stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hispano-Suiza HS 404
Käyttö

HS 404 oli Ranskan ilmavoimien pääase kiväärikaliiperisten konekiväärien ohella. Dewoitinen ja Morane-Saulnierin valmistamissa hävittäjissä se oli asennettuna moottorin sylinteriryhmien väliin ampuen potkurinavan läpi tykin putken kulkiessa alennusvaihteen läpi. Moottorin massa vaimensi rekyylin sekä patruunarummun tärinän. Asennustapa mahdollisti pitkän piipun ja siten suuren lähtönopeuden ja paransi tykin tarkkuutta. Bloch MB.150 - hävittäjässä tykit olivat siipiasennuksena. Lioré et Olivier LeO 45 - pommittajassa tykki oli taka-ampumossa moottoroidulla jalustalla. Loire-Nieuport LN.401/LN.411 -syöksypommittajassa ase oli kuten Dewoitine- ja Morane- hävittäjissä.
Britanniassa päätettiin, ettei raskasta konekivääriä kuten Berezin UB tai Browning M2 kehitetä, vaan siirrytään suoraan tykkiin. Palveluskäyttöön Hispano MK I tuli Westland Whirlwind - hävittäjässä. Supermarine Spitfiressä tykin asennus tuotti ongelmia. Asennus ohueen siipeen oli joustava, sjoitus kyljelleen aiheutti jumiutumisia G-voimista ja hylsyt juuttuivat helposti lukkoon kimpoillessaan siivessä, patruunansyöttö oli epäluotettava ja ammusmäärä pieni. Asennuksen ongelmat saatiin ratkaistua kevääseen 1941 mennessä versiossa Spitfire MK Vb.
Hawker Hurricane II C:ssä tuli käyttöön vyösyöttöinen MK II, jonka asennus oli parempi parantaen luotettavuutta. Patruunarummun ongelmat oli Hawkerilla havaittu kokeiltaessa aluksi Oerlikon-tykin asennusta.
Kaksimoottorisissa de Havilland D.H.98 Mosquitossa ja Bristol Beaufighterissa ase oli toimintavarma tilavan ja jäykän asennuksen ansiosta, joka varmisti lukon toiminnan. Myöhemmissä Hawker Tempestissä, Fairey Fireflyssa ja sodan jälkeisessä Blackburn Firebrandissa riittävän jäykän asennuksen toteuttaminen tuotti edelleen vaikeuksia.
Asennustapansa sekä pituutensa ja painonsa vuoksi HS 404 soveltui huonosti pommittajien torneihin asennettavaksi etumaisen kiinnityspisteen ollessa vaikea toteuttaa. Asennusta kokeiltiin joulukuussa 1939 Boulton Paul Defiantissa. Avro Lancasterin torneissa tykkiä kokeiltiin vuodesta 1942, mutta ongelmia oli aseen toiminnassa, vyön syötössä ja tornin rakenteen lujuudessa. Tästä sekä aiemmasta päätöksestä olla kehittämättä raskasta konekivääriä seurasi tehottomien kiväärikaliiperisten aseiden käyttö RAF:n pommittajissa sodan loppuun saakka.
Yhdysvallat käytti tykkiä Lockheed P-38 Lightningissa, Bell P-39 Airacobrassa ja Northrop P-61 Black Widowissa. P-51 A Mustang MK I oli tykit, mutta tyyppiä käytti RAF.
Toimintaperiaatteensa ansiosta tykki toimi hyvin ilman muutoksia erilaisia ammuksia käytettäessä. Esimerkiksi Burmassa Hurricaneissa aseet ladattiin tehtävien mukaisesti eri sekoituksilla räjähtäviä, panssari-, sytytys-  ja tavallisia umpikranaatteja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hispano-Suiza HS 404 Wikimedia Commonsissa
Pitkänen, Mika & Simpanen, Timo: 20 mm Suomessa - Aseet ja ampumatarvikkeet ennen vuotta 1945.  Apali Oy, 2007.  ISBN 978-952-5026-59-7
Lars Melin

