stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Star Stable Online
Pelaaminen > Pelimaailma - Jorvikin saari

Pelissä eletään Jorvikin saarella, jossa on 11 aluetta: Moorland, Hopeametsäaukio, Kultamäkien laakso, Sadonkorjuuseutu, Piileksivän dinosauruksen laakso, Eteläkavion niemimaa, Mistfall, Jarlaheim, Uusi mäenharja, Villikorpi ja Hännänkärjen kylä.
Hopeametsäaukio sisältää monia pieniä alueita: Moorland, Pintan linnoitus, hopeametsäaukion kylä, hopeametsäaukion kartano, tähtiloisteen hevostila, ikituulen pellot, laaksola, Laaksolan järvi, Kelohonkala, Hopeametsäaukion linna, Doyleyn luostari ja kuusilaakso. Joistakin edellä mainituista paikoista löytyy hevostalli, jonka pelaaja voi maksua vastaan vaihtaa kotitallikseen (alussa kotitalli on aina Moorland). Ne, joilla ei ole Star Rider -jäsenyyttä, voivat liikkua Moorlandin ja pintan linnoituksen välillä.
Kultamäkien laaksossa on syksyinen maisema. Sieltä löytyy variksenpelättimen mäki, Pii-noidan suo, länsiniemen kalastajakylä, Jasperin kurpitsafarmi sekä kultalehden talli.
Sadonkorjuuseutu jakautuu kahteen osaan: pohjoiseen ja eteläiseen. Pohjoisesta löytyy viherlaakso, unohdetut pellot, Jarlaheim, hevoshakasaari ja Jorvikin tallit. Eteläisen osan nimi on Epona, joka jakautuu itäiseen ja läntiseen osaan. Idässä on mm. Peilisuo, observatorio, uudenmäenharjan tallit. Lännessä on mm. Kuunsirpin kylä, tähtitorni ja myrskyfarmi.
Piileksivän dinosauruksen laakso on talvinen erämaa, jossa ei ole hevostallia. Jään peittämässä järvessä on jättimäisen dinosauruksen luuranko. Piileksivän dinosauruksen laaksosta löytyy kuitenkin pieni leiri, missä pystyy mm. Tekemään tehtäviä ja ostamaan vaatteita ja varusteita.
Eteläkavio on aukea saari, josta voi löytää villihevosia vaeltamassa. Saarella on eteläkavion farmi ja hevostalli. Saarella on myös erakko sekä hänen pieni mökkinsä, jonka lähellä sijaitsee muinainen kivikehä.
Mistfall on Jorvikin kansallispuisto, jonka kasvillisuus on tummaa havumetsää, taianomaisia kukkia ja puita. Mistfallin etelässä on pieni kylä, Dundull. Mistfallissa on myös järvi, joka toimii asukkaiden ainoana juomavesilähteenä. Mistfallin ensimmäinen osa avattiin joulukuussa 2017 ja se avataan kolmessa eri osassa. Mistfallista pääsee myös bussilla jorvikin kaupunkiin, niin kuin myös Pintan linnoituksesta ja länsiniemen kalastajakylästä.
Jorvikin kaupunki sisältää pienempiä alueita: jorvikin kaupungin aukio, Aideenin aukio, kuvernöörin putous ja laituri 13. Näille alueille ei saa hevostaan mukaan, vaan näillä hahmo kulkee kävellen. Alueille kuljetaan bussilla ja metrolla. Busseja lähtee ympäri Jorvikin saarta. Alueilla on erilaisia kahviloita ja kauppoja joista voi ostaa varusteita hevoselle ja vaatteita ratsastajalle.
Aiheesta muualla

Chapple, Craig: Nordisk Film invests $18 million in Star Stable Online dev Pocket Gamer.biz – PGbiz. 15.5.2018. Viitattu 15.10.2020. (englanniksi)
Riis, Jacob: Nordisk Film Games invests in Swedish Star Stable Nordic Game. 17.12.2018. Arkistoitu 21.4.2021. Viitattu 15.10.2020. (englanniksi)
Crash (vuoden 1996 elokuva)

