stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arabiankielinen matematiikka keskiajalla
Merkittäviä arabiankielisiä matemaatikkoja > 1200-luku

Nasir al-Din (tai Eddin) Tusi (1201–1274) oli persialainen matemaatikko, joka kirjoitti sekä arabiaksi että persiaksi. Tusi syntyi Tusin kaupungissa Khorasanissa itäisessä Iranissa. Alue kuului Kovaresmian sulttaanikuntaan, jonka mongolit kukistivat 1231. Tusi jatkoi yrityksiä paralleeliaksiooman todistamiseksi. Työ julkaistiin Euroopassa 1600-luvulla ja käynnisti uuden kiinnostuksen Saccherin nelikulmion tutkimiseen.  Tusi kehitti trigonometriaa ja tähtitiedettä ja tuotti ensimmäisen systemaattisen taso- ja pallotrigonometrian esityksen. Paljon pohdintaa on herättänyt  Tusin pari -niminen esitys, jossa kahden sisäkkäisen pallon pyörimisliike tuottaa lineaarisen liikkeen. Sitä tarjottiin selittämään planeettojen liikettä.  Tusin pari osoittaa, miten kahden ympyräliikkeen avulla voidaan tuottaa tähtitaivaalla joskus näkyvä planeetan edestakainen suoraviivainen liike, sillä teorian mukaan planeettojen liikkeet olivat ympyrän muotoisia.  Mallin oli tarkoitus korvata Ptolemaioksen teoria, jossa sama ongelma ratkaistiin planeettojen tekemien episyklien avulla. Niissä planeetan ajateltiin tekevän kehää kiertäessään useita pienempiä ympyräliikkeitä.
Merkittäviä arabiankielisiä matemaatikkoja > 1300- ja 1400-luvut

Jamshīd al-Kāshī (1380–1429) oli persialainen matemaatikko, joka eli Samarkandissa Timur Lenkin perustamassa mongolivaltakunnassa. Hän oli viimeinen suuri arabiaksi kirjoittanut matemaatikko. Hänen jälkeensä arabiankielinen matematiikka ajautui muita tieteitä seuraten pysähdyksen tilaan ja alkoi vajota unohduksiin.
Tusin pari: pallon sisällä liikkuvan pallon liike tuottaa suoraviivaisen liikkeen. Kopernikus piirsi samanlaisen kuvion, mutta ei ole todisteita siitä, että hän olisi tuntenut Tusin kirjoitusta asiasta.
Peuravuono

Peuravuono (ven. Бухта Долгая Щель, Buhta Dolgaja Štšhel) on vuono Barentsinmeren rannikolla Petsamon kaupunkikunnan pohjoisosassa Petsamon piirissä Murmanskin alueella Venäjällä. Vuono sijaitsee Petsamonvuonon länsipuolella, suunnilleen Petsamonvuonon ja Norjan rajan puolivälissä.
Vuono kuuluu Suomen vuonna 1944 Neuvostoliitolle luovuttaman entisen Petsamon kunnan alueeseen. Vuonon pohjukassa sijaitsi Peuravuono-niminen kylä, josta käytettiin myös nimeä Kokko.
Peuravuonon alueella toimi lyijykaivos vuosina 1875-1909.
Aiheesta muualla

Aarne Laitakari : Kalliomaastossa, Hakkapeliitta, 30.11.1929, nro 48, s. 16, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kuninkaanhauta

Panelian Kuninkaanhauta valokuvattuna lännen suunnasta pellon reunasta 5.8.2012. Hiidenkiuas rajoittuu etualalla ja oikealla laajaan lievekivetykseen, joka on noin yhden kivikerroksen paksuinen, mutta peitettynä kolmesta kohtaa pelloilta tuoduilla kivillä.
Kuninkaanhauta (erisnimenä) on muinaisjäännös ja maamerkki Satakunnassa Eurassa Panelian kylässä. Se on Skandinavian pronssikauden röykkiöhauta eli hiidenkiuas. Se on suurin lajissaan Suomessa ja suurimpia Pohjoismaissa. Sitä ei ole ajoitettu.
Nimitykset ja sijainti

