stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kampung Lautin moskeija
Historia

Kampung Lautin moskeijan tarkkaa rakennuttamisvuotta ei tunneta kuitenkaan täysin varmasti. Mahdollisesti se on peräisin jo 1400-luvulta. Melko yleisesti hyväksyttyä on, että moskeija on joka tapauksessa Malesian vanhin. Sitä on usein pidetty myös yhtenä varhaisimmista säilyneistä merkeistä islamin saapumista alueelle.
Kananperinteen tarinan mukaan moskeijan perustivat Jaavan ja Champan välillä purjehtineet muslimilähetyssaarnaajat. Merihätään jouduttuaan he vannoivat että jos he pääsisivät turvallisesti rantaan missä tahansa, he rakentavansa paikalle moskeijan. Purjehtivat pääsevät rannalle Kampung Lautissa, jonne he lupauksensa mukaisesti rakentavat moskeijan paikallisten auttamina.
Alkuperäistä moskeijaa on myöhemmin uusittu ja kunnostettu useita kertoja. Töitä moskeijassa tehtiin esimerkiksi 1800-luvulla. Moskeija on myös kärsinyt tuhoja esimerkiksi suurissa tulvissa vuosina 1926 ja 1966. Moskeija siirrettiin alkuperäiseltä paikaltaan joen rannalla vuonna 1968. Se jälleenrakennettiin alkuperäisessä muodossaan. Uusia kunnostustöitä on tehty myös myöhemmin.
Valokuvassa.
Cas Mudde

Cas Mudde
Cas Mudde (s. 1967) on alankomaalainen politiikan tutkija. Hänet tunnetaan äärioikeistolaisen ja populistisen politiikan tutkijana, joka on keskittynyt varsinkin Euroopan ja Pohjois-Amerikan puoluepolitiikan tarkasteluun.
Mudde sai maisterin arvon politiikan tutkimuksessa Leidenin yliopistosta vuonna 1993 ja väitteli siellä filosofian tohtoriksi vuonna 1998. Hänen väitöstyönsä ohjaaja oli Peter Mair. Euroopassa asuessaan Mudde opetti Central European Universityssa, Edinburghin yliopistossa ja Antwerpenin yliopistossa. Hän oli Antwerpenin yliopiston politiikan tutkimuksen laitoksen ensimmäinen johtaja. Mudde muutti Yhdysvaltoihin vuonna 2008. Hän aloitti vuonna 2012 työskentelyn Georgian yliopistossa, jossa hän on kansainvälisten suhteiden Stanley Wade Shelton UGAF -professori. Hänellä on myös professori II:n arvo Oslon yliopiston Ekstremismin tutkimuskeskuksessa (C-REX). Mudde on vieraillut luennoitsijana monissa Euroopan ja Yhdysvaltain yliopistoissa. Hän on tarkastellut etenkin liberaalin demokratian mahdollisuuksia itsensä puolustamiseen haasteilta ydinarvonsa säilyttäen.
Mudde sai kirjallaan Populist Radical Right Parties in Europe (Cambridge University Press, 2007) vuoden 2008 Stein Rokkan -palkinnon. Vuonna 2015 hän sai Alexander von Humboldt -säätiön Friedrich Wilhelm Bessel -palkinnon. Mudden julkaisuihin kuuluvat Populism: A Very Short Introduction (2017), The Far Right Today (2019) ja The Israeli Settler Movement: Assessing and Explaining Social Movement Success (2021).
Mudde on toiminut kolumnistina Aftonbladetissa ja Guardian US:ssa. Hän on myös säännöllinen Voxeuropin kirjoittaja. Kesäkuussa 2020 Mudde aloitti RADIKAAL-podcastin juontamisen. Hänet valittiin Alankomaiden kuninkaallisen taide- ja tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2022.
Pekka Kaartinen

