stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Guy Burgess
Elämä

Burgess opiskeli Etonissa ja vuodesta 1930 historiaa Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa. Hän omaksui tuolloin kommunistisen aatteen. Burgessin opiskelutoveri Kim Philby esitteli hänet vuonna 1934 itävaltalaiselle Arnold Deutschille, joka värväsi hänet Neuvostoliiton vakoojaksi. Burgess puolestaan järjesti ystävänsä, taidehistorioitsija Anthony Bluntin värväyksen. Osana peiterooliaan Burgess irtisanoutui julkisesti kommunismista ja alkoi esiintyä fasismin myötäilijänä ja saksalaismielisenä. Burgess työskenteli vuosina 1936–1938 BBC:n kirjeenvaihtajana ja tutustui Britannian johtaviin poliitikkoihin. Vuosina 1938–1941 hän oli tiedustelupalvelu MI6:n palveluksessa. Hän auttoi myös Philbyä pääsemään MI6:een. Vuonna 1944 Burgess sai viran ulkoministeriöstä, jossa jatkoi vakoiluaan. Hän työskenteli sodan jälkeen muun muassa ulkoministeriön salaisella propagandaosastolla ja vuodesta 1948 Lähi-idän osastolla.
Burgessin holtittomat elämäntavat muodostuivat hänelle rasitteeksi. Aiheutettuaan välikohtauksen tangerilaisessa baarissa hänet siirrettiin vuonna 1950 Washingtonin-suurlähetystön toiseksi lähetystösihteeriksi. Samoihin aikoihin FBI oli päässyt Venona-projektin tiedustelutietojen avulla Cambridgen vakoojarenkaaseen kuuluneen diplomaatin Donald Macleanin jäljille. Seuraavana vuonna ulkoministeriö kutsui Burgessin takaisin kotimaahan. Hänen tehdessään toukokuussa 1951 lähtöä Yhdysvalloista Philby pyysi häntä varoittamaan Macleania tulevasta pidätyksestä, mutta vannotti häntä olemaan pakenematta yhdessä Macleanin kanssa. Paljastumista pelännyt Burgess päätti kuitenkin kotimaahan palattuaan paeta. ”Cambridgen viisikon” KGB-kontaktihenkilö Juri Modin järjesti Burgessin ja Macleanin yhteisen paon 25. toukokuuta 1951 laivalla Ranskaan. Matka jatkui sieltä useiden etappien kautta Moskovaan.
Burgessin ja Macleanin olinpaikkaa ei tiedetty ennen vuotta 1956, jolloin he astuivat julkisuuteen pitämällä Moskovassa lehdistötilaisuuden, jossa he tunnustivat olevansa kommunisteja ja Neuvostoliiton palveluksessa. Burgess työskenteli käännöskirjallisuutta julkaisseessa kustantamossa, mutta vajosi pian alkoholismiin. Hän kuoli sydänkohtaukseen 52-vuotiaana Moskovassa elokuussa 1963. Philby oli paljastunut ja paennut Moskovaan aiemmin samana vuonna, mutta hän ei käynyt kertaakaan tapaamassa Burgessia, jolle kantoi kaunaa siitä, että Burgessin pako vuonna 1951 oli jättänyt hänet pulaan ja epäilynalaiseksi.
Burgess oli homoseksuaali. Vuonna 1984 valmistunut brittielokuva Vakoojan tarina (Another Country) ja sen pohjana oleva Julian Mitchellin näytelmä perustuvat väljästi Guy Burgessin elämäntarinaan.
FBI:n etsintäkuulutus Burgessista (oik.) ja Donald Macleanista.
Hart Racing Engines

Brian Hart Ltd. (myös Hart Racing Engines tai Hart) oli moottorien valmistaja Formula 1:ssä. Hartin moottoreita oli yhteensä 368 autossa, ja niitä oli mukana yhteensä 157 Grand Prix’ssä.
Brittiläinen Brian Hart perusti yrityksen vuonna 1969, ja ryhtyi valmistamaan kilpa-autojen moottoreita kaikille kilpaluokille.
1980-luku

