stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hardwired...to Self-Destruct

| Hardwired> ..to Self-Destruct Metallica |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2014–2016
 Julkaistu: 18. marraskuuta 2016
 Tuottaja(t): Metallica, Greg Fidelman
 Tyylilaji: heavy metal, thrash metal
 Kesto: 77.26
 Levy-yhtiö: Blackened
Listasijoitukset
  1.  1.
Metallican muut julkaisut
| Beyond Magnetic 2011 | Hardwired...to Self-Destruct 2016 | Helping Hands...Live & Acoustic at the Masonic 2019 |
Singlet albumilta Hardwired...to Self-Destruct
 ”Hardwired” Julkaistu: 18. elokuuta 2016  ”Moth into Flame” Julkaistu: 26. syyskuuta 2016  ”Atlas, Rise!” Julkaistu: 31. lokakuuta 2016  ”Now That We’re Dead” Julkaistu: 18. huhtikuuta 2017  ”Spit Out the Bone” Julkaistu: 14. marraskuuta 2017  ”Halo on Fire” Julkaistu: 12. joulukuuta 2018
Hardwired...to Self-Destruct on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Metallican kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 18. marraskuuta 2016. Albumi on tuplalevy ja levyn ensimmäinen single ”Hardwired” julkaistiin 18. elokuuta 2016.
Albumi ylsi ensimmäisellä listaviikollaan Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan ensimmäiseksi. Myös Suomessa se sijoittui virallisen albumilistan kärkeen.
Kirk Hammett ei poikkeuksellisesti osallistunut albumin sävellystyöhön. Tämä on ensimmäinen kerta sitten vuoden 1983, jolloin Hammett liittyi yhtyeeseen.
Kappaleet > Levy 1

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Hardwired | James Hetfield Lars Ulrich | 3.09 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Atlas, Rise! | Hetfield Ulrich | 6.31 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Now That We're Dead | Hetfield Ulrich | 6.59 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Moth Into Flame | Hetfield Ulrich | 5.50 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Dream No More | Hetfield Ulrich | 6.29 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Halo on Fire | Hetfield Ulrich | 8.15 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 37.13 |  |  |  |  |  |  |
Kappaleet > Levy 2

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Confusion | Hetfield Ulrich | 6.41 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | ManUNkind | Hetfield Ulrich Robert Trujillo | 6.55 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Here Comes Revenge | Hetfield Ulrich | 7.17 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Am I Savage? | Hetfield Ulrich | 6.29 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Murder One | Hetfield Ulrich | 5.45 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Spit Out the Bone | Hetfield Ulrich | 7.09 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 40.16 |  |  |  |  |  |  |
Kappaleet > Deluxe edition

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Lords of Summer |  | 7.10 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Ronnie Rising Medley (A Light in the Black / Tarot Woman / Stargazer / Kill the King) |  | 9.03 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | When a Blind Man Cries (Deep Purple cover) |  | 4.35 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Remember Tomorrow (Iron Maiden Cover) |  | 5.50 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Helpless (Live) (Diamond Head cover) |  | 3.08 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Hit the Lights (Live) |  | 4.07 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | The Four Horsemen (Live) |  | 5.19 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Ride the Lightning (Live) |  | 6.56 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Fade to Black (Live) |  | 7.24 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Jump in the Fire (Live) |  | 5.13 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | For Whom the Bell Tolls (Live) |  | 4.32 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Creeping Death (Live) |  | 6.43 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Metal Militia (Live) |  | 6.07 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Hardwired (Live) |  | 3.30 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 79.37 |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

James Hetfield – rytmikitara, laulu
Lars Ulrich – rummut
Kirk Hammett – soolokitara, taustalaulu
Robert Trujillo – bassokitara, taustalaulu
Arvostelut

Imperiumi.net: 7-/10
Inferno:
Kaaoszine: 7/10
Metalliluola: 7½/10
Mesta:
Soundi:
V2.fi:
Aiheesta muualla

Hardwired...to Self-Destruct Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Hardwired...to Self-Destruct Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Kahdeksas vuosituhat eaa.

