stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eino Syrjä

Eino Kalervo Syrjä (9. maaliskuuta 1928 Virrat – 5. joulukuuta 2002 Virrat) oli suomalainen poliitikko ja metsäalan yrittäjä. Hän toimi SMP:n kansanedustajana vuosina 1970–1972.
Syrjä kävi kansakoulun ja vuonna 1951 metsäopiston. Hän toimi valmistuttuaan Virtain metsänhoitoyhdistyksen neuvojana 1951–1967 ja ryhtyi sitten vuonna 1967 metsäalan yrittäjäksi. Hän oli Virroilla kunnanvaltuutettuna. Syrjä kuului myös Pirkanmaan maakuntaliiton liittohallitukseen.
Etusormi

Ojennettu etusormi
Etusormi (lat. index, digitus secundus tai digitus II) on peukaloa lähinnä oleva sormi kädessä. Etusormessa on kolme luuta. Etusormi on yleensä sormista helpoimmin hallittavissa.[lähde? ]
Etusormea käytetään monissa eleissä. Ainoastaan etusormen nostaminen pystyyn symboloi monissa kulttuureissa numeroa yksi tai muun muassa voittajaa. Bosnian sodassa muslimisotilaat nostivat yhden sormen pystyyn voiton merkiksi (länsimaisesta kahden sormen, etu- ja keskisormen voitonmerkistä eroten) symboloimaan tawhidia, ykseyttä, Islamin monoteismia.[lähde? ]
ISIS on ottanut merkin omakseen.
Pystyyn nostetun etusormen heiluttamisella kuvataan samanlaista tyytymättömyyttä tai kieltoa kuin pään pudistamisella. Jos etusormi laitetaan yhteen puristettujen huulien eteen, sillä pyydetään hiljaisuutta.
Hawija

| Hawija (الحويجة, al-Hawija) Xiwîlên |
| --- | --- |
 Hawija
 Koordinaatit: 35.325°N, 43.774°E 
Valtio:  Irak
Maakunta:  Kirkuk
Piirikunta:  Hawijan piirikunta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hawija (arab. الحويجة‎, al-Ḥawīja, kurdiksi Xiwîlên‎) on kaupunki Irakin pohjoisosassa Kirkukin maakunnan Hawijan piirikunnassa. YK:n vuoden 2013 väestöarvion mukaan Hawijan piirikunnassa asui noin 20 prosenttia Kirkukin kuvernoraatin 1,325 miljoonasta asukkaasta eli noin 260 000 henkeä. Suuri osa piirikunnan asukaista elää maaseudulla. Väestön enemmistö on sunnilaisuutta tunnustavia arabeja ja jonkun verran on sunniturkmeeneja.
Irakin sodan aikana (2003–2011) Hawajin seudun sunnitaistelijat aiheuttivat Yhdysvaltain ja Irakin joukoille runsaasti kuolonuhreja. Sodan jälkeen, keväällä 2013, väkivaltaisuudet leimahtivat jälleen Hawijan seudulla. Monia vaaliehdokkaita tapettiin. Jaysh Rijal al-Tariqa al-Naqshbandian ja Isisin käynnistämissä yhteenotoissa menehtyi yli 300 ihmisiä.
Syyskuussa 2014 eräs terroristijärjestöä vastaan aiotuista ilmaiskuista osui Hawijan kaupungin sairaalaan, jolloin esimerkiksi useita vastasyntyneitä ja raskaana ollut nainen menehtyi. Toinen hyökkäys tuhosi kaupungin terveyskeskusta. Maailman terveysjärjestö tuomitsi hoitolaitoksiin osuneet ilmaiskut ankarasti. Maaliskuussa 2015 uutisoitiin terroristijärjestön "barbaarisiksi" luonnehdituista raakuuksista kaupungissa. Syyskuun lopussa 2015 raportoitiin Yhdysvaltain ja sen liittolaisten ilmaiskuista Isisin hallitsemia rakennuksia ja ajoneuvoja vastaan kaupungin ympäristössä. Irakin hallituksen joukot ilmoittivat vallanneensa kaupungin takaisin lokakuussa 2017.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hawija Wikimedia Commonsissa
Etiopia talviolympialaisissa 2010

