stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muotoilu

Poul Henningsenin suunnittelema lamppu ja Ralph Lysellin puhelin.
Muotoilu eli design [disain] (ital. disegno ’piirustus, suunnitelma, malli’) tarkoittaa esineen tai muun kohteen käytettävyyden ja muodon suunnittelua tai sen valmistusta. Myös kaksiulotteisia graafisia suunnitelmia sekä käyttöliittymien ja brändien suunnittelua ja toteutusta voidaan sanoa muotoiluksi ja ne voivat kuulua muotoilijan työhön.
Muotoilulla ilmaistaan erilaisia visuaalisia tyylejä, havainnollistetaan tuotteen ominaisuuksia ja käytettävyyttä muotokielen avulla.
Esinemuotoilu voi olla käsityöhön tai taideteollisuuteen liittyvää muotoilua tai teollista muotoilua. Nämä seikat ovat yhteydessä toisiinsa ja niiden toimialueet ovat joskus päällekkäisiä.
Disegno

Taidehistoriassa italian sana disegno voidaan joskus kääntää piirustukseksi tai suunnitelmaksi. Renessanssin aikana disegno tarkoitti laajassa mielessä koko taideteoksen mielikuvan käsitettä. Sana on joskus käännetty ”luovaksi kapasiteetiksi”. Jotkut teoreetikot käyttivät 1500-luvulla sanontaa disegno interno, joka viittasi taiteilijan mielen ylhäisen ennustavaan ideaan. Federico Zuccaro johti disegnon sanonnasta segno di Dio (ital. Jumalan merkki). Renessanssin ajatus kyvystä keksiä tai luoda asetti taiteilijan samalle jalustalle perimmäisen luojan, Jumalan kanssa. Samalla taidemaalauksen arvoasema asema nousi käsityöstä taiteen tasolle.
Keski-Italian, varsinkin Firenzen, taiteilijat ja kirjailijat kiinnittivät erityistä huomiota disegnon tärkeyteen, vastakohtana Venetsiassa painotetulle sanalle colore 'väri'. Eri näkökulmat formalisoitiin Ranskassa 1600-luvulla, kun Académie Royale jakautui kahteen vastakkaiseen suuntaukseen, poussinisteihin, jotka kannattivat Nicolas Poussinin älyllistä lähstymistapaa ja rubénisteihin, jotka Roger de Pilesin johdolla ihailivat Rubensin teosten värejä ja lämpöä. Vastaavaa ristiriitaa saattoi nähdä 1800-luvulla Jean-Auguste-Dominique Ingresin ja Eugène Delacroix’n välisessä kilpailussa, sekä ehkä 1900-luvulla Pablo Picasson ja Henri Matissen välillä.
Käsityömuotoilu

Käsityömuotoilu on teollisen ajan myötä keskittynyt länsimaissa pääasiassa taiteellisten käyttöesineiden tai koriste-esineiden tekemiseen. Käsityömuotoilun prosessi voi olla hyvinkin taiteellinen ja tulos voi olla ennalta määrittelemätön. Työskentely tapahtuu usein yksin ja muotoilijan itsenäisten päämäärien ohjaamana. Käsityömuotoilijat ovat usein keskittyneet johonkin materiaaliin, kuten (puu, lasi, keramiikka, metallit, jalometallit, tekstiilit, kierrätysmateriaalit). Käsityömuotoilijan työprosessi on usein materiaalilähtöistä, toisin sanottuna tutkimalla ja kokeilemalla materiaalien tarjoamia mahdollisuuksia muotoilija saa innoituksen taideteokseen tai esineeseen. Muotoilijat innoittuvat myös muiden taiteilijoiden ja muotoilijoiden töistä.
Teollinen muotoilu

