stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ylikylä (Rovaniemi)
Aiheesta muualla

Rovaniemen kaupunki: Ylikylä
Rovaniemen kaupunginosat ja kylät
Alakorkalo
Ala-Nampa
Auttinseutu
Hirvas
Jaatila
Juotasniemi
Karvonranta
Katajaranta
Kauko
Kiiruna
Kivitaipale
Kolpene
Korkalovaara
Koskenkylä
Lehtojärvi
Leipee
Lohiniva
Marrasjärvi
Marraskoski
Meltaus
Misi
Muurola
Narkaus
Niesi
Nivankylä
Nivavaara
Norvajärvi
Oikarainen
Ojanperä
Olkkajärvi
Ounasrinne
Paavalniemi
Patokoski
Pekkala
Perunkajärvi
Petäjäinen
Pisa
Pullinranta
Pöykkölä
Rantaviiri
Rautiosaari
Ruikka
Saarenkylä
Sinettä
Santamäki
Sonka
Syväsenvaara
Tapionkylä
Tennilä
Teollisuuskylä
Tiainen
Tuhnaja
Vaarala
Vanttausjärvi
Vanttauskoski
Vennivaara
Viiri
Vikajärvi
Välijoki
Ylikylä
Yli-Nampa
Kari Rissanen (kemisti)

Kari Rissanen
| --- | --- |
Syntynyt:  29. marraskuuta 1959 (65 vuotta) Iisalmi 
Koulutus:  Jyväskylän yliopisto (filosofian maisteri) ( – 1985) Jyväskylän yliopisto (filosofian tohtori) ( – 1990)  
Ammatti:  Professori  
| --- | --- |
Työnantaja:  Jyväskylän yliopisto (2007-2017)  
Palkinnot:  Suomen Leijonan ritarikunnan komentajamerkki (2016) Humboldt Prize (käännä suomeksi) (2017)
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kari Tapani Rissanen (s. 29.11.1959 Iisalmi) on suomalainen kemisti ja professori. Hän toimii orgaanisen kemian professorina Jyväskylän yliopistossa ja vuosina 2008–2017 akatemiaprofessorina. Hän on eräs nanotieteen ja supramolekulaarisen kemian merkittäviä uranuurtajia Suomessa.
Ura

Rissanen valmistui maisteriksi 1985. Filosofian tohtoriksi hän valmistui 1990 Jyväskylän yliopistosta. Väitöskirjan aiheena oli orgaanisten yhdisteiden tutkiminen röntgenkristallografian avulla. Rissanen työskenteli 1993–1995 Joensuun yliopistossa (nyk. Itä-Suomen yliopisto) orgaanisen kemian professorina. Sen jälkeen hän on toiminut Jyväskylän yliopiston orgaanisen kemian professorina vuodesta 1995. Sen ohella hän toimi Suomen Akatemian akatemiaprofessorina vuosina 2008–2012. Hänet valittiin akatemiaprofessoriksi poikkeuksellisesti vielä toiselle toimikaudelle 2013–2017. Rissanen tekee supramolekyylikemian, nanokemian ja röntgenkristallografian tutkimusta. Akatemiaprofessorina hän on toiminut FinNano-ohjelmassa, jonka tavoitteena on ollut lisätä nanotieteen kansainvälistä tutkimusyhteistyötä. Ohjelma on myös pyrkinyt tekemään nanotiedettä tunnetuksi.
Ura > Nanotieteen kehittäjä

Kari Rissanen on tehnyt pitkäaikaisen uran nanotieteen tutkijana. Hän on eräs tieteenalan keskeisiä kehittäjiä Suomessa. Hän oli mukana jo 1990-luvun lopulla Suomen Akatemian ja Tekesin yhteisprojektina toteutetussa ensimmäisessä nanoteknologian tutkimusohjelmassa. Rissanen on olennaisesti vaikuttanut nanotieteen ja nanoteknologian toimintamahdollisuuksien rakentamiseen Suomessa. Hän on esimerkiksi rakentanut nanoteknologiaosaajien verkostoa.
Rissanen oli mukana, kun Suomen ensimmäisen nanotieteeseen keskittyvä poikkitieteellinen tutkimusympäristö, Jyväskylän yliopiston nanotiedekeskus (Nanoscience Center, NSC), perustettiin. Alan koulutus Jyväskylän yliopistossa aloitettiin 2002. Jorma Virtanen nimitettiin tuolloin ensimmäiseksi nanotieteiden professoriksi.
Ura > Supramolekulaarinen kemia