Etiopia olympialaisten avajaisseremoniassa.
Etiopia osallistui Vancouverin talviolympialaisiin 2010 yhden kilpailijan voimin.
Joukkue > Maastohiihto

Robel Teklemariam
Gunnar Heiberg

Gunnar Heiberg
Gunnar Heiberg (1857–1929) oli norjalainen kirjailija, joka esiintyi kirjallisena radikaalina. Näytelmissään hän ilmentää terävää ihmismielen tutkistelua. Uransa alussa Heiberg kirjoitti aikansa yhteiskunnallisten ja poliittisten ilmiöiden, muun muassa Ibsen- ja Bjørnson-kultin vastaisia näytelmiä. Hänen läpimurtoteoksensa olikin Ibseniä ja Bjørnsonia vastaan hyökkäävä Kong Midas. Hänen myöhemmissä näytelmissään on rakkauteen ja psykologisiin ilmiöihin liittyviä aineksia (muiden muassa Kjærlighedens tragedie). Heiberg kirjoitti myös esseitä.
Heiberg on haudattu Oslon Vestre gravlund -hautausmaalle.
Teokset

Kong Midas (1889)
Kunstnere (1893)
Folkeraadet (1897)
Kjærlighed til næesten (1903)
Kjærlighedens tragedie (1904)
Paradesengen (1913).
Teokset > Suomennettua tuotantoa

Parveke, suomentanut Aukusti Simelius. Kustannus-o.y. Osmo, 1906.
Kunniavuode: näytelmä (Paradesengen), suom. Ritva Arvelo, Helsinki: Yleisradio 1977
Heibergin tuotannosta on suomennettuja näytteitä antologiassa Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja, WSOY 1930
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gunnar Heiberg Wikimedia Commonsissa
HMS Africa (1761)

| HMS Africa |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John Perry, Blackwall
Kölinlasku:  7. toukokuuta 1759
Laskettu vesille:  1. elokuuta 1761
Palveluskäyttöön:  syyskuu 1761
Poistui palveluskäytöstä:  myyty 1774
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 353 81/94 bm
Pituus:  48,16 m (tykkikansi) 39,47 m (köli)
Leveys:  13,51 m
Syväys:  5,74 m
Miehistöä:  470
Aseistus
Aseistus:  64 tykkiä
HMS Africa oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1761 vesillelaskettu Essex-luokan 64-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 31. tammikuuta 1759 Blackwallista John Perryltä, missä köli laskettiin 7. toukokuuta. Alus nimettiin 14. marraskuuta js laskettiin vesille 1. elokuuta 1761. Sopimuksen mukaiset valmistuskustannukset olivat 21 742 puntaa 10 shillinkiä ja 9 pennyä.
Palvelus

Alus otettiin palvelukseen syyskuussa 1761 Välimeren laivastoon päällikkönään Alexander Hood. Se palasi Britteinsaarille huhtikuussa 1763 ja poistettiin toukokuussa palveluksesta Portsmouthissa. Alus palautettiin palvelukseen joulukuussa päällikkönään John Leveson Gower. Se oli 1764 Länsi-Intiassa, mistä alus palasi Britteinsaarille marraskuussa 1765 ja poistettiin palveluksesta. Alus myytiin 15. heinäkuuta 1774 romutettavaksi 900 punnalla.
Emanuel Viveiros

