stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Free Me (Sian kappale)

| ”Free Me” Sia |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 9. kesäkuuta 2017
 Formaatti: digitaalinen lataus
 Tuottaja(t): Oliver Kraus
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 04.46
 Levy-yhtiö: Monkey Puzzle
Sian muut singlet
| ”Reaper” 2017 | ”Free Me” 2017 | ”Dusk Till Dawn” 2017 |
Free Me on australialaislaulajan Sian musiikkikappale. Sen julkaisi Monkey Puzzle Music digitaalisesti ladattavana singlenä 9. kesäkuuta 2017. Kappaleen ovat sanoittaneet Sia, Lucian Piane, sekä sen tuottaja Oliver Kraus. Kappaleesta saadut tuotot menevät AIDSin eliminoimiseen liittyviin toimenpiteisiin.
Kappaleen musiikkivideon ohjasi Blake Martin ja se julkaistiin Sian YouTube-kanavalla singlen julkaisupäivänä. Videon pääroolissa nähdään Zoe Saldana ja sillä esiintyy ääniroolissa myös Julianne Moore. "Free Me" oli kaupallisesti huono menestys, sen päästyä listoille ainoastaan Ranskassa ja Uudessa-Seelannissa.
Käännös suomeksi
Arvo (nimi)

| Arvo |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  3. heinäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  4. maaliskuuta, 20. lokakuuta
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  suomen kielen sana arvo tai nimi Arvi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arvo on suomalainen miehen etunimi, joka on käytössä myös Virossa. Arvon nimipäivä on vuodesta 1908 lähtien ollut 3. heinäkuuta.
Arvo kuuluu suomalaisuuskauden nimistöön, jonka käyttöönottoon on saattanut vaikuttaa Jaakko Juteinin vuonna 1816 julkaistu runo ”Arvon mekin ansaitsemme”. Nimimerkki Arvo Moittivainen ehdotti Arvoa ristimänimeksi Sanomia Turusta -lehdessä vuonna 1856. Paikoin Arvo on tosin ollut jo vanhastaan käytössä myös skandinaavisperäisen Arvi-nimen varianttina. 1900-luvun alussa Arvo-nimi lainattiin Suomesta Viroon.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan on Suomessa ollut kirjoilla vuoden 2019 loppuun mennessä 27 429 Arvo-nimistä miestä ja muutama nainen. Selvä enemmistö Arvo-nimisistä on 1900-luvun alkupuolella syntyneitä.
Kuvitteellisia Arvoja

Fallesmannin Arvo, Sakari Pälsin humorististen poikakirjojen henkilö
Arvo Töyry, suojeluskuntalainen Väinö Linnan kirjasarjassa Täällä Pohjantähden alla
Kenraali Arvo Kaluuna, Masi-sarjakuvan hahmo
Free Woman

| ”Free Woman” Lady Gaga |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Chromatica
 Julkaistu: 13. huhtikuuta 2021
 Formaatti: 7" vinyyli, CD single, kasetti, digitaalinen lataus, suoratoisto
 Tuottaja(t): BloodPop, Axwell, Klahr
 Tyylilaji: eurodance, eurohouse, EDM
 Kesto: 03.11
 Levy-yhtiö: Interscope Records
Lady Gagan muut singlet
| ”911” 2020 | ”Free Woman” 2021 | ”I Get a Kick Out of You” 2021 |
Free Woman on yhdysvaltalaislaulajan Lady Gagan musiikkikappale. Sen julkaisi Interscope Records hänen Chromatica-studioalbumin neljäntenä singlenä Ranskassa 13. huhtikuuta 2021. Kappaleen ovat sanoittaneet Gaga, BloodPop, Axwell ja Johannes Klahr, joista kaikki Gagaa lukuun ottamatta myös tuottivat sen. "Free Woman" on lajityypiltään eurodance ja eurohouse-kappale johon on otettu runsaasti vaikutteita 1990-luvun musiikista. Gaga sai inspiraation kappaleeseen hänen elämänkokemuksistaan ja siinä hän avautuu muun muassa traumaperäisestä stressihäiriöstään josta hän kärsi sen jälkeen kun musiikkituottaja raiskasi hänet. Hän halusi huomioida kappaleella myös LGBT-fanejaan.
"Free Woman" sai pääosin positiivisen vastaanoton musiikkikriitikoilta, jotka ylistivät kappaleen vahvoja ja voimaannuttavia sanoja. Arvostelumenestyksestä huolimatta kappale ei ollut kuitenkaan kaupallinen menestys, sen päästyä singlelistan kolmenkymmenen parhaan joukkoon ainoastaan Unkarissa ja Uudessa-Seelannissa.
Käännös suomeksi
Justo Arosemena

