stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vasilinsaari

Vasilinsaaren kartta. Yhtenäisen näköisen saarialueen pohjoisosa on Smolenka-joen Vasilinsaaresta erottama Alaissaari.
Vasilinsaaren itäkärki Strelka Pienen ja Suuren Nevan risteyksessä. Taustalla Pörssisilta
Vasilinsaari eli Hirvisaari (ven. Васи́льевский о́стров, Vasiljevski ostrov) on Nevan suiston suurin saari Pietarin kaupungissa Venäjällä. Se rajoittuu Suureen ja Pieneen Nevaan, lännessä Suomenlahteen, pohjoisessa Smolenka-joki erottaa sen Alaissaaresta. Saaren pituus on 6,6 kilometriä ja pinta-ala 10,9 km2.
Saari mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1499/1500 Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa nimellä Vasiljev ostrov. Venäjänkielinen nimi juontuu Novgorodin posadnikasta Vasili Selezenistä. Suomenkielinen nimitys Hirvisaari esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 1618. Saarella sijainnut kalastajien ja maanviljelijöiden kylä kuului aluksi Inkereen pogostaan. 1600-luvulla asukkaina oli ortodoksisia inkerikkoja ja luterilaisia inkerinsuomalaisia.
Pietari I suunnitteli Vasilinsaarella Pietarin kaupungin keskustaa, jonne Amsterdamin mallin mukaan kaivettiin kanavaverkosto. Nykyään kanavien paikalla sijaitsevat ”linjoiksi” kutsutut kadut. 1700-luvun alussa rakentaminen eteni kuitenkin hitaasti. Tärkeimmät rakennukset (Menšikovin palatsi, Kahdentoista kollegion rakennus eli nykyinen Pietarin valtionyliopisto, Kunstkamera, Tiedeakatemia ym.) sijaitsevat saaren itäosassa ja Suuren Nevan rantakadulla. 1730-luvulla saaren itäkärjen Strelkaan siirrettiin Pietarin satama, itä- ja kaakkoisosia alettiin rakentaa voimakkaasti, pohjoisosaan syntyi Smolenskin hautausmaa. 1700–1800-lukujen vaihteessa saaren itäosaan keskittyivät lähes kaikki Pietarin tiede- ja oppilaitokset. Vuonna 1850 rakennettiin ensimmäinen silta, joka yhdisti saaren Nevan etelärantaan. 1800–1900-lukujen vaihteessa perustettiin suuria teollisuuslaitoksia, joiden ympärille syntyi alkeellisia työläisasutuksia. Vuosina 1904–1905 länsiosaan pystytettiin Gavanin työläiskaupunki, jonka oli tarkoitus toimia uuden asuntorakentamisen mallina.
Vuonna 1917 Vasilinsaaresta ja siihen liittyvästä Alaissaaresta muodostettiin Vasilinsaaren piiri. 1920-luvulla ryhdyttiin rakentamaan saaren länsiosaa. Vuosina 1929–1933 pystytettiin Metallostroin asuinalue ja vuosina 1931–1937 Sergei Kiroville nimetty kulttuuritalo. Leningradin piirityksen aikana kaikki puutalot purettiin polttopuiksi. 1960-luvun lopulla Suomenlahden rannan täytemaalle ryhdyttiin rakentamaan uutta asuinaluetta, jonka yhteydessä sijaitsevat Pietarin merisatama Morskoi Vokzal, Lenexpo-messukeskus sekä Pribaltijskaja-hotelli.
Blagoveštšenski-silta (entinen Luutnantti Šmidtin silta) ja Palatsisilta yhdistävät Vasilinsaaren Pietarin keskustaan, Tutškovin silta ja Pörssisilta (Rakentajien silta) Petrogradin puoleen. Saarella on kaksi metroasemaa: vihreän linjan pääteasema Primorskaja sekä saaren itäosan keskellä Vasileostrovskaja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hirvisaari Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Vaškin piiri

