stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Mountain Eagle
Tarina

Elokuva sijoittuu pieneen vuoristokylään Kentuckyn osavaltiossa. J. P. Pettigrewin vaimo menehtyy synnytyksessä ja Pettigrew jää yksin raajarikon poikansa Edwardin kanssa. Pettigrew saa selville, että hänen pojallaan on suhde kylässä työskentelevän opettajan Beatrice Brentin kanssa. Pettigrew ottaa asian puheeksi Beatricen kanssa ja yrittää lähennellä tätä. Beatrice kuitenkin torjuu miehen yrityksen. Edward näkee isänsä lähentelevän Beatricea ja hän päättää lähteä kylästä. Pettigrew raivostuu poikansa lähdöstä sekä Beatricen torjunnasta. Raivon vallassa hän yrittää saada Beatricen pidätetyksi syyttäen tätä siveettömäksi portoksi. Pettigrewn vihamies John Fulton estää tämän aikomukset menemällä Beatricen kanssa naimisiin. He pakenevat Johnin mökille ja rakastuvat. Pian Beatrice saa tietää olevansa raskaana. Pettigrew ei luovuta helpolla ja kostaa Johnille hankkimalla tämän vankilaan kadonneen poikansa Edwardin murhasta.
Vuotta myöhemmin John pakenee vankilasta. Hän yrittää paeta Beatricen ja heidän lapsensa kanssa kylästä, mutta Betaricen yllättävä sairastuminen estää lähdön ja heidän on palattava kylään lääkärin luo. Palattuaan kylään he huomaavat Edwardin tulleen takaisin, jonka vuoksi myös kaikista syytteistä Johnia kohtaan luovutaan. Myöhemmin elokuvassa Pettigrewia ammutaan ja hän haavoittuu eikä näin olleen enää aiheuta ikävyyksiä Johnille tai tämän perheelle.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Nita Naldi  | … |  Beatrice Brent   |
|  Malcolm Keen  | … |  John ”Fearogod” Fulton   |
|  John F. Hamilton  | … |  Edward Pettigrew   |
|  Bernhard Goetzke  | … |  herra Pettigrew   |
|  Ferdinand Martini  | … |     |
Tuotanto

The Mountain Eaglen tuotanto alkoi heti The Pleasure Garden -elokuvan valmistuttua. Pleasure Gardenin tapaan se oli yhteistuotanto saksalaisen Emelka Film Studiosin kanssa. Elokuvan käsikirjoitus perustui tuottaja Michael Balconin apulaisen, Charles Lapsworthin tarinaan. Tarina sijoittui Kentuckyn vuorille, mutta Balcon päätti kuvata sen Tirolissa, koska yhteistyökumppani oli saksalainen ja koska kukaan katsojista ei huomaisi eroa Kentuckyn ja Tirolin välillä. Hitchcock lähetettiin Müncheniin etsimään sopivia ulkokuvauspaikkoja.
Kuvauspaikaksi Hitchcock löysi Obergurglin kylän müncheniläisen kaupan ikkunassa näkemänsä maalauksen perusteella. Hitchcock ei kuitenkaan aavistanut, että sinne olisi kahden tunnin junamatka ja sitten viisituntinen ajomatka pikkuteitä pitkin ja lopuksi vielä monen kilometrin kävelymatka naapurikylästä. Paikka sopi kuitenkin kuvauksiin ja kyläläiset vakuuttivat, että ensilumi satoi siellä aina vasta marraskuun alussa. Se sopi Hitchcockille hyvin, sillä hän halusi kuvata ensin lumettomat kohtaukset ja sen jälkeen lumikohtaukset, joihin tarvittaisiin myös naispääosan esittäjä. Kuvausryhmän palattua Münchenistä takaisin Obergurgliin alkoivat ongelmat: heti ensimmäisenä yönä satoi lunta – kuukautta aikaisemmin kuin normaalisti. Lumikohtaukset oli siis kuvattava ensin, eikä naispääosan esittäjää ollut vielä edes valittu. Balcon palkkasi rooliin nopeasti Nita Naldin, joka oli tullut tunnetuksi vampin roolista Cecil B. DeMillen elokuvassa Kymmenet käskyt (1923). Naldi saapui paikalle suuren diivan elkein – Hitchcockilla oli suuri työ ylipuhua tähti leikkaamaan ylipitkän kyntensä roolin takia. Elokuvan sisäkuvaukset tehtiin Emelkan studiossa Münchenissä loppuvuodesta 1925.
Englannissa elokuva kuitenkin hyllytettiin ja se sai ensi-iltansa vasta Vuokralaisen menestyksen jälkeen syyskuussa 1926.
Aikalaisvastaanotto

