stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ritari Ässä (vuoden 2008 elokuva)
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Justin Bruening  | … |  Mike Traceur   |
|  Deanna Russo  | … |  Sarah Graiman   |
|  Sydney Tamiia Poitier  | … |  Carrie Rivai   |
|  Bruce Davison  | … |  Charles Graiman   |
|  Val Kilmer  | … |  KITT-auton ääni   |
|  David Hasselhoff  | … |  Michael Knight   |
|  Greg Ellis  | … |  Welther   |
|  Chris Mulkey  | … |  sheriffi Ramsey   |
|  Wayne Kasserman  | … |  Dylan Fass   |
|  Jonathan Chase  | … |  Kevin   |
|  Susan Gibney  | … |  Jennifer   |
|  Matthew J Cates  | … |  Rekkakuski   |
Ritari Ässä

Ritari Ässä tai Knight Rider voi tarkoittaa:
Televisio

Ritari Ässä (vuoden 1982 televisiosarja), alkuperäinen 1980-luvun televisiosarja
Ritariässä 2000, vuoden 1991 elokuva, joka on jatko-osa 1980-luvun televisiosarjalle
Ritariässä 2010, vuonna 1994 valmistunut televisioelokuva, joka perustuu löyhästi 1980-luvun televisiosarjaan
Team Knight Rider, vuonna 1997 valmistunut spin-off-sarja, perustuu 1980-luvun televisiosarjaan
Ritari Ässä (vuoden 2008 elokuva), pilottijaksona toiminut televisioelokuva uudelle vuoden 2008 Ritari Ässä -sarjalle
Ritari Ässä (vuoden 2008 televisiosarja), televisiosarja, joka jatkaa alkuperäistä sarjaa ja televisioelokuvaa
Videopelit

Knight Rider (videopeli), vuoden 1989 Nintendo Entertainment System -videopeli
Knight Rider Special, vuoden 1994 ilmestynyt PC-Engine -videopeli, julkaistu Japanissa
Knight Rider: The Game, vuoden 2002 PC- ja PlayStation 2 -videopeli Davilex Gamesilta
Knight Rider 2: The Game, vuoden 2004 jatko-osa vuoden 2002 PlayStation 2 -pelille
Pyhäjärvi Vpl

| Pyhäjärven kunta> Entinen kunta – luovutettu Neuvostoliitolle |
| --- | --- |

 sijainti 
Lääni:  Viipurin lääni
Maakunta:  Karjalan historiallinen maakunta
Kihlakunta:  Käkisalmen kihlakunta
Kuntanumero:  628
Perustettu:  1735 *
– emäpitäjä:  Käkisalmen maalaiskunta
Lakkautettu:  1948 (luovutettu Neuvostoliitolle 1944)
Pinta-ala:   km²
– maa:  522 km²
Väkiluku:  8 128   (1939)
– väestötiheys:  15,57 as./km²
  * Seurakunnan perustamisvuosi 
Pyhäjärvi Vpl:n epävirallinen perinnevaakuna.
Pyhäjärvi Vpl oli Suomen Viipurin läänin kunta Karjalankannaksella Laatokan rannalla. Asukasluku oli 8 128 (1939) ja pinta-ala ilman vesiä 522 km². Pyhäjärven kunta sijaitsi Käkisalmen eteläpuolella Kiimajärven, Pyhäjärven ja Yläjärven ympärillä. Kunnan nimen lopussa ollut tunnus Vpl tarkoittaa Viipurin lääniä, sillä Suomessa oli tuolloin kaksi muutakin Pyhäjärvi-nimistä kuntaa: Pyhäjärvi Ol eli nykyinen Pyhäjärvi Oulun läänissä sekä nykyään Karkkilaan kuuluva Pyhäjärvi Ul Uudenmaan läänissä.
Pyhäjärvi Vpl:n naapurikunnat olivat Käkisalmen maalaiskunta, Räisälä ja Sakkola.
Historia

