stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Munkkiniemen kartano (kirja)

| Munkkiniemen kartano  Maaseudun aristokraattiasunnosta Koneen kaupunkikonttoriksi |
| --- | --- |
 Kannan kuvassa Adolf Israel August Plantinin maalaus Munkkiniemen kartano, 1855.
Kirjailija:  Alex Snellman, Anna Ripatti
Kuvittaja:  (arkistokuvitus)
Kansitaiteilija:  Adolf Israel August Plantin (1824–1880) (maalaus)
Kieli:  suomi
Genre:  historia
Kustantaja:  Kone Oyj
Julkaistu:  2015
Ulkoasu:  sid.
Sivumäärä:  215
ISBN:  978-952-93-5809-0
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Munkkiniemen kartano – Maaseudun aristokraattiasunnosta Koneen kaupunkikonttoriksi on Kone Oyj:n vuonna 2015 julkaisema teos, joka esittelee Munkkiniemen kartanon historiaa. Tekstin ovat kirjoittaneet Alex Snellman ja Anna Ripatti.
Teos keskittyy erityisesti niihin 200 vuoteen, jolloin nykyinen päärakennus on ollut olemassa. Kartanon perustaminen ajoitetaan vuoteen 1614, jolloin baltiansaksalainen Gerd von Schütz (Skytte) sai Munkkiniemessä olleet neljä tilaa haltuunsa, joskin tilat säilyivät vielä erillisinä.
Kirja jakautuu lukuihin omistajien ja päärakennuksen käytön mukaan. Antti Herlin on kirjoittanut siihen esipuheen. Historiikissa käydään lyhyesti läpi Munkkiniemen historiaa ja aikaa ennen nykyistä päärakennusta. Sen jälkeen on ensin vuorossa tilan siirtyminen hollantilaisperäisen Mattheiszenin suvun jäsenen Thomas Mattheiszenin haltuun 1744. Aatelittomana hän sai tilan haltuunsa siksi, että tila ei enää ollut säteri vaan säteriratsutila, jonka isäntä voi olla talonpoikakin. Hänen leskensä aikana tilasta tuli periytyvää omaisuutta. Päärakennuksen rakennutti heidän pojanpoikansa Gustaf Adolf Mattheiszen. Muista rakennuksista ainoa säilynyt on viljamakasiinina ollut torni, joka muutettiin 1932 asuinkäyttöön.
Kirjassa kerrotaan myös elokuvan Katariina ja Munkkiniemen kreivi taustoista. Elokuva kuvattiin Herttoniemen kartanossa, sillä Munkkiniemessä asui useita perheitä vuokralla. Elokuvalla on kuitenkin voinut olla osansa siihen, että kartanon säilyttämistä vaadittiin sodan jälkeisen purku-uhan aikana hyvin voimakkaasti.
Kartano siirtyi Koneen omistukseen 1965. Koneen aikaa kartanossa käsittelee luku Koneen kausi. Rakennus peruskorjattiin ennen sen käyttöönottoa pääkonttoriksi 1967. Peruskorjauksista 1960-luvulla tehtyä käsitellään lyhyesti, sen sijaan 2010-luvulla tehtyä korjausta kirjassa ei käsitellä. Kirja syntyi 2010-luvulla peruskorjauksen valmistuttua..
Kirjan kuvituksena on runsaasti maalauksia, piirroksia, valokuvia ja arkkitehtipiirustuksia. Lopussa on lähteet ja viitteet.
José Manuel Esnal

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: José Manuel Esnal Pardo
Syntymäaika: 25. maaliskuuta 1950 (ikä 74)
Syntymäpaikka: Balmaseda, Baskimaa, Espanja
Lempinimi: Mané
Valmennusura
1979–1981 1980–1981 1980–1982 1982–1984 1984–1985 1985–1987 1987–1988 1988–1995 1995–1996 1996–1997 1997–2003 2005–2006 2006–2007 2008–2009:  Balmaseda CF  Baskimaan maajoukkue  Barakaldo CF  Sestao River Club  Deportivo Alavés  UE Figueres  Baskimaan maajoukkue  UE Lleida  RCD Mallorca  Levante UD  Deportivo Alavés  Levante UD  Athletic Bilbao  RCD Espanyol
José Manuel Esnal (s. 25. maaliskuuta 1950) on espanjalainen baskijalkapallovalmentaja. Viimeksi hän on valmentanut Espanjan pääsarjajoukkue RCD Espanyolia.
Ura valmentajana

