stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Salvation
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mads Mikkelsen  | … |  John    |
|  Eva Green  | … |  Madelaine    |
|  Jeffrey Dean Morgan  | … |  Delarue    |
|  Eric Cantona  | … |  Korsikaneren    |
|  Mikael Persbrandt  | … |  Peter    |
|  Douglas Henshall  | … |  Sherif Mallick    |
|  Michael Raymond-James  | … |  Paul    |
|  Jonathan Pryce  | … |  Borgmester Keane    |
|  Alexander Arnold  | … |  Voicheck    |
|  Nanna Øland Fabricius  | … |  Marie   |
Aiheesta muualla

The Salvation, Scope.dk (tanskaksi)
Bertel Lindh

Bertel Lindh vuonna 1956
Oskar Bertel Lindh (3. huhtikuuta 1908 Sipoo − 10. huhtikuuta 1996 Sipoo) oli suomalainen maanviljelijä ja maallikkosaarnaaja joka toimi RKP:n kansanedustajana ja ministerinä 1950- ja 1960-luvuilla.
Lindhin vanhemmat olivat maanviljelijä Karl Oskar Lindh ja Maria Alexandra Siberg. Hän kävi kansakoulun sekä kansanopiston ja suoritti vuonna 1936 tutkinnon saarnaamislupaa varten Porvoon tuomiokapitulissa. Lindh toimi maanviljelijänä Sipoossa ja sen ohella hän oli Porvoon hiippakunnan kristillisen nuorisotyön matkapuhujana 1928–1938 ja Uudenmaan ruotsalaisen maataloustuottajien liiton toiminnanjohtajana 1966–1970.
Lindh oli RKP:n kansanedustajana vuosina 1953–1966 edustaen Uudenmaan läänin vaalipiiriä. Hän tuli kansanedustajaksi alun perin edustaja Henrik Kullbergin tilalle 11. joulukuuta 1953. Lindh toimi toisena maatalousministerinä Sukselaisen I hallituksessa 1957. Lindh oli myös Sipoon kunnanvaltuuston varapuheenjohtaja ja kirkolliskokouksen ja laajennetun piispainkokouksen jäsen sekä Suomen ruotsalaisen kunnallisliiton ja Uudenmaan ruotsalaisen maataloustuottajien liiton puheenjohtaja.
Lindh oli naimisissa vuodesta 1931 Svea Valdine Ingeborg Wiikin kanssa. Hän sai kunnallisneuvoksen arvonimen 1968.
Shetlandinsaaret

| Shetland Sealtainn |
| --- | --- |
 Näkymä Lerwickiin
 Lippu:  Vaakuna
 Alueen sijainti Skotlannissa
 Koordinaatit: 60°09′N, 01°08′W 
 Motto: "Með lögum skal land byggja." ("Maata on lailla rakennettava.") 
Valtio:  Yhdistynyt kuningaskunta
Maa:  Skotlanti
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Lerwick
Pinta-ala:  1 466 km²
Väkiluku (2015):  23 200
 – väestötiheys:  15,8 as./km²
Kielet:  englanti
BKT:  636 milj. €
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  GB-ZET
 
Hallintoalueen internetsivut
Shetlandinsaaret eli Shetlanti (engl. Shetland, gaeliksi Sealtainn)  on Skotlantiin kuuluva saariryhmä Ison-Britannian saaren pohjoispuolella Pohjanmeressä Orkneysaarten ja Färsaarten välissä. Se on myös yksi Skotlannin 32 hallintoalueesta (council area). Shetlandinsaariin kuuluu yksi suuri ja kymmeniä pieniä saaria. Hallintoalueella on arviolta 22 920 asukasta (vuonna 2019) ja sen pinta-ala on 1 466 neliökilometriä. Pääkaupunki on Lerwick.
Maantiede > Sijainti ja pinnanmuodot

Shetlandinsaaret sijaitsevat 210 kilometriä Skotlannin mantereesta pohjoiseen. Saaret ovat Britannian pohjoisin alue. Saariryhmään kuuluu noin sata saarta, niistä asuttuja on alle 20.
Shetlandinsaarten pinta-ala on 1 468 neliökilometriä. Pääsaaren Mainlandin pinta-ala on 899 neliökilometriä. Mainlandin itäpuolella ovat Whalsay ja Bressay sekä pohjoispuolella Yell, Fetlar ja Unst. Yell (212 neliökilometriä) on toiseksi suurin saarista ja Unst (120 neliökilometriä) kolmanneksi suurin. Muut saaret ovat alle 40 neliökilometrin suuruisia. Unst on pääsaarista pohjoisin, ja puolitoista kilometriä sen pohjoispuolella on Muckle Fluggan kalliosaari, jossa on Britannian pohjoisin kohta.
Maantiede > Ilmasto

