stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vapaakirkko
Historia

Vapaakirkollisuus sai Pohjoismaissa alkunsa 1800-luvun lopussa. Riippumattomat seurakunnat kehittyivät reaktiona valtionkirkkoihin, jotka hallitsivat Pohjoismaissa Olaus Petrin vuonna 1521 johtaman 1500-luvun protestanttisen uskonpuhdistuksen sekä vuonna 1537 annetun julistuksen johdosta, jonka mukaan luterilaisuus oli Tanskan ja Norjan virallinen uskonto. Pietistisinä liikkeinä vapaakirkot alkoivat kokoontua yksityisesti kodeissa, joissa saarnattiin, opiskeltiin ja vietettiin ehtoollista ilman valtiojohtoisen papiston auktoriteettia.
Ruotsissa lukijaisuus-liikkeen, Pietisten-lehden ja  Evankelisen isänmaansäätiön piirissä esiintyi maallikkosaarnaajia ja yhteisöllisiä kokoontumisia, jotka osuivat samaan aikaan kun valtiosta riippumattomat uskonnolliset kokoontumiset kieltänyt konventikkeliplakaatti kumottiin vuonna 1858. Vaikka nämä liikkeet levisivät jonkin aikaa valtionkirkon sisällä, viranomaisten päätös kieltää P. P. Waldenströmiltä kirkon käyttö ehtoollisen viettoon johti ehtoollisen siirtymisen lähetystaloon ja käynnisti Evankelisen isänmaansäätiön erkaantumisen valtionkirkon yhteydestä.
Norjassa Hans Nielsen Haugen herätyssaarnat 1600-luvun lopulla, Gustav Adolph Lammersin rukoushuone ja sisälähetysseuran perustaminen vuonna 1850 sekä Fredrik Fransonin perustama Norjan lähetysliitto ja sen julkaisema Morgen Roden-lehti toivat elinkelpoisia vaihtoehtoja valtionkirkolle. Lopuksi filosofi Søren Kierkegaardin herätysliikkeiden vastainen vaikutus  johti Tanskan lähetysliiton perustamiseen.
Kanginluoto

Kanginluoto
Kanginluoto kesäisissä maisemissa kesäkuussa 2019.
| --- | --- |
Sijainti:  Jyväskylä Suomi
Vesialue:  Leppävesi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Kanginluoto on saari, joka sijaitsee Leppävedellä, Jyväskylän Oravasaaren lähettyvillä. Saari on pinta-alaltaan noin 160 neliömetriä ja sen suurin pituus on 20 metriä lounais-koilliseen suuntaan.
Ranskalaiset toisen maailmansodan hävittäjät

Ranskalaiset toisen maailmansodan hävittäjät antaa yleiskuvan Ranskan laivaston hävittäjistä ja niiden toiminnasta toisessa maailmansodassa.
Toisen maailmansodan alkaessa Ranskan laivastolla oli palveluksessa 71 hävittäjää, joiden lisäksi rakenteilla oli 27. Hävittäjiä oli kahta tyyppiä eli pieniä (ransk. torpilleurs ja suuria (ransk. contre-torpilleurs). Chacal-luokka oli ensimmäinen kuudesta suurten hävittäjien luokasta, joiden alukset oli suunniteltu upottamaan vastustajan risteilijät suuremman nopeutensa ja torpedojensa avulla. Lisäksi alukset kykenivät tykistöllään pitämään loitolla vastustajan hävittäjät. 1920-luvulla valmistetut pienet hävittäjät olivat hitaita ja niiden merikelpoisuus osoittautui heikoksi. Kahden ensimmäisen luokan nopeus oli ainoastaan 28–29 solmua, mikä ei mahdollistanut Dunkerque- ja Richelieu-luokkien nopeiden taistelulaivojen suojaamista. Le Hardi -luokan nopeudeksi määritettiin siten 37 solmua.
Suuriin hävittäjiin keskittyminen ja niiden pitkät valmistusajat aiheuttivat Ranskan laivaston hävittäjien lukumääräisen laskun. Italian kuninkaallisen laivaston aiheuttaman uhan torjumiseksi vuonna 1933 valmistettiin kolmetoista 600 tonnin La Melpoméne -luokan torpedovenettä, joiden suunnittelu perustui Italian laivaston torpedoveneisiin. Koosta ja nopeudesta johtuen ne kuitenkin tulee luokitella joko keveiksi hävittäjiksi tai saattuehävittäjiksi.
Suuret hävittäjät

