stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hanssonin III hallitus
Ulkopoliittiset haasteet > Ruotsalaiset sotilaina Suomen jatkosodassa

Jatkosodan sytyttyä heinäkuussa 1941 Suomen ja Neuvostoliiton välillä ruotsalaisia ilmoittautui halukkaina osallistumaan vapaaehtoisina sotaan suomalaisten rinnalla Neuvostoliittoa vastaan. Ruotsin armeijan ylipäällikkö kenraali Olof Thörnell kannatti ruotsalaisten osallistumista sotaan suomalaisten rinnalla, jotta ruotsalaisille saataisiin kokemusta sen hetken sodankäynnistä. Kenraali Thörnell neuvotteli asiasta ulkoministeri Güntherin kanssa, jonka esityksestä Hanssonin hallitus antoi 4. heinäkuuta luvan 200 armeijan upseerille ja 5 000 varusmiehelle siirtyä vapaaehtoiseksi Suomeen. Hallituksessa vapaaehtoisten lähettämistä vastustivat sosiaalidemokraattitaustaiset valtiovarainministeri Wigforss ja sosiaaliministeri Möller sekä kansanpuolueen kulkulaitosministeri Gustaf Andersson i Rasjön.
Ruotsalaisten tultua Suomeen Hangon rintamalle, jossa alueella oli vastassa Neuvostoliiton Hangon sotilastukikohdan joukot, vedettiin suomalaisjoukkoja vastaavasti pois alueelta. Samalla Hangon rintama tuli hyvin vahvasti ruotsinkielisten joukko-osastojen vastuulle, sillä ruotsalaisvapaaehtoisten lisäksi siellä oli suomenruotsalaisia yksiköitä. Puna-armeijan yksiköt saivat 25. marraskuuta määräyksen vetäytyä Hangon tukikohdastaan Itämeren laivaston avustuksella. Viimeiset puna-armeijan yksiköt vetäytyivät Hankoniemeltä 2. joulukuuta 1941, ja suomalais-ruotsalaiset yksiköt saavuttivat Hangon keskustan aamulla 4. joulukuuta nostaen Suomen lipun Hangon kaupungintalon katolle. Pian sen jälkeen suurin osa ruotsalaisvapaaehtoisista palasi Ruotsiin.
Ulkopoliittiset haasteet > Helmikuun 1942 kriisi

Ruotsin hallitus joutui antamaan Saksan lähetystölle 20. tammikuuta 1942 laajan, tiukasti salatun
muistion myönnytyksistä, joita Ruotsin hallitus oli antanut Saksalle ja sen kanssa liitossa sotineelle Suomelle. Muistiossa mainittiin Suomessa sotimassa olleet ruotsalaiset vapaaehtoiset, henkilöstön ja materiaalin kauttakulkukuljetukset Norjaan ja Suomeen, kuriirilennot, saksalaisten joukko- ja materiaalikuljetusalusten suojelu Ruotsin aluevesillä, ruotsalaisten toimittamat ruoka- ja kalustotäydennykset, suomalaisille lapsille annettu apu ja ruotsalaisten maatalousjärjestöjen apu Karjalan maatalouden jälleenrakennukseen.
Ruotsin asema ei edelleenkään ollut syksyllä 1941 ja alkuvuodesta 1942 kuitenkaan vakaa suhteessa Saksaan. Eri lähteistä saatujen tietojen pohjalta oli vaaraa, että Saksa saattaisi rikkoa Ruotsin puolueettomuutta asevoimin. Syynä pidettiin Hitlerin tyytymättömyyttä Ruotsin asenteeseen tuessa käynnissä olevaan sotaan liittoutuneita vastaan. Niinpä Ruotsin hallitus 13. helmikuuta 1942 teki päätöksen mobilisoida 300 000 ruotsalaissotilasta sotaharjoituksiin, joista 160 000 kutsuttiin pysyvästi aseisiin. Päätös oli Hanssonin hallituksen vastoin puolustusvoimain komentaja Thörnellin tahtoa. Lisäksi kuningas Kustaa V lähetti omasta aloitteestaan Hitlerille kirjeen, jossa hän ilmoitti ”Ruotsin puolustavan itseään asevoimin kaikkia hyökkääjiä vastaan ​​- jopa englantilaisten hyökkäystä vastaan”. Hitlerin vastaus sisälsi ilmoituksen, että ”Saksa ei tulisi loukkaamaan Ruotsin puolueettomuutta”. Tämä laukaisi helmikuun kriisin.
Maailmansodan sisäpoliittiset vaikutukset

