stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Strasbourgin katedraali
Arkkitehtuuri > Kirkon sisätilat > Krypta

Taidokkaasti romaaniseen tyyliin 1000-luvulla rakennettu krypta on katedraalin vanhin osa. Se on hieman vanhempi kuin Jumiègesin luostarikirkko (1040–1066), ja sen kappelikehän koossa ja muodossa näkyy jo varsin kunnianhimoinen ja omaleimainen rakennussuunnitelma. Itäinen osa on luultavasti ollut valmis jo Rouenin arkkipiispa Robertin kuollessa vuonna 1037. Avara kuorikäytävä oli tuolloin 4,6 metriä leveä eikä muuta kryptaa ollut vielä rakennettu. Se tehtiin vasta myöhemmin, ilman yhteyttä kuorikäytävään. Krypta koostuu kolmesta laivasta, joiden välissä vuorottelevat ristinmuotoiset pilarit ja pylväät. Vaihtelu näkyy vain itäpuolen kahdessa ensimmäisessä traveessa. Myös kryptan holvit ovat tynnyriholveja, ja pylväät on koristeltu melko arkaaisilla kapiteeleilla. Kahden kapiteelin kulmissa on kuvattu rujoja petoja (leijonia tai demoneita), kahta muuta taas koristavat symmetrisesti kiertyvät köynnöskoristeet. Itäpäässä on puoliympyrän muotoinen pieni pyhäkkö, jossa on nykyään neljä syvennystä ja kaksi umpeen muurattua oviaukkoa. Tyyliteltyjä viininlehtiä ja rypäleterttuja esittävän friisin alla oleva seinäpinta on työstetty koristeellisesti kalanruoto- ja vinoneliökuvioin. Tämä todistaa, että kryptan itäosa on todellakin peräisin 1000-luvulta, sillä samanlaista työtapaa on käytetty Alsacen vanhimmissa kirkoissa, Altenstadtissa ja Surbourgissa. 1100-luvulla rakennettiin kaksi laivaan johtavaa, koristelultaan hyvin pelkistettyä pylväsriviä noppamaisine kapiteeleineen. Ristiholvi päättyy lännessä pieneen italialaistyyliseen holvikaareen. Kaksi sivuportaikkoa on rakennettu myöhemmin. Niiden välissä sijaitsee nykyään piispojen hautakammio. Poikkilaivan itäiset väliseinät uusittiin jo vuoden 1150 tulipalon jälkeen.
Arkkitehtuuri > Kirkon sisätilat > Kuori

Romaaninen kuori, jossa alttaripöytä sijaitsee, on kirkkolaivoja korkeammalla, sillä se on rakennettu kryptan päälle. Kuoria koristavat 1800-luvulta peräisin olevat freskot. Katedraalin kuorin holvissa on yhtymäkohtia bysanttilaiseen taiteeseen, samaan tapaan kuin esimerkiksi Neuschwansteinin linnan valtaistuinsalin absidissa. Kuorin keskustaa koristava moderni lasimaalaus esittää Neitsyt Mariaa, jolle kirkko on pyhitetty. Lasimaalaus on Euroopan neuvoston lahjoittama, ja siihen on Neitsyt Marian lisäksi kuvattu Euroopan lipun kaksitoista tähteä sinisellä pohjalla. Sininen väri symboloi Neitsyt Mariaa. Kuorin kalusteina on viisitoista tammista kuoripenkkiä vuodelta 1692. Kahden puusepän, Claude Bourdyn ja Claude Bergerat’n, sekä kuvanveistäjä Peter Petrin valmistamat kuoripenkit luokiteltiin Monument historique -kohteiksi, eli Ranskan tärkeimpien suojeltavien kulttuurikohteiden joukkoon, helmikuussa 2004.
Vuoden 2004 loppupuolelta lähtien kuoria on muutettu arkkipiispa Joseph Dorén päätöksestä vastaamaan Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen asettamia liturgisia suosituksia. Suuren portaikon kivikaiteet poistettiin, jotta näköyhteys papiston ja seurakuntalaisten välillä paranisi. Kuorin lattiaan, 1700-luvulta peräisin olevan alttaripöydän ja portaiden yläpään väliin, tehtiin kolmen prosentin kallistus näkyvyyden parantamiseksi. Uusi piispanistuin ja pääalttari ovat Carcassonen marmoria. Uusittu kuori vihittiin juhlallisesti käyttöön 21. marraskuuta 2004. Vihkimisen suoritti arkkipiispa Doré, ja häntä avustivat Pariisin arkkipiispa, kardinaali Jean-Marie Lustiger ja Mainzin piispa, kardinaali Karl Lehmann. Vihkimisessä oli läsnä myös Ranskan silloinen pääministeri Jean-Pierre Raffarin.
Arkkitehtuuri > Kirkon sisätilat > Saarnastuoli

