stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lambeosaurinae
Kuvaus

Kaikkien Hadrosauridae-heimon sukujen tapaan oli Lambeosaurinae-alaheimon lajeilla myös levät, mutta kapeampi kuonoselvennä. Lambeosaurinae-alaheimon suvut olivat suhteellisen suuria verrattuna muihin Hadrosauridaen dinosauruksiin. Suurin osa Lambeosaurinae-alaheimoon kuuluvista dinosauruksista oli jopa 9–10 metriä pitkiä. Charonosauruksen arvioidaan olleen jopa 10–13 metriä pitkä. Suurin osa Lambeosaurinae-alaheimon dinosauruksista painoi noin 2500–4000 kilogrammaa.
Kuvaus > Kallo > Lambeosaurini

Lambeosaurinae-alaheimon dinosauruksille tyypillistä oli ontto harja päiden päällä. Lajien harjat vaihtelevat. Esimerkiksi Corythosauruksen harjan sisällä oli mahdollisesti tiehyet, jotka voimistivat äänen kumisevaksi toitotukseksi. Kun taas esimerkiksi Olorotitanilla oli erilainen harja päässään; se nousi ylös kallon ylä- ja takapuolelta ja osoitti taaksepäin. Tämä saattoi auttaa sitä erottamaan muut lajit. Se saattoi ehkä toimia myös kaikukammiona ja tehdä ääniä nenäkäytävällä, joka sijaitsi sen kallossa. Tällä se tuotti trumpetin tapaisia ääniä.
Kuvaus > Kallo > Parasaurolophini

Esimerkiksi Parasaurolophuksella oli noin kahden metrin harja päässään, joka oli luultavimmin ontto. Se peitti lähes koko pään yläosan ja jatkui pitkälle taaksepäin. Tämäkin harja saattoi toimia kaikukammiona ja tehdä sillä kumeita ääntelyitä.
Luokittelu

Lambeosaurinae-alaheimo on perinteisesti jaettu kladeihin, jotka ovat Parasaurolophini, joka sisältää Parasaurolophuksen, Charonosauruksen, Arenysauruksen & Blasisauruksen.  Se sisältää myös Lambeosaurinin, joka sisältää muun muassa Lambeosauruksen, Corythosauruksen, Olorotitanin.
Luokittelu > Kladogrammi

Alla oleva kladogrammi perustuu Albert Prieto-Márquen ja hänen kollegoidensa analyysiin vuodelta 2013.
Olorotitanin kallon rekonstruktio.
Scooby-Doo!

| Scooby-Doo!> Scoob! |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Tony Cervone
Käsikirjoittaja:   Adam Sztykiel  Jack Donaldson  Derek Elliott  Matt Lieberman 
Perustuu:  Hanna-Barbera Productionsin hahmot
Tuottaja:   Pam Coats  Allison Abbate 
Säveltäjä:  Tom Holkenborg
Leikkaaja:   Ryan Folsey  Vanara Taing 
Tuotantosuunnittelija:  Michael Kurinsky
Pääosat:   Will Forte  Mark Wahlberg  Jason Isaacs  Gina Rodriguez  Zac Efron  Amanda Seyfried  Kiersey Clemons  Ken Jeong  Tracy Morgan  Simon Cowell  Frank Welker 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Warner Animation Group  1492 Pictures 
Levittäjä:  Warner Bros. InterCom
Ensi-ilta:  2020
Kesto:  94 minuuttia
Alkuperäiskieli:  Englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Scooby-Doo! (engl. Scoob!) on vuonna 2020 tietokoneanimaatioelokuva, jonka on ohjannut Tony Cervone. Se on teatteriteatterin Scooby-Doo-elokuvasarjan uusintakäynnistys ja kolmas hahmoihin perustuva teatterielokuva Scooby-Doo (2002) ja Scooby-Doo 2: Monsterit vapaalla (2004) jälkeen.
Ääninäyttelijät

