stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Adam Copeland
Ura > Häät

SmackDownin erikoisjaksossa, jossa juhlittiin Edgen ja Vickien häitä, Triple H:n näytti hääparille kuvaa Edgestä suutelemassa WWE:n uusinta tähteä, Alicia Foxia. Tällöin Vickie sai tietää Edgen pettäneen häntä. Vickie raivostui. Seuraavan viikon SmackDownissa Vickie teeskenteli antavansa anteeksi Edgelle, mutta sitten hän yllättikin tämän ja yleisön julistamalla, että tämä ottelisi SummerSlam-tapahtumassa Undertakeria vastaan Hell in a Cell -ottelussa. Edge hävisi ottelun. Ottelun jälkeen Undertaker palasi häkkiin ja "poltti" Edgen.
Ura > Jälleen mestariksi

Edge palasi takaisin Survivor Series -tapahtumassa ja voitti jälleen WWE:n mestaruuden. Edge hävisi mestaruutensa vuoden 2008 Armageddonissa Jeff Hardylle. Ottelussa oli mukana myös Triple H. Royal Rumble -tapahtumassa 2009 Edge voitti mestaruuden uudelleen Jeff Hardylta. No Way Outissa Edge hävisi WWE:n mestaruutensa, kun hän hävisi ensimmäisenä Elimination Chamber -matsissa. Vajaa kaksi tuntia häviön jälkeen Edge pieksi Kofi Kingstonin ja meni oma-aloitteisesti toiseen Elimination Chamber -matsiin, jossa taisteltiin World Heavyweight -mestaruudesta. Edge tuli kehään viidentenä ja selätti John Cenan ja toiseksi viimeisimpänä kehässä olleen Rey Mysterion, minkä myötä hänet julistettiin nelinkertaiseksi World Heavyweight -mestariksi. 2. maaliskuuta Edge voitti John Cenan diskauksella lyömällä tätä mestaruusvyöllä (heidän otellessaan World Heavyweight -mestaruudesta), mutta ottelun jälkeen Vickie Guerrero ilmoitti Big Shown olevan Edgen ensimmäinen haastaja WrestleMania XXV -tapahtumassa. John Cena pääsi myös mukaan otteluun näytettyään Edgen vaimon Vickie Guerreron suutelevan Big Show’ta.
Wrestlemania XXV:ssä Edge hävisi mestaruutensa ja voittajaksi julistettiin John Cena. Seuraavassa RAW:ssa Edge ilmoitettiin John Cenan vastustajaksi Backlashiin, jossa hän tulisi ottelemaan Last Man Standing - ja Last Chance -otteluissa. Edge voitti, kun Big Show iski Cenan lopetusliikkeellään Choke Slamillä valonheittimeen. Näin Edge voitti World Heavyweight -mestaruuden jo viidennen kerran. Edge puolusti mestaruuttaan Jeff Hardya vastaan Judgement Day -tapahtumassa ja piti mestaruutensa. Edge hävisi mestaruutensa Jeff Hardylle Extreme Rules -tapahtumassa, mutta ottelun lopussa CM Punk tuli kehään käyttämään sopimuksensa, iski väsynyttä Hardya lopetusliikkeellään Go to Sleepellä ja vei mestaruuden. Seuraavan päivän RAW'ssa Edge haukkui Vickietä kelvottomaksi ja hyödyttömäksi ja halusi erota, koska tämä oli eronnut pääjohtajan hommasta. (Edge paljasti kaikille, että hän oli Vickien kanssa vain koska tällä oli valtaa.) Seuraavan viikon RAW 3 for All -tapahtumassa nähtiin World Heavyweight -mestaruusottelu CM Punk vastaan Edge vastaan Jeff Hardy, mutta Punk säilytti mestaruutensa kipeästä polvesta huolimatta. Edge ja Chris Jericho tekivät yllätysvierailun The Bashissa ja voittivat yhdistyneet Tag Team -mestaruudet. (Ottelussa Edge hyökkäsi lopetusliikkeellään Spearilla ja selätti vastustajan.)
Kaksi viikkoa ennen Night of Championsia Edge loukkasi jalkansa ja joutui leikaukseen. Pari päivää leikkauksensa jälkeen Edgeä haastateltiin siitä, milloin hän palaisi takaisin. Kesken haastatelun Chris Jericho tuli kehään ja syytti Edgeä siitä, että tämä ei ollut välittänyt hänestä. Chris myös solvasi Edgeä siitä, että tämä on loukkaantumismagneetti ja joukkueen heikoin lenkki. Edge vastasi sanoen, että kun hän palaa takaisin, hän tulee näyttämään, ettei ole heikko. Sen lisäksi Edge totesi, että hän tulee lähettämään Chris Jerichon vuorostaan sairaalaan. (Kommentin jälkeen yleisö alkoi hurrata Edgelle.)
Ura > Paluu loukkaantumisen jälkeen (2010)