The Mountain Eaglesta on tiettävästi säilynyt vain muutama arvostelu. Brittiläinen Kinematograph-elokuvalehti totesi juonen olevan sekava ja epäuskottava. Arvostelijan mukaan näyttelijät olivat kuitenkin erinomaisia. Hitchcockin ohjausta arvostelija piti hyvänä – joskin se oli liian hidastempoinen ja kärsi epäuskottavista juonenkäänteistä. Arvostelija kehui myös Ventimiglian erinomaista kuvausta.
The Bioscope -elokuvalehti puolestaan kehui taitavaa ja joskus jopa mestarillista ohjausta. Samoin arvostelija piti hyvin ohjatuista näyttelijäsuorituksista ja kauniista vuoristomaisemista. Arvostelija mainitsi myös epätavallisen taiteelliset valaistusefektit ja erinomaisen kuvauksen.
Kadonnut elokuva

The Mountain Eagle on Hitchcockin ohjaamista elokuvista ainoa, joka on kadonnut (jollei oteta huomioon keskeneräiseksi jäänyttä Number 13 -elokuvaa). Elokuvasta onkin tullut eräänlainen ”Graalin malja” elokuvahistorioitsijoille. Kriitikot eivät ole vakuuttuneita Hitchcockin omasta arviosta (”erittäin huono elokuva”), sillä Hitchcockilla oli tapana antaa hyvinkin murskaavia lausuntoja varhaisista ohjaustöistään. Elokuvan ei oleteta olevan mestariteos, mutta uskotaan, että se valaisisi Hitchcockin alkuaikojen tyyliä ja saksalaisten elokuvien vaikutusta siihen.
Elokuvaa ei ole tiettävästi esitetty koskaan sen ensi-iltakierroksen jälkeen.  Jopa sen ensi-illasta ei ole täyttä selvyyttä. Varmuudella tiedetään vain, että se sai ensi-illan Saksassa Der Bergadler -nimellä. Tiedot kaupallisesta levityksestä Britanniassa ovat kuitenkin epävarmoja. Elokuvatutkija Jenny Hammerton on esittänyt, elokuva levittäjä olisi saattanut hyllyttää elokuvan, jotta Hitchcockin vastahankittu hyvä maine Vuokralaisen ohjaajana ei vahingoittuisi. Hitchcockin elämäkertoja Donald Spoto (1983) antaa puolestaan ymmärtää, että Hitchcockilla itsellään olisi ollut jotakin tekemistä elokuvan katoamisen kanssa.
Britannian elokuvainstituutti (BFI) aloitti vuonna 1997 kampanjan Hitchcockin kadonneen elokuvan ja 74 muun elokuvan löytämiseksi. Elokuvan metsästys jatkui vielä 2010, kun BFI aloitti rahankeruun Hitchcockin yhdeksän ensimmäisen elokuvan restauroimiseksi. Samalla BFI toivoi, että The Mountain Eagle löytyisi kampanjan ansiosta. BFI toivoo yhä, että elokuva löytyisi väärällä nimellä jostakin Itä-Euroopan arkistosta.
Vuosikymmenien ajan elokuvasta tiedettiin olevan olemassa vain kuusi still-kuvaa. 1990-luvun lopulla Hitchcockin omista arkistoista löytyi lisää still-kuvia elokuvasta ja sen tuotannosta (arviolta 30 still-kuvaa ja 11 valokuvaa kuvauksista). Kuuluisimmassa näistä kuvista nähdään Alfred Hitchcock kameran edessä osoittamassa jotakin ja hänen takanaan istuu Alma Reville.
Aiheesta muualla