| Justo Arosemena |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1817 Panama
Kuollut: 1896
Ammatti:  poliitikko ja lainoppinut
Justo Arosemena (1817 – 1896) oli uransa aikana Kolumbiaan kuuluneessa Panamassa syntynyt poliitikko. Hänet tunnettiin etenkin panamalaisena autonomistina, joka ajoi Kolumbiaan Yhdysvaltojen mallin mukaista liittovaltiota ja Panaman kansallisvaltion kehitystä osana laajempaa kokonaisuutta. Kolumbian liberaaleihin kuulunut Arosemena jäi politiikasta konservatiivien noustessa valtaan vuonna 1885 ja hän harjoitti loppuelämänsä lakia. Arosemenaa on kuvailtu yhtenä Panaman 1800-luvun merkittävimmistä poliittisista ajattelijoista.
Elämäkerta

Justo Arosemena syntyi Panaman kaupungissa vuonna 1817 yläluokkaiseen perheeseen. 16-vuotiaana hän suoritti humanististen tieteiden tutkinnon Colegio San Bartolomé La Mercedissä ja vuonna 1837 oikeustieteiden tohtorin tutkinnon Magdalenan yliopistossa Kolumbiassa.
Arosemena palasi tuolloin Kolumbiaan kuuluneeseen Panamaan vuonna 1839. Hän alkoi kirjoittaa mielipiteitänsä isänsä omistamaan sanomalehteen Los Amigos del País. Mielipidekirjoituksissaan hän kritisoi Kolumbian keskushallinnon politiikkaa, joka hänen mielestään oli johtanut Panaman takapajuiseen ja alikehittyneeseen asemaan. Hänestä tuli Kolumbian liberaalipuolueen radikaalin siiven Golgothan jäsen. Arosemena kannatti vapaa-kauppaa ja esimerkiksi Panaman kannaksen läpäisevän kulkureitin rakentamista. Hän ajoi myös ajatusta Yhdysvaltojen kaltaisesta liittovaltiosta Kolumbiassa. Hänestä tuli oman aikansa keskeinen panamalainen autonomisti, joka halusi rakentaa kansallisvaltiota rikkomatta espanjalaisen Amerikan yhtenäisyyttä ja varoittaen mahdollisesta ulkovaltojen vaikutusvallan kasvusta. Vaikka Arosemena sinänsä ihaili Yhdysvaltoja, hän vastusti sen sekaantumista alueen maiden asioihin etenkin Meksikon–Yhdysvaltain sodan (1846–1848) jälkeen.
Arosemena teki poliittisen uransa Kolumbian parlamentissa. Hän oli senaattori, maan ulkoministeri vuosina 1848–1849, kongressin puhemies vuonna 1852 ja Panaman osavaltion ensimmäinen presidentti vuonna 1855. Vuonna 1863 hän oli maan vuoden 1863 liberaalin perustuslain laatineen kokouksen puheenjohtaja. Vuosien 1863 ja 1885 välillä Arosemena kannatti ajatusta Panaman itsenäisyydestä. Kolumbian liberaalien valta päättyi vuoteen 1885, kun valtaan nousi Rafael Núñezin konservatiivihallitus. Vuoden 1886 konservaiivinen uusi perustuslaki lakkautti Panaman ja muiden alueiden itsehallinnon. Arosemena jäi konservatiivien voiton jälkeen poliittisesta elämästä harjoittaen sen sijaan lakia. Hän toimi Panaman rautatien lakineuvojana aina kuolemaansa saakka vuonna 1896. Häntä on kuvailtu yhtenä 1800-luvun Panaman merkittävimmistä poliittisista ajattelijoista.
Tuotanto