Shetlandinsaarten ilmasto on suhteellisen leuto, sillä Pohjois-Atlantin virta lämmittää sitä. Vuoden lämpimin kuukausi on heinäkuu ja kylmin helmikuu. Heinäkuussa päivän keskimääräinen ylin lämpötila on 14,2 astetta ja helmikuussa 5,3 astetta. Lämpöennätys 23,4 astetta on mitattu heinäkuussa 1991 ja pakkasennätys -8,9 astetta tammikuussa 1959.
Vuoden keskimääräinen sadanta on 1 220 millimetriä. Siitä suurin osa tulee talvella, ja kuivimmat kuukaudet sijoittuvat huhti–elokuulle. Vaikka talvella sataa enemmän kuin kesällä, pysyvää lunta ei sada juurikaan. Kesällä tulee kosteutta paljon sumuna.
Shetlandissa tuulee paljon, ja keskimääräinen tuulen nopeus on 6,7 m/s. Varsinkin talvisin tuuli yltyy puhureissa, eivätkä hurrikaaniluokan tuulet ole harvinaisia. Puhureita ei esiinny aivan yhtä paljon huhti–syyskuussa, ja lähes tuulettomiakin päiviä voi olla ympäri vuoden.
Maantiede > Luonto

Shetlandinsaarilla kasvaa luonnonvaraisena pihlajaa ja metsäomenapuita. Ihmisasutuksen myötä on sinne tuotu muitakin saarilla selviäviä puurunkoisia kasveja. Kotoperäiseen kasvillisuuteen kuuluvat jäkälät, sammalet ja ruusujuuri.
Historia

Viikinkien valloitettua aiemmin piktien asuttamat saaret niistä tuli 500 vuodeksi skandinaavinen siirtokunta. Viikingit käyttivät saaresta nimeä Hjaltland.  Saaret siirtyivät Tanskalta Skotlannille vuonna 1472, koska Tanska ei maksanut kuningas Jaakko III:n tanskalaisen puolison myötäjäisiä. Skandinaavista nornin kieltä saarella kuitenkin puhuttiin vielä 1700-luvulle saakka.
Toisen maailmansodan aikana Shetlandinsaarilta huollettiin Saksan miehittämässä Norjassa toiminutta vastarintaliikettä.
Talous

Pääelinkeinoja saarilla ovat öljyn ja kaasun tuotanto, kalastus ja maanviljely. Shetlanti tunnetaan shetlanninponien ja shetlanninlammaskoiran kotimaana. Sen asukkaat korostavat skandinaavisia juuriaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shetlandinsaaret Wikimedia Commonsissa
Hallintoalueen internetsivut
Skotlannin hallintoalueet
Aberdeen
Aberdeenshire
Angus
Argyll ja Bute
Clackmannanshire
Dumfries ja Galloway
Dundee
Edinburgh
Etelä-Ayrshire
Etelä-Lanarkshire
Falkirk
Fife
Glasgow
Inverclyde
Itä-Ayrshire
Itä-Dunbartonshire
Itä-Lothian
Itä-Renfrewshire
Länsi-Dunbartonshire
Länsi-Lothian
Midlothian
Moray
Orkney
Perth ja Kinross
Pohjois-Ayrshire
Pohjois-Lanarkshire
Renfrewshire
Scottish Borders
Shetland
Stirling
Ulko-Hebridit
Ylämaa
Lintuharrastajia Mousan saarella heinäkuussa 2010.
Lapuan Virkiä (pesäpallo)

| Lapuan Virkiä |
| --- | --- |

Koko nimi:  Lapuan Virkiä
Perustettu:  1907
Entiset nimet:  Lapuan Virkiä   1907-
Kaupunki:  Lapua
Kenttä:  Lapuan pesäpallokenttä
Miesten sarjataso:  Maakuntasarja
Naisten sarjataso:  Naisten Superpesis
Värit:                