Suuria hävittäjiä (ransk. contre-torpilleurs) oli syyskuussa 1939 palveluksessa yhteensä 37 kappaletta
6 Chacal-luokka
6 Guépard-luokka
6 Aigle-luokka
6 Vauquelin-luokka
6 Fantasque-luokka
2 Mogador-luokka ja lisäksi tilattuna 4
Hävittäjät

Hävittäjiä (ransk. torpilleurs) oli syyskuussa 1939 yhteensä palveluksessa 34 kappaletta
12 Bourrasque-luokka
14 Adroit-luokka
Hardi-luokka rakenteilla 12
Torpedoveneet

Torpedoveneitä oli syyskuussa 1939 yhteensä palveluksessa 13 kappaletta ja rakenteilla 5.
13 La Melpomène -luokka
Fier-luokka 5 valmisteilla
Sakaranjärvi

| Sakaranjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kainuu
Kunnat:  Suomussalmi
Koordinaatit:  64°45′23″N, 28°45′21″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Oulujoen vesistö (59)
Järveen tulevat joet:  Korpijoki Kannokonpuro Suojoki
Laskujoki:  Emäjoki
Järvinumero:  59.438.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  156,7 m 
Rantaviiva:  10,755 km 
Pinta-ala:  2,26 km² 
Tilavuus:  0,0134 km³ 
Keskisyvyys:  5,9 m 
Suurin syvyys:  17,7 m 
  [ ohje ]  
Sakaranjärvi (myös Sakarajärvi) on metsäjärvi Suomussalmen kuntakeskuksen eteläpuolella Kainuussa. Sen pinta-ala on noin 2,3 neliökilometriä eli 230 hehtaaria ja vesitilavuus noin 13,4 kuutiohehtometriä (hm³). Etäisyys Kajaanista on 76 kilometriä pohjoiskoilliseen.
Maantiede

Sakaranjärven ulottuvuus lännen Likolahden perukasta idän Korpisenperän pohjukkaan on noin 3,5 kilometriä. Järveä jakaa etelärannan Autioniemi, jonka pinta-ala on noin 30 hehtaaria. Sen länsipuolella on Autiolahti ja itäpuolella Korpisenperä. Niemen kohdalla järvi kaventuu noin puolikilometriseksi. Luoteessa on Likolahti, jonka suu on noin 140 metriä leveä. Noin neljäsosa Sakaranjärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin kohta, noin 18 metriä, sijaitsee Korpisenperän luoteisosassa.
Sakaranjärvi on saareton soiden ja vaarojen ympäröimä vakavesi. Sen koillispuolisen Romppasenvaaran korkeustaso on noin 210 metriä merenpinnan yläpuolella. Eteläpuolella sijaitsee Hangasvaara (lähes 250 metriä mpy), joka ei kuitenkaan ulotu aivan järven rantaan. Järven rannalla on pientaloja.
Sakaranjärven tulouoma on Korpijoki, joka virtaa idästä Ukonsuon halki. Etelästä järveen laskee Kannokonpuro ja koillisesta Suojoki. Järven laskujoki alkaa Likolahden etelärannalta ja vie vedet länteen Emäjokeen. Valtatie 5 kulkee Likolahden länsipuolitse.
Sakaranjärven vesitilavuus on 13 371 000 kuutiometriä.
Sakaranjärvi (59.438.1.001) kuuluu Sakarajärven valuma-alueeseen (59.438), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Oulujoen vesistössä (59). Toinen jakovaihe on Hyrynjärven alue (59.43) ja ensimmäinen jakovaihe on Hyrynsalmen reitin alaosan alue (59.4). Sakaranjärvi on laajin Sakarajärven valuma-alueen seitsemästätoista vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Toiseksi laajin on Korpijärvi.
Arnold Green