Manéna tunnettu José Manuel Esnal on tehnyt pitkän uran espanjalaisessa jalkapallossa. Hän aloitti 1979 piskuisen Balmasedan peräsimessä. Hän valmensi piskuisia seuroja läpi 1980-luvun toimien myös kahteen otteeseen Baskimaan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. 1988 hän siirtyi UE Lleidan päävalmentajaksi. Katalonialaisseurassa Mané teki lopullisen läpimurtonsa valmentajana nostaen seuran Primera Divisióniin kauden 1992/93 päätteeksi. Ensimmäinen pääsarjakausi ei ollut Lleidalle helppo, vaikka kauteen mahtuikin loisteliaat voitot FC Barcelonasta Camp Noulla sekä Real Madridista kotikentällä. Nämäkään voitot eivät kuitenkaan riittäneet, vaan UE Lleida putosi kauden jälkeen takaisin Segunda Divisióniin. Mané jatkoi vielä kauden 1994/95 Lleidan valmentajana ja kausi toi Segundan kolmossijan, mutta nousukarsinnoissa Sporting Gijón vei pidemmän korren.
Hän jätti Lleidan seitsemän kauden jälkeen ja luotsasi kaudella 1995/96 RCD Mallorcaa ja 1996/97 Levantea ilman suurempaa menestystä. 1997 hän siirtyi Deportivo Alavésin peräsimeen. Kausi 1997/98 oli menestyksekäs ja päättyi Segundan voittoon ja nousuun pääsarjaan. Kaudella 1997/98 Alavés eteni myös Copa del Reyssä aina välieriin saakka pudottaen matkalla mm. Real Madridin ja Deportivo de La Coruñan. Välierissä tappio tuli Manén ex-seura Mallorcalle. Ensimmäinen kausi Primerassa toi kuudennentoista sijan, mikä oli pettymys. Mané kuitenkin sai jatkaa ja kaudella 1999/00 hän johdatti seuran sensaatiomaisesti kuudenneksi ja UEFA Cupiin.
Kaudella 2000/01 Alavés eteni UEFA Cupissa aina finaaliin saakka. Matkalla finaaliin seura pudotti jatkosta muun muassa FC Internazionale Milanon ja 1. FC Kaiserslauternin. Loppuottelussa vastaan asettunut Liverpool FC oli kuitenkin lopulta liikaa sensaatiomaiselle Alavésille. Tosin helpolla joukkue ei nahkaansa myynyt, vaan nousi 2–0 tappioasemasta aina 4–4 tasatilanteeseen sakka. Lopulta jatkoajalla tullut oma maali upotti Alavésin ja Manén sensaatiomaisen kauden. Myös Primerassa kausi oli hieno ja joukkue oli seitsemäs. Kausi 2002/03 ei kuitenkaan sujunut enää yhtä ruusuisesti ja lopulta Alavés putosi Segundaan ja Mané jätti seuran.
2005 Mané palasi valmennustehtäviin ja luotsasi Levanten Segundan kolmoseksi ja sitä kautta Primeraan kauden 2005/06 päätteeksi. Hän ei kuitenkaan jatkanut seurassa kauden jälkeen.
Marraskuussa 2006 Mané siirtyi Athletic Bilbaon peräsimeen Félix Sarriugarten potkujen jälkeen. Vaikea kausi päättyi lopulta Primerassa seitsemänteentoista sijaan ja sarjapaikka säilyi vain vaivoin. Mané sai kauden jälkeen tehdä tilaa Joaquín Caparrósille.
Joulukuun alussa 2008 Mané palasi kentän laidalle, kun Primerassa häntäpäähän vajonnut RCD Espanyol palkkasi hänet uudeksi päävalmentajakseen. Mané ei kuitenkaan onnistunut nostamaan Espanyolia sarjan häntäpäästä ja täten joukkueenjohto ilmoitti 20. tammikuuta 2009, että Mané ei jatka joukkueen päävalmentajana ja hänet korvaa Mauricio Pochettino.
Ura valmentajana > Meriitit valmentajana

