stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Merikapteeni
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Merikapteeni Wikimedia Commonsissa
Asetus aluksen miehityksestä, laivaväen pätevyydestä ja vahdinpidosta (1256/1997) (kumottu)
Merikapteenin ammatinkuvaus, Opintoluotsi
Merikalojen valkopilkkutauti

Merikalojen valkopilkkutauti on Cryptocaryon irritans -loisen aiheuttama sairaus, joka iskee merikaloihin, myös ja varsinkin akvaario-olosuhteissa. Sairaus iskee useimmiten silloin, kun kalan olosuhteet muuttuvat: lämpötila heilahtelee, ammoniumpitoisuus kasvaa, nitraatin tai nitriitin pitoisuus nousee, happipitoisuus laskee tai liikakansoitus uhkaa. On arveltu, että valkopilkkutauti on luonnossa elävillä kaloilla harvinainen ja vielä harvemmin tappava.
Valkopilkkutautiin sairastunut kala saa sairauden nimen mukaisesti pieniä (kirjaan painetun pisteen kokoisia), valkoisia pilkkuja iholle ja eviin; myöhemmin tauti leviää silmiin. Kala hankaa itseään kiviä ja koralleja vasten. Pian kalan kunto alkaa heiketä, se haukkoo henkeä, värit haalistuvat, evät mätänevät, ruokahalu katoaa ja kala kutistuu.
Sairastuvuus riippuu kalalajista: palettivälskäri on erityisen herkkä taudille, kun taas ankeriaat sairastuvat tuskin koskaan.
Loisella on nelivaiheinen elinkierto, ja sillä ei ole väli-isäntää. Trofosoiittivaiheen (engl. trophozoite, trofont) aktiiviset loiset elävät kalassa 3-7 päivää, jolloin kalan ihoon muodostuu pilkkuja. Aikuistuneet parveiluvaiheen loiset (protomont) irrottautuvat kalasta ja uivat vapaasti noin 18 tunnin ajan. Sen jälkeen alkaa kalan ulkoinen lisääntymisvaihe (tomont), joka kestää 3-28 päivää. Tästä syntyy planktisia, infektoimiskykyisiä poikasia (theront), jotka uivat vapaasti 24-48 tuntia ja etsivät aktiivisesti isäntäkalaa.
Hoidot

Tautiin on kokeiltu monia hoitoja. Mikään ei ole ollut jymymenestys. Terry Bartelmen mukaan kolme parasta ovat kupari, suolapitoisuuden vaihtelu ja eristys. Kupari on siitä paha, että se on myrkyllistä selkärangattomille. Suolahoidossa kala siirretään joko melko vähäsuolaiseen veteen kolmeksi viikoksi tai erittäin vähäsuolaiseen veteen 3 tunniksi joka päivä 3 päivän ajan. Eristysmenetelmässä kalaa siirretään edestakaisin kahden altaan välillä niin kauan, että vapaasti uivat muodot loisten kehityskierrossa jäävät jälkeen. Kaikista menetelmistä on alan lehdissä tarkkoja ohjeita, jotta loinen kuolisi mutta kala jäisi henkiin.
Steven Pro listaa näiden lisäksi kiniinipohjaiset lääkkeet, joukon muita lääkkeitä sekä otsonilla ja ultraviolettivalolla sterilisoimisen, loisia syövät puhdistajaeläimet, valkosipulin, inkiväärin ja joukon muita ihmelääkkeitä mutta toteaa ne melko tehottomiksi ja joskus jopa haitallisiksi.
Mattilanlammi (Tampere)

| Mattilanlammi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Tampere
Koordinaatit:  61°43′14″N, 23°52′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Näsijärven alue (35.31)
Laskuoja:  oja Näsijärveen 
Järvinumero:  35.311.1.034
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96 m  
Rantaviiva:  1,015 km  
Pinta-ala:  5,854 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMattilanlammi 
Mattilanlammi  on Pirkanmaalla Tampereella Terälahden kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 5,9 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Näsijärven lähialueeseen (35.311) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 96 metriä mpy.
Merilappi United

| Merilappi United |
| --- | --- |

Koko nimi:  Merilappi United
Perustettu:  2011
Kaupunki:   Kemi, Suomi
Puheenjohtaja:  Jarkko Montonen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Merilappi United on vuonna 2011 perustettu naisjalkapalloilun jalkapalloseura Kemistä.
Seura syntyi, kun Kemin Into ja Visan Pallo yhdistivät nais- ja tyttöjoukkueidensa toiminnan lokakuussa 2011. Samalla Visan Pallo lakkautettiin. Merilappi United sai kaudelle 2012 paikan Naisten Ykköseen. Kauden 2013 päätteeksi seura nousi Naisten Liigaan. Tällä hetkellä seurassa toimii 5 joukkuetta ja junioritoiminnassa futiskoulu ympäri vuoden.
Aiheesta muualla

