stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lentopallon maailmanmestaruuskilpailut
Kisat ja mitalistit > Naiset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kisat | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Suomen sijoitus |
| 1952 Moskova | Neuvostoliitto | Puola | Tšekkoslovakia | ei mukana |
| 1956 Pariisi | Neuvostoliitto | Romania | Puola | ei mukana |
| 1960 Rio de Janeiro | Neuvostoliitto | Japani | Tšekkoslovakia | ei mukana |
| 1962 Moskova | Japani | Neuvostoliitto | Puola | ei mukana |
| 1967 Tokio | Japani | Yhdysvallat | Etelä-Korea | ei mukana |
| 1970 Sofia | Neuvostoliitto | Japani | Pohjois-Korea | ei mukana |
| 1974 Guadalajara | Japani | Neuvostoliitto | Etelä-Korea | ei mukana |
| 1978 Leningrad | Kuuba | Japani | Neuvostoliitto | 21. |
| 1982 Lima | Kiina | Peru | Yhdysvallat | ei mukana |
| 1986 Praha | Kiina | Kuuba | Peru | ei mukana |
| 1990 Peking | Neuvostoliitto | Kiina | Yhdysvallat | ei mukana |
| 1994 São Paulo | Kuuba | Brasilia | Venäjä | ei mukana |
| 1998 Tokio | Kuuba | Kiina | Venäjä | ei mukana |
| 2002 Berliini | Italia | Yhdysvallat | Venäjä | ei mukana |
| 2006 Osaka | Venäjä | Brasilia | Serbia-Montenegro | ei mukana |
| 2010 Japani | Venäjä | Brasilia | Japani | ei mukana |
| 2014 Italia | Yhdysvallat | Kiina | Brasilia | ei mukana |
| 2018 Japani | Serbia | Italia | Kiina | ei mukana |
| 2022 Alankomaat / Puola | Serbia | Brasilia | Italia | ei mukana |
Kisat ja mitalistit > Miehet

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kisat | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Suomen sijoitus |
| 1949 Praha | Neuvostoliitto | Tšekkoslovakia | Bulgaria | ei mukana |
| 1952 Moskova | Neuvostoliitto | Tšekkoslovakia | Bulgaria | 11. |
| 1956 Pariisi | Tšekkoslovakia | Romania | Neuvostoliitto | ei mukana |
| 1960 Rio de Janeiro | Neuvostoliitto | Tšekkoslovakia | Romania | ei mukana |
| 1962 Moskova | Neuvostoliitto | Tšekkoslovakia | Romania | 18. |
| 1966 Praha | Tšekkoslovakia | Romania | Neuvostoliitto | 19. |
| 1970 Sofia | Itä-Saksa | Bulgaria | Japani | 20. |
| 1974 México | Puola | Neuvostoliitto | Japani | ei mukana |
| 1978 Rooma | Neuvostoliitto | Italia | Kuuba | 17. |
| 1982 Buenos Aires | Neuvostoliitto | Brasilia | Argentiina | 17. |
| 1986 Pariisi | Yhdysvallat | Neuvostoliitto | Bulgaria | ei mukana |
| 1990 Rio de Janeiro | Italia | Kuuba | Neuvostoliitto | ei mukana |
| 1994 Pireus / Thessaloniki | Italia | Alankomaat | Yhdysvallat | ei mukana |
| 1998 Tokio | Italia | Jugoslavia | Kuuba | ei mukana |
| 2002 Buenos Aires | Brasilia | Venäjä | Ranska | ei mukana |
| 2006 Tokio | Brasilia | Puola | Bulgaria | ei mukana |
| 2010 Italia | Brasilia | Kuuba | Serbia | ei mukana |
| 2014 Puola | Puola | Brasilia | Saksa | 9. |
| 2018 Italia / Bulgaria | Puola | Brasilia | Yhdysvallat | 16. |
| 2022 Puola / Slovenia | Italia | Puola | Brasilia | ei mukana |
Mitalitaulukko > Mitalit maittain – naiset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Maa | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| Neuvostoliitto | 5 | 2 | 1 | 8 |
| Japani | 3 | 3 | 1 | 7 |
| Kuuba | 3 | 1 | 0 | 4 |
| Kiina | 2 | 3 | 0 | 5 |
| Venäjä | 2 | 0 | 3 | 5 |
| Yhdysvallat | 1 | 2 | 2 | 5 |
| Italia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| Brasilia | 0 | 3 | 1 | 4 |
| Puola | 0 | 1 | 2 | 3 |
| Peru | 0 | 1 | 1 | 2 |
| Romania | 0 | 1 | 0 | 1 |
| Tšekkoslovakia | 0 | 0 | 2 | 2 |
| Etelä-Korea | 0 | 0 | 2 | 2 |
| Pohjois-Korea | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Serbia | 0 | 0 | 1 | 1 |
Mitalitaulukko > Mitalit maittain – miehet

