Al-Mansur (abbasidi)

Abbasidien kultainen dinaari (4,23 gr.) Al-Mansurin ajalta 758 jaa.
Al-Mansur eli Abu Ja'far Abdallah ibn Muhammad al-Mansur (714–775 ); arab.:ابو جعفر عبدالله بن محمد المنصور oli toinen abbasidikalifi vuodesta 754 vuoteen 775. Kaikki al-Mansuria koskevat tiedot ovat peräisin myöhemmästä perimätiedosta. Hänen nimeään ei löydy arkeologisista lähteistä.
Ensimmäisen, arvoitukselliseksi jääneen abbasidikalifi Saffahin poika ja seuraaja al-Mansur siirsi valtaistuimensa vuonna 762 Damaskoksesta Irakiin lähelle sassanidien entistä pääkaupunkia Ktesifonia. Sinne hän rakennutti persialaisen kaupunkisuunnittelun mukaisen pyöreän palatsikaupungin, ”Rauhan kaupungin” (Madinat as-Salam), jonka keskipisteenä oli hallitsijapalatsi puutarhoineen. Alueen läpimitta oli 1,5 kilometriä. Muutos osoitti Iranin vaikutuksen kasvua arabivaltiossa. Asutus laajeni kaupungiksi, jota alettiin kutsua lähellä olleen kylän mukaan nimellä Bagdad.
Pääkaupunkiin koottiin verotuloja ja sotasaalista valtakunnan kaikista osista, ja niiden avulla kalifit ylläpitivät persialaisten esikuvien mukaista loistavaa hovia. Kalifaatin hallinnossa avainasemat sai abbasidien mukana Khorasanista tullut iranilainen eliitti. Kaikkein huomattavimpaan asemaan kohosi Barmakidien suku. Mansur kukisti alidien kapinat valtakunnassaan ja heikensi siten profeetta Aliin luottavan uskonsuunnan asemia.
Sassanidikuninkaiden aloittamassa käännösliikkeessä kreikkalaisten tekemiä tieteellisiä teoksia käännettiin arameaksi ja pahlaviksi. Jossain määrin käännettiin myös intialaista kirjallisuutta. Kun al-Mansur ryhtyi jatkamaan sassanidikuninkaiden käännösprojektia, sen yhtenä syynä oli jatkaa zarathustralaista perinnettä ja heikentää näin vastarintaa, joka häneen kohdistui Iranin valtauskonnon kannattajien taholta. Arabian yleistyminen Iranin hallintokielenä alkoi tehdä pahlavinkieliset käännökset vanhentuneiksi, joten käännöstyö vaihtui arabiaan. Käännösliikkeen yhdeksi keskukseksi muodostui myös Khorasanin maakunnan keskus Merv.
Vaikka kalifi Hisham ibn Abd al-Malik oli jo omaksunut persialaisen hovikäytännön, vasta al-Mansurin hallinnon aikana persialaista kirjallisuutta ja oppineisuutta alettiin arvostaa. Shu'ubiya-liikkeen suosion kasvu persialaisten oppineiden keskuudessa al-Mansurin kaudella oli seurausta sensuroinnin lieventymisestä persialaisnationalismia kohtaan. Shu'ubiya oli persialaisten keskuudessa ollut liike, joka uskoi että persialainen oli arabialaista taidetta ja kulttuuria kehittyneempää. Liike edisti arabialais-persialaista vuoropuhelua 700-luvulla.
Käännöstoiminnan ohella Mansur teki toisen eleen, joka osoitti arvostusta persialaisia kohtaan: hän lähti Damaskoksesta ja perusti uuden pääkaupunkinsa Bagdadin aivan Iranin entisen pääkaupungin Ktesifonin viereen. Myös palatsikaupungin pohjakaava noudatti persialaisia perinteitä. Mansurin tavoitteena oli aloittaa ikään kuin puhtaalta pöydältä; muuton avulla hän pääsi eroon Damaskoksen arabiklaaneista ja Bysantin perintönä tulleesta hovin virkamieskunnasta.
Kolmanneksi al-Mansur todisti lojaalisuutensa sassanidien valtionideologialle nimittämällä hovinsa korkeiksi virkamiehiksi Khorasanista tullutta persialaista ylimystöä. Erityisen vaikutusvaltaiseksi kohosi Afganistanista tullut Barmakidien perhe, jonka jäsenet olivat olleet korkea-arvoisia buddhalaisia pappeja.