stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eliisa Lintukorpi

Eliisa Lintukorpi (o.s. Mäkelä, ent. Asikainen) on suomalainen taidekasvattaja ja teatteri-ilmaisun opettaja, joka on työskennellyt pitkään kansalais- ja työväenopistojen opettajana sekä ohjaajana. Hän on opiskellut taidekasvatusta 1977-81 Jyväskylän yliopistossa ja teatterin ja draaman tutkimusta Tampereen yliopistossa, jossa hän on suoritti filosofian maisterin tutkinnon 2002.
Lintukorpi oli 1980-luvun alussa perustamassa Forssan teatteria. Vuonna 2007 oli perustamassa Pientä Teatterikoulua Forssaan, ja hän on myös ohjannut useita näytelmiä Forssan seurakunnan kanssa. Hänen ohjaamansa JokuRoti -ryhmä teki vaikuttavan musikaalin "ONNI" vuonna 1999, ja ryhmätyön ansiosta he saivat Hämeen kulttuurirahaston tunnustuksen.[lähde? ] Ennen eläkkeelle jäämistään vuonna 2021 hän teki tulevaisuusdelfoin kansalaisopistotoiminnasta Lounais-Hämeessä vuonna 2040.
Aiheesta muualla

Eliisa Asikainen: Performanssi taidemuotona, Teatterin ja draaman tutkimus (pro gradu) trepo.tuni.fi.  2002.
Elihu Yale

| Elihu Yale |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. huhtikuuta 1649 Boston, Massachusettsin siirtokunta, Brittiläinen Amerikka
Kuollut: 8. heinäkuuta 1721 (72 vuotta) Lontoo, Iso-Britannia
Kansalaisuus:  brittiläinen
Elihu Yale (5. huhtikuuta 1649 Boston, Brittiläinen Amerikka – 8. huhtikuuta 1721 Lontoo, Iso-Britannia) oli brittiläinen kauppias, joka toimi Englannin Itä-Intian kauppakomppanian ylläpitämän, Madrasin (nyk. Chennei) Fort St. Georgen presidenttinä. Connecticutissa sijaitseva Yalen yliopisto on nimetty hänen mukaansa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Elihu Yale Wikimedia Commonsissa
Elokuu (täsmennyssivu)

Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Elokuu voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
elokuu, vuoden kahdeksas kuukausi
Elokuu, Frans Emil Sillanpään kirja
Elokuu, suomalainen elokuva vuodelta 1956
Elokuu, suomalainen elokuva vuodelta 2011
Elokuu, vuonna 2011 perustettu suomalainen yhtye.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Elokuu”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Djennén suurmoskeija

Djennén suurmoskeija.
Rakennuksen katto tuuletusaukkoineen.
Palmupuiset palkit tukevat ja koristavat rakennusta.
Djennén suurmoskeija on perjantaimoskeija Djennén kaupungissa Malissa. Se on rakennettu vanhemman 1200-luvun moskeijan paikalle vuosina 1906–1907. Sudanilaistyylinen moskeija on maailman suurin savirakennus. Se on osa Unescon maailmanperintökohdetta.
Historia

Nykyisellä moskeijalla on kaksi edeltäjää. Niistä ensimmäisen rakennutti perimätiedon mukaan Djennén kuningas Koi Konboro aikana, jolloin kaupunki oli merkittävä kaupan ja islamilaisen oppineisuuden keskus. Alkuperäiseen rakennukseen lisättiin myöhemmin useita torneja ja se ympäröitiin muurilla.
Fulbevaltio Macinan hallitsija Ahmadu Lobbo valtasi Djennén vuonna 1818. Hän alisti kaupungin väkivaltaisesti, sulki sen moskeijat ja jätti ne raunioitumaan. Ankaran fundamentalistinen Ahmadu rakennutti vanhan moskeijan itäpuolelle oman moskeijansa vuosina 1834–1836. Se oli ulkonäöltään paljon vaatimattomampi ja yksinkertaisempi, mutta pinta-alaltaan laajempi.
Vanhan moskeijan raunioiden paikalle pystytettyä nykyistä moskeijaa on pidetty pitkään Ranskan siirtomaahallinnon luomuksena. Nykykäsityksen mukaan sen rakennutti paikallinen eliitti, joka halusi lisätä kaupungin arvovaltaa ja pyyhkiä pois muiston Ahmadun fulbevallasta. Arkkitehtinä toimi Djennén muurarikillan päällikkö Ismaila Traoré. Ranskalaiset osallistuivat rakentamisen kuluihin ja toimittivat työmaalle pakolla värvättyä työvoimaa. Ahmadun moskeija purettiin ja sen paikalle pystytettiin madrasa.
Rakennus

