stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Butyynidioli
Valmistus ja käyttö

Butyynidiolia valmistetaan formaldehydin ja etyynin välisellä reaktiolla 90–100 °C:n lämpötilassa ja noin 5–6 ilmakehän paineessa. Katalyyttinä reaktiossa käytetään kupari(II)oksidin ja vismuttioksidin seosta, josta reaktio-olosuhteissa muodostuu varsinaisena katalyyttinä toimiva kupariasetylidi. Reaktiossa muodostuu sivutuotteena lisäksi propargyylialkoholia. Butyynidioli puhdistetaan tislaamalla alhaisessa paineessa.
Tuotetusta butyynidiolista suurin osa pelkistetään 1,4-butaanidioliksi tai buteenidioliksi. Siitä voidaan myös valmistaa rikkaruohomyrkkyjä ja palonestoaineita. Butyynidiolia käytetään teräksen valmistuksessa, apuaineena päällystettäessä metalleja elektrolyyttisesti nikkelillä tai kuparilla ja korroorionestoaineena.
Sulo Bärlund

Sulo Bärlund voittaa SM-kultaa Kotkassa 1935.
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Berliini 1936 | kuula |  |
Sulo Richard Bärlund (15. huhtikuuta 1910 Kangasala – 13. huhtikuuta 1986 Kangasala) oli suomalainen kuulantyöntäjä ja olympiamitalisti. Hän oli viimeisin kuulantyönnön suomalainen olympiamitalisti ennen Arsi Harjun kultaa Sydneyssä 2000.
Kotimaassaan Bärlund edusti Tampereen Kullervoa, Tampereen Veikkoja ja Tampereen Pyrintöä. Hän voitti kuulantyönnön Suomen mestaruuden seitsemän kertaa ja ensimmäisen niistä vuonna 1935 seurattomana. TUL:n mestaruuden hän voitti kolmasti. Hän ylitti 16 metrin rajan ensimmäisenä suomalaisena kuulantyöntäjänä tehdessään 12. heinäkuuta 1936 Helsingissä Suomen ennätyksen 16,23 m.
Sulo Bärlundin veljenpoika Raimo Bärlund saavutti SM-pronssia 4 × 100 metrin viestijuoksussa sekä sijoittui Kalevan kisojen 200 metrin juoksussa neljänneksi ja 400 metrin juoksussa viidenneksi vuonna 1959.
Saavutuksia

Olympiahopeaa Berliini 1936 (kuulantyöntö, tulos 16,12 m)
4. sija EM-kisat Pariisi 1938
6. sija EM-kisat Oslo 1946
SM-kultaa 1935, 1936, 1937, 1938, 1940, 1946, 1948
SM-hopeaa 1939, 1945, 1947, 1949
TUL:n mestaruus 1932, 1933, 1934
21 maaottelua
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto – Sulo Bärlund Berliinin olympialaisissa 1936
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Tilastopaja 🔒
Arnold Böcklin

