stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ronny Rosenthal
Maajoukkueura

Rosenthal pelasi Israelin paidassa kaikkiaan 61 ottelua, joista 41 avauskokoonpanossa. Hän oli mukana 3-2 vierasvoittoon päättyneessä ottelussa Ranskaa vastaan Pariisissa vuonna 1993. Tuon tappion seurauksena Ranska karsiutui vuoden 1994 MM-turnauksesta. Rosenthal alusti kaikki kolme Israelin maalia.
1996 karsintaottelussa Azerbaizania vastaan Rosenthal teki yhden näyttävimmistä maaleistaan. Hän riisti pallon vastustajalta omalla rangaistusalueella ja kuljetti sen läpi kentän ja sijoitti kaiken päätteeksi pallon hallitusti vastustajan maaliin.
Saavutuksia

Isrelin mestaruus 1984 ja 1985 Maccabi Haifan paidassa
Belgian mestaruus 1988 Club Bruggen paidassa
Englannin liigan 1. divisioonan voitto (Englannin mestaruus) 1990 Liverpoolin paidassa
Englannin liigan 2. divisioonan voitto 1998 Watfordin paidassa
Karofýlla

| --- | --- |
Sijainti:  35°27′31″N, 26°54′41″E, Kásos Kárpathos-Kásos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,02 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Karofýlla (kreik. Καροφύλλα) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Kásoksen saaren pohjoispuolella, koilliseen Makronísista. Saaren pinta-ala on noin 0,02 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Karofýlla kuuluu Kásoksen kuntaan, Kárpathos-Kásoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Ranskan juutalaiset

Ranskan juutalaiset ovat Ranskassa asuvia juutalaisia. Ranskan juutalaisia on arviolta 600 000, mikä tekee maan juutalaisyhteisöstä Euroopan suurimman. Suurin keskittymä on Pariisissa, jossa asuu noin 300 000 juutalaista. Muita suuria keskittymiä ovat Marseille (80 000), Lyon (30 000), Nizza (20 000), Toulouse (20 000) ja Strasbourg (12 000). Noin 15 % Ranskan juutalaisista käy säännöllisesti synagogassa.
Nykypäivä

Antisemitististen tapausten määrä on kasvanut etenkin syyskuun 11. päivän iskujen jälkeen. Muun muassa juutalaisia hautausmaita on vandalisoitu. Tapausten määrä on lisääntynyt myös Israelin kiristyneen tilanteen vuoksi. Antisemitististen iskujen huippu oli vuonna 2004. Vuonna 2005 tapahtui ensimmäinen antisemitistinen murha kymmeneen vuoteen, kun muslimijoukko tappoi ja ryösti juutalaismiehen Pariisissa. Valtio on yrittänyt hillitä uskontojen välisiä ongelmia, ja tällä perusteella kiellettiin uskonnolliset symbolit kouluissa vuonna 2004. Antisemitismistä on syytetty myös Front National-puoluetta, jonka jotkut edustajat ovat muun muassa kiistäneet holokaustin. Suurin osa juutalaislapsista käy valtion kouluja, mutta hepreankielisten koulujen kävijämäärät ovat lisääntyneet. Vuonna 2005 Ranskassa toimi 147 juutalaista järjestöä, joista 15 oli saanut verovapauden uskonnollisena järjestönä.
Ranskasta Israeliin vuosittain muuttavien määrä on lisääntynyt noin tuhannesta kahteen tuhanteen..
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ranskan juutalaiset Wikimedia Commonsissa
Piirros rabbeista 1200-luvulta.
Alfred Dreyfusilta riistetään sotilasarvo, piirros vuodelta 1895.
Drancyn keskitysleirin juutalaisia.
Reina María Luisa (1791)

| Reina María Luisa |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reales Astilleros de Esteiro, Ferrol
Kölinlasku:  1790
Laskettu vesille:  12. syyskuuta 1791
Poistui palveluskäytöstä:  haaksirikkoutunut 10. joulukuuta 1815
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 112 t
Pituus:  56,14 m
Leveys:  15,5 m
Syväys:  7,37 m
Miehistöä:  848 + 40 upseeria
Aseistus
Aseistus:  30 × 36 naulan tykkiä 32 × 24 naulan tykkiä 32 × 12 naulan tykkiä 18 × 8 naulan tykkiä
Reina María Luisa oli Espanjan laivaston vuonna 1791 vesille laskettu Santa Ana -luokan kolmikantinen 112-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

