stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Milon Krotonlainen
Elämä

Milon oli Diotimoksen poika ja kotoisin Krotonista Suur-Kreikasta nykyisestä Etelä-Italiasta. Hän voitti painin kuusi kertaa Olympian kisoissa ja yhtä monesti Python kisoissa. Hän voitti ensin poikien painin 60. olympiadin kisoissa (540 eaa.) ja sitten miesten painin 62.–66. olympiadien kisoissa (532, 528, 524, 520 ja 516 eaa.). Kun Milon osallistui Olympian kisoihin seitsemännen kerran, hän kuitenkin hävisi vastustajalleen.
Menestyksellään Milon sai paljon mainetta ja kunniaa kotimaassaan, ja hänet nimitettiin jopa armeijan komentajaksi, kun krotonlaiset sotivat Telyksen johtamia sybarislaisia vastaan Krathis-joen taistelussa vuonna 511 eaa. Diodoros Sisilialainen laittaa jopa koko krotonlaisten voiton Milonin ansioksi, sanoen hänen osallistuneen taisteluun kuin Herakleeksi pukeutuneena ja Olympiasta saamansa voitonseppele päässään.
Kyseinen taistelu on ainoa kerta, kun Milon esiintyy muissa kuin urheiluun liittyvissä yhteyksissä. Herodotos kuitenkin kertoo, että Milonin maine oli niin suuri, että kun persialaisia paennut lääkäri Demokedes tuli Krotoniin, hän kiirehti päästä naimisiin Milonin tyttären kanssa, luottaen siihen, että Milonin maine turvaisi hänet. Joidenkin tietojen mukaan Milon olisi kuulunut pythagoralaisiin.
Milonin uskomattomista voimista kerrotaan antiikin lähteissä useita tarinoita. Kerrotaan esimerkiksi, että hän kantoi nelivuotiaan hiehon olallaan Olympian stadionin poikki ja myöhemmin söi sen yhdessä päivässä. Olympiaan pystytettiin hänen patsaansa, jota Filostratos ja Pausanias kuvaavat.
Milonin kerrotaan kuolleen vanhana ja vanhuuden heikentämänä. Hän oli kävelemässä metsässä ja näki puunrungon, jonka puunhakkaajat olivat leikanneet osittain halki. Milon yritti repiä sitä auki lisää, mutta jäi kiinni runkoon niin että joutui susien syömäksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Milon Krotonlainen Wikimedia Commonsissa
Helmiselkätikka

| Helmiselkätikka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae
Suku::  Käpytikat Dendrocopos
Laji::  mahrattensis
Kaksiosainen nimi
 Dendrocopos mahrattensis  (Latham, 1801) 

Katso myös
   Helmiselkätikka Wikispeciesissä   Helmiselkätikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Helmiselkätikka (Dendrocopos mahrattensis) on eteläaasialainen tikkalaji. Sen esiintymisalue käsittää Pakistanin itäosan, Intian, Sri Lankan, Myanmarin, itäisen Kambodžan ja Laosin eteläosan. Thaimaasta laji on hävinnyt. Siitä tunnetaan kaksi alalajia, ja sen holotyypin kuvaili John Latham Mahrattasta Lounais-Intiasta vuonna 1801.
Hollantilainen ovi

Puoliksi avattu hollantilainen ovi.
Hollantilainen ovi on ovityyppi, joka on jaettu kahteen päällekkäiseen osaan siten, että alempi puolisko voi olla suljettuna ylemmän puoliskon ollessa auki. Alkuaan ovityyppiä alettiin käyttää maalaistaloissa estämään eläinten pääsy sisään ylemmän puoliskon ollessa auki päästämässä valoa ja raitista ilmaa sisään. Ovityypistä on kehitetty myös malleja, joissa molemmat puoliskot sulkeutuvat ja avautuvat yhdessä. Nimitystä käytetään myös GMC Safari ja Chevrolet Astro autojen takaovimallista, jossa on ylös käännettävä ikkuna ja sen alla kaksi sivulle avautuvaa ovenpuolikasta. Hollantilaisia ovia käytetään lisäksi toimistojen ovina, sillä se mahdollistaa oven ulkopuolella olevan henkilön näkemisen ja keskustelun hänen kanssaan ilman, että henkilö näkee työpöydällä olevia papereita ja tietokoneen näyttöä.
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Marie Kinsky von Wchinitz und Tettau

| Marie Kinsky |
| --- | --- |
 Ruhtinatar Marie Kinsky
Liechtensteinin ruhtinatar
Valtakausi:  13. marraskuuta 1989 – 21. elokuuta 2021

