stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kristinusko Arizonassa
Tunnustuskunnat

Väestötutkimuksen mukaan suurin kristinuskon suuntaus on protestantismi: evankelista protestantismia tunnustaa 26 prosenttia väestöstä. Päälinjan protestantismia tunnustaa 12 prosenttia väestöstä. Mustaan kirkkooon kuuluu 1 prosentti väestöstä.
Katoliseen kirkkoon kuuluu 21 prosenttia väestöstä.
Ortodoksiseen kirkkoon kuuluu alle prosentti väestöstä.
Yhdysvalloissa kristillisiin kirkkoihin lasketaan kuuluvaksi myös mormonit ja Jehovan todistajat. Mormoneihin kuuluu noin 5 prosenttia väestöstä ja Jehovan todistajiin noin prosentti.
| Yhteisö | Perinne | Perhe | Seurakunnat | Kannattajat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Katolinen kirkko Yhdysvalloissa | Katolinen kirkko | Katoliset kirkot | 268 | 1 522 410 |
| Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkko | Myöhempien aikojen pyhät | Mormonismi | 932 | 436 521 |
| Tunnustuskuntiin kuulumattomat seurakunnat | Evankelikalismi | Muut | 879 | 402 842 |
| Eteläinen baptistikonventio | Evankelikalismi | Baptismi | 452 | 98 610 |
| Jehovan todistajat | Jehovan todistajat | Adventismi | 306 | 86 138 |
| Assemblies of God USA | Evankelikalismi | Helluntaiherätys | 282 | 70 364 |
Tsinniat

| Tsinniat |
| --- | --- |
 Tsinnia (Zinnia)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Suku::  Tsinniat Zinnia  L.
Katso myös
   Tsinniat Wikispeciesissä   Tsinniat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tsinniat eli oppineittenkukat (Zinnia) on asterikasvien heimoon kuuluva kasvisuku. Monia tsinnialajeja viljellään yksivuotisena koristekasvina. Isotsinniaa käytetään runsaasti ryhmäkasvina.
Lajeja

Zinnia angustifolia – korutsinnia
Zinnia haageana – kultatsinnia
Zinnia peruviana – peruntsinnia
Zinnia tenuifolia – lukkitsinnia
Zinnia violacea, syn. Zinnia elegans – isotsinnia eli iso-oppineittenkukka
Zinnia marylandica – loistotsinnia
Kultatsinnia
Peruntsinnia
Isotsinnia
Isotsinnia
Isotsinnia
Ohdakeperhonen isotsinniassa
Kasvatus Suomessa

Tsinniaa voi kasvattaa Suomessa. Tsinnian siemenet esikasvatetaan huhti-toukokuussa. Lisää siemenet esikasvatusruukkuihin ja peitä kevyesti mullalla tai vermikuliitilla. Lisää mielellään kasvukupu päälle ja aseta pimeään itämään. Käytä lämpömattoa tai lattialämmitystä jos löytyy. Siemenet itävät nopeasti ja siirretään heti kasvuvalon alle kun ovat tulleet maasta ylös. Tsinnia on hyvä latvoa kun on kasvanut noin 10-15 cm kokoiseksi, niin kukkasatoa tulee runsaammin. Taimet voi siirtää ulos kukkapenkkiin kun viimeiset yöpakkaset ovat menneet ohi. Kukkasatoa voi odottaa heinä-elokuussa.
Kasvatus Kansainvälisellä avaruusasemalla

Tammikuussa 2016 ISS:n Vegetable Production System (Veggie) -alustalla saatiin oranssi tsinnia kukkimaan ensimmäistä kertaa.
Aiheesta muualla