| Emanuel Viveiros |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. tammikuuta 1966 (ikä 58) St. Albert, Alberta, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada,  Itävalta
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Manny
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  183 cm
Paino:  81 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1985–2007
Seurat:  Prince Albert Raiders (WHL),  Minnesota North Stars (NHL),  Springfield Indians (AHL),  Kalamazoo Wings (IHL), Albany Choppers (IHL),  EC VSV (ÖEL),  EHC Lustenau (ÖEL),  SERC Wild Wings (DEL),  SSI Vipiteno (Serie A),  Wiener EV (ÖEL),  Klagenfurter AC (ÖEL)
NHL-varaus:  106, 1984 Edmonton Oilers
| Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Kanada.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Kanada> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | 1986 | jääkiekko |  |
Emanuel ”Manny” Viveiros (s. 8. tammikuuta 1966 St. Albert, Alberta, Kanada) on kanadalais-itävaltalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija.
Junioriura

Viveiros pelasi aluksi juniorijääkiekkoa kotikaupungissaan St.Albertissa Albertan provinssissa. Hän siirtyi WHL:n Prince Albert Raidersiin kaudeksi 1982–1983. Seuraavalla kaudella (1983–1984) Viveiros teki 67 pelissä tehopisteet 15+94=109, ja seuraavana kesänä Edmonton Oilers varasi hänet vuorolla 106 NHL:n varaustilaisuudessa. Kahtena seuraavana kautena Viveiros jatkoi pelaamista Raidersissa. Joukkue menestyi ja voitti vuonna 1985 Memorial Cupin. Samana keväänä Viveiros valittiin WHL:n idän toiseen tähdistökentälliseen. Seuraava kausi oli Viveirokselle henkilökohtaisesti menestyksekäs: hänet palkittiin WHL idän parhaana pelaajana, parhaana puolustajana ja valittiin ykköstähdistöön, sekä palkittiin koko WHL:n parhaana pelaajana. Samalla kaudella Viveiros edusti Kanadaa nuorten maajoukkueessa, joka voitti hopeaa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Joulukuussa 1985 Edmonton myi Viveiroksen pelaajaoikeudet Minnesota North Starsiin, jossa hän aloitti NHL-uransa keväällä 1986 pelaamalla neljä ottelua.
Ammattilaisura

Kausi 1986–1987 oli Viveiroksen ensimmäinen täysi kausi ammattilaisena. Hän pelasi lähes koko kauden Minnesotan farmijoukkueessa Springfield Indiansissa. Viveiros pelasi kaudella 1987–1988 Minnesotassa 24 ottelua, joissa teki maalin ja antoi yhdeksän syöttöä. Suurin osa kaudesta meni kuitenkin taas farmissa, tällä kertaa Kalamazoo Wingsissä. Seuraavalla kaudella Viveiros pelasi ainoastaan farmijoukkueessa.
Viveiros siirtyi Eurooppaan kaudeksi 1989–1990, Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, mutta hän loukkaantui tammikuussa. Helmikuussa hän teki sopimuksen Hartford Whalersin kanssa ja palasi takaisin Pohjois-Amerikkaan, mutta Hartford lähetti Viveiroksen farmijoukkue Binghamptoniin. Kun seuraavakin kausi meni vielä farmijoukkueessa, päätti Viveiros palata takaisin Eurooppaan pelaamaan.
Viveiros teki 1991 sopimuksen itävaltalaisen EC Villacher SV:n kanssa, jossa hän pelasi neljä kautta, pelaten Alppiliigaa ja Itävallan liigaa. Villacher voitti vuosina 1992 ja 1993 Itävallan mestaruuden. Tämän jälkeen Viveiros pelasi viisi seuraavaa kautta viidessä eri seurassa Saksassa, Itävallassa ja Italiassa, kunnes syksyllä 2000 Viveiros siirtyi Itävallan Klagenfurter AC:hen, jossa pelasi vuoteen 2007 asti, voittaen mestaruudet vuosina 2001 ja 2004.
Viveiros toimi Klagenfurterin päävalmentajana vuosina 2007–2012.
Maajoukkueura

