stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Honkanen
Sukunimenä

Adam Honkanen (1835–1913), kansanrunoilija ja ennustaja
Anssi Honkanen, radiojuontaja, kosketinsoittaja ja DJ
Esko Honkanen (1925–2010), opettaja, toimittaja ja kirjailija
Hannu Honkanen (s. 1965), jalkapalloilija
Helmiriitta Honkanen (1920–2018), taidemaalari
Hjalmar Honkanen (1884–1967), varatuomari, everstiluutnantti ja Helsingin poliisimestari
Ilmari Honkanen (1909–1987), kaukopartiomies, Mannerheim-ristin ritari
Jaakko Honkanen (1947–2017), juoksija
Jaakko Honkanen (s. 1942), jääkiekkoilija
Jaakko Honkanen, koripalloilija
Jakke Honkanen (s. 1960), autourheilun kartanlukija
Jani Honkanen (s. 1979), jääkiekkoilija
Jarkko Honkanen (s. 1972), iskelmälaulaja
Juhani Honkanen (s. 1947), kuvanveistäjä ja taidemaalari
Kaarina Honkanen (s. 1929), lasten- ja nuortenkirjailija
Kalevi Honkanen (1939–1988), näyttelijä
Katriina Honkanen (s. 1960), näyttelijä
Lasse Honkanen (s. 1948), kirjailija
Lauri Honkanen (1935–2019), piirisihteeri, kirjailija ja estejuoksija
Maire Honkanen (s. 1925), professori, kodin taloustieteen tutkija
Manu Honkanen (s. 1996), jääkiekkoilija
Mauno Honkanen (s. 1931), hopeaseppä, muotoilija
Matti Honkanen (s. 1941), pikajuoksija
Matti Honkanen, tietokirjailija
Miika Honkanen (s. 1989), maalipalloilija
Miikka Honkanen (s. 1983), moottoriurheilija
Mika Honkanen (s. 1964), näyttelijä
Minna Honkanen (s. 1965), jalkapalloilija
Miro Honkanen, näyttelijä
Osmo Honkanen (s. 1964), säveltäjä ja kirkkomuusikko
Pertti Honkanen (s. 1965), Suomen miesten lentopallomaajoukkueen kakkosvalmentaja
Raimo Honkanen (1938–2020), maantie- ja ratapyöräilijä
Reino Honkanen (1909–1995), everstiluutnantti
Reino Honkanen (1924–2008), näyttelijä
Riikka Honkanen (s. 1998), alppihiihtäjä
Senni Honkanen, Serafiina (s. 1999), laulaja ja lauluntekijä
Sulo Honkanen (1905–1962), kuvataiteilija
Tauno Honkanen (1927–2023), maastohiihtäjä
Teemu Honkanen (s. 1972), muusikko, kapellimestari ja kuoronjohtaja
Veikko Honkanen (s. 1942), näyttelijä
Veikko Honkanen (1908–1999), kansanedustaja ja kunnallisneuvos
Velimatti Honkanen (s. 1968), toimittaja
Ville Honkanen (1898–1943), punakaartilaisupseeri.
Myös seuraavien henkilöiden alkuperäinen sukunimi oli Honkanen:
Erja Häkkinen (o.s. Honkanen, s. 1961), televisiojuontaja, malli ja matkaopas
Nina Kiiskinen (o.s. Honkanen, s. 1968), kirjailija ja toimittaja
Jenni Mikkonen (o.s. Honkanen, s. 1980), kilpameloja
Sukunimenä > Kuvitteellisia henkilöitä

Daniela Honkanen, televisiosarjassa Salatut elämät
Marika Honkanen, televisiosarjassa Salatut elämät
Siru Honkanen, televisiosarjassa Salatut elämät
Susu Honkanen, televisiosarjassa Salatut elämät
Paikannimenä