Vuoteen 2022 mennessä.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Maa | Kulta | Hopea | Pronssi | Yhteensä |
| Neuvostoliitto | 6 | 2 | 3 | 11 |
| Italia | 4 | 1 | 0 | 5 |
| Brasilia | 3 | 3 | 1 | 7 |
| Puola | 3 | 2 | 0 | 5 |
| Tšekkoslovakia | 2 | 4 | 0 | 6 |
| Yhdysvallat | 1 | 0 | 2 | 3 |
| Itä-Saksa | 1 | 0 | 0 | 1 |
| Kuuba | 0 | 2 | 2 | 4 |
| Romania | 0 | 2 | 2 | 4 |
| Bulgaria | 0 | 1 | 4 | 5 |
| Serbia | 0 | 1 | 1 | 2 |
| Alankomaat | 0 | 1 | 0 | 1 |
| Venäjä | 0 | 1 | 0 | 1 |
| Japani | 0 | 0 | 2 | 2 |
| Argentiina | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Ranska | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Saksa | 0 | 0 | 1 | 1  |
Kelvin Jack

Kelvin Jack (s. 29. huhtikuuta 1976 Trincity) on trinidadtobagolainen jalkapallomaalivahti.
Jack siirtyi englantilaiseen Readingiin vuonna 2004 muttei ehtinyt edustaa seuraa kertaakaan ennen siirtoa Skotlannin valioliigan Dundeehin, jossa hän pysyi huolimatta seuran putoamisesta ensimmäiseen divisioonaan. Jack pelasi Dundeen riveissä 16 liigaottelua ennen siirtymistään englantilaisseura Gillinghamiin kesällä 2006.
Jack edusti Trinidad ja Tobagoa vuoden 2006 MM-kisoissa, joissa hän pelasi alkusarjan viimeisen ottelun Paraguayta vastaan.
The Jackson 5 US Tour

| The Jackson 5 US Tour> The Jackson 5 |
| --- | --- |
Esitykset:  50
The Jackson 5 US Tour oli The Jackson 5 -yhtyeen kolmas yhdysvaltojen-kiertue, joka alkoi joulukuussa 1971 ja päättyi tammikuussa 1972. Yhtye esiintyi 50:ssä kaupungissa.
Pyhä Leo IX

| Pyhä Leo IX |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Bruno d'Eguisheim-Dagsbourg
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1002 Eguisheim
Kuollut: 19. huhtikuuta 1054 (52 vuotta) Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  12. helmikuuta 1049
Paavius päättyi:  19. huhtikuuta 1054
Edeltäjä:  Damasus II
Seuraaja:  Victor II
Paavi Pyhä Leo IX (21. kesäkuuta 1002 – 19. huhtikuuta 1054 Alsace) oli paavina 12. helmikuuta 1049 – 19. huhtikuuta 1054. Hänen oikea nimensä oli Bruno d'Eguisheim-Dagsbourg.
Varhaisvaiheet