Kari Rissanen on supramolekulaarisen kemian pioneeri Suomessa. Hän on tehnyt perustavaa tutkimusta alalla ja hänellä on laajat kansainväliset yhteistyöverkostot. Hän on laatinut tieteellisiä julkaisuja mm. Nobel-palkitun Jean-Marie Lehnin ja professori Fritz Vögtlen kanssa. Professori Rissanen johtaa supramolekyylien tutkimukseen erikoistunutta tutkimusryhmää, joka on vuosien myötä kasvanut 20-henkiseksi. Ryhmä on julkaissut yli 450 tieteellistä artikkelia ja sen piiristä on väitellyt 22 tohtoria. Rissasen ryhmässä aloitti uransa mm. nykyään Jyväskylän yliopistossa orgaanisen kemian professorina vaikuttava Maija Nissinen, joka väitteli tohtoriksi 2001.
Tutkimusalat

Rissasen pääasiallinen tutkimusala on orgaaninen kemia. Hän on tutkinut varsinkin supramolekyylejä, nanokemiaa ja röntgenkristallografiaa. Eräs hänen tutkimuskohteitaan on ollut niin sanottujen uusien itsejärjestyvien orgaanisten nanoreaktoreiden tutkimus. Supramolekyylien alalla Rissanen on tunnettu asiantuntija rakennetutkimuksessa ja syntetiikassa.
Tutkimusalat > Supramolekyylitutkimus

Professori Rissanen on tehnyt viime vuosina soveltavaa tutkimusta molekyylikemian ja nanotieteen alueella. Rissasen tutkimusryhmä on keskittynyt erityisesti heikkoihin ei-kovalenttisiin eli niin kutsuttuihin supramolekulaarisiin vuorovaikutuksiin. Kyseinen kemian osa-alue tunnetaan supramolekulaarisena kemiana. Jyväskylän yliopisto on tehnyt Rissasen johdolla supramolekyyleihin liittyvää tutkimusta biologian ja kemian laitosten yhteisprojektina. Tutkimuksen tavoitteena on ymmärtää, millaiset ovat heikkojen vuorovaikutusten yleiset toimintaperiaatteet ja miten niitä voitaisiin hyödyntää erilaisissa uusissa nano- ja supramolekyylisovelluksissa.
Rissanen on tutkinut ei-kovalenttisia sidoksia eri olomuodoissa: kiinteässä tilassa, erilaisissa liuoksissa ja kaasufaasissa. Tutkimuksen alla ovat erityisesti olleet vety- ja halogeenisidokset sekä siirtymämetallien koordinaatiokemia. Rissasen tavoitteena on valmistaa uusia kapselimaisia supramolekyylejä metallikoordinaatiolla tai halogeenisidoksilla. Halogeenisidosten tutkimus on vielä melko uusi tutkimusala ja Rissasella onkin ollut merkittävä rooli alan sovelluksien kehittäjänä. Halogeenisidosratkaisuissa pyritään valmistamaan uusia orgaanisia kaksi- tai kolmedimensionaalisia verkkoja.
Rissasen ryhmä on tehnyt useita kansainvälisesti tunnustettuja löydöksiä. Tutkimusryhmä kehitti mm. molekyylitetraedrin, joka kykenee sulkemaan sisäänsä vaarallista ja erittäin helposti syttyvää valkoista fosforia. Molekyylibiologiaan liittyviä sovelluksia ovat niin kutsuttu dendrimeerisomi-tutkimus ja ryhmän kehittämä niin sanottu viisinkertainen solmu (=monimutkaisin ei-DNA-solmu).
Rissanen on soveltanut orgaanisten molekyylien tutkimuksessa kristallografiaa. Hän on tehnyt menetelmään liittyvää perustutkimusta vuodesta 1990 lähtien. Hänen tutkimusryhmänsä on sittemmin kehittänyt alalle erityisen uuden menetelmän (kiteetön kristallografia).
Tutkimusalat > Pyrofosfaattitutkimusta

