stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Guggenheim Helsinki -suunnitelma
Toinen ehdotus 2013 > Kritiikkiä ja hankkeen 2. kaatuminen

Ehdotus aiheutti kysymyksiä erityisesti rahasta. Taiteilija Eija-Liisa Ahtila sanoi, että on hassua keskustella rahasta, kun ei tiedetä, mihin raha menee. Myös Emman johtaja Pilvi Kalhama sanoi, että museolle on ajan myötä suunniteltu omaa kokoelmaa, mutta hän ihmetteli millä varoin. Kalhama piti uutta ehdotusta kuitenkin edellistä parempana.
Jukka Savolainen jäi kaipaamaan lisätietoja muun muassa hankkeen sisällöstä ja Guggenheim Helsingin toimintamallista. ”He aikovat virittää keskustelua olemassa olevien instituutioiden ja taiteilijoiden kanssa. Miten he aikovat tämän dialogin aloittaa ja viedä?” Lisätietoja sisällöstä jäi kaipaamaan myös Kiasman johtaja Pirkko Siitari.
Lisäksi taidevaikuttajat pohtivat suunnitelmassa kaavailtua 550 000 vuosikävijää. Siitari totesi, että nyt puhuttiin vain rakennuksesta ja taloudellisista vaikutuksista, ei sisällöstä eikä yleisösuhteista. Hän kysyi, pystytäänkö muotoilun ja arkkitehtuurin näyttelyillä tavoittamaan noin paljon kävijöitä? Pirkko Siitari totesi haastattelussa, että vaikka matkailijoiden määrä Helsingissä on kasvanut, museokävijöiden määrä on pysynyt ennallaan. Sittemmin museoiden kävijämäärät ovat nousseet, ja vuonna 2016 kansallisgallerian museot saavuttivat yhteensä yli 750 000 kävijää.
Tammikuussa 2015 Yle Uutisten kulttuuritoimituksen päällikkö Janne Mällinen esitti Ylen päättäjille tekemän kyselyn perustella näkemyksen, että rakentajiksi kaavaillut kaupunki ja valtio näyttävät kääntävän selkäänsä koko Guggenheimille.
Lokakuussa 2016 pääministeri Juha Sipilä ilmoitti ettei valtio osallistu hankkeeseen, mikä käytännössä tarkoittaa sen kaatumista, nyt jo toisen kerran. Tontin varaus myös umpeutuu vuoden 2016 lopussa.
Arkkitehtuurikilpailu

Marraskuussa 2013 Guggenheim-säätiön tekemä esitys tonttivarauksesta arkkitehtuurikilpailulle annettiin käsiteltäväksi Helsingin kiinteistölautakunnalle, jonka esitys eteni Helsingin kaupunginhallitukselle. Kokouksessaan 20. tammikuuta 2014 kaupunginhallitus hyväksyi arkkitehtuurikilpailun ja varasi tontin Etelärannasta Guggenheim-säätiölle äänin 10–5.
Guggenheim-säätiö julkisti yleisen, kaksiosaisen arkkitehtuurikilpailun kesäkuussa 2014. Sen ensimmäiseen vaiheeseen työt jätettiin 10. syyskuuta 2014 mennessä. Näistä kilpailun tuomaristo valitsi kuusi finalistia, joille annetaan maaliskuuhun 2015 saakka aikaa viimeistellä kilpailutyönsä.
Arkkitehtuurikilpailun tuomaristossa oli kansainvälisiä arkkitehteja, säätiön edustaja sekä suomalaisia edustajia. 11-henkistä tuomaristoa johti professori Mark Wigley Columbian yliopistosta. Tuomariston jäsenet valitsi Guggenheim-säätiö, Suomen valtio, Helsingin kaupunki ja Suomen Arkkitehtiliitto SAFA.
Guggenheim-säätiö ilmoitti hankkivansa kilpailun rahoittajat itse. Rahoittajiksi nimettiin Guggenheim Helsingin Tukisäätiö, Guggenheim Helsinkiin -yhdistys, Louise ja Göran Ehrnroothin säätiö sekä nimettömät yksityiset lahjoittajat. Kilpailun budjetiksi kaavailtiin noin 2,2 miljoonaa euroa.
Kilpailun ensimmäiseen vaiheeseen osallistui 1 715 työtä 77 eri maasta. Jokaisesta ehdotuksesta julkaistiin kaksi kuvaa ja esittelyteksti Guggenheim Helsinki -projektin verkkosivulla.
Arkkitehtuurikilpailu > Toiseen vaiheeseen valitut

