stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vähä Pesäjärvi

| Vähä Pesäjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°11′50″N, 26°35′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vuohijärven alue (14.91)
Laskuoja:  oja Lapjärveen 
Järvinumero:  14.912.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  90,4 m  
Pituus:  240 m  
Leveys:  160 m  
Rantaviiva:  0,625 km  
Pinta-ala:  2,655 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiVähä Pesäjärvi 
Vähä Pesäjärvi  on Kymenlaaksossa Kouvolassa  Huhdasjärven lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 240 metriä pitkä, 160 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,7 hehtaaria. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Vuohijärven alueella (14.91), jonka Vuohijärven lähi-alueeseen (14.912) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 90,4 metriä mpy.
Libyan ilmavoimat

| Libyan ilmavoimat |
| --- | --- |

Valtio:  Libya
Puolustushaarat:  ilmavoimat
Libyan ilmavoimat (arab. القوات الجوية الليبية‎) on Libyan asevoimien haara. Ilmavoimat perustettiin vuonna 1951. Ilmavoimien vahvuus oli noin 18 000 sotilasta ja 374 taistelukonetta ennen vuonna 2010 alkanutta Libyan sisällissotaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Libyan ilmavoimat Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Libyan Air Force
Käännös suomeksi
Verbenakasvit

| Verbenakasvit |
| --- | --- |
 Kirjotulikruunu (Lantana camara)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Verbenakasvit Verbenaceae  Adans.
Synonyymit
 Durantaceae J.Agardh  Lantanaceae Martinov  Petreaceae J.Agardh 
Katso myös
   Verbenakasvit Wikispeciesissä   Verbenakasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Verbenakasvit eli rautayrttikasvit (Verbenaceae) on kasvien heimo, jonka luokitus on ollut häilyväistä. Monet sen kasvit on siirretty heimoon Lamiaceae. Siihen on kuulunut noin 90 sukua, joissa on lähes kolmetuhatta lajia: puita, pensaita ja ruohovartisia kasveja. Nykyään sukujen määrä on vähentynyt 31:een, lajien 918:aan.
Tuntomerkit

Verbenakasvit ovat köynnöksiä, pensaita tai puita, harvemmin moni- tai yksivuotisia ruohoja, usein aromaattisia. Varret ovat usein nelikulmaiset. Lehdet ovat vastakkaisia ja sahalaitaisia. Kukat ovat usein melko heikosti vastakohtaisia, sijaitsevat tertuissa tai mykeröissä, ja verhiö ja teriö ovat selvästi erillään toisistaan (välissä tilaa); teriö on torvimainen. Heteet ovat vaihtelevassa määrässä palhottomia. Emiön sikiäimessä on neljä siemenaihetta, ja vartalo on tavallisesti lyhyt, luotti tavallisesti pallomainen. Hedelmä on verhiön peitossa.
Levinneisyys

Heimo on trooppinen, mutta on levinnyt myös lämpimänlauhkeille alueille. Enemmistö lajeista kasvaa Etelä-Amerikassa. Euroopassa lienee yksi ainoa alkuperäinen laji, rohtoverbena eli rohtorautayrtti (Verbena officinalis).
Luokittelu

Verbenakasvien 31 sukua ja 918 lajia ryhmitellään kymmeneksi tribukseksi:
Petreeae Briquet. Pensaita ja köynnöksiä; kukat enemmän tai vähemmän säteittäisiä; hedelmä avautumaton ja mehevä. Vain potkurikukkien (Petrea) suku, jossa 12 lajia Meksikosta Amazonasiin ulottuvalla alueella.
Duranteae Bentham. Puita, pensaita ja ruohoja. Sukuja kuusi, lajeja 192 enimmäkseen Yhdysvaltain eteläosasta Argentiinaan ulottuvalla alueella, jonkin verran Afrikassa ja Intiassa. Suurin suku on piiskayrtit (Stachytarpheta), jossa on 130 lajia.
Casselieae Troncoso. Kukinto lehtihankainen. Sukuja kolme, lajeja 14 Meksikosta ja Karibian alueelta Argentiinaan ulottuvalla alueella.
Citharexyleae Briquet. Kolme sukua ja 135 lajia Etelä-Yhdysvalloista Argentiinaan. Runsaslajisin suku on tulihelmet (Citharexylum, 130 lajia).
Priveae Briquet. Yksi suku (Priva), jossa 21 lajia tropiikissa ja lämpimillä alueilla.
Tribus nimeämätön: suku Rhaphithamnus, jossa kaksi lajia Chilessä ja Argentiinassa; kukinto lehtihangassa; hedelmä mehevä.
Neospartoneae Olmstead & O'Leary. Kolme sukua, kuusi lajia Argentiinassa, Chilessä Patagoniaan etelässä.
Tribus nimeämätön: vain laji Dipyrena juncea Chilen lauhkeassa osassa ja Argentiinassa.
Verbeneae Dumortier. Kolme sukua, 260 lajia enimmäkseen Amerikassa, myös Euraasiassa ja Afrikassa. Verbenoita eli rautayrttejä (Verbena) on 200 lajia.
Lantaneae Endlicher. Kasveissa eteerisiä öljyjä. Sukuja 9, lajeja 275 pääasiassa Amerikassa. Runsaslajisimmat suvut ovat Lippia (120 lajia) ja tulikruunut (Lantana, 100 lajia).
Luokittelu > Suvut