Syntynyt:  Kreivitär Marie-Aglaë Bonaventura Theresia Kinsky von Wchinitz und Tettau 14. huhtikuuta 1940 Praha, Böömin ja Määrin protektoraatti, Saksa
Kuollut:  21. elokuuta 2021 (81 vuotta) Grabs, Sveitsi
Hautapaikka:  Vaduzin katedraali, Vaduz
Puoliso:  Hans Adam II (vih. 1967)
Lapset:   Prinssi Alois  Prinssi Maximilian  Prinssi Constantin  Prinsessa Tatjana 
Suku:  Kinsky
Isä:  Ferdinand Kinsky von Wchinitz und Tettau
Äiti:  Henriette von Ledebur-Wicheln
Uskonto:  roomalaiskatolisuus
Marie Kinsky von Wchinitz und Tettau (14. huhtikuuta 1940 Praha, Böömin ja Määrin protektoraatti – 21. elokuuta 2021 Grabs, Sveitsi) oli Liechtensteinin ruhtinatar. Hän syntyi Prahassa huhtikuussa 1940 neljäntenä kreivi Ferdinand Carl Kinsky von Wchinitz und Tettaun ja kreivitär Henrietten seitsemästä lapsesta. Monien muiden saksalaisten perheiden tavoin Kinsky von Wchinitz und Tettaun kreiviperhekin karkotettiin 1945 Tšekkoslovakiasta, ja perhe pakeni Saksaan.
Varhainen elämä

Ensimmäiset kouluvuotensa (1946–1950) Marie opiskeli Ering am Innin peruskoulussa, jonka jälkeen hän siirtyi kahdeksaksi vuodeksi Württembergin nunnaluostarin sisäoppilaitokseen. 1957 hän matkusti Englantiin opiskelemaan englannin kieltä. Oltuaan sen jälkeen lyhyen aikaa Pariisissa vahvistamassa ranskan osaamistaan kreivitär Marie toimi mainospiirtäjänä Saksan Dachaussa, kunnes meni kihloihin 1965 Liechtenstein kruununprinssin Hans Adamin kanssa, jolloin hän muutti pieneen ruhtinaskuntaan Alpeille.
Avioliitto ja lapset

Hans Adams ja Marie menivät naimisiin 30. kesäkuuta 1967. Parille syntyi neljä lasta:
Prinssi Alois (s. 1968)
Prinssi Maximilian (s. 1969)
Prinssi Constantin (s. 1972)
Prinsessa Tatjana (s. 1973)
Liechtensteinin ruhtinattarena

1989 Marien appi, ruhtinas Franz Josef II kuoli, Marien miehestä tuli ruhtinas Hans Adam II ja Mariesta ruhtinatar. Hän toimi mm. Liechtensteinin Punaisen Ristin puheenjohtajana. Hän oli myös kiinnostunut taiteesta ja kulttuurista.
Marie kuoli aivohalvaukseen 81-vuotiaana Grabsissa 21. elokuuta 2021.
Kunnianosoituksia

Itävallan tasavallan kunniamitali (Itävalta, 2004)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marie Kinsky von Wchinitz und Tettau Wikimedia Commonsissa
Hollantilainen viittomakieli

