stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Glenda Farrell
Ura > Läpimurto ja elokuvasopimus WB:n kanssa

Farrellin läpimurtorooli oli sairaalan synnytysosastolle sijoittuvassa näytelmässä Life Begins (1932). Näytelmässä hän näytteli rämeää revyytyttöä Florette Dariania, joka muuttuu äitiyden myötä. Hänen roolityönsä sai erinomaisia arvioita, ja häntä pyydettiin uusimaan rooli näytelmän elokuvasovituksessa. Hän suostui ja palasi Hollywoodiin kuvauksia varten. Elämä alkaa -elokuva sai ensi-iltansa syyskuussa 1932, ja Farrellin roolisuoritus elokuvassa oli kriitikoiden ylistämä. Samana vuonna 1932 Farrell allekirjoitti seitsenvuotisen sopimuksen Warner Bros. -elokuvayhtiön kanssa.
Ensimmäisinä vuosina WB:llä Farrell näytteli vaihtelevia rooleja useissa menestys- ja klassikkoelokuvissa, kuten juonittelevaa vuokranantajaa Mervyn LeRoyn ohjaamassa elokuvassa Olen vainottu kahlekarkuri (1932), sanomalehden toimittajaa Michael Curtizin ohjaamassa elokuvassa Vahakabinetin arvoitus (1933) ja hotellin kiristävää pikakirjoittajaa Busby Berkeleyn ohjaamassa elokuvassa Valkoinen rapsodia (1935). WB lainasi häntä Columbia Picturesille Frank Capran ohjaamaan menestyselokuvaan Päivä ylhäisönaisena (1933), jossa hän näyttelee yökerhon omistajaa. Tuolloin hän tapaili Päivä ylhäisönaisena -elokuvan käsikirjoittajaa Robert Riskiniä.
WB:llä Farrell oli yksi studion työteliämmistä näyttelijöistä, joka kuvasi peräti neljää elokuvaa samanaikaisesti. Hän näytteli rooleja sekä pää- että sivuosissa, kuten kovaksikeitettyjä, nokkelia ja rämeitä naisia. Tällaisia rooleja, jotka olivat usein onnenonkijoita, hän näytteli esimerkiksi elinikäisen parhaan ystävänsä Joan Blondellin kanssa tehdyissä elokuvissa. Farrellin imagoa muovasi sittemmin nopeapuheisen ja nokkelan toimittajan Torchy Blanen rooli, jota hän näytteli samannimisen elokuvasarjan seitsemässä elokuvassa vuosina 1937–1939. Hänen roolisuorituksensa Torchy Blanena toimi myöhemmin inspiraationa Teräsmies-sarjakuvan Lois Lane -hahmolle. Vuonna 1937 Farrell valittiin Los Angelesin North Hollywoodin kaupunginosan kunniapormestariksi vuoden ajaksi. Vaikka valinta oli pohjimmiltaan julkisuustemppu, Farrell otti ”poliittisen virkansa” vakavasti.
Vuonna 1939 Farrellin sopimus WB:n kanssa päättyi. Studio olisi halunnut jatkaa hänen sopimustaan, mutta Farrell halusi pitää taukoa seitsemän vuotta kestäneen nopean työtahdin jälkeen. Lepäämisen lisäksi hän oli myös halukas palaamaan teatteriin. WB-sopimuksensa päätyttyä hän pyrki itsenäisenä näyttelijänä löytämään monipuolisempia rooleja kuin mitä hänelle tarjottiin WB:llä.
Ura > Paluu teatteriin ja siirtyminen televisioon

