stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Islamin kritiikki
Islamin kriitikkoja

Ibn Warraq (pseudonyymi) (s. 1946), muslimitaustainen pakistanilaisamerikkalainen islamin kriitikko, on kirjoittanut teoksen Why I am not a Muslim (1995). Ibn Warraqin mielestä Helvetin kauhujen jatkuva kuvaaminen Koraanissa viittaa siihen, että islam perustuu suureksi osaksi pelotteluun. Ibn Warraq pitää predestinaatio-oppia arveluttavana moraalisen vastuun kannalta. Predestinaatio tarkoittaa myös sitä, että syyttömiä tuomitaan Helvettiin. Ibn Warraq kysyy myös, millainen on Jumala, joka käskee palvomaan itseään viisi kertaa päivässä. Ibn Warraq näkee  ongelmallisena sen, että islam perustuu yhden ihmisen saamiin ilmestyksiin. Hän kysyy, mistä voimme tietää, että Muhammad oli vilpitön. Monia ihmisiä, jotka nykyään väittävät saavansa viestejä jumalalta, pidetään mielenvikaisina. Ibn Warraq totesi, että  Muhammadia puolustava tutkija William Montgomery Watt on katsonut, että Muhammad sai ilmestyksiä omien tarkoitusperiensä mukaisesti, mistä tämä päätteli, että Muhammad pystyi itsepetokseen.
Islamin kritiikki Suomessa

Islamia kritisoitiin vuonna 2013 järjestetyssä YLE:n islam-illassa. Useita henkilöitä, myös poliitikkoja, on tuomittu uskonrauhan rikkomisesta tai kiihottamisesta kansanryhmää vastaan, kun arvostelu on tulkittu herjaavaksi. Sellaisiksi on katsottu väite, että "kaikki muslimit eivät ole terroristeja, mutta kaikki terroristit ovat muslimeja" tai että "Muhammed on pedofiiliprofeetta". Kurditaustaisen helsinkiläisen ihmisoikeustaistelija Rojin Birzoin mielestä poliittista islamia koskeva keskustelu on Suomessa jätetty paljolti perussuomalaisille ja maahanmuuttovastaisille tahoille. Hän toivoi, että tasa-arvotoimijat heräisivät poliittista islamia koskeviin ongelmiin.
Suomessa islamkriittisiä kirjoja on julkaistu lähinnä kristillisten herätysliikkeiden piirissä. Ainakin seuraavat kirjoittajat ovat tehneet sellaisia:
Risto Soramies, Suomen evankelisluterilaisen lähetyshiippakunnan piispa, on julkaissut teokset Islam ja evankeliumi (2002) sekä Islam ovellamme (2002).
Martti Ahvenainen, helluntailiikkeeseen kuuluva pastori, on julkaissut islamia käsittelevät teokset Islam Raamatun valossa (2014), Kristinusko ja islam (2017) sekä Islamin haaste (2021).
Juha Ahvio, teologian tohtori ja Patmos-lähetyssäätiön tutkimusjohtaja, on kirjoittanut teoksen Eurooppa ja Suomi islamisoituvat (2015) sekä yhdessä Timo Keskitalon kanssa teoksen Koraanin Allah vai Raamatun Jumala (2016).
Kustantamot eivät juuri ole julkaisseet suomalaista uskonnotonta islam-kriittistä kirjallisuutta. Joitakin poikkeuksia ovat:
Matti Saarelainen: Muhammedin pitkä varjo : tutkimus poliittisen islamin Länsi-Euroopalle aiheuttamasta haasteesta (1993).
Atte Kaleva: Jihad ja terrori (2018).
Vastauksia kritiikkiin