Viveiros sai vuonna 1998 Itävallan kansalaisuuden ja hän pystyi pelaamaan harjoitusmaaotteluita uuden kotimaansa maajoukkueessa kaudella 1998–1999. Hän yritti, muutamien muiden pelaajien tavoin, turhaan saada IIHF:ltä luvan edustaa Itävaltaa arvokisoissa (erityisesti vuoden 2002 olympialaisissa). IIHF:n säännöt kielsivät pelaamasta useammassa kuin yhdessä maajoukkueessa, ja Viveiros oli pelannut vuonna 1986 Kanadan maajoukkueessa nuorten MM-kisoissa. Salt Lake Cityn olympialaiset menivät ohi, mutta joulukuussa 2003 IIHF muutti sääntöjään, ja salli neljä peräkkäistä kautta uudessa kotimaassaan pelanneiden pelaajien edustaa uutta kotimaataan. Vuoden 2004 MM-kisat menivät ohi Viveirokselta loukkaantumisen vuoksi, mutta helmikuussa 2005 hän pelasi Itävallan maajoukkueessa olympialaisten karsinnoissa, mutta joukkue ei selvinnyt jatkoon. Viveiros pelasi MM-kisoissa keväällä 2005 5 ottelua, mutta loukkaantui ottelussa Tanskaa vastaan, ja joutui jättämään turnauksen kesken. Itävalta oli lopulta kuudestoista ja putosi A-sarjasta.
Etelä-Korean naisten jalkapallomaajoukkue

| Etelä-Korean naisten jalkapallomaajoukkue |
| --- | --- |
Liitto:  Korean jalkapalloliitto
Maanosaliitto:  AFC
Valmentaja:  Yoon Deok-yeo
Kapteeni:  Cho So-hyun
Eniten otteluita:  Cho So-hyun (124)
Eniten maaleja:  Ji So-yun (54)
FIFA-ranking:  14. (maaliskuu 2019)
Ensimmäinen ottelu
  Etelä-Korea 1–13  Japani  
Suurin voitto
  Etelä-Korea 7–0  Pohjois-Mariaanit  
Suurin tappio
  Etelä-Korea 1–13  Japani  
MM-kilpailut
Esiintymiset:  3 (ensimmäiset 2003)
Paras MM-sijoitus:  neljännesvälierä (2015)
Etelä-Korean naisten jalkapallomaajoukkue edustaa Etelä-Koreaa kansainvälisissä naisten jalkapallon maajoukkuekilpailuissa. Se pelasi ensimmäisen ottelunsa Japania vastaan.
Etelä-Korea on pelannut kolmasti MM-lopputurnauksessa. Vuonna 2003 se hävisi kaikki kolme otteluaan: Brasilialle 0–3, Ranskalle 0–1 ja Norjalle 1–7. Vuonna 2015 Etelä-Korea hävisi alkulohkossaan Brasilialle 0–2, pelasi Costa Rican kanssa tasapelin 2–2 ja voitti Espanjan 2–1. Joukkue sijoittui alkulohkossaan toiseksi ja selviytyi neljännesvälieriin, joissa se hävisi Ranskalle maalein 0–3.
Etelä-Korea sai paikan vuoden 2019 MM-kilpailuihin sijoittumalla vuoden 2018 Aasian-mestaruuskilpailuissa viidenneksi. Lopputurnauksessa Etelä-Korea hävisi kaikki kolme otteluaan: Ranskalle 0–4, Nigerialle 0–2 ja Norjalle 1–2. Joukkueen ainoan maalin teki Yeo Min-ji. Joukkueen valmentajana toimi Yoon Deok-yeo.
Etelä-Korea on sijoittunut Aasian-mestaruuskilpailuissa parhaimmillaan kolmanneksi vuonna 2003 sekä neljänneksi vuosina 1995, 2001 ja 2014.
Joukkue vuonna 2018

