stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Klassinen kreikka
Murteet

Klassinen kreikka jakaantui useisiin paikallisiin murteisiin. Käytännössä jokaisella poliksella eli kaupunkivaltiolla oli oma murteena, mutta murteet muodostivat laajempia murreryhmiä. Murrejako syntyi osittain jo ennen kuin kreikkaa puhuvat heimot asettuivat nykyisen Kreikan alueelle. Varsinainen murteiden muodostuminen tapahtui kuitenkin sen jälkeen. Koko kreikan kielen historian ajan kieli on ollut jakautunut useisiin murteisiin, jotka eivät ole noudattaneet mitään maantieteellisiä rajoja, ja vaikka olisivatkin, rajat olivat koko ajan liikkeessä, sillä helleeniset kansat liikkuivat usein paikasta toiseen. Esiklassisen ja klassisen ajan murteet ovat dokumentoituna kirjallisessa muodossa 700-luvulta eaa. alkaen ja ne kehittyivät varmuudella jo kauan ennen tätä.
Klassisen kreikan päämurteet olivat:
Arkadokyproslaiset murteet
Arkadialainen murre
Kyproslainen murre
Attikalais-joonialaiset murteet
Attikan murre
Joonialainen murre
Aiolialaiset murteet
Boiotian murre
Thessalian murre
Lesboksen murre
Länsikreikkalaiset murteet
Doorilaiset murteet: argolinen, saroninen, lakonialainen/messenialainen, kreetalainen ja eteläisten Egeanmeren saarten murre
Luoteiskreikkalaiset murteet: fokis, lokris, akhaia ja elis
Pamfylian murre
Kreikkalaisessa kirjallisuudessa itsessään esiintyy erottelu joonialaisiin, doorilaisiin ja aiolialaisiin, ja nykyaikainen tutkimus on vahvistanut tämän jaon; muut ryhmittelyt perustuvat yksinomaan tutkimukseen.
Murteet luettiin osaksi yhtä kreikan kieltä, eikä mitään niistä pidetty jotenkin ”oikeampana” kreikkana ennen kuin kielen muoto vakiintui koineeksi hellenistisellä kaudella. Ajan kuluessa arvostetuimmaksi muotoutui kuitenkin attikalainen kreikka, ja se myös vaikutti eniten kreikan kielen myöhempään kehitykseen.
Murteiden väliset erot olivat pääasiassa fonologisia, mutta niissä oli myös joitakin morfologisia eroja sekä sanastollisia eroja. Murteet olivat yleensä puhuttuna suhteellisen ymmärrettäviä toista murretta puhuville. Merkittävien polisten murteet, kuten Ateenan attikalainen ja Spartan lakonialainen, todennäköisesti tunnettiin laajemmin ympäri kreikankielistä maailmaa ja niitä ymmärrettiin paremmin, kun taas jotkut murteet olivat muille vaikeampia ymmärtää.
Muinaisen makedonian suhteesta kreikkaan ja sen murteisiin on eri näkemyksiä. Joidenkin tutkijoiden mukaan se oli yksi kreikan murteista, joskin muille vaikeampi ymmärtää; joidenkin mukaan taas oma kielensä.
Kielioppi

Klassisen kreikan kielioppi vastaa pääosin kielioppia, joka on kuvattu artikkelissa muinaiskreikka. Alla on kuvattu erityisesti klassista kreikkaa kuvaavia piirteitä.
Kielioppi > Äännemuutokset