Puheenjohtaja:  Vesa Puutonen
Naisten pelinjohtaja:  Tomi Niskanen
Omistaja:  Virkiä Pesis
Naisten SM-mitalit
Kultaa:  11 (1978, 1988, 1992, 1993, 2001, 2004, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015)
Hopeaa:  8 (1977, 1981, 1983, 1990, 1997, 2009, 2016, 2024)
Pronssia:  11 (1973, 1986, 1991, 2002, 2005, 2008, 2010, 2017, 2019, 2022, 2023)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lapuan Virkiä on lapualainen naisten pesäpallojoukkue, joka pelaa naisten Superpesistä ja osallistui kaudella 2017 jo 50. kerran naisten pesäpallon pääsarjaan. Joukkue on voittanut pesäpallon naisten Suomen mestaruuden 11 kertaa, vuosina 1978, 1988, 1992, 1993, 2001, 2004, 2011, 2012, 2013, 2014 ja 2015. Lisäksi joukkue on saanut SM-hopeaa seitsemästi. Ensimmäinen mitali tuli vuonna 1973 ja se oli pronssinen. Pronsseja seura on voittanut yhteensä yksitoista.
Historia

Lapuan Virkiän pesäpallonaiset saavuttivat ensimmäisen mestaruutensa vuonna 1978. Seuraavalla kaudella joukkue ei kuitenkaan päässyt enää loppusarjaan joten pelaaminen muodostui vapaammaksi. Kaudella 1980 joukkue palasi loppusarjaan ja sijoittui neljänneksi. Kaudella 1981 Virkiä palasi miitalikantaan ja sai hopeaa. Samana vuonna palkittiin Vuoden etenijänä Anne Herttua. Ulla-Maija Saikkonen sijoittui lyöjätilastossa toiseksi ja edusti Virkiään myös Itä-Länsi-ottelussa. Muita Itä-Länsi-pelaajia kaudella 1981 olivat Leena Kuusisto ja Anneli Turja. Kaudella 1982 pelinjohtaja Paavo Lakaniemi valittiin Itä-Länteen pelinjohtajaksi ja edellisvuoden edustajien lisäksi myös Tarja Pöntinen oli mukana arvo-ottelussa.
Saavutukset

SM-kultaa: 11 (1978, 1988, 1992, 1993, 2001, 2004, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015)
SM-hopeaa: 8 (1977, 1981, 1983, 1990, 1997, 2009, 2016, 2024)
SM-pronssia: 11 (1973, 1986, 1991, 2002, 2005, 2008, 2010, 2017, 2019, 2022, 2023)
SM-kultaa: 3 (2012, 2013, 2014)
SM-Hopeaa: 1 (2002)
SM-Pronssia: 9 (1996, 1998, 2000, 2004, 2005, 2011, 2016, 2018, 2019, 2022)
Hopeaa: 1 (1990)
Tunnukset > Logot

Seuran alkuperäinen logo
Pesäpallojaoston vanha logo
Pelinjohtajat

1982- : Paavo Lakaniemi
1992-1993: Petri Kaijansinkko
1994-1995: Tuomo Tallbacka
1996: Tuomo Olli
1997: Heikki Kauppinen
2005-2006: Jarmo Ania
2007: Marko Ruuskanen
2008-2017 : Jukka Liikala
2018-2020 Tomi Niskanen
2021-2022: Jukka-Pekka Tanskanen
2023: Matti Larikka, Jukka Liikala
2024-: Jussi Muilu
Junioritoiminta

| Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Joukkue | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Mitalit | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Vuodet | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit> Yhteensä | Pesäpallon junioreiden SM-mitalit>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
B-pojat: 
| B-pojat |  Kultaa | 1997 | 1 |  |
B-tytöt: 
| B-tytöt |  Kultaa | 1977, 1978, 2007, 2010, 2011, 2014 | 6 |  |
| B-tytöt |  Hopeaa | 1994, 2005 | 2 |  |
| B-tytöt |  Pronssia | 1995, 1996, 2012, 2015 | 4 |  |
C-tytöt: 
| C-tytöt |  Kultaa | 1975, 1991, 1992, 2004, 2005, 2010 | 6 |  |
| C-tytöt |  Hopeaa | 1993, 2002 | 2 |  |
D-tytöt: 
| D-tytöt |  Kultaa | 1973, 1990, 1991, 1997, 2000, 2002 | 6 |  |
| D-tytöt |  Hopeaa | 1979, 2001, 2005, 2024 | 4 |  |
| D-tytöt |  Pronssia | 1996, 2009 | 2 |  |
E-tytöt: 
| E-tytöt |  Kultaa | 1989, 1994, 2003 | 3 |  |
| E-tytöt |  Hopeaa | 1992, 1995, 2000, 2005 | 4 |  |
| E-tytöt |  Pronssia | 2004, 2022 | 2 |  |
| Yhteensä: | Yhteensä: | Yhteensä: | 42 |  |
Palkinnot ja huomionosoitukset > Palkitut

