stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1920 – miesten 10 000 m
Alkuerät

Jokaisesta erästä viisi nopeinta loppukilpailuun.
1. erä
| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | James Wilson |  Iso-Britannia | 33.40,2 |
| 2 | Paavo Nurmi |  Suomi | 33.46,3 |
| 3 | Augusto Maccario |  Italia | 34.06,8 |
| 4 | Jean-Baptiste Manhès |  Ranska | 34.12,0 |
| 5 | Alfred Gaschen |  Sveitsi | 34.38,4 |
| 6 | Verner Magnusson |  Ruotsi | 34.49,2 |
| 7 | Lucien Duquesne |  Ranska | 35.06,6 |
| 8 | Pierre Devaux |  Belgia | 36.38,3 |
| - | Jüri Lossmann |  Viro | DNF |
| - | Phadeppa Chaugule |  Intia | DNF |
| - | Julius Ebert |  Tanska | DNF |
| - | Amisoli Patasoni |  Yhdysvallat | DNF |
2. erä
| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Joseph Guillemot |  Ranska | 32.41,6 |
| 2 | Eric Backman |  Ruotsi | 32.48,5 |
| 3 | Albert Andersen |  Tanska | 32.58,4 |
| 4 | Fred Faller |  Yhdysvallat | 33.02,4 |
| 5 | Oscar Garin |  Sveitsi | 33.04,4 |
| 6 | Edward Lawrence |  Kanada | 33.08,5 |
| 7 | Diodoro Pons |  Espanja |  |
| 8 | Konosuke Sano |  Japani |  |
| 9 | Aimé Proot |  Belgia |  |
| 10 | Sinton Hewitt |  Australia |  |
3. erä
| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Heikki Liimatainen |  Suomi | 32.08,2 |
| 2 | Charles Clibbon |  Iso-Britannia | 32.08,8 |
| 3 | Gaston Heuet |  Ranska | 32.11,1 |
| 4 | Carlo Speroni |  Italia | 32.13,1 |
| 5 | James Hatton |  Iso-Britannia | 32.13,3 |
| 6 | Nils Bergström |  Ruotsi | 32.23,0 |
| 7 | Alexandros Kranis |  Kreikka | 33.38,0 |
| 8 | Earl Johnson |  Yhdysvallat |  |
| 9 | George Cornetta |  Yhdysvallat |  |
| 10 | Constantino Lussana |  Italia |  |
| 11 | Karel Pacák |  Tšekkoslovakia |  |
| 12 | Zensaku Motegi |  Japani |  |
Loppukilpailu

| Sija | Nimi | Maa | Aika |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Paavo Nurmi |  Suomi | 31.45,8 |
| 2 | Joseph Guillemot |  Ranska | 31.47,2 |
| 3 | James Wilson |  Iso-Britannia | 31.50,8 |
| 4 | Augusto Maccario |  Italia | 32.02,0 |
| 5 | James Hatton |  Iso-Britannia | 32.14,0 |
| 6 | Jean-Baptiste Manhès |  Ranska | 32.26,0 |
| 7 | Heikki Liimatainen |  Suomi | 32.28,0 |
| 8 | Fred Faller |  Yhdysvallat | 32.38,0 |
| 9 | Oscar Garin |  Sveitsi |  |
| - | Alfred Gaschen |  Sveitsi | DNF |
| - | Charles Clibbon |  Iso-Britannia | DNF |
| - | Carlo Speroni |  Italia | DNF |
| - | Eric Backman |  Ruotsi | DNF |
| - | Albert Andersen |  Tanska | DNF |
| - | Gaston Heuet |  Ranska | DNF |
Érico Veríssimo