Edge palasi 31. tammikuuta 2010 WWE:hen facena (hyviksenä) Royal Rumblessa tullen sisään 29:tenä. Hän tyrmäsi ensin Jerichon ja lopulta John Cenan voittaen Royal Rumblen ensimmäistä kertaa urallaan. 22. helmikuuta 2010 Edge ilmoitti Raw'ssa käyttävänsä mestaruusmahdollisuuden Chris Jerichoa vastaan World Heavyweight -mestaruudessa. Hän otteli WrestleMania XXVI:ssä Jerichoa vastaan mutta hävisi Jerichon lyötyä häntä mestaruusvyöllä päähän ja iskettyä häntä lopetusliikkeellään Codebreakerilla. Ottelun jälkeen Edge kuitenkin iski Jerichon aidan läpi Spearin avulla. 16. huhtikuuta Edgellä oli mahdollisuus voittaa World Heavyweight -mestaruus Triple Threat -matsissa SmackDownissa Jerichoa ja Swaggeria vastaan, mutta Swagger voitti ottelun. Extreme Rules 2010 -tapahtumassa Edge kohtasi Jerichon uudelleen Steel Cage -matsissa, jonka hän voitti. Seuraavana iltana 2010 WWE Draftissa Edge siirtyi RAW:iin, ja myöhemmin samana iltana hän iski entistä partneriaan Randy Ortonia Spearilla, mikä maksoi Ortonille tämä. ykköshaastajan paikan WWE-mestaruudesta John Cenaa vastaan.
Money in the Bank Pay-Per-View -tapahtumassa Edge otteli MITB-matsissa, jonka The Miz lopulta voitti. 19. heinäkuuta eräässä RAW-jaksossa Edge liittyi (heelinä) John Cenan, John Morrisonin, R-truthin, Chris Jerichon, The Great Khalin ja Bret Hartin tiimiin, joka kohtasi Nexusin SummerSlam 2010 -tapahtumassa. Edge lähti tiimistä ja liittoutui Chris Jerichon kanssa, mutta kun Nexus hyökkäsi heidän, Cenan ja Bret Hartin kimppuun, hän kääntyi faceksi ja tuli Jerichon kanssa takaisin Cenan tiimiin. SummerSlamissa Cenan tiimi voitti Nexuksen ja Edge oli Night Of Championsin 6-Pack -matsissa ottelemassa WWE-mestaruudesta mutta ei onnistunut voittamaan. Hell in a Cell PPV -tapahtumassa Edgellä oli matsi Jack Swaggeriä vastaan, ja hän voitti.
Ura > Paluu SmackDowniin ja uran lopettaminen

