stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dani Alves
Maajoukkueura

Alves oli voittamassa Brasilian riveissä nuorten maailmanmestaruutta vuonna 2003. Ensimmäisen miesten maaottelunsa hän pelasi lokakuussa 2006.  Hän juhli Copa Américan mestaruutta vuonna 2007. Copa Américan finaalissa Alves onnistui maalinteossa kun Argentiina kaatui 3–0. Hän pelasi Brasilian kaikissa viidessä ottelussa MM-kilpailuissa 2010 ja neljässä ensimmäisessä ottelussa MM-kilpailuissa 2014. Hän pelasi kaikki kuusi ottelua ja teki yhden maalin Brasilian voittaessa Copa Américan 2019. Hän pelasi kaikki ottelut Brasilian voittaessa olympiakultaa Tokiossa 2021. Hän pelasi kaksi ottelua MM-kilpailuissa 2022.
Alves on tammikuun 2023 puoliväliin mennessä pelannut 126 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt kahdeksan ja syöttänyt 21 maalia. Otteluista 11 on ollut MM-kisapelejä, 19 Copa Américan otteluita, 30 MM-karsintaotteluita, kahdeksan maanosaliittojen cupin otteluita ja 58 ystävyysotteluita.
Yksityiselämä

Tammikuussa 2023 Alves vangittiin Espanjassa epäiltynä raiskauksesta, jonka väitetään tapahtuneen barcelonalaisessa yökerhossa uudenvuodenaattona. Alvesin meksikolainen seura UNAM irtisanoi hänen sopimuksensa tapauksen johdosta. Alves on naimisissa Joana Sanzin kanssa. Oikeuskäsittely alkoi 5. helmikuuta 2024 Barcelonassa. Hänet tuomittiin parin viikon kuluttua neljän ja puolen vuoden vankeuteen.
Saavutukset

Bahia
Campeonato Baiano: 2001
Sevilla
Copa del Rey: 2006–2007
Supercopa de España: 2007
UEFA-cup (2): 2005–2006, 2006–2007
UEFA Super Cup: 2006
Barcelona
Primera División (6): 2008–2009, 2009–2010, 2010–2011, 2012–2013, 2014–2015, 2015–2016
Copa del Rey (4): 2008–2009, 2011–2012, 2014–2015, 2015–2016
Supercopa de España (4): 2009, 2010, 2011, 2013
Mestarien liiga (3): 2008–2009, 2010–2011, 2014–2015
UEFA Super Cup (3): 2009, 2011, 2015
Seurajoukkueiden MM-kilpailut (3): 2009, 2011, 2015
Juventus
Serie A: 2016–2017
Italian cup: 2016–2017
PSG
Ligue 1 (2): 2017–2018, 2018–2019
Ranskan cup: 2017–2018
Ranskan liigacup: 2017–2018
Trophée des Champions (2): 2017, 2018
Sao Paulo
Campeonato Paulista: 2021
Brasilian maajoukkue
Copa América (2): 2007, 2019
Maanosaliittojen cup (2): 2009, 2013
Jalkapallo kesäolympialaisissa: kultaa 2021
Alle 20-v. MM-kilpailut: kultaa 2003
Amsterdamin seksimuseo

| Amsterdamin seksimuseo |
| --- | --- |
 Museon sisäänkäynti vuonna 2014
Tyyppi:  Seksimuseo 
Sijainti:  Amsterdam-Centrum 
Perustettu:  22. maaliskuuta 1985  
Kotisivut:  sexmuseumamsterdam.nl 
Koordinaatit:  52°22′37″N, 4°53′49″E
 fiAmsterdamin seksimuseo 
  