| Alkuperäinen ääninäyttelijä | Suomenkielinen ääninäyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Frank Welker | Pasi Ruohonen | Scooby-Doo |
| Will Forte | Miro Lopperi | Shaggy |
| Mark Wahlberg | ? | Blue Falcon |
| Jason Isaacs | ? | Kapteeni Sählä |
| Gina Rodriguez | Saara Lehtonen | Velma |
| Zac Efron | Markus Niemi | Fred |
| Amanda Seyfried | Sari Ann Stolt | Daphne |
| Kiersey Clemons | Pihla Pohjolainen | Dee Dee |
| Ken Jeong | Jon-Jon Geitel | Dynomutt |
| Tracy Morgan | ? |  |
| Simon Cowell | ? |  |
Sam Farrar

| Sam Farrar |
| --- | --- |
 Farrar vuonna 2008
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. kesäkuuta 1978  Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1994–
Tyylilajit:  pop, R&B, funk, rock
Soittimet:  basso, piano, koskettimet, kitara, rummut, lyömäsoittimet, laulu
Yhtyeet:  Maroon 5, Phantom Planet, Planetshakers, Operation Aloha
Levy-yhtiöt:  Epic Records 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Sam John Farrar (s. 29. kesäkuuta 1978 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen muusikko, laulaja ja tuottaja. Hänet tunnetaan parhaiten popyhtye Maroon 5:n jäsenenä, jossa hän soittaa useita eri soittimia. Hän liittyi yhtyeeseen kiertuemuusikkona vuonna 2012, ja hänestä tuli virallinen jäsen vuonna 2016.
Farrar on lisäksi ollut rockyhtye Phantom Planetin basistina vuodesta 1994 lähtien.
Diskografia > Phantom Planet

Phantom Planet Is Missing (1998)
The Guest (2002)
Phantom Planet (2004)
Raise the Dead (2008)
Devastator (2020)
Diskografia > Maroon 5

Red Pill Blues (2017)
Sam & Cat

Sam & Cat on yhdysvaltalainen nuorille suunnattu tilannekomediasarja. Nickelodeonin esittämä sarja on sarjojen iCarly ja Victorious spin-off, sen päähahmoja ovat iCarlyn Sam Puckett (Jennette McCurdy) ja Victoriousin Cat Valentine (Ariana Grande). Sarjaa tehtiin yksi tuotantokausi vuosina 2013–2014.
Schönebergin raatihuone

Schönebergin raatihuone
Schönebergin raatihuone (saks. Rathaus Schöneberg) on hallintorakennus Berliinissä, Schönebergin kaupunginosassa John-F.-Kennedy-Platzin laidalla. Rakennus tunnetaan parhaiten toimimisestaan Länsi-Berliinin kaupungintalona vuosina 1949–1991. Nykyään sitä käyttää Tempelhof-Schönebergin alueen hallinto.
Historia

Nykyinen raatihuone rakennettiin vuosien 1911 ja 1914 välisenä aikana tuolloin itsenäisenä kaupunkina toimineelle Schönebergille. Sen suunnittelivat arkkitehdit Peter Jürgensen ja Jürgen Bachmann. Vuonna 1920 Schönebergistä tuli osa Berliiniä ja raatihuonetta alkoi käyttää Schönebergin hallintoalueen (Bezirkin) hallitus.
Toisessa maailmansodassa Schönebergin raatihuone kärsi vaurioita ja sen torni rakennettiin uudelleen arkkitehti Kurt Dübberin piirustusten pohjalta. Maailmansodan jälkeen Berliini jaettiin Itä- ja Länsi-Berliiniin. Berliinin raatihuone jäi Itä-Berliinin puolelle, jolloin Länsi-Berliinin kaupunginhallinto otti käyttöön Schönebergin raatihuoneen. Vuonna 1950 rakennuksen kellotorniin asennettiin ”vapaudenkello” (Freiheitsglocke) Yhdysvaltain kansan lahjana Berliinille.
Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedy piti Schönebergin raatihuoneella 26. kesäkuuta 1963 kuuluisan Ich bin ein Berliner -puheensa. Saman vuoden marraskuussa Kennedy murhattiin. Raatihuonetta vierustava Rudolph-Wilde-Platz nimettiin kolme päivää murhan jälkeen John-F.-Kennedy-Platziksi.
Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen yhdistyneen Berliinin hallinto siirtyi Berliinin raatihuoneelle, ja Schönebergin raatihuonetta alkoi jälleen käyttää Schönebergin hallintoalueen hallitus. Vuoden 2001 alueuudistuksessa Schönebergin ja Tempelhofin hallintoalueet yhdistettiin. Schönebergin raatihuoneesta tuli yhdistyneen Tempelhof-Schönebergin alueen hallintopaikka.
Pasi Laine