The Mountain Eagle Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Harrastajasivustolta löytyy suuri osa siitä, mitä elokuvasta on säilynyt (englanniksi)
British Film Instituten sivu elokuvasta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
The Mountain Eagle Silent Era -sivustolla (englanniksi)
The Mountain Eagle -elokuvan kuvaukset. Alfred Hitchcock etuoikealla ja hänen takanaan Alma Reville. Kameran takana on todennäköisesti kuvaaja Ventimiglia.
Lucifer Rising

Lucifer Rising on Kenneth Angerin ohjaama okkulttinen lyhytelokuva vuodelta 1972. Ensi-iltansa elokuva sai kuitenkin vasta vuonna 1980. Elokuvassa esiintyvät muun muassa Anger itse, Chris Jagger, Marianne Faithfull, Jimmy Page, Donald Cammell ja myöhemmin murhasta elinkautista istumaan päätynyt Bobby BeauSoleil.
Historia

Anger sai jo vuonna 1966 vision, jonka perusteella hän halusi tehdä elokuvan tulossa olevasta Vesimiehen ajasta – uudesta ajasta (new age), jolloin nuoret heittävät vanhempiensa estot pois ja "eläisivät piilotajuntansa kahlitsemattomien oikkujen mukaan". Angeria innoitti myös Aleister Crowley, crowleylainen filosofia "Tahtosi mukaan tulee sinun tekemän" ja etenkin tämän runo "Hymn to Lucifer" ("Ilon avain on tottelemattomuus"). Elokuvassa egyptiläiset jumalat kutsuvat enkeli Luciferin tuomaan maan päälle uuden okkultismin ajan.
Historia > Vuodet 1966–67 San Franciscossa

Anger oli kuin kotonaan alakulttuurien parissa. Hän asui vuonna 1966 Fulton Streetillä San Franciscon Haight-Ashburyn reunamilla. The Haight oli tunnettu kaupungin hippimeiningin keskuksena. Angerin ensimmäinen valinta elokuvansa Luciferiksi oli hippiperheen viisivuotias poika, joka tunnettiin nimellä Godot. Ennen kuin kuvaukset ehtivät alkaa, Godot putosi kattoikkunan läpi ja menetti henkensä.
Fulton Streetin talossa, joka tunnettiin nimellä "Venäjän suurlähetystö", ramppasi sekalaista sakkia. Yksi vieraista oli uransa nuorisorikollisena aloittanut estoton, lahjakas muusikko Bobby BeauSoleil, johon Anger ihastui. BeauSoleil (kokonimeltään Robert Kenneth "Bobby" BeauSoleil) oli näyttävän näköinen nuorukainen, joka pukeutui muun muassa silinterihattuun ja nahkahousuihin. Anger tunsi löytäneensä Luciferinsa, ja pyysi Bobby BeauSoleil'ta mukaan elokuvaan. BeauSoleil jakoi Angerin kanssa Fulton Streetin asunnon, ja sai tutustua elokuvaajan laajaan kirjastoon. BeauSoleil suostui Luciferiksi, ja lupautui myös säveltämään elokuvan musiikin. Elokuvan soundtrackia varten Anger kokosi yhtyeen, the Magick Powerhouse of Oz, jossa BeauSoleil soitti soolokitaraa.
Jo seuraavana vuonna Anger ja BeauSoleil päätyivät epäsopuun, ja Anger langettamaan kirouksen BeauSoleil'n ylle. Beausoleil'n bändillä oli keikka sanfranciscolaisessa the Straight Theatressa. Anger tuli mukaan viime hetkillä, ja esityksen nimeksi tuli the Equinox of the Gods. Anger hankki laitteistoa valoshowta varten, ja aikoi esittää musiikin, valojen ja taustalle heijastettujen elokuvanpätkien kera syyspäiväntasauksen rituaalin. Crowleyn teosta the Equinox of the Gods oli ennakkoon luettu nauhalle, joka sitten pyöri esityksen taustalla. Esityksessä Anger oli pukeutunut näyttävään kaapuun ja viipotti ympäriinsä kiljuen maagisia loitsuja, viuhtoen sauvalla ja heiluttaen kädessään hakaristilippua. Kesken kaiken taustanauha katkesi. Yleisö ei kiinnittänyt asiaan sen kummemmin huomiota, mutta Anger tunsi itsensä nolatuksi. Anger kiivastui, ja hän ja BeauSoleil alkoivat syytellä toisiaan. Tapahtumat päätyivät filmille. Seuraavana päivänä Anger palasi kiroamaan paitsi teatterin, myös Bobby BeauSoleil'n. Bobby ei moisesta piitannut, mutta hän pakkasi tavaransa autoon ja lähti Angerin asunnolta. Kun BeauSoleil häipyi, vei hän väitetysti mukanaan kuvauslaitteistoa ja puoli kilometriä jo kuvattua Lucifer Rising -elokuvaa. Beausoleil, joka oli tekemisissä Charles Mansonin "Perheen" kanssa mm. yhteisen ystävän Dennis Wilsonin kautta, kertoi Angerille antaneensa filmin Mansonille. Filmin saisi takaisin vain lunnaita vastaan. Angerin oli pantava Lucifer Rising joksikin aikaa jäihin.
Historia > Elokuvamusiikki 1976– Bobby BeauSoleil'n versio