| Crash |
| --- | --- |

Ohjaaja:  David Cronenberg
Käsikirjoittaja:  J. G. Ballard (tarina),  David Cronenberg (käsikirjoitus)
Tuottaja:  David Cronenberg
Säveltäjä:  Howard Shore
Kuvaaja:  Peter Suschitzky
Leikkaaja:  Ronald Sanders
Pääosat:  James Spader,   Holly Hunter
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Kanada,   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Alliance Communications MDP Worldwide
Levittäjä:  Mokép Netflix Movies Inspired
Ensi-ilta:  1996
Kesto:  100 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Crash on David Cronenbergin ohjaama elokuva. Se perustuu J. G. Ballardin samannimiseen kirjaan. Aiheensa vuoksi se aiheutti kohua ilmestyessään vuonna 1996. Se yhdistää väkivaltaa ja seksiä kertoen ihmisistä, jotka saavat seksuaalista tyydytystä lihan ja metallin yhtymisestä autokolareissa.
Aiheesta muualla

Crash Internet Movie Databasessa (englanniksi)
David Cronenbergin ohjaamat elokuvat
Transfer
From the Drain
Stereo
Crimes of the Future
Kylmät väreet
Verenimijät
Fast Company
The Brood
Scanners – tappava ajatus
Videodrome – tuhon ase
Viimeinen yhteys: The Dead Zone
Kärpänen
Erottamattomat
Alaston lounas
M. Butterfly
Crash
eXistenZ
Spider
A History of Violence
Eastern Promises
A Dangerous Method
Perustuslaillisdemokraattinen puolue

Pavel Nikolajevitš Miljukov
Perustuslaillisdemokraattinen puolue (ven. Конституцио́нно-демократи́ческая па́ртия, Konstitutsionno-demokratitšeskaja partija), lyh. KD, josta venäjäksi lausutuista kirjaimista (ka de) johdettu perustuslaillisdemokraatin rinnakkaisnimitys kadetti, myös Kansan vapauden puolue (ven. Па́ртия Наро́дной Свобо́ды, Partija Narodnoi Svobody) perustettiin Venäjällä 1905 kuuluisan historioitsijan Pavel Miljukovin johdolla hänen vapauduttuaan vankilasta.
Puolueelle tuli nimensä vuoksi oman kansan talonpoikien parissa vielä oudompi maine kuin kadetit, kun lyhenne "konokradi" tarkoittaa hevosvarkaita.
Puolueen jäsenet olivat etupäässä yläluokan jäseniä, jotka kannattivat poliittisia uudistuksia. Ideologia oli sekoitus läntistä liberalismia ja nationalismia. Puolue halusi Venäjän kehittyvän länsieurooppalaisen mallin mukaisesti kohti perustuslaillista monarkiaa ja parlamentarismia. Perustuslaillisdemokraattien joukossa oli paljon älymystöä. Puolueorganisaatio oli löyhä ja keskinäiset ristiriidat suuria.
Perustuslaillisdemokraattisen puolueen julkaisemia sanomalehtiä olivat Rech’ Petrogradissa ja Russkie vedomosti  Moskovassa.
Historia

Vuonna 1903 perustettiin Sveitsin Schaffhausenissa salainen Venäjän Vapautusliitto, jossa oli mukana sekä aatelistoa että sivistyneistöä. Tätä voi pitää Perustuslaillisdemokraattisen puolueen edeltäjänä porvarillisena puolueorganisaationa, jolla oli jäsenistössään tuleva puolueen puheenjohtaja Pavel Miljukov, ja sillä oli myös äänenkannattaja, aikakauskirja Osvoboždenije.
Ollessaan maanpaossa 1903–1904 suomalainen valtiomies, oikeus- ja valtiotieteiden professori Leo Mechelin kirjoitti perustuslaillisdemokraateille luonnoksen liberaaliksi Venäjän perustuslaiksi siltä varalta, että nämä pääsisivät valtaan ja voisivat toteuttaa sen.
Vuonna 1906 kokoontuneessa ensimmäisessä valtakunnanduumassa perustuslaillisdemokraatit oli suurin puolue.
Kadetit tukivat Venäjän liittymistä ensimmäiseen maailmansotaan keskusvaltoja vastaan. Vuonna 1915 mielipide alkoi muuttua, ja Nikolai II:n kyvykkyyttä ylipäällikkönä arvosteltiin. Duumassa kadetit puolustivat Suomen perustuslaillisia oikeuksia sortovaltaa vastaan.
Maaliskuussa 1917 tapahtuneen helmikuun vallankumouksen jälkeen perustuslaillisdemokraatit saivat viisi ministerin paikkaa Venäjän väliaikaisessa hallitukseen. Pääministerinä toimi ruhtinas Georgi Lvov ja ulkoministerinä puolueen puheenjohtaja Pavel Miljukov. Hallitus ei kuitenkaan ollut valmis tekemään rauhaa eikä hyväksynyt Suomen vaatimuksia autonomian vahvistamiseksi vaan hajotti Suomen eduskunnan. Miljukov erotettiin toukokuussa, Lvov erosi heinäkuussa ja Aleksandr Kerenskistä tuli pääministeri.
Perustuslaillisdemokraattinen puolue tuki kenraali Lavr Kornilovia, joka teki syyskuussa epäonnistuneen kapinayrityksen. Lokakuun vallankumouksen jälkeen kadettipuolue lakkautettiin bolševikkihallituksen määräyksellä 11. joulukuuta 1917. Bolševikkien keskuskomiteassa ainoa päätöstä vastustanut oli Josif Stalin. Syytä hänen kantaansa ei tiedetä.
Perustuslaillisdemokraattien ohjelma

