stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ford Escort (1990)
Ford Escort V (1990–1997) > Ford Escort Vb (1992–1997)

Elokuussa 1992 viidennen sukupolven Escort sai ensimmäisen kasvojenkohotuksensa. Keulan ilme uudistui uuden etusäleikön ja puskurien myötä, ja viistoperämallit saivat uudenmalliset takavalot. Tärkein tekninen muutos oli vanhan CVH-moottorin korvaaminen uudella 1,6-litraisella Zetec-sarjan moottorilla. Oviin tuli sivutörmäyssuojat ja kuljettajan turvatyyny sekä turvavöiden esikiristimet olivat vakiovarusteina huhtikuusta 1994 lähtien.
CLX:ssä ja XR3i:ssä oli nyt kuljettajan istuimen korkeussäätö. Ghiassa oli sähkötoiminen kattoluukku, sähköpeilit ja lämmitettävä tuulilasi, mutta murtohälytin karsittiin varusteista. Kevään 1994 uutuusmalli oli urheilullinen Escort Si, jossa oli räikeästi kuvioitu verhoilukangas. Varusteina oli CLX-tason lisäksi sähköikkunat edessä, etusumuvalot sekä takaspoileri kolmi- ja viisiovisissa. Samaan aikaan esiteltiin Escort 1,6 Special, jossa oli perusvarustuksen lisäksi sävylasit, kierroslukumittari, keskuslukitus ja 14 tuuman pyörät.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ford Escort (1990) Wikimedia Commonsissa
Ford Escort RS 2000
Ford Escort RS Cosworth
Ford Escort Vb
Eliel Levón

Eliel Levón vuonna 1930.
Edvard Eliel Levón  (6. toukokuuta 1854 Ylitornio – 28. maaliskuuta 1940 Kuortane) oli Vaasan lyseon ensimmäinen, pitkäaikainen rehtori.
Hänen isänsä oli kappalainen Edvard Leonhard Levón, äitinsä Selma Karolina Londicer. Eliel Levón oli vuodesta 1881 avioliitossa Elin Henrika Wegeliuksen kanssa. Kauppaneuvos August Alexander Levón oli Eliel Levónin setä.
Eliel Levón tuli ylioppilaaksi Oulun ruotsinkielisestä alkeisopistosta vuonna 1872. Tämän jälkeen hän muutti vanhempiensa kotikaupunkiin Vaasaan ja toimi Vaasan ala-alkeiskoulun apulaisopettajana vuosina 1872 – 1873. Opiskelunsa Helsingin yliopistossa Levón aloitti syksyllä 1873 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1877. Hän työskenteli latinan kielen vt. kollegana Hämeenlinnan normaalilyseossa 1877 – 1879 ja saman koulun latinan ja kreikan vt. lehtorina 1879 – 1880.
Vaasaan perustettiin keväällä 1880 Vaasan suomenkielinen yksityislyseo, Etelä-Pohjanmaan ensimmäinen suomenkielinen oppikoulu. Eliel Levón haki ja tuli valituksi koulun (ainoaksi) opettajaksi ja samalla sen johtajaksi. Ensimmäisenä vuonna Levón joutui opettamaan peräti kuutta ainetta, mutta koulun opettajamäärän kasvaessa hän pääsi keskittymään varsinaisiin aineisiinsa ruotsiin ja latinaan. Koulun nimi muuttui ajan mittaan, mutta tuli tunnetuksi Vaasan lyseona. Eliel Levón sai vasta 1898 nimityksen lyseon rehtorin virkaan, mutta käytännössä hän johti koulua vuosina 1880–1920.
Eliel Levón oli opettajana ja rehtorina hyvin arvostettu. Jalmari Lahdensuo toteaa lyseon 50-vuotisjulkaisussa vuonna 1930: ”Rehtorin tunnilla vallitsi kuri ja järjestys. - - - Rehtorin tunnilla osattiin läksyt. - - - Rehtorin tunnilla ei harjoitettu vilppiä. - - - Poikain tähden ja puolesta! Siinä meidän rehtorimme näkymätön vaalilause.”
Rehtori Levónin 75-vuotispäivänä 1929 sanomalehti Ilkka ylisti hänen toimintaansa suomalaisen oppikoulun johtajana keskellä ”ruotsalaisinta seutua, ruotsalaista Vaasaa”. Rehtorin oli taloudellisten vaikeuksien takia pakko kääntyä toisinaan maakunnan puoleen apua anoen tai pyytää valtiolta avustusta tai koulun ottamista valtion haltuun. Ilkka toteaa: ”Sitkeästi ponnistellen ja sovittaen hän järjesteli koulun niin taloudelliset vaikeudet kuin poliittisen ahdistuksen hetket.” Ansioittensa vuoksi Eliel Levón sai 1929 professorin arvon.
Levónin asemassa oleva mies ei voinut välttyä kunnallisilta ja kirkollisilta luottamustehtäviltä. Hän oli Vaasan kaupunginvaltuuston jäsen 1898 – 1907 sekä kirkkovaltuuston ja kirkkoneuvoston jäsen. Hän oli Vaasan suomalaisen yksityisen tyttökoulun perustajia, ja johtokunnan puheenjohtajuus oli hänen hoidettavanaan 1891 – 1901.
Eliel Levón oli ruotsinkielisestä kodista, mutta teki elämäntyönsä suomenkielisen koulutuksen hyväksi. Eliel ja vaimonsa Elin puhuivat keskenään ruotsia, mutta halusivat kasvattaa lapsensa ”isänmaallisessa, tosisuomalaisessa hengessä - - - mutta sellaisiksi, jotka eivät halveksi, vielä vähemmän vihaa ruotsin kieltä”.
Eliel ja Elin Levonilla oli viisi täysi-ikäiseksi päässyttä lasta. Jean Sibelius sävelsi kesällä 1902 entisen opettajansa Eliel Levónin tyttärille Ellille, Karinille ja Annalle kolmiäänisen laulun Kotikaipaus.
Julkaisut

