stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rescuekoira
Rescuekoirat Suomessa

Ulkomaisia rescuekoiria tuovat Suomeen yksityishenkilöt ja rescueyhdistykset. Yhdistykset tuovat koirista valtaosan. EU-alueelta koiria tuotaessa viranomaisvaatimuksista tärkeimmät ovat rabiesrokote, heisimatolääkitys ekinokokin torjumiseksi, tunnistusmerkintä ja kaupallisessa tuonnissa virkaeläinlääkärin tarkastus enintään 48 tuntia ennen matkaa sekä eläimen tietojen merkitseminen TRACES-tietokantaan.
Vuonna 2012 tehdyssä kyselyssä, johon vastasi 386 suomalaista rescuekoiran omistajaa yhteensä 467 koiran osalta, koirien yleisimmät alkuperämaat olivat Espanja, Viro, Venäjä ja Romania. Yli 90 % koirista oli tuotu Suomeen jonkin rescuekoirajärjestön kautta. Tavallisimmin ulkomailta adoptoidaan nuoria koiria: yli puolet koirista oli tuotu Suomeen alle 2-vuotiaina.
Rescuekoirat Suomessa > Rescuekoirajärjestöt

Ruokavirasto määrittää, että valvonnan vuoksi kaikkien yhdistysten, jotka tuovat rescuekoiria Suomeen, tulee rekisteröityä virastoon eläinten kaupalliseksi maahantuojaksi. Alla on lueteltu Suomeen rekisteröityjä yhdistyksiä, jotka ovat rekisteröityneet Ruokavirastoon sekä TRACES-järjestelmään ja tuovat rescuekoiria Suomeen määräysten mukaisesti.
| Koirien alkuperämaa | Suomalainen yhdistys |
| --- | --- |
Bosnia, Kosovo: Balkanin koirat ry
Bulgaria: Kodittomat Bulgarian Koirat ry
Espanja: Auringonkoirat ry, Autetaan Eläimiä ry, Costa Blancan rescuekoirat ry, Galgos del Fénix ry, Kodittomat Espanjan Koirat ry, Los Perros de Andalucia en Finlandia ry
Kroatia: Pelastetaan Koirat ry
Kypros: Kyproskoirat ry
Liettua: Pet Rescue Finland ry
Romania: Kodittomien Koirien Ystävät ry, Rescueyhdistys Kulkurit ry
Serbia: Nobody’s dog Suomi-Serbia ry
Suomi, Viro: Rekku Rescue ry
Venäjä: Elämä koirille ry, Venäjän Katukoirat ry, Viipurin Koirat ry
Rescuekoirat Suomessa > Syitä rescuekoiran ottamiseen

Rescuekoiran adoptoiminen voidaan nähdä eläinsuojelutekona, sillä kodittomien koirien elinolosuhteet kaduilla ja löytöeläintarhoilla ovat usein huonot. Koirat voivat kärsiä aliravitsemuksesta, kylmyydestä ja taudeista, ja ne ovat alttiita liikenneonnettomuuksille ja väkivallalle. Ennen tarhalle päätymistään koirat ovat saattaneet joutua pahoin kaltoinkohdelluiksi. Esimerkiksi espanjanvinttikoiria eli galgoja hylätään yleisesti Espanjassa metsästyskauden loppuessa ja tapetaan julmilla tavoilla kuten hirttämällä.
Lähes 500 Suomeen tuotua rescuekoiraa kattavassa kyselyssä valtaosa vastaajista oli tyytyväisiä koiraansa ja yli 90 prosenttia oli valmis harkitsemaan toisenkin rescuekoiran ottamista. Selvästi yleisimpiä syitä rescuekoiran ottamiselle olivat halu auttaa ja hyvät kokemukset rescuekoirista. Useat vastaajat eivät halunneet tukea rotukoirien jalostusta ja olivat siksi päätyneet rescuekoiraan. Tutkimuksessa rescuekoiran adoptoineet jakautuivat kahteen ryhmään: niihin, jotka kantoivat huolta kodittomista koirista ja halusivat auttaa, sekä niihin, joiden ensisijainen motiivi oli halu ottaa koira. Jälkimmäisen ryhmän kohdalla rescuekoiran adoptoimispäätökseen voi vaikuttaa myös edullisten sekarotuisten koirien vähäinen tarjonta Suomessa.
Rescuekoirat Suomessa > Rescuekoirien terveys ja luonne