UEFA Cupin hopeaa: 2001
Segunda División (2): 1993, 1998
Pronssia (2): 1995, 2006
Ciutat de Lleida Trophy (2): 1992, 1994
Segunda División B: 1990
Copa Catalunyan hopeaa (2): 1992, 1999
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Bernd Schuster | Levanten päävalmentaja 2005–2006 | Seuraaja: Juan Ramón López Caro |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Félix Sarriugarte | Athletic Bilbaon päävalmentaja 11/2006–2007 | Seuraaja: Joaquín Caparrós |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Edeltäjä: Tintín Márquez | RCD Espanyolin päävalmentaja 12/2008–1/2009 | Seuraaja: Mauricio Pochettino |
Aiheesta muualla

Manager of the Year 2000-01 (englanniksi)
Mireia García

Mireia García Sánchez (s. 31. heinäkuuta 1981, Viladecans, Katalonia) on entinen espanjalainen uimari, joka osallistui kotimaansa riveissä Kesäolympialaisiin 2000. Ennen olympialaisia hän oli voittanut pronssia 200 metrin perhosuinnissa pitkän radan EM-kilpailuissa 2000 Helsingissä.
Musiikkivuosi 1982

Musiikkivuosi 1982 käsittelee vuoden 1982 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Julkaisuja

Deutsch Amerikanische Freundschaftin albumi Für immer julkaistiin
A Flock of Seagullsin esikoisalbumi A Flock of Seagulls julkaistiin
Billy Idolin esikoisalbumi Billy Idol julkaistiin
Michael Jacksonin albumi Thriller julkaistiin
Evelyn ”Champagne” Kingin albumi Get Loose julkaistiin
Missing Personsin esikoisalbumi Spring Session M julkaistiin
Iron Maidenin albumi The Number Of The Beast julkaistiin
Kilpailuja

Eurovision laulukilpailu 1982
Jussi Kukkonen

Johannes (Jussi) Kukkonen (26. maaliskuuta 1892 Suonenjoki – 24. elokuuta 1955 Kajaani) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija, joka toimi vuosina 1919–1954 Kainuun Sanomien päätoimittajana.
Jussi Kukkosen vanhemmat olivat myymälänhoitaja Juho Kukkonen ja Eriikka Halonen. Kukkonen aloitti lehtimiesuransa harjoittelijana Savon Sanomissa. Hän muutti 1918 Kajaaniin vastaperustetun Kainuun Sanomat -lehden palvelukseen, ja seuraavana vuonna hänestä tuli lehden päätoimittaja. Kukkosen aikana Kainuun Sanomista tuli Kainuun johtava maakuntalehti erityisesti maaseudulla olleen asiamiesverkoston ansiosta. Hän ajoi kirjoituksissaan muun muassa Kainuun maaseudun sähköistämistä, ja hänellä oli hyvät suhteet pääministeri Urho Kekkoseen, joten hän saattoi edistää Kainuun uudistushankkeita tätä kautta.
Kukkonen käytti nimimerkkejä J. K. Kulomaa, Joel Linnala, Jouni Linnasaari, Ananiias, Jaakko Jaakonpoika ja Sampsa. Kukkosen tuotanto koostui pääasiassa seikkailuromaaneista, joita hän kirjoitti kuutisenkymmentä. Hänen tunnetuin romaaninsa on 1947 ilmestynyt köykäinen melodraama Ratavartijan kaunis Inkeri, josta Hannu Leminen ohjasi samannimisen elokuvan, Ratavartijan kaunis Inkeri.
Jussi Kukkosen poika Otso Kukkonen oli Kainuun Sanomien päätoimittaja isänsä jälkeen 1955–1990.
Aiheesta muualla

Kainuun tuntemattomat suuruudet, osa 24 : Jussi Kukkonen, Yle Kainuu 6.3.2012 (Yle Areena)
Mustaharjapensas

| Mustaharjapensas |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Suku::  Harjapensaat Coleogyne
Laji::  ramosissima  Torr.
Katso myös
   Mustaharjapensas Wikispeciesissä   Mustaharjapensas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mustaharjapensas (Coleogyne ramosissima) on ruusukasvien heimoon kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvaltain lounaisosien aavikoilla. Se on harjapensaiden suvun ainoa laji.
Kasvi eroaa monin tavoin useimmista muista ruusukasveista; sillä ei esimerkiksi ole lainkaan terälehtiä, verholehtiä on neljä eikä viisi ja lehtiasento on vastakkainen eikä vuorottainen kuten muilla ruusukasveilla. Se tuottaa ellagitanniineihin kuuluvaa stenofylaniini A:ta.
Ulkonäkö ja koko

