stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Laihduttaminen
Onnistuminen

Pitkäaikainen muutaman kilogramman painonpudotus on mahdollista saavuttaa esimerkiksi jos alhaiseen kalorimäärään yhdistetään vihannesten runsas nauttiminen, punaisen lihan korvaaminen kanalla ja kalalla sekä runsaahko oliiviöljyn käyttö. Toinen vaihtoehto on päivittäin nautittujen hiilihydraattien määrän rajoittaminen ilman kalorirajoitusta. Pysyvien tulosten saavuttaminen työssäkäyvillä henkilöillä saattaa edellyttää lisäksi sitä, että työpaikkaruokalassa tarjotaan pysyvästi edellä kuvatun kaltaisia aterioita. Yhdysvaltalaistutkimuksessa oli käytetty yhtä kolmesta ruokavaliosta: vähähiilihydraattista, vähärasvaista tai Välimeren ruokavaliota.
Espanjalaistutkimuksen mukaan pysyvää laihtumista on hyvin vaikea saavuttaa, jos verestä löytyy ennen laihduttamista runsaasti leptiini- ja vähän greliinihormoneja.
Hanna-Elina Yli-Koski esittää käytännöllisen mallin, millä voi laihtua pysyvästi 5–10 kilogrammaa. Mallia voidaan sanoa painonhallinnan portaikoksi. Askelmia noustaan alhaalta käsin, ja edelliset askelmat pysyvät edelleen painonhallinnan perustana.
Painonhallinnan keskeinen tekijä on motivaatio, joka muodostaa portaikon ensimmäisen askelman. Toinen askelma on hankkia riittävästi tietoa painonhallinnan kannalta tärkeimmistä asioista. Kolmas askelma on määritellä itselleen realistiset ja konkreettiset tavoitteet. Realistinen tavoite voi olla esimerkiksi laihtua viisi kilogrammaa noin kuudessa kuukaudessa. Tavoitteeksi voi asettaa aamupalan syömisen joka päivä tai ryhtyä kävelemään lyhyet matkat. Neljäs askelma on pienten pysyvien muutosten tekeminen. Kaikkia muutoksia ei kannata tehdä kerralla, vaan voi aloittaa helpoimmasta ja harjoitella sitä vaikkapa kahden viikon ajan. Sitten voi siirtyä seuraavaan. Tärkeää on myös palkita itseään, kun jonkin muutoksen tekeminen on onnistunut.
Painonhallinnan tärkeänä tukena, ikään kuin portaikon kaiteena, on kärsivällisyys. Kukaan ei ole kerännyt ylikilojaan parissa viikossa, ja elämäntavan pysyvä muuttaminen on pitkä prosessi. Toinen portaikon kaide on tuki ja kannustus. Jos lähipiirissä ei ole ketään, joka kannustaisi painonpudotukseen, tukea voi pyytää terveydenhuollosta.
Onnistuminen > Lihottaako laihduttaminen?

Dosentti Tiina Jääskeläinen ja tohtori Reijo Laatikainen kirjoittavat, että väite "Laihduttaminen lihottaa" ei ole tieteellisellä pohjalla. Satunnaistetuissa tutkimuksissa laihduttaminen laskee painoa pitkäaikaisesti, eikä vain vertailuryhmään nähden vaan myös absoluuttisesti. Sen sijaan väestötutkimukset ovat epäluotettavia, koska niissä voi olla mukana ihmisiä, jotka olisivat lihoneet ilman laihduttamistakin. "Säästöliekki"-ilmiö ei näytä selittävän tuloksia. Suuren Look Ahead -tutkimuksen mukaan laihdutusryhmässä tuli pitkäaikaisia tuloksia ja jopa rankan laihdutuskuurin jälkeen osanottajien hyvinvointi oli paljon parempi kuin ennen kuuria. Puolet ei enää tarvinnut diabeteslääkitystä. Koko kahdeksan vuoden seurantajakson jälkeenkin osallistujat olivat kevyempiä kuin alussa.
Vielä 12-16 vuoden kohdalla tehdyissä mittauksissa todettiin, että vaikutus näkyi yhä painossa, BMI:ssä ja useimmissa kehonkoostumusmittareissa miehissä muttei naisissa, vaikka interventio oli jo lopetettu 8 vuoden kohdalla, ja silti rasvaton massa ei ollut laskenut. Näyttää siis turhalta pelätä laihduttamiseen pyrkivien elämäntapamuutosten aiheuttavan muun kuin rasvan vähenemistä.
Motivaatiota lisääviä tekijöitä