Edgen riitely RAW'n toistaiseksi nimettömänä pysyvän toimitusjohtajan kanssa sai kyseisen toimitusjohtajan vaihtamaan Edgen takaisin SmackDowniin. Paluun myötä Edge voitti Jack Swaggerin. 15. lokakuuta hän voitti Dolph Zigglerin ja ansaitsi paikan SmackDownin tiimiin Bragging Rights 2010 -tapahtumaan. Tapahtumassa Edge voitti Bragging Rights -pokaalin toisen kerran SmackDownille yhdessä Rey Mysterion kanssa. Pian sen jälkeen Edge aloitti vihanpidon Kanen kanssa. Erimielisyyksien lisääntyessä Edge kidnappasi Kanen isän Paul Bearerin ennen heidän välistä mestaruusotteluaan Survivor Series 2010 -tapahtumassa. Edge oli saanut ykköshaastajan paikan voitettuaan Mysterion ja Alberto Del Rion. Mestaruusottelu päättyi tasapeliin. Edgen ja Kanen välisen TLC-mestaruusottelun lähestyessä Edge jatkoi Kanen mielen sekoittamista mm. tuhoamalla erilaisia Paul Beareria muistuttavia nukkeja.
13. joulukuuta RAW'ssa Edge esitteli ja voitti "Oh Snap Meltdown of the Year" Slammy Award -palkinnon vanhan ystävänsä Christianin kanssa. 19. joulukuuta Edge voitti Kanen, Rey Mysterion ja Alberto Del Rion Fatal Four Way TLC -matsissa TLC: Tables, Ladders & Chairs 2010 -tapahtumassa, jolloin hänestä tuli kuusinkertainen World Heavyweight -mestari ja samalla kymmenkertainen maailmanmestari. Royal Rumble 2011 -tapahtumassa Edge voitti Dolph Zigglerin Heavyweight- mestaruudesta matsissa, jossa hän olisi hävinnyt mestaruuden, jos hän olisi käyttänyt Spear-liikettään. Elimination Chamber 2011 -tapahtumassa Edge otteli Elimination Chamber -ottelussa mestaruudestaan Rey Mysteriota, Kanea, Drew McIntyrea, Big Show’ta ja Wade Barrettia vastaan ja voitti ottelun. WrestleMania XXVII -tapahtumassa Edge kohtasi Alberto Del Rion, joka oli ansainnut mestaruusottelun Royal Rumble -ottelun voitolla. Edge voitti ottelun.
11. huhtikuuta 2011 esitetyssä RAW-jaksossa Edge ilmoitti, että hänellä on diagnosoitu selkäydinahtauma ja että näin ollen hän noudattaa lääkärin neuvoja ja jää eläkkeelle showpainista. Hän ilmoitti myös luopuvansa World Heavyweight -mestaruusvyöstä. 15. huhtikuuta SmackDownissa Edge luopui virallisesti mestaruudestaan.
Vuoden 2014 helmikuun alussa syntyi Edgen ja hänen vaimonsa Beth Phoenixin ensimmäinen lapsi: tyttö nimeltään Lyric. Vuoden 2015 heinäkuussa ilmoitettiin, että Copeland esiintyisi Flash-televisiosarjassa, jossa hän näyttelisi Atomimurskaajaa (engl. Atom Smasher).
Ura > Paluu painijaksi 2020

Edge teki näyttävän paluun kehään vuoden 2020 Royal Rumblessa 9 vuoden tauon jälkeen. Kehittyneen lääketieteen ansiosta hän pystyi vielä jatkamaan uraansa. Myöhemmin samana vuonna Ortonia vastaan käydyssä ottelussa Edge loukkaantui ja joutui jäämään sivuun.
Edge teki jälleen uuden paluun vuoden 2021 Royal Rumblessa, jonka hän sitten voitti toista kertaa. Hän oli ensimmäisen Royal Rumblen voittaja, joka kuului Hall of Fameen.
Vuonna 2022 Edge kääntyi pahikseksi hyökkäämällä AJ Stylesiä vastaan. Samalla hänen ryhmäänsä liittyi Damian Priest ja Rhea Ripley. Ryhmän nimi on The Judgement Day, joka on myös vanhan painitapahtuman nimi. Edgen viimeinen ottelu WWE:ssä oli hänen kotikaupungissa Torontossa Sheamusia vastaan 18.8.2023. Samalla myös juhlittiin hänen 25-vuotista taivalta WWE:ssä. Edgen sopimus WWE:n kanssa päättyi syyskuun lopussa ja hän siirtyikin lokakuun alussa All Elite Wrestling (AEW) promootioon. Hän painii siellä omalla Adam Copeland nimellään, koska WWE omistaa oikeudet Edge-kehänimeen.
Vihanpidot