Pohjapiirustukseltaan yksinkertainen moskeija on pystytetty noin 75 metriä leveälle ja pitkälle korokkeelle. Se on osittain ulkomuurin ympäröimä. Savikattoa tukevat suuret pylväät. Katon terrakottakuvut päästävät sisätiloihin raikasta ilmaa. Julkisivussa on kolme minareettia ja sarja pylväitä, joiden huipulle on asetettu hedelmällisyyttä ja puhtautta symboloivia strutsinmunia. Ulos työntyvät puupalkit tukevat ja koristavat rakennusta. Ne toimivat myös telineinä jokavuotisessa juhlassa, jossa savitiiliseinät peitetään uudelleen sadekauden aikana pois huuhtoutuneella laastilla.
Merkitys

Kaupungin yllä kohoava monumentaalinen rakennus on yksi sudanilais-sahelilaisen saviarkkitehtuurin suursaavutuksista. Se on vaikuttanut muun muassa Moptin, Sanin ja M’Pessoban sekä Burkina Fason Bobo Dioulasson, Ghanan Larabangan ja Norsunluurannikon Odiennén ja Kongin moskeijoiden rakennustyyliin. Djennén kaupunki moskeijoineen julistettiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1988.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Djennén suurmoskeija Wikimedia Commonsissa
Eduardo Eliseo Martín

Eduardo Eliseo Martín (s. 26. joulukuuta 1953 Venado Tuerto) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Venado Tuerton hiippakuntaan 26. joulukuuta 1980 ja nimitettiin Villa de la Concepción del Río Cuarton hiippakunnan johtoon 21. helmikuuta 2006. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paulino Reale Chirina, jota avustivat Gustavo Arturo Help ja Guillermo José Garlatti. Martín asetettiin virkaansa 28. toukokuuta.
Elokuu (kirja)

| Elokuu |
| --- | --- |
Kirjailija:  Frans Emil Sillanpää
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1941
Sivumäärä:  180
Aiheesta muualla
Fennica
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Elokuu on Frans Emil Sillanpään vuonna 1941 julkaistu romaani.
Kirja on Sillanpään viimeisiä romaaneja ja ilmestyi vailla tekijän viimeistelyä.
Romaaniin perustuen on tehty elokuva Elokuu.
Teoksessa kuvataan alkoholisoituneen kanavanvartijan Viktor Sundvallin tarinaa.
Drop the Mask

| Drop the Mask Gataka |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: elokuu 2003
 Tuottaja(t): Matan Kadosh, Oren Kristal, Udi Dagan
 Tyylilaji: psytrance
 Levy-yhtiö: Phonokol Records
Gataka muut julkaisut
|   | Drop the Mask 2003 | Home Made Madness 2004 |
Drop the Mask on israelilaisen psytrance-tuottajan Gatakan debyyttialbumi.
Kappaleet

Bombey Boom (Remix) – 6.45
All About Trust – 6.42
Go for It – 6.22
Pitch Boy – 7.05
Combina – 6.55
U.V. – 6.38
Stereo to Heaven – 6.37
Rules of Nature – 6.33
Let It Beat – 5.46
4 Seasons – 5.21
Tuotanto

Noam Levkovitz – grafiikka, design
Oren Kristal – vastaava tuottaja
Dj Bog – masteroija
Ido Ofir – masteroija
Ronny Schoeps – PR
Udi Dagan – jälkituotanto
Matan K. – säveltäjä, tuottaja
Aiheesta muualla

