Metsä Group
Historia > Kohti omaa puunjalostusteollisuutta

Sodan jälkeen 16. toukokuuta 1947 Metsäliitto muuttui osakeyhtiöstä osuuskunnaksi. Koettiin, että osuuskuntamuoto kokosi paremmin järjestäytymättömiä metsänomistajia tehokaammin puunhankintatoiminnan piiriin. Jäseniä uudella osuuskuntamuotoisella puunhankintaorganisaatiolla oli 1950-luvun alussa yli 50 000. Toimitusjohtajaksi ja johtokunnan puheenjohtajaksi valittiin jo yhtiömuotoista Metsäliittoa vetänyt metsäneuvos Ilmari Kalkkinen. Yrityksen pääkonttori sijaitsi Helsingissä Kaisaniemenkadulla.,,
Metsäliitolla oli suuria vaikeuksia seuraavien vuosikymmenien aikana. Pyöreän puun vientikieltoa suomalaiset metsäteollisuusyhtiöt yrittivät useamman kerran onnistumatta siinä. Toisaalta pyöreän puun kysyntää tosin vähensi kaivosteollisuuden modernisoitumisnen Länsi-Euroopassa, sillä kaivospölkkyjä ei enää tarvittu entiseen malliin. Uhkatekijät entisen muotoiseen raakapuun myyntiin pakottivat Metsäliiton hakemaan toiminnalleen uusia vaihtoehtoja. Tästä ensimmäisiä merkkejä olivat omat sahat, jotka osuuskunta sai haltuunsa vuoden 1949 alussa Eräjärveltä ja Mietoisista, kun se osti turkulaisen Oy K.E. Blomberg Ab:n koko osakekannan. Vuonna 1952 osuuskunta hankki omistukseensa Häme Faneeritehdas Oy:n Hämeenlinnasta. Metsätuotteiden maailmanmarkkinoilla tapahtui vuoden 1949 aikana lisäksi merkittävä muutos, kun markkinat alkoivat vetää ennätysmäisesti. Tämä jakso päättyi Korean sodasta aiheutuneeseen "Korean konjunktuuriin" vuoden 1952 loppuun mennessä. Tämä kehitys helpotti osuuskunnan pääomapulaa, mutta ei vielä ratkaisevasti. Se oli edelleen riippuvainen muista rahoittajatahoista mahdollisia investointeja tehtäessä.
Vuosi 1953 muutti hieman yllättäen osuuskunta Metsäliitossa tilannetta. "Lapin leivän isä" , silloinen vielä oululaisten tervaporvarien, erityisesti Snellmanin kauppahuoneen jälkeläisten omistama, Ab Kemi Oy ajautui talousvaikeuksiin Korean korkeasuhdanteen jälkeisessä matalasuhdanteessa. Suomen Pankki pelasti tilanteen, mutta halusi muita metsäteollisuuden toimijoita osakkaaksi. Tässä yhteydessä Metsäliitto tuli 12 %:n osuudella Kemi Oy:hyn. Metsäliiton edustajasta maat. ja metsät. tri Onni Koskikalliosta tuli yhtiön johtokunnan puheenjohtaja ja Ilmari Kalkkisesta sen jäsen. Tavoitteena tällä investoinnilla oli avata Pohjois-Suomen Metsäliiton metsänomistajille puunmyyntikanava.
Samoihin aikoihin keväällä 1953 Metsäliiton edustajat kävivät neuvotteluja oman selluloosatehtaan hankkimiseksi. Tätä varten perustettiin Metsäliiton Selluloosa Oy, jonka perustajina olivat Osuuskunta Metsäliitto, Maataloustuottajain Keskusliitto sekä Keskusosuusliike Hankkija. Wärtsilä-yhtymällä oli Äänekoskella puunjalostusyksikkö Wärtsilä-Selluloosa Oy, joka käsitti sulfiittiselluloosa-, kartonki- ja paperitehtaan, hiomon, sahan, spriitehtaan, kemiallisen tehtaan sekä vesi- ja höyrylaitokset. Kauppasopimuksen neuvottelijat Wärtsilän puolelta vuorineuvos Wilhelm Wahlforss ja uuden omistajan puolelta Ilmari Kalkkinen, MTK:n Veikko Ihamuotila ja Onni Koskikallio. Äänekosken tehtaiden myötä Metsäliitto pääsi konkreettisesti toteuttamaan ydintehtävää, jota varten se oli perustettu: "edistämään pieniläpimittaisen puun menekkiä".,
Äänekosken tehtaan johdossa jatkoi Wolter Westerholm - kemiallisen metsäteollisuuden ammattilainen, joka selluloosateollisuuttaan rakentavalle Metsäliitolle oli myös tärkeässä asiantuntija- ja johtajaroolissa. Westerholm toimikin arvostettuna toimijana eläkkeelle siirtymiseen vuoteen 1973 asti. Hän oli yhdessä johtokunnan puheenjohtajan Veikko Ihamuotilan kanssa keskeinen Metsäliiton teollisuuden investointiohjelmien eteenpäinviejä. Westerholm oli keskeinen henkilö, kun ilman omaa tehdassuunnitteluosastoa toimiva Metsäliitto palkkasi vuonna 1958 Jaakko Pöyryn ja Jaakko Murron suunnittelemaan Äänekoskelle sellutehtaan. Tämä työ oli lähtölaukaus laajemmalle Jaakko Pöyryn oman insinööritoimiston kansainväliselle menestykselle.