Laihtuminen helpottaa vaatetuksessa, lisää liikunnan iloa ja nostaa itsetuntoa. Tuntuman ylipainokiloistaan saa esimerkiksi keräämällä kassiin ylipainonsa verran tavaraa ja kantamalla kassia ylämäkeä tai rappusia ylös. Ihannepainon terveyshyödyt ovat merkittävä motivaattori. Ryhmä tai laihdutuskaveri voi lisätä motivaatiota.lähde?
Motivaatiota tai tukea omalle motivaatiolle voi hakea laihdutusryhmistä. Nämä ovat vertaistukityyppisiä yhteisöjä. Kunnalliset terveyskeskukset järjestävät laihdutusryhmiä. Internetissä on monia laihdutusaiheisia sivustoja.lähde?
Perintötekijät

BMJ:n pääkirjoituksen mukaan lehdessä vuonna 2016 julkaistu meta-analyysi osoitti, että edes painoindeksiin eniten vaikuttava FTO-geeni ei vaikuta ihmisen kykyyn pudottaa painoaan. Analyysin tutkimuksissa käytettiin ruokavaliota, liikuntaa ja lääkkeitä.
Tutkijoiden mukaan tämäkin tulos osoitti, että elämäntavat ovat ratkaisevia painonhallinnassa, etenkin liikunta ja ruokavalio.
Lapset ja nuoret

Lapsella ja nuorella liian vähäinen energian saanti voi aiheuttaa muun muassa pituuskasvun hidastumista, luuston heikkoutta, kuukautishäiriöitä, syömishäiriöitä, vastustuskyvyn heikkenemistä tai väsymistä. Siksi lapsille ja nuorille (alle 25 v.) suositellaan laihduttamisen sijaan terveellisiä ruokailutapoja ja aktiivista liikuntaa. Pituuskasvun ja liikunnan myötä paino normalisoituu luonnollisesti, terveellisesti ja luuston kehitystä vaarantamatta. Tavoitteena on aina ensi sijassa terveys. Paino muuttuu normaalimmaksi entistä terveellisempien elämäntapojen myötä. Kaikille lapsille suositellaan liikuntaa kaksi tuntia päivässä.
Kirjallisuutta

Yleislääketieteen erikoislääkäri, laillistettu ravitsemusterapeutti Satu Tunturi ja FT, laillistettu ravitsemusterapeutti Soile Ruottinen: Painonhallinta ja laihduttaminen Terveyskirjasto, Lääkärikirja Duodecim.  23.5.2024.
Jääskeläinen, Janne: Läski syö miestä: Suorapuheinen laihdutusopas suomalaiselle miehelle.  Jyväskylä:  Atena, 2008.  ISBN 978-951-796-543-9
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Laihduttaminen ja painonhallinta, Terveyskirjasto, 9.10.2020.
Energiantarvelaskuri Laskuri, jolla voi laskea arvion päivittäisestä energiantarpeesta
"Lihavuusgeeni" ei estä laihtumista, Itä-Suomen yliopisto, 21.9.2016.
Punnitseminen on osa painonlaskun seurantaa.
Lantasalpietari