Hanssonin hallituksen opposition muodostivat vuoden 1936 toisen kamarin vaaleissa Ruotsin kommunistinen puolue 3,3 % kannatuksella ja viidellä valtiopäiväedustajalla sekä sosialistinen puolue 4,4 % kannatuksella ja kuudella valtiopäiväedustajalla. Seuraavissa vuoden 1940 vaaleissa kommunistit saivat 3,5 % ja kolme valtiopäiväedustaja, kun taas sosialistit putosivat kokonaan toisesta kamarista 0,7 % kannatuksella.
Suomen Talvisodan sytyttyä Ruotsin kommunistit ottivat selvän Neuvostoliittoa suosivan kannan. Tämä johti siihen, että Ruotsin puolustuslaitos halusi estää epäluotettvan aineksen pääsemistä armeijaan perustamalla ns. työkomppanioita. Tunnetuin niistä oli Norrbotteniin, Kalixin lähelle perustettu Storsienin leiri. Sinne oli siirretty kaikkiaan 350 miestä, joista kommunisteiksi luokiteltiin 250 miestä. Leiri lakkautettiin Suomen Talvisodan päätyttyä huhtikuussa 1940. Sitä seurasi kuitenkin uusi 150 miehen työkomppania. Lisäksi oli eri paikkakunnilla neljä muuta työkomppaniaa, kaikkiaan 220 miestä. Viimeiset työkomppaniat purettiin lokakuussa 1943. Rautateillä Norrbottenissa työskennelleet kommunistit joutuivat siirtymään tähän aikaan eteläiseen Ruotsiin.
Helmikuussa 1940 hallitus teki päätöksen painotuotteiden kuljetuskiellon voimaansaattamisesta. Valtio kieltäytyi kuljettamasta painotuotteita, joiden katsottiin vakavasti rikkoneen Ruotsin painovapausasetusta. Näin joukko kommunistisia ja sosialistisia lehtiä (Ny Dag, Arbetartidningen, Norrskensflamman, Sydsvenska Kuriren) joutui kyseisen painotuotteiden kuljetusrajoituksen piiriin. Maaliskuussa 1940 Luulajassa tapahtui kommunistilehti Norrskensflammanin kirjapainoon kohdistunut pommi-isku ja tuhopoltto, jonka yhteydessä viisi henkilöä kuoli. Tuhopoltto kuvasi poliittisten asenteiden kiristymistä Ruotsissa.
Maailmansodan loppuvuodet

Vuoden 1942 loppuvuodesta Saksan sotaonni alkoi kääntyä. Ruotsille ja Ruotsin hallitukselle se merkitsi myönnytysten ajan päättymistä. Seuraavana vuonna Ruotsi irtisanoi saksalaisten kauttakulkusopimuksen. Norjan ja Tanskan vastarintaliike sai nyt tukea ruotsalaisilta. Lisäksi Ruotsi harjoitti laajaa pakolaisten avustustoimintaa.
Maailmansodan loppuvuodet > Viimeiset saksalaissuunitelmat Ruotsin valtaamiseksi

Saksan Ruotsiin hyökkäyksen vaara ei ollut kokonaan ohi. Saksan sodanjohto oli edelleen asettanut Norjassa toimivalle esikunnalle tehtäväksi suunnitella mahdollista Ruotsin valloitusta. Ruotsin kyetessä seuraamaan saksalaisten salattua sähkeliikennettä Ruotsin sodanjohto kutsui kesällä 1943 aseisiin 350 000 ruotsalaissotilasta aseisiin. Saksan hyökäysuhka kuitenkin raukesi Saksan sotamenestyksen laannuttua.
Ruotsin puolustusvoimain johdossa tapahtui myös muutoksia keväällä 1944, kun saksalaissuuntautunut puolustusvoimain ylipäällikkö Thörnell korvattiin länsimielisellä Helge Jungilla.
Maailmansodan loppuvuodet > Miehitettyjen Norjan ja Tanskan tuki

