stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pühtitsan nunnaluostari
Historia

Aleksanteri Nevskin katedraalin rakennuttaminen liittyi 1800-luvun lopun venäläistämispolitiikkaan. Aleksanteri III:n valtakauden luterilaisuuden vastaiseen politiikkaan vaikutti etenkin pyhän synodin yliprokuraattori Konstantin Pobedonostsev, jonka mielestä vain ortodoksit olivat todellisuudessa uskollisia valtiovallalle ja luterilainen kirkko muodosti näin hidasteen Baltian sulauttamisessa muuhun valtakuntaan. Vironmaan kuvernööri Sergei Šahovskoi oli erityisen aktiivinen venäläistämisen kannattaja ja myös hän piti uskonnon roolia oleellisena venäläistämisprosessin kannalta. Nykyisen nunnaluostarin paikalla lienee ollut ortodoksinen kappeli jo 1600-luvulla, mutta Šahovskoi perusti varsinaisen luostarin vasta vuonna 1891, jonne hänet myös myöhemmin haudattiin. Samana vuonna aloitettiin luostarialueen suuret rakennustyöt. Alueen yleissuunnitelman laati arkkitehti Mihhail Preobraženski. Luostarin pääkirkko valmistui vuosina 1908–1910. Luostari menetti suuren osan maistaan vuoden 1919 maareformin yhteydessä, ja se myös alistettiin Viron ortodoksiselle kirkolle. Vuonna 2007 luostarissa asui noin 160 nunnaa, jotka vastasivat luostarin restauroinnista, peltotöistä, puiden hakkuusta ja ikonimaalauksesta. Luostari kuuluu Moskovan patriarkan alaisuuteen.
Rakennukset

Luostarialueen ytimen muodostaa kirkko, johon mahtuu 1 200 henkilöä. Ortodoksisille kirkoille tyypillisesti sen sisätilat on koristeltu kullalla. Kirkossa on Jumalanäidin ikoni, jonka löysi tarinan mukaan eräs paimen tammen alta läheisen lähteen viereltä. Lähteen vettä pidetään pyhänä. Pääkirkon lisäksi alkuperäiseen luostariin kuului viisi puista asuinrakennusta ja puukirkko. Rakennuksia ympäröi kivimuuri, jossa on vanhavenäläiseen tyyliin rakennettuja torneja. Toisen maailmansodan jälkeen alueelle on rakennettu myös uusia puisia ja tiilistä rakennettuja rakennuksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pühtitsan nunnaluostari Wikimedia Commonsissa
Luostarialuetta ympäröivä muuri.
Pyhä lähde.
Pyhän Katariinan armenialainen kirkko

Armenialainen kirkko Pietarissa.
Pyhän Katariinan armenialainen kirkko (ven. Армя́нская це́рковь свято́й Екатери́ны, Armjanskaja tserkov svjatoi Jekateriny) on varhaista klassismia edustava kirkkorakennus Pietarissa Nevski-prospektin varrella.
Vuosina 1771–1780 rakennetun Pietarin armenialaisen seurakunnan kirkon on suunnitellut arkkitehti Juri Felten. Pieni yksikupolinen kirkkorakennus sijaitsee Nevskin katulinjaan ulottuvien asuinrakennusten muodostamalla pihalla. Kadulle suunnattu joonialaisen pylväikön koristama julkisivu on siro ja sopusuhtainen.
Seurakunnan idänpuoleisessa rakennuksessa (Juri Felten 1771–1775, uudelleenrakentanut Avraam Melnikov 1835–1837) ovat asuneet valtiomies Mihail Speranski, dekabristi Gavriil Batenkov ja runoilija Fjodor Tjuttšev.
Armenialaisen kirkon osoite on Nevski-prospekti 40–42. Lähimmät metroasemat ovat Gostinyi dvor ja Nevski prospekt.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Armenialaisen kirkon sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Armenialainen kirkko Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Pyhän Naumin luostari