| Arnold Böcklin |
| --- | --- |
 Rudolf Koller: Arnold Böcklin vuonna 1847.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. lokakuuta 1827 Basel
Kuollut: 16. tammikuuta 1901 San Domenico Italia
Kansalaisuus:  Sveitsi
Taiteilija
Salanimi:  Bocklin, Arnold
Ala:  maalaustaide
Taidesuuntaus:  symbolismi
Kuuluisimpia töitä:  Kuolleiden saari (maalaus) 1883
Arnold Böcklin: Kolmas versio teoksesta Die Toteninsel (1883)
Symbolismi
Fernand Khnopff, , 1911.
Symbolismi
Fin de siècle | Romantiikka | Dekadenssi |  Symbolismi kirjallisuudessa | Venäläinen symbolismi
Symbolisteja
Léon Bakst | Charles Baudelaire | Aubrey Beardsley | Arnold Böcklin | Magnus Enckell | Gustav Klimt | Max Klinger | Stéphane Mallarmé | Gustave Moreau | Mihail Nesterov | Edgar Allan Poe |  Sully Prudhomme | Arthur Rimbaud | Konstantin Somov | Émile Verhaeren | Paul Verlaine
Symbolismia
Pahan kukat | Ad Astra | Haavoittunut enkeli | Halla | Kuoleman puutarha | Köynnöksenkantajat | Lemminkäisen äiti | Symposion | Terror Antiquus
Arnold Böcklin (16. lokakuuta 1827 Basel, Sveitsi – 16. tammikuuta 1901 San Domenico, Italia) oli sveitsiläinen taidemaalari ja tärkeimpiä symbolismin edustajia kuvataiteissa. Böcklinin ehkä tunnetuin teos on Kuolleiden saari (saks. Die Toteninsel), josta hän maalasi useita variaatioita.
Böcklin maalasi runollisen tunnelman ja mystiikan täyteisiä maisemia sekä taruolentoja.
Böcklin opiskeli Düsseldorfin taideakatemiassa ja ystävystyi opiskeluaikanaan muun muassa saksalaisen taidemaalarin Anselm Feuerbachin kanssa. Aluksi hän edusti nimenomaan düsseldorfilaisen koulukunnan maisemamaalausta, mutta matkustellessaan eri puolilla manner-Eurooppaa hän tutustui syvemmin eri aikakausien taidesuuntauksiin. Näiden vaikutteiden ansiosta hänen töihinsä tuli yhä enemmän vertauskuvallisia ja mytologisia elementtejä.
Böcklinillä oli vaikutusta symbolismin muotoutumiseen ja leviämiseen etenkin Pohjoismaissa.
Myös monet surrealistit, kuten Salvador Dalí ja Max Ernst, tunnustivat Böcklinin edelläkävijäkseen ja pitivät häntä nerokkaana ja ironisena taiteilijana. Lisäksi metafyysisen kuvataiteen edustaja Giorgio de Chirico sai Böckliniltä runsaasti vaikutteita.
Böcklinin työt ovat innoittaneet myös säveltäjiä. Esimerkiksi Max Regerin Neljä sävellystä A. Böcklinin mukaan (saks. Vier Tondichtungen nach A. Böcklin op.128) kuvailee Böcklinin neljää eri teosta: Der geigende Eremit, Im Spiel der Wellen, Die Toteninsel ja Bacchanal. Teos Kuolleiden saari on inspiroinut lisäksi ainakin Andreas Hallénin, Wilhelm Stenhammarin ja Sergei Rahmaninovin sävellyksiä ja Val Lewtonin elokuvaa Tuhoon tuomittu saari.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Arnold Böcklin SIKART-tietokannassa (Arkistoitu – Internet Archive)
"Kuolleitten saari". Arnold Böcklinin 100-vuotismuistonäyttely, Suomen Kuvalehti, 11.02.1928, nro 7, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  ADK  KulturNav  MusicBrainz  Musée d'Orsay  Victoria  RKD Artists  SIKART  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef
Erich Buschenhagen

Erich Buschenhagen vuonna 1946.
Erich Buschenhagen (8. joulukuuta 1895 Strassburg, Elsass-Lothringen – 13. syyskuuta 1994 Kronberg, Hessen) oli Saksan maavoimien jalkaväenkenraali toisen maailmansodan aikana. Hän toimi jatkosodan aikana Saksan Pohjois-Suomessa olleiden joukkojen esikunnassa Rovaniemellä.
Toinen maailmansota

Buschenhagen toimi toisessa maailmansodassa Norjan miehittäneen armeijaryhmä XXI:n esikuntapäällikkönä, sekä myöhemmin AOK Norwegenin esikuntapäällikkönä. Hän vastasi operaatio Barbarossaan liittyneestä hyökkäyssuunnitelmasta Lapissa.
Hän toimi jatkosodan alussa Suomessa 15. kesäkuuta 1941 Norjasta Rovaniemelle siirtyneessä esikunnassa (Befehlstelle Finland). Saksan Lapin armeijan (saks. AOK Lappland) perustamisen jälkeen Buschenhagen palasi takaisin Norjan armeijan esikuntaan Osloon.
Buschenhagen joutui syksyllä 1944 Romaniassa Neuvostoliiton puna-armeijan sotavangiksi, mistä hän vapautui vuonna 1955.
Osuus Suomen sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä

Buschenhagenin sotavankeudessa antamia lausuntoja käytettiin hyväksi Suomen sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä. Buschenhagenin tarkkaa olinpaikkaa kuulustelun tapahtuessa ei kerrottu.
Buschenhagen oli käynyt everstinä Suomessa kahteen otteeseen talvi- ja jatkosodan välillä ja ollut läsnä korkeiden suomalaisten upseerien vieraillessa Saksan pääesikunnassa Salzburgissa toukokuussa 1941.
Valvontakomission puheenjohtaja Andrei Ždanov toimitti Moskovasta Buschenhagenin lausunnon ja jäljennöksen Adolf Hitlerin Barbarossa-suunnitelmasta sotasyyllisyysoikeudelle tammikuussa 1946 tarkoituksenaan selvittää, mitä Suomen poliittinen ja sotilaallinen johto tiesivät Saksan aikeista hyökätä Neuvostoliittoon sekä oliko Salzburgin neuvotteluissa tai saksalaisten upseerien Suomen-vierailujen aikana tehty sopimuksia Saksan ja Suomen sodanjohtojen välillä. Syytettyjä ja todistajia kuulusteltaessa esitettiinselvennä, ettei Suomessa tiedetty Barbarossa-suunnitelmasta mitään ennen Saksan hyökkäystä Neuvostoliittoon. Saksan ja Suomen välillä kiistettiin tehdyn minkäänlaisia sopimuksia. Todistajat osoittivat Buschenhagenin lausunnosta useita virheitä ja epätarkkuuksia, mikä nakersi sen uskottavuutta.
Professori Arvi Korhoselle vuonna 1965 lähettämässään kirjeessä Buschenhagen korosti, ettei hän ollut antanut lausuntoaan vapaaehtoisesti. Kuulustelukertomuksesta oli hänen vastalauseistaan huolimatta jätetty pois kaikki Neuvostoliitolle epämieluisat kohdat, muun muassa se, että Suomi olisi valmis sotilaalliseen yhteistyöhön Saksan kanssa vain siinä tapauksessa, että se joutuisi Neuvostoliiton hyökkäyksen kohteeksi. Buschenhagenin mukaan hänen osuutensa Suomen ja Saksan välisissä yhteydenotoissa oli paljastunut neuvostoliittolaisille vasta joulukuussa 1945, kun hänen nimensä oli tullut esille todistajien kuulemisessa Suomen sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä, ja tämän jälkeen hänet oli välittömästi noudettu Neuvostoliiton salaisen poliisin NKVD:n kuulusteluihin. Buschenhagenilla ei myöskään ollut muistinsa tueksi mitään papereita ja lisäksi häntä oli kidutettu kuulustelujen aikana. Kuulustelujen lopuksi NKVD:n mieleiseksi laadittu pöytäkirja käännettiin saksaksi ja Buschenhagen joutui painostuksen alaisena allekirjoittamaan sen. Pöytäkirjaan jääneet virheet ja epätarkkuudet johtivat siihen, ettei se saanut syyttäjän ja valvontakomission toivomaa ratkaisevaa painoarvoa sotasyyllisyysoikeuden tuomiossa.
Aiheesta muualla

Axis Biography Research (englanniksi)
Juonala, Jouko: Yksityisarkisto paljastaa saksalaiskenraalin ajatukset Mannerheimista – ”Kaksijakoinen persoona”, Ilta-Sanomat 8.11.2015, (Arkistoitu – Internet Archive)
Olof Bäckström

Fiskarsin sakset
Olof Bäckström (4. marraskuuta 1922 Kirkkonummi – 6. maaliskuuta 1998 Tammisaari) oli suomalainen teollinen muotoilija, keksijä ja koulutukseltaan sähköinsinööri.
Elämä

