stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Túpac Catari
Elämäkerta

Julián Apaza syntyi Ayoayossa lähellä Sicasican kaupunkia nykyisessä Boliviassa. Etniseltä taustaltaan hän oli aymara. Hän jäi 12-vuotiaana orvoksi ja työskenteli nuoruudessaan kaivoksilla, sekä kangas- ja kokalehtikauppiaana. Hän avioitui Bartolina Sisan kanssa ja pari sai kolme lasta. Apazaa kuvailitiin aymaraksi epätyypillisen vaaleaihoiseksi ja pituudeltaan keskikokoiseksi.
Apaza tuli tunnetummaksi vasta vuonna 1781, jolloin tuolloin Espanjan hallitsemien Sicasican, Yungasin ja Pacejesin maakuntien alueella puhkesi kapina espanjalaishallintoa vastaan. Espanjalaiset tosin epäilivät kapinan taustalla olleen Túpac Amaru, joka oli vuonna 1780 aloittanut kapinan nykyisen Perun Cuzcossa. Apaza nousi nopeasti kapinallisten johtoon nykyisen Bolivian puoella. Kapinajohtajana Túpac Catari yhdisteli kristinuskoa ja alkuperäisuskontoja yhdistellyttä sanomaa puhuen espanjalaisten ajamisesta pois. Hän pukeutui vaihdellen espanjalaisen virkamiehen tavoin, tai perinteiseen inka-asuun. Apaza otti uuden nimen Túpac Catari julistautuen varakuninkaaksi, väittäen saaneen tähän valtuutuksen Túpac Amarulta. Todellisuudessa aymarat ja Túpac Amarun johtamat ketšuat eivät tulleeet erityisesti toimeen keskenään. Vaikke he tekivät ajoittain yhteistötä, Túpac Catari puhui myös aymaroiden "vapauttamisesta inkojen alistuksesta".
14. maaliskuuta 1781 Túpac Catarin johtamat 10 000–40–000 kapinallista alkoivat piirittää La Pazin kaupunkia. Espanjalaisen kenraali Ignacio Floresin joukkojen onnistui murtaa piiritys lyhyeksi aikaa 18. heinäkuuta, mutta hän joutui vetäytymään joukkoineen Túpac Catarin saatua túkea toisen kapinajohtaja Andrés Túpac Amarun joukoilta. Piiritys jatkui, kapinallisten kuitenkaan onnistumatta murtaa kaupungin puolustajien linjoja. Piiritystä kapinallisten puolella vaikeutti etenkin tykistön puute. Kapinalliset päättivät tällöin tuhota padon Choqueyapujoella, mikä johti tuhoisaan tulvaan kaupungissa. Kaikkiaan piirityksessä sai surmansa tautien ja nälän takia ehkä 10 000–15 000 kaupungin puolustajaa ja sen asukasta. Piiritys murtui lopullisesti José de Resequínin johtamien espanjalaisten joukkojen saapuessa paikalle.
Túpac Catari vetäytyi joukkoineen kohti pohjoista. Espanjalaiset tarjosivat hänelle armahdusta, josta hän kieltäytyi. 9. marraskuuta Catarin liittolainen Tomás Igna Lipe petti hänet ja Catari päätyi espanjalaisten vangiksi. Catari teloitettiin julmasti 14. marraskuuta. Hänet sidottiin kahden hevosen väliin, joilla vetämällä hänet revittiin kahtia.
Túpac Catarin ja hänen vaimonsa Bartolina Sisan patsas.
Ilmoilanselkä