Mustaharjapensas on voimakastuoksuinen, matalakasvuinen ja piikikäs pensas. Kasvi on väriltään tumman harmaanvihreä. Sillä on tiheästi haarovat oksat (lajinimen ramosissima merkitys on "monihaarainen"). Kasvin lehdet ovat suikeita ja otapäisiä. Lehdet ovat järjestäytyneet rankaan vastakkaisiksi pareiksi, mikä on epätavallista ruusukasveille.
Rankat kevätsateet laukaisevat kukinnan, joka kestää huhtikuusta heinäkuuhun. Nahkeat kukat kasvavat yksitellen lyhyiden kukkavarsien päissä. Kukassa on paksujen, nukkaisten verholehtien muodostama verhiö, jonka sisäpinta on keltainen ja ulkopinta oranssi tai punertava. Terälehtiä on joskus neljä, mutta tavallisesti niitä ei ole lainkaan. Kukan keskellä olevan emin ympärillä on lukuisia keltaisia heteitä. Kukasta kypsyvä hedelmä on muutaman millimetrin pituinen pähkylä; verholehdet voivat jäädä kiinni kasviin hedelmän kypsyttyäkin.
Kasvi lisääntyy siemenistä erittäin harvoin, sillä siemenet eivät leviä kunnolla, eivätkä niistä itäneet taimet tavallisesti selviydy. Mustaharjapensaan lisääntymiseen vaaditaan tietynlaiset, harvoin toteutuvat lämpö- ja kosteusolot, joten kasvin lisääntyminen on satunnaista. Mustaharjapensas on kuitenkin erittäin kestävä ja pitkäikäinen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Mustaharjapensas kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvaltain lounaisosissa Mojaven aavikolla ja Canyonlandsissa. Runsaasti haarova kasvi muodostaa aavikolle laajoja tiheikkömäisiä yksilajisia kasvustoja, mikä antaa maisemalle yhtenäisen tummanharmaan värin. Kasvillisuustyyppiä, jossa mustaharjapensas hallitsee yksinään tai yhdessä jonkin muun lajin kanssa, kutsutaan Yhdysvalloissa nimellä blackbrush scrub.
Vaikeina kuivuusaikoina kasvi pudottaa suurimman osan lehdistään ja siirtyy lepotilaan; jotkut lehdet jäävät tavallisesti roikkumaan oksien kärkiin.
Nimitykset

Lajia kutsutaan englanniksi nimellä blackbrush (suom. "mustaharja"), koska sen tavallisesti harmaanvihreät oksat tummuvat, kun sade kastelee ne.
Käännös suomeksi
John Carver

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: John William Carver
Syntymäaika: 16. tammikuuta 1965 (ikä 59)
Syntymäpaikka:  Newcastle upon Tyne, Englanti
Pelipaikka: puolustaja
Junioriseurat
-1983: Newcastle United
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1983–1985 |  Newcastle United | 0 | (0) |
| 1985–1986 |  Cardiff City | 13 | (0) |
| 1987–1990 |  Gateshead FC | 113 | (10) |
| Yhteensä | Yhteensä | 126 | (10) |
Valmennusura
2004:  Newcastle United   (väliaikainen)
2006:  Leeds United   (väliaikainen)
2008–2009:  Toronto FC
2010:  Sheffield United   (väliaikainen)
2014–2015:  Newcastle United   (väliaikainen)
2015:  Newcastle United
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
John William Carver (s. 16. tammikuuta 1965, Newcastle, Englanti) on englantilainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen jalkapallovalmentaja.
Ura > Pelaajaura

Carver syntyi Newcastlessa ja kasvoi Cruddas Parkissa. Hän liittyi Montagu and North Fenham Boys Clubiin 9 -vuotiaana. Tämän jälkeen hän teki 16 -vuotiaana sopimuksen kotikaupunkinsa joukkueen Newcastle Unitedin kanssa. Hän teki ensimmäisen ammattilaissopimuksensa seuran kanssa tammikuussa 1983, muttei ikinä pelannutkaan ottelua ennen kuin sopimus purettiin vuonna 1985.
Seuraavan kauden Carver pelasi Cardiff Cityssä, jossa pääsi kentälle 13 ottelussa. Hänen kausi sekä ammattilaisura päättyivät vain 20-vuotiaana reisivammaan. Tämän jälkeen hän pelasi kuitenkin vielä alemmalla sarjatasolla Gatesheadissa vuodesta 1987 vuoteen 1990.
Ura > Valmennusura > Newcastle United, Leeds United ja Luton Town

