stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Zzap!64

| Zzap!64 |
| --- | --- |
Aihealue:  tietokonepelit
Julkaisija:  Newsfield Publications Ltd
ISSN:  ISSN 0954-867X
Perustettu:  1985
Kotimaa:  Iso-Britannia
Kieli:  englanti
Aiheesta muualla
OCLC
Zzap!64 oli brittiläinen tietokonepelilehti, joka käsitteli yksinomaan Commodore-tietokoneiden, pääasiassa Commodore 64:n pelejä. Sitä julkaisi Newsfield Publications Ltd, myöhemmin Europress Impact.
Lehti alkoi ilmestyä huhtikuussa 1985, ZX Spectrumiin keskittyneen CRASH-lehden sisarjulkaisuna. Suurimman osan historiastaan lehti keskittyi Commodore 64:een, mutta myöhemmin julkaisi myös uutisia ja arvosteluja Amigan peleistä. Kuten CRASH Spectrum-piireissä, Zzap!64 saavutti suuren suosion ja kulttiaseman Commodore 64 -piireissä, tullen tunnetuksi omalaatuisesta huumoristaan ja Commodore 64 -scenen laajasta, läpikohtaisesta kattavuudestaan. Lehti keksi uudenlaisen tyylin peliarvosteluilleen, jossa esiintyi sivukommenteissa arvostelevien toimittajien kasvokuvia, jotka olivat piirtäneet kustantamon taiteilijat Oli Frey ja Mark Kendrick. Nämä kasvokuvat kertoivat ilmeillään arvostelijoiden mielipiteitä peleistä. Näistä kehittyi myöhemmin lehteen kokonaisia sarjakuvia lehden etsiessä myös nuorempien lukijoiden suosiota.
Vuoteen 1992 mennessä lehti oli muuttunut ulkoasultaan ja sisällöltään niin dramaattisesti että senaikainen julkaisja Europress päätti uudistaa lehden kokonaan. Siten Zzap!64 numerosta 91 tuli Commodore Force -lehden numero 1, ja tätä lehteä julkaistiin maaliskuuhun 1994 asti.
Historia

Zzap!64 numero 1, päivätty toukokuulle 1985, julkaistiin 11. huhtikuuta 1985. Sen toimittajina olivat päätoimittaja Chris Anderson, ohjelmistotoimittaja Bob Wade, freelance-toimittaja Steve Cooke (joka oli liittynyt lehteen äskettäin lopetetusta Personal Computer Games -lehdestä), ja arvostelijat Gary Penn ja Julian Rignall, jotka saivat työpaikkansa palkkiona tietokonepelikilpailusta. Toimitus sijaitsi Yeovilissa, yli 200 kilometriä Newsfield-kustantamon päämajasta Ludlowissa; toimitus siirrettiin Ludlowiin kolmen kuukauden kuluttua kustannussyistä, ja Anderson ja Wade lähtivät lehdestä kieltäydyttyään muuttamasta. Anderson perusti myöhemmin Future Publishing -kustantamon.
Kun Amiga alkoi saada suosiota Isossa-Britanniassa, Zzap!64 alkoi silloin tällöin julkaista Amiga-pelien arvosteluja. Amiga-peleistä tuli lehden vakiosisältöä numerosta 43 (marraskuu 1988) lähtien, ja lehden nimeksi muutettiin Zzap!64 Amiga.
Lehti koki kiistanalaisuutta vuonna 1989, kun kolme sen neljästä arvostelijasta (Gordon Houghton, Kati Hamza ja Maff Evans) saivat potkut ja heidän tilalleen palkattiin uusia toimittajia numeroa 50 (kesäkuu 1989) varten. Ainoa jäljelle jäänyt arvostelija, Paul Rand, oli ehtinyt olla lehdessä töissä vain kaksi kuukautta. Houghton kirjoitti jäähyväispääkirjoituksen, jota ei koskaan julkaistu - sen sijaan numeron 50 pääkirjoitus ei mainitse koko asiaa sanallakaan, ja numero sisälsi kolmen erotetun toimittajan materiaalia mainitsematta lainkaan heidän potkujaan.
Numerosta 74 (kesäkuu 1991) lähtien kaikki Amiga-sisältö poistettiin lehdestä (lehden nimeksi tuli vuonna 1990 jälleen Zzap!64), ja lehti keskittyi jälleen kerran pelkästään Commodore 64:n peleihin. Neljän kuukauden kuluttua Newsfield-kustantamo teki konkurssin, ja lehti hyllytettiin kuukaudeksi. Europress Impactista (Roger Keanin, Oliver Freyn ja Jonathan Rignallin perustaman Europress-yhtiön satelliittiyhtiöstä) tuli lehden uusi kustantamo numerosta 79 (joulukuu 1991) alkaen.
Numero 90 (marraskuu 1992) oli viimeinen virallinen Zzap!64-lehti. Seuraavasta kuukaudesta alkaen lehdestä tuli Commodore Force.
Historia > Italiassa

