stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pikku-Poikamo
Luonnonhistoria

Pikku-Poikamon historia on kytköksissä Pääjärven luonnonhistoriaan. Jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikön reuna päättyi näillä seuduilla suoraan mereen, joka oli eräs Itämeren suolainen Yoldiameren vaihe. Ilmaston lämpenevä trendi kuitenkin keskeytyi kylmyyskauteen, jonka seurauksena reunan sulaminen hidastui ja liukuva mannerjäätikkö työntyi talvisin uudestaan eteenpäin. Tämä tapahtui täällä noin 11 400−11 300 vuotta sitten. Kesien sulaminen ja talvien työntyminen olivat sata vuotta tasapainossa keskenään ja aiheuttivat reunan edestakaisen liikkeen Tammelan seuduilla. Tämä liike höyläsi maastoon painauman, johon Pääjärvi myöhemmin syntyi. Samalla jäätikön kuljettama maa-aines kasaantui järven kaakkoispuolelle muodostaen yhden jakson pitkästä Kolmannesta Salpausselästä. Maaston moreenipinta peittyi sandurin hiekasta ja sorasta, mikä selittää Pikku-Poikamion lähiympäristön. Sandurin päällä risteilee jäätikköjokien muodostamia pitkittäisharjuja, joiden väliin jäi painaumia esimerkiksi soraan hautautuneiden jäälohkareiden sulamisen vuoksi. Näitä supiksi kutsuttuja painaumia on alueella runsaasti. Osa supista sijaitsee jopa harjun päällä ja niitä kutsutaan harjusupiksi. On tosin tutkimatta, mutta varsin todennäköistä, että Pikku-Poikamo ja osa Kynnysharjun lähellä olevista muista lammista olisi suppien pohjalle muodostuneita lampia.
Muita samalla alueella olevia ja samassa yhteydessä muodostuneita pieni järviä ovat muun muassa  Kirppulammi, Pitkälammi, Mulkolammi ja Ruoholammi. Nämä kuuluvat kaikki Pääjärven alueeseen.
Pikku Huopalahti

| Pikku Huopalahti> Lillhoplax |
| --- | --- |

Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Läntinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  15, 16 ja 29 (osa-alue 162)
Pinta-ala:  0,81 km² 
Väkiluku:  7 338
Väestötiheys:  9 059 as./km²
Osa-alueet:  on itse Meilahden, Ruskeasuon ja Haagan osa-alue
Postinumero(t):  00270, 00300
Lähialueet:  Meilahti, Vanha Ruskeasuo, Etelä-Haaga, Niemenmäki, Vanha Munkkiniemi
Pikku-Huopalahti v. 1929. Mittakaava 1:25 000. Grejus = Reijolan kartano
Pikku Huopalahden Terassitalo ja ympäristöä
Pikku Huopalahti – näkymä Paciuksenkadun sillalta
"Köyhien Stockmann, Romu-Stocka": Pikku Huopalahtea marraskuussa 1970
Pikku Huopalahti (aiemmin myös Vähä-Huopalahti, ruots. Lillhoplax) on samannimisen lahden rannalla sijaitseva, pääosin 1990-luvulla rakennettu noin 10 000 asukkaan asuinalue Länsi-Helsingissä. Värikäs alue on jonkinlainen vastaisku 1970-luvun harmaille betonilaatikoille; tyylillisesti se lähestyy niin sanottua Oulun koulun arkkitehtuuria, jota kutsutaan myös huvimajatyyliksi tai "muumitaloiksi". Asuinalue myötäilee merenrantaa. Paciuksenkadun varressa on myös toimistoja, kuten pikaruokaketju McDonald'sin Suomen pääkonttori. Sylinterinmuotoisessa rakennuksessa sijaitsee myös ketjun ravintola.
Alueen itäreunassa Mannerheimintien varressa sijaitsi vuoteen 2005 saakka Tilkan sotilas­sairaala, jota ympäröi laaja puutarhamainen tontti. Sairaalan poistuttua alueelta myös osa sen entisestä tontista on rakennettu asunto­alueeksi.
Pikku Huopalahti muodostettiin virallisesti osa-alueeksi vuoden 2013 alusta, kun kaupunginhallitus oli tehnyt päätöksen Helsingin alueellisen jaon muutoksista. Se on kuitenkin osa-alueena sikäli poikkeuksellinen, että se käsittää kolmeen eri kaupunginosaan kuuluvia alueita. Pienalue 1 alueen eteläosassa kuuluu Meilahteen, pienalue 2 alueen keskiosassa Ruskeasuohon ja pienalue 3 alueen luoteisosassa Haagaan.
Ennen asuinalueeksi rakentamista alueella sijaitsi muun muassa romuttamoja, autokorjaamoja ja vanhojen tavaroiden kauppoja vaatimattomissa parakeissa. Aluetta kutsuttiin nimellä Köyhien Stockmann ja Romu-Stocka. Nykyisen Pikku Huopalahden puiston keski- ja pohjoisosassa ja viereisten korttelien alueella on aiemmin toiminut myös Pikku-Huopalahden kaatopaikka. Teollisuuden ja kaatopaikan jäljiltä maaperää on aluetta rakennettaessa paikoin puhdistettu ja paikoin kapseloitu suojaavan bentoniitti- tai lentotuhkakerroksen ja maatäytön alle. Tarkemmat tiedot puhdistetuista alueista ja kapseloiduista maista on Helsingin ympäristökeskuksessa.
Pikku Huopalahden keskeinen katu Korppaanmäentie on nimetty Korpas-nimisen talon mukaan. Ruotsin kuninkaan vouti Anders Korp omisti 1560-luvulla tiluksen Huopalahden kylässä ja Korpas-nimi on johdettu hänen sukunimestään.
Luonnehdinta alueesta