Puupiirros salpietarin keitosta (Saksa, noin 1580).  Kuvassa etu- ja taka-alalla maatumaan kasattuja lantapatterita (C) joista maatunut lantamaan uutetaan raakasalpietarikeitokseksi kattilassa (A). Uutettu salpietariliemi keitetään puhtaammaksi kuvan keskellä kuvatussa keittolaitoksessa (B). Vasemmalla pinossa keitossa suurin määrin tarvittavaa polttopuuta (D)
Lantasalpietaria valmistettiin ennen kaliumnitraatin teollista valmistamista silloin kun kaliumnitraatin louhinta ei tullut kyseeseen. Laidunkarjan tuottamat lantakasat olivat huomattava lantasalpietarin raaka-ainelähde. Bakteerit hapettavat hajoavan eläinlannan urean, ammoniakin ja muut typpipitoiset aineet, minkä seurauksena muodostuu nitraatteja. Esimerkiksi Suomen Pohjanmaalla on ainakin jo 1500-luvulla valmistettu kruunun määräyksestä lantasalpietaria.  Lantasalpietaria tarvittiin sodankäynnissä mustaruudin välttämättömänä ainesosana.
Lantasalpietari valmistettiin maatuneesta voimakkaasta eläinlannasta kiehuvalla vedellä uuttamalla, puhdistamalla ja väkevöimällä. 1500-luvulla Ruotsi pyrki saamaan sodankäyntiin omavaraisuutta. Ruudin ainesosista omavaraisia oltiin puuhiilen ja rikin osalta mutta salpietari oli ostotavaraa. Salpietarikeittämöitä perustettiinkin runsaasti Ruotsi-Suomen alueelle jopa Suomeen painottuen. Lantasalpietarinkeitosta tehtiin myös alamaisille veronomainen rasite.
Lantasalpietarin valmistuksen historia

1500-luvulla Ruotsin kruunu pyrki turvaamaan sodankäynnissä tarvittavan ruudin saannin. Ruudin ainesosista puuhiiltä oli runsaasti saatavilla ja rikkiä kruunu sai Taalainmaan rikkikiisukaivoksista. 
Ensimmäisistä Suomalaisista lantasalpietarin keittolaitoksista on merkintää 1530-luvulta Turusta  ja Ahvenanmaalta. Kustaa Vaasa määräsi vuonna 1539 lisää salpietarikettämöitä perustettavaksi Viipuriin, Savonlinnaan, Hämeenlinnaan ja Kyminkartanoon.
Vuonna 1546 Mikael Agricola kuvasi kirjoituksissaan salpietarin valmistusta kuivasta ja lihavasta maasta, poltetun kalkin ja tuhkan kanssa vedellä uuttamalla ja uutos haihduttamalla kuiviin.
Kruunu luopui Suomessa salpietarin keitosta vuonna 1801. Tällöin salpietarin valmistusvastuu sälytettiin tilallisille. Verosuoritus oli puoli leiviskää manttaalia kohden.
Lantasalpietarin keitto

Lantasalpietari valmistettiin maatuneesta voimakkaasta eläinlannasta kiehuvalla vedellä uuttamalla. Uutos suodatettiin ja väkevöitettiin useita kertoja. Tämän jälkeen kerätty ruskea liuos haihdutettiin keittämällä vesi pois isoissa padoissa. Yhden erän uuttaminen kesti noin 10-12 tuntia ja useiden uutoserien keittäminen useita päiviä, jopa viikkoja. Keitolla aikaansaatu raakasalpietari vielä puhdistettiin ruokasuolasta ja humuksesta liuottamalla raakatavara kuumaan veteen, suodattamalla ja suodos kiteyttämällä. Näin saatu puhdistettu lantasalpietari vielä sulatettiin ja valettiin tarpeiden mukaisiksi levyiksi käyttöä ja varastointia varten.
Ruudinvalmistuksen välituotteeksi valmistuneet salpietarilevyt toimitettiin ruutimyllyihin joissa varsinainen ruuti valmistettiin.
Salpietarin keitto ruudinvalmistukseen päättyi 1850-luvulla. Tällöin valtio lopetti kotimaisen salpietarinkeiton tukemisen ja poisti tuontisalpietarilta tullimaksun. Näin Itä-Intian ja Chilen tuontisalpietari syrjäytti kotimaisen tuotannon.
Aiheesta muualla

PubChem: Potassium nitrate (englanniksi)
KEGG: Potassium nitrate (englanniksi)
Lapponia (kappale)