Syksyllä 1942 oli alkanut juutalaisten kuljettaminen Norjasta ja Tanskasta Auschwitzin tuhoamisleirille. Ruotsin hallitus sai tietoa tästä toiminnasta, ja pelastusoperaatiot käynnistyivät. Syksyllä 1943 Tanskasta Ruotsiin siirtyi yli Juutinrauman lähes 8 000 Tanskan juutalaista. Kaikkiaan Tanskasta ja Norjasta siirtyi sodan aikana 60 000 pakolaista Ruotsiin.
Norjan Lontoon pakolaishallitus esitti ruotsalaisille jo vuoden 1942 aikana hanketta norjalaisten sotilaalliseen koulutukseen. Lopulta helmikuussa 1943 Ruotsin hallitus uuden ulkopoliittisen suuntauksensa mukaisesti antoi norjalaisille mahdollisuuden poliisikoulutukseen, joka viime kädessä oli aseellisen toimintaan valmistautumista.
Maailmansodan loppuvuodet > Suomi kohti rauhaa Neuvostoliiton kanssa - suomalaisia Ruotsiin pakolaisiksi

Keväällä 1944 käynnistyivät ensimmäiset vakavat yhetydenotot Suomen ja Neuvostoliton välillä rauhan aikaansaamiseksi. Ruotsin hallituksella oli keskeinen rooli tilanteessa, sillä ensimmäiset yhteydenotot tapahtuivat maaliskuussa 1944 hallituksen nimeämän teollisuusmies Marcus Wallenbergin järjestäessä Tukholmaan neuvottelun Suomen edustajan valtioneuvos J.K: Paasikiven ja Neuvostoliiton Tukholman lähettilään Kollontain kesken. Tässä vaiheessa ne eivät johtuneet vielä rauhaan. Ruotsin hallituksella tilanteessa oli pelko Suomen sortumisesta ja Neuvostoliiton tai kommunistisuuntautuneen Suomen saamisesta rajanaapuriksi.
Kesällä 1944 yhteydenotot Tukholmassa Suomen ja Neuvostoliiton edustajien kesken jatkuivat. Rauha solmittiin lopulta Moskovassa 19. syyskuuta. Tuloksena oli Suomelle alueluovutusten ja sotakorvausten lisäksi vaatimus saksalaisten ajamisesta Suomesta. Saksalaisia oli Pohjois-Suomessa oli yli 200 000, ja tämä johti Lapin sodan syttymiseen syys-lokakussa 1944. Sota johti siihen, että suomalaissivilit joutuivat pakenemaan alueelta, ja yksi pakenemissuunta oli Ruotsin Norrbotten, jonne pakeni yli 50 000 suomalaissiviiliä.
Moskovan rauhan seurauksena Suomesta pakeni myös sotilaita ja poliittisia pakolaisia. Aivan oman ryhmänsä muodosti syyskuussa 1944 Ruotsiin siirtyneet Suomen armeijan tiedusteluosaston edustajat. Kyseessä oli ns. Operaatio Stella Polaris, jossa tiedusteluosaston henkilöstöä perheineen ja arkistoja siirrettiin operaatiossa Ruotsiin. Asiaa oli alettu valmistella jo kesällä 1944. Aluksi marsalkka Mannerheim otti yhteyttä Ruotsin puolustusesikunnan päällikkö Carl August Ehrensvärdiin, jonka jälkeen Ruotsin hallituksen pääministeri Hansson ja puolustusministeri Sköld sekä puolustusvoimain uusi komentaja, kenraali Jung tulivat asiasta hyvin tietoisiksi heinäkuusta 1944 alkaen. Suomalaisilla ei ollut vaadittuja matkustusasiakirjoja, mutta suomalaiset radiotiedustelijat perheineen pääsivät maihin ilman tullitarkastusta ulkoministeri Güntherin poikkeusluvalla.
Maailmansodan loppuvuodet > Valkoiset bussit - ruotsalaiset organisoivat pelastusoperaation Saksasta