| Hollantilainen viittomakieli |
| --- | --- |
Muu nimi:  Nederlandse Gebarentaal
Tiedot
Alue:   Alankomaat  Curaçao  Aruba  Surinam
Virallinen kieli:   Alankomaat
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Viittomakielet
ISO 639-3:  dse
 Ohje 
Hollantilaisen viittomakielen sormiaakkoset.
Hollantilainen viittomakieli (holl. Nederlandse Gebarentaal) on pääsääntöisesti Alankomaissa käytetty kuurojen viittomakieli. Sen läheisimpiä sukulaiskieliä ovat Belgiassa käytetyt viittomakielet: flaamilainen viittomakieli ja belgianranskalainen viittomakieli. Sillä arvioidaan olevan 200 000 käyttäjää.
Alankomaiden lisäksi hollantilaista viittomakieltä käytetään myös Alankomaihin kuuluvilla Curaçaolla ja Aruballa sekä Surinamissa.
Vuonna 2020 Alankomaiden hallitus tunnusti viittomakielen viralliseksi kieleksi.
Metallin pursotus

Metallin pursotuksella tarkoitetaan prosessia, jossa metalliaihio puristetaan reiän läpi. Prosessissa reiän muoto kopioituu pursotettuun materiaaliin. Myös muoveja pursotetaan, ja prosessi on analoginen metallurgisen pursotusprosessin kanssa: tällöin käytetään termiä ekstruusio eli suulakepuristus.
Puristettavat metallit ovat joko valanteita tai jauheita. Lähes kaikkia teknisiä metalleja voidaan pursottaa. Kuluttajille tuttu esimerkki pursotetusta metallituotteesta on alumiiniprofiili jota käytetään mm. kasvihuoneiden runkojen valmistuksessa.
Pursottimet

1970-luvulle asti kaikki metallipursottimet olivat joko vesi- tai öljyhydraulisia puristimia.[lähde? ] Nämä puristimet toimivat panosprosessina, missä pursotteen yksikköpaino saattaa olla useita tonneja. Tyypillinen pöllikoko on 50–700 kg. [lähde? ]
Jatkuvatoimisia puristimia on myös kehitetty, näistä tunnetuimpia ja toimivimpia ovat Jade Claw- ja Conform -menetelmä.
Jade Claw -pursotus

Jade Claw -menetelmä perustuu kahteen telaketjuun, joilla ainestanko painetaan työkalun läpi. Menetelmällä onnistuttiin tekemään laboratoriomittakaavan tuotantoa, mutta siitä ei koskaan tullut kaupallista menestystä.
Conform pursotus

Conform menetelmässä aihiona on metallitanko tai metallijauhe. Tangon paksuus on halkaisijaltaan 8–25 mm, tangon pituutta ei ole rajoitettu. Laitteisto koostuu pursotuspyörästä, painorullasta ja työkaluasetelmasta, joka on tuettu takapuristimella vasten pursotuspyörää. Aihiotanko painetaan painorullalla purstuspyörässä olevaan uraan. Pursotuspyörä pyörii ja kuljettaa metallin työkaluasetelmalle, missä uraan upotettu vaste pysäyttää ja kääntää pursotettavan materiaalin pois pursotuspyörältä. Materiaalin sisäinen leikkautuminen nostaa pursotettavan materiaalin lämpötilan ja siihen kohdistuvan paineen niin korkeaksi, että metalli on viskositeetiltaan muovailuvahamaista ja siten plastista.
Conform pursotus on UKAEAn kehittämä ja patentoima menetelmä. Menetelmää oli alun perin tarkoitus käyttää uraanitankojen pursotukseen. Uraani oli kuitenkin liian lujaa ja haurasta pursotettavaksi tällä menetelmällä, mutta muiden plastisimpien metallien purostus onnistui hyvin. 1980-luvulla UKAEA antoi lisenssin kahden kaupallisen yrityksen; BWE Ltd. ja Holton Machinery Ltd.:n käyttöön, jotka käynnistivät kaupallisen laitevalmistuksen. Menetelmää käytetään huomattavassa määrin alumiinin ja kuparin pursottamiseen.
Mimar Hajrudin