| # | Nimi | Ottelut | Maalit | Seura |
| --- | --- | --- | --- | --- |
Maalivahdit
| 1 | Yoon Young-guel | 5 | 0 |  Gyeongju KHNP |
| 18 | Kang Ga-ae | 9 | 0 |  Gumi Sportstoto |
| 21 | Kim Min-jeong | 2 | 0 |   Incheon Hyundai Steel Red Angels |
Puolustajat
| 2 | Park Cho-rong | 4 | 0 |  Hwacheon KSPO |
| 3 | Kim Hye-yeong | 9 | 1 |  Gyeongju Korea Hydro & Nuclear Power WFC |
| 4 | Kim Do-yeon | 77 | 1 |   Incheon Hyundai Steel Red Angels |
| 5 | Hong Hye-ji | 10 | 1 |  Changnyeong WFC |
| 6 | Lim Seon-joo | 65 | 3 |  Incheon Hyundai Steel Red Angels |
| 12 | Jang Sel-gi | 38 | 8 |  Incheon Hyundai Steel Red Angels |
| 20 | Kim Hye-ri | 69 | 1 |   Incheon Hyundai Steel Red Angels |

Keskikenttäpelaajat
| 7 | Lee Min-a | 41 | 8 |   INAC Kobe Leonessa |
| 8 | Cho So-hyun | 108 | 17 |  Avaldsnes IL |
| 13 | Lee Young-ju | 22 | 2 |  Incheon Hyundai Steel Red Angels |
| 15 | Lee So-dam | 43 | 4 |   Incheon Hyundai Steel Red Angels |
| 22 | Jang Chang | 6 | 0 |   Korea University |
| 23 | Choi Ye-seul | 1 | 0 |   INAC Kobe Leonessa |

Hyökkääjät
| 9 | Jeon Ga-eul | 87 | 35 |   Hwacheon KSPO WFC |
| 10 | Ji So-yun | 99 | 45 |  Chelsea LFC |
| 11 | Jung Seol-bin | 68 | 20 |   Incheon Hyundai Steel Red Angels |
| 14 | Choe Yu-ri | 21 | 4 |  Gumi Sportstoto |
| 16 | Han Chae-rin | 8 | 3 |  Hwacheon KSPO |
| 17 | Lee Geum-min | 33 | 11 |  Gyeongju KHNP |
| 19 | Son Hwa-yeon | 6 | 2 |  Changnyeong WFC |
HMS Affray

| HMS Affray |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cammell Laird, Birkenhead
Kölinlasku:  16. tammikuuta 1944
Laskettu vesille:  12. huhtikuuta 1944
Palveluskäyttöön:  25. marraskuuta 1945
Poistui palveluskäytöstä:  haaksirikkoutunut 16. huhtikuuta 1951
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 385 t (pinnalla) 1 620 t (sukelluksissa)
Pituus:  85,88 m
Leveys:  6,86 m
Syväys:  5,2 m
Koneteho:  4 300 hv (dieselmoottori) 1 250 hv (sähkömoottori)
Nopeus:  18,5 solmua (pinnalla) 8 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  61 (6 upseeria ja 55 miehistönjäsentä)
Aseistus
Aseistus:  1 x QF 4"/L40 Mk XXII -tykki 3 x .303 konekivääriä 1 x Oerlikon 20 mm 10 x 21" (533 mm) torpedoputkea 26 x miinaa
HMS Affray (viirinumerot P421 ja S20) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amphion-luokan sukellusvene toisen maailmansodan jälkeen. Alus haaksirikkoutui 16. huhtikuuta 1951, jolloin 75 miehistön jäsentä hukkui. Se on viimeisin merellä tuhoutunut Kuninkaallisen laivaston sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin 7. huhtikuuta 1943 Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 16. tammikuuta 1944. Alus laskettiin vesille 12. huhtikuuta ja valmistui 25. marraskuuta 1945. Se oli sisaraluksineen maailman parhaimmistoa ja osa sen ratkaisuista oli kopioitu haltuunsaaduista Saksan laivaston sukellusveneistä. Aluksen kokonaan hitsattu runko- ja elementtiratkaisut olivat aikanaan ainutlaatuisia.
Alus oli suunniteltu palvelemaan Tyynellämerellä, joten sen varusteisiin kuului muun muassa kaksi suurta ilmastointilaitetta ja kylmäkoneita. Aluksen majoitustilat oli sijoitettu mahdollisimman etäälle konehuoneista. Sen aseistuksena oli kymmenen torpedoputkea.
Palvelus