Toisen maailmansodan loppuvaiheessa virisi eri puolilla keskusteluja Saksassa keskitysleireissä ja vankiloissa olevien vapauttamisesta. Norjalaiset lähettiläs Niels Christian Ditleffin johdolla kääntyivät Ruotsin hallituksen puoleen, sillä Saksaan oli viety vangittuna noin 8 000 norjalaista. Tanskalaiset pyrkivät hoitamaan vangittujen kuljetusta omatoimisesti.
Ruotsin ulkoministeri Günther oli myönteinen asialle, ja Ruotsin hallitus antoi luvan Ruotsin Punaisen Ristin varapuheenjohtaja, kreivi Folke Bernadottelle viedä asiaa eteenpäin. Felix Kersten toimi tässä välittäjänä Himmlerin suuntaan. Kersten, SS-johtaja Heinrich Himmlerin hieroja, sai vuonna 1943 oleskeluluvan Ruotsissa. Heinrich Himmler ja hänen uskottunsa Walter Schellenberg olivat tajunneet, että Saksa hävisi sodan ja harkitsivat erillisen rauhan solmimista länsivaltojen kanssa. Rauhanneuvotteluissa Ruotsi voisi olla hyödyllinen välittäjä Saksan ehdotuksille. Ruotsia pyydettiin lähettämään Punaisen Ristin valtuuskunta Berliiniin neuvottelemaan skandinaavisten vankien puolesta ruotsalaisen avustusretkikunnan lähettämiseksi. Bernadotte matkustikin helmikuun 1945 puolivälissä neuvotteluihin Berliiniin. Neuvottelut johtivat myönteiseen tulokseen, ja maalis-huhtikuussa 1945 yli 15 000 keskitysleirin vankia kuljetettiin Ruotsiin valkoisilla Punaisen Ristin tunnuksella varustetuilla busseilla, joista noin 8 000 oli Norjan ja Tanskan kansalaisia. Loput olivat 20 muun maan kansalaisia; pääasiassa Ranskan ja Puolan kansalaisia.
Sisäpolitiikka - inflaation torjuntaa

Talouspolitiikan tavoite sotavuosina oli inflaation torjunta. Kolmen ensimmäisen sotavuoden aikana hinnat nousivat n. 50% ja palkat sitä vastoin 20-25%. Sodan loppuvuosina taloudellinen tilanne vakiintui. Valtionvelka oli myös sotavuosina merkittävästi kasvanut.
Vuonna 1944 käydyissä toisen kamarin vaaleissa sosiaalidemokraatit menettivät ehdottoman enemmistönsä, mutta saivat kuitenkin täsmälleen puolet valtiopäiväedustajista eli 115 valtiopäiväedustajaa. Kokoomushallitus jatkoi tässä vaiheessa vielä toimintaansa. Vaaleissa suurin voittaja oli kommunistipuolue, joka nosti kannatuksensa 10,3%:iin ja 15 valtiopäivämieheen.
Kesällä 1945 tuli sitten odotettu hallituksen vaihdos, ja Hansson jatkoi edelleen tällä kertaa puhtaasti sosiaalidemokraattisella hallituksella.
Hallituksen kokoonpano