| Arnold Green |
| --- | --- |

Neuvosto-Viron ulkoministeri
 1962-11.3.1990  
Edeltäjä:  Aleksei Müürisepp
Seuraaja:  Lennart Meri
Neuvosto-Viron opetusministeri
 1.11.1958-24.2.1960  
Edeltäjä:  Voldemar Oja
Seuraaja:  Ferdinand Eisen
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. elokuuta 1920 Riika, Latvia
Kuollut: 4. marraskuuta 2011 (91 vuotta) Tallinna, Viro
Ammatti:  poliitikko (Neuvosto-Viro) ja urheilujohtaja
Arnold Green (30. elokuuta 1920 Riika, Latvia – 4. marraskuuta 2011) oli virolainen kommunistipoliitikko, Viron SNT:n moninkertainen ministeri ja urheiluvaikuttaja.
Neuvostoliiton ja puna-armeijan palvelija

Greenin perhe muutti pian hänen syntymänsä jälkeen Viron Rakvereen, jonka kymnaasista valmistui ylioppilaaksi keväällä 1940. Ennen ylioppilaaksi valmistumistaan Green vieraili innokkaana urheilumiehenä vuonna 1938 hiihtokursseilla Suomen urheiluopistossa Vierumäellä. Kesäkuun 17. päivänä 1940 Neuvostoliiton puna-armeija miehitti Viron ja Arnold Green liittyi Viron kommunistiseen puolueeseen, josta oli tehty neuvostomiehityksen poliittisen hallinnon eli Viron neuvostotasavallan alueella toimiva Neuvostoliiton kommunistisen puolueen osasto. Komsomolin Viron neuvostotasavallan osaston, Viron Komsomolin organisaattorina Green toimi 1940–1941, jolloin hän myös opiskeli Tallinnan jalkaväkikoulussa politrukiksi.
Kun Saksa puolestaan miehitti Viron toisessa maailmansodassa 1941, Green pakeni Venäjän neuvostotasavallan alueelle ja toimi punakomissaarina 1941–1947. Hän oli joukkojen mukana taisteluissa Venäjällä, Virossa ja Latviassa 1942–1945. Hänet palkittiin rohkeudesta Punaisen tähden kunniamerkillä ja mitalilla.
Arnold Green opiskeli toimittajaksi NKP:n keskuskomitean korkeimmassa puoluekoulussa Moskovassa 1947–1950 ja oli sen jälkeen Viron kommunistipuolueen pää-äänenkannattajan Rahva Häälen päätoimittajana vuoteen 1953.
Viron neuvostotasavallan ministerineuvoston puheenjohtajan, pääministerin sijaisena Green toimi 1953–1958 ja 1960–1984. Opetusministerinä hän oli 1958–1960 ja tuli ulkoministeriksi 1962 ensin sivutoimisena ja vuodet 1984–1990 varsinaisena. Vaikka Viron ulkoministeriö oli vain neuvostopropagandan keksimä virasto, Arnold Green onnistui lähettämään ”Viron neuvostotasavallan edustajia” Länsi-Saksaan, Britanniaan, Yhdysvaltoihin ja Kanadaan. Vuoden 1969 laulujuhlissa juhlien silloisena johtajana Arnold Green oli pannut puheeseensa sanat "Eestin kansan laulujuhla". Sen seurauksena hänet erotettiin laulujuhlien johtajan tehtävästä.
Urheilujohtaja

