stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joseph Victor von Scheffel

| Joseph Victor Scheffel |
| --- | --- |
 Joseph Victor von Scheffel
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. helmikuuta 1826 Karlsruhe
Kuollut: 9. huhtikuuta 1886 (60 vuotta) Karlsruhe
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: saksa
Tuotannon kieli: saksa
Esikoisteos:  Der Trompeter von Säkkingen
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Joseph Victor von Scheffel (16. helmikuuta 1826 Karlsruhe – 9. huhtikuuta 1886 Karlsruhe) oli saksalainen kirjailija. Hänen esikoisteoksensa on 1854 ilmestynyt suuren menestyksen saanut eeppinen runo Der Trompeter von Säkkingen, ja 1884 syntyi alku Victor Nesslerin oopperalle, jonka libreton laati Rudolf Bunge. Seuraavat työt olivat nekin suuria menestyksiä: historiallinen romaani Ekkehard (1855), runokokoelma Frau Aventiure (1863), Lieder aus Heinrich von Ofterdingens zeit (1864), novelli Juniperus (1866), Gaudeamus! Lieder aus dem engern und weitern (1867), joka on omaperäinen juomalaulukokoelma ja kuuluu runoilijan parhaisiin luomuksiin, Bergpsalmen (1870) ja Hugideo (1884).
Scheffelin tuotannon pääosa syntyi 1854–1862. Terveyden heikkeneminen, etenkin ehkä jatkuvasti lisääntyvä hermostus ja menestyksestä huolimatta parantumaton synkkämielisyys, haittasivat jo varhain hänen kirjoittamistaan ja aiheuttivat sen, että suurin osa hänen elämästään oli kirjallisessa mielessä tuottamatonta. Kaksi laajimmin levinnyttä teosta ovat virtuoosimaisen kirjoittajan teoksia, eivät ehkä erityisen omaperäisiä mutta humoristisia ja runollisesti kekseliäitä.
Scheffelin muistopatsaita on pystytetty muun muassa 1891 Heidelbergiin ja 1901 Säckingeniin. Hänen jälkeenjäänyttä tuotantoaan on julkaistu monta osaa, myös kirjeitä sveitsiläisille ystäville (1898), Karl Schwanitzille (1906) ja Anton von Wernerille (1915). Kootut teokset Gesammelte Werke ilmestyi 1907, valitut teokset Ausgewählte Werke 1914. Scheffelin muistoksi 1890 perustettu Scheffelbund Wienissä julkaisi vuosikirjaa vuodesta 1897. Nykyinen Scheffelin työtä kunnioittava yhdistys on Literarische Gesellschaft/Scheffelbund, ja sen toimipaikka on Karlsruhessa Museum für Literatur am Oberrheinissa (MLO) Prinz-Max-Palais'ssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joseph Victor von Scheffel Wikimedia Commonsissa
Jose Corazon Tumbagahan Tala-oc

Jose Corazon Tumbagahan Tala-oc (s. 16. kesäkuuta 1950 Tagas) on filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Kalibon hiippakuntaan 9. huhtikuuta 1979 ja nimitettiin Romblonin hiippakunnan johtoon 11. kesäkuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 30. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jaime Lachica Sin, jota avustivat Onesimo Cadiz Gordoncillo ja Gabriel Villaruz Reyes.
Tala-oc sai 25. toukokuuta 2011 nimityksen Kalibon piispaksi. Hänet tunnetaan myös ympäristöaktivismistaan.
Hetekuirisammal

| Hetekuirisammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Sammalet Bryophyta
Luokka::  Bryopsida
Alaluokka::  Bryidae
Ylälahko::  Hypnanae
Lahko::  Palmikkosammalet Hypnales
Heimo::  Väkäsammalet Campyliaceae
Suku::  Calliergon
Laji::  giganteum
Kaksiosainen nimi
 Calliergon giganteum  (Schimp.) Kindb. 
Katso myös
   Hetekuirisammal Wikispeciesissä   Hetekuirisammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hetekuirisammal (Calliergon giganteum) on melko yleinen pohjoisen pallonpuoliskon tundralla kasvava sammal. Hetekuirisammal kuuluu väkäsammalten heimoon ja Calliergon-sukuun.
Ulkonäkö ja koko