Amsterdamin seksimuseo (“Venuksen temppeli”; holl. Sexmuseum de Venustempel) on Amsterdamissa keskusrautatieaseman edessä Damrak-kadulla sijaitseva museo, joka esittelee erotiikan ja seksuaalisuuden kehitystä historian eri vaiheissa.
Amsterdamin seksimuseo avattiin vuonna 1985. Museo koostuu monista pienistä huoneista, joita on nimetty muiden muassa Mata Harin, Markiisi de Saden, Rudolph Valentinon, Oscar Wilden ja Madame de Pompadourin mukaan. Amsterdamin seksimuseon kokoelmiin kuuluu muun muassa aihepiiriin liittyviä valokuvia, maalauksia, nauhoitteita ja esineitä. Museo hyödyntää multimediatekniikoita.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (hollanniksi)
Devanagari

| Devanagari |
| --- | --- |
 Devanagi-merkistö yhtenä taulukkona
Tyyppi:  abugida
Kielet:  Lukuisia (mm. hindi, nepali ja sanskrit)
Aikakausi:  600–1000-luku
Kirjoitussuunta:  oikealta vasemmalle
ISO 15924:  Deva, 315
Devanāgarī (sanskritiksi देवनागरी, ’jumalten kaupunki’) on Intiassa ja muualla Aasiassa tavattava kirjoitusjärjestelmä, joka on tyypiltään abugida. Devanagari on alueen klassisen sivistyskielen sanskritin pääasiallinen kirjoitusmerkistö, mutta sillä on kirjoitettu myös paalia. Devanagari on kehittynyt brahmi-kirjoituksesta. Ensimmäiset merkit devanagarista on jäljitetty 600-luvulla ja nykyiseen muotoonsa se kehittyi 1000-luvulla.
Nykyisin devanagaria tai sen johdannaista käyttävät useat pohjoisintialaiset kielet. Se on myös Intian valtakielen hindin omaksuma merkistö. Marathia, kašmiria, biharia, sindhiä, nepalia ja monia muita kirjoitetaan devanagarilla yksinomaisena tai vaihtoehtoisena kirjoitusjärjestelmänä.
Devanagari on Intiassa maan perustuslain mukaan virallinen hindin kielen kirjoitusmuoto.
Devanagari on abugida-kirjaimisto, eli konsonanttimerkki sisältää jo vokaalin; esimerkiksi kirjain प lausutaan pa. Mikäli jonkun toisen vokaalin halutaan seuraavan konsonanttia, käytetään vokaalidiakriittejä, esimerkiksi pu kirjoitetaan पु. Jos kaksi tai useampi konsonantti on peräkkäin ilman välissä olevaa vokaalia, konsonanttikirjaimet yhdistetään ligatuuriksi, joka käyttäytyy kuin yksittäinen konsonanttikirjain; esimerkiksi ska kirjoitetaan स्क, joka on kirjainten स ja क ligatuuri.
Hindulaisuuden pyhä tavu ॐ [om] kuuluu myös devanagariin.
Devanagaria vanhassa käsikirjoituksessa (Bhagavata-purana, hindiä) 1800-luvulta.
Merkistö

Taulukoiden transkriptio seuraa ISO 15919 -standardia. Ääntämys (merkitty IPA:lla) mukailee klassista sanskritia, mutta nykyintialaisissa kielissä ääntämys voi vaihdella. Konsonanttitaulukoissa mukana oletuksena seuraavaa vokaalia ei ole merkitty. Vokaalin puuttuminen on merkitty muutoin halantilla/viramalla (katso erikoismerkit alempana).
Merkistö > Vokaalit

| Itsenäisenä | Mukana प (p) | ISO | IPA | Itsenäisenä | Mukana प (p) | ISO | IPA |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| अ | प | a | [ə] | आ | पा | ā | [ɑː] |
| इ | पि | i | [i] | ई | पी | ī | [i:] |
| उ | पु | u | [u] | ऊ | पू | ū | [u:] |
| ऋ | पृ | r̥ | [ɻ̣] | ॠ | पॄ | r̥̄ | [ɻ̣:] |
| ऌ | पॢ | l̥ | [ɭ̣] | ॡ | पॣ | l̥̄ | [ɭ̣:] |
| ए | पे | ē | [e:] | ऐ | पै | ai | [əi] |
| ओ | पो | ō | [o:] | औ | पौ | au | [əu] |
Merkistö > Konsonantit