Green johti Viron neuvostotasavallan painifederaatiota 1960–1966 sekä oli yksi Neuvostoliiton olympiajoukkueen johtajista Münchenin ja Montrealin olympiakisojen purjehduskilpailuissa Kielissä 1972 ja Kingstonissa 1976. Hän johti myös XXII olympiadin kisojen 1980 purjehdusten järjestelyjä Tallinnassa ja toimi samalla Moskovan kisojen järjestelytoimikunnan varapuheenjohtajana. Viron neuvostotasavallan hiihtourheilufederaation puheenjohtajana Arnold Green oli 1985–1991.
Suomeen liittyvänä asiana Greenin toiminnassa voi mainita osallistumisen presidentti Urho Kekkosen maaliskuun 1964 työvierailun valmisteluihin.  Hän sai silloiselta Viron Korkeimman neuvoston puhemiehistön puheenjohtajalta Aleksei Müüriseppiltä eli vierailun virolaiselta isännältä tehtäväksi laatia vierailuohjelma. Siihen Green ideoi Tarton päiväohjelman osaksi hiihtoretken Käärikun alueella Tarton yliopiston urheilukeskuksessa. Sittemmin Viron itsenäistyttyä urheilukeskuksessa hiihtoretki on ollut pohjana Viron uuden itsenäisyyden aikana käynistyneeseen urheilutapahtumaan "Kekkosen hiihto".
Green toimi Viron olympiakomitean puheenjohtajana 1989–1997 ja Viron hiihtoliiton puheenjohtajana 1991–1993. Hän johti Viron olympiajoukkuetta Albertvillessä ja Barcelonassa 1992 sekä Lillehammerissa 1994 ja Atlantassa 1996.
Kansainvälinen olympiakomitea palkitsi Arnold Greenin Olympiakunniamerkillä 2001. Viron olympiakomitea nimitti Greenin kunniapuheenjohtajakseen 2002.
Puggle

Pentu, jonka suvussa on useampi sukupolvi puggle-koiria.
Puggle on Yhdysvalloissa kehitetty pienikokoinen sekarotuinen yhdistelmä, joka on beaglen ja mopsin risteytys. Väriltään puggle voi olla valkoinen, ruskea tai musta. Pugglella on tyypillisesti keskilyhyt kuono.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puggle Wikimedia Commonsissa
Ruisrevitty

Ruisrevitty on ruisleipä, joka on leivonnan ja paistamisen jälkeen halkaistu sivuttain ja revitty kahtia jonka jälkeen puolikkaat on laitettu uudelleen yhteen.selvennä Ruisrevittyyn käytetään tavallisesti täysjyväruisjauhoa ja mahdollisesti myös ruisrouhetta. Mahdollisesti käytetään myös hieman vehnäjauhoja.
Jaguar Racing (Formula E)

| Jaguar Racing (Formula E) |
| --- | --- |

Koko nimi:  Jaguar TCS Racing
Päämaja:   Coventry
Tallipäällikkö:   James Barclay
Kilpakuljettajat:   Mitch Evans  Nick Cassidy
Runko:  Formula E Gen3
Moottori:  Jaguar I-Type 6
Renkaat:  H Hankook
Nykyiset sarjat:  Formula E
Ensimmäinen kilpailu:  Hongkongin ePrix 2016
Kilpailuja:  95
Tuloksia
Valmistajien maailmanmestaruuksia:  0
Kuljettajien maailmanmestaruuksia:  0
Voittoja:  12
Paalupaikkoja:  7
Nopeimpia kierroksia:  9
Jaguar TCS Racing on brittiläinen Formula E -talli, joka on kilpaillut sarjassa kaudesta 2016–2017. Jaguar on sitoutunut sarjaan kauteen 2025–2026 saakka. Tallin nimisponsorina on toiminut TCS marraskuusta 2021 alkaen.
Jaguar on sijoittunut toiseksi kausina 2020–2021 ja 2022–2023. Mitch Evans on ajanut tallissa sen ensimmäisestä kaudesta alkaen jokaisen kilpailun. Kauden 2022–2023 jälkeen talli on voittanut 12 osakilpailua, joista Evans on voittanut kymmenen. Evans ajoi tallin ensimmäisen palkintokorokesijoituksen ja voiton.
Kaudella 2023–2024 tallin kuljettajina ajavat uusiseelantilaiset Mitch Evans ja Nick Cassidy. Tallipäällikkönä on britti James Barclay.
Historia