Ruokaviraston mukaan löytöeläinten tuonnissa on vaarana eläintautien leviäminen Suomeen. Ihmisellekin vaarallisia tauteja, joiden leviämistä tuontimääräyksillä erityisesti pyritään rajoittamaan, ovat rabies ja ekinokokkoosi. Koirat voivat tuoda Suomeen myös muita tarttuvia tauteja, joiden tutkimista ei vaadita tuonnin yhteydessä, esimerkiksi penikkatautia, parvovirusripulia, leishmaniaa ja sydänmatotautia.
Huolta on herättänyt myös antibiooteille vastustuskykyisten bakteerien leviäminen rescuekoirien mukana. Jopa joka toisen Venäjältä tulleen rescuekoiran on havaittu kantavan antibioottiresistenttiä ESBL-bakteeria, joka voi tarttua myös ihmiseen. Bakteerin kantajuus itsessään ei ole vaarallista perusterveelle koiralle, mutta bakteerin aiheuttamia tulehduksia saattaa olla vaikea hoitaa. Bakteeri voi poistua itsestään koiran tai ihmisen elimistöstä, ja useat ESBL-bakteerin kantajiksi todetut koirat ovat muutaman kuukauden kuluttua maahantulosta antaneet puhtaan näytteen, joskaan yksi negatiivinen näyte ei vielä riitä varmistamaan bakteerin poistumista koiran elimistöstä. Antibioottiresistentit bakteerit ovat viime vuosina yleistyneet Suomessa myös muista syistä, esimerkiksi lisääntyneen ulkomaanmatkailun seurauksena: noin kolmasosa Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa, Afrikassa tai Latinalaisessa Amerikassa matkailevista saa ESBL-tartunnan.
Rescuekoirilla voi olla taustallaan kaltoinkohtelua ja siitä johtuvia käytösongelmia sekä pentuajan puutteellisesta sosiaalistumisesta johtuvaa arkuutta ja epävarmuutta. Suomalaisia rescuekoiria kartoittaneessa kyselytutkimuksessa omistajat kuvailivat rescuekoiriensa luonnetta useimmin sanoilla ihmisystävällinen, koiraystävällinen, hiljainen, aktiivinen, rauhallinen, leikkisä, miellyttämishaluinen ja ihmisarka. Ihmisaggressiivisuutta esiintyi omistajien kertoman mukaan 2 %:lla ja koira-aggressiivisuutta 7 %:lla koirista. Yli puolet koirista oli omistajien kokemuksen mukaan reipastunut ja rohkaistunut maahantulon jälkeen.
Kyselyssä rescuekoiran kanssa esiintyneistä haasteista eniten mainintoja saivat arkuus, eroahdistus, koira-aggressiivisuus sekä terveysongelmat. Noin 16 % koirista ei ollut omistajien mielestä aiheuttanut minkäänlaisia haasteita, ja noin puolella koirista ei ollut esiintynyt mitään terveysongelmia Suomeen tulon jälkeen. Terveysongelmista useimmat olivat lieviä, kuten korva- tai silmätulehduksia, ruoansulatusongelmia tai hammasongelmia. Vakavia sairauksia oli muutamilla yksilöillä.
Rescuekoirat Suomessa > Rescuekoiratoiminnan kritiikki