| Merkki | ISO | IPA | Merkki | ISO | IPA | Merkki | ISO | IPA | Merkki | ISO | IPA | Merkki | ISO | IPA |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| क | k | [k] | ख | kh | [kʰ] | ग | g | [g] | घ | gh | [gʱ] | ङ | ṅ | [ŋ] |
| च | c | [c] | छ | ch | [cʰ] | ज | j | [ɟ] | झ | jh | [ɟʱ] | ञ | ñ | [ɲ] |
| ट | ṭ | [ʈ] | ठ | ṭh | [ʈʰ] | ड | ḍ | [ɖ] | ढ | ḍh | [ɖʱ] | ण | ṇ | [ɳ] |
| त | t | [t] | थ | th | [tʰ] | द | d | [d] | ध | dh | [dʱ] | न | n | [n] |
| प | p | [p] | फ | ph | [pʰ] | ब | b | [b] | भ | bh | [bʱ] | म | m | [m] |
| य | y | [j] | र | r | [r] | ल | l | [l] | व | v | [ʋ] | ळ | ḷ | [ɭ] |
| श | ś | [ɕ] | ष | ṣ | [ʂ] | स | s | [s] |  |  |  | ह | h | [ɦ] |
Merkistö > Erikoismerkit

| Mukana प (p) | Unicode | Tehtävä | ISO | IPA |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| प् | virama | Myös halant; väistyvä vokaalimerkki. | p | [p] |
| पँ | candrabindu | Nasaloi vokaalin | pam̐ | [pə̃] |
| पं | anusvara | Nasaloi vokaalin | paṁ | [pə̃], [pəŋ] |
| पः | visarga | Vokaalia seuraa hönkäys | paḥ | [pəh], [pəə̥] |
| प़ | nukta | Äänne lainattu persiasta (esim. ph + nukta = f) |  |  |
| पऽ | avagraha | Vokaalin pidennysmerkki. | pa' | [pə:] |
Merkistö > Vain lainasanoissa käytetyt kirjaimet

| Merkki | ISO | IPA | Kuvaus |
| --- | --- | --- | --- |
| क़ | q | [q] | Taka-k, kuten arabian Qur'an. |
| ख़ | ḵẖ | [x] | Kuten saksan ach-äänne. |
| ग़ | ġ | [ɣ] | Soinnillinen velaarifrikatiivi. |
| ज़ | z | [z] | Soinnillinen s-äänne. |
| य़ | ẏ | [ʒ] | Soinnillinen ž-äänne. |
| ड़ | ṛ | [ɽ] | Aspiroimaton retrofleksi. |
| ढ़ | ṛh | [ɽʱ] | Aspiroitu retrofleksi. |
| फ़ | f | [f] | F-äänne. |
Merkistö > Numerot

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| ० | १ | २ | ३ | ४ | ५ | ६ | ७ | ८ | ९ |
Translitterointi

Devanagarin latinalaistamiseksi on olemassa useita eri systeemejä. Tunnetuin ja monien tutkijoiden käyttämä järjestelmä on IAST (International Alphabet of Sanskrit Transliteration), joka on peräisin vuodelta 1894.
Muita siirtokirjoitusjärjestelmiä ovat ISO 15919 (joka perustuu IAST:aan), ITRANS, Havard-Kyoto, NKL ja hunturialainen systeemi.
Aiheesta muualla

Omniglotin sivut: Devanagari(englanniksi)
The Transliteration and Translation System for Nepal (pdf) (Arkistoitu – Internet Archive) (Government of Nepal, Ministry of Land Reform and Management, Survey Department, National Geographic Information Infrastructure Project. Esim. teossarja Index of Geographical Names of Nepal käyttää tätä ohjetta Nepalin paikannimille) (englanniksi) (ngiip.gov.np)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Viinijärven pesäpallokenttä