Finto: Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Zinnia
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q205106  Wikispecies: Zinnia  APDB: 196049  APNI: 55886  BioLib: 41354  CoL: 63WN5  EoL: 38874  EPPO: 1ZIIG  FloraBase: 38385  FNA: 135326  FoAO2: Zinnia  FoC: 135326  GBIF: 3111750  GRIN: 13048  iNaturalist: 132450  IPNI: 332074-2  IRMNG: 1319506  ITIS: 38711  NBN: NHMSYS0000465240  NCBI: 19013  NZOR: 45046b3c-d2fe-4f70-9c61-52af748927cc  Open Tree of Life: 106729  PLANTS: ZINNI  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:332074-2  Tropicos: 40028566  WFO: wfo-4000041233  WoRMS: 1076407
Maija Horsmanheimo

| Maija Horsmanheimo> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. huhtikuuta 1938 Kontiolahti
Kuollut: 16. maaliskuuta 2019 (80 vuotta) Kauniainen
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  ihotautien professori
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto (LL 1964, LKT 1973)
Instituutti:  Kuopion yliopisto
Palkinnot:  SVR R I
Maija Terttu Horsmanheimo (o.s. Tuomi; 17. huhtikuuta 1938 Kontiolahti – 16. maaliskuuta 2019 Kauniainen) oli suomalainen iho- ja sukupuolitautien erikoislääkäri, joka työskenteli pitkään ihotautien professorina Kuopion yliopistossa.
Horsmanheimo tuli ylioppilaaksi Joensuun yhteiskoulusta (1956). Hän opiskeli lääkäriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1964 ja valmistui sieltä myös lääketieteen tohtoriksi 1973 sekä pätevöityi iho- ja sukupuolitautien erikoislääkäriksi 1975. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa vuodelta 1973 tarkasteli sarkoidoosiin liittyviä lymfosyyttien eli imusolujen muutoksia. Tutkimus oli otsikoitu Lymphocyte transformation in sarcoidosis. Horsmanheimo teki opinto- ja tutkimusmatkoja Englantiin vuonna 1975 ja Yhdysvaltoihin vuosina 1976–1977 ja 1982.
Horsmanheimo toimi Kuopion korkeakoulun ihotautien professorina vuodesta 1978 ja laajentuneen Kuopion yliopiston professorina vuodesta 1984. Hän tutki kliinistä immunologiaa ja ihotauteja. Horsmanheimo teki yli 300 tieteellistä julkaisua. Hän jäi eläkkeelle syyskuussa 2002 ja muutti asumaan Kauniaisiin. Hänellä oli kaksi lasta.
Georgi Tšitšerin

| Georgi Tšitšerin> Георгий Чичерин |
| --- | --- |

Neuvostoliiton ulkoasiainministeri
 9. huhtikuuta 1918 – 21. heinäkuuta 1930  
Edeltäjä:  Lev Trotski
Seuraaja:  Maksim Litvinov
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. marraskuuta 1872 Tambovin kuvernementti, Venäjän keisarikunta
Kuollut: 7. heinäkuuta 1936 (63 vuotta) Moskova, Neuvostoliitto
Tiedot
Puolue:  VSDTP NKP
Georgi (Juri) Vasiljevitš Tšitšerin (ven. Гео́ргий (Ю́рий) Васи́льевич Чиче́рин; 24. marraskuuta (J: 12. marraskuuta) 1872, Karaulin kartano, Tambovin kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 7. heinäkuuta 1936, Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen vallankumouksellinen sekä neuvostoliittolainen diplomaatti ja poliitikko, joka toimi Neuvostoliiton ulkoministerinä vuosina 1918–1930. Hän käytti ennen vallankumousta puoluesalanimiä Ornatski (Орнатский), Batalin (Баталин) ja Tšitša (Чича).
Suku ja koulutus