Pyhäjärvi kuului alkujaan Sakkolan ortodoksiseen seurakuntaan. Pitäjän alue tuli liitetyksi Stolbovan rauhassa Ruotsi-Suomeen. Ruotsin vallan alkuvuosina Pyhäjärvi kuului Sakkolan kanssa yhteiseen luterilaiseen seurakuntaan. Itsenäinen kirkkoherrakunta Pyhäjärvestä tuli vuonna 1632, mutta kuului vuosina 1710–1735 Käkisalmen seurakunnan yhteyteen. 1500-luvun lopulla ja 1600-luvun alkupuolella pitäjän väestö vaihtui ortodoksisesta luterilaiseksi miltei kokonaan. Uusia luterilaisia asukkaita muutti erityisesti Äyräpään ja Jääsken kihlakunnista. Varhemmat, ortodoksiset asukkaat siirtyivät miltei kokonaan Tverin Karjalaan ja muualle Venäjälle. Muutamia ortodoksisia perheitä ja sukuja jäi kuitenkin Pyhäjärvelle, mm. Riiskan kylään. Pyhäjärven pitäjän maat kuuluivat 1700- ja 1800-luvuilla lahjoitusmaa-alueisiin. Pitäjän merkittävin lahjoitusmaakartano oli Taubilan hovi, joka kuului vuodesta 1774 lahjoitusmaakauden loppuun saakka Freederickszin suvulle.
Pyhäjärvi tuli tunnetuksi kauniista hirsirakenteisesta kirkostaan, joka vihittiin käyttöön 1765 (piirtänyt Lorenz Stoffer) ja korjattiin vuonna 1902 (Josef Stenbäck). Kirkko tuhoutui talvisodan päätyttyä, kun 15.3.1940 paikkakunnalta viimeisenä poistuneet suomalaiset sytyttivät sen tuleen.
Vuoden 1917 yleislakon aikana Pyhäjärven rautatieasemalla tapahtui väkivaltainen yhteenotto, jossa sai surmansa kolme suojeluskuntalaista.
Luonto ja pinnanmuodot

Pyhäjärven alueella peruskallio on paksujen maalajikerrosten peitossa. Hiekkamaat ovat yleisimpiä maalajeja pitäjän alueella, mutta myös sora-, moreeni- ja savimaita on alueella. Maisemat ovat suurimmaksi osaksi loivapiirteisesti kumpuilevia, ja korkeimmat mäet sijaitsevat Kuoppalammen koillispuolella. Pitäjän tärkeimmät järvet olivat Pyhäjärvi, Kiimajärvi ja Yläjärvi. Näiden lisäksi pitäjän alueella sijaitsi useita pienempiä järviä ja lampia, joista edellä mainitun Kuoppalammen lisäksi merkittävimpiä olivat osittain kuivattu (n. v. 1890) Kahvenitsanjärvi, Rahkajärvi, Pitkäjärvi, Luprajärvi, Haukilampi, Iso Tielampi ja Suuri Hassinlampi. Pyhäjärven pitäjä rajautui idässä Laatokkaan, jonka rantaa Pyhäjärvellä oli n. 40 km. Merkittävin saari oli Konevitsan luostarisaari.
Laajat hiekkakankaat ja harjualueet kasvoivat mäntymetsää. Lehtomaista metsää kasvoi Pyhäjärven pohjoisrannalla ja Kiimajärven ranta-alueilla, joilla alueilla mm. jalavaa esiintyi luonnonvaraisesti.
Elinkeinot