Carver toimi Bobby Robsonin apulaisvalmentajana Newcastle Unitedissa. Robsonin saatua potkut elokuussa 2004, Carver johdatti joukkueen ottelussa Blackburn Roversia vastaan 3-0 -voittoon, jonka hän omisti myöhemmin Robsonille. Voitosta huolimatta Carver ei saanut pysyvää paikkaa joukkueen valmentajana, vaan se meni Graeme Sounessille, joka halusi tuoda joukkueeseen itse omat apulaisensa ja Carver joutui lähtemään joukkueesta syyskuussa 2004.
Heinäkuussa 2005 Leeds United nimesi Carverin uudeksi valmentajakseen korvaamaan Adrian Boothroydia, joka jätti seuran siirtyäkseen Watford FC:n uudeksi manageriksi. Carver oli osa joukkueen johtoryhmää yhdessä Kevin Blackwellin ja Sam Ellisin kanssa. Ellisin irtisanoutumisen vuoksi Carver ylennettiin toukokuussa 2006 apulaisvalmentajaksi.
Carverista tuli toisen kerran urallaan väliaikainen valmentaja, kun Leeds United antoi potkut Kevin Blackwellille seurauksena kauden huonosta aloituksesta. Carver juhli ensimmäistä voittoaan Binrmingham Cityä vastaan lukemin 3-2. Joukkue kuitenkin hävisi Carverin johdon alaisena isoin lukemin useita otteluita, viimeisimpänä 5-1 -tappio Luton Townille, jonka jälkeen seuran puheenjohtaja Ken Bates palkkasi valmennustiimiin Dennis Wisen ja Gus Poyetin. Carver jätti joukkueen 23. lokakuuta 2006 David Geddisin ottaessa lyhyeksi aikaa valmentajan tehtävän.
Kevin Blackwellin tullessa Luton Townin johtoon, hän palkkasi Carverin avustajakseen yhdessä toisen aiemman Leeds -valmentajan Sam Ellisin kanssa. Lutonin kärsittyä suurista taloudellisista ongelmista, johto päätti myydä pelaajia ja antoi myös potkut Carverille, Blackwellille ja Ellisille.
Ura > Valmennusura > Toronto FC

1. helmikuuta 2008 Carver palkattiin Major League Soccerissa pelaavaan Toronto FC:hen. Hänen Newcastlen aikainen vanha ystävänsä Paul Winsper oli tammikuussa palkattu joukkueen kuntovalmentajaksi, joten kaksikko oli jälleen yhdessä.
Huhtikuussa 2009 MLS antoi Carverille 750 dollarin sakot hänen arvosteltua tuomaritoiminnan tasoa 3-2 -tappioon päättyneen ottelun jälkeen FC Dallasia vastaan. Hän oli pois 1-0 -voittoon päättyneestä kotiottelusta Chivas USAa vastaan ja erosi lopulta 25. huhtikuuta 2009 päivää ennen ottelua Kansas City Wizardsia vastaan.
Ura > Valmennusura > Plymouth Argyle ja Sheffield United

Joulukuussa 2009 Carver nimettiin apulaiseksi Plymouth Argylen päävalmentaja Paul Marinerille. 14. tammikuuta 2010 Burnleyn manageri Brian Laws tarjosi Carverille mahdollisuutta liittyä Lancashiren valmentajaksi, mutta hän hylkäsi tarjouksen kertoen syyksi halunsa osoittaa kunnioituksensa Paul Marinerille sekä joukkueelleen.
Elokuussa 2010 Sheffield Unitedin manageri Gary Speed nimitti Carverin joukkueen valmentajaksi. Speed oli pelannut Carverin alaisena, kun tämä oli toiminut apulaisvalmentajana Newcastlessa. Carverin lisäksi joukkueeseen palkattiin myös Sam Ellis. Speedin siirryttyä Walesin maajoukkueen valmentajaksi, Carver nimitettiin jälleen väliaikaiseksi päävalmentajaksi. Hän jätti joukkueen 30. joulukuuta 2010, jolloin Micky Adams nimettiin hänen tilalleen.
Ura > Valmennusura > Paluu Newcastleen