Monet länsimaiset järjestöt ja huippupoliitikot ovat torjuneet islamista esitetyn kritiikin ja esittäneet myönteisiä lausuntoja islamista. Islamin arvosteluun on yleisimmin vastattu siten, että kritiikki liioittelee länsimaisen kulttuurin ja islamin välisiä eroja. Puheenvuoroissa on myös tuotu esiin islamin myönteinen vaikutus eurooppalaisen sivistyksen syntyyn, islamin monimuotoisuus sekä islamin läheinen sukulaisuus länsimaisten arvojen kanssa.
Islamin puolustajiin kuuluu tunnettuja ajattelijoita ja näkyviä poliitikkoja. Oman ryhmänsä muodostavat akateemiset orientalistit ja arabiankielen tutkijat. Jotkut heistä, kuten washingtonilaisen Georgetown-yliopiston islamin tutkimuksen professori John L. Esposito ovat saaneet tutkimuksilleen rahoitusta arabimaista.
Suomessa arabisti Jaakko Hämeen-Anttila on julkaissut useita teoksia, joissa vastataan islamia koskevaan kritiikkiin. Hämeen-Anttila haluaa islamia esittelevissä kirjoissaan korostaa islamin myönteisiä puolia, "sillä kielteiset puolet tulevat esiin omalla painollaan". Islamin kritiikkiin vastataan myös esimerkiksi teoksissa Ihmisoikeudet ja islam (2004) ja Mitä muslimit tarkoittavat (2011). Hämeen-Anttila on korostanut, että islamin ja kristinuskon välillä on merkittäviä samankaltaisuuksia. Yhtäläisyyksien takia hän pitää islamilaista maailmaa välimerellisen kulttuurin toisena haarana yhdessä sen länsimaisen haaran kanssa: "läntinen ja islamilainen kulttuuri ovat hyvin läheisiä toisilleen ja rakentuvat pitkälti samalle perustalle",  "Islamilaista kulttuuria voidaankin hyvin pitää myöhäisantiikin jatkajana".  Yhtäläisyyksien takia islamia on Suomessa myös verrattu vihreään liikkeeseen ja sosialidemokratiaan. Poliittisen islamin osalta Hämeen-Anttila on rauhoitellut kriitikoita toteamalla, että useimmille muslimeille islam on yksityisasia, ja ainoastaan harvat esittävät sen perusteella vahvoja poliittisia vaatimuksia.
Kirjallisuutta

Al-Hussein, Lubna Ahmad: 40 raipaniskua. Tositarina nyky-Sudanista.  Jyväskylä:  Minerva, 2010.  ISBN 978-952-492-391-0
Hirsi Ali, Ayaan: Neitsythäkki. Islam, nainen ja fundamentalismi.  (Artikkelit koottu teoksista De zoontjesfabriek (2002) ja De maagdenkooi (2004) sekä lehtihaastatteluista. S. 169–176: Submission Part I -lyhytelokuvan käsikirjoitus)  Helsingissä:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-20346-0
Manji, Irshad: Islamin kahdet kasvot. Hätähuuto suvaitsevaisuuden ja muutoksen puolesta.  (The trouble with Islam. A Muslim's call for reform in her faith, 2004.)  Suomentanut Tiina Sjelvgren. Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-3076-2
Onfray, Michel: Atheist manifesto: The case against Christianity, Judaism, and Islam.  ((Traité d’athéologie: Physique de la métaphysique, 2005.) Translated from the French by Jeremy Leggatt)  New York:  Arcade Publishing, 2007.  ISBN 1559708204  (englanniksi)
Panella, Carlo: Islamin musta kirja. 1914–2006: Sorto, fundamentalismi, terrori.  (Il libro nero dei regimi islamici: 1914–2006 oppressione, fondamentalismo, terrore, 2006.)  Suomentanut Leena Taavitsainen-Petäjä. Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-33865-0
Spencer, Robert: Totuus Muhammadista. Maailman suvaitsemattomimman uskonnon perustajasta.  ((The truth about Muhammad: Founder of the world’s most intolerant religion, 2006.) Translated by Cranite)  Hyvinkää:  Cranite, 2007.  ISBN 978-952-92-2560-6
Lehtinen, Isra & Abdellahi, Egal Jama & Telaranta, Mikko: Islam – yhteinen uskomme.  Opetushallitus, 2003.  ISBN 952-13-1813-9
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Islamin kritiikki Wikisitaateissa
Reime, Hannu: Lafif Lakhdar – uskonnoton ääni islamin maailmasta. Ylen radiouutiset, Maailmanpolitiikan arkipäivää 13.12.2002.
Brown, Roy: Poliittista islamia vastaan. Vapaa ajattelija 1/2004.
Kurbjuweit, Dirk: Islam Critic Necla Kelek: An Enthusiastic Defender of Freedom. Spiegel 2.4.2010. (englanniksi)
Niemelä, Jussi K.: Projekti Ijtihad – islam ja ihmisoikeudet kuuluvat yhteen (Arkistoitu – Internet Archive). Humanisti 3/2007.
Perkins, John L.: Islam kehityksen esteenä. Vapaa ajattelija 4/2004.
Shaikh, Younus: Islam ja naiset. Rationalist International Bulletin 2004.
Johannes Damaskolainen syyrialainen munkki ja varhainen kirkkoisä, ikoni 1800-luvulta
Turkkilaiseksi puettu Muhammed seisoo keskenään kiistelevien oppineiden keskellä käsissään miekka ja puolikuu ja polkee jalkoihinsa ristin, maapallon ja Mooseksen lakitaulut. Kuva Humphrey Prideauxin Muhammed-elämäkerran ranskankielisestä käännöksestä 1698.
Fatwakomitean päätös koskien kääntymistä kristinuskoon: ”Koska hän hylkäsi islamin, häntä pyydetään ilmaisemaan katumuksensa. Ellei hän kadu, hänet tapetaan islamilaisen lain oikeuksien ja velvoitteiden mukaisesti.”
Birminghamin käsikirjoitus on maailman vanhin Koraanin katkelma. Se on ajoitettu 500-luvun loppuun tai 600-luvun alkupuolelle. Käsikirjoitus osoittaa, että ainakin jotkut Koraanin suurat ovat hyvin vanhoja.
Banū Quraizan juutalaisia viedään ryhminä teloitettavaksi. Miniatyyrimaalaus 1800-luvulta.
Valamiesten ratkaisu