Honkanen, kylä Juankoskella
Honkanen, asuinalue Kempeleen Ylikylän osa-alueella
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Honkanen”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
The Green Inferno

| The Green Inferno |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Eli Roth
Käsikirjoittaja:   Eli Roth  Guillermo Amoedo 
Tuottaja:   Christopher Woodrow  Molly Conners  Eli Roth  Miguel Asensio  Nicolás López 
Säveltäjä:  Manuel Riveiro
Kuvaaja:  Antonio Quercia
Leikkaaja:  Ernesto Díaz Espinoza
Pääosat:   Lorenza Izzo  Ariel Levy  Daryl Sabara  Kirby Bliss Blanton  Magda Apanowicz  Sky Ferreira 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat, Peru, Chile, Kanada, Espanja
Tuotantoyhtiö:  Worldview Entertainment Open Road Films
Levittäjä:  BH Tilt, High Top Releasing
Ensi-ilta:   2013-9-88. syyskuuta 2013 (Toronton elokuvajuhlat)  2016-2-55. helmikuuta 2016 (Suomi)  
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Green Inferno on vuonna 2013 valmistunut Eli Rothin ohjaama kauhuelokuva. Se sai inspiraationsa 1970- ja 1980-lukujen italialaisista kannibaaliaiheisista eksploitaatioelokuvista, joista tunnetuin on Kannibaalien polttouhrit (1980). The Green Infernon pääosissa näyttelevät muun muassa Lorenza Izzo, Ariel Levy sekä Daryl Sabara, ja se kertoo joukosta aktivistinuoria, jotka haluavat suojella Perun alkuperäiskansoja, mutta päätyvätkin itse erään kannibalistisen heimon käsiin.
Juoni

Elokuvan alussa fuksi nimeltä Justine (Lorenza Izzo) kiinnostuu opiskelijoiden aktivistiryhmästä, jota vetää karismaattinen Alejandro (Ariel Levy). Ryhmä on huolissaan Amazonin sademetsien hakkuista, jotka uhkaavat alkuperäiskansojen elinalueita. Ryhmä matkustaa Peruun lisätäkseen ihmisten tietoisuutta asiasta, mutta erinäisten sattumusten seurauksena heidän lentokoneensa putoaa sademetsään ja eloonjääneet joutuvat paikallisen heimon vangeiksi.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Lorenza Izzo  | … |  Justine   |
|  Ariel Levy  | … |  Alejandro   |
|  Daryl Sabara  | … |  Lars   |
|  Kirby Bliss Blanton  | … |  Amy   |
|  Magda Apanowicz  | … |  Samantha   |
|  Sky Ferreira  | … |  Kaycee   |
|  Aaron Burns  | … |  Jonah   |
|  Ignacia Allamand  | … |  Kara   |
Vastaanotto

The Green Inferno valmistui vuonna 2013, mutta pääsi levitykseen vasta muutamaa vuotta myöhemmin tuotantoyhtiön ongelmien vuoksi. Ilmestyessään elokuva sai lähinnä kielteisiä arvioita. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 38 % kriitikoista antoi elokuvalle myönteisen arvostelun. Yhteenvedon mukaan The Green Inferno ei tuo Rothille uusia ihailijoita, mutta vanhat fanit saavat sitä mitä kaipaavatkin. AllMovien Dan Gelb piti elokuvan markkinointia harhaanjohtavana. Raa’an väkivallan sijaan suurin osa elokuvasta jumiutuu kuvaamaan tympeiden hahmojen välistä tympeää draamaa.
Helsingin Sanomien elokuvakriitikko Juho Typpö sanoi elokuvan olevan tyypillinen Eli Rothin elokuva — ”överiä verenlennätystä häijyllä huumorilla höystettynä”. Typpö tiedosti The Green Infernon pyrkimyksen jatkaa 70- ja 80-lukujen italialaisten kannibaalielokuvien shokeeraavaa perinnettä, muttei kokenut elokuvan yltävän niiden tasolle, sillä Roth ei ”osaa tai uskalla tehdä aidosti järkyttävää elokuvaa”.
Aamulehden Antti Selkokari nosti The Green Infernon syvällisimpänä antina esiin elokuvan alun ilkeän satiirin ”kulutuskulttuuriin täysillä osallistuvasta opiskelevasta nuorisosta, joka samalla myös harjoittaa aktivismia hyvien asioiden, kuten sademetsien viimeisten alkuperäisheimojen takia”. Tämä tosin saa pian väistyä ”veriroiskeiden ja ennennäkemättömän niljakkaiden raateluiden” tieltä, sillä niiden takia ihmiset Eli Rothin elokuvia menevät katsomaan.
Yhdysvaltalainen kirjailija Stephen King ylisti elokuvaa Twitterissä. Roth vastasi twiittiin kertomalla olevansa ”sanaton” ja kutsui Kingiä ”sankarikseen”.
Ruskoviittamuura

| Ruskoviittamuura |
| --- | --- |
 Ruskoviittamuurakoiras.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Puumuurat Thamnophilidae
Suku::  Kapustarintamuurat Formicivora
Laji::  serrana
Kaksiosainen nimi
 Formicivora serrana  (Hellmayr, 1929) 