Vaškin piiri Vologdan alueen kartalla.
Vaškin piiri (ven. Ва́шкинский райо́н, Vaškinski raion) on kunnallishallintoalue Vologdan alueella Venäjällä. Vuonna 1927 perustetun piirin pinta-ala on 2 900 neliökilometriä. Asukkaita on 9 100 henkeä (vuonna 2010).
Vaškin piiri sijaitsee Vologdan alueen luoteisosassa Valkeajärven pohjois- ja itärannalla. Se rajoittuu pohjoisessa Vytegran, idässä Kirillovin ja lounaassa Belozerskin piireihin. Valkeajärveen laskevia jokia ovat Kovža ja Kema. Kovžajokea pitkin kulkee Volgan–Itämeren vesitie. Piirin luoteisosassa on Melgunovskaja datšan maisemansuojelualue ja Piksimovon kylän luona Družinnojen karstijärvi.
Piiri on saanut nimensä Valkeajärven rannalla sijaitsevasta Vaškin kylästä. Vuonna 1938 piirikeskus siirrettiin Lipin Borin kylään. Vuonna 1959 piiriin liitettiin osa lakkautetuista Kovžan ja Šolan piireistä. Vuosina 1962–1965 alue kuului Belozerskin piiriin.
Nykyään Vaškin piiriin kuuluu kymmenen maalaiskuntaa: Andrejevskaja, Ivanovskoje, Kisnema (keskuspaikka Troitskoje), Konjovo (Novokemski), Lipin Bor, Piksimovo, Pokrovskoje, Poretšje (Bonga), Roksomskoje (Parfenovo) ja Vasiljevskaja. Puolet asukkaista asuu Lipin Borin piirikeskuksessa. Muita suurempia asutuskeskuksia ovat Novokemski, Pervomaiski ja Bonga.
Lipin Borin kautta kulkee Vologdan, Vytegran ja Karhumäen välinen maantie. Talous perustuu metsä- ja elintarviketeollisuuteen, sähköntuotantoon ja maatalouteen. Lisäksi harjoitetaan kalastusta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon. Matkailua pyritään kehittämään virkistyskalastuksen pohjalta.
Piirissä on kolme alakoulua, viisi peruskoulua, kolme keskikoulua ja kolme lasten harrastuskeskusta. Kulttuurilaitoksia ovat musiikkikoulu, piirin kulttuuritalo, kirjastolaitos, käsityökeskus, kylien kerhotalot ja kotiseutumuseo. Nähtävyyksiin kuuluvat muinaiset asuinpaikat, Belozeron kaupungin ensimmäinen sijaintipaikka Kisnema Troitskojen kylässä sekä Uhtoman kylän kirkot.
Aiheesta muualla

Vaškin piirin sivusto (venäjäksi)
Vaškin piiri Vologdan alueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Babajevo •
Babuškin •
Belozersk •
Grjazovets •
Harovsk •
Kadui •
Kirillov •
Kitšmengski Gorodok •
Mežduretšje •
Nikolsk •
Njuksenitsa •
Šeksna •
Sjamža •
Sokol •
Tarnogski Gorodok •
Totma •
Tšagodoštša •
Tšerepovets •
Tšerepovets •
Ustjužna •
Ust-Kubinskoje •
Vašk •
Veliki Ustjug •
Verhovažje •
Vologda •
Vologda •
Vožega •
Vytegra
Vatikaanivaltion lippu