| ”Lapponia” Monica Aspelund |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Lapponia
 Äänitetty : 1977
 Julkaistu: 1977
 Kesto: 02.47
 Levy-yhtiö: RCA
Lapponia on Monica Aspelundin esittämä kappale vuoden 1977 Eurovision laulukilpailussa. Sen on säveltänyt Aarno Raninen ja sanoittanut Monica Aspelund. Laulu esitettiin kilpailussa illan aikana kuudentenatoista Italian kappaleen jälkeen. Laulu johti kilpailua hetken Irlannin annettua sille täydet 12 pistettä, mutta sijoittui lopulta sijalle 10. Kappale julkaistiin myös singlenä, jonka B-puolella oli ”La-la laula laulu”.
”Lapponia” käsittelee miehen ja naisen tapaamista Lapissa. Nuori nainen käyttää loitsuja houkutellakseen miestä, ja taika toimiikin: mies lähtee vaistoaan seuraten Lappiin ja rakastuu nuoreen noitaan. Lapin ja saamelaisuuden käyttö laulun aiheena liittyy Euroviisuista väitöskirjan tehneen Mari Pajalan mukaan etnisten vähemmistökulttuurien pari vuotta jatkuneeseen esiinmarssiin Eurovision laulukilpailujen Suomen karsinnoissa. Jo 1976 Aspelund ja ”Lapponian” säveltäjä Aarno Raninen osallistuivat karsintoihin Lappi-aiheisella laululla ”Joiku” (sijoitus 6./9), ja saman vuoden karsinnoissa kuultiin myös samanaiheinen Markku Aron tulkitsema ”Ruska” (sijoitus 3./9). 1970-luvulla euroviisukarsinnoissa esiteltiin varsin hyvällä menestyksellä myös romanikulttuuria Anneli Sarin kappaleessa ”Mustalaiskaravaani” (1976, 2. sija) ja Hortto Kaalon kappaleessa ”Kauan sitten” (1977, 2. sija).
Aiheesta muualla

Lapponia Ylen Elävässä arkistossa
Suomen euroviisuedustuskappaleet
| --- | --- |
1960–luku:   Valoa ikkunassa  Tipi-tii  Muistojeni laulu  Laiskotellen  Aurinko laskee länteen  Playboy  Varjoon – suojaan  Kun kello käy  Kuin silloin ennen 
1970–luku:   1970  Tie uuteen päivään  Muistathan  Tom tom tom  Älä mene pois  Viulu-ukko  Pump pump  Lapponia  Anna rakkaudelle tilaisuus  Katson sineen taivaan 
1980–luku:   Huilumies  Reggae OK  Nuku pommiin  Fantasiaa  Hengaillaan  Eläköön elämä  Päivä kahden ihmisen  Sata salamaa  Nauravat silmät muistetaan  La dolce vita 
1990–luku:   Fri?  Hullu yö  Yamma Yamma  Tule luo  Bye Bye Baby  1995  Niin kaunis on taivas  1997  Aava  1999 
2000–luku:   A Little Bit  2001  Addicted to You  2003  Takes 2 to Tango  Why?  Hard Rock Hallelujah  Leave Me Alone  Missä miehet ratsastaa  Lose Control 
2010–luku:   Työlki ellää  Da Da Dam  När jag blundar  Marry Me  Something Better  Aina mun pitää  Sing It Away  Blackbird  Monsters  Look Away 
2020–luku:   Looking Back  Dark Side  Jezebel  Cha cha cha  No Rules 
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että Suomi ei osallistunut kilpailuun kyseisenä vuonna.
Lapin maakunnan kuntien vaakunat
Käytöstä poistuneet tai lakkautettujen kuntien vaakunat

| Vaakuna | Kunnan nimi, vaakunan käytössäoloaika, kuvaus, suunnittelija ja vahvistamispäivä |
| --- | --- |
: Alatornio (1952–1972) Hopea-sinikatkoisen kilven yläkentässä sininen jännittämätön käsijousi hirsittäin ja alakentässä uiva lohi; kokonaan hopeaa. Olof Eriksson, 7. huhtikuuta 1952
: Karunki (1956–1972) Vihreässä kentässä aaltokoroinen hopeapieli ja kolme hopeista, punavaruksista, uivaa siikaa alatusten. Ahti Hammar, 28. tammikuuta 1956
: Kemijärven maalaiskunta (1954–1972) Mustassa kentässä kanto, jonka yläpää teroitettu kolmikärkiseksi ja sen molemmin puolin saatteena kuusisakarainen tähti; kaikki hopeaa. Olof Eriksson, 3. huhtikuuta 1954
: Kemijärvi (1960–1972) Punaisessa kentässä kaksi siivekästä hopeista uittohaan terää ristikkäin. Ahti Hammar, 25. marraskuuta 1960
: Rovaniemen maalaiskunta (1956–2005) Vihreässä kentässä hopeinen haaruristi, jonka ylähaarat salamakoroiset; saatteena yläkulmassa kultainen liekki. Toivo Vuorela, 26. lokakuuta 1956
: Rovaniemi (1930–2005) Kilpi, jossa sinisellä pohjalla hopeinen tunturi, sen yläpuolella hopeinen goottilainen kirjain R ja ylimpänä revontulien säteistä muodostettu kruunu, sekin hopeinen. Väinö Tiger, 14. huhtikuuta 1930
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lapin maakunnan kuntien vaakunat Wikimedia Commonsissa
Langerpalkkisilta