Moottoreiden kultakausi oli ns. turboaikana, jolloin Toleman käytti Hartin turbomoottoreita F1:ssä. Toleman oli ensimmäinen Formula 1 -valmistaja, joka käytti Hartin moottoreita. Toleman käytti Hartin moottoreita kaudesta 1981 kauteen 1985. Tolemanin ja Hartin yhteistyön paras vuosi oli 1984, jolloin Ayrton Sennan ajama Toleman-Hart sijoittui kolmesti palkintokorokkeelle. Kauden 1984 aikana pisteitä kertyi 16 kappaletta, joista suurin osa oli Ayrton Sennan saavuttamia. Yhteistyö Tolemanin kanssa toi Hartille myös ensimmäisen paalupaikan moottorivalmistajana kun Teo Fabi ajoi Tolemaninsa paalupaikalle Saksan osakilpailussa 1985.
1980-luvulla Hart toimitti moottoreita Tolemanin lisäksi RAM Racingille (1984–1985), Spirit Racingille (1984–1985) ja Team Haas Lolalle (1985–1986). Yhteistyö Tolemanin kanssa päättyi vuoteen 1985, jonka jälkeen Hart toimi vielä vuoden 1986 aikana moottoritoimittajana yhdysvaltalaiselle Team Haas Lola -tallille, joka kuitenkin vaihtoi Cosworth-moottoreihin niiden lopulta valmistuttua kauden kolmanteen kilpailuun. Vuoden 1986 jälkeen yksikään talli ei käyttänyt Hartin moottoreita 1980-luvun aikana.
1990-luku

1990-luvulla Hart toimitti moottoreita eri talleille kausina 1993–1997. Jordanin käyttäessä Hartin moottoreita kausina 1993–1994 se vielä menestyi.
Vuonna 1993 Jordan saavutti 3 MM-pistettä Hartin moottoreilla Rubens Barrichellon ajaessa viidenneksi ja Eddie Irvinen sijoituttua kuudenneksi Japanin osakilpailussa. Vuonna 1994 Hartin moottorit saavuttivat historiansa parhaan pistesaldon. Rubens Barrichello aloitti kauden vahvasti ajamalla neljänneksi kauden avauskilpailussa Brasiliassa ja kolmanneksi Tyynenmeren osakilpailussa Japanin Aidassa. Kauden kolmannessa kilpailussa Imolassa tapahtui kuitenkin katastrofi. Barrichello kolaroi autonsa pahasti harjoituksissa, eikä kilpailukiellossa olleen Eddie Irvinen tilalla ajanut Andrea de Cesaris ajanut maaliin asti keskeytyksen vuoksi. De Cesaris onnistui kuitenkin ajamaan vielä neljänneksi Monacon osakilpailussa, jonka jälkeen Eddie Irvine palasi kilparadoille, kärsittyään Brasilian osakilpailussa saamansa kilpailukiellon. Hart saavutti historiansa toisen ja viimeisen paalupaikan Belgiassa, kun Rubens Barrichello otti uransa ensimmäisen paalupaikan. Kaiken kaikkiaan vuonna 1994 Jordan-Hart yhdistelmällä saavutettiin 28 MM-pistettä. Se ei kuitenkaan riittänyt Jordanille, joka otti käyttöönsä McLarenilta vapautuneet Peugeotin moottorit kaudeksi 1995.
Kaudeksi 1995 Hart teki sopimuksen Footwork Arrowsin kanssa, jonka kanssa yhteistyö kesti seuraavaan kauteen 1996. Kaudella 1997 Hartin moottorit siirtyivät vielä Minardille, mutta 1990-luvun puolivälin menestystä ei enää saavutettu, sillä Hart ei enää pysynyt muiden moottorivalmistajien kehitysvauhdissa mukana ja jäi rahoitusvaikeuksissa olevien tallien moottoriksi.
Tom Walkinshaw Racing osti Brian Hart Ltd:n kauden 1997 jälkeen ja liitti sen Arrowsiin. Talli ei menestynyt mainittavasti Mika Salon neljättä sijaa Monacon GP:ssä 1998 lukuun ottamatta, ja Brian Hart jätti tallin 1999.
TWR meni konkurssiin 2002 lopettaen niin Arrowsin kuin Hartinkin toiminnan. Hart itse kuoli vuonna 2014.
Hassinen (Kokkola)

Hassinen (ruots. Hassis) on kylä Kokkolassa, noin 20 kilometriä kaupungin keskustasta. Hassisella asuu noin 50 asukasta, joista enemmistö on ruotsinkielisiä. Naapurikyliä ovat mm. Lahnakoski, Kotkamaa, Kourujärvi, Herronen (Kälviä) ja Jolkka (Alaveteli).
Loubressac