Tuomaristo valitsi kuusi finalistia kilpailun toiseen vaiheeseen. Valitut työt ovat lähtöisin kaikkiaan seitsemästä eri maasta. Tuomariston mukaan osallistujat tarkastelivat kilpailun tehtävänantoa hyvin erilaisista lähtökohdista. Osa suunnitelmista lähestyy museota kokeellisesti sen sisältöjen kautta, jolloin suunnitelmien ulkomuoto tulee tarkentumaan vasta toisen vaiheen myötä. Osa töistä tarjoaa selkeämmän kuvan museon ulkoasusta, kun taas ehdotusten ohjelmallinen konsepti kehittyy vasta kilpailun toisessa vaiheessa. Kaikkia finalistitöitä yhdistää pyrkimys laajentaa käsitystä siitä, mitä museo voi olla.
Arkkitehtuurikilpailu > Voittajaehdotus

Kilpailun voittajaksi valittiin Moreau Kusunoki Architectesin suunnitelma Art in the City. Ehdotus koostuu toisiinsa linkittyvistä paviljongeista, sekä korkeasta tornista. Näyttelytilat sijoittuvat yhteen kerrokseen maan päälle. Rakennusten julkisivuja peittää lasi ja kotimainen hiilikäsitelty puu.
Yhdeksän paviljonkia on sommiteltu tontille toisiinsa nähden epäsymmetrisesti. Aukiot ja paviljongit ovat yhteydessä toisiinsa ja museorakennus on yhteydessä ympäröivään kaupunkitilaan eri tavoin. Tähtitorninmäen puistoon voi päästä kävelysiltaa pitkin ja  meren puolella rakennuksen yhdistää Eteläsatamaan rantapromenadi.
Kolmas ehdotus 2016

Marraskuun 3. päivänä 2016 esitettiin kolmas ehdotus Guggenheim-taidemuseon rakentamiseksi. Valtion vetäydyttyä taidemuseon tukemisesta ehdotuksessa luvataan aiempaa enemmän, yhteensä 66,4 miljoonaa euroa yksityisten rahoittajien lahjoittamaksi rahoitukseksi. Rakennuskustannukset on suunnitelmassa arvioitu 130 miljoonaksi euroksi, josta Helsingin kaupungin osuus olisi enintään 80 miljoonaa ja Guggenheimin tukisäätiön osuus 15 miljoonaa.
Ehdotuksessa museon rakentamista varten perustettaisiin kiinteistöosakeyhtiö, joka ottaisi rakentamista varten 35 miljoonan euron lainan. Lainan kulut kattaisi Guggenheimin tukisäätiö, mutta lainan takaisi Helsingin kaupunki. Helsingin kaupunki omistaisi yhtiöstä 84 prosenttia ja tukisäätiö loput.
Taidemuseon toiminnasta vastaisi Guggenheim Helsingin tukisäätiö. Sen toimintamenoiksi arvioidaan ehdotuksessa noin 11,6 miljoonaa euroa ja museon tuloiksi 11,2 miljoonaa vuodessa. Tuloihin on laskettu mukaan valtion vuosittainen, museolakiin perustuva 1,3 miljoonan euron tuki, jota koskevan ennakollisen näkemyksen antoi opetus- ja kulttuuriministeri Sanni Grahn-Laasonen (kok.). Uudessa ehdotuksessa kävijämääräksi on arvioitu kuten aikaisemmassakin 550 000 kävijää vuodessa ja museolipun pääsymaksua on korotettu 13:sta 15 euroon.
Helsingin kaupunginhallitus hyväksyi esityksen kokouksessaan 21. marraskuuta 2016 äänin 8–7. Puolesta äänesti neljä kokoomusjäsentä, yksi RKP:läinen, yksi vihreä ja yksi keskustan jäsen, vastaan taas kolme SDP:n, kaksi Vasemmistoliiton jäsentä, yksi perussuomalainen ja yksi vihreiden jäsen. Jotta kolmas Guggenheim-ehdotus olisi voitu toteuttaa, esitys taidemuseon rakentamiseksi olisi pitänyt vielä hyväksyä Helsingin kaupunginvaltuustossa.
Kaupunginhallitus hyväksyi myös Hannu Oskalan (vihr.) vastaehdotuksen: "Lisäksi hyväksyessään Guggenheim Helsinki taidemuseohankkeen toteuttamisen kaupunginvaltuusto päättää käynnistää myös "Helsinki kuvataidekaupunkina" -esityksen valmistelun. Esityksessä Helsinki selvittää keinoja edistää kaupunkimme kuvataidekentän kehittämistä kokonaisuutena muiltakin osin kuin Guggenheim-hankkeen kautta. Näitä keinoja voivat olla mm. galleriakenttää, työtiloja, taideapurahoja, taidekasvatusta ja kokoelmapolitiikkaa koskevat toimenpiteet kuten aikalaistaiteen hankintoja museoiden kokoelmiin. Mittaluokaltaan noin 2-4 miljoonan esitys keinoista tuodaan kaupunginhallituksen päätettäväksi helmikuussa 2017."
Kokouksessaan 30. marraskuuta 2016 Helsingin kaupunginvaltuusto hyväksyi Wille Rydmanin (kok.) ja Paavo Arhinmäen (vas.) hylkäysehdotuksen äänin 53–32. Valtuusto käytti keskustelussa noin 170 puheenvuoroa ja se kesti viisi ja puoli tuntia.
Next Helsinki ideakilpailu

