stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Intrigue
Kappaleet

Banging on Drums – 3.40 (säv. Zero Nine, san. Esa Kaartamo, sov. Zero Nine)
Drag Me to the Moon – 3.26 (säv. Zero Nine, san. Edu Kettunen, sov. Zero Nine)
Angel of Mercy – 3.13 (säv. Zero Nine, san. Edu Kettunen, sov. Zero Nine)
Dump Me – 3.53 (säv. Zero Nine, san. Edu Kettunen, sov. Zero Nine / T.T. Oksala)
No Man's Land – 4.01 (säv. Zero Nine, san. Edu Kettunen, sov. Zero Nine / T.T. Oksala)
Cut – 3.54 (säv. Zero Nine, san. Edu Kettunen, sov. Zero Nine)
Intrigue – 6.30 (säv. Zero Nine, san. Edu Kettunen, sov. Zero Nine / T.T. Oksala / Edu Kettunen)
To the Crux – 4.30 (säv. Zero Nine, san. Edu Kettunen, sov. Zero Nine)
Na Na Naa – 3.12 (säv. John Cameron, san. John Cameron, sov. Zero Nine)
To the Mountain – 2.54 (säv. Zero Nine, san. Esa Kaartamo, sov. Zero Nine)
Under the Freeway – 3.16 (säv. Zero Nine, san. Edu Kettunen, sov. Zero Nine / T.T. Oksala / Edu Kettunen)
Kokoonpano

Kepa – laulu
Mara – kitarat, akustiset kitarat, taustalaulu
Tim – soolokitara, taustalaulu
Elmo – basso, taustalaulu
Iro –  kosketinsoittimet
Borno – rummut, taustalaulu
T.T. – talk box (kpl. 5)
Salla –  viulu (kpl. 7)
Edu & Kim –  taustalaulu
Tuotanto

T. T. Oksala – tuottaja, äänittäjä
Mika Jussila – masteroija
Edu Kettunen – kannen suunnittelu
Rosemarie Utriainen – valokuvat
Singlejulkaisut

"Bangin' on Drums" / "To the Mountain" 1986, MEG-010, Suomi
Julkaisuhistoria

1986: Megafon Records, MEGLP 108, Suomi, vinyyli, kuvitettu sisäpussi
1986: Megafon Records, MEGMC 108, Suomi, kasetti
2003: Poko Records, POKOCD 277, 7243 592650 2 5, Suomi, CD, remasteroitu
Aiheesta muualla

Intrigue discogs.com-sivustolla
Albumi Intrigue Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| n k Zero Nine |
| --- | --- |
 Keijo ”Kepa” Salmirinne  Timo ”Iso-T” Käsmä  Martti ”Mara” Mäntyniemi  Jarski Jaakkola  Matti ”Iro” Murtola  Mikko ”Dexta” aka ”Borno” Korpela   Esa ”Elmo” Harju  Sika Kukkonen 
Studioalbumit:  Visions, Scenes and Dreams  Blank Verse  Headline  White Lines  Intrigue  Voodoo You  Freakshow  N. E. Files  IX 
Kokoelma-albumit:  Eyes on the Rear View Mirror
Pyhän Ristin kirkko (Rauma)

| Pyhän Ristin kirkko Heliga Korsets kyrka |
| --- | --- |

Sijainti:  Luostarinkatu 1, Rauma
Koordinaatit:  61.129684°N, 21.512009°E
Seurakunta:  Rauman seurakunta
Rakentamisvuosi:  1515–1520
Materiaali:  harmaakivi
Istumapaikkoja:  650
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Vuonna 1816 rakennettu torni.
Pyhän Ristin kirkko (ruots. Heliga Korsets kyrka) on Raumalla sijaitseva keskiaikainen kivikirkko, joka on osa Vanhan Rauman maailmanperintökohdetta. Kirkon pääosa on peräisin vuosilta 1515–1520, mutta siihen liittyy myös 1800-luvulla valmistuneita osia. Pyhän ristin kirkko rakennettiin katolisen Rauman fransiskaanikonventin kirkoksi, jollaisena se toimi luostarin lakkauttamiseen 1538 saakka. Pahoin rappeutunut kirkko otettiin uudelleen käyttöön Rauman seurakunnan pääkirkkona Pyhän Kolminaisuuden kirkon tuhouduttua tulipalossa vuonna 1640.
Pyhän Ristin kirkko on ainoa jäljellä oleva fransiskaanien Suomeen rakentamista kolmesta kirkosta. Se on myös ainoa keskiajalta säilynyt rakennus Raumalla.
Historia > Rakentaminen ja sijainti