| Pyhän Naumin luostari |
| --- | --- |

Sijainti:  Ohrid, Pohjois-Makedonia
Koordinaatit:  40°54′50″N, 20°44′25.8″E
Kirkkokunta:  Makedonian ortodoksinen kirkko
Perustaja:  Pyhä Naum
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Pyhän Naumin luostari on ortodoksiluostari Pohjois-Makedoniassa Ohridjärven rannalla lähellä Albanian rajaa. 1500-luvulla rakennettua luostaria laajennettiin kahdella seuraavalla vuosisadalla. Luostari tuhoutui Osmanien valtakunnan aikana. Jäännösten löydyttyä vuonna 1955 luostaria alettiin jälleenrakentamaan. Pyhän Naumin, joka oli yksi seitsemästä ensimmäisen Bulgarian valtakunnan apostolista, jäänteet on haudattu luostarin alle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Naumin luostari Wikimedia Commonsissa
Serbialaiset uhrijuhlat, Seura, 16.11.1938, nro 46, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Methana (kaupunki)

| Methana> Μέθανα |
| --- | --- |
 Methanan akropolista.
Sijainti
 Methana
Koordinaatit:  37°35′12″N, 23°20′57″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Megalochóri, Troizinía-Méthana, Saaret, Attika
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Huippukausi:  400-luku eaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Argolis
Aiheesta muualla
  Methana Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Methana (door.kreik. Μέθανα, joon.kreik. Μεθώνη, Methōnē, Μεθάνη, Methanē, Μεθήνη, Methēnē) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) samannimisellä niemellä Argoliissa Kreikassa. Sen kaupunkikeskus sijaitsi lähellä nykyistä Troizinía-Méthanan kunnan Megalochórin kylää.
Maantiede

Methanan poliksen kaupunkikeskus sijaitsi Methanan saarenkaltaisen niemen länsirannikolla vajaan kilometrin lounaaseen nykyisestä Megalochórin kylästä. Kaupungin akropoliina eli yläkaupunkina ja linnavuorena toimi nykyisin nimellä Palaiókastro tunnettu matala kukkula nykyisten Megalochórin ja Vathýn kylien lähellä. Satama sijaitsi oletettavasti samassa luonnonsatamalahdessa, joka toimii nykyisin Vathýn kylän satamana. Kaupunkivaltion alueeseen kuului ainakin koko niemi, ja sen hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Kaupunkikeskuksen lisäksi niemeltä on paikannettu ainakin kaksi muuta isompaa asutusta, jotka tunnetaan paikkojen nykyisillä nimillä Ogá ja Magoúla, sekä lukuisia kyliä sekä maatiloja. Eräs roomalaisaikainen kylä on löydetty itään nykyisestä Poúntasta.
Methanan niemi oli tuliperäinen, kallioinen niemi, joka sijaitsi Peloponnesoksen niemimaan koillisosassa ja työntyi Saroninlahteen. Kapeampi kannas, jonka pituus oli noin 1,2 kilometriä ja leveys noin 300 metriä, yhdisti sen muuhun Peloponnesokseen ja Troizenin poliksen alueeseen. Pausanias kuvasi Methanan kannakseksi (isthmos), joka työntyy pitkälle mereen, mutta Thukydides erotti oikeammin kannaksen varsinaisesta niemestä, joka on muodoltaan pyöreä. Myös Klaudios Ptolemaios mainitsee Methanan niemen.
Niemellä on paljon merkkejä tuliperäisestä toiminnasta. Sen kallio on laavakiveä ja siellä on lukuisia rikkipitoisia kuumia lähteitä, joita jo antiikin aikana käytettiin lääkinnällisiin tarkoituksiin. Pausanias mainitsee kuumat lähteet, jotka sijaitsivat 30 stadioninmitan päässä kaupungista. Niiden sanottiin tulleen näkyviin Antigonos II:n aikana voimakkaan tulivuorenpurkauksen jälkeen. Paikka sijaitsee saaren pohjoisrannikolla itään nykyisestä Ágios Nikólaoksen kylästä ja tunnetaan edelleen ”Pausaniaan kylpyinä”. Pausanias lisää, ettei kylpijän käyttöön ollut kylmää vettä, eikä mereen voinut pulahtaa merieläinten vuoksi. Strabon sanoo samaa purkausta kuvatessaan, että purkaus synnytti seitsemän stadionin korkuisen kukkulan ja ilmoille sinkoutui suuria järkäleitä, eikä paikkaa voinut lähestyä päivällä kuumuuden ja rikinkatkun vuoksi, kun taas yöllä katkua ei ollut, mutta kuumuus oli niin suuri, että meri kiehui viiden stadionin päässä maasta ja kuohui vielä 20 stadionin päässäkin. Ovidius kuvaa selvästi samaa purkausta ja paikkaa sanoessaan, että maanalainen ilma pullisti maan kupruksi.
Historia