Drop the Mask discogs.com -sivustolla
Eduardo Frei

Eduardo Frei tarkoittaa kahta Chilen presidenttiä:
Eduardo Frei Montalva, Chilen presidentti 1964–1970
Eduardo Frei Ruiz-Tagle, Chilen presidentti 1994–2000, edellisen poika
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Eduardo Frei”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Eduardo Davino

Eduardo Davino (6. elokuuta 1929 – 20. tammikuuta 2011) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Napolin arkkihiippakuntaan Alfonso Castaldo 27. heinäkuuta 1952. Hänet nimitettiin Ariano Irpino-Lacedonian hiippakunnan piispaksi 15. heinäkuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Michele Giordano, jota avustivat Carlo Furno ja Filippo Giannini. Davino jäi eläkkeelle 24. maaliskuuta 2005.
Edmund Allenby

Sir Edmund Allenby
Edmund Henry Hynman Allenby (23. huhtikuuta 1861 Brackenhurst, Englanti – 14. toukokuuta 1936 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen sotilas, sotamarsalkka ja hallintoviranomainen, joka toimi ensimmäiseen maailmansotaan Brittiläisen siirtoarmeijan johdossa Lähi-idän taisteluissa.
Allenby valmistui Sandhurstin sotakorkeakoulusta, ja hänen sotilasuransa alkoi vuonna 1882 ratsuväessä. Hänen ensimmäinen palveluspaikkansa oli Etelä-Afrikka, jossa hän osallistui myös toiseen buurisotaan (1899–1901). Sodan loputtua Allenby oli ylennetty jo everstiksi.
Brittiläisten Jerusalemin muistomerkki Allenbyn aukiolla Jerusalemissa.
Ensimmäisessä maailmansodassa Allenby sai komennettavakseen Brittiläisen siirtoarmeijan ratsuväkidivisioonan. Ypresin ensimmäisen taistelun jälkeen Allenby ylennettiin Britannian kolmannen armeijan komentajaksi. Kuitenkin vuonna 1917 Allenby siirrettiin Lähi-itään brittiläisten Egyptin-joukkojen komentajaksi, mikä johtui pitkälti siitä, että hänellä oli ollut erimielisyyksiä Douglas Haigin kanssa Arrasin taistelun taktiikasta.
Allenbyn tehtäväksi annettiin vallata Jerusalem turkkilaisilta jouluun 1917 mennessä. Hänen onnistuikin valloittaa Gazan kaupunki Gazan kolmannessa taistelussa marraskuussa 1917 ja joulukuussa Jerusalem. Seuraavan vuoden syyskuussa Allenbyn joukot kukistivat turkkilaiset pohjoisempana Megiddon taistelussa, minkä ansiosta hän valloitti myös Damaskoksen ja Aleppon. Vuonna 1919 Allenby nimitettiin sotamarsalkaksi ja aateloitiin.
Sodan jälkeen Allenby toimi Brittiläisen kansainyhteisön lähettiläänä Egyptissä vuodet 1919–1925. Vuonna 1925 hän jäi eläkkeelle ja siirtyi Edinburghin yliopiston rehtoriksi. Allenby kuoli vuonna 1936 ja hänet haudattiin Westminster Abbey -kirkkoon.
Allenby on esiintynyt roolihahmona monessa elokuvassa ja kirjallisuudessa. Arabian Lawrence -elokuvassa häntä esittää Jack Hawkins.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edmund Allenby Wikimedia Commonsissa
Who's Who: Sir Edmund Allenby firstworldwar.com.  11. elokuuta 2001. Viitattu 5. marraskuuta 2007. (englanniksi)
Eduardo Dualde

| Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Espanja.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Espanja> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Rooma 1960 | joukkuekilpailu |  |
Eduardo Dualde Santos de Lamadrid (1. joulukuuta 1933 Barcelona – 12. kesäkuuta 1989 Tortosa) oli espanjalainen maahockeypelaaja. Hän kuului pronssia saaneeseen joukkueeseen vuoden 1960 kesäolympialaisissa Roomassa. Lisäksi hän kilpaili vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa ja sijoittui siellä joukkueineen neljänneksi. Hän kuoli 55-vuotiaana liikenneonnettomuudessa. Myös Eduardon veli Joaquín Dualde oli maahockeypelaaja.
El gran Carlemany