| Valamiesten ratkaisu> 12 Angry Men |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Sidney Lumet
Käsikirjoittaja:  Reginald Rose
Tuottaja:   Henry Fonda  Reginald Rose 
Säveltäjä:  Kenyon Hopkins
Kuvaaja:  Boris Kaufman
Leikkaaja:  Carl Lerner
Pääosat:   Henry Fonda  Lee J. Cobb  Martin Balsam  Ed Begley 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  United Artists
Levittäjä:  Mokép Netflix
Ensi-ilta:   1957-04-1313. huhtikuuta 1957 (Yhdysvallat)  1957-10-2525. lokakuuta 1957 (Suomi)  
Kesto:  96 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valamiesten ratkaisu (12 Angry Men) on yhdysvaltalainen Sidney Lumetin ohjaama draamaelokuva vuodelta 1957. Elokuva pohjautuu Reginald Rosen samannimiseen näytelmään. Elokuvan pääosassa näyttelee Henry Fonda, joka toimi myös Rosen kanssa elokuvan toisena tuottajana. Elokuva saavutti muun muassa kolme Oscar-ehdokkuutta ja neljä Golden Globe -ehdokkuutta.
Henry Fonda ja Lee J. Cobb kamppailevat syytetyn kohtalosta.
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat pääasiassa yhteen huoneeseen, jossa oikeudenkäynnin valamiehet valmistelevat omaa päätöstään surmaoikeudenkäynnin ratkaisusta. Nuorta latinomiestä syytetään puukotuksesta, ja valamehistö on valmis tuomitsemaan miehen. Vain yksi kahdestatoista jäsenestä, valamies numero kahdeksan (Henry Fonda), on eri mieltä.
Arvioita

Iltalehden Tuomas Riskala piti vuonna 2011 Lumetin "järisyttävää esikoispitkää" kaikkien aikojen oikeussalidraamana. Elokuvan nerous kiteytyy hänestä täydellistä lähenevässä henkilökuvauksessa.
Elokuva valittiin vuonna 2007 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. American Film Institute valitsi sen vuonna 2006 sadan kaikkien aikojen innostavimman yhdysvaltalaiselokuvan joukkoon. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
TUL Cup 1992

| TUL Cupin kausi 1992 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  60
Ajankohta:  tammi–helmikuu 1992
Mestari:  Vantaan Pallo
  ← 1991 :  1993 → 
TUL Cup 1992 oli 53. kerran järjestetty Suomen Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu. Mestaruuden voitti Vantaan Pallo, jolle saavutus oli ensimmäinen TUL:n mestaruus. Alkukarsintoihin osallistui 60 joukkuetta. Lopputurnaus järjestettiin Vantaalla Myyrämäki-hallissa 22.–23. helmikuuta 1992. Alkulohkojen ottelut pelattiin 2×30 minuutin pituisina ja sijoitusottelut täysimittaisina.
Lopputurnaus > Lohko A