Pekka ”Vinski” Kaartinen (s. 3. heinäkuuta 1958) on suomalainen uransa päättänyt jalkapalloilija, entinen lapsinäyttelijä ja nykyinen Icehearts-yhdistyksen nuorisotyöntekijä.
Helsinkiläisen vanginvartijan perheeseen syntynyt Kaartinen sai 11-vuotiaana pääroolin Raili Ruston ohjaamissa televisioelokuvissa Koko kaupungin Vinski (1969) ja Vinski ja Vinsentti (1970).
Näyttelemistä enemmän Kaartista kiinnosti jalkapallo, jonka harrastamisen hän aloitti samoihin aikoihin Käpylän Pallossa. Hän siirtyi 15 vuoden iässä Helsingin Jalkapalloklubiin ja pääsi HJK:n liigajoukkueeseen 18-vuotiaana. Pian Virginian Danvillessä sijaitsevan Averett Collegen eurooppalaisen jalkapallon valmentaja, suomalainen Vesa Hiltunen kutsui Kaartisen Yhdysvaltoihin opiskelemaan ja pelaamaan koulunsa joukkueessa urheilustipendillä 1978–1981. Parin lukuvuoden jälkeen Kaartinen palkittiin Virginian parhaana ja alueellisen korkeakoululiigan taitavimpana pelaajana.
Kaartinen pelasi ehtiessään koko ajan myös HJK:n joukkueessa. Kausina 1977–1981 hän pelasi Mestaruussarjassa yhteensä 51 ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Kaudella 1980 hän teki viisi maalia ja oli runkosarjassa joukkueensa toiseksi paras maalintekijä Miikka Toivolan jälkeen. Tämän jälkeen hän pelasi Suomessa I divisioonassa ja II divisioonassa ja edusti Grankulla IFK:ta sekä välillä kauden 1985 Finnairin Palloilijoita.
Kaartinen suoritti liiketalouden MBA-tutkinnon vuonna 1985 Pohjois-Carolinan yliopistossa ja palasi Suomeen. Hän toimi parikymmentä vuotta öljy-yhtiö Esson tehtävissä Suomessa ja ulkomailla, kunnes siirtyi Espoon Oilers -salibandyseuran toiminnanjohtajaksi. Sen työpaikan hän menetti alaisensa tekemän kavalluksen sijaiskärsijänä. Vuonna 2013 Kaartinen kutsuttiin kasvattajaksi urheilupainotteista lastensuojelutyötä tekevään Iceheartsiin.
Kaartinen pääsi jalkapalloansioistaan vuonna 1998 mukaan Averett University Cougar Club Hall of Fameen ja vuonna 2018 USA South Conference Hall of Fameen. Hän pelasi vuosina 1975–1978 kolme nuorten ja kolme poikien maaottelua.
Aiheesta muualla

Yle.fi: Elämä kuin elokuvasta
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet  Yle
Rosa Taikon

Rosa Taikon
| --- | --- |
Syntynyt:  30. heinäkuuta 1926  Tibro  
Kuollut:  1. kesäkuuta 2017  (90 vuotta) 
Hautapaikka:  Skogskyrkogården  
Asuinpaikka:  Ruotsi  
Työpaikka:  Ruotsi  
Koulutus:  Konstfack (1961–1967)  
Ammatit:  näyttelijä, korusuunnittelija, tanssija  
Sisarukset:  Katarina Taikon  
Puoliso:  Bernd Janusch  
| --- | --- |
Työala:  Korunvalmistus, korusuunnittelu, astia, Filigraani  
Partneri:  Bernd Janusch  
Palkinnot:  Illis quorum Olof Palme -palkinto (2013) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Rosa Taikon (30. heinäkuuta 1926 Tibro, Skaraborg – 1. kesäkuuta 2017) oli metallitöihin keskittyneeseen Kalderash-romanisukuun kuulunut ruotsalainen hopeaseppä, kirjailija ja näyttelijä. Rosa Taikon oli sisarensa Katarina Taikonin kanssa romanien ihmisoikeusliikkeen esitaistelijoita 1960-luvulla. Taikon perusti Zigenarsamfundet (romaniyhdistyksen) päätoimittaja Evert Kummin ja lääkäri John Takmanin kanssa. Hän opiskeli 1960-luvulla silloisessa Konstfackskolanissa ja perusti oman hopeasepänliikkeensä 1968. Hän piti useita näyttelyitä ja hänen korujaan on useiden museoiden kokoelmissa mukaan lukien Ruotsin kansallismuseo ja Oslon Taideteollisuusmuseo. Elämänsä aikana Taikon sai useita tunnustuksia sekä hänen taiteestaan, että työstään ihmisoikeuksien parissa.
Taikonin ateljee sijaitsee Ytterhogdalissa ja toimii nykyisin museona.
Tunnustukset