Methanan kaupungin paikalla on ollut asutusta jo neoliittisella kaudella noin 5000 eaa. Klassisella kaudella 400- ja 300-luvuilla eaa. Methanan niemi oli Troizenin vallassa. Siksi Methanan poliksen katsotaan olleen Troizenin poliksen alaisuudessa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Methanaios (Μεθαναῖος). Ateenalaiset valtasivat niemen peloponnesolaissodan seitsemäntenä vuotena eli 425 eaa. ja linnoittivat kannaksen. Nikiaan rauhassa he joutuivat palauttamaan Methanan spartalaisille.
Hellenistisellä kaudella Methanan alue oli ptolemaiosten vallassa, ja Methanan kaupungille annettiin uusi nimi Arsinoe (”Arsinoe Peloponnesoksella”, Ἀρσινόη ἡ ἐν Πελοποννήσωι, Arsinoē hē en Peloponnēsōi). Methanan viimeinen tunnettu tulivuorenpurkaus tapahtui Antigonos II:n aikana 200-luvulla eaa., ja on sama, jonka Pausanias mainitsee, mutta tuliperäinen toiminta jatkuu edelleenkin muun muassa kuumien lähteiden muodossa. Kaupunki on ollut olemassa vielä varhaisella bysanttilaisella kaudella.
Rakennukset ja löydökset > Kaupungissa

Methanan akropolis on ollut ympäröity muurilla, joka sulki sisäänsä noin hehtaarin kokoisen alueen. Muurit oli tehty paikallisesta vulkaanisesta kivestä ja ne on ajoitettu 300-luvulle eaa. Muureja on säilynyt suhteellisen hyvin, samoin kuin yksi portti. Koko kaupunkikeskuksen kooksi on arvioitu arkaaisella kaudella noin viisi hehtaaria ja klassisella kaudella noin kahdeksan hehtaaria. Talojen määräksi on arvioitu noin 700. Alueelta on löydetty jäänteitä useista taloista ja satamasta sekä bysanttilaisaikaisista kirkoista. Löytöihin lukeutuu myös hautoja. Osa rakennusjäänteistä on nykyisin meren pohjassa.
Rakennukset ja löydökset > Muualla niemellä

Ogán akropolis
Niemellä oli myös toinen akropolis, niin kutsuttu Ogán akropolis, joka sijaitsee itärannikolla lähellä Ágioi Theódoroin kylää. Akropoliilla on jäänteitä muurista ja tornista sekä suuri vesisäiliö. Paikalla sijaitsi myös pyhäkkö, jonka oletetaan olleen omistettu Poseidon Fytalmiokselle.
Muut rakennukset
Ateenalaisten rakennuttamasta niin kutsutusta Nikiaan muurista Methanan kannaksella on jäljellä joitakin osia.
Kypsélin rannalla on klassiselle kaudelle ajoitetun linnoituksen rauniot, joiden sisällä on temppelin jäänteet. Stavrolóngoksen laaksossa on 300-luvulle eaa. ajoitetun tornin rauniot. Dritsaíikassa on toisen tornin jäänteet. Cheiróman laaksosta Kounoupítsasta kaakkoon on löydetty temppelin jäänteet.
Antiikin aikaa varhaisemmalta mykeneläiseltä kaudelta niemeltä on löydetty Ágios Konstantínoksen nimellä tunnettu asutus, joka on ajoitettu 1300–1200-luvuille eaa. Paikka sijaitsee noin 1,5 kilometriä pohjoiskoilliseen nykyisestä Méthanan kylästä.
Rakennukset ja löydökset > Esinelöydöt