parlamentarismi perustuslaillisessa monarkiassa
demokraattiset vapaudet
yhtenäinen alueellinen hallintojako
Suomen ja Puolan täysi autonomia (poikkeus edelliseen)
maan lunastuksista korvaus
lainsäädännöllinen ratkaisu työläiskysymykseen
kaikkien kansojen, kansallisuuksien (uskonnon perusteella), kielten ja perinteiden kulttuurinen itsehallinto (kulttuuriautonomia)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Программа кадетов (kadettien ohjelma) (venäjäksi)
Amy Levy

Amy Levy
Amy Judith Levy (10. marraskuuta 1861 – 10. syyskuuta 1889) oli englantilainen, juutalaistaustainen kirjailija sekä feministi. Hän kirjoitti runoja sekä esseitä. Hän oli ensimmäinen juutalainen opiskelija Newnham Collegessa sekä toinen juutalaistaustainen opiskelija Cambridgen yliopistossa. Ensimmäisissä kirjoituksissaan hän hyökkäisi yliopistomaailman seksismiä ja antisemitismiä vastaan.
Lisää aiheesta

http://www.poemhunter.com/amy-levy/#google_vignette
http://www.independent.co.uk/arts-entertainment/books/features/amy-levy-rueben-sachs-xantippe-feminist-writer-victorian-era-a9567146.html
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Johanna Suurpää

| Johanna Suurpää> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. maaliskuuta 1962 (ikä 63) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Ammatti:  osastopäällikkö, ylijohtaja
Johanna Suurpää (s. 6. maaliskuuta 1962 Helsinki) on oikeusministeriön demokratia- ja julkisoikeusosaston päällikkö . Hän toimi aiemmin Pakolaisneuvonnan lakimiehenä ja Turvapaikkalautakunnan sihteerinä, vähemmistövaltuutettuna 2007–2010. Sen jälkeen hän toimi ulkoministeriön ihmisoikeuspolitiikan yksikön päällikkönä, ja oikeusministeriön demokratia- ja kieliasioiden yksikön johtajana. Koulutukseltaan hän on oikeustieteen kandidaatti.  Hän on toiminut myös asiantuntijana Wienissä ja Tallinnassa maahanmuuttoasioissa.
Naistoimittajat ry myönsi Suurpäälle vuonna 1989 Vuoden kellokas -palkinnon huomion kiinnittämisestä pakolaiskysymykseen. Suurpää toimi vuonna 1990 Suomen Demokraattisten Lakimiesten puheenjohtajana.
Johanna Suurpään vanhemmat ovat Matti Suurpää ja Anna-Liisa Suurpää o.s. Kärki, äidinisä oli säveltäjä Toivo Kärki .
Aiheesta muualla

Pirjo Pajunen: Siirtotyöläisiä vai uusia suomalaisia. Palkkatyöläinen 1/2009.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Leena Virtanen (toimittaja)

Leena Virtanen vuonna 2021.
Leena Virtanen (s. 12. toukokuuta 1960 Helsinki) on suomalainen toimittaja, kriitikko ja tietokirjailija.
Ura

