stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jääkiekko talviolympialaisissa 2022 – naisten karsinnat
Karsinnan lopputurnaus > Lohko C

|  Joukkue  |  O |  V  |  V ja  |  H ja  |  H  |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Tšekki (I)  | 3 | 3 | 0 | 0 | 0 | 24 | 2 | +22 | 9 |
|  Unkari  | 3 | 2 | 0 | 0 | 1 | 17 | 8 | +9 | 6 |
|  Norja  | 3 | 1 | 0 | 0 | 2 | 11 | 9 | +2 | 3 |
|  Puola  | 3 | 0 | 0 | 0 | 3 | 2 | 34 | -32 | 0 |
Sijoituksen määrittäminen: 1) pisteet; 2) keskinäisten ottelujen pisteet; 3) keskinäisten ottelujen maaliero; 4) keskinäisten ottelujen tehdyt maalit; 5) tulos parasta ei-tasoissa olevaa joukkuetta vastaan; 6) tulos toiseksi parasta ei-tasoissa olevaa joukkuetta vastaan; 7) sijoittelu ennen turnausta.

(I) Isäntä
Karsinnan lopputurnaus > Lohko D

|  Joukkue  |  O |  V  |  V ja  |  H ja  |  H  |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Tanska (I)  | 3 | 2 | 0 | 1 | 0 | 7 | 3 | +4 | 7 |
|  Itävalta  | 3 | 2 | 0 | 0 | 1 | 9 | 2 | +7 | 6 |
|  Saksa  | 3 | 1 | 1 | 0 | 1 | 7 | 6 | +1 | 5 |
|  Italia  | 3 | 0 | 0 | 0 | 3 | 2 | 14 | -12 | 0 |
Sijoituksen määrittäminen: 1) pisteet; 2) keskinäisten ottelujen pisteet; 3) keskinäisten ottelujen maaliero; 4) keskinäisten ottelujen tehdyt maalit; 5) tulos parasta ei-tasoissa olevaa joukkuetta vastaan; 6) tulos toiseksi parasta ei-tasoissa olevaa joukkuetta vastaan; 7) sijoittelu ennen turnausta.

(I) Isäntä
Karsinnan lopputurnaus > Lohko E

|  Joukkue  |  O |  V  |  V ja  |  H ja  |  H  |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ruotsi (I)  | 3 | 3 | 0 | 0 | 0 | 21 | 2 | +19 | 9 |
|  Ranska  | 3 | 2 | 0 | 0 | 1 | 9 | 4 | +5 | 6 |
|  Slovakia  | 3 | 1 | 0 | 0 | 2 | 8 | 7 | +1 | 3 |
|  Etelä-Korea  | 3 | 0 | 0 | 0 | 3 | 1 | 26 | -25 | 0 |
Sijoituksen määrittäminen: 1) pisteet; 2) keskinäisten ottelujen pisteet; 3) keskinäisten ottelujen maaliero; 4) keskinäisten ottelujen tehdyt maalit; 5) tulos parasta ei-tasoissa olevaa joukkuetta vastaan; 6) tulos toiseksi parasta ei-tasoissa olevaa joukkuetta vastaan; 7) sijoittelu ennen turnausta.

(I) Isäntä
World Wide Web Consortium

| World Wide Web Consortium |
| --- | --- |

Perustettu:  1994
Toimiala:  standardisointi
Kotipaikka:  Cambridge, Yhdysvallat
Puheenjohtaja:  Tim Berners-Lee
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
World Wide Web Consortium, lyhyesti W3C on kansainvälinen yritysten ja yhteisöjen yhteenliittymä (konsortio), joka ylläpitää ja kehittää World Wide Webin standardeja tai suosituksia kuten W3C niitä kutsuu. Sen perusti vuonna 1994 WWW:n kehittäjä Tim Berners-Lee, joka toimii nykyisinkin W3C:n johtajana. Konsortiolla on yli 400 jäsentä.
Konsortion päämaja on Massachusetts Institute of Technologyn tiloissa Yhdysvalloissa. Muut instituutit, joissa W3C:llä on tutkimusta, ovat ERCIM Ranskassa ja Keio University Japanissa. Lisäksi W3C:llä on useita aluetoimistoja eri maissa.
Versiot