Satakunnassa Panelian ympäristössä asutuksen läheisyydessä olevia röykkiöhautoja kutsutaan kiukaiksi tai vareiksi. Kustaa Killinen dokumentoi 1800-luvulla hiidenkiukaitten nimityksiksi vatturaunio, raparaunio, kääppä, jätinkirkko ja hiittenvare.  Nimitys hiidenkiuas tulee kansanperinteestä, joiden mukaan hiidet rakensivat ne. Toisen uskomuksen mukaan muinaiset ihmiset hautasivat niihin mahtimiehiä. Erityisesti tähän hautaan sijoitettiin muinaisen kuninkaan jäännökset, jonka vuoksi tätä hautaa kutsutaan Kuninkaanhaudaksi.
Röykkiö sijaitsee aivan Panelian keskustassa kirkosta 750 metriä eteläkaakkoon Eurajoelle johtavan maantien 2172 varressa. Kohde rajoittuu tienreunaan ja ympäröivien peltojen reunoihin.
Kuninkaanhaudalle pääsee esimerkiksi ajamalla Laitilan ja Harjavallan välistä kantatietä 43 noin kymmenen kilometriä Eurasta pohjoiseen, josta käännytään länteen Panelian suuntaan tielle 209. Tien päässä olevasta T-risteyksestä käännytään oikealle ja muutaman sadan metrin päässä hauta näkyy selvästi tien laidassa.
Arkeologinen kohde > Rakenne

Haudan rakenteesta tiedetään vain vähän, koska sitä ei ole vielä avattu. Röykkiön mitat ovat 36 × 30 metriä ja korkeus 3–4 metriä. Sen länsipuolella on monimetrinen maanpintaa seuraava lievekivetys, jonka päälle on kasattu myöhemmin pelloilta tuotuja kiviä. Röykkiön huipulla on kuoppa.
Paikallisten asukkaiden perimätiedon mukaan rakennelma on ollut alun perin muutaman metrin nykyistä korkeampi, mutta sitä on aikojen saatossa varmasti kaiveltu moneen kertaan. Paikalliset kertovat havainneensa haudan myös painuvan kasaan liikenteen tärinän vuoksi. Haudassa saattaa siten olla kiviarkkuja tai muita kammiorakenteita, jotka ovat hiljalleen luhistumassa. Toinen syy huipulla olevaan kuoppaan on ihmisten tonkiminen, sillä useita hautaraunioita tiedetään tutkitun aarteiden toivossa. Myös kivenottoa on harrastettu monista raunioista.
Arkeologinen kohde > Arkeologinen tietämys

Arkeologit uskovat, ettei hautaa rakennettu kerralla valmiiksi, vaan sitä on laajennettu useita kertoja. Myös röykkiön suuri koko puoltaa oletusta, sillä kivien kerääminen, kuljettaminen ja kasaaminen olisi ollut kulkuvälineilläkin suuri urakka toteutettavaksi kerralla.
Kummun sijainti 27,50 metriä merenpinnan yläpuolella ja ulkomuoto antavat olettaa, että se tehtiin pronssikauden alkupuoliskolla.
Vuosina 1987–88 aivan haudan lähellä tien toisella puolella suoritettiin arkeologiset kaivaukset, joissa paljastui muinainen asuinpaikka. Paikalla oli kuoppaliesiä, joissa asukkaat valmistivat ruokaa, ja liesien ympärille oli ladottu reunakivetyksiä, jotka liittyvät majan tai kodan rakenteisiin. Esineistöä edustivat saviastian kappaleet ja erilaisten kiviesineiden katkelmat. Lieden hiilenpalasten radiohiiliajoitus sijoittaa sen vanhempaan pronssikauteen.
Asuinpaikka ja hiidenkiuas saattavat olla samanaikaisia, jolloin hauta ja asutus sijaitsivat toistensa välittömässä läheisyydessä.
Arkeologinen kohde > Muinainen asuinympäristö