Teollisen muotoilun juuret sijoittuvat teollisen vallankumouksen 1700-luvun asiantuntijuuden syntymisen valistusaikaan sekä James Wattin höyrytekniikan patenttiin 1769 vuodelta Englannissa. Teollistumisen myötä 1800-luvulla tuotteiden suunnittelua tekivät sekä tekniset asiantuntijat, insinöörit, että arkkitehdit ja käsityöläiset. Sähkön käytön ja teknisten keksintöjen yleistyessä 1900-luvun alkuvaiheessa koneiden ja laitteiden suunnittelu alkoi myös yleistyä. Ensimmäiseksi teolliseksi muotoilijaksi on nimitetty Peter Behrensiä, joka toimi AEG:llä Saksassa muotoilijana vuosina 1907-1914 alkaen. Vaikka Behrens oli alun perin taidemaalari, hän oli myös itseoppinut arkkitehti..
Teollinen muotoilu on sovellettua taidetta, joka ottaa huomioon tuotesuunnittelun esteettiset, kaupalliset ja taloudelliset tekijät. Teollinen muotoilija suunnittelee tuotteelle ulkomuodon ja sen toimintoja havainnollistavan ilmeen, sekä tutkii muun muassa erilaisia pintakäsittelyjä, väritysmahdollisuuksia ja pintoja. Yleensä teollinen muotoilija on tuotekehitystiimin yksi jäsen, jonka vastuulla on miellyttävän käyttäjäkokemuksen, tuotteen yrityskuvan ja yrityksen määrittelemän kohderyhmän mieltymyksiin sopivan materiaalisen kokonaisuuden havainnollistaminen. Vuonna 1972 SITRA määritteli teollisen muotoilun tehtävää seuraavasti: ”Teollinen muotoilu on teollisuustuotteiden tai tuotejärjestelmien kehitystyön osa. Teollisen muotoilijan tehtävä tuotekehityksessä on yhteistyössä ongelmaan liittyvien eri osa-alueiden asiantuntijoiden kanssa optimoida tuotteen muotoon vaikuttavat osatekijät ja niiden väliset suhteet. Tässä tehtävässä teollinen muotoilija ensisijaisesti vastaa tuotteen sopivuudesta käyttäjälle.” Keskeistä on myös kehittää tuotteen ergonomiaa, käytettävyyttä, valmistettavuutta ja kaupallistettavuutta. Ammattia voi verrata esimerkiksi arkkitehtiin, sillä muotoilijalla ei ole samanlaista täydellistä luovan ilmaisun vapautta kuin taiteilijalla.
Teollinen muotoilija kehittää tuoteideasta markkinoitavan kaupallisen tuotteen, jonka valmistus on mahdollista käytettävissä olevilla voimavaroilla. Muotoilijan rooli on koota kaikki eri päämäärät: taloudelliset, toiminnalliset ja tekniset vaatimukset, sekä markkinoiden vaatimukset hyödynnettäväksi tuotesuunnitelmaksi. Muotoilija voi pohtia lisäksi esimerkiksi valmistuskustannusten alentamista uudella muotoilulla, tuotteen käytettävyyden parantamista, tai ulkonäön kohentamista. Onnistunut muotoilu täyttää valmistajan kaupalliset, tuotannolliset ja logistiset vaatimukset, kuten myös käyttäjän tarpeet.
Työkalunaan teolliset muotoilijat käyttävät nykyisin digitaalisia kuvankäsittely- ja 3D-mallinnusohjelmia tietokoneilla 3D-suunnitteluohjelmistoja. Suunnitteluohjelmia muotoilukäyttöön on lukuisia, halvoista yksittäisistä työkaluista laajoihin kolmiulotteisiin, tuotteen toimintaa mallintaviin suunnittelutietojärjestelmiin.
Teollisuudessa toimivan teollisen muotoilijan työ on luonteeltaan enemmän ryhmätyötä kuin esimerkiksi taideteollisuudessa työskentelevien muotoilijoiden. Yleistyksenä voisi sanoa, että mitä monimutkaisempi tuote sitä isompi ryhmä erilaisia ammattilaisia sitä on työstämässä.
Teollisen muotoilun koulutus Suomessa > Teollinen muotoilija (TaK/TaM/TaT)

Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulu (Espoo)
Lapin yliopisto (Rovaniemi)
Teollisen muotoilun koulutus Suomessa > Muotoilija AMK tai Artenomi AMK

Lahden ammattikorkeakoulu, Muotoiluinstituutti (Lahti)
Metropolia ammattikorkeakoulu (Helsinki)
Hämeen ammattikorkeakoulu (Hämeenlinna)
Mikkelin ammattikorkeakoulu (Mikkeli)
Seinäjoen ammattikorkeakoulu (Seinäjoki)
Turun ammattikorkeakoulu (Turku) ja
Kymenlaakson ammattikorkeakoulu (Kouvola)
Savonia ammattikorkeakoulu (Kuopio)
Suomalainen muotoilu

Suomalainen muotoilu on maailmalla tunnettu käsite, joka pitkälti pohjautuu 1950-luvun muotoilijoiden, kuten Kaj Franckin, Saara Hopean, Timo Sarpanevan, Nanny Stillin tai Tapio Wirkkalan menestyneihin, laadukkaisiin tuotteisiin ja taide-esineisiin Milanon triennaaleissa. Tuolloin ”mestarimuotoilijat” olivat taitavia käsityöläisiä, jotka tunsivat materiaalien ominaisuudet ja käyttäytymisen omasta kokemuksestaan. Nykyisin tuotteet suunnitellaan tavallisesti tietokoneavusteisesti, osin virtuaalisesti 3D-mallinnusohjelmilla. Suomalainen muotoilu voidaan yhdistää myös pohjoismaiseen muotoiluun, joka on modernia, pelkistettyä tyyliä.
1970-luvun matalasuhdanteiden ja öljykriisin aikana suomalaisen muotoilun imago oli melko matalalla. 1980-luvulla Suomen Taideteollisuusyhdistys, nykyinen Design Forum Finland, järjesti Suomi muotoilee -näyttelyitä, joiden tavoitteena oli uudelleen nostaa suomalaisen muotoilun profiilia.
Helsinki oli vuonna 2012 maailman muotoilupääkaupunki.
Suomalainen muotoilu > Tunnettuja suomalaisia nykymuotoilijoita

Yrjö Kukkapuro (s. 1933), on suomalaisen funktionalismin edelläkävijöitä. Hänen ehkä tunnetuin työnsä on Karuselli-tuoli. Kukkapuro on saanut useita kansainvälisiä palkintoja, ja hänen Ateljee-nojatuolinsa on valittu New Yorkin Modernin taiteen museon kokoelmaan.
Pro Finlandia -palkittu Hannu Kähönen (s. 1948) on ollut pitkään merkittävä taustahahmo suomalaisen muotoilun kentällä ja kansainvälisesti tunnetuimpia suomalaisia nykymuotoilijoita. Vuosiksi 2006–2011 taiteilijaprofessoriksi nimetyn Kähösen muotoilusta tunnetuinta puolta edustaa HKL-Raitioliikenteen matalalattiaraitiovaunu.
Tunnettuja suomalaisia muotoilijoita ovat myös Stefan Lindfors (s. 1962) ja Compasso d’Oro -palkittu Harri Koskinen (s. 1970).
Kirjallisuutta

Pöppönen, Hannu: Designkuplia. Suomalaisen muotoilun ilmiöitä.  (Aalto-yliopiston julkaisusarja)  Helsinki:  Aalto Arts Books, 2013.  ISBN 978-952-60-5375-2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomalaiset muotoilijat JAMK
Heikkilä, Simo: Nykymaailma on täynnä joutavia esineitä. Helsingin Sanomat 9.9.2010.
3D-suunnittelua fyysisen mallin avulla.
Jussipaita on perinteistä suomalaista käsityöhön pohjautuvaa vaatemuotoilua.
Iholla