Lars Melin (s. 18. heinäkuuta 1939) on ruotsalainen kielitieteilijä ja kirjailija. Hän on ruotsin kielen apulaisprofessori Tukholman yliopistossa. Hänen erikoisalaansa on kokeellinen kielentutkimus, joka keskittyy ymmärrettävyyteen, retoriikkaan ja kieleen vuorovaikutuksessa graafisen muodon ja kuvan kanssa. Hän on kirjoittanut sekä tieteellisiä että populaaritieteellisiä teoksia, osan niistä yhdessä poikansa Martin Melinin kanssa.
Melin palkittiin Ruotsin akatemian Karin Gierow -palkinnolla vuonna 2015.
Melin on arvostellut ruotsin kielen pakollista opetusta Suomessa. Melinin mukaan valtaosa suomalaisista ei tarvitse ruotsin kielen taitoa ja ruotsin pakollinen opetus Suomessa tekee selkkauksen pysyväksi. Tulokset niin sanotusta pakkoruotsista ovat hänen mukaansa samaa luokkaa kuin tulokset venäjän pakollisesta opetuksesta entisissä neuvostosiirtomaissa.
Teoksia > Tieteellisiä teoksia

Människan och skriften (suom. Ihminen ja kirjoittaminen).  Norstedts ordbok, 2000.  ISBN 91-7227-170-1
Språken som syns (suom. Näkyvä kieli). Määritä julkaisija!
Språkpsykologi : hur vi talar, lyssnar, läser, skriver och minns.  Liber, 2004.  ISBN 914-7-05203-1
Teoksia > Populaaritieteellisiä kirjoja

Lars Melin, Martin Melin: Dösnack och kallprat (suom. Kuollut puhe ja kylmä puhe).  Norstedt, 1996.
Vett och etikett i språket (suom. Järki ja etiketti kielessä).  Norstedts Ordbok, 1998.  ISBN 917-2-27008-X
Manipulera med språket.  Norstedts ordbok, 2003.
Corporate bullshit: om språket mitt i city.  Svenska förlaget, 2004.
Lars Melin, Martin Melin: Fint språk (suom. Kaunis kieli).  Svenska förlaget, 2005.
Ärans och hjältarnas språk : trender och traditioner i svenskan.  Norstedts akademiska förlag, 2009.  ISBN 978-917-2-27592-8
Jan Hoffman

Jan Hoffman (11. kesäkuuta 1906, Krakova, Puola – 25. lokakuuta 1995, Krakova, Puola) oli puolalainen pianisti ja pianopedagogi. Hän opiskeli Krakovan konservatoriossa opettajinaan Józef Śliwiński ja Egon Petri. Petri opetti häntä myös Berliinissä. Hoffman oli Krakovan konservatorion professori 1930–1939, Krakovan musiikkikorkeakoulun ylimääräinen professori 1945–1958, saman koulun professori 1958–?, vararehtori 1963–1964 ja 1975–? sekä rehtori 1964–1969. Hän työskenteli myös vierailevana professorina Weimarissa 1976. Hoffman oli usean pianokilpailun tuomaristossa ja esiintyi pianistina vuoteen 1970 saakka. Hän soitti lähinnä klassismin ja romantiikan ajan musiikkia sekä oman aikansa puolalaisia sävellyksiä. Suomessa hän piti vuodesta 1962 lähtien useita kursseja Sibelius-Akatemiassa.
Oppilaita