Panelian laajat peltoaukeat ovat syntyneet maankohoamisella. Ne olivat pronssikauden alussa matalaa merenlahtea, jota nykyisin kutsutaan Panelianlahdeksi. Muinaislahden reunoja seuraa hiidenkiukaitten ketju, kun yksittäistalot rakensivat hautojaan loiville rinteille lähelle merenrantaa. Matalan lahden ruohoiset rannat mahdollistivat karjan ja muiden kotieläinten kasvattamisen. Myös pienviljelyä on harjoitettu pronssikaudella, ja asettuminen merenrannoille suojaisiin lahtiin kertonee kalastuksen merkityksestä. Muinaislahden pohjukkaan lähelle Kuninkaanhautaa laski vetensä Eurajoki.
Erityistä

Euraan liittynyt Kiukaisten kunta on ottanut nimensä kiukaiksi kutsutuista röykkiöhaudoistaan. Kuninkaanhauta-niminen muinaisjäännös on myös Pirkanmaalla Lempäälän Päivääniemessä.
Kuninkaanhautaa ja sen lähialuetta hoidetaan Museoviraston varoista. Pyrkimyksenä on niittää heinää ja rajoittaa puuston lisääntymistä tontilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuninkaanhauta Wikimedia Commonsissa
Kuninkaanhauta kuvattuna idästä päin tien laidalta
Kuvattu pohjoisesta käsin
Kuvattu etelästä päin. Etualalla peltojen raivauksesta syntyneitä kivikasoja
Chiricahuat

Apassiheimot noin 1700-luvulla.Ch – chiricahuat
 WA – läntiset apassit
 N – navajot
 M – mescalerot
 J – jicarillat
 L – lipanit
 Pl – kiowa-apachet (tasankojen apassit).
Nana, chiricahuoiden alipäällikkö (1886)
Chiricahuat asuivat 1600-luvulla laajoilla alueilla Rio Granden lännenpuoleisissa vuoristoissa nykyisten Uuden-Meksikon ja Arizonan seuduilla. He lukeutuivat niihin athabaskankielisiin intiaaneihin, jotka olivat kulkeutuneet edellisten vuosisatojen aikana Kanadasta ja joita alettiin kutsua apasseiksi. Chiricahuain nimi tarkoitti "suurta vuoristoa", joka kuvasi hyvin heidän asuinympäristöään. Heidän omakielinen nimensä oli Aiaha.
Chiricahuat terrorisoivat ympäristöään suorittaen toistuvia ryöstöretkiä niin muiden heimojen kuin alueelle muuttaneiden espanjalaistenkin asutuksille. He valtasivat paikallisten intiaanien pueblokyliä ja perustivat niihin pyhiä rakennuksia. 1600-luvun lopulta eteenpäin he olivat pelottavassa maineessa kaukana asuinalueittensa ulkopuolella. Chiricahuat noudattivat muiden apassien hyväksi havaitsemaa käytäntöä eläen pienissä yhteisöissä. Mahdollisten kostoiskujen vuoksi oli helpompaa liikkua vähälukuisissa ryhmissä valmiina pakenemaan vihollisia vaikeakulkuisiin vuoristolaaksoihin ja kanjoneihin, joista heitä oli mahdotonta tavoittaa. Kun vaara oli, ohi chiricahuat kokoontuivat uudelleen yhteen.
1840-luvulla osa chiricahuoista auttoi Yhdysvaltain armeijaa hyökkäyksissä Meksikoa vastaan, mutta jo seuraavan vuosikymmenen alussa välit viilenivät muuttuen avoimeksi sodaksi. Chiricahuat johtajinaan Mangas Coloradas ja Cochise vetivät mukaansa muita apassien ryhmiä käyden katkeraa sotaa Yhdysvaltoja vastaan, joka yritti anastaa kaikki heidän maansa. Suurimmaksi chiricahuain johtajaksi nousi Geronimo, josta tuli eräs kuuluisimista intiaaneista kautta koko historian. Hänen antautumiseensa vuonna 1886 päättyi apassien käymä yli 200 vuotta kestänyt sissisota maittensa valtaajia vastaan. Chiricahuat vetäytyivät heille osoitettuun reservaattiin, mutta sekoittautuivat 1900-luvulla suurimmaksi osaksi lähisukulaisiinsa mescaleroihin.
Kaivantopuisto