Seuraavat alkukreikassa tapahtuneet äännemuutokset pätevät kaikkiin klassisen kreikan murteisiin:
Tavulliset /r/ ja /l/ muuttuivat /ro/:ksi ja /lo/:ksi mykeneläisessä kreikassa ja aiolialaisessa kreikassa; muutoin niistä tuli /ra/ ja /la/, tai /ar/ ja /al/ ennen soinnullisia, vastaavasti.
Äänteen /h/ poisjättäminen alkuperäisestä /s/:stä (paitsi sanan alussa).
Äänteen /j/ poisjättäminen.
Äänteen /w/ poistjättäminen monissa murteissa (myöhäisempi kuin /h/ ja /j/:n poisjättäminen).
Labiovelaarien poisjättäminen; ne muuttuivat enimmäkseen labiaaleiksi, joskus dentaaleiksi tai velaareiksi.
Peräkkäisten vokaalien supistuminen seurauksena /h/:n ja /j/:n poisjättämisestä (ja vähäisemmässä määrin /w/:n poisjättämisestä); enemmän attikalaisessa kreikassa kuin muissa.
Selvästi erottuvan sirkumfleksiaksentin kehittyminen, seurauksena supistumisesta ja erilaisista muista muutoksista.
Aksentin rajoittuminen kolmeen viimeiseen tavuun, sekä erilaisia muita rajoituksia.
Äänteen /n/ poisjättäminen ennen /s/:ää (osittaisesti kreetalaisessa kreikassa, edeltävän vokaalin kompensoivalla pidentymisellä.
Huomaa, että äänteet /w/ ja /j/, kun ne seurasivat vokaalia eivätkä edeltäneet vokaalia, yhdistyivät varhain vokaalin kanssa diftongiksi, eivätkä näin jääneet pois.
Äänteen /h/ ja /w/ poisjättäminen konsonantin jälkeen kompensoitui edeltävän vokaalin pidennyksellä. Äänteen /j/ poisjättäminen konsonantin jälkeen aiheutti monimutkaisia muutoksia, kuten edeltävän vokaalin doftongisoitumista, tai edeltävän konsonantin palatalisaation tai jonkun muun muutoksen. Joitakin esimerkkejä:
/pj/, /bj/, /phj/ → /pt/
/lj/ → /ll/
/tj/, /thj/, /kj/, /khj/ → /s/ konsonantin jälkeen; muutoin /ss/ (attikan ja boiotian murteissa /tt/)
/gj/, /dj/ → /dž/ tai /dz/ → /zd/
/mj/, /nj/, /rj/ → /j/ transponoituu ennen konsonanttia muodostaen diftongin edeltävän vokaalin kanssa
/wj/, /sj/ → /j/, muodostaen diftongin edeltävän vokaalin kanssa
Esimerkki

Esimerkki klassisesta kreikasta:
Kirjallisuutta > Kielioppeja

Morwood, James: The Oxford Grammar of Classical Greek.  Oxford University Press.  ISBN 978-0-19-860456-3
Pakarinen, Weikko: Kreikan kielioppi.  Helsinki:  Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1977.  ISBN 951-717-111-0
Kirjallisuutta > Sanakirjoja

Liddell, H. G. & Scott, R.: Greek-English Lexicon.  (Abridged edition)  Oxford University Press, (1. painos 1891).  ISBN 978-0-19-910207-5
Liddell, H. G. & Scott, R. & Jones, H. S. & McKenzie, R.: A Greek-English Lexicon. With a revised supplement.  Clarendon Press, 1996.  ISBN 0-19-864226-1  Teoksen verkkoversio.
Morwood, James & Taylor, John (ed.): The Pocket Oxford Classical Greek Dictionary.  Oxford University Press.  ISBN 978-0-19-860512-6
Kirjallisuutta > Oppikirjoja

Frösen, Jaakko: Epi oinopa ponton. Kreikan alkeet.  (Tekstit ja sanasto)  Helsinki Porvoo:  WSOY, 1998 (5. painos 2005).  ISBN 951-0-23192-4  Teoksen verkkoversio.
Frösen, Jaakko: Epi oinopa ponton. Kreikan alkeet.  (Kielioppi ja harjoitukset)  Helsinki Porvoo:  WSOY, 1999.  ISBN 951-0-24394-9  Teoksen verkkoversio. (Arkistoitu – Internet Archive)
Pontén, Frithiof: Klassisen kreikan alkeisoppikirja.  (Pohjautuu alkuteokseen Grekisk läsebok för nybörjare med tillämpningsövningar. Suomeksi toimittanut Erkki Sironen)  Helsinki:  Gaudeamus, 2008.  ISBN 978-952-495-036-7
Aiheesta muualla

Ancient Greek Grammar on the Web (englanniksi)
Perseus Greek and Roman Materials (englanniksi)
Textkit : Greek & Latin Learning Tools (englanniksi)
Antiikin Kreikan murrealueet Egeanmeren alueella.
Antiikin Kreikan murrealueet Suur-Kreikassa ja Sisiliassa.
Walter Hagen

