stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Epidamnos
Rakennukset ja löydökset

Antiikin ajan kaupungista on tehty suhteellisen vähän löytöjä, sillä myöhempi kaupunki on aina sijainnut samalla paikalla. Tiedot kaupungin topografiasta perustuvat lähinnä piirtokirjoituksiin ja muihin kirjallisiin lähteisiin sekä sattumalöytöihin.
Thukydideen kuvauksen perusteella Epidamnos on ollut ympäröity muurein viimeistään 430-luvulla eaa. Antiikin lähteiden perusteella kaupungissa on ollut muun muassa amfiteatteri, kirjasto, keisari Hadrianuksen rakennuttama ja Severus Alexanderin kunnostuttama akvedukti, L. Titinius Sulpicianuksen ratsastajapatsas sekä Artemiille ja Athenelle omistetut temppelit. Piirtokirjoitusten ja rahojen perusteella kaupungissa on ollut kultit myös ainakin Herakleelle, Asklepiokselle ja Zeukselle, ja näin oletettavasti myös näille omistetut pyhäköt.
Nykyisen kaupungin laidalta on löydetty kahden 500-luvulle eaa. ajoitetun pyhäkön jäänteet. Arkeologisiin löydöksiin lukeutuu myös muun muassa talojen jäänteitä, pylväitä ja korinttilaisia kapiteeleja sekä mosaiikkilattioita. Kaupungin itäpuolelta on löydetty sen nekropolis eli hauta-alue.
Epidamnoksella oli oma Epidamnoslaisten aarrekammio Olympiassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Epidamnos eli Dyrrhakhion‎ Wikimedia Commonsissa
Antiikin aikaisia löydöksiä Durrësin arkeologisen museon edustalla.
Dyrrhakhionin lyömä hopeadrakhma, n. 229 eaa. Kuvituksessa lehmä, vasikka, kotka ja teksti ΞENΩN, Ksenōn, sekä Alkinooksen puutarhaksi tulkittu neliömäinen kuvio ja teksti ΔΥΡ PYRBA.
Dyrrhakhionin lyömä drakhma, 100-luku tai 1. vuosisata eaa. Kuvituksessa Isiksen pää, lehmä, vasikka, viljantähkä, rypäleterttu ja teksti ΚΤΗΤΟΣ, Ktētos, sekä Alkinooksen puutarha ja teksti ΔΥΡ ΦΑ ΝΙ[Σ ΚΟ]Υ, Dyr fa ni[s kū].
Esineistöä Dürresin arkeologisessa museossa.
Amforoita. Dürresin arkeologinen museo.
Eraviskit

Näkymä Gellértinvuorelta.
Eraviskit olivat kelttiläinen heimo, joka asui nykyisen Budapestin ympäristössä, kun roomalaiset valtasivat alueen ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Eraviskien oppidum, pääasuinpaikka ja linnoitus Ak-inko (suom. runsaat vedet) sijaitsi Gellértinvuoren laella.
Asuinalue

Kelttiläiset heimot asettuivat Länsi-Unkarin alueelle 4. vuosisadalla eaa. ja valloittivat koko Karpaattien altaan 4. ja 3. vuosisadan vaihteessa eaa. Jo tältä ajalta tunnetaan hajanaisia asutuksia nykyisen Budapestin ympäristöstä. Vanhimmat alueelta löytyneet kelttiläiset esineet (rautamiekat, keihäät, pronssiset käsi- ja nilkkarenkaat) liittyvät mahdollisesti hautajaisrituaaleihin. Ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Budapestin seutu oli erityisen tiheästi asuttu. Antiikin ajan lähteiden mukaan eraviskien asuinaluetta olivat Tonavan oikeanpuoleinen ranta nykyisessä Pestin läänissä ja laajat alueet Fejérin ja Tolnan lääneissä.
Tonavan varrelta Békasmegyeristä, Tabánista ja Nagytéténystä on löydetty lukuisia eraviskien ensimmäisellä vuosisadalla eaa. perustamia suuria kylämäisiä asutuksia. Niissä on tuotettu ajalle tyypillistä maalattua keramiikkaa. Pieniä, maatilan tapaisia asutuksia on ollut myös Tonavan toisella puolella Pestissä ja Csepelsaarella. Tasangolla kyliä on ollut muun muassa Szigetszentmiklósissa ja Dunakeszissa.
Kulttuuri