Loubressacin kylä
Loubressac on kunta Lotin departementissa Midi-Pyrénées’n hallintoalueella Ranskassa. Kunnan väkiluku vuonna 2004 oli 458. Loubressacin pinta-ala on 24 neliökilometriä.
Loubressac on valittu kauneimpien ranskalaiskylien Les Plus Beaux Villages de France -järjestön jäseneksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Loubressac Wikimedia Commonsissa
Foetida – Use Your Illusion III

| Foetida – Use Your Illusion III Asa |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 7. joulukuuta 2012
 Formaatti: CD, LP, kasetti
 Tuottaja(t): Arwi Lind, Polarsoul, DJPP, Sami Kukka, Tero Holopainen, Pekka Gröhn, Arttu Tolonen, Abdissa Assefa
 Tyylilaji: rap
 Levy-yhtiö: Roihis Musica
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 5.
Asan muut julkaisut
| Jou jou 2011 | Foetida – Use Your Illusion III 2012 | Rapsodia 2013 |
Foetida – Use Your Illusion III on rap-artisti Asan 7. joulukuuta 2012 julkaistu studioalbumi ja Foetida-mixtapesarjan kolmas osa. Toisin kuin edelliset osat, Foetida – Use Your Illusion III on albumi, eikä mixtape.
Albumilta on julkaistu kolme musiikkivideota: "Murheen musta mieli" 28. marraskuuta 2012 , "Loveen lankeus" 3. joulukuuta 2012  ja "Matelija sisällä" 7. joulukuuta 2012 . Albumi nousi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan viidennelle sijalle.
Kappaleet

Silmä aukeaa
tuotanto: DJPP & Polarsoul
basso ja sello: Dyny Helminen
rummut: Sami Kuoppamäki
koskettimet: Pekka Gröhn
viulu: Pekka Niemi
Matelija sisällä
tuotanto: Polarsoul
rummut: Arwi Lind
basso: Pekka Gröhn
lapsteel: Tero Holopainen
jouhikko: Pekko Käppi
Loveen lankeus
tuotanto: Polarsoul & Arwi Lind
rummut: Arwi Lind
basso: Pekka Gröhn
kitara: Sami Kukka & Josafat
pillit: Samuli Karjalainen
perkat: Antti Norisalo
Esteitse
tuotanto: Sami Kukka & Arwi Lind
kitara: Sami Kukka
basso ja koskettimet: Pekka Gröhn
rummut: Arwi Lind
haitari, melodika & perkat: Rasmoose
Puusaarna
tuotanto: Polarsoul & Tero Holopainen
basso: Olli Puolakka
kitara: Tero Holopainen
rummut: Sami Kuoppamäki
pillit: Samuli Karjalainen
koskettimet: Pekka Gröhn
Sisään ja ulos
tuotanto: Tero Holopainen
kitara ja basso: Tero Holopainen
rummut: Lassi Ylönen
saksofoni: Aku Kolari
trumpetti: Jarkko Pellikka
viulu: Pekka Niemi
laulu: Puppa J
Sairaus nimeltä viha
tuotanto: Polarsoul
rummut: Sami Kuoppamäki
basso: Kari Hulkkonen
koskettimet: Pekka Gröhn
räpit: Jani Rhyi & Julma Henri
Pirunpihka
tuotanto: Polarsoul & Tero Holopainen
rummut: Lassi Ylönen
kitara ja basso: Tero Holopainen
jouhikko: Pekko Käppi
saksofoni: Aku Kolari
trumpetti: Jarkko Pellikka
Murheen musta mieli
tuotanto: Sami Kukka & Pekka Gröhn
kitara: Sami Kukka
basso: Pekka Gröhn
rummut: Arwi Lind
viulu: Pekka Niemi
Säteet ja säkeet
tuotanto: Tero Holopainen & Polarsoul
rummut: Lassi Ylönen
basso: Ari Autio
kitara: Tero Holopainen
kitara: Samuli Lepola
Harhat
tuotanto: Arttu Tolonen & Abdissa Assefa
kitara & basso: Arttu Tolonen
rummut: Abdissa Assefa
torvet: Hepa Halme
Halmelampi