Alus tukeutui 3. sukellusvenelaivueen emälaiva HMS Montclareen Rothesayssä ennen liittymistään sisaraluksiinsa HMS Amphioniin, HMS Astuteen, HMS Aurigaan, HMS Aurochsiin ja niiden emälaivaan HMS Adamantiin Brittiläisessä Tyynenmeren laivastossa. Seuraavat neljä vuotta alus kiersi kaikkialla maailmassa ja vieraili muun muassa Australiassa, Singaporessa, Japanissa, Marokossa, Etelä-Afrikassa, Pearl Harborissa ja Bergenissä.
Alus siirrettiin reserviin 5. sukellusvenelaivueeseen 11. maaliskuuta 1949, jolloin se otettiin telakalle modernisoitavaksi. Telakalla alukselle asennettiin snorkkeli, joka mahdollisti dieselmoottorin käyttämisen sekä akkujen lataamisen pinnan alla. Joulukuussa alus lähetettiin Välimerelle. Se teki matkalla syväsukelluksen, jolloin sen runko alkoi vuotaa ja alukselta pääsi öljyä mereen.
Alus siirrettiin tammikuussa 1951 Portsmouthiin reserviryhmä G:hen. Se palautettiin palvelukseen maaliskuussa, jolloin sen päälliköksi nimettiin John Blackburn, joka sai tehtäväkseen operationaalisen valmiuden palauttamisen.
Affray osallistui 16. huhtikuuta Spring Train -harjoitukseen vajaalla miehistöllä, mutta aluksella oli lisäksi merijalkaväenosasto, teknistä henkilöstöä ja kadettikurssin oppilaita. Aluksen päällikön ohjeet olivat epätavallisen väljät, ja niiden mukaan aluksen tuli laskea maihin merijalkaväenosasto Englannin lounaisrannikolla. Aluksen päällikkö ilmoitti valinneensa paikaksi Cornwallin rannikon, jonne alus laskisi ja lähtisi pimeällä.
Harjoituksen oli tarkoitus jatkua, vaikka alus palasi kotisatamaansa 23. huhtikuuta akuissa havaitun vuodon korjaamiseksi. Alus lähti iltapäivällä merelle ja ilmoittautui normaalisti illalla ennen sukellusta. Se ei lähettänyt uutta viestiä seuraavana aamuna, jolloin se ilmoitettiin kadonneeksi. Etsinnät aloitettiin välittömästi.
Etsintää vaikeutti alueella olleiden hylkyjen suuri määrä. Etsinnän aikana paikallistettiin kaikkiaan 161 hylkyä. Etsintäalus HMS Loch Insh sai 14. kesäkuuta  Hurdin syvänteen lähellä kaikuluotainhavainnon. Vedenalaisen kameran avulla todettiin aluksen todella löytyneen. Hylky oli 86 metrin syvyydessä 27 kilometriä luoteeseen Alderneystä eli paljon lähempänä Ranskaa kuin Englantia.
Hylyssä ei havaittu merkkejä törmäyksestä ja aluksen todettiin olleen haaksirikkoutuessaan periskooppisyvyydessä. Snorkkelin todettiin kuitenkin irronneen. Asejärjestelmien ja kannen luukut olivat suljettuina ja molemmat hätäpoijut paikallaan, eli oli ilmeistä, ettei alukselta oltu yritetty pelastautua.
Harlekiinikorallikäärme