Pasi Laine (s. 1963) on suomalainen yritysjohtaja. Hän on toiminut Valmet Oyj:n toimitusjohtajana vuosina 2013-2024. Pasi Laine on Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Ilmarisen hallituksen puheenjohtaja, Konecranes Oyj:n hallituksen puheenjohtaja ja Neste Oyj:n hallituksen jäsen.
Uran alku

Pasi Laine opiskeli sähkötekniikkaa Teknillisessä korkeakoulussa ja valmistui sieltä diplomi-insinööriksi vuonna 1988.  Valmistumisen jälkeen hän on luonut pitkän uran suomalaisissa teollisuusyrityksissä. Vuosina 1988–1996 hän toimi eri tehtävissä Valmet Automation Oy:ssa. Hän työskenteli Suomessa ja ulkomailla (Kanada, Saksa ja Iso-Britannia). Välillä hän oli 1996–1998 Elsag Bailey Hartmann & Braun Oy:n toimitusjohtajana. Sen jälkeen hän siirtyi Metso-konsernin palvelukseen.
Johtajana Metso Oyj:ssa

Metsolla Laine on toiminut erilaisissa johtotehtävissä. Hän toimi aluksi (1998–2002) Automation Prosessi- ja Energia -liiketoimintayksiköstä (engl. Process and Energy of Automation) vastaavana johtajana ja päällikkönä. Sitten hänet nimitettiin vuosiksi 2002–2003 Metson automaatioliiketoimintasegmentin (Metso Automation) paperi- ja selluteollisuuden automaatiojärjestelmien (engl. Pulp and Paper Automation Solutions) liiketoimintalinjan vastaavaksi johtajaksi. Hän jatkoi Metso Automationissa Field Systems-yksikön johtajana 2003–2006.
Metson johtoryhmään Laine nimitettiin vuonna 2006, kun hänet nimitettiin Metso Automationin toimitusjohtajaksi. Hän toimi siinä tehtävässä vuoteen 2011 asti. Sen ohella hän johti Metson Energia- ja ympäristöteknologia -liiketoimintasegmenttiä 2008–2011. Sitten hän oli vuonna 2011 lyhyen aikaa Paperi- ja kuituteknologia -nimisen segmentin johtajana. Joulukuusta 2011 joulukuuhun 2013 Laine oli Massa, paperi ja voimantuotanto -segmentin vastaava johtaja. Hän oli samalla (2011–2013) Metso Oyj:n varatoimitusjohtaja ja toimitusjohtajan sijainen tämän ollessa estynyt hoitamasta tehtäviään.
Johtajana Metso Oyj:ssa > Valmet Oyj:n toimitusjohtajaksi

Kesällä 2013 Metso Oyj:n liiketoimintarakenne uudelleenorganisoitiin. Yhtiö jaettiin kahtia erillisiksi yhtiöiksi (Metso Oyj ja Valmet Oyj). Pasi Laine nimitettiin Valmetin toimitusjohtajaksi kesäkuussa 2013 ja hän aloitti tehtävässä joulukuussa 2013. Laineen johdolla Valmet listattiin Helsingin pörssiin tammikuussa 2014. 2015 Valmet osti Metsolta Automation liiketoiminnan joka liitettiin osaksi Valmetin liiketoimintaa.
Johtajana Metso Oyj:ssa > Nimitys vuorineuvokseksi