Pyhäjärvi oli vakavarainen maatalouspitäjä. Maanviljelys ja karjanhoito kehittyivät voimakkaasti 1800-luvun loppupuolelta lähtien aina toiseen maailmansotaan asti. Maatalouden innovaatioita oli levittämässä pitäjään omalta osaltaan Konnitsan kylässä vuosina 1907–1923 toiminut maamieskoulu. Merkittäviä pellonraivaushankkeita oli mm. vuosina 1924–1933 toteutettu Kiimajärven lasku ja Konnitsanjoen perkaus. Perkaustyön ansiosta peltoala lisääntyi pääasiassa Konnitsanjoen rantamailla kaikkiaan 293 hehtaarilla, josta 218 hehtaaria saatiin raivattavaksi Konnitsan kylään, 78 hehtaaria Räisälän Tiurin kylään. Muita merkittäviä raivaushankkeita suoritettiin mm. Rahkajärven ja Kahvenitsan kylissä.
Vpl. Pyhäjärven peltopinta-ala kasvoi voimakkaasti aina toiseen maailmansotaan asti. Vuonna 1920 Pyhäjärven peltopinta-ala oli 4 289,36 hehtaaria, jonka lisäksi heinää tuottavia luonnonniittyjä oli yht. 2 351,82 ha. Vuonna 1929 suoritetun maanmittauksen mukaisesti pitäjässä oli peltoa yhteensä 5 766,53 hehtaaria. Vuonna 1937 peltoa ilmoitettiin olevan viljelyksessä noin 7 793 hehtaaria, ja vuonna 1943 veroilmoitusten mukaan pitäjässä viljeltiin 8 587,71 hehtaaria peltoa. Vuoden 1933 Rajaseututoimikunnan tilastoissa Pyhäjärvi esiintyy viljaa myyvänä pitäjänä.
Maatalouden tärkeimpiä sivuelinkeinoja oli kalastus, jota harjoitettiin paitsi Laatokan rantakylissä, mm. Sortanlahdessa ja Rantakylässä, myös Pyhäjärven rantakylissä. Erityisesti talvinuottaus oli näillä järvillä tuottoisaa, ja suuri osa saaliista myytiin. Myös pienemmät järvet olivat kalaisia. Kalastuksen tuotto vuonna 1920 oli seuraava: lohia 6 000 kg, siikoja 8 000 kg, muikkuja ja kuoreita 5 500 kg ja muita kaloja 5 000 kg. Sortanlahden kylä Laatokan rannalla oli kunnan kirkonkylän, Pyhäkylän jälkeen tärkein kauppapaikka. Koska majakkakylä Sortanlahti oli Laatokan parhaita luonnonsatamia, suunniteltiin 1800–1900-lukujen vaihteessa jopa kylän muuttamista kauppalaksi. Muita suuria, paikallisesti merkittäviä kyliä olivat Konnitsa, Noitermaa ja Salitsanranta. Paikallista merkitystä maatalouden sivuelinkeinona oli mm. puutarhaviljelyksellä.
Teollisuutta paikkakunnalla edustivat ainoastaan muutamat sahat ja myllyt.
Pyhäjärven pitäjästä harjoitti ennen vuotta 1918 laajamittaista myyntikauppaa Pietarin kaupunkiin. Tärkeimpiä myyntituotteita olivat erityisesti kalat ja kalavalmisteet, mutta myös karjaa, hevosia, maitotaloustuotteita, polttopuuta sekä heinää ja olkia vietiin runsaasti myytäväksi. Tuontitavaroista tärkeimpiä olivat leipävilja, sokeri, tee, kahvi ja suola. Lisätuloja pyhäjärveläiset hankkivat myös rahdinajolla sekä ns. maalitsan ajolla eli ajeluttamalla pietarilaisia reellä laskiaisena.
Kylät

Alakylä, Enkkua, Haapaniemi, Hassinmäki, Ivaskansaari, Jaama, Kahvenitsa, Kalamaja, Kelja, Kiimajärvi, Kivipaarina, Konnitsa, Gorkala, Kostermaa, Kunnianiemi, Lahnavalkama, Larjava, Lohijoki, Matiskala, Miisua, Montrua, Musakanlahti, Noitermaa, Orola, Pattoinen, Porsaanmäki, Puikkoinen, Pyhäkylä (kirkonkylä), Pölhölä, Rahkajärvi, Rantakylä, Riiska, Rotjanlahti, Ryhmäkylä, Saapru, Salitsanranta, Sortanlahti, Suhapaarina, Tiitua, Tolsterniemi, Valkeamäki, Vernitsa, Ylläppää, Yläjärvi.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 15 koulupiiriin.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Pyhäjärven Vpl väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1940.
| Pyhäjärven Vpl väestönkehitys 1880–1940 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1880 | 1880 |    | 4 642 | 4 642 |
| 1890 | 1890 |    | 5 183 | 5 183 |
| 1900 | 1900 |    | 6 120 | 6 120 |
| 1910 | 1910 |    | 6 951 | 6 951 |
| 1920 | 1920 |    | 7 762 | 7 762 |
| 1930 | 1930 |    | 7 855 | 7 855 |
| 1940 | 1940 |    | 7 450 | 7 450 |
Lähde: Tilastokeskus.
Perinteen vaaliminen sodan jälkeen