Guggenheim-museosuunnitelmalle syntyi syksyllä 2014 vaihtoehtoinen hanke, jonka taustalla oli taideyhteisö Checkpoint Helsinki ja Guggenheimin yhdysvaltalaiset arvostelijat. Aloite sille tuli Yhdysvalloista, ja tarkoituksena oli perustaa kilpailu. Ideakilpailu Next Helsinki etsi vaihtoehtoja Eteläsataman tontille, ja ehdotukset saattoivat olla esimerkiksi arkkitehtonisia suunnitelmia, kaupunkisuunnittelua tai esseitä.
Kilpailun taustalla oli kaksi yhdysvaltainamerikkalaista tahoa. Toinen oli arkkitehtuuriin ja kestävään kehitykseen keskittynyt Terreform ja toinen G.U.L.F.-organisaatio, joka oli tuonut esiin Abu Dhabin Guggenheim-museon rakentamisen epäkohtia. Tuomareina kilpailussa olivat muiden muassa galleristi Ilona Anhava, arkkitehti Juhani Pallasmaa ja Terreformin perustaja, arkkitehti Michael Sorkin.
Next Helsinki -ideakilpailun tuloksia julkaistiin Terike Haapojan, Andrew Rossin ja Michael Sorkinin toimittamassa kirjassa The Helsinki Effect – Public Alternatives to the Guggenheim Model of Culture-Driven Development.
Kirjallisuutta

Taipale, Kaarin (toim.): Guggenheimin varjossa.  (Into-pamfletti 49)  Helsinki:  Into, 2012.  ISBN 978-952-264-134-2
Aiheesta muualla

Mitä on Guggenheim? kannatusryhmän julkaisu. Pro Guggenheim Helsinki -kannatusryhmä. Viitattu 9.3.2012. (suomeksi)(ruotsiksi)(englanniksi)
Tom Drury, Hannah Byers, Lauren Law Kingsley, Ari Wiseman (toim.): Concept and Development Study for a Guggenheim Helsinki (pdf) (Guggenheim Museum Publications)  2011, julk. 2012. New York, NY:  The Solomon R. Guggenheim Foundation. Viitattu 11.1.2012. (englanniksi)
Carol Vogel: Another Step Toward a Guggenheim in Helsinki The New York Times.  10.1. 2012. The New York Times Company. Viitattu 11.1.2012. (englanniksi)
Risto Pennanen: Helsingillä outo tapa säästää (kolumni) Taloussanomat.  18.1.2012. Sanoma. Viitattu 20.1.2012.
Tuomas Rantanen: Vaihtoehto Guggenheimille (Arkistoitu – Internet Archive). Fifi 18.1.2012.
Aiheesta muualla > Uusi suunnitelma

Kiinnostava kaupunki on kansainvälinen kaupunki (uuden Guggenheim Helsinki suunnitelman tukiryhmän verkkojulkaisu) Guggenheim Helsinki. The Solomon R. Guggenheim Foundation. Viitattu 26.9.2013.
Guggenheim Helsinki Revised Proposal 2013 (pdf) (virallinen ehdotus)  2013. The Solomon R. Guggenheim Foundation. Viitattu 26.9.2013. (englanniksi)
Guggenheim Helsinki Uudistettu ehdotus 2013 (pdf) (virallisen ehdotuksen käännös, jossa pääkohdat)  2013. The Solomon R. Guggenheim Foundation. Viitattu 26.9.2013.
Aiheesta muualla > Arkkitehtuurikilpailu

