stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Manhuš
Manhušin joukkohaudat

Venäjä tunkeutui sotavoimineen laajemmalle Ukrainaan helmikuun 24. päivästä 2022 lähtien. Venäjä pyrki piirittämään ja valtaamaan Manhušin lähistöllä sijaitsevan Mariupolin suurkaupungin. Pelkästään Mariupolissa arvioitiin (pormestari, EU) jo maaliskuussa kuolleen tuhansia siviilejä, jota suuruusluokkaa YK:kin piti mahdollisena. 12. huhtikuuta Donetskin alueen sotilasjohto nosti arvion kaupungissa kuolleista siviileistä jo suuruusluokkaan 20 000-22 000.
Esimerkiksi Ukrinform ja BBC:n uutisoivat 21. huhtikuuta 2022, että 19. maaliskuuta otetun satelliittikuvan mukaan näyttäisi, että Manhušin taajaman pohjoislaidalla sijaitsevan uuden hautausmaan (ukr. нове кладовище) pohjoispuolelle olisi kaivettu ensimmäisiä joukkohautoja (koordinaatit noin 47.0725°N, 37.3013°E). Joukkohautoja näkyy lisää 23. maaliskuuta, ja etenkin 30. maaliskuuta ja 3. huhtikuuta 2022 otettuissa satelliittikuvissa. Ukrainan valtiollisen tietotoimisto Ukriformin välittämän Mariupolin kaupungin kannan mukaan Manhušin joukkohaudat kattavat jo yli 20 kertaa suuremman pinta-alan, kuin mitä Butšan verilöylyn jälkeen havaittu Butšan kirkon viereinen 70 hengen joukkohauta oli kooltaan. Lisäksi Mariupolin kaupungin keräämien muiden tietolähteiden mukaan Manhušin pohjoisosan hautausmaan pohjoispuolisiin hautoihin olisi saatettu haudata kuolleita moneen kerrokseen. Tämä viittaa useisiin satoihin, tai jopa muutamaan tuhanteen näihin joukkohautoihin haudattuun ihmiseen. Mariupolin kaupungin arvion mukaan Manhušin joukkohautoihin olisi voitu haudata jopa 3 000-9 000 ihmistä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manhuš Wikimedia Commonsissa
Manhušin kunnan (hromadan) sivusto (ukrainaksi) (mangush-gromada.gov.ua)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Encyclopedia of Modern Ukraine 2 
Manhušin taajaman pohjoisosaa (kuva vuodelta 2009). Kuvan keskivaiheella näkyy taajaman pohjoisosan uusi hautausmaa. Tämän viereen ja kuvassa vasemmalla kulkevan paikallistien (T0523) läheisyyteen (klikkaa kuvaa suuremmaksi) satelliittikuvissa esitetyt kevään 2022 joukkohaudat sijoittuisivat.
Manon kieli

Mano on Liberiassa ja Guineassa asuvien manojen puhuma mandelainen kieli. Sen puhujia on arviolta 390 000 henkeä (vuonna 2012).
Manon puhujat asuvat Liberian Nimban piirikunnassa sekä Guinean Nzérékorén alueen Nzérékorén, Lolan ja Yomoun prefektuureissa. Liberiassa heitä on 305 000 ja Guineassa 85 000.
Mano kuuluu mandekielten kaakkoishaaran eteläryhmään. Sen lähimmät sukukielet ovat dan, tura ja goo. Kieli jakautuu murteisiin, jotka ovat keskenään ymmärrettäviä.
Manoksi on julkaistu Liberiassa uskonnollista ja muuta kirjallisuutta. Julkaisuissa käytetään kansainväliseen foneettiseen aakkostoon perustuvaa afrikkalaista kirjaimistoa. Guineassa manot puhuvat toisina kielinään maninkaa tai kpelleä ja koulutusta saaneet ranskaa.
Keijo Manni