Jaguar Land Rover ilmoitti liittymisestään Formula E:n kolmannelle kaudelle joulukuussa 2015. Jaguar otti sarjassa Trulli GP:n paikan, joka jätti sarjan kesken toisen kauden. Tallin kilpakuljettajiksi nimettiin Adam Carroll ja Mitch Evans. Evans oli ajanut autoa ennen kauden alkua ajettavissa testeissä ja tehnyt nopealla sopeutumisellaan vaikutuksen talliin. Kiinalainen Ho-Pin Tung valittiin tallin varakuljettajaksi.
Jaguar yritti palkata ensimmäiseksi kuljettajakseen entisen Formula 1 -kuljettajan Anthony Davidsonin. Davidson ajoi samaan aikaan kestävyysautosarja WEC:ssä ja toimi Britanniassa kommentaattorina F1-kilpailuissa, eikä ollut käytettävissä. Kesällä 2016 talli ajoi 15 testipäivää, joissa kuljettajina olivat Carroll ja Alex Lynn. Toisesta kilpakuljettajan paikasta taistelivat Evansin kanssa Lynn ja Harry Tincknell, jotka osallistuivat ennen kauden alkua ajettuihin testeihin Donington Parkissa.
Historia > 2016–2017

Ensimmäisestä kaudesta odotettiin Jaguarilla vaikeaa, koska muilla talleilla oli etuna kahden kauden kokemus rungosta, renkaista ja muista oleellisista asioista. Omista teknisistä ratkaisuistaan muilla talleilla oli kokemusta edelliseltä kaudelta. Kauden kolmessa ensimmäisessä kilpailussa talli ei saavuttanut pisteitä, vaikka Buenos Airesin kilpailussa Evans oli lähellä ensimmäisiä pisteitä. Aikarangaistus ja lopussa tehty energian säästäminen tiputtivat hänet pisteiden ulkopuolelle. Neljäs osakilpailu Méxicossa toi pisteitä, kun Evans oli neljäs ja Carroll kahdeksas. Evans joutui kilpailun lopussa kolariin, kun väistäessään edessään ollutta autoa Felix Rosenqvist ajoi hänen peräänsä. Evansin auto kesti törmäyksen, ja hän onnistui ajamaan maaliin. Kyseessä oli lopulta molempien kuljettajien koko kauden paras kilpailu.
Evans onnistui ajamaan pisteille vielä Monacossa, Pariisissa ja Montrealin ensimmäisessä kilpailussa. Hän ajoi Berliinin ensimmäisessä kilpailussa kilpailun nopeimman kierroksen, mutta keskeytti. Carroll ajoi pisteille enää New Yorkin ensimmäisessä kilpailussa. Jaguar oli tallien pisteissä kymmenes eli viimeinen. Kuljettajien sarjassa Evans oli 14. kerättyään 22 pistettä. Carroll oli 22. kerättyään viisi pistettä.
Tammikuussa 2017 Formula E pyysi Jaguaria antamaan Formula 1 -kuljettaja Felipe Massalle mahdollisuuden kokeilla Formula E -autoa. Jaguar hyväksyi pyynnön ja Massa testasi tallin autoa. Massa oli lopettamassa F1-uraansa, mutta päätti tehdä paluun kaudeksi 2017. Massa oli käynyt Jaguarin kanssa keskusteluja ennen kauden alkua, mutta sopimusta ei oltu tehty. Massa ilmoitti siirtymisestään Formula E -talli Venturille toukokuussa 2018.
Kauden päätteeksi tallipäällikkö James Barclay oli tyytyväinen siihen, miten talli kehittyi kauden aikana. Hänen mukaansa talli kehittyi kisavauhdissa eniten kaikista talleista. Barclayn mukaan Formula E on Jaguarille pitkän aikavälin projekti. Moottoriurheilujulkaisu Motorsport.com oli omassa arviossaan vakuuttunut tallin kehityksestä ensimmäisen kolmen osakilpailun jälkeen. Julkaisu kuvasi tallin alkukautta ”huolestuttavaksi” ja voimansiirtoa vanhentuneeksi. Kaudesta talli sai arvosanan 5/10.
Historia > 2017–2018 > Testit kauden aikana