Vuosina 1986–2000 rakennettu Pikku Huopalahti on Suomen mittakaavassa pisimmälle vietyä postmodernismia. Alueella on paljon matalia kolmikerroksisia taloja, intiimejä sisäpihoja, vinoja rakenteita, torneja. Matalat rakennukset sijoittuvat sivukatujen varsille, korkeammat pääväylien Korppaanmäentien, Tilkankadun ja Paciuksenkaaren varrelle.
Reijo Jallinojan suunnittelema Terassitalo on Pikku Huopalahden ainutlaatuinen korkea maamerkki.
Pikku Huopalahden rannat ovat enimmäkseen puisto­aluetta paitsi lahden perukassa, jossa sen rannalla on Tilkantori. Haaganpuro laskee Pikku Huopa­lahteen Tilkan­torin länsipuolella, ja sen suu on padottu siten, että paikalle on muodostunut pieni keino­tekoinen vesi­putous. Tilkantorin läheisyyteen on siirretty myös entinen Tapanilan asemarakennus, joka on asukas­järjestöjen käytössä.
Pikku Huopalahti populaarikulttuurissa

Helsinkiläisellä Pariisin Kevät -yhtyeellä on kappale nimeltä ”Pikku Huopalahti”.
Uuno Turhapuro -elokuvissa esiintyvällä Härski Hartikaisen autokorjaamolla tapahtuvat kohtaukset kuvattiin 1970- ja 1980-luvuilla "köyhän miehen Stockalla" Pikku Huopalahden pienteollisuusalueella Kytösuontien varrella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pikku Huopalahti Wikimedia Commonsissa
Alueelliset internetsivut Pikku Huopalahti
| n k Helsingin kaupunginosat  ja niiden osa-alueet suurpiireittäin |
| --- | --- | --- |
| Eteläinensuurpiiri |  1. Kruununhaka  2. Kluuvi  3. Kaartinkaupunki  4. Kamppi  5. Punavuori  6. Eira  7. Ullanlinna  8. Katajanokka  9. Kaivopuisto  13. Etu-Töölö  14. Taka-Töölö  20. Länsisatama Hernesaari  Jätkäsaari  Lapinlahti  Ruoholahti  31. Lauttasaari Koivusaari  Kotkavuori  Myllykallio  Vattuniemi  52. Suomenlinna  |  |
| Läntinensuurpiiri |  15. Meilahti  16. Ruskeasuo Pikku Huopalahti  Vanha Ruskeasuo  18. Laakso  29. Haaga Etelä-Haaga  Kivihaka  Lassila  Pohjois-Haaga  30. Munkkiniemi Kuusisaari  Lehtisaari  Munkkivuori  Niemenmäki  Talinranta  Vanha Munkkiniemi  32. Konala  33. Kaarela Hakuninmaa  Honkasuo  Kannelmäki  Kuninkaantammi  Malminkartano  Maununneva  46. Pitäjänmäki Marttila  Pajamäki  Pitäjänmäen yritysalue  Reimarla  Tali  |  |
| Keskinensuurpiiri |  10. Sörnäinen Hanasaari  Kalasatama  Sompasaari  Vilhonvuori  11. Kallio Linjat  Siltasaari  Torkkelinmäki  12. Alppiharju Alppila  Harju  17. Pasila Itä-Pasila  Keski-Pasila  Länsi-Pasila  Pohjois-Pasila  21. Hermanni Hermanninmäki  Hermanninranta  Kyläsaari  22. Vallila  23. Toukola Arabianranta  Toukola  24. Kumpula  25. Käpylä  26. Koskela  27. Vanhakaupunki  |  |