Katso myös
   Ruskoviittamuura Wikispeciesissä   Ruskoviittamuura Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruskoviittamuura (Formicivora serrana) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Ruskoviittamuuranaaras.
Ruskoviittamuuraa tavataan Brasiliassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 267 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ruutukurkkuhuiskija

| Ruutukurkkuhuiskija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kaivajat Scleruridae
Suku::  Karikehuiskijat Sclerurus
Laji::  guatemalensis
Kaksiosainen nimi
 Sclerurus guatemalensis  (Hartlaub, 1844) 

Katso myös
   Ruutukurkkuhuiskija Wikispeciesissä   Ruutukurkkuhuiskija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruutukurkkuhuiskija (Sclerurus guatemalensis), aiemmalta suomenkieliseltä nimeltään ruutukurkkuorneero, on kaivajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Ruutukurkkuhuiskijaa tavataan Meksikon kaakkoisosista Keski-Amerikan kautta Kolumbiaan ja Ecuadoriin ulottuvalla alueella. Lajin kannaksi arvioidaan 20 000–49 999 yksilöä. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tarja Santalahti

Tarja Santalahti (s. 1960) on suomalainen seksologian asiantuntija ja Väestöliiton johtava psykoterapeutti, erikoissairaanhoitaja, tietokirjailija, sekä Väestöliiton Hyvinvointi Oy -yhtiön johtoryhmän jäsen. Koulutukseltaan Santalahti on vaativan erityistason kliininen seksologi ja erityistason psykoterapeutti. Psykoterapeuttina hänen viitekehyksensä on kognitiivisessa terapiassa, joskin hän käyttää myös integroivaa näkökulmaa tarpeen tullen.
Santalahti on kirjoittanut yhdessä Mika Lehtosen kanssa ensimmäisen suomenkielisen seksuaaliterapian perusteoksen Seksuaaliterapia (2016, PS-kustannus). Lisäksi häneltä on ilmestynyt teokset Eikö se kuulu kenellekään? Rohkene kohdata seksuaalisesti kaltoinkohdeltu nuori (2009, Väestöliitto), sekä pedagogisesti tärkeä nuorten seksuaalisuutta ja terveyttä käsittelevä kattava viisiosainen kokonaisuus Nuorten seksuaalisuus ja seksuaaliterveys -opettajan opas. (2018, Duodecim) Santalahti on myös toiminut asiantuntijana, kouluttajana ja auktorisoijana monta kymmentä vuotta, tuonut seksuaalisuutta ja seksuaaliterveyttä esiin lukuisissa medioissa, haastatteluissa ja artikkeleissa vuosikymmenten ajan, sekä antanut lausuntoja ja toiminut asiantuntijana seksuaalisen väkivallan oireisiin ja vaikutuksiin liittyen oikeudessa.
Aiheesta muualla

Seksologi Tarja Santalahti: Mies halusi eron yli 30 vuoden liiton jälkeen (Kodin Kuvalehti, 9.9.2016)
Tarja Santalahti: Mistä halu syntyy ja miten sitä ylläpidetään? (Hyvä Kysymys, 29.08.2018)
Nuorten seksuaalisuus ja seksuaaliterveys -opettajan opas (5.2.2018, Duodecim) (Arkistoitu – Internet Archive) (terveyskirjasto.fi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Tanelinranta