Walter Hagen
Walter Charles Hagen (21. joulukuuta 1892 – 6. lokakuuta 1969) oli yhdysvaltalainen golfaaja. Hagenin ensimmäisen merkittävä saavutus oli U.S. Openin voitto vuonna 1914. Hän saavutti urallaan kaikkiaan 11 major-turnausvoittoa, mikä on historian kolmanneksi suurin määrä.
Hagen oli nuoruudessaan myös lahjakas baseballpelaaja, mutta muutti urasuunnitelmiaan ja saavutti menestystä golfissa jo 1910-luvulla.
Hagen kuoli Michiganin Traverse Cityssä 76 vuoden ikäisenä. Hän on golfin historian tunnetuimpia pelaajia, ja Golf Digest -lehti nimesikin hänet vuonna 2000 lajin kaikkien aikojen seitsemänneksi suurimmaksi mestariksi. Hagen kelpuutettiin World Golf Hall of Fameen vuonna 1974.
Tärkeimpiä voittoja

Yhdysvaltain avoin golfturnaus : ensimmäinen sija 1914, 1919
Britannian avoin golfturnaus: ensimmäinen sija 1922 (ensimmäisenä yhdysvaltalaisena), 1924, 1928, 1929
PGA Championship: ensimmäinen sija 1921, 1924, 1925, 1926, 1927
Olavi Haikala

| Olavi Haikala> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. huhtikuuta 1912 Lappee
Kuollut: 14. kesäkuuta 1994 (82 vuotta) Pori
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1930 – 1971
Taistelut ja sodat:  Talvisota, Jatkosota
Sotilasarvo:  Kommodori
Kunniamerkit:  SL komentajamerkki VR 2.lk sotilaallisista ansioista rauhan aikana 2.lk Rautaristi
Olavi Haikala (7. huhtikuuta 1912 Lappee – 14. kesäkuuta 1994) oli Suomen merivoimien kommodori, joka muun muassa sodan aikana palveli panssarilaivoilla ja useissa merenkulun ja meriupseerien luottamustehtävissä.
Haikala suoritti Merisotakoulun 1933 ja palveli koululaiva Suomen Joutsenen vahtiupseerina 1933-1936. Tämän jälkeen hänet sijoitettiin nuoremmaksi upseeriksi rannikkolaivastoon 1936-1939. Hän kävi laivaston tykistökurssin Britanniassa 1937. Talvisodassa Haikala oli panssarilaiva Ilmarisen tykistöupseerina 1939-1941. Jatkosodassa hän oli 1941-1943 laivueenkomentajana Äänisen laivastossa. Panssarilaiva Väinämöisen ensimmäisenä upseerina hän oli 1944.
Sodan jälkeen hän palveli pitkään merivoimien esikunnassa toimisto- ja osastopäällikkönä 1945-1964. Tämän jälkeen Haikala oli merivoimien esikuntapäällikkönä 1964-1966, Laivastolippueen komentajana 1966-1968 ja Merisotakoulun johtajana 1969-1971.
Lisäksi Haikala toimi myös ase- ja laivahankintoihin liittyvänä asiantuntijana. Suomen soutuliiton toiminnanjohtajana hän toimi 1947-1954. Meriupseeriyhdistyksen puheenjohtajana hän oli 1966-1967. Hän toimi myös oikeudellisissa tehtävissä.
Ylennykset: aliluutnantti 1933, meriväenluutnantti 1935, kapteeniluutnantti 1940, komentajakapteeni 1943, komentaja 1954, kommodori 1964.
Haapaveden seurakunta

| Haapaveden seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Haapaveden kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Rovastikunta:  Kalajoen rovastikunta
Pääkirkko:  Haapaveden kirkko
Perustettu:  1863
Jäsenmäärä:  5 451 (2021)
– Osuus asukkaista:  82,4 %
Kirkollisvero:  1,80 %
Kirkkoherra:  Mauno Soronen
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haapaveden seurakunta on Haapaveden kaupungissa Pohjois-Pohjanmaalla toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Kalajoen rovastikuntaan.
Haapaveden seurakunta perustettiin Pyhäjoen seurakuntaan kuuluneena kappeliseurakuntana vuonna 1645. Silloin sen nimenä oli Haapajärvi. Itsenäiseksi seurakunnaksi se muutettiin vuonna 1863, jolloin se samalla sai nykyisen nimensä.
Herätysliikkeet

Haapaveden seurakunta kuuluu muun Kalajokilaakson tavoin herätysliikkeiden maantieteelliseen kohtaamisalueeseen. Haapavesi kuuluu vanhoillislestadiolaisuuden yhtenäiseen kannatusalueeseen. Haapavedellä on jossain määrin kannatusta uudenheräyksen parissa ja kuuluu suunnan yhtenäiseen kannatusalueeseen.
Papisto

Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Haapaveden seurakunnan kirkkoherroina:
Papisto > Kirkkoherrat

1874–1884: Erik Vilhelm Snellman
1886–1906: Johan Pöyhönen
1909–1925: Hugo Hjalmar Molin
1927–1948: Aale Sariola
1978–2007: Teuvo Aho
2007→ Mauno Soronen
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut
| n k Kalajoen rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Kalajoki  Kärsämäki  Nivala  Oulainen  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Reisjärvi  Sievi  Ylivieska  |  |
| Entiset seurakunnat |  Himanka  Merijärvi  Rautio  |  |
Oulun hiippakunta
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Hailuodon vaakuna

Hailuodon vaakuna
Hailuodon vaakuna on Hailuodon kunnan tunnus. Vaakunan aihe kuvaa saarikunnan elinkeinoa.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä hopeinen merihankain.” Vaakunan on suunnitellut Teuvo-Pentti Pakkala, Hailuodon kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 28. huhtikuuta 1966. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 19. joulukuuta samana vuonna.
Matti Haikonen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Matti Haikonen Maire Lindholmin kanssa vuonna 1965. |  Matti Haikonen Maire Lindholmin kanssa vuonna 1965. |  Matti Haikonen Maire Lindholmin kanssa vuonna 1965. |  |
Maa:   Suomi
Miesten jousiammunta
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Västerås 1965 | yksilökilpailu |  |
|  Hopeaa | Västerås 1965 | joukkuekilpailu |  |
Matti Haikonen (20. tammikuuta 1926 Räisälä – 21. lokakuuta 2006) oli suomalainen jousiammunnan maailmanmestari.
Haikonen voitti ensimmäisenä suomalaisena miesjousiampujana maailmanmestaruuden Västeråsissa vuonna 1965 tuloksella 2313. Samoissa kilpailuissa Suomen Maire Lindholm voitti naisten mestaruuden. Miesten joukkuekilpailussa, jossa suomalaisista ampuivat Haikonen, Jorma Sandelin ja Tuomo Virtanen, saavutti Suomi hopeaa. Vuoden 1963 MM-kilpailuissa Helsingissä Haikonen sijoittui 23:nneksi ja vuonna 1967 Amersfoortissa 17:nneksi.
Pohjoismaiden-mestaruuskilpailuissa Sandefjordissa 1966 Haikonen voitti kultaa sekä yksilökilpailussa, jossa hän ampui yksinkertaisen FITA-kierroksen maailmanennätyksen 1201, että joukkuekilpailussa. Haikonen sijoittui vuoden 1962 PM-kilpailuissa neljänneksi ja kilpaili myös vuoden 1964 kisoissa.
Haikonen voitti Suomen-mestaruuden tauluammunnassa vuonna 1963. Maastoammunnassa hän voitti vaistoluokan mestaruuden vuonna 1957 sekä merkkiluokan mestaruuden vuosina 1962–1964 ja 1967. Huippuvuosinaan hän edusti Lännen Sokerin Jousiampujia.
Myös hänen vaimonsa Elma Kyllikki Haikonen, o.s. Saari (9. elokuuta 1926 – 9. maaliskuuta 2012) menestyi jousiammunnassa. Haikosten kotikunta oli Säkylä.
Hagenin–Poiseuillen yhtälö

Hagen–Poiseuillen yhtälö tai Poiseuillen yhtälö on virtausdynamiikan yhtälö, jonka avulla voidaan määrittää painehäviö laminaariselle virtaukselle poikkileikkaukseltaan ympyränmuotoisessa putkessa. Sen johtivat toisistaan riippumatta Gotthilf Heinrich Ludwig Hagen vuonna 1839 ja Jean Léonard Marie Poiseuille vuonna 1838. Yhtälön julkaisi ensimmäistä kertaa Poiseuille vuosina 1840 ja 1846.
Hagen–Poiseuillen yhtälö on
missä
Matemaattinen johto