Merilappi Unitedin viralliset kotisivut
Michael Marai

Michael Marai (1948 Muschu – 3. marraskuuta 2021 Wewak) oli papuauusiguinealainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Wewakin hiippakuntaan 6. joulukuuta 1976 ja nimitettiin Gorokan hiippakunnan johtoon 25. lokakuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. helmikuuta 1989. Pääkonsekraattorina toimi Leo Clement Andrew Arkfeld, jota avustivat Antonio Maria Vegliò ja Benedict To Varpin.
Marai erosi tehtävistään Gorokan piispana 15. marraskuuta 1994.
Mikulov

| Mikulov |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Mikulov
 Koordinaatit: 48°48′20″N, 16°38′00″E 
Valtio:  Tšekki
Lääni:  Etelä-Määri
Piirikunta:  Břeclav
Mainittu:  1249
Hallinto:  
 – Pormestari:  Rostislav Koštial
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  45,34 km²
Korkeus:  242 m
Väkiluku (1.1.2018):  7 387
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  692 01
 
 www.mikulov.cz 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mikulov (saks. Nikolsburg, hepr. ‏ניקאלשבורג‎, Nikolshburg) on kaupunki Tšekin tasavallassa, Etelä-Määrin läänissä Itävallan rajalla. Kaupungin asukasluku on 7 387 (1.1.2018).
Galleria

Mikulovin aukio
Hautakiviä Mikulovin juutalaisella hautausmaalla
Mikulovin pyhä kukkula (Svatý kopeček)
Komenskéhon katu
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mikulov Wikimedia Commonsissa
Michael Matheson (täsmennyssivu)

Michael Matheson -nimisiä henkilöitä ovat:
Michael Matheson, (s. 1970) skotlantilainen poliitikko
Michael Matheson, (s. 1994) kanadalainen jääkiekkoilija
Michael Matheson, fiktiivinen hahmo vuoden 2009 elokuvassa Grace.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Michael Matheson”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Merilattanat

| Merilattanat |
| --- | --- |
 Pseudobiceros bedfordi
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Laakamadot Platyhelminthes
Luokka::  Rhabditophora
Lahko::  Merilattanat Polycladida  Lang, 1884
Alalahkot
 Acotylea  Cotylea 
Katso myös
   Merilattanat Wikispeciesissä   Merilattanat Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Merilattanat (Polycladida) on meressä elävien laakamatojen lahko. Siihen kuuluu hyvin eri näköisiä eläimiä, joista useimmat elävät meressä lähellä rantaa, usein koralliriuttojen yhteydessä.  Monet merilattanalajit elävät suurempien selkärangattomien loisina, joka käyttäen isäntäeläintään ravintona tai yleisemmin hakien vain suojaa isäntäeläimen kotelosta.
Useimmat merilattanalajit ovat pituudeltaan alle sentin mittaisia, mutta joukossa on muutamia jättiläislajeja, jotka kasvavat 8–10 senttiä pitkiksi. Ne ovat tyypillisesti lehden muotoisia, toisinaan liehureunaisia, ja monilla on päässään muutamia tuntosarvia tai niitä muistuttavia ulokkeita.
Aiheesta muualla

Animal Diversity Web (valokuvia ja heimoluettelo)
Encyclopedia of Life
Mestari (shakki)