Joulukuussa 2020 tasavallan presidentti Sauli Niinistö nimitti Pasi Laineen vuorineuvokseksi.
Aiheesta muualla

Juha-Pekka Raeste: Valmetin toimitusjohtaja Pasi Laine kertoo, miksi 340 miljoonaa euroa kannatti sijoittaa Suomeen ja Ruotsiin Helsingin Sanomat 8.4.2015. (maksullinen artikkeli)
”Nykyinen negatiivinen Suomi-asenne vaatii korjausliikettä” Kauppalehti 26.9.2016.
Valmetin pääomamarkkinapäivä 2016 Helsingissä tänään 20. syyskuuta 2016 Pörssitiedote 20.9.2016, AP Nasdaq.
Saint-Jean-le-Thomas

| Saint-Jean-le-Thomas |
| --- | --- |
 Saint-Jean-le-Thomasin rannikolta näkyvät saaret Mont Saint-Michel ja Tombelaine
 vaakuna
 Saint-Jean-le-Thomas
 Koordinaatit: 48°43′48″N, 1°31′01″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Normandia
Departementti:  Manche
Arrondissementti:  Avranches
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  2,4 km²
Väkiluku (2013):  429
 – Väestötiheys:  180,3 as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saint-Jean-le-Thomas on kunta Ranskassa Manchen departementissa Normandian alueella. Se sijaitsee Englannin kanaalin rannikolla. Toisessa maailmansodassa Dwight Eisenhower piti alueella päämajaa elo- syyskuussa 1944.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-Jean-le-Thomas Wikimedia Commonsissa
Steinkjer

Steinkjer Eggevammenista nähtynä, helmikuu 2005.
Maailman suurimmaksi väitetty puutarhatuoli, jolta avautuu näkymä Steinkjeriin.
Steinkjerin kirkko
Steinkjer (eteläsaameksi Stïentjie) on Norjan kunta Trøndelagin läänissä ja lääninsä hallinnollinen keskus Trondheimin rinnalla. Steinkjer sijaitsee läänin keskiosassa noin puolivälissä Ruotsin rajan ja Atlantin rannikon välillä. Sillä on kuitenkin meriyhteys kapean Skarnsundetin salmen kautta. Vuonna 2020 Verranin kunta liitettiin Steinkjeriin.
Samannimisen keskustaajaman lisäksi Steinkjerin kunnan alueella sijaitsevat Malmin, Sparbun, Velden, Mæren ja Follafossin taajamat.
Historia

Kaupunki on vaurioitunut pahoin kahdesti: vuonna 1900 oli tulipalo ja 1940 Saksa pommitti sitä pahoin. Niinpä iso osa nykyisestä rakennuskannasta on 1950- ja 1960-luvuilta.
Maantiede

Steinkjerin kunnan alueella on suuret korkeuserot ja moninaisia kasvillisuustyyppejä: siellä on kuusimetsää, puurajan yläpuolista paljakkaa sekä maailman pohjoisin[lähde? ] hemiboreaalinen lehtimetsä, jossa kasvaa muun muassa pyökkiä ja pähkinäpensaita. Myös vehnää voidaan kasvattaa kunnan suotuisimmissa osissa. Korkein Steinkjerissä mitattu lämpötila on ollut +32 °C, alimmat lämpötilat kylmimmillään –25 °C.
Talous

Steinkjer on merkittävä maatalouskunta ja lisäksi siellä on puunjalostusteollisuutta.
Koulutus

Nord-yliopistolla on kampus Steinkjerissä.
Media

Paikallislehti Trønder-Avisa ilmestyy paperisena kolmesti viikossa, ja lisäksi sen omistama Steinkjer-Avisa perjantaisin.
Kuvia

Kaupungin keskustaa keväällä 2015.
Pommituksen jälkiä heinäkuussa 1940.
Kaupungintalo.
Vaakuna vuoteen 2020.
Mæren kirkko
Tunnettuja henkilöitä

