stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mieskone
Historiaa

Bablersissä ja Baysixissä aiemmin soittanut Juha Mieskonen ja Ekku Apo esittivät 1980-luvun lopulla perustamassaan Cortego’s-yhtyeessä englanniksi omia ja lainattuja kappaleita ja esiintyivät muun muassa Tavastia-klubilla. Pöytälaatikkoon kertyi kuitenkin myös suomenkielisiä lauluja, joiden ympärille perustettiin uusi yhtye Mieskone. Yhtye harjoitteli Helsingin Kasarmikadulla ravintola Cantina Westin viereisessä kellarissa, ja ravintolan baarimikkona työskennellyt Maku Siirtola liittyi pian yhtyeen kosketinsoittajaksi. Kun rumpali Ari Ilaskivi lähti Britanniaan opiskelemaan, hänen tilalleen tuli jo Cortego’sissa soittanut Tomppa Frisk.
Pian Mieskoneelle tarjosivat levytyssopimusta sekä Ilkka Vainion Audiovox että monikansallinen Polygram, jolle yhtye sitten tekikin kaksi albumia, ”Voisitko viheltää (1993) ja ”Roosa ja kymmenen muuta (1995). Kolmas albumi Kaislavene (1999) tehtiin Texicalli Records -merkille.
Mieskoneen kolmas single, viheltelyyn kehottava ”Omenapuu” sai paljon soittokertoja etenkin Yleisradion kanavilla, ja esikoisalbumin raidat alkoivat soida myös kaupallisilla kanavilla. Ilkka Mattila arveli Helsingin Sanomissa Mieskoneen alkuaikojen suosion johtuneen lauluista, jotka käsittelivät monille tuttuja kipeitä asioita hauskalla ja kepeällä tavalla: ”Yhtye laulaa mieluummin kaikille yhteisistä elämän ilmiöistä kuin matkustavan keikkaraakin romanttisesta sekavuudesta.” Haastattelussa Juha Mieskone kertoi aina luulleensa kappaleitaan kovin melankolisiksi.
Yhtye osallistui Syksyn Sävel -kilpailuun vuonna 1993 kappaleella ”Sininen mekko”.
Diskografia > Albumit

Voisitko viheltää (1993) (Polygram)
Roosa ja kymmenen muuta (1995) (Polygram)
Kaislavene (2000) (Texicalli Records)
Diskografia > Singlet

”Suru” / ”Tarjoilija” (1992)
”Vihreällä bussilla” / ”Liikemiehen taivas/Yksinäinen” (1993)
”Omenapuu” / ”Tähän tahtiin” (1993)
”Sininen mekko” / ”Se on varmaa” (1993)
”Pienen pojan unelma” (1993)
”Toiseen kiintynyt” / ”Toivelevyt” (1994)
”Roosa ja kahdeksan muuta” / ”Laulu sulle” (1995)
”Kitara” (1995)
”Taivaanrannan maalari” (1996)
”Kukkamekko” (1998)
”Kun seireenit laulaa” (1999)
”Hetket on kultaa” / ”Ruususuu” (1999)
”Erilaisia ihmisiä” (2003)
”Lupaukset” (2006)
”Harhaillaan” (2014)
”Merisuolaa” (2014)
"Nuoruus (kuinka kaipaan sua)" (2024)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mieskone Wikimedia Commonsissa
Mieskone MySpacessa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle
Kreationismi

Tyyppejä
Nuoren Maan kreationismi
Teistinen evoluutio
Uuskreationismi
Vanhan Maan kreationismi
Luomiskertomus
Ensimmäinen Mooseksen kirja
Raamatun luomiskertomus
Luomistiede
Baraminologia
Tulvageologia
Älykäs suunnittelu
Kreationismi ja evoluutio
Kreationismi kouluissa
näytä
keskustele
Osa artikkelisarjaa
Kreationismi eli luomisusko on uskonnollinen oppi, jonka mukaan kaikkeus ja sen elolliset olennot ovat syntyneet luomistapahtumassa. Kreationismilla voidaan suppeimmillaan tarkoittaa nk. nuoren maan kreationismia, laajimmillaan sillä voidaan tarkoittaa uskoa jonkinlaiseen luomistapahtumaan.
Kreationismin lajit