Kotiseutuhenkeä ylläpidetään luovutetun pitäjän väestön sekä heidän jälkeläistensä keskuudessa Vpl. Pyhäjärvi-Säätiössä.
Pyhäjärven väestöä asutettiin jatkosodan jälkeen seuraaviin kuntiin: Huittinen, Hämeenkyrö, Ikaalinen, Jämijärvi, Karkku, Kauvatsa, Keikyä, Kiikka, Kiikoinen, Lavia, Mouhijärvi, Nokia, Parkano, Suodenniemi, Suoniemi ja Tyrvää.
Perinneseura Vpl. Pyhäjärvi-Säätiö on teettänyt luovutetulle kunnalle oman, epävirallisen vaakunan. Idea on rovasti Kaarle Viikan ja heraldisessa muotoilussa avusti heraldikko Kaj Kajander. Vaakuna valmistui vuonna 1989. Tämä ei ole virallinen kuntavaakuna, sillä se on otettu käyttöön kunnan lakkauttamisen jälkeen.
Nykyaika

Pyhäjärven kirkonkylän Pyhäkylän venäläinen nimi on vuodesta 1948 lähtien ollut Plodovoje, joka kattaa myös entiset naapurikylät Larjavan ja Taubilan. Se on nykyisin Käkisalmen piirin Pyhäjärven eli Plodovojen maalaiskunnan keskus. Nykykunta sijaitsee Suomen Pyhäjärven kunnan keskiosassa. Suomen Pyhäjärven länsi- ja eteläosat kuuluvat nykyiseen Sakkolan eli Gromovon maalaiskuntaan, luoteiskolkka Räisälään (Melnikovo) ja koilliskolkka Norsjokeen (Larionovo). Pyhäjärven asemakylän nimi on nykyisin Otradnoje.
Aiheesta muualla

Luovutetun Karjalan linkit[vanhentunut linkki]
Pyhäjärvi Pitäjätietoa ja -karttoja www.federley.com (ruotsiksi) (suomeksi) (englanniksi) (saksaksi)
Pyhäjärven karttapiirros www.federley.com
Suomen Neuvostoliitolle 1940-luvulla luovuttamat alueet
| Kokonaan luovutetut kunnat |
| --- | --- |
kaupungit:  Käkisalmi | Sortavala | Viipuri
kauppalat:  Koivisto | Lahdenpohja
maalaiskunnat:  Antrea | Harlu | Heinjoki | Hiitola | Impilahti | Jaakkima | Johannes | Kanneljärvi | Kaukola | Kirvu | Kivennapa | Koiviston maalaiskunta | Kuolemajärvi | Kurkijoki | Käkisalmen maalaiskunta | Lavansaari | Lumivaara | Metsäpirtti | Muolaa | Petsamo | Pyhäjärvi Vpl | Rautu | Ruskeala | Räisälä | Sakkola | Salmi | Seiskari | Soanlahti | Sortavalan maalaiskunta | Suistamo | Suojärvi | Suursaari | Terijoki | Tytärsaari | Uusikirkko | Valkjärvi | Viipurin maalaiskunta | Vuoksela | Vuoksenranta | Äyräpää
Osin luovutetut kunnat
sodan jälkeen muihin kuntiin yhdistetyt:  Jääski | Korpiselkä | Pälkjärvi | Säkkijärvi | Vahviala
toimintaansa vuoden 1948 jälkeen jatkaneet:  Ilomantsi | Inari | Kitee | Kuusamo | Lappee | Nuijamaa | Parikkala | Rautjärvi | Ruokolahti | Saari | Salla | Simpele | Tohmajärvi | Vehkalahti | Virolahti | Uukuniemi | Värtsilä | Ylämaa
Vuokra-alueeseen sisältyneet kunnat
kokonaan:  Hanko
osin:  Bromarv | Degerby | Espoo | Inkoo | Kirkkonummi | Siuntio
Yksittäisiä mainittavia paikkoja luovutetuilla alueilla
 :  Elisenvaara | Enso | Ihantala | Ilmee | Kolosjoki | Konevitsa | Kyyrölä | Liinahamari | Pitkäranta | Pölläkkälä | Uuras | Valamo
Purjelento