Rescuekoiratoimintaan kohdistuu kritiikkiä ennen kaikkea siksi, että rescuekoirien pelätään levittävän tauteja maasta toiseen. Lisäksi rescuekoiratoiminta voidaan nähdä riittämättömänä ja tehottomana ratkaisuna katukoiraongelmaan, jonka syyt ovat rakenteellisia ja kulttuurisia.
Ruokaviraston ylitarkastajan Virva Vallen mukaan katukoirien tuonnin riskit ovat niin suuret, ettei niitä pitäisi tuoda Suomeen ollenkaan vaan tukea eläinsuojelutoimintaa kohdemaassa. Hänen mukaansa myös yhdistysten tuomien koirien paperit ovat yleisesti väärennettyjä, ja esimerkiksi Venäjältä tuoduissa koirissa on papereiden todistuksista huolimatta ollut rabiesepäilyjä ja penikkatautia. Virosta on tuotu koiria, joiden alkuperäksi on paljastunut Venäjä. Venäjän lisäksi myös Romaniassa ja Turkissa katukoirilla on paljon rabiesta. Vastatuodut rescuekoirat ovat myös alttiita karkaamiselle.
Useat rescuekoirajärjestöt ovat pyrkineet vastaamaan kritiikkiin toimenpiteillä, joilla ehkäistään tautiriskejä, esimerkiksi tutkimalla koiria tarttuvien tautien varalta ennen maahantuontia. Esimerkiksi Viipurin Koirat ry on kesästä 2018 lähtien ilmoittanut varmistavansa adoptoitavien koirien suojan rabiesta vastaan tutkimalla niiden vasta-ainetasot ennen maahantuontia. Viipurilaisia koiria on alettu tutkia myös sydänmadon, punkkivälitteisten tautien ja joidenkin muiden tarttuvien tautien varalta. Antibioottiresistenttien bakteerien leviämistä viipurilaisilla löytökoiratarhoilla on pyritty ehkäisemään valistuksen avulla, parantamalla hygieniaa sekä luopumalla raa'asta lihasta koirien ruokavaliossa.
Rescuekoirat Suomessa > Responsible Rescue

Vuonna 2018 luotu Responsible Rescue -sitoumus pyrkii luomaan toimintamallin vastuulliselle rescuekoiratoiminnalle Suomessa. Mukana olevat yhdistykset sitoutuvat noudattamaan koirien terveyteen liittyviä maakohtaisia kriteereitä, jotka ovat lakisääteisiä tuontivaatimuksia tiukemmat: koirilta testataan tartuntatauteja ennen tuontia, koirat tuodaan Suomeen aikaisintaan kuukauden kuluttua viimeisistä rokotuksista, korkean rabiesriskin maista tuleville koirille vaaditaan kaksi rabiesrokotusta ja rabiesrokotusten tehoa tutkitaan pistokokein mittaamalla rokotettujen koirien rabiesvasta-ainetasoja. Antibioottiresistenteistä bakteereista tiedotetaan, niiden määrää seurataan ja kaikki koirat suositellaan tutkittavaksi Suomeen tulon jälkeen. Lisäksi yhdistyksiltä edellytetään mm. pitkäjänteistä toimintaa kodittomien koirien aseman parantamiseksi niiden alkuperämaassa, säännöllisiä vierailuja kohdemaassa, huolellisuutta adoptiokodin valinnassa ja valmiutta huolehtia mahdollisten suomalaisesta kodista palautuvien koirien uudelleensijoituksesta.
Tammikuussa 2021 Responsible Rescue -kriteereihin oli sitoutunut 14 suomalaista rescueyhdistystä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Haluatko adoptoida koiran? "Lehti-ilmoitus laittaa heti hälytyskellot soimaan". Yle 23.7.2015
Suomeen tuotu tuhansia katukoiria – eläinlääkärit varoittavat tautiriskistä. Maaseudun Tulevaisuus, 25.4.2015
Aiheesta muualla > Yhdistyksien sivustoja