| Érico Veríssimo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. joulukuuta 1905 Cruz Alta, Rio Grande do Sul
Kuollut: 28. marraskuuta 1975 Porto Alegre
Kansalaisuus:  brasilialainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Kirjallinen suuntaus: modernismi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Érico Veríssimo (17. joulukuuta 1905 Cruz Alta, Rio Grande do Sul Brasilia – 28. marraskuuta 1975 Porto Alegre Brasilia) on brasilialainen kirjailija. Hänen isänsä oli rikkaan suvun perillinen mutta menetti varallisuutensa pojan lapsuudessa. Veríssimo työskenteli apteekissa ennen pääsyään kirjankustantamo Editora Globoon, jossa hän käänsi ja julkaisi muun muassa Aldous Huxleyn teoksia. Toisen maailmansodan aikana hän muutti Yhdysvaltoihin. Tätä elämänvaihetta hän on kuvannut eräissä kirjoissaan, kuten Gato Preto em Campo de Neve, A Volta do Gato Preto ja História da Literatura Brasileira, jossa on hänen UCLAssa pitämiään luentoja. Hänen teoksensa O Tempo e o Vento on Brasilian kirjallisuuden mestariteoksiakenen mukaan?.
myös Veríssimon poika Luis Fernando Veríssimo on merkittävä kirjailija.
Widmanstättenin kuvio

Meteoriitin poikkileikkaus, jossa näkyy Widmanstättenin kuvioita
Widmanstättenin kuviot ovat ainutlaatuisia pitkiä nikkeli-rautakiteitä, joita on niin sanotuiksi oktaedriiteiksi luokitelluissa rautameteoriiteissa. Ne koostuvat limittäisistä kamasiitti- ja tanniittinauhoista, joita sanotaan lamelleiksi. Ne ovat saaneet nimensä kreivi Alois von Beckh Widmanstätten mukaan.
Oktaedriittien nikkelikoostumus määräytyy niiden sisältämistä suhteellisista kamasiitti- ja tannittimineraalien määristä. Tanniitin nikkelipitoisuus on 30–65 %, kun se kamasiitissa on vain 5–10 %. Hitaasti jäähtyvissä oloissa näillä nikkelimineraaleilla on taipumus kiteytyä toistensa kanssa limittäisiksi lamelleiksi.
Kamasiittilamellit, jotka ovat tavallisesti 0,5–1,5 mm leveitä, muodostuvat ensinnä kiteytyneen tanniitin (111)-tasojen suuntaisille oktaedripinnoille. Nämä rautameteoriitit ovatkin saaneet nimensä juuri nikkelimineraalien koostumukselle ominaisen kiteytymismekanisminsa vuoksi. Kidekuviot tulevat näkyviin sahatun meteoriitin pinassa, kun se kiillotetaan ja käsitellään hapolla, sillä tanniitti on vastuskykyinen hapoille.
Widmanstättenin kuvio metallografin ohuessa poikkileikkauksessa.
Koska nikkeli-rautakiteet kasvavat useiden senttien mittaisiksi vain silloin, kun sula metalli jäähtyy hitaasti miljoonien vuosien kuluessa, näiden kiteiden ilmenemisen avulla voidaan määrittää, onko rautakappale peräisin meteoriitista vai maankuoresta. Tämän menetelmän kehitti 1808 kreivi Alois von Widmanstätten, joka oli Wienissä sijaitsevan keisarillisen posliinitehtaan johtaja.
Lamellien väleissä on yleensä hienojakoista kamasiitin ja tanniitin seosta, plessiittiä.
Kuvioiden keksijäksi on toisinaan mainittu myös englantilainen G. Thomson, jonka havainto on peräisin aiemmalta ajalta mutta jäi vaille julkisuutta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Widmannstätten figures on the Gibeon Iron-Meteorite (Arkistoitu – Internet Archive)
Yhdysvaltain 4. laivasto

| United States Fourth Fleet |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1943–1950 2008–
Valtio:  Yhdysvallat
Puolustushaarat:  Laivasto
Osa joukkoa:  USNAVSO, USSOUTHCOM
Tukikohta:  Mayport Naval Station, Jacksonville
Komentajat
Nykyinen komentaja:  Joseph D. Kernan
Yhdysvaltain 4. laivasto (engl. United States Fourth Fleet) on USSOUTHCOMin alainen merivoimien yksikkö, jonka toiminta-aluetta ovat Karibia, Keski-Amerikka ja Etelä-Amerikka.
Historia