Kreationismin eri lajien luokittelemiseksi on tehty useita yrityksiä. Taulukossa alla on lueteltu erilaisten kreationistien näkemyksiä.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Ihminen | Biologiset lajit | Maapallo | Kaikkeus |
| Nuoren Maan kreationismi | Jumalan luoma. | Jumalan luoma. Makroevoluutiota ei ole. | Alle 10 000 vuoden ikäinen. Maailmanlaajuisen tulvan muokkaama. | Alle 10 000 vuoden ikäinen tai ei ota kantaa muuhun kuin aurinkokunnan ikään. |
| Aukkojen kreationismi | Jumalan luoma. | Jumalan luoma. Makroevoluutiota ei ole. | Tieteen ajoitus. Maailmanlaajuisen tulvan muokkaama. | Tieteen ajoitus. |
| Progressiivinen kreationismi | Jumalan luoma. | Luominen ja evoluutio. Ei yksittäistä yhteistä esivanhempaa. | Tieteen ajoitus. Ei maailmanlaajuista tulvaa. | Tieteen ajoitus. |
| Älykäs suunnittelu | – | Jumalan toiminta jossakin vaiheessa, perusteluna väite palautumattomasta monimutkaisuudesta. | Joidenkin kannattajien mukaan maapallo on Jumalan toiminnan tulosta. | Joidenkin kannattajien mukaan kaikkeus on Jumalan toiminnan tulosta (teleologinen todistus). |
| Teistinen evoluutio | Polveutuneet muiden ihmisapinoiden kanssa yhteisestä esivanhemmasta. | Kehittyneet yhteisestä esivanhemmasta. | Tieteen ajoitus. Ei maailmanlaajuista tulvaa. | Tieteen ajoitus. |
Arvostelu

Kreationismin arvostelijoiden mukaan kreationismi on näennäistiedettä. Heidän mielestään kreationistien väitteet on tehty tukemaan perusteetonta oletusta kaikkeuden luojasta. Euroopan neuvoston päätöslauselman 1580 (vuonna 2007) mukaan kreationistit käyttävät kirjoituksissaan tunnettujen tieteenharjoittajien lausuntoja valikoivasti ja vääristellen. He käyttävät myös niiden tutkijoiden lausuntoja, jotka eivät ole asiantuntijoita asiassa, jonka kreationisti esittää.
Tunnettuja kreationismin julkisia arvostelijoita ovat muun muassa Eugenie Scott, Richard Dawkins ja Massimo Pigliucci Yhdysvalloissa National Center for Science Education on vastustanut kreationistien pyrkimyksiä kieltää evoluution opettaminen kouluissa tai rajoittaa sitä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Aunila, Seija: Kreationismi leviää Suomeen Yle Elävä arkisto.  18.3.2009 / Päivitetty 22.11.2011.
Aiheesta muualla > Kreationismia kannattavia sivustoja

Kreationismi Tieteellinen kreationismi ry. Arkistoitu 29.9.2007. Viitattu 25.7.2007.
Luominen – kreationismia kannattava nettisivusto Luominen ry. Arkistoitu 27.6.2020. Viitattu 21.4.2020.
Taustaa-kirjasarja Kimmo Pälikkö. Arkistoitu 7.12.2009. Viitattu 14.5.2006.
Institute for Creation Research icr.org. (englanniksi)
The True.Origin Archive trueorigin.org. (englanniksi)
Answers in Genesis – Creation, Evolution, Christian Apologetics answersingenesis.org. (englanniksi)
Center for Science and Culture Discovery Institute. (englanniksi)
Access Research Network. (englanniksi)
Reasons. (englanniksi)
Creation Research Society. (englanniksi)
Kolbecenter. (englanniksi)
Creation Ministries International (englanniksi)
Aiheesta muualla > Kreationismin arvostelua

Risto Selin: Kreationismi. Teoksessa Ihmeellinen maailma: Skeptikon tietosanakirja.  Ursa, 2001.  ISBN 952-5329-19-4
Sampo Marski: Kreationismi – aukkojen tiede. Havina 1/2010.
Talk.Origins. (englanniksi)
Suomi – Isänmaa

| Suomi – Isänmaa> - Suomi Nousee – Kansa Yhdistyy - Isänmaallinen Oikeisto |
| --- | --- |
  