Georgi Vasiljevitš Tšitšerin syntyi vanhaan aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat diplomaatti Vasili Nikolajevitš Tšitšerin (1829–1882) ja paronitar Zorgina Jegorovna Meyendorff (1836–1897), jonka suku oli baltiansaksalaista aatelistoa, jossa oli myös diplomaatteja. Vanhemmat kuuluivat pietisteihin ja kasvattivat poikansa samassa hengessä. Georgin lapsuuden tärkeimmät tekijät olivat jatkuvat rukoukset, virsien yhteislaulu, Raamatun ääneen lukeminen ja ylevä innostava ilmapiiri.
Georgi kävi vuodesta 1884 lähtien Tambovin lukion ja muutti kaksi vuotta myöhemmin perheineen Pietariin. Pietarin 8. kymnaasissa hänen luokkatoverinsa oli kirjailija ja runoilija Mihail Kuzmin. Georgi oli hänen läheinen ystävänsä ja myöhemmin myös tukijansa ja mentorinsa. Georgi valmistui lukiosta parhain arvosanoin. Tšitšerin opiskeli keisarillisessa Pietarin yliopistossa historian ja filologian tiedekunnasta vuosina 1891-1895 josta valmistuttuaan hän työskenteli Venäjän ulkoministeriössä, jossa hänen isänsä oli myös töissä. Georgi työskenteli ulkoministeriön arkistossa vuosina 1898-1903. Heti ensimmäisenä vuonna hän sai virka-arvon kollegisihteeri ja vuonna 1901 arvon nimineuvos.
Nuoruudestaan lähtien hän oli monilahjakkuus eli erudiitti, monikielinen eli polyglotti, soitti täydellisesti pianoa ja hänellä oli ilmiömäinen muisti. Hän oli vakavasti kiinnostunut eurooppalaisesta modernismista, ja hän oli yksi Wagnerin, Mozartin ja Nietzschen tuotannon tuntemisen merkittävimmistä edistäjistä Venäjällä eli germanofiili. Tšitšerinillä oli merkittävä rooli ystävänsä Mihail Kuzminin näkemysten muovaamisessa, heidän kirjeenvaihtonsa on tärkeä historiallinen ja kulturellinen muistomerkki. Yksi heidän ystävyytensä syistä oli se, että he olivat molemmat homoseksuaaleja. Myöhempinä vuosina Stalinin sihteeri Boris Bažanov mainitsi, että Georgi Tšitšerinin homoseksuaalisuus ei ollut mikään salaisuus politbyroolle.
Poliittinen toiminta

Tšitšerin kiinnostui sosialismista ja joutui pakenemaan Venäjältä tuettuaan vallankumouksellista toimintaa vuoden 1905 vallankumouksen aikana. Vuonna 1904 hän meni Saksaan terveyttään hoitamaan ja pysyi muodollisesti Venäjän keisarikunnan ulkoministeriön palveluksessa. Tšitšerin oleskeli ulkomailla 13 vuotta ja liittyi tuona aikana Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen menševikkisiipeen.
Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Tšitšerin vastusti sotaa, mikä lähensi häntä Leninin bolševikkeihin. Tšitšerin vietti muutamia kuukausia vankilassa Isossa-Britanniassa vuonna 1917 sodanvastaisten kirjoituksiensa vuoksi. Hän palasi Venäjälle vuonna 1918 ja liittyi virallisesti bolševikkeihin. Tšitšerin toimi Lev Trotskin avustajana Brest-Litovskin rauhaan vuonna 1918 johtaneissa neuvotteluissa. Pian neuvotteluiden jälkeen Tšitšerin nimitettiin ulkoasiain kansankomissaariksi, ja hän toimi tehtävässä vuoteen 1930 saakka. Hän vaikutti merkittävästi Neuvosto-Venäjän avautumiseen kansainvälisestä eristäytymisestä.
Tšitšerinin tiedetään toimittaneen Saksan Venäjän-suurlähettiläälle nootin Suomen sisällissodan aikaisten Viipurin tapahtumien takia.
Vuonna 1920 Tšitšerin teki rauhansopimuksen Viron kanssaselvennä ja vuonna 1921 hän teki sopimuksia Turkin, Iranin ja Afganistanin kanssa niiden alueille jääneestä venäläisestä omaisuudesta. Huhtikuussa 1922 hän johti Neuvosto-Venäjän valtuuskuntaa Geneven konferenssissa, ja hän allekirjoitti Rapallon sopimuksen Saksan ulkoministerin Walther Rathenaun kanssa. Vuonna 1923 hän johti Neuvostoliiton valtuuskuntaa Lausannen konferenssissa, jossa määritettiin Turkin salmien ensimmäisen maailmansodan jälkeinen asema. Tšitšerin allekirjoitti Neuvostoliiton sopimukset Turkin (1925) ja Iranin (1927) kanssa.
Vuodesta 1928 lähtien Tšitšerin sairasteli paljon tai hänen homoseksuaalisuuttaan yritettiin ”hoitaa”, eikä seitsemän kuukauden mittainen hoitokaan ulkomailla tuottanut tuloksia. Hän pyysi polibyroolta eroa terveydellisistä tai muista syistä, johon ei kuitenkaan suostuttu. Hänet lähetettiin hoitoon Berliinin, ja virkaatekeväksi kansankomissaariksi nimitettiin Maksim Litvinov, jonka kanssa hänellä oli aina kireät välit. Puolueen painostuksesta Tšitšerin joutui tunnustamaan homoseksuaalisuutensa ”poikkeamaksi” ja käymään lääkärinhoidossa tullakseen ”normaaliksi” yhteiskunnan jäseneksi. Hänen serkkunsa paroni Alexander Meyendorffin muistelmissa kerrotaan, että hän oli säännöllisesti hoidossa psykiatrisissa sairaaloissa Saksassa vuosina 1925–1930. Hän palasi Moskovaan tammikuussa 1930. Hän jäi virallisesti eläkkeelle heinäkuussa 1930 ja sai vähän ennen eroaan valmiiksi kirjan Mozartista.
Georgi Tšitšerin kuoli 7. heinäkuuta 1936. Hänet on haudattu Novodevitšin hautausmaalle Moskovaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Georgi Tšitšerin Wikimedia Commonsissa
Neuvosto-Venäjän ja Neuvostoliiton ulkoasiainkansankomissaarit/-ministerit
Lev Trotski 1918 | Georgi Tšitšerin 1918–1930 | Maksim Litvinov 1930–1939 | Vjatšeslav Molotov 1939–1949 | Andrei Vyšinski 1949–1953 | Vjatšeslav Molotov 1953–1956 | Dmitri Šepilov 1956–1957 | Andrei Gromyko 1957–1985 | Eduard Ševardnadze 1985–1991 | Aleksandr Bessmertnyh 1991 | Boris Pankin 1991
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Georgy Chicherin
Käännös suomeksi
Tudiya