Examen sobre la franca comunicacíon entre los dos oceános por elistmo de Panamá (1846)
Estudios constitucionales (1852)
El Estado Federal de Panamá (1855)
Arosemena Panaman kanavavyöhykkeen postimerkissä vuodelta 1909.
Patsas Panaman yliopistolla.
Freddy Milton

Freddy Milton (2008)
Freddy 'Fred' Milton (s. 18. huhtikuuta 1948 Viborg, Tanska) on tanskalainen sarjakuvataiteilija. Hänet tunnetaan Aku Ankka-, Nakke Nakuttaja- ja lohikäärmeperhe Gnuff -sarjoistaan.
Milton valmistui kuvaamataidon opettajaksi vuonna 1973, mutta on työskennellyt ammatikseen sarjakuvien parissa 1970-luvun puolivälistä asti. Hänen uransa alkoi vuonna 1972 sarjakuvalla Zenit, jota hän teki yhdessä veljensä Ingo Miltonin kanssa Jyllands-Posten -sanomalehteen. Vuonna 1974 Freddy Milton alkoi julkaista fanzinea Carl Barks & Co, joka nimensä mukaisesti oli omistettu suositulle sarjakuvapiirtäjä Carl Barksille. Seuraavana vuonna Milton alkoi itse piirtää ja käsikirjoittaa Ankka-sarjoja hollantilaiselle kustannusyhtiö Oberonille yhdessä hollantilaisen Daan Jippesin kanssa. Heidän yhteistyönsä loppui 1980-luvun alussa Jippesin lähdettyä Yhdysvaltoihin töihin.
1980-luvulla Milton teki pari Nakke Nakuttaja -albumia, joita pidetään yleisesti varsin korkeatasoisina. Hän alkoi samoihin aikoihin tehdä Gnuff-sarjakuvia. Lohikäärmeperhe Gnuff perustuu Miltonin kokonaan itse kehittämiin hahmoihin.
Aiheesta muualla

Freddy Milton Akupediassa[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 2  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Latvia 
Muut:  Europeana  IdRef
Karhijärvi

| Karhijärvi |
| --- | --- |
 Vene tulee Pääsaaren rantaan, mukana katiskanlisteitä ja vitsaksia katiskan vyötämistä varten, 1958.
Valtiot:  Suomi 
Maakunnat:  Satakunta
Paikkakunta:  Pori (Lavia)
Koordinaatit:  61°35′00″N, 22°30′00″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Lassilanjoki
Järvinumero:  36.092.1.001 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  52,1 m
Pituus:  10  km
Rantaviiva:  75 km
Pinta-ala:  33,35 km²
Tilavuus:  7 170 000  m3 
Valuma-alue:  497 km2 
 fiKarhijärvi 
Karhijärvi on järvi Porin kaupungissa, entisessä Lavian kunnassa. Karhijärven pinta-ala on 33,35 neliökilometriä, joten se on pinta-alaltaan Suomen 105. suurin järvi ja Satakunnan maakunnan kolmanneksi suurin järvi. Karhijärvi kuuluu Karvianjoen vesistöalueeseen. Karhijärvi on tunnettu myös suomalaisista eurokolikoista. Yhden euron kolikon kansallisella puolella on kuvattuna Karhijärvi ja sen viereinen Lavijärvi, joiden yli lentää kaksi laulujoutsenta.
Vedenpinnan korkeustaso Karhijärvessä on 52,1 m. Korkeustason vaihteluväli on 51,20–52,35 m. Säännöstelypato sijaitsee Lavian Myöntäjässä. Karhijärven suurin pituus itä–länsisuunnassa on noin 14 kilometriä. Järvessä on useita pieniä saaria, mutta sen vesialue on kuitenkin varsin avointa. Rantaviivaa järvellä on noin 75 kilometriä.
Huomattavin Karhijärveen laskeva vesistö on sen koilliskulmaan tuleva, Kankaanpään Kuninkaanlähteestä alkava vesireitti. Siihen laskee myös muutamia pienempiä pohjoisesta ja idästä tulevia jokia ja puroja. Karhijärvi laskee länsipäästään Myöntäjän- eli Lassilanjokea myöten Noormarkun Lassilassa sijaitsevaan Inhottujärveen, joka puolestaan laskee Selkämereen kahta reittiä, eteläisempää Noormarkunjokea ja pohjoisempaa Pomarkunjokea myöten.
Ammattioppilaitos