Mimar Hajrudin oli turkkilainen arkkitehti Osmanien valtakunnassa. Hän oli konstantinopolilaisen arkkitehtimestari Mimar Sinanin oppilas ja yksi 1500-luvun merkittävimmistä turkkilaisarkkitehdeista.
Hajrudinin kuuluisin työ on Stari most, Mostarin vanha silta Bosnia ja Hertsegovinassa. Hajrudin suunnitteli sillan ja johti sen yhdeksän vuotta (1557–1566) kestäneitä rakennustöitä. Hän toi mukanaan Konstantinopolista lähimmät avustajansa, mutta valtaosa sillanrakentajista oli paikallisia työmiehiä.
Legendan mukaan Hajrudin ei uskaltanut jäädä katsomaan sillan vihkimistä peläten sen mahdollista romahtamista. Hänen kerrotaan odottaneen läheisessä Podporimin kylässä siihen saakka, kunnes sai kuulla sillan kestäneen.
Harusame (1935)

| Harusame /春雨 |
| --- | --- |
 Harusame

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Maizurun laivastoarsenaali
Kölinlasku:  3. helmikuuta 1935
Laskettu vesille:  21. syyskuuta 1935
Palveluskäyttöön:  26. elokuuta 1937
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 712 t (kuiva) 2 011 t (kuormattu)
Pituus:  107,5 m (vesiraja)
Leveys:  9,9 m
Syväys:  3,5 m
Koneteho:  42 000 shp
Nopeus:  35 solmua
Miehistöä:  180
Aseistus
Aseistus:  5 × 127 mm/50 type 3 -tykkiä 2 × 13 mm ilmatorjuntakonekivääriä 8 × 61 cm torpedoputkea
Harusame (jap. 春雨) oli Keisarillisen Japanin laivaston Shiratsuyu-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Maizurun laivastontelakalta. Sen köli laskettiin 3. helmikuuta 1935 ja alus laskettiin vesille 21. syyskuuta 1935. Alus valmistui 26. elokuuta 1937.
Luettelo Euroopan saarista

Tämä on luettelo Euroopassa sijaitsevista saarista maittain.
Atlantin valtameri > Britteinsaaret

Iso-Britannia
Irlanti
Atlantin valtameri > Britteinsaaret > Englanti

Wightsaari
Sheppey
Hayling
Foulness
Portsea
Canvey
Mersea
Walney
Wallasea
Lundy
Scillynsaaret
Atlantin valtameri > Britteinsaaret > Skotlanti

Shetland
Orkney
Ulko-Hebridit
Sisä-Hebridit
Firth of Clyde
Firth of Forth
Leòdhas agus na Hearadh
Skye
Mainland
Mull
Islay
Mainland
Arran
Jura
South Uist
North Uist
Atlantin valtameri > Britteinsaaret > Wales

Anglesey
Holy Island
Atlantin valtameri > Britteinsaaret > Irlanti

Achill
Aran
Rathlin
Atlantin valtameri > Britteinsaaret > Mansaari

Isle of Man
Calf
Atlantin valtameri > Britteinsaaret > Kanaalisaaret

Jersey
Guernsey
Alderney
Sark
Atlantin valtameri > Tanskansaaret

Samsø
Sejerø
Färsaaret
Grönlanti
Atlantin valtameri > Ruotsin saaret

Orust
Hisingen
Tjörn
Atlantin valtameri > Portugalin saaret

Azorit
Madeira
Atlantin valtameri > Espanjan saaret

Kanariansaaret
Atlantin valtameri > Islanti

Islanti
Iso-Belt ja Juutinrauma > Tanskansaaret

Fyn
Peberholm
Sprogø
Sjælland
Itämeri > Tanskan saaret

Bornholm
Falster
Lollanti
Itämeri > Viron saaret

Abruka
Hiiumaa
Kihnu
Muhumaa
Naissaar
Osmussaar
Piirissaar
Ruhnu
Saaremaa
Vilsandi
Vormsi
Itämeri > Ruotsin saaret

Gotlanti
Öland
Värmdö
Itämeri > Suomen saaret

Ahvenanmaa
Hailuoto
Itämeri > Saksan saaret

Fehmarn
Rügen
Usedom
Itämeri > Puolan saaret

Aestian  (keinotekoinen saari Veikselin laguunissa)
Uznam
Wolin
Itämeri > Venäjän saaret

Koiviston saaret
Välimeri > Läntinen-Välimeri > Espanjan saaret

Baleaarit
Islas Chafarinas
Islas Alhucemas
Välimeri > Läntinen-Välimeri > Ranskan saaret