| Pohjoinensuurpiiri |  28. Oulunkylä Maunula  Maunulanpuisto  Metsälä  Patola  Pirkkola  Veräjälaakso  Veräjämäki  34. Pakila Itä-Pakila  Länsi-Pakila  35. Tuomarinkylä Haltiala  Paloheinä  Torpparinmäki  Tuomarinkartano  |  |
| Koillinensuurpiiri |  36. Viikki Latokartano  Viikinmäki  Viikinranta  Viikin tiedepuisto  37. Pukinmäki  38. Malmi Ala-Malmi  Malmin lentokenttä  Pihlajamäki  Pihlajisto  Tattariharju  Ylä-Malmi  39. Tapaninkylä Tapanila  Tapaninvainio  40. Suutarila Siltamäki  Tapulikaupunki  Töyrynummi  41. Suurmetsä Alppikylä  Heikinlaakso  Jakomäki  Puistola  Tattarisuo  |  |
| Kaakkoinensuurpiiri |  19. Mustikkamaa-Korkeasaari  42. Kulosaari  43. Herttoniemi Herttoniemenranta  Herttoniemen yritysalue  Länsi-Herttoniemi  Roihuvuori  44. Tammisalo  48. Vartiosaari  49. Laajasalo Hevossalmi  Jollas  Kruunuvuorenranta  Tullisaari  Yliskylä  50. Villinki  51. Santahamina  53. Ulkosaaret Itäsaaret  Länsisaaret  Aluemeri  |  |
| Itäinensuurpiiri |  45. Vartiokylä Itäkeskus  Marjaniemi  Myllypuro  Puotila  Puotinharju  Roihupelto  Vartioharju  47. Mellunkylä Kontula  Kivikko  Kurkimäki  Mellunmäki  Vesala  54. Vuosaari Aurinkolahti  Kallahti  Keski-Vuosaari  Meri-Rastila  Mustavuori  Niinisaari  Nordsjön kartano  Rastila  Uutela  |  |
| Östersundominsuurpiiri |  55. Östersundom  56. Salmenkallio  57. Talosaari  58. Karhusaari  59. Ultuna Landbo  Puroniitty  |  |
Helsingin alueellinen jako
Piilokiveksisyys

Ultrakuva, jossa on havaittu piilokives
Piilokiveksisyys eli kryptorkia tarkoittaa kiveksen tai molempien kivesten sijaitsemista muualla kuin kivespussissa. Kives, joka ei sijaitse kivespussissa, on piilokives. Retentio testis myös tarkoittaa kivestä, joka ei ole laskeutunut.
Hoitamaton piilokives voi aiheuttaa hedelmällisyyden laskua ja kivessyövän riskin lisääntymistä sekä psykososiaalista haittaa.
Syyt

Pojan kivekset kehittyvät sikiöaikana vatsan sisällä munuaisten lähellä. Raskauden lopulla kivekset normaalisti laskeutuvat kivespussiin, laskeutumista voi tapahtua vielä syntymän jälkeenkin. Laskeutuminen voi estyä, jolloin kives jää piiloon vatsaontelon sisälle tai useimmiten nivustaipeeseen.
Yleisin syy kiveksen poikkeavaan laskeutumiseen lienee kiveksen puutteellinen androgeenituotanto sikiökaudella. Laskeutumista voivat häiritä myös rakenteelliset syyt. Joskus kivekset puuttuvat kokonaan (anorkia, kivesten synnynnäinen puuttuminen).
Havaitseminen