Kahdeksas vuosituhat eaa. oli tuhannen vuoden ajanjakso, joka kesti matemaattisessa mielessä vuoden 8000 eaa. alusta vuoden 7001 eaa. loppuun. Tämän vuosituhannen aikana maanviljely laajeni hedelmällisen puolikuun alueella. Ensimmäinen tunnettu kaupunki, Çatal Hüyük, perustettiin. Paimentolaisuus levisi Afrikkaan ja Euraasiaan. Ihmisten määrä oli arviolta muutama miljoona.
Veiksel-jääkauden aikainen mannerjäätikkö alkoi olla sulanut ja Itämerellä oli Matogloiameri-vaihe, joka oli Ancylusjärvi-vaiheen ja Litorinameri-vaiheen välissä.
Jääpallon Venäjän mestaruussarja 1992–1993

| Venäjän mestaruussarja 1992–1993 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  20
Ajankohta:  19.marraskuuta 1992 – 10.maaliskuuta 1993
Mestari:  Zorki Krasnogorsk
Toinen sija:  Stroitel Syktyvkar
Kolmas sija:  Vodnik Arkangeli
Maalit:  Sergei Obuhov, Rodina (56)
Alempi sarjataso:  Pervaja liga
  ← IVY:n mestaruussarja1992 :  1994 → 
Venäjän jääpallon mestaruussarja pelattiin ensimmäistä kertaa kaudella 1992–1993, jolloin se korvasi Neuvostoliiton jääpallon mestaruussarjan. Edellinen kausi 1991–1992, joka oli ensimmäinen Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen, pelattiin IVY:n mestaruussarjan nimellä.
Edellisen kauden IVY:n mestaruussarjaan nähden muutoksia oli joukkuemäärän nostaminen 16:sta kahteenkymmeneen, sekä aiemmin Neuvostoliiton ja IVY:n aikana aina yksilohkoisena sarjana pelatun sarjan jako maantieteellisesti itä- ja länsilohkoon. Runkosarjan jälkeen lohkojen neljä parasta etenivät kahdeksan joukkueen loppusarjaan, jonka voittaja voitti Venäjän mestaruuden. Lohkojen neljä seuraavaa pelasivat omassa sarjassaan sijoista 9.–16. ja lohkojen kaksi viimeistä pelasivat sijoista 17.–20. Loppusarjoissa joukkueet eivät enää pelanneet oman alkulohkonsa joukkueita vastaan.
Ensimmäisen mestaruuden voitti Krasnogorskin Zorki.
Joukkueet kaudella 1992–1993

Joukkueiden maantieteellinen sijainti
Loppusarja > Sijat 1.–8.

|  #  |  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Zorki | 8 | 7 | 0 | 1 | 36 | 11 | +25 | 14 |
| 2 | Stroitel | 8 | 6 | 1 | 1 | 41 | 26 | +15 | 13 |
| 3 | Vodnik | 8 | 6 | 0 | 2 | 52 | 25 | +27 | 12 |
| 4 | Sibskana | 8 | 3 | 1 | 4 | 25 | 42 | -17 | 7 |
| 5 | Sibselmaš | 8 | 3 | 1 | 4 | 37 | 42 | -5 | 7 |
| 6 | SKA Jekaterinburg | 8 | 2 | 0 | 6 | 19 | 37 | -18 | 4 |
| 7 | Dynamo Alma-Ata | 8 | 1 | 0 | 7 | 32 | 44 | -12 | 2 |
| 8 | Rodina | 8 | 2 | 1 | 5 | 36 | 51 | -15 | 5 |
Loppusarja > Sijat 9.–16.

|  #  |  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 | Sayany | 8 | 5 | 0 | 3 | 35 | 31 | +4 | 10 |
| 10 | Start | 8 | 5 | 0 | 3 | 45 | 32 | +13 | 10 |
| 11 | Mayak | 8 | 5 | 0 | 3 | 35 | 24 | +11 | 10 |
| 12 | SKA Habarovsk | 8 | 4 | 1 | 3 | 30 | 28 | +2 | 9 |
| 13 | Sever | 8 | 4 | 0 | 4 | 27 | 31 | -4 | 8 |
| 14 | Severonikel | 8 | 3 | 0 | 5 | 21 | 24 | -3 | 6 |
| 15 | Kuzbass | 8 | 4 | 0 | 4 | 30 | 32 | -2 | 8 |
| 16 | Krasnaja Zarya | 8 | 1 | 1 | 6 | 22 | 41 | -19 | 3 |
Loppusarja > Sijat 17.–20.