Halmelampi tarkoittaa ainakin seuraavia lampia:
Halmelampi, lampi Kangasniemellä
Halmelampi, lampi Kivijärvellä
Halmelampi, lampi Mäntyharjulla
Halmelampi, lampi Pieksämäellä.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, jolla luetellaan useita samannimisiä järviä.
Ferenc Krausz

| Ferenc Krausz |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. toukokuuta 1962 (ikä 62) Mór, Unkari
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Budapestin tekniikan ja taloustieteiden yliopisto   Budapestin yliopisto   Wienin teknillinen yliopisto
Instituutti:  Wienin teknillinen yliopisto   Kvanttioptiikan Max Planck -instituutti   Ludwig-Maximilians-Universität München
Tutkimusalue:  attosekuntifysiikka ja laserfysiikka
Tunnetut työt:  attosekunnin pituisten valopulssien mittaaminen
Palkinnot:  Kuningas Faisalin kansainvälinen palkinto (2013)   Wolfin palkinto (2022)   Nobelin fysiikanpalkinto (2023)
Ferenc Krausz (s. 17. toukokuuta 1962 Mór, Unkari) on itävaltalais-unkarilainen fyysikko, joka on yksi attosekuntifysiikan uranuurtajista. Hänen ryhmänsä onnistui 2001 mittaamaan attosekunnin (sekunnin triljoonasosa, 10−18 s)  mittaisia valopulsseja. Krausz jakoi 2023 Nobelin fysiikanpalkinnon Pierre Agostiniin ja Anne L’Huillier’n kanssa.
Elämä ja ura

Krausz opiskeli 1981–1985 sähkötekniikkaa Budapestin tekniikan ja taloustieteiden yliopistossa ja teoreettista fysiikkaa Budapestin yliopistossa. Hän jatkoi opintojaan Wienin teknillisessä yliopistossa, josta hän valmistui 1991 tohtoriksi laserfysiikasta.
Krausz jäi valmistumisensa jälkeen Wienin teknilliseen yliopistoon ja suoritti 1991–1993 habilitaatiota. Hän toimi Wienissä 1996–1998 associate professorina ja 1999–2004 sähkötekniikan professorina. Wienissä Krauszin tutkimusryhmä onnistui vuonna 2001 luomaan ja mittaamaan attosekunnin (sekunnin miljardisosan miljardisosa) mittaisia ultraviolettisäteilyn pulsseja. Tutkimus oli synnyttämässä uutta attosekuntifysiikan tutkimusalaa.
Krausz aloitti 2003 Kvanttioptiikan Max Planck -instituutin johtajana ja 2004 Ludwig-Maximilians-Universität Münchenin kokeellisen fysiikan professorina.
Tunnustukset

Krausz on saanut urastaan useita tunnustuksia. Kuningas Faisalin kansainvälinen palkinto meni 2013 hänelle ja Paul Corkumille työstä, joka on mahdollistanut elektronien äärimmäisen nopean liikkeen havaitsemisen jopa attosekuntien tasolla. Wolfin palkinnon Krausz jakoi puolestaan Corkumin ja Anne L’Huillier’n kanssa. Heidän palkintoansa perusteltiin ultranopean lasertieteen ja attosekuntifysiikan uranuurtajina. Krausz, L’Huillier ja Pierre Agostini palkittiin 2023 myös Nobelin fysiikanpalkinnolla.
Hart

Hart voi tarkoittaa seuraavia:
Hart Racing Engines, Brian Hart Ltd, usein lyhyesti Hart, vuosina 1969–2002 toiminut Formula 1 -moottorien valmistaja
Hart Dynasty, yhdysvaltalainen showpainijoukkue
Hart Memorial Trophy, jääkiekkopalkinto
Hart-Sport, Hartwallin kehittämä urheilujuoma
Hawker Hart, brittiläinen pommikone 1930-luvulta
HMS Hart, useita Britannian kuninkaallisen laivaston aluksia
Hart, ukrainalainen kirjailijaryhmä 1920-luvulla
Sukunimi

