stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Uskonto Uudellamaalla
Koulutus

Uudenmaan alueella toimiva kristillinen kansanopisto on Järvenpäässä sijaitseva Seurakuntaopisto. Seurakuntaopisto aloitti toimintansa vuonna 1945 jatkaen samalla paikalla sijainneen, vuonna 1936 perustetun, Pyhäkouluopiston työtä Luther-opistona. Seurakuntaopisto muodostettiin vuonna 2013 Luther-opiston ja Järvenpään diakoniaopiston yhdistyessä. Opisto on tunnettu vuodesta 2021 lähtien STEP-koulutuksena. Muita Uudenmaan alueella toimivia kansanopistoja ovat vuonna 1945 perustettu ja vuodesta 1989 kansanopistona toiminut Suomen Raamattuopisto Kauniaisissa sekä evankeliseen herätysliikkeeseen yhteydessä oleva, vuonna 1949 perustettu Helsingin evankelinen opisto.
Uudenmaan alueella perusopetusta tarjoavia kristillisiä kouluja ovat vuodesta 2004 toiminut Keski-Uudenmaan kristillinen koulu Järvenpäässä ja Kopun kristillinen koulu Vihdissä. Pääkaupunkiseudun kristillisiä kouluja ovat Espoon kristillinen koulu, Helsingin kristillinen koulu ja Suur-Helsingin kristillinen koulu.
Kulttuuri > Tapahtumat

Uudellamaalla on järjestetty useita kristillisiä suurtapahtumia. Herätysliikkeiden tapahtumista Uudellamaalla on järjestetty vanhoillislestadiolaisten Suviseuroja Vihdissä vuonna 1988. Herännäisten valtakunnalliset herättäjäjuhlat on järjestetty Mäntsälässä vuonna 1988 ja Järvenpäässä vuonna 2001. Evankelisuuden valtakunnalliset evankeliumijuhlat on järjestetty Hyvinkäällä vuonna 1984 ja Vihdissä vuonna 1996. Evankelisen lähetysyhdistyksen kesäjuhlat on järjestetty Hyvinkäällä vuonna 2008. Kansanlähetyspäivät on järjestetty Hyvinkäällä vuonna 1991.
Betania-kirkko Sipoon Nikkilässä.
Järvenpään Seurakuntaopiston päärakennus.
Reino Vuolle

Reino Vuolle
Reino Ilmari Vilhelminpoika Vuolle (2. heinäkuuta 1895 Kauhava – 4. helmikuuta 1918 Vilppula) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hän sai sotilaskoulutuksensa Saksassa ensimmäisen maailmansodan aikana ja osallistui Suomen sisällissotaan valkoisen armeijan riveissä. Hän kaatui Vilppulan rintaman taisteluissa.
Perhetausta ja opinnot

Vuolteen vanhemmat olivat eläinvälskäri Vilhelm Vuolle ja Anna Albertina Sippola. Hän kävi kansakoulun.
Jääkärikausi

Vuolle työskenteli työmiehenä Kauhavalla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 4. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, missä hän haavoittui pahoin 7. joulukuuta 1916 ja joutui sairaalahoitoon. Sairaalasta hän palasi takaisin komppaniaansa 28. joulukuuta 1916 ja otti osaa Aa-joen talvitaisteluihin. Pataljoonan rintamalta paluun jälkeen Vuolle kävi vuonna 1917 Polangenissa järjestetyn erikoiskurssin.
Paluu Suomeen