Hetekuirisammal on väriltään ruskea, ja sen varsissa on paljon pieniä lehtiä. Kasvi ei kuki. Hetekuirisammal on erittäin hidaskasvuinen, sillä se kasvaa ainoastaan senttimetrin vuodessa. Sen sijaan kasvi on pitkäikäinen, sillä se voi elää kuudesta yhdeksään vuotta. Kasvin lehdet elävät neljävuotiaiksi. Kasvaessaan hetekuirisammal varastoi ravinteita, että keväällä uudet lehdet voivat kasvaa nopeasti. Hidaskasvuisuus ja pitkäikäisyys saattavat johtua tundran kylmyydestä ja lyhyestä kasvukaudesta.
Elinympäristö

Hetekuirisammal kasvaa tundralla, jossa on talvisin ankarat pakkaset ja pimeää. Kesälläkään lämpötila ei usein nouse yli 10 asteeseen. Kesät ovat myös pilvisiä, jonka vuoksi kasvi saa vain vähän auringonvaloa. Tundralla ei myöskään juurikaan sada ja ravinteista on puutetta. Hetekuirisammal kasvaa tundralla sijaitsevien kirkasvetisten järvien pohjissa ja soiden ympäristössä. Veden alla kasvaessaan kasvi on suojassa kylmyydeltä ja kuivuudelta.
Käyttö

Muuttavat eläimet, kuten linnut, käyttävät hetekuirisammalta ravintonaan.
Aiheesta muualla

ITIS: Calliergon giganteum (englanniksi)
Hollolan näkkileipä

Hollolan näkkileipä, jota kutsutaan myös pitoleiväksi kuin myös hämäläiseksi näkkileiväksi, on päijäthämäläinen perinneruoka. Se on pehmeähköä näkkileipää, jossa valmistusaineina on maitoa, hiivaa, suolaa, kuminaa, kaurahiutaleita, grahamjauhoja, ruisjauhoja, vehnäjauhoja ja voita.
Aiheesta muualla

Hämäläisen pitoleivän resepti
Joseph Thomson (tutkimusmatkailija)

| Joseph Thomson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. helmikuuta 1858 Penpont, Dumfries, Skotlanti, Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
Kuollut: 2. elokuuta 1895 (37 vuotta) Lontoo, Englanti, Ison-Britannian ja Irlannin yhdistynyt kuningaskunta
Ammatti:  geologi, luonnontieteilijä, tutkimusmatkailija
Joseph Thomson (1858–1895) oli skotlantilainen geologi, luonnontieteilijä ja tutkimusmatkailija. Hän vieraili ensimmäisenä eurooppalaisena useilla alueilla itäisessä Afrikassa. Itä-Afrikan yleisin gasellilaji thomsoningaselli (Eudorcas thomsonii) sekä kaksi etanalajia on nimetty Joseph Thomsonin mukaan.
Thomson oli mukana vuonna 1878 Royal Geographical Societyn tutkimusmatkalla keskiseen Itä-Afrikkaan. Hänestä tuli tutkimusmatkan johtaja aiemman johtajan Alexander Keith Johnstonin kuoltua. Thomson johdatti retkikunnan aiemmin tutkimattomille seuduille Malawijärven pohjoispään ympäristöön ja sitten Tanganjikajärvelle. Retkikunnan yritys päästä Kongojoelle tyssäsi buye-heimon päällikön vastarintaan, ja matkaa jatkettiin kohti Afrikan itärannikkoa nykyisen Tansanian alueelle, josta löytyi Rukwajärvi.
Vuonna 1882 Royal Geographical Society lähetti Thomsonin tärkeimmälle tutkimusmatkalleen. Thomsonin tarkoituksena oli etsiä lyhin reitti Sansibarilta Ugandaan. Hän matkusti aseistamattomana rannikolta Mombasan satamakaupungista Kilimanjaron ohi ja onnistui kulkemaan masaiden maiden läpi, vaikka aiemmin masait olivat estäneet läpikulun. Thomson löysi ensimmäisenä eurooppalaisena  Baringojärven. Hän saapui Victorianjärvelle joulukuussa 1882.
Myöhemmin Thomson oli eri puolilla Afrikkaa. Vuonna 1885 hän oli mukana turvaamassa brittien kauppaoikeuksia Sokotossa ja Gwandussa nykyisen Nigerian alueella, ja vuonna 1888 hän teki yksityisen tutkimusmatkan Marokon alueelle. Vuonna 1890 hän lähti mukaan Cecil Rhodesin British South Africa Companyn kaivos- ja kauppatoimintaan nykyisen Sambian alueelle.
Thomsonin mottona oli: "Se, joka kävelee hitaasti, kulkee turvallisesti. Se, joka kulkee turvallisesti, pääsee pitkälle."
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joseph Thomson (tutkimusmatkailija) Wikimedia Commonsissa
Henri Waltter Rehnström