Vatikaanivaltion lippu, jonka kokosuhde on 1:1
Vatikaanivaltion lippu vuosina 1929–2023. Vuosina 1929–2001 pom-pomien yläosien keltaiset osat olivat punaisia.
Vatikaanivaltion lippu on neliön muotoinen. Se koostuu kahdesta pystysuorasta yhtä suuresta osasta, joista tangon puoleinen on keltainen ja tuulessa liehuva valkoinen. Valkoisessa osassa ovat kuvattuina ainakin 1200-luvulta lähtien Pyhän istuimen tunnuksena käytetyt Pyhän Pietarin avaimet ristikkäin sekä paavin kolmiosainen tunnuskruunu, tiara.
Perimätiedon mukaan Roomaan seurakuntansa rakentanut apostoli Pietari ristiinnaulittiin Vatikaanin kukkulalla. Sen muistoksi jo 100-luvulla kukkulalle rakennettiin pieni pyhäkkö. Kristitty keisari Konstantinius rakennutti pyhäkön paikalle 300-luvulla basilikan. Tuhat vuotta myöhemmin Pietarinkirkko korvasi basilikan. Tätä ennen oli vuonna 754 perustettu vuoteen 1870 saakka säilynyt, paavin poliittista valtaa edustava Kirkkovaltio. Nykyisen lipun väritys on peräisin vuodelta 1808, jolloin Ranskan vallankumouksen seurauksena Napoleonin johtamat ranskalaiset valtasivat Italian, ja liittivät Rooman osaksi Napoleonin hallinnoimaa Italian kuningaskuntaa. Paavi Pius VII närkästyi tapahtumista ja muutti Kirkkovaltion perinteistä lippua muun muassa poistamalla siitä Ranskan trikolorissakin näkyvän vallankumouksen punaisen.
Kirkkovaltion lippuun jätettiin paavin vallan symbolina Pyhän Pietarin kaksi avainta ristissä. Symboliselityksen mukaan hopeisella avaimella "päästettiin" ja kultaisella "sidottiin maan päällä ja taivaissa".selvennä Avaimet on sidottu punaisella nauhalla ilmentäen paavin valtaa hengellisten ja maallisten asioiden päättäjänä. Tiaran kolme kruunua symbolisoivat paavin arvovaltaa opettajana, pappina ja paimenena. Perusvärit keltainen ja valkoinen tulivat avainten kullasta ja hopeasta. Myös Jerusalemin kuningaskunnan vaakunan väritys – kultainen risti valkoisella pohjalla – vaikutti valintaan.
Heraldiikan perussääntöjen mukaan kahta metallia kuvaavaa väriä ei saisi liittää toisiinsa. Myöskään hopeista ja kultaista avainta ei voitaisi kuvata valkoisessa kentässä. Lisäksi lipussa kuvatun tiaran värit ovat valkoinen ja keltainen. Tämän lipun kohdalla tehdään poikkeus säännöistä ja ymmärrettävästi sallitaan ns. pyhien värien esillä pitäminen.
Vastakohdista

| Vastakohdista> Περὶ ἐναντίων.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Aristoteles
Kieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Genre:  filosofia
Julkaistu:  300-luku eaa.
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vastakohdista (m.kreik. Περὶ ἐναντίων, Peri enantiōn) oli Aristoteleen kirjoittama filosofinen teos, joka käsitteli logiikkaa. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan joitakin katkelmia myöhempien antiikin aikaisten kirjailijoiden teosten kautta.
Aristoteles mainitsee itse teoksen Metafysiikassaan. Sen mainitsevat myös muun muassa Syrianos ja Simplikios. Näiden lisäksi teos tunnetaan muun muassa Diogenes Laertioksen esittämästä Aristoteleen teosten luettelosta. Diogeneen mukaan teos käsitti yhden kirjan. Teoksesta on säilynyt kuusi katkelmaa Simplikioksen kirjoittamassa kommentaarissa Aristoteleen Kategorioihin.
Kirjallisuutta

Rose, Valentinus: Aristotelis qui ferebantur librorum Fragmenta ed. 2.  Berlin:  Teubner, 1870; kolmas painos Leipzig 1886.  Teoksen verkkoversio.
Ross, W. D.: Aristotelis Fragmenta selecta.  Oxford:  Oxford University Press, 1955.  Teoksen verkkoversio.
Vilho Vartiainen