Vuolle saapui takaisin Suomeen 1. marraskuuta 1917 aselaiva S/S Equityn ensimmäisellä retkellä Tolvmansgrundetin saarelle Luodon pitäjään. Luodosta hän matkusti Kauhavalle, missä hänen tehtäväkseen tuli ”palokunnan” kouluttaminen. Palokunta oli perustettu pankinjohtaja Nestor Haimarin johdolla heinäkuussa 1917 suojeluskuntalaisten kouluttamiseen. Tässä tehtävässä olivat Vuolteen lisäksi suojeluskunnan päällikkö jääkäri Eino Mäkinen, jääkäri Juho Emil Vähäpassi sekä vähäisessä määrin jääkäri Juho Komonen.
Kauhavalta Vuolle jatkoi matkaansa Alahärmään, missä hän jatkoi suojeluskuntajoukkojen kouluttamista. Siellä hän myös tiettävästi surmasi venäläisten santarmien ”kätyrinä” tunnetun Nikolai Syynimaan 16. marraskuuta 1917. Vangittu Syynimaa oli tuotu Alahärmän syyskäräjille, kun kaksi jääkäriä tunkeutui käräjätalon oikeussaliin, käski oikeuden jäseniä nostamaan kätensä ylös, ampui Syynimaan ja poistui paikalta. Historiantutkija Jaakko Paavolaisen mukaan ampuja oli Vuolle. Myös jääkäri Antti Isotalo oli yrittänyt aiemmin ampua Syynimaan tämän ajaessa polkupyörällä.
Vuolle koulutti myös jossain määrin lapualaisia suojeluskuntajoukkoja. Sisällissodan varsinaisen aseellisen toiminnan alettua hän johti 120-miehistä Kauhavan suojeluskuntaa yhdessä jääkäri Eino Mäkisen kanssa sen riisuessa venäläiset aseista Lapualla ja Seinäjoella. Seinäjoelta Vuolle lähti 1. helmikuuta 1918 Kurikan ja Ilmajoen suojeluskuntaosastojen mukana Vilppulaan, missä hän teki 50-miehisen joukon johtajana rauhoitusretken Ostolasta Virtain Killinkoskelle. Hän saapui retkeltään joukkoineen takaisin Vilppulaan 3. helmikuuta ja kaatui seuraavana päivänä Vilppulan sillalla sirpaleen lävistäessä hänen rintakehänsä. Vuolle oli kuollessaan naimaton ja kirjoilla Kauhavalla. Hänet haudattiin Kauhavan sankarihautaan.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 31. toukokuuta 1917  Vänrikki 11. helmikuuta 1918  Luutnantti 26. maaliskuuta 1918  (ylipäällikön päiväkäsky n:o 13) |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki |
Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania.
Akseli Gallen-Kallelan piirros Vuolteesta kuolleena.
Sauli Vuoti

Sauli Vuoti (s. 1979 Oulu) on suomalainen muusikko, kemisti sekä tutkija. Hän sekä soittaa kitaraa, että laulaa vuosituhannen vaihteessa perustamassaan Kinetik Control-yhtyeessä sekä Auringon Lapset-yhtyeessä. Hän on säveltänyt ja sanoittanut lähes kaikki Kinetik Controllin kappaleet. Hänen kirjoittamat sanoituksensa kertovat useimmiten ihmisten pinnallisuudesta ja lähipiirissä nähdyistä tapahtumista.
Vuodesta 1998 lähtien Vuoti opiskeli lääkeainekemiaa Oulun yliopistossa, josta hän valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 2007. Hänen väitöskirjansa on nimeltään Syntheses and Catalytic Properties of Palladium (II) Complexes of Various New Aryl and Aryl Alkyl Phosphane ligands.
Vuoti perusti Inferno-lehden vuonna 2001 ja toimi sen päätoimittajana ja kustantajana vuoteen 2005 saakka, jolloin lehti myytiin Rumbapressille.  Sittemmin hän on toiminut avustajana mm. Soundi-lehdessä. Hänet tunnetaan myös kovana kamppailulajien harrastajana ja vapaaottelun ystävänä.
Nina Vyroubova

Nina Vyroubova (Virubova; 4. kesäkuuta 1921 Gurzof, Krim – 24. kesäkuuta 2007) oli venäläis-ranskalainen balettitanssija ja balettipedagogi. Hän kuului Pariisin oopperaan 1949–1956. Hänen tekniikkaansa on kuvailtu loistavaksi ja eläytymistä vahvaksi.
Vuoriteollisuus