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Vantaan Pallo | 2 | 2 | 0 | 0 | 2 | 0 | +2 | 6  |
| 2 | KajHa | 2 | 1 | 0 | 1 | 2 | 2 | 0 | 3  |
| 3 | TPV | 2 | 0 | 0 | 2 | 1 | 3 | −2 | 0  |
Lopputurnaus > Lohko B

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | FC Jazz | 2 | 1 | 1 | 0 | 4 | 3 | +1 | 4  |
| 2 | Ponnistus | 2 | 1 | 1 | 0 | 2 | 1 | +1 | 4  |
| 3 | LTP | 2 | 0 | 0 | 2 | 2 | 4 | −2 | 0  |
Ykkönen (jalkapallo)

| Ykkönen |
| --- | --- |
 Meneillään oleva kausi Ykkösen kausi 2024 

Laji:  jalkapallo
Maa(t):   Suomi
Perustettu:  2024
Joukkueita:  12
Sarjataso:  3.
Ylempi taso:  Ykkösliiga
Alempi taso:   Kakkonen
miesten jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso SuomessaMalline:SHORTDESC:miesten jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso Suomessa
Ykkönen on miesten jalkapallon kolmanneksi korkein sarjataso Suomessa. Sarja perustettiin Ykkösliigaksi nimensä vaihtaneen toiseksi korkeimman sarjatason (ent. Ykkönen) ja Kakkosen väliin kaudeksi 2024.
Ykkönen on valtakunnallinen sarja ja siihen kuuluu 12 joukkuetta.
Historia

Lokakuussa 2022 Palloliitto ilmoitti, että toiseksi korkeimman sarjatason eli Ykkösen ja kolmanneksi korkeimman sarjatason eli Kakkosen väliin perustetaan kaudesta 2024 alkaen uusi 12 joukkueen valtakunnallinen sarjataso, jonka nimeksi tulee Ykkönen. Samalla toiseksi korkeimman sarjatason, Ykkösen, nimi muuttuu Ykkösliigaksi.
Urheilumedia Elmon tietojen mukaan uudistus on 4-5 vuotta kestävä välivaihe, joka tähtää Veikkausliigan joukkuemäärän kasvattamiseen nykyisestä 12 joukkueesta 16 joukkueeseen. Välivaiheen jälkeen Ykkösliiga muuttaisi nimensä takaisin Ykköseksi ja 2024 perustettu kolmanneksi korkein sarjataso Ykkönen poistettaisiin.
Joukkueet kaudella 2024

Sarjauudistuksen jälkeen Ykkösen joukkueet muodostettiin edellisen kauden Ykkösen kolmesta viimeisestä joukkueesta ja Kakkosesta nousseista joukkueista.
| Joukkue | Kunta | Kotikenttä |
| --- | --- | --- |
| Atlantis FC | Helsinki | Pukinmäen liikuntapuisto |
| EPS | Espoo | Espoonlahden urheilupuisto |
| KuPS Akatemia | Kuopio | Väre Areena |
| FC Jazz | Pori | Porin stadion |
| FC Vaajakoski | Vaajakoski, Jyväskylä | Panda Areena |
| JJK | Jyväskylä | Harjun stadion |
| KPV | Kokkola | Kokkolan keskuskenttä |
| Klubi 04 | Helsinki | Bolt Areena |
| OLS | Oulu | Castrenin kenttä |
| PKKU | Kerava | Kalevan urheilupuisto |
| RoPS | Rovaniemi | Rovaniemen keskuskenttä |
| VIFK | Vaasa | Hietalahden jalkapallostadion |
Tilastoja > Maalikuninkaat

| Kausi | Pelaaja | Joukkue | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 2024 |  Aaron Lindholm | PKKU | 18 |
Mafiaveljet