2010: Illis quorum -mitali
2012: Riksskådebanan-kulttuuripalkinto taiteesta ja työstä romanikulttuurin parissa
2013: Olof Palme -palkinto elämäntyöstä romanien ja ihmisoikeuksien puolustamiseksi
2014: Södertörnin korkeakoulun kunniatohtori
Filmografia

Smeder på luffen (1949)
Motorkavaljerer (1950)
Kyssen på kryssen (1950)
Marianne (1953)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rosa Taikon Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi 
Taiteenala:  KulturNav 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  SNAC
Apollonia (Kreetan etelärannikko)

| Apollonia> Ἀπολλωνία.Sijainti |
| --- | --- |
 Apollonia
Koordinaatit:  35°12′09″N, 24°22′50″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Selliá (?), Ágios Vasíleios, Réthymno, Kreeta
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Kreeta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Apollonia (m.kreik. Ἀπολλωνία, Apollōnia) oli antiikin aikainen kaupunki Kreetan saarella Kreikassa. Se sijoitetaan nykyisen Sellián kylän paikalle lähelle saaren etelärannikkoa.
Apollonian kaupunki on ollut olemassa hellenistisellä ja roomalaisella kaudella. Muutoin sen historiasta ei tiedetä mitään. Antiikin lähteistä sen mainitsee lähinnä Stadiasmus Maris Magni, joka kuvaa sen sijainneen 30 stadioninmitan päässä Lamonista ja 100 stadioninmitan päässä Foiniksista. Filosofi Diogenes Apollonialainen oli kotoisin jostakin Kreetan Apolloniasta, mahdollisesti juuri etelärannikon kaupungista. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Apollōniatēs (Ἀπολλωνιάτης), myöhemmin latinaksi Apolloniates tai Apolloniensis.
Kreetan etelärannikon Apolloniaa ei tule sekoittaa saaren pohjoisrannikolla sijainneisiin Apelloniaan (myös Apollonia) tai Apolloniaan.
Sirkustaiteen valtionpalkinto

Sirkustaiteen valtionpalkinto on Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön alaisen Taiteen edistämiseskuksen esittävien taiteiden toimikunnan myöntämä tunnustus ”kolmen viimeksi kuluneen vuoden aikana valmistuneesta, kyseisen taiteen alan piiriin kuuluvasta ansiokkaasta työstä tai suorituksesta”. Vuonna 2017 palkinnon arvo oli 14 000 euroa.
Palkitut

2015: Mad in Finland -työryhmä
2016: sirkustaiteilijat Rauli Kosonen, Kalle Lehto ja Petri Tuominen (Race Horse Company)
2017: Taideyhdisys Hiljaisuus ry:n Hiljaisuus-festivaali
2020: Kallo Collective
2024: Cirko – Uuden sirkuksen keskus ry
Harry Potter 20-vuotisjuhla: Paluu Tylypahkaan

| Harry Potter 20-vuotisjuhla: Paluu Tylypahkaan> Harry Potter 20th Anniversary: Return to Hogwarts |
| --- | --- |

 Spesiaalin kansikuva
Kestoaika:  103 minuuttia
Perustuu:  Warner Bros. Picturesin fantasiasarjaan Harry Potter
Alkuperämaa:  Iso-Britannia Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  HBO Max Max
Julkaistu:  1. tammikuuta 2022
Tuotanto
Tuottaja(t):   Lottie Allen  Alice Cady  Rosa Junkovic  Maryam Lamond 
Ohjaaja(t):   Casey Patterson  Joe Pearlman  Giorgio Testi  Eran Creevy 
Säveltäjä(t):  Charlie Mole
Leikkaaja(t):   Simon Bryant  Jim Clark  James Collett  Bill DeRonde  Asaf Eisenberg  Will Gilby  Lior Linevitz  Pablo Noe  Tim Perniciaro  Jacob Proctor 
Tuotantoyhtiö(t):   Casey Patterson Ent.  Pulse Films  Warner Bros. Unscripted Television 
Aiheesta muualla
IMDb
Harry Potter 20-vuotisjuhla: Paluu Tylypahkaan (engl. Harry Potter 20th Anniversary: Return to Hogwarts) on televisiospesiaali, joka julkaistiin 1. tammikuuta 2022 HBO Maxilla. Se on Harry Potter -elokuvasarjan näyttelijöiden ja tuotantoryhmän jälleennäkeminen, joka juhlistaa sarjan ensimmäisen osan, Viisasten kiven, 20. vuosipäivää. Spesiaalin on tuotti Warner Bros. Unscripted Television yhdessä Warner Horizonin ja vastaavan tuottajan Casey Pattersonin kanssa.
Mukana olleet näyttelijät ja tuotantoryhmän jäsenet