Vuoriteollisuus on kaivosteollisuuden vanha nimitys. Se on teollisuudenhaara, joka kaivaa ja jalostaa malmeja ja muita teollisuusmineraaleja, kivihiiltä, ruskohiiltä, maaöljyä ja maakaasua. Kaivosteollisuus on osa kaivannaisteollisuutta, johon kuuluu lisäksi kivenjalostus, savenotto ja turveteollisuus.
Vuoritekniikka

Vuoritekniikka on vuoriteollisuutta vastaava tekniikan haara. Siihen sisältyy malminetsintä, maaöljyn etsintä, kaivostekniikka, rikastustekniikka ja metallien valmistus.
Vuorimintut

| Vuorimintut |
| --- | --- |
 Virginianvuoriminttu (Pycnanthemum virginianum)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Huulikukkaiskasvit Lamiaceae
Suku::  Vuorimintut Pycnanthemum  Michx.
Katso myös
   Vuorimintut Wikispeciesissä   Vuorimintut Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vuorimintut (Pycnanthemum) on huulikukkaiskasveihin kuuluva kasvisuku, jossa on 21 lajia. Ne kasvavat Yhdysvalloissa niityillä ja avoimissa metsissä. Vuoriminttujen lehdet ovat aromaattisia murskattuna, ja suvun kasveja voidaan viljellä yrttinä. Vuoriminttulajeista huiskuvuoriminttua ja virginianvuoriminttua käytetään maustekasvina.
Lajeja

Pycnanthemum pilosum – huiskuvuoriminttu
Pycnanthemum virginianum – virginianvuoriminttu
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Vuorimintut (Pycnanthemum)
ITIS: Pycnanthemum (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Pycnanthemum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2707696  Wikispecies: Pycnanthemum  CoL: 8W2XL  EPPO: 1PJHG  FNA: 127681  GBIF: 2927338  GRIN: 10158  iNaturalist: 72327  IPNI: 331891-2  IRMNG: 1021123  ITIS: 32650  NCBI: 182393  Open Tree of Life: 1040505  PLANTS: PYCNA  Plazi: CA72B2EC-51DA-7C4E-1B3B-3D18E5B26D97  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:331891-2  Tropicos: 40020985  VASCAN: 1605  WFO: wfo-4000032214
Iisalmen rautatieasema

Iisalmen rautatieasema (lyh. Ilm, ruots. Idensalmi järnvägsstation) on rautatieasema Suomen rataverkolla Iisalmen kaupungissa Pohjois-Savon maakunnassa. Iisalmi on risteysasema, joka sijaitsee rataosien Kouvola–Iisalmi, Iisalmi–Kontiomäki ja Iisalmi–Ylivieska risteyskohdassa. Aseman etäisyys Helsingin päärautatieasemalta on 550,4 ratakilometriä.
Rautatieasemaa sisältä
Liikenteenohjaustoiminnot hoitaa ympärivuorokautisesti paikallinen junasuorittaja. Hän myös samalla kauko-ohjaa Iisalmi–Kontiomäki-rataosuuden liikennettä ja myy junalippuja. Iisalmessa on WSSB GsII 63 -tyyppinen releasetinlaite. Releasetinlaite on vanha ja käyttöikänsä loppupuolella.
Miltei kaikki matkustajajunat sekä Kuopion että Kajaanin suuntiin käyttävät raidetta 3. Ylivieskan taajamajunat sekä S 701 Kajaaniin käyttävät raidetta 2. Raide 1 ei ole henkilöliikenteen käytössä.
Iisalmen asema toimi Helsingistä saapuvien InterCity- ja Pendolino-junien pääteasemana lokakuuhun 2006 saakka, sillä sähköistystä ei tuolloin vielä ollut Iisalmesta pohjoiseen. Pikajunat jatkoivat kuitenkin Iisalmesta edelleen Kajaanin kautta Ouluun dieselveturilla.
Asema-alue