Tudiya tai Tudia on varhaisin Assyrian kuningas, joka on nimetty Assyrian kuningas listaan, ja hän on ensimmäinen ”seitsemästätoista kuninkaasta, jotka asuivat teltoissa.” Hänen olemassaolonsa on arkeologisesti vahvistamaton ja sitä ei ole vahvistettu mistään muusta lähteestä. Assyriologi Georges Rouxin mukaan Tudiya olisi hallinnut 25. vuosisadan jälkipuoliskolla eaa.(eli jossakin välillä n. 2450 – n. 2400 eaa.).
Historiallisuus

Tudiyaa seurasi Assyrian kuningas listassa Adamun ja hänen jälkeensä vielä kolmetoista hallitsijaa: Yangi, Suhlamu, Harharu, Mandaru, Imsu, Harsu, Didanu, Hana, Zuabu, Nuabu, Abazu, Belu ja Azarah. Mitään konkreettista ei vielä tiedetä näistä nimistä, vaikka se on todettu, että paljon myöhemmin Babylonian tabletti lista näyttää kopioineen samoja nimiä, vaikka raskaasti vioittuneessa muodossa: Tudiya nimi näyttää yhdistyneen siinä Adamun nimeen muodossa Tubtiyamutu.
Ensimmäisissä Eblan arkeologisissa raportteissa kävi ilmi, että Tudiyan olemassaolo voitiin vahvistaa löytyneestä savitaulusta, jossa todettiin, että hän olisi tehnyt kauppasopimuksen Karumissa Eblan alueella Eblan "kuninkaan" Ibriumin (jonka nyt tiedetään sen sijaan olleen Eblan kuninkaan Isar-Damun visiiri.) kanssa. Tämän koko lukutapa on nyt kyseenalainen, koska useat tutkijat ovat viime aikoina väittäneet, että kyseisessä kauppasopimuksessa kyseessä ei ollut ollenkaan Assyrian kuningas Tudiya, vaan pikemminkin kuningas nimeltä "Abarsal", jonka paikannus on epävarma.
Aikaisemmat Assyrian kuninkaat, jotka kirjattiin "kuninkaiksi, jotka asuivat teltoissa" (kuten Tudiya), olivat olleet puolueettomia pastoraalisia hallitsijoita; Assyrian uskotaan alkuaan olleen pikemminkin oligarkia kuin monarkia.
Käännös suomeksi
Kasab