| Iholla> Closer |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mike Nichols
Käsikirjoittaja:  Patrick Marber  (näytelmä ja käsikirjoitus)
Tuottaja:  Mike Nichols John Calley
Säveltäjä:  Morrissey
Kuvaaja:  Stephen Goldblatt
Leikkaaja:  John Bloom
Pukusuunnittelija:  Ann Roth
Pääosat:  Jude Law Clive Owen Natalie Portman Julia Roberts
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures Corporation,   Inside Track
Levittäjä:  Columbia Pictures Netflix
Ensi-ilta:  2004
Kesto:  98
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Iholla (engl. Closer, televisiossa suomeksi nimellä Closer – iholla) on Mike Nicholsin ohjaama elokuva vuodelta 2004. Se perustuu Patrick Marberin näytelmään Closer. Se on nykypäivän Lontooseen sijoittuva neljän henkilön ihmissuhdedraama. Pääosissa ovat Julia Roberts, Natalie Portman, Clive Owen ja Jude Law.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Julia Roberts  | … |  Anna Cameron   |
|  Jude Law  | … |  Dan Woolf   |
|  Natalie Portman  | … |  Alice Ayres/Jane Jones   |
|  Clive Owen  | … |  Larry Gray   |
|  Nick Hobbs  | … |  Taksikuski   |
|  Colin Stinton  | … |  Tullivirkailija   |
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (englanniksi)
Luettelo Taylor Swiftin konserttikiertueista

Tämä on luettelo Taylor Swiftin konserttikiertueista. Yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä Taylor Swift on pitänyt kuusi konserttikiertuetta pääesiintyjänä. Hänen ensimmäinen merkittävä kiertueensa oli Fearless Tour vuosina 2009–2010. Viimeisin kiertue oli The Eras Tour vuosina 2023–2024. Siitä tuli kaikkien aikojen tuottoisin konserttikiertue.
Lisäksi Swiftillä on ollut useita yksittäisiä konsertteja ja festivaaliesiintymisiä. Uransa alkupuolella Swift esiintyi lämmittelijänä muun muassa Tim McGraw’n ja George Straitin konserteissa. Swift on julkaissut useita konsertteja videoina DVD:llä ja suoratoistopalveluissa.
Swiftin vuoden 2020 kiertue Lover Fest peruttiin koronaviruspandemian takia. Kiertueen piti tapahtua Yhdysvalloissa, Brasiliassa ja Euroopassa kesällä 2020.
Kiertueet

| Kiertue | Aika | Konsertteja | Paikka | Yleisömäärä | Tuotto | Markkinoitava albumi | Julkaisu |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Fearless Tour | 29. huhtikuuta 2009 – 10. heinäkuuta 2010 | 118 | Pohjois-Amerikka (104)   Eurooppa (6)   Australia ja Oseania (7)   Japani (1) | 1 200 000 | $66 500 000  | Fearless | Journey to Fearless   (dokumenttisarja) |  |
| Speak Now World Tour | 2. helmikuuta 2011 – 18. maaliskuuta 2012 | 110 | Aasia (7)   Eurooppa (12)   Pohjois-Amerikka (79)   Australia ja Oseania (12) | 1 640 000  | $123 700 000  | Speak Now | Speak Now World Tour – Live   (konserttielokuva, livealbumi) |  |
| The Red Tour | 13. maaliskuuta 2013 – 12. kesäkuuta 2014 | 86 | Pohjois-Amerikka (66)   Australia ja Oseania (7)   Eurooppa (6)   Aasia (7) | 1 700 000  | $150 200 000  | Red |  |  |
| The 1989 World Tour | 5. toukokuuta – 12. joulukuuta 2015 | 85 | Aasia (7)   Pohjois-Amerikka (63)   Eurooppa (8)   Australia (7) | 2 280 000  | $250 700 000  | 1989 | 1989 World Tour Live   (konserttielokuva) |  |
| Reputation Stadium Tour | 8. toukokuuta – 21. marraskuuta 2018 | 53 | Pohjois-Amerikka (40)   Eurooppa (6)   Australia ja Oseania (5)   Japani (2) | 2 939 000  | $345 700 000  | Reputation | Reputation Stadium Tour   (konserttielokuva) |  |
| The Eras Tour | 17. maaliskuuta 2023 – 8. joulukuuta 2024 | 149 | Pohjois-Amerikka (75)   Etelä-Amerikka (9)   Aasia (10)   Australia (7)   Eurooppa (51) | 10 168 000 | $2 077 600 000 | Midnights   The Tortured Poets Department   muu diskografia | Taylor Swift: The Eras Tour   (konserttielokuva) |  |
Promokiertueet