| Ilmoilanselkä |
| --- | --- |
 Lautsian lomakeskuksen rantaa.
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Pälkäne
Koordinaatit:  61°13′10″N, 24°24′58″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Hauhon alue (35.77)
Laskujoki:  Kyllönjoki 
Järvinumero:  35.771.1.006
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  84,2 m  
Rantaviiva:  52,189 km  
Pinta-ala:  14,7537 km²  
Tilavuus:  0,06508426 km³  
Keskisyvyys:  4,42 m  
Suurin syvyys:  23 m  
Saaria:  19 
 fiIlmoilanselkä 
Ilmoilanselkä  on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnan Hauholla ja Pirkanmaalla Pälkäneellä sijaitseva järvi. Se luetaan kuuluvaksi Suur-Längelmäveteen, koska sen vedenpinta on samalla korkeudella muiden järvien kanssa.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 1 475 hehtaaria eli 14,8 neliökilometriä. Se on 8,4 kilometriä pitkä ja 4,1 kilometriä leveä. Sillä on luoteisosassa nimeänsä kantava järvenselkä, joka kohtaa etelässä järvenkeskiosassa saariston. Järvenselän etelärannassa järvelle työntyy kaksi niemeä, joita kutsutaan Pärnäniemeksi ja Lentolankärjeksi. Saarten lounaispuolelle jää Karhunsaaren suojaan laajempi lahti, jossa sijaitsevat pienemmät Ilmoilanlahti ja Lehtelänlahti, ja saariston eteläpuolelle jää Liinaniemen suojaan toinen lahti, jota kutsutaan Matkantaustanlahti. Vielä voidaan mainita Ilmoilanselän pohjoisrannassa oleva pieni ja suojaisia Kuisemanlahti, joka jää Saksankärjen taakse. Lisäksi Lautisian eteläpuolella sijaitsee itärannalla Iso-Urpion ja Hevossaaren suojaama Niemelänlahti.
Järvellä on kartan mukaan 19 saarta. Niistä huomattavimpia ovat esimerkiksi Särkisaari, joka on 800 metriä pitkä ja yli 400 metriä leveä. Saari on autio, mutta se on viljelty. Järven keskiosan saaristossa sijaitseat Salpasalo, Karhunsaari, Linkissaari, Hevossaari, Iso-Urpio, Pikku-Urpio ja Karisaari. Niistä vain Salpasaaressa on ollut kiinteää asutusta ja muissa on korkeintaan vapaa-ajan asutusta.
Järven tilavuus on 65 miljoonaa kuutiometriä eli 0,065 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 4,4 metriä ja suurin syvyys on 23 metriä. Järven rantaviivan pituus on 52 kilometriä ja sen rannat ovat enimmäkseen peltomaata. Lyhyitä osuuksia rantaviivasta on myös metsämaata, joiden takana alkaa kuitenkin usein peltomaita. Asutus on haja-asutusta, jonka välistä löytyy runsaasti vapaa-ajan asutusta. Tulojoen varrella sijaitseva Alvettulan taajama on järven lähialueen ainoa taajama, mutta se ei vaikuta suoraan järveen. Rannolla on sen sijaan pienempiä kulmakuntia, joita ovat esimerkiksi Jurvanmäki, Matkantaka, Aikkola, Niemikylät, Lehtelä, Ilmoila, Laitikkala, Kuisema ja Lautsia. Järven koillisrantaa seuraa tiiviisti valtatie 12, josta haarautuu järven itäpuolelle yhdystie 3062 ja josta haarautuu edelleen järven eteläpuolelle yhdystie 13927. Tämä kohtaa järven länsipuolella Lehtelässä kantatien 57, joka seuraa järven länsirantaa pohjoiseen Laitikkalaan. Pälkäneen raja ylittää järven pohjoispään, jolle se siten kuuluu, ja muu osa järveä on Hämeenlinnan puolella.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueeseen (35.77), jonka  Ilmoilanselän alueeseen (35.771) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,2 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestänsä Hauhon reitiltä, jossa Hauhonselän alue (35.772) on Ilmoilanselän yläpuolella. Hauhonselän lasku-uoma on lyhyt Alvettulanjoki, jonka kautta laskevat myös Hauhonselkään laskevan Iso Roineveden vedet. Ilmoilanselän lähialueelta suoraan järveen laskee muutama pieni järvi, joista yli hehtaarin kokoisia on 11 järveä tai lampea. Jokijärvi (70 ha), johon laskee etelästä pienempi Työjärvi (3 ha), laskee suoraan Ilmoilanselän eteläpäähän lyhyttä ojaa myöten. Tähän samaan laskiojaan yhtyy Vekurinjärven (18 ha) laskuoja. Kissalammin (5 ha) laskuoja laskee järven luusuan etelärantaan ja Vähäjärvi (27 ha) Lautsiassa järven itärantaan. Pohjoisrantaan Särkisaaren suojaan laskee pohjoisesta Suivonoja. Se on Ansajärven (16 ha) laskuoja, joka virtaa Särkijärven (2 ha) läpi. Suivonojaan yhtyy pohjoisesta Hangasoja, joka on Hangasjärven (5 ha) laskuoja, etelästi siihen yhtyy Karttaslammen (2 ha) laskuoja, ja vielä Kalajärvi (2 ha), jonka laskuoja yhtyy Suivonojan latvoille, missä ojaa kutsutaan Ohranojaksi.
Järven laskujoki on Kyllönjoki, joka laskee Pinteleen (304 ha) kautta Mallasveden Ruotsilanselkään.
Luontoarvoja