José Romero y Fernández de Landan suunnittelema alus tilattiin 4. elokuuta 1789 Reales Astilleros de Esteirolta Ferrolista, missä köli laskettiin seuraavana vuonna telakkanumerolla 103. Alus laskettiin vesille 12. syyskuuta 1791.
Kekonokkakutoja

| Kekonokkakutoja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kutojat Ploceidae
Suku::  Amblyospiza
Laji::  albifrons
Kaksiosainen nimi
 Amblyospiza albifrons  (Vigors, 1831) 
Katso myös
   Kekonokkakutoja Wikispeciesissä   Kekonokkakutoja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kekonokkakutoja (Amblyospiza albifrons) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kekonokkakutojaa tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Lajia on kuvattu paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Keokuk

| Keokuk |
| --- | --- |

 fiKeokuk 
 40°24′11″N, 91°23′38″W 
Kokonaispinta-ala:  27,411402 km2 ja 27,411399 km2
Väkiluku 2020:  9 900 
 www.cityofkeokuk.org 
Keokuk on kaupunki Iowan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Se sijaitsee Mississippi-joen varrella ja kuuluu Leen piirikuntaan. Kaupungissa oli 11 427 asukasta vuonna 2000. Ensimmäinen uudisasukas alueella oli vuonna 1820 sinne saapunut Samuel C. Muir. Kaupunki perustettiin 1837 ja se sai nimensä Sauk-intiaanien päällikkö Keokukin mukaan. Kaupungissa sijaitsi useita sairaaloita Yhdysvaltain sisällissodan aikana. Kirjailija Mark Twain asui lyhyen aikaa Keokissa 1850-luvulla.
S/S Ilona

S/S Ilona on paremmin S/S Riistavesi -nimellä tunnettu sisävesihöyrylaiva. Laiva seisoi 1940–1950-luvuilla käyttämättömänä 7 vuotta. Tämän jälkeen laiva toimi hinaajana ja niputtajana vuoteen 1967 asti. Laivasta poistettiin yläkannen takaosa ja pääkannen salongit. 1968 laiva muutettiin jälleen matkustajakäyttöön ja palautettiin entisen kaltaiseksi. Laiva poistettiin ammattiliikenteestä vuonna 1972 ja se siirtyi yksityisomistukseen. Alus on siirretty Lahteen kesällä 2000 ja on tällä hetkellä ravintolalaivana Lahden Sibeliustalon edustalla.
Laiva upposi keväällä 2009 Lahden matkustajasatamaan. Se nostettiin ja telakoinnin yhteydessä laivan pohja uusittiin kokonaan. Omistajalla on suunnitelmissa saattaa laiva kulkukuntoiseksi tulevaisuudessa.
Tekniset tiedot