Bjørn Arild Gram (s. 1972), poliitikko
Kristofer Uppdal (1878–1961), kirjailija ja toimittaja
Terje Langli (s. 1965), maastohiihtäjä
Fredrikke Marie Qwam (1843–1938), naisasianainen
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Steinkjer Wikimedia Commonsissa
Trøndelagin läänin kunnat
Flatanger
Frosta
Frøya
Grong
Heim
Hitra
Holtålen
Høylandet
Inderøy
Indre Fosen
Leka
Levanger
Lierne
Malvik
Melhus
Meråker
Midtre Gauldal
Namsos
Namsskogan
Nærøysund
Oppdal
Orkland
Osen
Overhalla
Rennebu
Rindal
Røros
Røyrvik
Selbu
Skaun
Snåsa
Steinkjer
Stjørdal
Trondheim
Tydal
Verdal
Ørland
Åfjord
Norjan läänit | Norja
Seismografi

Seismografi vuodelta 1917
Seismografi (kreik.) eli maanjäristysmittari on maankuoren värähtelyjen ilmaisemiseen ja rekisteröimiseen käytettävä laite. Seismografin pääosat ovat varsinainen ilmaisin eli seismometri, kellokoneisto ja rekisteröintilaite. Yleensä seismometrin ilmaisemat maanvärähtelyt muutetaan sähköisiksi värähtelyiksi, jotka vahvistetaan ja piirretään piirturilla näkyvään muotoon tai nykyisin yhä useammin digitalisoidaan (muutetaan numeroiksi) ja tallennetaan magneettimuistiin. Seismisen ilmiön rekisteröintiä kutsutaan seismogrammiksi. Seismografin edeltäjä seismoskooppi ilmaisi maanjäristyksen, mutta ei piirtänyt käyrää.
Wood-Andersonin seismometri on Harry O. Woodin ja J. A. Andersonin kehittämä mittalaite.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Seismografi Wikimedia Commonsissa
Saint-Jean-sur-Mayenne

| Saint-Jean-sur-Mayenne |
| --- | --- |
 Kunnantalo
 Saint-Jean-sur-Mayenne
 Koordinaatit: 48°07′59″N, 0°45′08″W 
Valtio:  Ranska
Alue:  Pays de la Loire
Departementti:  Mayenne
Arrondissementti:  Laval
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  17,8 km²
Väkiluku (2018):  1 652 
 – Väestötiheys:  92 as./km²
Kunnan numero:  53229
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saint-Jean-sur-Mayenne on kunta läntisessä Ranskassa Mayennen departementissa Pays de la Loiren alueella. Se sijaitsee Mayennejoen ja sen sivujoen Ernéen haarassa, noin 8 kilometriä Lavalin kaupungista pohjoiseen.
Kunnan nähtävyyksiä on vuonna 854 entisen luostarin paikalle rakennettu Saint-Trèchen kappeli. Nykyisen muotonsa kappeli sai 1800-luvun lopulla. Se on pyhäkkö ”sotien sankareille", ja jonka seiniä peittää 150 muistolaattaa. Kunnan keskustassa oleva Saint-Jean Baptisten kirkko on rakennettu 1800-luvulla.
Saint-Trèchen kappeli
Kappelin muistolaattoja
Saint-Jean Baptisten kirkko
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-Jean-sur-Mayenne Wikimedia Commonsissa
Severomorskin lento-onnettomuus 1982