Piilokives havaitaan, mikäli tunnustelemalla molempia kiveksiä ei löydy kivespussista. Kiveksen puuttumisen saattaa huomata silmämääräisestikin. Joskus kives on piilossa vain osan ajasta ja voi muun muassa lämpimässä, kuten saunassa, laskeutua tilapäisesti kivespussiin (liukuva kives, testis saltans).
Piilokivesten havaitsemiseksi pojan kivespussia tunnustellaan lapsuuden ja nuoruuden aikana joitakin kertoja neuvolassa ja myöhemmin koulun terveystarkastuksissa.
Haitat

Piilokivesten itusolut vaurioituvat helposti elimistön sisällä olevan kivekselle liian suuren lämpötilan takia, minkä vuoksi hedelmällisyys voi heikentyä, jos piilokivestä ei hoideta riittävän aikaisin. Jos toinen kives on normaali, ei hoitamattomastakaan piilokiveksestä välttämättä aiheudu huomattavaa hedelmällisyyden laskua. Jos molemmat kivekset ovat piilokiveksiä, on miehen hedelmällisyys todennäköisesti alentunut.
Piilokivesten syöpäriski on kohonnut, minkä lisäksi poikkeavuuksia piilokiveksessä on vaikeampi havaita. Syöpäriski on 4-10 -kertainen normaaliin kivekseen verrattuna. Piilokives on myös alttiimpi vaurioitumaan muun muassa iskujen seurauksena tai onnettomuuksissa.
Piilokiveksestä voi lisäksi aiheutua psykososiaalista haittaa.
Hoito

Piilokives hoidetaan leikkaamalla tai hormonihoidolla. Leikkauksessa kireällä oleva siemenjohdin tai kiveksen verisuonet vapautetaan niin, että kives pystytään vetämään kivespussiin. Leikkaus onnistuu usein muttei aina. Hormonihoidolla onnistuminen on epävarmempaa, mutta liukuvan kiveksen kohdalla hoito on tehokas. Piilokives tulisi hoitaa jo ensimmäisten elinvuosien aikana kiveksen vaurioitumisen estämiseksi.
Eläimillä

Kivekset laskeutuvat eri eläinlajien uroksilla joillakin jo ennen syntymää ja joillakin ensimmäisen elinvuoden aikana. Sikakarjua, jonka kives tai molemmat eivät ole laskeutuneet, kutsutaan salakarjuksi, hevosen vastaava nimitys on pietturiori. Muilla eläinlajeilla ei ole vakiintuneita nimityksiä, koska seikalla ei ole käytännön merkitystä. Lihasioiksi tarkoitetut karjuporsaat kastroidaan aivan pieninä, koska sialla hormonitoiminta aiheuttaa haju- ja makuhaittoja. Teurastuksen yhteydessä löydetty salakarju luokitellaan, ja siitä maksetaan tuottajalle eri tavalla kuin normaalista lihasiasta. Pietturiori käyttäytyy usein orimaisesti, ja se on käytössä arvaamaton, jopa vaarallinen. Sonnien piilokiveksisyys ei aiheuta makuhaittoja lihaan, eikä sonneja ylipäätään kastroida yleisesti. Pieneläimillä, varsinkin koiralla, piilokiveksisyys voi aiheuttaa vanhemmiten eturauhasen liikakasvua, aggressiivisuutta ja symmetrisiä ihovaivoja. Pieneläimillä ja sioilla piilokives voidaan poistaa helposti leikkauksella, tosin sioilla leikkaus ei ole taloudellisesti kannattavaa. Hevosten piilokivesleikkaukset ovat mahdollisia, mutta suuren eläimen kaatamiseen ja nukuttamiseen liittyy aina enemmän riskejä. Kaniuros pystyy yleensä aina vetämään kivekset vatsaonteloon ja työntämään ne takaisin kivespussiin.
Monien eläinlajien jalostuksessa piilokiveksisiä uroksia ei hyväksytä jalostukseen.
Pikalevy

Pikalevy, joka sisältää radiokuunnelman Maailmojen sota äänitteen. Huomaa keskiöön painettu ”outside start”, jonka mukaan levy oli tarkoitettu soitettavaksi ulkoreunasta alkaen.
Pikalevy (engl. instantaneous disc) on yleisnimi useita tekniikoita käyttäville suoratallennuslevyille, joita käytettiin 1920-luvulta alkaen radiotoimituksissa ja yleisradioasemilla ennen magnetofonin yleistymistä. Pikalevyistä käytetään myös nimitystä lakkalevy. Suomen Yleisradio hankki pikalevytallentimen kalustoonsa 1934, ja sen ensimmäisiä käyttökohteita oli presidentti P. E. Svinhufvudin uudenvuodenpuhe.
Tekniikka