Tällä välin Bobby BeauSoleil oli päätynyt ensin moottoripyöräjengiin ("Halusin vapautta, ja minulla oli bikereista aika väärä mielikuva") ja sitten tekemisiin  Charles Mansonin ryhmän kanssa. BeauSoleil joutui vaikeuksiin ja tuomittiin vuonna 1970 kuolemaan musiikinopettaja Gary Hinmanin raa'asta murhasta. Hinmanin murha oli alkusoitto Mansonin "Perheen" Tate/LaBianca-murhille. Kalifornian osavaltio poisti kuolemanrangaistuksen vuonna 1972, ja näin BeauSoleilin tuomio muuttui elinkautiseksi vankeudeksi. Anger sanoin hän otti BeauSoleiliin yhteyttä 1976 ja pyysi tätä tekemään elokuvan soundtrackin Pagen sijaan. BeauSoleil'n version mukaan hän oli aloitteen tekijä ja sai Angerin ottamaan yhteyttä, jotta hän saisi vankilaan musiikin tekoon tarvittavan varustuksen. Joka tapauksessa BeauSoleil suostui säveltämään soundtrackin, eikä antanut kaltereiden estää luovaa toimintaa. Anger pääsi näyttämään elokuvan Bobbylle vankilaan ja antoi tälle ajoitusmonisteen. Kuten Jimmy Pagelle, Anger antoi myös Bobbylle vapaat kädet luoda musiikkia oman mielensä mukaan. BeauSoleil kertoo nähneensä elokuvan kahdesti ja säveltäneensä sitten sen mukaan, mitä elokuvasta muisti. "Ei paras toimintatapa, mutta oikeasti musiikki ja elokuva lomittuivat toisiinsa oikein hyvin. Musiikkiraidasta tuli noin 46 minuuttia pitkä, eikä Anger käyttänyt sitä kokonaan".
Vaikka BeauSoleil sävelsi rajoitetuissa olosuhteissa, tuli teoksesta kaunis ja majesteettinen ja myös itsenäinen taideteos, jossa rock ja orkestraaliset elementit sulautuvat saumattomasti yhteen. Sekä Pagen että BeauSoleil'n sävellyksiä yhdistää ambientti syntetisaattoritunnelmointi ja seremoniallinen trumpettisoundi. Mutta erikoista kyllä BeauSoleil'n tuotos on enemmän rock-orientoitunut ja kitaravetoisempi.
Ensi-ilta