Farrell palasi elokuvista teatteriin vuonna 1939. Hänen ensimmäinen teatteriroolinsa seitsemän vuoden jälkeen oli Eugene O’Neillin näytelmässä Anna Christie, jossa hän näytteli nimiroolissa traagista prostituoitua connecticutilaisessa Westport Country Playhousessa heinäkuussa 1939. Roolisuorituksestaan Anna Christienä hän sai erinomaisia arvioita. Seuraavana vuonna hän palasi Broadwaylle, jossa hän näytteli yli vuoden ajan pääosassa pahansisuista näyttelijätärtä Pamela ”Pam” Barryä Alan Dinehartin menestysnäytelmässä Separate Rooms heinäkuuhun 1941 asti.
Farrell matkusti Los Angelesin ja New Yorkin välillä tasapainotellen teatteri- ja elokuvauraansa 1940-luvulla, jolloin hän näytteli sivuosia muun muassa Mervyn LeRoyn ohjaamassa elokuvassa Väärin eletty vapaus (1941) ja George Stevensin ohjaamassa elokuvassa Hän tuli yöllä (1942). Hän sittemmin näytteli Broadway-näytelmässä The Overtons helmi-heinäkuun 1945 ajan ja teki Columbialle muutamia vähälle huomiolle jääneitä B-elokuvia ennen kuin alkoi näytellä televisiossa, jossa hänen ensimmäisiin esiintymisiinsä lukeutui rooli NBC:n antologiasarjan The Chevrolet Tele-Theatre jaksossa vuonna 1949.
Farrell esiintyi ahkerasti televisiossa 1950-luvulla, jolloin hän näytteli lukuisissa sarjoissa. Lisäksi hän näytteli satunnaisesti eri studioiden elokuvissa, kuten Joan Collinsin hahmon äitiä elokuvassa Tyttö punaisessa keinussa (1955) ja Kim Novakin hahmon äitiä elokuvassa Rakkauden jälkikesä (1959). Hän sai vuonna 1960 elo­kuva­urastaan tähden Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 6524 Hollywood Boulevard.
Ura > Primetime Emmy -voitto ja loppuvuodet

Vaikka Farrellin elokuvaura oli hiipunut, hän menestyi televisiossa ja teki useita mieleenpainuvia roolisuorituksia 1960-luvulla. Vuonna 1963 hän näytteli Martha Morrisonia ABC:n sairaalasarjan Tohtori Ben Casey kaksiosaisessa jaksossa, josta hänet palkittiin roolisuorituksestaan parhaan naissivuosan Primetime Emmyllä.
Vuonna 1964 Farrell näytteli kahdessa elokuvassa. Elvis Presleyn tähdittämässä elokuvassa Suukottelevat serkut hän näyttelee Presleyn hahmon äitiä ja Jerry Lewisin tähdittämässä elokuvassa Jerry kipusiskona hän näyttelee sairaalan johtajaa, rakastavaa tohtori Jean Howardia. Molemmissa elokuvissa esiintyy myös Farrellin näyttelijäksi ryhtynyt poika, Tommy. Seuraavina vuosina Farrell esiintyi aika ajoin televisiosarjoissa, kunnes hän teki viimeiset roolinsa 1960-luvun lopulla.
Farrell vetäytyi hetkellisesti eläkkeelle kuvattuaan viimeisen elokuvansa Tiger by the Tail (1970) syksyllä 1968, mutta tylsyyden ajamana palasi takaisin näyttelemään. Hän sittemmin sai unelmaroolin Julie Harrisin hahmon omalaatuisena äitinä Maud Hayesina Broadway-näytelmästä Neljäkymmentä karaattia, joka sai ensi-iltansa joulukuussa 1968. Vuosia työssäkäyviä naisia ja nuhjuisia äitejä näyteltyään hän oli innoissaan roolista, sillä hän sai vuosien jälkeen tilaisuuden näytellä loistokasta hahmoa ja pukeutua tyylikkäisiin asuihin. The New York Timesin kriitikko ylisti hänen roolityötään modernina isoäitinä olleen asiantuntevasti tehty. Farrell ehti näytellä menestysnäytelmässä ainoastaan kahden kuukauden ajan helmikuuhun 1969 asti, kunnes hänen huononeva terveydentilansa pakotti hänet jättäytymään pois.
Tähtikuva

