stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Celldweller
Historia > Take It & Brake It

Vuosia sitten julkaistun ensimmäisen Celldweller -albumin erilaiset remix EP:t julkaistiin Celldweller Take It & Brake It remix-kilpailussa 2006. Take It & Brake It -kilpailulle luotiin oma sivusto, johon rajaton määrä faneja voi rekisteröityä ja ladata toisten remixejä, sekä ladata Celldwellerin kappaleiden remixtiedostot, tehdä omia remixejä ja lopulta julkaista ne sivustolle. Vuonna 2008 Celldweller Remix Competition kehittyi FiXT Remix Competitioniin, jossa faneilla, remixaajilla ja muusikoilla on mahdollisuus remixata muidenkin FiXT-muusikoiden, kuin Celldwellerin, kappaleita.
Historia > Soundtrack For The Voices In My Head, 2008

Joulukuussa 2008 Klayton julkaisi kokoelman Soundtrack For The Voices In mY Head Vol. 01. Kokoelma koostuu pääasiassa lyhyistä instrumentaalisävellyksistä. Kappaleet poimitaan satojen demojen joukosta, Klaytonin laajasta arkistosta ja edustavasta työstä, joka ei soveltunut johtavaan Celldweller -albumiin vaan teattereissa käyttöön. Celldwellerin johto on yrittänyt saada nämä kappaleet sijoittumaan tiedotusvälineihin, samoin kuin debyyttialbumi, ja useat on jo kuultu elokuvissa, televisiossa ja videopeleissä.
Historia > Wish Upon A Blackstar, 2009–2011

Kirjoittaminen ja nauhoittaminen toiseen Celldwellerin albumiin on ollut käynnissä vuodesta 2005. Alun perin albumin piti tulla julkaistuksi kesällä 2006, mutta albumi on viivästynyt useita kertoja. Maaliskuussa 2009 Klayton ilmoitti albumin nimen olevan Wish Upon A Blackstar. Levy julkaistiin 27. maaliskuuta 2012.
50 kappaleesta Klayton on rajoittanut kymmenen, jotka muodostavat albumin. Hiljattainmilloin? klogeissa verkkosivuillaan hän täsmensi, että haluaa julkaista albumin "ryhmissä", ja jokainen ryhmä koostuu kahdesta kappaleesta. Lopulta hän paljasti kappaleet, jotka albumi sisältäisi: "So Long Sentiment, Louder Than Words, Eon, The Best It's Gonna Get, I Can't Wait, Blackstar, The Lucky One, Tainted, Birthright, It Makes No Difference Who We Are, The Seven Sisters, Memories of a Girl I Haven't Met" ja "Against The Tide". Monet jääneet kappaleet tulevat olemaan The Beta Cessions II:lla.
Live-esiintyminen

Vuoden alussa varhaisina Celldweller-vuosina Klayton keksi live-esiintymisen aivan toisin kuin tyypillinen rock-yhtye. Vaikka useimmat bändit soittavat kappaleita melko suoraviivaisesti yksi toisensa jälkeen, Celldweller-show olisi pääasiassa live remix-istunto. Suuri vaikutus tähän tuli Klaytonin yhteistyöstä on Criss Angelin kanssa, Angelin tehdessä taikurin esityksiä. Klayton on ilmaissut valtavaa tyytymättömyyttä hänen alkuperäsiin Celldweller-keikkoihin ja ilmoitti, että olisi epätodennäköistä, että hän enää lähtisi Celldweller-kiertueelle, mutta Celldweller palasi vuonna 2010 kaksiosaisena multimediaesityksenä.
Entiset yhtyeen live-esiintymisjäsenet olivat:
Del Cheetah - kitara, multi-media
Chris Gramling alias Tipi - kitara, multi-media
Sparky - rummut
Dale Van Norman - kitara, kosketinsoittimet, lyömäsoittimet, taustalaulu (2004-2005)
Kem Secksdiin - basso, koskettimet, lyömäsoittimet, taustalaulu (2004-2005)
Kenny James - rummut (2004-2005)
Mike Cais - rummut (2004-2005)
Bret Autrey (Blue Stahli) - rummut, kitara, koskettimet (2010 -)
Diskografia