Rauman fransiskaanikonventin perustamisajankohtaa ei tiedetä, mutta luostari mainitaan asiakirjoissa ensimmäisen kerran vuonna 1449. Myös Pyhän Ristin kirkon on aikaisemmin oletettu rakennetun samana ajankohtana, mutta tieto on perustunut ainoastaan ensimmäiseen asiakirjamainintaan, jossa ei puhuta kirkosta mitään. Vuonna 1994 Markus Hiekkanen esitti väitöskirjassaan, että Pyhän Ristin kirkko rakennettiin aivan keskiajan lopulla vuosien 1515-1520 välisenä aikana. Hänen mukaansa fransiskaanikonventin ensimmäinen puinen kirkko pystytettiin samalle paikalle ehkä jo 1420-luvulla. Ennen kivikirkon rakentamista paikalla saattoi olla useita tulipaloissa tuhoutuneita puukirkkoja.
Pyhän Ristin kirkko rakennettiin keskiaikaisen kaupungin rajana olleen Raumanjoen pohjoispuolelle. Suunnittelusta vastasi todennäköisesti niin sanottu Huittisten mestari, jonka käsialaa ovat myös Huittisten, Messukylän, Tyrvään ja Sastamalan keskiaikaiset kirkot. Piispa Arvid Kurki vieraili Rauman luostarissa syyskuussa 1512, jolloin kivikirkon rakennushanke Hiekkasen mukaan mahdollisesti käynnistettiin. Rauman seurakunnan tulkinnan mukaan piispan vierailu liittyi vastavalmistuneen kivikirkon vihkimiseen, johon perustuen sen 500-vuotisjuhlia vietettiin 2012.
Luostarin puiset asuin- ja talousrakennukset olivat ilmeisesti kirkon pohjoispuolella, mutta alueelta ei ole löydetty niiden jäänteitä. Kaivauksia on suorittanut muun muassa Hjalmar Appelgren vuonna 1891. Kirkon pohjoispuolella sijaitseva 8×10 metrin laajuinen harmaakivinen kellari on mahdollisesti vasta 1600-luvulta. Siitä ei ole kirjallisia tietoja ennen 1700-lukua, jolloin kellaria on käytetty muun muassa ehtoollisviinin säilytykseen.
Historia > Myöhemmät vaiheet

Vuonna 1538 tapahtuneen konventin lakkauttamisen jälkeen luostarialue muutettiin aluksi luterilaisen seurakunnan pappilaksi, kunnes siitä vuonna 1551 tehtiin Kustaa Vaasan määräyksestä kuninkaankartano. Kirkko säilyi ilmeisesti edelleen jonkinlaisessa käytössä, sillä sen ikkunoita tiedetään korjatun 1580-luvulla. Vuonna 1640 kirkko otettiin luterilaisen seurakunnan käyttöön, jonka jälkeen sen kattoa korjattiin ja ikkunat uusittiin vuosina 1641–1646. Kaupungin asemakaava laajeni joen pohjoispuolelle kirkon ympäristöön viimeistään 1700-luvun alussa. Vuonna 1682 kirkon katto vaurioitui kaupunkipalossa, jolloin myös 1650-luvulla rakennettu kellotapuli tuhoutui.
Vuonna 1691 valmistunut uusi kellotapuli korvattiin kirkon länsipäätyyn valmistuneella tornilla 1816. Se rakennettiin Pyhän Kolminaisuuden kirkon rauniolta tuoduista kivistä. Torni on kalkittu valkoiseksi, koska se toimi aikoinaan merenkulkijoiden maamerkkinä. Krimin sodan aikana sitä käytettiin myös tähystykseen. 1800-luvulla kirkkoa laajennettiin myös kahdella eteisellä, joista runkohuoneen eteläpuolella sijaitseva valmistui 1862 ja pohjoispuolinen 1891. Jälkimmäinen laajennus liittyy samana vuonna tehtyyn laajaan restaurointiin, joka toteutettiin arkkitehti Jac. Ahrenbergin johdolla. Kyseessä oli Suomen ensimmäisiä vanhan kirkkorakennuksen kokonaisrestaurointeja. Laajennuksesta ja restauroinnista vastasi rakennusmestari David Lönnroth. Lokakuussa 1967 tornin huipulla raivosi kattotöistä alkunsa saanut tulipalo. Seuraavana talvena yläosa rakennettiin uudelleen Ruotsista löytyneen S. J. von Engeströmin vuonna 1803 laatiman piirustuksen mukaan.
Arkkitehtuuri