|  #  |  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 17 | Jenisei | 10 | 8 | 2 | 0 | 63 | 18 | +45 | 18 |
| 18 | Uralski Trubnik | 10 | 7 | 1 | 2 | 78 | 43 | +35 | 15 |
| 19 | Vympel | 10 | 3 | 1 | 6 | 50 | 72 | -22 | 7 |
| 20 | Dynamo Moskova | 10 | 0 | 0 | 10 | 24 | 76 | -52 | 0 |
John Ulric Nef (kemisti)

John Ulric Nef (alun perin Johann Ulrich Nef, 14. kesäkuuta 1862 Herisau, Sveitsi – 13. elokuuta 1915 Carmel-by-the-Sea, Kalifornia, Yhdysvallat) oli amerikansveitsiläinen kemisti. Hänet tunnetaan parhaiten Nef-reaktion ja Nef-synteesin keksijänä. Hän oli jäsenenä American Academy of Arts and Sciences ‑tiedeyhteisössä ja Yhdysvaltain kansallisessa tiedeakatemiassa.
Varhaisvaiheet

Nefin vanhemmat muuttivat siirtolaisina Sveitsistä Yhdysvaltoihin. Hän opiskeli uudessa kotimaassa kemiaa Harvardin yliopistossa. Valmistuttuaan vuonna 1884 Nef alkoi työskennellä Adolf von Baeyerin kanssa Münchenin yliopistossa, mistä valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1887.
Nef työskenteli professorina Purduen yliopistossa vuosina 1887–1889 ja Clarkin yliopistossa 1889–1892. Sen jälkeen hän siirtyi kemian professoriksi vastaperustettuun Chicagon yliopistoon, missä työskenteli akateemisen uransa loppuun saakka.
Työ

Nefin tärkeimpinä saavutuksina pidetään Nef-reaktion keksimistä ja tutkielmia divalenttisesta hiilestä (karbeeneista).
Henkilökohtainen elämä

Nefin samanniminen poika (1899–1988) julkaisi useita teoksia toimiessaan taloustieteeseen erikoistuneena historioitsijana.
Aiheesta muualla

University of Chicago Library: Guide to the John Ulric Nef, Sr. Papers 1862-1915 (englanniksi)
Kaja Kallaksen II hallitus

| Kaja Kallaksen II hallitus |
| --- | --- |
  Viron tasavallan  hallitus
 
Toimikausi alkoi:  18. heinäkuuta 2022
Toimikausi päättyi:  17. huhtikuuta 2023
Valtionpäämies:  Alar Karis
Jäsenet
Hallituksen johtaja:  Kaja Kallas
Hallituspuolueet:   Reformipuolue  Isänmaa  Sosiaalidemokraattinen puolue 
Oppositiopuolueet:   EKRE  Keskustapuolue 
Historia
Viimeiset vaalit:  Riigikogun vaalit 2019
Edellinen:  Kaja Kallaksen I hallitus
Seuraava:  Kaja Kallaksen III hallitus
Kaja Kallaksen II hallitus oli Viron tasavallan hallitus 18. heinäkuuta 2022 – 17. huhtikuuta 2023. Hallituksen muodostivat keskustaoikeistolainen reformipuolue, sosiaalidemokraatit ja keskustaoikeistolainen Isänmaa-puolue.
Hallituksen kokoonpano