Järven ekologinen tila on luokiteltu tyydyttäväksi. Järven kuormitus on hajakuormitusta ja suuret pistekuormittajat puuttuvat järveltä. Järvi on lievästi rehevä ja sitä kuormittaakin rehevämpi Hauhonselkä Hauhon reitin yläjuoksulta. Järvessä esiintyy kesäisin planktonlevää. Järvi on matala ja sen muutamissa syvänteissä esiintyy kesäisin happivajausta. Järven vesipatsaan alusvedessä ei ole esiintynyt happikatoa, mutta siinä on happikatoa säännöllisesti talvisin. Järven rannoilla kasvaa runsaasti järviruokoa. Ilmoilanselän kalastoon kuuluvat esimerkiksi taimen, muikku, hauki, ahven, lahna ja kuha.
James D. Watkins

James D. Watkins
James David Watkins (7. maaliskuuta 1927 Alhambra, Kalifornia – 26. heinäkuuta 2012 Alexandria, Virginia) oli yhdysvaltalainen amiraali. Hän toimi laivasto-operaatioiden komentajana Ronald Reaganin presidenttiyden aikana vuosina 1982–1986 ja energiaministerinä George H. W. Bushin (1989–1993) kaudella.
Nuoruus ja laivastoura

Watkins syntyi 1927 Kalifornian Alhambrassa. Hänen isänsä oli viinikauppias ja hänen äitinsä oli pyrkinyt 1938 Yhdysvaltain senaattiin sinne pääsemättä. Watkins valmistui 1949 Yhdysvaltain laivastoakatemiasta, ja hänestä tuli Yhdysvaltain ydinalusten isänä tunnetun Hyman Rickoverin suojatti.
Watkinsin ura Yhdysvaltain laivastossa kesti 37 vuotta, ja hän palveli upseerina sekä pinta-aluksilla että sukellusveneillä. Hän toimi uransa aikana Yhdysvaltain 6. ja Tyynenmeren laivaston komentajana. Tämän jälkeen hän oli laivasto-operaatioiden varakomentajana, kunnes hänestä tuli 1982 laivasto-operaatioiden komentaja, eli laivaston korkein upseeri. Watkins toimi tehtävässä vuoteen 1986, ja hän oli muun muassa merkittävässä asemassa Ronald Reaganin ohjuspuolustusjärjestelmä Strategic Defense Initiativen kehittäjänä. Hän sai laivastourastaan Defense Distinguished Service Medalin, Navy Distinguished Service Medalin, kolme The Legion of Meritiä ja Bronze Starin. Watkinsista tehtiin 1983 Maltan ritarikunnan jäsen.
Poliittinen ura