Pikalevyissä oli teknisesti kaksi kerrosta: substraatti ja laminaatti. Edellinen tarkoittaa levyn pohjarakennetta, joka oli yleensä alumiini, mutta myös lasia, kuitua ja terästä käytettiin. Jälkimmäinen tarkoittaa äänitettävissä olevaa pehmeämpää pintakerrosta, joka saattoi olla vahaa, nitroselluloosaa tai selluloosa-asetaattia.
Monet pikalevyt muistuttivat ulkomuodoltaan 78 kierroksen sellakkalevyjä tai LP-levyä. Ne olivat sellakkalevyjä isompia, yleensä 16-tuumaisia, ja pyörivät samalla nopeudella kuin myöhemmin esitelty LP (33 ⅓ kierrosta). Myös 78 kierroksen nopeudella pyöriviä, halkaisijaltaan 10″ ja 12″ levyjä valmistettiin. Yhdelle pikalevylle mahtui ääntä tyypillisesti kolme minuuttia, mutta jopa viisitoista minuuttia toistavia aihioita oli saatavilla. Standardin puuttuessa jotkut pikalevyt äänitettiin ja toistettiin keskiöstä ulospäin (inside start) avautuvalle spiraalille. Syyksi tähän on esitetty kaiverruksessa irtoavaa jyystettä, joka levyn pyöriessä hakeutuu kohti levyn keskipistettä.
Valmistajat

Yksi suoratallennuslevyjärjestelmän valmistajista oli yhdysvaltalainen Presto, jonka laitteistoa käytettiin tallentamaan pikalevylle Herbert Morrisonin selostama lähetys ilmalaiva Hindenburgin tuhosta Lakehurstissa 6. toukokuuta 1937.
Radioäänitykset

Pikalevyjä on kiittäminen monista muutoin jo hävinneiksi luulluista arkistojen aarteista taidemusiikin ja kevyen musiikin saralla. Jazzin historia ei olisi yhtä täydellinen ilman pikalevyjä. John Hammondin järjestämät merkittävät konsertit Carnegie Hallista vuosilta 1938 ja 1939, joissa kuultiin Sonny Terryä ja Benny Goodmania, ovat säilyneet jälkipolville pikalevyillä. Duke Ellingtonin orkesterisävellys Black, Brown and Beige on sekin edelleen kuultavissa radiokäyttöön äänitetyltä pikalevyltä.
Vitaphone

Ennen optisen valoääniraidan kehittämistä tehdyt ensimmäiset puhutut äänielokuvat, kuten John Barrymoren esittämä Don Juan (1926) ja Al Jolsonin Jazzlaulaja (1927), käyttivät pikalevyjen kaltaisia taltioita äänen välittämiseen elokuvateattereita varten. Järjestelmän kehitti Western Electric yhdessä Warner Brosin kanssa, ja sen kauppanimi oli Vitaphone.
Aiheesta muualla

Pikalevylle taltioitua saksalaisen Lapplandsender-rintamaradion ohjelmaa 4.7.1944
Diplomi-insinööri T. K. L. Laakso esittelee Ylen pikalevytallenninta 31.12.1934
Yleisradion vanhin ohjelmatallenne: Svinhufvudin uudenvuodenpuhe pikalevyllä 1.1.1935
Tallennettujen radiolähetysten historiaa (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Piiskukaapuyökkönen

| Piiskukaapuyökkönen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Aitoyökköset Noctuidae
Alaheimo::  Kaapuyökköset Cuculliinae
Suku::  Kaapuyökköset Cucullia
Laji::  gnaphalii
Kaksiosainen nimi
 Cucullia gnaphalii  (Hübner, 1813) 
Katso myös
   Piiskukaapuyökkönen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piiskukaapuyökkönen (Cucullia gnaphalii) on kaapuyökkösiin lukeutuva, pienehkö, harmaankirjava yöperhoslaji. Se on Suomessa melko harvinainen.
Koko ja ulkonäkö