| Keijo Manni> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 3. huhtikuuta 1951 (ikä 73) Peräseinäjoki
Uran tiedot
Laji:  Kreikkalais-roomalainen paini
Seura:  Peräseinäjoen Toive
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten kreikkalais-roomalainen paini.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten kreikkalais-roomalainen paini. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Oslo 1978 | 90 kg |  |
|  Pronssia | Helsinki 1973 | 82 kg |  |
Keijo Manni (s. 3. huhtikuuta 1951 Peräseinäjoki) on suomalainen painija, joka saavutti urallaan kaksi EM-mitalia ja ennätykselliset 33 Suomen mestaruutta.
Peräseinäjoen Toivetta edustanut maanviljelijä Manni voitti ensimmäisen painin Suomen mestaruutensa 1971. Siitä alkaen hän vei mestaruuden 17 peräkkäisenä vuonna joko kreikkalais-roomalaisessa- tai vapaapainissa tai molemmissa. Hän saavutti kaikkiaan 33 Suomen mestaruutta, mikä ylitti Kustaa Pihlajamäen aiemman ennätysmäärän.
EM-mitaleille Manni paini kahdesti. Pronssia hän sai Helsingissä 1973 ja hopeaa Oslossa 1978.
Manni valittiin kotikuntansa Peräseinäjoen kunnanvaltuustoon vuonna 2000.
Saavutukset

Olympiakisoissa kreikkalais-roomalaisessa painissa yhdeksäs 1976 (sarja 82 kg) ja kahdestoista 1980 (sarja 90 kg)
Olympiakisoissa vapaapainissa yhdeksäs 1976 (sarja 90 kg)
EM-hopeaa kreikkalais-roomalaisessa painissa 1978 (sarja 90 kg)
EM-pronssia kreikkalais-roomalaisessa painissa 1973 (sarja 82 kg)
SM-kultaa kreikkalais-roomalaisessa painissa 1972–75, 1977–80 (sarja 90 kg) 1981–87 ja 1989 (sarja 100 kg) sekä 1991 (sarja 130 kg)
SM-kultaa vapaapainissa 1972 (sarja 82 kg), 1971, 1973–77 (sarja 90 kg), 1978, 1980, 1982–87 (sarja 100 kg) sekä 1990 (sarja 130 kg)
Manot

Manonaamio 1900-luvun alusta.
Manot eli mat ovat mandelaista manon kieltä puhuva kansa Liberiassa Lofa- ja Cavallajokien yläjuoksulla sekä rajaseudulla Guineassa. Heitä on arvioitu olevan 220 000 henkeä, joista valtaosa asuu Liberiassa.
Kansan pääelinkeino on trooppinen maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, maniokki, bataatti, taaro, maissi, durra, hirssi, fonio ja maapähkinä. Puutarhoissa kasvatetaan öljypalmua, banaania ja papaijaa. Käsityöammatteja ovat puunveisto, kutominen, punonta ja savenvalanta. Monet käyvät ansiotöissä plantaasiviljelmillä.
Pyöreät, savella vuoratusta oksapunoksesta rakennetut asumukset on katettu kartiomaisella palmunlehvä- ja heinäkatolla. Ne sijaitsevat tiheissä ryhmissä kukkuloilla. Perinteinen asuste on koristeltu tunika. Ruokavalio koostuu etupäässä kasviksista.
Suurperheet muodostavat eksogamisia sukuryhmiä. Avioliitto on patrilokaalinen ja polygynia on yleistä. Manot harjoittavat perinteistä uskontoa, johon kuuluu esi-isien ja luonnonhenkien palvontaa.
Pjongjang