Kodittomat Bulgarian Koirat ry
Kodittomat Espanjan Koirat ry
Kodittomien Koirien Ystävät ry
Kyproskoirat ry
Pet Rescue Finland ry
Rekku Rescue
Rescueyhdistys Kulkurit ry
Venäjän Katukoirat ry (Arkistoitu – Internet Archive)
Viipurin Koirat ry
Useimmat rescuekoirat adoptoidaan suomalaisiin koteihin ulkomaisilta löytöeläintarhoilta
Kodittomia koiranpentuja Venäjällä
Katukoiraemo pentuineen Odessassa Ukrainassa
Trajanuksen nymfaion

| Trajanuksen nymfaion |
| --- | --- |
 Trajanuksen nymfaionin rauniot.
Sijainti:  Efesoksen arkeologinen alue, Selçuk, İzmir, Turkki
Koordinaatit:  37°56′17″N, 27°20′33″E
Rakennustyyppi:  nymfaion
Valmistumisvuosi:  n. 104–114 jaa.
Tyylisuunta:  komposita/korinttilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Efesos 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Trajanuksen nymfaion oli antiikin aikainen nymfaion Efesoksen kaupungissa Vähässä-Aasiassa, nykyisessä Turkissa. Sen rauniot ovat osa Efesoksen arkeologista aluetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Nymfaion rakennettiin roomalaisella kaudella, keisari Trajanuksen hallituskauden jälkimmäisellä puoliskolla noin vuonna 104–114 jaa. Sen omisti keisarille rakennuksesta löydetyn piirtokirjoituksen mukaan Tiberius Claudius Aristion. Nymfaion vaurioitui maanjäristyksessä ehkä vuonna 362 jaa., jonka jälkeen se korjattiin. Nykyisin muistomerkkiä on entisöity.
Trajanuksen nymfaionin rauniot.
Nymfaion sijaitsi Kuretes-kadun varrella sen pohjoispuolella. Siinä oli noin 11,9 × 5,4 metrin kokoinen vesiallas, jota ympäröi kolmelta sivulta roomalaisen teatterin näyttämön taustaseinää (scaenae frons) jäljitellyt kaksikerroksinen, noin 9,5 metriä korkea seinä. Rakennelma avautui kadulle päin. Seinän alakerta oli koristeltu kompositapylväillä ja yläkerta korinttilaisilla pylväillä. Pylväiden väleissä oli patsaita. Keskellä olleessa syvennyksessä oli luonnollisen kokoinen Trajanuksen patsas. Muut patsaat esittivät muun muassa keisarin perhettä, kuten Nervaa, sekä Dionysosta, Afroditea ja satyyrejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Trajanuksen nymfaion Wikimedia Commonsissa
Toveritar

| Toveritar |
| --- | --- |
 Lehden etusivu vuodelta 1915.
Lehtityyppi:  viikkolehti
ISSN:  ISSN 2470-914X ja 2470-9158
Levikki:  enimmillään 13 000
Perustettu:  1911
Lakkautettu:  1930
Päätoimittaja:  mm. Maria Raunio, Selma Jokela-McCone, Maiju Nurmi, Hanna Karhinen, Helmi Mattson
Sitoutuneisuus:  Amerikan Suomalainen Sosialistijärjestö, amerikansuomalaiset kommunistit
Kotikunta:  Astoria, Oregon
Kotimaa:  Yhdysvallat
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
OCLC
Toveritar oli Oregonin Astoriassa vuosina 1911–1930 ilmestynyt Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön ja myöhemmin amerikansuomalaisten kommunistien naisille tarkoitettu viikkolehti. Astorialaisen Toverin sisarlehtenä ilmestyneen Toverittaren tilalle perustettiin vuonna 1930 Työläisnainen ja vuonna 1936 Naisten Viiri.
Lehden vaiheet