Vaasan suomalainen lyseo 1880–1905.  Nikolainkaupunki:  Vaasan reaalilyseo, 1905.
Puheita elämäntaipaleeni varrelta.  Vaasa:  Entiset oppilaat, 1934.
Aiheesta muualla

Eliel Levón. Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
Levón Edvard Eliel, Aikalaiskirja 1934
Yli 60 vuotta opettajana, Suomen Kuvalehti, 06.05.1939, nro 18, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Uniargumentti

Uniargumentti on filosofisessa skeptismissä hyödynnetty argumentti ihmisen aistimusten epäluotettavuudesta. Nähdessään unta ihminen harvemmin tajuaa uneksivansa (pois lukien selkounet). Tämä on johtanut arveluihin, voisiko ihminen olla jatkuvasti unessa valveillaolon sijaan (tai ettei hän ainakaan voi olla varma uneksiiko vai ei).
Länsimaisessa filosofiassa ajatuksen esitti ensimmäisenä René Descartes tutkielmassaan Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta.
Itämaisessa filosofiassa samankaltainen argumentti esiintyy Zhuangzin filosofiassa niin sanottuna ”perhosen uni” -mietelmänä. Mietelmässä Zhuangzi näkee unta jossa hän on perhonen. Herättyään hän havaitsee olevansa Zhuangzi. Mutta miten hän voi määrittää onko hän Zhuangzi, joka on juuri lakannut uneksimasta olevansa perhonen, vai perhonen, joka on juuri alkanut uneksia olevansa Zhuangzi.
Irakin turkmeenit

| Irakin turkmeenit |
| --- | --- |
 Irakin turkmeenien rintaman käyttämä lippu.
Väkiluku:  600 000–2 miljoonaa
Kielet:  turkki
Uskonnot:  šiialaisuus, sunnalaisuus
Sukulaiskansat:  azerit, turkkilaiset, muut turkkilaiset kansat
Irakin turkmeenit tai turkomaanit ovat Irakin kolmanneksi suurin etninen ryhmä arabien ja kurdien jälkeen. Tarkkaa arviota turkmeenien määrästä ei ole ja arviot vaihtelevat 600 000:sta aina 2 miljoonaan. Irakin turkmeenit puhuvat turkin kielen murretta ja heistä valtaosa on šiialaisia muslimeja hieman pienemmän vähemmistön harjoittaessa sunnalaisuutta.
Irakin turkmeenit eivät nimestään huolimatta ole Turkmenistanissa ja Iranissa asuvia turkmeeneja, vaan ovat kielellisesti, geneettisesti ja historiallisesti lähempää sukua azereille.
Asuinalue ja lukumäärä