Pyhän Ristin kirkko on säilynyt hyvin keskiaikaisessa asussaan. Ulkomuodoltaan se muistuttaa muita Satakunnan keskiaikaisia kivikirkkoja, mutta kaksilaivainen pohjakaava noudattaa fransiskaanikirkoille tyypillistä muotoa. Päälaiva jatkuu samanlevyisenä kuoriin ja sen pohjoispuolella on kolmen pilarin erottama kapea sivulaiva. Keskiaikaisia osia ovat noin 24×19 metrin kokoinen runkohuone sekä siihen itäpuolella liittyvä kuorirakennus, joka on kooltaan 11×14 metriä. Kuori on päälaivan jatke, mikä on fransiskaanikirkkojen tyypillinen piirre jo 1200-luvulta lähtien. Runkohuoneen etelä- ja länsisisäänkäynnit sekä kuorin oviaukot ovat alkuperäisillä paikoillaan, mutta pääosa muista aukoista on tukittu 1700–1800-luvuilla. Muun muassa pohjoisseinässä on umpeenmuurattu oviaukko, joka ilmeisesti toimi käyntinä luostarin rakennuksiin.
Runkohuoneen päälaivana toimiva leveä etelälaiva on katettu kahdella 12-jakoisella tähtiholvilla. Pohjoislaivassa on neljä ristiholvia. Kyseessä on ainoa niin sanotun sidotun järjestelmän holvaus Suomen keskiaikaisissa kivikirkoissa. Nykyään sakaristona toimivan osan alkuperäisestä käyttötarkoituksesta ei ole tietoa. Päätykoristelusta on säilynyt itäpäädyn ristikomero, kun taas länsipäädyn koristelu on jäänyt suurimmaksi osaksi myöhemmin rakennetun tornin taakse. Päädyn eteläosassa on myös ulkosaarnastuolin aukko. Kattoratsastaja tuhoutui vuoden 1682 kaupunkipalossa.
Runkohuoneeseen liittyvät vuonna 1816 valmistunut länsitorni sekä kaksi samalla vuosisadalla rakennettua eteistä. Sakariston kyljessä oli 1749 valmistunut luuhuone, joka purettiin vuoden 1891 saneerauksen yhteydessä.
Sisätilat > Koristemaalaukset

Sisätilojen maalauksista ainoastaan kuorin koristelut ovat nykyään esillä. Arvid Kurjen vaakunan perusteella maalaukset on ajoitettu 1520-luvun vaihteeseen, ja ne ovat todennäköisesti saman maalariryhmän töitä, joka koristeli myös Espoon, Inkoon ja Siuntion kirkot.
Maalaukset esittävät tiivistetysti koko pelastushistorian. Kasviaiheiden ohella ne sisältävät Jeesuksen sukupuun eli Iisain juuren, Neitsyt Marian taivaallisen kruunauksen sekä armonistuimen. Pohjoisseinässä on yhdistelmä, joka aiheina ovat apostolit Neitsyt Marian haudan äärellä, Neitsyt Marian taivaaseenastuminen sekä Marian kruunaavaa Kristus. Ylempänä seinässä on vielä Neitsyt Mariaa ylistävä enkelikuoro. Maalaukset uusittiin perusteellisesti vuonna 1891. Kyseessä on ainoa Suomessa säilynyt laaja 1800-luvun lopulla tehty keskiaikaisten maalausten entisöinti, minkä vuoksi alkuperäisiä ei ole myöhemmin otettu esille.
Länsi- ja pohjoislehterien kaiteissa olevat apostolimaalaukset ovat 1760-luvulta ja ne on varustettu heidän marttyyrikuolemistaan kertovilla suomenkielisillä teksteillä.
Sisätilat > Esineistö