Lehden italialainen versio (nimeltään pelkästään Zzap!), alkuperäisen kustantamon hyväksymä käännösversio, ei keskittynyt pelkästään Commodore 64:n peleihin, vaan myös muiden 8-bittisten koneiden kuten ZX Spectrumin, MSX:n, Amstrad CPC:n ja Atarin 8-bittisten mallien peleihin. Sitä julkaistiin numerosta 1 (toukokuu 1986) numeroon 73 (joulukuu 1992) varsinaisena lehtenä, numerosta 74 (tammikuu 1993) alkaen siitä tuli The Games Machine -lehden italialaisen käännösversion kylkiäinen, kunnes senkin julkaiseminen loppui joulukuussa 1993.
Vuodesta 1996 vuoteen 1999, Zzap!:sta tuli nettilehti, PC-peleihin keskittynyt verkkosivu jolla oli joka kuukausi eri "kansikuva" ja kirjepalsta, jossa arvosteltiin pelejä samaan tapaan kuin alkuperäisessä lehdessäkin.
Vuonna 2002, erikoisnumero "85", keskittyen juuri julkaistuihin 8-bittisten koneiden peleihin, julkaistiin PDF-muodossa.
Muistelmanumerot

Maaliskuussa 2002, Zzap!64-lehden erikoisnumero "107" julkaistiin digitaalisesti PDF-muodossa, jälkeenpäin myös 200 kappaleen rajoitettuna paperipainoksena. Se oli aluksi toimittaja Cameron Davisin Zzap!64:een liittyvällä keskustelupalstalla esittämästä ideasta lähtenyt faniprojekti, mutta myöhemmin muitakin Newsfieldin entisiä työntekijöitä liittyi projektiin, mukaan lukien entiset toimittajat Gordon Houghton, Robin Hogg ja Paul Glancey.
Erikoisnumero käsitteli Commodore 64:n 2000-luvulle jatkuvaa suosiota retropelaajien ja harrastelijoiden keskuudessa, useimpien arvostelujen keskittyessä juuri julkaistuihin Commodore 64:n peleihin. Lehden ulkoasu pohjautui "klassiseen" Zzap!64 -lehteen, ja lehden kansikuva pohjautui taiteilija Oli Freyn piirrokseen, jota suunnittelija Craig Grannell oli parannellut.
Lehden toinen erikoisnumero julkaistiin heinäkuussa 2005 juhlistaakseen lehden 20-vuotispäivää. Nimeltään The Def Tribute to Zzap!64, se painettiin ammattilaiskustantamossa ja annettiin Retro Gamer -lehden numeron 18 kylkiäisenä. Vaikka numeron sisältö oli enemmän pelkkää vanhan lehden muistelua ja juhlimista kuin numeron 107 sisältö, se silti sisälsi uuttakin sisältöä, kuten Newsfieldin entisen johtajan Roger Keanin alkusanat ja artikkeleja, ja uutta materiaalia entisiltä toimittajilta Gary Penniltä ja Chris Andersonilta. Lehden kansikuva ja keskiaukeama sisälsivät harvinaisia Oli Freyn piirroksia ajalta ennen hänen uraansa Newsfieldissä.
Lista toimittajista