Basil Liddell Hart (1895–1970), englantilainen sotateoreetikko, historioitsija ja journalisti
Beth Hart (s. 1972), yhdysvaltalainen laulaja ja muusikko
Bret Hart (s. 1957), kanadalainen showpainija
Brian Hart (1936–2014), brittiläinen Formula 1 -kuljettaja ja insinööri
Carey Hart (s. 1975), yhdysvaltalainen motocross-ajaja
Carter Hart (s. 1998), kanadalainen jääkiekkomaalivahti
Collins Hart (s. 1985), suomalainen aitajuoksija
Corey Hart (s. 1962), kanadalainen rockmuusikko
Denis Hart (s. 1941), australialainen katolinen arkkipiispa
Dolores Hart (s. 1938), yhdysvaltalainen nunna ja entinen näyttelijä
Doris Hart (1925–2015), yhdysvaltalainen tennispelaaja
Eddie Hart (s. 1949), yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja
Gary Hart (s. 1936), yhdysvaltalainen poliitikko, lakimies, kirjailija, professori ja kommentaattori
Grant Hart (1961–2017), yhdysvaltalainen rockmuusikko
H. L. A. Hart (1907–1992), englantilainen oikeustieteilijä ja -teoreetikko
Heinrich Hart (1855–1906), saksalainen kirjailija
Ian Hart (s. 1964), englantilainen näyttelijä
Jimmy Hart (s. 1944), yhdysvaltalainen showpainimanageri ja showpainija
Joe Hart (s. 1987), englantilainen jalkapallomaalivahti
Johnny Hart (1931–2007), yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä
Joseph Hubert Hart (1931–2023), yhdysvaltalainen katolinen piispa
Julius Hart (1859–1930), saksalainen kirjailija
Kevin Hart (s. 1979), yhdysvaltalainen stand up -koomikko ja näyttelijä
Kitty Hart-Moxon (s. 1926), puolalais-brittiläinen holokaustista selviytynyt
Lorenz Hart (1895–1943), yhdysvaltalainen laulunsanoittaja
Melissa Joan Hart (s. 1976), yhdysvaltalainen näyttelijä
Michael H. Hart (s. 1932), yhdysvaltalainen tähtitieteilijä, fyysikko ja tietokirjailija
Miranda Hart (s. 1972), englantilainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja stand up -koomikko
Moss Hart (1904–1961), yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija ja teatteriohjaaja
Oliver Hart (s. 1948), brittiläis-yhdysvaltalainen taloustieteilijä ja professori, Nobelin taloustieteen palkinnon saaja
Owen Hart (1965–1999), kanadalainen showpainija
Pearl Hart, alk. Pearl Taylor (1871–1955), kanadalainen Villin lännen henkilö ja postivaunujen ryöstäjä
Richard Hart (s. 1968), kanadalainen curlingpelaaja
Robert Hart (1835–1911), Kiinan tullilaitosta valvonut brittiläinen virkamies
Shavez Hart (1992–2022), bahamalainen pikajuoksija
Stacy Hart (s. 1979), englantilainen näyttelijä
Stu Hart (1915–2003), kanadalainen painija
Tao Geoghegan Hart (s. 1995), englantilainen maantiepyöräilijä
William Hart (1823–1894), skotlantilainen taidemaalari
William S. Hart (1864–1946), yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja -tuottaja
Sukunimi > Kuvitteellisia henkilöitä

Kimberly Hart, televisiosarjassa Power Rangers
Roxie Hart, William A. Wellmanin ohjaaman samannimisen elokuvan päähenkilö
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hart”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Guided by Fire

| Guided by Fire Ghost Brigade |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2007 Seawolf Studios, Helsinki
 Julkaistu: 25. syyskuuta 2007
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Mikko Kartano & Aaro Seppovaara
 Tyylilaji: alternative metal doom metal
 Kesto: 44.53
 Levy-yhtiö: Season of Mist
Ghost Brigaden muut julkaisut
|   | Guided by Fire 2007 | Isolation Songs 2009 |
Guided by Fire on jyväskyläläisen Ghost Brigade -yhtyeen ensimmäinen studioalbumi.
Kappaleet

Kaikki kappaleet sanoittanut Manne Ikonen.
Rails at the River – 4.48
Hold On Thin Line – 4.10
Horns – 3.52
Minus Side – 4.10
Away and Here – 4.09
Along the Barriers – 3.29
Based On You – 4.15
Disgusted By the Light – 4.32
Autoemotive – 6.15
Deliberately – 5.08
Kokoonpano

Manne Ikonen – laulu
Tommi Kiviniemi – kitara
Wille Naukkarinen – kitara
Janne Julin – basso
Veli-Matti Suihkonen – rummut
Aleksi Munter – kosketinsoitin
Arvostelut