Korsika
Välimeri > Läntinen-Välimeri > Italian saaret

Elba
Ischia
Lampedusa
Lampione
Linosa
Pantelleria
Ponza
Sardinia
Sisilia
Välimeri > Läntinen-Välimeri > Maltan saaret

Pyhän Paavalin saari
Malta
Manoel
Kemmuna
Kemmunett
Fungus Rock
Gozo
Filfla
Välimeri > Eteläinen-Välimeri > Kreikan saaret

Kreeta
Euboea
Lesbos
Rhodos
Chios
Kykladit
Dodekanesia
Sporades
Argo-Saroniset saaret
Jooniansaaret
Välimeri > Eteläinen-Välimeri > Albanian saaret

Sazan
Välimeri > Eteläinen-Välimeri > Montenegron saaret

Sveti Nikola
Välimeri > Eteläinen-Välimeri > Kroatian saaret

Brač
Cres
Čiovo
Dugi Otok
Hvar
Iž
Korčula
Krk
Lastovo
Lošinj
Mljet
Molat
Murter
Pag
Pašman
Rab
Šolta
Ugljan
Vir
Välimeri > Eteläinen-Välimeri > Kyproksen saaret

Kypros
Välimeri > Mustameri > Bulgarian saaret

Pyhän Anastasian saari
Pyhän Cyricuksen saari
Pyhän Iivanan saari
Pyhän Tuomaksen saari
Välimeri > Mustameri > Romanian saaret

Sacalinu Mare
Sacalinu Mic
Välimeri > Mustameri > Turkin saaret

Tavşan
Büyükada (Amasra)
Hoynat
Hoynat
Kefken
Öreke
Välimeri > Mustameri > Ukrainan saaret

Käärmesaari
Välimeri > Pohjoinen Jäämeri > Norjan saaret

Jan Mayen
Svalbard
Karhusaari
Länsimaa
Koillismaa
Välimeri > Pohjoinen Jäämeri > Venäjän saaret

Bolševik
Frans Joosefin maa
Komsomolets
Novaja Zemlja
Lokakuun vallankumouksen saari
Pioneerisaari
Schmidtinsaari
Severnaja Zemlja
Välimeri > Norjanmeri > Norjan saaret

Hitra
Lofootit
Sørøya
Herbert Wetterstrand

Herbert Gustaf Wetterstrand (6. heinäkuuta 1905 Kokemäki – 26. heinäkuuta 1986 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos. Hän oli Oy Stockmann Ab:n toimitusjohtaja vuosina 1957–1970.
Herbert Wetterstrandin isä Ludvig Wetterstrand oli Kokemäen kunnanlääkäri ja myöhemmin piirilääkäri Helsingissä. Suku oli tullut Suomeen Ruotsista 1870-luvulla. Wetterstrand kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska läroverketistä vuonna 1923 ja valmistui diplomiekonomiksi Svenska handelshögskolanista vuonna 1925, minkä jälkeen hän opiskeli kaksi vuotta taloustiedettä Lontoon yliopistossa ja London School of Economicsissa. Hänet palkattiin vuonna 1927 konttoristiksi Stockmannille, jonka palveluksessa hän työskenteli koko uransa. Hän toimi yhtiön luottopäällikkönä 1943–1948, apulais- ja myyntijohtajana 1948–1954, vt. toimitusjohtajana 1953, varatoimitusjohtajana ja kaupallisena johtajana 1954–1957 sekä toimitusjohtajana 1957–1970. Wetterstrandin johtajakaudella Stockmann avasi uudet tavaratalot Tampereelle vuonna 1957 ja Pietarsaareen vuonna 1967 sekä rakennutti uuden tukkukeskuksen Helsingin Pitäjänmäkeen ja Akateeminen Kirjakaupan Kirjatalon Helsingin keskustaan. Wetterstrand kuului yhtiön hallitukseen vuodesta 1958 ja toimi uransa lopuksi sen puheenjohtajana vuosina 1970–1973.
Wetterstrandilla oli paljon luottamustoimia. Hän kuului 1954–1974 Vakuutus Oy Pohjolan, 1957–1970 Tukon, 1958–1960 Rautakauppojen Oy:n, 1959–1970 Rautakonttorin, 1961–1975 Suomen Höyrylaivan ja 1965–1974 Pohjoismaiden Yhdyspankin hallintoneuvostoon, 1957–1970 Suomen Rauta- ja Koneliikkeiden Yhdistyksen, 1957–1970 Suomen Tukkukauppiaiden Liiton ja 1958–1974 Helsingin kauppakamarin hallitukseen, vuodesta 1962 Kansainvälisen kauppakamarin Suomen osaston ja Suomen Messujen johtokuntaan, vuodesta 1957 Svenska Handelshögskolanin säätiön edustajistoon, 1957–1974 Yksityisyrittäjäin säätiön ja vuodesta 1968 Ekonomiska Samfundetin hallitukseen sekä vuodesta 1969 Suomen Ulkomaankauppaliiton valtuuskuntaan. Lisäksi hän kuului Pelastakaa Lapset ry:n keskushallitukseen 1956–1959, Finnish-British Societyn hallitukseen vuodesta 1961 ja Saksalais-suomalaisen yhdistyksen hallitukseen vuodesta 1964. Hänelle myönnettiin kauppaneuvoksen arvonimi vuonna 1960.
Harutaka Ōno