(suomenkieliset nimet:)
Acantholippia
Aloysia – terttuverbenat
Bouchea
Casselia
Chascanum
Citharexylum – tulihelmet
Coelocarpum
Diostea
Diphyllocalyx
Dipyrena
Duranta – kastepensaat
Glandularia – liuskaverbenat eli liuskarautayrtit
Hierobotana
Isidroa
Junellia
Lampayo
Lantana – tulikruunut
Lippia
Mulguraea
Nashia
Neosparton
Parodianthus
Petrea – potkurikukat
Phyla – nuppiot
Pitraea
Priva
Recordia
Rehdera
Rhaphithamnus
Stachytarpheta – piiskayrtit
Tamonea
Verbena – verbenat eli rautayrtit eli rautaverbenat
Huulikukkaiskasveihin (Lamiaceae) siirrettyjä sukuja ovat muun muassa jemanet (Gmelina) ja Tectona.
Luokittelu > Lajeja

Tunnettuja lajeja ovat esimerkiksi:
rohtoverbena (Verbena officinalis) – lääkekasvi, jolla on ajateltu olevan yliluonnollisia voimia.
tulikruunut, varsinkin kirjotulikruunu (Lantana camara) – koristekasveja.
sitruunaverbena (Aloysia triphylla) – mausteyrtti.
tiikki (Tectona grandis) – huonekalupuu; nykyään huulikukkaiskasveissa (Lamiaceae).
Kuvagalleria

Kirjotulikruunu (Lantana camara)
Acantholippia seriphioides
Sitruunaverbena (Aloysia triphylla)
Citharexylum berlandieri -tulihelmilaji
Kultakastepensas (Duranta erecta)
Glandularia aristigera -liuskaverbenalaji
Junellia ligustrina
Lippia alba
Nashia inaguensis
Sinipotkurikukka (Petrea volubilis)
Phyla cuneifolia -nuppiolaji
Priva cordifolia
Rhaphithamnus spinosus
Cayennenpiiskayrtti (Stachytarpheta cayennensis)
Aiheesta muualla

ITIS: Verbenaceae (englanniksi)
Luis José Rueda Aparicio

Luis José Rueda Aparicio (s. 3. maaliskuuta 1962 San Gil) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Socorro y San Gilin hiippakuntaan Jorge Leonardo Gómez Serna 23. marraskuuta 1989. Hänet nimitettiin Montelibanon hiippakunnan johtoon 2. helmikuuta 2012, ja piispaksi vihkiminen seurasi 14. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Aldo Cavalli, jota avustivat Ismael Rueda Sierra ja Carlos Germán Mesa Ruiz. Rueda Aparicio asetettiin virkaansa 28. huhtikuuta.
Vince Edwards

Edwards Ben Caseyn roolissa 1966.
Vince Edwards (alk. Vincent Edward Zoino, 9. heinäkuuta 1928 Brooklyn, New York – 11. maaliskuuta 1996 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Hänet muistetaan parhaiten nimiosasta tv-sarjassa Tohtori Ben Casey sekä majuri Cliff Brickerin roolista vuoden 1968 sotaelokuvassa  Paholaisen prikaati.
Elämä ja ura