Shawn Michaels
Rey Mysterio
Kane
Randy Orton
John Cena
D-Generation X
Chris Jericho
Mr. Kennedy
Batista
The Undertaker
Triple H
Matt Hardy ja Jeff Hardy
Big Show
Christian
Rob Van Dam
Dolph Ziggler
Painissa

Lopetusliikkeet
Spear, joskus myös toiselta kehäköydeltä tehtynä.
Edgecator (Inverted Sharpshooter) - 2004-2011
Downward Spiral (Leg hook reverse STO) - 1998-2000
One man con-chair-to - käytetty lähinnä Hardcorematseissa
Edgecution / Impaler DDT (Lifting DDT)
Nimikkoliikkeet
Edge–O–Matic (Sitout rear mat slam)
Big boot
Camel clutch
Diving crossbody
Flapjack
Electric chair drop
Half nelson bulldog
Inverted DDT
Missile dropkick
Russian legsweep
Managerit
Gangrel
Terri Runnels
Lita
Vickie Guerrero
Lempinimet
"King Edge the Awesome"
"Mr. Money in the Bank"
"Mr. Lucha de Apuesta"
"The Grand Puppetmaster"
"The Rated-R Superstar"
"The Ultimate Opportunist"
"The Master Manipulator"
Sisääntulomusiikit
"You Think You Know Me" - Jim Johnston (1998 - 2001, 2004)
"On The Edge" - Jim Johnston (1999-2001, 2004)
"Never Gonna Stop (The Black Cat Crossing Mix)" - Rob Zombie (2001 - 2003)
"Metalingus" - Alter Bridge (2004 - 2011)
Mestaruudet ja saavutukset

Insane Championship Wrestling
ICW/MWCW Mid-West Unified Tag Team -mestaruus Joe E. Legendin kanssa
ICW Streetfight Tag Team -mestaruus (2x) Christianin ja Joe E. Legendin kanssa
New Tokiyo Pro Wrestling
NTPW Pro Tag Team -mestaruus Psycho Joe Sampsonin kanssa
Pro Wrestling Illustrated
PWI vuoden paluu (2004)
PWI vuoden vihanpito (2005) Matt Hardyn kanssa ja (2006) John Cenan kanssa
PWI vuoden matsi (2000 ja 2001)
PWI vuoden eniten vihattu painija
PWI vuoden eniten parantanut painija (2001)
PWI sijoittui 2. parhaaksi painijaksi vuonna 2007
Southern States Wrestling
SSW Tag Team -mestaruus Christianin kanssa
World Wrestling Federation / Entertainment
WWE United States Champion
2001 King of the Ring -voittaja
12 x World Tag Team -mestari (7 kertaa Christianin, kerran Hulk Hoganin, kaksi kertaa Chris Benoitin, kerran Randy Ortonin ja kerran Chris Jerichon kanssa)
2 x WWE Tag Team -mestari (kerran Rey Mysterion kanssa ja kerran Chris Jerichon kanssa)
5 x WWE Intercontinental -mestari
2 x Mr. Money in the Bank (2005 ja 2007)
4 x WWE-mestari
10 x World Heavyweight -mestari
2 x Royal Rumble -voittaja (2010) ja (2021)
WWE Hall of Fame (2012)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Edge WWE:n sivustolla
Adam Copeland Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
WWE:n mestarit
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Edge World Heavyweight -mestarina
Edge vs. Jeff Hardy
Edgen sisääntulo WrestleMania XXVI:ssä
Edge Tribute to the Troops -tapahtumassa joulukuussa 2010.
Edge juhlii nelinkertaista WWE-mestaruuttaan
Axis: Bold as Love