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Harutaka Ōno
Syntymäaika: 12. toukokuuta 1978 (ikä 46)
Syntymäpaikka: Saitama, Japani
Kansalaisuus:  Japani
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 173 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1997–2005 2003 2004 2006–2008 | Kashiwa Reysol →Kyoto Purple Sanga →Nagoya Grampus Eight Tokyo Verdy | 155 (19) 12 (0) 10 (0) 70 (6) |
Maajoukkue
| 1997 | Japani U-20 |  |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Harutaka Ōno (jap. 大野 敏隆, Ōno Harutaka; s. 12. toukokuuta 1978 Saitama) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Ōno kuului Japanin U-20 joukkueeseen nuorten MM-kilpailuissa 1997.
Milodia

| Milodia Irina Milan |
| --- | --- | --- |

Kansi: Erik Uddström
Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Finnvox
 Julkaistu: 1975
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Timo Lindström
 Levy-yhtiö: Blue Master Special (SPEL-321)
Irina Milanin muut julkaisut
| Milankolia 1974 | Milodia 1975 | Musta perhonen 1976 |
Milodia on Irina Milanin musiikkialbumi vuodelta 1976. Se koostuu puoliksi Jorma Panulan sävellyksistä suomenkielisten sanoittajien teksteihin, puoliksi taas suomenkielisiin käännöksiin Edith Piafin tunnetuksi tekemistä ranskalaisista lauluista. Monet sekä alkuperäis- että käännössanoituksista ovat Irina Milanin omia. Albumin on tuottanut Timo Lindström, ja kappaleiden sovitukset ovat tehneet Jorma Panula ja Kaj Westerlund.
Milodia tiivisti Irina Milanin läpi 1970-luvun loppupuolen jatkuneen yhteistyön kapellimestari-säveltäjä Jorma Panulan kanssa, joka oli alkanut jo edellisen albumin Milankolia (1974) yhdellä raidalla. Yhteistyö jatkui albumeilla Musta perhonen (1976) ja Mitä tapahtuu! (1979).
Milodia sai kriitikoilta kehuja, mutta jäi suurelle yleisölle vieraaksi. Levyn tunnetuin laulu on Panulan säveltämä ja Kirsti Puhtilan sanoittama, singlenäkin julkaistu ”Miesparka”. Irina Milan osallistui sillä MTV:n Syksyn Sävel -kilpailun finaaliin ja sijoittui kymmenestä kilpailukappaleesta kuudenneksi.
Kappaleet > A-puoli