| Pjongjang (평양직할시) |
| --- | --- |
 Näkymiä Pjongjangiin.
 Pjongjang
 Koordinaatit: 39°02′N, 125°45′E 
Valtio:   Pohjois-Korea
Väkiluku (2008):  3 255 288
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pjongjang (/pʰjʌŋjaŋ/, kor. 평양직할시, Pyeongyang-jikhalsi, hanja 平壤直轄市, McCune-Reischauer P’yŏngyang-chikhalsi) on Korean demokraattisen kansantasavallan eli Pohjois-Korean pääkaupunki. Se sijaitsee maan länsiosassa Daedongjoen varrella Keltaisenmeren rannikon itäpuolella. Vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan kaupungissa oli 3 255 288 asukasta.
Pjongjang on Pohjois-Korean suurin kaupunki ja hallinnollinen keskus. Se muodostaa oman, maakuntajaon ulkopuolisen kaupunkialueensa (jikhalsi), joka on suoraan maan keskushallinnon alaisuudessa.
Maantiede

Pjongjangin kaupunki sijaitsee Daedongjoen syvänteessä, joka muodostuu tasangosta lännessä ja kukkuloista idässä. Yksi syy kaupungin rakentamiselle nykyiselle paikalleen olivat kukkuloiden muodostama suoja ja mahdollisuus purjehtia Daedongia pitkin Pjongjangiin saakka.
Pjongjangissa on lämpimintä heinä- ja elokuussa, jolloin päivän keskilämpötila on 21–29 °C. Viileintä on tammikuussa, jolloin päivän keskilämpötila on −13 – −1 °C. Suurimmat sateet saadaan heinä- ja elokuussa, ja niiden aikana sataa noin 490 millimetriä. Vuosittainen sadanta on noin 940 millimetriä.
Historia

Tarinan mukaan Pjongjang perustettiin vuonna 1122 eaa. paikalle, jolla oli aiemmin sijainnut korealaisten ensimmäisen kuninkaan Dangunin pääkaupunki vuonna 2333 eaa. Kaupungin kirjoitettu historia alkaa kuitenkin vasta vuodesta 108 eaa, jolloin kiinalaiset perustivat kauppasiirtokunnan lähelle nykyistä kaupunkia. Vuonna 427 Pjongjangista tuli Goguryeon kuningaskunnan pääkaupunki. Kiinalaiset maahantunkeutujat valtasivat kaupungin vuonna 668 ja myöhemmin siitä tuli korealaisen Goryeo-dynastian toinen pääkaupunki. Vuonna 1592 kaupungin valtasivat japanilaiset ja 1600-luvulla mantšut.
Korean avauduttua ulkomaailmalle Pjongjangista pyrittiin tekemään kristinuskon levittämisen keskus. Kaupunkiin rakennettiin yli 100 kirkkoa ja 1880-luvulla kaupungissa sanottiin olevan enemmän protestanttisia lähetyssaarnaajia, kuin missään muualla Aasiassa. Pjongjang kärsi huomattavia tuhoja Kiinan–Japanin sodan aikana. Sotaa seurasi kulkutauti vuonna 1895, jonka jälkeen suuri osa kaupungista hylättiin ja raunioitui. Korean Japanin miehitysaikana vuosina 1910–45 Pjongjangista kehittyi teollisuuden keskus ja Korean sodan aikana kaupunki kärsi jälleen tuhoja ilmaiskuissa. Sodan aikana YK:n joukot valtasivat sen vuonna 1950, mutta se menetettiin sotaan liittyneille Kiinan kommunisteille. Sodan jälkeen kaupunki jälleenrakennettiin Kiinan ja Neuvostoliiton tuen avulla.
1980- ja 1990-luvuilla kaupunkiin rakennettiin useita uusia rakennuksia sen johtavan aseman tähdentämiseksi. Monet rakennushankkeet pyrittiin saada valmistumaan Kim Il Sungin 80-vuotispäiviin mennessä vuonna 1992. Valmistuneisiin hankkeisiin kuuluivat esimerkiksi nelikaistainen moottoritie demilitarisoidulle vyöhykkeelle, jonka varrelle on rakennettu uusia asuintaloja.
Politiikka ja hallinto > Aluejako