Shakkimestari on shakkipelissä myönnettävä arvonimi. Sen myöntää kansallinen shakkiliitto.
Suomessa kansallisen shakkimestarin (eli šakkimestarin) tittelin myöntää Suomen Shakkiliitto. Arvonimi on lokakuuhun 2015 mennessä myönnetty 330 pelaajalle. Mestarin arvon saamiseksi vaaditaan, että kansallisen vahvuusluvun (selo-luku) on oltava vähintään 2 200 pistettä.
Michael Massee

| Michael Massee |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. syyskuuta 1952 Kansas City, Missouri, Yhdysvallat
Kuollut: 20. lokakuuta 2016 (64 vuotta) Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Näyttelijä
Aktiivisena:  1991–1993 1994–2016
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Michael Massee (1. syyskuuta 1952 Kansas City, Missouri – 20. lokakuuta 2016 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnettiin muun muassa vierailevasta roolistaan televisiosarjassa 24. Massee esiintyi myös televisiosarjoissa Carnivàle, Alias ja Supernatural. Lisäksi hän teki muutamia äänirooleja animaatioihin, kuten Ultimate Avengers ja The Batman. Massee vieraili sarjassa Rizzoli & Isles, jota esitettiin Yhdysvalloissa vuodesta 2010 lähtien. Siinä hän näytteli sarjamurhaajaa nimeltä Hoyt, jolla on pakkomielle rikostutkija Jane Rizzolista (Angie Harmon).
Massee oli mukana 31. maaliskuuta 1993 tapahtuneessa onnettomuudessa, jossa hän ampui vahingossa The Crow -elokuvan kuvausten aikana Brandon Leetä kohtalokkain seurauksin. Onnettomuuden jälkeen Massee oli järkyttynyt, jätti Hollywoodin ja piti taukoa näyttelemisestä.
McDonnell Douglas CF-18 Hornet

Kanadalainen CF-18
McDonnell Douglas CF-18 Hornet (virallinen mallitunnus CF-188) oli Kanadan kuninkaallisten ilmavoimien nimitys McDonnell Douglas F/A-18 Hornetille. Kanada tilasi McDonnell Douglasilta 98 F/A-18A:ta, jotka saivat tunnuksen CF-188A ja tunnetaan kansanomaisesti myös nimellä CF-18A. Tilaukseen sisältyi myös 40 F/A-18B:tä, jotka vastaavasti tunnetaan nimillä CF-188B (CF-18B).
Hankinta ja valmistus

Kanada tilasi huhtikuussa 1980 98 F/A-18A:ta. Yhdysvaltain laivaston ilmavoimien koneista poiketen niissä oli korvattu automaattinen lentotukialuksille laskeutumisjärjestelmä (ACLS) perinteisellä ILS:llä. Lisäksi koneisiin oli asennettu valonheitin rungon vasempaan yläreunaan mahdollistamaan muiden koneiden tunnistaminen pimeällä. Koneilla korvattiin Canadair CF-104 ja McDonnell CF-101B kalusto. Vastaanotetuille koneille annettiin tunnukset 188701–188798, jotka kaikki valmistettiin McDonnellin sarjojen 9–23 koneina. Ensimmäinen Kanadalle valmistunut kone teki ensilennon 29. heinäkuuta 1982 ja viimeinen luovutettiin tilaajalle syyskuussa 1988.
Lisäksi McDonnell toimitti 40 kaksipaikkaista CF-18B Hornetia osana sarjojen 8–25 tuotantoa. Koneet saivat Kanadassa sarjanumerot 188901–188940. Toimitukset tapahtuivat lokakuusta 1982 syyskuuhun 1988.
Käyttö