Allmusic:
Desibeli.net:
Imperiumi.net:
Soundi:
Aiheesta muualla

Guided by Fire discogs.com -sivustolla (englanniksi)
Albumi Guided by Fire Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Ghost Brigade
| --- | --- |
Studioalbumit:   Guided by Fire  Isolation Songs  Until Fear No Longer Define Us  IV – One with the Storm
Hassiba Boulmerka

| Mitalit> Maa:   Algeria.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Algeria.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Algeria.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Algeria> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | 1 500 m |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Tokio 1991 | 1 500 m |  |
|  Kultaa | Göteborg 1995 | 1 500 m |  |
|  Pronssia | Stuttgart 1993 | 1 500 m |  |
Hassiba Boulmerka (arab. حسيبة بولمرقة‎; s. 10. heinäkuuta 1968 Constantine) on algerialainen keskimatkojen juoksija ja olympiavoittaja.
Boulmerkan läpimurtovuosi oli 1991, jolloin hän voitti Golden Galassa Roomassa 800 metriä. Kuukautta myöhemmin yleisurheilun MM-kisoissa hän voitti maailmanmestaruuden 1 500 metrin juoksussa. Boulmerkasta tuli ensimmäinen afrikkalainen nainen, joka on voittanut yleisurheilun maailmanmestaruuden. Kotimaassaan fundamentalistimuslimien painostuksen vuoksi hän joutui muuttamaan Eurooppaan harjoittelemaan.
Seuraavana vuonna Barcelonan olympialaisissa 1992 hän voitti olympiakultaa 1 500 metrin juoksussa. Hänestä tuli ensimmäinen algerialainen olympiavoittaja.
Seuraavat kaksi kautta eivät sujuneet Boulmerkalta kovin hyvin, mutta siitä huolimatta hän voitti pronssia vuoden 1993 MM-kisoissa Stuttgartissa. Vuonna 1995 hän ei ollut voittanut yhtään kilpailua, mutta siitä huolimatta hän voitti 1 500 metrin maailmanmestaruuden Göteborgissa. Se oli hänen kauden ainoa voittonsa ja viimeinen arvokisoissa.
Boulmerka oli mukana välierissä Atlantan olympialaisissa 1996, mutta venäytti nilkkansa. Vuonna 1997 hän ei osallistunut MM-kisoihin ja lopetti uransa kauden jälkeen. Myöhemmin Boulmerka on toiminut muun muassa KOK:n urheilijajäsenenä.
Aiheesta muualla

Boulmerka olympic.org:ssa
Naisten 1 500 metrin juoksun olympiavoittajat
Naisten 1 500 metrin juoksun maailmanmestarit
Hamiltonin piirikunta (Indiana)

Hamiltonin piirikunta (engl. Hamilton County) on Yhdysvaltojen Indianan osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 347 467 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Noblesvillen kaupunki ja suurin kaupunki on Carmel. Piirikunta on perustettu vuonna 1823.
Väestö

Vuonna 2020 Hamiltonin piirikunnan 347 467 asukkaasta valkoisia oli 86,6 %, aasialaisia 6,5 %, mustia 4,5 % ja alkuperäisasukkaita 0,2 %. 10,0 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 8,7 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hamiltonin piirikunta (Indiana) Wikimedia Commonsissa
Liz Smith

| Liz Smith> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Betty Gleadle
Syntynyt: 11. joulukuuta 1921 Scunthorpe, Lincolnshire, Englanti
Kuollut: 24. joulukuuta 2016 (95 vuotta) Worthing, West Sussex, Englanti
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Jack Thomas (1945–59)
Lapset:  2
Näyttelijä
Aktiivisena:  1970–2013
Merkittävät roolit:  Norma Speakman (Sohvanvaltaajat) Letitia Cropley (Dibleyn kirkkoherra)
Palkinnot
 Parhaan naissivuosan Bafta-palkinto (1984) Paras naiskomedianäyttelijä – British Comedy Awards (2007) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Liz Smith (oikealta nimeltään Betty Gleadle; 11. joulukuuta 1921 Scunthorpe, Lincolnshire – 24. joulukuuta 2016 Worthing, West Sussex) oli brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan Norma Speakmanin roolista Sohvanvaltaajat-sarjasta; lisäksi hänet on nähty esimerkiksi Letitia Cropleyn roolissa Dibleyn kirkkoherrassa.
Nuoruus