| Mafiaveljet> Goodfellas |
| --- | --- |
 Elokuvan DVD-painoksen kansikuva.
Ohjaaja:  Martin Scorsese
Käsikirjoittaja:   Martin Scorsese  Nicholas Pileggi 
Perustuu:  Nicholas Pileggin kirjaan Wiseguy
Tuottaja:  Irwin Winkler
Säveltäjä:  Pete Townshend
Kuvaaja:  Michael Ballhaus
Leikkaaja:  Thelma Schoonmaker
Pääosat:   Ray Liotta  Robert De Niro  Joe Pesci  Lorraine Bracco  Paul Sorvino 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Warner Bros. Warner Bros. Pictures
Levittäjä:  Warner Bros.
Ensi-ilta:  Italia 9. syyskuuta 1990 Yhdysvallat 19. syyskuuta 1990 Suomi 5. lokakuuta 1990
Kesto:  145 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  25 000 000 $
Tuotto:  47 103 147 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mafiaveljet (engl. Goodfellas) on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elämäkerrallinen rikoselokuva, jonka on ohjannut Martin Scorsese. Elokuva perustuu Nicholas Pileggin kirjaan Wiseguy, joka pohjautuu mafian piirissä toimineen rikollisen Henry Hillin tarinaan. Elokuvan päärooleissa ovat Ray Liotta, Robert De Niro, Joe Pesci, Lorraine Bracco ja Paul Sorvino.
Mafiaveljet sai maailmanensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 9. syyskuuta 1990, missä Martin Scorsese palkittiin Hopeinen leijona -palkinnolla. Elokuvan budjetti oli 25 miljoonaa dollaria, ja se tuotti yli 47 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti. Elokuva sai kuusi Oscar-ehdokkuutta vuoden 1991 gaalassa, mukaan lukien parhaasta elokuvasta sekä ohjauksesta. Joe Pesci palkittiin roolistaan parhaan miessivuosan Oscarilla. Lisäksi monet kriitikkoryhmät nimesivät Mafiaveljet ilmestymisvuotensa parhaaksi elokuvaksi.
Mafiaveljiä on laajalti pidetty yhtenä kaikkien aikojen parhaimmista elokuvista, ja erityisesti yhtenä parhaimmista gangsterielokuvista. Elokuva valittiin vuonna 2000 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Mafiaveljet vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Palkinnot ja ehdokkuudet

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

| Palkinto | Kategoria | Kenelle | Tulos |
| Oscar | Paras elokuva | Irwin Winkler | Ehdokkuus |
| Oscar | Paras ohjaus | Martin Scorsese | Ehdokkuus |
| Oscar | Paras miessivuosa | Joe Pesci | Voitto |
| Oscar | Paras naissivuosa | Lorraine Bracco | Ehdokkuus |
| Oscar | Paras sovitettu käsikirjoitus | Martin Scorsese ja Nicholas Pileggi | Ehdokkuus |
| Oscar | Paras leikkaus | Thelma Schoonmaker | Ehdokkuus |
| Golden Globe | Paras draamaelokuva | Martin Scorsese ja Irwin Winkler | Ehdokkuus |
| Golden Globe | Paras ohjaus | Martin Scorsese | Ehdokkuus |
| Golden Globe | Paras miessivuosa | Joe Pesci | Ehdokkuus |
| Golden Globe | Paras naissivuosa | Lorraine Bracco | Ehdokkuus |
| Golden Globe | Paras käsikirjoitus | Martin Scorsese ja Nicholas Pileggi | Ehdokkuus |
| Bafta | Paras elokuva | Martin Scorsese ja Irwin Winkler | Voitto |
| Bafta | Paras ohjaus | Martin Scorsese | Voitto |
| Bafta | Paras sovitettu käsikirjoitus | Martin Scorsese ja Nicholas Pileggi | Voitto |
| Bafta | Paras miespääosa | Robert De Niro | Ehdokkuus |
| Bafta | Paras leikkaus | Thelma Schoonmaker | Voitto |
| Bafta | Paras kuvaus | Michael Ballhaus | Ehdokkuus |
| Bafta | Paras puvustus | Richard Bruno | Voitto |
| Directors Guild of America -palkinto | Paras ohjaus | Martin Scorsese | Ehdokkuus |
| Writers Guild of America -palkinto | Paras sovitettu käsikirjoitus | Martin Scorsese ja Nicholas Pileggi | Ehdokkuus |
| César | Paras ei-ranskalainen elokuva | Martin Scorsese ja Irwin Winkler | Ehdokkuus |
| Venetsian elokuvajuhlat | Parhaan ohjauksen Hopeinen leijona | Martin Scorsese | Voitto |
| Venetsian elokuvajuhlat | Yleisöpalkinto | Martin Scorsese | Voitto |
| Venetsian elokuvajuhlat | Filmcritica ”Bastone Bianco” -palkinto | Martin Scorsese | Voitto |
Naisia hermoromahduksen partaalla