4. laivasto perustettiin toisen maailmansodan aikana 1943. Sen kalusto siirrettiin myöhemmin 2. laivastoon ja laivasto lakkautettiin 1950.
Osasto perustamisesta uudelleen ilmoitettiin huhtikuussa 2008.
Laivasto-osaston perustaminen herätti epäilyjä useissa Etelä-Amerikan maissa.
Fidel Castro kirjoitti kyseessä olevan interventiolaivaston.
Argentiinan ja Brasilian hallitukset tekivät virallisen kyselyn sen käyttötarkoituksesta.
Venezuelan Hugo Chávez syytti Yhdysvaltoja pelottelusta ja uhkasi upottaa laivaston alukset.
Historia > 4. laivaston komentajat

Jonas H. Ingram (1943 – marraskuu 1944)
William R. Munroe (marraskuu 1944 – 1945)
Thomas Cooley (1945 – 1946 puoliväli)
Daniel E. Barbey (syyskuu 1946 – maaliskuu 1947)
Charles McMorris vuoden 1947 puoliväli - heinäkuu 1948
Rear Admiral Joseph D. Kernan (1. heinäkuuta 2008 - )
Yksiköt

Wasp-luokan maihinnousualus USS Kearsarge (LHD-3)
Wasp-luokan maihinnousualus USS Boxer (LHD-4)
West Point kadetti

| West Point kadetti> West Point |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Edward Sedgwick
Käsikirjoittaja:  Raymond L. Schrock Välitekstit: Joseph Farnham
Tuottaja:  Edward Sedgwick
Säveltäjä:  William Axt
Kuvaaja:  Ira H. Morgan (käännä suomeksi)
Leikkaaja:  Frank Sullivan
Pääosat:  William Haines Joan Crawford William Bakewell
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:   31. joulukuuta 1927 New York City, New York 8. tammikuuta 1928 Maanlaajuinen  18. helmikuuta 1929
Kesto:  95 minuuttia / 80 minuuttia
Alkuperäiskieli:  mykkä (välitekstit englanniksi)
Budjetti:  205 000 USD
Tuotto:  692 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
West Point kadetti (engl. West Point) on Edward Sedgwickin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen mykkä romanttinen draamakomediaelokuva vuodelta 1927. West Point kadetin pääosia näyttelevät William Haines ja Joan Crawford. Raymond L. Schrock laati elokuvan tarinan ja käsikirjoituksen. Välitekstit laati Joseph Farnham. Elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana toimi Metro-Goldwyn-Mayer.
Juoni

West Point kadetti kertoo ylimielisestä ja julkeasta West Pointin kadetista Brice Waynesta (Haines), joka on jalkapallojoukkueen tähtipelaaja. Hän oppii tuskallisesti tekemänsä virheet. Hänet erotetaan joukkueesta juuri ennen suurta ottelua ja Wayne eroaa kadettikoulusta. Hän kuitenkin peruu eroamisensa, kun hänen ystävänsä Tex McNeil (Bakewell) ja Betty Channing (Crawford) rohkaisevat häntä jäämään. Hän pääsee takaisin joukkueeseen ja tekee ottelussa ratkaisevan maalin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  William Haines  | … |  Brice Wayne   |
|  Joan Crawford  | … |  Betty Channing   |
|  William Bakewell  | … |  "Tex" McNeil   |
|  Neil Neely  | … |  Bob Sperry   |
|  Ralph Emerson  | … |  Bob Chase   |
|  Leon Kellar  | … |  Kapteeni Munson   |
Tuotanto