Piiskukaapuyökkönen on muihin harmaisiin Cucullia-suvun lajeihin verrattuna kooltaan pieni ja väritykseltään kirjava. Etusiivet ovat vaaleanharmaat ja rengas- sekä munuaistäplä erottuvat tummareunaisina hyvin. Siiven keskiosa on etenkin etureunasta selvästi ruskeavarjosteinen ja siiven ulkoreunan takanurkassa on tumma alue. Takasiivet ovat tummanharmaat. Siipiväli 36–39 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Piiskukaapuyökkösen levinneisyys yltää Keski-Euroopasta ja Italian keskiosista Skandinavian eteläosiin ja Uralille ja Keski-Aasiaan. Britteinsaarilta se on luultavasti hävinnyt. Suomessa laji esiintyy harvinaisena etelärannikolta Keski- ja Itä-Suomen sisämaahan. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena kesä-heinäkuussa, etenkin kesäkuun jälkipuoliskolla.
Elinympäristö ja elintavat

Laji elää paikoittaisena kuivilla ja lämpimillä paikoilla kuten harjuilla ja kangasmetsissä. Aikuiset perhoset käyvät kukilla ja tulevat valolle. Niitä tavataan kuitenkin vain harvoin ja yksitellen. Sen sijaan toukkia voi löytää ravintokasvien kukintoja ravistelemalla. Toukka syö kukintoja öisin ja piilottelee päivisin maassa. Kotelo talvehtii maassa.
Laji on arvioitu Norjassa uhanalaiseksi.
Ravintokasvi

Toukan pääasiallinen ravintokasvi on kultapiisku (Solidago virgaurea).
Aiheesta muualla

Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Luonnontieteellinen keskusmuseo (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q5192399  BioLib: 53543  BOLD: 345476  CoL: 92Z3P  EoL: 472587  EUNIS: 310936  Fauna Europaea: 449337  Fauna Europaea (new): 55f60964-fd8e-4707-a0e4-3e876d7d7e16  GBIF: 5109552  iNaturalist: 483457  IRMNG: 10625712  LepIndex: 259159  LoB: 5131  MaBENA: CuculGnaph  NBN: NHMSYS0000519263  NCBI: 1869768  Observation.org: 152892  Open Tree of Life: 3198288  Laji.fi: MX.62506 
Toukka
Pikkulaahuskolibri

| Pikkulaahuskolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Laahuskolibrit Lesbia
Laji::  nuna
Kaksiosainen nimi
 Lesbia nuna  (Lesson, 1832) 

Alalajit
 L. n. eucharis  L. n. gouldii  L. n. gracilis  L. n. nuna  L. n. pallidiventris 
Katso myös
   Pikkulaahuskolibri Wikispeciesissä   Pikkulaahuskolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkulaahuskolibri (Lesbia nuna) on kolibreihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Etelä-Amerikasta.
Koko ja ulkonäkö

Pikkulaahuskolibrikoiras voi kasvaa 15–19 cm pitkäksi ja naaras on pienikokoisempi ja voi kasvaa 10–12 cm pitkäksi. Koiraan pituudesta jopa kaksi kolmasosaa voi olla pyrstöä. Pikkulaahuskolibrikoiras on väriltään kauttaaltaan kimaltelevan smaragdinvihreä lukuun ottamia muutamia harmaita pyrstöhöyheniä. Pyrstö on kapea, hyvin pitkä ja voimakkaasti haarautunut. Naaras on päästään, selästään, siivistään ja pyrstöstään vihreä. Vatsa on valkoinen ja siinä on vihreitä pisteitä. Pyrstö on pitkä, mutta ei yhtä pitkä kuin koiraalla. Pikkulaahuskolibrin nokka on suora ja moniin muihin kolibrilajeihin verrattuna lyhyt. Pyrstön pituus ja väritys vaihtelee alalajeittain.
Levinneisyys ja elinympäristö