Kauden tulokastestit ajettiin tammikuussa 2018 Marrakechin katuradalla Marokon osakilpailun jälkeen. Jaguarin autoja ajoivat brasilialainen Pietro Fittipaldi ja britti, entinen F1-kuljettaja Paul di Resta. Fittipaldi ajoi 60 kierrosta ja testien toiseksi nopeimman ajan, di Resta ajoi 61 kierrosta ja neljänneksi nopeimman ajan.
Historia > 2018–2019 > Testit kauden aikana

Saudi-Arabian kilpailun järjestäjien pyynnöstä Formula E järjesti testit radalla kilpailun jälkeen. Tallit, jotka nimesivät naiskuljettajan testeihin, saivat ajattaa testeissä kahta autoa. Jaguar nimesi kuitenkin vain Evansin testeihin, joissa hän oli viidenneksi nopein.
Kauden tulokastestit järjestettiin Marokon osakilpailun jälkeen samalla radalla. Jaguarin autoja ajoivat Pietro Fittipaldi ja Harry Tincknell. Fittipaldi oli ajanut edellisen kauden testeissä, Ticknell oli ajanut Jaguarin autoa vuonna 2016. Fittipaldi ajoi testeissä 79 kierrosta ja Ticknell 69. Nopeimpia aikoja verrattaessa Fittipaldi oli 15:nneksi ja Ticknell 17:nneksi nopein.
Méxicon kilpailun jälkeisissä testeissä Evans keskittyi etsimään ratkaisua huonoon aika-ajovauhtiinsa. Piquet käytti testeissä uutta runkoa, koska talli ei saanut korjattua alkuperäistä kilpailussa sattuneen kolarin vuoksi. Piquet menetti ajoajastaan noin tunnin korjauksien vuoksi. Aikoja verrattaessa Evans oli seitsemäs ja Piquet 19:nneksi nopein.
Historia > 2019–2020 > Testit kauden aikana

Marokon kilpailun jälkeen ajetuissa testeissä Jaguarin autoja ajoivat W Seriesin mestari Jamie Chadwick ja Japanin F3-sarjan mestari Sacha Fenestraz. Fenestraz oli testien kymmenenneksi nopein (33 kierrosta) ja Chadwick 13:nneksi nopein (45 kierrosta).
Historia > 2022–2023 > Testit kauden aikana

Berliinin osakilpailun jälkeen radalla ajettiin tulokastestit. Jaguarin autoja ajoivat DTM-sarjan mestari Sheldon van der Linde ja Mitch Evansin veli Simon Evans. Van der Linde keskeytti testit ajettuaan ulos. Testien ensimmäisessä sessiossa van der Linde ajoi nopeimman ajan, mutta Evans oli toiseksi hitain. Van der Linde ajoi 67 kierrosta ja Evans 47. Toisessa sessiossa van der Linde ajoi 23 ja Evans 56 kierrosta. Van der Linde oli 16:nneksi nopein ja Evans session hitain. Koko harjoituksia katsoessa van der Linde oli viidenneksi nopein ja Evans toiseksi hitain; van der Linde jäi nopeimmasta kierrosajasta 0,3 sekuntia ja Evans 1,6 sekuntia.
Rooman osakilpailun yhteydessä ajettiin tulokaskuskien harjoitukset. Jaguarin autoa ajoi van der Linde. Hän oli harjoituksen toiseksi nopein Maseratin Felipe Drugovichin jälkeen, ja ajoi 14 kierrosta.
Historia > 2023–2024