Chris Anderson
Bob Wade
Roger Kean
Gary Penn
Julian Rignall
Gary Liddon
Sean Masterson
Steve Jarratt
Dan Gilbert
Paul Glancey
Matthew "Maff" Evans
Kati Hamza
Robin Hogg
Mark Caswell
Carl Rowley
Gordon Houghton
Ciarán Brennan
Richard Eddy
Lucy Hickman
Stuart Wynne
"Footy" Phil King
Steve Shields
Dominic Handy (eli Paul Sumner)
Warren Lapworth
Paul Rand
Nik Wild
Massimo Valducci
Kolumnistit

Jeff Minter
Kuvitteelliset hahmot

Chuck Vomit (vihreä peikko, joka piti vuohipukeista)
Lloyd Mangram (kirjepalstan pitäjä, nimetty golfaaja Lloyd Mangrumin mukaan)
Paul Sumner (arvostelija, pseudonyymi jota käyttivät monet toimittajat, kuten Warren Lapworth ja Dominic Handy, jonka karikatyyriin hahmo perustuu)
Valkoinen velho (seikkailupelipalstan pitäjä)
Harlekiini (Valkoisen velhon seuraaja)
Pistelordi (ennätyslistan ja Zzap!-haasteiden pitäjä, valkaisuainetta juova ulkoavaruuden muukalainen)
Miss Whiplash (Lloyd Mangramin ja Harlekiinin seuraaja, yhdessä Bash-barbaarin kanssa)
Bash-barbaari (seikkailupelikolumnisti ja kirjepalstan pitäjä)
Rockford, Thingie ja Nose (marginaaleihin piirreltyjä hahmoja, kaksi ensimmäistä peleistä Boulder Dash ja Thing On A Spring)
Tamara Knight (telesiirtimien myyjä, ja Mel Croucherin yhdeksänosaisen minisarjan sankaritar)
Terminaalimies (tieteisfiktiohahmo, osaksi ihminen, osaksi tietokone ja osaksi virus, esiintyi lehden sarjakuvassa)
Käännös suomeksi
Formula 1 -kausi 1963

Formula 1 -kausi 1963 oli 14. Formula 1 -kausi. Se alkoi 26. toukokuuta ja päättyi 28. joulukuuta 1963 kymmenen kilpailun jälkeen. Kuljettajien mestaruuden voitti Jim Clark, ja valmistajien mestaruuden Lotus. Clark voitti kauden aikana ennätykselliset seitsemän kilpailua, joka oli ennätys vuoteen 1988 asti. Clark voitti mestaruuden 25 pisteen erolla Graham Hilliin, joka oli siihen aikaan ennätys.
Kilpailut

| Nro | Kilpailu | Päiväys | Paikka | Voittanut kuljettaja | Voittanut talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Monacon Grand Prix | 26. toukokuuta | Monaco |  Graham Hill |  BRM | Raportti |
| 2 |  Belgian Grand Prix | 9. kesäkuuta | Spa-Francorchamps |  Jim Clark |  Lotus-Climax | Raportti |
| 3 |  Hollannin Grand Prix | 23. kesäkuuta | Zandvoort |  Jim Clark |  Lotus-Climax | Raportti |
| 4 |  Ranskan Grand Prix | 30. kesäkuuta | Reims-Gueux |  Jim Clark |  Lotus-Climax | Raportti |
| 5 |  Britannian Grand Prix | 20. heinäkuuta | Silverstone |  Jim Clark |  Lotus-Climax | Raportti |
| 6 |  Saksan Grand Prix | 4. elokuuta | Nürburgring |  John Surtees |  Ferrari | Raportti |
| 7 |  Italian Grand Prix | 8. syyskuuta | Monza |  Jim Clark |  Lotus-Climax | Raportti |
| 8 |  Yhdysvaltain Grand Prix | 6. lokakuuta | Watkins Glen |  Graham Hill |  BRM | Raportti |
| 9 |  Meksikon Grand Prix | 27. lokakuuta | Hermanos Rodríguez |  Jim Clark |  Lotus-Climax | Raportti |
| 10 |  Etelä-Afrikan Grand Prix | 28. joulukuuta | Prince George |  Jim Clark |  Lotus-Climax | Raportti |
Valmistajien lopullinen järjestys