Edwards syntyi Brownsvillessä New Yorkin Brooklynissa. Kaksosveljensä Anthonyn kanssa hän oli seitsemänlapsisen italialaisperheen kuopus. Hän harrasti kilpauintia ja sai urheilustipendin Ohion valtionyliopistoon.
Vince Edwards opiskeli näyttelijäntyötä Manhattanin American Academy of Dramatic Arts -oppilaitoksessa ja pääsi Hollywoodin pikkustudioiden päärooleihin. Hänen ensimmäinen pääosansa olivat pääosa nuorena lihaskimppuna vuoden 1951 elokuvassa Mr. Universe sekä nimiosa vuoden 1952 intiaanielokuvassa Hiawatha – länsituulen poika. Hän näytteli yhtä pääosaa myös Stanley Kubrickin varhaisessa film noirissa Peli on menetetty (1956).
Tähtistatukseen Vince Edwards nousi vuodesta 1961 vuoteen 1966 tuotetun lääkärisarjan Tohtori Ben Casey pääroolissa. Menestyksen myötä Edwards esiintyi myös laulajana usealla musiikkialbumilla. Tarinan mukaan Edwards päätyi Caseyn rooliin eksyttyään väärään koekuvaukseen, jossa etsittiinkin lääkärin eikä hänen luulemaansa liikennelentäjän roolin esittäjää.
Ben Casey -sarjan päätyttyä Edwards palasi elokuvarooleihin ja teki vierailurooleja televisiosarjoissa. Vuonna 1983 hän näytteli päävihollishahmoa tieteiselokuvassa Ryövärit. Hän pääsi myös ohjaamaan yksittäisiä jaksoja tv-sarjoista kuten Taisteluplaneetta Galactica.
Edwards kuoli haimasyöpään 1996.
Elokuvia

Hiawatha – länsituulen poika (Hiawatha, 1952)
Polttavat katukivet (Rogue Cop, 1954)
Peli on menetetty (The Killing, 1956)
Pelon kaupunki (City of Fear, 1959)
Voittajat (The Victors, 1963)
Paholaisen prikaati (The Devil's Brigade, 1968)
Hammerhead – kovakasvo (Hammerhead, 1968)
Desperados (The Desperados, 1968)
Yö ei tunne sääliä / Viettelykset (The Seduction, 1982)
Ryövärit (Space Raiders, 1983)
Kunnon dekkari laukeaa kuudesti (Detective Kid, 1989)
Aiheesta muualla

Vince Edwards Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Vince Edwards Elonetissä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Vince Edwards
Käännös suomeksi
Libyan lippu

Libyan lippu 27. helmikuuta 2011 –
Libyan lipussa on mustalla pohjalla valkoinen kuun sirppi ja tähti sekä ylhäällä punainen ja alhaalla vihreä palkki. Lippu otettiin käyttöön ensimmäisen kerran vuonna 1951 Libyan itsenäistyessä Italian alaisuudesta, mutta se poistettiin Muammar Gaddafin suorittaman vallankaappauksen jälkeen 1969. Lippu otettiin uudelleen käyttöön kansannousun myötä vuonna 2011.
Gaddafin aikana Libyan lipuksi määrättiin vuonna 1977 kauttaaltaan vihreä, maailman tuon ajan ainoa yksivärinen valtiolippu. Vihreä väri kuvasi Libyassa vallitsevaa islamia sekä Gaddafin johtamaa "vihreää vallankumousta".
Lippuhistoria

Libyan kuningaskunta 
(24. joulukuuta 1951 – 7. marraskuuta 1969)
Libyan arabitasavalta 
(7. marraskuuta 1969 – 31. joulukuuta 1971)
Libyan arabitasavalta osana Arabitasavaltojen liittoa 
(1. tammikuuta 1972 – 11. marraskuuta 1977)
Libyan sosialistinen kansan arabijamahiriya (1977–1986),
Libyan suuri sosialistinen kansan arabijamahiriya (1986–2011) 
(11. marraskuuta 1977 – 22. lokakuuta 2011)
Väinö Anttila

| Väinö Anttila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 22. syyskuuta 1892 Viipuri
Kuollut: 4. helmikuuta 1952 (59 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä, teatteriohjaaja, teatterinjohtaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  1910–1950-luvut
Väinö Fredrik Anttila (22. syyskuuta 1892 Viipuri – 4. helmikuuta 1952) oli suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja. Anttila teki uransa pääosin työväen näyttämöillä. Lisäksi hän näytteli Viipurin Kaupunginteatterin riveissä 1940-luvulla.
Ura