Ennen suositusta julkaistaan standardeista useita esiversioita, joita ovat
Working Draft (WD) – työstettävä luonnos
Last Call Working Draft – loppuluonnos
Candidate Recommendation (CR) – suositusehdokas
Proposed Recommendation (PR) – suositusehdotus
W3C Recommendation (REC) – suositus
Suosituksia

W3C:n suosituksia ovat mm.
CSS
MathML
PNG
SVG
HTML
HTTP
XForms
XHTML
XML
XML Schema
Web Ontology Language
WAI-ARIA: Accessible Rich Internet Applications
Suomen toimisto

Suomen toimisto perustettiin vuonna 2002 ja se sijaitsee Tampereen teknillisen yliopiston Hypermedialaboratorion tiloissa Tampereella. Toimiston johtaja on Ossi Nykänen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
W3C:n kotisivut
W3C:n Suomen toimiston kotisivut (arkistoitu)
Janne Kukkonen

| Janne Kukkonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1983 Rovaniemi
Kirjailija
Tuotannon kieli: suomi
Tyylilajit:  sarjakuvaromaani
Esikoisteos:  Voro – kolmen kuninkaan tarina (2016)
Palkinnot
 Sarjakuva-Finlandia (2017) 
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Janne Kukkonen (s. 1983 Rovaniemi) on suomalainen animaatio-ohjaaja, kuvittaja ja sarjakuvataiteilija
Kukkonen on valmistunut Turun taideakatemiasta. Hän teki opiskeluaikanaan lyhytelokuvia ja valmistumisensa jälkeen mainosanimaatioita. Kukkosen esikoisalbumi Voro – kolmen kuninkaan tarina ilmestyi vuonna 2016. Kukkonen palkittiin teoksesta 2017 Sarjakuva-Finlandialla. Trilogian ensimmäisen osan julkaisuoikeudet on myyty muun muassa Yhdysvaltoihin, Ranskaan ja Italiaan.
Kokkonen on myös kuvittanut muun muassa Joonas Tolvasen lastenkirjoja.
Tuotanto > Sarjakuva-albumit

Voro: Kolmen kuninkaan aarre.  Helsinki:  Like, 2016.  ISBN 978-952-01-1319-3
Voro 2: Tulikiven armeija.  Helsinki:  Like, 2019.  ISBN 978-952-01-1860-0
Voro 3: Jumalten hauta.  Helsinki:  Like, 2021.  ISBN 978-951-1-38000-9
Tuotanto > Kuvituksia

Tolvanen, Joonas: Jademiekan arvoitus.  (Kuvitus: Janne Kukkonen)  Helsinki:  Otava, 2020.  ISBN 978-951-1-34721-7
Tolvanen, Joonas: Puunaamioiden kirous.  (Kuvitus: Janne Kukkonen)  Helsinki:  Otava, 2021.  ISBN 978-951-1-39048-0
Tolvanen, Joonas: Kultaisen tikarin salaisuus.  (Kuvitus: Janne Kukkonen)  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-44029-1
Aiheesta muualla

Janne Kukkonen Paperihattu.com-sivustolla
Kukkosen sivut tumblr.com-sivustolla
Kirjailija Liken sivustolla
Voro-sarjakuvat Kirjavinkit-sivustolla
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki 
Muut:  IdRef
Seututie 428

Seututie 428 on Mäntyharjun Toivolasta valtatie 5:n eritasoliittymästä Pertunmaan kirkonkylän kautta Joutsaan johtava seututie.
Toivolasta seututien 426 risteyksen välillä tieosuus on parannettu 90-luvun alussa. Tien nopeusrajoitus on pääosin 80 kilometriä tunnissa – ainoastaan Toivolan kylän kohdalla ja Lihavanpäässä nopeusrajoitus on 60 kilometriä tunnissa.
HMS Richmond (F239)

| HMS Richmond |
| --- | --- |
 HMS Richmond

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Swan Hunter, Wallsend
Kölinlasku:  16. helmikuuta 1992
Laskettu vesille:  6. huhtikuuta 1993
Palveluskäyttöön:  22. kesäkuuta 1995
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 500 t (standardi) 4 200 t (max)
Pituus:  133 m
Leveys:  16,1 m
Syväys:  7,3 m
Koneteho:  2 x Rolls-Royce Spey SM1A -kaasuturbiinia Risteilymoottori: 4 x GEC-Alsthom Paxman Valenta 12 RP2000CZ yht. 2 980 kW
Nopeus:  28 solmua
Miehistöä:  181
Aseistus
Aseistus:  2 x GWS26 Sea Wolf 2 x Boeing Harpoon 2 x kaksiputkista sukellusvenetorpedoputkea 1 x 114 mm Mk.8 2 x 30 mm DS 30B 1 x Westland Lynx Mk.8
HMS Richmond (viirinumero F239)  oli Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 23 fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin joulukuussa 1989 Swan Hunterilta, missä köli laskettiin 16. helmikuuta 1992. Se laskettiin vesille 6. huhtikuuta 1993 ja otettiin palvelukseen 22. kesäkuuta 1995.
Palvelus