Kaivantopuistoa heinäkuussa 2022
Kaivantopuisto (ruots. Grävparken) on puisto Helsingin Jakomäessä. Se sijaitsee Lahdenväylän ja Porvoonväylän liittymän koillispuolella. Puisto on saanut nimensä alueella sijaitsevien ensimmäisen maailmansodan aikaisten kaivantojen mukaan. Kaivantopuistossa on korkea kallio ja nuotiopaikka.
Sunna

Jumala
Jumalan ykseys
Muhammed
profeetat
Islamin viisi peruspilaria
uskontunnustus
rukous
paasto
almuvero
pyhiinvaellus
Koraani
Aleksanteri Suuri Koraanissa
Koraanin historiallis-kriittinen tutkimus
Koraanin käännökset
Luettelo Koraanin suurista
Muhammed Koraanissa
Polta Koraani -päivä
Raamattu ja Koraani
Sanaan käsikirjoitukset
Suura
Väkivalta Koraanissa
Kirjoitukset
Koraani
sunna
hadith
fiqh
šaria
Luettelo šarialain käytöstä maantieteellisesti
kalam
sira
Luettelo profeetta Muhammedin elämäkerroista
Islamin suuntaukset
sunnalaisuus
šiialaisuus
Ibadilaisuus
suufilaisuus
Ahmadiyya
Kulttuuri ja yhteiskunta
islamilainen arkkitehtuuri
islamilainen filosofia
islamilainen kalenteri
islamilainen taide
islamilainen tiede
islamilaiset pyhäpäivät
islam ja naiset
islam ja politiikka
islamin suhtautuminen muihin uskontoihin
jihad
moskeija
luettelo muslimienemmistöisistä valtioista
Muuta aiheeseen littyvää
Allah
islamin historia
islamin kritiikki
islamofobia
Historiallis-kriittinen islamin tutkimus
islam Suomessa
Šarian historia
Sunna (arab. سنة‎ ’tapa’; monikko سنن, sunan) on islamissa profeetta Muhammedin elämäntapa, joka välittyy perimätiedon eli hadith-kirjoitusten kautta. Islamin pääsuuntauksessa sunnalaisuudessa sunna tarkoittaa profeetan sanomisia ja määräyksiä. Sunnalaisuuden mukaan ne ovat jumalallista johdatusta, joita muslimit ovat velvollisia seuraamaan. Islamin toisessa pääsuuntauksessa šiialaisuudessa sunna tarkoittaa myös profeetta Muhammadia seuranneiden kahdentoista imaamin sanomisia ja määräyksiä.lähde?
Sunna on Koraanin ohella toinen ja todellisuudessa tärkein islamilaisen lain lähde, sillä Koraani sisältää vain vähän lakimääräyksiä. Idea profeetan esikuvasta lakien lähteenä tulee islamiin juutalaisuudesta. Mooses oli saanut Jumalalta pyhän kirjan eli Tooran, jonka määräyksiä kansan tuli noudattaa. Kun kaikkea ei löytynyt sieltä, piti seurata myös Mooseksen esikuvaa, sunnaa. Sunnan sisällöstä kertoi halakha-laki (hepr. 'polku'), joka vastaa islamilaista šariaa (arab. 'polku').
Ei tiedetä varmasti, milloin Muhammedin sunna muuttui islamilaisen lain lähteeksi. Profeetan sunna mainitaan toisena oikeuslähteenä Jumalan sanan ohella Medinan pyhäkön piirtokirjoituksessa vuonna 752.  Vielä tuolloin sunna saattoi silti viitata vielä Mooseksen lakiin. Al-Shafi liitti 800-luvulla sunnan eli Jumalan tahdon mukaisen elämän profeetta Muhammedin elämäntapaan. Al-Shafista tuli hänen nimeään kantavan lakikoulukunnan perustaja.
Einar Cannelin