| Severomorskin lento-onnettomuus 1982 |
| --- | --- |
 Onnettomuuskoneen kaltainen Tu-134A.
Yhteenveto
Päivämäärä:  17. kesäkuuta 1982
Onnettomuustyyppi:  lentäjän virhe
Tapahtumapaikka:  Severomorsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Lähtöpaikka:  Ramenskojen lentoasema, Moskova, Venäjän SFNT
Määränpää:  Severomorsk-1, Severomorsk, Venäjän SFNT
Kuolleita:  15
Loukkaantuneita:  1
Eloonjääneitä:  1
Lentokone
Konetyyppi:  Tupolev Tu-134IK
Lentoyhtiö:  Neuvostoliiton radioteollisuusministeriö
Rekisteritunnus:  CCCP-65687
Matkustajia:  6
Miehistöä:  10
Severomorskin lento-onnettomuus 1982 tapahtui 17. kesäkuuta 1982, kun siirtolennolla Moskovasta Severomorskiin ollut Neuvostoliiton radioteollisuusministeriön Tupolev Tu-134IK osui radiomastoon ja syöksyi maahan lähellä Severomorskia. Koneessa olleista 16 henkilöstä 15 kuoli.
Onnettomuuskone oli niin sanottu ”lentävä laboratorio”, jota käytettiin sukellusveneiden vastaisen sodankäynnin järjestelmien kehittämiseen ja testaamiseen. Se oli matkalla Severomorskiin, jossa sen oli tarkoitus osallistua laivaston kokeiden viimeiseen vaiheeseen. Matkustajina oli kuusi järjestelmien kehityksessä mukana ollutta henkilöä, heidän joukossaan pääsuunnittelija. Heidän lisäkseen lennolla oli kymmenhenkinen miehistö.
Koneen lähestyessä Severomorskia sää oli pilvinen ja sumuinen. Loppulähestymisen aikana kone joutui sivutuuleen ja ajautui liukupolulta vasemmalle. Kapteeni kytki autopilotin pois päältä ja ohjasi koneen käsiohjauksella takaisin liukupolulle. Koneen vajoamisnopeus alkoi kasvaa aiottua suuremmaksi, ja kone alkoi myöhemmin taas ajautua vasemmalle. Noin 25 sekuntia ennen törmäystä ohjaamossa alkoi kuulua maanpinnan läheisyydestä varoittava ääni, mutta miehistö ei reagoinut mitenkään. Tilanteen jatkuessa suunnistaja varoitti lopulta kapteenia ja käski häntä ohjaamaan oikealle. Kapteeni ei tehnyt mitään, eikä myöskään perämies puuttunut tilanteeseen. Hetkeä myöhemmin kone osui radiomaston tukivaijeriin ja törmäsi muutaman sekunnin kuluttua kukkulan rinteeseen.
Koneen kapteeni loukkaantui maahansyöksyssä lievästi. Kaikki matkustajat ja muut miehistön jäsenet kuolivat.
Severus

Severus voi viitata seuraaviin:
Septimius Severus, Rooman keisari 193–211
Severus Alexander, Rooman keisari 222–235
Severus II, Flavius Valerius Severus, Rooman keisari 306–307
Libius Severus, Länsi-Rooman keisari 461–465
Severusten hallitsijasuku
Severus Gastorius (1646–1682), saksalainen kanttori ja säveltäjä
Severus Hölttä (1895–1966), suomalainen taidemaalari
Severus Konkola (1832–1898), suomalainen talonpoika, liikemies ja patruuna
Severus Konkola (1887–1931), suomalainen jääkäriluutnantti ja oopperalaulaja
Severus Kalkaros, henkilöhahmo J. K. Rowlingin Harry Potter -kirjasarjassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Severus”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kilpirauhassyöpä

Kilpirauhassyöpä on kilpirauhasen pahanlaatuinen kasvain. Kilpirauhassyövät ovat olleet jo pitkään kasvussa ja niihin sairastuu poikkeuksellisen nuoria henkilöitä. 75 prosenttia kilpirauhassyöpään sairastuneista on naisia.
Kilpirauhassyöpiä on useita tyyppejä, joista yleisimmät ovat papillaarinen ja follikulaarinen syöpä. Kilpirauhasen  hyvänlaatuisia kasvaimia ovat adenooma tai struuma. Ne eivät ole syopiä.
Luokittelu