Leo oli kotoisin Ylä-Elsassista. Hänen perheensä oli aatelinen ja isänsä kautta hän oli sukua keisari Konrad II:lle. Hän opiskeli Toulin kaupungissa, jossa hänestä tuli ensin tuomioherra ja vuonna 1026 piispa. Jälkimmäisessä asemassaan hän teki tärkeitä palveluksia sukulaiselleen Konrad II:lle ja myöhemmin keisari Henrik III:lle. Samalla hänen intonsa Clunyn veljeskunnan levittämisessä teki hänestä tunnetuksi vakavana ja uudistamishaluisena kirkonmiehenä.
Paavi Damasus II:n kuoltua Wormsiin kokoontunut kokous valitsi Brunon seuraavaksi paaviksi. Sekä keisari että Rooman edustajat myöntyivät, mutta ennen myöntymistään Bruno vaati, että hänen tulisi mennä Roomaan, jossa papiston ja kansan tulisi virallisesti valita hänet. Bruno lähti matkalle pian joulun jälkeen. Hän tapasi Clunyn apotin, Hugon, Besançonissa, jossa hänen seuraansa liittyi nuori munkki Hildebrand, josta myöhemmin tuli paavi Pyhä Gregorius VII. Saapuessaan Roomaan pyhiinvaeltajan kaavussaan elokuussa hänet otettiin vastaan sydämellisesti ja vihkimystilaisuudessa hän otti nimekseen Leo IX.
Paavius

Leo IX oli vakuuttunut siitä, että Kristus oli suonut kristikunnan johtamisen ja ohjaamisen apostoli Pietarille sekä hänen seuraajilleen paavinistuimella. Luonnollisestihan asia oli jo tunnettu jo ajat sitten, mutta Leo IX oli yksi ensimmäisistä paaveista, jotka nostivat asian esille voimallisemmin. Täten häntä voidaan pitää aatteellisena oppi-isänä Gregorius VII:lle ja Innocentius III:lle.
Hänen ensimmäisiä julkisia toimiaan oli vuonna 1049 pidetty pääsiäissynodi, jossa papiston selibaatti (joka koski kaikkia apupapeista lähtien) vahvistettiin uudelleen ja jossa hän onnistui ainakin tekemään selväksi vastustuksensa kaikkea kirkollisten virkojen kauppaa kohtaan. Suurin osa loppuvuodesta kului Leolle tyypillisillä matkoilla Italiassa, Saksassa ja Ranskassa. Pidettyään kirkolliskokouksen Paviassa hän liittyi Henrik III:n seuraan Saksaan ja he kävivät yhdessä Kölnissä ja Aachenissa. Reimsissä hän piti ylemmän papiston kokouksen, jossa tehtiin monia uudistuksia koskevia päätöksiä. Mainzissa Leo piti kokouksen, johon osallistuivat Italian, Ranskan ja Saksan kirkonmiehet sekä Kreikan keisarin lähettiläät. Mainzinkin kokouksessa käsiteltiin simoniaa ja kirkon palveluksella olevien avioliittoa.
Palattuaan Roomaan hän piti (29. huhtikuuta 1050) toisen pääsiäissynodin, joka käsitteli Berengar Toursilaisen opetusten aiheuttamia ristiriitoja. Samana vuonna hän piti alueellisia kirkolliskokouksia Salernossa, Sipontossa ja Vercellissä ja syksyllä hän vieraili Saksassa, josta hän palasi Roomaan pitääkseen kolmannen pääsiäissynodinsa. Tässä synodissa hän käsitteli simoniaan syyllistyneiden henkilöiden vihkimien pappien uudelleenvihkimistä.
Vuonna 1052 hän liittyi keisarin seuraan Bratislavaan ja yritti turhaan varmistaa unkarilaisten saamisen katolisen kirkon piiriin. Regensburgissa, Bambergissa ja Wormsissa paavin läsnäolo huomattiin upeiden kirkollisten menojen ansiosta.
Neljännen pääsiäissynodin jälkeen vuonna 1053 Leo suuntasi Etelä-Italian normanneja vastaan italialaisten ja saksalaisten vapaaehtoisten voimin, mutta hänen joukkonsa kärsivät täydellisen tappion Civitaten taistelussa 18. kesäkuuta 1053. Matkallaan Roomasta etelään hänelle kuitenkin osoitettiin alamaisuutta kaikin tavoin ja hänelle vannottiin uskollisuutta ja kuulaisuutta. Kesäkuusta 1053 maaliskuuhun 1054 häntä pidettiin arestissa Beneventossa. Leo IX kuoli pian Roomaan palattuaan 19. huhtikuuta 1054.
FS Léopard (1868)