Satu Nurmio: Guggenheimin Helsingin arkkitehtuurikilpailu alkoi – rahoitusta kerätään yhä Yle Uutiset.  4.6.2014. Yleisradio. Viitattu 5.7.2014.
Satu Nurmio: Näkökulma: Arkkitehtuurikilpailulla halutaan kääntää kansa Guggenheimin puolelle Yle Uutiset.  4.6.2014. Yleisradio. Viitattu 5.7.2014.
Paula Holmila: Helsingin Guggenheim-kilpailu saa paljon huomiota maailmalla Helsingin Sanomat.  15.6.2014. Sanoma. Viitattu 5.7.2014.
Jonathan Glancey: Finland fights the Guggenheim invasion The Telegraph.  15.6.2014. Telegraph Media Group. Viitattu 5.7.2014. (englanniksi)
Lee Rosenbaum: “Fragmented Exhibition Spaces”: Guggenheim Picks Architects for Helsinki (Arts Journal-lehden blogi) CultureGrrl.  23.6.2015. Arts Journal. Viitattu 23.6.2015. (englanniksi)
Robin Pogrebin ja Doreen Carvajal: Guggenheim Helsinki Unveils Design The New York Times.  23.6.2015. The New York Times Company. Viitattu 28.6.2015. (englanniksi)
David Crouch: Winning Helsinki Guggenheim design 'a wake-up call to architecture' The Guardian.  23.6.2015. Guardian News and Media. Viitattu 28.6.2015. (englanniksi)
Lacking spark The Economist.  27.6.2015. The Economist Newspaper. Viitattu 28.6.2015. (englanniksi)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Guggenheim Helsinki -suunnitelma (Q4306128)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: ehdotettu rakennus tai rakennelma, abandoned project
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Helsinki
sijainti: Helsinkilähde?
koordinaatit: 60°10′01″N 24°58′06″E﻿ / ﻿60.1669°N 24.9683°E﻿ / 60.1669; 24.9683

Guggenheim-museota ehdotettiin ensiksi Katajanokan Kanavaterminaalin paikalle, joka on kuvassa oikealla alhaalla.
Guggenheim Helsinki -taidemuseolle on ehdotettu paikkaa Helsingin Etelärannassa.
Halbblut

| Halbblut |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fritz Lang
Käsikirjoittaja:  Fritz Lang
Tuottaja:  Erich Pommer
Kuvaaja:  Carl Hoffman
Pääosat:  Ressel Orla,   Carl de Vogt,   Paul Morgan
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksa
Tuotantoyhtiö:  Decla Film
Ensi-ilta:  1919
Kesto:  70 minuuttia
Alkuperäiskieli:  mykkä
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Halbblut ("Puoliverinen") on Fritz Langin ohjaama elokuva vuodelta 1919. Se oli Langin ensimmäinen ohjaustyö. Elokuva on nykyään kadonnut.
Lang oli aiemmin kirjoittanut käsikirjoituksia ohjaaja Otto Rippertille. Hän ei ollut kuitenkaan tyytyväinen Rippertin ohjaustyöhön ja pyysi tuottaja Erich Pommerilta mahdollisuutta ohjata oma elokuva. Halbblut perustuu Langin omaan käsikirjoitukseen ja se kuvattiin viidessä päivässä vuonna 1919. Elokuva käsittelee kahta miestä ja puoliveristä morfiiniriippuvaista naista. Toinen miehistä ottaa naisen vaimokseen. Myöhemmin mies saa neuvon ystävältään, että puoliveristä naista voi pitää vain rakastajattarena, mutta ei ikinä ottaa vaimokseen. Nainen kuulee tämän, ja ottaa asian loukkauksena, minkä seurauksena hän päättää kostaa miehille. Toinen miehistä kuolee mielisairaalassa ja toinen vankilassa. Nainen kuolee myös itse loppuratkaisussa, kun mies, jota hän oli huijannut korttipelissä, ampuu tämän.
Haiskiaismaiset