| Naisia hermoromahduksen partaalla> Mujeres al borde de un ataque de nervios |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Pedro Almodóvar
Käsikirjoittaja:  Pedro Almodóvar
Tuottaja:  Agustin Almodóvar
Säveltäjä:  Bernardo Bonezzi
Kuvaaja:  José Luis Alcaine
Leikkaaja:  José Salcedo
Tuotantosuunnittelija:  Félix Murcia
Pääosat:  Carmen Maura, Antonio Banderas, Julieta Serrano, Rossy de Palma, María Barranco ja Fernando Guillen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Espanja
Tuotantoyhtiö:  El Deseo
Ensi-ilta:  1988
Kesto:  86 minuuttia
Alkuperäiskieli:  espanja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Naisia hermoromahduksen partaalla (esp. Mujeres al borde de un ataque de nervios) on Pedro Almodóvarin käsikirjoittama ja ohjaama espanjalainen elokuva vuodelta 1988. Sen pääosissa nähdään muun muassa Carmen Maura, Antonio Banderas ja Julieta Serrano.
Juoni

Elokuva on absurdi farssi intohimoisista ja aktiivisista naisista, joiden kärsimykset kutoutuvat rakkauden tematiikkaan. Miesten hulluksi tekemät naiset kokoontuvat Pepan (Maura) huoneistoon, jossa sängyt palavat ja puhelimet tuhoutuvat.
Vastaanotto

Elokuva on ollut hyvin suosittu niin Espanjassa kuin maailmallakin. Se oli muun muassa Oscar-ehdokkaana parhaan ulkomaisen elokuvan sarjassa vuonna 1988 ja voitti Goya-palkinnot vuonna 1989 sarjoissa paras käsikirjoitus, paras naispääosa (Carmen Maura), paras naissivurooli (María Barranco) ja paras leikkaus (José Salcedo).
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi sen kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Luettelo Finströmin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä

Luettelo Finströmin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Finströmin kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Finströmin punaisten ja valkoisten muistomerkit liittyvät Godbyn taisteluihin.
Julkiset taideteokset, muistomerkit ja muistolaatat

Tämä luettelo on osa valtakunnallista Suomen julkisten taideteosten ja muistomerkkien luettelointia. Luettelossa on pysyvästi julkisilla paikoilla olevia taideteoksia, muistomerkkejä ja muistolaattoja sekä hautausmailla olevia yleisiä muistomerkkejä ja patsaita. Luettelossa ei mainita rakennusten sisällä ja suljetuilla sisäpihoilla olevia julkisia teoksia eikä yksittäisten hautojen veistoksia. Teokset ovat luettelossa nimensä mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Sijaintipaikka on puiston, aukion, rakennuksen tai muun vastaavan nimi ja/tai katuosoite. Alue tarkoittaa kaupunginosaa/kunnanosaa, taajamaa, kylää, osa-aluetta tai asuinaluetta. Karttalinkki osoittaa teoksen sijaintipaikan kymmenien metrien tarkkuudella. Paljastusvuosi on teoksen julkistuksen tai paljastuksen vuosi sijaintipaikalla (suluissa on mainittu valmistumisvuosi, jos se poikkeaa huomattavasti paljastusvuodesta).
| Julkinen teos | Paikka | Alue | Kartalla | Tekijä | Paljastusvuosi | Kuva | WD |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ahvenanmaan itsehallinnon muistomerkki | Ahvenanmaan kansankorkeakoulun luona | Strömsvik | 60.2578°N, 19.9226°E |  | 1967 |  |  |
| Frans Peter von Knorringin muistomerkki | Finströmin kirkon ulkopuolella | Pålsböle | 60.2637°N, 19.9305°E | Bonds, HåkanHåkan Bonds | 1963 |  |  |
| Punaisten muistomerkki 1918 | Färjsundet, Uffe på Bergetin lähellä kevyen liikenteen väylän reunassa, lähin osoite Sundsvägen 166 |  | 60.2373°N, 20.0133°E |  | 1968 |  |  |
| Valkoisten muistomerkki (Johannes Gammelin muistokivi) | Finströmin hautausmaa, Pålsbölevägen 258 | Pålsböle | 60.2631°N, 19.9313°E |  | 1921 |  |  |
| Valkoisten muistomerkki Godbyn taistelu 17.2. ja 19.2.1918 | Engelsgränd 1 | Godby | 60.2324°N, 19.996°E | Mäkelä, SuloSulo Mäkelä | 1938 |  |  |
| Vapaudenkivi (Frihetsstenen) | Finströmin kirkon luona | Pålsböle | 60.2638°N, 19.9318°E |  | 1958 |  |  |
Huomioita