Väinö Anttilan vanhemmat olivat vaakamestari Johan Fredrik Anttila ja Maria Charlotta Takala. Uransa varhaisvaiheessa hän työskenteli Talikkalan työväen näyttämöllä. Teatteriura katkesi sisällissotaan: Anttila soti punaisten komppanianpäällikkönä, ja sodan jälkeen hän kärsi vankeusrangaistuksen. Kesällä 1921 hänet palkattiin Työväen Näyttämöiden liiton sihteeriksi, osin punaisen taustansa takia, osin jatkamaan liiton viipurilaista perintöä.
Anttilan ura jatkui Kuopion Työväen Teatterin johtajana 1923. Pesti Kuopiossa jäi lyhyeksi, kuten myös seuraavat: Voikkaan Työväen Näyttämö 1923–1925, Rovaniemen Työväen Näyttämö 1925–1926, Nokian Työväen Näyttämö 1926–1929, Lappeenrannan Teatteri 1929–1931 ja Salon Näyttämö 1931–1933. Vuosina 1934–1938 Anttilalla oli hieman pidempi rupeama, kun hän toimi turkulaisen harrastajateatteri Tarmon johtajana. Vuosina 1939–1941 hän johti Lahden Työväen Näyttämöä. Toisen maailmansodan jälkeen Anttila johti Vuoksenlaakson Teatteria 1946–1949 ja sen seuraajaa eli Imatran Teatteria vuodesta 1949.
Anttila työskenteli Viipurin Kaupunginteatterin kiinnitettynä näyttelijänä 1941–1946. Hän näytteli muun muassa Jussin roolin kansannäytelmässä Pohjalaisia ja Riston roolin Työmiehen vaimossa. Agapetuksen komediassa Syntipukki Anttila teki Miettisen roolin. Hän näytteli myös näytelmissä Paljon melua tyhjästä, Noita palaa elämään ja Ruma Elsa.
Anttila ohjasi lavalle muun muassa näytelmät Seitsemän veljestä, Lemmin poika, Elinan surma ja Anu ja Mikko.
Muuta

Väinö Anttila  avioitui näyttelijä Toini Ahosen kanssa 1924.
Weetabix

Weetabix
Weetabix on samannimisen yhtiön tuottama aamiaismuropatukkamerkki. Weetabix-murokkeita tarjotaan kulhossa maidon ja hillon, hedelmien tai sokerin kanssa. Maidossa liotessaan Weetabix muuttuu vähitellen puuromaiseksi.
Suomessa Weetabixia markkinoi Oy Transmeri Ab.
Historiaa

Weetabix juontaa juurensa australialaisen Edward Halseyn vuonna 1898 perustamaan viljapohjaisia elintarvikkeita valmistaneeseen Sanitarium Health Food Companyyn, joka kehitti täysjyvävehnästä puristetun Granose-murokkeen. Yritys osti vuonna 1926 kasvisruokaa suosivan seitsemännen päivän adventismiliikkeen perustaman The Grain Companyn, jonka Weet-Bix-niminen makeutettu vehnämuroke oli noussut Granosen kilpailijaksi Australiassa. Vuonna 1932 kolme eteläafrikkalaista adventistia muutti Englantiin perustamaan sinne Weetabix Limitedin valmistaakseen omaa versiotaan australialaistuotteesta. Brittiyhtiö teki pian sopimuksen yhdysvaltalaisen American Cereals Companyn kanssa, ja Weetabix alkoi levitä myös Pohjois-Amerikkaan. Omistajanvaihdoksen myötä Weetabix kuitenkin vetäytyi Amerikan markkinoilta 1947 ja palasi sinne vasta 1981. Vuonna 1971 Weetabix-yhtiö toi markkinoille toisen menestystuotteensa, Alpen-myslin. Vuonna 2000 Weetabix nousi Britannian eniten myydyksi aamiaismurotuotteeksi.
Aiheesta muualla

alkuperäisen Weet-Bixin tarkka syntyhistoria, kirj. John Baskerville Bagnall (englanniksi)
Luettelo Keski-Suomen aluevaltuutetuista

| Keski-Suomen aluevaltuusto |
| --- | --- |
 
Tyyppi
Tyyppi:  yksikamarinen
Johto
Puheenjohtaja:  Jani Kokko (sd.)
1. varapuheenjohtaja:  Aila Paloniemi (kesk.)
2. varapuheenjohtaja:  Janne Luoma-aho (ps.)
Kokoonpano
Edustajia:  69
Puolueet:       Keskusta (18)       SDP (16)       Kokoomus (11)       Perussuomalaiset (7)       Vihreä liitto (7)       Vasemmistoliitto (6)       KD (3)       Vapauden liitto (1)
Vaalit
Viimeisimmät vaalit:  23. tammikuuta 2022
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Keski-Suomen hyvinvointialueen aluevaltuutettuina:
Vaalikausi 2022–2025