West Point kadetin kuvaukset alkoivat heinäkuussa 1927 ja päättyivät saman vuoden syyskuussa. Elokuva kuvattiin paikan päällä New Yorkin West Pointissa. Elokuvaa kuvattiin myös Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Culver Cityssä Kaliforniassa. Elokuvan budjetti oli 205 000 dollaria.
Samaa juonta käytettiin DeMille Companyn samana vuonna 1927 ilmestyneessä elokuvassa Reippaat aseveikot, jonka pääosissa ovat William Boyd ja Bessie Love.
Julkaisu ja vastaanotto

West Point kadetti sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 31. joulukuuta vuonna 1927 New Yorkissa. Toinen ensi-ilta pidettiin 2. tammikuuta vuonna 1928. Maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi 8. tammikuuta vuonna 1928. Saksassa elokuva oli saanut myös ensi-illan vuonna 1927 ja Suomessa 18. helmikuuta vuonna 1929.
Ilmestyessään West Point kadetti sai kriitikoilta kiitettävän vastaanoton. Elokuva oli myös suuri menestys taloudellisesti. West Point kadetti tuotti Yhdysvalloissa 502 000 dollaria ja ulkomailla 190 000 dollaria. West Point kadetti tuotti yhteensä 692 000 dollaria.
Muut julkaisut

West Point kadetti on julkaistu VHS:lle ja DVD:lle. Elokuva julkaistiin DVD:lle 18. elokuuta vuonna 2009.
Aiheesta muualla

West Point kadetti Internet Movie Databasessa (englanniksi)
West Point kadetti Elonet.
West Point kadetti AllMoviessa. (englanniksi)
Acerra

| Acerra |
| --- | --- |

 vaakuna
 Acerra
 Koordinaatit: 40°57′0″N, 14°22′0″E 
Valtio:  Italia
Alue:  Campania
Metropolikaupunki:  Napolin metropolikaupunki
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  54,7 km²
Korkeus:  26 m
Väkiluku (31.12.2019):  59 525
 – Väestötiheys:  1 088 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  80011
Suuntanumero(t):  081
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Acerra on kunta Campanian alueella Etelä-Italiassa noin 15 kilometriä Napolin keskustasta koilliseen. Se on 1000-luvulla perustetun Acerran hiippakunnan keskus.
Maantiede ja ilmasto

Acerra sijaitsee Napolin metropolikaupungin pohjois- ja koillisosan tasangolla. Se rajoittuu pohjoisessa Casertan maakuntaan. Alueella vallitsee välimerenilmasto kuumine kesineen ja leutoine talvineen. Läheisen Napolin kansainvälinen lentoaseman sääaseman vuotuinen keskilämpötila on 15,5 °C.
Italian neliportaisessa maanjäristysriskiä arvioivassa luokituksessa Acerra on määritelty luokkaan 2 (Zona 2, medio-alta), eli kohtalaisen korkean riskin luokkaan.
Historia

Acerran alueella on asuttu jo esihistoriallisella ajalla, kiitos hedelmällisen maaperän, monipuolisen eläinlajiston ja edullisten vesireittien. Toisen puunilaissodan aikana paikkakunta pysyi uskollisena roomalaisille. Vuonna 22 eaa. paikkakunnasta tuli municipium. Langobardit rakensivat paikkakunnalle linnoituksen vuonna 826, jonka Napolin herttua Bono (786–834) kuitenkin tuhosi. Normannit jälleenrakensivat linnoituksen ja perustivat Contea di Acerran. Keskiajan kuluessa erinäiset feodaalisuvut hallitsivat paikkakuntaa. Uuden ajan taitteesta aina 1800-luvun alkuun Acerra kuului Cardenasin suvun läänityksiin. Clanio-joen tulvat ajoivat Acerran asukkaita läheisille kukkuloille tuon tuosta, mutta tilanne muuttui 1700-luvulla, jolloin alettiin rakentaa vesireittejä tulvien hallitsemiseksi. Acerran väkiluku kasvoi ja uusia rakennuksia alkoi kohota.
Acerran hiippakunnan pääkirkko on Acerran katedraali, Cattedrale di Santa Maria Assunta, jonka julkisivu edustaa uusklassismia ja sisätilat barokkia. Nykyinen kirkko valmistui 1874; sen paikalla on todennäköisesti ollut aikoinaan Herakleelle omistettu pyhättö. Keskellä Acerraa sijaitsee historiallinen linna Castello dei Conti di Acerra.  Aivan linnan tuntumassa on Museo di Pulcinella.
Talous ja liikenne