Vuonna 2011 Pjongjang jakautui hallinnollisesti kahdeksaantoista kuyok- ja kahteen kun-alueeseen.
| Pjonjangin hallinnollinen jako> # | Pjonjangin hallinnollinen jako> Nimi | Pjonjangin hallinnollinen jako> Väkiluku | Pjonjangin hallinnollinen jako>  |
| --- | --- | --- | --- |
kuyok- ja kun-alueet
| 1 | Jung (Keskusta) | 131 333 |  |
| 2 | Phyongchon | 81 142 |  |
| 3 | Moranbon | 43 404 |  |
| 4 | Pothonggan | 105 180 |  |
| 5 | Sosong | 147 138 |  |
| 6 | Taesong | 115 739 |  |
| 7 | Taedonggang | 207 081 |  |
| 8 | Tongdaewon | 43 561 |  |
| 9 | Sonkyo | 148 209 |  |
| 10 | Samsok | 62 790 |  |
| 11 | Unjong | 47 569 |  |
| 12 | Ryongsong | 95 891 |  |
| 13 | Sunan | 91 791 |  |
| 14 | Hyongjesan | 60 032 |  |
| 15 | Mangyongdae | 321 690 |  |
| 16 | Sadong | 140 869 |  |
| 17 | Ryokpho | 82 548 |  |
| 18 | Rakrang | 282 681 |  |
| 19 | Kangdong | 221 539 |  |
| 20 | Kangnam | 69 279 |  |
Liikenne

Pjongjangissa on 1970-luvulla rakennettu kaksilinjainen metro, jonka radalla on pituutta 22,5 kilometriä. Kaupungissa on myös raitiovaunuja, johdinautoja ja linja-autoja. Yksityisautoilu on harvinaista; henkilöautoista 90 % on valtion virka-autoja, jotka käyttävät valkoista rekisterikilpeä. Harvat yksityisautot, jotka tunnistaa keltaisista rekisterikilvistä, ovat pääasiassa Japanista paluumuuttaneiden korealaisten omistamia.
24 kilometrin päässä Pjongjangin keskustasta sijaitsee Sunanin kansainvälinen lentoasema, josta on valtion omistaman Air Koryo -lentoyhtiön viikoittaisia lentoja Pekingiin, Shenyangiin ja Vladivostokiin. Lentoasemalla on toisinaan myös reittilentoja Macaoon, Incheoniin ja Japaniin. Air Koryo on myös ilmoittanut järjestävänsä Pohjois-Korean sisäisiä lentoja.
Kaupungista on myös junayhteydet Pekingiin ja Moskovaan. Junamatka Pekingiin kestää 23 tuntia ja matka Moskovaan seitsemän vuorokautta.
Talous

Pjongjang on Pohjois-Korean teollisuuden keskus. Teollisuuden kehittymiseen ovat vaikuttaneet alueen luonnonvarat, kuten hiili, rauta ja kalkkikivi. Alueella on myös hyvät liikenneyhteydet teollisuuden tarpeisiin. Teollisuuden kulmakiven muodostaa koneteollisuus, jonka lisäksi tuotetaan esimerkiksi sementtiä, keraamia ja aseita. Kevyen teollisuuden aloihin kuuluvat esimerkiksi tekstiilit ja ruoka. Kaupungin reunamilla harjoitetaan maataloutta.
Nähtävyydet