Perustettu:  1993
Lopetti:  2007 (de facto)
Ideologia:  nationalismi
Poliittinen kirjo:  äärioikeisto
Äänenkannattaja:  Kansallinen Rintama (1993–2000)
Kansalliset jäsenyydet:  Kansallinen Liittoneuvosto
Kotisivu:  netti.fi/~iory
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomi – Isänmaa oli lahtelaisen Väinö Kuisman johtama äärioikeistolainen puolue. Järjestö perustettiin vuonna 1993 nimellä Isänmaallinen Oikeisto. Vuosina 2002–2003 se tunnettiin nimellä Suomi Nousee – Kansa Yhdistyy. Vuonna 2006 Matti Järviharjun johtaman Isänmaallisen Kansallis-Liiton ihmiset muodostivat enemmistön yhdistyksen päättävissä elimissä, jolloin puolueen nimi vaihdettiin Suomi – Isänmaasta Suomen Isänmaalliseksi kansanliikkeeksi ja puolue otti käyttöönsä lyhenteen SIK. Tässä yhteydessä Väinö Kuisma halusi irtaantua politiikasta ja hän erosi aiemmin johtamastaan puolueesta.
Isänmaallista Oikeistoa edelsi Kuisman johtama uusnatsistinen Arjalainen Germaaniveljeskunta. IO-nimellä aloittaessaan liike luopui natsisymboleista ja inspiraatiota alettiin hakea suomalaisesta mytologiasta, kuten Kalevalasta. IO:n jätettyä rekisteröintihakemuksen yhdistysrekisteritoimisto pyysi Suojelupoliisilta lausuntoa yhdistyksen taustoista. Vastauksessaan Supo totesi läheiset yhteydet kansallissosialistiseen AGV:hen. IO hyväksyttiin yhdistysrekisteriin elokuussa 1994. Vuonna 1996 IO kertoi AGV:n olleen huumoritempaus.
Isänmaallinen Oikeisto julkaisi Kansallinen Rintama -lehteä (ISSN 1236-8210) vuodesta 1993 alkaen. Vuosina 1995–2000 lehti ilmestyi säännöllisesti kuusi kertaa vuodessa. IO:lla oli toimintaa pääasiassa Lahdessa. Turussa ja Joensuussa puolueen ja paikallisten skinhead-ryhmien välillä oli yhteistyötä. IO:n Turun paikallisosasto järjesti muun muassa White Power -henkisiä konsertteja.
Puoluerekisteri

IO pyrki puoluerekisteriin 1990-luvulla siinä onnistumatta. Tavoite ilmoitettiin jo vuonna 1993 jätetyssä yhdistysrekisterihakemuksessa ja kortteja kerättiin aktiivisesti vuosina 1994–1995 ja uudelleen vuonna 1999. 2000-luvun alussa IO oli mukana Sinivalkoinen puolue -hankkeessa, johon osallistuivat myös Olavi Mäenpään Kansallinen Rintama ja Järviharjun IKL-yhdistys. Projektin epäonnistuttua Kuisma oli hetken Suomen Kansan Sinivalkoisten (ent. KR) puoluesihteeri, mutta hänet erotettiin toukokuussa 2002. Kuisman SNKY merkittiin puoluerekisteriin marraskuussa 2002.
Ohjelma

Puolueen ohjelmaan on kuulunut muun muassa pakolaisvastaisuus, vapaan talouden (markkinavoimien) vastustaminen, suomalaisuuden korostaminen, juutalaisvastaisuus, amerikkalaisvastaisuus, sekä Väinö Kuisman usein korostama juurien ja voiman löytäminen Kalevalasta. Kuisman aikoina jotkut pitivät puoluetta kansallissosialistisena.lähde?
Vaalit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Tulokset
Eduskuntavaalit
| Vuosi | Edustajat | Äänet | Äänet |
| 2003 | 0 | 2 640 | 0,09 % |
Kunnallisvaalit
| Vuosi | Valtuutetut | Äänet | Äänet |
| 2004 | 0 | 337 | 0,01 % |
Europarlamenttivaalit
| Vuosi | Mepit | Äänet | Äänet |
| 2004 | 0 | 1 864 | 0,11 % |
Puolue osallistui eduskunta-, euro- ja kunnallisvaaleihin. Sen ehdokkaita ei valittu eduskuntaan tai valtuustoihin yksissäkään vaaleissa. Maaliskuussa 2005 Suomi – Isänmaa sai kuitenkin ensimmäisen valtuutettunsa, kun hartolalainen Janne Kujala erosi kokoomuksen valtuustoryhmästä muodostaen SI:n ryhmän. Saman vuoden elokuussa Kujala kuitenkin ilmoitti saaneensa työpaikan ulkomailta, ja hän anoi eroa poismuuton vuoksi.
Vuoden 2003 eduskuntavaaleissa SNKY:llä oli oma lista Helsingin, Hämeen, Kymen, Pirkanmaan, Pohjois-Savon ja Uudenmaan vaalipiireissä. Korkeinta kannatus oli Hämeessä (0,4 %). Puolue asetti yhteensä 30 ehdokasta, joiden keski-ikä oli alle 30 vuotta. Ehdokkaista vain yksi oli nainen. Helsingin kaupungin, Hämeen ja Pirkanmaan vaalipiireissä ehdokkaina olivat muun muassa niin sanotut Euran Daltonit eli Koistisen veljekset Lasse, Leevi ja Pekka. Heidän saamansa äänimäärät jäivät vaatimattomiksi. Koististen veljet listaan haki vankilasta puolueen ehdokkaana ollut Seppo Lehto, joka oli itse tuolloin etsintäkuulutettu maksamattomien liikennesakkojen takia.
Kunnallisvaaleissa 2004 Suomi – Isänmaa asetti ehdokkaita viidessä kunnassa (Espoo, Hollola, Lahti, Raisio, Vantaa), joissa sen kannatus oli 0,1–0,3 prosenttia.
Aiheesta muualla