Gustaf Einar Ferdinand Cannelin (21. heinäkuuta 1868 Sääksmäki – 14. marraskuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen lyseon lehtori. Hän oli nuorena tunnettu voimistelijana ja hän oli yksi ensimmäisiä koulutettuja voimistelunopettajia Suomessa.
Cannelinin vanhemmat olivat filosofian tohtori, kirkkoherra, rovasti Gustaf Cannelin ja Emilia Augusta Girsén. Cannelinin isän suku polveutui Huittisten Kannilan talon isännästä Tuomaasta. Hän pääsi ylioppilaaksi 1888 Vaasan ruotsalaisesta lyseosta ja valmistui Helsingin yliopistosta voimistelunopettajaksi 1889 ja opettajakandidaatiksi 1893. Cannelin oli Savonlinnan reaalilyseossa voimistelun kollegana 1892–1906 ja hän toimi myös hierojana Savonlinnan kylpylässä. Cannelinin täytyi sitten vakavan lihasrappeumasairauden takia siirtyä kasvi- ja eläinopin opettajaksi. Hän menetti sairauden seurauksena kävelykykynsä joutuen lopulta pyörätuoliin. Hän oli Oulun lyseon luonnonhistorian ja maantieteen kollegana 1905–1906 ja Tampereen klassillisen lyseon luonnonhistorian ja maantieteen nuorempana lehtorina 1906–1920. Eläkkeellä ollessaan hän antoi vielä yksityistunteja. Vuodesta 1923 lähtien Cannelin asui vaimonsa kanssa Helsingissä.
Einar Cannelin oli naimisissa vuodesta 1895 Karin Sahlanin (s. 1873) kanssa. Heillä oli poika ja kolme tytärtä, joista vanhin oli kirjastoneuvos Helle Kannila.
Julkaisuja

Parasitismen inom djurriket, pro gradu-tutkielma.  Helsingin yliopisto 1892
Gymnastikens teori enligt V. Heikels föreläsningar. 1-2; anteckningar utgifna af E. Cannelin. Utgifvaren, Helsingfors 1895
Aiheesta muualla

Tällainen muisto minulla on vanhemmistani. Helle Kannilan kirjoituksesta teoksessa Vanhempani. (Otava 1967)
Max Payne 2: The Fall of Max Payne

| Max Payne 2: The Fall of Max Payne |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Remedy Entertainment Microsoft Windows Rockstar Vienna (Xbox & PlayStation 2)
Julkaisija:  Rockstar Games
Jakelija:  Take-Two Interactive
Säveltäjä:  Kärtsy Hatakka Kimmo Kajasto Perttu Kivilaakso
Pelisarja:  Max Payne
Pelimoottori:  MAX-FX 2.0 (Windows) RenderWare (Xbox & PlayStation 2)
Julkaistu:  WindowsNA 14. lokakuuta 2003EU 24. lokakuuta 2003 XboxNA 25. marraskuuta 2003EU 5. joulukuuta 2003 PlayStation 2NA 2. joulukuuta 2003EU 5. joulukuuta 2003 Xbox Originals 27. huhtikuuta 2009
Lajityyppi:  kolmannen persoonan ammuntapeli
Pelimuoto:  yksinpeli
Ikäluokitus:  ESRB: M  Virheellinen ESRB-arvo PEGI: 18
Alusta:  Microsoft Windows, PlayStation 2, Xbox
Jakelumuoto:  CD, DVD
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
Max Payne 2: The Fall of Max Payne on suomalaisen Remedy Entertainmentin kehittämä ja yhdysvaltalaisen Rockstar Gamesin julkaisema kolmannen persoonan ammuntapeli, joka on jatkoa vuoden 2001 Max Paynelle. Peli julkaistiin Windowsille sekä PlayStation 2:lle ja Xboxille vuonna 2003. Peli on edeltäjänsä tapaan film noir -tyylinen ja käyttää hyväkseen elokuvatyylisiä tehosteita.
Pelissä esitetään suomalaisen Poets of the Fall -yhtyeen kappaletta ”Late Goodbye” erilaisissa muodoissa. Pelissä soi Apocalyptican Perttu Kivilaakson soittama selloversio ensimmäisen Max Paynen tunnusmusiikista. Max Paynen ulkonäkö on peräisin Timothy Gibbsiltä.
Pelaaminen