Kirkossa ei ole tehty arkeologisia tutkimuksia, joten esimerkiksi alttarien paikkoja ei tunneta. Mahdollisesti keskiajalla rakennettu pääalttari purettiin itäseinän vierestä vuonna 1891. Ainoa keskiajalta säilynyt puuveistos on Suomessa tehty Pyhä Anna 1400-luvun lopulta. Suurin osa metalliesineistä hävisi kruunun tekemissä takavarikoissa uskonpuhdistuksen aikana 1550-luvulla. Jäljellä ovat muun muassa ehtoolliskalkki ja suitustusastia. Keskiajan lopulla valmistettua täkänää säilytetään Rauman museossa ja vuoden 1400 tienoilta peräisin olevaa messukasukka sekä kuorikaapu ovat Kansallismuseon kokoelmissa. Vielä 1770-luvulla kirkossa oli fransiskaanien perintönä kirjoja ja pergamentteja sisältänyt arkku, mutta se on myöhemmin kadonnut.
Kirkon sisustuksen muutoksesta luterilaiseksi ei ole juurikaan tietoa. Osa irtaimistosta on mahdollisesti siirretty Pyhän Kolminaisuuden kirkosta, josta on peräisin ainakin 1400-luvulla valmistettu alttarikaappi. Eversti Michael Jordan toi kaapin sotasaaliina Preussista kustantaen myös sen uudelleenmaalauksen, minkä vuosiluku 1629 on ikuistettu kaappiin. Alttarikaapin keskusaiheena on Neitsyt Marian taivaallinen kruunaus. Vanhin uuden ajan esineistä on vuonna 1572 ruttoon kuolleen pormestarin tyttären Margareta Jussoilan votiivitaulu. Renessanssityylinen saarnastuoli on todennäköisesti tehty Saksassa 1620-luvulla. Kirkon penkit ovat 1890-luvun alusta. Sähkövalo asennettiin vuonna 1910.
Kirkon ensimmäiset urut hankittiin viimeistään 1650-luvulla. Vuonna 1786 vihittiin käyttöön uudet urut, jotka Nils Strömbäck oli tehnyt ilman virallista lupaa muutamaa vuotta aikaisemmin. Nykyiset Kangasalan urkutehtaan rakentamat urut ovat vuodelta 1966. Niiden julkisivu on Strömbäckin vuonna 1783 rakentama. Urut peruskorjattiin 2009.
Kirkon ympäristö

1650-luvulla kirkon länsipuolelle valmistunut kellotapuli tuhoutui vuoden 1682 kaupunkipalossa. Vuonna 1691 rakennettiin uusi pyöreä kellotapuli, joka purettiin huonokuntoisena 1800-luvun alkuvuosina. Kirkon itäpuolelle pystytettiin tämän jälkeen väliaikainen tapuli, kunnes nykyinen torni valmistui 1816. Väliaikaisen tapulin paikalla on sen purkamisesta kertova muistomerkki.
Konventin aikaisesta hautausmaasta ei ole säilynyt tietoja, mutta kirkon länsi- ja eteläpuolella olevaa kirkkotarhaa on alettu käyttää vasta 1700-luvun alussa. Kirkkomaata ympäröi turpeella päällystetty kiviaita porttiholveineen, josta varhaisimmat tiedot ovat myös 1700-luvulta. Kirkon länsipuolelle johtava Raumajoen ylittävä kivisilta on peräisin 1800-luvulta.
Kirkon pääsisäänkäynnin edustalla on kuvanveistäjä Jussi Vikaisen vuonna 1974 tekemä Pyhän Fransiskuksen patsas. Kirkon itäpuolella on asutukseen rajautuva puistoalue. Kirkon ympäristöön liittyy myös sen pohjoispuolella sijaitseva seurakuntatalo vuodelta 1950. Rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Elma ja Erik Lindroos.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Ristin kirkko (Rauma) Wikimedia Commonsissa
K. K. Meinanderin laatima kirkon pohjapiirros.
Kuoriholvin maalauksia.
Kirkkomaan porttiholvi.
Headline