Daniel Radcliffe
Rupert Grint
Emma Watson
Helena Bonham Carter
Robbie Coltrane
Alfred Enoch
Tom Felton
Ralph Fiennes
Ian Hart
Jason Isaacs
Toby Jones
Matthew Lewis
Evanna Lynch
Gary Oldman
James Phelps
Oliver Phelps
Mark Williams
Bonnie Wright
David Heyman
Chris Columbus
Alfonso Cuarón
Mike Newell
David Yates
J. K. Rowling (arkistomateriaali)
Stephen Fry (luvun kappaleen kerronta)
Vuelta a Castilla y León

| Vuelta a Castilla y León> Tiedot |
| --- | --- |
Ajankohta:  aiemmin maalis- tai huhtikuu, nyt heinäkuu
Alue:   Espanja
Paikalliset nimet:  Vuelta a Castilla y León (espanjaksi)
Laji:  maantie
Kilpailu:  UCI Europe Tour
Tyyppi:  etappikilpailu
Historia
Ensimmäinen:  1985
Kilpailuja yht.:  37 (vuoteen 2023 mennessä)
Ensimmäinen voittaja:   Jesús Blanco Villar
Eniten voittoja:   Alberto Contador (3)
Viimeisin voittaja:   Eduardo Sepúlveda
Vuonna 2009 voittoa juhli yhdysvaltalainen Levi Leipheimer.
Vuelta a Castilla y León on maantiepyöräilyn etappikilpailu, joka käydään Espanjassa, Kastilia ja Leónin itsehallintoalueella. Se järjestettiin aiemmin yleensä maaliskuun lopulla tai huhtikuussa, vuodesta 2021 heinäkuussa. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1985 ja se on kuulunut UCI Europe Tour -sarjaan vuodesta 2005 lähtien. Kilpailun kategorialuokitus on 2.1. Vuonna 2021 kilpailu järjestettiin poikkeuksellisesti yksipäiväisenä.
Vuelta a Castilla y Leónin on voittanut moni kuuluisa pyöräilijä, kuten Miguel Indurain, Ángel Casero, Aleksandr Vinokurov ja Alberto Contador.
Voittajat

| --- | --- |
 1985  Jesús Blanco Villar  1986  Alfonso Gutiérrez  1987  Alfonso Gutiérrez  1988  Raimund Dietzen  1989  Federico Echave  1990   Ei järjestetty  1991  José Rodríguez García  1992  Asiat Saitov  1993  Miguel Indurain  1994  Melchor Mauri  1995  Santiago Blanco  1996  Andrea Peron  1997  Ángel Casero  1998  Aitor Garmendia  1999  Leonardo Piepoli  2000  Francisco Mancebo  2001  Marcos Serrano  2002  Juan Miguel Mercado  2003  Francisco Mancebo  2004  Koldo Gil:  2005  Carlos García Quesada  2006  Aleksandr Vinokurov  2007  Alberto Contador  2008  Alberto Contador  2009  Levi Leipheimer  2010  Alberto Contador  2011  Xavier Tondó  2012  Javier Moreno  2013  Rubén Plaza  2014  David Belda  2015  Pierre Rolland  2016  Alejandro Valverde  2017  Jonathan Hivert  2018  Rubén Plaza  2019  Davide Cimolai  2020 Ei järjestetty  2021  Matis Louvel  2022  Simon Yates  2023  Eduardo Sepúlveda
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (espanjaksi)
Maustepippuri

| Maustepippuri |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Myrtales
Heimo::  Myrttikasvit Myrtaceae
Suku::  Viuhkopippurit Pimenta
Laji::  dioica
Kaksiosainen nimi
 Pimenta dioica  (L.) Merr. 
Katso myös
   Maustepippuri Wikispeciesissä   Maustepippuri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Maustepippuri (Pimenta dioica) on myrttikasvien heimoon ja viuhkopippurien sukuun kuuluva kasvi, jonka puolikypsiä ja kuivattuja hedelmiä käytetään mausteena. Samaan heimoon kuuluvat niin Etelä-Euroopassa kasvava välimerenmyrtti (Myrtus communis) kuin mausteneilikkakin (Syzygium aromaticum).lähde?
Nimestä