Irakin turkmeenit asuvat lähes yksinomaan Irakin pohjoisosissa kaupungeissa ja kylissä kaaren muotoisella alueella, joka ulottuu Tal Afarista Mosuliin, Arbiliin, Altun Kopruun, Kirkukiin, Tuz Khurmatuun, Kifriin ja Khaniqiniin. Ennen Irakin sotaa vuonna 2003 Irakin turkmeeneja oli eri arvioiden mukaan 600 000–2 miljoonaa. Pienemmät arviot ovat peräisin ulkopuolisista lähteistä ja suuremmat turkmeenien omista lähteistä.
Kulttuuri

Noin 60 % Irakin turkmeeneista on sunnalaisia lopun ollessa pääasiassa šiialaisia. Šiialaiset turkmeenit asuttavat pääasiassa turkmeenien asuinalueiden eteläosia ja asuvat sunnalaisiin turkmeeneihin verrattuna enemmän maaseudulla. Šiialaisten turkmeenien määrä on kasvanut sunneja nopeammin. Vielä 1947 šiialaiset turkmeenit olivat sunneja pienempi ryhmä, mutta ovat sittemmin ohittaneet nämä korkeamman syntyvyyden takia. Irakin turkmeenit puhuvat turkin kielen murretta, jota käytetään edelleen huolimatta historiallisesta arabilaistamispolitiikasta. Suurin osa turkmeeneista asuu kuitenkin nykyisin kaupungissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Irakin turkmeenit Wikimedia Commonsissa
Turkmeenityttö Irakissa.
Irakin turkmeenien mielenosoitus Amsterdamissa.
Keravan rautatieasema

Keravan rautatieasema (ruots. Kervo järnvägsstation) on rautatieasema Keravalla Keskustan kaupunginosassa noin 29 kilometriä pohjoiseen Helsingin päärautatieasemalta. Se on risteysasema, jossa Helsinki–Riihimäki-radalta on yhteydet Lahden oikoradalle, Porvoon radalle ja Sköldvikin radalle sekä Vuosaaren satamaradalle. Keravan asemarakennus on valmistunut vuonna 1878, ja sen on suunnitellut Knut Nylander.
Asema on pääteasema Keravan kaupunkirataa kulkeville K-junille, joiden lisäksi asemalla pysähtyvät Riihimäelle liikennöivät junat D, R ja T sekä Lahteen liikennöivä Z. Asemalla eivät pysähdy kaukojunat.
Kerava on jaettu 15. toukokuuta 2006 alkaen kahteen liikennepaikkaan, johon kuuluvat Keravan aseman lisäksi Kytömaan liikennepaikka.
Historia

Keravan rautatieasema perustettiin vuonna 1863. Perustamiseen vaikutti ensi sijassa Hyrylässä sijainnut venäläinen varuskunta. Varuskuntien perustamisessa otettiin huomioon sen ajan tehokkain kulkuväline, juna. Keravan asemalle tuotiin muualta siirretty vanha rakennus, joka muutettiin asemaksi. Asemarakennuksen avajaispäivä oli uudenvuodenpäivä 1864. Rakennus osoittautui kuitenkin nopeasti liian pieneksi, ja vuonna 1866 tehtiin päätös uuden asemarakennuksen rakentamisesta. Ennen uuden asemarakennuksen rakentamista vanhaa asemaa laajennettiin jonkin verran.
Liikenne Keravan asemalla vilkastui huomattavasti Porvoon radan valmistuttua vuonna 1874. Porvoon rata haarautuu Keravan aseman pohjoispäästä jyrkässä kaarteessa itäkaakkoon. Lähin seisake, Koivula, sijaitsi vain noin kilometrin päässä Porvoonkadun tasoristeyksen yhteydessä. Ahjon rautatieasemalle oli vain noin kaksi kilometriä. Henkilöliikenne Porvoon radalla lopetettiin vuonna 1981 ja rataosa Ollista Porvooseen suljettiin vuonna 1990. Porvoon radan Ollin linjavaihteelta valmistui Sköldvikin tavaraliikennerata Kilpilahdessa sijaitsevalle Nesteen öljynjalostamolle vuonna 1972. Sen yhteydessä rakennettiin Keravan kolmioraide, jotta Sköldvikin radan liikenteen ei tarvitsisi kulkea Keravan aseman kautta ja vaihtaa suuntaa. Kolmioraiteelta rakennettiin myös pistoraide Keravan aseman koillispuoliseen logistiikkakeskukseen. Sen vaihde on kuitenkin sittemmin purettu. Nykyisin Porvoon radalla kulkee säännöllisesti vain öljyjunia Keravan ja Sköldvikin välillä sekä kesäisin Porvoon museorautatien liikennettä. Porvoon rataa Nikkilän rautatieasemalle asti on kuitenkin suunniteltu palautettavaksi lähiliikenteen käyttöön. Nikkilän lisäksi lähiliikenteen asemia olisivat suunnitelman mukaan Ahjo ja Talma.
Ensimmäinen sähköjunamatka Keravalta Helsinkiin tehtiin joulukuun alussa vuonna 1970. Vuosaaren satamarata valmistui marraskuussa 2008. Se kulkee Keravalta noin kolmen kilometrin matkan omalla raiteellaan ja laskeutuu Savion kohdalla 13,5 kilometriä pitkään Savion rautatietunneliin, joka ulottuu Vantaan Länsisalmeen asti lähelle Vuosaaren satamaa.
Keravan asemaa vastapäätä ratapihan toisella puolen sijaitsi tavaramakasiini, joka on purettu pois Keravan kaupunkiradan rakentamisen ja Keravan ratapihan muutostöiden yhteydessä.
Asemarakennus