Pikkulaahuskolibria tavataan alueelta, joka ulottuu Kolumbiasta Boliviaan. Lajin elinympäristöä ovat metsien reunamaat, pensaikot ja metsät tyypillisesti noin 1 900–3 200 metrin korkeudella. Pikkulaahuskolibrin ravintoa on pääasiallisesti kukkien mesi. Linnun pesimäkausi on marraskuulta huhtikuulle ja pesä on kuppimainen ja rakennetaan sammalista ja muista kasvimateriaaleista. Pikkulaahuskolibrikoiras houkuttelee naaraita parittelemaan kanssaan tekemällä naksahtavia ääniä pitkällä pyrstöllään.
Pikakirjoittaja (hyönteinen)

| Pikakirjoittaja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Erittäin uhanalainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Yläheimo::  Kärsäkäsmäiset Curculionoidea
Heimo::  Kärsäkkäät Curculionidae
Alaheimo::  Kaarnakuoriaiset Scolytinae
Tribus::  Ipini
Suku::  Kirjanpainajat Ips
Laji::  sexdentatus
Kaksiosainen nimi
 Ips sexdentatus  (Börner, 1776) 
Katso myös
   Pikakirjoittaja (hyönteinen) Wikispeciesissä   Pikakirjoittaja (hyönteinen) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pikakirjoittaja (Ips sexdentatus) on männyissä elävä kaarnakuoriainen.
Koko ja ulkonäkö

Pikakirjoittaja on 6–8 mm pitkä, väriltään tummanruskea. Sen peitinsiipien takaosassa on peräkuoppa, jonka reunoilla on kuusi hammasparia.
Levinneisyys

Lajia esiintyy Aasiassa ja Euroopassa. Suomessa lajia esiintyy maan pohjoisosissa, Oulun eteläpuolella se on harvinainen.
Lisääntyminen

Koiras kaivaa puuhun sisäänmenoaukon ja siitoskammion. Se parittelee tavallisesti 2–4 naaraan kanssa. Naaraat kaivavat 20–50 cm pitkiä ja 4–5 mm leveitä käytäviä,joiden reunoille ne laskevat munansa. Munista kuoriutuvat toukat kovertavat kukin oman käytävänsä, jonka päähän ne koteloituvat.
Haitat

Lajista aiheutuu jonkin verran haittaa metsätaloudelle. Kasvavalle metsälle pikakirjoittajasta aiheutuu harvoin vahinkoa, mutta kaadetussa puutavarassa se saa aikaan sinistymistä tuomalla puuhun mukanaan sinistäjäsientä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Pikakirjoittaja (Ips sexdentatus)
Metsäntutkimuslaitos (Metla): Pikakirjoittaja (Ips sexdentatus) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Ips sexdentatus (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Ips sexdentatus, the Six-toothed bark beetle (englanniksi)
Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO): Ips sexdentatus (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (pdf)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Ips sexdentatus:  Wikidata: Q20729414  Wikispecies: Ips sexdentatus  BioLib: 13971  BOLD: 166517  CoL: 9D5C5  EPPO: IPSXSE  EUNIS: 268314  Fauna Europaea: 249679  Fauna Europaea (new): 73025fb9-4347-4bc4-bd93-b9ba16607d95  GBIF: 4990243  iNaturalist: 542457  ITIS: 705850  NBN: NHMSYS0020152583  NCBI: 55985  Observation.org: 21573  Open Tree of Life: 720712  Laji.fi: MX.197067 
Dermestes sexdentatus:  Wikidata: Q109597829  GBIF: 7426051  ITIS: 705854
Stiklestadin taistelu

Stiklestadin taistelu on yksi Norjan historian tunnetuimpia, sillä Norjan kuningas Olavi Pyhä kaatui sen aikana yrittäessään vallata maansa takaisin kapinallisilta.
Olavi Pyhä käännytti valtaan noustuaan koko maan kristinuskoon jonka seurauksena etenkin maan talonpoikaisväestö kääntyi häntä vastaan. Talonpojat antoivat tukensa Tanskan kuninkaalle Knuut Suurelle, joka lähetti 50 laivaa ja sotajoukot Norjaa valloittamaan vuonna 1028. Olavi joutui pakenemaan, mutta palasi vuonna 1030 yrittämään valloittaa kuningaskuntansa takaisin. Olavi kohtasi vihollisensa Verdalenin laaksossa Stiklestadissa ja kaatui taistelussa 29. heinäkuuta 1030.
Pikkukolibri

| Pikkukolibri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Pikkukolibrit Atthis
Laji::  ellioti
Kaksiosainen nimi
 Atthis ellioti  Ridgway, 1878 

Alalajit
 A. e. ellioti  A. e. selasphoroides  
Katso myös
   Pikkukolibri Wikispeciesissä   Pikkukolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pikkukolibri (Atthis ellioti) on kolibreihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Väli-Amerikasta.