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Etenijäkuningatar: Anne Herttua (1981)  Riikka Nieminen (1993)  Satu Yli-Hirvelä (2009)  Paula Saloranta (2011)  Emmi Viitala (2012)  |  Lyöjäkuningatar: Tarja Pöntinen (1986)  Katja Saari (1991)  Riikka Nieminen (1993)  Susanna Ylä-Kero (2006, 2007)  Tanja Vehniäinen (2011, 2012)  Janette Lepistö (2015, 2016, 2017, 2018, 2019)  |  Kärkilyöntikuningatar: Riikka Nieminen (1993)  Tiia Pöntinen (1999)  Enni Kylä-Kause (2014)  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Vuoden jokeri: Susanna Ylä-Kero (2006)  Tanja Vehniäinen (2011, 2012)  Enni Kylä-Kause (2013, 2014)  Janette Lepistö (2015, 2016, 2017, 2018)  |  Vuoden lukkari: Katja Saari (1991, 1992)  Sirpa Pollari (2001, 2002, 2004)  Jenna Kammi-Rahnasto (2013)  Elli Kattelus (2015)  |  Vuoden pesäpalloilija: Paula Turja (1978)  Tarja Pöntinen (1986)  Riikka Nieminen (1992, 19939  Sirpa Pollari (2011)  Emmi Viitala (2012)  Saija-Maria Saari (2014)  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Kultainen maila: Riikka Nieminen (1993)  Tiia Pöntinen (1999)  Paula Saloranta (2011)  Enni Kylä-Kause (2013, 2014)  |  Kultainen räpylä: Riikka Nieminen (1993)  Sirpa Pollari (2001, 2009, 2010, 2011)  Emmi Viitala (2012)  Jenna Kammi-Rahnasto (2013)  Saija-Maria Saari (2014)  |  Pudotuspelien arvokkain pelaaja: Paula Saloranta (2011, 2012)  Enni Kylä-Kause (2013)  Saija-Maria Saari (2015)  |
Palkinnot ja huomionosoitukset > Naisten Itä-Länsi-valinnat

| --- | --- |
 Tellervo Peräsalo (1962)  Paula Turja (1966, 1967, 1972, 1973, 1974, 1975, 1976, 1977, 1978)  Raija Mäki (1969)  Marjatta Rintanen (1972, 1973, 1977, 1978)  Anita Lakaniemi (1973, 1977, 1978)  Liisa Isoluoma (1975, 1976, 1977)  Tarja Pöntinen (1977, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1988)  Seija Hakomäki (1979)  Leena Kuusisto (1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986)  Johanna Turja (1979)  Saara Rantavaara (1980)  Liisa Koski (1981)  Ulla-Maija Saikkonen (1981)  Anne Herttua (1983)  Merja Vainionpää (1986, 1988, 1989, 1990, 1992)  Marjo Valkama (1988, 1991, 1992, 1995, 1996, 1997, 1998)  Kaarina Peltola (1989, 1990, 1991, 1992, 1993, 1997, 1998)  Tuula Hjelt (1990, 1991, 1992, 1993)  Katja Saari (1990, 1991, 1992, 1993)  Eveliina Lassila (1993, 1994)  Marja-Liisa Nyrhinen (1993)  Taru Ylä-Autio (1995, 1996)  Mia Pöntinen (1996, 1997)  Paula Järvi (1998  Tiia Pöntinen (1999, 2000, 2002, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011)  Sirpa Pollari (2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011)  Merja Valkama (2001, 2002) :  Niina Yli-Hirvelä (2001, 2002, 2003, 2004, 2009)  Maija Haapasalo (2002)  Krista Laurila (2002, 2003)  Terhi Laakkonen (2004)  Johanna Rönkkö (2004)  Marjo Keskinen (2005)  Susanna Ylä-Kero (2006, 2007)  Satu Yli-Hirvelä (2007, 2008, 2009)  Paula Saloranta (2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016)  Tiia Koivuniemi (2011, 2012, 2013)  Sanna Luoma (2011, 2012, 2013)  Tanja Vehniäinen (2011, 2012, 2013)  Heli Viinamäki (2011, 2012)  Emmi Viitala (2012, 2014, 2016, 2017, 2018, 2019)  Saija-Maria Saari (2013, 2014, 2015, 2016, 2017)  Enni Kylä-Kause (2013, 2014)  Jenna Kammi-Rahnasto (2014, 2018, 2019)  Janette Lepistö (2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019)  Elina Mäki (2014, 2015)  Elli Kattelus (2015)  Carita Toiviainen (2016)  Emmi Pippola (2016)  Silja Syrjälä (2018)  Essi Kylli (2019)  Iina Lehtinen (2019)  Kaisaleena Rautakorpi (2019)  Inka Ronkainen (2021)  Eveliina Lämsä (2022)  Kaisa Peräaho (2022)
Aiheesta muualla