Acerran talouselämää hallitsevat palvelualat ja teollisuus. Maatalous on huomattavasti supistunut aiemmasta. Acerrassa on kaksi rautatieasemaa, Stazione di Acerra (RFI) rataosuudella Rooma–Cassino–Napoli ja Stazione di Acerra (Circumvesuviana). Moottoritie Autostrada del Sole kulkee Acerran länsipuolitse.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Acerra, Campania, Italia — Sunrise, Sunset, and Daylength
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: it:Acerra
Napolin metropolikaupungin kunnat
Acerra | Afragola | Agerola | Anacapri | Arzano | Bacoli | Barano d’Ischia | Boscoreale | Boscotrecase | Brusciano | Caivano | Calvizzano | Camposano | Capri | Carbonara di Nola | Cardito | Casalnuovo di Napoli | Casamarciano | Casamicciola Terme | Casandrino | Casavatore | Casola di Napoli | Casoria | Castellammare di Stabia | Castello di Cisterna | Cercola | Cicciano | Cimitile | Comiziano | Crispano | Ercolano | Forio | Frattamaggiore | Frattaminore | Giugliano in Campania | Gragnano | Grumo Nevano | Ischia | Lacco Ameno | Lettere | Liveri | Marano di Napoli | Mariglianella | Marigliano | Massa Lubrense | Massa di Somma | Melito di Napoli | Meta | Monte di Procida | Mugnano di Napoli | Napoli | Nola | Ottaviano | Palma Campania | Piano di Sorrento | Pimonte | Poggiomarino | Pollena Trocchia | Pomigliano d’Arco | Pompei | Portici | Pozzuoli | Procida | Qualiano | Quarto | Roccarainola | San Gennaro Vesuviano | San Giorgio a Cremano | San Giuseppe Vesuviano | San Paolo Bel Sito | San Sebastiano al Vesuvio | San Vitaliano | Sant’Agnello | Sant’Anastasia | Sant’Antimo | Sant’Antonio Abate | Santa Maria la Carità | Saviano | Scisciano | Serrara Fontana | Somma Vesuviana | Sorrento | Striano | Terzigno | Torre Annunziata | Torre del Greco | Trecase | Tufino | Vico Equense | Villaricca | Visciano | Volla
Acerran katedraali
Käännös suomeksi
Wayne Hussey

| Wayne Hussey |
| --- | --- |
 Hussey vuonna 2004
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. toukokuuta 1958 (ikä 66)
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1980-
Tyylilajit:  goottirock
Soittimet:  kitara, 12-kielinen kitara, laulu
Yhtyeet:  The Sisters of Mercy, The Mission, Dead or Alive
Levy-yhtiöt:  Epic Records, Sony Music
Aiheesta muualla
www.waynehussey.de
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Wayne Hussey (s. 26. toukokuuta 1958, Bristol) on brittiläinen laulaja, säveltäjä, sanoittaja ja kitaristi, joka tunnetaan urastaan The Mission -yhtyeessä vuodesta 1985. Hänet muistetaan myös yhtyeestä The Sisters of Mercy.
Nuoruus