Vilho Vartiainen vuonna 1956.
Vilho Bernhard Vartiainen (22. lokakuuta 1927 Sulkava – 22. lokakuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen laulaja, tenori, ooppera-, operetti- ja iskelmälaulaja, jonka suurin hitti on ”Nuoruusmuistoja”.
Vilho Vartiainen lauloi nuotilleen jo pikkupoikana, ja vanhemmat passittivat Vilhon Viipurin musiikkiopistoon, jossa hän sai klassisen musiikin koulutuksen. Vuonna 1949 Vartiainen muutti Helsinkiin, jossa hän teki aluksi satunnaisia laulukeikkoja päätyönsä ohella. Hänen ensimmäinen levytyksensä oli Kaarlo Valkaman jenkka ”En enää itke” vuodelta 1951. Vuoteen 1958 mennessä Vartiainen teki 22 levytystä Levytukku-yhtiön Triola-levymerkille, minkä jälkeen levytyksissä seurasi miltei kahden vuosikymmenen tauko.
Hän lauloi Suomen kansallisoopperan kuorossa 27 vuoden ajan vuodesta 1954, laulaen myös solistirooleja (mm. Pohjalaisten Kriivari, Figaron häiden Don Basilio ja Hoffmannin kertomusten neljä karakteritenoriroolia). Vuonna 1978 Vartiainen teki todellisen läpimurtonsa vanhan tanssimusiikin saralla levyttäessään Lasse Pihlajamaan valssin ”Nuoruusmuistoja”. Osallistuessaan Lappeenrannan humppafestivaaleille hän tuli tutuksi laajan tanssiyleisön keskuudessa. ”Nuoruusmuistojen” menestyksen vanavedessä Vartiainen levytti kaikkiaan neljä vanhaa tanssimusiikkia sisältävää albumia vuoteen 1984 mennessä. Näinä vuosina hän teki tiivistä yhteistyötä Rauno Lehtisen kanssa, johon hän oli tutustunut 1960-luvun lopulla.
Vartiaisen laajaa ohjelmistoa konserttimusiikista viihteeseen on kuultu monissa radio- ja televisio-ohjelmissa Suomessa ja Virossa. Vilho Vartiainen myös sävelsi ja sanoitti useita yksinlauluja (mm. Yö haaveita on, Lauluni Sinulle ja Suomenimaa). Vartiainen jatkoi esiintyvän taiteilijan uraansa 2000-luvulle saakka. Hän kuoli lokakuussa 2018 91-vuotissyntymäpäivänään.
Diskografia

Muistoja (1978)
Laulajan tie (1979)
Pink champagne (1983)
Ruusuja sinulle (1984)
20 suosikkia Nuoruusmuistoja (1997)
Aiheesta muualla

Vilho Vartiaisen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz
Vastamelu

Vastamelulla tarkoitetaan ulkopuolelta tulevan äänen aktiivista vaimentamista rajatussa tilassa.
Ulkopuolelta tuleva melu havaitaan yhdellä tai useammalla mikrofonilla, jotka muuttavat äänen sähköiseksi signaaliksi.  Sen perusteella muodostetaan korjaussignaali, joka vahvistettuna ja äänentoistojärjestelmän kautta toistettuna vaimentaa ulkopuolelta tulevaa melua halutussa tilassa.
Vastamelulla voidaan parhaiten vaimentaa suhteellisen tasaista, matalataajuista taustamelua. Äkillisiä ääniä (esimerkiksi esineen putoaminen lattialle) tai vaihtelevaa ääntä, joka sisältää paljon eri taajuuksia (puheääni) se vaimentaa huonosti.
Vastamelua voidaan käyttää henkilökohtaisesti ns. vastamelukuulokkeiden avulla tai isommassa tilassa, esimerkiksi liikennevälineessä tai teollisuushallissa. Myös ulkotiloissa, esimerkiksi lentokentillä ja vilkkaissa risteyksissä vastamelun käyttö on joissain oloissa mahdollista. Järjestelmää käytetään myös sukellusveneissä peittämään potkurin ääntä.
Melun vaimeneminen perustuu destruktiiviseen interferenssiin:  Vaimennusjärjestelmän tuottaman äänen, vastamelun, vaihe ja amplitudi ovat sellaisia, että vastamelu vaimentaa alkuperäistä melua mahdollisimman paljon.
Yksinkertaisin vastamelujärjestelmä on vastamelukuuloke, jossa kuulokkeiden ulkopintaan sijoitettujen mikrofonien signaalit syötetään vastakkaisvaiheisena kuulokkeisiin.
Isommissa järjestelmissä on useita mikrofoneja ja kaiuttimia ja monikanavainen korjaussignaali muodostetaan digitaalisen signaalinkäsittelyn avulla. Tällainen vaimennus toimii hyvin vain rajatulla alueella koska äänen aallonpituudesta johtuu, että ääniaallon vaihe on eri suuri eri kohdissa suojattavaa aluetta.  Kaiuttimien tuottaman äänen voimakkuus myös heikkenee siirryttäessä kauemmaksi kaiuttimesta joten sen tuottaman vastamelun voimakkuus vaihtelee eri paikoissa.  Siksi järjestelmän kaiuttimilla ei voida muodostaa sellaista äänikenttää, joka jokaisessa pisteessä kumoaisi kaikista suunnista tulevat erilaiset äänet.  Paras tulos saavutetaan matalataajuisen eli "pitkäaaltoisen" äänen vaimennuksessa.
Kirjallisuutta