Aikaisemmat nimet: S/S Riistavesi, S/S Vehmersalmi
Rakennuspaikka: Lehtoniemi & Taipale, Lehtoniemen konepaja, Joroinen
Rakennusvuosi: 1927
Pituus: 24,55m
Leveys: 5,89m
Syväys: 1,85m
Vetoisuus: 99,11 brt
Koneen tyyppi: Compound-höyrykone (poistettu laivasta)
Koneen teho: 148 ihv
Nopeus: 9 solmua
Kattila: 9 kp, 58 m²
Polttoaine: Kevyt polttoöljy
Omistajat: Martin Mustonen ja Oskari Hakala
Entiset omistajat: Highball Oy, Lahti 2000–2002, Risto Lundén, Helsinki –2000, Kontekla Oy, Olavi Ebeling, Risto Lundén, Helsinki 1972–, Kauko Hiltunen, Iisalmi 1968–1972, Savo Oy 1956–1968, Riistavesi Laiva Oy 1945–1956, Riistaveden-Tuusniemen Höyryvenhe Oy 1927–1945
Käyttäjä: Ravintolaneloset Oy
Kotisatama: Lahti
Liikennöinti: Alus on nykyisin ravintolalaivana eikä se liikennöi. Aikaisemmin alus risteili väleillä Kuopio-Riistavesi ja Kuopio-Tuovilanlahti
Matkustajia: 164
Varusteet: Salonki
Alus kuuluui aiemmin Museoviraston perinnelaivarekisteriin nimellä S/S Riistavesi. Se ei ole Suomen Höyrypursiseuran alusrekisterissä. Perinnelaivarekisterin asiantuntijalautakunta on poistanut laivan perinnelaivarekisteristä vuonna 2010. Perusteena poistolle oli mm. laivan kulkukoneison poistaminen.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Riistavesi-laivan piirustukset (Arkistoitu – Internet Archive)
Tietoja S/S Ilona -laivasta
Tietoja sisävesihöyrylaivoista (Arkistoitu – Internet Archive)
S/S Riistavesi v. 1930[vanhentunut linkki]
S/S Riistavesi 1950-luvulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Rattikelkkailu

Yhdysvaltain nelimiehinen rattikelkkajoukkue Salt Lake Cityn olympialaisissa vuonna 2002.
Rattikelkkailu on kelkkailu-urheilua yksi-, kaksi- tai nelihenkisin joukkuein, jotka istuvat nykyaikana kuomulla peitetyn, vaijereilla ohjattavan kelkan kyydissä nopeilla, reunavalleilla varustetuilla jäisillä radoilla.
Historia

Tiettävästi ensimmäistä varsinaista rattikelkkaa käytti talvella 1888–1889 Sveitsin Davosissa lomailemassa ollut yhdysvaltalainen Stephen Whitney. On myös esitetty, että laji olisi kehitetty jo 1880-luvun alkupuolella Albanyssa, New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa, ja sieltä kulkeutunut Sveitsiin. Sveitsi onkin kautta aikain ollut lajin emä- ja keskusmaa. Vuonna 1897 perustettiin Sankt Moritzissa ensimmäinen kelkkailuseura, ja vuonna 1903 rakennettiin ensimmäinen keinotekoinen rata St. Moritzin ja Celerinan välisen tien varrelle.
Aivan alkuaikoina kelkat rakennettiin puusta, mutta sittemmin siirryttiin teräksen käyttöön. Rattikelkkailusta tuli nopeasti rikkaan ja seikkailunhaluisen väen ajanvietettä.
Kansainvälinen kelkkailuliitto perustettiin vuonna 1923, ja rattikelkkailu olikin mukana jo seuraavana vuonna järjestetyissä ensimmäisissä talviolympialaisissa Ranskan Chamonix’ssa, jotka toimivat myös lajin ensimmäisinä maailmanmestaruuskilpailuina. Tuolloin kilpailtiin neljän ja viiden miehen kelkoilla samassa sarjassa. 1928 Sankt Moritzin olympialaisissa kilpailtiin viiden miehen kelkoilla, ja 1932 Lake Placidin kisoissa vakiintuivat sarjoiksi kahden ja neljän miehen kelkat.
Naisten kahden hengen rattikelkkailu oli ensimmäistä kertaa olympialaisissa 2002 Salt Lake Cityssä. Ensimmäinen naisten kansainvälinen kilpailu käytiin vuonna 1990. MM-kisat naisille järjestettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2000, ja maailmancupissa on kilpailtu vuodesta 2002 lähtien.
Menestyneimpiä rattikelkkailumaita ovat olleet sekä Itä- että Länsi-Saksa ja Sveitsi. Eniten arvokisamitaleja (olympialaiset sekä EM- ja MM-kilpailut) ovat keränneet sveitsiläiset laskijat. 1970-luvulla Itä-Saksasta kasvoi rattikelkkailun mahtimaa kelkkojen teknisen kehitysten edistysaskelten seurauksena, ja Saksojen yhdistymisen jälkeen ovat saksalaislaskijat kahmineet 1990-luvulla mitaleita roppakaupalla. Myös Italialla on pitkät rattikelkkailuperinteet, mutta parhaat vuodet ajoittuvat 1950–1960-luvulle. Samoin Itävallan kirkkaimmat vuodet ovat jo takanapäin. Kansainvälisiin arvokilpailuihin on ottanut osaa myös vähemmän perinteisiä talviurheilumaita kuten Australia, Japani, Uusi-Seelanti ja Jamaika. Jamaikan joukkueen osallistumisesta 1988 Calgaryn olympialaisiin on tehty fiktiivinen elokuva Kelkkajengi vuonna 1993.
Lajin kuvaus