Keravan nykyisen asemarakennuksen suunnitteli arkkitehti Knut Nylander, ja se rakennettiin vuosina 1876–1878. Myöhemmin asemarakennusta on muutettu ja laajennettu. Pääpiirteissään sen ulkoasu on säilynyt alkuperäisenä, mutta yksityiskohdissa on tapahtunut muutoksia. Alkuperäisiä pilastereita, peilejä ja muita koristeita on poistettu, ikkunoiden vuorilaudat on uusittu ja itse asemaa on jatkettu muutamalla metrillä vuonna 1904. Muutoksista huolimatta rakennus on rakennushistoriallisesti merkittävä rakennus, sillä se edustaa muuten kokonaan kadonnutta asematyyppiä.
Aseman lipunmyynti lakkautettiin 2. elokuuta 2014, mutta rakennuksessa toimii vielä kahvila. Kesäkuun 2015 alussa asemarakennukseen avattiin myös R-kioski, josta saa ostettua myös junalippuja. Sisä- ja ulkotiloissa on lippuautomaatit.
Junien lähtöraiteet

Raiteelta 1 kulkevat R-, D- ja Z-junat Helsinkiin.
Raiteilla 2 ja 3 liikennöivät pysähtymättä ohi kulkevat kaukojunat, eikä niillä ole laituria.
Raiteelta 4 kulkevat T-, R- D- ja Z-junat pohjoiseen (Riihimäelle ja Lahteen).
Raiteelta 5 kulkevat K- ja T-junat Helsinkiin.
Raiteelta 6 kulkevat Porvoon museorautatien junat. Muutoin raide ei ole henkilöliikenteen käytössä.
Linja-autoyhteydet

633N (Rautatientori–Korso–Kerava)
641 (Tikkurila–Leinelä–Hyrylä–Kerava)
738 (Kalasatama (M) – Sorsakorpi–Ahjo–Kerava)
963 (Paijala–Hyrylä–Kerava)
971 (Kivistö–Ruotsinkylä–Hyrylä–Kerava)
971B (Ruotsinkylä-Hyrylä-Kerava)
972 (Korso–Alikerava–Kerava)
973 (Peijas–Korso–Kerava)
975 (Mattilanpuisto–Kaleva–Kerava)
975N (Hyrylä–Kaleva–Kerava)
976 (Virrenkulma–Kerava)
977 (Kytömaa-Ylikerava–Päivölänlaakso–Kerava)
977V (Kytömaa-Ylikerava–Kerava)
978 (Keinukallio–Sorsakorpi–Kerava)
978K (Bastukärr–Sorsakorpi–Kerava)
985 (Nikkilä–Talma–Kerava)
Lisäksi asemalta kulkee arkisin Sköldvikin työntekijöille tarkoitettu työmatkavuoro K1 kahdesti päivässä Sköldvikiin ja kerran takaisin.
Galleria

Asemalle on museoitu höyryveturi Hv3, joita on kokonaisuudessaan jäljellä enää kolme kappaletta.
Aseman alittaa Sampolan alikulkutunnelia koristavat Alpo Jaakolan maalaukset.
Hissi alikulkutunnelissa.
Anekdoottinen todiste

