Origenes
Origeneen vaikutus myöhempään kirkkoon

Origenes oli ensimmäinen teologi, joka käytti allegorista tulkintaa Raamattua tutkittaessa. Hänen mukaansa Raamatun sisällöllä on sekä kirjaimellinen että jumalallinen merkitys.
Origeneestä kristillinen kirkko sai ensimmäisen teologinsa sanan korkeimmassa merkityksessä. Hänen kirjoituksensa eivät olleet pelkästään teoreettisia, niin kuin hänen vastustajiensa gnostilaisten kirjoitukset, vaan niihin sisältyi myös suuri eettinen voima. Niille monille ihmisille, jotka eivät voineet ymmärtää hänen syvällisiä kirjoituksiaan, hän jätti joukon välittäviä mielikuvia ja symboleja, sekä käsityksen elämän lopullisesta päämäärästä. Hänen myötään kristinuskoon voidaan katsoa jossain määrin sekoittuneen pakanallista totuuden etsintää ja kaipausta Jumalan puoleen.
Origenes ei kuitenkaan jättänyt oppilasta, joka olisi voinut seurata häntä, eikä myöskään hänen aikansa kirkko kyennyt jatkamaan hänen työtään. Näin hänen tietämyksensä katosi. Kolme vuosisataa myöhemmin jopa hänen nimensä pyyhittiin kirjoista. Kreikkalaisten luostareissa hänen nimensä kuitenkin eli edelleen, ja hän oli kreikkalaisen luostarielämän henkinen isä.
Jonkin aikaa Origenes laskettiin yhdeksi merkittävimmistä kirkkoisistä ja hänen kirjoituksiaan käytettiin laajalti kirkossa. Hänen eksegeettiset menetelmänsä olivat Aleksandrian koulun standardi ja origeneläiset olivat merkittävä ryhmä 300-luvun väittelyissä areiolaisuudesta.
Basileios Suuri ja Gregorios Nazianzilainen kokosivat ensimmäisessä luostarissaan Filokaliassa kokoelman Origeneen töitä, vaikka kumpikaan ei varsinaisesti omaksunut origenismiä eikä käyttänyt aleksandrialaisen allegorisen eksegetiikan metodeja.
Origenes joutui kuitenkin kirkossa vaikeuksiin myöhemmin, sillä hänen seuraajansa olivat omaksuneet joitakin jyrkkiä näkemyksiä, jotka laitettiin Origeneen nimiin. Muun muassa Euagrios Pontoslainen esitteli teoksissaan kehiteltyjä versioita Origeneen teoksista. Kiistojen myötä nousi esille joitakin muita Origeneen opetuksia, joita kirkon konsensus ei hyväksynyt. Näihin kuuluivat muun muassa oppi sielujen pre-eksistenssistä eli ennalta olemisesta, apokatastasis- eli ennalleenpalauttamisoppi eli oppi universaalista pelastuksesta, sekä hierarkkinen näkemys kolminaisuudesta. Nämä ja muutamat vielä erikoisemmat ajatukset julistettiin kauhistukseksi Konstantinopolin paikallisessa kokouksessa vuonna 545 ja myöhemmin Konstantinopolin toisessa kirkolliskokouksessa vuonna 553.
Kirkko ei koskaan julistanut Origenestä itseään kerettiläiseksi, mutta ei myöskään pyhimykseksi. Katolinen kirkko ei lue häntä kirkkoisien joukkoon koska osa hänen opetuksistaan oli harhaoppisia, mutta ortodoksinen kirkko lukee hänet kirkkoisäksi.lähde?
1970-luvulla esitettiin, että Origenes olisi uskonut myös reinkarnaatioon. Lähteenä on todennäköisesti teosofi Geddes MacGregorin teos Reincarnation in Christianity (1978). MacGregor on varma, että Origenes uskoi ja opetti reinkarnaatiota, ja että hänen aihetta käsittelevät kirjoituksensa on tuhottu. Hän myöntää kuitenkin, ettei hänellä ole asiasta todisteita.
Väitettä ei voida todistaa Origeneen säilyneiden teosten valossa. On totta, että Origenes tunsi ajatuksen reinkarnaatiosta (tai hänen sanoillaan transmigratio) käsitteen kreikkalaisesta filosofiasta, mutta hän toisti useasti, että ajatus ei ole osa kristillistä oppia tai kirjoituksia. Kommentaarissaan Matteuksen evankeliumiin hän kirjoitti: "Tässä kohdassa [jossa Jeesus sanoi Elian tulevan ja viittasi Johannes Kastajaan] ei vaikuta siltä, että puhuttaisiin Eliaan sielusta, eikä näin ollen puhuta transmigraatiosta, joka on vieras Jumalan kirkolle, ja jota eivät ole jättäneet perinnöksi apostolit, eivätkä mitkään kirjoitukset" (ibid., 13:1)lähde tarkemmin?. Hänen tiedetään kyllä spekuloineen asialla: kappaleessa ”Ylösnousemus ja tuomio” kirjassa Ensimmäisistä prinsiipeistä Origenes tulee siihen johtopäätökseen, että ”kirkkauden ja kunniakkaiden” ylösnousemusruumiiden sijaan ei-kirkastetut saavat ”synkät ja tummat ruumiit” heidän sieluntilansa mukaisesti - pimeyden ja tietämättömyyden. Hän lisää vielä kappaleen, jonka Rufinus editoi 300-luvulla pois, mutta jonka Hieronymus säilytti:
Ehkäpä ”synkkyyden ja tummuuden” tulisikin tarkoittaa tätä karkeaa ja maallista ruumistamme, jonka jokainen ihminen, jonka tulee siirtyä toiseen maailmaan, saa syntyäkseen uudelleen.
Samaan viittaa hänen lausumansa Sielulla ei ole alkua eikä loppua. Sielut tulevat tähän maailmaan joko entisten elämien voittojen vahvistamina tai takaiskujen heikentäminä.
On kuitenkin arveltu myös hänen tarkoittaneen, että jokaista uutta elämää varten Jumala luo uuden maailmankaikkeuden, eikä varsinaista sielunvaellusta sellaisena kuin sen nykypäivänä ymmärrämme (metempsykhosis).