"El Gran Carlemany", eli "Mahtava Kaarle Suuri" on Andorran kansallislaulu. Sen sanoitukset kirjoitti Juan Benlloch i Vivó (1864-1926) ja musiikin sävelsi Enric Marfany Bons (1871-1942). Kappaletta on käytetty Andorran kansallislauluna maan kansallispäivästä 8. syyskuuta 1914 lähtien. Alkuperäiset sanoitukset ovat katalaanin kielellä, ja niissä mainitaan Andorran historian tärkeimpiä tapahtumia.
El Ángel de la Independencia

El Ángel de la Independencia
Muistopylvään enkeliveistos
El Ángel de la Independencia (suom. 'Itsenäisyyden enkeli') tai yksinkertaisesti El Ángel (suom. 'Enkeli') on muistopylväs Méxicon kaupungissa Meksikossa.
Veistoksen enkeli on kullattu. Muistopylväs on rakennettu Meksikon itsenäisyyssodan muistoksi. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1902 ja se valmistui vuonna 1910. Vuonna 1958 muistopylväs restauroitiin edellisenä vuonna tapahtuneen maanjäristyksen takia. Vuonna 2006 muistopylvään kultainen enkeli restauroitiin. Muistopylvään suunnittelijoina toimivat Antonio Rivas Mercado, Gonzalo Garita ja Manuel Gorozpe ja muistopylvään veisti kuvanveistäjä Enrique Alciati. Pylväs on 45 metriä korkea.
Käännös suomeksi
Elämys

Elämys on moniaistinen ja merkittävä kokemus, joka voi tuottaa kokijalleen henkilökohtaisen muutoskokemuksenselvennä. Elämyksen aikana koettu ja opittu voidaan omaksua osaksi omaa arkipersoonaa, tai elämyksen kokeminen voi johtaa oman maailmankuvan muuttumiseen.
Elämys on siis huomattavasti enemmän kuin mukava ja miellyttävä kokemus tai hyvä palvelu.
Elämys on aina henkilökohtainen; ihminen määrittää itse oman elämyskokemuksensa. Elämyksiä ei siten voida takuuvarmasti tuottaa. On kuitenkin mahdollista luoda puitteet, joissa elämysten syntyminen on mahdollista ja jopa todennäköistä.
Ecce homo

”Ecce homo” (latinaa, suom. ”Katso ihmistä” tai ”Katso, ihminen”) on Pontius Pilatuksen lausuma lause Jeesuksen oikeudenkäynnin yhteydessä Raamatun latinankielisen Vulgata-käännöksen mukaan (Joh. 19:5). Lause on innoittanut lukemattomia taideteoksia, kirjoja ja sävellyksiä. Se on muun muassa seuraavien asioiden nimi:
Taideteoksia, jotka esittävät Jeesuksen luovuttamista Pontius Pilatukselle

Ecce Homo (Antonello da Messina)
Ecce Homo (Hieronymus Bosch, 1490-luku)
Ecce Homo (Hieronymus Bosch, 1470-luku)
Ecce Homo (Caravaggio)
Ecce Homo (Antonio Ciserin, 1871)
Ecce Homo (Elías García Martínez)
Ecce Homo (Juan Luna)
Muita

Ecce homo, Nietzschen omaelämäkerta
Ecce Homo, Elisabeth Ohlsonin kiistelty valokuvanäyttely vuodelta 1998
Ecce Homo, kirkko Via Dolorosalla Jerusalemin vanhassakaupungissa
Ecce Homo (tai "Idou o anthropos"), kreikkalaisen kirjailijan Andreas Laskaratosin kirja
Ecce Homo, kylä Sveitsissä, Schwyzin kantonissa
Ecce homo, Serge Gainsbourgin sävellys tämän albumilla "Mauvaises Nouvelles des Étoiles"
Ecce homo, John Robert Seeleyn essee
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Ecce homo”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Eero Salmelainen