Pjongjangissa on laajoja aukioita sekä valtavan kokoisia kerrostaloja ja monumentteja. Ympäri kaupunkia on pystytetty lukemattomia patsaita ja monumentteja, jotka on omistettu joko Kim Il-Sungille, Kim Jong-Ilille tai Juche-aatteelle.
Kaupungin korkein rakennus on 105-kerroksinen Ryugyŏng-hotelli. Kaupungissa on myös 170-metrinen Juche-aatteen torni, joka pystytettiin vuonna 1982 Kim Il-Sungin 70-vuotissyntymäpäivän kunniaksi. Eräs toinen korkeutensa takia huomattava nähtävyys on 150-metrinen Pjongjangin televisiotorni.
Kaupungin muita merkittäviä maamerkkejä ovat vuonna 1959 perustettu Pjongjangin eläintarha, katsojapaikoilta maailman suurin urheiluareena Reungnado, Kim Il-Sungin kunniaksi pystytetty maailman suurin riemukaari ja Kim Il-Sungin ilmoitettu syntymäpaikka Mangyongdaen kukkulalla. Vuonna 2001 valmistunut Korean Yhdistymisen riemukaari rakennettiin Pjongjangiin Korean yhdistymisen toivossa.
Ystävyyskaupungit

Kathmandu, Nepal
Jakarta, Indonesia
Moskova, Venäjä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pjongjang Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Pjongjang Wikimatkoissa
| n k Pohjois-Korean kaupungit |
| --- | --- | --- |
| Keskushallinnon alainen kaupunki | Pjongjang |  |
| Erityisasemassa olevat kaupungit | Gaeseong • Nampo • Raseon |  |
| Maakuntien pääkaupungit | Cheongjin • Ganggye • Haeju • Hamheung • Hyesan • Pyeongseong • Sariwon • Sinuiju • Wonsan |  |
| Muut kaupungit | Anju • Dancheon • Deokcheon • Gaecheon • Gimchaek • Guseong • Hoeryeong • Huicheon • Jeongju • Manpo • Muncheon • Sinpo • Songnim • Suncheon |  |
luettelo kaupungeista
| n k Pohjois-Korean hallinnolliset alueet |
| --- | --- | --- |
| Maakunnat | Gangwon • Etelä-Hamgyeong • Etelä-Hwanghae • Etelä-Pyeongan • Jagang • Pohjois-Hamgyeong • Pohjois-Hwanghae • Pohjois-Pyeongan • Ryanggang |  |
| Erityisasemassa olevat kaupungit | Pjongjang • Nampo • Raseon |  |
| Erityishallintoalueet | Gaeseongin teollisuusalue • Geumgangvuoren matkailualue • Sinuijun erityishallintoalue |  |
Pjongjangin piiritys vuonna 1593.
Pjongjangin kartta.
Pjongjangin metro.
Kim Il-Sungin aukio ja Juche-aatteen torni.
Mangaia

Mangaia
Mangaian kartta.
| --- | --- |
Sijainti:  Cookinsaaret
Saariryhmä:  Eteläiset Cookinsaaret
Korkein kohta:  139  m 
Pinta-ala:  51,8 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  471 (2021)
Kieli:  rarotonga
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Mangaia on saari Cookinsaarilla. Se on Cookinsaarista eteläisin ja pinta-alaltaan toiseksi suurin Rarotongan jälkeen. Mangaian on arveltu olevan Tyynenmeren vanhin tuliperäinen saari. James Cook kävi Mangaialla 29. maaliskuuta 1777. Saarella oli 471 asukasta vuoden 2021 väestönlaskennassa. Saaren asukkaat puhuivat aiemmin mangaiaa, joka on sittemmin sulautunut rarotongan kieleen.
Maantiede

Mangaia on kaikkein eteläisin Cookinsaarista ja sen toiseksi suurin saari. Sen pinta–ala on 51,8 km². Geologisten tutkimusten perusteella sen iäksi on arvioitu 18 miljoonaa vuotta. Sen korkein kohta on 4 750 metriä merenpohjasta ja 169 metriä merenpinnasta. Monien muiden Cookinsaarien tapaan saarta ympäröi kivettyneistä koralleista muodostunut rengas eli makatea, jonka keskellä on tuliperäinen ylänkö. Saaren kalkkikiveen on muodostunut useita luolia, joista suurin on nimeltään Teruarere. Saaren keskustan kukkuloilta tulee useita puroja, mutta makatean takia mikään niistä ei laske mereen. Kukkuloilla kasvaa myös karibianmännyistä muodostunutta metsää, joka istutettiin saarelle alun perin estämään eroosiota ja luomaan puutavaraa. Metsä on kuitenkin jäänyt sittemmin taloudellisesti käyttämättä.
Historia