| Virka> Valtioneuvoston valmistelukanslia | Nimi> Valtioneuvoston valmistelukanslia | Virassa> Valtioneuvoston valmistelukanslia | Puolue> Valtioneuvoston valmistelukanslia | Puolue> Valtioneuvoston valmistelukanslia | Valtioneuvoston valmistelukanslia |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pääministeri | Per Albin Hansson | 13.12.1939-31.7.1945 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Oikeusministeriö
| Oikeusministeri | Karl Gustaf Westman | 13.12.1939-30.8.1943 |  | Talonpoikaisliitto |  |
| Oikeusministeri | Thorwald Bergquist | 30.8.1943-31.7.1945 |  | Kansanpuolue |  |
Ulkoministeriö
| Ulkoministeri | Christian Günther | 13.12.1939-31.7.1945 |  | Puolueeton |  |
Puolustusministeriö
| Puolustusministeri | Per Edvin Sköld | 13.12.1939-31.7.1945 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Terveys- ja Sosiaaliministeriö
| Terveys- ja sosiaaliministeri | Gustav Möller | 13.12.1939-31.7.1945 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Kulkulaitosministeriö
| Kulkulaitosministeri | Gustaf Andersson i Rasjön | 13.12.1939-30.9.1944 |  | Kansanpuolue |  |
| Kulkulaitosministeri | Fritiof Domö | 30.9.1944–31.7.1945 |  | Oikeisto |  |
Valtiovarainministeriö
| Valtiovarainministeri | Ernst Wigforss | 13.12.1939-31.7.1945 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Opetus- ja kirkkoasiain ministeriö
| Opetus- ja kirkkoasiain ministeri | Gösta Bagge | 13.12.1939-15.12.1944 |  | Oikeisto |  |
| Opetus- ja kirkkoasiain ministeri | Georg Andrén | 15.12.1944-31.7.1945 |  | Oikeisto |  |
Maatalousministeriö
| Maatalousministeri | Axel Pehrsson-Bramstorp | 13.12.1939-31.7.1945 |  | Talonpoikaisliitto |  |
Kauppa- ja teollisuusministeriö
| Kauppa- ja teollisuusministeri | Fritiof Domö | 13.12.1939–7.3.1941 |  | Oikeisto |  |
| Kauppa- ja teollisuusministeri | Herman Eriksson | 7.3.1941-30.9.1944 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
| Kauppa- ja teollisuusministeri | Bertil Ohlin | 30.9.1944-31.7.1945 |  | Kansanpuolue |  |
Kansanhuoltoministeriö
| Kansanhuoltoministeri | Herman Eriksson | 13.12.1939–7.3.1941 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
| Kansanhuoltoministeri | Axel Gjöres | 7.3.1941–31.7.1945 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Konsultoivat ministerit
| Lakikonsultit | Nils Quensel | 13.12.1939–11.10.1940 |  | Puolueeton |  |
| Lakikonsultit | Edgar Rosander | 11.10.1940-30.9.1944 |  | Puolueeton |  |
| Lakikonsultit | Gunnar Danielson | 30.9.1944-31.7.1945 |  | Puolueeton |  |
| Lakikonsultit | Thorwald Bergquist | 13.12.1939–30.8.1943 |  | Puolueeton |  |
| Lakikonsultit | Nils Quensel | 30.8.1943-31.7.1945 |  | Puolueeton |  |
| Polttoaineministeri | Fritiof Domö | 7.3.1941–30.9.1944 |  | Oikeisto |  |
| Polttoaineministeri | Axel Rubbestad | 30.9.1944-31.7.1945 |  | Talonpoikaisliitto |  |
| Salkkuton ministeri valtiovarainministeriötä ja puolustusministeriötä koskevissa kysymyksissä | Knut G. Ewerlöf | 7.3.1941–31.7.1945 |  | Oikeisto |  |
| Väestönsuojeluministeri | Axel Rubbestad | 30.8.1943–30.9.1944 |  | Talonpoikaisliitto |  |
| Väestönsuojeluministeri ja varaterveys- ja sosiaaliministeri | Tage Erlander | 30.9.1944–31.7.1945 |  | Sosiaalidemokraatit |  |
Aiheesta muualla