Farrell tuli tunnetuksi elokuvarooleistaan älykkäinä, nenäkkäinä, nokkelina ja kovaksikeitettyinä vaaleaverikköinä Hollywoodin kulta-ajalla, jolloin hänen rooleikseen vakiintuivat etupäässä toimittajat ja onnenonkijat. Myöhemmällä urallaan hän pääsi luokittelusta eroon ja näytteli monipuolisempia rooleja televisiossa. Televisiouransa ohella hän näytteli myös vaihtelevia rooleja teatterissa.
Farrellin valko­kangasimago ja -­persoona olivat hyvin erilaisia kuin mitä hän itse oli tosielämässä. Hän näytteli usein vaaleaveriköitä, vaikka todellisuudessa hänellä oli vaaleanruskeat hiukset ja tummanharmaat silmät. Tosielämässä hän ei myöskään ollut personaallisuudeltaan samankaltainen kuin hänen näyttelemänsä elokuvahahmonsa, mistä jotkut hänet tavanneista ihailijoista peräti pettyivät.
Näyttelijänä Farrell identifioitui ensisijaisesti koomikoksi. Lisäksi hän mieluummin kutsui itseään luonnenäyttelijäksi eikä elokuvatähdeksi.
Yksityiselämä

Esiintyessään San Diegossa vuonna 1919 Farrell tapasi ensimmäisen aviomiehensä, englantilaissyntyisen ensimmäisen maailmansodan veteraanin ja silloisen työttömän merimiehen Thomas Richardsin. Hän jälkikäteen kuvaili heidän ensitapaamistaan sanoin: ”Se oli rajua rakkautta ensisilmäyksellä.” He menivät naimisiin Los Angelesissa vuonna 1921, ja heidän poikansa Thomas ”Tommy” Farrell Richards syntyi Farrellin vanhempien kotona 7. lokakuuta 1921. Heikon rahatilanteen vuoksi perhe asui näihin aikoihin Farrellin vanhempien luona. Farrellin ja Richardsin avioliitto alkoi rakoilla Richardsin työttömyysjaksojen ja kasvavan alkoholismin vuoksi. Lisäksi Richards kärsi masennuksesta ja katosi välillä pitkiksikin ajoiksi. Lopulta Farrell haki avioeroa, joka tuli voimaan vuonna 1929.
Kun Farrell nyrjäytti nilkkansa näytelmän Separate Rooms esityksen aikana vuonna 1940, hän tapasi häntä hoitaneen tohtori Henry Rossin, joka työskenteli newyorkilaissairaalassa kirurgina. Siviililääkärinä olon lisäksi hän palveli sotilaslääkärinä ja -kirurgina, ja hänen sotilasarvonsa oli eversti. He alkoivat tapailla hoitosuhteen päätyttyä ja avioituivat Rossin lääkäriystävän kotona Passaicissa New Jerseyssä 19. tammikuuta 1941. Heidän häissään Mary Brian toimi Farrellin kaasona.
Vuonna 1942 Farrell myi kotinsa Los Angelesissa. Hän ja Ross asettuivat asumaan New Yorkiin, jossa heillä oli asunto Manhattanin Park Avenuella. Lisäksi heillä oli kiinteistö maaseudulla Brewsterissä Putnamin piirikunnassa.
Farrell oli harras katolinen koko elämänsä ajan.
Kuolema

Kun Farrell lähti Neljäkymmentä karaattia -näytelmästä huononevan terveydentilansa pakottamana helmikuussa 1969, hän matkusti Floridaan toipumaan. Häneltä diagnosoitiin lopulta terminaalivaiheeseen edennyt keuhkosyöpä, ja hän palasi New Yorkiin. Hän kuoli 69-vuotiaana kotonaan Park Avenuella 1. toukokuuta 1971. Hänet on haudattu West Pointin sotilashautausmaalle Highlandsiin Orangen piirikuntaan. Kun Farrellin leski kuoli 89-vuotiaana vuonna 1991, tämä haudattiin hänen viereensä.
Valikoitu filmografia