Celldweller (2003)
The Beta Cessions (2004)
Soundtrack For The Voices in My Head Vol 1 (2008)
Wish Upon A Blackstar (2009 - 2011)
Soundtrack For The Voices In My Head Vol 2 (2010 - 2012)
Soundtrack for the Voices in My Head Vol. 03 (2013-2016)
End of an Empire (2014-2015)
Offworld (2017)
Palkinnot

Paras Hard Rock Biisi - Fadeaway
Paras Industrial Kappale - Switchback (Stay With Me (Unlikely) toiseksi)
Paras Metal kappale - One Good Reason
2. sija Paras Rock Kappale - I Believe You
Vuoden Albumi - Celldweller
Vuoden Tuottaja - Klayton
Paras Industrial Albumi - Celldweller
Paras mieslaulaja - Klayton (2005 Radio-Active-Music Awards)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Celldweller
Käännös suomeksi
Cherbourgin sateenvarjot

| Cherbourgin sateenvarjot> Les Parapluies de Cherbourg |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jacques Demy
Käsikirjoittaja:  Jacques Demy
Tuottaja:  Mag Bodard
Säveltäjä:  Michel Legrand
Kuvaaja:  Jean Rabier
Leikkaaja:  Anne-Marie Cotret
Pääosat:  Catherine Deneuve Nino Castelnuovo
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Ranska
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  1964
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Cherbourgin sateenvarjot (Les Parapluies de Cherbourg) on Jacques Demyn ohjaama ranskalainen musikaalielokuva vuodelta 1964. Elokuvan pääosissa ovat Catherine Deneuve ja Nino Castelnuovo. Cherbourgin sateenvarjot on musikaalielokuvaksi siitä erikoinen, että se on läpisävelletty: sen jokainen vuorosana lauletaan. Elokuva sijoittuu vuoteen 1957, jolloin Ranska liittyi Algerian sotaan. Musiikin elokuvaan sävelsi Michel Legrand. Myös lavasteet, puvut ja värit olivat ohjaaja Demylle tärkeitä ja niissä hän luotti nantesilaisen nuoruudenystävänsä, lavastaja Bernard Evenin, ratkaisuihin.
Elokuvasta tuli heti ilmestyttyään suuri menestys ja se on nykyään yksi eurooppalaisen musiikkielokuvan klassikoita. Sille myönnettiin kolme Cannesin elokuvajuhlien palkintoa vuonna 1964. Vuosina 1965 ja 1966 elokuva sai yhteensä viisi Oscar-ehdokkuutta, muun muassa musiikistaan, mutta ei voittanut ainoatakaan. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Juoni

Madame Emery ja hänen 16-vuotias tyttärensä Geneviève myyvät sateenvarjoja Cherbourgin kaupungissa. Genevièven poikaystävä Guy on komea automekaanikko, joka asuu sairaan kummitätinsä kanssa. Tätiä hoitaa hiljainen Madeleine, joka on ilmiselvästi ihastunut Guyhin.
Nuorten rakkaus keskeytyy traagisesti Guyn saadessa kutsun mennä sotimaan Algeriaan. Lähtöä edeltävänä iltana Guy ja Geneviève rakastelevat. Vähän Guyn lähdön jälkeen Geneviève huomaa olevansa raskaana. Geneviève pettyy raskaasti Guyn kirjoittaessa niin harvoin ja suostuu lopulta menemään naimisiin rikkaan Roland Cassardin kanssa. Geneviève muuttaa pois Cherbourgista.
Guyn maailma romahtaa, kun Algeriasta paluun jälkeen tajuaa Genevièven hylänneen hänet. Hän ajautuu ryypiskelemään ja käymään huorissa.
Eräänä iltana Guyn palatessa kotiin Madeleine kertoo Guyn kummitädin kuolleen. Guy tajuaa Madeleinen rakastavan häntä ja he menevät naimisiin.
Vuosia myöhemmin Guylla ja Madeleinella on yhteinen lapsi ja Guy pitää huoltoasemaa. On joulu ja Madeleine lähtee poikansa kanssa kaupungille hoitamaan asioita. Geneviève saapuu tyttärensä kanssa huoltoasemalle tankkaamaan, ja Guy kysyy rutiinimaisesti asiakkaalta: “Tavallista vai superia”. Tällöin he tunnistavat toisensa ja järkyttyvät. Geneviève kertoo olevansa Cherbourgissa ensimmäisen kerran naimisiin menonsa jälkeen, ja että hänen äitinsä on nyt kuollut. Geneviève kysyy Guylta haluaako hän tavata tyttärensä (joka on jätetty autoon istumaan), mutta Guy kieltäytyy. Geneviève hyvästelee ja lähtee.
Elokuvan toteutus