Valmistuttuaan koulusta Bäckström työskenteli ensimmäiset yksitoista vuotta sähköinsinöörinä. Tämän jälkeen hän siirtyi teolliseksi muotoilijaksi puualalle. Hän on voittanut kahdesti hopeamitalin Milanon triennaalissa. Vuonna 1957 hän sai mitalin suunnittelemistaan astioista ja vuonna 1960 puisista ruoanlaittovälineistään sekä leirintäaluepalveluista. Vuodesta 1958 hän toimi teollisena muotoilijana Fiskarsin palveluksessa Helsingissä. Täällä hän ensin tuotti aluksi melamiinisia astioita. Vuosina 1961 ja 1967 hän suunnitteli vallankumouksellisetselvennä sakset, O-sarjan ensimmäinen prototyyppi oli valmistettu puusta. Myyntiin sakset tulivat vuonna 1967 (vasenkätisille tarkoitetut sakset 1971). Bäckströmin suunnittelemat sakset ovat ergonomiset ja niiden kahva on valmistettu kirkkaan oranssista ABS-muovista. Muovin väri tuli sattumalta, sillä protosarjaa valmistettaessa oli koneenkäyttäjällä valmiiksi linjallaan oranssinväristä materiaalia edellisestä tuotteesta. Fiskars valmistaa edelleen näitä saksia.
Aiheesta muualla

FISKARS
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Taiteenala:  KulturNav  Museum of Modern Art  ULAN
Hermokrates (dialogi)

Hermokrates on hypoteettinen Platonin dialogi, jota Platonin on oletettu suunnitelleen kolmanneksi osaksi myöhäiskautensa dialogitrilogiaan Timaioksen ja Kritiaan ohelle. Koska Kritias jää kesken meille tuntemattomasta syystä, on melko varmaa, ettei Platon koskaan aloittanut Hermokratesta. Joka tapauksessa dialogissa olisivat todennäköisesti esiintyneet samat henkilöt kuin kahdessa aiemmassa dialogissa, eli Sokrates, Timaios Lokroilainen, Hermokrates ja Kritias.
Dialogi on nimetty Syrakusan armeijan kenraalina toimineen Hermokrateen mukaan. Hänellä on kahdessa aiemmassa dialogissa vain hyvin pieni rooli. Koska Kritias kertoo niissä kertomuksen siitä, kuinka muinainen yhdeksäntuhannen vuoden takainen Ateena kykeni voittamaan imperialistisen merivallan Atlantiksen, Hermokrateen tehtävänä olisi saattanut olla kertoa, kuinka Platonin oman ajan imperialistinen merivalta Ateena tuli kokemaan katkeran tappion Sisilian sotaretkellä Syrakusaa vastaan ja lopulta peloponnesolaissodassa Spartaa vastaan.
LucasArtsin vuonna 1992 julkaisemassa videopelissä Indiana Jones and the Fate of Atlantis pelaajan tehtävänä on löytää Hermokrates saadakseen lisätietoa Atlantiksesta.
Käännös suomeksi
Hermien stoa

| Hermien stoa> Στοά των Ἐρμών |
| --- | --- |
Sijainti:  Agora, Ateena,  Kreikka
Rakennustyyppi:  stoa
Valmistumisvuosi:  n. 479 eaa.
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hermien stoa (m.kreik. Στοά των Ἐρμών, Stoa tōn Hermōn) oli antiikin aikainen stoa eli pylväshalli, joka sijaitsi Ateenan antiikin aikaisen Agoran luoteisosassa.
Hermien stoa rakennettiin pian vuoden 479 eaa. jälkeen Agoran hermien säilytyspaikaksi. Sen rakennuttaja oli mahdollisesti Kimon. Stoasta ei ole tehty arkeologisia löydöksiä eikä sen tarkkaa sijaintia tunneta. Se tunnetaan pelkästään kirjallisista lähteistä (Aiskhines ja Antifon). Kuninkaallisen stoan edustalta on löydetty hermejä sekä patsaiden piirtokirjoituksilla varustettuja jalustoja, jotka todennäköisesti liittyvät stoaan, ja se lienee sijainnut jossakin lähistöllä.
Aiemmissa Agoran alueen kartoissa Hermien stoa oli yleensä piirretty Agoran luoteisosaan Kuninkaallisen stoan pohjoispuolelle ja Stoa poikile Hermien stoan itäpuolelle. Vuonna 1981 Stoa poikile kuitenkin löydettiin paikalta, johon Hermien stoa oli kartoissa sijoitettu. Siksi stoan on täytynyt sijaita jossakin muualla. Eräs mahdollisuus on, että se on sijainnut sivummalla varsinaisen Agoran alueen ulkopuolella. Tämä ei kuitenkaan täsmää hermejä koskeviin arkeologisiin löydöksiin. Siksi on ehdotettu myös, että niin kutsuttu Hermien stoa olisi itse asiassa ollut sama rakennus kuin Kuninkaallinen stoa.
Hermopääte