| Léopard |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranée, La Seyne-sur-Mer
Kölinlasku:  14. lokakuuta 1867
Laskettu vesille:  4. heinäkuuta 1868
Palveluskäyttöön:  27. heinäkuuta 1870
Poistui palveluskäytöstä:  17. marraskuuta 1886
Tekniset tiedot
Uppouma:  500 t
Pituus:  43,45 m
Leveys:  7,40 m
Syväys:  2,5 m
Koneteho:  250-280 hv
Nopeus:  9,1-9,7 solmua
Miehistöä:  70
Aseistus
Aseistus:  1 × 19 cm Mle 1864 -tykki 1 × 12 cm tykki 2 × 4 cm tykkiä
Léopard oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu Chacal-luokan tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin La Seyne sur Meristä Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranéelta ja sen köli laskettiin 14. lokakuuta 1867. Alus laskettiin vesille 4. heinäkuuta 1868 ja se otettiin palvelukseen 27. heinäkuuta 1870.
Palvelus

Léopard poistettiin alusluettelosta 17. marraskuuta 1886.
Leónin kuningaskunta
Asturia-Leonin kuninkaat vuoteen 1037 saakka

Pelayo (718–737)
Favila (737–739)
Alfonso I (739–757)
Fruela I (757–768)
Aurelius (768–774)
Silo (774–783)
Mauregatus (783–788)
Bermudo I (788–791)
Alfonso II (791–842)
Ramiro I (842–850)
Ordoño I (850–866)
Alfonso III (866–910)
García I (910–914)
Ordoño II (910–925)
Fruela II (910–925)
Alfonso IV (925–930)
Ramiro II (930–951)
Ordoño III (951–956)
Sancho I (956–966)
Ramiro III (966–984)
Bermudo II (984–999)
Alfonso V (999–1028)
Bermudo III (1028–1037)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leónin kuningaskunta Wikimedia Commonsissa
Jaasin kieli

| Jaasi |
| --- | --- |
 Jászságin (Jazygia) alue, jolla jaasit asuivat 1300–luvulla.
Tiedot
Alue:   Unkari
Puhujia:  hävisi 1500–luvun aikana.
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  iranilaiset kielet
ISO 639-3:  ycs
 Ohje 
Jaasin kieli oli jaasien puhuma iranilainen kieli. Kieli oli samanlainen kuin alaanin ja nykyisen osseetin kieli. Kieli säilyi osittain 1500−luvulle saakka, mutta katosi sittemmin jaasien sulautuessa unkarilaisiin.
Kirjalliset lähteet

Yksi tärkeimmistä jaasien kielestä jäljelle jääneistä kirjallisista lähteistä on unkarilaisten viranomaisten aikanaan tekemä 40 sanan lista, jota he olivat käyttäneet apuna Jászfalun kylän iasien kanssa keskustelemisessa. Lista sisältää esimerkiksi eläinten, ruokien ja viljatuotteiden jaasinkielisiä nimiä. Lista alkaa jaasinkielisellä tervehdyksellä daban horz nachechsa ("hyvää päivää herra") ja jatkuu nimityksillä khefev (leipä), fit (liha), fana (viini), dan (vesi), bah (hevonen), fus (lammas), dicega' (lehmä) ja niin edelleen.
Toinen tärkeä lähde on vuonna 1323 tehty iasien anomus oikeuksistaan, jossa on lueteltu useiden iasien edustajien nimet. Nimistä voidaan johtaa yhtäläisyyksiä iranilaisiin kieliin ja osseetin kieleen. Listassa käytetään esimerkiksi termiä Furduh, jota vastaa osseetin furt. Termi merkitsee nimen yhteydessä jonkun poikaa. Listassa mainittuja nimiä ovat esimerkiksi Chatharch, Byk ja Karachin. Iranilaistaustaisten nimien lisäksi joillakin oli myös selvästi turkkilaistaustaisia nimiä, jotka oli ehkä lainattu kumaanista.
Matti Jaakkola (rovasti)