Ruotsin hallituksen sivusto (ruotsiksi, englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Hanssonin II hallitus | Ruotsin hallitus 2021–2022 | Seuraaja: Hanssonin IV hallitus |
| n k  Ruotsin hallitukset |
| --- | --- |
1800-luku:  De Geer vanhempi  Posse  Thyselius  Themptander  Gillis Bildt  Åkerhielm  Boström I 
1900-luku:  von Otter  Boström II  Ramstedt  Lundeberg  Staaff I  Lindman I  Staaff II  Hammarskjöld  Swartz  Edén  Branting I  De Geer  von Sydow  Branting II  Trygger  Branting III  Sandler  Ekman I  Lindman II  Ekman II  Hamrin  Hansson I  Pehrsson-Bramstorp  Hansson II  Hansson III  Hansson IV  Erlander I  Erlander II  Erlander III  Palme I  Fälldin I  Ullsten  Fälldin II  Fälldin III  Palme II  Carlsson I  Carlsson II  Carl Bildt  Carlsson III 
2000-luku:  Persson  Reinfeldt  Löfven I  Löfven II  Löfven III  Andersson  Kristersson 
Ruotsalaiset sotilaat marssilla Norjan rajalle keväällä 1940. Saksan miehitettyä Tanskan ja Norjan huhti-toukokuussa 1940 Ruotsin oli uusittava omat puolustussuunnitelmansa.
Vaikka Ruotsin ja Suomen valtioliittoajatus oli kaatunut Neuvostoliiton vastustukseen joulukuussa 1940, läheiset keskustelut maiden ulkoministereiden eli Suomen Rolf Wittingin (vasemmalla) ja Ruotsi Christian Günterin (keskellä) välillä jatkuivat. Kuvassa oikealla Ruotsin Helsingin lähettiläs Karl Ivan Westman.
Kuningas Kustaa V ja pääministeri Per Albin Hansson olivat kesän 1941 juhannuskriisin keskeisiä henkilöitä.
Vuoden 1940 saksalaisten kauttakulkuliikennettä. Kuva Storlieniltä Jämtlannin alueelta.
Marsalkka Mannerheim tarkasti ruotsalaisen vapaaehtoisjoukon Hangossa ennen heidän kotiinpaluutaan joulukuussa 1941.
Ruotsi joutui sotavuosien aikana useaan otteeseen varautumaan saksalaisten mahdolliseen maahan tunkeutumiseen. Oheinen kuva keväältä 1943 ruotsalaisten sotaharjoituksista Jämtlannin Storlieniltä eli Ruotsin ja Norjan raja-alueelta. Tällöin Ruotsin hallitus oli muuttamassa suhtautumistaan kielteiseksi saksalaisten rautatiekuljetuksiin Ruotsin halki. Tämä lisäsi Saksan maahantunkeutumisvaaraa.
Stella Polaris-pakolaismatkustajia Närpiöstä lähteneessä aluksessa. Suuntana Ruotsin Gävle.
Ruotsin punaisen Ristin valkoiseksi maalatut linja-autot Saksassa toisen maailmansodan lopussa.
Instrumentti (lääketiede)

Leikkaustiimi leikkauksen aikana työskentelemässä instrumenttikorilla.
Instrumentteja käytetään lääketieteessä moniin eri käyttötarkoituksiin. Niitä käytetään kudosten leikkaamiseen ja irrottamiseen, kudoksiin tarttumiseen, kudosten kiinnittämiseen ja sulkemiseen sekä näkyvyyden saamiseen toimenpidealueelle. On tärkeää, että instrumentteja käytetään vain niihin tarkoituksin, joihin instrumentit on suunniteltu.
Monet instrumentit ovat saaneet nimensä keksijöiltään, joita ovat esimerkiksi Jules-Émile Péan, George Washington Crile, Mayon veljekset sekä Emil Kocher.
Lääketieteen eri erikoisaloilla on omia instrumentteja. Esimerkiksi gynekologialla, hammaslääketieteellä, kirurgialla ja korva-, nenä- ja kurkkutaudeilla on omia niiden käyttöön suunniteltuja instrumentteja. Myös leikkausroboteissa käytetään laitteseen suunniteltuja instrumentteja.
Käytön jälkeen moniäyttöiset instrumentit vastaanotetaan ja lajittellaan, pestään ja desinfioidaan, pakataan, steriloidaan välinehuollossa, toimitetaan sekä varastoidaan odottamaan uutta käyttöä. On olemassa myös kertakäyttöisiä värikoodilla merkittyjä instrumentteja, joiden materiaalit voidaan kierrättää käytön jälkeen.
Eläinlääkäri tekee leikkausta kotikissalle käyttämällä instrumentteja.
Myös eläinlääketietessä käytetään instrumentteja.
Isoja kansainvälisiä instrumenttien valmistajia ovat esimerkiksi japanlainen Olympus, ruotsalainen Mölnlycke Health Care, saksalainen B. Braun Melsungen ja yhdysvaltalainen Stryker.
Esimerkkejä anestesiologin instrumenteista