Erik Rudbeck (kirjailijanimeltään Eero Salmelainen) (17. huhtikuuta 1830 Iisalmi – 29. kesäkuuta 1867 Kuopio) oli suomalainen kansanrunouden tutkija, kirjailija, lehtimies ja suomentaja.
Rudbeckin vanhemmat olivat Iisalmen kihlakunnan henkikirjuri Anders Rudbäck (k. 1835) ja Maria Sofia Crohns. Hän kävi Kuopion yläalkeiskoulun vuosina 1840-1846 ja sen jälkeen Kuopion lukion, josta hän pääsi ylioppilaaksi 1849. Keisari Nikolai I:n kuoltua Rudbeck piti hautajaisissa puheen, joka oli Helsingin yliopiston historian ensimmäinen suomenkielinen. Myöhemmin puhe painettiin. Rudbeck valmistui filosofian kandidaatiksi 1856 ja maisteriksi 1857. Opiskeluvuosinaan hän teki vuonna 1850 kansanrunouden keruumatkan yhdessä Albin Rothmanin kanssa, ja tällöin hän kiinnostui kansansatujen keräämisestä ja tutkimisesta.
Kun Rudbeckin suomalaisen kansanrunon kerrontamuotoa käsitellyt väitöskirja Om Finnarnes Folkdikt i obunden berättande form (1857) hylättiin muotoseikkojen takia, hän lähti Helsingistä Kuopioon, jossa hän toimi Kuopion lukion ja tyttökoulun opettajana jatkaen kuitenkin samalla kansansatukokoelmiensa toimittamista. Rudbeck kärsi viimeisinä vuosinaan alkoholiongelmasta.
Rudbeck julkaisi teoksen Suomen kansan satuja ja tarinoita (1852–66, uusi kuvitettu ja korjattu painos 1920).
Rudbeckille on pystytetty Köyhän nauris -niminen muistomerkki Iisalmen Kirman kylään. Hänen hautansa on Kuopion vanhalla hautausmaalla.
Teokset

Suru-Puhe, jonka Korkeasti-Wainajan Hänen Keisarillisen Majesteettinsa ensimmäisen Nikolain muistohon Suomen Yli-opiston puolesta 28 päivänä Huhtikuussa 1855 lausui Erik Rudbeck, Historiallis-kielitieteellinen oppilas (Helsingissä, J.C.Frenkelin kirjapainossa.)
tekijänimellä Eero Salmelainen
Dankbare Fuchs und andere finnische Volksmärchen nach Eero Salmelainen
Finska folksagor
Ilvola : kokoelma suomalaisia eläinsatuja
Pääskyisen pakinat kertomia kiehkurainen : suomen kieltä oppivaisten hyödyksi
Pyhä hauta eli kristittyin sotaretket Palestiinan maahan Vapahtajan haudan pelastamiseksi 1861
Ruhtinas ja metsävartia 1862
Suomalaisia eläinsatuja
Suomen kansan satuja ja tarinoita
Vähäinen sana-kirja etenki Pääskyisen pakinoihin 1861
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Eero Salmelaisen (Erik Rudbeckin)  e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Kotivuori, Yrjö: Eero Salmelainen. Ylioppilasmatrikkeli 1640–1852. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu 2005.
Klaus Castren: Rudbäck-suku Genos 60(1989) (Arkistoitu – Internet Archive)
Parkkinen.org: Eero Salmelainen
Edda Ciano