Iisalmen III luokan tyyppipiirustusten mukaan rakennetun asemarakennuksen on suunnitellut rautatiehallituksen arkkitehti Bruno Granholm. Rakennus on rakennettu vuosina 1900–1902, ja sitä on laajennettu vuosina 1904 sekä 1930.
Asema-alueen rakennukset muodostavat kulttuurihistoriallisesti merkittävän rakennusryhmän. Alueella sijaitsevat asemarakennus, veturitallit, makasiinit sekä vesitorni ovat Iisalmen aseman alkuperäisiä rakennuksia. Lisäksi asemapuiston alueella sijaitsee rautatieläisten puisia asuinrakennuksia. Asuinrakennuskokonaisuuteen kuuluvat muun muassa rakennusmestarin, asemapäällikön ja ratamestarin asuinrakennukset sekä niiden piharakennukset. Asemapuiston reunalla sijaitsevat myös kaksikerroksiset, vuonna 1926 rakennetut asuinrakennukset sekä yksikerroksinen asuinkasarmi vuodelta 1901. Alueen rakennuskantaan kuuluvat myös pommisuoja sekä vuodelta 1945 peräisin oleva jälleenrakennuskauden rakennus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Iisalmen rautatieasema Wikimedia Commonsissa
Rautateiden verkkoselostus 2021 (pdf, päivitetty 18.6.2020) (Arkistoitu – Internet Archive) (vayla.fi)
Timo Vuorisalo
Teoksia

Laihonen, Pasi; Salo, Jukka & Vuorisalo, Timo 1986: Evoluutio. Miten elämä kehittyy. Otava. Helsinki. ISBN 951-1-08486-0
Vuorisalo, Timo 1988: Evolutionary consequences of modular structure: a functional approach. Reports from the Department of Biology, University of Turku No. 17 1988. ISBN 951-880-192-4
Kamppinen, Matti; Laihonen, Pasi & Vuorisalo, Timo (toim.) 1989: Kulttuurieläin. Ihmistutkimuksen biologiaa. Helsinki Otava. ISBN 951-1-10352-0
Vuorisalo, Timo 1992: Ympäristöekologia. Ympäristönsuojelun ekologiset perusteet ja alkuperäisluonnon suojelu. Turun yliopiston täydennyskoulutuskeskus. ISBN 951-880-861-9
Vuorisalo, Timo & Tiainen, Juha (toim.) 1993: Kaupungin linnut. Turun maakuntamuseo. Turku. ISBN 951-9125-95-7
Anttila, Pia; Ojanen, Mikko; Puhakka, Maarit & Vuorisalo, Timo 1994: Maailmanlaajuiset ympäristöongelmat - uhkakuvista yhteistyöhön. Turun yliopiston täydennyskoulutuskeskus. ISBN 951-29-0334-2
Vuorisalo, Timo 1995: Keskkonnaökoloogia. Keskkonnakaitse põhialused ja ürglooduse kaitse. Eesti Loodusfoto. Tartu. ISBN 9985-830-04-0 (käännös)
Lappalainen, Markku & Vuorisalo, Timo 1996: Kaikenkarvaiset kaupunkilaiset. Turun nisäkkäät. TS-Yhtymä Oy/Turun Sanomat. ISBN 951-9129-19-7
Anttila, Pia; Ojanen, Mikko; Puhakka, Maarit; Vuorisalo, Timo & Frey, Toomas 1996: Globaalsed keskkonnaprobleemid. Turu ülikool & Tallinna Tehnikaülikool. Tartu. ISBN 9985-830-05-9 (käännös)
Vuorisalo, Timo & Mutikainen, Pia Kristina (toim.) 1999: Life History Evolution in Plants. Kluwer Academic Publishers. Alankomaat. ISBN 0-7923-5818-X
Vuorisalo, Timo 2002: Kolme simpanssia Nummenmäellä. Turkulainen eläinkirja. Kirja-Aurora. Turku. ISBN 951-29-2274-6
Laakkonen, Simo & Vuorisalo, Timo (toim.) 2007: Sodan ekologia. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura. Tampere. ISBN 978-951-746-875-6
Portin, Petter & Vuorisalo, Timo (toim.) 2008: Evoluutio Nyt! Charles Darwinin juhlaa. Kirja-Aurora. ISBN 978-951-29-3666-3
Lehikoinen, Esa; Lemmetyinen, Risto; Vuorisalo, Timo & Kivistö, Sari 2009: Suomen lintutieteen synty – Turun Akatemian aika. FAROS. Jyväskylä. ISBN 978-952-5710-04-5. Toinen korjattu painos 2020 (ISBN 978-952-5710-93-9).
Lummaa, Karoliina; Rönkä, Mia & Vuorisalo, Timo (toim.) 2012: Monitieteinen ympäristötutkimus. Gaudeamus. Helsinki. ISBN 978-952-495-239-2
Laakkonen, Simo; Tucker, Richard & Vuorisalo, Timo (toim.) 2017: The Long Shadows. A global environmental history of the Second World War. Oregon State University Press. Corvallis. ISBN 9780870718793
Jaakkola, Minttu; Vuorisalo, Timo & Peltonen, Lasse 2018: Saimaannorppa ja ihminen. Sosiaalisesti kestävän luonnonsuojelun haaste. Into Kustannus Oy. Helsinki. ISBN 978-952-264-886-0
Laakkonen, Simo; McNeill, J. R.; Tucker, Richard P. & Vuorisalo, Timo (toim.) 2019: The Resilient City in World War II. Urban Environmental Histories. Palgrave Macmillan. Cham, Switzerland. ISBN 978-3-030-17438-5
Lehikoinen, Esa; Lemmetyinen, Risto; Vuorisalo, Timo & Rönkä, Mia 2020: Suomen lintutiede 1828-1974. Faros, Turku. ISBN 978-952-5710-89-2
Vuosilusto