Smith syntyi Betty Gleadle -nimisenä Scunthorpessa, Lincolnshiressa vuonna 1921. Smith oli isoäitinsä kasvattama: hänen äitinsä kuoli Smithin ollessa kaksivuotias ja hänen isänsä hylkäsi perheensä Smithin ollessa seitsemänvuotias. Smith harrasti näyttelemistä käydessään koulua, mutta ryhtyi myöhemmin ompelijaksi. Toisen maailmansodan aikana Smith palveli  Women's Royal Naval Servicessa.
Ura

Vuonna 1947 Smith sai töitä Wesbourne Grovessa sijaitsevasta Gatewayn teatterista, jolloin hän otti käyttöön taiteilijanimensä Liz Smith. Smith joutui jättämään työnsä muutettuaan Buckhurst Hilliin lähelle Essexiä, joka sijaitsi liian kaukana teatterista. Tämän jälkeen Smith työskenteli ensin improvisaatioryhmässä Lontoossa ja sitten Forbes Russellin repertoaariteatterissa.
Vuonna 1971 Smith teki läpimurron saatuaan roolin Mike Leighin ensimmäisestä elokuvasta Ilottomat hetket. Tämän jälkeen hän alkoi työskennellä säännöllisesti televisiossa, näytellen muun muassa sarjoissa Vielä virtaa ja The Sweeney. Hän esiintyi myös elokuvissa Britannia Hospital – juhlapäivä (1982) ja Sikamainen juttu (1984), josta hänelle myönnettiin parhaan naissivuosan Bafta-palkinto vuonna 1984.
Vuonna 1994 Smith aloitti Letitia Cropleyn roolissa komediasarjassa Dibleyn kirkkoherra. Hahmo oli suosittu, mutta tästä huolimatta Smith kirjoitettiin ulos sarjasta kaksi vuotta myöhemmin. Vuonna 1998 hän sai roolin komediasarjasta Sohvanvaltaajat, jossa hän esitti Norma Speakmania. Smith jatkoi roolissa vuoteen 2006 saakka, ja seuraavana vuonna hän sai roolistaan parhaan naiskomedianäyttelijän palkinnon British Comedy Awardsissa.
Sohvanvaltaajat -sarjan ohella Smith näytteli myös lastenelokuvissa Jali ja suklaatehdas (2005) sekä Wallace & Gromit: Kanin kirous (2005). Hän ilmoitti lopettavansa uransa vuonna 2009 kärsittyään aivoverenkiertohäiriöstä, mutta teki vielä pieniä rooleja tämän jälkeenkin.
Yksityiselämä

Smith meni vuonna 1945 naimisiin Intiassa tapaamansa Jack Thomasin kanssa. Parille syntyi kaksi lasta, mutta avioliitto päättyi eroon vuonna 1959. Vuonna 2006 hän julkaisi omaelämäkertansa Our Betty ja muutti vanhainkotiin myöhemmin samana vuonna.
Vuonna 2009 Smith nimitettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäseneksi. Hän kuoli 95-vuotiaana jouluaattona 2016.
Aiheesta muualla

Liz Smith Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Liz Smith Elonetissä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Liz Smith (actress)
Käännös suomeksi
Hart Memorial Trophy

| Hart Memorial Trophy |
| --- | --- |
 Hart Memorial Trophy näytteillä Hockey Hall of Famessä
Myönnetään:  runkosarjan arvokkaimmalle pelaajalle
Jaettu:  1924–
Viimeisin voittaja:   Nathan MacKinnon
Hart Memorial Trophy on jääkiekkopalkinto, joka jaetaan vuosittain NHL:n runkosarjan päättyessä pelaajalle, jonka katsotaan olevan arvokkain omalle joukkueelleen. Palkinnon voittaja valitaan Professional Hockey Writers' Associationin äänestyksessä. Se jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1924.
Hart Memorial Trophy jaettiin ensimmäisen kerran kaudella 1923–1924 nimellä Hart Trophy. Palkinnon lahjoitti NHL:lle tohtori David Hart, joka toimi urallaan muun muassa Montreal Canadiensin valmentajana ja managerina. Vuonna 1960 alkuperäinen Hart Trophy annettiin Hockey Hall of Fameen ja tilalle tehtiin uusi palkinto, jonka nimeen lisättiin edelleen käytössä oleva sana ”memorial”.
Jo vuodesta 1945 asti jokainen Hart Memorial Trophyn voittanut jääkiekkoilija on nimetty myös Hockey Hall of Fameen.