| Headline Zero Nine |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Electra Studio, Tukholma, Ruotsi lokakuussa 1983
 Julkaistu: loppuvuosi 1983 (Ruotsi)   tammikuu 1984 (Suomi)
 Tuottaja(t): The Boss
 Tyylilaji: hardrock, metalli
 Kesto: 36.07
 Levy-yhtiö: Dig It, Tyfon Grammofon
Zero Ninen muut julkaisut
| Blank Verse 1982 | Headline 1983 | White Lines 1985 |
Headline on suomalaisen Zero Nine -yhtyeen vuonna 1983 julkaisema albumi. CD ilmestyi vuonna 2002. Albumi äänitettiin Tukholmassa Electra-studiolla metallimusiikki-tuottaja Börje "The Boss" Forsbergin johdolla. Se julkaistiin vuonna 1983 Ruotsissa Tyfon Grammofon-merkin kautta ja Suomessa sen julkaisi Finnlevyn Dig It-merkki vuonna 1984.
Musiikillisesti albumi edustaa suoraviivaista heavy rockia, esimerkkeinä "Seven Days of Love" ja "Lyin' in the Dark", mutta myös kaupallisempiakin vaikutteita löytyy, kuten kappaleista "Walk Away" ja "Queen of the Ocean Drive" voi huomata. Tämä suuntaus hioutui yhtyeen tavaramerkiksi tulevilla albumeilla. Yhtyeen jäsenet ovat sanoneetkin Headline-albumin olleen vielä yhtyeen oman soundin etsimisvaihetta.
Kappaleet

Magic Dream – 3.10
Run to the Lights – 4.06
Seven Days of Love – 3.29
Walk Away – 4.04
I Wanna Give You My Love – 3.25 (säv. Zero Nine, san. Keijo Salmirinne / Kari Salmirinne)
Queen of the Ocean Drive – 4.35
Lyin' in the Dark – 3.37
Under the Sun – 3.37
Hit the Headline – 6.03
Kaikki kappaleet sävellys ja sovitus Zero Nine, sanoitus P. Niemelä / Keijo Salmirinne / Martti Mäntyniemi ellei toisin mainita
Kokoonpano

Keijo "Kepa" Salmirinne – laulu
Timo "Iso-T" Käsmä – soolokitara
Martti "Mara" Mäntyniemi – kitara, akustinen kitara, taustalaulu
Esa "Elmo" Harju – basso
Matti "Iro" Murtola – koskettimet
Mikko "Borno" Korpela – rummut, lyömäsoittimet
Tuotanto

The Boss - tuottaja
Seppo "F.A." Johansson - nauhoitus
Peto Niemelä - vastaava tuottaja
Lasse Björklund - kannen suunnittelu
Göran Lindsjö - valokuvaus
Pete Dahl - masterointi
Singlejulkaisut

"Much Too Young (To Rock 'n' Roll)" / "I Wanna Give You My Love", DIGS 144, 1983
"Run to the Lights" / "Magic Dream", DIGS 147, 1984
"Walk Away" / "Seven Days of Love", DIGS 148, 1984
Julkaisuhistoria

1983: Tyfon Grammofon, WAVE-LP 8007, Ruotsi, vinyyli
1984: Dig It, DIGLP 27, Suomi, vinyyli
1984: Dig It, DIGMC 27, Suomi, kasetti
2002: Warner Music Finland, 8573-88059-2, CD, remasteroitu
Aiheesta muualla

Headline Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Headline Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
| n k Zero Nine |
| --- | --- |
 Keijo ”Kepa” Salmirinne  Timo ”Iso-T” Käsmä  Martti ”Mara” Mäntyniemi  Jarski Jaakkola  Matti ”Iro” Murtola  Mikko ”Dexta” aka ”Borno” Korpela   Esa ”Elmo” Harju  Sika Kukkonen 
Studioalbumit:  Visions, Scenes and Dreams  Blank Verse  Headline  White Lines  Intrigue  Voodoo You  Freakshow  N. E. Files  IX 
Kokoelma-albumit:  Eyes on the Rear View Mirror
Ti

Ti, TI tai T.I. voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Terapeuttinen indeksi, TI
titaani, kemiallinen merkki Ti, alkuaine
tigrinja, ISO 639-1 -koodi ti, kieli
Tol Air, IATA-koodi TI, lentoyhtiö
tiistai, ti, viikonpäivä
ti, myös si, duuriasteikon seitsemäs sävel solmisaatiossa
Texas Instruments, TI, yhdysvaltalainen elektroniikkavalmistaja
Transparency International, TI, korruptiota vastaan taisteleva kansainvälinen järjestö
The International, TI, vuosittain järjestettävä Dota 2 -videopelin kilpailutapahtuma
T.I., yhdysvaltalainen hip hop -artisti
Ti, tebi, erityisesti tietotekniikassa käytettävä etuliite, jonka suuruus on 240. Esimerkiksi 2 TiB = 2 tebitavua = 1 099 511 627 776 tavua
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ti”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Finntown (Brooklyn)