Lapuan Virkiän pesäpallon kotisivu (suomeksi)
| n k Naisten pesäpallon Suomen mestarit |
| --- | --- |
Naiset:  1931: LMV  1932: HPL  1933: Pyrintö  1934: VPL  1935: Pyrintö  1936: Pyrintö  1937: Pyrintö  1938: Haukat  1939: Haukat  1940: Haukat  1941: ei pelattu  1942: ei pelattu  1943: ei pelattu  1944: ei pelattu  1945: ei pelattu  1946: Haukat  1947: Veto  1948: Veto  1949: LKP  1950: Pallo-Toverit  1951: Pallo-Toverit  1952: Pallo-Toverit  1953: Pallo-Toverit  1954: Pallo-Toverit  1955: Kelta-Mustat  1956: Pallo-Toverit  1957: Kiri  1958: Pallo-Toverit  1959: Pallo-Toverit  1960: Mailapojat  1961: Mailapojat  1962: Mailapojat  1963: Pallo-Toverit  1964: Pallo-Toverit  1965: Pallo-Toverit  1966: Pallo-Toverit  1967: Mailapojat  1968: Mailapojat  1969: Mailapojat  1970: Puna-Mustat  1971: Mailapojat  1972: Puna-Mustat  1973: Mailapojat  1974: Puna-Mustat  1975: Puna-Mustat  1976: Puna-Mustat  1977: Maila-Jussit  1978: Virkiä  1979: Tahko  1980: Pallonlyöjät  1981: Pallonlyöjät  1982: Lännen Pallo  1983: Tahko  1984: Mansen Pesäpallo  1985: Tarmo  1986: Tarmo  1987: Tarmo  1988: Virkiä  1989: Kiri  1990: ViU  1991: Tarmo  1992: Virkiä  1993: Virkiä  1994: Lippo  1995: Lippo  1996: Kiri  1997: Kiri  1998: Vihdin Pallo  1999: SiiPe  2000: PattU  2001: Virkiä  2002: Pesäkarhut  2003: Kirittäret  2004: Virkiä  2005: Kirittäret  2006: Kirittäret  2007: Kirittäret  2008: Kirittäret  2009: Kirittäret  2010: Kirittäret  2011: Virkiä  2012: Virkiä  2013: Virkiä  2014: Virkiä  2015: Virkiä  2016: Kirittäret  2017: Manse PP  2018: Kirittäret  2019: Kirittäret  2020: Kirittäret  2021: Pesäkarhut  2022: Kirittäret  2023: Pesäkarhut  2024: Manse PP
Lempi Lehto

| Lempi Lehto |
| --- | --- |
 Lempi Lehto vuonna 1939.
Kansanedustaja
 20.4.1943–3.11.1944, 29.3.1954–19.2.1962  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Uusimaa, Helsinki
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. heinäkuuta 1896 Helsinki
Kuollut: 26. joulukuuta 1971 (75 vuotta) Helsinki
Ammatti:  toimitsija
Lempi Sofia Lehto (o.s. Malm, ent. Manninen, 23. heinäkuuta 1896 Helsinki – 26. joulukuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1943–1944 ja 1954–1962.
Elämä