Pikku Caesar (1931)
Olen vainottu kahlekarkuri (1932)
Vahakabinetin arvoitus (1933)
Päivä ylhäisönaisena (1933)
Torchy Blane -elokuvasarja (1937–1939)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Glenda Farrell Wikimedia Commonsissa
Glenda Farrell Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Korea 
Taiteenala:  Emmy Awards 
Henkilöt:  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef 
Douglas Fairbanks Jr. ja Glenda Farrell elokuvassa Pikku Caesar (1931).
Farrell elokuvan I’ve Got Your Number (1934) promokuvassa.
Joan Blondell ja Farrell elokuvassa Kansas City Princess (1934).
Farrell elokuvan Smart Blonde (1937) trailerissa. Elokuva oli ensimmäinen Torchy Blane -elokuvasarjan osa.
Farrell vuonna 1963.
Farrell aviomiehensä Henry Rossin kanssa Ambassador-hotellin yökerhossa Cocoanut Grovessa vuonna 1942.
14 Blades

| 14 Blades |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Daniel Lee
Käsikirjoittaja:  Daniel Lee Abe Kwong Tin Shu Mak Ho Leung Lau
Tuottaja:  Wang Tianyun Susanna Tsang
Säveltäjä:  Henry Lai
Kuvaaja:  Tony Cheung
Leikkaaja:  Cheung Ka-fai Tang Man-to
Pääosat:  Donnie Yen Zhao Wei Sammo Hung
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Hongkong  Kiina  Singapore
Tuotantoyhtiö:  Shanghai Film Group Visualizer Film
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  14. helmikuuta 2010
Kesto:  114 min
Alkuperäiskieli:  Mandariinikiina
Budjetti:  20 000 000 dollaria
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
14 Blades (perint.: 錦衣衛; yksink.: 锦衣卫; Jyutping: Gam2 ji1 wai6; pinyin: Jǐn yī wèi) on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut hongkongilais-kiinalainen wuxiaelokuva. Elokuvan ohjasi ja käsikirjoitti Daniel Lee yhdessä Abe Kwongin, Tin Shu Makin ja Ho Leung Laun kanssa. Pääosissa näyttelivät Donnie Yen, Zhao Wei ja Sammo Hung.
Juoni

Ming-dynastian loppupuolella kiinalaisimperiumin oikeutta on vaivannut korruptio, kun eunukki anastaa valtion valtaa ja hallitsevan keisarin katsotaan olevan epäpätevä. Jinyi Wei on hallituksen salainen poliisimainen ryhmä, jolle on opetettu lapsesta lähtien salaisia kamppailutaitoja. He ovat vastuussa rauhan ja tasapainon turvaamisesta valtakunnassa. Heillä on myös valta syyttää niitä, joiden he katsovat olevan valtion vihollisia.
Kun organisaatio perustettiin, se sai käskynsä suoraan keisarilta. Nyt se on eunukin ryhmän hallinnassa. Heidän johtajansa Jia Jingzhong suunnittelee prinssi Qingin kanssa kapinoivansa keisaria vastaan ja kaappaavansa hänen valtansa. Jia käskee Qinglongia tappamaan keisarillisen neuvosmiehen Zhao Shenyan ja viemään hänen tallelipastonsa, joka huhun mukaan sisältää listan pettureiden nimistä.
Qinglong saa kuitenkin selville tulleensa hyväksikäytetyksi, ja että lipas sisältää keisarillisen sinetin, keisarin arvovallan symbolin. Qinglongista tulee karkuri, kun Jia tuomitsee hänet petturiksi ja asettaa käskyn pidättää hänet. Qinglong pakenee ja liittyy Justice Escort -ryhmään, jossa hän tapaa ryhmän johtajan tyttären, Qiao Huanin. Qinglong päättää täyttää lupaamansa uskollisuuden keisaria kohtaan ja jatkaa todisteiden etsimistä prinssi Qingin kapinallisen juonen paljastamiseksi. Matkan aikana Qinglong saa apuunsa Heaven Eagles -roistojengin, jotka Judgen johdolla auttavat Qinglongia saamaan lippaan haltuunsa. He joutuvat samalla ottelemaan Tou Touta vastaan.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Donnie Yen  | … |  Qinglong   |
|  Zhao Wei  | … |  Qiao Hua   |
|  Wu Chun  | … |  Judge   |
|  Kate Tsui  | … |  Tuo Tuo   |
|  Qi Yuwu  | … |  Xuanwu   |
|  Sammo Hung  | … |  Prinssi Qing   |
|  Damian Lau  | … |  Zhao Shenyan   |
|  Wu Ma  | … |  Qiao Yong   |
|  Law Kar-ying  | … |  Jia Jingzhong   |
|  Chen Kuan-tai  | … |  Fawang   |
|  Chen Zhihui  | … |  Baihu   |
|  Fung Hak-on  | … |  neuvonantaja   |
|  Xu Xiangdong  | … |  Xiahou   |
|  Liu Zhuoling  | … |  palvelija   |
|  Zhang Yujiao  | … |  Zhao Shouzheng   |
|  Ding Wenbin  | … |  Jifeng   |
Katie Douglas