Saarnastuoli on esimerkki äärimmäisyyksiin viedystä myöhäisgotiikasta. Sitä koristaa viitisenkymmentä veistosta, jotka kuvaavat niin evankelistoja, ristiinnaulitsemista kuin Pyhää Barbaraakin. Kiinnostava yksityiskohta on myös portaissa makaava pieni koiraveistos, joka muistuttaa erään saarnaajan tavasta pitää koiraansa mukana saarnatessaan.
Päiväntasauksen aikaan, jos aurinko paistaa, saarnastuoliin veistettyyn Kristukseen osuu vihreä valonsäde. Talvipäivänseisauksena samaan veistokseen puolestaan osuu valkoinen säde. Nämä ilmiöt havaitsi ensimmäisenä Maurice Rosart, ja astronomisesta näkökulmasta niitä on tutkinut Louis Tschaen. Strasbourgin tähtitieteellisen observatorion johtaja André Heck on kuitenkin sitä mieltä, että vihreällä säteellä ei ole mitään erityistä merkitystä, sillä ikkunalasi, josta valo tulee, on suhteellisen uusi (vuodelta 1875) ja säde itsessäänkin on ilmaantunut vasta hiljattain, luultavasti korjaustöiden tahattomana seurauksena.
Arkkitehtuuri > Astronominen kello

Astronominen kello on rakennettu 1500-luvulla, ja se on renessanssin ajan mestariteos. Aikanaan sitä pidettiin yhtenä Saksan seitsemästä ihmeestä. Legendan mukaan Strasbourgin hallintoviranomaiset puhkaisivat rakentajan silmät, koska he pelkäsivät, että tämä voisi tehdä muuallakin vastaavanlaisen työn. Kaikki kellon patsaat aktivoituvat joka päivä kello 12.30. Lisäksi kellossa vuorottelee jatkuvasti neljä patsasta, jotka kuvaavat elämän kulkua: joka tunnin ensimmäinen vartti on lapsi, toinen vartti on nuori mies, kolmas aikuinen mies ja viimeinen vartti on vanhus, joka ilmoittaa kuolemansa ja lapsen tulemisen.
Arkkitehtuuri > Tornit

Erwin von Steinbachin laatimassa alkuperäisessä julkisivupiirroksessa oli vain kaksi kerrosta ja kaksi tornia. Hänen kuoltuaan vuonna 1318 suunnitelmaa muutettiin. Aluksi molemmat tornit olivat samankorkuisia (66 m) ja ne nousivat kirkon julkisivua korkeammalle. Siihen aikaan Strasbourgin katedraalin julkisivun siluetti oli siis samanlainen kuin Pariisin Notre-Damessa, vain kolme metriä pienempi. Tornien väliseen tilaan rakennettiin kuitenkin kellotorni. Vasta tämän jälkeen rakennettiin kahdeksankulmainen kellotorni pohjoistorniin (34 + 66 m = 100 m) ja sen kattoratsastaja (42 m + 34 m + 66 m = 142 m).
Toista kellotornia, jossa olisi myös kattoratsastaja, suunniteltiin useita kertoja. Vuoden 1490 tienoilla arkkitehti Hans Hammer piirsi pohjapiirroksen toiselle kattoratsastajalle. Suunnitelma kuitenkin hylättiin. On olemassa useita väitteitä siitä, miksi toista kattoratsastajaa ei ole katedraaliin tehty. Rahoituksen puute mainitaan usein. Todennäköisin selitys piilee kuitenkin siinä, että goottilainen tyyli sekä korkeat tornit ja kattoratsastajat eivät enää olleet muodissa 1400-luvulla. Renessanssin tyylistä tuli silloin hallitsevampi. Goottilainen arkkitehtuuri keksittiin uudelleen 1700-luvun lopulla, ja romanttisen kauden taiteilijat innostuivat siitä 1800-luvulla. Toisaalta maaperä katedraalin alla on soinen, ja toisen tornin aiheuttama paino olisi luultavasti saanut rakennuksen vajoamaan. Myös saksalaisten arkkitehtien Karl Schinkelin (1800-luvun alussa) ja Karl Winklerin (1880) suunnittelemat projektit toisesta kattoratsastajasta jäivät toteuttamatta.
Arkkitehtuuri > Kattoratsastaja