Puun vuosirenkaita.
Vuosilusto eli vuosirengas on puuhun vuoden kuluessa kasvava uusi kerros. Puun poikkileikkauksessa lustot erottuvat toisistaan, koska paksuuskasvukauden loppua kohti uudet solut pienenevät. Suurisoluisempaa vuosikasvun osaa sanotaan kevätpuuksi eli varhaispuuksi ja pienisoluisempaa osaa kesäpuuksi eli myöhäispuuksi.  Kaadetun puun ikä voidaan laskea kannosta, jolloin puun biologinen ikä voi olla 3–5 vuotta enemmän kuin vuosirenkaiden lukumäärä.
Vuosilustoja voidaan käyttää hyödyksi vuosirengasajoituksessa eli dendrokronologiassa esimerkiksi vanhojen puuesineiden iän määrittämisessä.
Lehtipuihin verrattuna havupuiden vuosilusto jakautuu selkeästi kevätpuuhun ja kesäpuuhun, joista kevätpuu on vaaleaa ja kesäpuu tummahkoa. Puuaineen muodostus on nopeinta keväällä. Puun vanhetessa rungon sisimmät solukot kuolevat muodostaen sydänpuuta, joka on tummempaa kuin pintapuu eli manto, joka on elävää solukkoa. Erityisesti havupuissa  sydänpuun ja mantopuun ero on selvä.
Havupuissa ja hajaputkiloisissa lehtipuissa vesi kulkeutuu maasta pintapuussa, muutaman uloimman vuosiluston alueella. Kehäputkiloisissa lehtipuissa  vesi virtaa pääasiassa uloimman vuosiluston kevätpuussa. Sisemmät vuosilustot ovat havu- ja lehtipuissa merkityksettömiä veden kulkureittinä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vuosilusto Wikimedia Commonsissa
Einari Vuorela