18. tammikuuta 2011 Newcastle ilmoitti Carverin olevan joukkueen uusi apulaismanageri kauden loppuun asti. Manageri Alan Pardew kertoi nimityksen olevan vain väliaikainen, jotta nähtäisiin kuinka hyvin parin yhteistyö toimii. Heidän työskentely toimi ja Carver sai 25. helmikuuta viiden ja puolen vuoden sopimuksen.
17. maaliskuuta 2013 Carver lähetettiin median eteen puoliajalla ottelussa Wigan Athleticia vastaan. Tämä johtui hänen reaktiostaan Wigan -pelaaja Callum McManamania kohtaan, kun tämä oli taklannut kovaa Newcastlen puolustaja Massadio Haïdaraa. Hän näki McManamanin paenneen tilanteesta ilman minkäänlaista rangaistusta tämän taklattua Haïdaraa. Carverille annettiin 1000 punnan sakko sekä varoitus.
Pardewin kiinnostuttua työstä Crystal Palacessa, Carver nimettiin yhdessä Steve Stonen kanssa Newcastlen väliaikaiseksi valmentajaksi seuraaviin kahteen otteluun. Joukkue hävisi niissä Burnleylle Valioliigan sekä Leicester Citylle FA Cupin ottelussa. 26. tammikuuta 2015 ilmoitettiin, että Carver jatkaa väliaikaisena valmentajana kauden 2014-2015 loppuun asti. Viisi päivää Carverin nimityksen jälkeen, hän voitti ensimmäisen ottelunsa 31. tammikuuta Hull Cityä vastaan. Tämän jälkeen seurasi kahdeksan peräkkäisen tappion putki, joka päättyi 2. toukokuuta 2015. Tämä oli seuran suurin tappioputki Valioliigassa. Raskaista tappioista huolimatta Carver uskoi edelleen olevansa liigan paras valmentaja, vaikka myöhemmin väittikin tiedotusvälineiden muunnelleen hänen sanojaan. Kauden viimeisessä ottelussa Newcastle voitti lukemin 2-0 West Hamin ja onnistui näin varmistamaan säilymisensä Valioliigassa myös kaudella 2015-2016. 9. kesäkuuta 2015 Carver sekä Steve Stone irtisanottiin ja Newcastle ilmoitti uudeksi päävalmentajakseen Steve McClarenin.
Valmentajatilastot

| Joukkue | Lähtien | Asti | Ottelut | Voitot | Tasapelit | Häviöt | Tehdyt maalit | Päästetyt maalit | Maaliero | Voittoprosentti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Newcastle United | 30.08.2004 | 12.09.2004 | 1 | 1 | 0 | 0 | 3 | 0 | +3 | 100.00 |
| Leeds United | 21.09.2006 | 23.10.2006 | 5 | 1 | 0 | 4 | 7 | 17 | -10 | 20.00 |
| Toronto FC | 01.02.2008 | 25.04.2009 | 40 | 12 | 12 | 16 | 46 | 56 | -10 | 30.00 |
| Sheffield United | 14.12.2010 | 30.12.2010 | 3 | 1 | 0 | 2 | 5 | 7 | -2 | 33.33 |
| Newcastle United | 01.01.2015 | 09.06.2015 | 20 | 3 | 4 | 13 | 18 | 36 | -18 | 15.00 |
| Yhteensä | Yhteensä | Yhteensä | 68 | 18 | 15 | 35 | 79 | 115 | -36 | 26.47 |
Käännös suomeksi
Napamoottori

Napamoottori on pyörän navassa sijaitseva sähkömoottori. Napamoottoria käytetään pääasiassa sähköpolkupyörissä ja moottoripyörissä.
Napamoottorin käyttöä on ehdotettu pieniin sähköautoihin muun muassa keveyden ja pienen koon takia, koska napamoottori ei tarvitse lainkaan akselia, vetoakselia tai tasauspyörästöä toimiakseen samalla tavalla. Moottorin sijoitus pyörään kuitenkin lisää jousittamatonta massaa ja siten kuluttaa enemmän renkaita ja haittaa auton ohjattavuutta.
Munkkiniemen Kisapojat