Eero Tarasti
Mimi Wallenius
Jaakko Somero
Ritva Arjava
Maire Halava
Timo Mikkilä
Arja Sohlberg
Liisa Soinne
Isto Hiltunen

| Isto Hiltunen |
| --- | --- |
 Isto Hiltunen Kiuruveden Iskelmäviikko -musiikkitapahtumassa 2019
Henkilötiedot
Koko nimi:  Isto Reima Tapani Hiltunen
Syntynyt: 17. elokuuta 1967 (ikä 57) Kaavi
Ammatti:  laulaja, muusikko, juontaja, levytuottaja
Muusikko
Laulukielet:  suomi
Aktiivisena:  1994–2002, 2006–
Tyylilajit:  iskelmä
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Isto Reima Tapani Hiltunen (s. 1967 Kaavi) on suomalainen iskelmälaulaja, useita instrumentteja soittava muusikko, juontaja ja levytuottaja. Hän oli iskelmäartistina suosituimmillaan 1990-luvun loppupuolella.
Pohjois-Savon Kaavilla syntynyt Hiltunen varttui Heinolassa, jossa hän meni 15-vuotiaana mukaan paikalliseen tanssiorkesteriin. Ennen laulajanuraansa Isto Hiltunen soitti eri tyylilajien kokoonpanoissa eri instrumentteja kymmenkunta vuotta ja oli alkanut opiskella tietotekniikkaa Lappeenrannan teknillisessä korkeakoulussa. Manageri Hannele Laurila, Fazer-Finnlevyn ohjelmistopäällikkö Turkka Mali ja kroatialaistuottaja Michael Goodman alkoivat 1990-luvun alkupuolella kerätä materiaalia uuden mieslaulajan levytettäväksi, ja laulajaksi valikoitui Laurilan talliin kuuluneen Laura Voutilaisen Exodus-taustayhtyeestä kitaristi Isto Hiltunen. Kolmen ensimmäisen albumin kappaleet olivat enimmäkseen entisen Jugoslavian alueen muusikoiden säveltämiä sekä Turkka Malin sanoittamia.
Isto Hiltunen toimi uransa alussa Laura Voutilaisen tavoin palkattuna työntekijänä Hannele Laurilan Uniartist-yrityksessä ja levytti kakkosalbumista lähtien tämän aviomiehen Unirecords-yhtiölle. Vuonna 1997 vei Voutilaisen esimerkin kannustamana sopimus- ja äänitepalkkioasiansa oikeuteen ja sai purettua kymmeneksi vuodeksi laaditun määräaikaissopimuksensa Unirecordsin kanssa.
Neljännellä albumilla Onnen oikotie Hiltunen tuli itse esiin myös säveltäjänä ja sanoittajana. Vuonna 2000 ilmestyneellä albumilla Täältä ikuisuuteen tuottajaksi tuli Pertti Haverinen, ja yhteistyö jatkui seuraavana vuonna albumilla Alla kuuman auringon, jolla Hiltunen soitti myös kitaraosuuksia.
Hiltunen lopetti uransa vuonna 2002 mutta palasi jälleen tanssilavoille 2006, jolloin ilmestyi myös hänen seitsemäs albuminsa Hopeoitu kuu.
Hiltusen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa "Täältä ikuisuuteen", "Alla kuuman auringon", "Rinta rottingilla", "Tammen oksat",  "Koivukuja", "Saavatko he joskus toisensa", "Sytytä lyhty", "Rakkauden laulu" ja "Vie terveiset mun naiselleni". Hiltunen on yli 200 000:lla myydyllä levyllä yksi parhaiten menestyneistä suomalaisista miesartisteistalähde?.
Hiltunen opiskeli vuodesta 1989 tietotekniikkaa Lappeenrannan teknillisessä yliopistossa mutta valmistui lopulta humanististen tieteiden kandidaatiksi musiikkitieteen oppiaineesta Jyväskylän yliopistosta.
Hiltunen on toiminut muusikkona ja sovittajana muun muassa Marko Ritolan ja Matti Korkialan levyillä sekä lauluntekijänä niin omalle soolotuotannolleen kuin myös muun muassa Janne Hurmeelle ja Kurrelle.
Yksityiselämä

Hiltusella on neljä aikuista lasta, yksi poika ja kolme tytärtä aiemmista liitoistaan. Kahden nuorimman tyttären (s. 1998 ja 2002) äiti on Aila Ahonen, jonka kanssa Hiltunen asui avoliitossa. Hiltunen tapasi nykyisen vaimonsa Leena Hiltusen vuonna 2015, he kihlautuivat vuonna 2016 ja avioituivat vuonna 2017. Hiltunen asuu Kontiolahdella.
Diskografia > Albumit