Maustepippuri ei ole sukua pippureille, vaikka niin luulisi nimen perusteella; nimi on jäänne väärinkäsityksestä. Kun Kristoffer Kolumbus lähti löytöretkelle, hänen tarkoituksenaan oli löytää laivareitti Intiaan, josta hänen oli tarkoitus tuoda mausteita. Kun hän lopulta rantautui Kuubaan 1492, hän näytti alkuasukkaille mukanaan tuomaansa Venetsiasta hankittua aitoa pippuria. Alkuasukkaat luulivat marjaa maustepippuriksi ja hankkivat hänelle sitä. Espanjaan palatessaan hänellä oli lastissa maustetta, jonka hän arveli olevan pippuria tai ainakin hyvä väärennös pippurista. Kolumbus tiesi, että sekä Etelä-Euroopassa luonnonvaraisena kasvavaa myrttiä ja katajanmarjaa (Juniperus communis) oli käytetty pippurin väärentämiseen.lähde?
Pippuri-nimitys jäi mausteelle, joskin englanniksi sitä kutsutaan nimellä ”allspice”. Nimitys johtuu siitä, että keskiaikana tunnetuimpia maustesekoituksia on ”quatre epices” eli ranskalainen nelimauste, jota englannissa kutsuttiin myös nimellä ”allspice”. Nelimausteessa käytettiin pippuria, inkivääriä, neilikkaa ja muskottia. Tuo maustesekoitus oli maultaan melko lähellä maustepippuria, joten siksi vähitellen reseptien maustesekoitus korvattiin tällä Karibian saarilta peräisin olevalla pensaan marjalla. Vähitellen maustepippuri omi itselleen kokonaan nimen ”allspice”.lähde?
Esiintyminen

Eniten kasvia esiintyy luonnonvaraisena Jamaikalla, missä sitä myös viljellään runsaasti vientiin. Jamaikan lähisaarillakin maustetta esiintyy jonkin verran. Jamaika on ainoa paikka, jossa kasvin viljely on onnistunut niin, että sitä riittää vientiin asti. Jamaika tuottaa vuosittain noin 10 000 tonnia maustepippuria.lähde?
Maustetta on yritetty istuttaa ja viljellä Intiassa, Sri Lankassa, Malesiassa ja jopa Australiassa, mutta laihoin tuloksin. Puu kasvaa ja puhkeaa tuoksuvaan kukkaan, mutta marjoja ei synny.lähde?
Käyttö

Maustepippuria käytetään ruoanlaitossa laajasti Karibian maissa, Lähi-idässä, Pohjoismaissa ja Britteinsaarilla.lähde?
Lähteitä

http://www.spiceadvice.com/encyclopedia/AllSpice.html, 2002. (Arkistoitu – Internet Archive)
Rousi, A., Auringonkukasta viiniköynnökseen – ravintokasvit, WSOY 1997.
Walfridson, M., Yrteillä makujen maailmaan, Gummerus, Helsinki, 1994.
Dalby, A., Dangerous tastes – the story of spices, University of California Press, Los Angeles, British Museum Press, Great Britain, 2000.
Stella, A., The Book of Spices, Flammarion, Paris, G. Canale & Co. SpA Borgaro, Italy, 1999.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Maustepippuri (Pimenta dioica)
ITIS: Pimenta dioica (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Pimenta dioica (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Allspice (Pimenta dioica) (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Pimenta dioica (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Pimenta dioica (allspice) (englanniksi)
Gernot Katzer's Spice Pages: Allspice (Pimenta dioica) (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Pimenta dioica (englanniksi)
The Plant List: Pimenta dioica (englanniksi)
Yrtit ja mausteet
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Pimenta dioica:  Wikidata: Q158468  Wikispecies: Pimenta dioica  AoFP: 4321  APDB: 16695  BOLD: 294660  CoL: 6VJPT  Ecocrop: 1689  EoL: 2508608  EPPO: PMTDI  GBIF: 3186061  GISD: 1796  GRIN: 28390  iNaturalist: 122811  IPNI: 196799-2  ISC: 42377  ITIS: 27247  IUCN: 103121329  MoBotPF: 282860  NatureServe: 2.139940  NCBI: 375272  NZOR: 2ec8adcc-dd88-4a1f-becb-fe269f721981  Observation.org: 346312  Open Tree of Life: 1011084  Plant List: kew-156136  PLANTS: PIDI2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:196799-2  Tropicos: 22101787  WFO: wfo-0000273391 
Myrtus dioica:  Wikidata: Q39283331  APDB: 75987  GRIN: 401442  IPNI: 599775-1  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:599775-1  Tropicos: 22103073 
Maustepippurin kuivattuja marjoja.
Maustepippurin kuvaus.
Eero Ahre