Kari Rissasen johtama tutkimusryhmä (tutkijatohtorit Sandip Bhownik ja Biswa Nath Gosh Jyväskylän yliopiston kemian laitokselta sekä dosentti Varpu Marjomäki biologian laitokselta) on kehittänyt erityisen sensorimolekyylin, joka pystyy tunnistamaan erittäin pieniä (nanomolaarisia) pyrofosfaattipitoisuuksia. Menetelmä on paljon tehokkaampi kuin pyrofosfaatin havaitsemiseen aikaisemmin käytetyt menetelmät. Menetelmässä sensorimolekyyli toimii anturin tavoin. Sensorimolekyyli muuttuu voimakkaasti fluoresoivaksi, kun se sitoutuu pyrofosfaattiin ja tällöin se pystytään havaitsemaan kuvantamismenetelmillä (mm. fluoresenssimikroskopian avulla) elävistä soluista. Keksinnön odotetaan muun muassa helpottavan syövän varhaista toteamista.
Tunnustuksia ja saavutuksia

Kari Rissanen on yli 5000 viittauksella Web of Science-tietokannan (WoS) mukaan yksi Jyväskylän yliopiston eniten viitatuista tutkijoista. Hän oli marraskuuhun 2010 mennessä laatinut yli 300 tieteellistä artikkelia.
Professori Rissanen on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 2004 ja Academia Europæan jäsen vuodesta 2008. Rissanen sai 2010 Tekesin organisoiman FinNano-ohjelman myöntämän Nanotech Finland Award-palkinnon ansioistaan nanotieteen ja nanoteknologian kehittäjänä Suomessa.
Aiheesta muualla

Professori Rissasen sivu (Arkistoitu – Internet Archive) Jyväskylän yliopisto
Kari Rissanen (Arkistoitu – Internet Archive) Jyväskylän yliopisto
Professori Rissasen tutkimusryhmän sivu (Arkistoitu – Internet Archive) Jyväskylän yliopisto
Kari Rissanen Cryst EngCom-blogissa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  ORCID 
Muut:  IdRef
Riihimäen Puhelin

Riihimäen Puhelin oli suomalainen puhelinlaitos, joka toimi Riihimäen alueella alkaen vuodesta 1891 ja vuosina 1924–2004 osakeyhtiönä.
Taustaa

Riihimäestä oli tullut rautateiden risteyspaikkakunta, kun vuonna 1870 valmistui rautatie Pietariin Riihimäen kautta. Aiemmin Helsinki - Hämeenlinna rautatie oli jo kulkenut Riihimäen kautta. Rautateillä oli käytössä sähkölennätin ja vuodesta 1874 lähtien alettiin välittää Riihimäen asemalta myös yksityisiä sähkösanomia tiettyinä aikoina vuorokaudesta. Vuonna 1875 lähetettiin 422 ja vastaanotettiin 148 yksityistä sähkösanomaa. Riihimäellä aloitti rautateiden lennätinkonepaja v.1881..
Vuonna 1886 vedettiin Riihimäen ensimmäinen puhelinllnja asemalta ratainsinöörin Karl Thunebergin asunnolle.. 
Riihimäki oli jäänyt puhelinmottiin koska halukkaita liittyjiä oli ollut liian vähän, kun keskukset rakennettiin 1880-luvun lopulla Hyvinkäälle ja Leppäkoskelle sekä pienempi Hausjärvelle..
Historiaa > Alku