Ensi-iltansa elokuva sai vasta vuonna 1980 Whitney Museumissa New Yorkissa. Kohtalo oli jälleen kulkenut merkillisiä polkuja. Aiemmin samana vuonna Anger oli ollut kuvaamassa Havaijilla. Häntä oli lähestynyt outo nuorukainen, joka ojensi hänelle kourallisen luoteja sanoen "Nämä ovat John Lennonille". Kun Anger sitten valmisteli elokuvan ensi-iltaa New Yorkissa, sama nuorukainen ampui Lennonin tämän kotitalon lähellä. Ensi-ilta koitti vain neljä päivää Lennonin murhan jälkeen. Ensi-illassa Angerin sanottiin olleen selvästi uupuneen ja alakuloisen näköinen.
Elokuvan merkityksestä

Kenneth Angerin näkemys Luciferista ei ole raamatullinen Saatana, Lucifer on ennemmin myyttinen Valontuoja, joka toimii uuden ajan (new age) airuena. Elokuvasta ei löydy saatanallisuutta, vaan elokuva on täysin symbolistinen ja ritualistinen ja ammenttaa aineksia hartaammasta näkökulmasta okkultismiin ja mytologiaan. Angerin ihailema Aleister Crowley piti Egyptin auringonjumala Horusta uuden aikakauden jumalana, joka symboloi Valontuojaa. Sama ajatus esiintyi myös okkulttisilla ryhmillä, kuten  Golden Dawn tai druidit, joihin Crowley tutustui. Tämän uuden ajan merkit Anger näki vuonna 1966 San Franciscossa, ennen kuin Flower Power meni piloille.
Sekä Bobby BeauSoleil että Jimmy Page jakavat Kenneth Angerin näkemyksen siitä, mistä Lucifer Rising -elokuvassa oikein on kyse. "Kenneth näki nuorisokulttuurin Horuksen aikakauden esiintulona, aikana jona Isiksen ja Osiriksen aika muuttuu heidän lapsensa Horuksen ajaksi", toteaa BeauSoleil. "Minun oli tarkoitus ilmentää elokuvassa tätä. Jos yrittää löytää elokuvasta tarinan, hukkaa koko sen idean". Page selittää, että elokuvan hahmot kertovat uskonnon evoluutiosta. BeauSoleil'n mukaan langenneen enkelin tarina jatkuu: "Lucifer Rising kuvaa korotusta takaisin taivaaseen ja sovinnon tekoa rakkaimpien kanssa". BeauSoleil itse on kuin elävä esimerkki tästä vertauksesta. Vuonna 1981 BeauSoleil totesi haastattelussa: "Sydämeni murtuu ajatuksesta, että Gary Hinmanin surmaaminen teki tyhjiksi kaikki luovat saavutukseni". BeauSoleil on yrittänyt hyvittää tekoaan olemalla mallikelpoinen vanki ja omistautumalla sekä opetus- että taiteelliselle työlle.
Elokuvan merkityksestä > Elokuvan "kirous"

"Kun lähdetään siitä, että elokuva on merkitykseltään harras, eikä palvo pimeitä voimia, niin miksi synkkyys tuntuu ympäröivän elokuvaa?", kysyy Guitar World -lehden toimittaja Christopher Knowles. Sen kanssa kosketuksissa olleille ihmisille tapahtui kaikkea ikävää: Bobby BeauSoleil joutui vankilaan murhasta, Marianne Faithfull sortui pian elokuvanteon jälkeen täyteen heroiiniaddiktioon, Donald Cammell kärsi masennuksesta ja päätyi itsemurhaan, Mick Jagger ja Altamont, Jimmy Pagen yhtyeen koettelemukset ja loppu (laulaja Robert Plantin poika menehtyi sairauteen ja rumpali kuoli). Page itse piti naurettavina väitteitä siitä, että Kenneth Angerillä olisi vahingollisia maagisia voimia, vaikka hän olisikin langettanut kirouksen BeauSoleil'n tai Pagen ylle. "Anger saa vahinkoa aikaan ainoastaan avaamalla suunsa", Page totesi asiasta kysyttäessä. Ehkä elokuvan epäonni oli vain siinä, että sen suuri innoittaja oli pahamaineisena pidetty Aleister Crowley, modernin okkultismin ehkä vaikutusvaltaisin hahmo. Crowleyyn perehtynyt kirjailija Gary Valentine Lachman ei pidä Crowleyn vaikutusvaltaista asemaa okkultismissa hyvänä asiana. Hänen näkemyksensä mukaan Crowley oli henkisesti kehittymätön, äärettömän itsekäs, eikä kyennyt ottamaan huomioon toisia ihmisiä tai tekojensa seurauksia. "Crowleyllä oli kyllä huomattava tahdonvoima, mutta on toinen asia saiko hän sillä aikaan mitään arvokasta tai kestävää. Suuren yleisön kannalta on valitettavaa, että magia ja okkultismi yhdistetään juuri Crowleyyn."
Esiintyjät