Eraviskien oppidum oli perustettu Gellértinvuoren laelle ja sen etelä- ja pohjoisrinteille. Se oli heimon poliittisen, taloudellisen, kaupallisen ja uskonnollisen elämän keskus. Asuintalot ja pronssin- ja savenvalajien pajat uuneineen oli rakennettu kallioisten rinteiden penkereille. Talojen pohjapiirustus oli yleensä neliönmuotoinen, ja niissä oli vitsoista punotut seinät, jotka oli täytetty savella ja tuettu tammipalkeilla. Taloista on löytynyt käsikiviä, leivinuuneja ja savesta tehtyjä liesiä, joten vehnää on jauhettu ja ruokaa valmistettu sisätiloissa. Gellértinvuorelta ja Tabánista löytyneiden luiden perusteella voidaan myös päätellä, että väestö piti kotieläimiä (hevosia, sikoja, lampaita ja vuohia) ja että myös metsästys oli hyvin tärkeää. Eraviskit painoivat myös omia kolikoitaan. Vaikka alueen muut kelttiläiset heimot jäljittelivät monia eri kolikkoja, etenkin kreikkalaisia, eraviskien kolikot perustuivat lähes pelkästään Rooman tasavallan denaareihin.
Uudempien löytöjen valossa on ajateltu, että eraviskien uskonnollinen keskus ei olisikaan ollut Gellértinvuorella vaan vähän pohjoisempana, myöhemmän roomalaisen sotilaskaupungin alueella. Heidän uskonnostaan ei tiedetä paljoakaan, sillä ensimmäisen ja toisen vuosisadan löytöjen perusteella uskonto oli jo roomalaista perua. On kuitenkin arveltu, että eraviskien ylijumala olisi ollut Teutates, joka olisi sulautunut yhteen roomalaisten Juppiterin kanssa, sillä patsaissa ja alttareissa käytetään nimeä Iuppiter Optimus Maximus Teutanus.
Roomalaisiin sulautuminen

Ensimmäisen vuosisadan alkupuolella eaa. Gellértinvuoren kukoistava kulttuuri hävisi, kun roomalaiset valloittivat alueen ja perustivat Pannonian provinssin. Paikan uskonnollinen merkitys säilyi kuitenkin kauan myös Rooman vallan aikana, ja eraviskiväestön elämä jatkui Gellértin- ja Linnavuoren juurella ja Tonavan varren tasangoilla. Vähitellen eraviskit roomalaistuivat ja omaksuivat roomalaisten kulttuurin, arvot ja tavat.
Erkin Qaraqalpaqstan

Erkin Qaraqalpaqstan (”Vapaa Karakalpakia”) on Uzbekistaniin kuuluvan Karakalpakian pääkaupungissa Nukusissa ilmestyvä karakalpakinkielinen sanomalehti.
Lehti perustettiin Turtkulissa vuonna 1924 nimellä Birinshi adım (”Ensimmäinen askel”). Sen nimenä oli Erkin qaraqalpaq (”Vapaa karakalpakki”) vuodesta 1925, Miynetkesh qaraqalpaq (”Työtätekevä karakalpakki”) vuodesta 1928, Qızıl Qaraqalpaqstan (”Punainen Karakalpakia”) vuodesta 1931 ja Sovet Qaraqalpaqstanı vuodesta 1957.
Sovet Qaraqalpaqstanı oli neuvostoaikana Uzbekistanin kommunistisen puolueen Karakalpakian aluekomitean sekä Karakalpakian autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston äänenkannattaja. Viidesti viikossa ilmestyneen lehden painosmäärä oli 66 000 kappaletta vuonna 1975. Sen rinnalla julkaistiin venäjänkielistä Sovetskaja Karakalpakijaa.
Lehti sai nimen Erkin Qaraqalpaqstan vuonna 1992. Se on nykyään Karakalpakian korkeimman neuvoston ja ministerineuvoston julkaisu. Kolmesti viikossa A2-kokoisena ilmestyvän lehden levikki oli 1 100 kappaletta marraskuussa 2021. Sillä on yhteinen toimitus ja Internet-sivusto venäjänkielisen Vesti Karakalpakstana -lehden kanssa.
Aiheesta muualla