Ventus 2b -purjekone vintturihinauksessa.
Purjelento on lentämistä ilmaa raskaammalla ilma-aluksella, purjelentokoneella, käyttämällä hyväksi nousevia ilmavirtauksia tai koneen omaa moottoria.
Lentämistä aurinkoenergialla

Purjelento alkaa koneen hinaamisella taivaalle tyypillisesti noin 500 metrin korkeuteen. Hinaus voi tapahtua lentokoneella, tarkoitukseen rakennetulla vintturilla tai autolla. 500 metristä matka jatkuu ylöspäin tavallisesti noin 2000 metriin.
1930-luvulla ja uudestaan 1980-luvulta lähtien purjelentoa harrastettiin liitokoneilla, jotka lähtivät lentoon joko vuorelta tai mäeltä tai tasaisemmilla seuduilla kumiköyden vetämänä. Tuolloin lennot olivat ajallisesti perin lyhyitä.
Muutaman sadan metrin korkeuteen hinatun koneen irrotuksen jälkeen lentäjä etsii sopivan nousevan ilmavirtauksen, jonka mukana voi nousta ylemmäs. Kun haluttu korkeus on saavutettu, lentäjä ohjaa purjelentokoneen seuraavaan nostokohtaan ja näin lentämistä voi jatkaa pitkäänkin. Suomessakin on näin lennetty jopa yli 1 000 kilometrin matkalentoja.
Purjelentokoneen tarvitsemia nousevia ilmavirtauksia ovat termiikit, rinnetuuli sekä aaltovirtaukset. Termiikkejä eli voimakkaita konvektiovirtauksia syntyy erityisesti keväällä ja kesällä Auringon lämmittäessä toisia maastokohteita enemmän kuin toisia.
Purjelennon termiikkien eli tinttien tarve rajaa vuoristojen ja trooppisten alueiden ulkopuolella lentämisen kesäaikaan. Suomessa purjelentokausi alkaakin tyypillisesti maalis–huhtikuussa ja jatkuu aina syyskuun lopuille.
Rinnetuulta esiintyy esimerkiksi Alpeilla ja Pohjois-Ruotsin ja Norjan vuorilla. Suomea lähin rinnetuulilentokeskus on Kebnekaise Ruotsin Lapissa. Siellä lennetään talvella.
Historia

Purjelento on ollut merkittävä ilmailuharrastus 1930-luvulta alkaen. Monissa maissa sitä tukee valtio merkittävästi, esimerkiksi Ranskassa valtio rahoitti jopa 80 prosenttia purjelentokerhojen kalustosta vielä 1960-luvulla. 1930-luvun Saksassa ja Neuvostoliitossa purjelennolla oli yhteyksiä maiden sotilasilmailun kehittämiseen. Myös Suomen ilmailuliiton edeltäjä Suomen ilmapuolustusliitto painotti maanpuolustuksellista lentämistä syksyyn 1944 asti.
Suomen purjelentotoiminta kattaa koko maan. Purjelennon piti olla vuoden 1940 Helsingin kesäolympialaisten laji.
Koulutus