Pörrin (Ison-Pörrin) silta Äänekosken ja Laukaan rajalla.
Matilanvirran silta Äänekoskella.
Aavasaksan silta Ylitorniolla.
Langerpalkkisilta on ulkonäöltään kaarisiltaa muistuttava siltatyyppi, jossa kantavana rakenteena ovat kaari ja jäykistyspalkki, johon kaari tukeutuu. Kaarisillassa sillan perustukset ottavat vastaan kaaren alapäihin vaikuttavat vaakavoimat, langerpalkkisillassa vastaavat vaakavoimat ottaa vastaan jäykistyspalkki. Kaaret on yhdistetty toisiinsa ristikoin. Siltatyypin kehitti itävaltalainen insinööri Joseph Langer vuonna 1859.
Langerpalkkisillat Suomessa > Ensimmäinen silta

Suomen ensimmäinen tyylipuhdas kokoteräksinen langerpalkkisilta oli vuonna 1951 valmistunut Bruno Kivisalon suunnittelema Jännevirran silta. Sillan rakentaminen alkoi jo vuonna 1938, mutta sota keskeytti rakennustyöt, joita päästiin jatkamaan vasta 1940-luvun loppupuolella. Jännevirran silta sijaitsi Kuopion ja Siilinjärven rajalla, vanhaan siltakokonaisuuteen kuului langerpalkkisillan lisäksi nostosilta ja palkkisiltoja. Vanha silta korvattiin uudella sillalla, joka avattiin liikenteelle syyskuussa 2018. Vanha silta purettiin tämän jälkeen.
Langerpalkkisillat Suomessa > 1960-luku

Suomeen on rakennettu teräksisiä langerpalkkisiltoja lähinnä 1960-luvulla. Jännevälit olivat alle sata metriä, pidemmille aukoille rakennettiin riippusilta. Siltatyyppi valittiin usein maisemaan soveltumisen takia. Ensimmäisissä silloissa kaari oli tehty teräsprofiileista, niin että kaaressa oli taitteet. Myöhemmin kaari tehtiin hitsaamalla ja muodosta saatiin jouhevampi.
Tie- ja vesirakennushallituksen siltaosastolla tehtiin jänneväliltään 65-metrisen langerpalkkisillan tyyppipiirustukset, suunnittelijat olivat diplomi-insinöörit Hannu Myllymäki ja Heino Ollila. Niiden mukaan on rakennettu muun muassa valtatie 7:n Savukosken sillan korvannut Ahvenkosken voimalaitoksen alakanavan silta Pyhtään Ahvenkoskella, valtatie 4:llä oleva Kotakennäänsalmen silta Äänekoskella ja seututie 637:n Matilanvirran silta Äänekosken Sumiaisissa. Näiden siltojen mitoituksessa ei oltu huomioitu väsytyksen aiheuttamaa rasitusta, ja siitä seurasi vaurioita riipputankojen kiinnityskohdissa. Vaurioitumista havaittiin Matilanvirran sillassa ja myös vilkkaasti liikennöidyssä Kotakennäänsalmen sillassa. Kotakennäänsalmen sillan peruskorjaus alkoi kesän 2013 alussa, ja silta voitiin ottaa takaisin liikenteelle koko leveydeltään lokakuussa samana vuonna.
Aavasaksan sillassa Ylitornion ja Ruotsin Ylitornion vaara- ja jokilaaksomaisemassa on langerpalkit kahdessa 90 metrin aukossa. Silta valmistui 1965. Riuttasalmen silta kantatie 58:lla Karstulassa valmistui 1968. Sen jänneväli on 81,5 metriä.
Langerpalkkisillat Suomessa > Myöhemmät sillat