Kanadan kuninkaallisten ilmavoimien ensimmäinen CF-18-kalustolla varustettu yksikkö oli CFB Cold Lakessa Albertassa 410. laivue, joka oli operatiivisesta tyyppikoulutuksesta vastannut yksikkö. Operatiiviset laivueet olivat CFB Cold Lakessa 416. ja 441. laivue, CFB Bagotvillessä Quebecissä 425. ja 433. laivue sekä CFB Baden Söllingenissä Saksassa Kanadan 1. ilma-armeijakuntaan kuuluneet 409., 421. ja 439. laivueet.
Kanadan tarkoituksena oli jo 2016 korvata Hornetit 65 Lockheed Martin F-35 Lightning II -koneella. Projektin viivästyminen seurauksena Kanada suunnitteli väliaikaisena ratkaisuna ostavansa 18 Super Hornetia. Lokakuussa 2017 Super Hornetien hankinta laitettiin jäihin Yhdysvaltain kanssa käydyn kauppasodan uhatessa. Kanada suunnittelee ostavansa vuosina 2025–2032 jopa 88 uutta taistelukonetta ja siihen mennessä ainoastaan päivittävänsä käytössään olevia Horneteja.
Kaikkiaan 62 CF-18A ja 18 CF-18B konetta on päivitetty vuosina 2001–2010 kaksivaiheisessa päivityshankkeessa. Ensimmäisessä vaiheessa tutkaksi vaihdettiin AN/APG-73 ja niihin asennettiin AN/AYK-14 XN-8 -tietokoneet, Smiths Aerospace AN/AYQ-9 tiedonvarastointijärjestelmät, korkeudenseurantajärjestelmä (TAS), omakonetunnistin (IFF) ja AN/ARC-210 RT-1556/ARC VHF/UHF-radiot. Ensimmäinen vaihe saatiin päätökseen elokuussa 2006, ja sen toteutuksessa kului 436 miljoonaa dollaria.
Toinen vaihe käsitti Link 16:n integroinninselvennä, JHMCS:n käyttöönoton, uudet elektronisen sodankäynnin järjestelmät ja mustat laatikot (CSFDR). Vaihe saatiin päätökseen maaliskuussa 2010 ja sen kustannukset olivat 150 miljoonaa dollaria.
Huhtikuussa 2016 Kanadalla oli edelleen palveluksessa 56 CF-18A:ta ja 21 CF-18B:tä, joista monilla oli lennetty yli 6 000 tuntia. Koneet olivat Bagotvillen 3. lennostossa (425. ja 433. taktiset hävittäjälaivueet), Cold Lakessa 4. lennostossa (401. ja 409. taktiset hävittäjälaivueet sekä 410. taktinen hävittäjien operatiivinen koulutuslaivue).
Kanada on hankkinut 32 AIM-120D AMRAAM -ohjusta 140 miljoonalla dollarilla, mikä on aiheuttanut huhun AESA-tutkan käyttöönotosta Horneteissa. Elokuussa 2017 Kanadan hallitus esitti käytöstä poistettujen koneiden ostamista Australiasta, mikä vahvistettiin joulukuussa ostamalla 18 konetta ja varaosia. Kesäkuussa 2018 ostettiin vielä seitsemän konetta, joita on tarkoitus käyttää varaosina. Hankinnan kokonaiskustannuksiksi on arvioitu 269 miljoonaa dollaria. Ensimmäiset kaksi konetta (A21-53 ja A21-55) toimitettiin Australiasta 16. helmikuuta 2019.
Australiasta hankitut koneet ja varaosat mahdollistavat käytössä olevien koneiden toiminnan jatkamisen vuosiin 2031–2031, jolloin niiden korvaaja saadaan palvelukseen. Korvaajaksi on valittavana F-35, F/A-18E/F, Eurofighter Typhoon tai Saab JAS 39 Gripen.
Aiheesta muualla

CF-18 Hornetin esittely Kanadan kuninkaallisten ilmavoimien sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Minnamari Kuossari

Minnamari Kuossari (s. 6. marraskuuta 1988 Janakkala) on suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edustaa Janakkalan Janaa ja hänen valmentajanaan on vuodesta 2006 lähtien toiminut Matti Yrjölä. Kalevan kisoista Kuossari on voittanut kuulantyönnön pronssia vuonna 2007.
Minna Uunimäki

Minna Uunimäki (s. 15. kesäkuuta 1968) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pika- ja keskimatkojen juoksija. Hän edusti 
vuoteen 1987 Espoon Voittajia, vuoteen 1990 HIFK:ta ja vuodesta 1991 lähtien Viipurin Urheilijoita. Hänen valmentajanaan toimi Toivo Ahonen. Kalevan kisoista Uunimäki saavutti pronssia 400 metrin juoksussa vuonna 1987 sekä hopeaa 800 metrin juoksussa vuonna 1992. Lisäksi hän oli viestijuoksun SM-kisoissa mukana voittamassa kuutta mitalia; 4 × 400 metrin viestijuoksusta hän voitti kaksi hopeaa vuosina 1991 ja 1995 sekä pronssia vuonna 1990 ja 4 × 800 metrin viestijuoksussa hänen palkintokaappiinsa kertyi kolme kultamitalia vuosilta 1991, 1992 ja 1995. Sisäratojen SM-kisoista Uunimäen saavutuksina ovat 200 metrin juoksun hopea vuodelta 1987, 400 metrin hopea vuodelta 1988 sekä 800 metrin pronssi vuodelta 1990. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1995 jälkeen.
Marja Korhola