Virtanen opiskeli Tampereen yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi 1991. Hän työskenteli Helsingin Sanomien toimittajana vuodesta 1991 lähtien ja jättäytyi freelanceriksi vuonna 2010.lähde? Virtanen on erikoistunut elokuvaan ja tv-sarjoihin, joista hän kirjoittaa myös arvioita. Helsingin Sanomien lisäksi hän avustaa muun muassa Suomen Kuvalehteä.
Virtanen alkoi kirjoittaa lasten kuvakirjoja 2000-luvulla. Silloin ilmestyi kolme Xing-kirjaa, joiden päähenkilönä oli Kiinasta adoptoitu tyttö. Kirjat kuvitti Salla Savolainen ja kustansi Tammi.
Virtanen on kirjoittanut Suomen supernaisia -kuvakirjasarjaa, jota on kuvittanut Sanna Pelliccioni. Ensimmäinen osa Minna Canthista ilmestyi syksyllä 2018. Sen jälkeen ovat ilmestyneet kuvakirjat taiteilija Ellen Thesleffistä, kirjailija Eeva Kilvestä, kirjailija Fredrika Runebergista ja runolaulaja Larin Paraskesta. Minna! palkittiin Vuoden kaunein kirja -kilpailussa lasten- ja nuortenkirjojen sarjassa 2019.
Vuonna 2021 Virtasen ja Kristiina Markkasen teos Wivi & Hanna – arkkitehdin ja kauppaneuvoksen yhteiset vuodet valittiin tietokirjallisuuden Finlandia-palkintoehdokkaaksi. Teos oli kategoriassaan yleisön suosikki.
Vuonna 2022 ilmestyi Virtasen käsikirjoittama ja Aino Sutisen kuvittama sarjakuva-albumi Sörnäisten tyttö, joka perustuu vasemmistopoliitikko Sylvi-Kyllikki Kilven teinipäiväkirjoihin vuosilta 1915–1918.
Keväällä 2023 ilmestyi Virtasen ja Jaana Semerin tietokirja Neitoperhot ja pahanhautojat, joka kertoo suomalaisen elokuvan naistekijöistä, pääasiassa 1990-luvulta lähtien nykyaikaan.
Virtanen on Adoptioperheet ry:n hallituksen jäsen. Hänelle myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2025.
Teokset

Pikku Xing: Kuvitus Salla Savolainen. Tammi, 2004. ISBN 951-31-3123-8
Xing ja superkaverit: Tammi, 2006. ISBN 978-951-31-3683-3
Xing ja sukulaiset: Tammi, 2010. ISBN 978-951-31-5322-9
Sandra ja kaverikiemurat: Tammi, 2011. ISBN 978-951-31-6231-3
Ruutia, räminää ja rakkautta. Elokuvaklassikoita lapsille ja nuorille: Yhdessä Kirsi Raitarannan kanssa, SKS, 2011. ISBN 978-952-222-290-9
Minna! Minna Canthin uskomaton elämä ja vaikuttavat teot: Kuvitus Sanna Pelliccioni. Teos, 2018. ISBN 978-951-851-837-5
Ellen! Ellen Thesleffin elämä ja villit värit: Kuvitus Sanna Pelliccioni. Teos, 2019. ISBN 978-951-851-951-8
Eeva! Kirjailija Eeva Kilven polut, muistot ja viisaat sanat: Kuvitus Sanna Pelliccioni. Teos, 2020. ISBN 978-952-363-035-2
Fredrika! Kirjailija Fredrika Runebergin unelmat ja ihmeellinen puutarha.  (Kuvitus: Sanna Pelliccioni)  Helsinki:  Teos, 2021.  ISBN 978-952-363-139-7
Markkanen, Kristiina & Virtanen, Leena: Wivi & Hanna – arkkitehdin ja kauppaneuvoksen yhteiset vuodet.  Jyväskylä:  Atena, 2021.  ISBN 978-952-300-840-3
Paraske! : runolaulaja Larin Parasken ilot, surut ja säkenöivät säkeet.  (Kuvitus: Sanna Pelliccioni)  Helsinki:  Teos, 2022.  ISBN 978-952-363-255-4
Sutinen Aino & Virtanen Leena: Sörnäisten tyttö. Sylvi-Kyllikki Kilven päiväkirja 1915–1918 sarjakuvana. Tampere: Suuri Kurpitsa, 2022. ISBN 978-952-7160-58-9
Semeri, Jaana & Virtanen, Leena: Neitoperhot ja pahanhautojat. Naiset tekevät elokuvia. Jyväskylä: Atena 2023. ISBN 978-951-1-44864-8
Syke ei sammu