Lehden sivusto
Amicus Plato, sed magis amica veritas

Platonia esittävä roomalainen marmoriveistos 1. vuosisadalta jaa. Berliini.
Amicus Plato, sed magis amica veritas on latinankielinen lause, joka tarkoittaa ”Platon on minulle rakas, mutta vielä rakkaampi on totuus”.  Lauseen on katsottu olevan peräisin Aristoteleelta (384–322 eaa.), sillä Nikomakhoksen etiikassa hän toteaa, että filosofille on toivottavaa ja jopa pakollista uhrata jopa läheisimmät henkilökohtaiset siteensä totuuden puolustamiseksi. Aristoteles kirjoitti, että ”molemmat ovat meille rakkaita, mutta velvollisuutemme on pitää parempana totuutta”.
Vastaava ajatus esiintyi jo Platonin (427–347 eaa.) dialogissa Faidon, missä Sokrates sanoo: ”Pyydän teitä vähät välittämään Sokrateesta, mutta sitä enemmän totuudesta”. Lähimmäs nykyistä aforismia lauseen muotoili fransiskaanimunkki ja filosofi Roger Bacon (n. 1214–1294), joka Platoniin ja Aristoteleeseen viitaten kirjoitti: ”Nam Plato dicit: 'Amicus est Socrates, magister meus, sed magis est amica veritas.' Et Aristotelis dicit se magis velle consentire veritati, quam amicitiae Platonis, doctoris nostri”.
Lause esiintyy Jyväskylän yliopiston sinetissä lyhennetyssä muodossa "Amica veritas".
Amfiprostyyli

Tetrastyylin amfiprostyyli­temppelin pohjakaava.
Amfiprostyyli eli amfiprostylos (m.kreik. ἀμφιπρόστυλος) on antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa temppelien tyyppi, jossa temppelissä on kummassakin päädyssä samanlaiset pylväiköt kuin prostyylitemppelissä. Pylväitä oli kummassakin päässä yleensä kaksi (distyyli amfiprostyyli) tai neljä (tetrastyyli amfiprostyyli).
Esimerkkejä

Esimerkkejä amfiprostyylitemppelistä ovat muun muassa:
Artemis Agroteran temppeli, Ateena
Ateenalainen Apollonin temppeli, Delos
Athene Lindian temppeli, Lindos
Athene Niken temppeli, Ateenan Akropolis
Kahdentoista jumalan temppeli, Delos
Amforiskos