Suomussalmelle valmistui vuonna 1976 Haukiperän silta, jonka jänneväli oli 81,5 metriä. Silta ylittää Kiantajärven Niskanselän ja Haukiperän välisen Värjänsalmen ja on osa seututie 912:ta.
Kaaren ja riipputankojen rakentaminen oli kuitenkin kallista, jos sitä vertasi teräspalkkisiltaan, ja siltatyyppi jäi pois käytöstä. Suomen pitkäjänteisin langerpalkkisilta tehtiin kuitenkin vasta 1990-luvun alussa, silta on Keiteleen kanavan ylittävä Pörrin (Ison-Pörrin) silta Pörrinsalmessa Äänekosken ja Laukaan rajalla. Sen jänneväli on 120 metriä, ja se on venäläisten rakentama kuten kanavakin. Vuonna 2001 valmistui Poriin Kokemäenjoen Luotsinmäenhaaran ylittävä Pormestarinsilta, joka on 85,5 metriä pitkä.
Valtatie 7:n uudella moottoritieosuudella Pyhtään Ahvenkoskella otettiin syyskuun 2014 alussa käyttöön yksikaarinen Ahvenkosken itäinen vesistösilta. Sen kokonaispituus on 143 metriä ja pääjänne 90 metriä. Silta ylittää Kymijoen Ahvenkosken vanhan langerpalkkisillan vieressä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Langerpalkkisilta Wikimedia Commonsissa
Irving Langmuir

| Irvin Langmuir |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 31. tammikuuta 1881 New York, Yhdysvallat
Kuollut: 16. elokuuta 1957 Massachusetts, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Columbian yliopisto  Göttingenin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Walther Hermann Nernst
Tutkimusalue:  Kemia, fysiikka
Tunnetut työt:  Pintakemia
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1932)
Irving Langmuir (31. tammikuuta 1881, New York – 16. elokuuta 1957, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen teollisuuden kemisti ja fyysikko, joka tutki erityisesti elektronien irtautumista kuumista metallipinnoista. Tietoja hän käytti hyväkseen hehkulamppujen kehitystyössään General Electric -yhtiössä 1909–1950, mutta Langmuir teki useita merkittäviä keksintöjä myös fysiikan ja kemian perusilmiöiden tutkimuksessa.
Nuoruus ja perhe

Irving Langmuir syntyi Charles ja Sadie (omaa sukua Comings) Langmuirin perheeseen. Perheessä oli entuudestaan jo kaksi poikaa ja myöhemmin perheeseen syntyi Irvingille myös pikkuveli. Koulutukseltaan Irving Langmuir oli metallurgian insinööri. Hän valmistui 1903 metalli-insinööriksi Columbia Universitystä ja jatkoi opintojaan Walther Hermann Nernstin (Nobelin kemianpalkinto 1920) alaisuudessa fysikaalisessa kemiassa saavuttaen tohtorin tutkinnon 1906 Göttingenin yliopistossa. Palattuaan takaisin Yhdysvaltoihin hän siirtyi General Electricin palvelukseen. Vuonna 1912 hän meni naimisiin Marion Mersereaun kanssa ja he saivat kaksi lasta, pojan ja tyttären.
Tieteellinen työ

Langmuir oli monipuolinen tutkija, joka kehitti hehkulamppujen suojakaasuja ja hehkulankoja, elektroniputkien hehkukatodeja sekä öljyjen molekyylitason ominaisuuksia. Vuonna 1909 Langmuir pestautui General Electric -yhtiön tutkimuslaboratorioon Schenectadyyn, jonka apulaisjohtajana hän toimi 1932–1950. Sotatarviketuotannon aikana Langmuir kehitti taistelukentän savuverhoja ja sukellusveneiden havaitsemiskeinoja.
Langmuir keksi muun muassa kaasutäytteisen hehkulampun ja löysi atomaarisen vedyn. Nobelin kemianpalkinnon hän sai vuonna 1932 työstään pintakemian alalta. Hän oli ensimmäinen teollisuuden kemisti, joka sai Nobelin palkinnon. Hänen mukaansa on nimetty muun muassa yhtälöitä, menetelmiä, ja tieteellinen aikakausjulkaisu Langmuir.
Pintakemiaa Langmuir alkoi tutkia yhdessä assistenttinsa Katherine Blodgettin kanssa myöhempinä vuosinaan. He tutkivat ohuita kalvoja ja molekyylien adsorptiota pinnoilla. Yhdessä he esittelivät käsitteen monolayer, joka tarkoittaa yhden molekyylin paksuista kerrosta. Urallaan Langmuirille myönnettiin lukuisia arvostettuja palkintoja.
Aiheesta muualla