Toivanen, Jarmo: Teknillinen akustiikka, "Meluakustiikan käsitteitä ja määritelmiä", s. 438-441.  Otakustantamo, 1976.  ISBN 951-671-123-5
Vapaavaltio (Etelä-Afrikka)

| Vapaavaltio Free State Foreistata Vrystaat |
| --- | --- |

 Vapaavaltio Etelä-Afrikan kartalla
Valtio:   Etelä-Afrikka
Perustettu:  1994
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Bloemfontein
 – Pääministeri:  Ace Magashule (ANC)
Pinta-ala:  129 825 km²
Väkiluku (2016):  2 834 714
 – väestötiheys:  21,8 as./km²
 
Provinssin internetsivut
Vapaavaltio (engl. Free State, eteläsothoksi Foreistata, afrikaansiksi Vrystaat) on yksi Etelä-Afrikan provinsseista. Sen pääkaupunki on Bloemfontein. Provinssin nykyiset rajat ovat vuodelta 1994, jolloin bantustanit lakkautettiin ja liitettiin entiseen Oranjen vapaavaltion provinssiin. Samalla vanhan provinssin nimi muutettiin. Provinssissa on arviolta 2 834 714 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 129 825 neliökilometriä.
Maantiede

Vapaavaltio sijaitsee Etelä-Afrikan sydämessä. Sitä rajaavat KwaZulu-Natalin, Itä-Kapin, Pohjois-Kapin, Luoteismaakunnan, Gautengin ja Mpumalangan provinssit. Lisäksi sillä on rajaa Lesothon valtion kanssa. Provinssi on pääosin ylänköä, joka nousee länsiosien 1 220 metristä itäosien 1 830 metriin. Provinssin kaakkoisosassa on Lohikäärmevuoret.
Piirikunnat

Vapaavaltio on jaettu hallinnollisesti viiteen piirikuntaan, joista yhdellä on metropolikunnan asema. Piirikunnat on jaettu yhteensä 19 kuntaan. Piirikunnat ovat:
Fezile Dabi
Lejweleputswa
Mangaung
Thabo Mofutsanyane
Xhariep
Talous

Alueen talous perustuu erityisesti maissin, durran ja perunoiden viljelyyn sekä karjankasvatukseen. Alueella on myös kulta-, uraani-, timantti- ja hiilikaivoksia. Provinssin liikenteen solmukohta on Bloemfontein, jossa sijaitsee myös alueen tärkein yliopisto The University of the Orange Free State.
Väestö

Provinssin asukkaista enemmistö, noin 62 prosenttia, puhuu äidinkielenään sothoa. Seuraavaksi yleisimmät äidinkielet ovat afrikaans (14 %) ja xhosa (9,5 %). Noin 88 prosenttia provinssin asukkaista on mustaihoisia, 9 prosenttia valkoihoisia ja 3,1 prosenttia värillisiä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vapaavaltio Wikimedia Commonsissa
Provinssin internetsivut
Etelä-Afrikan provinssit
Itä-Kap
Vapaavaltio
Gauteng
KwaZulu-Natal
Mpumalanga
Limpopo
Pohjois-Kap
Luoteismaakunta
Länsi-Kap
Vapaudesta (Dion)

| Vapaudesta> Περὶ ἐλευθερίας.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Dion Khrysostomos
Kieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Genre:  puhe
Julkaistu:  1. vuosisata/100-luku
Suomennos
Suomentaja:  Juhana Torkki
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2022
ISBN:  978-951-1-42569-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Vapaudesta (m.kreik. Περὶ ἐλευθερίας, Peri eleutherias) on Dion Khrysostomoksen eli Dion Prusalaisen kirjoittama puhe, joka käsittelee vapautta filosofiselta kannalta.
Historia