Presidentti Reagan nimitti 1987 Watkinsin yllättäen HIV-epidemiaa käsittelevän komission johtajaksi. Watkinsin alaisuudessa toiminut 13-henkinen komissio puolsi muun muassa AIDS-sairaiden syrjintää vastustavia sekä sairaiden oikeuksia ja yksityisyyttä puoltavia lakeja.
Watkinsista tuli 1989 George H. W. Bushin energiaministeri. Ministerinä hän pyrki uudistamaan maan ydinaseita tuottavia laitoksia, jotka olivat lamautuneet radioaktiivisten vuotojen ja ympäristökysymysten takia. Hän muodosti myös tiedosteluosaston, joka pyrki keräämään tietoja muiden maiden taistelukärjistä, ja osaston, joka pyrki paljastamaan Yhdysvaltain ydinsalaisuuksia tiedustelevia vakoojia.
Watkins oli 1993–2004 monien meritieteellisten organisaation johdossa. Hän johti 2001–2004 United States Commission on Ocean Policyä, joka teki 2004 suosituksen uudesta Yhdysvaltain kansallisesta meripolitiikasta.
Yksityiselämä ja kuolema

Watkins oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli Sheila McKinney Watkins, jonka kanssa hän oli naimisissa 45 vuotta. Vuonna 1996 kuolleen Sheilan kanssa James Watkins sai kuusi lasta. Toinen vaimo oli Janet Tobin Watkins, jonka kanssa James oli naimisissa 12 vuotta.
Watkins kuoli heinäkuussa 2012 kotonaan Alexandriassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James D. Watkins Wikimedia Commonsissa
International Hockey League (2007–2010)

| International Hockey League |
| --- | --- |
Laji:  jääkiekko
Maa(t):   Yhdysvallat
Perustettu:  1991
Lopetettu:  2010 (yhdistyi CHL:n kanssa)
Hallitseva mestari:  Fort Wayne Komets
Sivusto:  http://www.ihl-hockey.com
International Hockey League oli jääkiekon ammattilaisliiga, joka toimi Yhdysvalloissa. IHL yhdistyi CHL:n kanssa vuonna 2010.
IHL perustettiin vuonna 1991 nimellä Colonial Hockey League. Liiga nimettiin uudelleen vuonna 1997 United Hockey Leagueksi. Vuonna 2007 sarjan nimeksi tuli IHL. Se toimi AAHAn alaisuudessa.
Mestarit

Turner Cup oli palkinto, joka jaettiin IHL:n pudotuspelien voittajalle. Nimi Turner Cup otettiin käyttöön 24. syyskuuta 2007 alkuperäisen IHL:n kunniaksi. Aikaisemmin palkintoa kutsuttiin nimellä Colonial Cup. Palkinnon voittivat seuraavat joukkueet:
1992 – Thunder Bay Thunder Hawks
1993 – Brantford Smoke
1994 – Thunder Bay Senators
1995 – Thunder Bay Senators
1996 – Flint Generals
1997 – Quad City Mallards
1998 – Quad City Mallards
1999 – Muskegon Fury
2000 – Flint Generals
2001 – Quad City Mallards
2002 – Muskegon Fury
2003 – Fort Wayne Komets
2004 – Muskegon Fury
2005 – Muskegon Fury
2006 – Kalamazoo Wings
2007 – Rockford IceHogs – Viimeinen Colonial Cupin voittaja.
2008 – Fort Wayne Komets – Ensimmäinen Turner Cupin voittaja.
2009 – Fort Wayne Komets
2010 – Fort Wayne Komets
Joukkueet