Vuonna 1439 valmistunut pohjoistornin kattoratsastaja yltää 142 metrin korkeuteen maan pinnasta, ja se onkin korkein keskiajalta säilynyt kattoratsastaja. Strasbourgin katedraali on yksi niistä harvoista suurista ranskalaisista katedraaleista, joiden torneissa on saksalaiselle arkkitehtuurille tyypillinen kattoratsastaja.
Viisi rakennusta on hetkellisesti ollut Strasbourgin katedraalia korkeampia (lisäksi Kheopsin pyramidi oli jo alun perin korkeampi):
Ranskassa vuonna 1569 Beauvais’n Pyhän Pietarin katedraalin keskustorniin rakennettiin 153 metriä korkea kattoratsastaja, mutta se sortui oman painonsa alle vain neljä vuotta myöhemmin, vuonna 1573.
Englannissa Lontoon vanhan Pyhän Paavalin katedraalin keskustorniin saatiin vuonna 1240 valmiiksi 150 metriin yltävä kattoratsastaja, mutta se tuhoutui salamaniskussa vuonna 1561.
Englannissa Lincolnin tuomiokirkon keskustorniin vuonna 1311 valmistunut kattoratsastaja nousi 160 metriin, mutta se kaatui kovassa tuulessa vuonna 1549.
Saksassa Stralsundin Pyhän Marian kirkon vuonna 1478 valmistunut kattoratsastaja ulottui 150 metriin, mutta se tuhoutui salamaniskussa vuonna 1647.
Virossa Tallinnan Olevisten kirkon vuonna 1517 valmistunut kattoratsastaja ylsi 158 metriin, mutta se tuhoutui salamaniskussa vuonna 1625.
Kattoratsastajansa ansiosta Strasbourgin Notre-Damen katedraali oli maailman korkein rakennus vuoteen 1874 asti, jolloin Pyhän Nikolain kirkkoon Hampurissa valmistui 147 metriä korkea kattoratsastaja. Se ei kuitenkaan kauan saanut pitää kärkipaikkaansa, sillä Ulmin ja Kölnin tuomiokirkkoihin rakennettiin vielä 1800-luvulla 161 metriin ja 157 metriin ulottuvat kattoratsastajat. Rouenin katedraalin vuonna 1876 valmistunut kattoratsastajakin ylsi 151 metriin.
Kahdeksankulmainen torni on rakennusmestari Ulrich d’Ensingenin suunnittelema. Hän on myös suunnitellut Ulmin tuomiokirkon, ja kirkot muistuttavatkin toisiaan huomattavasti. Jean Hültz de Cologne otti kirkon rakentamisen vastuulleen vuonna 1419. Hän muutti kattoratsastajan rakennussuunnitelman täysin. Ulrich d’Ensingenin melko yksinkertaisen suunnitelman sijaan Strasbourgiin nousi todella monimutkainen kattoratsastaja, jossa jokainen kahdeksasta särmästä kannattaa kuutta pientä kuusikulmaista kierreportaikkoa. Niitä seuraa neljä muuta portaikkoa ja lopuksi vielä pyöreä parveke ja risti.
Katedraalin kellot