| Kiertue | Aika | Konsertteja/ esiintymisiä | Paikka | Markkinoitava albumi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Esiintymiset pääartistina 2006–2007 | 2. joulukuuta 2006–8. joulukuuta 2007 | 59 | Yhdysvallat | Taylor Swift |
| Australian promokiertue | 5.–14. maaliskuuta 2009 | 6 | Australia | Fearless |
Kiertueet lämmittelijänä

| Kiertue | Pääartisti | Aika | Konsertteja (Swift) | Paikka | Markkinoitava albumi (Swift) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Me and My Gang Tour | Rascal Flatts | 19. lokakuuta – 3. marraskuuta 2006 | 6 | Pohjois-Amerikka | Taylor Swift |
| George Straitin kiertue 2007 | George Strait | 11. tammikuuta – 3. maaliskuuta 2007 | 20 | Yhdysvallat | Taylor Swift |
| Bonfires & Amplifiers Tour | Brad Paisley | 26. huhtikuuta – 16. marraskuuta 2007 | 76 | Pohjois-Amerikka | Taylor Swift |
| Soul2Soul II Tour | Tim McGraw & Faith Hill | 9.–18. heinäkuuta 2007 | 7 | Yhdysvallat | Taylor Swift |
| Bob That Head Tour | Rascal Flatts | 13. kesäkuuta – 9. joulukuuta 2008 | 46 | Pohjois-Amerikka | Taylor Swift   Fearless |
| Escape Together World Tour | Keith Urban | 5. kesäkuuta – 8. elokuuta 2009 | 12 | Yhdysvallat | Fearless |
Huomioita

↑  Yksi The Red Tour -kiertueen konsertti Thaimaassa peruttiin poliittisten levottomuuksia takia toukokuussa 2014.
↑  Kolme The Eras Tour -kiertueen konserttia Itävallassa peruttiin terroriuhan takia elokuussa 2024.
Mioseeni

| Neogeenikauden jako> kausi | Neogeenikauden jako> epookki | Neogeenikauden jako> vaihe | Neogeenikauden jako> ikä (mvs) |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kvartääri | pleistoseeni | Gela | nuorempi |  |
| Neogeeni | plioseeni | Piacenza | 2,588–3,600 |  |
| Neogeeni | plioseeni | Zancla | 3,600–5,333 |  |
| Neogeeni | mioseeni | Messina | 5,333–7,246 |  |
| Neogeeni | mioseeni | Tortona | 7,246–11,62 |  |
| Neogeeni | mioseeni | Serravalle | 11,62–13,82 |  |
| Neogeeni | mioseeni | Langhe | 13,82–15,97 |  |
| Neogeeni | mioseeni | Burdigala | 15,97–20,44 |  |
| Neogeeni | mioseeni | Akvitania | 20,44–23,03 |  |
| Paleogeeni | oligoseeni | Khatt | vanhempi |  |
Neogeenikauden jako ICS:n mukaan tammikuussa 2013.
Mioseenin epookki oli geologinen ajanjakso 23,0–5,33 miljoonaa vuotta sitten. Mioseeni oli nykyisen kenotsooisen maailmankauden keskimmäisen kauden, neogeenin, kahdesta jaksosta ensimmäinen. Mioseeni oli sitä edeltänyttä oligoseenia ja sen jälkeistä plioseenia lämpimämpi. Ilmasto kuivui ja oligoseenikaudella ilmestyneet ruohostot laajenivat nopeasti. Aavikoituminen näyttää yleistyneen. Yhdysvaltain preerialle lienee näihin aikoihin ilmestynyt kuivuutta hyvin sietäviä C4-kasveja. Ruohostojen laajeneminen ajoi eläimiä nopeaan evoluutioon. Nisäkkäiden monimuotoisuus kehittyi huippuunsa, tavallisimmin nisäkkäät olivat sorkka- ja kavioeläimiä, jotka söivät ruohoa tai puun lehtiä. Mioseenikaudella kehittyivät muun muassa norsujen edeltäjät mastodontit. Koiraeläimet ja apinat kehittyivät voimakkaasti. Eläimistö alkoi muistuttaa nykyistä.
Mioseenille oli ominaista suhteellisen pienten mannerliikuntojen aiheuttamat suuret muutokset maapallon merivirroissa, mikä ennakoi kylmenemistä seuraavalla plioseenikaudella. Kun Afrikka törmäsi Euraasiaan, se siirsi Tethysmeren kautta kulkeneen maapalloa lämmittävän merivirran kiertämään kaukaa viileiden vesien kautta. Tämän aiheuttama viileneminen ajoi Etelämantereen jäätymään suureksi osaksi noin 14–12 miljoonaa vuotta sitten. Intia törmäsi myöhäisellä mioseenilla Aasiaan 12–10 miljoonaa vuotta sitten, mikä edelleen siirsi merivirtoja.
Mannerliikunnot