Hermopääte on hermohaaran päättymisalue, joka voi olla paljas tai erilaistunut pääte-elin. Hermopäätteitä ovat sekä efferenttien hermosyiden ja niitä hermottavien elinten väliset liitokset että afferenttien hermosyiden aistinreseptorit.
Hyvä esimerkki efferentin hermosyyn hermopäätteestä on hermo-lihasliitos, joka on motorisen hermosyyn ja lihassyyn välinen, synapsin kaltainen liitos.
Afferenttien hermosyiden aistinreseptoreita yhdistävä piirre on, että ne kykenevät reagoimaan tiettyyn (joko elimistön ulko- tai sisäpuolelta tulevaan) ärsykkeeseen ja synnyttämään sen seurauksena hermoimpulssin.
Yksinkertaisimpia ja runsaslukuisimpia aistinreseptoreita ovat vapaat hermopäätteet, joita on ihon epiteelissä, sidekudoksessa ja karvafollikkeleiden läheisessä yhteydessä. Ne reagoivat melko epäspesifisti useisiin erilaisiin ärsykkeisiin kuten kylmään tai kuumaan. Osa reseptoreista reagoi alle 15 tai yli 45 asteen lämpötiloihin lähettämällä aivoihin kipuaistimuksen. Karvatuppien ympärillä ne reagoivat hyvin herkästi karvan vähäisiinkin liikkeisiin ja toimivat siten mekanoreseptoreina. Vapaat hermopäätteet välittävät myös kipua; esimerkiksi hammasjuurissa on runsaasti vapaita hermopäätteitä. Niitä sijaitsee lihaksissa ja jänteissä, joissa ne toimivat proprioseptoreina eli kertovat elimistön asennosta, sekä useissa sisäelimissä kertomassa muun muassa virtsarakon täyttymisasteesta.
Muut ihon hermopäätteet ovat sidekudoksisen kapselin ympäröimiä, mm. kosketusta aistivat solut. Näitä ovat esimerkiksi Pacinin keräset, Meissnerin keräset, Merkelin kiekot ja Ruffinin keräset. Samoja reseptoreita on myös nivelien, luukalvon ja sisäelinten yhteydestä.
Burundi yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 81. | 0 | 2 | 1 | 3 |
Burundi on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä kolme mitalia. Useimpien muiden Afrikan maiden tavoin se on menestynyt parhaiten keskimatkojen juoksuissa ja kestävyysjuoksuissa.
Burundi saavutti ensimmäiset MM-mitalinsa Göteborgissa 1995. Arthémon Hatungimana saavutti hopeaa 800 metrin juoksussa ja Vénuste Niyongabo pronssia 1 500 metrin juoksussa. Lontoossa 2017 Francine Niyonsaba saavutti 800 metrin juoksussa hopeaa. Pistesijoille ovat yltäneet Aloys Nizigama, joka sijoittui Tokiossa 1991 10 000 metrillä kuudenneksi sekä Stuttgartissa 1993 10 000 metrillä viidenneksi ja 5 000 metrillä seitsemänneksi sekä Rodrigue Kwizera, joka sijoittui Budapestissä 2023 10 000 metrillä seitsemänneksi.
Burundin MM-mitalit kisoittain

| Kisavuosi ja -paikka>  | Miehet> Kulta | Miehet> Hopea | Miehet> Pronssi | Naiset> Kulta | Naiset> Hopea | Naiset> Pronssi | Yhteensä> Kulta | Yhteensä> Hopea | Yhteensä> Pronssi | Yhteensä | Yhteensä> Sijoitus mitalitilastossa |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983–1993 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 1995 Göteborg | 0 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 1 | 2 | 27. |
| 1997–2015 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2017 Lontoo | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | 31. |
| 2019 Doha | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2022 Eugene | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| 2023 Budapest | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | – |
| Yhteensä | 0 | 1 | 1 | 0 | 1 | 0 | 0 | 2 | 1 | 3 | 81. |
Burundin MM-mitalit lajeittain > Miehet