Matti Jaakkola puolisoineen (keskellä istumassa) lähetysompeluseuran kokouksessa Viitasaarella keväällä 1952.
Matti Mikael (Mikko) Jaakkola (12. kesäkuuta 1879 Karkku – 19. maaliskuuta 1955 Pihtipudas) oli suomalainen kirkkoherra ja lääninrovasti. Jaakkola syntyi Karkussa ja suoritti ylioppilastutkinnon Tampereen lyseossa vuonna 1899. Valmistuttuaan papiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1904 hän työskenteli ensin Ruotsinpyhtäällä apulaispappina 1904–1906, sen jälkeen Porvoossa apulaispappina 1906–1907. Vuoden 1907 kesällä hän siirtyi Jyväskylän maaseurakunnan v.t. kirkkoherraksi ja sen jälkeen v. 1909 Pihtiputaalle pitäjän apulaispapiksi ja vuodesta 1917 alkaen toimi siellä kirkkoherrana. Vuosina 1927–1953 hän toimi Viitasaaren kirkkoherrana ja jatkoi viransijaisena vuoteen 1954. Hän toimi vielä Pihtiputaalla vt. kirkkoherrana joulukuuhun 1954 saakka. Hän toimi myös lääninrovastina vuosina 1939–1953 ja opetti Viitasaaren yhteiskoulussa.
Matti Jaakkola kuului Viitasaaren Isänmaalliset Kansalaiset -nimiseen ryhmän perustajiin ja oli sen kantava voima. Ryhmä oli yksi Suomen ensimmäisiä avoimesti juutalais- ja vapaamuurarivastaisia järjestöjä. Kirkkoherra Jaakkola kirjoitti myös aktiivisesti ryhmän aihepiiristä muun muassa lehtiin Sinimusta, Aktivisti, Tapparamies, Siniristi ja Kustaa Vaasa. Vuosina 1914–1917 hän oli Kuopion seurakunnan Siunausta koteihin -lehden vastaava toimittaja.
Matti Jaakkolan puoliso oli Katri Jaakkola (o.s. Liljeroos). Heille syntyi 11 lasta.
Kirjallista tuotantoa

Vapaamuurariuden julkinen ja salainen ohjelma: 400:n vapaamuurarilausunnon valossa. Jyväskylä,  Viitasaaren isänmaallinen kerho, 1933.
Matti Jaakkola: Valkoinen vai punainen rintama? Jyväskylä,  Viitasaaren isänmaallinen kerho, 1939.
Matti Jaakkola: Leviääkö bolshevismi yli maailman! Tampere, Rintamamiesliitto, 1944.
Kirkkoherra Matti Jaakkolan kirje H. Liljeroos osakeyhtiön 100-vuotisjuhlaan. 1951.
Aiheesta muualla

Kirkkoherra Matti Jaakkola : Kuinka Pihtiputaan kapina alkoi ja loppui, Suomen vapaussota, 15.04.1937, nro 4, s. 23, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Rauno Lehtinen