Rattikelkkailun lopputulokseen merkittävimmin vaikuttava tekijä on lähtökiihdytys. Lähtö tapahtuu 15 metrin mittaiselta tasaiselta alueelta niin sanottuna lentävänä lähtönä, jossa kelkan miehistö kiihdyttää alkuvauhdin työntämällä kelkkaa juosten, ja hyppää sen jälkeen sen kyytiin. Nelihenkisen joukkueen jarrumiehelle tulee juoksumatkaa noin 50 metriä. Ennen 1930-lukua kilpailijat istuivat jo valmiiksi kelkan kyydissä, ja lähtö tapahtui kun kelkan edestä poistettiin pönkkä. Sittemmin siirryttiin lentävään lähtöön, mutta aluksi vain jarrumiesten oli sallittua työntää kelkkaa.
Laskun aikana etummaisena istuva miehistön jäsen pyrkii välttämään hidastavia törmäyksiä reunavalleihin. Muiden henkilöiden on vain pidettävä päänsä alhaalla ja pysyteltävä liikkumattomina. Kun kelkka on ylittänyt maaliviivan, on jarrumiehen tehtävänä vetäistä jarruvivusta.
Kilpailuissa on kaksi tai neljä laskua, joiden yhteisaika ratkaisee lopputulokset. Ajat mitataan sadasosasekunnin tarkkuudella. Huippunopeudet nousevat noin 140–150 kilometriin tunnissa.
Lajin kuvaus > Kelkka

Nimestään huolimatta rattikelkkaa ei ohjata ratilla vaan vaijerilla. Jo lajin alkuvuosina kelkan ohjaaminen tapahtui kaksipäisen vaijerin avulla, mutta 1930–60-luvuilla käytettiin rattiohjausta. Sittemmin siirryttiin takaisin vaijereihin, mutta suomen kieleen oli jo vakiintunut nimitys rattikelkkailu.
Kahden hengen kelkan vähimmäispaino on 170 kg ja neljän hengen kelkan 210 kg. Miehistön ja kelkan yhteispaino saa kahden hengen kilpailussa olla miehillä maksimissaan 390 kg ja naisilla 340 kg, neljän miehen kilpailussa 630 kg. Maksimipainon saavuttamiseksi voidaan kuormitusta lisätä kelkkaan kiinnitettävillä lisäpainoilla.
1930-luvulla alkoivat ilmestyä nykyisten kaltaiset, kuomuilla peitetyt kelkat. Kelkanrakennustaito onkin pitkän aikaa ollut lajin merkittävä osa-alue, jonka johtavana maana ovat eri aikoina olleet Sveitsi, Italia ja 1970-luvulla Itä-Saksa, joka kehitti kelkkojen aerodynaamisia ominaisuuksia muun muassa tuulitunnelia apuna käyttäen. Sen jälkeen kelkanrakennus muodostuikin varsinaiseksi tekniseksi kilpajuoksuksi, jossa hyödynnetään muun muassa auto- ja lentokoneteollisuuden innovaatioita. 1990-luvulta lähtien kelkkojen rakennetta koskevia säännöksiä on tiukennettu kehittelyn hillitsemiseksi.
Lajin kuvaus > Radat