↑  Sotasurmatiedoissa on neljä valkoisten puolella kaatunutta ahvenanmaalaista, joista vain Karkussa kaatunut Johannes (Jonas) Gammel on haudattu Ahvenanmaalle. Nuorisoseura ja Studentgillet keräsivät varat muistomerkkiin.
Kirje kolmelle naiselle

| Kirje kolmelle naiselle> A Letter to Three Wives |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Joseph L. Mankiewicz
Käsikirjoittaja:   Joseph L. Mankiewicz  sovitus: Vera Caspary  novelli: John Klempner 
Tuottaja:  Sol C. Siegel
Säveltäjä:  Alfred Newman
Kuvaaja:  Arthur C. Miller
Leikkaaja:  J. Watson Webb Jr.
Lavastaja:   Russell J. Spencer  Lyle Wheeler 
Pääosat:   Jeanne Crain  Linda Darnell  Ann Sothern 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  20th Century Fox
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:   Yhdysvallat: 20. tammikuuta 1949  Suomi: 27. tammikuuta 1950 
Kesto:  103 min.
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kirje kolmelle naiselle (A Letter to Three Wives, Suomessa myös nimellä Minun mieheni – vai sinun?) on Joseph L. Mankiewiczin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1949. Kolme naista saa kirjeen yhteiseltä tutultaan, joka kertoo aikovansa karata yhden aviomiehen kanssa.
Mankiewicz sai elokuvasta Oscar-palkinnot parhaasta ohjauksesta ja sovitetusta käsikirjoituksesta.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Kirjeen kolmelle naiselle vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Jeanne Crain  | … |  Deborah Bishop   |
|  Linda Darnell  | … |  Lora May Hollingsway   |
|  Ann Sothern  | … |  Rita Phipps   |
|  Kirk Douglas  | … |  George Phipps   |
|  Paul Douglas  | … |  Porter Hollingsway   |
|  Barbara Lawrence  | … |  Babe   |
|  Jeffrey Lynn  | … |  Brad Bishop   |
|  Connie Gilchrist  | … |  rouva Finney   |
|  Florence Bates  | … |  rouva Manleigh   |
|  Hobart Cavanaugh  | … |  herra Manleigh   |
|  Patti Brady  | … |  Kathleen   |
|  Ruth Vivian  | … |  neiti Hawkins   |
|  Thelma Ritter  | … |  Sadie   |
Palkinnot

Voitetut Oscar-palkinnot:
ohjaus –  Joseph L. Mankiewicz
sovitettu käsikirjoitus – Joseph L. Mankiewicz
Oscar-ehdokkuudet
elokuva –  20th Century Fox ja  Sol C. Siegel
Aiheesta muualla

Kirje kolmelle naiselle Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Oleszczyk, Michał: You've Got Mail RogerEbert.com. 11.8.2012. Viitattu 31.5.2021. (englanniksi)
Schwartz, Dennis: A Letter to Three Wives Dennis Schwartz Reviews. Viitattu 31.5.2021. (englanniksi)
A Letter to Three Wives Variety. 31.12.1947. Viitattu 31.5.2021. (englanniksi)