Demyllä oli elokuvaa varten erittäin tarkka käsikirjoitus. Teknisesti se oli vaikea toteuttaa muun muassa sen takia, etteivät pääosien esittäjät itse laulaneet vuorosanojaan. Heidän oli pakko harjoitella riittävän hyvä huulisynkronointi, ettei ratkaisu kiinnittäisi katsojan huomiota. Pääosien laulajina olivat Danielle Licari ja José Bartel.
Elokuvan aiheet

Elokuvan yksi aiheista on uskottomuus: ikuista rakkautta vannonut morsian ei kestä arjen paineita ja sulhasen poissaoloa. Demy näyttää Genevièven kohtalossa yksilöiden kahleet: nainen ja hänen äitinsä elävät muista ihmisistä erillään, mutta silti heidän käytöstään ohjailee ajatus siitä, ”mitä ihmiset sanovat”. Avoliitot ja aviottomat lapset olivat tuolloin häpeällisiä.
Toinen elokuvan aiheista on Algerian sota. Filmin tuottajat olisivat halunneet poistaa kaikki sotaan liittyvät viittaukset, jotta realismi ei pilaisi kaunista elokuvaa. Demy kieltäytyi tästä, koska elämän julmuuskin kuuluu siihen kamppailuun, jota ihmiset käyvät unelmiensa toteuttamiseksi. Niinpä Demyn elokuva on edelleen yksi harvoista ranskalaisista elokuvista, joka käsittelee ranskalaista yhteiskuntaa kipeästi vihlaissutta Algerian sotaa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Catherine Deneuve  | … |  Geneviève Emery   |
|  Nino Castelnuovo  | … |  Guy Foucher   |
|  Anne Vernon  | … |  Madame Emery   |
|  Marc Michel  | … |  Roland Cassard   |
|  Ellen Farner  | … |  Madeleine   |
|  Mireille Perrey  | … |  Tante Élise   |
|  Jean Champion  | … |  Aubin   |
|  Pierre Caden  | … |  Bernard   |
|  Jean-Pierre Dorat  | … |  Jean   |
Kirjallisuutta

Heikinheimo, Risto: ”Cherbourgin sateenvarjot”. Filmihullu 6/2005 (musiikkielokuvan teemanumero).
Jalander, Ywe: ”Cherbourgin kaihoisat laulut”. Suomen Kuvalehti 23/1981, s. 29.
Aiheesta muualla

Les parapluies de Cherbourg, DvdClassik.com (ranskaksi)
Claus Hjort Frederiksen

| Claus Hjort Frederiksen |
| --- | --- |
 Frederiksen vuonna 2009
Tanskan puolustusministeri
 28.11.2016–27.6.2019  
Pääministeri:  Lars Løkke Rasmussen
Edeltäjä:  Peter Christensen
Seuraaja:  Trine Bramsen
Tanskan valtiovarainministeri
 7.4.2009–3.10.2011 28.6.2015–28.11.2016  
Pääministeri:  Lars Løkke Rasmussen
Edeltäjä:  Lars Løkke Rasmussen Bjarne Corydon
Seuraaja:  Bjarne Corydon Kristian Jensen
Tanskan työministeri
 27.11.2001–7.4.2009  
Pääministeri:  Anders Fogh Rasmussen
Edeltäjä:  Ove Hygum
Seuraaja:  Inger Støjberg
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1947 (ikä 77) Kööpenhamina
Tiedot
Puolue:  Venstre
 Nimikirjoitus
Claus Hjort Frederiksen (s. 4. syyskuuta 1947 Kööpenhamina) on tanskalainen poliitikko, joka edustaa liberaalia Venstre-puoluetta. Frederiksen toimi vuosina 2016–19 Tanskan puolustusministerinä. Aiemmin hän oli valtiovarainministeri vuosina 2009–2011 ja 2015–2016 sekä työministeri vuosina 2001–2009. Ennen ministerintehtäviä Frederiksen toimi pitkään Venstren puoluesihteerinä vuosina 1985–2001.
Frederiksen on valmistunut oikeustieteen kandidaatiksi 1972. Samana vuonna hän meni naimisiin ruotsalaissyntyisen Christina Hall Frederiksenin kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi aikuista poikaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Claus Hjort Frederiksenin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (tanskaksi)
Claus Harms