| Syke ei sammu> All That Jazz |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Bob Fosse
Käsikirjoittaja:  Robert Alan Aurthur Bob Fosse
Tuottaja:  Daniel Melnick Robert Alan Aurthur Kenneth Utt
Säveltäjä:  Ralph Burns
Kuvaaja:  Giuseppe Rotunno
Leikkaaja:  Alan Heim
Pääosat:  Roy Scheider Jessica Lange Leland Palmer Ann Reinking
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  1979
Kesto:  123 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti espanja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Syke ei sammu (All That Jazz) on Bob Fossen ohjaama, osittain omaelämäkerrallinen musikaalifantasia vuodelta 1979. Elokuvaa inspiroivat Fossen kokemukset ajalta, jolloin hän yritti kovasti leikata elokuvaansa Lenny samaan aikaan kun ohjasi Chicago-musikaalia.
Juoni

Elokuva kertoo Joe Gideonista, joka on koreografi, tanssija sekä teatteri- ja elokuvaohjaaja. Hän käyttää huumeita ja käy naisissa. Saatuaan sydänkohtauksen hän käy sairaalassa läpi kuoleman viisi vaihetta – viha, kieltäminen, tinkiminen, masennus ja hyväksyminen – samalla kun hän kuvittelee musikaalinumeroita elämänsä eri vaiheilta.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Roy Scheider  | … |  Joseph ”Joe” Gideon (Keith Gordon nuorena)   |
|  Jessica Lange  | … |  Angelique   |
|  Leland Palmer  | … |  Audrey Paris   |
|  Ann Reinking  | … |  Kate Jagger   |
|  Cliff Gorman  | … |  Davis Newman   |
|  Ben Vereen  | … |  O’Connor Flood   |
|  Erzsebet Földi  | … |  Michelle Gideon   |
|  Michael Tolan  | … |  Tri. Ballinger   |
|  Max Wright  | … |  Joshua Penn   |
|  John Lithgow  | … |  Lucas Sargeant   |
|  Anthony Holland  | … |  Paul   |
Musikaalinumerot

”Take Off With Us” – Paul
”Take Off With Us” (repriisi) – Victoria ja tanssijat
”Hospital Hop” – Paul
”After You’ve Gone” – Kate, Audrey ja Michelle
”There’ll Be Some Changes Made” – Kate, Audrey ja Michelle
”Who’s Sorry Now?” – Kate, Audrey ja Michelle
”Some Of These Days” – Kate, Audrey ja Michelle
”Bye Bye Life” – O’Connor ja Joe
Palkinnot

Elokuva oli menestys, ja se voitti muun muassa Cannesin elokuvajuhlien arvostetun Kultaisen palmun. Se oli ehdolla yhdeksässä Oscar-kategoriassa ja voitti neljä palkintoa. Elokuva palkittiin myös useilla Bafta-palkinnoilla ja Golden Globeilla.
Palkinnot > Oscar-palkinnot ja -ehdokkuudet

Parhaan elokuvan Oscar-palkinto – Robert Alan Aurthur (ehdokkuus)
Parhaan miespääosan Oscar-palkinto – Roy Scheider (ehdokkuus)
Parhaan ohjauksen Oscar-palkinto – Bob Fosse (ehdokkuus)
Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinto – Robert Alan Aurthur ja Bob Fosse (ehdokkuus)
Parhaan kuvauksen Oscar-palkinto – Giuseppe Rotunno (ehdokkuus)
Parhaan lavastuksen Oscar-palkinto – Philip Rosenberg, Tony Walton, Edward Stewart ja Gary J. Brink (voitto)
Parhaan puvustuksen Oscar-palkinto – Albert Wolsky (voitto)
Parhaan leikkauksen Oscar-palkinto – Alan Heim (voitto)
Parhaan musiikin Oscar-palkinto – Ralph Burns (voitto)
Arvioita

Iltalehden ja Uuden Suomen elokuvakriitikko Heikki Eteläpää piti uutuuselokuvaa hyvänä, joskin taas yhtenä versiona keski-ikäisen miehen ongelmavyyhdeistä kertovista tarinoista. Hänestä elokuvan ensimmäinen tunti, ennen päähahmon sydänkohtausta, toimii hyvin kuvatessaan Broadwayn kulissien takaista uurastusta realistisesti mutta myös ironisella huumorilla. ”Roy Scheiderin keskeinen suoritus on huikean täsmäävä ja myös suunnattoman charmikas elokuvassa, jonka koreografiset numerot ovat samaa korkeata tasoa kuin Bob Fossen tähän mennessä tunnetuimmassa elokuvassa Cabaret.” Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa omituisen itseironiseksi omaelämäkerraksi ja Fellinin 8½:n uusversioksi. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”. VideoHound’s Golden Movie Retriever pitää elokuvaa Roy Scheiderin parhaana roolityönä ja antaa sille kolme ja puoli tähteä neljästä.
Aiheesta muualla