Kenneth Anger – maagi
Bobby BeauSoleil – esittää itseään
Donald Cammell – Osiris
Marianne Faithfull – Lilith
Myriam Gibril – Isis
Leslie Huggins – Lucifer
Chris Jagger – keltapaitainen mies
Jimmy Page – Paljastuksen steelaa (Ankh-ef-en-Khonsun steela) pitelevä mies
Aiheesta muualla

Lucifer Rising Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Lucifer Rising Internet Movie Databasessa – (imdb.com) (englanniksi)
Kenneth Anger: Lucifer Rising, (1972) – (youtube.com) (espanjaksi), (englanniksi)
Bobby Beausoleil: Lucifer Rising (full album) – (youtube.com) (englanniksi)
Jimmy Page: Lucifer Rising and Other Sound Tracks – (youtube.com) (englanniksi)
"Venäjän suurlähetystön" talo The Haightissa, San Franciscossa. Anger asui talossa vuosina 1966–67
Mukutus

Mukutus on kajaanilainen yhtye, joka perustettiin 1985. .
Kokoonpano

Tapani Komulainen (laulu, conga, tamburiini, ym.)
Ari Turpeinen (busuki, laulu)
Kari Räty (bassokitara, laulu, ym.)
Olli Tuomainen (saksofoni, banjo, mandoliini, kitara, melodika, huilu)
Ari Jauhiainen (kitara, laulu)
Pentti Tolvanen (rummut)
Tuotanto

Kainuu-Suite - kasetti-EP, 1989
Kalma - Kajaanilaisia alkukantaisluonnollisia musiikkiaineksia - kokoelma LP, 1990
Runoja ja ajatuksia - kirja, 1992
Äänitalli - CD/kasetti, 1994
Aiheesta muualla

Mukutus-yhtyeen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Loir

| Loir |
| --- | --- |
 Loir Lavardinissa Loir-et-Cherin departementissa
Alkulähde:  Champrond-en-Gâtine  48°22′54″N, 1°03′53″E
Laskupaikka:  Bec du Loir, Briollay/Écouflant  47°33′29″N, 0°31′38″W
Maat:  Ranska
Pituus:  318,5 km
Alkulähteen korkeus:  263 m
Virtaama:  32,2 m³/s
Valuma-alue:  8294 km²
 Loir kartalla
Loir (ääntyy [​lwaʁ], suomalaisittain "luaar") on joki luoteis-Ranskassa. Se kulkee Centre-Val de Loiren ja Pays de la Loiren alueiden sekä Eure-et-Loirin, Loir-et-Cherin, Maine-et-Loiren ja Sarthen departementtien kautta. Loir on Sarthen suurin sivujoki ja laskee Sartheen lähellä kohtaa, jossa se ja Mayenne yhtyvät Maine-joeksi. Näin ollen Loir kuuluu Loiren vesistöalueeseen.
Maantiede