Claus Harms
Claus Harms (25. toukokuuta 1778 Fahrstedt Schleswig-Holstein – 1. helmikuuta 1855 Kiel[lähde? ]) oli saksalainen luterilainen pappi ja teologi.
Harms syntyi vuonna 1778 Fahrstedtissa Schleswig-Holsteinissa. Hän opiskeli teologiaa Meldorfissa ja Kielissä. Hän vaikuttui Friedrich Schleiermacherin teoksesta Über die Religion. Kielissä opiskellessaan hän siirtyi rationalismista luterilaiseksi. Vuonna 1806 hänestä tuli diakoni Lundeniin ja vuonna 1816 Kielin Pyhän Nikolain kirkon arkkidiakoni. Vuonna 1817 hän julkaisi yhdessä Martti Lutherin 95 teesin kanssa omat 95 teesiään, joissa hän vastusti rationalismia ja ehdotettua Preussin unionia. Vuonna 1835 hänestä tuli Nikolainkirkon pääpastori sekä rovasti. Vuonna 1841 hänestä tuli korkean konsistorin neuvonantaja.
Teokset

Lähde:
Pastoral-Theologie
Winter- und Sommer-Postille
Dr. Claus Harms, gewesenen Predigers in Kiel, Lebensbeschreibung verfasset von ihm selber
Das sind die 95 theses oder Streltsätze Dr. Luthers, theuren Andenkens. Zum besondern Abdruck besorgt und mit andern 95 Sätzen als mit einer Uebersetzung aus Ao. 1517 in 1817 begleitet
Briefe zu einer nähern Verständigung über verschiedene meine Thesen betreffnde Puncte. Nebst Einem namhaften Briefe, an den Herrn Dr. Schleiermacher.
Chicago (yhtye)

| Chicago |
| --- | --- |
 Chicago esiintymässä Uudessa-Seelannissa 2004.
Tiedot
Toiminnassa:  1967–
Kotipaikka:  Chicago, Illinois, Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Robert Lamm   James Pankow   Lee Loughnane   Walter Parazaider   Lou Pardini   Jason Scheff   Tris Imboden   Keith Howland  
Entiset jäsenet:  Terry Kath   Peter Cetera   Danny Seraphine   Laudir DeOliveira   Donnie Dacus   Chris Pinnick   Dawayne Bailey   Bill Champlin  
Levy-yhtiö:  Columbia Records   Warner Brothers   Rhino Records  
Aiheesta muualla
chicagotheband.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Chicago on yhdysvaltalainen rock-yhtye. Se aloitti poliittisesti tiedostavana yhtyeenä kokeelliseempaa musiikkia soittaen, mutta myöhempinä vuosinaan Chicagon musiikki on muovautunut perinteisemmäksi. Yhtyeen tavaramerkkejä on muun muassa vaskipuhaltimien käyttäminen.
1960-luku