Henri Waltter Rehnström (s. 1987) on suomalainen toimittaja, näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hän kirjoittaa freelancerina muun muassa TV-maailmaan ja Helsingin Sanomiin. Tämän lisäksi Rehnström on näytellyt erinäisiä rooleja lyhytelokuvissa ja tv-sarjoissa. Hän esitti Markoa suositussa nuortensarjassa Nörtti: DragonSlayer666 ja teki pienen toimittajan roolin palkitussa elokuvassa Hymyilevä mies. Rehnström on kirjoittanut Radioteatterille kuunnelman Viiri ja toiminut yhtenä käsikirjoittajana Jouko Aaltosen dokumenttielokuvassa Tunteiden temppelit.
Aiheesta muualla

Henri Waltter Rehnström Elonetissä.
Henri Waltter Rehnström Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jose Manuel Ochoa-Quintero

Jose Manuel Ochoa-Quintero on kolumbialainen lintutieteilijä.
Ochoa opiskeli biologiaa Antioquian yliopistossa Kolumbiassa. Jatko-opinnot hän suoritti Amsterdamin yliopistossa Alankomaissa, ja valmistui maisteriksi 2009. Tutkintoa varten hän tutki äärimmäisen uhanalaisen sininokkahokon (Crax alberti) biologiaa. Ochoa suorittaa tohtoriopintojaan Cambridgen yliopistossa, tulevan väitöksen aiheena hänellä on Amazonian alueen metsien katoamisen vaikutus luontoon ja ihmisyhteisöihin.
Vuonna 2001 Ochoa kuvaili tieteelle uuden kotingalajin, ruskolakkikotingan (Lipaugus weberi), yhdessä Andrés M. Cuervon, Paul Salamanin ja Thomas Doneganin kanssa.
Jorma Kyntölä

Jorma Kalevi Kyntölä (s. 15. elokuuta 1941 Helsinki) on entinen suomalainen monipuolinen palloilija.
Jorma (Kyntsi) Kyntölä pelasi aktiivina kahdeksan kautta pesäpallon (Työväen Maila-Pojat), kuusi kautta jääkiekon (Töölön Vesa, Helsingin Jalkapalloklubi, Jokerit) ja toistakymmentä ottelua maahockeyn SM-sarjassa.
Pesäpallossa Kyntsi voitti kerran SM-hopeaa ja kerran pronssia, osallistui neljään Liitto–Lehdistö- ja neljään Itä–Länsi-otteluun. Kyntölä valittiin vuonna 1965 Suomen parhaaksi pesäpalloilijaksi.
Jääkiekossa Kyntölä on kahdesti kuulunut B-maajoukkueeseen ja on aktiiviuransa jälkeen valmentanut Jokereita 1968–69 ja 1971 lähtien City-kiekkoa. Hänen veljensä Timo Kyntölä on pelannut Jokereissa ja sisar Riitta Arolinna on kaksinkertainen naisten Itä–Länsi-edustaja.
Saavutukset pesäpallossa > Pelaajana

1 SM-pronssi: 1962
4 Itä–Länsi-ottelua: 1962–1965
Vuoden pesäpalloilija: 1965
Jorma Kuusinen (professori)

Jorma Kuusinen (s. 1940) oli Jyväskylän yliopiston kasvatustieteen professori vuosina 1991–2007. Kuusinen valmistui ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1959 ja kasvatustieteen tohtoriksi vuonna 1970 Jyväskylän yliopistosta. Hän toimi kasvatustieteen apulaisprofessorina Jyväskylän yliopistossa 1973–1991.
Teoksia