Vuonna 2003 alus saapui hieman ennen Irakin sodan alkua Armilla partioon Persianlahdelle, mistä se vapautti saapuessaan HMS Cardiffin palaamaan kotimaahan. Sotatoimien alettua alus tuki HMS Chathamin, HMS Marlboroughin ja HMAS Anzacin kanssa merijalkaväen maihinnousua Al Fawin niemimaalle. Alus viipyi alueella elokuun loppuun.
Selim II

| Selim II |
| --- | --- |
 
Osmanien valtakunnan sulttaani
Valtakausi:  7. syyskuuta 1566 – 15. joulukuuta 1574
Edeltäjä:  Suleiman Suuri
Seuraaja:  Murat III

Syntynyt:  28. toukokuuta 1524 Istanbul,Osmanien valtakunta
Kuollut:  15. joulukuuta 1574 (50 vuotta)  Istanbul, Osmanien valtakunta
Puoliso:  Nurbanu Sultan Selimiye Sultan
Lapset:  Murat III Şehzade Abdullah Şehzade Cihangir Şehzade Mustafa Şehzade Osman Şehzade Süleyman Şehzade Mehmed Esmehan Sultan Gevherhan Sultan Şah Sultan Fatma Sultan Ayşe Sultan
Suku:  Osmani
Isä:  Suleiman Suuri
Äiti:  Hurrem Sultan
Uskonto:  sunnalaisuus
Nimikirjoitus:  
Selim II (28. toukokuuta 1524 – 15. joulukuuta 1574) oli Osmanien valtakunnan sulttaani vuodesta 1566 kuolemaansa asti. Hän oli Suleiman Suuren ja tämän vaimon Roxelanan lapsi.
Hallitsijana

Saatuaan valtaistuimen palatsin juonittelujen ja veljesriidan jälkeen, hänestä tuli ensimmäinen sulttaani joka vältti hallinnollisia ja sotilaallisia asioita. Selim jätti mieluummin hallitsemisen ministereilleen ja pitäytyi harrastuksissaan, joihin lukeutuivat metsästäminen, ratsastaminen ja viinijuhlat haaremissa. Hänen turkkilaiset aikalaisensa kutsuivat häntä lisänimellä Sarı (Sarı = "vaalea, keltainen"), ja länsimaisessa historiankirjoituksessa hänestä on käytetty lisänimeä Juoppo. Valtion asioita hoiti Mehmed pašša Sokolović, jota pidetään käytännössä Selimin sijaishallitsijana.
Kaksi vuotta Selimin valtaistuimelle nousun jälkeen hänen onnistui saada aikaan sopimus Konstantinopolissa (17. helmikuuta 1568) keisari Maksimilian II:n kanssa. Sopimuksessa keisari suostui maksamaan sulttaanille vuosittaisen 30 000 dukaatin "lahjan" ja ennen kaikkea Maksimilian antoi Osmanien valtakunnalle vallan Moldaviassa ja Valakiassa.
Astrahanin sotaretki