Isto Hiltunen (1994) (myynyt platinaa)
Rakkauden laulu (1995) (myynyt kultaa)
Kolmas levy (1997) (myynyt kultaa)
Onnen oikotie (1998)
Täältä ikuisuuteen (2000)
Alla kuuman auringon (2001)
Hopeoitu kuu (2006)
Tarkoitettu (2019)
Diskografia > Kokoelmat

20 suosikkia – Saavatko he joskus toisensa (1997)
Parhaat (2CD) (EMI, 2002)
Parhaat (Poptori, 2002)
Suomihuiput (2005)
Diskografia > Muilla levyillä

Joulupukin muistelmat (1998)
Silta yli synkän virran (2020) Yhteiskappale Lastenklinikoiden Kummit Ry:n hyväksi, mukana Energia-orkesteri, Teemu Roivainen, Janne Raappana, Kyösti Mäkimattila, Suvi Karjula, Marita Taavitsainen, Saija Tuupanen ja Jonna Ortju.
Mä elän vieläkin (2021) Yhteiskappale, jossa mukana myös Janne Hurme, Jani Wickholm ja Janne Tulkki.
Diskografia > Singlet

Mä vielä luokses tuun / Soita mun silmiin kyyneleet (21. maaliskuuta 1994)
Rinta rottingilla / Tammen oksat (huhtikuu 1994)
Vie terveiset naiselleni / Takaisin (duetto Laura Voutilaisen kanssa) (1994)
Kotiinpäin / Illasta aamuun (kevät 1995)
Koivukuja / Naiseni mennyt on (1995)
Tähti / Kotimaa (alkuvuosi 1997)
Onnen oikotie (tammikuu 1998)
Jäi sydämein sateeseen / Villinlännen Sanomat (1998)
Meillä on toisemme (kesä 1998)
Katse (tammikuu 2000)
Täältä ikuisuuteen (helmikuu 2000)
Nadja ja Nikolai (kesä 2000)
Sytytä se lyhty (syksy 2000)
Alla kuuman auringon (maaliskuu 2001)
Alla pinnan (heinäkuu 2001)
Mikset mua huomaa (huhtikuu 2002)
Vain yhdessä me oomme vahvoja (huhtikuu 2006)
Pieni talo Peurungassa (toukokuu 2007)
Vieläkö muistat (syyskuu 2007)
Naura tyttö naura (joulukuu 2007)
Silloin lähden (huhtikuu 2008)
Jos toinen sut saa (helmikuu 2014)
Johanna (2014)
Uudet äänet (2016)
Tarkoitettu (2017)
Suruko se puserossa pullottaa (2019)
Nousen Lentoon (2021)
Uudestaan (2022)
Suutelen sut hiljaiseksi (2023)
Just niin mä tulin Turkuun (2023)
Vie terveiset naiselleni (2023)
Rakkaus on rautaa (2024)
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Isto Hiltusen esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Ylen Elävä arkisto: Isto Hiltunen: Tammen oksat, Rinta rottingilla
Ylen Elävä arkisto: Airan tanssitunnilla
Isto Hiltunen Spotifyssa
Isto Hiltunen Apple Musicissa
Isto Hiltunen YouTubessa
Isto Hiltunen virallinen Facebook-sivu https://www.facebook.com/istohiltunen/
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Taiteenala :  MusicBrainz
Melvillensalmi