| --- | --- |
 Adirondack Frostbite 2004–2006  Adirondack IceHawks 1999–2004, myöhemmin Adirondack Frostbite  Asheville Smoke 1998–2002  Arctic Xpress 2000–2001 (ei pelannut), myöhemmin Canton Xpress  B.C. Icemen 1997–2002  Bloomington PrairieThunder 2006–2010, siirtyi CHL:ään  Brantford Smoke 1991–1998, myöhemmin Asheville Smoke  Canton Ice Patrol 2002 (ei pelannut)  Canton Xpress 2001–28. tammikuuta 2002 (ei pelannut), myöhemmin Canton Ice Patrol  Chatham Wheels 1992–1994, myöhemmin Saginaw Gears  Chicago Hounds 2006–2007  Columbus Stars 2003–9. tammikuuta, 2004  Danbury Trashers 2004–2006  Dayton Gems 2009–2010, siirtyi CHL:ään  Dayton Ice Bandits 1996–1997, myöhemmin Mohawk Valley Prowlers  Detroit Falcons 1992–1996  Elmira Jackals 2000–2007   Evansville IceMen 2010, siirtyi CHL:ään  Flint Bulldogs 1991–1993, myöhemmin Utica Bulldogs  Flint Generals 1993–2010  Fort Wayne Komets 1991–2010, siirtyi CHL:ään  Kalamazoo Wings 2000–2009  Kansas City Outlaws 2004–2005  Knoxville Speed 1999–2002  Lehigh Valley Xtreme 2000 (ei pelannut)  London Wildcats 1994–1995, myöhemmin Dayton Ice Bandits  Madison Kodiaks 1999–2000, myöhemmin Kalamazoo Wings:  Madison Monsters 1996–1999, myöhemmin Knoxville Speed  Michigan Falcons 1991–1992, myöhemmin Detroit Falcons  Missouri River Otters 1999–2006  Mohawk Valley Prowlers 1998–tammikuu 2001  Motor City Mechanics  2004–2006  Muskegon Lumberjacks 1992–2010, myöhemmin Evansville IceMen  New Haven Knights 2000–2002  Ohio Gears 20. joulukuuta 1999–2000, myöhemmin Arctic Xpress  Port Huron Beacons 2002–2005, myöhemmin Roanoke Valley Vipers  Port Huron Border Cats 1996–2002  Port Huron Flags 2005–2007  Port Huron Icehawks 2007–2010  Quad City Mallards 1995–2007  Quad City Mallards 2009–2010, siirtyi CHL:ään  Richmond RiverDogs 2003–2006, myöhemmin Chicago Hounds  Roanoke Valley Vipers 2005–2006  Rockford IceHogs 1999–2007   Saginaw Gears 1998–19. joulukuuta 1999, myöhemmin Ohio Gears  Saginaw LumberKings 1996–1998, myöhemmin Saginaw Gears  Saginaw Wheels 1994–1996, myöhemmin Saginaw LumberKings  St. Thomas Wildcats 1991–1994, myöhemmin London Wildcats  Thunder Bay Senators 1993–1996, myöhemmin Thunder Bay Thunder Cats  Thunder Bay Thunder Cats 1996–1999, myöhemmin Rockford IceHogs  Thunder Bay Thunder Hawks 1991–1993, myöhemmin Thunder Bay Senators  Utica Bulldogs 1993–1994  Utica Blizzard 1994–1997  Winston-Salem IceHawks 1997–1999, myöhemmin Adirondack IceHawks
Aiheesta muualla

Official IHL website (englanniksi)
UHL Yearly Standings (englanniksi)
Pohjois-Amerikan jääkiekkosarjat
| --- | --- |
Huippuammattilais:  NHL
AAA-taso (High):  AHL
AA-taso (Mid):  ECHL
A-taso (Low):  SPHL | FHL | LNAH
Iso-Heikkilä

