansiokas teos, joka ilmestyi Milanossa 1748 ja jota "pidettiin parhaana olemassa olevana johdantona Eulerin teoksiin". . Pariisissa 1775 ranskaksi ilmestyneen toisen osan käänsi P. T. d'Antelmy, ja siihen teki lisäyksiä Charles Bossut (1730–1814). Koko teos ilmestyi englanniksi 1801, ja kääntäjä oli Cambridgen yliopiston professori  John Colson (1680–1760). Teoksen "tarkastajana" toimi John Hellins, ja sen julkaisemisen kustansi paroni Maseres.
Matemaatikkona > Agnesin noita

Madame Agnesi kirjoitti myös kommentaarin Traite analytique des sections coniques of the marquis de l'Hôpital, jota ei julkaistu, vaikka sen nähneet kiittivät sitä. Hän käsitteli käyrää, joka tunnetaan nimellä "Agnesin noita" eli "versiera", kuten hän sen nimesi 1748. Nimi johtuu italian kielen sanasta, joka tarkoittaa halssia (purjeen kääntävää köyttä) ja jota oli jo ennen häntä käyttänyt Luigi Grandi. Agnesin teoksen englanniksi kääntänyt Colson todennäköisesti sekoitti sanat "la versiera" ja "l'avversiera" ja käänsi sen noidaksi, ja siksi englanninkielisessä ja jostain syystä myös espanjankielisessä maailmassa käyrästä käytetään nimitystä "Witch of Agnesi" (La Bruja de Agnesi).). Struik mainitsee:
»sana [versiera] on johdettu latinan sanasta vertere, kääntää, mutta on myös lyhenne italian kielen sanasta avversiera, naispaholainen. Joku englantilainen nero käänsi sen sitten aikoinaan 'noidaksi', ja typerä sanaleikki jäi elämään useimmissa englanninkielisissä oppikirjoissa. [...] Käyrä oli jo esiintynyt muun muassa Fermat’n teksteissä (Oeuvres, I, 279–280; III, 233–234). Nimitys  versiera on peräisin Guido Grandilta (Quadratura circuli et hyperbolae, Pisa, 1703). Käyrä on Newtonin luokituksessa tyyppiä 63. [...] Ensimmäisenä sanaa 'noita' tässä merkityksessä käytti ehkä B. Williamson teoksessa Integral calculus, 7 (1875), 173;.»
Myöhemmät vuodet

Agnesin isän sairastui 1750, ja samana vuonna paavi Benedictus XIV nimitti hänet Bolognan yliopiston matematiikan ja luonnonfilosofian oppituolin haltijaksi. Hän oli toinen nainen, joka yliopistossa nimitettiin professoriksi. Isänsä kuoltua 1752 hän toteutti pitkäaikaisen toiveensa ja omistautui teologian tutkimiseen, ja erityisesti hän keskittyi kirkkoisiin. Lisäksi hän työskenteli köyhien, kodittomien ja sairaiden hyväksi. Hän toimi muutamia vuosia sinisten nunnien hospitaalin Trivulzion johtaja ja liittyi sittemmin itsekin sisarkuntaan. Tuon ankaran sisarkunnan keskuudessa hänen elämänsä päättyi, mutta sitä ei tiedetä kuinka hän kuoli. Venuksen kraatteri on nimetty hänen mukaansa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kramer, Edna E.: ”Agnesi, Maria Gaetana”, Dictionary of Scientific Biography, s. 75–77.  New York:  Charles Scribner's Sons, 1970.  ISBN 0-684-10114-9  (englanniksi)
Mazzotti, Massimo (2001). "Maria Gaetana Agnesi: Mathematics and the making of the Catholic Enlightenment." Isis. v. 92, n. 4: s. 657–683.
Mazzotti, Massimo (2007). The world of Maria Gaetana Agnesi, mathematician of God. Baltimore: Johns Hopkins University Press.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 2  3  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  zbMATH 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef 
Instituzioni analitichen ensimmäinen sivu, 1748.
Agnesin todistus, Università di Bologna.
Harjavallan rautatieasema

Harjavallan rautatieasema (lyh. Hva) sijaitsee Satakunnassa Harjavallan kaupungissa, rataosalla Tampere–Pori Nakkilan ja Kokemäen rautatieasemien välissä, noin 27 kilometriä Porin rautatieasemalta itään päin. Asemalla pysähtyvät kaikki Tampereen ja Porin välillä kulkevat matkustajajunat. Rautatieasemalla on kaksi laituriraidetta. Kaikki junat InterCityä 466 lukuun ottamatta käyttävät raidetta kaksi.
Historia