Anekdoottinen todiste (joskus "tarinatodiste") tarkoittaa tarinaa tai tietoa, joka ei yksin ole riittävä todiste. Ilmaus "anekdoottinen todiste" voi tarkoittaa kahta eri asiaa:
1. Anekdootti tai kuulopuhe, josta ei varmuudella tiedetä, onko se totta.
2. Todiste, joka on itsessään kelvollinen mutta jota käytetään "todistamaan" liian yleistä väitettä - sellaista, jonka todistaminen vaatisi huomattavasti laajempaa todistusaineistoa. Tämä jälkimmäinen merkitys on suunnilleen sama asia kuin virheellinen yleistys. Esimerkki: "Isoisäni poltti runsaasti tupakkaa ja eli satavuotiaaksi, joten tupakka ei ole vaarallista" on väärin päätelty - siitä voisi sen sijaan päätellä "tupakka ei tapa kaikkia nuorena".
Joskus kuitenkin anekdoottiset todisteet saattavat johtaa tutkijan tekemään oivaltavan hypoteesin (oletuksen), jota hän sitten voi yrittää todistaa oikeaksi tai vääräksi tieteellisellä menetelmällä.
Jotta yksittäistapauksista voisi päätellä yleisen säännön, pitää yksittäistapauksia olla riittävästi, niiden täytyy olla satunnaisesti valittuja, niistä pitää saada luotettavaa tietoa ja tämän tiedon täytyy tukea juuri esitettyä sääntöä. Tällöinkin on mahdollista, että ilmiölle on jokin toinen selitys.
Psykologien mukaan ihmiset huomaavat helpommin erottuvia tapauksia kuin tyypillisiä esimerkkejä, mikä helposti johtaa vääriin yleistyksiin.
Tummajunkko

| Tummajunkko |
| --- | --- |
 Alalajin Junco hyemalis hyemalis edustaja
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkkulit Passerellidae
Suku::  Junkot Junco
Laji::  hyemalis
Kaksiosainen nimi
 Junco hyemalis  (Linnaeus, 1758) 
Alalajit 
 J. h. aikeni  J. h. caniceps  J. h. carolinensis  J. h. cismontanus  J. h. dorsalis  J. h. hyemalis  J. h. insularis  J. h. mearnsi  J. h. montanus  J. h. mutabilis  J. h. oreganus  J. h. pinosus  J. h. pointilis  J. h. shufeldtii  J. h. thurberi  J. h. townsendi 
Katso myös
   Tummajunkko Wikispeciesissä   Tummajunkko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tummajunkko (Junco hyemalis) on laajalla alueella Pohjois-Amerikassa esiintyvä sirkkuleihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan tummajunkko on noin 13–16 cm. Koiras on yleensä naarasta kookkaampi. Lajin höyhenpuvun väritykset vaihtelevat alalajeittain ja alalajeja voidaan jakaa ryhmiin höyhenpuvun yksityiskohtien perusteella. Osaa alalajeista on aikaisemmin pidetty omina lajeinaan. Kaikki alalajit ovat kuitenkin yleisväritykseltään päästään ja suurimmaksi osaksi selästään harmaita. Vatsa on valkoinen. Nokka on väriltään vaaleanpunainen ja silmät tummat. Nuoret linnut eroavat aikuisista raidallisen rinnan perusteella.
Selän väri vaihtelee alalajeilla, joillakin se on tummanharmaa ja toisilla vaaleampi. Selässä voi olla myös ruskeaa. Päälaki on harmaa tai musta ja kyljissä voi olla punertavia höyheniä. Siivet ovat harmaat tai ruskeat ja siivissä voi olla myös valkoinen siipijuova.
Junco hyemalis hyemalis -koiras
Junco hyemalis oreganus
Junco hyemalis caniceps
Junco hyemalis mearnsi
nuori, noin kuukauden ikäinen, Junco hyemalis mearnsi
Levinneisyys ja elinympäristö

Tummajunkko pesii Kanadan pohjoisosissa ja sieltä etelään aina Kaliforniaan, Arizonaan ja Texasiin asti sekä Appalakkien vuoristossa. Laji talvehtii Meksikossa, Floridassa ja Etelä-Kanadan rannikolla. Tummajunkon elinympäristöä ovat havu- ja lehtimetsät, metsien reunat, pensaikot ja purojen ja virtojen reunustojen metsiköt. Laji elää mieluiten avoimessa metsäympäristössä eikä sitä yleensä tavata syvältä metsän siimeksestä. Talvehtimisalueilla lajia tavataan pelloilta ja niityiltä sekä avoimista metsistä ja kaupungeista. Tummajunkosta on tehty havainto myös Suomessa, kun se havaittiin ensimmäistä kertaa Luodon Bosundissa 19.-20.5.2024.
Ravinto