Dion Khrysostomos kirjoitti ensimmäisen vuosisadan lopulla ja 100-luvun alussa. Puheen Vapaudesta kreikankielisenä otsikkona esiintyy eräässä käsikirjoituksessa myös pidempi muoto Kilikiassa vapaudesta (Τῶν ἐν Κιλικίᾳ περὶ ἐλευθερίας, Tōn en Kilikia peri eleutherias). Näin se on saatettu pitää Kilikiassa, mahdollisesti Tarsoksessa, mutta tästä ei ole varmuutta. Puhe on Dionin kirjoitusten luettelossa numerolla 80. Sama viittaus Kilikiaan on myös puheen 79, Rikkaudesta, otsikossa.
Tekstin on suomentanut Juhana Torkki osana Dionin tekstien kokoelmaa Onnellisuudesta (Otava 2022).
Sisältö

Dion käsittelee vapautta sellaisena, kuin se näyttäytyy hänen kaltaiselleen filosofille, toisin sanoen vapautena mennä ja tulla halujensa mukaan, vapautena ihmiskuntaa yleensä huolettavista ahdistuksenaiheista ja vaivoista, ja vapautena kiusauksista, jotka vaivaavat omaisuuden, maineen tai nautintojen tavoittelijaa. Tällainen vapaus kuuluu sille, joka elää yksinkertaista elämää ja on kuuliainen ainoastaan jumalallisen, luonnollisen lain määräyksille ennemmin kuin jonkun epätäydellisen, maallisen lainsäätäjän, kuten Solonin, Drakonin, Numan tai Zaleukoksen laeille. Hän voi ajatella mitä itse haluaa eikä tunne pelkoa tekemisistään. Useimmat ihmiset sen sijaan alistavat itsensä tästä luonnollisesta laista piittaamattomalle orjuudelle, monin erilaisin kahlein, joita ovat muun muassa valta ja rikkaudet. Kahleista kaikkein loistokkain mutta tylyin kuuluu kansankiihottajien ja kuninkaiden kaulaan.
Kirjallisuutta > Suomennos

Dion Prusalainen: Vapaudesta. Teoksessa Dion Prusalainen: Onnellisuudesta, s. 89–98.  (Muinaiskreikasta suomentanut ja esipuheen kirjoittanut Juhana Torkki)  Helsinki:  Otava, 2022.  ISBN 978-951-1-42569-4
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Dio Chrysostom: On Freedom. Teoksessa Dio Chrysostom: Discourses 61–80. Fragments. Letters.  (Translated by H. Lamar Crosby. Loeb Classical Library 385)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1951.
Aiheesta muualla

Dio Chrysostom: Περὶ ἐλευθερίας. LacusCurtius. (muinaiskreikaksi)
Dio Chrysostom: On Freedom. LacusCurtius. (englanniksi)
Vartiovuoren vesisäiliö

| Vartiovuoren vesisäiliö |
| --- | --- |
 Kumpare kätkee sisälleen Turun ensimmäisen vesisäiliön.
Sijainti:  Vartiovuorenmäki, Turku
Koordinaatit:  60°26′56″N, 022°16′38″E
Rakennustyyppi:  vesitorni
Valmistumisvuosi:  1903
Rakennuttaja:  Turun vesilaitos
Urakoitsija:  F.W. Grönqvist
Omistaja:  Stiftelsen för Åbo Akademi
Runkorakenne:  betoni
Julkisivumateriaali:  rappaus, tiili
 Poistettu vesihuoltokäytöstä 1941. 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vartiovuoren vesisäiliö oli Turun ensimmäinen vesitorni, joka sijaitsee Vartiovuorenmäellä tähtitornin kupeessa. Säiliö valmistui vuonna 1903 ja oli vesitilavuudeltaan 1080 kuutiometriä. Vesi säiliöön pumpattiin aluksi Kaarningon pohjavesilaitoksesta ja vuodesta 1922 lähtien Halisista, jonne oli valmistunut uusi vesilaitos. Vesisäiliö poistettiin vesihuoltokäytöstä vuonna 1941, jolloin silloiselle Ryssänmäelle rakennettu uusi vesilinna aloitti toimintansa.
Historia