| Salkku | Ministeri | Ministeri | Aloitti tehtävässä | Lopetti tehtävässä | Puolue |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pääministeri |   | Kaja Kallas | 18. heinäkuuta 2022 | 17. huhtikuuta 2023 | Reformi |
| Ulkoministeri |   | Urmas Reinsalu | 18. heinäkuuta 2022 | 17. huhtikuuta 2023 | Isänmaa |
| Oikeusministeri |   | Lea Danilson-Järg | 18. heinäkuuta 2022 | 17. huhtikuuta 2023 | Isänmaa |
| Sisäministeri |   | Lauri Läänemets | 18. heinäkuuta 2022 | 17. huhtikuuta 2023 | Sosiaalidemokraatit |
| Puolustusministeri |   | Hanno Pevkur | 18. heinäkuuta 2022 | 17. huhtikuuta 2023 | Reformi |
| Opetus- ja tiedeministeri |   | Tõnis Lukas | 18. heinäkuuta 2022 | 17. huhtikuuta 2023 | Isänmaa |
| Ympäristöministeri |   | Madis Kallas | 18. heinäkuuta 2022 | 17. huhtikuuta 2023 | Sosiaalidemokraatit |
| Kulttuuriministeri |   | Piret Hartman | 18. heinäkuuta 2022 | 17. huhtikuuta 2023 | Sosiaalidemokraatit |
| Talous- ja rakenneministeri |   | Riina Sikkut | 18. heinäkuuta 2022 | 17. huhtikuuta 2023 | Sosiaalidemokraatit |
| Ulkomaankauppa- ja IT-ministeri |   | Kristjan Järvan | 18. heinäkuuta 2022 | 17. huhtikuuta 2023 | Isänmaa |
| Maaseutuministeri |   | Urmas Kruuse | 18. heinäkuuta 2022 | 17. huhtikuuta 2023 | Reformi |
| Valtiovarainministeri |   | Keit Pentus-Rosimannus | 18. heinäkuuta 2022 | 19. lokakuuta 2022 | Reformi |
| Valtiovarainministeri |   | Annely Akkermann | 19. lokakuuta 2022 | 17. huhtikuuta 2023 | Reformi |
| Sosiaaliturvaministeri |   | Signe Riisalo | 18. heinäkuuta 2022 | 17. huhtikuuta 2023 | Reformi |
| Terveys- ja työministeri |   | Peep Peterson | 18. heinäkuuta 2022 | 17. huhtikuuta 2023 | Sosiaalidemokraatit |
| Julkishallintoministeri |   | Riina Solman | 18. heinäkuuta 2022 | 17. huhtikuuta 2023 | Isänmaa |
Kaja Juvan

| Kaja Juvan |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. marraskuuta 2000 (ikä 23) Ljubljana, Slovenia
Kansalaisuus:   Slovenia
Tennispelaaja
Kätisyys:  oikea
Palkintorahat:  2 267 399 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  106. (12.8.2019)
Voitot/tappiot:  207–111
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  1. kierros (2020)
Ranskan avoimet:  1. kierros (2019)
Wimbledon:  2. kierros (2019)
Nelinpeli
Paras sijoitus:  97  (18. heinäkuuta 2022)
Voitot/tappiot:  18–22
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Kaja Juvan (s. 25. marraskuuta 2000 Ljubljana) on slovenialainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 106 elokuussa 2019.
Vuoden 2017 Wimbledonissa Juvan voitti tyttöjen nelinpelin Olga Danilovićin kanssa. Vuoden 2018 nuorten kesäolympialaisissa Juvan voitti kultaa sekä kaksinpelissä että nelinpelissä Iga Świątekin kanssa. Juvan pelasi Grand Slam -turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Ranskan avoimissa 2019. Wimbledonissa 2019 Juvan voitti pääsarjan avauskierroksella Kristýna Plíškován, mutta hävisi toisella kierroksella kolmieräisen ottelun 11:nneksi sijoitetulle Serena Williamsille.
Aiheesta muualla

Kaja Juvan WTA:n sivuilla (englanniksi)
Kaja Juvan ITF:n sivuilla (englanniksi)
Josef Pippingsköld

| Josef Pippingsköld |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. toukokuuta 1760 Turku, Ruotsi
Kuollut: 26. helmikuuta 1815 (54 vuotta) Turku, Suomen suuriruhtinaskunta
Ammatti:  lääkäri
Josef (Joseph) Gustaf Pippingsköld (alk. Pipping; 5. toukokuuta 1760 Turku – 26. helmikuuta 1815 Turku) oli suomalainen lääkäri ja Turun akatemian professori. Hänet aateloitiin 1812 nimellä Pippingsköld.
Pippingsköld väitteli tohtoriksi Uppsalan yliopistossa 1785. Hän oli Turun akatemian anatomian, kirurgian ja lapsenpäästöopin ylimääräinen professori 1789–1812 ja ensimmäinen varsinainen kirurgian ja lapsenpäästöopin professori vuodesta 1812 sekä akatemian rehtori 1814–1815. Hän jätti 1810 muistion keisarille Suomen lääkintölaitoksen uudistamisesta ja parantamisesta. Esitykset toteutuivat suurimmaksi osaksi ajan myötä.
Pippingsköld kuului Suomen Talousseuran perustajiin ja johtajiin.
Teoksia