| Rauno Lehtinen |
| --- | --- |
 Rauno Lehtinen soittamassa sähkömandoliinia
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. huhtikuuta 1932 Tampere, Suomi
Kuollut: 1. toukokuuta 2006 (74 vuotta) Helsinki
Ammatti:  säveltäjä, sanoittaja, sovittaja, kapellimestari
Muusikko
Taiteilijanimi:  L Rawski, V Reko
Tyylilajit:  Instrumentaali, Swing
Soittimet:  saksofoni, piano, urku, basso, viulu
Levy-yhtiöt:  Discophon, Sauna-musiikki
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Rauno Väinämö Lehtinen (7. huhtikuuta 1932 Tampere – 1. toukokuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen kapellimestari, muusikko ja säveltäjä, Lehtisen tunnettuja sävellyksiä ovat ”Toiset meistä”, ”Muistan kesän”, ”On hetki”, ”Muuttuvat laulut”, ”Kolibri” ja Suomen euroviisumenestys ”Tom tom tom”. Lehtisen läpimurto muusikkona tapahtui tamperelaisessa Sini-Pojat-yhtyeessä. Ammattimuusikon urallaan hän soitti tämän jälkeen Suomen lisäksi muissa Pohjoismaissa, muun muassa tanskalaisessa yhtyeessä, jonka trumpetistina toimi Jörgen Petersen. Lehtinen oli moni-instrumentalisti, hän soitti saksofoneja, klarinettia, viulua, mandoliinia, harmonikkaa, kontrabassoa ja pianoa.
Tukholman kausi

1960-luvun vaiheesta alkaen Lehtinen soitti Tukholmassa tanskalaisen Bengt Agerin yhtyeessä, jossa soitti myös Heikki Pohjola. Kiinnityksen loputtua Lehtinen soitti useissa ruotsalaisissa kokoonpanoissa. Reinhold Svenssonin triossa hän toimi viulustina. Lehtinen päätti palata Suomeen, kun esikoinen tuli kouluikään.
Rauno Lehtisen yhtye

Lehtinen perusti 1962 omaa nimeään kantavan yhtyeen, jossa soittivat
Heikki Pohjola, (kitara)
Olavi Lehtonen, (piano. harmonikka, vibrafoni)
Ilpo Kallio, (rummut)
Pentti Vuosmaa, (basso)
Ritva Mustonen, (laulu)
Myöhemmin Heikki Pohjola vaihtui Heikki Laurilaan ja Olavi Lehtonen vaihtui Raimo Henrikssoniin. Yhtye nauhoitti Yleisradiolle joka kuukausi parinkymmenen minuutin pituisen nauhan, joka meni ulkomaille.
The Vostok All Stars

Lehtinen perusti 1962 studiokokoonpanon The Vostok All Starsin, jonka esikuvana oli hollantilainen Dutch Swing College Band. Kokoonpanon ensimmäinen levy oli single, jossa oli kappaleet ”Uusi Säkkijärven polkka” ja ”Kätketty sydän”.
The Vostok All Stars -yhtyeen kokoonpano oli
Rauno Lehtinen
Jörgen Petersen
Pentti Lasanen
Taisto Wesslin
Heikki Laurila
Nacke Johansson
Raimo Roiha
Pentti Vuosmaa
Ilpo Kallio
Herbert Katz
Seppo Peltola
Per Wallenius
Ronnie Kranck.
Rautalanka Oy

Lehtinen perusti 1963 yhtyeen Rautalanka Oy, joka teki kaksi singleä, joilla oli kappaleet ”Vainikainen”, ”Hepokatti”, ”Vilho ja Bertta” ja ”Käki twist”
Kokoonpanossa soittivat
Heikki Laurila
Herbert Katz
Rauno Lehtinen.
Discophon-kausi

Lehtinen työskenteli myös Discophon-levy-yhtiön tuotantopäällikkönä sen perustamisen jälkeen, kun Mosse Vikstedt pyysi Lehtistä tähän toimeen. Discophonin aikana Lehtinen tuotti mm. Mauno Kuusiston tuotantoa. Lehtinen myös levytti omaa tuotantoa, kuten kappaleen ”Kolibri”. Lehtisen tunnetuin sävellys on ”Letkis”, joka julkaistiin vuonna 1965 ja joka levisi ympäri maailmaa. Sen erilaisia versioita levytettiin lähes sata kappaletta.. Tuotantopäällikön toimi kesti vuoteen 1967 asti.
Mainos-TV-kausi