| Laji | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 800 metrin juoksu | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 1 500 metrin juoksu | 0 | 0 | 1 | 1 |
Burundin MM-mitalit lajeittain > Naiset

| Laji | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 800 metrin juoksu | 0 | 1 | 0 | 1 |
Burundin MM-mitaliurheilijat

| Urheilija | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä | Vuodet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Arthémon Hatungimana | 0 | 1 | 0 | 1 | 1995 |
| Francine Niyonsaba | 0 | 1 | 0 | 1 | 2017 |
| Vénuste Niyongabo | 0 | 0 | 1 | 1 | 1995 |
C&A

| C&A Europe S> A. |
| --- | --- |

Perustettu:  1841
Perustaja:  Clemens ja August Brenninkmeijer
Toimitusjohtaja:  Lucas Brenninkmeijer
Kotipaikka:  Vilvoorde, Belgia Düsseldorf, Saksa
Henkilöstö:  34 000
Emoyhtiö:  Cofra Holding AG
Kotisivu:  c-and-a.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
C&A-myymälä Berliinissä
C&A-myymälä Alankomaiden Sneekissä.
C&A on hollantilainen koko perheen käyttövaatteisiin erikoistunut vaatekauppaketju, jolla on noin tuhat liikettä eri Euroopan maissa sekä Turkissa, Egyptissä ja Kiinassa sekä Brasiliassa. Sen tuotemerkkeihin kuuluvat Angelo Litrico, Canda, Clockhouse, Here+There, Palomino, Rodeo, Westbury, Yessica, Yessica Pure ja Your Sixth Sense.
Yrityksen perustivat vuonna 1841 veljekset Clemens ja August Brenninkmeijer alun perin tekstiilitehtaaksi. Heidän sukunsa oli käynyt tekstiilikauppaa jo 1600-luvulta asti kotikaupungistaan Saksan Mettingenistä.
Yritys toimii Alankomaissa, Belgiassa, Brasiliassa, Egyptissä, Espanjassa, Italiassa, Itävallassa, Kiinassa, Kroatiassa, Luxemburgissa, Meksikossa, Puolassa, Portugalissa, Ranskassa, Romaniassa, Saksassa, Serbiassa, Slovakiassa, Sloveniassa, Sveitsissä, Tanskassa, Tšekissä, Turkissa, Unkarissa ja Venäjällä sekä Brasiliassa. C&A oli vuodesta 1922 mukana myös Britannian kaupunkikeskustoissa ja ostoskeskuksissa, mutta joutui vetäytymään sieltä vuonna 2001 menetettyään asemia paitsi perinteisille vaatevalmistajille kuten Hennes & Mauritz ja Marks & Spencer, myös supermarketketjujen kuten Tescon ja Asdan monipuolistuville vaatevalikoimille. Vuonna 2009 C&A vetäytyi Argentiinan markkinoilta.
Alankomaiden rikkaimpiin kuuluva Brenninkmeijerin perhe omistaa C&A-ketjun Sveitsiin perustamansa Cofra Holding AG:n kautta. Perheen jäsenet myös asuvat nykyisin Sveitsissä sen Alankomaita edullisemman verotuksen takia. lähde?
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta C&A Wikimedia Commonsissa
Butyloitu hydroksitolueeni

| Butyloitu hydroksitolueeni |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2,6-di-tert-butyyli-4-metyylifenoli
CAS-numero:  128-37-0
PubChem CID:  31404
SMILES:  CC1=CC(=C(C(=C1)C(C)(C)C)O)C(C)(C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C15H24O
Moolimassa:  220,342 g/mol
Sulamispiste:  70,1 °C
Kiehumispiste:  265 °C
Tiheys:  0,8937 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,0006 g/l (25 °C)
Butyloitu hydroksitolueeni eli butyylihydroksitolueeni eli BHT (C15H24O) on alkyloituihin fenoleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään hapettumisenestoaineena niin elintarvikkeissa kuin polymeeriteollisuudessakin.
Ominaisuudet