| Tanelinranta |
| --- | --- |
 Tanelinrannan samanniminen uimaranta.
 Kaupungin kartta, jossa Tanelinranta korostettuna.
Kaupunki:  Seinäjoki
Suuralue:  Hyllykallio
Kaupunginosa nro:  53
Väkiluku:  3 262 (31.12.2022)
Osa-alueet:   Karhuvuori 
Lähialueet:   Hyllykallio  Kapernaumi  Kertunlaakso  Roves 
Tanelinranta on kaupunginosa Seinäjoella ja osa Hyllykallion suuraluetta. Se sijaitsee noin viiden kilometrin päässä kaupungin keskustasta itään päin. Kaupunginosan itäosassa sijaitsee Tanelinrannan asuntoalueen jatkeeksi myöhemmin rakennettu Karhuvuoren asuntoalue. Alueen rakennuskanta koostuu rivi- ja omakotitaloista. Joulukuussa 2022 Tanelinrannan ja Karhuvuoren alueen asukasluku oli 3 262.
Palvelut

Tanelinrannassa on suosittu uimaranta. Tanelinrannan palveluita ovat S-market, pikaruoka-kahvila Tanelin Tupa, päiväkoti ja koulu. Karhuvuoressa sijaitsee Seinäjoen seurakunnan seurakuntakoti.
Kuvia

Tanelinrannan koulu
Alueen rivitaloja
Pikaruoka-kahvila Tanelin Tupa
S-market Tanelinranta
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tanelinranta Wikimedia Commonsissa
Stan Saanila

| Stan Saanila |
| --- | --- |
 Stan Saanila Helsingin kirjamessuilla 2010.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Stefan Olof Saanila
Syntynyt: 27. kesäkuuta 1968 (ikä 56) Helsinki
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  stand up -koomikko
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Hetimiten Uutisvuoto
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb
Elonet
Stefan Olof ”Stan” Saanila (s. 27. kesäkuuta 1968 Helsinki) on suomenruotsalainen stand up -koomikko, näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa Yle FST5:n tuottamasta, vuoden 2006 parhaan viihdeohjelman Venlan voittaneesta Hetimiten-ohjelmasta. Saanila oli mukana myös MTV3:n W-tyylissä, Nevadassa ja Mr. Mallorca kohteessa. Hän toimi vaihtuvana kapteenina Yle TV1:n Uutisvuodossa maaliskuussa 2007 ja oli sittemmin vakituisesti mukana syksystä 2007 lähtien. Hänet äänestettiin vaihtuvien kapteenien joukosta jatkamaan ohjelman vakituisena kapteenina Tommy Tabermannin jätettyä ohjelman. Heinäkuussa 2017 uutisoitiin Saanilan jättävän Uutisvuodon kymmenen vuoden jälkeen. Hänen viimeinen jaksonsa oli jo esitetty 3. kesäkuuta 2017. Sama jakso oli myös Jari Tervon viimeinen Uutisvuodon vakituisena kapteenina.
Stan Saanila asuu Sipoossa ja on kolmen lapsen isä. Ennen televisiouraansa Saanila toimi muun muassa Studentbladetin päätoimittajana ja Hufvudstadsbladetin toimittajana sekä teki erilaisia viihdeohjelmia Radiomafia-kanavalle ja Yleisradion ruotsinkieliselle radiolle. Saanila teki ensimmäisen stand up -esityksensä 5. marraskuuta 1991 Vanhalla ylioppilastalolla, minkä jälkeen hän perusti yhdessä Paul Olinin kanssa Suomen ensimmäisen stand up -klubin ”Hus med skoj”, josta tuli myöhemmin Club Viirus.
Saanilalla on pieni rooli muun muassa Aleksi Salmenperän vuonna 2007 valmistuneessa elokuvassa Miehen työ. Lisäksi Saanila on näytellyt elokuvissa Leijonasydän ja Risto. Saanila on myös lainannut äänensä animaatioelokuviin Bolt, Möröt vastaan muukalaiset ja Pirates! Vuonna 2010 hän käsikirjoitti ja ääninäytteli André Wickströmin kanssa Shanghain maailmannäyttelyä varten tuotetun animaatiosarjan The Daily Ape Show. Wickströmin kanssa hän on myös tehnyt huumoriohjelman Tämä tästä (Detta om Detta) vuosina 2017-2022.
Antti Mäkelin

| Antti Mäkelin |
| --- | --- |
 Antti Mäkelin 1920-luvulla.
Kansanedustaja
 22.5.1907–24.9.1909, 4.4.1917–25.9.1918  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Kuopion läntinen
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1871 Iitti
Kuollut: 6. maaliskuuta 1948 (76 vuotta) Helsinki
Ammatti:  vahtimestari, piirisihteeri, asioitsija
Antti Mäkelin (12. huhtikuuta 1871 Iitti – 6. maaliskuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1909 ja 1917–1918.
Elämä > Varhaiset vuodet