Päätös oman lehden perustamisesta tehtiin Duluthissa vuonna 1909 pidetyssä Amerikan Suomalaisen Sosialistijärjestön naisten neuvottelukokouksessa. Vuonna 1911 järjestön länsipiirin sanomalehden Toverin yhtiökokous lupasi ryhtyä julkaisemaan lehteä, jos sille löydetään 3 000 tilaajaa. Toverittaren ensimmäinen numero ilmestyi 11. heinäkuuta 1911. Ajatusta erityisestä naisten lehdestä vastustettiin miesten ja varsinkin järjestön itäisen piirin lehden Raivaajan taholta, mutta jo ensimmäisenä ilmestymisvuotenaan sen levikki nousi viiteen tuhanteen. Sosialistijärjestön Smithvillen edustajakokouksessa 1912 Toveritar tunnustettiin Amerikan sosialistipuolueen äänenkannattajaksi.
Lehden ensimmäinen toimittaja oli Suomessa SDP:n kansanedustajana toiminut Maria Raunio. Hänen kuolemansa jälkeen toimittajana työskentelivät Hellin Vitikainen, Hilda Sikanen, Esther Laukki, Lydia Korvola-Gratcheff ja vuodesta 1915 lähtien entinen Raivaajan toimittaja Selma Jokela-McCone. Jokela-McCone ryhtyi kehittämään lukijakunnalleen vieraaksi jäänyttä Toveritarta oikean naistenlehden suuntaan, ja hänen aikanaan alle kahteen ja puoleen tuhanteen laskenut levikki nousi nopeasti jälleen lähes viiteen tuhanteen. Jokela-McConen jälkeen lehden toimittajana työskenteli vähän aikaa Anna Kokko (Järvi) ja vuodesta 1917 aiemmin Työmiehessä toiminut Maiju Nurmi, joka jatkoi lehden kehittämistä muun muassa laajentamalla sen kirjeenvaihtajaverkostoa. Hänen jälkeensä toimittajana oli hetken aikaa Rosa Välimäki.
Vuonna 1920 Toverittaren toimittajaksi tuli kirjailijana tunnettu Helmi Mattson. Hänen aikanaan lehden levikki nousi yli 10 000 kappaleen tammikuussa 1921. Samalla se muuttui Toverin tavoin amerikansuomalaisten kommunistien äänenkannattajaksi. Vuodesta 1922 lähtien toimittajana työskenteli Eteenpäin-lehdestä tullut Anna Leppänen eli Hanna Karhinen, joka muutti Neuvosto-Karjalaan vuonna 1926. Hänen jälkeensä lehteä toimitti jälleen Helmi Mattson. Toveritar saavutti parhaimmillaan 13 000 kappaleen levikin ja levisi myös Kanadaan, jossa sillä oli vuonna 1929 yli 3 000 tilaajaa.
Alaotsikolla Amerikan suomalaisten työläisnaisten äänenkannattaja julkaistun Toverittaren kustantajina toimivat Toverin lehtiyhtiöt The Western Workman’s Cooperative Publishing Co. ja Pacific Development Society. Tiistaisin ilmestynyt lehti oli aluksi kahdeksansivuinen ja nelipalstainen, mutta kasvoi myöhemmin 12-sivuiseksi. Poliittisen aineiston lisäksi lehti sisälsi kotitalousneuvoja, nuortensivuja ja kaunokirjallisuutta, mikä houkutteli sen lukijoiksi naisia myös kommunistisen liikkeen ulkopuolelta. Lehdessä oli myös jonkin verran englanninkielistä aineistoa.
Kanadan viranomaiset kielsivät Toverittaren levittämisen syksyllä 1929, jolloin Yhdysvaltain Suomalainen Työväenjärjestö päätti perustaa kanadalaisia varten Työmiehen yhteyteen uuden lehden Työläisnaisen. Taloudellisesti heikentynyt Toveritar lopetettiin syyskuussa 1930 ja lokakuussa sen korvasi Wisconsinin Superiorissa ilmestynyt Työläisnainen (vuodesta 1936 lähtien Naisten Viiri).
Aiheesta muualla