Pelattavuudeltaan Max Payne 2 on enemmän toimintaan painottuva kuin edeltäjänsä. Pelissä hyödynnetään ensimmäisestä osasta tuttua Bullet Timea, jossa Max voi hidastaa tapahtumien kulkua ja tähdätä nopeammin kuin viholliset. Max voi ladata aseensa nopeammin kuin perinteisesti tekemällä 360 asteen pyörähdyksen. Mitä enemmän Max kukistaa vihollisia, sitä tehokkaammaksi Bullet Time muuttuu ja lopulta Maxin on mahdollista jopa väistää ohi kiitäviä luoteja.
Max Payne 2 oli eräs ensimmäisistä peleistä,
joissa oli käytössä Havokin fysiikkamallinnuksen versio 2. Tämän ansiosta pelaaja pystyy vaikuttamaan ympäristöönsä enemmän kuin aiemmassa peleissä. Vihollisten vartalot käyttäytyvät kaatuessaan realistisesti.
Äänirooleissa

Ääninäyttelijät:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  James McCaffrey  | … |  Max Payne   |
|  Wendy Hoopes  | … |  Mona Sax, vastaaja   |
|  Jonathan Davis  | … |  Vladimir Lem, todistaja   |
|  Vince Viverito  | … |  luutnantti Jim Bravura   |
|  Jennifer Server  | … |  etsivä Valerie Winterson   |
|  John Braden  | … |  Senaattori Alfred Woden, vartija, myyjä   |
|  Fred Berman  | … |  Vinnie Gognitti, narkkari   |
|  David O'Brien  | … |  juontaja, myyjä   |
|  Michael Mags  | … |  kapteeni Baseball Bat-Boy   |
|  Victoria Pontecorvo  | … |  Bicycle Helmet-Girl   |
|  John Zurhellen  | … |  Demon, Zombi   |
|  Ann Scobie  | … |  leidi Amelia, Kyra Silver, tohtori   |
|  Chris Durham  | … |  Lordi Valentine, siivooja, vartija   |
|  Kevin Conroy  | … |  Lordi Jack, siivooja, kommando   |
|  Marge Redmond  | … |  äiti, naapuri   |
|  Matias Myllyrinne  | … |  Flamingo   |
Modit

Max Payne 2:ssa modaaja-piireille on annettu jälleen vapaat kädet. Max Payne 2:een on tehty kymmeniä modeja. Niissä on muokattu tai luotu uusia hahmoja, kenttiä ja aseita. Modeilla on yleensä omat kotisivut joilta voi ladata uusimman version, yleensä ilmaiseksi.
Fanien iloksi tammikuussa 2009 julkaistiin myös Mona: The Assassin, joka toimii tarinan lisäosana pelissä seikkailevan Monan näkökulmasta. Modin on tehnyt Remedyn pelisuunnittelija Mikael Kasurinen yhteistyössä modausmestareiden Clement Melendezin ja Diego Jimenezin kanssa.
Max Payne 2:n modityökalut voi ladata Rockstar Gamesin sivuilta. Modifointipakettiin sisältyvät:
Maxed2, kenttäeditori
ParticleFX, efektieditori
RasMaker2, modin purku- ja pakkausohjelma
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Max Payne 2: The Fall of Max Payne MobyGamesissa (englanniksi)
Max Payne 2: The Fall of Max Payne Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Max Payne 2: The Fall of Max Payne VGMdb-sivustolla (englanniksi)
Pelin kotisivut
Lisää Max Payne 2:n modifoinnista
| n k Remedy Entertainment |
| --- | --- |
Videopelit:  Death Rally  Max Payne  Max Payne 2: The Fall of Max Payne  Alan Wake  Alan Wake’s American Nightmare  Quantum Break  Control  Alan Wake II 
Elokuvat:  Max Payne  Max Payne: Payne & Redemption
Maija Konttinen