Yleisöllä ei ole pääsyä katsomaan Ranskan suurimpiin kuuluvia kirkonkelloja, jotka ovat yksi katedraalin aarteista. Useat kelloalan asiantuntijat pitävät niitä yksinä Euroopan parhaimmista. Iso kirkonkello (saksaksi Totenglocke, kuolleiden kello) on mestari Hans Gremp de Strasbourgin vuonna 1427 valama. Kello painaa noin 9 000 kiloa ja on halkaisijaltaan 2,20 metriä. Kello soi sävelessä as2, ja se luokiteltiin Monument historique -suojelukohteeksi 30.12.1982.
Vuosien 1975 ja 1977 välisenä aikana Heidelbergin valimossa valettiin seitsemän uutta kelloa. Strasbourgin hiippakunnan kelloasiantuntijan, kaniikki Jean Ringuen, ohjeiden mukaisesti niistä tehtiin todella painavia ja suuren kirkonkellon profiilia vastaavia. Uudet kellot on viritetty ihailtavasti yhteen toistensa ja ison kirkonkellon kanssa. Ne soivat sävelissä b2, des3, es3, f3, as3, b3 ja c4.
Vuonna 1987 Karlsruhessa valettu uusi kello, joka sijaitsee kellotornissa, soi puolestaan sävelessä ges3. Vuonna 1993 pieni as4-kello, joka on myös valettu Karlsruhessa, sijoitettiin ristikeskuksessa olevaan torniin. Sen seuraksi tuli vuonna 2004 Karlsruhessa valettu kello, joka soi sävelessä es4. Keväällä 2006 es3-sävelkorkeudella soiva kello säröili, joten se valettiin uudelleen Strasbourgissa samana vuonna.
Kellotornissa on myös toinen akselinsa varassa heiluva kello (saksaksi Zehnerglock, kello kymmenen kello). Matthieu Edelin vuonna 1786 valama kello painaa 2 450 kiloa ja on halkaisijaltaan 1,58 metriä. Aiemmin kello soi aamuisin ja iltaisin kaupunginporttien avautuessa ja sulkeutuessa sekä pimenemisen merkiksi. Nykyään traditiota pidetään yllä soittamalla kelloa joka päivä illalla kello kymmenen. Sitä ei pidä sekoittaa Grüsselhorn-torveen, jota soitettiin joka ilta ylhäältä katedraalista vuoteen 1790 saakka. Soitto kehotti juutalaisia poistumaan kaupungista, jossa heidän oli kiellettyä oleskella porttien sulkemisen jälkeen.
Edellä mainittujen kellojen lisäksi katedraalissa on neljä ajankulua osoittavaa kelloa kahdeksankulmaisessa tornissa. Ne on valettu vuosina 1595, 1692 ja 1787.
Katedraaliin liittyvät legendat > Paalut

Legendan mukaan katedraali on rakennettu isojen tammipaalujen varaan maanalaisen järven päälle. Kerrotaan, että järvellä ajelehtii tyhjä soutuvene, jonka airojen äänet voi kuitenkin kuulla. Legendan mukaan sisäänkäynti maan alle on katedraalia vastapäätä sijaitsevan talon kellarissa, joka muurattiin umpeen useita vuosisatoja sitten.
Piispa Wernher halusi, että katedraali rakennettaisiin siihen paikkaan, jossa ensimmäiset kristityt rukoilivat. Niinpä katedraali rakennettiin pohjaveteen upotetuille paaluille ja täytemaalle, koska savinen ja vetelä maa ei ollut otollinen rakentamiselle. Perustus on ainutlaatuinen, ja se saatiin valmiiksi vasta 13 vuotta töiden aloittamisen jälkeen vuonna 1028 eli samana vuonna, jona piispa kuoli.
Badenilainen insinööri Tula käynnisti 1800-luvulla Reinin säännöstelytyöt, joiden takia pohjaveden pinta laski Strasbourgissa. Paalut alkoivat mädäntyä ja pohjoistorni vajota. Vuonna 1906 tornia täytyi nostaa, jotta sen perustuksiin saatiin valettua betonia.
Katedraaliin liittyvät legendat > Tuuli