Niemeltä tehtyjä esinelöytöjä on Póroksen arkeologisessa museossa ja Pireuksen arkeologisessa museossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Methana Wikimedia Commonsissa
Mykeneläisaikaisen Ágios Konstantínoksen raunioita, taustalla Kosóna-tulivuori.
Methanan akropoliin muureja.
Methanan akropoliin raunioita.
Nikiaan muurin jäänteitä Methanan kannaksella.
Pyhän Pietarin kirkko (Laitila)

| Pyhän Pietarin kirkko S:t Petri kyrka |
| --- | --- |

Sijainti:  Untamala, Laitila
Seurakunta:  Laitilan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1785
Materiaali:  puu
Avoinna yleisölle :  kesäaikaan
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyhän Pietarin kirkko (ruots. S:t Petri kyrka) on Laitilan Untamalan kylässä sijaitseva puukirkko, joka on rakennettu 1785. Paikalla ollut edellinen kirkko oli palanut vuonna 1782. Pyhän Pietarin kirkkoa on korjattu vuosina 1870 ja 1912, vuonna 1924 rakennettiin nykyiset sakaristo ja torni. Se on osa Untamalan raittikylää, joka kuuluu Museoviraston määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennetuihin kulttuuriympäristöihin.
Pyhän Pietarin kirkon paikalla oli kirkko ilmeisesti jo viimeistään 1200-luvulla, jolta ajalta on peräisin kirkkomaalla sijaitseva Kalevanpojan viikatteentikku. Sitä pidetään Suomen vanhimpana kristillisenä hautamuistomerkkinä.
Aiheesta muualla

Salvi, Hannu: Untamalan kirkko. Laitilan Untamalan kyläkirkon historia..  [Laitila]:  [Laitilan Untamalan kyläkirkon historiatoimikunta], 1985.  ISBN 951-99643-8-X
Pyloni (arkkitehtuuri)

Isiksen temppelin ensimmäisten pylonien taustapuoli, Filain saari, Egypti.
Pylonit ovat egyptiläisen temppelin sisäänkäytävää reunustava tornipari. Tornit ovat korkean ja kapean katkaistun pyramidin muotoisia ja ne suippenevat tasaisesti ylöspäin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyloni (arkkitehtuuri) Wikimedia Commonsissa
Pyhän Nikolaoksen kirkko (Kakopetriá)

| Pyhän Nikolaoksen kirkko Ναός του Αγίου Νικολάου της Στέγης |
| --- | --- |
 Pyhän Nikolaoksen kirkko.
Sijainti:  Kakopetriá, Nikosia, Kypros
Koordinaatit:  34°58′38″N, 32°53′22″E
Kirkkokunta:  Kyproksen ortodoksinen kirkko
Rakentamisvuosi:  1000-luku
Tyylisuunta:  bysanttilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Tróodoksen maalatut kirkot 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyhän Nikolaoksen kirkko (kreik. Άγιος Νικόλαος της Στέγης, Ágios Nikólaos tis Stégis) on bysanttilaisaikainen kirkko Tróodos-vuoristossa Kyproksen saarella Nikosian alueella lähellä Kakopetrián kylää. Se on yksi Tróodoksen maalatuista kirkoista, jotka ovat Unescon maailmanperintökohde.
Kirkko on omistettu Pyhälle Nikolaokselle. Sen vanhimmat osat ovat peräisin 1000-luvulta. Kupoli ja nartheks rakennettiin 1100-luvulla ja nykyinen harjakatto ensimmäisen kerran 1400-luvulla. Kirkko toimi alun perin paikalla olleen luostarin kirkkona. Kirkko liitettiin maailmanperintöluetteloon vuonna 1985.
Kirkko sijaitsee vajaat kaksi kilometriä Kakopetriásta lounaaseen. Kirkkorakennus on ristinmuotoinen, ja siinä on nykyisin kaksinkertainen katto, mistä se on saanut nimensä Ágios Nikólaos tis Stégis eli ”Katon Pyhä Nikolaos”. Kirkon seinämaalaukset ovat Tróodoksen alueen vanhimpia ja ajoittuvat 1000-luvulta 1400-luvulle. Näin ne antavat hyvän kuvan ortodoksisen kirkkomaalaustaiteen kehityksestä tuona aikana hieraattisesta ja monastisesta tyylistä kohti realistisempaa esitystapaa. Maalausaiheisiin kuuluvat muun muassa Jeesuksen syntymä, kirkastuminen, saapuminen Jerusalemiin, ristiinnaulitseminen ja ylösnousemus sekä kirkon pyhät, kuten Sebasteian 40 marttyyria, Pyhä Theodoros ja Pyhä Georgios (Yrjö).
Jeesuksen syntymä.
Pyhä Nikolaos.
Pyhät Theodoros ja Georgios (Yrjö).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Nikolaoksen kirkko Wikimedia Commonsissa
Puunveisto