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Suomen Keskusta Aila Paloniemi  Maria Kaisa Aula  Jani Ylälehto  Joonas Könttä  Eino Nissinen  Mauno Vanhala  Petri Honkonen  Matias Lahti  Sari Hovila  Mikko Tiirola  Riitta Pirttiniemi  Tuomo Silvast  Jouko Nykänen  Saara Kässi-Jokinen  Pekka Neittaanmäki  Leila Lindell  Jari Halttunen  Merja Lahtinen Suomen Sosialidemokraattinen Puolue Mervi Hovikoski  Markku Puro  Jani Kokko  Hilma Vepsäläinen  Sanna Rajala  Riikka Rantanen  Leena Kautto-Koukka  Kari Kiiskinen  Leena Kalmari  Jorma Poti  Jukka Hämäläinen  Tuula Peltonen  Tony Melville  Kari Parkkonen  Juha Hyötyläinen  Satu Kytölehto  |  Kansallinen Kokoomus Ville Väyrynen (2022–2024)  Lotta Ahola  Juha Suonperä  Linda Pippuri  Heimo Lajunen  Sonja Aukee  Kati-Erika Timperi  Terhi Simonen-Jokinen  Katja Isomöttönen  Pekka Huikko  Maarit Heikkinen Perussuomalaiset Kaisa Garedew (2022–2024)  Janne Luoma-aho  Toimi Kankaanniemi  Kauko Isomäki  Marko Kolula  Arto Åkerman  Jukka Haaparanta Vihreä liitto Bella Forsgrén  Touko Aalto  Katri Savolainen  Meri Lumela  Elma Hyöky  Vilma Viitasaari  Anna-Kaarina Autere  |  Vasemmistoliitto Matleena Käppi (2022–2023) Sirkku Ingervo (2023–)  Eila Tiainen  Kati Jetsu  Sirpa Martins  Irma Hirsjärvi  Ilkka Pernu Suomen Kristillisdemokraatit Marika Visakorpi  Tapio Puolimatka  Petteri Muotka Muut Eetu Tuovila (Vkk.→2022→VL.)  |
Luettelo Keski-Uudenmaan aluevaltuutetuista

| Keski-Uudenmaan aluevaltuusto |
| --- | --- |
 
Tyyppi
Tyyppi:  yksikamarinen
Johto
Puheenjohtaja:  Irma Pahlman (sd.)
1. varapuheenjohtaja:  Arto Järvinen (ps.)
2. varapuheenjohtaja:  Kalle Ikkelä (kok.)
3. varapuheenjohtaja:  Tuija Reinikainen (sit.)
Kokoonpano
Edustajia:  69
Puolueet:       Kokoomus (18)       SDP (16)       Perussuomalaiset (10)       Keskusta (10)       Vihreä liitto (4)       Vasemmistoliitto (4)       USKUY (3)       KD (2)       VKK (1)      Liike Nyt (1) 
Vaalit
Viimeisimmät vaalit:  23. tammikuuta 2022
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Keski-Uudenmaan hyvinvointialueen aluevaltuutettuina:
Vaalikausi 2022–2025