Tummajunkot käyttävät ravintonaan pääasiassa siemeniä, jotka muodostavat noin kolme neljäsosaa lajin ravinnosta. Lisäksi lintu syö erityisesti pesimäaikana hyönteisiä kuten kovakuoriaisia, muurahaisia, perhosia ja heinäsirkkoja. Ravintonsa laji etsii yleensä maasta.
Elintavat

Tummajunkot kerääntyvät syksyisin parviksi ja viettävät talvet 15–25 yksilön parviksi. Linnuilla on tapana palata joka vuosi täsmälleen samalle talvehtimisalueelle. Osa koiraista saattaa jäädä talveksikin pohjoisemmaksi, jotta olisivat lähempänä pesimisalueistaan. Naaraat talvehtivat yleensä koiraita etelämpänä. Parvissa on melko tarkka nokkimisjärjestys.
Tummajunkon pesimäkausi alkaa huhtikuussa ja pesimäkaudessa linnuilla voi olla kahdesta kolmeen pesintää. Koiraat saapuvat naaraita aikaisemmin pesimäalueille valtaamaan pesimäreviiriä. Nuoremmat koiraat joutuvat taistelemaan alueista kiivaammin kuin vanhemmat koiraat, jotka yleensä säilyttävät aikaisemmat pesimäreviirinsä. Naaras rakentaa maahan kuppimaisen pesän ruohoista, sammalista ja nisäkkäiden karvoista. Koiras auttaa usein pesäainesten kokoamisessa. Naaras munii kolmesta kuuteen hieman kiiltävää, vihreää ja ruskeapilkullista munaa. Naaras hautoo munia noin kahden viikon ajan. Tummajunkko tulee sukukypsäksi vuoden ikäisenä.
Tummajunkon levinneisyysalue. Keltaisella merkityllä alueella lajia tavataan vain pesimäaikoina ja sinisellä alueella laji ainoastaan talvehtii. Vihreällä alueella tummajunkkoa tavataan vuoden ympäri.
Tummajunkon pesä ja munia
Noah Wyle

Noah Wyle (2010)
Noah Strausser Speer Wyle (s. 4. kesäkuuta 1971) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tunnettu varsinkin tohtori Carterin roolista televisiosarjassa Teho-osasto.
Tausta

Wyle syntyi Kalifornian Hollywoodissa kuusilapsiseen perheeseen. Hän kiinnostui näyttelemisestä lukioaikoinaan ja esiintyi useissa koulun näytelmissä, kunnes valmistui ylioppilaaksi ja muutti pieneen asuntoon Hollywood Boulevardille. Samaan aikaan häntä alkoi opettaa näyttelijäntyön opettaja Larry Moss.
Ura

Wylen ensimmäiset televisioroolit olivat minisarjoissa ja vuonna 1991 hän pääsi mukaan elokuvaan Crooked Hearts. Vuonna 1994 hän koe-esiintyi Teho-osastoon luettuaan sarjan pilottijakson käsikirjoituksen. Hän sai osan ja lupautui mukaan, vaikkei viiden vuoden sopimus häntä aluksi miellyttänytkään. Hän oli sarjassa mukana 11. tuotantokaudelle asti. Wyle oli ainoa näyttelijä, joka oli ollut mukana sen ensimmäisestä jaksosta lähtien, kunnes hän jätti sarjalle hyvästit kauden päätösjaksossa Läksiäiset, joka näytettiin Suomessa vuonna 2005. Wyle palasi sarjan viimeiselle eli 15. tuotantokaudelle neljän jakson ajaksi ja oli myös mukana viimeisessä jaksossa, joka näytettiin USA:ssa huhtikuussa 2009.
Yksityiselämä

Wyle avioitui vaimonsa, meikkitaiteilija Tracy Warbinin kanssa 6. toukokuuta 2000. Heillä on kaksi lasta (s. 2002 ja 2005). Nykyään Wyle asuu perheineen Los Angelesissa.
Filmografia