Iitin Lyöttilässä syntyneen Mäkelinin vanhemmat olivat mäkitupalainen Matti Mäkelin (1830−1905) ja Eva Sofia Eerikintytär (1834−1903). Hän kävi kiertokoulua ja työskenteli yhdeksänvuotiaasta lähtien paimenpoikana ja renkinä. 16-vuotiaana Mäkelin lähti Kuusansaaren paperitehtaalle, mutta palasi parin vuoden kuluttua maataloustöihin kotiseudulleen. Vuosina 1893−1896 Mäkelin suoritti asevelvollisuutensa Uudenmaan pataljoonassa. Työskenneltyään kolme vuotta Helsingin Sähkövalaistus Osakeyhtiön palveluksessa Mäkelin jatkoi sähkötyömiehenä Tainionkoskella, Tampereella ja Porissa. Vuonna 1900 Mäkelin liittyi Tainionkosken työväenyhdistykseen ja toimi myöhemmin sen puheenjohtajana. Hän osallistui työväenyhdistyksen edustajana myös Forssan kokoukseen. Tainionkoskella Mäkelin oli perustamassa Osuusliike Tippaa ja Porissa hän vaikutti Porin Työväen Osuuskaupan johdossa.
Vuodesta 1904 lähtien Mäkelin työskenteli Kuopion työväentalon vahtimestarina. Hän kuului Kuopion työväenyhdistyksen johtokuntaan ja oli suurlakon aikana Kuopion lakkokomitean puheenjohtaja. Lakon päätyttyä Mäkeliniä ehdotettiin porvarissäädyn edustajaksi vuosien 1905−1906 säätyvaltiopäiville, mutta hän kieltäytyi. Vuosina 1906–1907 Mäkelin työskenteli Savon Työmiehen vastaavana toimittajana ja piti parin vuoden ajan kahvilaa Kuopiossa. Hän kuului myös Kuopion Työväen Osuuskaupan hallitukseen.
Elämä > Kansanedustajaksi

Mäkelin valittiin kansanedustajaksi vuonna 1907 Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa. Hän uusi paikkansa vuotta myöhemmin, mutta jätti eduskunnan syyskuussa 1909 alkoholiongelmansa vuoksi. Mäkelinin tilalle nousi Pekka Aakula. Kansanedustajakautensa jälkeen Mäkelin toimi Kuopiossa asioitsijana ja sosialidemokraattisen puolueen piirisihteerinä vuodesta 1912 lähtien. Syksyllä 1915 hänet syrjäytettiin piirisihteerin tehtävistä revisionismista syytettynä. Mäkelin valittiin kansanedustajaksi jälleen vuonna 1916. Kun eduskunta hajotettiin seuraavana kesänä, osallistui Mäkelin elokuussa 1917 kahteen Mannerin eduskunnan istuntoon.
Elämä > Sisällissota