| --- | --- |
 Kansallinen Kokoomus Kalle Ikkelä  Helinä Perttu  Kimmo Behm  Sari Silventoinen  Mia Rundgren  Pihla Keto-Huovinen  Virpi Räty  Sanna Kervinen  Arto Hägg  Inka Utriainen  Annika Kokko  Pentti Puhakka  Jaakko Rainio  Pirjo Vainio  Willem van Schevikhoven  Andeliina Cieslak  Riina Mattila  Mari Simelius-Hulmi Suomen Sosialidemokraattinen Puolue Eemeli Peltonen  Irma Pahlman  Pinja Perholehto  Tuija Linna-Pirinen  Sirkka Rousu  Aila Koivunen  Ulla-Mari Karhu  Antti Rinne  Pirjo Komulainen  Pirja Vitikka-Koponen  Tarja Vierikko  Heta Ravolainen-Rinne  Harri Lepolahti  Tuula Latosuo  Lassi Markkanen  Annina Nuutinen Perussuomalaiset Jorma Piisinen (2022–2023) Tiina Karhunen (2023–)  Maiju Tapiolinna  Onni Rostila (2022–2023) Mika Timonen (2023–)  Ari Koponen  Satu Lampi  Arto Luukkanen  Arto Järvinen  Mari Valve  Henri Perälahti  Tom Boman :  Suomen Keskusta Matti Vanhanen  Tarja Edry  Reijo Tilvis  Taneli Kalliokoski  Jaakko Haapamäki  Matti Korkiakoski  Johanna Tukiainen  Marja-Leena Laine  Anna-Liisa Lyytinen  Tapio Havula Vihreä liitto Leni Niinimäki  Tiia Lintula  Sara Peltola  Annika Lappalainen Vasemmistoliitto Olli Savela  Johanna Jokinen  Johanna Linna  Mimmi Launiala Suomen Kristillisdemokraatit Reija Taupila  Mila Lehtonen Valta kuuluu kansalle Seppo Hakulinen Liike Nyt Kenneth Morelius Sitoutumattomat Tuija Reinikainen  Jussi Salonen  Margita Winqvist
Luettelo Helsingin kaupungin lautakunnista

Tämä on luettelo Helsingin kaupungin lautakunnista ja johtokunnista.
Asuntolautakunta
Asuntotuotantotoimikunta
Eläintarhan johtokunta
Henkilöstökeskus
Henkilöstön kehittämispalvelut -liikelaitoksen (Oiva Akatemia) johtokunta
Helsingin Energia -liikelaitoksen johtokunta
Helsingin Satama -liikelaitoksen johtokunta
HKL-liikelaitoksen johtokunta
Kaupunginmuseon johtokunta
Kaupunginorkesterin johtokunta
Helsingin taidemuseon johtokunta
Kaupunkisuunnittelulautakunta
Kiinteistölautakunta
Kulttuuri- ja kirjastolautakunta
Kunnan keskusvaalilautakunta
Liikuntalautakunta
MetropoliLabin johtokunta
Nuorisolautakunta
Opetuslautakunta
Palmia-liikelaitoksen johtokunta
Pelastuslautakunta
Rakennuslautakunta
Ruotsinkielisen työväenopiston johtokunta
Sosiaalilautakunta
Suomenkielisen työväenopiston johtokunta
Taloushallintopalvelu liikelaitoksen (Talpa) johtokunta
Tarkastuslautakunta
Teknisen palvelun lautakunta
Terveyslautakunta
Yleisten töiden lautakunta
Ympäristölautakunta
Aiemmat lautakunnat > Lakkautettu 2009

Helsingin Vesi -liikelaitoksen johtokunta
Joukkoliikennelautakunta
Liikepalvelulautakunta
Satamalautakunta
Tekninen lautakunta
Vallonia

| Vallonia Wallonie Wallonien |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Sijainti
Valtio:   Belgia
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Namur
 – Ministeripresidentti:  Elio Di Rupo
Pinta-ala:  16 844 km²
Väkiluku (2023):  3 681 575
Kielet:  ranska, saksa
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  BE-WAL
 
Verkkosivu
Vallonia (vallon. Waloneye, ransk. Wallonie, holl. Wallonië, saks. Wallonien) eli Vallonian alue (ransk. Région wallonne, holl. Waals Gewest, saks. Wallonische Region) on yksi Belgian liittovaltion kolmesta alueesta. Se käsittää oleellisen osan maan ranskankielisestä väestöstä (Bryssel pois lukien) sekä saksankielisen yhteisön. Vallonian alueen pääkaupunki on Namur.
Maantiede

Vallonian pinta-ala on 16 844 km². Se käsittää vähän yli puolet Belgian valtion pinta-alasta ja kuningaskunnan eteläisen puoliskon. Alueella ei ole maayhteyttä mereen, sillä Belgian rannikkoalueet kuuluvat Flanderin alueeseen. Valloniaan kuuluu viisi provinssia:
Vallonian Brabant
Hainaut'n provinssi
Liègen provinssi
Luxembourgin provinssi
Namurin provinssi
Vallonian alueella on 252 kuntaa. Alueen tärkeimmät kaupungit ovat Liège, Charleroi, Mons, Namur, Tournai ja Verviers.
Historia > Ennen vuotta 1830