Suomi – Isänmaa -puolueen kotisivut (arkistoitu)
Suomi – Isänmaan ohjelma 2003 (Pohtiva – poliittisten ohjelmien tietovaranto)
SNKY:n ohjelmia (Pohtiva – poliittisten ohjelmien tietovaranto)
Adam Saitijev

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten vapaapaini. Olympialaiset  | Maa:   Venäjä> Miesten vapaapaini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa |  Sydney 2000 |  85 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa |  Ankara 1999 | 76 kg |  |
|  Kultaa |  Teheran 2002 | 84 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa |  Minsk 1999 | 76 kg |  |
|  Kultaa |  Moskova 2006 | 84 kg |  |
|  Pronssia |  Bratislava 1998 | kg |  |
Adam Hamidovitš Saitijev (s. 11. joulukuuta 1977 Hasavjurt, Dagestanin ASNT) on venäläinen entinen vapaapainija, olympiavoittaja ja maailman- sekä euroopanmestari. Kansallisuudeltaan hän on tšetšeeni.
Saitijev lukeutuu yhdessä veljensä Buvaisan kanssa viime vuosien parhaisiin vapaapainijoihin maailmassa. Vuonna 1996 hän muutti veljensä perässä Krasnojarskiin. Seuraavana vuonna hän voitti Venäjän mestaruuden 69 kilogramman sarjassa ja pääsi maajoukkueeseen. Vuonna 1998 hän saavutti maailmancupissa hopeaa ja EM-kisoissa pronssia. 1999 hän voitti 76 kilogramman painoluokassa Venäjän mestaruuden ja saavutti kultaa myös MM- ja EM-kisoissa. Seuraavana vuonna hän voitti kolmannen Venäjän mestaruutensa, tällä kertaa 85 kilon sarjassa. Kultamitalin hän voitti kyseisenä vuonna myös Sydneyn olympialaisista. Kultamitalit hän voitti vielä 2002 MM-kisoista sekä 84-kiloisissa 2006 Moskovan EM-kisoista, jotka jäivät hänen viimeisiksi kansainvälisiksi arvokilpailuikseen.
Saitijev elää ja asuu Krasnojarskissa. Häntä valmensiavat S. Gašimov ja Viktor Aleksejev.
Aiheesta muualla

Profiili FILA:n tietokannassa
Saitijev Venäjän painiliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Video 2006 EM-loppuottelusta[vanhentunut linkki]
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Europeana
Takku (suku)

Takku, myös muodossa Tacku, oli suomalainen suku, joka vaikutti pääsääntöisesti 1400–1800-luvuilla Länsi-Suomen alueella, etenkin Huittisissa. Myöhäiskeskiajan lopulla Takun suku oli Satakunnan varakkaimpia talonpoikaissukuja, mikä johtui erityisesti Sammun kylässä sijainneen Takun talon maa- ja karjatalouden kannattavuudesta. Suvun jäsenet nauttivat myös yleisesti luottamusasemasta, sillä sukuun kuului paljon lauta-, katselmus- ja nimismiehiä, kuten suvun varhaisimpiin edustajiin lukeutuva talonpoika Cnud Takku (1440–1483).
Biografinen Nimikirja mainitsee suvusta muun muassa seuraavaa: ”Tämä suku, jonka jäsenet v. 1750 sanottiin 400 vuoden kuluessa olleen joko pappeja tai kruununpalvelijoita, oli aina isästä poikaan omistanut Takkulan rusthollin Huittisissa.”
Takun suvusta polveutuneisiin jälkeläisiin lukeutui muun muassa Suomen tasavallan presidentti Risto Ryti.
Inka