Yhtye perustettiin Chicagossa vuonna 1967. Se julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 1969 nimellä Chicago Transit Authority, mutta Chicagon liikenneviraston vaatimuksesta yhtyeen oli lyhennettävä nimensä Chicagoksi. Levy-yhtiö CBS:n art director John Berg suunnitteli yhtyeelle logon, jota se on käyttänyt siitä asti. Ensimmäinen levy oli tupla-albumi, kuten seuraavatkin kolme albumia, ja ne tuotti James William Guercio. Ensimmäiset albumit ovat paikoitellen hyvinkin kokeilevaa musiikkia pitkine soitinsooloineen ja perustajajäsen, kitaristi Terry Kath kokeili sähkökitaran rajoja kappaleessaan ”Free Form Guitar”.  Tarinan mukaan Jimi Hendrix olisi ehdottanut Chicagolle lämmittelijän paikkaa kiertueellaan ja arvostanut Kathia itseään parempana kitaristina. Yhtye esiintyi Duke Ellingtonin kanssa televisiossa.
Esikoisalbumi Chicago Transit Authority valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Chicagolle oli tyypillistä hienot lauluharmoniat, joista vastasivat kosketinsoittaja Robert Lamm, basisti Peter Cetera ja Kath. Alussa yhtyeen musiikki oli yhdistelmä Lammin torvilla terästettyjä, jazzahtavia melodioita, Ceteran pop-henkisempiä kappaleita sekä Kathin kokeellisempia ja rokkaavampia esityksiä. Myös pasunisti James Pankow osallistui musiikin tekoon muun muassa säveltämällä toisen albumin moniosaisen teoksen ”Ballet For A Girl In Buchannon” ja yhtye käytti tuolla albumilla myös jousiorkesteria.
1970-luku

1970-luku oli yhtyeellä tuottelias, mutta hitit alkoivat vähetä vuosikymmenen loppupuolella. Levyt alkoivat mennä huonommin kaupaksi, vaikka yhtye viihteellisti ilmaisuaan ja luopui musiikillisista kokeiluista. Rankka kiertäminen ja levyjen teko alkoi vaatia veronsa. Kitaristi Terry Kathin kuolema asetapaturmassa vuonna 1978 vain pahensi tilannetta, kunnes vuonna 1982 Chicago vaihtoi levy-yhtiötä ja tuottajaksi tuli David Foster. Hän muutti yhtyeen musiikin lähemmäksi keskitien aikuisrokkia säilyttäen lauluharmoniat mutta samalla vähentäen puhallinten osuutta.
Foster osallistui myös itse paljon säveltämiseen ja kutsui studioon vierailevia kitaristeja, kuten Steve Lukatherin jämäköittämään yhtyeen sointia. Danny Seraphinen jazzahtava ja jäntevä rumputyöskentely vaihdettiin konemaisen suoraviivaiseksi ajan hengen mukaisesti. Vuoden 1982 albumilta Chicago 16 irrotettu single ”Hard To Say I’m Sorry / Getaway” oli miljoonahitti USA:ssa.
1980-1990 -luku

Hyväksi havaittua kaavaa jatkettiin seuraavillakin levyillä ja hittiputki jatkui. Vuonna 1985 yhtyeen laulaja ja lauluntekijä Peter Cetera erosi yhtyeestä lähteäkseen soolouralle. Tilalle otettiin monien koesoittojen jälkeen Jason Scheff, jolla on hyvin samantapainen tenoriääni kuin Ceterallakin.
Vuonna 1995 yhtye palasi jazzillisemman ilmaisun pariin ja levytti amerikkalaisia viihdestandardeja albumillaan ”Night & Day”, vierailijoina muun muassa tämän tyyppisen musiikin parissa harvemmin operoiva Gipsy Kings. James Pankow sovitti kaikki kappaleet Chicago-yhtyeen tyyliin.
2000-luku

Kesäkuussa 2008 Chicago julkaisi levyn Stone of Sisyphus (Chicago XXXII), jonka yhtye levytti jo 1993-1994. Levy on eräs kuuluisimmista julkaisemattomista albumeista. Chicagon silloinen levy-yhtiö Warner kieltäytyi julkaisemasta sitä, koska se ei ollut "riittävän kaupallinen" ja sisälsi kokeilevampaa tuotantoa, muun muassa rap-tyylistä laulua ja reggae-rytmejä, jota yhteeltä ei oltu totuttu kuulemaan.
Elokuussa 2009 Bill Champlin ilmoitti eroavansa ja siirtyvänsä soolouralle.  Tilalle otettiin koskettimiin ja laulajaksi Lou Pardini.  Lisäksi yhtyettä täydennettiin lyömäsoittajalla.
Yhtye keikkailee edelleenkin ahkerasti pääasiassa kotimaassaan soittaen hittejä 45-vuotisen uran ajalta, mutta ei ole tiettävästi koskaan esiintynyt Suomessa.
Albumit