Mioseenilla mantereet liikkuivat niin, että Atlantti leveni edelleen. Amerikkojen vuoret kohosivat, ja syntyi uusiakin korkeita vuorijonoja. Pohjois-Amerikassa syntyivät Sierra Nevada ja Kaskadivuoret, ja Kalliovuoret nousivat. Etelä-Amerikan Andit kohosivat. Jo pitkään Aasian lähellä ollut Intia törmäsi Aasiaan, vaikka sen liike oli jo hidastunut. Sen tuloksena Himalaja alkoi muodostua 12–10 miljoonaa vuotta sitten. Tiibetin ylänkö alkoi kohota mioseenilla. Siperian–Amerikan maasilta eli Beringia ilmestyi keskimioseenilla.
Pohjois- ja Etelä-Amerikan välillä oleva Panamankannas alkoi muotoutua mioseenin lopulla. Afrikan ja Euraasian välissä ollut Välimeren edeltäjä Tethysmeri kapeni mioseenin alussa jatkuvasti, kun Afrikan laatta liikkui kohti Euraasian laattaa. Lopulta Afrikka törmäsi Aasiaan ja Eurooppaan 18 miljoonaa vuotta sitten. Tethysmeri sulkeutui Atlantista noin 14–13 miljoonaa vuotta sitten.
Maakannas muodostui ehkä Gibraltarin salmen kohdalle Espanjan eteläpuolella, ja Afrikan ja Euraasian eläimistöt sekoittuivat. Sitten ilmestyi toinen kannas ehkä Israelin–Turkin seuduille ja myöhemmin Välimeren seutu kuivui valtavaksi suola-aavikoksi. Alppien muodostuminen, joka oli alkanut paleoseenikaudella voimakkaana, päättyi mioseenikaudella. Myöhäismioseenilla 6,5–5,5 miljoonaa vuotta sitten Gibraltarin salmi sulkeutui, mikä kuivatti lopulta Välimeren aroksi ja suola-aavikoksi. Välimeri oli seuraavan 1,5 miljoonan vuoden aikana välillä meri, välillä aavikko ainakin 10 kertaa.
Salmi aukesi viimeksi 5,1 miljoonaa vuotta sitten.
Kasvillisuus