Lehtinen toimi Mainos-TV:n kapellimestarina vuosina 1967–1977, ja hän kuului MTV:n Syksyn Sävel -kilpailun kehittäjiin. Lehtinen joutui toteuttamaan vaativia projekteja, kuten japanilaisen Nippon-television kanssa tuotetut kaksi ohjelmaa, joissa Katri Helena lauloi erään japanilaisen laulun ja Junko Sakurada esitti Lehtisen sävellyksen ”Kuumat tuulet”. Lehtisen suuritöisin projekti oli musiikki Juhan af Grannin sotadokumenttiin Kun maailma paloi. Musiikin säveltämiseen kului kaksi vuotta. Lehtisen mieluisin työtehtävä oli Naapurivisa-tietokilpailun tekeminen.
Rauno Lehtinen oli useiden vuosin ajan läheisessä yhteistyössä Toivo Kärjen kanssa. Hän sovitti runsaasti Kärjen sävellyksiä, näistä esimerkkeinä "Seitsemän onnen tähteä" (Paula Koivuniemi 1966), "Kauhea kankkunen" ja "Vanha salakuljettaja Laitinen" (Juha Vainio 1967), "Miehen mitta"  (Kauko Käyhkö 1967), "Ei tämän pojan haudalla ruusut kasva"  (Finn Trio 1969), "Kesäpaikka"  (Koivistolaiset 1972), johti näiden ja monien muidenkin levytyksiä ja soitti niissä itse eri instrumentteja.   Marraskuussa 1975 järjestettiin Helsingin Messukeskuksessa Kärjen 60-vuotispäivän merkeissä suuri konsertti Tänä iltana Toivo Kärki. Lehtinen sovitti kappaleet ja johti isoa orkesteria. Laulusolisteina olivat mm. Henry Theel, Tapio Rautavaara, Esa Pakarinen, Erkki Junkkarinen, Juha Vainio, Lasse Mårtenson, Katri Helena, Pasi Kaunisto.
Elokuvamusiikki

Lehtinen sävelsi musiikkia useaan kokoillan elokuvaan kuten Vodkaa, komisario Palmu ja Vain neljä kertaa.
Oma levy-yhtiö

Lehtinen perusti oman levy-yhtiön Sauna-Musiikki Oy:n, joka julkaisi muutamia Vilho Vartiaisen, Lasse Pihlajamaan, Erkki Ertaman ja Taisto Wesslinin levyjä. Yhtiö julkaisi myös Laila Kinnusen singlen ”Toiset meistä” vuonna 1980.
Viimeiset vuodet

Lehtisen ensimmäinen vaimo Anja sairastui syöpään ja kuoli vuonna 1989. Lehtiselle myönnettiin valtion taiteilijaeläke vuonna 1993, ja hän meni uusiin naimisiin Kyllikki Jacobsonin kanssa samana vuonna.
Lehtinen kuoli sairaalassa keuhkokuumeeseen 1.5.2006 kello 12.15.
Aiheesta muualla

Rauno Lehtisen muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Rauno Lehtinen Elonetissä.
Rauno Lehtisen sävellystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Rauno Lehtisen sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Latvia  Tšekki 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Ritva  Elonet  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  RISM
Lentoryhmä Sarko

| Lentoryhmä Sarko |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1944
Valtio:  Suomi
Puolustushaarat:  ilmavoimat
Rooli:  pommitus, rynnäkkö, tiedustelu, huolto
Tukikohta:  Vaala, Paltamo, Kemi, Rissala, Pyykösjärvi, Säräisniemi
Kalusto:  hävittäjä-, pommitus-, tiedustelu- ja yhteistoimintalentokoneet
Sodat ja taistelut:  Lapin sota
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  eversti Olavi Sarko
Lentoryhmä Sarko oli Suomen ilmavoimien lento-osasto, joka perustettiin Lapin sodan ilmasotatoimia varten 6. lokakuuta 1944. Eversti Olavi Sarkon komentama osasto koostui pääosin Lentorykmentti 2:n hävittäjäyksiköistä ja Lentorykmentti 4:n pommitusyksiköistä. Lentoryhmä suoritti pommitus-, rynnäkkö- ja tiedustelulentoja vetääntyviä saksalaisia vastaan taistelevien maavoimien hyväksi, lisäksi lentoryhmälle alistettu Osasto Jauri vastasi sekä maavoimien että lentoryhmän huoltotoiminnasta. Lentoryhmä lakkautettiin ja sen alistussuhteet purettiin lentojoukkojen rauhanajan vahvuuteen siirtymisen yhteydessä 3. joulukuuta 1944.
Erikoisesikunta Sarko