Persoonallisuuden piirrearviointien faktoreiden vastaavuus: Eri analyysimallien tuottamien tulosten vertailua (1969)
The meaning of another person's personality (1970) (Väitöskirja)
Psykolingvististen kykyjen testi ITPA (yhdessä Lea Blåfieldin kanssa, 1974)
Luku- ja kirjoitushäiriöisten ja -häiriöttömien psykolingvistiset kyvyt (1974)
ITPA:n malliin perustuvia kommunikointivalmiuksien harjoitusohjelmia esikouluikäisille (1974)
Suomen ja ruotsin kielellä saadun opetuksen yhteys siirtolaislasten kielitaitoon ja koulusaavutuksiin Ruotsissa (1976)
ITPA:n malliin perustuvien harjoitusohjelmien vaikutus 6-vuotiaiden lastentarhalasten kommunikointivalmiuksien edistymiseen (1978)
Kasvatuspsykologian perusteet (yhdessä Esko Keskisen kanssa, 1989)
Ikääntyminen ja työ (1994)
Kasvatuspsykologia (yhdessä Esko Keskisen kanssa, 1995)
Hermann Prey

Muistolaatta Manetstraße 54:ssa Berlin-Alt-Hohenschönhausenissa.
Hermann Prey (11. heinäkuuta 1929, Berliini – 22. heinäkuuta 1998, Krailling) oli saksalainen baritoni.
Prey opiskeli Berliinissä ja teki oopperadebyyttinsä Wiesbadenissa vuonna 1952. Vuonna 1953 hän liittyi Hamburger Staatsoperiin, jossa lauloi vuoteen 1960 saakka. Hän alkoi myös vierailla muualla, muun muassa Salzburgin musiikkijuhlilla. 1960-luvulla Prey lauloi säännöllisesti Metropolitan-oopperassa ja teki debyyttinsä Bayreuthin musiikkijuhlilla vuonna 1965.
Preyn kepeä baritoni soveltui erityisen hyvin Figaron osaan Mozartin oopperassa Figaron häät ja muihinkin italialaistyylisiin koomisiin oopperoihin. Hän oli lahjakas Schubertin ja myös muiden säveltäjien liedien tulkitsija. Hänen ohjelmistoonsa kuului myös konserttiesiintymisiä esimerkiksi Johann Sebastian Bachin  passioissa ja Brahmsin Ein deutsches Requiemissa sekä operetin esittäminen. Michael Endres toimi monia vuosia Preyn pianistina.
Preyn levytystuotanto käsittää suuren määrän teoksia liedeistä oopperaan ja oratorioon.
Aiheesta muualla

Fritz Wunderlich's Colleagues: Hermann Prey
Prey - Stille meine Liebe: documentary DVD about Hermann Prey, his passion and his life
Heksakontaani

Heksakontaani eli n-heksakontaani (C60H122) on 60-hiilinen suoraketjuinen alkaani, jossa kaikki hiilet ovat sitoutuneet toisiinsa yksinkertaisella sidoksella. Se on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan kiinteää. Heksakontaanin rakennekaava on CH3(CH2)58CH3, moolimassa 843,6 g/mol, sulamispiste 96-100 °C, kiehumispiste 620,2 °C, leimahduspiste 604 °C, tiheys 0,827 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), taitekerroin 1,461 ja CAS-numero 7667-80-3.
| C59 | C60 | C61 |
| --- | --- | --- |
| Nonapentakontaani | Heksakontaani | Henheksakontaani |
Aiheesta muualla

PubChem: Hexacontane (englanniksi)
GuideChem: Hexacontane (englanniksi)
Juankosken koulu

| Juankosken koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Juankoskentie 34, 73500 Juankoski
Koordinaatit:  63.0655°N, 28.3272°E
Tyyppi:  suomenkielinen yläkoulu
Rehtori:  Pasi Koivuranta (vs.)
Luokat:  7–9
Oppilaita:  207 (2016)
Verkkosivut
Juankosken koulu on Juankosken taajamassa Kuopiossa toimiva yläkoulu (luokka-asteet 7–9). Oppilaat tulevat Säyneisen, Juankosken, Muuruveden ja osin Kaavin alueiden alakouluista. Opetus tapahtuu Ruukinkoulu -rakennuksessa. Juankosken koulua kävi yhteensä 207 peruskoululaista vuonna 2016.
Rakennuksessa toimii myös Juankosken lukio.
Juankosken muita perusopetuksen kouluja ovat Juantehtaan koulu (luokka-asteet 0–6, 182 oppilasta 2016), Muuruveden koulu (luokat 0–6, 52 oppilasta). Lisäksi Juankoskella on lukio.
Hermesianaks