Toveritar digitoituna Kansalliskirjastossa
Chronicling America: Toverittaren numeroja digitoituna
Toveritar kymmenvuotias 1911–1921: Muistojulkaisu. Astoria: Toveri Press, 1921. Digitoitu teos
Samba Lamine Traoré

Samba Lamine Traoré (1931 Ségou – 29. joulukuuta 2003) oli malilainen opettaja, hallintovirkailija ja poliitikko.
Opettajaksi valmistunut Traoré työskenteli vuodesta 1957 lähtien Guineassa, jossa hän teki poliittisen uran Guinean demokraattisessa puolueessa. Hän toimi muun muassa hallituksen edustajana Frian alumiinitehtaalla, Dalaban kuvernöörinä ja kansanedustajana. Traoré palasi vuonna 1961 Maliin, jossa hänet nimitettiin Office du Nigerin keinokasteluprojektin johtajaksi.
Vuoden 1968 vallankaappauksen aikana Traoré teki ainoan tunnetun yrityksen organisoida aseellista vastarintaa. Hänet pidätettiin, karkotettiin Kidaliin ja vapautettiin vasta vuonna 1978. Traoré on kirjoittanut kotikaupunkinsa Ségoun historiaa käsittelevän teoksen La saga de la ville historique de Ségou (2011). Hän osallistui kuolemaansa saakka Sudanin liiton toimintaan.
Bakary Traoré

Bakary Traoré (1945 Tongué – 23. maaliskuuta 1991 Bamako) oli malilainen matemaatikko ja ministeri, josta tuli yksi vuoden 1991 vallankumouksen uhreista.
Traorén ura heijastaa Malin koulutusjärjestelmän kehitystä. Hän suoritti peruskoulun ensimmäisten oppilaiden joukossa vuonna 1963 ja valmistui yläkoulun opettajaksi Katibougoun normaalikoulusta vuonna 1965. Traoré työskenteli opettajana Blassa ja jatkoi sitten opintojaan Bamakon opettajakorkeakoulussa, josta hän valmistui keskikoulun matematiikan opettajaksi vuonna 1969. Traoré työskenteli vuoden Markalan lyseossa ja siirtyi sitten vuonna 1970 avattuun Bamakon korkeakoulukeskukseen, jonka tehtävänä oli valmistaa tohtoreita maan korkeakouluja varten. Traore puolusti matematiikan väitöskirjaansa yhtenä ensimmäisistä Malissa koulutetuista tohtoreista vuonna 1973.
Traoré työskenteli Malin kasvatustieteellisen instituutin asiantuntijana, Bamakon opettajakorkeakoulun, hallintokorkeakoulun ja Katin sotakoulun opettajana sekä keskikoulujen ja opettajakorkeakoulun matematiikan ylitarkastajana. Vuonna 1979 hänestä tuli opetusministeriön korkeakoulu- ja tiedeosaston ja vuonna 1984 kasvatustieteellisen instituutin ja normaalikoulujen osaston johtaja. Traoré nimitettiin Malin urheilu-, taide- ja kulttuuriministeriksi vuonna 1986 ja myöhemmin hänestä tuli opetusministeri.
Maaliskuun 1991 demokratiamielenosoitusten aikana opetusministeri Traoré yritti käydä vuoropuhelua opiskelijajärjestö AEEM:n kanssa. Muutamaa päivää ennen sotilasvallankaappausta opiskelijat hakkasivat Traorén kuoliaaksi, raahasivat hänen ruumiinsa kadulle ja sytyttivät sen tuleen.
Trans-2-buteeni

| Trans-2-buteeni |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  624-64-6
PubChem CID:  62695
SMILES:  CC=CC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H8
Moolimassa:  56,1 g/mol
Sulamispiste:  –105 °C
Kiehumispiste:  1 °C
Tiheys:  0,6 g/cm3
  