Ilmavoimien esikunta antoi 5. syyskuuta 1944 käskyn Erikoisesikunta Sarkon perustamisesta Oulujoen ja Oulujärven eteläpuolisen alueen saattamiseksi käyttökelpoiseksi lentosotatoimia varten. Esikunnan sijoituspaikaksi määrättiin Iisalmi, ja komentajaksi lentoteknisen huollon tarkastaja, eversti Olavi Sarko. Esikuntaan kuului lisäksi komentajan apulainen, huoltopäällikkö, viestikomentaja ja adjutantti. Esikunnan toiminta-alueen rajoiksi määriteltiin: Oulu–Oulujoki–Oulujärven pohjoisranta–Kuhmo–valtakunnan raja–Lieksa–Juuka–Keitele–Lestijärvi–Kokkola–Oulu. Tehtävänä oli tiedustella toiminta-alueella sijaitsevien lentokenttien kunto ja käyttömahdollisuudet, sekä uusien kenttien tiedustelu- ja rakennustyöt. Esikunnan tehtäviin kuului myös alueen ilmavalvonnasta huolehtiminen, viestiyhteyksien järjestäminen ja varaaminen sekä mahdollisen painopistesuunnassa toimivan rykmentin komentopaikan sijainnin tiedustelu. Esikunnan toiminta-alueella oli Paltamon, Nerkoon, Rautavaaran, Rissalan, Vaalan, Oulun ja Ylivieskan lentokentät, joista ilmasotatoimia silmällä pitäen olivat käyttökelpoisia vain Paltamo ja Rissala. Sarkolle alistetut kaksi linnoitusrakennuspataljoonaa keskitettiin pääosin kunnostamaan Vaalan ja Nerkoon kenttiä, näistä Vaalan kenttä saatiin kiitotietä pidentämällä tyydyttävään käyttökuntoon. Nerkoon kenttää, joka tehtiin pelloille ojat täyttämällä, ei voitu lopulta lainkaan käyttää. Esikunnan tehtäviin kuulunut viestiyhteyksien järjestäminen oli erityisen hankalaa Pohjois-Suomen pitkien etäisyyksien ja yhteyksien rakentamiseen tarvittavan työvoiman vähyyden takia.
Sarkosta Pohjois-Suomen ilmakomentaja

Ilmavoimien komentaja määräsi 15. syyskuuta 1944 Pohjois-Suomen ilmakomentajaksi eversti Sarkon, tehtävänään yhteydenpito maajoukkoihin (14. D, 6. D ja 15. Pr.) sekä lentotoiminnan johtamisesta huolehtiminen edellä mainittujen yksiköiden alueella. Samassa käskyssä Sarkolle alistettiin operatiivisesti Tiedustelulentolaivue 14. Lentorykmentti 2 sai lisäksi käskyn valmistautua luovuttamaan Sarkon käyttöön Brewster-koneilla varustetun lentueen. Sarkon komentaman erikoisesikunnan tehtävät ja sille alistettujen yksiköiden alistussuhteet säilyivät muuttumattomina. Neljä päivää myöhemmin, 19. syyskuuta 1944, kiellettiin lentotoiminta koko Suomessa välirauhansopimuksen 4. artiklan liitteen perusteella. Kielto purettiin Sarkon lentoyksiköiden osalta vasta 1. lokakuuta 1944, suomalaisten maajoukkojen aloitettua maihinnousun Torniossa.