Vesisäiliön paikalla ollut kivinen Turun palon jälkeen rakennettu palotorni sai väistyä 1900-luvun alussa. Maahan kaivettiin kuoppa ja siihen rakennettiin vesisäiliö betonista. Säiliö oli kaksiosastoinen ja holvattu. Säiliö peitettiin pakkaselta suojaan maakerroksen alle. Vain säiliön pieni pumppu- ja mittarihuone on maan pinnan yläpuolella. Kivirakenteinen tornimainen rakennus on hyvin koristeellinen, tyyliltään lähinnä art nouveauta simpukanmuotoisine ikkunoineen, kattorakennelma on uusbarokkia. Vesikaton joka kulmassa on graniittinen delfiini, joista kaksi toimii myös vedenheittäjinä. Pumppuhuoneen suunnittelija ei ole tiedossa.
Vesisäiliöt saivat uutta käyttöä vuonna 1986, kun Turun merimuseo muutti tähtitorniin. Maanalainen allastila kunnostettiin ja siitä tuli näyttelytila laivojen pienoismalleille. Merimuseo muutti Forum Marinumiin 1999 ja sen tilalle tuli kuudeksi vuodeksi Turun taidemuseo, jonka omassa rakennuksessa tehtiin mittava peruskorjaus. Taidemuseokin käytti vesiluolia näyttelytilana.
Pumppurakennukseen oli tehty muuntamo 1980-luvulla. Rakennuksen ulkopuoli korjattiin perusteellisesti vuonna 2005.
Vesisäiliön, pumppurakennuksen ja tähtitornin on omistanut vuodesta 2008 lähtien Åbo Akademin säätiö, jonka toimisto sijaitsee tähtitornissa.  Vuonna 2011 vesisäiliössä järjestettiin taidenäyttely.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vartiovuoren vesisäiliö Wikimedia Commonsissa
Pumppu- ja mittarihuone, vanhan vesisäiliön ainoa maan päällä ollut osa.
Vauhditon korkeushyppy

Konstantinos Tsiklitiras vuoden 1912 kesäolympialaisten vauhdittomassa korkeushypyssä.
Vauhditon korkeushyppy on vuosina 1900–1912 olympiaohjelmassa ollut yleisurheilulaji.
Sääntöjen mukaan jalat saivat olla ponnistuksessa missä asennossa tahansa, mutta ne saivat kohota maasta ainoastaan kerran. Samoin voltin teko oli kielletty.
Menestynein olympiaurheilija lajissa oli Ray Ewry, joka voitti lajissa kolmesti olympiakultaa. Suomen mestaruuksista kilpailtiin 1909–1937. Eniten mestaruuksia, yhteensä kahdeksan, saavutti Allan Larto. Piirinmestaruuskilpailujen ohjelmassa laji pysyi joissakin tapauksissa ohjelmassa 1970-luvun alkupuolelle asti. Veteraanien SM-kilpailuissa laji on pysynyt ohjelmassa 2000-luvullakin.
Lajin jäädessä pois olympiaohjelmasta maailmanennätys oli Ray Ewryn 165 cm. Viimeiseksi viralliseksi Suomen ennätykseksi jäi Nils Fabriciuksen 160,5 cm. Sittemmin floppaus- ja kierähdystyylien tultua käyttöön Ruotsin Rune Almén hyppäsi 190 cm vuonna 1980. Myös Juha Isolehto on hypännyt harjoituksissa saman tuloksen. Ruotsin Patrik Sjöbergin väitetään hypänneen tasan kaksi metriä. Naisten epävirallinen ennätys on Norjan Grete Bjørdalsbakkan 152 cm vuodelta 1984.
Wasa Nyheter

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Wasa Nyheter oli Vaasassa vuosina 1895–1900 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Ruotsinmielinen Wasa Nyheter perustettiin kielikysymyksessä suomenmielisyyteen taipuvaisten Vasabladetin ja Wasa Tidningin kilpailijaksi. Sortokaudella sen linja oli perustuslaillinen. Kolmen määräaikaisen lakkautuksen jälkeen viranomaiset lakkauttivat lehden lopullisesti.
Kuudesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 1000 kappaletta vuonna 1900.
Päätoimittajat

K. A. Björksten (1896–1899)
Uno Stadius (1900).
Aiheesta muualla

Wasa Nyheter Historiallisessa sanomalehtikirjastossa