Heti edellisen kauden päätyttyä Jaguar ilmoitti tehneensä monivuotisen jatkosopimuksen Evansin kanssa. Evansin ja Jaguarin yhteistyöstä on tullut Formula E:n pitkäaikaisin. Kaudeksi Kausi 2023–2024 Jaguar palkkasi toiseksi kuljettajakseen uusiseelantilaisen Nick Cassidyn, joka korvasi tallissa britti Sam Birdin. Cassidy oli edellisellä kaudella ajanut Jaguarin asiakastalli Envision Racingilla ja tullut MM-sarjan toiseksi ennen Evansia.
Tulevaisuus

Heinäkuussa 2021 Jaguar Land Rover (JLR) ilmoitti virallisesti, että se sitoutuu valmistajana Formula E:n kolmannen sukupolven aikakaudelle. Ilmoituksen myötä Jaguar Racing kilpailee sarjassa vähintään kauteen 2025–2026 asti. JLR:n toimitusjohtaja Thierry Bolloré kuvaili kolmatta sukupolvea ”uudeksi jännittäväksi ajaksi täyssähköisten maailmanmestaruudesta”. Hänen mukaansa Formula E on täydellinen ympäristö testata, suunnitella, kehittää ja tehdä yhteistyötä kestävien ratkaisujen parissa. Formula E:ssä jatkaminen on osa Jaguarin tavoitetta tulla täysin sähköiseksi luksusbrändiksi vuoteen 2025 mennessä. Jaguar Racingin tavoitteena on auttaa Jaguar Land Roveria kehittämään uusia kestäviä teknologioita sekä päästä sen asettamiin ympäristötavoitteisiin.
Autot

Formula E:ssä autojen muokkaaminen on rajoitettua. Jokainen talli käyttää samanlaisia runkoja, mutta tiettyjä komponentteja saa kehittää itse.
Jaguarin ensimmäisen auton nimeksi tuli Jaguar I-Type 1, ja talli aloitti sen testaamisen toukokuussa 2016. Sen runkona oli ensimmäisen sukupolven auto. Tallilla oli aluksi ongelmia varsinkin voimansiirron ylikuumenemisen ja auton painon kanssa. Auto julkaistiin virallisesti syyskuussa 2016. Auton huippunopeus oli rajoitettu 225,3 km/h ja sen teho oli 200 kW. Autolla ajettiin kaudella 2016–2017.
Jaguar I-Type 2 julkaistiin syyskuussa 2017, ja sillä Jaguar kilpaili kaudella 2017–2018. Auton kiihtyvyys nollasta sataan oli alle 3 sekuntia. Auton huippunopeus oli rajoitettu 225,3 km/h ja sen teho oli 200 kW.
Jaguar I-Type 3 julkaistiin syyskuussa 2018 Lontoon Desing Museumissa syyskuussa 2018. Autossa oli nyt ensimmäistä kertaa tallin kokonaan itse valmistama voimansiirto sekä yli 800 uutta osaa. Kaudella 2018–2019 sarjassa siirryttiin toisen sukupolven autojen käyttämiseen. Auton huippunopeus oli 250km/h ja sen akkukapasiteetti oli 52 kWh. Teho oli noussut 250 kW:hen. Autolla ajettiin kaudella 2018–2019.
Jaguar I-Type 4 julkistettiin 2. lokakuuta 2019 Gaydonin kylässä Warwickshiressä. Autossa oli kokonaan uusi voimansiirto, vaihdelaatikko, vaihtosuuntaaja, takajousitus ja iskunvaimennus. Uudet osat auttoivat säästämään painoa ja parantamaan ohjaavuutta ja suorituskykyä. Samalla talli ilmoitti, että se oli tehnyt sponsorointisopimukset Castrolin, Lego Groupin ja Scalextricin kanssa. Autolla ajettiin kaudella 2019–2020. Huippunopeus oli 280km/h, mutta akun kapasitettiin ja teho olivat pysyneet samana viime vuoden malliin verrattuna.
Jaguar I-Type 5 julkistettiin virallisesti marraskuussa 2020. Autossa oli uusi, itse kehitetty voimansiirto ja Jaguar Land Roverin kehittämä, kestävästä ja ympäristöä säästävästä materiaalista tehty istuin. Jousitus ja tallin itse kehittämä vaihtosuuntaaja olivat uusia komponentteja. Autolla ajettiin kausina 2020–2021 ja 2021–2022. Kaudeksi 2021–2022 auton ulkoasua päivitettiin ja ohjelmistoa kehitettiin paremman energiahallinnan saavuttamiseksi. Tavoitteena oli tehdä autosta nopeampi ja tehokkaampi..
Jaguar I-Type 6 julkaistiin marraskuussa 2022, ja se oli tallin ensimmäinen kolmannen sukupolven auto. Sillä ajettiin kausi 2022–2023. Uusi sukupolvi tarkoitti valtavaa hypähdystä tekniikassa. Uusien autojen huippunopeus oli 320 km/h, ne olivat 60 kilogrammaa edeltäjiänsä kevyempiä ja kilpailun aikana käytetystä energiasta 40 prosenttia tuli talteenotetusta energiasta. Jaguarin autoissa oli epäsymmenterinen kuviointi, sillä kahden auton maalaukset olivat toistensa peilikuvia. I-Type 6 voitti miestenlehti GQ:n vuoden e-urheiluautopalkinnon (engl. eRacing Car of the Year Award).
Talous