Loir on 318,5 kilometriä pitkä. Se alkaa Perchen alueelta Saint-Émanin kunnasta, Eure-et-Loirin departementista ja kulkee suuren osan matkastaan tämän alueen etelälaitaa pitkin laskien lopulta Sartheen Angersin pohjoispuolella Maine-et-Loiren departementissa.
Aikaisemmin Loirin katsottiin alkavan Chaprond-en-Gâtinesta, mutta vuonna 1801 määriteltiin Cernayn lampi Illiersin kantonissa Loirin alkukohdaksi. Sellaisena sitä pidettiin, kunnes vuonna 1858 yleisesikuntaupseeri Pondra ilmoitti arkeologisen seuran julkaisussa, että tämä lampi oli hävinnyt. Sen jälkeen Loirin on katsottu alkavan Saint-Émanin lammikosta läheltä Illiers-Combraytä.
Loir laskee Sartheen vasemmalta lähellä kohtaa, jossa viimeksi mainittu yhtyy Mayennen kanssa lyhyeksi Maine-joeksi.
Maantiede > Departementit ja tärkeimmät kaupungit

Loir kulkee neljän departementin ja 97 kunnan kautta. Idässä sen valuma-aluetta rajoittavat Perchen kukkulat. Keskeltä Eure-et-Loirin departementtia se virtaa tämän departementin eteläosiin, jatkuu Loir-et-Cherin pohjoisosien ja Sarthen departementin eteläosien kautta päätyen lopulta Maine-et-Loiren departementin pohjoisosiin.
Maantiede > Departementit ja tärkeimmät kaupungit > Eure-et-Loir

Eure-et-Loirin departementissa Loir kulkee seuraavien 29 kunnan kautta, jotka on tässä lueteltu aakkosjärjestyksessä:.
Alluyes, Autheuil, Bonneval, Cernay, Champrond-en-Gâtine (source), Charonville, Châteaudun, Les Châtelliers-Notre-Dame, Cloyes-sur-le-Loir, Les Corvées-les-Yys, Donnemain-Saint-Mamès, Douy, Illiers-Combray, Magny, Marboué, Marchéville, Montboissier, Montigny-le-Gannelon, Romilly-sur-Aigre, Saint-Avit-les-Guespières, Saint-Christophe, Saint-Denis-les-Ponts, Saint-Denis-les-Puits, Saint-Éman, Saint-Hilaire-sur-Yerre, Saint-Maur-sur-le-Loir, Saumeray, Le Thieulin, Villebon.
Kuvia Loir-joelta Eure-et-Loirin departementissa virran suunnan mukaisessa järjestyksessä
Loir Saumerayssä sillalta nähtynä
Alluyesin linna Loirin Le Loir alimente les douves du château féodal d'Alluyes.
Loir kanavoidussa uomassa Bonnevalissa.
Châteaudunin linna Loirin varrella
Saint-Denis-les-Ponts
Montigny-le-Gannelonin linna Loirin varrella.
Maantiede > Departementit ja tärkeimmät kaupungit > Loir-et-Cher

Loir-et-Cherin departementissa Loir kulkee seuraavien kuntien kautta:
Areines, Artins, Brevainville, Couture-sur-Loir, Fréteval, Lavardin, Les Roches-l'Évêque, Lignières, Lisle, Mazangé, Meslay, Montoire-sur-le-Loir, Morée, Naveil, Pezou, Saint-Firmin-des-Prés, Saint-Hilaire-la-Gravelle, Saint-Jacques-des-Guérets, Saint-Jean-Froidmentel ; Saint-Martin-des-Bois, Saint-Ouen, Tréhet, Villiers-sur-Loir, Vendôme, Thoré-la-Rochette.
Kuvia Loir-joelta Loir-et-Cherin departementissa virran suunnan mukaisessa järjestyksessä
Sulku Loir-joessa Frétevalissa.
Loir Vendômessa. Taustalla Pyhän Kolminaisuuden kirkko.
Loir nähtynä Montrieux'n sillalta Naveilissa
Loirin ylittävä silta Montoire-sur-le-Loirissa
Maantiede > Departementit ja tärkeimmät kaupungit > Sarthe