Mangainan historiallinen paikallinen nimitys oli A'u A'u. Sen syntylegendan mukaan jumala Rongon kolme poikaa nostivat sen syvyyksistä ja heistä tuli sen ensimmäiset asukkaat. Legenda poikkeaa monista alueen muista asutuslegendoista siinä, että muualla ensimmäiset asukkaat tulivat usein kanootein paikan päälle. James Cook vieraili paikalla 29. maaliskuuta 1777, mutta asukkaiden epäystävällisyyden vuoksi hän jatkoi matkaansa Atiulle. Lähetyssaarnaajia tuli saarelle vuodesta 1823 eteenpäin. Vaikka Cookin tavoin heidät otettiin aluksi vastaan vihamielisesti, saarelaiset kääntyivät lopulta kristinuskoon. Nykyisin Mangaia kärsii sen asukkaiden muutosta muualle. Vuoden 1971 väestönlaskennassa saarella oli 2 081 asukasta, mutta heidän määränsä on tippunut tästä alle neljännekseen. Vuoden 2021 väestönlaskennassa asukkaita oli 471.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mangaia Wikimedia Commonsissa
Cookinsaaret
Aitutaki
Atiu
Mangaia
Manihiki
Manuae
Mauke
Mitiaro
Nassau
Palmerston
Pukapuka
Rakahanga
Rarotonga
Suwarrow
Takutea
Tongareva
Olavi Manninen

Olavi Adrian Manninen (20. heinäkuuta 1928 Jyväskylä – 15. helmikuuta 2011 Jyväskylä) oli suomalainen kestävyysjuoksija. Hänen päämatkansa oli maraton.
Manninen sijoittui Rooman 1960 olympialaisten maratonjuoksussa parhaana suomalaisena 23:nneksi. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän sai hopeaa vuonna 1959. Hän sijoittui toiseksi Košicen maratonilla vuonna 1956, kolmanneksi Bukarestin maratonilla vuonna 1955 ja viidenneksi Moskovan maratonilla vuonna 1957. Bostonin maratonilla hän oli neljäs vuonna 1957 ja viides vuonna 1961. Suomen mestaruuden hän voitti vuosina 1958 ja 1959. Vuonna 1960 hän sai SM-hopeaa.
Seuratasolla Manninen edusti muun muassa Jyväskylän Kenttäurheilijoita, jonka kunniapuheenjohtaja hän on. Hän istui Suomen Urheiluliiton liittovaltuustossa vuosina 1971–1986. Hänen veljensä Pentti Manninen voitti painissa juniorien Suomen mestaruuden vuonna 1950.
Henkilökohtaiset ennätykset

10 000 metriä: 30.31,0
25 000 metriä: 1.19.13
Maraton: 2.21.17,8
Édouard Manet

| Édouard Manet |
| --- | --- |
 Félix Nadar, Édouard Manet, noin 1867-70.
Henkilötiedot
Syntynyt: 23. tammikuuta 1832 Pariisi
Kuollut: 30. huhtikuuta 1883 (51 vuotta) Pariisi
Kansalaisuus:   Ranska
Taiteilija
Taidesuuntaus:  impressionismi
Kuuluisimpia töitä:  Aamiainen ruohikolla, 1862-1863.
 Nimikirjoitus
Édouard Manet (23. tammikuuta 1832 Pariisi – 30. huhtikuuta 1883 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Tyylisuunnaltaan hän sijoittuu realismin ja impressionismin välille.
Elämä