Harjavallan rautatieasema sijaitsi alun perin Merstolassa. Kirkonkylään rakennetun aseman valmistumisen jälkeen vanha asema nimettiin uudelleen Merstolan rautatieasemaksi.
Nykyinen Harjavallan rautatieasema avattiin Kummun seisakkeena vuonna 1944, jolloin Outokumpu Oy:n kuparitehdas evakuoitiin Imatralta Harjavaltaan. Alkuvuosina rautatien lipunmyynti tapahtui kuparitehtaan konttorirakennuksessa. Uutta asemaa ratapihoineen alettiin rakentaa työllisyystöinä 1940-luvun lopulla, ja asemarakennus valmistui 1952. Asemarakennuksessa noudatettiin silloin uutta rakennustapaa: hirsiseinien sijasta siinä oli purutäytteiset lautaseinät.
Harjavallan asema muutettiin kauko-ohjatuksi vuonna 1999, ja lipunmyynti lopetettiin vuonna 2006. Asemarakennus, tavarasuoja ja muut asema-alueen rakennukset siirtyivät vuonna 2007 Senaatti-kiinteistöille. Asemarakennus on myöhemmin myyty yksityiselle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Harjavallan rautatieasema Wikimedia Commonsissa
Aseman tiedot – VR[vanhentunut linkki]
| n k Perustiedot Wikidatassa: Harjavallan rautatieasema (Q11861540)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: rautatieasema
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Harjavalta
katuosoite: Asema-aukio 3
koordinaatit: 61°19′N 22°08′E﻿ / ﻿61.31°N 22.13°E﻿ / 61.31; 22.13
...ja tapahtui niinä päivinä

| > ..ja tapahtui niinä päivinä Yö |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 5. huhtikuuta 1984 Tavastia-klubi, Helsinki
 Julkaistu: kesäkuu 1984
 Formaatti: LP, MC
 Tuottaja(t): Mika Sundqvist
 Tyylilaji: suomirock
 Kesto: 23.49
 Levy-yhtiö: Poko Rekords
Yön muut julkaisut
| Varietee 1983 | ...ja tapahtui niinä päivinä 1984 | Nuorallatanssija 1984 |
...ja tapahtui niinä päivinä on vuonna 1984 ilmestynyt Yön livealbumi, joka äänitettiin Helsingin Tavastia-klubilla saman vuoden huhtikuussa. Levystä julkaistiin rajoitettu 14 000 kappaleen painos, josta 8 000 oli kasetteja. Lisäksi se sisältyy bonuksena vuonna 1993 ilmestyneeseen Nuorallatanssija-albumin CD-versioon.
Levy äänitettiin Tavastialla kahden illan aikana 4.–5. huhtikuuta 1984. Ensimmäisestä konsertista ei kuitenkaan saatu lainkaan julkaisukelpoista materiaalia, Olli Lindholmin mukaan syynä oli yhtyeen yliampuva ja uhoava esiintyminen. Yön omien laulujen lisäksi albumilla on mukana versiot Kirkan hitistä Hetki lyö sekä Kollaa kestää -yhtyeen samannimisestä kappaleesta. Levyn kappaleista yhtäkään ei ole mukana Yön studioalbumeilla, mutta osa on julkaistu singlen B-puolina sekä myöhemmin kokoelmilla Yön pimeä puoli (1998) ja Yön valoisa puoli (2006). Puoli vuotta aiemmin julkaistuun ensilevyyn Varietee verrattuna materiaali on selvästi rock-henkisempää ja jopa punk-vaikutteista. Albumin kansikuva on otettu Tavastian sijaan Tampereen ylioppilastalolta.
Kappaleet

Sankari palaa sodasta – 2.35
Se oli aikaa – 2.12
Syödään, juodaan ja rakastellaan – 2.30
Skitsofreenikon päiväkirja – 2.35
Huomenna hän saapuu – 2.25
Kuljen – 4.05
Prinsessa Ruusunen – 2.20
Hetki lyö – 3.28
Kollaa kestää – 1.24
Muusikot