Selimin aikana Osmanien valtakunta kohtasi sodassa ensimmäistä kertaa tulevan kiistakumppaninsa Venäjän, joka oli turkkilaisille merkinnyt aiemmin vain kauppakumppania. 1550-luvulla Venäjän laajeni pohjois-Kaukasiaan, jota Osmanien valtakunta ja sen vasalli ja liittolainen Krimin kaanikunta pitivät etupiireihinsä kuuluvana. Krimin kaanikunta oli sotinut Venäjää vastaan jo pitkään, mutta osmanien ensimmäiset sotatoimet alkoivat keväällä 1569, jolloin turkkilaisten ja Krimin tataarien muodostama sotaretkikunta marssi Don- ja Volga-jokien väliselle alueelle. Sotaretkeen sisältyi olennaisesti suunnitelma joet yhdistävän kanavan kaivamiseksi, jonka valmistuttua entinen Astrahanin kaanikunta voitaisiin vallata venäläisiltä. Jokien alajuoksujen hallinta ja niiden välisen kanavan valmistuminen olisi merkinnyt koko niiden eteläpuolisen Kaukasian hallintaa sekä suoraa vesikulkureittiä Mustanmeren ja Kaspianmeren välille. Sotaretkeä ja kanavan kaivamistöitä vaikeuttivat puutteellinen huolto ja aromaastosta johtuvat vaikeat elinolosuhteet sekä tataarien ja turkkilaisten välillä ollut epäluottamus enemmän kuin venäläisten vastatoimet. Syksyn lähestyessä osmani- ja tataariarmeijoille annettiin vetäytymiskäsky ja ne poistuivat Astrahanista marssien suuren ja kuivan aroalueen halki. Turkkilaisten ja tataarien keskinäiset välit heikkenivät kärsivät ja osmaniarmeija koki suurimmat tappionsa nälästä ja vesipulasta johtuen paluumarssin aikana. Ensimmäinen Venäjän ja Osmanien valtakunnan yhteenotto päättyi jälkimmäisen sotilaalliseen tappioon, vaikka seuranneissa neuvotteluissa osmanit saivat ajettua läpi osan sodalle asettamistaan tavoitteista.
Sodat Välimerellä

Selimin valloitusretket Jemeniin ja Hejaziin onnistuivat paremmin ja Kyproksen valloitus 1571 oli hänen suurimpia saavutuksiaan. Kyproksen valloitus kuitenkin johti laivastotappioon Italian ja Espanjan laivastoja vastaan Lepanton taistelussa samana vuonna.
Imperiumin murskatut laivastot rakennettiin uudelleen nopeasti, noin kuudessa kuukaudessa ja Osmanit saivat pian Välimeren takaisin haltuunsa. Elokuussa 1574, kuukausia ennen Selimin kuolemaa, Osmanit valloittivat Tunisian Espanjalta, joka oli valloittanut sen 1572.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Selim II Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Suleiman Suuri | Osmanien sulttaani | Seuraaja: Murat III |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  IdRef  İslâm Ansiklopedisi
Kiimingin kirkko

| Kiimingin kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Kirkonniementie 8 90900 Kiiminki, Oulu
Koordinaatit:  65°08′08″N, 025°45′31″E
Seurakunta:  Kiimingin seurakunta
Rakentamisvuosi:  1760
Suunnittelija:  Matti Honka
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  450
Tyylisuunta:  ulkoviisteinen ristikirkko
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kiimingin kirkon alttariseinä
Kiimingin kirkko on Kiimingin seurakunnan ensimmäinen ja ainoa kirkkorakennus. Kirkko sijaitsee Oulussa Kiimingin kaupunginosassa, seututie 848:n lähettyvillä Kiiminkijoen etelärannalla lähellä entisen Kiimingin kunnan keskustaajamaa. Kirkon suunnittelijana pidetään Matti Honkaa, ja rakennus valmistui 1760. Siihen on tehty sen jälkeen korjaustöitä kahteen otteeseen. Kirkon lähettyville on rakennettu lisäksi kirkonseudun seurakuntakeskus. Kiimingin kirkko ympäristöineen kuuluu Museoviraston valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon.
Historia

Kiimingin kirkon suunnittelijana ja rakentajana pidetään kokkolalaista kirkonrakentajaa Matti Honkaa. Ulkoviisteinen puusta rakennettu ristikirkko valmistui vuonna 1760 ja se vihittiin käyttöön 26. heinäkuuta 1761. Perimätiedon mukaan kirkon paikka määritettiin siten, että yksi kirkon rakennuspuista laitettiin ajelehtimaan Kiiminkijokea pitkin. Kirkko piti rakentaa paikalle, jonne puu jäisi kiinni. Kirkko on yksi parhaiten alkuperäisen asunsa säilyttäneistä 1700-luvun puukirkoista Suomessa. Kirkon kellotapulin on rakentanut kiiminkiläinen rakennusmestari Pentti (Bengt) Paso (10. joulukuuta 1741 – 10. lokakuuta 1820) vuonna 1777. Paso on rakentanut myös Pudasjärven kirkon, jonka suunnittelija on Carl Fredrik Adelcrantz.
Kirkossa tehtiin lääninarkkitehti Gustaf Strandbergin laatimien suunnitelmien mukaan korjaustöitä vuonna 1954. Kirkko maalattiin sekä ulkoa että sisältä ja paanukatto tervattiin. Lisäksi poistettiin 1800-luvun lopulla kirkkoon lisätyt ulkoeteiset, jotka ovat nähtävissä vanhoissa valokuvissa. Tätäkin suurempia kunnostustöitä tehtiin vuosina 1974–1978. Korjaustöiden pääsuunnittelijoina toimivat professori Esko Järventaus ja arkkitehti Jorma Huusko. Tuolloin uusittiin muun muassa kirkon lämmitysjärjestelmä ja valaistus.
Esineistö ja maalaukset