| Katie Douglas |
| --- | --- |
 Katie Douglas (2018)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kathryn Emily Douglas
Syntynyt: 19. lokakuuta 1998 (ikä 26) Burlington, Ontario, Kanada
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2007–
Merkittävät roolit:   Spooksville  Raising Expectations  Mary Kills People  Level 16  Believe Me: The Abduction of Lisa McVey  Pretty Hard Cases  Ginny & Georgia  The Girl Who Escaped: The Kara Robinson Story 
Aiheesta muualla
IMDb 
Kathryn Emily Douglas (s. 19. lokakuuta 1998 Burlington, Ontario) on kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan päärooleistaan Abbynä Netflix-sarjassa Ginny & Georgia (2021–).
Douglas syntyi 19. lokakuuta 1998 Burlingtonissa, Ontariossa. Hän kävi Nelson High Schoolia Burlingtonissa.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2011 | Stay with Me | Lucy |
| 2012 | Sunshine Sketches of a Little Town | Rose Leacock |
| 2013 | Compulsion | Saffron (nuori) |
| 2018 | Level 16 | Vivien |
| 2018 | Every Day | Megan |
| 2018 | Believe Me: The Abduction of Lisa McVey | Lisa McVey |
| 2019 | Thicker Than Water | Addie Decker |
| 2022 | The Walk | Kate Coughlin |
| 2023 | The Girl Who Escaped: The Kara Robinson Story | Kara Robinson |
| Televisio> Vuosi | Televisio> Sarja | Televisio> Rooli | Televisio> Jaksot |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | F2: Forensic Factor | - | Jakso: "Dead Man's Hollow" |
| 2009 | Tarkka-ampujat | Jennifer Sabiston | Jakso: "The Fortress" |
| 2012 | Less Than Kind | Brenda | 3 jaksoa |
| 2012 | Alphas | Nina (teini) | Jakso: "When Push Comes to Shove" |
| 2013–2015 | Defiance | Young Irisa / Irzu / Little Girl | Toistuva rooli, 10 jaksoa |
| 2013–2014 | Spooksville | Sally Wilcox | Päärooli, 22 jaksoa |
| 2014 | Saving Hope | Tatum | Jakso: "The Heartbreak Kid" |
| 2015–2016 | Max & Shred | Melanie | 2 jaksoa |
| 2016 | Eyewitness | Bella Milonkovic | 4 jaksoa |
| 2016–2019 | Raising Expectations | Connor Wayney | Päärooli, 26 jaksoa |
| 2017–2019 | Mary Kills People | Naomi Malik | Päärooli, 18 jaksoa |
| 2018 | Creeped Out | Indigo | 2 jaksoa |
| 2018 | Burden of Truth | Amanda Parson | 2 jaksoa |
| 2020 | Nurses | Sasha | Jakso: "Lifeboat" |
| 2021–2023 | Pretty Hard Cases | Jackie Sullivan | Päärooli, 15 jaksoa |
| 2021– | Ginny & Georgia | Abby | Päärooli, 20 jaksoa |
Aiheesta muualla