Neuwo, kuinga terwellinen ja hywän maullinen ruoka taitaan walmistaa nummi- (nurmi-) eli kangas-jäkälästä eli kangas-sammalesta ja peuran-jäkälästä eli peuran-sammalesta, ulosannettu Kuningalliselda Suomen huonenpidon seuralda Turuusa. Turuusa, prändätty Frenckellin kirjan-prändisä 1798
Anwisningar till weneriska sjukdomars igenkännande och förekommande. Åbo 1819
Johdatus eli neuwo kuppa- eli fransuusi-taudin tundemiseen ja wältämisen. Ilmestynyt alun perin teoksessa Almanakka (1814) nimellä Kupan, pahan taudin eli fransuusin tundemisesta ja wälttämisestä. Turku 1819, 2. painos 1842, 3. painos 1855, 4. painos 1868
Aiheesta muualla

Forsius, Arno: / Pippingsköld, Joseph (1760–1815). Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  15.6.2006. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Forsius, Arno: Pippingsköld, Joseph Gustavi (1760–1815) – kirurgian professori ja terveydenhuollon uudelleen järjestäjä. (Arkistoitu – Internet Archive)
Nordisk familjebok, Josef Pippingsköld (ruotsiksi)
Jurgen Streppel

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 25. kesäkuuta 1969 (ikä 55)
Syntymäpaikka: Voorst, Alankomaat
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Seura
Seura:  Roda
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1990–1992 |  Helmond Sport | 67 | (22) |
| 1992–1997 |  RKC Waalwijk | 104 | (11) |
| 1993–1994 | →  SC Telstar | 12 | (1) |
| 1997–2005 |  Helmond Sport | 190 | (23) |
Valmennusura
2008–2011:  Helmond Sport
2011–2016:  Willem II
2016–2018:  Heerenveen
2018–2019:  Anorthosis Famagusta
2019:  Al Jazira Club
2020–:  Roda
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Jurgen Streppel (s. 25. kesäkuuta 1969) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Kesäkuusta 2020 lähtien hän on toiminut Rodan päävalmentajana.
Ura

Streppel aloitti pelaajauransa Helmond Sportin puolustajana vuonna 1990. Hän nousi Eerste Divisiessä pelanneen seuran avauskokoonpanon pelaajaksi ja oli Helmondin kantavia voimia kahden kautensa aikana. Hän siirtyi kesällä 1992 RKC Waalwijkiin, jossa pääsi pelaamaan pääsarjatasolla. Streppel edusti Waalwijkia viisi vuotta pelaten kaudella 1993/94 lainalla SC Telstarissa. Hän palasi vuonna 1997 Helmondiin, jota edusti uransa loppuun, vuoteen 2005 saakka.
Streppel aloitti valmennusuransa Helmond Sportissa jo pelaajauransa aikana valmentaen seuran juniorijoukkueita. Kesällä 2007 hän nousi Jan Poortvlietin apuvalmentajaksi edustusjoukkueen valmennustiimiin ja kesällä 2008 seurasi Poortvlietiä päävalmentajana. Streppelin johdolla Helmond nousi Eerste Divisien keskikastista kärkitaisteluun ja sijoittui kaudella 2010/11 kolmanneksi, mikä oli paras sijoitus kahdeksaan vuoteen. Nousu pääsarjaan kariutui kuitenkin tappioon SBV Excelsiorille yhteismaalein 3–9. Kauden jälkeen Streppel siirtyi Willem II Tilburgin päävalmentajaksi.
Streppelin johdolla Willem II nousi kauden 2011/12 jälkeen takaisin pääsarjaan voitettuaan nousukarsinnoissa FC Den Boschin. Visiitti pääsarjassa jäi kuitenkin yhteen kauteen, mutta Streppel jatkoi edelleen päävalmentajana ja luotsasi Willem II:n takaisin liigaan kauden 2013/14 jälkeen Eerste Divisien voittajana. Seura säilytti sarjapaikkansa kaudella 2014/15, kun Streppel luotsasi sen yhdeksänneksi, mikä oli paras liigasijoitus 11 vuoteen. Maaliskuussa 2016 uutisoitiin, että Streppel siirtyy kauden 2015/16 jälkeen SC Heerenveenin päävalmentajaksi. Hän luotsasi Heerenveeniä kaksi kautta ja paras sijoitus oli Eredivisien 8. sija. Kauden 2017/18 jälkeen hänet korvasi Jan Olde Riekerink.
Lokakuussa 2018 Streppelistä tuli Anorthosis Famagustan päävalmentaja. Hän valmensi Famagustaa kauden 2018/19. Kesäkuussa 2019 Streppel allekirjoitti vuoden sopimuksen Al Jazira Clubin kanssa. Hän jätti seuran kuitenkin jo lokakuussa 2019.
Kesäkuussa 2020 Streppelistä tuli Rodan päävalmentaja.
Meriitit