| Sija | Valmistaja | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1 |  Lotus-Climax | 54 |
| 2 |  BRM | 36 |
| 3 |  Brabham-Climax | 28 |
| 4 |  Ferrari | 26 |
| 5 |  Cooper-Climax | 25 |
| 6 |  BRP-BRM | 6 |
| 7 |  Porsche | 5 |
| 8 |  Lotus-BRM | 4 |
| 9 |  Stebro-Ford | 0 |
| 10 |  Scirocco-BRM | 0 |
| 11 |  Alfa Romeo | 0 |
| 12 |  Lotus-Borgward | 0 |
| 13 |  Lola-Climax | 0 |
| 14 |  LDS-Alfa Romeo | 0 |
| 15 |  Gilby-BRM | 0 |
| 16 |  De Tomaso-Ferrari | 0 |
| 17 |  Cooper-Maserati | 0 |
| 18 |  ATS | 0 |
| 19 |  Lotus-Ford | 0 |
Formula 1 -kausi 1954

Formula 1 -kausi 1954 oli kautta aikojen viides Formula 1 -kausi. Kaudella ajettiin yhdeksän MM-osakilpailua. Mestaruuden voitti Argentiinan Juan Manuel Fangio, joka ajoi Maseratilla ja sittemmin loppukaudesta Mercedeksellä. Fangio johti koko kauden kuljettajien MM-sarjaa.
Sääntöjä

Vain viiden parhaan kilpailun tulokset laskettiin mukaan loppupisteisiin.
Pisteitä saivat kilpailujen viisi parasta (8, 6, 4, 3, 2) ja kilpailun nopeimman kierroksen ajanut, joka sai yhden pisteen.
Useat kuljettajat saattoivat ajaa samaa autoa, mutta tällöin pisteet jaettiin ottamatta huomioon kuinka monta kierrosta kukin kuljettaja oli ajanut.
Teknisiä sääntöjä

Vapaasti hengittävien moottorien tilavuus oli maksimissaan 2 500 cm3.
Turbomoottoreiden tilavuudeksi sallittiin maksimissaan 700 cm3.
Kustannussyistä kaksi edellistä kautta oli ajettu Formula 2 -luokan autoilla, ja Ferrarin 500-auto oli ollut täysin ylivoimainen. Nyt kuitenkin sylinteritilavuuden sallittiin nousevan 2 500 cm3.
Keskeiset osallistujat

Aina alkuvaiheistaan lähtien Formula 1 –kisat olivat olleet tavallaan Italian sisäisiä kilpailija, sillä aluksi olivat kilpailuissa Alfa Romeot ja Ferrarit ja sitten Ferrarit ja Maseratit. ”Ulkomainen” kilpailu otti tuulta alleen vuonna 1954 kun odotettu ja osittain pelättykin Mercedes-Benzin osanotto kilpailuihin tuli todeksi Ranskan GP:ssä. Italialaiset Lanciat ilmoittautuivat myös mukaan kauden kisoihin, mutta näiden Lancia D50-mallin valmistuminen viivästyi Mercedeksen autoa enemmän.
Nämä uudet tulokkaat saivat sekaisin kuljettajamarkkinat. Kaikkien yllätykseksi hallitseva maailmanmestari Alberto Ascari ja hänen erottamaton kaverinsa Luigi Villoresi päättivät jättää Ferrari-tallin ja siirtyä Lancian ohjaimiin, mikä koitui Ascarille kauden kuluttamiseen uutta D50-mallia odotellessa. Ferrari korvasi heidät José Froilán Gonzálezilla, joka palasi talliin kahden vuoden Maserati-kauden jälkeen, ja ranskalaisella Maurice Trintignant’illa. Heihin liittyivät myös Giuseppe Farina ja Mike Hawthorn.
Maserati vaikutti suurimmalta häviäjältä tässä kettinkien sinfoniassa kun se menetti Gonzálezin ja erittäin suuri menetys Maseratin tallille oli kesken kauden tapahtunut Juan Manuel Fangion menetys Mercedesille. Tämä siirto tapahtui Ranskan GP:n yhteydessä. Näin Maserati-tallin maine kahden merkittävimmän kuljettajan lähdön jälkeen jäi Onofre Marimón varaan, joka kuitenkin menehtyi Saksan GP:n harjoituksissa ollen täten ensimmäinen F1-osakilpailussa kuollut kuljettaja.
Juan Manuel Fangion lisäksi Mercedes-tiimiin liittyivät insinööri-pilotti Karl Kling, veteraani Hermann Lang, sekä tulevaisuuden toivo Hans Hermann.
Kilpailut