Iida Maria (Maija) Konttinen (3. maaliskuuta 1873 Kangasniemi – 28. marraskuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen lastenkirjailija ja laulujen sanoittaja.
Konttisen vanhemmat olivat nahkuri Petter Johan Konttinen ja Ida Heikkinen, jotka olivat muuttaneet Kangasniemelle vuonna 1872 Juvalta. Perheeseen syntyi vielä kaksi muuta tyttöä. Heidän isänsä menehtyi 18. maaliskuuta 1883 keuhkokuumeeseen. On epäselvää, miten Konttisen äiti pystyi leskeksi jäätyään lähettämään esikoistyttärensä Mikkeliin tyttökouluun, jonka ensimmäisellä luokalla tämä aloitti vuonna 1883. Konttinen jatkoi opintojaan Helsingin suomalaisessa jatko-opistossa lukuvuosina 1891–1894. Yhden matrikkelimerkinnän mukaan hän oli tämän jälkeen kotiopettajana.
Vuonna 1899 Konttinen sai hospitanttina eli vuoden kurssituksella Jyväskylän seminaarista kansakoulunopettajan pätevyyden. Sillä hän pääsi samana vuonna Tampereen alemman kansakoulun opettajaksi. Vuonna 1906 hän sai Helsingistä alemman suomenkielisen kansakoulun opettajan toimen, jossa hän oli eläkkeelle jääntiinsä asti. Helsingissä hän oli vaalilautakunnan ja Savon seuran jäsen. Savon seuran iltamassa lausuttiin vuonna 1920 Konttisen runo ”Rukkaset eli kuinka kaks’ Savon Seuran naista kos’ Savon Seuran suurinta”. Uusi Suomi kehui myöhemmin toistettua esitystä loistavan humoristiseksi.
Konttisen sanoittamia lauluja ovat muun muassa ”Rati riti ralla”, ”Juhannusaatto”, ”Voikukat” ja ”Metsän laulajaiset”. Hän on kirjoittanut suomenkieliset sanat skotlantilaiseen kansanlauluun ”My Bonnie Lies over the Ocean” nimellä ”Nyt tuulet nuo viestin jo toivat”.
Teoksia

Voikukkia: kertomuksia lapsille; kuvat piirtänyt Hilkka Finne. Lasten sarja 1. Kotikasvatusyhdistys, Helsinki 1923
Pominassa: vuorokeskustelu menneiltä ajoilta. Suomen opettajain raittiusliiton vuorokeskusteluja n:o 4. Helsinki 1932
Setä Tynkkysen syntymäpäiväkekkerit: vuorokeskustelu. Suomen opettajain raittiusliiton vuorokeskusteluja n:o 8. Helsinki 1933
Koulutiellä: runoja ja suorasanaista. Valistus 1938
Tuulten ajeltavia. Väinämöinen, 1925 nro 37 s. 3 Verkossa
Mordvalaiset kielet