Edda Ciano (keskellä) vuonna 1931 kiinalaisen sotaherran Zhang Xueliangin seurassa.
Ciano yhdysvaltalaisen Time-lehden kansikuvassa heinäkuussa 1939.
Edda Ciano (o.s. Mussolini; 1. syyskuuta 1910 Forlì – 9. huhtikuuta 1995 Rooma) oli Italian diktaattorin Benito Mussolinin tytär ja Italian ulkoministerinä toimineen kreivi Galeazzo Cianon puoliso.
Edda Ciano oli vanhin Benito Mussolinin ja Rachele Guidin viidestä lapsesta. Hän syntyi aviottomana ennen vanhempiensa naimisiinmenoa. Hän kävi Poggio Imperialen tyttökoulua Firenzessä ja muutti sitten Roomaan. Il Ducen suosikkityttärelle riitti kosiskelijoita. Edda Mussolini nai huhtikuussa 1930 kreivi Galeazzo Cianon, joka kohosi kuusi vuotta myöhemmin Italian ulkoministeriksi. Vahvasta itsenäisestä luonteestaan tunnettua kreivitär Cianoa pidettiin 1930-luvulla esimerkkinä fasistisen yhteiskunnan ”uudesta naisesta”, sillä hän oli paitsi vaimo ja äiti, myös edustava, urheilullinen ja poliittisesti aktiivinen. Vuodesta 1938 hän johti Ducen nimissä harjoitettua hyväntekeväisyyttä. Hän herätti huomiota myös rohkealla pukeutumisellaan ja ”paheillaan”, joita olivat uhkapelit ja gini.
Toisin kuin miehensä, Edda Ciano kannatti varauksetta Italian liittoutumista natsi-Saksan kanssa ja rohkaisi kesällä 1940 isäänsä Mussolinia viemään Italian mukaan toiseen maailmansotaan. Sodan aikana hän toimi vapaaehtoisena sairaanhoitajana Albanian ja itärintaman italialaisten joukkojen luona. Albanialainen Sarandën satamakaupunki nimettiin Italian-miehitysaikana Porto Eddaksi hänen mukaansa. Kreivi Ciano teloitettiin tammikuussa 1944, sillä hän oli ollut edellisenä vuonna mukana syrjäyttämässä Mussolinia, jonka saksalaiset kuitenkin palauttivat takaisin valtaan. Edda vetosi turhaan Mussoliniin ja Hitleriin puolisonsa hengen säästämiseksi. Hän katkaisi tämän jälkeen välit isäänsä ja pakeni Sveitsiin vieden mukanaan miehensä päiväkirjat ja salaiset muistiinpanot, jotka julkaistiin sodan jälkeen.
Sodan jälkeen Ciano oli jonkin aikaa internoituna Liparin saarella ja asui sen jälkeen lopun ikänsä Roomassa. Hän julkaisi vuonna 1975 muistelmateoksen La mia testimonianza. Hän kuoli 84-vuotiaana vuonna 1995 keuhko- ja munuaissairauden aiheuttamaan sydänhalvaukseen.
Edda ja Galeazzo Cianolla oli kolme lasta: Fabrizio (s. 1931), Raimonde (s. 1936) ja Marzio (s. 1938).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edda Ciano Wikimedia Commonsissa
Kirjeet paljastavat Mussolinin tyttären rakkauden kommunistiin Yle 17.4.2009
Ecaterina Teodoroiu

| Ecaterina Teodoroiu |
| --- | --- |
 Ecaterina Teodoroiu vuonna 1916 tai 1917.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. tammikuuta 1894 Vǎdeni
Kuollut: 3. syyskuuta 1917 (23 vuotta) Muncelu
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Romania
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota
Sotilasarvo:  vänrikki
Kunniamerkit:  Medalia Virtutea Militară
 Nimikirjoitus
Ecaterina Teodoroiu (14. tammikuuta 1894 – 3. syyskuuta 1917) oli romanialainen sotilas, josta tuli kuolemansa jälkeen kansallissankari. Hän kuoli taistelussa saksalaisia vastaan ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1917.
Elämäkerta