Lempi Lehdon vanhemmat olivat helsinkiläinen ulkotyömies Johan Malm (1873-1923) ja Vihdissä syntynyt Maria Gustava Lindström (1864-1946). Hän liittyi jo kymmenvuotiaana Ihanneliittoon ja hieman myöhemmin Sosialidemokraattiseen nuorisoliittoon. Lehto kävi keskikoulun ja suoritti kauppakoulukurssin, jonka jälkeen hän työskenteli vuodesta 1916 lähtien Suomen Metallityöntekijäin Liiton ja sen seuraajaksi 1930 perustetun Suomen Metallityöväen Liiton toimitsijana. Lehto työskenteli myös Sosialidemokraattisen Naisliiton kiertävänä puhujana ja luennoitsijana.
Lehto nousi eduskuntaan Anni Huotarin kuoltua huhtikuussa 1943, kun tämän varsinainen varaedustaja Vihtori Huhta toimi jo poliittisista syistä vangitun Mikko Ampujan varaedustajana. Lehto menetti paikkansa jatkosodan jälkeen marraskuussa 1944 Ampujan palattua eduskuntaan, jolloin Huhta siirtyi Huotarin seuraajaksi. Toisen kerran Lehdosta tuli kansanedustaja vuoden 1954 eduskuntavaaleissa. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 1940-1968 ja kaupunginhallituksen jäsen 1949-1965. Presidentin valitsijamiehenä Lehto toimi vuosina 1956 ja 1962.
Lehto kuului SDP:n puolueneuvostoon ja puoluetoimikuntaan sekä SAK:n valtuuston ja työvaliokuntaan. Hän oli myös SAK:n naisjaoston puheenjohtaja, Suomen Liiketyöntekijäin Liiton liittotoimikunnan jäsen sekä naisjaoston puheenjohtaja. Lisäksi Lehto toimi muun muassa Helsingin konttorityöntekijäin ammattiosaston sekä Malmin sosialidemokraattisen naisyhdistyksen puheenjohtajana. Hänen muita luottamustehtäviään olivat muun muassa Elannon ja Työväen Sivistysliitton edustajistojen jäsenyys sekä Helsingin Työväen Säästöpankin isännistön jäsenyys. Lehto kuoli 75-vuotiaana joulukuussa 1971. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Perhe

Lempi Lehdon ensimmäinen puoliso oli Helsingin maalaiskunnasta kotoisin ollut Jalo Manninen (1897-1922), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1920. Tapanilassa asunut Manninen oli Metallityöväen liiton ja Malmin työväenyhdistyksen aktiivi. Mannisen terveys oli heikentynyt sisällissodan jälkeen vankileirillä ja hän kuoli jo 25-vuotiaana erilaisten tautien runtelemana. Vuonna 1926 Lehto meni naimisiin Kokemäellä syntyneen Niilo Jalmari Lehdon (synt. Fagerlund, 1896-1958) kanssa. Pariskunnalla oli yksi lapsi.
Náxos

Náxoksen saarta Zasvuorelta nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:  37°03′11″N, 25°28′35″E, Náxos ja Pienet Kykladit Náxos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Korkein kohta:  Zas, 1 004 m
Pinta-ala:  429 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  17 930
Suurin kaupunki:  Náxos
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Náxos eli Naksos (kreik. Νάξος) on Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään. Saaren pinta-ala on 429 neliökilometriä ja asukasluku 17 930 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Náxos kuuluu Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, Náxoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkaupunki on Náxoksen kaupunki.
Maantiede

Náxos sijaitsee Egeanmeressä Kykladien saariryhmän keskellä. Se on saariryhmän saarista suurin ja Kreikan saarista kymmenenneksi suurin. Náxos on Kykladeista vehrein, sillä sen ja koko Kykladien korkein vuori Zas eli Zeus (1 004 metriä) kerää jonkin verran sadepilviä saaren tuntumaan. Myös Náxoksen vesivarat ovat paremmat muihin Kykladeihin verrattuna. Saaren suurimmat järvet ovat Náxoksen suolajärvi sekä Kókkines Límnes -suolajärvet.
Maantiede > Hallinto, kaupungit ja kylät