| Viinijärven pesäpallokenttä |
| --- | --- |

Rakennuksen tiedot
Sijainti:  Kirkkotie 1 83400 Viinijärvi
Koordinaatit:  62°38′45″N, 029°14′10″E
Omistaja:  Liperin kunta
Kenttä:  hiekkatekonurmi
Käyttäjät
 Pesäpallo:   Viinijärven Urheilijat 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Viinijärven pesäpallokenttä on Liperin Viinijärvellä sijaitseva pesäpallokenttä. Kenttä toimii Naisten Ykköspesiksessä pelaavan Viinijärven Urheilijoiden kotikenttänä. Kentän yleisöennätys on syntynyt 10. syyskuuta 1989 kun ViU:n ja Jyväskylän Kirin välistä toista finaalia oli katsomassa 2 715 katsojaa. Vuonna 2014 Joensuun Mailassa pelannut Juha Niemi löi kentällä pesäpallon pituuslyönnin maailmanennätyksen 130 metriä.
Argos (koira)

Odysseus ja Argos
Argos (m.kreik. Ἄργος) oli kreikkalaisessa mytologiassa Odysseuksen uskollinen koira, joka odotti Ithakassa isäntäänsä palaavaksi kaksikymmentä vuotta kun useimmat jo luulivat tämän kuolleen. Se oli ensimmäinen, joka tunnisti Odysseuksen tämän palattua Troijan sodasta ja naamioitua itsensä kerjäläiseksi voidakseen tarkkailla, mitä hänen kotimaassaan oli tapahtunut hänen poissa ollessaan. Tunnistettuaan isäntänsä vielä kerran se heilutti häntäänsä tervehdykseksi ja kuoli.
Tetjana Jablonska

Tetjana Nylivna Jablonska (ukr. Тетя́на Ни́лівна Ябло́нська; 24. helmikuuta (J: 11. helmikuuta) 1917 Smolensk – 17. kesäkuuta 2005) oli ukrainalainen taidemaalari, graafikko ja professori. Ukrainan kuvataiteessa 1900-luvun jälkipuoliskolla Tetjana Jablonskaa pidetään kiistattomana johtajana ja hänen vaikutustaan  Ukrainan kuvataiteen kehitykseen merkittävänä.  Hänen taiteellinen tuotantonsa on huomattavan laaja niin määrältään, aiheiltaan, kuin tyyleiltään.
Tausta

Tetjana Jablonska syntyi 24. helmikuuta (juliaanisen kalenterin mukaan 11. helmikuuta) 1917 Smolenskissa vanhimpana kolmesta opettajaperheen lapsesta. Historian ja filologian laitokselta valmistunut isä Nyl Oleksandrovytš Jablonskyi (Нил Олександрович Яблонський) suoritti myös taideopintoja ja opetti kirjallisuutta ja kuvataidetta lukiossa, työskenteli taidegalleriassa, museonjohtajana ja toimi paikallisessa taiteilijaseurassa.  Äiti Vira Heorhijivna Varhasova oli ranskan kielen opettaja, mutta omistautui lasten syntymän myötä heidän kasvatukselleen. Vanhempien lapsilleen antamassa kotiopetuksessa korostettiin kirjoittamista ja kuvataiteita. Heitä kannustettiin luovuuteen. Isä opetti maalaustaiteen tekniikoiden lisäksi kykyä havainnoida ja ymmärtää kuvattavien kohteiden olennaiset piirteet ja merkitys. Isänsä toiveesta kaikki lapset suuntautuivat taidealoille.
Nuoremmasta sisaresta Olenasta tuli myös taidemaalari, graafikko ja kuvittaja ja veljestä Dmytrosta arkkitehti ja arkkitehtuurin professori.
Älymystöön Neuvostoliitossa kohdistuvan sorron vuoksi perhe siirtyi Odessaan vuonna 1928 voidakseen muuttaa pois maasta. Rajan ylitys epäonnistui siellä samoin kuin pakoyritys vuonna 1933 Kamjanets-Podilskyissä, jonne Jablonskit olivat muuttaneet vuonna 1930. Pian sen jälkeen perhe muutti Luhanskiin.
Koulutus ja toiminta