Lähdetään Navier–Stokesin yhtälöistä. Oletetaan virtaus stationääriseksi ja sylinterisymmetriseksi sekä putken suunnassa homogeeniseksi, jolloin jäljelle jää
missä  \rho  on fluidin tiheys,  \mu  sen kinemaattinen viskositeetti,  {\vec {u}}(r) säteestä riippuva virtausnopeus ja  \nabla  osittaisdifferentiaalioperaattori. Kirjoitetaan tämä vielä skalaarimuotoon sylinterisymmetrisyys ja x-suuntainen homogeenisuus huomioon ottaen:
Nyt kaksi kertaa integroimalla ja asettamalla rajaehdot  u(r=0)<\infty  ja  u(r=R)=0 saadaan ratkaisu
eli putkivirtauksen poikkileikkaus on paraboloidin muotoinen.
Toisaalta integroimalla edellinen lauseke putken poikkileikkauksen S yli saadaan tilavuusvirta eli
mistä Hagen–Poiseuillen yhtälö seuraa kirjoittamalla  d=2R ja ratkaisemalla painehäviö  \Delta P.
Habban

| Habban |
| --- | --- |
 Näkymä kaupunkiin.
 Habban
 Koordinaatit: 14°21′16″N, 47°04′48″E 
Valtio:  Jemen
Maakunta:  Šabwa
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Habban on kaupunki ja piirikunta Jemenin Šabwan maakunnassa.
Maantiede

Habban sijaitsee Wadi Habbanin varrella Jemenissä. Kaupunki on jaettu perinteisesti neljään kaupunginosaan ja kaupungin keskellä on kukkula. Kukkulalla on sulttaanin linnoitus. Ympäröivä seutu tunnetaan hedelmällisenä maatalousalueena.
Historia

Nimi Habban tunnetaan jo islamia edeltänyttä ajalla tehdyissä kirjoituksissa. Mahdollisesti vanhin sen mainitsema teksti on vuodelta 400 ennen ajanlaskun alkua. Kaupungissa on myös maanalainen vesikanava, joka tuo vettä kaupungissa sijaitsevaan vesisäilöön. Järjestelmä on samaan tapaan mahdollisesti peräisin ajalta ennen islamia.
Islamin saavuttua kaupunki kuului Wahidin sulttaanikuntaan. Sulttaani asui Masna'a Hakirin linnoituksessa kaupungin keskellä. Alueelle tyypillisesti myös itse kaupungin talot rakennettiin linnoitusmaisiksi torneiksi, joilla voi olla viisikin kerrosta. Kaupungissa on myös yhdeksän moskeijaa ja kirjasto. Historiallisesti kaupunki tunnettiin myös juutalaisesta väestönosastaan. Kaupungin juutalaisten on joskus ehdotettu polveutuvan Himyarin ajoilta. He puhuivat hepreaa ja olivat ammatiltaan hopeaseppiä. Vuonna 1947 heitä oli 200, mutta sittemmin he ovat muuttaneet Israeliin.
Väestö

Habbanin piirkunnan asukasluku oli vuonna 2004 29 846 ja alueen asukkaat ovat pääasiassa sunnalaisia muslimeja.
Paikalliset viljelevät esimerkiksi durraa ja hirssiä. Paikka on ollut myös suitsukkeiden tuotannon keskus.
Hahmontunnistus (romaani)

| Hahmontunnistus> Pattern Recognition |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  William Gibson
Kieli:  englanti
Julkaistu:  2003
Suomennos
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  2005
ISBN:  951-0-30700-9
Sarja: 'Blue Ant -trilogia
Seuraava:  Spook Country
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Hahmontunnistus (engl. Pattern Recognition) on William Gibsonin vuonna 2003 ilmestynyt romaani.
Gibson oli kirjoittanut kirjasta noin 100 sivua kun World Trade Centerin kaksoistornit kaatuivat johtaen kirjan maailman ja hahmojen taustatarinoiden uusiksikirjoittamiseen.
Aiheesta muualla

Andrew Leonard: Nodal point (Arkistoitu – Internet Archive). Salon 13.2.2003. (englanniksi)
Thomas M. Wagner: Pattern Recognition SF Reviews.net 2003. (englanniksi)
Toby Litt: Back to the 80s The Guardian 26.4.2003. (englanniksi)
Pat Kane: Pattern Recognition by William Gibson Independent 3.5.2003. (englanniksi)
Toni Jerrman: Globaali trilleri ajan hermolla Helsingin Sanomat 29.12.2005.
Markku Soikkeli: Myyttinen matka internetin pimeyteen Turun Sanomat 9.2.2006.
Lotte Haidegger