Urjalasta muutti v.1886 telegrafireviisori Knut Schybergson Riihimäelle ja hän sai 21. toukokuuta 1891 luvan vetää puhelinlinjan Hyvinkäälle ja perustaa puhelinkeskuksen. Näin Riihimäki (tarkemmin asemakylä) liitetttiin muuhun puhelinverkkoon, kun puhelinlinja Hyvinkäälle kulki radan varressa.. Vuotta aiemmin Schybergson oli ostanut käytetyn 8-numeroisen keskuksen Helsingistä Daniel Wadénilta rautateiden Riihimäen telegrafikonepajan päällikön Nikolai Bergmanin luvalla.. 
Vaikka Riihimäen puhelinkeskus oli pieni vain muutaman muutaman numeron käsittävä sen hoitaminen kävi liian työlääksi yksistään sen perustajalle Schybergsonille. Schybergson myi Hyvinkään johdon Etelä-Suomen kaupunkien väliselle telefoniosakeyhtiölle ja Riihimäelle perustettiin v.1896 puhelinyhdistys nimeltään 'Riihimäki Telefonförening' paikallista puhelinliikennettä varten.. Puhelinyhdistyksen perustajat olivat: telegrafireviisori Knut Schybergson, telegrafi-insinööri Nikolai Bergman, telegrafireviisori Viktor Sahlberg, leipuri Anders Gustafsson, kauppias Fredrik Henriksson, ratainsinööri Karl Thuneberg, kunnanlääkäri Karl Enckel, rouva Olivia Axeen, pastori Hjalmar Brander, kauppias Ludving Groth, asianajaja S. Piminoff ja kievarinpitäjä A. Theodor Olander.. Yhdistys hankki v.1896 25-numeroisen keskuksen aiemman 8-numeroisen tilalle. Liittymismaksuna oli 40 markkaa, joiden tuottona saatiin uusi keskus maksettua. Lopen keskus liitettiin Riihimäen keskukseen, joten Lopeltakin saatiin puhelinyhteys muualle..
Varsinkin pastori Branderin (sukunimi vuodesta 1906 alkaen Paloheimo) kasvava liiketoiminta tarvitsi paljon kaukopuheluja, toinen suurpuhuja oli Karan kartanonherra Torsten Nordensvan. Näiltä kahdelta kaukopuhelujen suurpuhujalta veloitettiin vuosimaksuna 40 markkaa, kun muille se oli 25 markkaa, tämä siksi kun kaukopuhelut maksettiin yhdistyksen kassasta..  
Varuskunnan perustaminen vaati lisää puhelimia ja 1910 ostettiin rautateiltä käytetty 180-numeron keskus, johon liittyivät myös mm. Lopen turvepehkutehdas, Riihimäen lasitehdas ja kolerasairaala sekä insinööri Florinsky.. 1910-luvun alussa keskukseen liitettiin yli 80 uutta tilaajaa. Lisäksi rautatieasemalla oli hyvin tuottava yleisöpuhelin..
Vuonna 1915 ostettiin käytetty keskus Helsingin Puhelinyhdistykseltä, keskuksessa oli kolmessa keskuspöydässä yhteensä 420 paikkaa tilaajille. Keskus sijoitettiin nyt rouva Salme Blomstedtin asuntoon silloiselle Kyläkujalle, joka on nykyisin (v.2024) Maisterinkatu. Aiemmat keskukset olivat olleet neiti Janssonin talossa ja Schybergsonin talossa.. Juho Emil Fagerlundista tuli ensimmäinen vakituinen puhelinlaitoksen asentaja. Monttööri Fagerlund sai apulaisen Tuomas Tammisesta juuri ennen  sisällissotaa. T. Tamminen olikin sitten töissä Riihimäen puhelinlaitoksella 42 vuotta..
Historiaa > Osakeyhtiöksi

Tilaajamäärä kasvoi, mutta puhelinyhdistys ei kyennyt vastaamaan kysyntään ja siitä johtuvaan verkon ja keskuksen lisärakentamiseen. Tästä johtuen ensin yritettiin perustaa osuuskunta hoitamaan puhelinasiaa, mutta nopeasti päädyttiin osakeyhtiö-muotoon.  Riihimäen Puhelinosakeyhtiö perustettiin 22. toukokuuta 1924. Tuolloin oli 283 tilaajaa, joista vain 160 merkitsi osakkeen.
Puhelinosakeyhtiö palkkasi isännöitsijäksi maisteri Lauri Gröndahlin, lisäksi johtajattarena toimi S. Blomstedt ja viisi puhelunvälittäjää ja yksi oppilas sekä yksi asentaja (monttööri)..
Historiaa > Automaattikeskus 1930