1969		Chicago Transit Authority
1970		Chicago II
1971		Chicago III
1971		At Carnegie Hall, Vols. 1-4 (Chicago IV)
1972		Chicago V
1972		Live in Japan
1973		Chicago VI
1974		Chicago VII
1975		Chicago VIII
1976		Chicago X
1977		Chicago XI
1978		Hot Streets
1979		Chicago 13
1980		Chicago XIV
1982		Chicago 16
1984		Chicago 17
1986		Chicago 18
1988		Chicago 19
1991		Chicago Twenty 1
1995		Night & Day: Big Band
1998		Chicago 25: The Christmas Album
1999		Chicago XXVI -- The Live Album
2003		Christmas: What's It Gonna Be, Santa?
2006		Chicago XXX
2008		Stone of Sisyphus: XXXII
2011		O Christmas Three
Claus Bundesen

| Claus Bundesen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 26. tammikuuta 1948 Kööpenhamina (ikä 76)
Kansalaisuus:  Tanska
Ammatti:  psykologi,kognitiopsykologian emeritusprofessori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Kööpenhaminan yliopisto (MSc, psykologia 1972; PhD, psykologia 1986)
Instituutti:  Kööpenhaminan yliopisto
Tutkimusalue:  kognitiopsykologia, erityisesti visuaalinen tarkkaavaisuus
Palkinnot:  mm. Aristotele-palkinto (EFPA 2009), Carlsberg-rahaston tutkimuspalkinto 2013
Aiheesta muualla
Kotisivu
Claus Bundesen (s. 26. tammikuuta 1948 Kööpenhamina) on tanskalainen psykologi ja Kööpenhaminan yliopiston kognitiopsykologian emeritusprofessori. Hänen keskeinen tutkimuskohteensa on ollut visuaalinen tarkkaavaisuus.
Hän valmistui Kööpenhaminan yliopisto psykologiksi maisteritutkinnolla vuonna 1972, ja saman alan tohtoriksi vuonna 1986.
Bundesen sai Euroopan psykologiliittojen federaation (EFPA) kahden vuoden välein jaettavan Aristotele-palkinnon vuonna 2009.
Aiheesta muualla

Google Scholar: Claus Bundesen (englanniksi) (scholar.google.com)
Video: Claus Bundesen 2013 (visuaalisen tarkkaavaisuuden tutkija) (tanskaksi) (youtube.com)
Daniela Sabatino

Daniela Sabatino
Daniela Sabatino (s. 26. kesäkuuta 1985) on italialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Italian naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 64 maaottelua ja tehnyt niissä 27 maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa yhdessä ottelussa ja tuli vaihtopelaajana kentälle kahdessa ottelussa.
Sabatino edustaa kotimaassaan AC Milania, jonne hän siirtyi vuonna 2018 pelattuaan kahdeksan vuotta Bresciassa.
Daniela Stracchi

Daniela Stracchi (s. 2. syyskuuta 1983 Milano) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Stracchi edusti Italian naisten maajoukkuetta ensimmäisessä arvoturnauksessaan vuoden 2013 EM-kisoissa. Hän pelasi täydet minuutit kahdessa alkulohko-ottelussa sekä puolivälieräottelussa.
Seuratasolla Stracchi edustaa ASD Mozzanicaa.
Clermont Foot

Clermont Foot on vuonna 1911 perustettu jalkapalloseura Clermont-Ferrandin kaupungista, Puy-de-Dômen departementista. Joukkue pelaa kotiottelunsa Stade Gabriel Montpied'lla, jonne mahtuu 12 000 katsojaa.
Meriitit

Nationalin voitto 2007
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Joukkueen viralliset sivut (ranskaksi)
Daniela Tjeder