Radan pituuden tulee olla 1 200–1 300 metriä, josta vähintään 1 200 metriä alamäkeen.
Vuonna 1969 rakennettiin ensimmäinen keinojäärata Königsseehen, Baijeriin. Sen jälkeen kalliit keinoradat ovat yleistyneet kiihtyvällä tahdilla. Maailmassa on nykyisellään vain kourallinen kansainväliset mitat täyttäviä ratoja, pääasiassa talviolympialaisten isäntäkaupungeissa, joista ainoastaan Sankt Moritzin rata on perinteinen luonnonjäärata.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Altenberg (Arkistoitu – Internet Archive), Saksa  Calgary (Arkistoitu – Internet Archive), Kanada  Cesana Pariol (Torino) (Arkistoitu – Internet Archive), Italia  Cortina d’Ampezzo (Arkistoitu – Internet Archive), Italia  Igls (Arkistoitu – Internet Archive), Itävalta  Königssee (Arkistoitu – Internet Archive), Saksa  La Plagne (Arkistoitu – Internet Archive), Ranska |   |  Lake Placid (Arkistoitu – Internet Archive), Yhdysvallat  Lillehammer (Arkistoitu – Internet Archive), Norja  Nagano (Arkistoitu – Internet Archive), Japani  Park City (Arkistoitu – Internet Archive), Yhdysvallat  Sigulda (Arkistoitu – Internet Archive), Latvia  St. Moritz (Arkistoitu – Internet Archive), Sveitsi  Winterberg (Arkistoitu – Internet Archive), Saksa |
Kilpailuja

Rattikelkkailu talviolympialaisissa: 1924, 1928, 1932, 1936, 1948, 1952, 1956, 1964, 1968, 1972, 1976, 1980, 1984, 1988, 1992, 1994, 1998, 2002, 2006 ja 2010
Rattikelkkailun maailmanmestaruuskilpailut
Rattikelkkailun maailmancup
Rattikelkkailun Euroopan-mestaruuskilpailut
Rattikelkkailun Euroopan-cup
Aiheesta muualla

Fédération Internationale de Bobsleigh et de Tobogganing - kansainvälinen liitto.
Kansalliset liitot: Alankomaat, Australia (Arkistoitu – Internet Archive), Brasilia, Iso-Britannia (Arkistoitu – Internet Archive), Israel (Arkistoitu – Internet Archive), Italia, Itävalta, Jamaika (Arkistoitu – Internet Archive), Kanada, Saksa, Sveitsi (Arkistoitu – Internet Archive), Yhdysvallat.
Nelimiehinen joukkue rattikelkan kyydissä Davosissa vuonna 1910.
Yhdysvaltalaiskaksikko Vonetta Flowers ja Jill Bakken lähtökiihdytysvaiheessa Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002.
Keltainen kääpiö

Aurinko, tyypillinen esimerkki keltaisesta kääpiöstä.
Nimeäminen · Luokittelu
Kehitys · HR-kaavio · Nukleosynteesi