Nobelprize.org Irving Langmuirin elämäkerta
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Irving Langmuir Wikimedia Commonsissa
| n k Nobelin kemianpalkinnon saajat |
| --- | --- |
1901–1925:  1901: van ’t Hoff  1902: H. E. Fischer  1903: Arrhenius  1904: Ramsay  1905: von Bayer  1906: Moissan  1907: Buchner  1908: Rutherford  1909: Ostwald  1910: Wallach  1911: M. Curie  1912: Grignard, Sabatier  1913: Werner  1914: Richards  1915: Willstätter  1918: Haber  1920: Nernst  1921: Soddy  1922: Aston  1923: Pregl  1925: Zsigmondy 
1926–1950:  1926: Svedberg  1927: Wieland  1928: Windaus  1929: Harden, von Euler-Chelpin  1930: H. Fischer  1931: Bosch, Bergius  1932: Langmuir  1934: Urey  1935: F. Joliot-Curie, I. Joliot-Curie  1936: Debye  1937: Haworth, Karrer  1938: Kuhn  1939: Butenandt, Ružička  1943: de Hevesy  1944: Hahn  1945: Virtanen  1946: Sumner, Northrop, Stanley  1947: Robinson  1948: Tiselius  1949: Giauque  1950: Alder, Diels 
1951–1975:  1951: McMillan, Seaborg  1952: Martin, Synge  1953: Staudinger  1954: Pauling  1955: du Vigneaud  1956: Hinshelwood, Semjonov  1957: Todd  1958: Sanger  1959: Heyrovský  1960: Libby  1961: Calvin  1962: Perutz, Kendrew  1963: Ziegler, Natta  1964: Hodgkin  1965: Woodward  1966: Mulliken  1967: Eigen, Norrish, Porter  1968: Onsager  1969: Barton, Hassel  1970: Leloir  1971: Herzberg  1972: Anfinsen, Moore, Stein  1973: E. O. Fischer, Wilkinson  1974: Flory  1975: Cornforth, Prelog 
1976–2000:  1976: Lipscomb  1977: Prigogine  1978: Mitchell  1979: Brown, Wittig  1980: Berg, Gilbert, Sanger  1981: Fukui, Hoffmann  1982: Klug  1983: Taube  1984: Merrifield  1985: Hauptman, Karle  1986: Herschbach, Lee, Polanyi  1987: Cram, Lehn, Pedersen  1988: Deisenhofer, Huber, Michel  1989: Altman, Cech  1990: Corey  1991: Ernst  1992: Marcus  1993: Mullis, Smith  1994: Olah  1995: Crutzen, Molina, Rowland  1996: Curl, Kroto, Smalley  1997: Boyer, Walker, Skou  1998: Kohn, Pople  1999: Zewail  2000: Heeger, MacDiarmid, Shirakawa 
2001–:  2001: Knowles, Noyori, Sharpless  2002: Fenn, Tanaka, Wüthrich  2003: Agre, MacKinnon  2004: Ciechanover, Hershko, Rose  2005: Grubbs, Schrock, Chauvin  2006: Kornberg  2007: Ertl  2008: Shimomura, Chalfie, Tsien  2009: Ramakrishnan, Steitz, Yonath  2010: Heck, Suzuki, Negishi  2011: Shechtman  2012: Lefkowitz, Kobilka  2013: Karplus, Levitt, Warshel  2014: Betzig, Hell, Moerner  2015: Lindahl, Modrich, Sancar  2016: Sauvage, Stoddart, Feringa  2017: Dubochet, Frank, Henderson  2018: Arnold, Smith, Winter  2019: Goodenough, Whittingham, Yoshino  2020: Charpentier, Doudna  2021: List, MacMillan  2022: Bertozzi, Meldal, Sharpless  2023: Bawendi, Brus, Jekimov  2024: Baker, Hassabis, Jumper 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  Leopoldina  Mathematics Genealogy Project  Scopus  zbMATH 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  SNAC  IdRef