Daniela Tjeder (s. 20. kesäkuuta 1985 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija. Hän pelaa Helsingin Jalkapalloklubissa ja Suomen maajoukkueessa.
Hyökkäyksessä ja keskikentällä pelaava Tjeder aloitti uransa HooGeen ja EBK:n juniorijoukkueissa. Vuonna 1999 hän siirtyi FC Espooseen, jossa hän voitti parhaimmillaan pronssia ja oli kaudella 2003 Naisten Liigan maalikuningatar. Syksyllä 2005 Tjeder pelasi Barryn yliopiston joukkueessa Yhdysvalloissa ja keväällä 2006 espanjalaisessa Levante UD:ssa. Kesällä 2006 hän siirtyi HJK:iin, jossa hän on voittanut Suomen cupin kolmesti sekä kahdesti SM-hopeaa ja kerran SM-pronssia.
Maajoukkueeseen Tjeder nousi ensi kerran vuonna 2005 ja hän on pelannut uransa aikana kaikkiaan kuusi maaottelua.
Marraskuussa 2017 Daniela Tjederistä tuli ensimmäinen naispelaaja, joka on edustanut Suomea A-maajoukkuetasolla sekä futsalissa että jalkapallossa.
Daniela Ruah

| Daniela Ruah |
| --- | --- |
 Ruah vuoden 2012 Monte-Carlo Television Festivalilla.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. joulukuuta 1983 (ikä 40) Boston, Massachusetts
Kansalaisuus:   Yhdysvallat  Portugali
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  David Paul Olsen (vih. 2004)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  2000–
Merkittävät roolit:  “Kensi Blye” NCIS: Los Angeles
Aiheesta muualla
IMDb 
Daniela Sofia Korn Ruah (s. 2. joulukuuta 1983) on portugalilais-yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Kensi Blyen roolista NCIS: Los Angeles rikosdraamasarjassa. Ruah juonsi vuoden 2018 Eurovision laulukilpailun yhdessä Sílvia Alberton, Catarina Furtadon ja Filomena Cautelan kanssa.
Daniel Zampieri

Daniel Zampieri
Daniel Zampieri (s. 22. toukokuuta 1990 Rooma) on italialainen moottoriurheilija. Hän kilpaili karting-sarjoissa kahden vuoden ajan kunnes hän siirtyi Italian Formula Renault -sarjaan vuonna 2006. Ensimmäisenä vuonnaan hän sijoittui yhdeksänneksi talvisarjassa. Seuraavana vuonna hän sijoittui toiseksi. Zampieri kilpaili myös Eurocup Formula Renault -sarjassa samoina vuosina ollen parhaimmillaan sarjan 22. Vuonna 2008 Zampieri jatkoi molemmissa Formula Renault -sarjoissa ollen yhdeksäs ja kahdestoista. Vuonna 2009 Zampieri voitti Italian F3-sarjan mestaruuden. Zampieri kilpaili myös Aasian GP2-sarjassa kaudella 2009–2010 Rapax-tallissa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2010 Zampieri kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa sijoittuen yhdeksänneksi. Zampieri jatkaa sarjassa vuonna 2011.
Cool Spot

| Cool Spot |
| --- | --- |
Kehittäjä:  Virgin Interactive
Julkaisija:  Virgin Interactive
Suunnittelija:  David Perry
Säveltäjä:  Tommy Tallarico
Julkaistu:   1993
Lajityyppi:  tasohyppely
Pelimuoto:  yksinpeli
Alusta:  Amiga, Game Boy, MS-DOS, Sega Game Gear, Sega Mega Drive, Super Nintendo Entertainment System
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Cool Spot on Virgin Gamesin kehittämä ja Virgin Interactiven julkaisema tasohyppelypeli. Peli on julkaistu vuonna 1993 Amigalle, Sega Game Gearille, Sega Mega Drivelle ja Super Nintendo Entertainment Systemille, sekä seuraavana vuonna Game Boylle ja MS-DOSille.
Pelin päähenkilö on 7 Up-virvoitusjuoman maskotti: juoman etiketissä esiintyvä punainen piste, jolle on lisätty raajat, aurinkolasit ja suu. Pelin palkitun musiikin on tehnyt Tommy Tallarico .
Aiheesta muualla

Cool Spot MobyGamesissa (englanniksi)