Yleisin kilpirauhassyövän tyyppi on papillaarinen eli pienisoluinen syöpä, joka on lähtöisin kilpirauhasen follikulaarisista soluista. Samoista soluista on lähtöisin myös kilpirauhasen follikulaarinen syöpä. Yhdessä nämä kaksi yleisintä tyyppiä muodostavat 85–95 prosenttia kilpirauhasen pahanlaatuisista kasvaimista, ja molempien ennuste on hyvä.
Noin 3–5 prosenttia kilpirauhassyövistä on medullaarisia syöpiä, jotka muodostuvat parafollikulaarisista C-soluista. Vielä harvinaisempi syöpätyyppi on anaplastinen eli huonosti erilaistunut karsinooma, jonka ennuste on huono.
Kilpirauhassyövän kehittymisasteet

Vaihe M1
Vaihe N1a
Vaihe N1b
Vaihe T1a
Vaihe T1b
Vaihe T2
Vaihe T3
Vaihe T4a
Vaihe T4b
Esiintyvyys ja riskitekijät

Kilpirauhassyöpä on yleistynyt 1980-luvulta lähtien. 90 prosenttia Yhdysvalloissa todetuista kilpirauhassyövistä on kuitenkin pieniä ja hidaskasvuisia. Papillaarisia kilpirauhassyöpiä diagnosoitiin Suomessa vuonna 2013 yli kolme kertaa enemmän kuin vuonna 1983.
Suomessa uusia kilpirauhassyöpiä todetaan noin 350 vuodessa, ja vuosittainen ilmaantuvuus vaihtelee maailmanlaajuisesti välillä 19–194 syöpää miljoonaa naista kohti ja välillä 8–50 syöpää miljoonaa miestä kohti.
Ionisoiva säteily, jota voi saada esimerkiksi kaulan sädehoidosta, lisää kilpirauhassyvän riskiä. Säteilyä voi saada myös kilpirauhaseen varastoituneesta radioaktiivisesta jodista. Ydinonnettomuuden sattuessa radioaktiivisen jodin imeytymistä kilpirauhaseen voidaan teoriassa estää nauttimalla joditabletteja ennen radioaktiivisen laskeuman saapumista alueelle. Tämä oletus on kuitenkin kyseenalaistettu. [lähde? ]
Medullaarinen kilpirauhassyöpä voi liittyä MEN-oireyhtymään. Siihen voi liittyä myös feokromosytooma.
Hoito

Kilpirauhassyövän ensisijainen hoito on leikkaus, jossa poistetaan yleensä koko kilpirauhanen. Lisäkilpirauhaset ja kilpirauhasen takana kulkeva äänihuulihermo (nervus laryngeus recurrens) pyritään säästämään. Jos syöpä on pieni ja yksittäinen, saattaa olla mahdollista poistaa vain toinen kilpirauhaslohkoista. Lisäksi tarpeen mukaan poistetaan paikallisia imusolmukkeita, jos epäillään syövän levinneen niihin. Leikkauksen jälkeen voidaan tehdä radiojodiablaatio (131I), joka tuhoaa mahdollisen jäljelle jääneen syöpäkudoksen. Samalla pystytään suorittamaan 131I-gammakuvaus, jolla saadaan tietoa syövän levinneisyydestä. Radiojodiablaatiota suositellaan tehtäväksi esimerkiksi suurikokoisissa tai levinneissä kasvaimissa tai jos leikkauksella ei ole pystytty poistamaan kaikkea syöpäkudosta. Kilpirauhassyövän hoidon jälkeen elimistö ei yleensä pysty enää tuottamaan kilpirauhashormonia, jolloin elinikäinen korvaushoito tyroksiinilla on tarpeen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kilpirauhasen kasvaimet (terveyskirjasto.fi)
Syöpäjärjestöt: Kilpirauhassyöpä, Kaikki syövästä
Tietoa esiintyvyydestä (engl.)
Ydinkokeiden vaikutus
Tshernobylin turman terveysvaikutukset, STUK
Kilpirauhasen syöpätaudit, Suomen Kilpirauhasliitto ry
Saint-Jeoire

| Saint-Jeoire |
| --- | --- |
 Château de Beauregard
 vaakuna
 Saint-Jeoire
 Koordinaatit: 46°08′20″N, 6°27′36″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Auvergne-Rhône-Alpes
Departementti:  Haute-Savoie
Arrondissementti:  Bonneville
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  22,8 km²
Väkiluku (2013):  3 214
 – Väestötiheys:  141,3 as./km²
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Saint-Jeoire on kunta itäisessä Ranskassa Haute-Savoien departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella.
Nähtävyyksiä