| Eero Ahre |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Eero Antero Juhani Ahre
Syntynyt: 25. maaliskuuta 1955 (ikä 69)  Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1977–
Merkittävät roolit:  Nipsu, Hosuli ja useita sivurooleja (Muumilaakson tarinoita)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Eero Antero Juhani Ahre (s. 25. maaliskuuta 1955 Helsinki) on suomalainen näyttelijä.
Opiskelu

Alkuperäiseltä koulutukseltaan Ahre on lastentarhanopettaja. Hän on opiskellut Helsingin yliopistossa suomen kieltä ja draamakirjallisuutta. Vuosina 1983–1986 Ahre opiskeli Teatterikorkeakoulun nukketeatterikursseilla. Hän on opiskellut myös Ranskassa Institut International de la Marionette -nimisessä oppilaitoksessa 1988-89.
Näyttelijänä

Ahre on näytellyt paljon teattereissa, muun muassa Nukketeatteri Sampossa vuosina 1981–1983. Vuodesta 1983  Ahre on työskennellyt Teatteri Hevosenkengässä, ensin vierailusopimuksella opiskellessaan Teatterikorkeakoulun pitkällä nukketeatterikurssilla ja vuodesta 1984 kiinnityksellä.
Ahre on myös esiintynyt joissain elokuvissa ja tv-sarjoissa, joista mainittakoon elokuvat Uppo-Nalle (1991), Kauhea murhamies Lalli (1981), ja Gourmet (2009). Vuonna 1991 Ahre palkittiin parhaan miespääosan esittäjänä Montecatinin 42. lyhytelokuvajuhlilla Italiassa elokuvasta Alaska (1990).
Ahre on myös työskennellyt ääninäyttelijänä, mm. Muumilaakson tarinoiden Nipsuna. Edellä mainitussa tv-sarjassa Ahren rooleja olivat Nipsun lisäksi Hosuli, Reippailija-Hemuli, Majakkasaaren kummitus, Vanginvartija, Lampun henki ja Taiteilija Umbra. Ahre on myös toiminut äänikirjojen lukijana ja lukenut kuvailutulkkauksia kotimaisiin elokuviin.
Muuta

Näyttelijätöidensä lisäksi Ahre on kirjoittanut näytelmiä. Hän soittaa myös kitaraa. Ahren kielitaitoihin kuuluvat suomi, ruotsi, englanti ja ranska. Vuoden 2012 presidentinvaalien ennakkoäänestyksen vuoksi Näkövammaisten Kulttuuripalvelu ry tuotti äänikuvailun presidenttiehdokkaista, jossa Ahre toimi kuvailijana.
Eero Ahren 40-vuotinen ura oli vuonna 2023 esillä Teatteri Hevosenkengän juhlanäyttelyssä Espoossa. Hänet on palkittu Suomen Näyttelijäliiton kultaisella taiteilijamerkillä.
Filmografia > Elokuvat

| Vuosi | Elokuva / TV-elokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1977 | Kevään herääminen | Gaston |
| 1978 | Elämäsi parhain aika | merimies |
| 1979 | Ljubov Jarovaja |  |
| 1981 | Kauhea murhamies Lalli | ruhonkantaja |
| 1984 | Soolo suoraan sydämestä |  |
| 1990 | Alaska |  |
| 1991 | Uppo-Nalle | Uppo Nalle, Nalle Upponen |
| 1991 | Uppo-Nalle ja erakko | Uppo-Nalle |
| 2009 | Gourmet (elokuva) |  |
Näytelmiä