Mioseenikaudella ruohostot syrjäyttivät metsiä, jotka eivät menestyneet kuivemmassa ja kylmemmässä ilmastossa. Ruohostojen laajeneminen oli aiempaan verrattuna huomattavan nopeaa, erityisesti 7–6 miljoonaa vuotta sitten. C4-kasvit ilmestyivät. Nopea kasvillisuuden muutos saattoi tappaa monia kasvinsyöjäeläimiä. Se myös vähensi hiilidioksidin määrää maan ilmakehässä. Esimerkiksi Australia muuttui sademetsästä kuivemmaksi. Koppisiemeniset ruohot levisivät laajalle ja lajiutuivat voimakkaasti. Ruskolevämetsät kehittyivät meriin. Mioseenikaudelta tunnetaan Euroopasta muun muassa poppeli, ambrapuu ja vaahtera.
Mioseenin kasvillisuudesta voi päätellä, että ilmasto viileni keskimioseenin eli tarkemmin garzweiler-kerrostuman lopussa. Tämä näkyy muun muassa Tricolpites microhenricin siitepölyn vähenemisenä. Ylämioseenilla Fischbach-kerrostuman aikana lämpimän ilmanalan kasvillisuus edelleen hiljalleen hävisi Alankomaissa, ja pleistoseenilla tyypillisten puiden määrä kasvoi. Fischbachin lopussa Tricolpites megaexactus bruhlensisin määrä kasvoi, mutta T. microhenricin määrä pysyi vakiona. Tuolloin oli lämpimän, kostean ilmanalan suosypressien (Taxodium) ja punapuiden (Sequoia) levinneisyyden huippu.
Eläimistö > Linnut

Linnuista olivat nykyisten kaltaisia jotkut korppi-, kana- ja pöllölajit. Phorusrhacus, strutsia muistuttava 1,5 metriä korkea saalistajalintu eli Amerikassa.
Eläimistö > Elämä merissä

Merissä kukoistivat pyöriäisten kaltaiset valaat. 13–15 metriä pitkä jättihai Carcharodon saalisti varhaisia valaita. Nykyisistä merien selkärangattomista tällä kaudella oli olemassa vain 18 %.
Keskimioseenin joukkosukupuutto

Keskimioseenilla Langhian-kaudella 14,8–14,5 miljoonaa vuotta sitten tapahtui suuri meri- ja maaeläinten joukkotuho, joka saattoi tuhota jopa 30 % nisäkässuvuista.
Mioseenin jako

Mioseenin merenpohjan mikrofossiileista määritetyt vaiheet ovat:lähde?
Messina-vaihe (engl. Messinian) 7,25–5,33 miljoonaa vuotta sitten
Tortona (Tortonian) 11,6–7,25
Serravalle (Serravallian)  13,7–11,6
Langhe (Langhian) 16,0–13,7
Bordeaux (Burdigalian) 20,4–16,0
Akvitania (Aquitanian) 23,0–20,4
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
BBC Changing Worlds: Miocene
PBS Deep Time: Eocene
Tunturisusi evoluutio
Kenotsooinen maailmankausi (66,0mvs – nykyään)
| --- | --- |
Paleogeenikausi (66,0–23,03 mvs): Paleoseeni (66,0–56 mvs) • Eoseeni (56–33,9 mvs) • Oligoseeni (33,9–23,03 mvs)
Neogeenikausi (23,03–2,588 mvs): Mioseeni (23,03–5,333 mvs) • Plioseeni (5,333–2,588 mvs)
Kvartäärikausi  (2,588 mvs – nykyään): Pleistoseeni (2,588 mvs – 11,7 tvs) • Holoseeni (11,7 tvs – nykyään)
Syndoceras, mioseenin antilooppi.
Dromornis-maalintu eli mioseeniepookilla.
Heidi Hautala