Inka tarkoittaa seuraavia asioita:
inkat, eteläamerikkalainen intiaanikansa
Inka, naisen nimi
Inka, Jyväskylän yliopiston kehittämä koulutuksen laadun kehittämisen arviointijärjestelmä
Inka, suomalainen nauhatuotteiden valmistaja.
Innovatiiviset kaupungit (INKA), Tekesin ohjelma
Konstan parempi valssi

Konstan parempi valssi on kaustilaisen kansanmuusikon Konsta Jylhän sävelmä vuodelta 1964. Jylhä keksi kertomansa mukaan sävelmän ollessaan risusavotassa.
Konstan paremmasta valssista tuli yksi Konsta Jylhän ja Kaustisen purppuripelimannien suosituimmista kappaleista. Purppuripelimannit levytti sävelmän ensi kerran vuonna 1965. Siitä tehtiin myös laulettu versio, kun Jukka Virtanen kirjoitti sävelmään Konsta Jylhästä kertovan tekstin (alkusanat ”Konstan konsti oli oiva / kokosi soitollansa väen lauantaina...”) ja kappaleen levytti Vesa-Matti Loiri vuonna  1969 Jaakko Salon sovituksena.
Riitta Degerholmin lyhytdokumentti vuodelta 1967 ja Paavo Helistön vuonna 1972 julkaistu Konsta Jylhän elämäkerta ovat myös nimeltään Konstan parempi valssi.
Aiheesta muualla

Kappaleen esitystallenne lyhytdokumentista Konstan parempi valssi (1967), Yle Elävä arkisto (alin video)
Sävelmän nuotti (Arkistoitu – Internet Archive) Kaustisen evankelisen opiston sivustolla (PDF)
Jänisten kaukopartio

| Jänisten kaukopartio> The Long Patrol |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Brian Jacques
Kuvittaja:  Allan Curless
Kansitaiteilija:  Fangorn (Chris Baker) (Iso-Britannia), Troy Howell (Yhdysvallat)
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia, lasten- ja nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  Hutchinson (Iso-Britannia), Philomel (Yhdysvallat)
Julkaistu:  1998
Sivumäärä:  384 (Iso-Britannia), 352 (Yhdysvallat)
ISBN:  ISBN 0-09-176546-3  & ISBN 0-399-23165-X
Suomennos
Suomentaja:  Jukka Itkonen
Kansitaiteilija:  Fangorn (Chris Baker)
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2003
Sivumäärä:  360
ISBN:  ISBN 951-1-18649-3
Sarja: Redwallin taru
Edeltävä:  Jalokivien jäljillä
Seuraava:  Marlfox
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jänisten kaukopartio on brittiläisen fantasiakirjailija Brian Jacquesin Redwallin taru -kirjasarjan kymmenes osa. Se julkaistiin suomeksi vuonna 2003.
Juoni