Manet oli arvostetun tuomarin poika, jonka lähteminen taiteilijanuralle oli vanhemmille kauhistus. Manet’n yksityiselämä oli värikästä, hänellä oli eksoottisia rakkaustarinoita ja syfilis, ja elämänsä loppuvaiheilla kuolio, joka johti toisen jalan amputointiin.
Manet seurusteli vuosia poikavuosiensa pianonsoitonopettajattaren, hollantilaissyntyisen Suzanne Leenhoffin kanssa, ja tälle syntyneen pojan isä saattaa olla joko Manet tai hänen veljensä. Virallisesti poika esiteltiin Leenhoffin pikkuveljenä ja Manet’n kummipoikana. Manet meni Leenhoffin kanssa naimisiin isänsä kuoltua vuonna 1863.
Sukunsa varakkuuden takia Manet ei ollut riippuvainen maalaustensa myyntituloista. Hän kuitenkin tavoitteli menestystä ja yleisön suosiota, ja tarjosi maalauksiaan konservatiiviseksi tunnettuun Pariisin salonkiin. Manet matkusteli laajasti. Nuoruusvuosinaan hän purjehti koululaivalla Brasiliaan, ja kierteli myöhemmin Euroopassa. Varsinkin Manet’n nuoruuden töissä näkyy vaikutteita hollantilaisista ja espanjalaisista maalauksista, joihin hän oli tutustunut matkoillaan.
Manet’n läheisiä ystäviä olivat runoilija Charles Baudelaire, kirjailija Émile Zola ja taiteilija Berthe Morisot. Morisot rohkaisi Manet’ta maalaamaan ateljeen sijasta ulkoilmassa, mikä oli siihen aikaan uusi keksintö. Morisot meni myöhemmin naimisiin Manet’n veljen kanssa. Manet itse toimi eräänlaisena kummisetänä nuorten taiteilijoiden ryhmälle, johon kuuluivat Claude Monet, Pierre-Auguste Renoir, Edgar Degas, Camille Pissarro, Paul Cézanne, Alfred Sisley, Henri Fantin-Latour ja Frédéric Bazille. Nuoret ihailivat Manet’ta, ei niinkään hänen maalaustyylinsä vaan itsenäisyytensä tähden. Kun impressionistit järjestivät ensimmäisen näyttelynsä vuonna 1874, Manet päätti jäädä sen ulkopuolelle. Samana kesänä hän kuitenkin matkusti Monet’n luokse Argenteuiliin ja maalasi tästä ja tämän perheestä muotokuvia. Manet tuki Monet’ta ostamalla tämän maalauksia ja suosittelemalla tätä taidekauppiaille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Edouard Manet Wikimedia Commonsissa
Michel Foucault, La peinture de Manet (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Auckland  South Australia  KulturNav  MusicBrainz  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  Victoria  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Manolonísi

| --- | --- |
Muut nimet:  Manólis (Μανώλης)
Sijainti:  36°46′04″N, 24°36′34″E, Kímolos Mílos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Kykladit
Merialue:  Egeanmeri, Välimeri
Pinta-ala:  0,029 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  0
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Manolonísi (kreik. Μανωλονήσι) eli Manólis (Μανώλης) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Polýaigoksen saaren länsirannikon edustalla. Saaren pinta-ala on noin 0,029 neliökilometriä ja se on asumaton. Hallinnollisesti Manolonísi kuuluu Kímoloksen kuntaan, Míloksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Hugo Mantila

Hugo Mantila (11. joulukuuta 1892 – 14. lokakuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija.
Mantila oli yksi Kiffenin perustajajäsenistä, ja myöhemmin urallaan hän pelasi myös Helsingin Palloseurassa. Hän voitti urallaan viisi Suomen mestaruutta – Kiffenissä 1913, 1915 ja 1916 sekä HPS:ssa 1921 ja 1922. Suomen maajoukkuetta Mantila edusti  yhteensä 17 maaottelussa vuosina 1914–1924.
Myös Hugo Mantilan veli Bruno Mantila oli maajoukkuetason jalkapalloilija.
Manufaktuuri