Tetjana suoritti lukion loppuun Luhanskissa. Isänsä antaman taideopetuksen ansiosta Tetjana hallitsi jo varhaisesta iästä lähtien kuvataiteellisen ilmaisun keinot. Hän aloitti sisarensa kanssa opinnot ensin Kiovan taidekoulussa ja vuonna 1935 Kiovan taideinstituutissa opettajanaan muiden muassa Fedir Krytševskyi.  Tetjana Jablonskan poikkeuksellinen lahjakkuus ja työteliäisyys palkittiin jo opiskeluaikana; taideinstituutti muun muassa järjesti hänen töistään näyttelyn jo ennen hänen valmistumistaan. Hän valmistui taideinstituutista vuonna 1941.
Sota keskeytti lupaavasti alkaneen taiteilijauran. Tetjana ja hänen sisarensa evakuoitiin Saratoviin. Tetjana oli solminut avioliiton (1940–1950) opiskelijatoverinsa Serhi Otroštšenkon (1910-1988)  kanssa ja synnytti siellä ensimmäisen tyttärensä. Kolhoosn ityöntekijänä ankarissa oloissa maalaaminen ei ollut mahdollista, mutta Jablonska ja hänen sisarensa piirsivät omaisten pyynnöstä valokuvien perusteella muotokuvia kaatuneista sotilaista saadakseen ruokaa.
Sodan päätyttyä Jablonska palasi Kiovaan ja aloitti opettajana Kiovan taideinstituutissa, jossa hän opetti vuodet 1944–1952 ja 1966–1973; vuodesta 1967 professorina.
Maalaustaidon palauttaminen kolmen vuoden tauon jälkeen sotaa edeltäneelle tasolle vaati Jablonskalta huomattavia ponnistuksia ja päivittäistä harjoittelua.
Teokset ja tyylikaudet

Jablonskan tavattoman laaja tuotanto koostuu sadoista lyijykynä-, öljyväri-, vesiväri- ja pastelliteoksista, jotka kattavat monia eri aihepiirejä ja tyylejä. Rauha, työteliäs arkielämä, äitiyden onni, nuoruuden iloisuus, vanhusten viisaus ja suru  esiintyvät usein hänen teoksissaan. Ne edustavat kaikkia ukrainalaisen maalaustaiteen pääsuuntauksia.  Hänen aktiivisessa ja kokeilevassa uusien suuntauksien ja taiteellisen näkemyksen etsinnässään heijastuivat maan kultuurielämässä ja taideihanteissa tapahtuneet muutokset.  Hänen monipuolisuuttaan ja tuotteliaisuuttaan kuvastaa, että hän saattoi samanaikaisesti työstää eri tyylikausia ja tekniikoita edustavia teoksia.
Jablonska maalasi aluksi impressionismiin pohjautuvalla tyylillä tutustuttuaan vuonna 1938 taidenäyttelyssä Moskovassa ranskalaisten impressionistien töihin.
Teokset ja tyylikaudet > Realistinen kausi

Sosialistisen realismin tultua ainoaksi hyväksytyksi taidesuuntaukseksi ja Jablonskan vuonna 1947 maalaaman hiihtokilpailuja kuvaavan teoksen  ’Ennen alkua’  sensuroinnin jälkeen ei jäänyt valinnanvapautta ja hän katsoi parhaaksi  toteuttaa taiteellista luovuuttaan virallisen taideideologian asettamissa rajoissa. Hän kykeni saavuttamaan persoonallisen tyylin ja näkemyksen ja onnistui hankkimaan kriitikoiden  ja taidehistorioitsijoitsijoiden arvostuksen suurikokoisella maalauksellaan Leipä Se teki hänet tunnetuksi myös suuren yleisön keskuudessa mm. koulukirjojen välityksellä ja sai tunnustusta kotimaassa ja ulkomailla.
Samaan aikaan, kun Jablonska kehitti taitoaan eeppisten, ukrainalaisten työtä ja arkea kuvaavien monumentaalimaalausten luojana, hän maalasi pieniä laatukuvia lasten ja nuorten maailmasta ja ympäröivästä luonnosta. Häntä inspiroivat myös armenialaiset aiheet, sillä hänen toinen aviomiehensä taiteilija Armen Atajan (1922-2021) oli kotoisin Armeniasta.
Tärkeitä teemoja olivat arkielämä, koti, perheenjäsenten muotokuvat ja omakuvat kotiympäristössä.   Äitiys oli yksi hänen suosikkiteemoistaan.  Realistisille teoksille on ominaista optimistinen tunnelma, runsas valo ja taitava värien käyttö.
Teokset ja tyylikaudet > Kansanomainen kausi