Puusta veistettyjä kurkia
Puunveisto on puun työstämistä poistamalla ylimääräistä puuta, jolloin puuesine saavuttaa muotonsa. Puusta voidaan veistää esimerkiksi puuveistoksia, huonekaluja tai muita käyttöesineitä kuten kulhoja, rasioita tai lusikoita. Taltta on puunveiston tärkein työkalu.
Puunveisto jaetaan kahteen pääluokkaan, reliefien eli korkokuvien veistoon, sekä kolmiulotteiseen kuvanveistoon.
Historia

Puunveisto on perinteisesti keskittynyt Afrikkaan, Amerikkaan, Australiaan ja Oseaniaan. Amerikan luoteisrannikolta ja Oseaniasta tunnetaan suurista puunrungoista veistetyt toteemipaalut. Afrikkalaisen veistotaiteen keskus on Nigeriasta päiväntasaajalle ulottuva alue. Afrikasta tunnetaan esimerkiksi mielikuvituksellisten ja rohkeasti tyyliteltyjen puunaamioiden veistoperinne.
Aasialaisista puuveistoksista tunnetaan esimerkiksi šintolaisuuden torii-portit. Buddhalaisuuden monimuotoisesta puuveistosten historiasta arvostetaan erityisesti 900-luvun kiinalaisia ja 1200-luvun japanilaisia töitä.
Muinaisessa Egyptissä tehtiin paljon puuveistoksia, ja siellä oli tavallista peittää huonolaatuinen puu väripinnalla. Puuveistotaide oli suosittua Kreikan esiklassisella kaudella. Ateenan klassisella kaudella, ja kristillisessä maailmassakin keskiajan jälkeen, suuret patsaat saattoivat olla sisältä puuta ja ulkoa kullattuja. Hellenismin ajalta aina keskiajalle puuta ei länsimaissa juurikaan käytetty. Keskiajalla viikingit nostivat puuveistokset jälleen suosioon etenkin germaanisessa kulttuuripiirissä. Romaanisella ajalla puu oli muita materiaaleja suositumpaa veistoksissa, ja tuolloin suosituimpia aiheita olivat Neitsyt Maria, Jeesuksen ristiinnaulitseminen ja Kristuksen laskeminen ristiltä. Gotiikan ajalla puusta veistettiin paljon etenkin alttaritauluja, jotka olivat tavallisesti lehmusta pohjoisessa ja mäntyä etelässä. Uskonpuhdistuksen myötä 1500-luvulla Pohjois-Euroopan kirkoista poistuivat veistetyt kuvat. Alttaritauluista kehittyi vuosisatojen aikana entistä moniosaisempia ja koristeellisempia, ja niiden valmistustaito saavutti huippunsa barokkiajan Espanjassa.
1900-luvun taiteilijoista puuveistoksia valmistivat esimerkiksi Pablo Picasso ja Ernst Barlach.
Puusta veistetään nykyisin esimerkiksi puuveistoksia, huonekaluja sekä muita käyttöesineitä kuten kulhoja, rasioita tai lusikoita. Eräs yleismaailmallinen puunveiston muoto ovat koristeelliset puusoittimet.
Työvaiheet

Kuvanveistossa puun veistäminen voidaan jakaa kolmeen työvaiheeseen. Karkean veistämisen vaiheessa puusta poistetaan suurin puumäärä. Tämä sanelee materiaalin jakautumisen, mittasuhteet ja pääasiallisten osien tasapainon. Muotoiluvaiheessa profiloidaan veistoksen ääriviivat ja kaikki yksityiskohdat, kunnes saavutetaan oikea muoto. Viimeistelyssä keskitytään veistoksen pintarakenteeseen.
Reliefin veistossa aloitetaan kuvan siirtämisellä puuhun esimerkiksi hiilipaperin avulla tai teräväkärkisellä työkalulla piirustuksen läpi painamalla ja pisteet lyijykynällä yhdistämällä. Sitten hukkapuuta poistetaan sahalla mahdollisimman paljon ja samalla teos pohjataan ja tausta lasketaan. Sen jälkeen ulkomuotoja veistetään esiin melko suoralla koururaudalla, muodot veistetään esille ja kallistetaan, muodot viimeistellään, yksityiskohdat veistetään, ja lopuksi reunat siistitään poistamalla puuta muotojen reunojen alta.
Kaikkialla maailmassa puuveistoksia on usein lopuksi värjätty.
Työkalut