Melvillensalmi (engl. Viscount Melville Sound) on salmi Kanadan arktisessa saaristossa. Se sijaitsee Melvillensaaren ja Victoriansaaren välissä.
Meloksensisilisko

| Meloksensisilisko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Skinkkimäiset Scincomorpha
Heimo::  Sisiliskot Lacertidae
Suku::  Muurisisiliskot Podarcis
Laji::  milensis
Kaksiosainen nimi
 Podarcis milensis  (Bedriaga, 1882) 
Katso myös
   Meloksensisilisko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Meloksensisilisko eli täplämuurilisko (Podarcis milensis) on pieni, muutamalla Välimeren saarella elävä sisiliskolaji.
Meloksensisiliskon ruumiin pituus kuonosta kloaakkiin on enintään 6,5 cm, ja häntä on kaksi kertaa ruumista pitempi. Lisko on tukevarakenteinen ja leveäpäinen. Koiraan väritys ja kuviointi eivät ole sisiliskoille tavanomaisia. Tyypillisesti ruskean selän keskellä on tumma hento pitkittäisjuova. Kyljet, kurkku ja pään sivut ovat mustat, ja niissä on valkeita, keltaisia, sinisiä tai vaaleanvihreitä täpliä. Vatsassa on usein mustia kuvioita. Naaras näyttää koiraaseen verrattuna tyypillisemmältä sisiliskolta. Naaraalla on usein vaaleat selänreunajuovat ja kurkussa muutamia selvästi erottuvia läiskiä.
Meloksensisilisko elää Kreikassa Egeanmeren saarista Míloksella, Kímoloksella, Falkonéralla, Antímiloksella ja Velopoúlalla. Se viihtyy viljellyillä seuduilla. Se paistattelee päivää kivikasoissa ja penkereillä, mutta saalistaa joko avomaalla tai kasvillisuuden seassa.
Josef Hoffmann

Josef Hoffmann
Josef Franz Maria Hoffmann (15. joulukuuta 1870 – 7. toukokuuta 1956) oli itävaltalainen arkkitehti. Hoffmann oli vuonna 1897 perustetun Wienin sesessionistisen liikkeen keskeinen hahmo sekä Wiener Werkstätten perustaja.
Hoffmann syntyi Moraviassa ja opiskeli Wienissä Karl von Hasenauerin ja Otto Wagnerin johdolla. Wienissä Hoffmann tutustui sesessionisteihin ja graafikko Koloman Moseriin. Hoffmann ja Moser perustivat vuonna 1903 Wiener Werkstätten.
Arkkitehtuurissa Hoffmann omaksui Beaux-Artsin sommitteluperiaatteet ja Wagnerin klassisvaikutteisen tyylin sekä Arts and Crafts -liikkeen vapaamman tyylin. Hoffmann siirtyi 1900-luvun alussa yksinkertaisempaan ja puhtaampaan tyyliin etääntyen samalla jugendista, jonka syntyyn hän oli ollut vaikuttamassa. Hoffmannin tunnetuimmat rakennukset ovat Purkersdorfin parantola (1904) Wienin lähellä ja Stoclet-palatsi (1905–1911) Brysselissä. Hän suunnitteli myös lukuisia asuinrakennuksia ja huviloita.
Hoffmann kehitti lohkomaisen tyylin, jonka huipentuma on Adolph Stocletille rakennettu Stoclet-palatsi (1904–1911). Hoffmann ja Werkstättenin käsityöläiset suunnittelivat ja toteuttivat kartanon kaikki yksityiskohdat sisustusta myöten. Talon julkisivussa on käytetty vaaleita marmorilaattoja, ja seinämien reunat on kehystetty pronssilla. Myös osassa sisätiloista – erityisesti ruokasalissa – on käytetty marmoria. Sisätiloissa on lisäksi Gustav Klimtin tekemät upeat mosaiikit.
Uransa loppupuolella Hoffmann suunnitteli useita näyttelyrakennuksia, kuten muun muassa Itävallan Deutsche Kölnin (1914), Pariisin taideteollisuusnäyttelyn (1925) ja Venetsian biennaalin (1934) näyttelypaviljongit.
Kuvagalleria

Purkersdorfin parantola (1904)
Kubus-nojatuoli (1910)
Stoclet-palatsi (1905–1911)
Villa Skywa-Primavesi (1913–1915)
Itävallan Venetsin biennalen näyttelypaviljonki (1934)
William Hope Hodgson