Alku Toinen -rakennus kuvattuna vuonna 2019.
Finntown oli Brooklynissa New Yorkissa Sunset Parkin ympäristössä aikoinaan sijainnut suomalaisten siirtolaisten asuinalue eli finntown, 'suomalaiskaupunki'. Parhaimmillaan alueella asui yli 10 000 amerikansuomalaista. Finntown rajoittuu karkeasti 7th–9th Avenueiden sekä 40th–43rd Streetien tienoille. Alueen suomalaiset ovat Matti Mattsonin mukaan kutsuneet puistoa myös nimillä Pusuparkki ja Pukinmäki.
Osalle 40th Streetiä annettiin rinnakkaisnimi Finlandia Street vuonna 1991 alueen entisen suomalaisyhteisön muistoksi.
Historiaa

Suomalaiset saapuivat Sunset Parkin alueelle 1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvun alkupuolella, ja 1920-luvulla alueella asui noin 10 000 amerikansuomalaista, eli noin puolet New Yorkin suomalaistaustaisista. Alueelle saapuneet suomalaiset olivat enimmäkseen vuokraviljelijöitä ja työläisiä. Toinen merkittävä suomalaisten siirtolaisten keskus sijaitsi Harlemin 125th Streetin ja 5th Avenuen risteyksen tienoilla, mutta ei ollut keskittymänä yhtä selkeä.
Finntownin sijoittumiseen lienee vaikuttanut Brooklynin Bay Ridgen alueella olleet skandinaaviamerikkalaisten keskittymät, sekä nk. dual contract -laajennus New Yorkin metroverkostoon. Suunnitelmat vuodelta 1910 ulottivat metroverkoston aina Sunset Parkiin, ja teki luultavasti alueesta houkuttelevamman. Myös maisema Manhattanille lienee vaikuttanut alueen valintaan. Rakennustöiden alkaessa alue oli lähinnä peltomaisemaa.
16 amerikansuomalaista perhettä, taustaorganisaationaan Finnish Home Building Association, perustivat Finntowniin Yhdysvaltojen ensimmäiset ei-kaupalliset taloyhtiöt (co-op) vuonna 1916. Ensimmäiset kerrostalot olivat Alku ja Alku Toinen. Osuustaloyhtiöitä rakennettiin vielä kymmeniä lisää. Taloilla oli myös kutsumanimiä, kuten "hikipisara" ja "köyhäintalo". Sunset Parkin ympäristön taloista monet ovat vastaavanlaisia osuuskuntamuotoisia taloyhtiöitä, ja niissä asuu vielä muutamia (lähinnä vanhemman polven) suomalaisia.
Finntownin yhteisö perusti omia kristillisiä seurakuntiaan, muun muassa evankelis-luterilaisen kirkon.
Imatra-yhdistys rakensi oman toimitalon Imatra Hallin 40th Streetille ja muutti siihen 1. marraskuuta 1908. Sen vieressä sijaitsi kommunistinen halli. Hallit edustivat yleensä joko sosiaalidemokraattista tai kommunistista aatetta, mutta niiden ympärillä oli myös aktiivista seuraelämää.
Muun muassa viidesläinen herättäjä Urho Muroma asui 7th Avenuen ja 43rd Streetin kulmauksen Kalevan Naisten Koti -minihotellissa eläessään vaimonsa kanssa New Yorkissa vuosien 1920–21 tienoilla. Samassa paikassa harjoitteli amerikansuomalainen kuoro New Yorkin Laulumiehet, sekä konserttimatkallaan yöpyi myös Selim Palmgren vaimoineen vuonna 1921.
Alueen suomalaisyhteisön häviäminen