Sisällissodan käynnistyessä Mäkelin oli Julius Nurmisen ohella ainoa kotiseudulleen matkustanut kansanedustaja. Tiistaina 29. tammikuuta Mäkelin sai Helsingistä Eero Haapalaisen allekirjoittamaan sähkeen, jossa hänet määrättiin ottamaan haltuunsa Suomen Pankin Kuopion haarakonttori. Mäkelin ei ryhtynyt toimiin, vaan kehotti Kuopion punakaartia luopumaan aseista. Kaksi päivää myöhemmin Savon Työmiehessä ilmestyi Mäkelinin allekirjoittama julistus, jossa työväenluokkaa kehotettiin vastustamaan porvariston vallankaappausta. Hänen mukaansa päätoimittaja Taavi Tainio oli allekirjoituksen jälkeen muuttanut julistuksen sanamuotoa.
Kuopion taistelun aikana Mäkelin pysytteli kotonaan, josta hänet vangittiin 2. helmikuuta. Toukokuun lopussa Mäkelin siirrettiin Kuopion lääninvankilasta Isosaaren vankileirille ja heinäkuun alussa muiden vangittujen kansanedustajien tavoin Sörnäisten kuritushuoneeseen. Lokakuussa 1918 Mäkelin sai valtiorikosoikeudelta 12 vuoden kuritushuonetuomion valtio- ja maanpetoksesta, jonka valtiorikosylioikeus vahvisti tammikuussa 1919. Tuomion perusteina olivat muun muassa Mäkelinin syksyllä 1917 allekirjoittama Me vaadimme-vaalijulistus, ennen sotaa pidetyt kiihotuspuheet sekä Savon Työmiehessä ilmestynyt julistus. Mäkelin suoritti aluksi tuomiotaan Lappeenrannan pakkotyölaitoksessa, jossa hänen terveytensä heikkeni kesällä 1920 sairaalahoitoa vaativaksi. Mäkelin vapautui Tammisaaren pakkotyölaitoksesta presidentti K. J. Ståhlbergin armahduksella joulukuussa 1921.
Elämä > Sodan jälkeen

Vapauduttuaan Mäkelin työskenteli Kuopion työväenyhdistyksen taloudenhoitajana vuosina 1922–1926. Hän toimi myös Savon Työväen Säästöpankin johtajana sekä Osuusliike Työkansan hallintoneuvoston puheenjohtajana ja kuului Kulutusosuuskuntien Keskusliiton hallintoneuvostoon. Heinäkuussa 1926 Mäkelin sai 10 kuukauden kuritushuonetuomion kavallettuaan työväenyhdistyksen varoja. Mäkelin eli viimeiset vuotensa Helsingissä, jossa hän kuoli 76-vuotiaana maaliskuussa 1948.
Perhe

Mäkelinin puoliso oli kätilö Emmi Lindeman, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1901. Pariskunnalla oli kolme lasta. Hänen puolisonsa toimi SSTP:n kansanedustajana vuosina 1922–1923.
Warioware, Inc.: Minigame Mania

| WarioWare Inc> : Minigame Mania |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Nintendo
Julkaisija:  Nintendo
Jakelija:  Nintendo eShop
Ohjaaja:  Hirofumi Matsuoka
Tuottaja:  Takehiro Izushi
Taiteilija:  Ko Takeuchi (käännä suomeksi)
Pelisarja:  WarioWare
Julkaistu:  JP 21. maaliskuuta 2003NA 21. toukokuuta 2003EU 23. toukokuuta 2003
Lajityyppi:  toimintapeli, pulmapelit
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  CERO: A (kaikenikäisille)  ESRB: Kaikenikäisille  PEGI 3 ja PEGI 7  USK 0 
Alusta:  Game Boy Advance
Jakelumuoto:  GBA-pelimoduuli
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Wario Ware, Inc. Minigame Mania (Yhdysvalloissa Wario Ware, Inc. Mega Microgame$) on Nintendon vuonna 2003 julkaisema videopeli Game Boy Advancelle.
Pelissä Wario luo videopelifirman WarioWare, Inc. ja  pyytää ystäviään auttamaan tekemään videopelejä. Pelaajan täytyy testata näitä pelejä. Pelit ovat minipelejä, tai oikeammin "mikropelejä" - useimmat peleistä eivät kestä muutamaa sekuntia pitempään. Pelejä tulee aina vain nopeutuvana sarjana. Yksittäisissä peleissä ei ole mitään ohjeita, joten tarkoituksena on paitsi pysyä vauhdissa mukana, myös keksiä nopeasti, miten pelejä oikeasti pelataan.
Peli voitti Edge Award -palkinnon Edinburghin kansainvälisillä pelifestivaaleilla vuonna 2004.
Pelin tallennusvälineenä toimii Game Boy Advancen pelikasetti. Peliä voi pelata myös Nintendo DS:ällä ja DS Litellä.
Peli julkaistiin 21. maaliskuuta 2003 Japanissa, 21. toukokuuta Pohjois-Amerikassa ja 23. toukokuuta Euroopassa.
Valkokurkkuhuiskija

| Valkokurkkuhuiskija |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kaivajat Scleruridae
Suku::  Karikehuiskijat Sclerurus
Laji::  scansor
Kaksiosainen nimi
 Sclerurus scansor  (Ménétries, 1835) 