William Hope (W. H.) Hodgson (15. marraskuuta 1877 – huhtikuu 1918) oli englantilainen kirjailija. Hänen laajaan tuotantoonsa kuuluu esseitä, novelleja ja romaaneja. Nykyisin hänet muistetaan erityisesti romaaneistaan, joissa yhdistyy kauhun, fantasian ja tieteiskirjallisuuden piirteitä.lähde?
Suomennettuja teoksia

Kauhujen talo.  (The house on the borderland, 1908)  Suomentanut Kari Nenonen. Helsinki:  Jalava, 1989.  ISBN 951-9201-86-6  Sarja: Jalavan kauhusarja, n:o 2 (romaani)
Kummituslaiva Jarvee, antologiassa: Pirunpullo: ja muita vanhoja kauhukertomuksia, toim. Matti Järvinen. Nysalor-kustannus 2018 ISBN 978-952-7275-01-6
Hylky, antologiassa: Englantilaiset aaveet, Helsinki: WSOY 1994 ISBN 951-0-19413-1
Kultaa! Suom. Reijo Kalvas, antologiassa: Mahdottomat murhat, Hyvinkää: Book Studio 1993 Sarja: Jännityksen mestarit ISBN 951-611-551-9
Kuoleman jumalatar (Goddess of Death), antologiassa: Kummituksen käsi ja muita vanhoja kauhukertomuksia, toim. ja uudet suomennokset: Matti Järvinen. Nysalor-kusannus 2016 ISBN 978-952-68587-0-8
Menetettyjen lasten laakso, suom. Pertti Koskela, antologiassa: Suuri kummituskirja Hyvinkää: Book Studio 1993 Sarja: Collector antologia: 7 ISBN 951-611-550-0
Viheltävä huone, antologiassa: Murhamystiikkaa: okkulttisia etsivätarinoita, toim. Tuomas Saloranta ja Jyrki Pitkä, Helsinki: Tajunta Media 2014 Sarja: Aavetaajuus-kirjat 1 ISBN 978-952-6657-28-8
Ääni yössä (The Voice in the Night, 1907) novellikokoelmassa Markku Sadelehto (toim.): Haudantakaisia.  Suomentanut Osmo Saarinen. Helsinki:  Jalava, 1994.  ISBN 951-887-050-0
Aiheesta muualla

P. A. Manninen: Kauhujen talo. Aikakone 3/1989.
Hiilimonoksidi

| Hiilimonoksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
Muut nimet:  Häkä
CAS-numero:  630-08-0
PubChem CID:  281
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CO
Moolimassa:  28,0 g/mol
Ulkomuoto:  Väritön, hajuton kaasu
Sulamispiste:  −205 °C (68 K)
Kiehumispiste:  −192 °C (81 K)
Tiheys:  0,789 g/cm3 (neste) 1,250 g/l (0 °C) 1,145 g/l (25 °C)
Liukoisuus veteen:  0,0026 g / 100 ml (20 °C)
    
Tyypillinen häkävaroitin
Hiilimonoksidi, hiilioksidi eli häkä (CO) on hiilen ja hapen yhdiste. Se on hajuton, väritön, myrkyllinen, reaktioherkkä ja erittäin helposti syttyvä kaasu. Hiilimonoksidin moolimassa on 28,0 g/mol, sulamispiste −205 °C, kiehumispiste −191 °C, itsesyttymislämpötila 605 °C ja CAS-numero 630-08-0. Pääasiassa hiilimonoksidia sisältävistä kaasuseoksista käytetään usein nimeä häkä.
Sitä syntyy, kun hiili tai hiiltä sisältävät aineet palavat epätäydellisesti eli liian vähässä happimäärässä tai kun palaminen tapahtuu hyvin korkeissa lämpötiloissa. Usein sitä syntyy palamisen ei-toivottuna ja haitallisena sivutuotteena, mutta sillä on myös hyötykäyttöä polttoaineena, metallurgiassa ja kemianteollisuuden raaka-aineena.
Hiilimonoksidin lähteet