1960-luvulla ”suojasään” tilapäisesti vapautettua kulttuurielämää Jablonska muutti radikaalisti tyyliään. Matkoillaan Taka-Karpatiaan (Transkarpatia) ja Polesiaan  hän kiinnostui kansanelämästä. Kansantaide vetosi häneen iloisuudellaan, väreillään ja vilpittömyydellään, joka muistutti hänen omaa temperamenttiaan  ja hän sai vaikutteita mm. Marija Prymatšenkolta. Jablonska maalasi seuraavien kymmenen vuoden ajan sarjan värikkäitä ukrainalaisia aiheita koristeellisella ja yksinkertaistetulla, litteitä väripintoja hyödyntävällä  ja ääriviivoja korostavalla tyylillä
Vaikka hän onnistui piilottamaan  suurimman osan ukrainalaisaiheisista teoksista, hän joutui viranomaisten painostuksen kohteeksi vuonna 1970-1971 valmistununeesta isoisää ja kapaloitua lasta pitelevää nuorta äitiä esittävästä teoksestaan Elämä jatkuu (Kasakkaheimo), jota arvosteltiin ideologisesti väärästä lähestymistavasta. Jablonska oli myös kritisoinut julkisesti puolueen taiteilijoihin kohdistamaa valvontaa.  Seurauksena oli, että Jablonska menetti asemansa, oikeutensa opettaa ja osallistua näyttelyihin useiksi vuosiksi.    Lisäksi koko 4 000 kappaleen painos vuonna 1969 valmistunutta kuvateosta, jossa ukrainalaisen runoilijan Ivan Dratšin balladeja oli kuvitettu Tatjana Jablonskan maalauksilla, kritisoitiin nationalismista ja melkein koko painos tuhottiin matkalla kirjapainosta, niin että jäljelle jäi vain 4 kopiota.
1960- ja 1970-lukujen vaihteeseen mennessä Jablonska yhdisti em. kaksi tyyliä mm. voimakkaan symbolistisessa teoksessa Nuoruus (1969)
Teokset ja tyylikaudet > Kolmas tyylikausi: varhaisrenessanssin taide esikuvana

Kolmanteen tyylikauteensa taiteilija sai ensimmäisen virikkeen matkallaan Firenzeen vuonna 1972. Varhaisrenessanssin italialaiset mestarit ja heidän ihanteensa tekivät häneen syvän vaikutuksen.  Hän koki löytäneensä heidän humanismistaan ja estetiikastaan kosketuksen sisäistyneeseen henkisyyteen ja alkoi maalata siihen perustuvia teoksia.  Kuten kolmannen kauden tunnetuimmassa teoksessa,  vuonna 1973 valmistuneessa Ilta Firenzessä näiden esikuvien vaikutus näkyy myös väriskaalassa ja sommittelussa.
1980-luvulla hän maalasi psykologisia muotokuvia ja hillityllä paletilla lukuisia rauhallisia  maisemia, kuten Lähde (1983)  ja Vanha omenapuu (1986) Näissä unenomaisissa näkymissä Jablonskan nähdään korostavan ihmisen ja häntä ympäröivän maailman ikuista kauneutta ja harmoniaa ääriviivojen liuetessa valoon ja väriin.
Samoihin aikoihin hän innostui jälleen impressionismista ja omaksui ajatuksen maalauksen itseisarvosta.
Kaikesta saavuttamastaan menestyksestä ja saamastaan tunnustuksesta huolimatta Jablonska tunsi löytäneensä itsenäisen ja riippumattoman tyylinsä ja aidoimman ominaislaatunsa vasta tyttärensä Olga (Olja) Otroštšenkon (1947-1999) avulla.
Teokset ja tyylikaudet > Viimeinen luomiskausi