Hermesianaks (m.kreik. Ἐρμησιάναξ, Hermēsianaks; lat. Hermesianax) voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin henkilöihin:
Hermesianaks Kolofonlainen (300-luku eaa.), runoilija
Hermesianaks Kolofonlainen (300-luku eaa.), urheilija
Hermesianaks Kyproslainen, historioitsija
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hermesianaks”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Heimo Mäntynen

Heimo Mäntynen
Heimo Henry Mäntynen on suomalainen muusikko ja sovittaja, joka on soittanut Tulipunaruusut-yhtyeessä. Mäntynen on toiminut säestäjänä ainakin seuraavien esiintyjien levyillä: Eino Grön, Teuvo Oinas, Lulu Tanhuanpää ja Jukka Ammondt.
Diskografia

In the mood (1985)
Suosikkisävelet soitettuna (1985)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heimo Mäntynen Wikimedia Commonsissa
Heimo Mäntysen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Heimo Mäntysen sovitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Heimo Lepistö

Heimo Lepistö esittämässä Ryysyrannan Jooseppia Vaasan kaupungintalolla 1950-luvulla.
Heimo Arvo Nikolai Lepistö (10. tammikuuta 1908 Viipuri – 12. syyskuuta 1975 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä ja ohjaaja.
Ura

Heimo Lepistö aloitti uransa 1920-luvun lopulla orkesterimuusikkona Viipurissa. Ensimmäisen näyttelijäkiinnityksen hän sai 1936 Vaasan Näyttämölle, ja hän vieraili 1946 Suomen Kansallisteatterissa. Vaasasta hän siirtyi 1949 Suomen Työväenteatteriin. Kesällä 1957 vuorossa kiinnitys Turun Kesäteatteriin ja samaisen vuoden syksystä alkaen kahden vuoden kiinnitys Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatteriin. Vuonna 1959 Lepistö jäi pariksi vuodeksi freelanceriksi, mutta siirtyi 1961 Mainos-TV:n palvelukseen, jossa työskenteli vuoteen 1967 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle. Hänet palkittiin vuonna 1958 Pro Finlandia -mitalilla.
Merkittävimpiä rooleja Lepistöllä oli näytelmissä Olemme kaikki syyllisiä, Ryysyrannan Jooseppi, Sana, Nummisuutarit, Miehen kylkiluu ja Hiiriä ja ihmisiä, ohjaustöitä muun muassa Ruma Elsa, Kalle Aaltosen morsian, Tuhkimo, Vihaan sinua rakas ja Kevättuuli ja vuosina 1961–1969 televisiosarjassa Me Tammelat.
Lepistö näytteli kaikkiaan 65 elokuvassa, joista valtaosa pieniä rooleja, mutta myös joitakin pääosia, kuten elokuvissa Kihlaus, Riihalan valtias, Virtaset ja Lahtiset sekä Roland af Hällströmin ohjaama Ryysyrannan Jooseppi, josta Lepistö sai pääosa-Jussin 1955.
Lepistö on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Aiheesta muualla

Heimo Lepistö Elonetissä.
Heimo Lepistö Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Hermes Eksorkisti

Pyhä Hermes Eksorkisti, toiselta nimeltä myös Rooman Hermes (kuollut n. 270) oli pappi, eksorkisti ja kristitty marttyyri, joka kuoli keisari Aurelianinuksen vainoissa (270–275). Jotkut sanovat Hermeen kuolleen armeijan luona Tonavan varrella, kun taas toisten mielestä hän kuoli Bolognassa. Hänen juhlapäiväänsä vietetään 31. joulukuuta. On mahdollista, että hän on sama henkilö kuin Bononian Hermas. Hermes on kuvattu esimerkiksi miehenä hevosen selässä ajamassa pahaa henkeä naisesta tai miehenä ajamassa pahaa henkeä pois lapsesta.
Juankosken kirkko

| Juankosken kirkko Ylösnousemuksen kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Juankoski, Kuopio
Koordinaatit:  63°00′56.8″N, 028°19′48.8″E
Hiippakunta:  Kuopion hiippakunta
Seurakunta:  Järvi-Kuopion seurakunta
Rakentamisvuosi:  1990
Suunnittelija:  arkkitehdit Erkki Karvala ja Matti Silvennoinen
Istumapaikkoja:  300
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Juankosken kirkko eli Ylösnousemuksen kirkko on Järvi-Kuopion seurakunnan kirkko, joka sijaitsee Juankosken taajamassa Kuopiossa. Kirkko toimii kesäisin tiekirkkona. Kirkko on vihitty käyttöön toukokuussa 1990. Sen suunnittelivat arkkitehdit Erkki Karvala ja Matti Silvennoinen. Kirkossa on yli 300 istumapaikkaa.
Kirkon alttaritaulu on Hannu Konolan maalaama Liiton merkki. Tekstiilit ovat Annikki Linturin suunnittelemia ja krusifiksi Raimo Maanisen valmistama.
Hermesvilla