Kirkon vanhimpaan esineistöön kuuluu tinainen kastemalja, joka jo rakentamisvuonna hankittiin kirkkoon Tukholmasta. Alkuvuosina kirkkoon ostettiin kirkkotekstiilejä, kirjoja ja kaksi kirkkoarkkua. Lisäksi saatiin lahjoituksina kynttilänjalkoja, lampetteja ja saarnatuolin reunaan tiimalasi. Lahjoituksena saatiin myös oululaisen taiteilijan Mikael Toppeliuksen maalaama öljyvärimaalaus Jeesus ristillä. Sen lahjoittivat Juho ja Elsa Eskola vuonna 1769.
Mikael Toppelius maalasi myös kirkon alttariseinän ja koristi saarnatuolin apostolin kuvilla. Saarnatuolin maalaukset ovat tuhoutuneet. Ei ole tiedossa milloin Toppelius kirkon maalasi. Pidetään kuitenkin todennäköisenä, että Toppelius on tehnyt maalaustyöt Haukiputaan kirkon maalaamisen jälkeen, mahdollisesti 1780–luvulla. Pelkosen mukaan on myös mahdollista, että kirkon koristelu on tehty samaan aikaan kuin edellä mainittu öljyvärityö on lahjoitettu kirkolle eli 1769. Alttariseinälle Toppelius maalasi liimavärein rokokookehyksin koristellun triptyykin, jossa aiheina ovat Vaskikäärme, Getsemane ja Jeesus ristillä. Triptyykin vasemmalla puolella on Mooses käsissään laintaulut ja oikealla puolella ylipappi Aaron kädessään suitsutusastia.
Maalaukset restauroitiin 1970-luvun korjaustöiden osana. Työstä vastasivat pääasiassa silloinen Oulun läänin läänintaiteilija Juhani Tuominen ja hänen vaimonsa Sinikka. Museoviraston puolesta työtä valvoi konservaattori Pentti Pietarila.
Hautausmaa

Kirkkopihaa lienee käytetty hautausmaana kirkon valmistumisesta lähtien. Kirkon sisälle ei ole haudattu ketään, kirkkoon hautaaminen oli yleistä Kiimingin kirkkoa vanhemmissa kirkoissa. Kiimingin seurakunnan uusi hautausmaa rakennettiin Jääliin ja vihittiin käyttöön 1. marraskuuta 1890. Molempia hautausmaita on sittemmin laajennettu. Kirkkopihassa on 61 talvi- ja jatkosodissa kaatuneiden sankarihautaa. Sankaripatsaan Sotilaan hyvästijättö on tehnyt paikkakuntalainen kuvanveistäjä Oskari Jauhiainen. Patsas paljastettiin 15. toukokuuta 1949.
Seurakunnan historia