Katie Douglas Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei
The Eye (vuoden 2002 elokuva)

| The Eye> Jian Gui |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Oxide Pang Danny Pang Jo Jo Hui Yuet-chun
Käsikirjoittaja:  Oxide Pang Danny Pang Jo Jo Hui Yuet-chun
Tuottaja:  Peter Ho-Sun Chan Lawrence Cheng Jo Jo Hui Yuet-chun Eric Tsang
Säveltäjä:  Ornage Music
Pääosat:  Angelica Lee Lawrence Chou Chutcha Rujinanon
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Singapore Hongkong
Levittäjä:  MediaCorp Raintree Pictures Netflix
Ensi-ilta:   9. toukokuuta 2002    19. syyskuuta 2003
Kesto:  98 min
Alkuperäiskieli:  kantoninkiina, thai, englanti, mandariinikiina
Seuraaja:  The Eye 2
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Eye (kiin.: 見鬼) on vuonna 2002 valmistunut aasialainen kauhuelokuva, jonka ovat ohjanneet Pangin veljekset Oxide ja Danny Pang.
Elokuva on uudelleenfilmatisoitu kahdesti: vuonna 2005 valmistui Naina-niminen intialainen uudelleenfilmatisointi, ja vuonna 2008 The Eye -niminen yhdysvaltalainen uudelleenfilmatisointi.
Juoni

Mun (Angelica Lee) sokeutui viisivuotiaana. Nyt, vuosia myöhemmin, hänelle tehdään sarveiskalvonsiirto, joka palauttaa hänen näkönsä. Pian hän alkaa nähdä aaveita joka puolella ja päättää selvittää, mistä on kyse.
Rooleissa

Angelica Lee – Wong Kar Mun
Lawrence Chou – Tohtori Wah
Chutcha Rujinanon – Ling
Yut Lai So – Yingying
Candy Lo – Yee, Munin sisko
Yin Ping Ko – Munin isoäiti
Pierre Png – Tohtori Eak
Kung Fu Hustle

| Kung Fu Hustle> 功夫, Gōng Fū |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Stephen Chow
Käsikirjoittaja:   Tsang Kan Cheong  Stephen Chow  Xin Huo  Chan Man Keung 
Tuottaja:  Stephen Chow
Säveltäjä:  Raymond Wong (käännä suomeksi)
Kuvaaja:  Hang Sang Poon
Leikkaaja:  Angie Lam
Tuotantosuunnittelija:  Oliver Wong
Pääosat:   Stephen Chow  Danny Chan  Yuen Wah  Yuen Qiu  Eva Huang 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kiina
Tuotantoyhtiö:  Star Overseas China Film Group
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:   Kiina 23. joulukuuta 2004  Suomi 17. kesäkuuta 2005 
Kesto:  101 min
Alkuperäiskieli:  kiina
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kung Fu Hustle (kiin.: 功夫; Jyutping: Gung1-fu1) on hongkongilaisen näyttelijä-ohjaaja Stephen Chow'n ohjaama vuonna 2004 valmistunut humoristinen toimintaelokuva, joka parodioi hongkongilaisia kung fu -elokuvia. Chow nähdään myös elokuvan pääosassa.
Arvioita

Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä Kung Fu Hustle on älyvapaan tarinantyngän ympärille nivottu sikermä toinen toistaan mielikuvituksellisempia mätkintäkohtauksia. Hänestä se menettää pian kiinnostavuutensa ja shokkiarvonsa, vaikka brutaali slapstick-huumori ja huimat kung-fu-koreografiat huvittavatkin hetkittäin.
Aiheesta muualla

Kung Fu Hustle – International Movie Portal. Elokuvan virallinen kotisivu. Arkistoitu 24.3.2010. Viitattu 10.11.2021.
Stephen Bunting

Stephen Bunting (s. 9. huhtikuuta 1985 Liverpool) on englantilainen dartsinpelaaja. Oikealla kädellä heittävä Bunting on helmikuussa 2025 PDC:n maailmanlistan sijalla viisi. Hänen sisääntulokappaleenaan toimii David Guettan ja Sian Titanium.
Vuodesta 2014 PDC:n kiertueilla mukana ollut Bunting voitti WDF-liiton World Masters -turnauksen kahdesti peräkkäin vuosina 2012 ja 2013. Ensimmäisen PDC:n major-voittonsa hän saavutti vuoden 2024 Masters-turnauksessa voitettuaan finaalissa Michael van Gerwenin 11–7. Tammikuussa 2025 hän voitti Bahrainin Masters-turnauksen finaalissa Gerwyn Pricen.
PDC:n maailmanmestaruuskilpailuissa lempinimellä The Bullet tunnettu Bunting on selviytynyt parhaimmillaan välieriin vuosina 2021 ja 2025.
Mikko Penttilä

Mikko Penttilä (s. 1987 Kaustinen) on suomalainen näyttelijä. Hän valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2014. Penttilä toimii myös improvisaatioteatteri Stella Polariksen jäsenenä ja taiteellisena johtajana. Hän oli yksi Putous-sketsisarjan päänäyttelijöistä tuotantokausina 8-11. Penttilän Taika-Pasi voitti Putouksen 10. kauden sketsihahmokisan. Hän on näytellyt myös elokuvassa Juoppohullun päiväkirja. Syksyllä 2017 hänet nähtiin MTV3:n Älä jäädy -viihdeohjelmassa.
Vuonna 2021 MTV3-kanavalla alettiin esittää Penttilän juontamaa sketsiviihdeohjelmaa nimeltä Kaiken maailman ennätykset.
Bullet in the Head

| Bullet in the Head> 喋血街頭 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Woo
Käsikirjoittaja:   John Woo  Patrick Leung  Janet Chun 
Tuottaja:  John Woo
Säveltäjä:   James Wong  Romeo Díaz 
Kuvaaja:   Wilson Chan  Horace Wong  Ardy Lam  Somchai Kittikun 
Leikkaaja:   John Woo  David Wu Dai-Wai 
Pääosat:   Tony Leung Chiu-Wai  Jacky Cheung  Waise Lee  Simon Yam 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Hongkong
Tuotantoyhtiö:  Golden Princess
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  1990
Kesto:  136 min.
Alkuperäiskieli:   kantoninkiina  englanti  ranska  vietnam 
Budjetti:  3 500 000 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bullet in the Head (kiin.: 喋血街頭) on vuonna 1990 julkaistu John Woon ohjaama hongkongilainen draama-, toiminta- ja sotaelokuva. Pääosissa näyttelevät Tony Leung Chiu-Wai, Jacky Cheung, Waise Lee ja Simon Yam.
Juoni

Elokuva kertoo kolmesta aikuiseksi kasvaneesta lapsuudenkaverista, Benistä (Tony Leung), Frankistä (Jacky Cheung) ja Paulista (Waise Lee), jotka joutuvat Vietnamin sotaan. Ben on mennyt vasta naimisiin ja ystävien luotettavuus ja kestävyys alkavat vähitellen rakoilla ahneuden ja sodan raatelemassa ympäristössä.
Aiheesta muualla