Hermesvilla.
Hermesvilla on keisarillinen huvila Itävallan pääkaupungissa Wienissä, Lainzer Tiergartenin alueella. Sen rakennutti keisari Frans Joosef I lahjaksi puolisolleen keisarinna Elisabetille. Rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1882, ja ne saatiin päätökseen vuonna 1886. Rakennuksen suunnittelusta vastasi arkkitehti Karl von Hasenauer, joka suunnitteli sen historialliseen maaseutukartanotyyliin. Nykyisin rakennuksessa toimii museo, joka esittelee keisarinna Elisabetin elämää.
Hermann Pernsteiner

| Hermann Pernsteiner |
| --- | --- |
 Hermann Pernsteiner vuonna 2019.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. elokuuta 1990 (ikä 34)
Kansalaisuus:   Itävalta
Pyöräilijä
Pituus:  168 cm
Paino:  65 kg
Joukkue:  Team Bahrain Victorious
Laji:  maantie
Rooli:  ajaja
Ura
Ammattilaisjoukkue(et)
2016–2017 2018–:  Amplatz-BMC Bahrain-Merida / Bahrain-McLaren Team Bahrain Victorious
 Tiedot päivitetty: 27. lokakuuta 2020 
Hermann Pernsteiner (s. 7. elokuuta 1990 Oberwart) on itävaltalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Amplatz-BMC-joukkueessa 2016 ja on edustanut Bahrain-Merida / Bahrain-McLaren / Team Bahrain Victorious -tallia vuodesta 2018.
Saavutuksia

Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Hermann Schievelbein

Hermann Schievelbein noin vuonna 1865.
Friedrich Anton Hermann Schievelbein (18. marraskuuta 1817 Berliini, Preussi – 6. toukokuuta 1867 Berliini, Preussi) oli preussilainen kuvanveistäjä.
Pallas Athene opastaa nuorukaista aseiden käytössä (1853), Schievelbeinin veistos Berliinin Schlossbrücke-sillalla.
Schievelbein opiskeli Berliinin taideakatemiassa kuvanveistäjä Ludwig Wilhelm Wichmannin johdolla. Hän jatkoi opintojaan Pietarissa ja teki enkeliveistoksia Iisakin kirkkoon. Palattuaan kotimaahansa Schievelbein oli yksi Berliinin Schlossbrücke-sillan marmoristen koristeveistosten toteutukseen osallistuneista kuvanveistäjistä. Hän teki sillalle muun muassa veistoksen Pallas Athene opastaa nuorukaista aseiden käytössä (1853). Hän teki samoin useita antiikin jumalia ja taruhahmoja esittäviä veistoksia Berliinin kaupunkilinnan saleihin ja katolle. Muita Schievelbeinin mainittavia veistoksia olivat Pompejin ja Herculaneumin tuhoa esittänyt 60 metriä pitkä friisi Berliinin Neues Museumissa, Lutherin ja Melanchthonin patsaat silloisen Königsbergin yliopiston aulassa (1861) sekä Karl vom Steinin patsas Berliinissä (1864, paljastettu 1875).
Helsingin tuomiokirkon katolla on Hermann Schievelbeinin veistämä Tuomaan patsas.
Schievelbein on veistänyt kuusi Helsingin tuomiokirkon katolla olevista kahdestatoista sinkkisestä apostolien patsaasta: Pietarin, Paavalin, Jaakob vanhemman, Jaakob nuoremman, Simonin ja Tuomaan (1847).
Schievelbein valittiin Berliinin taideakatemian jäseneksi 1853 ja nimitettiin 1860 sen professoriksi. Hän kuoli 49-vuotiaana keuhkopussitulehdukseen. Hänet on haudattu Berliinin Dorotheenstadtin hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hermann Schievelbein Wikimedia Commonsissa
Hermann Schievelbein (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi) Berlin – Impressionen einer Metropole
Hermesianaks Kolofonlainen (urheilija)