Vuonna 1929 17. lokakuuta valmistui yhtiön omana työnä. uusi keskusrakennus, jolle oli hankittu tontti v.1926. Kolmikerroksinen kivirakennus on yhä paikallaan, nykyisen Maisterinkadun varressa. Täysautomaattinen puhelinkeskus otettiin käyttöön 12.huhtikuuta 1930.. Keskuksen toimittajaksi oli valittu Siemens (tarkemmin Siemens-Schuckert), kisa käytiin Siemensin ja Ericssonin välillä, yksi syy valintaan oli että Helsingissä oli käytössä Siemensin keskus ja liitäntä olisi helpompi saman toimittajan tekniikkaan ja myös ongelmatilanteissa olisi apua saatavissa Helsingistä. Savonlinnan automaattikeskus oli valmistunut vain hieman ennen Riihimäen keskusta, myös Ensossa on ollut automaattikeskus ennen Riihimäkeä.. Joten Riihimäen puhelinolot olivat maan huippuluokkaa 1930-luvun alussa. Automatisoinnin avulla henkilökunnan määrää pystyttiin vähentämään ja kun tekniikka oli kunnossa, niin lainoja pystyttiin lyhentämään nopeasti ja johtokunta pystyi toteamaan 21. toukukuuta 1932, että vekselit Siemensille on maksettu ja puhelinyhtiöllä on täysi omistusoikeus laitteisiin.. 
Valtion puhelinkeskus oli rakennettu Riihimäelle 1920-luvun lopulla ja tämä mahdollisti kaukopuheluille kaksi reittiä, joko valtion keskuksen kautta tai Etelä-Suomen Kaukopuhelin Oy:n kautta. Vuonna 1934 Etelä-Suomen Kaukopuhelin Oy:n linjat siirtyivät valtiolle ja kaukoliikenteestä tuli valtion monopoli..
Pulavuosina 1931 ja 1932 tilaajamäärät vähenivät ensin 16 ja sitten 15 tilaajalla.. Tilaajamäärä lähti uudelleen nousuun v.1936, kun johtokunta oli päättänyt alentaa vuosimaksuja.. Vuonna 1933 Riihimäellä oli otettu käyttöön hyvin tuottava automaattinen puhelinkioski Lopentiellä kauppatoria vastapäätä ja seuraavaksi Hämeenkadulle. Kokouspuhelintoiminnolla pystyi puhumaan useampi henkilö samalla linjalla ja sellainen otettiin Riihimäellä käyttöön v.1933, mutta sen käyttö jäi vähäiseksi..   
1930-luvulla Riihimäen Puhelinosakeyhtiöllä oli pieniä sisäisiä kiistoja investoinneista, joita johtaja Gröndahl ei halunnut tehdä, mutta joita asentaja Tamminen vaati. Asentaja Tamminen maksoikin kaapelihankinnan ensin itse ja peri vähitellen summan yhtiöltä. . Toisenlaisia kiistoja oli valtion puhelintoimen kanssa, joka vaati nopeasti lisäjohtoja puhelinyhtiön keskuksesta valtionkeskukseen ja kiistaa oli myös ministeriön kanssa toimiluvan jatkumisesta. Näistä kiistoista kuitenkin selvittiin..
Historiaa > Sotavuodet