Toinen katedraaliin liittyvä legenda selittää sen ympärillä puhaltavan tuulen alkuperän. Aikoinaan Paholainen lensi maan yli tuulella ratsastaen. Lentäessään hän huomasi, että katedraaliin oli kaiverrettu muotokuva hänestä viettelijänä, joka liehitteli tyhmiä morsiusneitoja (Matteus 25, 1-13). Viettelijä esiintyy veistoksessa nuorena hurmaavana miehenä, jonka aukinaisesta selästä ryömii rupikonnia ja käärmeitä. Yksikään viattomista nuorista tytöistä, joille hän puhuu, ei kuitenkaan huomaa sitä.
Imarreltuna ja uteliaana Paholainen meni sisään katedraaliin nähdäkseen, olisiko siellä muitakin häntä esittäviä veistoksia. Hän ei kuitenkaan enää päässyt ulos vaan jäi pyhän paikan vangiksi. Tuuli odottaa häntä yhä kirkon edustalla ja huutaa vieläkin kärsimättömyyttään katedraalin aukiolla. Raivostunut Paholainen puolestaan aiheuttaa vetoa kirkon perällä, Pilier des Anges -pilarin korkeuksissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Strasbourgin katedraali Wikimedia Commonsissa
Katedraalin Silbermann-urut.
Katedraalin sisätila
Saarnastuoli ja vihreä valonsäde kevätpäiväntasauksen aikaan.
Astronominen kello
Targoviste

Targoviste voi tarkoittaa:
bulgarialaista kaupunkia Tărgovište
romanialaista kaupunkia Târgoviște
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Targoviste”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Erja Yläjärvi

| Erja Yläjärvi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1977 (ikä 46–47) Kuopio
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja
Vanhemmat:  Toivo Yläjärvi
Toimittaja
Maa:   Suomi
Media:  lehdistö
Koulutus:  Yhteiskuntatieteiden maisteri (2001) Master of Arts (2003)
Tutkinnot:  Tampereen yliopisto College of Europe
Lehti:   Keskisuomalainen (2001–2004)  STT (2005–2011)  Kouvolan Sanomat (2011–2013)  Helsingin Sanomat (2013–2018)  Iltalehti (2018–2021)  Hufvudstadsbladet (2021–2023)  Helsingin Sanomat (2023–) 
Erja Yläjärvi (s. 1977 Kuopio) on suomalainen toimittaja. Hän on työskennellyt Helsingin Sanomien vastaavana päätoimittajana syyskuusta 2023. Ennen Helsingin Sanomia Yläjärvi työskenteli Hufvudstadsbladetin päätoimittajana vuosina 2021–2023.
Yläjärvi on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri Tampereen yliopistosta ja Master of Arts College of Europesta. Hän aloitti toimittajanuransa kesätoimittajana Savon Sanomissa. Yläjärvi on työskennellyt Keskisuomalaisessa 2001–2004, kirjeenvaihtajana Brysselissä 2005–2008, STT:n uutispäällikkönä 2009–2011, Kouvolan Sanomien päätoimittajana 2011–2013, Helsingin Sanomain toimituspäällikkönä 2013–2018 ja Iltalehden päätoimittajana 2018–2021. Yläjärvi aloitti Hufvudstadsbladetin päätoimittajana vuonna 2021, ja maaliskuussa 2023 hänet valittiin Helsingin Sanomain vastaavaksi päätoimittajaksi Kaius Niemen irtisanouduttua.
Yläjärven isä oli ministeri Toivo Yläjärvi.
Aiheesta muualla

”On hirveän helppo perustella yhteiskunnallisella merkityksellä jotain, joka on vain tylsää” – kysyimme Erja Yläjärveltä, voiko journalismia myydä kuin makkaraa. Suomen Lehdistö 25.3.2021
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Kari Kivelä | Iltalehden päätoimittaja 2018–2021 | Seuraaja: Perttu Kauppinen |
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Susanna Landon | Hufvudstadsbladetin päätoimittaja 2021–2023 | Seuraaja: Kalle Silfverberg |
Emma Lahana

| Emma Lahana> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Emma Kate Lahana
Syntynyt: 27. kesäkuuta 1984 (ikä 40)  Auckland
Ammatti:  näyttelijä ja laulaja
Näyttelijä
Aktiivisena:  2000–
Merkittävät roolit:  Kira Ford (Power Rangers Dino Thunder) Brigid O’Reilly (Cloak & Dagger)
Aiheesta muualla
IMDb 
Emma Kate Lahana (s. 27. kesäkuuta 1984 Auckland, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen näyttelijä ja laulaja, joka tunnetaan roolistaan Kira Fordina televisiosarjassa Power Rangers Dino Thunder.
Ura