Tähtijärjestelmä · Eksoplaneetta

Luettelot tähdistä
Synty ja kehitys
Synty · Prototähti · Esipääsarja · Pääsarja
Horisontaalihaara · Asymptoottihaara
Esiplanetaarinen sumu · Planetaarinen sumu
Wolfin–Rayetin tähti · Valesupernova
Supernova · Hypernova
Luminositeettiluokitus
Alikääpiö · Kääpiö (Punainen · Keltainen · Sininen)
Alijättiläinen · Jättiläinen (Punainen · Sininen)
Kirkas jättiläinen · Ylijättiläinen (Punainen · Sininen)
Hyperjättiläinen
Spektriluokitus
O · B · A · F · G · K · M
Bariumtähti · Hiilitähti · Teknetiumtähti
Jäänteet
Valkoinen kääpiö · Musta kääpiö · Heliumplaneetta
Neutronitähti (Pulsari · Magnetar) · Musta aukko
Nukleosynteesi
Alfareaktio · Kolmialfareaktio · Heliumleimahdus
Hiilisykli · Hiilen fuusio · Neutronisieppaus · Nova
Yleiset ominaisuudet
Ikä · Magnitudi · Metallisuus · Luminositeetti
Aiheeseen liittyvää
Ruskea kääpiö · Ruskea alikääpiö · Planeetta
Tähtijoukko (Avoin · Pallomainen) · Tähdistö
Auringon ominaisuudet
Keltainen kääpiö on tähtitieteessä tähti, jonka massa on noin 0,7–1,4 Auringon massaa ja kirkkaus suunnilleen Auringon luokkaa tai hieman kirkkaampi ja himmeämpi.[lähde? ] Keltaisen kääpiön ei tarvitse olla aurinkomainen tähti. Esimerkkejä keltaisista kääpiöistä ovat Aurinko, Alfa Centauri A, Zeta Reticuli, Eta Cassiopeiae, Delta Pavonis, 47 Ursae Majoris, Beta Hydri ja Rho Coronae Borealis.
Kangasvuoren rautatietunneli

| Kangasvuoren rautatietunneli |
| --- | --- |
 Kangasvuoren tunnelin eteläpää vuonna 2012.
Paikkakunta:  Jyväskylä
Alkupiste:  62°15.41′N, 25°47.24′E
Loppupiste:  62°16.11′N, 25°49.99′E
Maa:  Suomi
Avattu:  1964
Pituus:  2 735 m
Raiteita:  1
Ylläpitäjä:  Väylävirasto
Kangasvuoren rautatietunneli on rautatietunneli Jyväskylässä, noin kilometri rautatieasemalta pohjoiseen Jyväskylä–Äänekoski–Saarijärvi–Haapajärvi-rataosalla. Tunneli on valmistunut vuonna 1964, ja sen pituus on 2 735 metriä. Se on Suomen neljänneksi pisin rautatietunneli.
Tunnelin rakentaminen aloitettiin vuonna 1960 rataosan perusparannuksen osana. Ennen tunnelin rakentamita rata kulki Jyväskylästä pohjoiseen Seppälänkankaan kautta. Louhintatyöt saatiin valmiiksi 1962 ja tunneli valmistui kokonaisuudessaan 1964. Suunnittelussa oli otettu huomioon sähköistyksen vaatima tila, ja se rakennettiin korkeammaksi. Valmistuessaan Kangasvuoren tunneli oli Suomen pisin liikennetunneli, mutta myöhemmin valmistuneet Lahdenvuoren tunneli (4 293 m, vuonna 1974) Orivesi–Jyväskylä-rataosalla, Vuosaaren satamaradan Savion tunneli (13,6 km, vuonna 2008) ja Kehäradan tunneli (8,2 km, vuonna 2015) ovat sitä pidempiä.
Kangasvuoren rautatietunneli perusparannettiin vuosina 2016–2017 rataosan sähköistyksen yhteydessä. Työ toteutettiin allianssimallina.
Reina (1743)

| Reina |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Havanna
Kölinlasku:  1. toukokuuta 1742
Laskettu vesille:  25. toukokuuta 1743
Palveluskäyttöön:  18. joulukuuta 1743
Poistui palveluskäytöstä:  vallattu 11. elokuuta 1762 HMS Reyna
Loppuvaihe:  myyty 1772
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 878,7 t
Pituus:  53,34 m (tykkikansi)
Leveys:  14,81 m
Syväys:  6,73 m
Aseistus
Aseistus:  74 tykkiä
Reina oli Espanjan laivaston vuonna 1743 vesille laskettu Reina-luokan kaksikantinen 74-tykkinen linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Havannasta, missä köli laskettiin 1. toukokuuta 1742. Alus laskettiin vesille 25. toukokuuta 1743 ja otettiin palvelukseen 18. joulukuuta 1743.
Palvelus