Vaikka kirkko on rakennettu jo 1760, Alakiimingin kappeliseurakunta syntyi kuitenkin vasta 1781, kun kuninkaan päätöksellä kiiminkiläisille annettiin lupa vakituisen papin palkkaamiseen. Siihen asti kiiminkiläiset kävivät pääasiassa toisen Iin emäseurakunnan kappelin Haukiputaan jumalanpalveluksissa. Itsenäiseksi seurakunnaksi Kiiminki pääsi senaatin päätöksellä 1858. Tuolloin Iin emäseurakunnasta erotettiin Haukiputaan ja Kiimingin kappeliseurakunnat, joista Kiiminki määrättiin emäseurakunnan paikaksi. Haukipudas ja Ylikiiminki jäivät Kiimingin kappeleiksi. Käytännössä kirkkoherrakunnaksi muuttuminen tapahtui vasta 1869 Iin kirkkoherran Calamniuksen kuoleman ja Kiimingin kappalaisen muualle siirtymisen jälkeen. Haukipudas erosi omaksi seurakunnakseen 1873 ja Ylikiiminki 1909.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kiimingin kirkko Wikimedia Commonsissa
Kiimingin kirkko
Kiimingin kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
| n k Matti Hongan rakentamat kirkot |
| --- | --- |
Kirkot:  Alavetelin kirkko (1752–1754)  Oulaisten kirkko (1753)  Paavolan kirkko (1756)  Kiimingin kirkko (1760)  Kannuksen toinen kirkko (1761–1816)  Haukiputaan kirkko (1762)  Ilmajoen kirkko (1764–1766)  Lappajärven kirkko (1765)  Lohtajan kirkko (1768)  Ähtävän kirkko (1770)  Teerijärven kirkko (1774)  Viitasaaren kolmas kirkko (1775–1878) 
| n k Pohjois-Pohjanmaan kirkot |
| --- | --- |
Oulu:  Haukipudas  Karjasilta  Kastelli  Kiiminki  Maikkulan kappeli  Nasaretin pyhän perheen kirkko  Oulujoki  Oulunsalo  Pateniemi  Pyhän Andreaan kirkko  Pyhän Kolminaisuuden katedraali  Pyhän Luukkaan kappeli  Pyhän Tuomaan kirkko  Tuira  Tuomiokirkko  Turkansaari  Yli-Ii  Ylikiiminki 
Muut kunnat:  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Hailuoto  Hailuodon vanha kirkko  Himanka  Ii  Kalajoki  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Kempele)  Kempeleen vanha kirkko  Kestilä  Kuivaniemi  Käylän rajaseutukirkko  Pyhän Ristin kirkko (Kuusamo)  Kylmälänkylän kappeli  Kärsämäki  Kärsämäen paanukirkko  Liminka  Lumijoki  Maakalla  Merijärvi  Muhos  Nivala  Olkkola  Oulainen  Paavola  Pattijoki  Piippola  Pudasjärvi  Pulkkila  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Ylivieska)  Pyhän Matteuksen kappeli  Pyhäntä  Raahe  Rantakylän kappeli  Rantsila  Rautio  Reisjärvi  Revonlahti  Saloinen  Sarakylän kappeli  Sievi  Siikajoki  Säräisniemi  Taivalkoski  Temmes  Tyrnävä  Utajärvi  Vaala  Vihanti  Ylivieskan vanha kirkko 
Kiiminki
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Kirkonkylä  Alakylä  Haipuskylä  Hannus  Huttukylä  Jääli  Tirinkylä  Välikylä  Ylikylä 
Muuta Kiiminkiin liittyvää:  Jäälihalli  Kirkko  Oskari Jauhiaisen museo  Oulun radio- ja televisioasema 
Joet ja kosket:  Jolosjoki  Kiiminkijoki  Koitelinkoski 
Järvet:  Jäälinjärvi  Kalimeenlampi  Lylykkäänjärvi 
Puinen kellotapuli on aivan kirkon vieressä.
Jack Behrens

Jack Behrens (25. maaliskuuta 1935 Lancaster, Pennsylvania – 9. joulukuuta 2024) oli yhdysvaltalais-kanadalainen säveltäjä.
Behrens aloitti pianonsoiton opiskelun 7-vuotiaana ja kiinnostui miltei samanaikaisesti myös säveltämisestä. Hän suoritti sekä kandidaatin että maisterin arvonsa Juilliard Schoolissa, jossa hänen sävellysopettajiaan olivat William Bergsma, Peter Mennin ja Vincent Persichetti. Vuonna 1962 Behrens pääsi Copley Foundationin apurahan turvin opiskelemaan Aspenin musiikkijuhlille -ja kouluun Darius Milhaud'n oppiin. Filosofian tohtorin arvon sävellyksessä hän sai Harvardin yliopistossa, jossa häntä opettivat Leon Kirchner ja Roger Sessions. Hän osallistui myös erikoistuneemmille Christian Wolffin ja Robert Lowellin kursseille.
Behrensin teoksista levytyksiä ovat tehneet muiden muassa Bianca Baciu (Homages for Piano Solo, Centaur Records), Karin Di Bella (Variants, Naxos) sekä Elaine Lau ja Joseph Ferretti (Music for Two Pianos, Capstone Records). Behrens ohjasi kolme kanadalaista John Cagen teoksen Europera 5 tuotantoa. Hän oli Canadian Music Centren Associate Composer ja opetti muun muassa Reginan yliopistossa, Simon Fraserin yliopistossa, Länsi-Ontarion yliopistossa (Western University) sekä The Glenn Gould Schoolissa.
HMS Northumberland (F238)