Kauden kilpailut:
| Nro | Kilpailu | Päivämäärä | Rata | Voittaja | Talli | Raportti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Argentiinan GP | 17. tammikuuta | Buenos Aires |  Juan Manuel Fangio |  Maserati | Raportti |
| 2 |  Indianapolis 500 | 31. toukokuuta | Indianapolis |  Bill Vukovich |  Kurtis Kraft-Offenhauser | Raportti |
| 3 |  Belgian GP | 20. kesäkuuta | Spa-Francorchamps |  Juan Manuel Fangio |  Maserati | Raportti |
| 4 |  Ranskan GP | 4. heinäkuuta | Reims-Gueux |  Juan Manuel Fangio |  Mercedes-Benz | Raportti |
| 5 |  Britannian GP | 17. heinäkuuta | Silverstone |  José Froilán González |  Ferrari | Raportti |
| 6 |  Saksan GP | 1. elokuuta | Nürburgring |  Juan Manuel Fangio |  Mercedes-Benz | Raportti |
| 7 |  Sveitsin GP | 22. elokuuta | Bremgarten |  Juan Manuel Fangio |  Mercedes-Benz | Raportti |
| 8 |  Italian GP | 5. syyskuuta | Monza |  Juan Manuel Fangio |  Mercedes-Benz | Raportti |
| 9 |  Espanjan GP | 24. lokakuuta | Pedralbes |  Mike Hawthorn |  Ferrari | Raportti |
MM-loppusijoitukset

| Sija | Kuljettaja | Maa | Auto | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Juan Manuel Fangio |  | Maserati ja Mercedes-Benz | 42 (57,14) |
| 2. | José Froilán González |  | Ferrari | 25,14 (26,64) |
| 3. | Mike Hawthorn |  | Ferrari | 24,64 |
| 4. | Maurice Trintignant |  | Ferrari | 17 |
| 5. | Karl Kling |  | Mercedes-Benz | 12 |
| 6. | Bill Vukovich |  | Kurtis Kraft-Offenhauser | 8 |
| 7. | Hans Herrmann |  | Mercedes-Benz | 8 |
| 8. | Roberto Mieres |  | Maserati | 6 |
| 9. | Luigi Musso |  | Maserati | 6 |
| 10. | Giuseppe Farina |  | Ferrari | 6 |
| 11. | Jimmy Bryan |  | Kuzma-Offenhauser | 6 |
| 12. | Jack McGrath |  | Kurtis Kraft-Offenhauser | 5 |
| 13. | Stirling Moss |  | Maserati | 4,14 |
| 14. | Onofre Marimón |  | Maserati | 4,14 |
| 15. | Sergio Mantovani |  | Maserati | 4 |
| 16. | Robert Manzon |  | Ferrari | 4 |
| 17. | Prinssi Bira |  | Maserati | 3 |
| 18. | André Pilette |  | Gordini | 2 |
| 19. | Mike Nazaruk |  | Kurtis Kraft-Offenhauser | 2 |
| 20. | Luigi Villoresi |  | Maserati | 2 |
| 21. | Umberto Maglioli |  | Ferrari | 2 |
| 22. | Élie Bayol |  | Gordini | 2 |
| 23. | Troy Ruttman |  | Kurtis Kraft-Offenhauser | 1,5 |
| 23. | Duane Carter |  | Kurtis Kraft-Offenhauser | 1,5 |
| 25. | Alberto Ascari |  | Lancia | 1,14 |
| 26. | Jean Behra |  | Gordini | 0,14 |
HUOM! Aikakautena, jolloin ajanotto ei toiminut kuin sekunnin kymmenysosien tarkkuudella, ei ollut mahdollisuutta äärimmäisen tarkkaan ajanottoon. Tästä on esimerkkinä Britannian GP, missä parhaan kierrosajan saavutti seitsemän kuljettajaa. He jakoivat pisteet, jolloin jokainen heistä sai 0,14 pistettä.
Fassuta