Puuta veistetään usein taltalla. Talttaan tartutaan yhdellä kädellä ja sitä lyödään kämmenellä tai puunuijalla, jolloin taltta irrottaa puusta lastuja. Mitä pystymmin taltalla lyödään puuhun, sitä syvempi viilto on, ja sitä suurempi lastu puusta irtoaa. Karkeassa veistämisessä käytetään hieman viistoreunaisia, putkimaisia tai puolipyöreitä talttoja, ja taltta asetetaan suureen kulmaan työstettävään pintaan nähden. Puuta muotoiltaessa käytetään talttaa, jonka särmä on pienempi, litteämpi ja terävämpi, ja talttaa kallistetaan vähemmän kuin karkeassa veistämisessä.
Taltan ja nuijan lisäksi veistämisessä voidaan käyttää raspeja, rifflereitä ja viiloja, joilla hiomalla puuainesta voidaan poistaa nopeasti.
Veiston jälki riippuu taltan käyttötavan lisäksi myös puun kovuudesta ja kuiduista sekä siitä, mihin suuntaan puuta veistetään. Syynsuuntaisesti veistämällä pinnasta tulee sileä. Poikkisyin työstettäessä puu saattaa pirstaloitua. Jotkin puut, kuten jalava, ovat ristisyisiä, jolloin puun syyt vaihtavat suuntaa, mikä voi vaikeuttaa veistämistä. Joitain puulajeja voidaan kuitenkin ongelmitta veistää eri suuntiin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puunveisto Wikimedia Commonsissa
Ihmishahmoinen toteemipaalu Alaskan Ketchicanissa
Puinen alttaritaulu 1500-luvun Saksasta
Kokoelma puunveistossa käytettäviä kourutalttoja
Pyhän Ristin kirkko (Peléndri)

| Pyhän Ristin kirkko Ναός του Τιμίου Σταυρού |
| --- | --- |
 Pyhän Ristin kirkko.
Sijainti:  Peléndri, Limassol, Kypros
Koordinaatit:  34°53′35″N, 32°57′59″E
Kirkkokunta:  Kyproksen ortodoksinen kirkko
Rakentamisvuosi:  1100-luku
Tyylisuunta:  bysanttilainen
 Osa Unescon maailmanperintökohdetta Tróodoksen maalatut kirkot 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyhän Ristin kirkko (Kunniallisen ja eläväksitekevän ristin kirkko, kreik. Τίμιος Σταυρός, Tímios Stavrós) on bysanttilaisaikainen kirkko Tróodos-vuoristossa Kyproksen saarella Limassolin alueella lähellä Peléndrin kylää. Se on yksi Tróodoksen maalatuista kirkoista, jotka ovat Unescon maailmanperintökohde.
Pyhän Ristin kirkko.
Kirkko on omistettu Pyhälle Ristille ja rakennettu alun perin 1100-luvulla, jolloin se toimi oletettavasti hautausmaan kirkkona. Kirkko tuhoutui jossakin vaiheessa tuntemattomasta syystä, ja sitä on sen jälkeen muutettu usein. Kirkko liitettiin maailmanperintöluetteloon vuonna 1985.
Kirkko sijaitsee Peléndrin kylän etelälaidalla. Se eroaa arkkitehtuuriltaan muista alueen kirkoista. Se on pohjakaavaltaan suorakulmion muotoinen ja kolmilaivainen, ja siinä on keskellä kupoli. Kirkon seinämaalausten vanhimmat osat sen apsiksessa on maalattu 1171–1172 ja myöhemmät maalaukset 1300-luvulla. Seinämaalausten aiheisiin kuuluvat muun muassa Jeesuksen sukupuu, Jeesuksen syntymä ja temppeliintuominen sekä epäilevä Tuomas. Kirkon ikonostaasissa olevassa pyhäinjäännöslippassa on perinteisen näkemyksen mukaan osia Pyhästä Rististä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhän Ristin kirkko Wikimedia Commonsissa
Pyloni