Syke ei sammu Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Henkilönnimi

Henkilönnimi on erisnimi, joka yksilöi ja identifioi ihmisen muusta yhteisöstä. Henkilönnimi on kulttuurinen universaali, eli maailmassa ei tunneta kulttuureja, joissa ihmisille ei olisi annettu nimeä.
Henkilönnimeen kuuluu kaikissa kulttuureissa yksilöllinen nimi (etunimi). Noin 60 prosentissa kulttuureista henkilönnimeen kuuluu myös lisänimi, joka voi olla esimerkiksi sukunimi, välinimi, patronyymi tai klaaninimi.
Henkilönnimet muodostavat henkilönnimijärjestelmiä, jotka yksilöimisen lisäksi myös luokittelevat ihmiset kuuluvaksi johonkin sosiaaliseen ryhmään, kuten sukuun tai klaaniin. Samantyyppisissä kulttuuriympäristöissä käytetään usein samankaltaisia nimijärjestelmiä. Maanviljelysyhteisöjen nimijärjestelmät muistuttavat toisiaan, kuten myös nykyaikaisten kaupunkikulttuurien nimijärjestelmät.
Nimen anto ja vaihto

Valtaosassa kulttuureista nimenanto tapahtuu lapsen ensimmäisen elinkuukauden aikana. Nimenantajana toimii useimmiten lapsen isä tai äiti tai kummatkin yhdessä. Noin kolmasosassa maailman kulttuureista nimenantaja on joku muu sukulainen tai yhteisössä korkeaa arvostusta nauttiva henkilö. Valtaosassa kulttuureja (noin 75 %) nimenantoon liittyy myös nimenantoseremonia. Maatalousvaltaisissa kulttuureissa nimenantoseremonia suoritetaan lähes aina (noin 99 %). Nimenantoseremoniaan voidaan myös suorittaa erilaisia puhdistus- ja uhrirituaaleja.
Nimenantoperuste vaihtelee myös eri kulttuureissa. Hyvin yleinen peruste on lapsen nimeäminen jonkin lähisukulaisen mukaan. Muita yleisiä perusteita ovat lapsen jokin ominaisuus (olemassa oleva tai haluttu), syntymähetken tapahtuma tai syntymäjärjestys tai -asema perheessä. Lapsen sukupuoli ilmenee aina nimestä vain vajaassa 50 prosentissa kulttuureista. Noin 15 prosenttia kulttuureista ei erottele nimissä lainkaan sukupuolta – sukupuoli ilmaistaan tarvittaessa muiden kielellisten keinojen avulla. Nimenantoon vaikuttaa myös samannimisyys. Noin 10 prosentissa kulttuureista henkilönnimi on täydellisen ainutkertainen eli kellään elävällä tai kuolleella ei ole ollut samaa nimeä. Noin 15 prosenttia kulttuureista rajoittaa samannimisyyden vain elossa oleviin henkilöihin. Valtaosa kulttuureista sallii kuitenkin samannimisyyden. Tällöin nimenantoon liittyy myös luokittelua – nimenantoperusteena on joku arvostettu tai esikuvallinen henkilö, jonka ominaisuuksien haluttaisiin ikään kuin ”tarttuvan” lapseen. Noin joka viidennessä kulttuurissa kaimasuhteeseen liittyy myös erityisiä velvollisuuksia.
Lapsi saa sukunimensä yleensä vanhemmiltaan. Nimensä vaihtaneen kohdalla syntymänimeksi tai alkuperäiseksi nimeksi kutsutaan vanhemmilta perittyä sukunimeä, joskus myös syntymässä annetun etunimen tai sen ja vanhemmilta perityn sukunimen yhdistelmää. Avioiduttuaan sukunimensä vaihtaneen naisen vanhemmiltaan perimää sukunimeä voidaan kutsua myös tyttönimeksi.
Aiheesta muualla