| Iso-Heikkilä> Storheikkilä |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Iso-Heikkilä korostettuna.  Turun kaupunginosat
Kaupunki:  Turku
Suuralue:  Keskusta
Iso-Heikkilä (ruots. Storheikkilä) on kaupunginosa Turussa. Se sijaitsee kaupungin keskustasta länteen ja kuuluu keskustan suuralueeseen. Ennen vuotta 1944 Iso-Heikkilä oli Maarian kunnan kylä.
Iso-Heikkilän väkiluku on 1 870 (2007). Asukkaista vain 4,57 prosenttia on alle 15-vuotiaita ja 35,17 prosenttia yli 65-vuotiaita. Iso-Heikkilä on väestöltään yksi Turun vanhimmista. Äidinkielenään suomea puhuu 94,86 prosenttia asukkaista, ruotsia 3,94 prosenttia ja muita kieliä 1,21 prosenttia.
Iso-Heikkilä rajoittuu pohjoisessa Uudenkaupungin rataan, lännessä siitä etelään kaartuvaan satamarataan ja etelässä Tukholmankatuun ja Pansiontiehen. Entinen Iso-Heikkilän kylän alue ulottui lounaassa nykyisen Länsisataman alueelle ja koillisessa paikoin nykyiselle Naantalin pikatielle asti.
Suurin osa Iso-Heikkilästä on 2010-luvun loppuun asti ollut teollisuusaluetta ja toimistoja, mutta kaupunginosassa on Patterinhaan asuinalue, jossa sijaitsee muun muassa vanhainkoti. Patterinhaan koillispuolella, Iso-Heikkilän mäen laella, sijaitsee Aarne Ehojoen suunnittelema asuinalue sekä Iso-Heikkilän tähtitorni. Iso-Heikkilän nimistö juontuu osittain tähtitieteestä.
Patterinhaan kerrostalot on rakentanut Puolimatka. Ennen kerrostalojen rakentamista alueella sijaitsi 1400-luvulta periytynyt Iso-Heikkilän kartano ja vuosina 1924–1956 Turun yliopiston kasvitieteellinen puutarha. 2020-luvulla Iso-Heikkilän itäosan teollisuusalueelle rakennetaan uusi Kirstinpuiston kerrostaloalue.
Yksi Turun joukkoliikenteen runkolinjoista, linjapari 32/42, kulkee Iso-Heikkilän kautta.
Patterinhaka

Patterinhaka on Iso-Heikkilässä sijaitseva kerrostaloalue. Alueella toimi vuosina 1966–2009 Turun vesilaitoksen jätevedenpuhdistamo, joka lopetti toimintansa, kun Kakolan jätevedenpuhdistamo otettiin käyttöön. Patterinhaka on Turun ensimmäinen asumalähiö, ja se on rakennettu 1954. Alueen palveluihin kuuluvat vanhusten palvelutalo ja päiväkoti.
Aarne Ehojoen ja Veijo Kahran suunnittelema Patterinhaka koostuu viidestä taloyhtiöstä ja niiden 13 asuinrakennuksesta Latokartanonkadun ja Kanslerintien varrella. Seitsenkerroksisia taloja ei ole paalutettu, vaan ne on perustettu maanvaraisilla anturaperustuksilla. Puolimatka rakensi talot liukuvalumenetelmällä paikan päällä. Siksi rakennusten äänieristystä pidetään parempana kuin myöhemmin rakennettujen betonielementtitalojen. Asuntoja on kaikkiaan 735, keskikooltaan 43,5 neliömetriä. 2010-luvun keskivaiheilla Patterinhaassa asui 840 henkeä, eli valtaosa asunnoista oli yhden hengen talouksia. 1950-luvulla asunnoissa asui paljon lapsiperheitä, joista monet muuttivat Patterinhakaan vaatimattomista hellahuoneista, joissa ei ollut nykyajan mukavuuksia.
Patterinhaassa oli presidentti Mauno Koiviston ja Tellervo Koiviston ensimmäinen yhteinen koti 1950-luvulla.
Vaasantien varren puistossa sijaitsee Armas Puolimatkalle omistettu veistos Vahva (Maarit Nissilä, 1987).
Kirstinpuisto

Ruissalontien ja Akselintien rapistunut teollisuusalue tullaan 2020-luvulla rakentamaan uudeksi Kirstinpuisto-nimiseksi, noin 40 kerrostalon ja 2 600 asukkaan asuinalueeksi. Teollisuutta alueelle jää edustamaan pakkaustehdas ja kirjapaino Jaakkoo-Taara, joka laajentuu myös sen vierestä puretun vanhan öljytehtaan tontille. Myös vanha Turun Saippuan rakennus eli nykyinen Saippua-Center säilyy. Ruissalontie lakkaa toimimasta läpiajokatuna, ja uudeksi alueen pääväyläksi tulee sen poikkikatu Artturinkatu, jota laajennetaan ja jolle rakennetaan risteys Tukholmankadulle.
Historiaa