Purjelentäjän lupakirjan voi lunastaa maksua vastaan kun on suorittanut hyväksytysti teoriakokeen ja saanut riittävän määrän lento-opetusta ja lentänyt tarkastuslennon. Teoriakokeiden läpipääsyraja on 75 %.
Koulutus > Teoriaopetus

ilmailun säädökset
purjelentokonerakenteet ja – mekanismit
purjelentokonemittarit
aerodynamiikka
ohjausoppi ja lentotoimintamenetelmät
sääoppi
lentosuunnistus
purjelentokoneen käyttö ja hoito, lentokäsikirja
ihmisen suorituskyky ja rajoitukset
radiopuhelinliikenne sekä radio- ja viestivälinetekniikka
Koulutus > Lento-opetus

vähintään 10 lentotuntia purjelentokoneella.
vähintään 50 lentoa purjelentokoneella, joista vähintään 30 koululentoina sekä vähintään 10 yksinlentoa.
100 kilometrin matkalento opettajan kanssa.
Lupakirjan suorittajan on myös täytettävä vaadittu lääketieteellinen kelpoisuusvaatimus.
Harrastusmahdollisuudet

Purjelentoa voi harrastaa erityisissä ilmailukerhoissa, jotka yleensä omistavat lentokoneet. Rahoituksen kerho yleensä hankkii jäsenten jäsenmaksuilla sekä talkootyöllä, jolla voidaan alentaa harrastuksesta koituvia kustannuksia.
Syksyn 2007 saapumiserästä alkaen Puolustusvoimien Urheilukoulu ottaa vastaan purjelentäjiä asevelvollisuuden suorittamiseen, jolloin on mahdollista kehittää purjelentotaitoa ohessa.
Kilpailutoiminta

Purjelennossa myös kilpaillaan SM-, EM-, ja MM-tasoilla. Tavallisesti kilpailuissa lennetään nopeustehtäviä annetuilla reiteillä, jotka ovat tyypillisesti 200–500 km pitkiä. Kilpailuissa on eri luokkia koneiden ominaisuuksien mukaan:
vakioluokka (kärkiväli 15 m, ei laippoja)
15 m -luokka (kärkiväli 15 m)
18 m -luokka (kärkiväli 18 m)
20 m -kaksipaikkaisluokka
avoin luokka
kerholuokka (käytetään tasoituskertoimia, ei painolastia)
13,5 m luokka (korvannut maailmanluokan, jossa konetyyppinä PW-5)
Suomen Ilmailuliitto on järjestänyt EM- ja MM-kilpailuja Suomessa.
Purjelentokoneet

Suomessa on valmistettu muun muassa PIK-purjelentokoneita 1930-luvulta alkaen 1980-luvun lopulle saakka. Suomalainen KK-1e Utu oli koko maailmassa ensimmäisiä lasikuidusta valmistettuja lentokoneita. Saksa ja Puola ovat olleet pitkään merkittäviä purjelentokoneiden valmistajamaita.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ilmailuliiton purjelentosivut
Lista purjelentokerhoista
Suomen urheiluilmailuopisto
Räyskälän (EFRY) purjelentokenttä
Nummela (EFNU) purjelentokenttä
Purjelentosanasto (Arkistoitu – Internet Archive)
Ilmailuhallinto – lupakirjat
Purjelennon pulinajakso (Arkistoitu – Internet Archive)
FAIn listaus purjelennon ennätyksistä (Arkistoitu – Internet Archive)
Linkit eri maiden purjelentoliittoihin
Mitä purjelento on ja mihin sillä pyritään?, Aamulehti, 02.04.1939, nro 89, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Purjelentokurssille osallistuvia saksalaisia naislentäjiä kesäkuussa 1931 Berliinin lähellä.
Reaaliaikainen kinemaattinen mittaus

Reaaliaikainen kinemaattinen mittaus (Real Time Kinematic, RTK) on etenkin maanmittauksessa käytettävä GPS-satelliittipaikannuksen mittausmenetelmä, jossa tehdään paikannussatelliitin kantoaallon vaihetta ja mittaustukiasemaa hyväksi käyttäen tarkkuusmittauksia.
Menetelmä