Maahanmuuttajien nimijärjestelmistä, Kielikello 4/2002, Pirjo Mikkonen
Suomukipuaja

| Suomukipuaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kipuajat Dendrocolaptidae
Suku::  Suomukipuajat Dendrocolaptes
Laji::  certhia
Kaksiosainen nimi
 Dendrocolaptes certhia  Boddaert, 1783 

Katso myös
   Suomukipuaja Wikispeciesissä   Suomukipuaja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Suomukipuaja (Dendrocolaptes certhia) on amerikkalainen muurahaisia seuraileva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö

Linnun pituus on noin 28 cm. Suomukipuajan höyhenpuku on pääosin punaruskea. Päässä, niskassa ja vatsapuolella on tummia raitoja. Sen nokka on keskimittainen ja sen väritys vaihtelee maantieteellisesti. Pyrstösulat ovat kankeat. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen

Suomukipuajat elävät Etelä-Amerikassa Venezuelasta Pohjois-Boliviaan ja Amazonin alueella. Lajin elinympäristön laajuus on 6,7 miljoonaa neliökilometriä. Lajista tunnetaan 6 alalajia.
Elinympäristö

Suomukipuaja elää trooppisissa alavien maiden sulkeutuneissa metsissä.
Lisääntyminen

Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Laji rakentaa pesän puunrungon halkeamaan tai onkaloon 1,5–6 m:n korkeudelle. Munia on tavallisesti kaksi.
Ravinto

Suomukipuaja seurailee maassa vaeltavia muurahaislaumoja ja saalistaa niiden pelottamia hyönteisiä, hämähäkkejä, sammakoita, liskoja ja muita pikkueläimiä. Se myös kiipeilee puunrungoilla muiden kipuajien tavoin etsien ötököitä kaarnan raoista.
Rauman museo

| Rauman museo |
| --- | --- |

Tyyppi:  kulttuurihistoriallinen museo
Sijainti:  Kauppakatu 13, Rauma
Perustettu:  1891
Ylläpitäjä:  Rauman kaupunki
Johtaja:  Risto Kupari
Kotisivut:  http://www.rauma.fi/koe-kaupunki/kulttuuri/museot/rauman-museo
Koordinaatit:  61°07′40.5″N, 021°30′40.5″E
 fiRauman museo 
     
Rauman museo on vuonna 1891 perustettu kulttuurihistoriallinen museo, jota ylläpitää Rauman kaupunki. Rauman museon kohteissa esitellään kaupungin historiaa, erityisesti Vanhan Rauman monisatavuotista historiaa sekä asumista ja elämistä Unescon maailmanperintöalueella.
Toiminta

Rauman museo on yli 120-vuotisen toimintansa aikana keskittynyt Rauman alueen historiaan ja museon kokoelmissa on runsaasti esineitä ja erilaista arkistomateriaalia. Vanhimmat esineet ovat peräisin keskiajalta. Rauman museon erityinen oma erikoisala on raumalainen pitsinnypläys. Nypläys on edelleen elävä, Raumalle ominainen perinteinen käsityötaito ja harrastus. Rauman museo on erikoistunut myös kulttuuriperintöön ja toimii aktiivisesti Rauman kahden maailmanperintökohteen (Vanha Rauma ja Sammallahdenmäen pronssikautinen hautaröykkiöalue) hoidossa.
Vanha Raatihuone

Museon vanhin näyttelytila sijaitsee Rauman vanhalla raatihuoneella, jonka yläkerrassa näyttelytoiminta aloitettiin vuonna 1902. Myöhemmin 1930-luvulla museo sai käyttöönsä koko raatihuoneen. Rauman raatihuone on toinen Suomessa olevista 1700-luvun raatihuoneista, joka on edelleen alkuperäisessä asussaan. Rauman raatihuone on valmistunut vuonna 1776. Raatihuoneella on parhaillaan käynnissä restaurointi, jonka vuoksi se on yleisöltä suljettuna. Restauroinnin on määrä valmistua syksyyn 2026 mennessä, jolloin rakennus täyttää 250 vuotta.
Muut näyttelytilat

Rauman museon hallintaan kuuluvat Raatihuoneen lisäksi Vanhassa Raumassa sijaitsevat kotimuseot Marela ja Kirstin talo sekä vanhan kaupunkialueen ulkopuolella sijaitseva Savenvalajan verstas. Museon toimistotilat ovat Kauppakadulla Marelan kotimuseon yhteydessä.