Iso-Heikkilän kartanoa kutsuttiin 1400-luvulla nimellä ”Åbo slotz ladegårdh” eli Turun linnan latokartano. Vuonna 1696 se muutettiin virkataloksi. 1870-luvulla rakennettu rautatie Turun satamaan erotti Iso-Heikkilän radan eteläpuolelle jääneestä Turun keskusta-alueesta, ja vuoteen 1944 asti Iso-Heikkilä kuuluikin monien Turun nykyalueiden ohella Maarian kuntaan. 1920-luvun taitteessa Iso-Heikkilän pohjoisosan läpi rakennettiin Uudenkaupungin rata, joka haarautuu Iso-Heikkilän länsipuolella myös satamaan kulkevaksi radaksi.
Toisen maailmansodan aikana Iso-Heikkilän lounaiskulmassa sijaitsi saksalaissotilaiden majoitukseen rakennettu Pikku-Berliiniksi kutsuttu etappitukikohta, jonka noin 70 rakennusta purettiin kun paikalle alettiin 1950-luvun alussa rakentamaan Patterinhakaa. Vielä 1950-luvun lopulla Iso-Heikkilä oli suurelta osin peltoa, josta nykyään muistuttaa keskellä kaupunginosaa oleva laaja puisto ja sen valtava liikenneympyrä.
Iso-Heikkilän vanhimpia säilyneitä rakennuksia ovat Ruissalontien ja Tukholmankadun väliset puutalot ja ilmeisesti ensimmäisen maailmansodan ajoilta peräisin oleva Kanslerintien tiilinen kasarmitalli, joka on nyt Turun työttömien toimintakeskuksena. Iso-Heikkilän kartano purettiin vuonna 1955 ja myytiin SOK:n teollisuuskäyttöön.
Historiaa > Kasvitieteellinen puutarha ja tähtitorni

Vuosina 1924–1956 Iso-Heikkilän koilliskulmassa, Turun yliopiston omistukseensa saaman virkatalon mailla sijaitsi Turun yliopiston kasvitieteellinen puutarha. Siellä kasvatettiin 1920-luvun lopulla noin puoltatoista tuhatta eri kasvilajia, 1950-luvun puolivälissä jo 4 500 lajia. Vuonna 1956 tilat kävivät pieniksi, ja kasvitieteellinen puutarha siirrettiin nykyiseen paikkaansa Ruissaloon. Vuonna 1925 yliopiston maille nousi myös Iso-Heikkilän tähtitorni, joka on nykyisin Turun Ursan käytössä.
Historiaa > Teollisuushistoriaa

Kaupunginosan koilliskolkassa Uudenkaupungin radan eteläpuolella toimivat aiemmin säilyke- ja pakastetehdas. Pakastetehdas oli toiminnassa vielä 2000-vuosikymmenellä Apetit Pakaste Oy:n tuotantolaitoksena. Besta-nimellä tunnetun pakastetehtaan aiempia omistajia olivat SOK ja vuodesta 1984 Valion Kalayhtymä. Niiden vieressä toimi Vaasan-yhtiön leipomo vuoteen 2011 asti. Nyt kiinteistössä toimii muun muassa ED-Design-muotoilutoimisto.
Ruissalontiellä toimi 1900-luvun alusta saakka Suomen ensimmäinen öljytehdas Ab Vineto Oil Oy, vuodesta 1959 Oy Esso Ab. Albert Richardtsonin piirtämät tehdas- ja varastorakennukset purettiin 2010-luvun lopulla viereisen Jaakkoo-Taaran laajennuksen tieltä. Jaakkoo-Taaran nykyinen sisaryritys Auraprint toimi pitkään Iso-Heikkilän Akselintiellä. 1950-luvun alusta 1970-luvun loppupuolelle Ruissalontiellä toimi G. W. Sohlbergin peltipakkaustehdas ja 1960-luvun puoleenväliin asti miesten paitoja valmistanut Leino-Tuote Oy. Akselintiellä on 1960-luvulta asti toiminut betoniasema, joka siirtynee Halisiin.
Turun kaupungin jätevesien puhdistuslaitos toimi Patterinhaan etelälaidalla vuodesta 1966 vuoteen 2009 asti, kunnes valmistui Kakolan jätevedenpuhdistamo.
Kaupunginosaseura