Mordvalaiset kielet ovat yksi uralilaisen kielikunnan kieliryhmistä. Mordvalaisia kieliä on kaksi, ersä ja mokša. Mordvalaisia kieliä puhuvat mordvalaiset, jotka jakautuvat kahteen pääryhmään, ersäläisiin ja mokšalaisiin. Saamelaiskielten ohella mordvalaiskieliä pidetään uralilaisista kielistä itämerensuomalaisille eli suomelle ja sen lähisukukielille läheisimpinä. Aikaisempi käsitys, jonka mukaan mordvalaiskielet olisivat läheistä sukua marille ja muodostaisivat tämän kanssa uralilaisen kieliperheen volgalaisen haaran, ei pidä paikkaansa.
Ersä ja mokša ovat läheisiä sukukieliä ja nykyisin ne käsitetään eri kieliksi, joilla kuitenkin on paljon yhteisiä rakennepiirteitä ja joiden puhujat ymmärtävät toisiaan jossain määrin. Ersä ja mokša jakautuvat edelleen useiksi murteiksi. Nämä kielet palautuvat yhteiseen välikantakieleen, kantamordvaan.
Historiaa

Mordvalaiskielten erkanemisen ovat aiheuttaneet erilliset asuinalueet ja sitä kautta eri naapurikielten vaikutus. Mokšat asuvat lännempänä kuin ersät. Mokšassa on voimakkaampi turkkilaiskielten vaikutus kuin ersässä.
Mordvalaisissa kielissä varhaisimmat lainasanakerrostumat ovat samantapaisia kuin muissakin suomalais-ugrilaisissa kielissä. Lainasanoja on muun muassa indoeurooppalaisista kielistä, kuten balttilaisista, germaanisista ja iranilaisista kielistä, sekä turkkilaisista kielistä. 1400-luvulta alkaen ersän kieli ja 1600-luvulta alkaen mokšan kieli ovat olleet sekä sanastollisesti että äännerakenteeltaan venäjän kielen vaikutuksen alaisina, joten erityisesti nykyaikainen kulttuurisanasto on lainattu huomattavalta osin venäjästä.
Monien muiden Volga-Kaman alueella puhuttavien kielten tavoin myös ersän ja mokšan kirjakielet ovat saaneet alkunsa 1700-luvulla tehdyn käännytystyön myötä. Ensimmäinen painettu ersämordvankielinen teos onkin katekismus. Se ilmestyi vuonna 1808, mutta sen käsikirjoitus on jo vuodelta 1788. Ensimmäinen mokšankielinen kirja on niin ikään katekismus, ja se on julkaistu vuonna 1861. Myös muu varhainen mordvankielinen kirjallisuus on lähinnä kirkon ja koulun tarpeisiin laadittua.
Kansanrunokokoelmia ovat julkaisseet Oikeauskoisen lähetysseura vuosina 1882–1883, H. Paasonen (vuosina 1891, 1894) ja A. A. Šahmatov (vuonna 1910). Ensimmäisen maailmansodan jälkeen on mordvalaisilla kielillä ilmestynyt kaikenlaista valistuskirjallisuutta.
Vaikka varhaisin kirjallisuus ilmeistyi erikseen ersäksi ja mokšaksi, 1920-luvulla yritettiin vielä luoda yhtä yhteistä mordvan kirjakieltä, mutta lopulta ersän ja mokšan kieliä alettiin kehittää erillisinä. Molempia kirjakieliä on alusta asti kirjoitettu kyrillisellä kirjaimistolla.
Historiaa > Sanakirjoja ja kielioppeja

Sanakirjoja: Ahlqvist (mokša, 1861), Wiedemann (ersä, 1865), Budenz (mordvin, 1866), Paasonen (ersä, mokša, 1909), ersä–venäjä (1993), mokša–venäjä (1998)
Kielioppeja: v. d. Gabelentz (ersä, 1839), Ahlqvist (mokša, 1861), Wiedemann (ersä, 1865), Budenz (mordvin, 1876), Šahmatov (ersä, 1910), Jevsevjev (ersä, mokša, 1929), Ersän kielen laitos (ersä, 2000), Mokšan kielen laitos (mokša, 2000)