King, Pat: Bullet In The Head Far East Films. 27.2.2015. Viitattu 17.6.2021. (englanniksi)
Bullet in the Head  Time Out. Viitattu 17.6.2021. (englanniksi)
Bullet in the Head 1990 Letterboxd. Viitattu 17.6.2021. (englanniksi)
Fluoridi

Fluoridi-ioni on fluorin ionimuoto. Halogeeneille tyypillisesti fluori muodostaa yksiarvoisen, negatiivisen ionin F−.
Fluorideiksi kutsutaan myös orgaanisia tai epäorgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät fluoria. Monet epäorgaaniset fluoridit ovat ioniyhdisteitä, joissa jokin metalli-ioni on kationina ja fluoridi-ioni anionina. Fluoridiyhdisteitä ovat muun muassa fluorivetyhappo (HF) ja natriumfluoridi (NaF).
Käyttö

Fluoridia sisältäviä yhdisteitä lisätään hammastahnaan Suomessa mm. natriumfluoridia 0,32 % ja muihin suunhoitotuotteisiin (mm. fluoritabletit ja hammashuuhteet), sillä sen on tutkittu vahvistavan hammaskiillettä. Natriumfluoridi ja natriummonofluorofosfaatti ovat yleisimpiä hammashoitotuotteisiin lisättäviä fluorideja.
Fluorivetyhappoa käytetään muun muassa lasin etsauksessa ja muissa teollisuuden sovelluksissa, kuten mikropiirien valmistuksessa.
Fluoridiyhdisteet ovat suurempina pitoisuuksina haitallisia, ja niiden joutuminen iholle tai silmiin on vaarallista.
Käyttö > Fluoridia vedessä

Suomessa on ennen paikoin lisätty fluoria juomaveteen mutta nykyään vesilaitokset suodattavat sitä pois. Mm. Irlannissa fluoria yhä lisätään. Suomessa ja EU:ssa fluoria saa olla korkeintaan 1,5 mg litrassa. Vesiasiantuntijan mukaan fluori on hyväksi pienissä pitoisuuksissa ja haitallista suurissa. Kansanterveyslaitoksen Hannu Komulaisen mukaan myös hammashoidon fluorituotteet ovat turvallisia.
Suomessa valtio on ollut veden fluoraamisen myönteisellä kannalla lähde? ja Kuopiossa talousveteen lisättiin fluoridia yli 30 vuoden ajan (24. maaliskuuta 1959 – 31. joulukuuta 1992). Sen on arvioitu vaikuttaneen 70 000 ihmiseen. Kuopiosta mitattiin vuonna 2011 0,057–0,18 mg/l fluoridipitoisuudet kraanavedestä. Kokkolassa fluoridin pitoisuus kraanavedessä on nykyisin 0,5–0,7 mg/l. Pääkaupunkiseudulla veden fluoridipitoisuus oli alle 0,1 mg/l vuonna 2011.
Fluoridista on haittaa hampaille ja se haurastuttaa luustoa, mikäli sen arvo on yli 1,2 mg litrassa. Arvon ollessa välillä 0,7–1,2 mg/l sen on kuvattu vahvistavan hammaskiillettä kariesta vastaan. Raja-arvona pidetään Suomessa 1,5 mg/l talousvedelle, jota ei juoda, ei päädy suoraan elintarvikkeeseen, ei joudu suoraan kosketukseen elintarvikkeen tai sen valmistuksen kanssa. Yksityisissä kaivoissa arvojen tarkastus tulee tehdä perheenlisäyksen yhteydessä tai kuuden vuoden välein. Veden fluoridiarvo osoittaa myös maaperän vaikutusta veteen ja usein pitoisuudet ovat porakaivoissa korkeampia kuin rengaskaivoissa.
National Geographic -lehden artikkelin mukaan vallitsee tieteellinen konsensus siitä, että fluoridin käyttö juomavedessa pieninä pitoisuuksina on turvallinen keino parantaa hammasterveyttä.