Hussey kasvoi Bristollin Winterbournessa. Käydessään koulua hän perusti Marc Bolanin ja  T. Rexin innoittamana ensimmäisen yhtyeensä yhdessä Kevin Jarvisin (rummut), Brian Powellin (kitara) ja Jon Ashtonin (bassokitara) kanssa. Hussey kapinoi mormoni-vanhempiaan vastaan, 70-luvun muutti lopussa Liverpooliin ja suunnitteli tekevänsä musiikillista uraa uskonnollisen lähetystyön sijaan.
Dead or Alive

Hussey toimi Dead or Alive-yhtyeessä vuosina 1981–1984. Hän sävelsi useimmat yhtyeen lauluista vuosina 1982–1983 ja singlet ”Misty Circles” ja ”What I Want”, jotka nousivat brittien top 100:n. Hussey erosi yhtyeestä vuonna 1984, kun hänelle tarjottiin paikkaa The Sisters of Mercy-yhtyeessä
Dead or Alive > Diskografia

Sophisticated Boom Boom (1984)
The Sisters of Mercy

Hussey joka oli arvostettu säveltäjä ja omasi jo levyntekokokemusta arveltiin olevan arvokas lisä yhtyeelle, joka oli menossa tekemään ensimmäistä levyään, (First and Last and Always). Myös Hussey kitaristin-. engl. Black October UK-kiertueella (loka- marraskuussa 1984) yhtye saavutti kasvavaa kulttisuosiota, mutta erimielisyydet Eldritchin ja muun yhtyeen välillä alkoivat kasvaa. Myös Eldritchin sairastelu ja mielenterveysongelmat vaikeuttivat tilannetta ja yhtyeen välirikosta juoruiltiin musiikkilehtien sivuilla.
Useimmat esikoisalbumin laulut ja sovitukset ovatkin Marxin, Hussey, ja Adamsin käsialaa kun Eldritch kontolle jäivät sanoitukset ja laulu.
First and Last and Always levyn tuotti David M. Allen, joka on sittemmin tuottanut muun muassa The Curen Disintegration levyn. Gary Marx erosi yhtyeestä kesken levynjulkaisukiertueen, saatuaan Andrew Eldritchistä tarpeekseen. Kiertuetta jatkettiin kolmimiehisenä ja kiertueen viimeinen esiintyminen pidettiin Royal Albert Hallissa Lontoossa 18. kesäkuuta 1985. Esiintymisestä kuvattiin live-video "Wake". Myös promo-videot tehtiin lauluista: ”Black Planet”, ”Body and Soul”, ”Walk Away” ja ”No Time To Cry”, mutta niitä ei ole virallisesti vieläkään julkaistu.
Kiertueen viimeisen esiintymisen jälkeen Eldritch suuntasi Hampuriin ja loput yhtyeestä, Hussey ja Adams seurasivat jonkin ajan kuluttua. Tarkoitus oli säveltää uutta levyä, työnimeltään Left on a Mission and Revenge. Husseyllä oli jo useita sävellyksiä valmiina levylle mukaan lukien ”Dance on Glass” ja ”Garden of Delight”, jotka hän myöhemmin levytti The Missionin kanssa. Eldritch taas halusi tulevalle levylle Torch nimisen sävellyksensä, mutta hänelle tuli kappaleen bassoraidasta huikea riita Craig Adamsin kanssa. Tämä johti siihen että Adams lähti kesken uuden levyn sävellystyön saksata britteihin.
Hussey ja Adams perustivat yhdessä uuden yhtyeen, jonka he nimesivät The Sisterhoodiksi. Eldritch ei sietänyt tätä, sillä The Sisterhood oli myös The Sisters of Mercyn faniklubin nimi. Hän levyttikin pikaisesti The Sisterhood -nimellä ”Giving Ground” -singlen, joka esti Husseytä ja Adamsia enää käyttämästä kyseistä nimeä.
The Sisters of Mercy > Diskografia