Sokea luottamus (Blind Faith, 1990)
Sydämet solmussa (Crooked Hearts, 1991)
Kunnian miehiä (A Few Good Men, 1992)
Swing Kids – rytmin kapinalliset (Swing Kids, 1993)
Guinevere (1994)
There Goes My Baby (1994)
Lähtemättömät jäljet (The Myth of Fingerprints, 1997)
Can’t Stop Dancing (1999)
Piilaakson pioneerit (Pirates of Silicon Valley, 1999)
Rikospaikalla (Scenes of the Crime, 2001)
Donnie Darko (2001)
Valkoinen oleanteri (White Oleander, 2002)
Viimeiseen pisaraan (Enough, 2002)
The Librarian – kohtalon keihäs (2004)
The Librarian 2 – paluu kuningas Salomonin kaivoksille (2006)
The Librarian 3 – Juudaksen maljan kirous (2008)
Falling Skies (2011–2015)
The Pitt (2025)
Aiheesta muualla

Noah Wyle Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Elonet 
Muut:  IdRef
Anrī Ravinskis

| Anrī Ravinskis> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. tammikuuta 2003 (ikä 22) Riika, Latvia
Kansalaisuus:   Latvia
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Ravi, Porin kauhu
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura:  HPK
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  23
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  Jūrmala SS/Pārdaugava (LAT-2) HS Riika (Latvia) Ketterä (Mestis)
Anrī Ravinskis (s. 2. tammikuuta 2003 Riika, Latvia) on latvialainen jääkiekkoilija, joka pelaaSM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhossa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura > Seuraura

Ravinskisin kasvattajaseura on Prizma Riika. Hän debytoi kaudella 2018–2019 miesten peleissä Latvian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Jūrmala SS/Pārdaugavan joukkueessa, jossa Ravinskis pelasi kolme ottelua. Kaudeksi 2019–2020 hän siirtyi Kanadaan pelaamaan GTHL U18-sarjaa Toronto Red Wingsin joukkueeseen. Kaudeksi 2020–2021 Ravinskis palasi kotimaahansa ja hän siirtyi pelaamaan Latvian pääsarja Optibet Hokeja Līgaan HS Riian joukkueeseen. Ravinskis teki pääsarjadebyyttinsä 17-vuotiaana 12. syyskuuta 2020 vieraissa HK Dinaburgaa vastaan. Ravinskis sai ottelussa myös kakkossyöttöpisteen Marks Ernests Kaniņšin tekemään avausmaaliin. Ensimmäisen pääsarjamaalinsa hän teki kolmannessa ottelussaan 19. syyskuuta 2020 HK Zemgalea vastaan. Ravinskis pelasi tulokaskautensa aikana kaikkiaan 31 runkosarjaottelua tehopistein 14+8=22, joilla hän oli joukkueensa paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Gustavs Ozoliņšin jälkeen.
QMJHL-joukkue Blainville-Boisbriand Armada varasi Ravinskisin 34. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2021. Häntä ei varattu NHL:ään, mutta Ravinskis osallistui kuitenkin Arizona Coyotesin kehitysleirille. Hän siirtyi kaudeksi 2021–2022 Armadaan, jossa Ravinskis pelasi kaksi kautta.
Kaudeksi 2023–2024 Ravinskis siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Mestis-joukkue Imatran Ketterään. Hän teki runkosarjassa 45 ottelussa tehot 14+16=30. Pudotuspeleissä Ravinskis teki 16 ottelussa tehot 7+3=10. Hän jakoi Ketterän sisäisen maalipörssin voiton Akseli Mäkisen kanssa. Ravinskisin osumista kolme oli voittomaaleja. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Toukokuussa 2024 Ketterä tiedotti käyttäneensä Ravinskisin sopimuksessa olleen option ja tehneen vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan. Joulukuussa 2024 Ketterä vuokrasi Ravinskisin SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhoon 8. tammikuuta 2025 ulottuvalla sopimuksella. Ravinskis pelasi ensimmäisen ottelunsa SM-liigassa 18. joulukuuta 2024 Porin Ässiä vastaan. Hänet merkittiin HPK:n kolmosketjun vasempaan laitaan Olli Korhosen ja Heikki Huttusen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 14.45 minuuttia. Ravinskis teki ottelussa myös maalin ja syöttöpisteen. Lainajakson päätyttyä HPK tiedotti Ravinskisin jatkavan joukkueessa kevääseen 2027 asti.