Viimeinen luomiskausi, joka kesti taiteilijan loppuelämän ajan, alkoi ensimmäisen infarktin jälkeen 1991. Hän maalasi asetelmia ja maisemia ikkunan edessä ja kuistillaan, koska hän ei enää mennyt kadulle. Yksi viimeisistä öljymaalauksista on Hajane-tyttärestä kahdessa päivässä maalattu muotokuva Syksyn hehkussa (1998)
Jablonska lahjoitti näinä vuosina useita teoksiaan myytäväksi lasten syöpäosaston hyväksi.
Vuosina 1998-1999 Tetjana Yablonskaa inspiroivat hänen aikaisemmat maalauksensa, muistonsa, matkansa ja tapaamisensa, joiden pohjalta hän maalasi pieniä temperateoksia. Hän kutsui tätä sarjaa "jäähyväisiksi Ukrainalle"
Vuonna 1999 aivoinfarkti halvaannutti hänen oikean kätensä ja vei hänet pyörätuoliin. Luova työ jatkui silti; hän opetteli piirtämään vasemmalla kädellä ja siirtyi pastelliliituihin. Hän piirsi Ikkuna-sarjansa valoisia, harmonisia kuvia ikkunastaan näkyvästä luonnosta. Hänen elämänsä viimeistä edeltävänä päivänä tekemänsä pastellitutkielma kuvaa kirkkaan sinisiä kellokukkia
Luova elinvoima jatkui jälkipolvissa: kaikista hänen kolmesta tyttärestään, Olena Otroštšenkosta (Beisembinova), Olga Otroštšenkosta ja Hajane Atajanista sekä tyttärentyttärestä Irina Atajanista tuli taiteilijoita.
Itsenäisessä Ukrainassa Jablonska tunnustettiin klassikoksi. Taiteilijan teoksia säilytetään monissa museoissa ja yksityisissä kokoelmissa Ukrainassa ja ympäri maailmaa.
Elämänsä aikana hänellä oli teoksistaan yli 30 näyttelyä  ja postuumisti useita, mm. hänen vuosina 2000-2005 ikkunansa läpi maalaamistaan pastellitöistä järjestettiin näyttely Hmelnytskyin taidemuseossa vuonna 2020.
Monien kotimaisten ja kansainvälisten taidealan palkintojen ja tunnustusten lisäksi hänet valittiin UNESCO:n vuoden naiseksi vuonna 2000 Cambridgessa.
Aiheesta muualla

Tetjana Jablonskan teoksia WikiArtissa
Karikatyyri

Hieronymus Bosch, karikatyyrien yksityiskohtia maalauksesta Kristuksen ristiltäotto, 1515–1516.
Karikatyyri (ital. caricare=lastata), joskus myös pilakuva, on tarkoituksellisesti liioiteltu kuva, jolla kiinnitetään huomiota joko todellisen tai mielikuvituksellisen henkilön johonkin ominaisuuteen tai toimintaan. Pilapiirroksissa esiintyy usein visuaalisesti karrikoituja hahmoja.
Historiaa > Karikatyyrin groteski alku

Groteskin käsitettä pidetään karikatyyrin alkujuurenakenen mukaan?. Antiikin pienveistoksissa on joskus henkilön joitain vartalon osia liioittelevia piirteitä. Myös vedensyöksijät eli gargoilit,  goottilaisten kirkkojen kattokourujen nokat muotoiltiin liioitteleviksi ja tahallisen kauhistuttaviksi. Khimairat olivat mielikuvitusolentoja, joita saatettiin tyylitellä voimakkaasti. Renessanssin taiteilijoilla, kuten Leonardolla tavataan tavallisesti henkilön kasvoja ja vartalon yläosia liioittelevia piirteitä korostavia piirustustutkielmia. Tässä yhteydessä groteski tarkoittaa irvokasta, outoa, rumaa, naurettavaa tai luonnottomasti liioiteltua.
Oman taiteenalan karikatyyristä kehitti bolognalainen historiamaalari Annibale Carracci (1560–1609). Hänen mielestään karikatyyri on kauneuden äärimmäinen vastakohta ja kuten kauneus taiteessa, se perustuu valintaan ja synteesiin. Ajatuksena oli tarjota katsojalle vaikutelma alkuperäisestä, joka on sykähdyttävämpi kuin muotokuva.
Groteski nainen, saviveistos Attikasta, n. 350–300 eaa.
Groteski terrakottanaamio Smyrnasta Rooman keisariajalta.
Poliittinen pilapiirros Pompeijista
Gargoili eli vedensyöksijä.
Khimaira
Leonardo da Vinci, Groteski pää, 1504–1507.
Annibale Carracci, Giovane che ride, 1583.
Gian Lorenzo Bernini, Groteski pää, 1625.
Historiaa > Hoveista sanomalehtiin