Trans-2-buteeni on eräs buteenin (C4H8) 6:sta isomeeristä. Se on veteen liukenematon. Trans-2-buteenin moolimassa on 56,1 g/mol, sulamispiste −105 °C, kiehumispiste 1 °C, tiheys 0,6 g/cm3, itsesyttymislämpötila 324 °C ja CAS-numero 624-64-6.
Trans-2-buteenin isomeerisia muotoja ovat 1-buteeni (n-buteeni), cis-2-buteeni, syklobutaani, metyylisyklopropaani ja 2-metyylipropeeni (isobuteeni)
Trans-2-buteenia esiintyy hiilivetyjen krakkauksessa muodostuvissa kaasuseoksissa ja butaanin dehydrauksen tuloksena. Yhdiste voidaan erottaa 1-buteenista ja isobuteenista yksinkertaisella tislauksella. Cis-2-buteenia käytetään alkylaatin, 2-butanolin, butadieenin ja pentanolien valmistuksessa. Trans-2-buteeni on cis-2-buteenia termodynaamisesti pysyvämpi yhdiste, joksi cis-2-buteeni helposti isomeroituu.
Aiheesta muualla

Trans-2-buteenin kansainvälinen kemikaalikortti
Transaminaasit

Malli Escherichia coli -bakteerin aspartaattiaminotransferaasin rakenteesta sitoutuneena koentsyymiinsä pyridoksaalifosfaattiin
Transaminaasit eli aminotransferaasit ovat transferaaseihin kuuluvia entsyymejä, jotka katalysoivat transaminaatioreaktioita eli aminoryhmän siirtämistä aminohapoilta α-ketohapoille. Tuotteina tässä reaktiossa muodostuu uusi aminohappo ketohaposta ja uusi ketohappo aminohaposta. Transaminaasientsyymit ovat tärkeässä roolissa aminohappojen synteesissä ja aminohappojen hajotusreaktioissa. Usein aminoryhmän vastaanottajana on alfaketoglutaarihappo, josta muodostuu glutamiinihappoa. Transaminaasien EC-numerot ovat EC 2.6.1.1–EC 2.6.1.102.
Toimintamekanismi

Kaikkien transaminaasien katalysoimien reaktioiden mekanismi on hyvin samankaltainen ja kaikki entsyymit vaativat prosteettiseksi ryhmäkseen pyridoksaalifosfaatin. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa aminohappo reagoi aminoryhmällään pyridoksaalifosfaatin kanssa muodostaen aldimiinin. Aldimiini luovuttaa protonin muodostaen kinonoidivälituotteen ja tämä välituote vastaanottaa protonin muodostaen ketimiinin. Ketimiini hydrolysoituu, jolloin vapautuu ketohappo ja aminoryhmä jää pyridoksaalifosfaatille, josta muodostuu pyridoksamiinifosfaattia. Tämän jälkeen toinen ketohappo reagoi pyridoksamiinifosfaatin kanssa muodostaen aminohapon. Tämän reaktion mekanismi on käänteinen edellä mainitulle reaktiolle, jossa aminohaposta muodostuu ketohappo.
Transminaasien katalysoima reaktio
Transvestiittinen fetisismi