Punakuviotekniikalla koristeltu amforiskos, n. 425–400 eaa.
Amforiskos (m.kreik. ἀμφορίσκος, lat. amphoriscus; dem., ’pieni amfora’) on pieni antiikin aikainen hajustepullo. Se tunnetaan vaasien muotona erityisesti kreikkalaisesta keramiikasta.
Amforiskoksia käytettiin hajusteöljyjen säilyttämiseen. Muodoltaan amforiskos muistuttaa nimensä mukaisesti pientä amforaa, yleensä kaula-amforaa tai kuljetusamforaa. Siinä on samanlainen kaula ja alaspäin suippeneva vartalo ja yleensä kaksi kädensijaa. Vaasien korkeus on tyypillisesti noin 10 cm. Amforiskoksia tehtiin paitsi savesta eli keraamisena myös muun muassa lasista.
Amforiskoksen muoto ulkoa ja sisältä.
Kyproslaisia terrakotta-amforiskoksia, n. 850–750 eaa.
Terrakottainen amforiskos, n. 575–500 eaa.
Lasinen amforiskos, 500–400-luku eaa.
Terrakottainen amforiskos, 300-luku eaa.
Lasinen amforiskos, 1. vuosisata jaa.
Lasisia amforiskoksia, 1. vuosisata/100-luku jaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta amforiskokset Wikimedia Commonsissa
Pentti Eronen

Pentti Eronen (26. heinäkuuta 1915 Helsinki – 24. helmikuuta 1940 Viipurin maalaiskunta) oli suomalainen jalkapalloilija.
Oikeana laitahyökkääjänä pelannut Eronen edusti koko uransa ajan Helsingin Jalkapalloklubia, jonka edustusjoukkueeseen hän nousi jo 16-vuotiaana. Eronen voitti HJK:ssa Suomen mestaruuden 1936 ja 1938. Maajoukkueessa hän pelasi 15 A-maaottelua, joissa hän teki kolme maalia.
Eronen kuoli talvisodassa Ylä-Sommeen taisteluissa helmikuussa 1940.
Erien kanava

Erien kanavan nykyinen reitti
Kanavan sulkuportti 32 Pittsfordissa.
Näkymä Erien kanavalta vuodelta 1839 W. H. Bartlettin ikuistamana.
Erien kanava (engl. Erie Canal) on 584 kilometrin pituinen kanava, joka yhdistää Atlanttiin laskevan Hudsonjoen Isojenjärvien Eriejärveen Albanyn ja New Yorkin välillä Yhdysvalloissa. Kanavaa ehdotettiin ensimmäisen kerran vuonna 1807 ja sen rakennustyöt aloitettiin 1817. Kanava avattiin virallisesti 26. lokakuuta 1825. Kanavaa laajennettiin ja uudistettiin useaan kertaan 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Kanava on yhä käytössä.
Rakentaminen

Pohjois-Amerikan itärannikon Appalakkien vuoristo muodostaa kulkemiselle länteen suurehkon esteen, koska vuorten yli ei ole juuri yhtäkään käyttökelpoista solaa. Appalakit muodostivat pitkään esteen raskaammalle liikenteelle ja vuorijonoa kierrettiin Mississippijoen ja Floridan kautta. Vuonna 1810 New Yorkin kaupungin pormestari DeWitt Clinton alkoi ajaa kanavan rakentamista osavaltion läpi Isoillejärville. Pitääkseen kaupan painopisteen etelässä presidentti James Madison kielsi antamasta liittovaltion apua hankkeelle. Lisäksi ongelmana oli, että Yhdysvalloissa ei silloin ollut hankkeen suunnitteluun ja johtoon tarvittavaa osaamista. Hanke oli suurin koskaan siihen mennessä rakennettu kanava. New York päätti itse rahoittaa kanavan ja sitä varten perustettiin tuomareista ja opettajista koostunut neljän henkilön ryhmä hankkeen saamiseksi käyntiin. Ryhmä onnistui tekemään pääsuunnitelmat opettelemalla itse kanavan rakentamista. Yhtenä ongelmana oli vedenkestävän laastin hankkiminen. Löytyi vapaaehtoinen, Canvass White, joka tarjoutui omalla kustannuksellaan matkustamaan Eurooppaan ja selvittämään asiaa. Englantilainen keksijä James Parker oli vuonna 1791 saanut patentin sementille, jota Parker ja hänen serkkunsa Charles Wyatt valmistivat ja markkinoivat roomalaisen sementin nimellä. White tutustui tähän ja palattuaan Yhdysvaltoihin hän kehitti oman sementtinsä, joka oli parempaa kuin Parkerin sementti. Whiten sementin avustamana Erien kanava avattiin vuonna 1825.
Kanavan vaikutus New Yorkin kehittymiselle