| Axis: Bold as Love The Jimi Hendrix Experience |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : toukokuu-kesäkuu 1967 – lokakuu 1967
 Julkaistu: 1. joulukuuta 1967 (UK) , tammikuuta 1968 (USA)
 Tuottaja(t): Chas Chandler
 Tyylilaji: Psykedeelinen rock, blues rock
 Kesto: 38.49
 Levy-yhtiö: MCA Records
Jimi Hendrixin muut julkaisut
| Are You Experienced? 1967 | Axis: Bold as Love 1967 | Smash Hits 1968 |
Axis: Bold as Love on The Jimi Hendrix Experience -yhtyeen toinen albumi. Se julkaistiin Isossa-Britanniassa vuoden 1967 lopulla. Yhdysvalloissa se julkaistiin seuraavan vuoden puolella.
Albumia pidetään yleisesti klassikkona, vaikka se onkin jäänyt vähemmälle huomiolle kuin Are You Experienced ja Electric Ladyland. Albumin tunnetuin kappale on herkkä balladi "Little Wing", jonka esimerkiksi Stevie Ray Vaughan ja Eric Clapton ovat versioineet. Myös kappale "Little Miss Lover" on mainitsemisen arvoinen funk rockin edelläkävijänä. "Spanish Castle Magic" vakiintui Hendrixin konserttiohjelmiston osaksi.
Jazzahtavan "Up from the Skies" kappaleen sanat kertovat ulkoavaruuden asukista, joka on käynyt maapallolla jääkaudella, ja on tullut katselemaan, miten paikka on muuttunut sen jälkeen. Kappale julkaistiin singlenä, mutta se ei pärjännyt levylistoilla.
Levyn viimeistelyvaiheessa Hendrix unohti A-puolen masternauhat taksiin, eikä niitä enää löytynyt. Koko A-puoli piti miksata nopeasti uudestaan.
Levyn ensimmäisessä kappaleessa Mitch Mitchell esittää Paul Carusoa, joka on Hendrixin ystävä. Carusoe soittaa Hendrixin keskeneräisellä levyllä huuliharppua kappaleessa "My Friend". Caruso ja Hendrix puhuivat usein lentävistä lautasista, joista myös kyseisellä raidalla puhutaan.
Levyn nimiraidan lopussa sanotaan olevan ensimmäinen stereona tehty flanger-efekti, joka kuulostaa suihkukoneen ääneltä. Se on tehty manuaalisesti laittamalla kaksi nauhuria, joissa on sama sisältö, pyörimään hieman eri aikaan ja viiveellä tulevaa nauhaa on tökitty kynällä (flanger-efekti on manipuloitu viive).
Basisti Redding soittaa levyllä monissa raidoissa kahdeksankielistä bassoa. Hendrix soittaa "If 6 was 9" kappaleessa halpaa intialaista huilua. Kappaleen nimi liittyy Hendrixin numerologiaa kohtaan tuntemaan kiinnostukseen. Hän kertoi uskovansa, että jumalan kadonneessa nimessä on yhdeksän kirjainta.
Kappalelista

EXP – 1.55
Up From The Skies – 2.55
Spanish Castle Magic – 3.00
Wait Until Tomorrow – 3.00
Ain't No Telling – 1.46
Little Wing – 2.24
If 6 Was 9 – 5.32
You Got Me Floatin' – 2.45
Castles Made Of Sand – 2.46
She's So Fine – 2.37 (säv. Redding)
One Rainy Wish – 3.40
Little Miss Lover – 2.20
Bold As Love – 4.09
Kaikki kappaleet Jimi Hendrixin tekemiä paitsi kymmenes raita, joka on basisti Noel Reddingin sävellys. Redding myös laulaa kyseisen kappaleen.
Muusikot