| Einari Vuorela |
| --- | --- |
 Kaarlo Marjanen, Kalervo Kallio ja Einari Vuorela vuonna 1944.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Einari Arvid Vuorela
Syntynyt: 17. elokuuta 1889 Keuruu
Kuollut: 10. heinäkuuta 1972 (82 vuotta) Helsinki
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Einari Arvid Vuorela (17. elokuuta 1889 Keuruu – 10. heinäkuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen runoilija ja prosaisti. Filosofian kunniatohtorin arvonimi hänelle myönnettiin vuonna 1969.
Henkilöhistoria

Vuorela syntyi Keuruun Jukojärvellä perheeseen, jossa oli kymmenen lasta ja aloitti opintonsa Multialla. Hänen vanhempansa olivat rakennusmestari Aapeli Vuorela ja Kristiina Ryöppylä. Vuorelan puoliso vuodesta 1939 oli kirjailija Laura Soinne. Vuorela valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista 1914. Hän toimi liikeapulaisena ja myymälänhoitajana 1903–1909 ja kansakoulunopettajana Töysässä 1914–1920, Jyväskylässä 1922–1923 ja myöhemmin Multialla.
Kirjallinen tuotanto

Vuorelan runoudelle oli tyypillistä kansanlaulunomaisuus. Hänen runoissaan palvotaan jylhiä korpimaisemia ja niissä on voimallinen luontoyhteys. Hän sai Valtion kirjallisuuspalkinnon kolmesti vuosina 1921, 1934 ja 1937 sekä kerran Aleksis Kiven palkinnon ja Eino Leinon palkinnon. Suomalaisuuden Liiton Johannes Linnankosken palkinto Vuorelalle myönnettiin 1944. Keuruulla on jaettu vuodesta 1997 lähtien Einari Vuorela -runopalkintoa. Myös Vuorelan runoilijakoti sijaitsee Keuruulla. Lauluja Vuorelan teksteihin ovat säveltäneet muiden muassa Joonas Kokkonen, Toni Edelmann ja Jouko Linjama. Vuorela on tehnyt tekstin Multian kotiseutulauluun, Multian lauluun, jonka on säveltänyt Juhani Pohjanmies.
Teoksia

Huilunsoittaja. WSOY 1919
Keväthartaus. K. J. Gummerus 1921
Kevätlaulu maakylästä, 1922
Yön kasvot. K. J. Gummerus 1923
Varjoleikki. Otava 1925
Silkkikauppias. K. J. Gummerus 1926
Kahden ladun poikki, 1926
Täältä kaukana. WSOY 1927
Kolmen teinin lauluja, 1928 (Heikki Asunnan ja Martti Merenmaan kanssa)
Kaukainen tuuli. K. J. Gummerus 1932
Korpirastas. K. J. Gummerus 1933, valittuja runoja
Kullanhuuhtoja. Sonetteja. WSOY 1934 (teosta painettu 1200 numeroitua kappaletta)
Unhoituksen maa. WSOY 1937
Turhuuden mylly, 1938, miete- ja tunnustuskirja
Unhon kukka. WSOY 1944
Tie ja vaeltaja. WSOY 1945
Runoja. Valikoima laajasta tuotannosta. WSOY 1947
Korpien takaa. WSOY 1948
Veräjäpuu. WSOY 1952
Tikan kannel. WSOY 1958
Puut ajattelevat. WSOY 1967
Kiurun portaat. WSOY 1971
Siintää himmeyden metsät. WSOY 1975, ilmestyi postuumisti (ISBN 951-0-07221-4).
Aiheesta muualla