Butyloitu hydroksitolueeni on huoneenlämpötilassa valkoista tai väritöntä kiteistä ainetta. Se ei liukene veteen, mutta liukenee orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin, asetoniin, bentseeniin ja alifaattisiin hiilivetyihin. Butyloitu hydroksitolueeni reagoi helposti radikaalien kanssa, minkä vuoksi se on säilytettävä valolta suojattuna.
Valmistus ja käyttö

Butyloidun hydroksitolueenin valmistuksen lähtöaineena käytetään p-kresolia tai p-kresolin ja m-kresolin seosta. p-Kresoli reagoi rikkihapon katalysoimana isobuteenin kanssa muodostaen butyloitua hydroksitolueenia ja sivutuotteina saattaa muodostua monobutyloituja johdannaisia. Tuote puhdistetaan alipainetislauksella. Käytettäessä p-kresolin ja m-kresolin seosta muodostuu lisäksi 4,6-di-tert-butyyli-3-metyylifenolia, joka voidaan erottaa butyloidusta hydroksitolueenista tislaamalla alipaneessa.
Butyloitu hydroksitolueeni reagoi helposti radikaalien kanssa, minkä vuoksi sitä käytetään hapettumisenestoaineena polymeereissä kuten muoveissa ja kumeissa ja eräissä paperilaaduissa. Sitä voidaan käyttää myös elintarvikkeissa kuten eräissä öljyissä, purukumeissa ja lisäravinteissa. Butyloidun hydroksitolueenin E-koodi on E 321.
Aiheesta muualla

Butyloidun hydroksitolueenin kansainvälinen kemikaalikortti
Butyyrialdehydi

| Butyyrialdehydi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  123-72-8
PubChem CID:  261
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C4H8O
Moolimassa:  72,1 g/mol
Ulkomuoto:  neste
Sulamispiste:  –99 °C (174 K)
Kiehumispiste:  75 °C (348 K)
Tiheys:  0,817 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 7 g/100 ml
   
Butyyrialdehydi on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on voimakkaan pistävä haju. Sen kemiallinen kaava on C4H8O ja rakennekaava CH3(CH2)2CHO. Butyyrialdehydista käytetään myös nimityksiä butanaali, butaanialdehydi, butyylialdehydi, butaali ja butaldehydi.
Butyyrialdehydin moolimassa on 72,1 g/mol, sulamispiste –99 °C, kiehumispiste 75,7 °C, tiheys 0,817 g/cm3, liukoisuus veteen 7 g/100 ml, hajukynnys 0,005 ppm, leimahduspiste –7 °C, itsesyttymislämpötila 230 °C ja CAS-numero 123-72-8. Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Valmistus ja käyttö

Butanaalia tuotetaan korkeassa paineessa propeenista, hiilimonoksidista ja vetykaasusta. Tuotteena muodostuu lisäksi butanaalin isomeeriä isobutanaalia. Menetelmää kutsutaan okso-prosessiksi.
CH3CH=CH2 + CO + H2 → CH3CH2CH2CHO + (CH3)2CHCHO
Yhdistettä käytetään pääasiassa synteeseissä lähtöaineena. Siitä valmistetaan muoveja, hartseja ja liuottimia, kuten heksanolia ja 2-etyyli-1-butanolia.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus aineelle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Butanaalin käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich, viitattu 27.12.2014.
Butyyrialdehydin kansainvälinen kemikaalikortti
Kemian työsuojeluneuvottelukunta (KETSU): Butyyrialdehydi (Arkistoitu – Internet Archive)
PubChem: Butyraldehyde (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Butanal (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Butanal (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Butanal (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Butyraldehyde (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - 4Ald (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - 4Ald (englanniksi)
Hermes (lehti)

Lehden etusivu.
Hermes oli Helsingissä vuosina 1885–1886 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Kauppias Ludvig Dannholmin julkaisema lehti sisälsi lähinnä ruotsin- ja suomenkielisiä ilmoituksia, ruotsinkielisiä kaskuja ja pikku-uutisia. Se ilmestyi aluksi kahdesti ja myöhemmin kuudesti viikossa. Loppuvaiheessa ilmaiseksi jaettu lehti osoittautui kannattamattomaksi, ja Dannholm luopui sen julkaisemisesta.