Nainen odottaa saa – 3.46 (La Belle histoire d’amour, säv. Charles Dumont, Edith Piaf, san. Irina Milan)
Saanhan koskettaa – 2.36 (Je t’ai dans la peau, säv. Gilbert Bécaud, Jacques Pills, san. Irina Milan)
Miesparka – 2.51 (säv. Jorma Panula, san. Kirsti Puhtila)
Itselleni – 3.42 (Pour moi tout seule, säv. F. Monod, Guy Lafargue, M. Philippe-Gerard, san.  Saukki)
Pienen pieni linnunrata – 2.01 (säv. Jorma Panula, san. Saukki)
Yleinen mielipide – 3.20 (Opinion publique, säv. H. Contet, Marguerite Monnot, san. Irina Milan)
Kappaleet > B-puoli

Dinah – 2.21 (säv. Jorma Panula, san. Mika Waltari)
Kuun vuorilla hiljaisuus – 3.07 (säv. Jorma Panula, san. Saukki)
Join kaiken pois – 2.15 (Non, je ne regrette rien, säv. Charles Dumont, Michel Vaucaire, san. Eino Leino, Irina Milan)
Kultatukka – 3.01 (säv. Jorma Panula, san. Kirsti Puhtila)
Nyt huomaan sen – 3.30 (Je suis à toi, säv. J. Bouquet, san. Anki Lindqvist)
Jo kuunnelkaa – 3.59 (Les Tambours, säv. Edith Piaf, Francis Lai, san. Anki Lindqvist, Irina Milan)
Muusikot

Timo Lindström – basso
Roope Koistinen – rummut
Nono Söderberg – kitara
Kaj Westerlund – piano
Jouni Heinonen ym. – jouset
puhallinsoittajia
Mats Lindh

| Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Ruotsi.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:   Ruotsi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Praha 1972 |  |  |
|  Pronssia | Düsseldorf ja München 1975 |  |  |
Mats Lindh (s. 12. syyskuuta 1947 Orsa) on ruotsalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti Ruotsin maajoukkuetta Sapporon olympialaisissa 1972 ja kaksissa MM-kilpailuissa, joissa hän saavutti kaksi MM-pronssia. Lindh edusti seuratasolla kotimaassaan Mora IK:ta kausina 1966–1970, Örebro SK:ta kaudella 1970–1971 sekä Västra Frölundaa kausina 1971–1975 ja 1977–1982. Kaudet 1975–1977 hän pelasi Pohjois-Amerikan WHA-liigassa Winnipeg Jetsin joukkueessa ja voitti liigan mestaruuden kaudella 1975–1976. Hän pelasi WHA:ssa yhteensä 138 runkosarjaottelua, joissa hän teki 33 maalia ja sai 32 syöttöpistettä, sekä 33 pudotuspeliä, joissa hänen tehopisteensä olivat 4 + 9.
Mima Itō

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Mima Itō vuonna 2017 |  Mima Itō vuonna 2017 |  Mima Itō vuonna 2017 |  |
Maa:   Japani
Naisten pöytätennis
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 2020 | sekanelinpeli |  |
|  Pronssia | Rio 2016 | joukkuepeli |  |
|  Pronssia | Tokio 2020 | kaksinpeli |  |
| Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Hopeaa | Kuala Lumpur 2016 | joukkuepeli |  |
|  Hopeaa | Halmstad 2018 | joukkuepeli |  |
|  Hopeaa | Budapest 2019 | nelinpeli |  |
|  Pronssia | Düsseldorf 2017 | nelinpeli |  |
Mima Itō (jap. 伊藤 美誠, Itō Mima; s. 21. lokakuuta 2000 Iwata, Shizuoka, Japani) on japanilainen pöytätenniksen olympiavoittaja. Itō saavutti kesäolympialaisista 2016 naisten joukkuepelistä pronssia 15 vuoden ja 300 päivän ikäisenä, ja pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan kaikkien aikojen nuorimpana pöytätenniksen olympiamitalistina. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa Itō voitti sekanelinpelin olympiakultaa Jun Mizutanin kanssa ja sai lisäksi kaksinpelin pronssia. Pöytätenniksen alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuista hän voitti kultaa vuonna 2016 naisten joukkuekilpailuista.
Itō on 150 senttimetriä pitkä ja painaa 45 kilogrammaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mima Itō Wikimedia Commonsissa