| Nimi | Kuva | Lähde |
| --- | --- | --- |
Laryngoskooppi:
Esimerkkejä gynekologin instrumenteista

| Nimi | Kuva | Lähde |
| --- | --- | --- |
Sims-specula: 
Ankannokka-specula:
Esimerkkejä hammaslääkärin instrumenteista

| Nimi | Kuva | Lähde |
| --- | --- | --- |
Ekskavaattori: 
Peili: 
Pora:
Esimerkkejä kirurgin instrumenteista

| Nimi | Kuva | Lähde |
| --- | --- | --- |
Babcock: 
Mayo-lankasakset: 
Metzenbaum-sakset: 
Kocher-pihti (kirurginen): 
Mayo-Hegar-neulankuljetin: 
Pean: 
Skalpelli, leikkausveitsi:
Esimerkkejä korva-, nenä- ja kurkkutautien instrumenteista

| Nimi | Kuva | Lähde |
| --- | --- | --- |
Hartmannin pihti: 
Magillin pihti:
Esimerkkejä silmätautien instrumenteista

| Nimi | Kuva | Lähde |
| --- | --- | --- |
Barraquer-mikroneulankuljetin:
Tropinoni

| Tropinoni |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  8-metyyli-8-atsabisyklo-oktan-3-oni
CAS-numero:  532-24-1
PubChem CID:  446337
SMILES:  O=C1CC2N(C)C(CC2)C1
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H13NO
Moolimassa:  139,194 g/mol
Sulamispiste:  42,5 °C (315,65 K)
Kiehumispiste:  113 °C (386,15 K)
Tropinoni (C8H13NO) on alkaloidi, joka on atropiinin esiaste, jonka synteesi oli merkittävä edistysaskel synteettisen kemian alalla.
Synteesi

Ensimmäisen kerran tropinonia syntetisoi Richard Willstätter vuonna 1901. Aikaisemmin Wilstätter oli syntetisoinut kokaiinia tropinonista. Tropinonin synteesin lähtöaine oli sykloheptanoni. Synteesi oli monivaiheinen eikä kovin tehokas.
Robert Robinson valmisti tropinonia kokonaissynteesillä ensimmäisen kerran vuonna 1917. Synteesi oli merkittävä askel sen kohtalaisen yksinkertaisuuden ja tehokkuuden ansiosta. Reaktion lähtöaineina käytetään melko yksinkertaisia yhdisteitä sukkinaldehydiä, metyyliamiinia ja asetonidikarboksyylihappoa tai asetonia.
1. Sekundäärisen amiinin ja aldehydin nukleofiilisessä additiossa syntyy imiini ja poistuu vettä. 2. Toinen nukleofiilinen additio ja ensimmäinen rengas sulkeutuu. 3. Asetonikarboksylaatin enolaatti-ionin Mannich-reaktio. 4. Uusi enolaatin muodostumisreaktio, jossa poistuu vettä. 5. Toinen Mannich-reaktio 6. Kahden karboksyyliryhmän poisto ja lopputuote.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tropinoni Wikimedia Commonsissa
PubChem (englanniksi)
DrugBank: Tropinone (englanniksi)
KEGG: Tropinone (englanniksi)
Chemblink: Tropinone (englanniksi)
Isthmian kisat