| Kasab Քեսապ Kesab |
| --- | --- |

 Kasab
 Koordinaatit: 35°55′30″N, 35°59′19″E 
Valtio:   Syyria
Maakunta:  Latakia
Piirikunta:  Latakia
Väkiluku (2004):  1 754
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kasab (arm. Քեսապ, Kesab, arab. كسب‎, Kasab) on pääosin armenialaisten asuttama pikkukaupunki Syyrian Latakian maakunnassa lähellä Turkin vastaista rajaa. Armenialaisten historia paikalla ulottuu tuhannen vuoden päähän. Vuoden 2004 väetönlaskennan mukaan Kasabin asukasluku oli 1 754.
Historia

Armenialaisten historia Jabal Musan eli Musa Daghin alueella ulottuu 1 000 vuoden päähän ja Kasabissa mahdollisesti jo vuosisadoille ennen Kilikian armenialaiskuningaskunnan olemassaoloa vuosina 1198-1375. Vain harvat seudun armenialaisista selviytyivät Armenialaisten kansanmurhasta Osmanien valtakunnan kaudella. Kasab huomioitiin joskus "viimeisenä" säilyneenä osana Länsi-Armeniaa, eli armenialaisten historiallista asuinaluetta Itä-Turkissa.
Kaupunki kärsi Syyrian sisällissodan taisteluista. Maaliskuussa 2014 sen valtasivat turkmeenien ja salafistien asejoukot. Tilanne herätti huomiota armenialaisten laajassa diasporasa ulkomailla esimerkiksi "#SaveKesab"-hashtagin kautta. Sen noteerasivat myös Yhdysvaltojen ja Venäjän ulkoministeriöt. Samaan aikaan mediassa levisi perättömiä huhuja paikkallisten joukkosurmista. Syyrian asevoimat valtasi sen takaisin kapinallisilta muutamaa kuukautta myöhemmin.
Väestö

Kasabin asukasluku oli Syyrian vuoden 2004 väestönlaskennan mukaan 1 754. Heistä lähes kaikki olivat armenialaisia. Paikalliset armenialaiset puhuvat omaa armenian kielen länsimurteisiin kuuluvaa Jabal Musan murretta, jota puhutaan Kasabin ohella nykyisin vain Anjarin kaupungissa Libanonissa ja Vakiflin kylässä Turkissa.
Armenialainen kulttuurikeskus.
Paikallinen Armenian apostolisen kirkon Pyhän Jumalanäidin kirkko.
Johann Wolfgang von Goethe

| Johann Wolfgang von Goethe |
| --- | --- |
 Joseph Karl Stieler, Johann Wolfgang von Goethe, 1828.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. elokuuta 1749 Frankfurtin vapaakaupunki, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta
Kuollut: 22. maaliskuuta 1832 (82 vuotta) Weimar, Saksan liitto
Ammatti:  runoilija, näytelmäkirjailija, prosaisti, filosofi, tutkija
Puoliso:  Christiane Vulpius
Kirjailija
Tuotannon kieli: saksa
Tyylilajit:  proosa, runous, draama
Kirjallinen suuntaus: Sturm und Drang, Weimarin klassismi
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
G. O. May, Johann Wolfgang von Goethe, 1779.
Goethen kuva saksalaisessa postimerkissä vuodelta 1961.
Johann Wolfgang von Goethe (saks.  [ˈjoːhan ˈvɔlfɡaŋ fɔn ˈɡøːtə], (ohje) 28. elokuuta 1749 Frankfurtin vapaakaupunki – 22. maaliskuuta 1832 Weimar) oli saksalainen yleisnero: runoilija, romaanikirjailija, näytelmäkirjailija, humanisti, tutkija, taidemaalari ja kymmenen vuoden ajan myös Weimarin valtion pääministeri. Goethea pidetään yleisesti saksankielisen kaunokirjallisuuden vaikutusvaltaisimpana hahmona.
Goethe oli Weimarin klassikkoihin kuuluva, ajan antiikkiin nojaava uushumanisti, joka antoi vaikutteita myös suomalaiseen kansallisromantiikan ajan kirjallisuuteen. Goethen kuuluisa nuoruudenteos on kirjeromaani Nuoren Wertherin kärsimykset (1774), ja hänen pääteoksensa on kaksiosainen, runomuotoon kirjoitettu Faust (1808, 1832).
Teokset (valikoima) > Näytelmiä