| Fassuta |
| --- | --- |
 Fassuta
 Koordinaatit: 33°02′58″N, 35°18′21″E 
Valtio:  Israel
Hallintoalue:  Pohjoinen
Väkiluku (2018):  3 149
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Fassuta (arab. فسوطة‎, Fassūṭa, hepr. ‏פסוטה‎, Fasuta) on pääasiassa arabikristittyjen asuttama kylä Israelissa Pohjoisella hallintoalueella lähellä Libanonin rajaa. Kylän asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 3 149.
Maantiede

Fassuta sijaitsee Israelin pohjoisosassa Ylä-Galilean alueella noin viiden kilometrin päässä Ma'alot-Tarshihasta koilliseen. Libanonin raja ja UNIFIL:n sininen linja sijaitsevat noin 3,5 kilometriä kylästä pohjoiseen.
Historia

Nykyinen Fassuta on joskus yhdistetty historialliseen Milfshataan, jonne Harimin pappissuvun sanotaan muuttaneen Jerusalemin toisen temppelin tuhoutumisen jälkeen. Arkeologisissa tutkimuksissa paikalta on löydetty esimerkiksi muinaisia hautoja, vesisäiliöitä ja rakennusten jäänteitä. Aluetta hallitsivat sittemmin historian kuluessa esimerkiksi roomalaiset, ristiretkeläiset ja osmanit. Monet kylän nykyisistä asukkaista polveutuvat paikalle noin 500 vuotta sitten Syyrian ja Libanonin alueelta tulleista siirtolaisista. Paikallisen perimätiedon mukaan kylän ensimmäinen asukas oli muuan kreikkalainen sotilas.
Fassuta liitettiin Israeliin Israelin itsenäisyyssodanaikana vuonna 1948. Kylän asukkaat pakenivat ensin kodeistaan, mutta he saattoivat palata viikkoa myöhemmin takaisin. Toisin kävi esimerkiksi viereisen Kafr Bir’amin muslimiasukkaiden, joiden ei sallittu palata.
Talous

Fassutan asukkaat olivat alun perin maanviljelijöitä, ja lähiseudulla kasvatettiin esimerkiksi tupakkaa. Kylän asukkaat ovat käyneet töissä suuremmissa kaupungeissa. Vuodesta 2013 kylässä on järjestetty joulujuhlallisuuksia, joita seuraamaan on saapunut tuhansia matkailijoita. Israelin arabien asuttamista kylistä Fassuta on yksi suurituloisimmista.
Väestö

Fassutan asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 3 149. Vuonna 2002 asukkaita oli 2 860. Lähes kaikki kylän asukkaat ovat arabikristittyjä, ja he kuuluvat melkiittiläiseen kirkkoon.
Vuonna 1907 rakennettu kirkko.
Elian patsas.
FC Sion