Hiilimonoksidi voi syntyä yleisesti monella eri tavalla. Hiilimonoksidi syntyy Boudouardin tasapainoreaktion mukaisesti hiilestä ja hiilidioksidista korkeassa lämpötilassa
Yli 600 °C:n lämpötiloissa hiilimonoksidin muodostumisentalpia on Ellinghamin diagrammin mukaisesti pienempi kuin hiilidioksidin, ja yli 1 000 °C:n lämpötilassa hiilimonoksidi on Le Châtelier'n periaatteen mukaisesti lähes yksinomainen reaktiotuote, vaikka reaktioentalpia onkin epäedullinen hiilidioksidiin verrattuna.
Hiilimonoksidin lähteet > Hiilimonoksidi palamistuotteena

Hiilimonoksidia eli häkää syntyy aina hiilipitoisten aineiden palaessa, mutta jos happea on riittävästi, se palaa nopeasti edelleen hiilidioksidiksi.  Sitä syntyy esimerkiksi polttomoottoreissa, kun poltetaan hiilipohjaisia polttoaineita varsinkin, jos lämpötila on liian alhainen täydelliselle hapettumiselle, tai käytettävissä oleva aika polttokammiossa on liian pieni tai koska riittävästi happea ei ole läsnä. Tavallisesti on vaikeampi optimoida polttolaitetta alhaiselle hiilimonoksidimäärälle kuin alhaiselle palamattomille polttoainemäärille. Polttomoottorissa, etenkin bensiini- eli ottomoottorissa, hiilimonoksidia muodostuu eniten moottorin toimiessa joutokäynnillä.
Hiilimonoksidia syntyy myös polttopuiden palaessa takassa tai muussa tulisijassa, mutta yleensä se palaa välittömästi edelleen hiilidioksidiksi. Jos kuitenkin hapen tulo tulisijaan äkillisesti vähenee, esimerkiksi jos uunin pellit suljetaan hiilloksen vielä palaessa, hiilimonoksidi leviää sellaisenaan huoneilmaan ja seurauksena voi olla häkämyrkytys. Hiilimonoksidia syntyy myös pieniä määriä tupakanpoltossa.lähde?
Hiilimonoksidin lähteet > Teollinen valmistus

Hiilimonoksidia voidaan valmistaa puhaltamalla vesihöyryä hehkuvan hiilikerroksen läpi:
Laboratoriossa voidaan hiilimonoksidia valmistaa stoikiometrisesti suurta varovaisuutta noudattaen antamalla rikkihapon vaikuttaa muurahaishappoon.
Käyttö

Hiilimonoksidia käytetään polttoaineena, metallien pelkistämiseen oksideistaan sekä kemian teollisuuden raaka-aineena.
Kaupunkikaasua eli valokaasua, joka oli pääasiassa hiilimonoksidin ja vedyn seosta, käytettiin monissa kaupungeissa polttoaineena 1800-luvulta lähtien. Sitä valmistettiin antamalla vesihöyryn kulkea hehkuvan hiilikerroksen läpi. Alkujaan sitä käytettiin valaistukseen kaasulampuissa, jotka sähkölamppujen yleistyessä jäivät kuitenkin nopeasti pois käytöstä. Myöhemmin kaupunkikaasua käytettiin etupäässä kaasuhellojen polttoaineena. Nykyään sen on syrjäyttänyt maakaasu, joka on etupäässä metaania. Nykyään käytetään nestekaasua (propaania tai butaania)lähde?.
Puukaasua, joka on pääosin hiilimonoksidia, on käytetty polttoaineena puukaasuttimissa eli niin sanotuissa häkäpöntöissä. Sota-aikana sitä käytettiin autojenkin polttoaineena.
Hiilimonoksidia käytetään masuunissa raudan pelkistämiseen oksideistaan.
Hiilimonoksidia voidaan käyttää nikkelin puhdistamiseen Mondin prosessilla, jossa epäpuhtaasta nikkelistä ja hiilimonoksidista syntetisoidaan helposti haihtuva nikkelitetrakarbonyyli Ni(CO)4, joka sitten hajotetaan kuumentamalla puhtaaksi nikkeliksi.
Hiilimonoksidia käytetään kemian teollisuudessa ketonien ja aldehydien valmistukseen.
Ominaisuudet