Vuonna 2016 perustettiin kaupunginosaseura Iso-Heikkilä–Patterinhaka ry.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iso-Heikkilä Wikimedia Commonsissa
Turun suuralueet ja kaupunginosat
| --- | --- |
Suuralueet: Kaupunginosat suuralueittain
1. Keskusta: I kaupunginosa · II kaupunginosa · III kaupunginosa · IV Martti · V Itäranta · VI kaupunginosa · VII kaupunginosa · VIII Port Arthur · IX Länsiranta · Iso-Heikkilä · Korppolaismäki1 · Kupittaa · Kurjenmäki · Mäntymäki · Nummi2 · Pihlajaniemi3 · Ruissalo · Turun satama · Vähäheikkilä4
2. Hirvensalo-Kakskerta: Friskala · Haarla · Illoinen · Jänessaari · Kaistarniemi · Kakskerta · Kukola · Lauttaranta · Maanpää · Moikoinen · Oriniemi · Papinsaari · Pikisaari · Satava · Särkilahti · Toijainen
3. Skanssi-Uittamo: Harittu · Ilpoinen · Ispoinen · Katariina · Koivula · Korppolaismäki1 · Luolavuori · Peltola · Pihlajaniemi3 · Puistomäki · Skanssi · Uittamo · Vasaramäki · Vähäheikkilä4
4. Varissuo-Lauste: Huhkola · Lauste · Vaala · Varissuo
5. Nummi-Halinen: Itäharju · Kohmo · Koroinen · Kurala · Halinen · Nummi2 · Oriketo · Pääskyvuori · Räntämäki
6. Runosmäki-Raunistula: Kaerla5 · Kastu · Kärsämäki · Raunistula6 · Runosmäki7
7. Länsikeskus: Kaerla5 · Kähäri · Mälikkälä · Pitkämäki · Runosmäki7 · Ruohonpää · Teräsrautela · Vätti
8. Pansio-Jyrkkälä: Artukainen · Pahaniemi · Pansio · Perno
9. Maaria-Paattinen: Haaga · Jäkärlä · Koskennurmi · Lentokenttä · Metsämäki · Moisio · Paattinen · Paimala · Saramäki · Tasto · Urusvuori · Yli-Maaria
Huomautukset:  1: Korppolaismäki kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 2: Nummi kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Nummi-Haliseen. 3: Pihlajaniemi kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 4: Vähäheikkilä kuuluu osittain Keskustaan ja osittain Skanssi-Uittamoon. 5: Kaerla kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen. 6: Raunistula kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen. 7: Runosmäki kuuluu osittain Runosmäki-Raunistulaan ja osittain Länsikeskukseen.
Patterinhaan vanhimpia, vuonna 1954 valmistuneita rakennuksia Kanslerintie 6:ssa.
Tularosankilli

| Tularosankilli> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Hammaskarppikalat Cyprinodontiformes
Heimo::  Hammaskillit Cyprinodontidae
Suku::  Cyprinodon
Laji::  tularosa
Kaksiosainen nimi
 Cyprinodon tularosa  Miller & Echelle, 1975 
Katso myös
   Tularosankilli Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tularosankilli (Cyprinodon tularosa) on hammaskillien (Cyprinodontidae) heimoon kuuluva kalalaji. Robert Rush Miller ja Anthony A. Echelle kuvasivat lajin tieteelle vuonna 1975.
Ulkonäkö ja koko

Tularosankilli on tavallisesti noin 3,3 senttimetrin mittainen ja voi kasvaa jopa 5,0 senttimetrin mittaiseksi.