Pommitukset vahingoittivat ilmajohtoja, joita oli sekä kaapeleina että avojohtoina. Puhelinkeskus säilyi pommituksissa, vaikka pommeja pudotettiin yhtenä vuoden 1940 helmikuun päivänä noin 600-700 kappaletta.. Sotavuosina uusia tilaajia oli tullut viitisenkymmentä vuosittain, joten puhelinkeskusta jouduttiin laajentamaan. Elokuussa v.1943 saatiin 100 lisänumeroa käyttöön, laajennusosat oli valmistettu Berliinissä. Lisää tarvittiin ja tilattiin kahdensadan tilaajan laajennus, sodan tilanteesta johtuen tilaus myöhästyi ja lopulta laajennusosat tehtiin Siemensin Suomen tehtaalla ja laajennus saatiin käyttöön vasta keväällä 1948. Laajennuksen hinnasta tuli sekava asia, kun hinnan oli sovittu perustuvan Suomen ja Saksan markan keskinäiseen suhteeseen, mutta sodan jälkeen tätä suhdetta oli vaikea määrittää. Johtokunta kuitenkin hyväksyi toimituksen mukana tuleen laskun, kun se katsoi että yhteistyötä Siemensin kanssa ei kannata vahingoittaa.. Puhelinkioskeja käytettiin ahkerasti ja vuonna 1943 niistä puhuttiin yli 21000 puhelua, kuitenkin ne jouduttiin sulkemaan ilkivallan takia vuoden 1943 lopulla ja avattiin uudelleen vasta v.1954..
Riihimäen Puhelimen ensimmäinen maaseutukeskus otettiin käyttöön alkuvuodesta 1944 Vantaan kylässä 13 numerolla.. Paalijärveläiset maksoivat puolet 13 numeron käsikeskuksesta ja lupasivat hoitaa sekä välityksen että puhelumaksut ja niin he liittyivät puhelinverkkoon 1946, kun he olivat itse vetäneet puhelinlinjat. Sittemmin v.1952 Paalijärvelle Sillanpään tilan vintille asennettiin automaattikeskus 30 tilaajalle. Riihimäen puhelinverkko laajentui, vaikka kirja mainitsee isännöitsijä Gröndahlin nuukaksi mieheksi, muttei ahneeksi, kun hänen palkkansa oli usein pienempi kuin ylimekaanikon.. Gröndahl oli valmistunut filosofian kanditaatiksi Helsingin yliopistosta ja jatkanut opiskelua Saksassa Münchenin yliopistossa.. Riihimäellä puhelujen hinnat olivat alhaisemmat kuin Hämeenlinnassa tai Lahdessa 1950-luvun alkuun saakka..
Historiaa > Digitaalitekniikkaa kohti

Uusi toimitalo Maisterinkadulla valmistui vuonna 1970 Riihimäen Puhelin Oy:lle. Yhtiö uusi ja laajensi keskuksiaan uuteen Siemensin EMD-tekniikkaan. Myös keskusten väliset yhteydet parannettiin, tässä työssä auttoi Viestirykmentin sotilaat harjoitustyönään.. 
Ensimmäinen digitaalinen keskus valmistui Riihimäen Puhelin Oy:lle syyskuussa v.1984 se oli tilattu jo vuonna 1978, tekniikkatoimittajana edelleen Siemens, nyt toimitus oli EWSD-tekniikkaa..  
Ennen digitaalista keskusta yhtiössä oli alettu käyttämään digitaalisia radiolinkkejä, ensimmäisenä Hikiän ja Riihimäen välillä, tämäkin tekniikka hankittiin Siemensiltä.. Yksi tekninen askel oli valokaapelien käyttöönotto. Ensiksi Maisterinkadulta Kirvaston linkkiasemalle v.1982, tässä yhdessä valokuituparissa kulki 480 puhelua yhtäaikaa..
Kirjauksen uusi rakennus valmistui 1983, jota alettiin kutsua Kirvastoksi Vilho Miettisen keksimän nimen mukaisesti. Kirvastoon muutti Maisterinkadulta puolet henkilökunnasta. Digitaalitekniikan tulon mukana huomattiin, että keskusten tarvitsema tila on huomattavasti pienempi kuin aiemman tekniikan kanssa ja luovuttiin lisärakennushankkeesta Maisterinkadulla..
Riihimäen Puhelin Oy alkoi rakentamaan myös kaapelitv-verkkoa v.1984, koealueena Uhkola. Kaapelitv:ssä oli kilpailua, kun myös Riihimäen Telehuolto rakensi omaa tv-verkkoaan Peltosaareen. Riihimäen Puhelin perusti yhdessä paikallisten yritysten, Riihimäen Sanomien, kaupungin ja kauppakamarin kanssa kaapelitelevisioyhtiön ja Peltosaaren tv-verkko ostettiin tähän yhtiöön. Kaapelitv-yhtiö fuusioitiin Hyvinkään vastaavan yrityksen kanssa v.1986..
Riihimäen Puhelin Oy otti ensimmäisenä puhelinlaitoksena koko henkilökunnan tulospalkkauksen 1980-luvun loppupuolella..   
Vuonna 1990 perustettiin Riihimäen Puhelimen, Lohjan Puhelimen ja Hämeen Puhelimen toimesta Tele-Kolmio Oy, joka alkoi hoitamaan telelaitteiden myynnin, asennukset ja huollot..
Historiaa > Yhtiön lopetus