| HMS Northumberland |
| --- | --- |
 HMS Northumberland

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Swan Hunter, Wallsend
Kölinlasku:  4. huhtikuuta 1991
Laskettu vesille:  4. huhtikuuta 1992
Palveluskäyttöön:  29. syyskuuta 1994
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 500 t (standardi) 4 200 t (max)
Pituus:  133 m
Leveys:  16,1 m
Syväys:  7,3 m
Koneteho:  2 x Rolls-Royce Spey SM1A -kaasuturbiinia Risteilymoottori: 4 x GEC-Alsthom Paxman Valenta 12 RP2000CZ yht. 2 980 kW
Nopeus:  28 solmua
Miehistöä:  181
Aseistus
Aseistus:  2 x GWS26 Sea Wolf 2 x Boeing Harpoon 2 x kaksiputkista sukellusvenetorpedoputkea 1 x 114 mm Mk.8 2 x 30 mm DS30B 1 x Westland Lynx Mk.8
HMS Northumberland (viirinumero F238)  on Britannian kuninkaallisen laivaston tyypin 23 fregatti.
Valmistus

Alus tilattiin joulukuussa 1989 Swan Hunterilta, missä köli laskettiin 4. huhtikuuta 1991. Se laskettiin vesille 4. huhtikuuta 1992 ja otettiin palvelukseen 29. syyskuuta 1994.
Palvelus

Koeajojen ja koulutusjakson jälkeen alus sijoitettiin Falklandille. Matkalla alus joutui myrskyyn, josta se pelasti troolarin miehistön. Pelastustehtävän yhteydessä alus törmäsi valaaseen. Pelastetut kalastajat laskettiin maihin Tenerifalla, josta lähdettyä keulan kaikuluotaimessa havaittiin vuoto. Vuoto jatkui loppumatkan Falklandille, mikä pakotti odottamaan sään paranemista ennen kuin alus lähti Brasiliaan kuivatelakalle kahden tyypin 22 fregatin saattamana. Alus oli telakalla kolme viikkoa.
Putkilampi (Pertunmaa)

| Putkilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju (Pertunmaa)
Koordinaatit:  61°33′52″N, 26°24′44″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vuohijärven alue (14.91)
Laskuoja:  oja Ahvenjärveen 
Järvinumero:  14.916.1.015
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  125,8 m  
Pituus:  420 m  
Leveys:  230 m  
Rantaviiva:  1,204 km  
Pinta-ala:  3,45 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiPutkilampi 
Putkilampi  on Etelä-Savossa Pertunmaalla  Kaupinmäen lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 420 metriä pitkä, 230 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 3,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Vuohijärven alueella (14.91), jonka Volanjoen alueeseen (14.916) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 125,8 metriä mpy.
Bernice

| Bernice |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  2. joulukuuta
– ortodoksinen:  –
Vastineita eri kielissä:  Berenice 
Nimen alkuperä:  kreikan Berenike ’voiton tuoja’
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bernice on naisen etunimi. Se on muunnelma kreikkalaisesta nimestä Berenike, joka merkitsee ’voiton tuojaa’.
Suomessa Bernice on ollut käytössä etunimenä jo 1900-luvun alussa. Digi- ja väestötietoviraston mukaan tämännimisiä naisia on syyskuuhun 2021 mennessä tilastoitu noin 330. Suurin osa Suomen Berniceistä on syntynyt 1940–1950-luvuilla.
Bernice-nimi lisättiin suomenruotsalaiseen almanakkaan vuonna 2005. Nimipäivä on 2. joulukuuta.
Tunnettuja Bernicejä

Bernice Pauahi Bishop (1831–1884), havaijilainen hyväntekijä
Bernice Brummer (s. 1934), suomalainen kanttori ja kuoronjohtaja
Bernice Falk Haydu (1920–2021), yhdysvaltalainen lentäjä
Bernice Lapp (1917–2010), yhdysvaltalainen uimari ja olympiamitalisti
Bernice Sundkvist (s. 1956), suomalainen teologi ja professori
Kuvitteellisia Bernicejä

Bernice Hibbert, Julius Hibbertin vaimo televisiosarjassa Simpsonit
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Bernice (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)