FC Sion on vuonna 1909 perustettu sveitsiläinen jalkapalloseura Sionin kaupungista Valais'n kantonista.
Seura on voittanut Sveitsin mestaruuden kaksi kertaa (1992, 1997). Sveitsin cupin finaalissa FC Sion on esiintynyt 14 kertaa ja hävinnyt vain vuonna 2017. Sion on cupissa toiseksi menestynein seura 19 cupmestaruutta voittaneen Grasshopper Club Zürichin jälkeen.
Joukkue pelaa kaudella 2024–2025 Sveitsin pääsarjassa, johon se nousi keväällä 2024.
Meriitit

Sveitsin mestaruus (2): 1992, 1997
Sveitsin Cup (13): 1965, 1974, 1980, 1982, 1986, 1991, 1995, 1996, 1997, 2006, 2009, 2011, 2015
Entisiä valmentajia

Bernard Challandes
Rolland Courbis
Michel Decastel
Sébastien Fournier
Gennaro Gattuso
Gilbert Gress
Daniel Jeandupeux
Víctor Muñoz
Vladimir Petković
Laurent Roussey
Uli Stielike
Peter Zeidler
Gaël Monthurel

| Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Ranska.Miesten käsipallo. Olympialaiset  | Maa:   Ranska> Miesten käsipallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Barcelona 1992 | joukkuekilpailu |  |
Gaël Fabrice Gabriel Monthurel (s. 22. tammikuuta 1966 Conches-en-Ouche) on ranskalainen entinen käsipalloilija. Hän oli vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa mukana saamassa pronssia. Lisäksi hän sijoittui vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa joukkueineen neljänneksi.
Gaétan Vestris

Gaétan Vestris
Gaétan Vestris (18. huhtikuuta 1729 Firenze, Ranska – 23. syyskuuta 1808 Pariisi) oli ranskalainen miesbalettitanssija, aikansa arvostetuimpia.
Vestriksen perheestä lähes kaikilla oli teatteritaustaa. Hän matkusti Pariisiin 1747 ja liittyi vuotta myöhemmin Paris Opéra -balettikouluun. Hän opiskeli siellä Louis Duprén johdolla. Hän esiintyi muun muassa Jean-Barthélemy Lanyn, Pierre Gardelin ja Jean-Georges Noverren baletteissa. Häntä kutsuttiin ”tanssin jumalaksi” omahyväisyytensä ja erinomaisten lahjojensa vuoksi.
Forever Living Products

| Forever Living Products International, Inc>  |
| --- | --- |
Perustettu:  1978
Perustaja:  Rex Maughan
Kotipaikka:  Scottsdale, Arizona, Yhdysvallat
Kotisivu:  foreverliving.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Forever Living Products on Aloe vera -pohjaisten terveys- ja ihonhoitotuotteiden suoramyyntiyritys, joka on perustettu Arizonassa Yhdysvalloissa vuonna 1978. Nykyäänmilloin? yrityksellä on jälleenmyyjiä yli 160 maassa ympäri maailmaa. Yrityksen pohjoismainen tytäryhtiö on Forever Living Products Scandinavia AB.
Tuotteet

Forever Living Productsin tuotteet jakautuvat kuuteen ryhmään: ravintolisät ja ravitsemus, liikunta ja painonhallinta, ihonhoito, hiustenhoito, eteeriset öljyt sekä kodinhoito. Tuotteita myyvät itsenäiset jälleenmyyjät. Tuotekehitys tapahtuu emoyhtiössä, joka sijaitsee Yhdysvalloissa, Arizonan Scottsdalessa.
Aiheesta muualla

Forever Livingin suomalainen sivusto
Forever Livingin yhdysvaltalainen sivusto
Ferrari 512 BB