Julius Caesarin valloitettua gallialaisen Belgian jotkut siellä asuneista kelteistä muuttuivat kulttuuriltaan gallialais-roomalaisiksi. Germaaniset naapurit kutsuivat heitä nimellä walha ja tästä kutsumanimestä on muodostunut sana wallon. Tälle alueelle jäi pysyvästi myös romaanisen ja germaanisen kielialueen raja.
Seuraavina vuosisatoina wallonien alue oli integroitu roomalaiseen keisarikuntaan, sen alueella oli merovinkihallitsijoiden ydinalueet ja se oli osa karolingista valtakuntaa. Tämän jälkeen alue hajosi pieniksi keskenään kilpaileviksi ruhtinaskunniksi. Alue kuului 1400-luvulla Burgundin herttuakuntaan, jonka jälkeen se oli ensin osa Espanjan ja sittemmin Itävallan Alankomaita; vain Liègen ruhtinaskunta pysyi autonomisena alueena.
Vallonian alueiden yhdistyminen tapahtui vasta, kun alue liitettiin osaksi Ranskan ensimmäistä tasavaltaa ja sen jälkeen Napoleonin keisarikuntaa, aina vuoteen 1815 saakka. Tämän jälkeen se oli osa Alankomaiden kuningaskuntaa.
Historia > Itsenäisyyden aikana

Itsenäistymisen myötä Belgiasta tuli ranskankielisten hallitsema yhtenäisvaltio. Flaamit olivat selvästi alisteisessa asemassa niin taloudellisesti, kielellisesti kuin poliittisestikin. Vallonia-termin kehitteli Charles-Joseph Grandgagnage vuonna 1844. Käsite saavutti suurta suosiota eritoten 1800-luvun lopulla, kun flaaminkielisen alueen nousu tuntui Vallonian alueen väestöstä uhkaavalta.
Vuonna 1932 annettu kielilaki määritteli flaaminkielisen ja ranskankielisen alueen yksikielisiksi ja Brysselin alueen ainoaksi kaksikieliseksi alueeksi koko maassa. Kieliriidat kuitenkin jatkuivat ja uusia kielilakeja säädettiin. Esimerkiksi vuonna 1968 ranskankielisten opiskelijoiden ja professoreiden oli poistuttava flaaminkielisesta Luvanin yliopistosta suuren kieliriidan seurauksena.
Nykyinen Vallonian alue syntyi virallisesti 1980 valtiosäännön uudistuksen myötä ja maan siirtyessä kohden liittovaltiota.
Hallinto ja politiikka > Parlamentti

Vallonian parlamentti muodostuu 75 parlamentaarikosta, joiden toimikausi on viisi vuotta. Yhdessä Brysselin 19 ranskankielisen alueparlamentaarikon kanssa he muodostavat ranskalaisen yhteisön parlamentin. Alueparlamentti käyttää alueellaan sille annettua lainsäädäntövaltaa. Tätä valtaa se käyttää säätämällä asetuksia, joilla on lainvoima alueen sisäisissä asioissa. Aloiteoikeus on alueen hallituksella ja parlamentin jäsenillä.
Parlamentin keskeisin vallankäytön välinen on budjetti, jolla se säätelee alueen menoja ja tuloja, hallituksen ehdotuksen mukaisesti. Lisäksi parlamentti valvoo hallituksen työskentelyä.
Parlamentin jäsenet valitaan suhteellisilla, salaisilla ja yhtäläisillä vaaleilla viiden vuoden vaalikaudeksi. Vaalikaudelle 2004–2009 parlamentin paikkajako oli seuraava:
Sosialistinen puolue: 34 paikkaa
Reformiliike: 20 paikkaa
Humanistinen demokraattikeskusta: 14 paikkaa
Kansallinen rintama: 4 paikka
Vihreät: 3 paikka
Liittovaltion kansanedustajan, senaattorin, ministerin tai valtiosihteerin tehtäviä hoitavat eivät voi olla alueparlamentin jäseniä. Samoin aluehallitukseen valitut parlamentin jäsenet eroavat tehtävästään ja heidän tilalleen tulee varaedustaja.