Náxos kuuluu hallinnollisesti Náxoksen ja Pienten Kykladien kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria, mukaan lukien Pienten Kykladien saariryhmän saaret kuten Donoúsa, Irakleiá, Kéros, Koufonísian saaret (Áno Koufonísi ja Káto Koufonísi) ja Schoinoúsa.
Náxoksen saari itse jakaantuu kahteen kunnallisyksikköön, jotka ovat Náxoksen kunnallisyksikkö ja Drymalían kunnallisyksikkö. Kuntaan kuuluu lisäksi muita kunnallisyksiköitä, jotka vastaavat Pienten Kykladien suurimpia saaria. Vuoteen 2011 saakka kunnallisyksiköt olivat itsenäisiä kuntia tai kyläkuntia.
Náxoksen saaren suurimmat asutukset ovat Náxoksen kaupunki eli Chóra (7 070 asukasta), joka sijaitsee saaren länsirannikolla, sekä Filóti (Filótio, 1 477), Apeíranthos (Apérathos, 722), Ágios Arsénios (717), Vívlos (654), Glynádo (585), Kóronos (526), Galanádo (455) ja Mélanes (414). (Katso myös: Luettelo Náxoksen kunnallisyksikön kaupungeista ja kylistä ja Luettelo Drymalían kunnallisyksikön kaupungeista ja kylistä.)
Historia > Antiikki

Náxos on ollut asutettu esihistoriallisista ajoista lähtien ja Náxoksen kaupungin paikka noin 3000-luvulta eaa. Ensimmäiset asukkaat olivat todennäköisesti traakialaisia ja myöhemmin foinikialaisia sekä kreetalaisia. Mykeneläinen kulttuuri vallitsi saarella noin 1600–1200 eaa.
Naksoksen kaupunkivaltio (polis) syntyi 700-luvulla eaa. Sen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Náxoksen kaupungin paikalla. Kaupunki oli arkaaisella kaudella 600- ja 500-luvuilla eaa. Kykladien merkittävin ja voimakkain. Vuonna 523 eaa. tyranni Lygdamis otti saaren haltuunsa. Hän aikoi tehdä Naksoksesta Kreikan upeimman kaupungin ja rakennutti muun muassa Apollonin temppelin. Vuonna 502 eaa. saarelaisten kapina persialaisia hallitsijoitaan vastaan johti lopulta Joonian kapinaan ja persialaissotiin Kreikan ja Persian välillä. Persialaiset tuhosivat saaren vuonna 490 eaa. Tämän jälkeen Naksos taisteli Salamiin meritaistelussa Ateenan rinnalla ja kuului myöhemmin Deloksen meriliittoon. Myöhemmin saari kuului Rooman valtakuntaan ja sen jälkeen Bysanttiin.
Historia > Myöhempi historia

Vuonna 1204 valta saarella siirtyi venetsialaisille ja Marco Sanudolle. Saaresta tuli Náxoksen herttuakunnan pääpaikka, josta hallittiin suurinta osaa Kykladeista. Sanudo rakennutti pääkaupunkiin muun muassa venetsialaisen linnoituksen. Osmanit hallitsivat saarta vuosina 1564–1821 lukuun ottamatta vuosia 1770–1774, jolloin venäläiset miehittivät saarta. Náxoksesta tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuonna 1831.
Nähtävyydet

Náxos on suosittu turistikohde. Merkittävimpiä nähtävyyksiä ovat Náxoksen kaupungin Apollonin temppeli, jonka hyvin säilynyt portti (Portára) on saaren tunnusmerkki, vanhankaupungin ytimen muodostava Náxoksen linna (Kástro, Herttuoiden linna) ja siellä toimiva Náxoksen arkeologinen museo, useat muut venetsialaiset linnoitukset, Demeterin temppelin (Sagkrín temppelin) ja Dionysoksen pyhäkön (Ýrian pyhäkön) rauniot, sekä suuret kuros-patsaat Apóllonaksessa ja Mélaneksessa. Nähtävyyksiin kuuluvat myös Apeíranthoksen, Filótin ja Koronídan kylät, Zasvuoren Zeuksen luola, sekä linnoitetut tornit (pýrgoi) eri puolilla saarta. Apeíranthoksessa toimii Apeíranthoksen arkeologinen museo ja Sagkríssa Gýroulaksen arkeologinen museo.
Talous ja liikenne

Náxoksen pääelinkeino on turismi. Lisäksi saarella viljellään viinirypäleitä, hedelmiä ja vihanneksia. Saarella on myös marmorilouhoksia.
Saaren pääsatama on Náxoksen kaupunki. Sieltä on yhteys muun muassa Pireukseen sekä lähisaarille. Náxoksen lentoasema sijaitsee noin neljä kilometriä kaupungista lounaaseen.