Nuori jänis Tammeli Formelin-Ruohokumpu, kutsumanimeltään Tami, karkasi Ruohokumpuleiristä yhdessä vanhan oravan Ruusa Ilmanpesän kanssa liittyäkseen maineikkaaseen jänisten kaukopartioon. He kohtasivat majuri Perigord Habile Sinistran johtaman partion. Partio oli etsimässä Riesakki Raivohampaan johtamaa pukarilaumaa Salamandastronin valtiattaren rouva Kreeta Ruususilmän käskystä.
Samaan aikaan Redwallin luostarin etelämuuri oli luhistumassa maaperän pettämisen takia. Myrskyn jälkeen muurin päälle kaatui puu ja muuri sortui. Sen uudelleenrakentamista valvomaan ja luostaria suojaamaan kutsuttiin saukkopäällikkö Kippari joukkoineen. Kaukopartio saapui luostariin mukanaan matkan varrelta löytämänsä mäyränpentu, joka ristittiin Ruusilmaksi Ruusa Ilmanpesän mukaan, joka kuoli pelastaessaan pienokaisen tuholaisten kynsistä.
Riesakki Raivohampaan johtama pukarilauma lähestyi Redwallin luostaria. Rouva Kreeta Ruususilmän johtamana lähti Salamandastronista joukko kaukopartiojäniksiä ja alokkaita. Jänis Mikko Monitakki ja Tami naamioituivat tuholaisiksi, lähtivät pukarileiriin ja ennustivat Riesakille voittoa taistelussa, joka käytäisiin läheisillä kukkuloilla. Taistelussa rouva Kreeta Ruususilmä voitti Riesakin, mutta sokeutui. Hän jäi elämään luostariin Kreeta-äitinä. Tami meni naimisiin jänisparantaja Vuokko Valeriaanan kanssa. Kaukopartio lähti takaisin Salamandastroniin vasta, kun Ruusilma Viisas oli kyllin vanha hallitsemaan sitä.
Sisältö

Ensimmäinen kirja: Karkurialokas
Toinen kirja: Soturit kokoontuvat
Kolmas kirja: Harju
Redwallin taru -sarja
Soturi Matiaksen miekka
Sammalkukkametsän sota
Mattimeo
Mariel, taistelija
Salamandastronin aarre
Urhea Martin
Kellonvalaja
Pahan jälkeläinen
Jalokivien jäljillä
Jänisten kaukopartio
David Bueso

David Bueso Guerrero (s. 5. toukokuuta 1955) on hondurasilainen ammattilaisuransa päättänyt jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edusti maajoukkuetasolla Hondurasia MM-kilpailuissa 1982.
Pitkäpiikkipyrstö

| Pitkäpiikkipyrstö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Orneerot Furnariidae
Suku::  Schoeniophylax  Ridgway, 1909
Laji::  phryganophilus
Kaksiosainen nimi
 Schoeniophylax phryganophilus  (Vieillot, 1817) 

Katso myös
   Pitkäpiikkipyrstö Wikispeciesissä   Pitkäpiikkipyrstö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pitkäpiikkipyrstö, aikaisemmalta nimeltään valkoposkiokapyrstö (Schoeniophylax phryganophilus) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu. Kuten muutkaan orneerot, se ei ole kirkasvärinen, lukuun ottamatta sen krominkeltaista leuanalustaa.
Levinneisyys

Pitkäpiikkipyrstöä tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jalokivien jäljillä

| Jalokivien jäljillä> Pearls of Lutra |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Brian Jacques
Kuvittaja:  Allan Curless
Kansitaiteilija:  Fangorn (Chris Baker) (Iso-Britannia), Troy Howell (Yhdysvallat)
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia, lasten- ja nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  Hutchinson (Iso-Britannia), Philomel (Yhdysvallat)
Julkaistu:  1996
Sivumäärä:  375 (Iso-Britannia), 408 (Yhdysvallat)
ISBN:  ISBN 0-09-176536-6  & ISBN 0-399-22946-9
Suomennos
Suomentaja:  Mika Kivimäki
Kansitaiteilija:  Fangorn (Chris Baker)
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2002
Sivumäärä:  428
ISBN:  ISBN 951-1-18229-3
Sarja: Redwallin taru
Edeltävä:  Pahan jälkeläinen
Seuraava:  Jänisten kaukopartio
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jalokivien jäljillä on brittiläisen fantasiakirjailija Brian Jacquesin Redwallin taru -kirjasarjan 9. osa. Se julkaistiin suomeksi vuonna 2002.
Juoni