Kanava otettiin käyttöön useita vuosikymmeniä ennen kuin rautatiet rakennettiin. Ensimmäisenä vuonna kanavaa käytti 13 000 alusta. Rahtikustannukset putosivat niin, että tonnin jauholastin laivaaminen New Yorkiin maksoi enää kuusi dollaria, kun se aikaisemmin maksoi 120 dollaria, ja kuljetusaika supistui viikkoon eli noin kolmasosaan aikaisemmasta. Tällä oli valtava vaikutus New Yorkin kehittymiselle. Kaupungin osuus Yhdysvaltojen viennistä nousi vuoden 1800 alle kymmenestä prosentista yli 60 prosenttiin vuosisadan puolivälissä. Samaan aikaan kaupungin väkiluku kasvoi kymmenestä tuhannesta puoleen miljoonaan. Isoillejärville on käynti myös St Lawrence -joen kautta Kanadan alueella, ja todennäköisesti ilman Erien kanavaa taloudellinen painopiste olisi siirtynyt sinnepäin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erien kanava Wikimedia Commonsissa
Amiga 1: AmigaDOS

| Amiga 1: AmigaDOS |
| --- | --- |
Kirjailija:  Jyrki J. J. Kasvi
Kuvittaja:  Wallu
Kieli:  suomi
Genre:  Tietokirjallisuus
Kustantaja:  Tecnopress
Julkaistu:  1988
Sivumäärä:  160
ISBN:  951-832-009-8
Sarja: Bitti-kirjat
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Amiga 1: AmigaDOS on suomalainen kirja Amiga-tietokoneesta ja sen käyttöjärjestelmästä (AmigaOS).
Kirja sisältää laitteiston yleiskuvauksen, graafisen käyttöliittymän (Workbench) sekä komentorivikäyttöliittymän (AmigaDOS). Kirja luetteloi useita komentorivikomentoja ja selittää niiden käytön esimerkkien avulla.
Kirja on osa Bitti-kirjojen sarjaa.
Epävirallinen talous

Epävirallinen talous (engl. informal economy), (myös neljäs sektorilähde? tai varjotalous) on mikä tahansa talouden osa, jota ei verota tai valvo mikään hallinnon muoto. Epävirallinen sektori muodostaa suuren osan varsinkin köyhemmistä maista, jotka ovat enemmän maatalousvaltaisia ja vähemmän kehittyneitä talouksia.
Epävirallinen talous koostuu taloudellisesta toiminnasta, joka tapahtuu työsopimuksiin ja veronkantoon perustuvan talouden ulkopuolella. Sen muodostavat suorat epäviralliset vaihtokaupat, katukauppa, pienyhteisöjen keskinäinen vapaaehtoistyö sekä harmaa talous. Suurin osa maapallon väestöstä elää ja tekee töitä epävirallisessa taloudessa.lähde?
Maailmantalouden tietoja julkaisevan World Economics -verkkosivuston mukaan Suomessa epävirallisen talouden osuus on 14,6 prosenttia bruttokansantuotteesta. Afganistanissa vastaava luku on 74, Zimbabwessa 64,1 ja Nigeriassa 57,7 prosenttia.
Pienimmät epävirallisen talouden prosenttiosuudet bruttokansantuotteesta ovat Yhdysvalloissa 7,3, Sveitsissä 7,5 ja Itävallassa 8,7.
Käsitteitä