Lilja, Pekka: / Vuorela, Einari (1889–1972). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). 7.6.2000. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Einari Vuorela. (Arkistoitu – Internet Archive)
Vanha versio Seuran sivustosta – sisältää enemmän tietoa.
Kesäpäivä Einari Vuorelan vieraana, Suomen Kuvalehti, 01.07.1939, nro 26, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Vyšhorodin piiri

| Vyšhorodin piiri Вишгородський район |
| --- | --- |
 Piiri (7/2020- aluerajoin) Kiovan alueen kartalla.
 Lippu:  Vaakuna
 Koordinaatit: 50.5828°N, 30.4853°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Kiovan alue
Perustettu:  12. huhtikuuta 1973, laajentunut 17.7.2020
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Vyšhorod (32 396 as., 2021)
Pinta-ala  ():  4 333,0 km²
Väkiluku (2021 (arvio)):  131 957
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
 
vysh.gov.ua
Vyšhorodin piiri (ukr. Вишгородський район) on yksi Ukrainan Kiovan alueen hallinnollisista piireistä. Piiri ympäröi Kiovan tekojärveä. Piiri alue rajoittuu idässä Tšernihivin alueeseen, kaakossa Brovaryn piiriin, etelässä Kiovaan ja Butšan piiriin ja lännessä Žytomyrin alueeseen (Korostenin piiri). Pohjoisrajan takana on Valko-Venäjän Homelin alue. Piirin hallintokeskus on Vyšhorodin kaupunki (32 396 as., 2021)
Vyšhorodin piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Kiovan alueen piirien lukumäärän seitsemään. Laajentuneen Vyšhorodin piirin pinta-alaksi tuli 4 333,0 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Vyšhorodin piirin väkiluvuksi 131 957 (1.1.2021). Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 55.7 prosenttia piirin asukkaista (73 541 as.), eli kahden kaupungin (Vyšhorod ja Slavutytš) ja kolmen kaupunkityyppisen taajaman (Dymer, Ivankiv, Krasjatytši) väestö. Piirin laajenemisen (7/2020) seurauksena uusi piiri on aiempaa samannimistä piiriä väkirikkaampi (väkiluku 73 688 heinäkuussa 2017).
Vyšhorodin piirin alue ennen 7/2020 voimaantullutta piirijaon muutosta.
Näkymä Kiovan tekojärven länsirannalla sijaitsevalta Tšernynskyin suojelualueelta.
Mežyhirjan kartanoalueen nyttemmin museoksi muutettu Honka-rakennus.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vyšhorodin piiri Wikimedia Commonsissa
Johanna Vuoksenmaa

| Johanna Vuoksenmaa |
| --- | --- |
 Johanna Vuoksenmaa vuonna 2006.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. syyskuuta 1965 (ikä 59) Hämeenlinna
Ammatti:  ohjaaja, käsikirjoittaja, sanoittaja
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:  Nousukausi 21 tapaa pilata avioliitto
Palkinnot
  Anjalankosken elokuvapalkinto (2007)  Vuoden käsikirjoittajan Kultainen Venla (2012)  Parhaan käsikirjoittajan Sylvi-palkinto (2014)  
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Johanna Vuoksenmaa (s. 21. syyskuuta 1965 Hämeenlinna) on suomalainen valokuvaaja, televisio- ja elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja sanoittaja.
Vuoksenmaa valmistui valokuvaajaksi Lahden muotoiluinstituutista 1989. Hän toimi opettajana Lasten ja nuorten kuvataidekoulussa. Vuonna 1990 hänet palkittiin käsitetaiteellisista kuvistaan Valokuvataiteen valtionpalkinnolla.
Vuoksenmaa vaihtoi alaa ja opiskeli Taideteollisessa korkeakoulussa käsikirjoitusta ja ohjausta valmistuen ohjaajaksi vuonna 2001.
Vuoksenmaa tunnetaan esimerkiksi elokuvasta Nousukausi ja televisiosarjoista Kumman kaa ja Tahdon asia. Hän on ohjannut ja osittain käsikirjoittanut myös MTV3:n draamasarjan Klikkaa mua. Vuonna 2012 Vuoksenmaa palkittiin vuoden käsikirjoittajan Kultaisella Venlalla.
Vuoksenmaan elokuva 21 tapaa pilata avioliitto oli yli 400 000 katsojalla vuoden 2013 katsotuin kotimainen elokuva ja samalla Suomen elokuvahistorian kaikkien aikojen katsotuin naisohjaajan elokuva. Maaliskuussa 2014 Vuoksenmaa sai elokuvasta parhaan käsikirjoituksen Sylvi-palkinnon.
Hän on myös sanoittanut musiikkikappaleita eri artisteille kuten Suvi Teräsniskalle, Jonna Geagealle ja The Voice of Finland -voittaja Mikko Sipolalle. Vuoksenmaa on tehnyt myös sanoituksia muun muassa Pepe Willbergille.
Vuoksenmaa seurusteli vuosina 2014–2020 toimittaja-kirjailija Matti Röngän kanssa. Vuoksenmaan veli on urheiluvedonlyönnin ammattilainen Jorma Vuoksenmaa.
Teokset > Filmografia > Pitkät elokuvat