Götz von Berlichingen, rautakäsi (Götz von Berlichingen mit der eisernen Hand, 1773)
Ifigeneia Tauriissa (Iphigenie auf Tauri, 1787)
Egmont (1788)
Torquato Tasso (1790)
Faust (1808)
Faust 2 (1832)
Teokset (valikoima) > Proosaa

Nuoren Wertherin kärsimykset (Die Leiden des jungen Werther, 1774)
Taru käärmeestä ja liljasta (Das Märchen, 1795)
Wilhelm Meisterin oppivuodet (Wilhelm Meisters Lehrjahre, 1795–96)
Vaaliheimolaiset. (Die Wahlverwandschaften, 1809.)
Italian matka päiväkirjoineen (Italienische Reise, 1816–17, suom. valikoiden)
Wilhelm Meisterin vaellusvuodet. (Wilhelm Meisters Wanderjahre, 1821)
Tarua ja totta elämästäni (Aus meinem Leben. Dichtung und Wahrheit, 1811–33)
Teokset (valikoima) > Runoutta

”Prometheus” (1773)
”Keijukaisten kuningas” (Der Erlkönig, 1782)
Roomalaisia elegioita (Römische Elegien, 1788–1790, julkaistu 1914)
”Noidan oppipoika” (Der Zauberlehrling, 1797)
Hermann ja Dorothea (Hermann und Dorothea, 1798)
Teokset (valikoima) > Valitut teokset

Valitut teokset. molemmat osat, Faust: J. W. v. Goethe; suom. Otto Manninen.  Otava, 1965. (Sarja: Maailmankirjallisuuden mestariteoksia; II,8)
Valitut teokset. 2,, J. W. v. Goethe; Runoja, suom. Otto Manninen. Nuoren Wertherin kärsimykset; suom. Volter Kilpi. Iphigeneia Tauriissa; suom. Eino Leino; suomennoksen tarkastanut Otto Manninen. Torquato Tasso; suom. J. Siljo; suomennoksen tarkastanut Otto Manninen.  Otava, 1965. (Sarja: Maailmankirjallisuuden mestariteoksia; II,9)
Valitut teokset. 3, Tarua ja totta, J. W. v. Goethe; suom. J. A. Hollo.  Otava, 1965. (Sarja: Maailmankirjallisuuden mestariteoksia; II,10)
Kuvia

Johann Heinrich Wilhelm Tischbein, Goethe Campagnassa, 1787.
Adolph Müller, Friedrich Schiller, J. W. Goethe, Wilhelm ja Alexander von Humboldt Jenassa, noin 1797.
Louise Seidler, Johann Wolfgang von Goethe, 1811.
Joseph Karl Stieler, Johann Wolfgang von Goethe, 1828.
Kirjallisuutta

Koponen, Anneli: Goethen lyriikan suomennokset 1832–1991.  (Liite tekijän lisensiaatintyöhön: Annan laulusta Villiruusuun: Johann Wolfgang von Goethen lyriikan suomennokset vuosina 1832–1991)  Joensuu:  Joensuun yliopisto, 1993.  ISBN 951-708-155-3
Koskenniemi, V. A.: Nuori Goethe. Elämä ja runous.  Porvoo:  WSOY, 1932.
Koskenniemi, V. A.: Goethe. Keskipäivä ja elämänilta.  Porvoo:  WSOY, 1944.
Koskenniemi, V. A.: Goethe ja hänen maailmansa.  (Tämä teos sisältää pääpiirteittäin tekijän aikaisemmin julkaisemat teokset ”Nuori Goethe” ja ”Goethe. Keskipäivä ja elämänilta”)  Porvoo:  WSOY, 1948.
Ludwig, Emil: Goethe. 1–2.  ((Goethe. Geschichte eines menschen, 1920.) Suomentanut J. Hollo)  Helsinki:  Otava, 1927.
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vapaasti ladattavia Johann Wolfgang von Goethen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Lisää luettavaa aiheesta Johann Wolfgang von Goethen suomennoksia on Wikiaineistossa
Goethen teoksia Gutenberg-projektissa
Goethe's works: text, concordances and frequency lists
Goethe. Jyväskylän yliopisto, kirjallisuus.
Teivas Oksala: Goethe – lyyrikko Jumalan armosta, Tieteessä tapahtuu 1/2000.
Arno Forsius: Johann Wolfgang von Goethe (1749–1832) ja luonnontieteet (Arkistoitu – Internet Archive).
Ilmari Havu : Goethe ihmisenä, Suomen Kuvalehti, 19.03.1932, nro 12-13, s. 19, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Mitä Goethe oli, paitsi aikakautensa suurin runoilija, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 20.03.1932, nro 12, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Taiwan  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Romania  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 2  Vatikaani 
Tieteilijät:  International Plant Names Index  CiNii  Leopoldina 
Taiteenala:  ADK  Discography of American Historical Recordings  Scientific illustrators  FID  KulturNav  MusicBrainz  Prado  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef  İslâm Ansiklopedisi 
Goethen synnyintalo Frankfurtissa.
Karvion kanava