| Marja Korhola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Marja Anitta Korhola
Syntynyt: 2. helmikuuta 1954 (ikä 70) Lauritsala
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  tanssija, koreografi ja teatterinjohtaja
Käsikirjoittaja
Palkinnot
 Jussi-kunniakirja (1985)  Pro Finlandia (2018) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Marja Anitta Korhola (s. 2. helmikuuta 1954 Lauritsala) on suomalainen tanssija, koreografi ja teatterinjohtaja. Hän on vaikuttanut muun muassa Helsinki Dance Company:ssä ja Tanssiteatteri Raatikossa.
Ura

Korhola syntyi vuonna 1954 Lauritsalassa, joka liitettiin vuonna 1967 Lappeenrantaan. Hän halusi jo pienestä pitäen esiintyväksi taiteilijaksi. Hän joutui koulun kevätesityksessä katsomaan sivuosassa, kun pari balettia harrastavaa oppilasta esitti omaa esitystään. Hän sanoo oman uransa toteutumisessa olleen hyvä onni mukana, kun Kansallisbaletin tanssija Sonja Tammela lopetti Helsingissä tanssijanuransa ja muutti miehensä kanssa Lappeenrantaan. Hän perusti sinne balettikoulun, jossa Korhola sai hyvätasoista opetusta. Tammela myös kehotti häntä hakemaan Helsingin kaupunginteatterista paikkaa sinne perustetusta tanssiryhmästä. Teatterin johtaja ei antanut hänelle kuin freelance-töitä, koska oli sitä mieltä, että kun Korhola oli ylioppilas hänen täytyy hankkia itselleen yliopistotason koulutus.
Korhola kirjoitti ylioppilaaksi 1973 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1986. Hän toimi tanssijana Helsinki Dance Companyssä 1973–1979 ja Tanssiteatteri Raatikon tanssija-koreografina 1979–1988. Vuodesta 1988 lähtien hän on toiminut Raatikon taiteellisena johtajana. Hän on toiminut myös Suomen tanssitaiteilijain liiton puheenjohtajana 1985–1987 ja valtion tanssitaidetoimikunnan varapuheenjohtajana 1989–1991.[lähde? ]
Korhola on esiintynyt myös Yleisradion vuosina 1984–1985 valmistuneessa viihdesarjassa Mutapainin ystävät, jossa hän esitti sarjan valintamyymälän haaveilevaa siivoojaa, joka esitti huumorillisia tanssiesityksiä ja esiintyi esimerkiksi härkätaistelijana, ballerinana tai merenneitona.[lähde? ]
Palkinnot

Korhonen palkittiin Jussi-kunniakirja vuonna 1985 ja hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 2018.
Aiheesta muualla

Tanssitaiteilija Marja Korhola: ”Me pohjoismaiset naiset olemme niin itsenäisiä, että unohdamme välillä, millaista muualla on” Naisten Pankki.  12.11.2019. Viitattu 9.3.2021.
Matt Monro

Matt Monro
Matt Monro (1. joulukuuta 1930, Lontoo − 7. helmikuuta 1985, Lontoo) oli englantilainen viihdelaulaja. Hän nousi kansainvälisesti  maineikkaimpien kevyen musiikin laulajien joukkoon 1960-luvulla.
Elämäkerta