First and Last and Always (1985)
The Mission

The Sisters of Mercy -yhtyeestä eronneet tai erotetut Hussey ja Craig Adams perustivat yhdessä yhtyeen The Mission Leedsissä 1986. Yhtyeen alkuperäinen materiaali koostui kaksikon vanhoista Sisters-kappaleista. He käyttivät Sisterhood-nimeä, mutta tästä vihastuneena The Sisters of Mercy -keulahahmo Andrew Eldritch levytti The Sisterhood -nimellä singlen ja albumin. Husseyn ja Adamsin oli pakko vaihtaa uuden yhtyeensä nimi.
The Mission > Diskografia

The Mission
Gods Own Medicine (1987)
First Chapter (1987) Kokoelma vanhoilta singleiltä.
Children (1988)
Carved in Sand (1990)
Grains of Sand (1990) 'Carved in Sand'¨-levyn ylijäämämateriaali koottuna
Masque(1992)
"No Snow, No Show" For The Eskimo (1993) Live-taltiointi vuosilta 1988 ja 1990
Sum and Substance (1994) Kokoelma
Salad Daze (1994) Yhtyeen BBC Radio-sessiot koottuna
Neverland (1995)
Blue (1996)
Resurrection (1999) Kokoelma uudelleensovitetuin versioin vanhoista kappaleista
Ever After (2000) Live-taltiointi
Aura (2001)
Aural Delight (2002) 'Aura'¨-levyn ylijäämämateriaali koottuna
Anthology: the Phonogram Years (2006) Kokoelma
God Is A Bullet (2007)
Ylämaanponi

| Ylämaanponi |
| --- | --- |
 Ruunivoikonhallakko ylämaanponitamma
Tyyppi::  raskas poni
Alkuperä ja nimet
Alkuperämaa::   Skotlanti
Muita nimityksiä::  highlandponi
Esiintyminen ja käyttö
Käyttötarkoitus::  työhevonen
Ominaisuudet
Korkeus::  132–147 cm
Värit::  musta ja ruunikko, kimot, hallakkovärit
Ylämaanponi eli highlandponi on kotoisin Pohjois-Skotlannista sekä Skotlannin länsirannikon saarilta. Rotu kuuluu Britannian vahvimpiin ja vankimpiin mountain and moorland -rotuihin.
Ominaisuudet

Ponien säkäkorkeus on 132–147 cm. Väreinä ovat pääasiassa ruunikot ja mustat sekä näiden hallakko- ja kimosävyt. Ylämaanponilla on leveä otsa, lihaksikas kaula. Runko on raskas, luusto vahva ja massakas. Takaosa on voimakas ja häntä kiinnittyy korkealle. Jalat ovat tanakat ja kaviot hyvät.
Ylämaanponit ovat tunnettuja kauniista väreistään, erityisesti hallakon eri sävyistä. Ne ovat ahkeria työhevosia, ja niitä käytetään edelleen kuormajuhtina.
Ylämaanponi on vakaa, hillitty, miellyttävä ja hyvä yleisponi koko perheelle.
Käyttö

Ratsastus, valjakkoajo, vaellusratsastus, kantojuhta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ylämaanponi Hevosmaailma.netissä (Arkistoitu – Internet Archive)
Wille Kaipainen

Wilhelm (Wille) Johannes Kaipainen (10. marraskuuta 1918 Pori – 16. marraskuuta 2006 Oulu) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Kaipaisen vanhemmat olivat pastori Otto Kaipainen ja Anna Groundstroem ja puoliso vuodesta 1945 käsityönopettaja Anna Kaarina Marttila. Kaipainen tuli ylioppilaaksi Porin ruotsinkielisestä yhteiskoulusta 1936 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1947. Tohtoriksi Kaipainen väitteli 1952, ja seuraavana vuonna hän sai sisätautien erikoislääkärin pätevyyden. Helsingin yliopiston sisätautiopin dosentti Kaipaisesta tuli 1955. Hän toimi uransa alkuvuosina sekä yliopistossa tutkimustehtävissä että eri sairaaloissa ja myös Helsingin keskusvankilassa lääkärinä, samoin kuin sairaalahygieenikkona. Oulun yliopiston sisätautiopin professori Kaipaisesta tuli 1964. Hän tutki antibioottien vaikutusta ja homatologiaa.
Kirjallisuutta