Karvion kanava valtatien 23 nähtynä sillalta, joka ylittää Karvionkosken ja kanavan.
Karvion kanava on yksisulkuinen kanava Pohjois-Karjalassa Heinävedellä Karvion kylässä. Kanava yhdistää Kermajärven Karvionjärveen. Karvionjärveltä on yhteys Suvasveteen, jota pääsee Kuopioon asti.
Karvion kanavan ylittävä valtatien 23 silta.
Karvionkoski ja kanava.
Kanava on 300 metriä pitkä, rakennettu 1895–1896, ja se on Heinäveden vanhin kanava. Kanavassa menee varsinkin kesäaikaan paljon laivoja, ja on Heinäveden reitin vilkkaimpia kanavia. Kanavan vierestä menee Karvionkoski, joka on suosittu kalastuskoski. Kanavan ja kosken ympärillä on Karvion kylän keskus, jossa on palveluja, vierassatama ja Karvio Camping-retkeilyalue.
Kanavaan mahtuvat 31,2 metrin pituiset, 7,1 metrin levyiset ja 1,8 metrin syvyydessä kulkevat laivat. Kanavan ja kosken yli kulkevan valtatie 23:n sillan alituskorkeus on 11 metriä. Pudotuskorkeutta kanavalla on 1,8 metriä.
Rakentaminen

Talvella 1892 alettiin perata Suvasveden ja Kermajärven välistä kulkuväylää Kärängänvirran ja Rusinvirran kautta Varisveteen ja siitä Karvioon. Kuitenkin huomattiin väylän olevan paikoin liian kapea, alle 30 jalkaa. Näin päätettiin tehdä esitys väylän oikaisemisesta.
Karvionkosken viereen oli seuraavaksi rakennettava kanava, joka ratkaisi kuljetuspulmat Heinävedeltä Kuopioon. Kanavan rakennustyöt aloitettiin 1895 heinäkuun alussa. 31. elokuuta 1896 kanava oli sulkuportteineen valmis ja kanavahenkilökunnan asunnot valmiita. Rakentaminen maksoi kunnalle 120 206 markkaa.lähde? Sulku avattiin liikenteelle 10.9.1896.
Kanavalle tuli pituutta 175 metriä, pohjaleveydeksi 9 metriälähde?. Sen sululle tuli pituutta 35,5 metriä, syvyyttä 2,1 metriä ja leveyttä 7,5 metriä. Kanavan sulkuportit ovat tyypiltään puurakenteisia salpausportteja tyhjennys- ja täyttöluukuilla. Tekniikaltaan ne ovat nykyään sähkömekaanisia.
Kanava on osa historiallista, kansallismaisemaksi valittualähde? Heinäveden reittiä. Heinäveden reitti on yksi Suomen suosituimmista venereiteistä.lähde?
Kanava on nykyään itsepalvelusulku, eikä siellä ole enää omaa miehitystä. Kanavan etävalvonta suoritetaan läheiseltä Varistaipaleen kanavalta. Heinäveden reitin sekä Varistaipaleen ja Taivallahden kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Arctia Meritaito Oy.
Kuvia

Karvion kanava
Karvio Heinäveden kartalla