Eerste Divisie: 2014
Kadulla, öisin

| Kadulla, öisin> Extérieur, nuit |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jacques Bral
Käsikirjoittaja:  Jacques Bral
Säveltäjä:  Karl Heinz Schäfer
Kuvaaja:  Pierre-William Glenn
Leikkaaja:  Jacques Bral
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ranska
Tuotantoyhtiö:  Les Films Noirs
Kesto:  110 minuuttia
Alkuperäiskieli:  ranska
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kadulla, öisin (Extérieur, nuit) on Jacques Bralin käsikirjoittama ja ohjaama ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1980. Siinä kolmikymppiset kaverukset, kirjailija ja muusikko, jatkavat vuoden 1968 Pariisin mellakoissa omaksumaansa irrallista elämäntyyliä vielä kymmenen vuotta myöhemminkin. Kolmas päähenkilö on öisin taksia ajava nuori nainen (Christine Boisson), johon muusikkomies (Gérard Lanvin) tutustuu lähdettyään komentelevan naisystävänsä luota nukkumaan kirjailijakaverinsa (André Dussollier) sohvalle.
Elokuva sai Suomessa ensi-iltansa Helsingin Diana-teatterissa tammikuussa 1982. Helsingin Sanomien Helena Ylänen kirjoitti arvostelussaan, että Bralin uutuuselokuva on ”helmi tyylilajissa, josta yleensä tapaa nykyelokuvan tuhruisimmat, löysimmät ja tekotaiteellisimmat elämäntuskan yritelmät”. Hänestä Bralin näkemyksessä on henkeä, periranskalaista tyyliä ja terää. Elokuva sai teatterikierroksellaan Suomessa 9 468 katsojaa, ja se on esitetty myös Yle TV2 -kanavalla heinäkuussa 1986.
Júlio Redecker

Júlio Redecker
Júlio Redecker (12. heinäkuuta 1956 – 17. heinäkuuta 2007, São Paulo) oli brasilialainen poliitikko. Hän oli Brasilian sosiaalidemokraattisen puolueen edustajana edustajainhuoneessa vuodesta 1995. Hän sai surmansa 17. heinäkuuta 2007 São Paulon lentoturmassa. Hän oli naimisissa ja hänellä oli kolme lasta.
Aiheesta muualla

Viralliset internetsivut (Arkistoitu – Internet Archive) (portugaliksi)
Kai Maasalo

Kai Maasalo isännöi Igor Stravinskin (oikealla) ja Robert Craftin (vasemmalla) Helsingin-vierailua syksyllä 1961.
Kai Armas Rafael Maasalo (4. marraskuuta 1922 Helsinki – 18. elokuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen musiikkitieteilijä, toimittaja ja musiikkipäällikkö. Hän valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1946. Hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa pianon- ja urkujensoittoa sekä orkesterinjohtamista vuosina 1944–1946.
Maasalo toimi Ilta-Sanomien musiikkiarvostelijana 1946–1956, Yleisradion musiikkipäällikön apulaisena vuosina 1946–1956 ja Yleisradion musiikkipäällikkönä 1956–1976. Tuona aikana Yleisradion klassisen musiikin ohjelmatoiminta astui nykyaikaan. Pyrkimyksenä oli lisätä suomalaisen musiikin määrää radiossa aina 30 % asti. Radion Sinfoniaorkesteri kasvoi tuona aikana täysimittaiseksi sinfoniaorkesteriksi, joka perusohjelmiston lisäksi kantaesitti suomalaisilta nuorilta säveltäjiltä tilattuja teoksia. Hän perusti orkesterin rinnalle Radion Kamarikuoron 1961, Radion nykymusiikkiyhtyeen 1965 sekä Radion lapsi- ja nuorisokuoron. Radiokuoron hän laajensi Radion Sinfoniakuoroksi. Vuosina 1976–1982 hän toimi Yleisradiossa erikoistoimittajana.
Jäsenyydet: Suomen säveltaiteilijoiden liiton sihteeri 1955–1956, johtokunta 1956–1958. Sibelius-viikon säätiön hallitus 1956–1965. Suomen säveltaiteen viikon keskustoimikunnan sihteeri 1961–1964. Nykymusiikin hallitus 1961–1965. Valtion säveltaidetoimikunta 1961–1965.
Kunnianosoitukset: Vapaudenristi (VR) 3, VR 4 mk, Suomen Leijonan R I, Italian Ansio-r. kmr. Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinto 1976.
Maasalo julkaisi useita musiikkiaiheisia teoksia, muun muassa Suuri sinfoniamusiikki (1956), Suomalaisia sävellyksiä I–II (1965 ja 1969), Radion Sinfoniaorkesterin viisi vuosikymmentä 1927–1977 (1980), Mozart ja hänen pianokonserttonsa (1985) sekä Armas Maasalo (1885-1960): johdatus hänen elämäänsä ja musiikkiuraansa (1998).
Kai Maasalon isä oli säveltäjä Armas Maasalo.
Juotostina