Epävirallisen talouden käsite liitetään tavallisesti kehitysmaihin, joissa sen piiriin kuuluu 60 prosenttia työvoimasta. Kuitenkin kaikkien maiden talouksissa osa toiminnasta on epävirallista. Teollisuusmaissa laitonta tai laillisuuden rajalla toimivaa epävirallista taloutta kutsutaan harmaaksi taloudeksi. Aiemmin puhuttiin epävirallisesta sektorista, mutta uudemmissa tutkimuksissa käytetään termiä epävirallinen talous.
Perhettä ja yksiköiden sosiaalisia suhteita sosiaalis-taloudellisena toimijana kutsutaan joskus neljänneksi sektoriksi. Joissakin maanosissa, kansoissa ja yhteisöissä perheiden sosiaalinen merkitys korostuu ja yhdistää suvun yhteisöksi. Myös heimokulttuureissa, ja esimerkiksi Afrikan väkirikkaissa ja köyhissä kansoissa yhteisön jäsenten vastavuoroinen auttaminen on yleistä.lähde?
Yleisyys

Tilastot epävirallisen talouden osuudesta ovat epäluotettavia, mutta suuntaa antavia lukuja voidaan esittää. Esimerkiksi maatalouden ulkopuolella toimivasta työvoimasta 48 prosenttia Pohjois-Afrikassa, 51 prosenttia Latinalaisessa Amerikassa, 65 prosenttia Aasiassa ja 72 prosenttia Saharan eteläpuolisessa Afrikassa työskentelee epävirallisessa taloudessa. Jos maataloustyö lasketaan mukaan monissa maissa, kuten Intiassa ja useissa Saharan eteläpuolisen Afrikan maissa, osuus nousee yli 90 prosentin. Arviot kehittyneille maille ovat noin 15 prosenttia.
Epävirallisesta työstä noin 70 prosenttia  on itsenäistä yrittäjyyttä kehitysmaissa. Kehittyneissä maissa palkkatyö on yleisintä. Naiset muodostavat suurimman osan työntekijöistä.lähde?
Merkitys

Perulainen kehitystaloustieteilijä Hernando de Soto huomauttaa, että epävirallisuudesta ja laillisen järjestyksen puuttumisesta hyötyy etenkin yhteiskunnan eliitti, jolla on varaa suojella itseään ja omaisuuttaan. Sen sijaan kehitysmaissa yleinen pienyrittäjyys taas kärsii omistussuhteiden epäselvyydestä, koska se hankaloittaa lainan saamista ja yrityksen kehittämistä.
Ruotsalaisen markkinataloutta ajavan Timbro-instituutin tutkija Johan Norberg on esittänyt kirjassaan Globaalin kapitalismin puolustus, että vapaakaupan avulla kehitysmaihinkin alkaisi vaurastumisen myötä kasvamaan keskiluokkaa, joka kykenisi vaatimaan oikeusvaltiota ja kansalaisoikeuksia. Hän esittää, että kehitys talouden virallistumiseen on useimmissa maissa alkanut vasta kaupan esteiden purkamisen sekä rajojen avaamisen jälkeen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kepa: "Virallinen" maailma köyhdyttää "epävirallista" enemmistöä (Arkistoitu – Internet Archive)
Vapaa sana: Hernando de Soton haastattelu
Hedelmien ja välipalojen myyntiä Mexico Cityssä.
Erekhtheion

| Erekhtheion> Ἐρέχθειον |
| --- | --- |

Sijainti:  Akropolis, Ateena, Attika, Kreikka
Koordinaatit:  37°58′20″N, 23°43′35″E
Rakennustyyppi:  kreikkalainen temppeli
Valmistumisvuosi:  421–405 eaa.
Suunnittelija:  Filokles, Arkhilokhos
Tyylisuunta:  joonialainen
Julkisivumateriaali:  valkoinen marmori
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Ateenan Akropolis 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Erekhtheion (m.kreik. Ἐρέχθειον) on antiikin aikainen kreikkalainen temppeli Ateenan Akropolis-kukkulan pohjoislaidalla. Se oli omistettu monille Ateenan kaikkein vanhimmista kulteista.
Historia