Vanhoja taloja alueella puretaan hyvää vauhtia, ja jäljet suomalaisesta perinnöstä ovat lopullisesti katoamassa. Imatra Hall myytiin 1997 ja palvelee nykyään kirkkona kuten sen vieressä ollut kommunistinen halli. Varsinainen suomalainen asujaimisto kuoli tai muutti pois 1970-luvun tienoilla, ja suomalaiskirkot olivat myyneet rakennuksensa ja tonttinsa muille. Vuonna 1972 alueella arvioitiin olevan enää 1 500 amerikansuomalaista. 1990-luvun puolivälissä paikkaa alettiin kutsua jo Chinatowniksi, ja vuonna 1996 alueella oli jäljellä vain 100 suomalaisperhettä. Suomalaissiirtolaisten jälkeläiset olivat sopeutuneet amerikkalaiseen yhteiskuntaan vanhempiaan paremmin (esimerkiksi kielitaidon kautta), eivätkä tunteneet samanlaista tarvetta pysyä muiden suomalaistaustaisten keskuudessa. Nykyään alueella asuu pääosin kiinalaisia siirtolaisia.
Kuvia

Finlandia Street -kyltti
Pelastusarmeijan toimipiste Finntownissa, 1942.
Paikallinen amerikansuomalainen perhe kodissaan, 1942.
Aiheesta muualla

The Big Apple - Finntown
New Yorkin Laulumiehet (Arkistoitu – Internet Archive)
Place Matters
Forgotten New York (Arkistoitu – Internet Archive)
MPR: Finland was a poor country
Minnesota Finnish pages (Arkistoitu – Internet Archive)
When West Berkeley was Finntown (Arkistoitu – Internet Archive)
Jallu Honkonen : Nykyistä ja vanhaa Finntownia Brooklynissä, osa I, Helsingin Sanomat, 04.07.1937, nro 175, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jallu Honkonen : Nykyistä ja vanhaa Finntownia Brooklynissä, osa II, Helsingin Sanomat, 18.07.1937, nro 189, s. 21, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Amerikansuomalainen leipomo Finntownissa, 1942.
Yöliitohaukka

| Yöliitohaukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Liitohaukat Elanus
Laji::  scriptus
Kaksiosainen nimi
 Elanus scriptus  Gould, 1842 

Katso myös
   Yöliitohaukka Wikispeciesissä   Yöliitohaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Yöliitohaukka (Elanus scriptus) on australialainen haukkalaji, jonka kannan kooksi arvioidaan 1 000–10 000 yksilöä. Se on uhanalaisuudeltaan silmälläpidettävä laji. Se munii kerralla yleensä 2–7 munaa ja niiden hautominen kestää noin kuukauden ajan.
Nicole Kidmanin filmografia

Kidman vuonna 2001.
Tämä on Nicole Kidmanin filmografia.
Televisioelokuvat

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1983 | Chase Through the Night | Chase Through the Night | Petra |
| 1983 | Skin Deep | Skin Deep | Sheena Henderson |
| 1984 | Matthew and Son | Matthew and Son | Bridget Elliot |
| 1985 | Archer | Archer | Catherine |
| 1987 | Juoksupakko | Room to Move | Carol Trig |
| 1987 | An Australian in Rome | Un’australiana a Roma | Jill |
| 2012 | Hemingway & Gellhorn | Hemingway & Gellhorn | Martha Gellhorn |
| 2014 | Hello Ladies: The Movie | Hello Ladies: The Movie | oma itsensä |
Televisiosarjat

| Vuosi | Suomenkielinen nimi | Alkuperäinen nimi | Rooli | Jaksot |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984 | A Country Practice | A Country Practice | Simone Jenkins | 2 |
| 1985 | Winners | Winners | Carol Trig | ”Room to Move” |
| 1985 | Five Mile Creek | Five Mile Creek | Annie | 12 |
| 1987 | Vietnam | Vietnam | Megan Goddard | 10, minisarja |
| 1989 | Bangkok Hilton | Bangkok Hilton | Katrina Stanton | 3, minisarja |
| 2017 | Big Little Lies | Big Little Lies | Celeste Wright | 14, myös vastaava tuottaja |
| 2017 | Top of the Lake | Top of the Lake | Julia Edwards | 6 |
| 2020 | The Undoing | The Undoing | Grace Fraser | 6 |
| 2021 | Nine Perfect Strangers | Nine Perfect Strangers | Masha Dmitrichenko | 6 |
| 2022 | Roar | Roar | Robin | ”The Woman Who Ate Photographs” |
| 2023 | Special Ops: Lioness | Special Ops: Lioness | Kaitlyn Meade | 8 |
| 2024 | Expats | Expats | Margaret Woo | 6 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nicole Kidman Wikimedia Commonsissa
Nicole Kidman Elonetissä.
Nicole Kidman Internet Movie Databasessa. (englanniksi)