Tyypillinen elektroniikassa käytettävä juotostinarulla
Juotostina on juottimella sulatettava metalliseos, jolla juotetaan metallikappaleita toisiinsa.
Elektroniikassa

Elektroniikan kytkennöissä juotostinalla juotetaan yhteen elektroniikassa käytettäviä osia, joiden halutaan olevan sähköisessä yhteydessä toisiinsa. Tavallisessa juotostinassa on noin 60 % tinaa ja noin 40 % lyijyä. Seossuhde vaikuttaa juotostinan sulamislämpötilaan. Kun seos on tarkasti (tina) Sn 62,13 p-% (lyijy) Pb 37,87 p-%. on sulamispiste alhaisimmillaan eli 183 °C. Tällaista seosta kutsutaan eutektiseksi seokseksi, ja se muuttuu sulamispisteessä suoraan sulasta kiinteäksi. Muilla seossuhteilla on tietty lämpötila-alue, jossa juotostina on tahnamainen, eli seossuhteella voidaan vaikuttaa kuinka kauan kestää sen muuttuminen sulasta kiinteäksi.
Useimmat elektroniikassa käytetyt juotemetalliseokset ovat sulamislämpötilaltaan matalia, sillä elektroniikkakomponenttien kotelomateriaalit ja niiden rakenteet eivät kestä juurikaan korkeampia lämpötiloja kuin 260 °C. Tyypillisin juoteseos on ollut tina-lyijy (Sn-Pb), jossa niiden keskinäinen suhde vaihtelee käyttökohteesta riippuen. Yleisin käytetty koostumus on tinaa 63 painoprosenttia ja lyijyä 37 painoprosenttia.
1. heinäkuuta 2006 alkaen EU-maissa on rajoitettu tiettyjen haitallisten aineiden käyttöä sähkö- ja elektroniikkalaitteissa RoHS-direktiivillä. Tämän vaikutuksesta kulutuselektroniikan juotemateriaaleista on poistunut lyijy. Tina-lyijyn korvaajaksi on tullut useita eri vaihtoehtoja, joista Sn 96,5-Ag 3-Cu 0,5 on yleisin ns. SAC-juote. Myös juotteet ilman hopeaa ovat osoittautuneet toimiviksi, esimerkiksi aaltojuotosprosessiin soveltuva juoteseos tina-kupari Sn 99,3-Cu 0,7. Myös uudemmat mikroseostetut lejeeringit ovat tulleet markkinoille (esimerkiksi Stannol FLOWTIN). Mikroseostuksella pyritään parantamaan lyijyttömien tinaseosten käsiteltävyyttä ja juotettavuutta.
Juotostina myydään yleensä 0,2–1,5 millimetrin paksuisena lankana. Sopiva paksuus riippuu käyttötarkoituksesta. Juotoslangan sisällä on 1–5 % hartsia (juoksutetta, fluksia) sisältävää kanavaa. Hartsi puhdistaa liitoskohdan juottamista haittaavasta oksidi- ja sulfidikerroksesta sekä helpottaa tinan leviämistä juotettavaan kohteeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juotostina Wikimedia Commonsissa