Eräs karikatyyrin edelläkävijöistä, Gian Lorenzo Bernini (1598–1680) tuli suosituksi paavin hovissa, koska hänellä oli kyky kuvata henkilön olemus kolmella tai neljällä viivanvedolla. Tästä juontuu karikatyyrin italiankielinen sana caricare, lastata tai ladata, jolla tarkoitetaan sitä, että karikatyristin tavoite on panostaa kuvaansa niin paljon merkitystä kuin mahdollista.
Karikatyyrit kohtasivat ensimmäiset menestyksensä Ranskan ja Italian suljetuissa ja aristokraattisissa hoveissa, joissa kierteli pilakuvia henkilöistä. Laajempi menestys karikatyyrillä oli Englannissa 1700-luvulla, jossa julkaistiin ensimmäinen kirja aiheesta, Mary Darlyn A Book of Caricaturas (n. 1762). James Gillray (1757–1815) on eräs 1700-luvun suuria englantilaisia pilapiirtäjiä.
Karikatyyrit yleistyivät tullessaan sanomalehtiin 1800-luvun alussa, jolloin suosioon tulivat poliittiset pilapiirrokset. Karikatyyrien kohteet saattoivat olla suuria vallanpitäjiä, jotka eivät useinkaan pitäneet piirustuksista. Pilakuvista tuli näin kepposten, kujeiden ja ilkikurisuuden temmellyskenttä.
Rooman paaviaasi. Uskonpuhdistusajan khimaira-karikatyyri.
Giuseppe Arcimboldo, Vihanneskauppias n. 1590.
William Hogarth, Characters & Caricaturas, 1743.
Thomas Rowlandson, Boney ja hänen uusi vaimonsa eli riita tyhjästä. (Napoleon ja hänen vaimonsa Itävallan Marie Louise), 1810.
James Gillray (1757–1815), Muodikasta vastakkainasettelua.
Francisco Goya, Yhteistä hyvää vastaan, 1810-luku. Sarjasta Sodan kauhut.
George Cruikshank, Radikaalin aseet, 1813.
George Cruikshank, Suuri voitonpylväs, 1815.
Charles Philipon, Kuningas Louis-Philippen muodonmuutos päärynäksi, luult. 1831.
Honoré Daumier, Victor Hugo, 1849.
Gustave Doré (1832–1883), Ristiretkeläisten vihollinen, kuvitusta Ristiretket -kirjaan.
Julien Then, Manipulaatio, 2006.
Historiaa > Pilalehdet

Eri maissa julkaistut pilalehdet alkoivat ilmestyä 1800-luvulla. Ranskan La Caricature alkoi ilmestyä 1830, Englannin Punch 1841 ja Saksan Fliegende Blätter 1844 ja Simplicissimus (ilmestyi 1896–1944) ja Ruotsin 1862 perustettu Söndags-Nisse.
Taiteenala koki renessanssin ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
Pilakuva Rossinista ranskalaisessa Le Hannetonissa, 1824.
André Gill, Charles Darwinin karikatyyri apinana, La Petite Lune, Pariisi 1880-luku.
Caran d'Ache (1858–1909), Tutkimusmatkailijat, Le Rire, Ranska, 1901.
Tsaarin tanssijatar, Ferdinand von Reznicekin piirros Simplicissimus pilalehteen, 1906.