Tallin ensimmäiseksi nimisponsoriksi tuli 2016 kolmivuotisella sopimuksella Panasonic, ja sopimuksen arvo oli 16 miljoonaa puntaa. Kaudeksi 2021–22 tallin nimisponsoriksi tuli Tata Consultancy Services ja tallin nimeksi Jaguar TCS Racing. Kaudella 2022–2023 tallin sponsoreina olivat TCS:n lisäksi Wolfspeed, Dow, Castrol, OpenText, Alpinestars ja AERO.
Aiempia sponsoreita on ollut esimerkiksi GKN, Viessmann ja Lego Group.
Vuonna 2016 Gorillaz-virtuaaliyhtyeen kitaristi Noodle toimi Jaguarin kansainvälisenä lähettiläänä.
Kilpakuljettajat

Mitch Evans (2016–)
Adam Carroll (2016–2017)
Nelson Piquet Jr. (2017–2019)
Alex Lynn (2019)
James Calado (2019–2020)
Tom Blomqvist (2020)
Sam Bird (2021–2023)
Norman Nato (2022)
Nick Cassidy (2024–)
Evans ajamassa Berliinin osakilpailussa 2017.
Jaguar I-Type 2 Ranskan kansainvälisillä automessuilla vuonna 2018.
Piquet Jr. ajamassa Berliinin osakilpailussa 2018.
Toisen sukupolven Jaguar I-Type 3 Rooman osakilpailussa vuonna 2019.
Mitch Evans Marrakechin kilpailuissa 2019, jossa hän oli yhdeksäs.
Alex Lynn New Yorkin kilpailussa 2019. Lynnin tuloksena kahdesta kilpailusta oli keskeytys ja 16. sija.
Calado Méxicon kilpailussa vuonna 2020, jossa hänet hylättiin.
Mitch Evans (keskellä) voittajan korokkeella Méxicon kilpailussa. António Félix da Costa (vasemmalla) ja Sébastien Buemi (oikealla) täydensivät palkintokorokkeen.
Sam Bird joutui keskeyttämään Pueblassa.
Evans Lontoossa, missä hän ajoi toisen kilpailun kolmanneksi.
Kausi päättyi Berliinissä, missä Evans ajoi ensimmäisen kilpailun kolmanneksi.
Mitch Evans ajamassa I-Type 5:llä kautta edeltävissä testeissä Valenciassa marraskuussa 2021.
Mitch Evans Berliinin kilpailussa.
Sam Bird Berliinin kilpailussa.
Jaguarin asiakastallin Envision Racingin auto Berliinin kilpailussa.