Mittauksessa tarvitaan yksi tarkkaan tunnetussa pisteessä sijaitseva referenssimaa-asema. Mittauksissa saadaan reaaliajassa senttimetriluokan paikannustarkkuus.
GPS-satelliitteja käyttävällä menetelmällä on englanninkielisissä maissa nimityksenä "Carrier-Phase Enhancement" eli CPGPS.
Tavallisessa satelliittipaikannuksen mittauksessa paikantava vastaanotin vertaa satelliittien lähettämää koodia laitteen itsensä generoimaan koodiin ja mittaa näiden vertailujen perusteella satelliitin lähettämän signaalin kulkuaikaa. Neljän satelliitin lähetyksiä seuraamalla vastaanotin laskee paikkansa. Mittaustarkkuus riippuu mm. vastaanottimen elektroniikasta  GPS:n C/A-signaali lähettää bittejä 0,98 mikrosekunnin välein - vastaanottimen tarkkuus on 1% tästä eli noin 0,01 mikrosekuntia, joka vastaa kolmen metrin paikkavirhettä. Sotilaallinen P(Y)-signaali lähetetään kymmenkertaisella tahdilla, joten paikannuksen epätarkkuus pienenee 30 senttimetriin. Muita paikannuksen tarkkuutta heikentäviä seikkoja ovat mm. ilmekehän vesihöyryn määrä ja ionosfäärin
varaukset, jotka heikentävät tyypillisen tarkkuuden 15 metriin - tätä voidaan korjata tekemällä mittaukset kahdella eri taajuudella.
RTK-mittauksessa on samankaltainen vertailuperiaate mutta se käyttää kantoaaltoa signaalina eikä sen kuljettamaa koodia. GPS:n C/A-koodi lähetetään L1-taajuudella (1575,42 MHz) vaiheen muuttuessa 1,023 MHz taajuudella. Paikannustarkkuus voi nousta 1%:iin kantoaallon pituudesta eli 19 cm:stä (L1) tai 24 cm (L2).
RTK-mittauksessa vaikeutena on vaihesignaalien vertailu, joka ratkaistaan tilastollisilla 
menetelmillä. Käytännössä RTK-mittauksessa tarvitaan yksi maa-asema, joka palvelee lukuisia liikkuva mittausyksiköitä. Maa-asema välittää mittaamansa kantoaallon vaiheen mittauslaitteille. Tällöin mittaustarkkuus maa-asemaan verrattuna voi rajallisella mittausalueella olla millimetrin tarkka. Mittalaitteet vastaanottavat kahdella taajuudella - tällöin tavanomaisesti mittaustarkkuus on 1 cm ± 2 ppm vaakasuunnassa ja 2 cm ± 2 ppm pystysuunnassa.
Käyttö

RTK-menetelmää ei aiemmin juuri ole käytetty rakentamisen ja maanmittauksen ulkopuolella. Nykyään merkittävä sovellusala on automaattisesti liikkuvat koneet, esimerkiksi maatalouskoneet tai kauppakassirobotit.
Verkko-RTK -menetelmistä suosituksi on tullut VRS (Virtual Reference Station), jossa kartoitusvastaanottimen mittausalueelle luodaan virtuaalinen tukiasema kiinteän laajemman alueen (esim. koko Suomi) kattavan tukiasemaverkon havaintojen avulla. Tässä mittaava laite lähettää paikkansa VRS-verkolle esim. GSM-viestinä. Verkon laskentakeskus luo virtuaalisen tukiaseman. Tämäkin toimii reaaliajassa, kun VRS-asema on luotu ja tietoliikenneyhteys toimii.
Aiheesta muualla

http://www.precisionag.org/PDF/ch2.pdf (Arkistoitu – Internet Archive)
Septentrio RTK explanation (Arkistoitu – Internet Archive)
Magellan (Formerly Thales) RTK (Real-Time Kinematic) page (Arkistoitu – Internet Archive)
Trimble Ag GPS, section explaining RTK (Arkistoitu – Internet Archive)
Product Survey on RTK DGPS receivers for (mainly) hydrographic use
Riitta El-Nemr