| Isthmian kisat> τά Ἴσθμια |
| --- | --- |
 Poseidon Ishtmian kisojen herrana. Roomalaisaikainen kamee, Wienin taidehistoriallinen museo.
Tyyppi:  urheilukisat Poseidonin kunniaksi
Päivämäärä:  olympiadin 2. ja 4. vuosi nykyisen huhti-toukokuun aikaan
Järjestämistiheys:  joka toinen vuosi
Tapahtumapaikka:  Isthmian stadion Isthmian hippodromi
Paikkakunta:  Isthmia Kreikka
Ensimmäisen kerran:  noin 582–578 eaa.
Järjestäjä:  Korintti / Sikyon
Isthmian kisat (m.kreik. τά Ἴσθμια, ta Isthmia) olivat antiikin kreikkalaiset Poseidon-jumalan kunniaksi järjestetyt urheilukilpailut. Ne järjestettiin Korintin kannaksella (m.kreik. Isthmos) sijainneella Isthmian Poseidonin pyhäkköalueella joka toinen vuosi. Kisat olivat yhdet neljästä panhelleenisistä kisoista, nykyaikaisten olympialaisten edeltäjistä.
Historia

Kreikkalaisen mytologian mukaan Isthmian kisat perusti joko Sisyfos tai Theseus. Korinttilaisten itsensä mukaan ne perusti Sisyfos Saroninlahteen hukkuneen Melikertes-Palaimonin muistoksi delfiinin tuotua tämän ruumiin Isthmiaan. Ateenalaiset sen sijaan pitivät perustajana Theseusta.
Isthmian kisoja vietettiin ensimmäisen kerran varmuudella 49. olympiadin aikana eli 582–578 eaa., jolloin niistä tuli yhdet panhelleenisistä kisoista. Kisat olivat Korintin hallinnassa muulloin, paitsi ajalla 146–44 eaa., jolloin kaupunki oli raunioina roomalaisten tuhottua sen. Tuona aikana kisoja hallinnoi Sikyon, ja ne saattoivat myös olla siirretty Sikyoniin.
Vuonna 336 eaa. Aleksanteri Suuri nimettiin Isthmian kisoissa kreikkalaisten johtajaksi Persiaa vastaan. Roomalaisten osallistuminen kisoihin sallittiin vuonna 288 eaa. Titus Quinctius Flamininus käytti vuoden 196 eaa. kisoja julistaessaan kreikkalaiset valtiot vapaiksi Makedonian vallasta. Keisari Nero vieraili Isthmiassa ja sen kisoissa vuonna 67 jaa. Tuolloin hän muun muassa ilmoitti kisojen osallistujille aloittavansa Korintin kanavan rakentamisen. Kisoja järjestettiin, kunnes keisari Theodosius I kielsi ne muun pakanauskonnon mukana.
Diogenes Laertioksen mukaan Platonin kerrottiin kilpailleen nuorena painijana Isthmian kisoissa. Hänen kutsumanimensä ”Platon” eli ”leveä” olisi erään tulkinnan mukaan tullut hänen painityylinsä leveydestä.
Kisat

Isthmian kisat järjestettiin yhdessä Nemean kisojen kanssa aina samana vuonna, aina vuosi ennen ja vuosi jälkeen joka neljäs vuosi järjestettyjä Olympian kisoja, toisin sanoen aina olympiadin toisena ja neljäntenä vuotena. Ennen ajanlaskun alkua kisat osuivat nykyisessä ajanlaskussa parillisille ja ajanlaskun alun jälkeen parittomille vuosille. Kisat järjestettiin suunnilleen nykyisen huhtikuun lopulla tai toukokuun alussa.
Kisojen lajeihin kuuluivat hevosurheilukilpailut, jotka järjestettiin Isthmian hippodromilla; muita urheilukilpailuita, jotka järjestettiin Isthmian stadionilla; sekä musiikkikilpailuita.
Isthmian kisojen voittajat saivat alun perin palkinnoksi männynhavuseppeleet, myöhemmin villisellerin lehvistä tehdyt seppeleet. Voittajien kunniaksi kirjoitettiin myös runoja. Parhaiten tällainen runous tunnetaan Pindarokselta, joka kirjoitti useita hymnejä Isthmian voittajien kunniaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Isthmian kisat Wikimedia Commonsissa