Monron oikea nimi oli Terence Edward Parsons. Hän syntyi pohjoislontoolaisen viisilapsisen perheen kuopukseksi. Monron lapsuus oli ankara, sillä isä kuoli Monron ollessa vasta kolmivuotias, ja hänen äitinsä sairastui myöhemmin. Monro jätti koulun 14-vuotiaana ja liittyi armeijaan 17-vuotiaana, mikä vei hänet pari vuotta myöhemmin Hongkongiin. Monro oli laulanut pienestä pitäen, ja Hongkongissa hän osallistui määrätietoisesti useisiin paikallisiin kykykilpailuihin ja saavutti menestystä. Lopulta hän sai jopa oman radio-ohjelman: ”Terry Parsons Sings”.
Hongkongin menestys ei kuitenkaan seurannut Monroa, kun hän palasi kotiin Englantiin. Hän ajoi linja-autoa, mistä periytyi myöhempi lempinimi ”laulava bussinkuljettaja”, ja loi yhteyksiä muusikoihin. Lopulta hän sai levytyssopimuksen levymerkki Decca Recordsilta pianisti Winifred Atwellin avulla. Atwell myös vaikutti taiteilijanimen ”Matt Monro” valinnassa; aiemmin Monro oli käyttänyt taiteilijanimiä Terry Fitzgerald ja Al Jordan. Monro ei silti vieläkään saavuttanut suosiota, ennen kuin hän levytti salanimellä Fred Flange kappaleen ”You Keep Me Swingin” Peter Sellersin albumille Songs for Swinging Sellers. Kappaleen tuoman maineen ansiosta levy-yhtiö Parlophonen George Martin teki sopimuksen hänen kanssaan. Vuorossa olivat Monron lukuisat menestyskappaleet, ensimmäisenä ”Portrait of My Love” (1960). Hän saavutti nopeasti suosiota Britannian lisäksi myös Yhdysvalloissa, mikä ei ollut tuohon aikaan tyypillistä − esimerkiksi Beatlesin menestys oli vasta edessä.
Parlophone tuotti vuodesta 1960 lähtien kaikkiaan 19 Monron singlelevyä, kahdeksan EP-levyä ja neljä LP-levyä.
Vuonna 1966 Capitol Records kaappasi laulajan itselleen, sillä se halusi kuolleelle Nat King Colelle manttelinperijän talliinsa. Uusi sopimus vaati muuttoa Yhdysvaltoihin, missä Monrosta tuli suosittu televisio- ja yökerhoesiintyjä. Aikaa myöten hän esiintyi stadioneilla ja parhaissa kabareissa viidessä maanosassa. Myöhemmin Monro teki vielä siirron Capitolilta Columbia Recordsiin.
Monro työskenteli muiden muassa Quincy Jonesin, Nelson Riddlen, Mantovanin, Michel Legrandin, Henry Mancinin ja Lontoon filharmonisen sinfoniaorkesterin kanssa. Hänen uraansa kuului myös näytteleminen neljässä elokuvassa vuosina 1966−70 ja yli 40 mainoslevytystä. Hän edusti Britanniaa Eurovision laulukilpailussa 1964 kappaleella ”I Love The Little Things” ja sijoittui toiseksi Italian Gigliola Cinquettin jälkeen.
Kulissien takana Monro joi ja tupakoi runsaasti, mikä ei vaikuttanut hänen esiintymiseensä, mutta hänen terveytensä kärsi. Hänellä diagnosoitiin maksasyöpä, joka oli niin pitkälle levinnyt, että maksansiirto olisi ollut turha. Huolimatta lähellä odottavasta kuolemasta Monro jatkoi esiintymislavoilla. Hän menehtyi lontoolaisessa sairaalassa 54-vuotiaana.
Monro solmi eläessään kaksi avioliittoa, joista hänellä on yhteensä kolme lasta. Kuoleman jälkeenkin Monron suosio on ollut korkea ja hänen levytyksiään myydään cd-levyinä edelleen.
Monron tunnettuja kappaleita

”Portrait of My Love” (1960, tunnettu Suomessa nimellä ”Haavekuva”, jonka ovat levyttäneet mm. Olavi Virta, Topi Sorsakoski) ja Teemu Roivainen.
”My Kind Of Girl” (1961).
”Gonna Build a Mountain” (1961).
”Softly As I Leave You” (1962).
”From Russia with Love” (James Bond -elokuvan Salainen agentti 007 Istanbulissa (1963) tunnuskappale).
”The Music Played” (tunnettu Suomessa Carola Standertskjöldin versiona ”Rakkauden jälkeen”).
”I Love The Little Things” (1964; Britannian edustaja Eurovision laulukilpailussa).
”Walk Away” (1964; cover Itävallan edustuskappaleesta vuoden 1964 Eurovision laulukilpailussa, Udo Jürgensin tulkitsemasta laulusta ”Warum, nur warum”).
”For Mama” (1964; cover Charles Aznavourin kappaleesta ”La Mamma”).
”Without You” (1965).
”Yesterday” (1965; ensimmäinen cover Beatlesin kyseisestä kappaleesta).
”Born Free” (1966; Oscar-palkinnon voittanut elokuvan Elsa − vapaana syntynyt tunnuskappale).
”I Will Wait for You” (cover Michel Legrandin säveltämästä tunnuskappaleesta Jacques Demyn elokuvaan Cherbourgin sateenvarjot).
”And You Smiled” (1973; Monron viimeinen menestyskappale, vokaaliversio Van der Valk -televisiosarjan tunnusmusiikista).
Aiheesta muualla