Pyloni (kannatinpylväs) on riippusiltojen ja vinoköysisiltojen sekä suurjännitelinjojen pystysuuntainen ja pilarimainen osa. Sillan kantta kannattavat köydet tukeutuvat pyloniin.
Laukonsilta, vinoköysisilta. Yksi kallistettu pyloni.
Kärkisten silta, vinoköysisilta.
San Francisco – Oakland Bay Bridgen kaksi peräkkäistä riippusiltaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyloni Wikimedia Commonsissa
Pydna

| Pydna> Πύδνα |
| --- | --- |
 Pydnan arkeologista aluetta.
Sijainti
 Pydna
Koordinaatit:  40°23′51″N, 22°37′2″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Archaía Pýdna, Methóni, Pýdna-Kolindrós, Pieria, Keski-Makedonia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  600-luku eaa.–
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Pieria, Makedonia
Aiheesta muualla
  Pydna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pydna (m.kreik. Πύδνα) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Pieriassa Makedoniassa nykyisen Kreikan alueella. Kaupunki oli olemassa myös keskiajalla, jolloin se tunnettiin nimellä Kitros (Κίτρος, lat. Citrum). Sen arkeologinen alue sijaitsee Pýdna-Kolindróksen kunnassa noin kaksi kilometriä pohjoiseen Alykín kylästä ja saman verran etelään Makrýgialoksen kylästä.
Maantiede

Pydnan kaupungin alkuperäistä paikkaa merenrannalla kutsutaan nykyisin myös nimillä Archaía Pýdna ja Paliókitros. Archaía Pýdnan kylässä oli vuonna 2011 25 asukasta. Kaupungin sataman paikka on Atherídan niemen kärjessä hieman pohjoisempana. Pydnan lähellä virtasivat joet Leukos (nyk. Mavronéri) ja Aison (nyk. Pélikas).
Historia

Pydnan perustivat Euboialta tulleet siirtokuntalaiset arkaaisella kaudella 600-luvulla eaa. Siksi kaupunki luettiin kreikkalaisten kaupunkien joukkoon, ei makedonialaiseksi kaupungiksi. Kaupunki sijaitsi alun perin Thermainlahden rannalla. Pydna löi omaa rahaa 500-luvulta eaa. lähtien.
Ensimmäinen maininta kaupungista on Thukydideellä. Ateenan armeija piiritti kaupunkia vuonna 432 eaa. Makedonian Arkhelaos valtasi kaupungin Ateenan avustuksella vuonna 411/410 eaa. ja siirrätti sen sisämaahan 20 stadioninmitan eli noin 3,5 kilometrin päähän merestä nykyisen Kítroksen kylän tienoille. Arkhelaoksen kuoltua kaupunkilaiset siirtyivät kuitenkin takaisin rannikolle.
Ateena valtasi kaupungin vuonna 364/363 eaa. Jo vuonna 357/356 eaa. sen valtasi kuitenkin Makedonian Filippos II:n. Aleksanteri Suuren äiti Olympias vetäytyi Pydnaan vuonna 317/316 eaa. Kassandros piiritti kaupunkia pitkään, ja muun muassa kaivatutti kaupungin ympäri padon. Kaupungin saatuaan hän murhautti Olympiaan.
Roomalainen kenraali Lucius Aemilius Paullus voitti Antigonidien hallitsijasukuun kuuluneen kuningas Perseuksen Pydnan taistelussa 22. kesäkuuta 168 eaa. Siinä Rooma laittoi päätepisteen Makedonian vallalle. Taistelun päivämäärä tunnetaan poikkeuksellisen tarkasti edeltäneenä yönä sattuneen kuunpimennyksen vuoksi. Pydnan toinen taistelu käytiin vuonna 148 eaa.
Seuranneella roomalaisella kaudella kaupunki vaikuttaa taantuneen. Se kuitenkin elpyi varhaiskristillisellä kaudella, jolloin se toimi piispanistuimena. Myöhäisantiikista lähtien kaupunki tunnettiin nimellä Kitros, latinaksi Citrum. Kaupunki säilyi olemassa läpi bysanttilaisen keskiajan. Frankit valloittivat ja tuhosivat kaupungin vuonna 1204. Vuonna 1345 sen valtasivat serbit ja vuonna 1386 turkkilaiset. Kaupungin paikka hylättiin 1500-luvulla merirosvojen toiminnan vuoksi. Tällöin asukkaat muuttivat ylemmäksi, jolloin syntyi nykyinen Kítroksen kylä. Kaupungin nimi ja entinen asema näkyy edelleen Kreikan ortodoksisen kirkon Kítroksen, Katerínin ja Platamónaksen hiippakunnan nimessä.