Vuonna 2001 Elisa Oyj oli hankkinut osakevaihdolla 90% Riihimäen Puhelin Oy:n omistuksesta, lopullinen fuusiointi Elisa Oyj:hin tapahtui 30.6.2004.
Tilaajamääriä

1896 12 tilaajaa
1904 42 tilaajaa, joista Riihimäellä 26 ja sen läheisyydessä, loput Lopella, Hausjärven kirkolla ja Oitissa.. Riihimäellä puhelin oli 14 kauppiaalle tai muulla liikkeenharjoittajalla, kahdeksalla rautatien virkailijalla tai säätyläisellä ja neljällä tilanomistajalla.
1915 puhelinluettelossa on 142 tilaajaa.
1920 235 tilaajaa
1930 370 tilaajaa
1940 484 tilaajaa
1950 1023 tilaajaa
1959 2612 tilaajaa.
1960 2700 tilaajaa.
1971 noin 6000 tilaajaa.
1981 noin 11000 tilaajaa.
1991 noin 20000 tilaajaa.
Toimitusjohtajat

Lähteenä, ellei toisin mainita.
1891 - 1896 lennätinreviisori Knut Schybergson, aloitti puhelin toiminnan Riihimäellä.
1896 - 1900 lennätinreviisori Knut Schybergson, nyt Riihimäen puhelinyhdistyksen johtajana.
1900 - 1908 lennätininsinööri N.V. Bergman.
1909 - 1912 lennätininsinööri A.B. Bäckström
1913 - 1924 apteekkari Wolter Simberg, hän oli taidemaalari  Hugo Simbergin veli...
1924 - 1958 maisteri Lauri Gröndahl, hallituksen puheenjohtajana oli W. Simberg 1924 - 1949. 1924 oli perustettu Riihimäen Puhelinosakeyhtiö.
1958 - 1959 pankinjohtaja Eero Hilli, oman toimen ohella..
1959 - 1985 teknikko, talousneuvos Jukka Koskinen.
1985 - ?       DI Seppo Hänninen
Hallituksen, johtokunnan puheenjohtajat

Lähteenä.
1896 - 1908 insinööri N.V.Bergman
1908 - 1912 diplomi-insinööri A.B. Bäckström
1912 - 1949 apteekkari Wolter Simberg
1949 - 1959 vuorineuvos Olli Paloheimo
1959 - ?       varatuomari Arvi Paloheimo
Henkilökunnan määrä

Lähteenä.
1924 noin 10
1932 noin 15
1940 noin 17
1948 noin 17
1956 noin 17
1960 noin 60
1964 noin 32
1972 noin 55
1980 noin 65
1988 noin 95
1.1.1991 73, osa oli siirtynyt Tele-Kolmio Oy:n palvelukseen.
Rodriguezinkaija

| Rodriguezinkaija |
| --- | --- |
 Rodriguezinkaija (J.G. Keulemansin maalaus, 1907)
Uhanalaisuusluokitus
 Hävinnyt  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Kaijat Psittaculidae
Suku::  Kaijat Psittacula
Laji::  exsul
Kaksiosainen nimi
 Psittacula exsul  (Newton, 1872) 
Katso myös
   Rodriguezinkaija Wikispeciesissä   Rodriguezinkaija Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rodriguezinkaija (Psittacula exsul) oli Mauritiuksen saaristossa elänyt kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö

Rodriguezinkaijan pituus oli noin 40 cm. Sen höyhenpuvun pääväri oli vaalean turkoosi, jossa oli harmahtava vivahde. Naamassa oli musta kaareva juova. Koiraan ylänokka oli punainen, alanokka musta, naaraan nokka oli kokonaan musta. Iiris oli keltainen ja koivet harmaat.
Esiintyminen

Rodriguezinkaija eli Mauritiuksen saaristossa Rodriguesin saarella. Se oli yleinen ja kesy vuosina 1691–1693, jolloin ranskalainen François Leguat asui saarella. Sen lihan sanottiin olevan hyvän makuista. Lajista on säilynyt vain kaksi museoyksilöä, joista viimeisen ampui herra Vandorous 14. elokuuta 1875. Molemmat yksilöt, naaras ja koiras, ovat Cambridgen yliopiston museossa. Sen jälkeen lajista on vain epävarmoja havaintoja ja sen uskotaan kuolleen sukupuuttoon. Katoamisen syynä olivat todennäköisesti metsästys ja elinympäristön hävitys.
Elinympäristö

Rodriguezinkaijat elivät metsissä.
Ravinto

Rodriguezinkaijat söivät ainakin erään oliivipuuta muistuttavan puun pähkinöitä.
Ylivuotto

Ylivuotto (myös Yli-Vuotto) on kylä entisen Ylikiimingin kunnan alueella Vuoton kaupunginosassa Oulussa. Kylä sijaitsee noin 28 kilometriä Ylikiimingin taajamasta itään seututien 836 varrella lähellä Utajärven kunnanrajaa.
Ylivuoton kylä on muodostunut Iso-Vuotunkijärven ja Kiiminkijoen väliselle kapealle harjulle, Vähä-Vuotungin järvi taas sijaitsee kylän länsipuolella. Lännessä kylä rajoittuu Vepsään, idässä rajana on taas Sanginkylän laitimmaisin osa Tervolankylä. Koska lähin silta Kiiminkijoen yli on vasta Alavuotolla, joen takana oleviin muutamiin asumuksiin pääsee kylän kohdalta kesäisin vain veneellä. Pääosin Ylivuoton alue Kiiminkijoen takana on asumatonta sydänmaata luoteessa Pudasjärven Hetekylään, pohjoisessa Puolangan Palovaaraan ja koillisessa Utajärven Juorkunan Olvasjärvelle päin.
Ylivuottoa entisen kaupan kohdalta koulun suuntaan eli länteen päin.
Alue ja asutus

Kylä käsittää Yli- ja Vähävuoton kulmakunnat, joiden yhteenlaskettu asukasluku on vain noin 40 henkilöä. Vakinaisten asukkaiden ohella Ylivuotolla on kuitenkin kesäasukkaita. Yhdessä järven itärannalla sijaitsevan noin kymmenen asukkaan Vähävuoton kanssa se muodostaa suppean yhteisön, jonka pääelinkeinona on maatalous ja matkailu.
Ylivuoton koulu lakkautettiin 1977, jonka jälkeen oppilaat on kuljetettu linja-autoilla muihin kouluihin, pääasiassa Vepsän koululle. Nykyisin oppilat kuljetetaan Ylikiimingin taajamaan entiseen kunnan keskuskoululle. Nykyisin koulurakennuksessa toimii retkimelonta- ja kalastuskeskus Vuoton Joutsen. Nykyisin Ylivuotto on pääasiassa muuttotappioaluetta. Autioituneita rakennuksia kylässä on useita eikä uusia rakennuksia juurikaan rakenneta.
Ylivuoton hautausmaa sijaitsee noin puolitoista kilometriä kyläkeskuksesta kaakkoon, seututien varrella.
Aiheesta muualla

Vuoton Joutsenen kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)