Sarthen departementissa Loir kulkee seuraavien kuntien kautta:
Poncé-sur-le-Loir, Ruillé-sur-Loir, La Chartre-sur-le-Loir, Lhomme, Chahaignes, Marçon, Dissay-sous-Courcillon, Château-du-Loir, Vaas, Le Lude, La Flèche.
Kuvia Loir-joelta Sarthen departementissa virran suunnan mukaisessa järjestyksessä
Maantiesilta La Chapelle-aux-Choux'ssa.
Loir kulkee Le Luden halki.
Mervén mylly Luché-Pringé.
Loir La Flèchessä. Joen varrella mylly, Moulin des Quatre Saisons.
Maantiede > Departementit ja tärkeimmät kaupungit > Maine-et-Loire

Maine-et-Loiren departementissa Loir kulkee seuraavien kuntien kautta:
Durtal, Huillé-Lézigné, Seiches-sur-le-Loir, Corzé, Villevêque, Soucelles, Briollay.
Maantiede > Valuma-alue

Eri lähteissä ilmoitetaan Loirin valuma-alueelle eri suuruisia pinta-aloja, jotka vaihtelevat 7920 km2:sta (Banque Hydro) 8294 km2:iin (Sandre).
La surface du bassin versant varie, selon les sources, de (norjaksi) (Banque Hydro) à (norjaksi) (Sandre).
Sivujoet

Loirin tärkeimmät sivujoet sen yläjuoksulta alajuoksulle lueteltuina, niiden pituudet sekä paikkakunnat, joilla ne laskevat Loiriin, ovat:
Thironne (oikealta), 26 km, Illiers-Combrayssä
Foussarde (oikealta), tulee Frazén kapeasta laaksosta, 30,6 km, Mézières-au-Perchessä
vallée de Paray (vasemmalta), 24,9 km, à Montboissier'ssa
Ozanne (oikealta), 44 km, 1 kilometrin päässä Bonnevalista
Conie (vasemmalta), 32,4 km, 1 km ennen Marbouéta (Bonnevalin ja Châteaudunin välissä)
Yerre (oikealta), 48,7 km, Saint-Hilaire-sur-Yerressä
Egvonne (oikealta), 24,2 km, Cloyes-sur-le-Loirissa
Aigre (vasemmalta), 30,8 km, Romilly-sur-Aigressa
Baignon (vasemmalta), 27 km
Gratteloup (oikealta), 17,1 km
Réveillon (vasemmalta), 20,3 km
Houzée (vasemmalta), 20,8 km,
Boulon (oikealta), 23,6 km, Thoré-la-Rochettessa
Brisse (vasemmalta), 14 km, Thoré-la-Rochettessa
Cendrine (vasemmalta), 11,5 km, Montoire-sur-le-Loirin ja Couture-sur-Loirin välissä
Braye (oikealta), 75,1 km, Sougén ja Couture-sur-Loirin välissä; sen sivujokia ovat:
Couetron (vasemmalta), 16.9 km
Anille (oikealta), 27.3 km
Tusson (oikealta), 32.6 km
Veuve (oikealta), 26.2 km, Lhommen ja Chahaignesin välissä lähellä La Chartre-sur-le-Loiria
Étangsort (Veuven sivujoki, vasemmalta), 25,4 km
Dême (vasemmalta), 32,7 km
Dinan (oikealta) 17,3 km
Yre (oikealta), 17,8 km,  à Montabonissa
Escotais (vasemmalta), 23,6 km
Fare (vasemmalta), 37,7 km, Saint-Germain-d'Arcéssa
Maulne (vasemmalta), ennen nimeltään Meaulnes, 29,5 km, La Chapelle-aux-Choux'ssa hieman Le Ludestä ylävirtaan
Marconne (vasemmalta), 20,9 km, Le Ludessä
Aune (oikealta), 29.9 km, hieman ennen Luché-Pringétä
Casseau (Aunen sivujoki, oikealta), 13.9 km
Argance (oikealta), 19.7 km.
Vesistöjärjestelyjen kannalta tärkeimpiä näistä ovat olleet Thironne, Foussarde, Ozanne, Conie, Yerre, Aigre, Braye, Veuve, Dème, Fare tai Long, Maulne ja Aune.