Hiilimonoksidi liukenee veteen huonosti. Se on hieman ilmaa kevyempi kaasu.
Hiilimonoksidin rakennetta voidaan kuvata seuraavilla Lewisin kaavojen resonanssimuodoilla, joista nähdään, että sidoksessa on kolmoissidoksen luonnetta (vain yhteiset elektronit piirretty näkyviin):
Kolmoissidoksellisena hiilimonoksidimolekyyli on isoelektroninen typpimolekyylin (N2) kanssa.
Hiilimonoksidi on heikko Lewisin emäs, ja se sitoutuu komplekseiksi joidenkin metallien kanssa.
Ominaisuudet > Reaktioita

Hiilimonoksidi hapettuu hiilidioksidiksi, mihin perustuu sen käyttö polttoaineena. Samasta syystä sitä käytetään teollisuudessa metallien ja epämetallien pelkistämiseen. Esimerkiksi rautamalmia voidaan pelkistää seuraavasti:
Antamalla hiilimonoksidin reagoida vesihöyryn kanssa saadaan vetyä ja hiilidioksidia:
Vedyn avulla hiilimonoksidista voidaan valmistaa metanolia:
Taistelukaasu fosgeenia valmistetaan kloorista ja hiilimonoksidista:
Myrkyllisyys

Hiilimonoksidi sitoutuu hemoglobiinin rautaioneihin 200–250 kertaa tiukemmin kuin happikaasu. Vereen päästyään se siis heikentää elimistön kykyä kuljettaa happea. Tarpeeksi suuri määrä hiilimonoksidia veressä saa ihmisen menettämään tajuntansa. Suomessa kuolee noin sata ihmistä vuodessa häkämyrkytykseen ja 10–30 prosentille toipuneista tulee erilaisia hermoston myöhäisoireita. On todennäköistä, että lisäksi merkittävä määrä häkämyrkytyksiä jää diagnosoimatta.
Hiilimonoksidia eli häkää hengittänyt vaikuttaa ulkopuolisen silmin terveen punakalta ihonväriltään, vaikka henkilö olisikin jo voimakkaassa hapenpuutteessa, koska hiilimonoksidin sitoma hemoglobiinimolekyyli on kirkkaanpunainen. Vaikeassa häkämyrkytyksessä pulssi voi olla epätavallisen hidas, vaikka normaalisti hapenpuutteessa olevan pulssi on nopea. Kuolemanvaara on huomattava. Häkämyrkytyspotilas on saatava nopeasti raittiiseen ilmaan, ja mahdollisimman pian aloitetaan hoito puhtaalla hapella ja tarvittaessa potilas kytketään hengityskoneeseen tai annetaan painekammiossa ylihappihengityshoitoa.
Hiilimonoksidia voi syntyä sisätiloissa, jos puu- tai kaasukäyttöiset tulisijat toimivat huonosti tai takan pelti suljetaan tiiviissä asunnossa liian aikaisin. Pahin häkämyrkytyksien aiheuttaja on tulipalo.  Joskus löytyy kokonaisia perhekuntia häkään kuolleina. Kuitenkin tällöin lattialle ja varsinkin lattiaraon ja ulko-oven ääreen pyörtyneet saattavat jäädä henkiin, kun samaan aikaan sängyssä ja yläkerrassa nukkuneet ovat menehtyneet häkään. Henkiin jääneet saattavat potea hyvinkin pitkään voimattomuutta ja muistihäiriöitä. Myös huonosti toimiva retkikeitin on joskus tappanut häkään teltoissa, joissa ei ole ylhäällä tuuletusaukkoja.
Häkämyrkytysvaaran vuoksi auton moottoria ei saa käyttää suljetussa tilassa – autotallissa, korjaamossa tms. –, ellei huolehdita pakokaasujen poistamisesta ulkoilmaan pakoputken päähän kiinnitettävän imuriletkun avulla.