Markku Ikäheimo ym. 2002. Eturintamien mies: W. J. Kaipainen. Oulu: Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin kuntayhtymä. 128 s.
West Side Story

| West Side Story |
| --- | --- |
Kirjoittaja:  Arthur Laurents
Musiikki:  Leonard Bernstein
West Side Story on Arthur Laurentsin kirjoittama musikaali. Sen on säveltänyt Leonard Bernstein ja käsikirjoittanut Arthur Laurents, ja laulut on sanoittanut Stephen Sondheim. Alkuperäinen tuottaja, koreografi ja ohjaaja on Jerome Robbins.
West Side Storyn juoni on saanut innoituksensa William Shakespearen näytelmästä Romeo ja Julia, mutta tapahtumat sijoittuvat 1900-luvun New Yorkiin. Musikaalin ensi-ilta oli Washingtonissa 19. elokuuta 1957, mutta Broadway-ensi-iltansa se sai Winter Garden -teatterissa 26. syyskuuta 1957. Musikaalia esitettiin 732 kertaa ennen sen kiertueelle siirtymistä. West Side Story oli alusta asti aikansa suosituimpia musikaaleja.
Nykyään West Side Storya esitetään edelleen säännöllisesti teattereissa kautta maailman. Lisäksi Bernsteinin säveltämä musiikki on erittäin suosittua. Musikaalin tunnetuimpia lauluja ovat ”America”, ”Maria”, ”Tonight” ja ”Somewhere”. Bernstein kokosi vuonna 1961 musikaalin pohjalta orkesterisarjan Sinfonisia tansseja West Side Storysta (Symphonic Dances from West Side Story), joka on ollut monien sinfoniaorkesterien ohjelmistossa. Varsinkin osa ”Mambo” on ollut suosittu myös erillisenä kappaleena.
Vuonna 1984 säveltäjä Bernstein äänitti uudelleen musikaalin toimien ensi kertaa oman musiikkinsa kapellimestarina. Hän sai levystään Grammy-palkinnon vuonna 1985.
Musikaaliin perustuen on tehty kaksi samannimistä elokuvamusikaalia. Ensimmäinen sai ensi-iltansa vuonna 1961, jonka ohjasivat Jerome Robbins ja Robert Wise. Elokuva sai 10 Oscar-palkintoa muun muassa parhaasta elokuvasta. Vuoden 2021 elokuvan on ohjannut Steven Spielberg.
Hahmot

Tarinan roolihahmot ovat:
Hahmot > Jetit (The Jets)

Riff, jengin johtaja
Tony, Riffin ystävä
Action, A-Rab, Baby John, Diesel, Snowboy, Big Deal, Gee-Tar, Mouthpiece, Jim
Hahmot > Jetit (The Jets) > Heidän tyttönsä

Velma, Riffin tyttöystävä
Graziella
Anybodys
Hahmot > Hait (The Sharks)

Bernardo, jengin johtaja
Chino, Bernardon ystävä
Pepe, Indio, Luis, Anxious, Nibbles, Juano, Toro
Hahmot > Hait (The Sharks) > Heidän tyttönsä

Maria, Bernardon sisar
Anita, Bernardon tyttöystävä
Rosalia, Consuelo, Francisca, Juanita
Hahmot > Muut

Doc, kaupan omistaja
Schrank, poliisiluutnantti
Krupke, konstaapeli
Glad Hand