| Haiskiaismaiset |
| --- | --- |
 Ocypus olens
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Staphyliniformia
Yläheimo::  Haiskiaismaiset Staphylinoidea  Latreille, 1802
Heimot
 Katso teksti 
Katso myös
   Haiskiaismaiset Wikispeciesissä   Haiskiaismaiset Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haiskiaismaiset (Staphylinoidea) on kovakuoriaisiin (Coleoptera) kuuluva yläheimo.
Yläheimoon kuuluu lukuisia heimoja, joiden joukkoon kuuluu ulkonäöllisesti varsin erilaisia kuoriaisia. Tämän vuoksi yläheimoa on melko vaikea rajoittaa helppojen ja kaikille yhteisten tuntomerkkien perusteella. Ryhmän kuoriaisten tuntosarvet ovat yleensä nuijamaiset, mutta myös täysin rihmamaisiakin tuntosarvia esiintyy eräissä ryhmän heimoissa. Myös elintavat vaihtelevat suuresti jopa yksittäisten heimojen sisällä.
Taksonomia

Viiruhaiskiaiset (Agyrtidae), C.G. Thomson, 1859
Kääpiövesiäiset (Hydraenidae), Mulsant, 1844
Sienipallokkaat (Leiodidae), Fleming, 1821 = Anisotomidae
Platypsyllinae, Ritsema, 1869 tai Leptinidae
Kääpiökuoriaiset (Ptiliidae), Erichson, 1845
Cephaloplectinae tai Limulodidae, Sharp, 1883
Scydmaenidae, Leach, 1815
Raatokuoriaiset, ent. nimi: haiskiaiset (Silphidae), Latreille, 1807
Lyhytsiipiset (Staphylinidae), Latreille, 1802
Scaphidiinae tai Scaphidiidae, Latreille, 1807
Valelyhytsiipiset (Pselaphinae tai Pselaphidae), Latreille, 1802
Aiheesta muualla

Laji.fi: Haiskiaismaiset (Staphylinoidea)
ITIS: Staphylinoidea (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q132752  Wikispecies: Staphylinoidea  ADW: Staphylinoidea  AFD: Staphylinoidea  BugGuide: 40608  CoL: B6LT7  EoL: 365  Fauna Europaea: 11103  Fauna Europaea (new): 73e14325-76d2-4fab-b216-1cee1548691f  GBIF: 1583  iNaturalist: 48311  ITIS: 113264  NBN: NHMSYS0001720142  NCBI: 75543  NZOR: 162156fd-0063-4f43-95f8-2d90af85adaf  Paleobiology Database: 69274
Hakatanlahti

Hakatanlahti sijaitsee Fukuokan edustalla.
Hakatanlahti on Japaninmeren lahti Kyūshūn saarella Japanissa, Hakata-kun alueella joka on nykyisin osa  Fukuokan kaupunkia. Se aukeaa Tsushiman salmeen, joka erottaa Japanin Korean niemimaasta. Lahti on alkujaan suojaisa luonnonsatama, mutta Fukuokan kaupungin laajetuessa osia siitä on täytetty rakennusmaaksi.
Hakatanlahti on suojaisa satamapaikka lyhyen merimatkan päästä mantereelta, joten se on ollut luonnollinen invaasioiden kohde.  Tunnetuimpia hyökkäyksiä ovat mongolien iskut 1200-luvulla. Näitä kutsutaan joskus myös Hakatanlahden taisteluiksi. Koreaa ja Kiinaa hallinneet mongolit Kublai-kaanin johdolla ytrittivät iskeä Japaniin marraskuussa 1274 ja uudelleen vuonna 1284. Molemmilla kerroilla taifuuni  tuhosi lähes koko hyökkäävän laivaston. Myrskyjä alettiin myöhemmin kutsua nimellä kamikaze ("jumalan tuuli").
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hakatanlahti Wikimedia Commonsissa
Haimonnit

| Haimonnit |
| --- | --- |
 Paronihaimonni (Pangasius sanitwongsei)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Monnikalat Siluriformes
Heimo::  Haimonnit  Pangasiidae  Bleeker, 1858
Suvut
 Helicophagus  Pangasianodon  Pangasius  Pseudolais 
Katso myös
   Haimonnit Wikispeciesissä   Haimonnit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haimonnit (Pangasiidae) on monnikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Etelä-Aasiasta. Toisinaan eräitä heimon lajeja pidetään akvaariokaloina.
Lajit ja anatomia

