Kreikkalais-baktrialainen kuningaskunta
Historia

Baktriana antiikin aikoina tunnettu alue sijaitsee Hindukušin ja Pamirvuoriston itäisen ulokkeen väliin jäävässä laaksossa. Persialaisvallan alle alue päätyi akhaimenidihallitsija Dareioksen valtakaudella 522–485 eaa. Kreikkalaiset saapuivat alueelle puolestaan Aleksanteri Suuren johtamilla sotaretkillä 300-luvulla eaa. Kreikkalainen yhtenäinen valtakunta edisti hellenismin ja eri kulttuurivaikutteiden leviämistä. Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen diadokit eli hänen kenraalinsa jakoivat hänen suuren valtakuntansa ja pian he taistelivat keskenään.
Baktrian aluetta hallitsivat diadokien valtakunnista seleukidit, mutta noin vuoden 250 eaa. paikkeilla paikallinen satraappi Diodotus julisti alueen itsenäiseksi seleukdien kärsittyä tappioita sodissaan lännessä. Myöhempien hallitsijoiden onnistui myös torjua myöhemmin seuranneet seleukidien takaisinvaltausyritykset. Antiokhos III Suuri piiritti Baktrian kuningas Euthydemusta kuuden kuukauden ajan Baktran kaupungissa (nyk. Balkh), mutta vetäytyi lopulta joukkoineen hänen tunnustettuaan Baktrian itsenäisyyden ja solmittuaan liiton Euthydemuksen kanssa.
Itsenäinen Baktria oli ilmeisen vauras, mistä kertoo esimerkiksi Baktrian kuninkaiden jälkeensä jättämät suuret määrät kolikoita. Strabon kirjoitti puolestaan tuhansien kaupunkien Baktriasta. 1960-luvulla löydettiin Afganistanin Konduzin provinssista Ai Khanumissa hellenistisen kaupungin rauniot. Kaupunki oli mahdollisesti yksi Aleksanteri Suuren perustamista useista Aleksandrioista. Kaupunki on itäisin tunnettu hellenistisen kaupungin raunio ja sen kulttuurisissa piirteissä on myös persialaisia vaikutteita. Raunioihin kuuluu esimerkiksi Zeun temppeli, teatteri ja gymnasion. Rakennuksia oli koristeltu korinttilaisilla pylväillä. Sittemmin on löydetty myös useita muita mahdollisesti seleukidien aikoina perustettuja asutuskeskusten ja linnoitusten raunioita. Kreikkalainen kulttuuri lienee ollut ennen kaikkea yläluokan kulttuuria ja esimerkiksi kaupunkien sivistyneistö puhui kreikkaa. Tavallinen kansa on luultavasti pysynyt iranilaisena.
Intian niemimaalla hallinneen Maurya-valtakunnan luhistumisen myötä 180-luvulla eaa. alueelle syntyi valtatyhjiö, jonka kreikkalais-baktrialainen kuningaskunta täytti. Sen armeijat tunkeutuivat Induksen laaksoon ja Punjabiin. Jotkin osastot etenivät mahdollisesti Gujaratiin saakka. Intian historiassa aika tunnetaan indokreikkalaisena kautena. Euthydemuksesta polveutuvan kuningas Demetrioksen kaudella vallan Baktriassa anasti Eukratides. Baktrian kuningaskunnan loppukautta leimasivat sodat Eukratideen ja Euthydemuksen jälkeläisten välillä. Euthydemoksen hallitsijasuku hallitsi edelleen alueita Intian niemimaalla, jonne muodostui kahdesta kreikkalaisesta kuningaskunnasta lopulta pidempään säilynyt intialais-kreikkalainen kuningaskunta. Se muistutti kuitenkin pikemminkin kreikkalaisia kaupunkivaltioita, kuin yhtenäistä kuningaskuntaa. Sodat hallitsijasukujen kesken saattoivat heikentää Baktriaa, jolloin se altistui paimentolaiskansojen hyökkäyksille. Vuonna 125 eaa. kuningaskunta luhistuikin jue zhi-paimentolaiskansan hyökkäyksien paineessa. Seurannut aikakausi Baktriassa tunnetaan vain huonosti, mutta lopulta alueelle muodostui Kušan-valtakunta.
Muisto alueen kreikkalaisesta historiasta ei unohtunut kokonaan, vaan esimerkiksi monet Badakhšanin alueen hallitsijoista väittivät polveutuvansa Aleksanteri Suuresta vielä islamin saapumisen jälkeenkin. K.-H. Ohlig on esittänyt teorian, jonka mukaan kuningaskuntaan kuulunut suurkaupunki Merv olisi voinut olla islamin syntyyn johtaneen koraaniliikkeen keskus. Teoria selittäisi, miksi Koraanissa on niin paljon vaikutteita hellenistisestä kirjallisuudesta.