| Harlekiinikorallikäärme |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Heimo::  Myrkkytarhakäärmeet Elapidae
Suku::  Korallikäärmeet Micrurus
Laji::  fulvius
Kaksiosainen nimi
 Micrurus fulvius  (Linnaeus, 1766) 
Katso myös
   Harlekiinikorallikäärme Wikispeciesissä   Harlekiinikorallikäärme Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Harlekiinikorallikäärme eli harlekiinikäärme (Micrurus fulvius) on erittäin myrkyllinen korallikäärmelaji. Se kasvaa korkeintaan metrin pituiseksi ja on rakenteeltaan hoikka. Pyöreässä päässä sijaitsevat pienet silmät ja suu. Harlekiinikorallikäärmeen väritys on samankaltainen muiden korallikäärmeiden kanssa eli puna-kelta-mustaraidallinen. Eräät myrkyttömät tarhakäärmelajit matkivat tätä väritystä, joista harlekiinikorallikäärme eroaa silmän ja sierainten välisen loreaalisuomun puuttumisen avulla. Lajin pääasiallisinta ravintoa ovat muut pienet käärmeet ja liskot. Harlekiinikorallikäärme munii 3-13 munaa. Lajin levinneisyys kattaa Yhdysvaltojen etelä- ja kaakkoisosat sekä Koillis-Meksikon, missä se elää yleisesti kuivilla metsäalueilla lehtien tai maakolojen kätköissä. Ongelmana on harlekiinikorallikäärmeiden oleskelu satunnaisesti ihmisasutuksen lähellä, erityisesti pelloilla, missä niitä tulee esiin kynnettäessä.
Aiheesta muualla

The University of Adelaide, Australia, Clinical Toxinology Resources: Micrurus fulvius (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Micrurus fulvius, Eastern Coral Snake, Harlequin Coralsnake (englanniksi)
Eric Boulton

| Eric Boulton |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. elokuuta 1976 (ikä 48) Halifax, NS, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  102 kg
Seura
Seura:  New York Islanders
Sarja:  NHL
Pelinumero:  36
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1996–
Aik. seurat:  Buffalo Sabres,   Atlanta Thrashers,   New Jersey Devils
NHL-varaus:  234. varaus, kierros 9, 1994 New York Rangers
Eric Boulton (s. 17. elokuuta 1976 Halifax, Nova Scotia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa vasempana laitahyökkääjänä New York Islandersissa.
Ura

Boulton varattiin yhdeksännellä kierroksella numerolla 234 New York Rangersiin vuoden 1994 varaustilaisuudessa. 18. joulukuuta 2010 hän sai ensimmäisen hattutemppunsa tekemällä kolme maalia New Jersey Devilsiä vastaan. NHL-debyyttinsä hän teki Buffalo Sabresissa, jossa hän pelasi neljä vuotta. Vuoden 2004 työsulkukaudella hän suuntasi ECHL:n Columbia Infernoon. Kun työsulku päättyi, hän siirtyi Atlanta Thrashersiin.
Lokakuussa 2005 Boulton sai kuuden ottelun pelikiellon taklattuaan kyynärpäällä New York Rangersin tulokaspelaaja Paul Rangeria. Ranger sai taklauksesta hiusmurtuman leukaansa sekä aivotärähdyksen. Tilanne tapahtui ottelun lopussa Atlantan oltua 6-0 -tappioasemassa 20. lokakuuta pelatussa ottelussa. NHL:n varapuheenjohtaja Colin Campbell sanoi taklauksesta, että "on selvää, että herra Boultonin toimet olivat huolimattomia ja aiheuttivat vahinkoa. Tämäntyyppistä toimintaa ei voi hyväksyä". Vain viikkoa aiemmin Boulton oli tehnyt samantyyppisen liikkeen ottelussa Toronto Maple Leafsia vastaan. Tuolloin Toronton Eric Lindros miltei loukkaantui. Sekä Tampa Bay Lightningin valmentaja John Tortorella että Toronton valmentaja Pat Quinn antoivat vihaisia kommentteja Boultonin pelaamisesta. Tortorella sanoi, "ettei kukaan halua nähdä häntä jäällä".
Vuonna 2008 hän allekirjoitti kahden vuoden jatkosopimuksen Atlantan kanssa ja vuonna 2010 yksivuotisen jatkosopimuksen. Sopimuksen päätyttyä hän siirtyi vuonna 2011 vapaana agenttina New Jersey Devilsiin Atlantan aikaisten joukkuetoveriensa Ilja Kovaltšukin ja Johan Hedbergin kaveriksi. Kesäkuussa 2012 New Jersey Devils osti Boultonin sopimuksen ulos, jonka jälkeen hän teki heinäkuussa yksivuotisen sopimuksen New York Islandersin kanssa. Kauden jälkeen hän teki Islandersin kanssa jatkosopimuksen.
Tilastot