Nipo ja pikku-ukot, 1986  (käännetty ruotsiksi 1991: Alvar och de fyra smågubbarna)
Aivastus, 1987
Ujo prinssi Uhmakas, 1989
Kitarakepponen, 1990 *    (käännetty ruotsiksi 1991: Gitarrgubbarna)
Noitakujeet, 1992 *
Pippuridino, 1994 *     (käännetty ruotsiksi  1995: Dunderdino)
Timanttipeikot, 1995 *
Huppuhännän seikkailut (dramatisointi, ohjaus, näyttelijä) 1996
Rosina ja ritari von Rusina, 1996 *  (käänn. ruotsiksi 2006: Rosina och riddare von Russin)
Maalari Murina, 1997  (yhdessä Wille Mäkelän kanssa)
Robottipoika Ville Voltti, 1998 *
The Guitar Trick, 1999
Salapoliisi Solmu ja rusetin arvoitus, 1999 *  (käänn. ruotsiksi 2003: Detektiv Knop och rosettmysteriet)
Kolmen nakin komedia, 2000 *
Nukkumatti Untamo Tukki, 2003 (yhdessä Jyrki Kiiskisen kanssa)
Velmu Viljami Vilppi 2004  (yhdessä Antero Niemisen kanssa)
Kummituskekkerit 2007 *  (käännetty ruotsiksi 2008: Spökstök)
Koirakampaamo Villa Koiranen 2021 *
Hotelli Home ja hiipivä hepuli 2024  (yhdessä Elina Stirkkisen ja Pekka Heimanin kanssa)
Näytelmiä on esitetty seuraavissa teattereissa: Teatteri Hevosenkenkä, Komediateatteri Arena, Suomen Kansallisteatteri, Porin Teatteri, 
Svenska Teatern i Helsingfors ja Åbo Svenska Teater.
Televisiosovitus näytelmästä Gitarrgubbarna on esitetty Yle TV1:ssä.
(*:llä merkityt näytelmät kirjoitettu yhdessä ohjaaja Patrik Draken ja ko. näytelmän toisen näyttelijän kanssa.)
Martin Lamm

| Martin Lamm |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. kesäkuuta 1880 Tukholma, Ruotsi
Kuollut: 5. toukokuuta 1950 (69 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Koulutus ja ura
Instituutti:  Tukholman korkeakoulu
Tutkimusalue:  kirjallisuushistoria
Martin Lamm (22. kesäkuuta 1880 Tukholma – 5. toukokuuta 1950 Tukholma) oli ruotsalainen kirjallisuushistorioitsija ja Tukholman korkeakoulun professori vuosina 1919–1945. Lamm väitteli tohtoriksi vuonna 1908 aiheenaan Olof von Dalin, ja hän oli erikoistunut valistusajan sekä romantiikan ajan ruotsalaisiin kirjailijoihin. Lamm valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi vuonna 1928.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Martin Lamm Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Claes Annerstedt | Ruotsin akatemia, tuoli 2 1928–1950 | Seuraaja: Ingvar Andersson |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Vatikaani 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Podgorica

| Podgorica Podgorica / Подгорица |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Podgorica
 Koordinaatit: 42°26′21″N, 19°15′58″E 
Valtio:  Montenegro
Perustamisajankohta:  1300-luku
Hallinto:  
 – Pormestari:  Olivera Injac
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  1 441 km²
Korkeus:  44 m
Väkiluku (2011):  152 602
 – Metropolialue:  185 937
Aikavyöhyke:  UTC+1
Postinumero:  81000
Suuntanumero(t):  +382 20
 
 podgorica.me 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Podgorica (montenegroksi Podgorica / Подгорица) on Montenegron pääkaupunki ja sen ympärillä oleva kunta. Podgorica sijaitsee Montenegron eteläosassa Ribnica- ja Morača-nimisten jokien yhtymäkohdassa. Kunnan alue rajoittuu kaakossa Albaniaan.
Huhtikuussa 2023 kaupungin pormestariksi nousi Olivera Injac.
Maantiede ja kaupunkikuva

Podgorica sijaitsee kahden hedelmällisen laakson yhtymäkohdassa vuorten ja kukkuloiden ympäröimänä (Vranjska Gora: 85 m, Ljubovic: 101 m, Gorica: 130 m, Dajbabska Gora: 172 m, Malo Brdo: 205 m, Hum: 276 m, Vranjina: 303 m). Laaksoja halkoo viisi jokea: Zeta, Morača, Ribnica, Cijevna ja Sitnica. Suurin osa kaupungista tuhoutui toisessa maailmansodassa, joten nykyinen rakennuskanta on varsin uutta.
Podgorican kunta ulottuu Skutarijärven rannalle ja sinne perustettuun kansallispuistoon.
Sozinan tunnelin ansiosta matka Podgoricasta Adrianmeren rantaan kestää enää puoli tuntia.