Teodoroiu syntyi 14. tammikuuta 1894 Vǎdenissa lähellä Târgu Jiun kaupunkia. Hän opiskeli opettajaksi, ja vuonna 1913 hän liittyi Romanian partioliikkeeseen. Romania liittyi ympärysvaltojen puolelle ensimmäiseen maailmansotaan elokuussa 1916, ja Teodoroiun veljet päätyivät asepalvelukseen. Teodoroiu ilmoittautui vapaaehtoisena kenttäsairaanhoitajaksi ollakseen lähellä veljiään, ja lokakuussa hän otti osaa taisteluun Tonavan sivujoella Jiulla, jossa romanialaiset pysäyttivät saksalaisten joukkojen etenemisen joen ylittävällä sillalla. Teodoroiun taistelussa osoittaman rohkeuden takia hänet kutsuttiin vierailulle Romanian kuningasperheen luokse Bukarestiin.
Teodoroiun veli Nicolae sai surmansa taistelussa 1. marraskuuta, ja veljensä kuoleman takia Teodoroiu liittyi vapaaehtoisena sotilasyksikköön. Naisilla ei yleensä ollut tällaista mahdollisuutta, mutta Teodoroiu hyväksyttiin vapaaehtoiseksi ilmeisesti kuningasperheen tuen takia. Myöhempien taistelujen aikana hän oli jäädä saksalaisten vangiksi, mutta hänen onnistui ampua häntä vartioinut saksalainen piilotetulla revolverilla. Teodoroiu palasi riveihin ja haavoittui sirpaleista jalkoihinsa taisteluissa Filiasissa. Hän pääsi sairaalasta tammikuussa 1917, ja maaliskuussa Ferdinand I:n palkitsi hänet mitalilla ja ylensi hänet vänrikiksi. Teodoroiu johti uudessa asemassaan 25-henkistä jalkaväkijoukkuetta.
Elokuussa 1917 romanialaiset ja venäläiset joukot hyökkäsivät itävaltaunkarilaisia ja saksalaisia joukkoja vastaan Marasestin ja Siretjoen suunnalla. Teodoroiun yksikkö oli mukana ylittämässä jokea, ja se otti puolustusasemat Muncelun-Varnitan suunnalla. Romanialaiset osasivat odottaa vihollisen vastahyökkäystä, minkä takia romanialaisen 11. divisioonan komentaja kenraali Ernest Brosteanu määräsi Teodoroiun tämän propaganda-arvon vuoksi turvaan kenttäsairaalaan eturintaman taakse. Teodoroiu kieltäytyi kuitenkin lähtemästä, ja 3. syyskuuta saksalainen 115. divisioona hyökkäsi romanialaisten asemia vastaan. Teodoroiu sai surmansa konekivääritulessa johtaessaan vastahyökkäystä saksalaisia vastaan.
Kuoleman jälkeen

Teodoroiu haudattiin eturintaman tuntumaan, ja vuonna 1921 hänet haudattiin uudestaan lähelle siltaa, jota hän oli puolustamassa. Teodoroiu sai sankarimaineen, ja esimerkiksi monet romanialaiset taiteilijat kuvasivat häntä isänmaallisissa teoksissa. Yksi ensimmäisistä romanialaisista elokuvista oli 1920-luvun alussa valmistunut Ecaterina Teodoroiu. Romanian kommunistien kaudella Teodoroiu pyrittiin pyyhkimään historiasta hänen yhteyksiensä takia kuninkaalliseen perheeseen. Kommunistien vallan romahdettua vuonna 1989 häntä on alettu jälleen pitää kansallissankarina.
Teodoroiu vuonna 1916.
Elämä, näytä minulle kasvosi

| Elämä, näytä minulle kasvosi |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jouni Hiltunen
Käsikirjoittaja:  Jouni Hiltunen
Tuottaja:  Jouni Hiltunen Kati von Zansen
Säveltäjä:  Markku Kopisto
Kuvaaja:  Jouni Hiltunen Taisto Lapila Timo Hämäläinen
Leikkaaja:  Anne Lakanen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Katharsis Films
Ensi-ilta:  2004
Kesto:  58 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Elämä, näytä minulle kasvosi on Jouni Hiltusen ohjaama, käsikirjoittama ja kuvaama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2004.
Elokuva käsittelee yksinhuoltajuutta sekä isän ja pojan välistä suhdetta. Ohjaaja Hiltusen isä ajautui vuonna 1967 yksinhuoltajaksi ja kirjoitti tällöin ajatuksiaan päiväkirjaan. Elokuvassa itsekin yksinhuoltajana oleva Hiltunen matkaa oman poikansa kanssa Suomesta Espanjaan isänsä päiväkirjamerkintöjen innoittamana.
Ekspreso

Ekspreso on Jay Bowksin vuonna 1996 kehittämä keinotekoinen kieli. Kieltä kirjoitetaan latinalaisilla aakkosilla ja siinä on 26 kirjainta. Kielen on tarkoitus olla helpompi oppia kuin useimpien luonnollisten kielten.