Olli Lindholm – laulu
Jani Viitanen – kitara
Juha Rauäng – basso
Veikko Lehtiranta – rummut, laulu (A2)
Jussi Hakulinen – kosketinsoittimet, laulu (A3, B5)
Aiheesta muualla

...ja tapahtui niinä päivinä discogs.com -sivustolla (englanniksi)
| n k Yö |
| --- | --- |
 Olli Lindholm  Jussi Turpeinen  Timo Mynttinen  Mikko Kangasjärvi  Jari Latomaa  Ari Toikka   Entiset jäsenet:  Jussi Hakulinen  Juha Rauäng  Jani Viitanen  Veikko Lehtiranta  Markku Petander  Juha Mielonen  Jesu Hämäläinen  Jukka Mänty-Sorvari  Antti Mäkinen  Daffy Terävä  Jukka Lewis 
Studioalbumit:  Varietee  Nuorallatanssija  Myrskyn jälkeen  Äänet  Lanka palaa  Toinen puoliaika  Antaa soittaa  Tänä yönä  Kymmenes kevät  Hyviä vuosia  Satelliitti  Pirstaleet  13. Yö  Valo  Rakkaus on lumivalkoinen  Kuolematon  Valtakunta  Loisto  Pelko ja rakkaus  Hyvässä ja pahassa  Mitä jos mä rakastan 
Livealbumit:  ...ja tapahtui niinä päivinä  Täältä tulee Yö...live  Yhden yön tarinoita  Kolmen illan varietee  Yön ensimmäinen keikka 
Kokoelmat:  Poko klassikot  Suurimmat hitit 1983–88  Parhaat  Yön pimeä puoli  Legenda  Yön valoisa puoli  Sound Pack  Kiitos ja kunnia – 30v. juhlakokoelma  1983–2011  Klassikot 
VHS / DVD:  Yö Live – 20-vuotisjuhlakonsertti  Kolmen illan varietee  Yö-karaoke 2  Kiitos ja kunnia live – Hartwall Areena 10.12.2011
B. K. S. Iyengar

B. K. S. Iyengar vuonna 2004
Bellur Krishnamachar Sundararaja Iyengar (kannadaksi ಬೆಳ್ಳೂರ್ ಕೃಷ್ಣಮಾಚಾರ್ ಸುಂದರರಾಜ ಐಯಂಗಾರ್, tamiliksi பெல்லூர் கிருஷ்ணமாச்சார் சௌந்தரராஜா ஐயங்கார், yleensä tunnettu nimellä Yogacharya B. K. S. Iyengar, 14. joulukuuta 1918 Bellur, Karnataka, Intia – 20. elokuuta 2014 Pune, Maharashtra, Intia) oli iyengarjoogan perustaja, vaikka hän ei itse käyttänyt siitä tätä nimitystä. Iyengar harjoitti ja opetti joogaa yli 75 vuotta, ja häntä pidettiin yhtenä maailman eturivin joogaopettajista. Hän kirjoitti joogan filosofiasta ja menetelmistä useita kirjoja, joista tunnetuimpia ovat Light on Yoga, Light on Pranayama ja Light on the Yoga Sutras of Patanjali.
Iyengarjoogan harrastajia on maailmanlaajuisesti arviolta miljoonia. Vuonna 2004 Time valitsi Iyengarin yhdeksi maailman sadasta vaikutusvaltaisimmasta ihmisestä.
Teokset

Light on Yoga. New York: Schocken, 1979. ISBN 0-8052-1031-8
Light on Pranayama: The Yogic Art of Breathing. New York: Crossroad, 1985. ISBN 0-8245-0686-3
The Art of Yoga. Boston: Unwin, 1985. ISBN 9780041490626
The Tree of Yoga. Boston: Shambhala, 1988. ISBN 0-87773-464-X
Light on the Yoga Sutras of Patanjali. London: Thorsons, 2002. ISBN 9780007145164
Light on Life: The Yoga Journey to Wholeness, Inner Peace, and Ultimate Freedom. Pennsylvania: Rodale, 2005. ISBN 1-59486-248-6
Yoga: The Path to Holistic Health. New York: Dorling Kindersley, 2007. ISBN 978-0-7566-3362-2
Yoga Wisdom and Practice. New York: Dorling Kindersley, 2009. ISBN 0-7566-4283-3
Teokset > Suomennetut teokset

Iyengar, B.K.S.: Hyvän olon joogaa.  (suom. Eija Tervonen)  Otava, 2010.  ISBN 978-951-1-24218-5