Katso myös
   Valkokurkkuhuiskija Wikispeciesissä   Valkokurkkuhuiskija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Valkokurkkuhuiskija (Sclerurus scansor) eli aiemmalta nimeltään ruskoselkäorneero on kaivajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Valkokurkkuhuiskijaa tavataan Argentiinassa, Brasiliassa ja Paraguayssa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Maanpetos

Maanpetos on rikos, joka kohdistuu valtion ulkoiseen turvallisuuteen ja osoittaa petollisuutta omaa maata tai isäntämaata kohtaan. Maanpetos on liittynyt erityisesti sotiin tai muutoin levottomiin aikoihin.
Suomen laissa > Maanpetos

Suomen rikoslaki määrittelee maanpetoksen:
Suomen kansalainen, joka Suomea koskevan sodan, aseellisen selkkauksen tai miehityksen aikana tai sellaisen välittömästi uhatessa
liittyy vihollisen asevoimiin,
osallistuu sotatoimiin tai muihin sotilaallisiin toimiin Suomea vastaan,
palvelee sellaisissa vihollisen sotilas- tai siviilitehtävissä, jotka välittömästi edistävät sotatoimia Suomea vastaan, taikka
ryhtyy yhteistoimintaan vihollisen kanssa tai muulla vastaavalla tavalla vihollisen eduksi vahingoittaa Suomea,
on tuomittava maanpetoksesta vankeuteen vähintään yhdeksi ja enintään kymmeneksi vuodeksi.
Maanpetoksesta tuomitaan myös ulkomaalainen, joka tekee 1 momentin 4 kohdassa tarkoitetun teon Suomessa oleskellessaan tai ollessaan valtakunnan palveluksessa.
Yritys on rangaistava.
Tämän pykälän 1 momentin 4 kohdassa tarkoitettuna vihollisen auttamisena ei pidetä sellaista miehityksen aikana suoritettua toimenpidettä, joka on ilmeisen tarpeellinen väestön elinolojen turvaamiseksi.
Maanpetos on teko, johon ei voi Suomessa syyllistyä kuin poikkeusoloissa. Tämä rajoittaa rikoksen tunnusmerkistöä tuntuvasti. Huomattavaa on, että maanpetoksessa rikoksen muodostaa vihollisen puolella toimiminen. Tämä on tyypillistä kaikille maanpetosrikoksille: Niihin tarvitaan vieras valtio. Sen sijaan valtiopetosrikoksissa rikos kohdistuu yhteiskuntajärjestystä vastaan kotimaisin voimin.
Törkeä maanpetos on maanpetoksen törkeä tekomuoto, josta tuomitaan vankeutta vähintään neljä vuotta ja enintään elinkautinen vankeusrangaistus. Maanpetoksen tekee törkeäksi se, että siinä
aiheutetaan vaara valtakunnan tai sen osan joutumisesta vieraan vallan alaiseksi taikka
muutoin aiheutetaan Suomelle erityisen suurta vahinkoa
ja rikos on kokonaisuutena arvostellen törkeä.
Rikoslain 2 luvun 14 a §:ssä säädetään lisärangaistukseksi maanpetoksesta vankeuteen tuomittavalle henkilölle sotilasarvon menettäminen. Säädös on otettu rikoslakiin jatkosodan aikana vuonna 1944 ja sen tarkoituksena on ollut estää rikoksesta tuomitun henkilön pääsy tärkeisiin sodan ajan tehtäviin.
Suomen laissa > Sisällissodassa 1918

Aseellinen vastarinta hallitusta vastaan julistettiin 1.2.1918 maanpetokseksi. Jälkeenpäin punakaartin sotilaat tuomittiin valtiopetoksesta eli kapinasta. Ainakin johtoa pidettiin maanpettureina, koska punaiset olivat taistelleet Suomea vastaan sotineen Venäjän armeijan yksiköiden rinnalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maanpetos Wikimedia Commonsissa
Rikoslaki Finlex-tietopankissa (Arkistoitu – Internet Archive)