Lahana kiinnostui nuorella iällä baletista ja harjoitteli myöhemmin myös jazz-tanssia ja steppausta. High Schoolissa hän kiinnostui näyttelemisestä ja laulamisesta, josta Lahanan ura sai alkunsa. Hän koe-esiintyi 16-vuotiaana pitkäaikaiseen uusiseelantilaiseen saippuasarjaan Shortland Street, jossa Lahana näytteli Erin Kingstonia kahden tuotantokauden ajan. Vuotta myöhemmin hän esiintyi Disneyn tuottamassa elokuvassa You Wish! ja sai vuonna 2004 ensimmäisen pääroolin näytellessään Kira Fordia, Keltaista Dino Rangeria televisiosarjassa Power Rangers Dino Thunder. Sarjan päätyttyä Lahana vieraili vielä vuotta myöhemmin Power Rangers: SPD:ssä ja vuonna 2007 Power Rangers: Operation Overdrivessa.
Sittemmin hän on vieraillut televisiosarjoissa ja elokuvissa, kuten Supernatural, Kyle XY, Alien Agent, Stargate: Atlantis, L-koodi ja Vihjeet hukassa.
The Anthology

| The Anthology Ken Hensley |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2000
 Tuottaja(t): Ken Hensley
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 62.00
 Levy-yhtiö: Castle
Ken Hensleyn muut julkaisut
| A Glimpse of Glory 1999 | The Anthology 2000 | Running Blind 2002 |
The Anthology on Ken Hensleyn kokoelmalevy vuodelta 2000. Kappaleet on valittu Hensleyn kolmelta ensimmäiseltä soololevyltä ja ne re-masteroitu.
Kappaleet

When Evening Comes (Hensley) 4.41
From Time To Time (Hensley) 3.41
Proud Words On A Dusty Shelf (Hensley) 3.21
Rain (Hensley) 3.17
Fortune (Hensley) 5.23
Cold Autumn Sunday (Hensley) 5.32
How Shall I Know (Hensley) 4.10
Through The Eyes Of A Child (Hensley) 2.23
Winter Or Summer (Hensley) 3.05
The House On The Hill (Hensley) 3.22
Part Three (Hensley) 3.52
When (Hensley) 3.59
Woman (Hensley) 3.24
New Routine (Hensley) 3.31
Inside The Mystery (Williams) 4.43
Brown Eyed Boy (Hensley) 4.05
Tierauha

Tierauha oli aiemmin käytössä ollut lain antama turva, joka suojasi tiellä kulkijoita.
Vuoden 1734 lain rikoskaaren 21 luku käsitteli tierauhaa. Sen mukaan "Joka lyöden karkaa toisen päälle yleisellä tiellä tahi kadulla, taikka lyöpi ja murtaa rikki matkustawaisen ajokalut, sakoitettakoon neljäkymmentä talaria rauhan rikkomisesta ja tappelusta lain mukaan; palkitkoon myös wahingon." Pykälä kumottiin 1866.
Viiden talarin sakon joutui maksamaan se, joka huusi ja kiljui yleisellä tiellä, kadulla tai kujalla, tai jos loukkasi toista sanoilla tai muulla tavoin. Puolet sakosta meni ilmiantajalle ja puolet vaivaisille Kuninkaallinen sota-artikla vuodelta 1798 puolestaan määräsi otettavaksi kiinni ja vangittavaksi sen, joka melusi tai pauhasi vahdin luona, kadulla tai torilla.
Vuonna 1752 säädettiin 10 talarin sakko sille, joka ahdisti tai esti posteljoonin, postinpitäjän tai postiratsastajan kulkua, eikä antanut heille puolta tietä. Postiratsastajalla tuli olla vaakuna rinnassa ja hänen tuli hyvissä ajoin antaa merkki postitorvella. Vuoden 1734 laki sääti 40 talarin sakon sille, joka purki tai turmeli siltoja, kaatoi peninkulmapylväitä tai muita tielle asetettuja merkkejä. Tekijä joutui myös korvaamaan vahingon.
Vuoden 1889 rikoslaki sääti 300 markan sakon tai korkeintaan kolmen kuukauden vankeuden sille, joka yleisellä tiellä, kadulla tai kulkuväylällä meluamalla taikka kiroilemalla häiritsi rauhaa. Enintään sadan markan sakko annettiin henkilölle, joka yleisellä tiellä, kadulla tai muulla julkisella paikalla oli juovuksissa ja siksi herätti pahennusta. Vuonna 1959 rangaistuksen suuruudeksi muutettiin 10–100 päiväsakkoa.
Myös maaseudun yleinen järjestyssääntö vuodelta 1928 kielsi meluamisen ja kiroilemisen yleisellä tiellä. Tierauhan nykyaikainen vastine on järjestyslaissa, jossa kielletään järjestyksen häiritseminen yleisellä paikalla. Yleisiä paikkoja ovat muun muassa tiet, kadut ja jalkakäytävät.
Edward Edwards (sarjamurhaaja)