Erekhtheion rakennettiin paikalle, jossa nähtiin tapahtuneen keskeisiä varhaiseen Ateenaan liittyviä myyttisiä tapahtumia, ja se sisällytti itseensä useita kaupungin vanhoja kultteja ja näihin tapahtumiin liittyviä pyhäinjäännöksiä. Osa mytologisisesta taustasta liittyy Ateenan varhaisten kuninkaiden Kekropsin ja Erekhtheuksen henkilöihin ja näiden ajan tapahtumiin. Osa liittyy puolestaan Athenen ja Poseidonin kiistaan Ateenan omistuksesta, jonka seurauksena Poseidon iski kolmikärjellään kallioon suolavesilähteen, Athene puolestaan loi oliivilehdon.
Nykyinen temppeli on rakennettu vuosina 421–405 eaa., mutta sen arvellaan olevan varhaisemman temppelin paikalla. Temppelin arkkitehdit olivat Filokles ja Arkhilokhos. Rakennusta muutettiin ja kunnostettiin 377/376 eaa. sekä 27 eaa. Temppeli muutettiin kristilliseksi kirkoksi 600-luvulla.
Lordi Elgin vei yhden temppelin karyatidi-veistoksista Lontooseen vuonna 1811, ja patsas on nykyisin British Museumissa. Muut ovat vuodesta 1978 Akropolis-museossa suojassa ilmansaasteilta. Niiden alkuperäisellä paikalla on nykyään kopiot.
Rakennus

Erekhtheion edustaa joonialaista tyyliä, ja se on rakennettu Pentelikon-vuoren valkoisesta marmorista. Temppeli on pohjakaavaltaan erikoinen, sillä se koostuu suorakulmaisen ydinosan lisäksi sen pohjois- ja eteläpuolella olevista erillisistä pylväikkötiloista. Pohjakaava johtuu paitsi maaston epätasaisuudesta myös siitä, että temppeli sisällytti itseensä useita vanhoja kulttipaikkoja.
Temppelin ydinosa jakautuu kahteen osaan, itä- ja länsiosaan. Itäosa oli pronaos eli esitemppeli. Sen sisään johti rakennuksen itäpäädyssä oleva joonialainen pylväikkö, jonka leveys oli noin 11,6 metriä. Itäosa oli omistettu Poseidonin, Erekhtheuksen, Zeuksen ja Buteen kulteille.
Temppelin länsiosa oli sen varsinainen ydinosa eli cella. Sen sisään johti rakennuksen pohjoispuolella olevan siipirakennuksen pylväikkö, jonka leveys oli noin 10,7 metriä. Länsiosan lattia oli kolme metriä itäosan lattiaa alempana mutta katto samalla korkeudella. Länsiosa oli omistettu Athene Poliaan ja Hermeen kulteille. Lisäksi se sisälsi Erektheuksen haudan sekä Poseidonin kolmikärjen iskemät jäljet ja niistä syntyneen suolavesilähteen.
Länsiosasta oli pääsy L-kirjaimen muotoisia portaita pitkin rakennuksen eteläosan siipirakennukseen, jota koristi karyatidipylväikkö. Pylväikössä oli kuusi naishahmoista (kore) pylvästä eli karyatidia, jotka tukivat kattoa. Länsiosasta pääsi oven kautta myös aidattuun ulkotilaan, jossa sijaitsi Pandroseion eli Pandrosokselle omistettu pyhäkkö. Se piti sisällään muun muassa pienen Pandrosoksen temppelin, Athenen pyhän oliivipuun, Poseidonin suolavesilähteen sekä Kekropsin haudan.
Temppelin länsiosassa säilytettiin todennäköisesti alun perin myös Athene Poliaan vanhaa oliivipuista kulttikuvaa (ksoanon), jonka katsottiin olevan sama kuin taivaasta pudonnut ja Troijasta tuotu Palladion. Koko rakennuksen ulkopuolta kiersi friisi, johon oli kuvattu tyttöjen valvomia Akropoliin kultteja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Erekhtheion Wikimedia Commonsissa
Erektheionin itäpääty.
Erekhtheionin pohjoissivu.
Erekhtheionin eteläsiiven karyatidipylväikkö.
Die Erlebnisgesellschaft