Alus lähti 1747 Cádizista linjalaivojen Nueva Españan ja Conquistadorin sekä fregatti BizarranPuerto Ricoon päällikkönään Alejandro Castelain. Lokakuussa 1747 se saattoi 6-7 aarteita ja tarvikkeita kuljettanutta rahtialusta Veracruzista Havannaan ja edelleen Cádiziin, jonne alus saapui 9. tammikuuta 1748 mukanaan 2,5 miljoonaa hopeapesoa ja elintarvikkeita. Alus lähti 26. joulukuuta  1749 Veracruzista Havannaan ja edelleen Cádiziin mukanaan 4,7 miljoonaa hopeapesoa ja elintarvikkeita. Se saapui 24. huhtikuuta 1750 Cádiziin.
Vuodet 1751 ja 1753 alus partioi Välimerellä. Se oli 1755 kunnostettavana La Carracassa. Alus lähti 5. syyskuuta 1759 Cádizista Europan kanssa Havannaan kuljettaen tykkejä ja ampumatarvikkeita. Vuonna 1761 se palasi Cádiziin, mistä alus palasi seuraavana vuonna Havannaan. Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi telakalla olleen aluksen Havannan kukistuessa 11. elokuuta 1762 piirityksen jälkeen.
Palvelus > HMS Reyna

Britannian kuninkaallinen laivasto valtasi 13. elokuuta 1762 aluksen, joka liitettiin kuninkaalliseen laivastoon nimellä HMS Reyna. Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1772.
Keltainen Pörssi

| Keltainen Pörssi |
| --- | --- |

Lehtityyppi:  Ilmoituslehti
Kustantaja:  Sanoma News Oy
Perustettu:  1986
Päätoimittaja:  Tapio Luoto
Kotikunta:  Tampere
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  Tabloid
Ilmestymistiheys:  Kerran viikossa (perjantaisin)
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Keltainen Pörssi oli suomalainen luokiteltuja pikkuilmoituksia maksutta julkaiseva verkkosivusto, aiemmin myös sanomalehtipaperille painettu tabloid-kokoinen lehti. 80 prosentin markkinaosuudellaan se oli vuonna 2012 Suomen suurin ilmoita ilmaiseksi -lehti. Palvelussa oli myös maksullisia toimintoja, kuten ilmoitus verkkosivujen etusivulle.
Keltainen Pörssi -lehti alkoi ilmestyä 1986. Vuonna 2012 painettu lehti lakkautettiin ja toiminta keskittyi pelkästään verkkoon. Myös Keltaisen Pörssin verkkosivusto lopetettiin 30. kesäkuuta 2016.
Kartik Aaryan