Jimi Hendrix - laulu, kitara, basso, piano, huilu
Mitch Mitchell - rummut, taustalaulu, kellopeli (kappaleessa "Little Wing")
Noel Redding - basso, taustalaulu (päävokalisti kappaleessa "She's So Fine")
Graham Nash - taustalaulu
Chas Chandler - taustalaulu
Roy Wood - taustalaulu
Gary Leeds - taustalaulu
Trevor Burton - taustalaulu
| n k Jimi Hendrix |
| --- | --- |
Keskeisimmät albumit:  Are You Experienced  Axis: Bold as Love  Electric Ladyland  Band of Gypsys  First Rays of the New Rising Sun 
Muita julkaisuja:  Smash Hits  The Cry of Love  Isle of Wight  Hendrix In The West  Crash Landing  Concerts  Jimi Plays Monterey  Live At Winterland  Cornerstones 1967–1970  Stages  Blues  Voodoo Soup  South Saturn Delta  Experience Hendrix: The Best Of Jimi Hendrix  BBC Sessions  Live at the Fillmore East  Woodstock  The Albert Hall Experience  Woodstock  Blue Wild Angel  Live At Berkeley  The Ultimate Experience  Voodoo Child – The Jimi Hendrix Collection  Valleys of Neptune  West Coast Seattle Boy 
Britanniassa julkaistut singlet:  ”Hey Joe” / ”Stone Free”  ”Purple Haze” / ”51st Anniversary”  ”The Wind Cries Mary” / ”Highway Chile”  ”Burning Of The Midnight Lamp” / ”The Stars that Play with Laughing Sam's Dice”  ”All Along The Watchtower” / ”Long Hot Summer Night”  ”Crosstown Traffic” / ”Gypsy Eyes”  ”Fire” / ”Burning Of The Midnight Lamp”  ”Stone Free” / ”If 6 was 9” 
Yhdysvalloissa julkaistut singlet:  ”Hey Joe” / ”51st Anniversary”  ”Purple Haze” / ”The Wind Cries Mary”  ”Foxy Lady” / ”Hey Joe”  ”All Along The Watchtower” / ”Burning of the Midnight Lamp”  ”Up From The Skies” / ”One Rainy Wish”  ”Crosstown Traffic” / ”Gypsy Eyes”  ”Izabella” / ”Stepping Stone” 
Muuta:  diskografia
Joe Veleno

| Joe Veleno> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 13. tammikuuta 2000 (ikä 25) Montreal, QC, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  88 kg
Seura
Seura:  Chicago Blackhawks
Sarja:  NHL
Pelinumero:  90
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  Grand Rapids Griffins (AHL) Malmö Redhawks (SHL) Detroit Red Wings (NHL)
NHL-varaus:  30. varaus, 2018 Detroit Red Wings
Joseph Veleno (s. 13. tammikuuta 2000 Montreal, Quebec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Chicago Blackhawksissa. Detroit Red Wings varasi hänet ensimmäisellä kierroksella 30. pelaajana kesällä 2018. Veleno on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Joseph Veleno muistetaan parhaiten vuoden 2023 jääkiekon MM-kisoista, jossa hän yritti tahallisesti murtaa Sveitsin Nino Niederreiterin jalan polkaisemalla tätä luistimellaan täydellä voimalla nilkan päälle. IIHF:n kurinpito määräsi tapauksesta Velenolle viiden ottelun pelikiellon. Kanadan joukkueella oli maksimissaan viisi MM-kisaottelua jäljellä turnauksessa, joten Velenon kisamatka päättyi kurinpitopäätökseen.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Tšekki 2020 | jääkiekko |  |
| Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Ivan Hlinkan muistoturnaus  | Ivan Hlinkan muistoturnaus  |  |
|  Kultaa | Břeclav 2017 | jääkiekko |  |
Veleno pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2019 ja 2020, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Kanadan varakapteenina ja voitti maailmanmestaruuden. Veleno pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018. Hänet valittiin Tšekkiä vastaan pelatun puolivälieräottelun päätteeksi Kanadan ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Veleno pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuosina 2016 ja 2017, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Kanadan kapteenina ja johdatti joukkueen kultaan. Veleno voitti Kanadan sisäisen pistepörssin tehoilla 2+5=7. Vuoden 2016 turnauksessa hän oli joukkueen paras syöttäjä neljällä syöttöpisteellään. Veleno edusti myös Canada Blackin joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2015, jolloin hän jakoi tehoilla 1+3=4 joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Stelio Mattheosin ja Arnaud Durandeaun kanssa. Vuoden 2016 turnaus Velenolta jäi väliin loukkaantumisen vuoksi.
Pelityyli