| Heidi Hautala |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin varapuhemies
 26.10.2017–15.7.2024  
Euroopan parlamentin jäsen
 1.1.1995–25.3.2003 14.7.2009–21.6.2011 1.7.2014–15.7.2024  
Ryhmä:  Vihreät/EFA
Suomen kehitysministeri
 Kataisen hallitus 22.6.2011–17.10.2013  
Edeltäjä:  Paavo Väyrynen
Seuraaja:  Pekka Haavisto
Kansanedustaja
 22.3.1991–23.3.1995 19.3.2003–13.7.2009  
Ryhmä/puolue:  Vihreä eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Uudenmaan vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. marraskuuta 1955 (ikä 69) Oulu
Tiedot
Puolue:  Vihreä liitto
Koulutus:  maatalous- ja metsätieteiden maisteri (1988)
Aiheesta muualla
www.heidihautala.fi
Heidi Anneli Hautala (s. 14. marraskuuta 1955 Oulu) on suomalainen vihreiden poliitikko, kansanedustaja, europarlamentaarikko ja ministeri. Hän on toiminut Suomen kehitysministerinä Kataisen hallituksessa ja Euroopan parlamentin varapuhemiehenä.
Hautala oli Vihreän liiton puheenjohtaja vuosina 1987–1991. Hän toimi kansanedustajana vuodet 1991–1995 ja 2003–2009. Euroopan parlamentissa hän istui vuosina 1995–2003, 2009–2011 ja 2014–2024. Presidentinvaaleissa 2000 ja 2006 Hautala oli vihreiden presidenttiehdokas.
Tausta ja yksityiselämä

Hautala syntyi Oulussa viisilapsisen perheen nuorimmaiseksi. Hänen isänsä oli yleisesikuntaeversti ja pankinjohtaja Yrjö Hautala, joka toimi jatkosodan aikana 4. maaliskuuta 1944 alkaen IV AK:n esikuntapäällikkönä. Perheen isän jäätyä eläkkeelle Hautalat muuttivat vuonna 1968 Helsingin Lauttasaareen.
Nuorena Hautala oli epäpoliittinen ja kiinnostunut itämaisesta ajattelusta. Helsingissä hän tutustui kasvissyöntiin ja liittyi Ananda Marga -joogayhteisöön. Vuonna 1974 Hautala kirjoitti ylioppilaaksi. Samana vuonna hän oli perustamassa Helsinkiin kasvisravintolaa. Kasvis-nimisen ravintolan ympärille syntynyt piiri vaikutti 1970-1980-luvuilla vihreän liikkeen syntyyn Suomessa.
Vihreiden ajatusten levittämiseksi perustettiin myös Uuden ajan aura -lehti, jonka toimittajana Hautala toimi vuosina 1976–1982. Lehti yhdistyi myöhemmin Pekka Haaviston Komposti-lehteen ja sai nimekseen Suomi. Hautala oli sen toimituskunnassa vuosina 1982–1985. Muiden töidensä ohella Hautala opiskeli puutarhatiedettä Helsingin yliopistossa ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden maisteriksi vuonna 1988.
Hautala oli avoliitossa kuvataiteilija J. O. Mallanderin kanssa vuosina 1980–1985. Heillä on vuonna 1981 syntynyt poika. Vuosina 1992–2009 Hautala oli parisuhteessa saksalaisen tutkijan Carlo Jordanin kanssa ja seurustellut venäläisen elokuvaohjaajan Andrei Nekrasovin kanssa.
Poliittinen ura

Hautala kiinnostui politiikasta 1970-luvulla ja alkoi osallistua vaihtoehtoliikkeiden toimintaan. Hänen vaikutuksestaan Suomi-lehdestä muodostui merkittävä foorumi niiden katsantokantojen esiin tuomiseen. Yhdessä Olli Tammilehdon kanssa hän muun muassa kirjoitti ydinvoiman käyttöä kritisoivia puheenvuoroja. Hautala kiinnostui myös globaaleista, nälänhädän kaltaisista ongelmista ja oli kriittinen globalisaatiota kohtaan. Hän oli välillisesti mukana myös Koijärvi-liikkeessä.
Vuonna 2001 Hautala sai Suomen Homeopaatit Ry:n Simelia-palkinnon ennakkoluulottomasta työstä homeopatian aseman parantamiseksi Suomessa ja koko Euroopassa. Hautala ajoi myös homeopaattisten lääkeaineiden saatavuutta parantavaa lakialoitetta.
Vihreiden organisoituessa puolueeksi Hautala valittiin Vihreän liiton puheenjohtajaksi vuonna 1987 ja hän hoiti tehtävää vuoteen 1991. Helsingin kaupunginvaltuustossa Hautala vaikutti vuosina 1985–1994. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa Hautala palasi Helsingin kaupunginvaltuustoon.