| Kartik Aaryan |
| --- | --- |
 Kartik Aaryan vuonna 2019.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Kartik Tiwari
Syntynyt: 22. marraskuuta 1990 (ikä 33) Gwalior, Madhya Pradesh, Intia
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2011–
Aiheesta muualla
IMDb 
Kartik Aaryan (oik. Kartik Tiwari; s. 22. marraskuuta 1990 Gwalior, Madhya Pradesh, Intia) on intialainen näyttelijä, joka työskentelee hindinkielisissä elokuvissa. Suorittaessaan biotekniikan insinöörin tutkintoa hän kokeili mallin töitä ja yritti aloittaa uran elokuvissa. Kolmen vuoden ponnistelun jälkeen hän debytoi näyttelijänä vuoden 2011 elokuvassa Pyaar Ka Punchnama, kaverielokuva kolmen nuoren miehen kohtaamista romanttisista ahdistuksista, jonka ohjasi Luv Ranjan ja yhtä pääosaa näytteli Nushrat Bharucha.
Lyhyen takaiskun jälkeen Aaryan teki myöhemmin yhteistyötä Ranjanin ja Bharuchan kanssa vielä kahdessa kaverielokuvassa, Pyaar Ka Punchnama 2 (2015) ja Sonu Ke Titu Ki Sweety (2018), jotka molemmat olivat kaupallisesti menestyneitä, mutta saivat kritiikkiä misogynistisista aihepiireistään. Jälkimmäinen osoittautui läpimurroksi Aaryanille, ja hän seurasi sitä näyttelemällä vuoden 2019 romanttisissa komedioissa Luka Chuppi ja Pati Patni Aur Woh.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva | Rooli | Muuta |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Pyaar Ka Punchnama | Rajat ”Rajjo” Mridul |  |
| 2013 | Akaash Vani | Akaash Kapoor |  |
| 2014 | Kaanchi: The Unbreakable | Binda |  |
| 2015 | Pyaar Ka Punchnama 2 | Anshul ”Gogo” Sharma |  |
| 2017 | Guest iin London | Aryan Shergill |  |
| 2018 | Sonu Ke Titu Ki Sweety | Sonu Sharma |  |
| 2018 | Silvat | Anwar | Lyhytelokuva |
| 2019 | Luka Chuppi | Vinod Kumar ”Guddu” Shukla |  |
| 2019 | Pati Patni Aur Woh | Abhinav ”Chintu” Tyagi |  |
| 2020 | Love Aaj Kal | Veer, Raghu |  |
| 2021 | Dhamaka | Arjun Pathak |  |
| 2022 | Bhool Bhulaiyaa 2 | Ruhaan Randhawa |  |
| 2022 | Freddy | Freddy Ginwala |  |
| 2023 | Shehzada | Bantu |  |
| 2023 | Tu Jhoothi Main Makkaar | Rahul |  |
| 2023 | Satyaprem Ki Katha | Satyaprem ”Sattu” |  |
| 2024 | Chandu Champion |  |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kartik Aaryan Wikimedia Commonsissa
Kartik Aaryan Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Kangasvesi

| Kangasvesi (04> 332.1.001) |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Paikkakunta:  Kontiolahti
Koordinaatit:  62°41′00″N, 30°04′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Pielisjoki
Järvinumero:  04.332.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  83,27 m 
Rantaviiva:  65,27 km 
Pinta-ala:  13,725 km² 
 fiKangasvesi 
Kangasvesi on keskikokoinen järvi Kontiolahden kunnassa Pohjois-Karjalassa. Järvi muodostuu melko suuresta selkävedestä, joka länsiosaltaan kapenee Kotalahti-nimiseksi virtavedeksi. Suurimmat saaret ovat Ruotinsaari ja Pitkäniemi.
Karnuutit

Gallian heimot ja tärkeimmät kaupungit 100-luvulla eaa.
Karnuutit (lat. carnutes tai carnuti) olivat voimakas kelttiheimo, joka asui Galliassa, Seinen ja Loiren välimaastossa. Karnuuttien eteläpuolella asuivat biturigit ja itäpuolella senonit. Roomalaisten mukaan karnuuttien hallitsema alue oli Gallian poliittinen ja uskonnollinen keskus. Karnuuttien tärkeimmät linnoitetut kaupungit olivat nimeltään Cenabum tai Genabum (nykyinen Orléans) ja Autricum (nykyinen Chartres). Druidien vuosittainen kokous järjestettiin jommassakummassa kaupungissa.
Liviuksen mukaan karnuutit olivat yksi niistä kelttiheimoista, jotka aikoinaan hyökkäsivät Italiaan Bellovesuksen johdolla, kun Tarquinius Priscus oli Rooman kuningas. Ilmeisesti karnuutteja olivat aiemmin hallinneet kuninkaat, mutta he lienevät luopuneet kuningasvallasta niihin aikoihin kun Caesar aloitti Gallian valloituksen.
Vercingetorixin johtaman kansannousun aikana Caesar poltti Cenabumin. Karnuutit lähettivät myöhemmin 12 000 miestä Vercingetorixin tueksi Alesian taisteluun. Augustuksen aikana karnuutit saivat foederatin aseman.