Kunnan nähtävyyksiä on 1200-luvulta peräisin oleva linna Château de Beauregard.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Saint-Jeoire Wikimedia Commonsissa
Sanna Isto

Sanna Isto (myös Sanna Isto-Rodenkirchen, s. 1965) on suomalainen lastenkirjailija.
Vuonna 2012 Isto sai Arvid Lydecken -palkinnon esikoisteoksestaan Tinka ja Taika (2011). Sarjan toinen osa Tinka ja Taika: Noidanruohon salaisuus ilmestyi vuonna 2013. Se oli vuonna 2014 Lasten LukuVarkaus -palkintoehdokkaana. Vuonna 2015 ilmestyi sarjan kolmas osa Tinka ja Taika: Kielletty metsä. Teokset on kuvittanut Julia Vuori. Vuodesta 2015 Isto on myös tehnyt yhdessä Eppu Nuotion ja kuvittaja Sari Airolan kanssa Typy-kuvakirjasarjaa.
Iston teos Maan alaiset oli lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkintoehdokas vuonna 2016. Teos voitti Arvid Lydecken -palkinnon vuonna 2017. Iston nuortenkirja Sirpale (2019) oli Topelius-palkintoehdokkaana 2020.
Isto on lasten- ja nuortenkirjallisuuden Finlandia-palkintoehdokkaana jälleen vuonna 2023 teoksellaan Näkymättömät.
Isto on suomentanut muun muassa E. T. A. Hoffmannin teoksen Kultainen malja: satu uudelta ajalta ja Henri Bergsonin teoksen Nauru: Tutkimus komiikan merkityksestä (yhdessä Marko Pasasen kanssa). Iston novelleja on julkaistu Ryhmä 99- ja Novellit 1997 -antologioissa.
Koulutukseltaan Isto on filosofian kandidaatti Helsingin yliopistosta. Hän asuu Berliinissä ja on työskennellyt myös Lontoossa, Tukholmassa ja Pariisissa.
Teokset

Tinka ja Taika.  (Kuvitus: Julia Vuori)  Helsinki:  WSOY, 2011.  ISBN 978-951-0-37147-3.
Tinka ja Taika: Noidanruohon salaisuus.  (Kuvitus: Julia Vuori)  Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-39677-3.
Tinka ja Taika: Kielletty metsä.  (Kuvitus: Julia Vuori)  Helsinki:  WSOY, 2015.  ISBN 978-951-0-41276-3.
Isto, Sanna & Nuotio, Eppu: Typy ja topakka tonttu.  (Kuvitus: Sari Airola)  Helsinki:  Bazar, 2015.  ISBN 978-952-279-286-0.
Isto, Sanna & Nuotio, Eppu: Typy ja muriseva mörkö.  (Kuvitus: Sari Airola)  Helsinki:  Bazar, 2016.  ISBN 978-952-279-350-8.
Isto, Sanna & Nuotio, Eppu: Typy ja kelju keiju.  (Kuvitus: Sari Airola)  Helsinki:  Bazar, 2017.  ISBN 978-952-279-439-0.
Isto, Sanna & Nuotio, Eppu: Typy ja paukutteleva peikko.  (Kuvitus: Sari Airola)  Helsinki:  Bazar, 2018.  ISBN 978-952-279-642-4.
Isto, Sanna & Nuotio, Eppu: Typy ja nokkela noita.  (Kuvitus: Sari Airola)  Helsinki:  Bazar, 2020.  ISBN 978-952-279-843-5.
Maan alaiset.  (Kuvitus: Sami Saramäki)  Helsinki:  WSOY, 2016.  ISBN 978-951-0-41487-3.
Sirpale.  Helsinki:  WSOY, 2019.  ISBN 978-951-0-43417-8.