| Munkkiniemen Kisapojat |
| --- | --- |
Koko nimi:  Munkkiniemen Kisapojat
Perustettu:  1966
Kaupunki:  Helsinki
Kotiareena:  Töölön kisahalli
Sarja:  I-divisioona A
SM-kausia:  0
Kultaa:  0
Hopeaa:  0
Pronssia:  0
Infobox OKNimi-testi OK: 
Munkkiniemen Kisapojat (lyh. MuKi) on helsinkiläinen koripalloseura.
MuKi perustettiin vuonna 1966. Seuran nimen keksi Jorma Pilkevaara. Seuran junioritoiminta käynnistyi kunnolla vuonna 2011 ja on saavuttanut mitaleja nuorten SM-sarjoissa. Seuran miesten edustusjoukkue on pelannut useamman kauden valtakunnallisissa divisioonissa: kaudeksi 2019–2020 se nousi villillä kortilla toiseksi korkeimmalle sarjatasolle M1DA:han. Vuoden 2019 Suomen cupissa MuKi eteni välieriin asti.
Seuran kasvateista ovat aikuisten pääsarjatasolla pelanneet Markus Rautasalo, Miika Heinonen, Okko Ailio ja Emil Uotila. Seura on tehnyt yhteistyötä Korisliiga-seura KTP-Basketin kanssa.
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Merihaukka (elokuva)

| Merihaukka> The Sea-Hawk |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Michael Curtiz
Käsikirjoittaja:   Howard Koch  Seton I. Miller 
Tuottaja:   Henry Blanke  Hal B. Wallis 
Säveltäjä:  Erich Wolfgang Korngold
Kuvaaja:  Sol Polito
Leikkaaja:  George Amy
Tuotantosuunnittelija:  Anton Grot
Pukusuunnittelija:  Orry-Kelly
Pääosat:   Errol Flynn  Brenda Marshall  Claude Rains 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros.
Levittäjä:  Warner Bros. Netflix
Ensi-ilta:  1940
Kesto:  127 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Errol Flynn, kuvankaappaus Sea Hawkin trailerista.
Merihaukka (The Sea-Hawk) on Michael Curtizin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1940. Pääosaa, englantilaista kaapparikapteenia, näyttelee Errol Flynn, joka puolustaa isänmaansa etuja Espanjan sotalaivastoa vastaan. Elokuva on Flynnin ja ohjaaja Curtizin kymmenes yhteistyö. Säveltäjä Erich Wolfgang Korngold oli tämän elokuvan musiikin tekijänä uransa huipulla.
Elokuva perustuu löyhästi merirosvo Francis Draken elämään. Elokuva sai digitaalisen värityksen 1991, mutta sitä ei ole toistaiseksi saatavilla dvd:nä.
Arviot

Elokuva on aikansa mahtipontista Hollywood-viihdettä. Curtizin työ on taitavaa, ja kriitikko Onnimanni Liukkonen kiittää erityisesti meritaistelujen vetoa ja Korngoldin musiikkia.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Errol Flynn  | … |  Geoffrey Thorpe   |
|  Brenda Marshall  | … |  Doña Maria   |
|  Claude Rains  | … |  Don José Alvarez de Córdoba   |
|  Donald Crisp  | … |  Sir John Burleson   |
|  Flora Robson  | … |  Englannin kuningatar Elisabet   |
|  Alan Hale  | … |  Carl Pitt   |
|  Henry Daniell  | … |  lordi Wolfingham   |
|  Una O'Connor  | … |  Miss Latham, doña Marian englantilainen seuraneiti   |
|  James Stephenson  | … |  Abbott   |
|  Gilbert Roland  | … |  kapteeni Lopez, Don Josén kapteeni    |
|  William Lundigan  | … |  Danny Logan   |
|  Julien Mitchell  | … |  Oliver Scott   |
|  Montagu Love  | … |  Espanjan kuningas Filip II    |
|  J. M. Kerrigan  | … |  Eli Matson   |
|  David Bruce  | … |  Martin Burke   |
|  Clifford Brooke  | … |  William Tuttle   |
|  Clyde Cook  | … |  Walter Boggs   |
|  Fritz Leiber  | … |  inkvisiittori   |
|  Ellis Irving  | … |  Monty Preston   |
|  Francis McDonald  | … |  Samuel Kroner   |
|  Pedro de Cordoba  | … |  kapteeni Mendoza   |
|  Ian Keith  | … |  Peralta   |
|  Jack La Rue  | … |  luutnantti Ortega (nimellä Jack LaRue)   |
|  Halliwell Hobbes  | … |  astronomi   |
|  Alec Craig  | … |  Jodocus Hondius   |
|  Victor Varconi  | … |  kenraali Aguirre   |
|  Robert Warwick  | … |  kapteeni Frobisher   |
|  Harry Cording  | … |  orjien isäntä   |
|  Leyland Hodgson  | … |  upseeri   |