Transvestiittinen fetisismi on seksuaalinen erityismieltymys tai parafilia, jossa yleensä heteroseksuaalinen mies pukeutuu naiseksi kiihottuakseen seksuaalisesti. Tyydyttäessään itseään mies näkee itsensä samanaikaisesti sekä miehenä että naisena. Naisilla tila on hyvin harvinainen.
Transvestiittinen fetisismi eroaa muusta transvestisuudesta, ristiinpukeutumisesta ja transsukupuolisuudesta siinä, että siihen kuuluu aina seksuaalinen kiihottuminen. Joskus transvestiittisen fetisistin motiivi voi muuttua seksuaalisen kiihottumisen tavoittelusta ahdistuneisuuden pakonomaiseksi itsehoidoksi. Transvestiittinen fetisismi on nykyisen tautiluokituksen mukaan sukupuolinen kohdehäiriö siinä tapauksessa, jos henkilö itse kärsii halustaan pukeutua naiseksi. Aiemmin tila luokiteltiin aina häiriöksi.
Yhdysvaltalaisen DSM-5-tautiluokituksen mukaan transvestiittiseen fetisismiin (nykyisin nimeltään lyhyemmin transvestismi) voi kuulua fetisismi, jossa seksuaalisen kiihotuksen aiheuttavat tietyt kankaat, materiaalit tai vaatekappaleet. Tilaan voi kuulua myös autogynefilia, jossa mies kiihottuu seksuaalisesti naisena olemisen ajatuksesta tai mielikuvista. Joidenkin tutkijoiden mukaan autogynefilia on jopa kaiken transvestismin taustalla ja joskus myös transsukupuolisuuden taustalla.
Transvestiittinen käytös alkaa useimmiten lapsuudessa tai murrosiässä. Aluksi henkilö voi harjoittaa sitä yksin ja salassa muilta. Aikuisiällä jotkut harrastavat sitä julkisesti tai partnerin kanssa.
Noin alle kolme prosenttia miehistä ja alle puoli prosenttia naisista on kertonut kyselytutkimuksissa kiihottuneensa vähintään yhden kerran ristiinpukeutumisesta.
Transvestiittiset fetisistit ovat tutkimusten mukaan kokeneet keskimääräistä useammin eron vanhemmistaan, seksiä oman sukupuolen kanssa, sekä hyperseksuaalisuutta, tavallista herkempää seksuaalista kiihottumista, pornografian käyttöä, itsetyydytystä, kiihottumista kivusta seksin aikana, paljastelua ja tirkistelyä.
Transhumanssi

Karjamajoja Gudbrandsdalissa Norjassa.
Lampaita siirtymätaipaleella Ranskan keskiylängöllä.
Transhumanssi on maanviljelijöiden harjoittamaa karjan mukana siirtymistä vuodenaikojen mukaan. Tyypillisesti transhumanssia harjoittava yhteisö asuu alhaalla laaksossa viljellen maata, ja osa yhteisöstä lähtee kesällä ylemmäs vuoristoon paimentamaan karjaa. Vain paimenet ja karja liikkuvat, ei koko yhteisö.
Joskus transhumanceksi sanotaan nomadista pastoralismia, joka on pitkien matkojen kulkemista paimennettavan karjan mukana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Transhumanssi Wikimedia Commonsissa
Friedrich Traun

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Friedrich Traun |  Friedrich Traun |  Friedrich Traun |  |
Maa:   Saksan keisarikunta
Miesten tennis
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Ateena 1896 | Nelinpeli |  |
Friedrich Adolph Traun (29. maaliskuuta 1876 Wandsbek – 11. heinäkuuta 1908 Hampuri) oli saksalainen yleisurheilija, tennispelaaja ja olympiavoittaja. Hän osallistui Ateenan olympialaisiin 1896, joissa hän voitti kultaa tenniksen nelinpelissä yhdessä brittiläisen John Pius Bolandin kanssa. Hän kilpaili myös kaksinpelissä, jossa Boland pudotti hänet jo ensimmäisellä kierroksella. Yleisurheilussa Traun oli mukana 100 metrin juoksun alkuerissä. Hän sijoittui kolmanneksi omassa erässään eikä päässyt finaaliin.
Traun varttui vauraassa perheessä ja hänen isänsä oli liikemies. Hän muutti olympiavoittonsa jälkeen Yhdysvaltoihin muutamaksi vuodeksi, kunnes palasi takaisin Saksaan. Hänet löydettiin kuolleena hampurilaisesta hotellihuoneesta. Uskotaan, että hän oli tehnyt itsemurhan, koska hän oli moniavioinen.
Käännös suomeksi