Varhaisimmat haimonnien heimoon kuuluvien lajien fossiilit on ajoitettu tertiäärikaudelle. Nykyään heimoon kuuluu lähteestä riippuen 2–4 sukua ja 21–28 lajia. Haimonnit ovat melko suurikokoisia kaloja ja kookkaimmat heimon lajeista jättihaimonni (Pangasiodon gigas) ja paronihaimonni (Pangasius sanitwongsei) voivat saavuttaa jopa 3 metrin pituuden ja jättihaimonni 300 kg:n painon. Tyypillisiä piirteitä haimonnilajeille ovat pitkulainen ruumis, suurehkot silmät, lähellä eturuumista sijaitseva selkäevä, hyvin pieni rasvaevä ja kuonon 2 viiksisäieparia. Pyrstöevä on voimakkaasti haarautunut.
Levinneisyys ja elintavat

Haimonnilajeja tavataan makeista vesistä Etelä-Aasiasta alueelta, joka ulottuu Pakistanista Borneolle. Ne ovat suurten jokien lajeja ja nuoret yksilöt voivat elää myös murtovesissä. Haimonnilajien ravinto vaihtelee vesinilviäisistä, kaloihin, haaskoihin ja kasviravintoon. Monet heimon kaloista, kuten haimonni (Pangasiodon hypothalmus) ja intianhaimonni (Pangasius pangasius) ovat tärkeitä ruokakaloja.
Tuija Hakkila-Helasvuo

Tuija Kaarina Hakkila-Helasvuo (s. 16. tammikuuta 1959 Hämeenlinna) on suomalainen pianisti.
Hakkila-Helasvuo opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa Liisa Pohjolan ja  Eero Heinosen johdolla sekä Pariisin konservatoriossa Jacques Rouvier'n ja Theodor Paraskivescon johdolla. Lisäksi hän on opiskellut modernia musiikkia Pariisissa Claude Helfferin johdolla sekä fortepianon soittoa ja vanhoja tyylejä Yhdysvalloissa Malcom Bilsonin oppilaana. Hän on ollut Fulbright-stipendiaattina Columbia Universityssä New Yorkissa.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1977, suoritti pianodiplomin 1981 ja väitteli musiikin tohtoriksi Sibelius-Akatemiassa 2005. Lisäksi hän on suorittanut lääketieteen opintoja Helsingin yliopistossa 1978–1980.
Hakkila-Helasvuo on toiminut pianonsoiton lehtorina Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1987 sekä professorina vuodesta 2014 ja opettaa pianonsoiton lisäksi fortepianon soittoa sekä pitää seminaareja esityskäytännöistä ja esittämisen problematiikasta. Hän on ollut Soiva Akatemia -sarjan taiteellinen johtaja ja Musiikkia linnassa -festivaalin taiteellisena johtajana Hämeenlinnassa.
Hakkila-Helasvuo on esiintynyt useilla kotimaisilla musiikkifestivaaleilla sekä solistina että kamarimusiikkikokoonpanoissa ja vieraillut säännöllisesti orkesterien solistina ympäri Suomea. Kotimaan lisäksi hän on tehnyt vierailuja useimmissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Indonesiassa, Afrikassa ja Etelä-Amerikassa. Hän on myös nauhoittanut runsaasti eri maiden radio- ja televisioyhtiöille.
Tuija Hakkila-Helasvuon tuoreimmat levytykset ovat fortepianolla Alballe tehdyt kiitetyt Thomas Byströmin musiikkia sisältävä levy (2006, yhdessä viulisti Sirkka-Liisa Kaakinen-Pilchin kanssa) sekä Lithanderin veljesten musiikkia esittelevä soololevy. Finlandia Recordsille Hakkila on levyttänyt mm. soololevyllisen Maurice Ravelin tuotantoa ja tämän vuosisadan musiikkia, Wolfgang Amadeus Mozartin fortepianosonaattien kokonaislevytyksen kuuden levyn sarjana, Joseph Haydnin huilutriot, Ludwig van Beethovenin sello-fortepianoteosten kokonaislevytys sekä kaksi duo-levyä Anssi Karttusen kanssa tämän vuosisadan musiikkia sellolle ja pianolle. Hän on myös levyttänyt Niccoló Castiglionin musiikkia sveitsiläiselle Divox-yhtiölle.
Tuija Hakkila-Helasvuon puoliso on professori Mikael Helasvuo.
Aiheesta muualla