Charlotte Elisabeth ”Lotte” Haidegger (15. kesäkuuta 1925 – 14. helmikuuta 2004 Puslinch, Ontario, Kanada) oli itävaltalainen yleisurheilija, joka menestyi parhaiten kiekonheitossa.
Haidegger sijoittui kiekonheitossa viidenneksi sekä Lontoon 1948 olympialaisissa tuloksella 38,81 m että Helsingin 1952 olympialaisissa tuloksella 43,49 m. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 37,40 m.
Haidegger voitti Itävallan mestaruuden kuulantyönnössä vuonna 1946, viisiottelussa vuonna 1951 sekä kiekonheitossa vuosina 1951–1952. Hän paransi Itävallan ennätystä kiekonheitossa kahdeksan kertaa vuosina 1947–1952.
Haidegger oli naimisissa yleisurheilija Felix Würthin kanssa.
Itävallan ennätykset kiekonheitossa

| Tulos (m) | Vuosi |
| --- | --- |
40,19: 1947
42,05: 1948
42,36: 1949
42,50: 1949
42,97: 1949
43,53: 1950
43,95: 1951
45,24: 1952
Lähde:
Haisumustesieni

| Haisumustesieni |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Psathyrellaceae
Suku::  Hämymustesienet Coprinopsis
Laji::  narcotica
Kaksiosainen nimi
 Coprinopsis narcotica  (Batsch) Redhead, Vilgalys & Moncalvo 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haisumustesieni (Coprinopsis narcotica, syn. Coprinus narcoticus) on sylinterimäinen, vanhemmiten tasalakkinen vaaleanharmaa mustesienilaji. Sienen lakki on keskeltä rusehtava, säteittäisuurteinen. Suojusjäte on harmaanvalkeaa, puuterimaista. Jalan pituus vaihtelee kahdesta seitsemään senttimetrin ja on vain noin kahden tai kolmen millimetrin paksuinen. Sieni haisee usein voimakkaastikin kaasulta eikä ole ruokasieni. Sen ovat heltat suhteellisen tiheässä, aluksi valkoiset ja vanhemmiten mustuvat. Se kasvaa puistoissa ja nurmikoilla, tyypillisesti myös komposteissa ja tunkioilla harvinaisena, uhanalaisuusluokituksen mukaan laji on Suomessa puutteellisesti tunnettu (DD).
Haihtumisimu

Haihtumisimu on ilmiö, jonka myötä vesi nousee kasveihin. Vesi on koheesion vuoksi ohuina nauhoina kasvin puuosassa. Kun vesinauhan yläpäästä haihtuu ilmarakojen kautta vesimolekyylejä, nauha nousee ja alas liittyy uusia vesimolekyylejä.
Vettä kasviin nostavia tekijöitä ovat myös juuripaine ja kasvin putkiloiden kapillaari-ilmiö.
Aiheesta muualla

Fagerstedt, Kurt: Miten puut saavat nostetuksi vettä juurista lehtiin yli 10 metriä? Tiede -lehti.  18.11.2005 (Julkaistu Tiede-lehdessä 4/2005). Viitattu 29.5.2021.
Helariutta, Yrjö & Mähönen, Ari Pekka: Pui­den pak­suus­kas­vun sa­lai­suus vih­doin sel­vi­tet­ty Helsingin yliopisto.  9.1.2019 / päiv. 1.2.2019. Viitattu 29.5.2021.
Haisuhillerit

| Haisuhillerit |
| --- | --- |
 Täytetty haisuhilleri (Ictonyx striatus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Caniformia
Heimo::  Näätäeläimet Mustelidae
Alaheimo::  Mustelinae
Suku::  Haisuhillerit Ictonyx  Kaup, 1835
Synonyymit
 Poecilictis Thomas and Hinton, 1920  
Lajit 
 Libyanhaisuhilleri Ictonyx libyca  Haisuhilleri Ictonyx striatus 
Katso myös
   Haisuhillerit Wikispeciesissä   Haisuhillerit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Haisuhillerit (Ictonyx) on näätäeläimiin kuuluva suku. Siihen kuuluu kaksi afrikkalaista lajia:
Libyanhaisuhilleri (Ictonyx libyca, aik. Poecilictis libyca)
Haisuhilleri eli tsorilla (Ictonyx striatus)
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut suvulle uutta suomenkielistä nimeä zorillat.
Haik