Matt Monro Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Minna Tuominen

Hiljaisuus, 2007, Helsinki.
Tapion tyyny, 2019, Kotka.
Minna Marjo Kristiina Tuominen (1962 Pori – 2016) oli suomalainen kuvanveistäjä. Tuominen opiskeli kuvanveistoa Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1982–1989. Hän käytti pääasiassa suomalaista kiveä teoksissaan.
Tuomisen julkisia veistoksia ovat muun muassa Helsingissä Auroran sairaalan pihalla oleva vuonna 2007 paljatettu Hiljaisuus, joka on Jyväskylän ja Korpilahden mustasta graniitistä veistetty kolmiosainen teos ja Tuomisen kuoleman jälkeen vuonna 2019 Kotkan veistospromenadilla paljastettu mustaa graniittia olevaTapion tyyny.
Tuomisen puoliso vuodesta 1990 oli kuvanveistäjä Pekka Pitkänen.
Minna Tuominen kuoli aivokasvaimeen tammikuussa 2016.
Mega Man 6

| Mega Man 6 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Capcom
Julkaisija:  Capcom
Jakelija:  Nintendo eShop
Tuottaja:  Tokuro Fujiwara
Pelisarja:  Mega Man
Julkaistu:  JP 5. lokakuuta 1993NA 15. maaliskuuta 1994
Lajityyppi:  Tasohyppely
Pelimuoto:  Yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: Kaikenikäisille 
Alusta:  NES, Virtual Console
Jakelumuoto:  Digitaalinen lataus
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK : 
Mega Man 6 (Japanissa nimellä Rockman 6: The Biggest Battle in History!!) on Capcomin kehittämä ja julkaisema julkaisema toiminta- ja tasohyppelypeli. Peli julkaistiin vuonna 1993 Nintendo Entertainment Systemille ja on viimeinen länsimaissa julkaistu Mega Man -sarjan peli kyseisellä konsolilla. (Japanissa julkaistiin vielä Monopolin tyylinen Rock Board 1990-luvun puolivälissä.)
Mega Man 6:a ei julkaistu Euroopassa lainkaan moduuliversiona, mutta sen yhdysvaltalaisia versioita päätyi kuitenkin myös Eurooppaan. Nintendo 3DS:n kauppapalvelun kautta peli julkaistiin ensimmäistä kertaa Euroopassa liki 20 vuotta alkuperäisestä Japanin ja Pohjois-Amerikan julkaisusta.
Capcom työsti peliä samanaikaisesti Mega Man X -pelin ohella, joka ilmestyi samana vuonna, ja peli suunniteltiin edeltäjiään haastavammaksi. Mega Man 6:ssa apulaitteet ovat erilaiset kuin muissa klassisissa Mega Man -peleissä, mutta niillä on silti samat ominaisuudet kuin aikaisemmillakin esineillä.
Suurin osa pelin roboteista edustaa tiettyjä kulttuureja, kuten Tomahawk Man (Amerikan alkuperäiskansat), Yamato Man (feodaalinen Japani), Flame Man (arabit, joskin hyvin etäisesti) ja Blizzard Man (mahdollisesti Pohjoismaat tai Kanada). Muut ovat suunnittelultaan pelisarjalle tyypillisempiä.
Knight Man ja Wind Man ovat Nintendo Power -lehden USA:ssa järjestämän kilpailun voittajien suunnittelemia. Kilpailun tarkoitus oli suunnitella robottimestari ja kaksi parhainta lähetettiin Capcomille. Kilpailuja oli pidetty aikaisemmin Japanissa lähes joka pelille; Knight Man ja Wind Man ovat ainoat robottimestarit, jotka eivät ole japanilaisten suunnittelemia. Knight Manin suunnitteli kanadalainen Daniel Vallée ja Wind Manin yhdysvaltalainen Michael Leader.