Käännös suomeksi
Eric Brewer (tieteilijä)

Eric Brewer vuonna 2015.
Eric A. Brewer on miljonääri ja WiLDNet-internetohjelman keksijä. Hänestä tuli UC Berkeleyn vakituinen professori vain 32 vuoden ikäisenä. Vuonna 1996 Brewer oli mukana perustamassa Inktomi Corporation -yhtiötä. Hänet tunnetaan myös CAP Theorem -ohjelman promootiosta. Nykyisin hän työskentelee Googlella.
Palkinnot

Vuonna 2007 Brewer nimitettiin Association for Computing Machineryn fellow’ksi tunnustuksena ”skaalautuvien ja luotettavien internetohjelmien suunnittelusta”. Samana vuonna hänestä tuli lisäksi National Academy of Engineeringin jäsen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
UC Berkeleyn kotisivu
HMS Adamant (1780)

| HMS Adamant |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Peter Baker, Liverpool
Kölinlasku:  6. syyskuuta 1777
Laskettu vesille:  24. tammikuuta 1780
Palveluskäyttöön:  marraskuu 1779
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu kesäkuussa 1814
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 059 63/94 bm
Pituus:  44,58 m (tykkikansi) 36,58 m (köli)
Leveys:  12,42 m
Syväys:  5,37 m
Koneteho:  purjeet
Miehistöä:  350
Aseistus
Aseistus:  alakansi: 22 × 24 naulan yläkansi: 22 × 12 naulan puolikansi: 4 × 6 naulan etukansi: 2 × 6 naulan tykkiä
HMS Adamant oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1780 vesillelaskettu 50-tykkinen Portland-luokan neljännen luokan alus (fregatti) Yhdysvaltain vapaussodassa, Ranskan vallankumoussodissa ja Napoleonin sodissa.
Valmistus

Alus tilattiin 13. marraskuuta 1776 Liverpoolista Peter Bakerilta, missä köli laskettiin 6. syyskuuta 1777. Se laskettiin vesille 24. tammikuuta 1780 ja valmistui 12. elokuuta Plymouthissa. Valmistuskustannukset olivat 16 313 puntaa 13 shillinkiä ja 10 pennyä tai 27 497 puntaa ja 3 shillinkiä sisältäen varustamisen.
Eivind Bolle

Eivind Bolle
Eivind Bolle (13. lokakuuta 1923 Hol, Nordland – 10. kesäkuuta 2012) oli norjalainen Työväenpuolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1973–1985 oltuaan sitä ennen varasijalla vuodesta 1969. Hänet valittiin Nordlandin vaalipiiristä. Bolle toimi lisäksi maansa kalastusministerinä kolmessa perättäisessä hallituksessa vuosina 1973–1981. Hän työskenteli itse kalastajana vuosina 1938–1974.