The Sports Forecaster -sivuston mukaan Veleno on hyvän peliälyn omaava kahden suunnan sentteri ja pelinrakentaja, joka on hyvän kokoinen ja kokonaisvaltainen pelaamaan joka puolella kaukaloa. Hän on käyttökelpoinen kaikissa pelitilanteissa. Velenon tulisi kuitenkin laukoa enemmän sekä lisätä massaa ja voimaa.
Veleno on maininnut lempipelaajakseen Aleksandr Ovetškinin, mutta hän on kuitenkin kertonut ottavansa peliinsä mallia Jonathan Toewsilta.
Muuta

Velenon isoveli Michael-Anthony pelasi jääkiekkoa puolustajana A-junioriksi asti. Veljeksillä on italialaiset sukujuuret.
Víctor Muñoz

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Víctor Muñoz Manrique
Syntymäaika: 15. maaliskuuta 1957 (ikä 67)
Syntymäpaikka: Zaragoza, Aragonia, Espanja
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 169 senttimetriä
Seura
Seura: –
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1976–1981 1981–1988 1988–1990 1990–1991 1991 |  Real Zaragoza  FC Barcelona  UC Sampdoria  St. Mirren FC  Real Zaragoza |  |
Maajoukkue
| 1981–1988 |  Espanja | 60 (3) |
Valmennusura
1996–1997 1997 1999–2000 2000–2002 2004–2006 2006–2007 2007–2008 2008–2009 2011 2011–2012 2012–2013 2014:  RCD Mallorca  CD Logroñés  UE Lleida  Villarreal CF  Real Zaragoza  Panathinaikos  Recreativo  Getafe CF  FK Terek Groznyi  Neuchâtel Xamax  FC Sion  Real Zaragoza
Víctor Muñoz Manrique (s. 15. maaliskuuta 1957) on espanjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana

Muñoz, joka pelaajana kantoi nimeä Víctor, pelasi uransa huippuvuodet Real Zaragozassa ja Barcelonassa 1970- ja 1980-luvuilla esiintyen joukkueiden paidassa 332 pääsarjaottelussa ja tehden 25 maalia. Muñoz siirtyi Barcelonasta Sampdoriaan 1988 ja oli ensimmäinen espanjalainen Serie A:ssa. Kaudella 1990–1991 Muñoz pelasi vielä Skotlannissa St. Mirrenin joukkueessa, johon hän siirtyi yhdessä entisen joukkuetoverinsa Steve Archibaldin kanssa, ennen uransa päättämistä Zaragozassa vuonna 1991.
Espanjan maajoukkueessa Muñoz pelasi 1980-luvulla 60 A-maaottelua ja teki niissä 3 maalia. Hän oli mukana EM-hopeaa voittaneessa Espanjan joukkueessa 1984. Hän oli myös 1986 MM-joukkueessa Meksikon kisoissa sekä EM-kisoissa 1988.
Ura pelaajana > Saavutukset  pelaajana

Cup-voittajien cup: 1982, 1990
Espanjan pääsarjamestaruus: 1985
Espanjan cup: 1981, 1983, 1988
Espanjan liigacup: 1986
Espanjan supercup: 1983
Italian cup: 1989
EM-hopea: 1984
Ura valmentajana