Riitta Kaarina El-Nemr, o.s. Korolainen (s. 26. maaliskuuta 1955 Iisalmi) oli  Kristiinankaupungin kaupunginjohtaja vuosina 2005–2018.
El-Nemr syntyi maanviljelijä Pekka Korolaisen ja emäntä Martta Juntusen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1978 on merikapteeni Tahsin El-Nemr. Riitta El-Nemr tuli ylioppilaaksi 1974, suoritti matkailun ammattitutkinnon 1977, yhteiskuntatieteiden kandidaatin tutkinnon 1997 ja kauppatieteiden maisterin tutkinnon 2004. Hän työskenteli Ruotsissa, Saksassa ja Kyproksella 1976–1984, Iisalmen kaupungin palveluksessa 1986 ja Metsäkartano-keskuksessa Rautavaaralla markkinointi- ja tiedotustehtävissä 1986–1990 ja toiminnanjohtajana 1990–2004. Opintovapaalla hän oli 1996–1998. Kristiinankaupungin kaupunginjohtajana El-Nemr on toiminut vuodesta 2005.   Hän ilmoitti jäävänsä tästä tehtävästä eläkkeelle marraskuussa 2018.
Riitta Eloranta

Riitta Eloranta (o.s. Lemmetyinen, s. 4. lokakuuta 1972) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen moukarinheittäjä. Seuratasolla hän edusti koko uransa ajan Vihdin Iskua ja hänen valmentajanaan toimi Kalevi Kiintonen. Kalevan kisoista Eloranta saavutti moukarinheiton hopeaa vuonna 1994. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1996 jälkeen.
Myös hänen siskonsa Pirita Lemmetyinen on SM-tasolla menestynyt moukarinheittäjä.
Rafetus euphraticus

| Rafetus euphraticus |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Kilpikonnat Testudines
Alalahko::  Pystytaivuttajat Cryptodira
Heimo::  Pehmeäkilpikonnat Trionychidae
Alaheimo::  Trionychinae
Suku::  Rafetus
Laji::  euphraticus
Kaksiosainen nimi
 Rafetus euphraticus  (Oliver in Daudin, 1801) 
Synonyymit
 Testudo euphratica Olivier in Daudin, 1801  Testudo rafcht Olivier, 1807  Trionyx euphraticus (Olivier in Daudin, 1801) 
Katso myös
   Rafetus euphraticus Wikispeciesissä   Rafetus euphraticus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Rafetus euphraticus on pehmeäkilpikonnien heimoon kuuluva kilpikonnalaji. Se on erittäin uhanalainen, ja se elää Iranissa, Irakissa, Syyriassa ja Turkissa.
Rohtovirmajuuri

| Rohtovirmajuuri |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Dipsacales
Heimo::  Kuusamakasvit Caprifoliaceae
Alaheimo::  Valerianoideae
Suku::  Virmajuuret Valeriana
Laji::  officinalis
Kaksiosainen nimi
 Valeriana officinalis  L. 
Katso myös
   Rohtovirmajuuri Wikispeciesissä   Rohtovirmajuuri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Dormpilant oli Suomessa apteekeissa myyty käsikauppalääke. Se oli rohtovirmajuuresta puristettu kapseli, jota käytettiin lievään unettomuuteen ja ahdistukseen.
Rohtovirmajuuri (Valeriana officinalis) on monivuotinen kukkiva kasvi, jota on pitkään käytetty rohdoskasvina. Siitä saadaan perinteistä unilääkettä, ”valeriaanaa”. Sen sanotaan myös laukaisevan lihaskouristuksia, poistavan ilmavaivoja sekä lisäävän valkosolujen määrää ja näin parantavan immuniteettia.
Rohtovirmajuuri kasvaa 80–150 cm korkeaksi. Sen viuhkomaisessa kukinnossa kukat ovat vaaleanpunaiset ja tuoksuvat voimakkaasti. Lehdissä on 6–15 paria lehdyköitä. Kasvi muistuttaa lehtovirmajuurta (Valeriana sambucifolia), mutta on pienikukkaisempi ja isolehtisempi.
Rohtovirmajuuren tuoksu muistuttaa jalkahien hajua ja villitsee kissoja. Haju johtuu rohtovirmajuuren sisältämästä 3-metyylivoihaposta C5H10O2 eli toiselta nimeltään isovaleriaanahaposta.
Rohtovirmajuurta tavataan Siperiassa ja lähes koko Euroopassa Espanjaa ja eteläisintä Italiaa lukuun ottamatta.
Rohtovirmajuuren tunnistaminen