| Die Erlebnisgesellschaft: Kultursoziologie der Gegenwart |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Gerhard Schulze
Kieli:  saksa
Kustantaja:  Campus
Julkaistu:  1992
ISBN:  3-593-34615-X
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Die Erlebnisgesellschaft (suom. Elämysyhteiskunta) on saksalaisen yhteiskuntatutkijan Gerhard Schulzen vuonna 1992 ilmestynyt teos. Schulze väittää, että nykyaikaisessa yhteiskunnassa ihmisten suunnistautuminen arkielämässään tapahtuu yhä vähemmän todellisuudessa havaittujen seikkojen perusteella ja yhä enemmän yksilöllisten elämysten ja mielikuvien perusteella. Esimerkki tästä on kulutus minuutta muodostavana toimintana. Mitä enemmän elämyksiä, sitä rikkaampi elämä, on nykyajan toimintasääntö. Schulzen mielestä liian yksipuolinen elämysperäisyys uhkaa ihmisten mahdollisuutta suunnistautua itsenäisesti.
Kirjallisuus

Schulze, Gerhard: Die Erlebnisgesellschaft: Kultursoziologie der Gegenwart.  (Uusi painos 2005)  Frankfurt am Main:  Campus, 1992.  ISBN 3-593-34615-X  (saksaksi)
Eroiadai (Hippothontis)

| Eroiadai> Ἐροιάδαι.Sijainti |
| --- | --- |
 Eroiadai
Koordinaatit:  38°0′53″N, 23°38′47″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Chaïdári, Attika
Historia
Tyyppi:  demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Hippothontis
Trittys:  mesogeios
Demonyymi:  Eroiadēs (Ἐροιάδης)
Bulen jäseniä:  1
 :  2 (vsta 307 eaa.)
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Eroiadai (m.kreik. Ἐροιάδαι, lat. Eroeadae) oli antiikin aikainen Hippothontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen mesogeios-trittykseen eli Attikan sisämaa-alueen demoksiin.
Eroiadai sijaitsi Ateenasta luoteeseen suunnilleen nykyisen Chaïdárin kaupungin tienoilla. Hippothontis-fylen Eroiadaita ei tule sekoittaa toiseen Eroiadai-nimiseen demokseen, joka kuului Antiokhis-fyleen ja jonka sijaintia ei tunneta.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin yksi edustaja Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin kaksi bule-edustajaa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Eroiadēs (Ἐροιάδης).
Amiga 3 - 68000-konekieli

| Amiga 3 - 68000-konekieli |
| --- | --- |
Kirjailija:  Marin, Jukka
Kansitaiteilija:  Wallu
Kieli:  suomi
Genre:  Tietokirjallisuus
Kustantaja:  Tecnopress
Julkaistu:  1990
Sivumäärä:  255
ISBN:  951-832-012-8
Sarja: Bitti-kirjat
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Amiga 3 - 68000-konekieli on suomalainen kirja Motorola 68000 -suorittimen ohjelmoinnista assemblyllä Amiga-tietokoneella.
Kirja käsittelee suorittimen, Amigan laitteiston ja piirisarjan ohjelmointia. Kirjassa on Amigan käyttöjärjestelmän ja sen ohjelmakirjastojen käyttö kuten Exec-, Dos-, Graphics- ja Intuition-kirjastot. Liitteessä on esimerkkiohjelmien listaukset. Kirjan mukana tulevalla levykkeellä on Timo Rossin Monitori-ohjelma ja ohjelmoinnissa tarvittavia tiedostoja.
Kirja on osa Bitti-kirjojen sarjaa.