Tuija Hakkila-Helasvuon www-sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland 
Muut:  IdRef
Hagi (1920)

| Hagi / 萩 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Uraga Dock Company
Kölinlasku:  28. helmikuuta 1920
Laskettu vesille:  29. lokakuuta 1920
Palveluskäyttöön:  20. huhtikuuta 1921
Poistui palveluskäytöstä:  15. tammikuuta 1942
Loppuvaihe:  tuhoutunut 23. joulukuuta 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  864 t (normaali) 1 036 t (kuormattu)
Pituus:  85,3 m (kokonaispituus)
Leveys:  7,9 m
Syväys:  2,4 m
Koneteho:  21 500 ihp
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  148
Aseistus
Aseistus:  3 × 120 mm/45 type 3 -tykkiä 4 × 533 mm torpedoputkea
Hagi (jap. 萩) oli keisarillisen Japanin laivaston Momi-luokan hävittäjä, joka oli palveluksessa toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Uraga Dock Companyltä. Sen köli laskettiin 28. helmikuuta 1920 ja alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 29. lokakuuta. Alus otettiin palvelukseen 20. huhtikuuta 1921 Kuren laivastoalueelle päällikkönään Nakajima Naokuma.
Palvelus

Alus oli vuonna 1940 muutettavana Kuren laivastontelakalla, jolloin yksi sen kolmesta Kampon-kattilasta poistettiin. Poiston seurauksena aluksen huippunopeus laski 18 solmuun. Lisäksi aluksen torpedoputket, takakannen tykkitorni ja miinanraivauskalusto poistettiin. Niiden tilalle asennettiin 25 millimetrin ilmatorjuntatykkejä, syvyyspommikiskoja ja -heittimiä. Yläkannen painon lisäyksen vuoksi jouduttiin painolastia lisäämään, mikä kasvatti uppouman 935 tonniin. Muutostyöt saatiin telakalla päätökseen 21. lokakuuta ja alus luokiteltiin 1. huhtikuuta 1941 partioveneeksi, jolloin se nimettiin partiovene No.33:ksi. Alus lähti 29. marraskuuta Trukilta Kwajaleiniin.
Aluksella vastaanotettiin 2. joulukuuta kello 12.08 tieto hyökkäyksestä Pearl Harboriin, mikä kertoi sotatoimien alkamisesta Yhdysvaltoja vastaan 8. joulukuuta. Seuraavana päivänä  alus saapui Kwajaleinille Roi-Namuriin. Partioveneet No.32 ja No.33 lähtivät Roi-Namurilta osallistuakseen hyökkäykseen Wakelle kontra-amiraali Kajioka Sadamichin osastossa, jonka muut alukset olivat kevyt risteilijä Yūbarin johtama 6. hävittäjälaivue, 18. risteilijäviirikkö, sukellusveneiden emälaiva Jingei sekä apuristeilijät Kongōmaru ja Kinriymaru.
Osasto aloitti 11. joulukuuta maihinnousuvalmisteluihin liittyvän tulivalmistelun tuhotakseen Waken puolustuksen. Taistelussa upposi kaksi ja vaurioitui kaksi hävittäjää. Lisäksi kaksi risteilijää kärsi lieviä vaurioita. Tappioden seurauksena osasto vetäytyi takaisin Roille, jonne saavuttiin 13. joulukuuta.
No.33 lähti 21. joulukuuta maihinnousuosaston mukaan uudelleen merelle. Seuraavana päivänä aloitettiin maihinnousu uudelleen. Alus kuljetti luutnantti Itayan johtamaa Maizurun 2. erityismaihinnousujoukkojen 3. komppaniaa. Taatakseen joukkojen maihinnousun alus ajoi matalikolle atollin etelärannalla lähellä lentotukikohdan eteläreunaa. Yhdysvaltain merijalkaväen kolmen tuuman tykin kranaatti, joka osui komentosillalle haavoitti aluksen päällikköä, navigaatioupseeria ja viittä merimiestä. Lisäksi kaksi merimiestä sai surmansa. Neljätoista kolmen tuuman kranaattia osui kansirakenteisiin sytyttäen partioaluksen tuleen. Aluksen miehistö liittyi maihinnousseisiin sotilaisiin.
Japanilaiset eivät yrittäneet pelastaa alusta saaren valtauksen jälkeen, vaan se oli edelleen rannalla amerikkalaisten vallatessa saaren takaisin 4. syyskuuta 1945.