Kiinan tasavallan historia
Japanin vastainen sota

Yhteisrintama muodostettiin juuri sopivaan ajankohtaan, sillä kesällä 1937 Japani aloitti avoimen sodan Kiinaa vastaan. Tekosyynä japanilaiset käyttivät Marco Polon sillan välikohtausta, jossa japanilaiset vaativat päästä rajan yli Mantšukuon alueelta Kiinaan etsimään japanilaista sotilaskarkuria. Kiinalaiset eivät suostuneet vaatimuksiin ja rajalla syntyi laukaustenvaihtoa puolin ja toisin. Selkkaus toimi sodan lähtölaukauksena. Kiinan kommunistien ja Kuomintangin muodostamalla yhteisrintamalla ei kuitenkaan ollut riittävää sotilaallista voimaa japanilaisten etenemisen pysäyttämiseen. Sodan alussa Kiinan ja Japanin joukkojen välillä käytiin ankaria taisteluita Shanghaissa, jotka päättyivät japanilaisten voittoon. Kiinalaisten peräännyttyä japanilaiset seurasivat ja etenivät Nanjingiin, missä he toimeenpanivat kiinalaisiin siviileihin kohdistuneen joukkomurhan, jossa kuoli 300 000 kiinalaista. Keisarillisen Japanin armeijan motiivi hirmutekoon on epäselvä, sen on ajateltu olevan yritys pelotella Kiinan tasavallan hallitus neuvottelemaan rauhasta. Kiinalaisten ankara vastarinta sodan alussa oli yllättäntyt japanilaiset, jotka olivat varmoja omasta ylivertaisuudestaan. Nanjingin verilöylyn tapaisia pienempiä joukkomurhia tapahtui myös pienemmässä mittakaavassa muissakin kaupungeissa, jotka japanilaiset miehittivät.
Kuomintang-hallitus pakeni japanilaisia Chongqingiin Sichuanin maakuntaan, joka on vuorten ympäröimä maakunta ja helpommin puolustettavissa, mutta ilmahyökkäyksiltä sekään ei säästynyt. Japanilaiset eivät sodan aikana kyenneet aluetta valloittamaan. Kommunistien tukikohta säilyi Yan'anissa, mistä käsin he organisoivat sissisotaa japanilaisia vastaan. Japanilaiset kykenivät hallitsemaan vain valloittamiaan suuria asutuskeskuksia ja liikenneväyliä. Maaseudulle asti japanilaisten valta ei yltänyt, mitä kiinalaiset pystyivät käyttämään hyväkseen ja häiritsemään japanilaisia näiltä alueilta. Japanilaiset eivät vuoden 1938 jälkeen enää edenneet Kiinassa sotilaallisesti, vaan he keskittyivät muualle tehtäviin hyökkäyksiin. Japani pyrki saavuttamaan loput tavoitteensa Kiinassa diplomaattisemmin ja he perustivat nukkehallituksia valloittamilleen alueille. Tšiang Kai-sek kieltäytyi neuvottelemasta japanilaisten kanssa, mutta Kuomintangista erotetun vasemmistosiiven johtaja Wang Jingwei oli sitä mieltä että oli Kiinan edun mukaista suostua neuvotteluihin japanilaisten kanssa. Japanilaiset asettivat Wang Jingwein johtamaan Shanghaista käsin Kuomintangin nukkehallitusta. Japanilaisten käymä sota vei paljon varoja ja he yrittivät kattaa menoja Kiinasta saatavilla tuloilla. Japanin miehitysaika Kiinassa tarkoitti kiinalaisväestön riistoa ja siviilien pakko-ottoja työvoimaksi, käytännössä orjiksi.
Kiina sai sodassa aluksi tukea vain Neuvostoliitolta. 
Tšiang Kai-sek turvautui sodassa viivyttelytaktiikkaan, sillä hän arveli Yhdysvaltojen liittyvän ennemmin tai myöhemmin sotaan ja sen mahdin kukistavan japanilaiset. Sodan aikana alkoi murentua myös Kuomintangin ja kommunistien yhteisrintama. Tšiang Kai-sek oli huolissaan Mao Zedongin johtamien kommunistien kasvavasta suosiosta Japanin linjojen takana. Kommunistit pystyivät tekemään talonpoikaisväestöä suosivia maauudistuksia, kun taas Kuomintang pyrki estämään kommunistien vallan leviämisen. Kommunistisen puolueen suosion kasvu oli suurta, vuosien 1937 ja 1945 välillä puolueen jäsenmäärä kasvoi 100 000:sta 1,2 miljoonaan. Osapuolten välillä syntyi yhteenottoja Pohjois-Kiinassa vuonna 1939 ja yhteisrintama särkyi kun vuonna 1941 Kuomintangin kenraali hyökkäsi Anhuissa kommunistiarmeijan kimppuun.
Kiinan sotamenestys Japania vastaan kääntyi kun Yhdysvallat ja Iso-Britannia ryhtyivät tukemaan kiinalaisia. Japanin hyökkäys Pearl Harboriin joudutti Yhdysvaltojen osallistumista sotaan. Japani ei kyennyt vastaamaan liittoutuneiden valtavien sotilaallistan voimavarojen edessä ja antautui elokuussa vuonna 1945.