Nousukausi, 2003
Onni von Sopanen, 2006, lastenelokuva
Toinen jalka haudasta, 2009
21 tapaa pilata avioliitto, 2013
Viikossa aikuiseksi, 2015
70 on vain numero, 2021
Teokset > Filmografia > Tv-sarjat

Vaimonsa mies, 2001
Siperian nero, 2000
Paristo, 2002
Rikospoliisi Maria Kallio, 2003, ohjannut osuuden Tuulen puolella
Kumman kaa, 2003
Tahdon asia, 2005
Röyhkeä diplomaatti, 2007
Sydänjää, 2007–2010, käsikirjoitus
Joku kaltaiseni , 2008
Ylikävely, 2008, minisarja
Mökki, 2010, minisarja
Klikkaa mua, 2011–2014
Ex-onnelliset, 2016–2020
Hormonit!, 2023
Teokset > Filmografia > Muut

Omassa vuoteessa, 1997, lyhytelokuva
Apinamies, 1999, lyhytelokuva
Taivas tiellä, 2000, lyhytelokuva
Teokset > Kirjat

Vuoksenmaa, Johanna: Pimeät tunnit. Helsinki: Otava, 2020. ISBN 978-951-1-34403-2
Vuoksenmaa, Johanna: Suurenmoinen matka.  Helsinki:  Otava, 2025.  ISBN 978-951-1-48736-4
Aiheesta muualla

Haapalainen, Manu: Kaksi tai yksi tapaa olla onnellinen Sylvi.fi. 25.2.2013.
Johanna Vuoksenmaa radio-ohjelmassa Kuusi kuvaa, 20.2.2016 Yle
| n k Johanna Vuoksenmaa |
| --- | --- |
Pitkät elokuvat (ohjaus):  Nousukausi (2003)  Onni von Sopanen (2006)  Toinen jalka haudasta (2009)  21 tapaa pilata avioliitto (2013)  Viikossa aikuiseksi (2015)  70 on vain numero (2021) 
TV-sarjat (ohjaus):  Siperian nero (2000)  Vaimonsa mies (2001)  Paristo (2002)  Kumman kaa (2003)  Tahdon asia (2005)  Onni von Sopanen (2007)  Röyhkeä diplomaatti (2007-2008)  Joku kaltaiseni (2008)  Ylikävely (2008)  Mökki (2010)  Runoraati (2010)  Klikkaa mua (2011-2014)  Ex-onnelliset (2016-2018) 
Dokumenttielokuvat (ohjaus):  Elämysmatka Nousukauteen (2003) 
Lyhytelokuvat (ohjaus):  Omassa vuoteessa (1997)  Apinamies! (1999)  Taivas tiellä (2000) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz  RKD Artists 
Henkilöt:  Elonet