Haikin patsas Jerevanissa, Armeniassa
Haik eli Hayk on armenialaisessa mytologiassa esiintyvä legendaarinen jätti, sotasankari ja armenialaisten esi-isä.
Tarinoissa Haikia kuvataan Raamatun Nooan, jonka arkki pysähtyi Ararat-vuorelle vedenpaisumuksen laskeuduttua,  jälkeläiseksi. Haik oli rakentamassa Baabelin tornia. Hän kieltäytyi palvelemasta Babylonian kuningas Beliä, nousi kapinaan tätä vastaan ja tappoi hänet taistelussa vapauttaen armenialaiset mesopotamialaisten alaisuudesta. Haik johdatti armenialaiset Vanjärven länsipuolelle, jonne perusti valtakuntansa.
Kirjallisuutta

Serafim, munkki: Araratista itään: 12 avainta kauneuden ja kärsimyksen Armeniaan.  Helsinki:  Kirjapaja, 2007.  ISBN 978-951-607-567-2
Robin Hahnel

| Robin Hahnel> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. maaliskuuta 1946 (ikä 78)
Koulutus ja ura
Instituutti:  American University, Portland State University
Tutkimusalue:  taloustiede
Robin Hahnel (s.25. maaliskuuta 1946) on yhdysvaltalainen taloustieteilijä, joka tunnetaan taloudellisia kannustimia koskevasta endogeenisten ja eksogeenisten preferenssien tutkimuksestaan, ympäristötaloustieteellisestä työstään sekä erityisesti Michael Albertin kanssa kehittämästä demokraattisen suunnittelun osallisuustalousmallistaan. Hän on opettanut mikro- ja makrotaloustiedettä taloustieteen professorina American Universityssä Washingtonissa, sekä toiminut sekä yleisen taloustieteen että ympäristötaloustieteen professorina Portlandin State Universityssä.
Julkaisut

Unorthodox Marxism yhdessä M. Albert (1978)
Socialism Today and Tomorrow yhdessä Michael Albertin kanssa (1981)
Marxism and Socialist Theory yhdessä Michael Albertin kanssa (1981)
Liberating Theory yhdessä M. Albertin, Holly Sklarin, Lydia Sargentin, Noam Chomskyn, Mel Kingin, and Leslie Kaganin kanssa (1986)
Quiet Revolution in Welfare Economics (Arkistoitu – Internet Archive) yhdessä M. Albert (1990)
Looking Forward yhdessä Michael Albertin kanssa (1990)
The Political Economy of Participatory Economics (Arkistoitu – Internet Archive) yhdessä Michael Albertin kanssa (1991)
Panic Rules (1999)
Poliittisen taloustieteen aakkoset.  (ABC's of Political Economy, 2003)  Suomentanut Arvi Tamminen. Jyväskylä:  Like, 2008.  ISBN 978-952-471-964-3
Kilpailusta yhteistyöhön - Kohti oikeudenmukaista talousjärjestelmää.  (Economic Justice and Democracy: From Competition to Cooperation, 2005)  Suomentanut Arvi Tamminen. Riika:  Like, 2012.  ISBN 978-952-01-0828-1
Green Economics (2011)
Of the people, By the people – The Case for a Participatory Economy (2012)
Talouskasvusta (The Growth Imperative – Beyond Assuming Conclusions) Suom. Parecon Finland (2013) Ladattavissa sivulta: Talouskasvusta
Uuno Klami

| Uuno Klami |
| --- | --- |
 Uuno Klami nuorena.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Uuno Kalervo Klami
Syntynyt: 20. syyskuuta 1900 Virolahti
Kuollut: 29. toukokuuta 1961 (60 vuotta) Virolahti
Ammatti:  säveltäjä
Puoliso:  Toini Eeva Nykänen
Muusikko
Tyylilajit:  sinfonia 
Merkittävät teokset:  -
Soittimet:  piano 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Uuno Kalervo Klami (20. syyskuuta 1900 Virolahti – 29. toukokuuta 1961 Virolahti) oli suomalainen säveltäjä ja akateemikko. Klamin tunnetuimmat sävellykset ovat orkesteriteoksia ja hänen on sanottu olleen suomalaisista säveltäjistä taitavin orkesterin käyttäjänä. ”Kansalliseksi modernistiksi” luonnehdittu Klami otti vaikutteita varsinkin Maurice Ravelin ja Igor Stravinskyn musiikista.