Manufaktuuri (lat.) oli alun perin työhuone tai käsiteollisuuslaitos, jossa raaka-aine muokattiin käsivoimin, sitten koneiden aikakaudella tehdasrakennus yleensä. Manufaktuuritavaroita olivat kutomateollisuuden tuotteet. Manufaktuuriteollisuus  oli kustannusjärjestelmälliseen kotiteollisuuteen liittyvä teollisen kehityksen aste, jolloin yrittäjä kokosi hajallaan olevan työväkensä samaan työpaikkaan.
Manuskala

| Manuskala Манушкино, Manuškino |
| --- | --- |
 Manuskala.
 Manuskala
 Koordinaatit: 59°52′35″N, 30°48′43″E 
Valtio:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Seuloskoin piiri
Kunta:  Rosmittala
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2011):  15
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Manuskala (ven. Ману́шкино, Manuškino) on kylä Leningradin alueen Seuloskoin piirin Rosmittalan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Karjalankannaksen eteläosassa 12 kilometriä Rosmittalasta kaakkoon. Kylässä on 15 asukasta (vuonna 2011).
Kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500. Se koostui kahdesta osasta, Suuresta ja Pienestä Manuskalasta, joiden asukkaat olivat etupäässä Kelton luterilaiseen seurakuntaan kuuluneita inkerinsuomalaisia.
Peter von Köppenin mukaan vuonna 1848 Suuressa-Manuskalassa oli 174 savakkoa ja 41 suomalaista sekä kaksi venäläistä perhettä, Pienessä-Manuskalassa 91 savakkoa, 22 suomalaista ja kolme venäläistä perhettä. Kylien talonpojat olivat 1860-luvulle saakka tilanomistajan maaorjia. 1800–1900-lukujen vaihteessa Manuskala kuului Pähkinälinnan kihlakunnan Kelton volostiin. Vuonna 1892 sinne avattiin zemstvon ylläpitämä koulu.
Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Suuressa-Manuskalassa asui 339 inkerinsuomalaista ja 7 venäläistä, Pienessä-Manuskalassa 272 inkerinsuomalaista ja 36 venäläistä. Kylät muodostivat Manuskalan kyläneuvoston, johon kuului myös Juoksulan kylä. Vuonna 1931 ne liitettiin Pappilanaution suomalaiseen kyläneuvostoon. Inkeriläiset karkotettiin muualle Neuvostoliittoon toisen maailmansodan aikana vuonna 1942. Nykyinen Manuskala käsittää entisen Suuren-Manuskalan kylän, mutta Pienenkin-Manuskalan paikalla on vielä muutamia taloja.
Manuskalan lähellä on toimiva hiekkalouhos ja laskuvarjohyppääjien käyttämä lentokenttä. Tuprovaan johtavan tien eteläpuolelle rakennetaan uutta omakotialuetta. Sannikon ja Paulovan välisellä rautatiellä oleva Manuskalan asema sijaitsee viisi kilometriä kylästä lounaaseen.
Máni

| Máni> Μάνη |
| --- | --- |

  Máni 
Sijainti:  36°34′5″N, 22°25′42″E
Merialue:  Joonianmeri
Vesialue:  Messenianlahti, Lakonianlahti
Valtio
Valtio:   Kreikka
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Messenia ja Lakonia
Kunta:  Anatolikí Máni, Dytikí Máni
Asutuskeskukset:  Gýtheio, Areópoli
Máni (kreik. Μάνη) on niemimaa Peloponnesoksen etelärannikolla Kreikassa. Se on Peloponnesoksen etelärannikon kolmesta niemimaasta keskimmäinen ja eteläisin.