| Ferrari 512 BB |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Valmistaja:  Ferrari
Valmistusvuodet:  1976–1980
Korimalli:  2-ovinen coupe
Luokka:  urheiluauto
Edeltäjä:  Ferrari 365 GT4 BB
Seuraaja:  Ferrari Testarossa
Tekniset tiedot
Moottori:  V12
Iskutilavuus:  4942 cm3
Teho:  250-269 kW
Huippunopeus:  280-302 km/h
Kiihtyvyys:  5,5 s (0–96 km/h)
Vetotapa:  takaveto
Kulutus:  16,3 l/100 km (yhd.)
Ferrari 512 BB eli Berlinetta Boxer esiteltiin yleisölle Pariisin autonäyttelyssä vuonna 1979. Auton tekniikka oli valtaosin tuttua jo vuonna 1971 esitellystä 365 GT4 BB:stä mutta kori oli kokonaan uudelleen muotoiltu. Korin muotoilusta vastasi Pininfarina.
Ferrari käytti 70-luvun lopun kilpa-autoissaan lähes poikkeuksetta 12-sylinteristä moottoria, jonka sylinteriryhmät olivat toisiinsa nähden 180 asteen kulmassa. Joidenkin lähteiden mukaan Ferrarin moottorit eivät olisi varsinaisesti Boxer-koneita kuten mm. Porschessa, vaan paremminkin pitäisi puhua 180-asteen kulmassa olevasta V12-moottorista. Lähes viisilitrainen 12-sylinterinen moottori on kuitenkin varsin runsaasti tilaa vievä konstruktio, joten tilan säästämiseksi Ferrarin insinöörit keksivät sijoittaa vaihdelaatikon suoraan sylinteriryhmän alle. Vaikka tilansäästömielessä idea kuulostikin hyvältä, se kuitenkin osoittautui huonoksi ratkaisuksi. Auton painonjakaumasta tuli liian takapainoinen (n. 40/60) ja sylinteriryhmän noustessa akselilinjan yläpuolelle myös auton kokonaispainopiste kohosi. Tämä puolestaan aiheutti huomattavaa epävakautta auton kaarrekäyttäytymiseen. Siviiliajossa asia ei suuremmin vaivannut, mutta se oli merkittävä syy siihen, miksi 512 BB ei koskaan saavuttanut mitään mainittavaa menestystä kilparadoilla.
Neljän tuotantovuoden aikana valmistettiin yhteensä 929 Ferrari 512 BB autoa.
Ferrari 512BBi (1981–1984)

Vuonna 1981 esiteltiin 512BBi-malli, jossa oli Bosch K-Jetronic polttoaineenruiskutus. Tehot pysyivät samana mutta päästöt alenivat. 512BBi-autoja valmistettiin yhteensä 1.007 kpl.
Gaëlle Enganamouit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Gaëlle Deborah Enganamouit
Syntymäaika: 9. kesäkuuta 1992
Syntymäpaikka: Yaoundé, Kamerun
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 171 cm
Seura
Seura: Málaga CF
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2012 | Lorema Yaoundé FC | - | (-) |
| 2012–2013 | ŽFK Spartak Subotica | - | (-) |
| 2014–2015 | Eskilstuna United DFF |  |  |
| 2016 | FC Rosengård |  |  |
| 2017–2018 | Dalian Quanjian FC |  |  |
| 2018 | Avaldsnes IL |  |  |
| 2019 | Málaga CF |  |  |
Maajoukkue
| 2010–2020 | Kamerun | 43 | (5) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 1. heinäkuuta 2015.
Gaëlle Enganamouit (9. kesäkuuta 1992, Yaoundé, Kamerun) on kamerunilainen jalkapalloilija. Hän on edustanut ammattilaisseuroja ŽFK Spartak Subotica, Eskilstuna United DFF, FC Rosengård, Dalian Quanjian FC, Avaldsnes IL ja Málaga. Hän aloitti uransa Lorema Yaoundésta.
Enganamouit edustaa maajoukkuetasolla Kamerunia. Hän on pelannut maajoukkueessa muun muassa Lontoon olympialaisissa 2012 ja Kanadan MM-kilpailuissa 2015. Jälkimmäisessä turnauksessa hän teki kolme maalia, ja hänet valittiin vuoden 2015 parhaaksi afrikkalaiseksi naispelaajaksi. Vuoden 2019 MM-kilpailuissa hän pelasi Kamerunin kaikissa neljässä ottelussa ja niistä kolmen avauskokoonpanossa.
Enganamouit ilmoitti kesäkuussa 2020 pelaajauransa päättymisestä.