| Edward Edwards |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 14. kesäkuuta 1933 Akron, Ohio, Yhdysvallat
Kuollut: 7. huhtikuuta 2011 (77 vuotta) Columbus, Ohio, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Muut tiedot
Muut nimet:  Charles Murray
Rikokset:  Murha
Uhrit:  5+
Edward Wayne Edwards, alun perin Charles Murray, (14. kesäkuuta 1933 – 7. huhtikuuta 2011) oli tuomittu yhdysvaltalainen sarjamurhaaja. Edwards pakeni Akronin vankilasta Ohiossa vuonna 1955. Lopulta hänet pidätettiin Atlantassa 20. tammikuuta 1962. Hänet päästettiin ehdonalaiseen vapauteen vuonna 1967, ja vuosien 1977 ja 1996 välillä hän murhasi ainakin viisi ihmistä.
Murhat

Edwardsin tiedetään murhanneen viisi ihmistä: kaksi Ohiossa vuonna 1977, kaksi Wisconsinissa vuonna 1980, ja yksi Ohiossa vuonna 1996.
Ensimmäiset murhat, joista Edwards tuomittiin, Billy Lavaco ja Judy Straubista, kaksinkertainen murha, tapahtuivat Ohiossa vuonna 1977. Hänet tuomittiin elinkautiseen näistä rikoksista vuonna 2010.
Toinen kaksoismurha, Tim Hack ja Kelly Drew, tapahtui Wisconsinissa vuonna 1980. Tapausta kutsuttiin nimellä "Sweetheart Murders". Edwardsia oli kuulusteltu tuolloin, mutta ei ollut perusteita pidättää häntä. Lähes 29 vuotta myöhemmin hänen yhteys murhiin todistettiin DNA-testien avulla. Ilmeisesti Edwardsin oma lapsi vihjasi poliisille hänen mahdollisesta osallistumisesta
Edwards tunnusti 1996 Danny Boy Edwardsin murhan Ohiossa. Uhri oli adoptoitu lapsi, joka oli asunut Edwardsin ja hänen vaimonsa luona useita vuosia. Dannyn alkuperäinen nimi oli Danny Lain Gloeckner. Edwards murhasi Dannyn saadakseen vakuutusrahat. Edwards tuomittiin kuolemaan tästä rikoksesta maaliskuussa 2011, mutta hän kuoli vankilassa luonnollisista syistä kuukautta myöhemmin.
Muut mahdolliset murhat

Phil Stanfordin kirjan The Peyton-Allan Filesin mukaan Edwards voi olla vastuussa Beverly Allanin ja Larry Peytonin murhista Portlandissa vuonna 1960. Kaksi miestä pidätettiin ja vangittiin murhista, mutta vapautettiin vankilasta varhain. Viranomaiset väittävät, että oikeat henkilöt olivat syytettyinä.
Jotkut tutkijat ovat todenneet, että Edwards asui Pohjois-Kaliforniassa jokaisen Zodiac Killerin murhan aikaan 1960-luvun lopulla ja olisi tuolloin sopinut Zodiacin kuvaukseen, vaikka muut kiistävät tämän väitteen.
Maaliskuussa 2017, etsivä Chad Garcia Jeffersonin maakunnan (Wisconsin) seriffin poliisiasemalta, joka oli vastuussa "Sweetheart Murders" -tapauksesta kertoi, miten Hackin ja Drewin murhat ratkesivat Edwardsin tyttären vihjeen ansiosta. Garcia sanoi olevansa "melko varma" Edwardsin murhanneen ainakin viidestä seitsemään muuta.
Käännös suomeksi