Muñoz aloitti valmennusuransa tammikuussa 1996 Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa Mallorcan joukkueessa, jota hän valmensi puolitoista kautta. Seuraavina vuosina hän valmensi Logroñésia ja Lleidaa ennen siirtymistään Villarrealin päävalmentajaksi 2000. Muñoz luotsasi juuri Primera Divisiónin noussutta joukkuetta kaksi kautta ilman suurempaa menestystä.
Kesken kauden 2003–2004 Muñoz palasi synnyinkaupunkiinsa ja ryhtyi Real Zaragozan päävalmentajaksi. Joukkue voitti saman kauden aikana hänen johdollaan Espanjan cupin ja Espanjan supercupin, joiden loppuotteluissa kaatuivat Real Madrid 3–2 ja Valencia 4–1. Kaudella 2005–2006 joukkue selvisi uudelleen cupin loppuotteluun, mutta hävisi Espanyolille 4–1.
Lokakuussa 2006 Muñoz siirtyi kreikkalaisseura Panathinaikosin päävalmentajaksi. Hän sai potkut tehtävistä toukokuussa 2007 ollen 18 valmentaja 10 viimeisen vuoden aikana. Kesällä 2007 Muñoz palasi Espanjaan ja huelvalaisen Recreativon päävalmentajaksi. Hänen johdollaan Recreativo taapersi Primera Divisiónin häntäpäässä ja helmikuussa 2008 seurajohdon mitta tuli täyteen. Muñoz sai potkut 4. helmikuuta Recreativon voitottomien otteluiden putken kasvettua jo seitsemään. Muñozin seuraajaksi nimettiin reservijoukkueen valmentaja Manolo Zambrano.
Kesällä 2008 Muñoz palkattiin kahdella edellisellä kaudella Espanjan cupin loppuotteluun yltäneen Getafen päävalmentajaksi. Sopimus on kaksivuotinen. 27. huhtikuuta 2009 Muñoz erotettiin päävalmentajan tehtävästä, vain viisi kierrosta ennen sarjakauden päätöstä.
Muñoz palasi valmennustehtäviin tammikuun 2011 alussa tehtyään sopimuksen Venäjän valioliigassa kahdenneksitoista sijoittuneen FK Terek Groznyin kanssa.  Pesti päättyi kuitenkin jo 17. tammikuuta, kun Muñoz ja Terek purkivat sopimuksen. Muñoz oli jo aloittanut työt seuran harjoitusleirillä, mutta sopimukseen liittyneiden epäselvyyksien vuoksi yhteistyö päättyi alkumetreille.
Syyskuun alussa 2011 Muñozista tuli tšetšeeniomisteisen sveitsiläisseura Neuchâtel Xamax'n uusi päävalmentaja.  Kauden aikana Xamax'n talousongelmat syvenivät ja lopulta seura ajautui konkurssiin tammikuussa 2012. Muñoz jätti tehtävänsä konkurssin vuoksi.  Joulukuussa 2012 Muñoz palasi valmentamaan Sveitsiin, kun FC Sion palkkasi hänet päävalmentajaksi.  Hän sai kuitenkin potkut jo helmikuun lopussa 2013, vaikka Sion oli Sveitsin liigassa neljäntenä.
Maaliskuussa 2014 Muñoz palasi Real Zaragozan päävalmentajaksi. Hänen johdollaan Zaragoza onnistui säilyttämään sarjapaikkansa Segundassa, jonka putoamiskamppailuun takavuosina liigassa menestynyt seura oli vajonnut. Kaudella 2014/15 seura lähti tavoittelemaan nousua takaisin liigaan. Peliesitykset Muñozin alaisuudessa eivät seurajohtoa tyydyttäneet ja hän sai potkut marraskuun lopulla 2014 Zaragozan ollessa sarjassa kahdeksantena.
Ura valmentajana > Saavutukset valmentajana

Espanjan cup: 2004
Espanjan supercup: 2004