Kaukana läntisellä merellä sijaitsee Sampetran saari. Saari näyttää todelliselta paratiisilta. Sitä hallitsee pelottava näätäkeisari Ublaz, jota kutsutaan myös Kiilusilmäksi hänen hypnotisoivan katseensa takia. Hänellä on apunaan atrainrotat ja varaanit. Kaappari kapteeni Conva hyökkäsi Lutran pesueen kimppuun rannikolla Kiilusilmän käskystä. Merirosvot tappoivat pesueen ja varastivat heidän aarteensa Valtameren kyyneleet eli kuusi ruusunpunaista helmeä.
Lutran pesueesta jäi kuitenkin henkiin nuori saukkonaaras Grath Pitkänuoli, joka vannoi kostavansa kaappareille. Lumikot Harmaaviiksi ja Pystykuono varastivat helmet Convalta ja pakenivat. Harmaaviiksi tappoi Pystykuonon ja hoiperteli pahasti haavoittuneena Redwallin luostariin. Siellä hän ystävystyi orava Fermald Ikivanhan kanssa ja kuoltuaan antoi Valtameren kyyneleet hänelle. Keisari Ublaz lähetti helmiä Redwallin luostarista pelottavan varaanikenraalinsa Lask Frildurin ja hänen varaaneitaan sekä merirosvoja. Varaanit kaappasivat luostarin Isä Apotti Durralin sekä nuoren vesimyyrätytön Violan ja vaati helmiä lunnaiksi. Luostarin kronikoitsija Rollo, siilineito Villakko, oravatyttö Cracklyn ja hiiri Piknim seurasivat Fermald Ikivanhan runonmuotoiseksi kirjoittamia arvoituksia, jotka kertoivat helmien olinpaikan, vapauttaakseen apotin ja Violan.
Tuholaiset veivät vankinsa laivalleen Aaltomadolle. Redwallin soturi Martin lähti ajamaan takaa kaappareita mukanaan jänis Rantti, pöllö Untuvasiipi sekä saukkopäällikkö Kippari. Kippari ja Untuvasiipi loukkaantuvat väijytyksessä ja palaavat luostariin. Martin ja Rantti tapaavat P.O.S.S.U.:n (Päästäisten Oma Sammalkukkametsän SissiUnioni) päästäiset ja saukko Grathin. Kaapparit lähtevät kohti Sampetraa. Viola onnistuu pakenemaan laivasta.
Martin, Rantti, Grath ja päästäiset Polku ja Velko lähtevät ajamaan takaa merirosvoja. Matkalla he törmäävät jäävuoreen, tapaavat hylkeitä, jotka johdattavat heidät Valjumi Peräaallon hallitsemalle Melakehän saarelle. Sieltä he lähtevät mukanaan saukko Inbar Tarkkanuoli. Sampetralla on puhjennut kapina keisaria vastaan. Kapinaa johti aluksi Convan veli Barranca, mutta hänen kuoltuaan johtoon nousee kettu Rasconza. Apotin vapautusseurue saapuu Sampetran saarelle ja vapauttavat apotin.
Keisari kuolee Korallikäärmeen puremaan. Martin ystävineen upottaa kaappareiden laivat ja pakenee laivalla, joka nimetään Merikuninkaaksi. Seurueen palattua Sammalkukkametsän seudulle siili Villakko heittää Valtameren kyyneleet mereen. Villakosta tulee luostarin abbedissa.
Sisältö

Ensimmäinen kirja: Kuusi kyyneltä apotille
Toinen kirja: Soturit matkaavat länteen
Kolmas kirja: Kyyneleet vuotavat
Redwallin taru -sarja
Soturi Matiaksen miekka
Sammalkukkametsän sota
Mattimeo
Mariel, taistelija
Salamandastronin aarre
Urhea Martin
Kellonvalaja
Pahan jälkeläinen
Jalokivien jäljillä
Jänisten kaukopartio
Urhea Martin

| Urhea Martin> Martin the Warrior.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Brian Jacques
Kuvittaja:  Gary Chalk
Kansitaiteilija:  Fangorn (Chris Baker) (Iso-Britannia), Troy Howell (Yhdysvallat)
Kieli:  englanti
Genre:  fantasia, lasten- ja nuortenkirjallisuus
Kustantaja:  Hutchinson (Iso-Britannia), Philomel (Yhdysvallat)1993 Otava (suomi)
Sivumäärä:  375 (Iso-Britannia), 376 (Yhdysvallat)
ISBN:  ISBN 0-09-176150-6 & ISBN 0-399-22670-2
Suomennos
Suomentaja:  Mika Kivimäki, runot: Jukka Itkonen
Kansitaiteilija:  Fangorn (Chris Baker)
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2001
Sivumäärä:  399
ISBN:  ISBN 951-1-17023-6
Sarja: Redwallin taru
Edeltävä:  Salamandastronin aarre
Seuraava:  Kellonvalaja
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Urhea Martin on englantilaisen fantasiakirjailija Brian Jacquesin Redwalin taru -kirjasarjan kuudes osa. Se julkaistiin suomeksi vuonna 2001. Kirja kertoo soturi Martinin, joka on yksi Redwallin luostarin perustajista, seikkailusta.