| Hermesianaks Kolofonlainen> Ἐρμησιάναξ ὁ Κολοφώνιος.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 300-luku eaa. Kolofon
Kuollut: 300/200-luku eaa.
Ammatti:  urheilija
Hermesianaks Kolofonlainen (m.kreik. Ἐρμησιάναξ ὁ Κολοφώνιος, Hermēsianaks ho Kolofōnios; 300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen urheilija, joka oli Agoneuksen poika ja kotoisin Kolofonista. Hän voitti poikien painin vuoden 320 eaa. Olympian kisoissa, minkä kunniaksi hänen maanmiehensä pystyttivät hänelle patsaan Olympiaan.
Urheilija Hermesianaksia on joskus ehdotettu samaksi henkilöksi kuin runoilija Hermesianaks Kolofonlainen, mutta tällöin hänet mainitseva Pausanias olisi todennäköisesti maininnut myös hänen runoilijantoimensa.
Hetekaalikasvit

| Hetekaalikasvit |
| --- | --- |
 Alaskankleitonia (Claytonia sibirica)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset Eudicots
Lahko::  Caryophyllales
Kladi::  Portulacineae
Heimo::  Hetekaalikasvit Montiaceae  Raf.
Synonyymit
 Hectorellaceae Philipson & Skipworth 
Katso myös
   Hetekaalikasvit Wikispeciesissä   Hetekaalikasvit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hetekaalikasvit (Montiaceae) on kasviheimo aitokaksisirkkaisten Caryophyllales-lahkossa. Useissa siemenkasvien luokittelujärjestelmissä heimoa ei ole tunnistettu, toisin kuin APG III -luokittelussa. Hetekaalikasvit on sijoitettu aiemmin portulakkakasvien (Portulacaceae) heimoon.
Suomessa luonnonvaraiset hetekaalikasveihin kuuluvat lajit ovat koko maassa kasvava lähdehetekaali eli hetekaali (Montia fontana) ja viljelykarkulaisena harvinainen alaskankleitonia (Claytonia sibirica).
Tuntomerkit

Hetekaalikasvit ovat yksi- tai monivuotisia ruohoja, joilla on usein turvonneet juuret, varren tyvellä lehtiruusuke ja lyhyet nivelvälit; harvoin lajit ovat matalia pensaita. Sekundaarista paksuuskasvua tapahtuu vain vähän. Kasvit ovat kaljuja. Lehtikannat ovat usein leveitä ja sepiviä, ja lavat litteitä tai liereitä, tavallisesti meheviä (sukkulenttisia). Kukinto sijaitsee varren päässä tai lehtihangassa ja on viuhkomainen tai kukat ovat yksittäin tavallisesti terminaalisesti. Kehälehtien luku vaihtelee välillä 4–19, tavallisesti niitä on neljä tai viisi. Heteiden määrä noudattaa kehälehtien määrää, joiden kanssa ne ovat kohdakkain. Joskus palhot ovat tyvestä yhtyneitä. Sikiäin on yhdislehtinen, 2–8 emilehdestä muodostunut, ja siihen liittyy haarainen vartalo. Siemenaiheita sikiäimessä on kahdesta kahdeksaan. Hedelmä voi olla kansikota tai yksisiemeninen ja avautumaton.
Levinneisyys

Hetekaalikasveja kasvaa eri puolilla maapalloa arktisilta alueilta subantarktisille saarille. Erityisesti niitä on Pohjois-Amerikan länsiosissa ja Etelä-Amerikan Andeilla. Muita alueita ovat Eurooppa, Koillis-Aasia, Australia ja Uusi-Guinea.
Luokittelu

Hetekaalikasvit kuuluvat Caryophyllales-lahkossa Portulacineae-kladiin, jossa ovat myös heimot Halophytaceae, kaktiokasvit (Didiereaceae), basellakasvit (Basellaceae), Talinaceae, Anacampserotaceae, portulakkakasvit (Portulacaceae) ja kaktuskasvit (Cactaceae). Sukuja heimossa on 14 ja lajeja 225. Runsaslajisimpia ovat suvut Parakeelya (40–70 lajia), sailikkeet (Montiopsis, 40 lajia), kleitoniat (Claytonia, 27 lajia) ja Phemeranthus (25–30 lajia).
Etelänsailio (Calandrinia ciliata)
Calyptridium umbellatum
Kanadanlevisia (Lewisia rediviva)
Lyallia kerguelensis
Phemeranthus calcaricus.