Ammattiopisto Lappian Hyvinvointialan yksikkö Kemissä.
Ammatillinen oppilaitos (ammattiopisto, ammattikoulu) on toisen asteen oppilaitos. Ammatilliset oppilaitokset tarjoavat ammatillista peruskoulutusta ja ammatillista lisäkoulutusta. Oppilaitosmuotoisen ammatillisen peruskoulutuksen kesto on yleensä noin kolme vuotta.
Ammatilliset tutkinnot tuottavat yleisen jatko-opintokelpoisuuden ja tutkinnon suorittanut on hakukelpoinen ammattikorkeakouluihin sekä usein myös yliopistoihin. Ammatillisen perustutkinnon voi suorittaa oppilaitosmuotoisena, oppisopimuskoulutuksessa tai näyttötutkintona. Ammatti- ja erikoisammattitutkinnot suoritetaan näyttötutkintoina. Näyttötutkintoon valmistava koulutus voi tapahtua ammatillisessa oppilaitoksessa tai oppisopimuskoulutuksena.
Ammattiopistossa ammatillisen perustutkinnon opiskeluun kuuluu sekä teoriaa että käytäntöä. Teoreettiset opinnot jaottuvat pitkin opiskeluaikaa ja ne painottuvat alalle olennaisiin tietoihin. Esimerkiksi kielissä opiskellaan oman alan sanastoa. Kolmen vuoden opiskeluaikaan sisältyy noin viisi kuukautta työssäoppimista alaan liittyvissä työtehtävissä.
Koulutusalat

Ammattiopistot tarjoavat toisen asteen ammatilliseen perustutkintoon johtavia koulutuslinjoja, jotka voidaan jakaa pääaloihin. Seuraavassa luettelossa on mainittu pääala ja kullekin alalle tyypillisiä perustutkintoja sekä tutkintonimike.
Humanistinen ja kasvatusala
tyypillinen tutkinto: lastenohjaaja, nuoriso- ja yhteisöohjaaja
Yhteiskuntatieteiden, liiketalouden ja hallinnon ala
tyypillinen tutkinto: merkonomi, datanomi
Kulttuuriala
tyypillinen tutkinto: media-assistentti, artesaani
Tekniikan ja liikenteen ala
tyypillinen tutkinto: automekaanikko, sähköasentaja, puuseppä, maanmittaaja, kiinteistönhoitaja
Luonnonvara- ja ympäristöala
tyypillisiä tutkintoja: kalastaja, metsuri
Sosiaali-, terveys- ja liikunta-ala
tyypillisiä tutkintoja: parturi-kampaaja, kosmetologi, lähihoitaja
Matkailu-, ravitsemis- ja talousala
tyypillisiä tutkintoja: suurtalouskokki, tarjoilija, toimitilahuoltaja, matkailuvirkailija, matkapalvelujen tuottaja ja matka-asiantuntija
Jokainen näistä pääaloista jakautuu alajaotuksiin, joihin kuuluvilla perustutkinnoilla on useita suuntautumisvaihtoehtoja oppilaitoksesta riippuen. Esimerkiksi sähköala on tekniikan ja liikenteen alan alajaotus, ja sillä voi erikoistua muun muassa tietotekniikkaan, elektroniikkaan, automaatiotekniikkaan tai sähkövoimatekniikkaan.
Ammatillinen koulutus Suomessa

Valtaosa Suomen ammattioppilaitoksista on julkisia oppilaitoksia, jotka toimivat opetusministeriön alaisuudessa. Ammatillisena peruskoulutuksena suoritettava ammatillinen perustutkinto (180 osaamispistettä) jakaantuu osiin seuraavalla tavalla:
ammatillisiin tutkinnon osiin (135 osp, joista 15 voi olla vapaasti valittavia tutkinnon osia)
yhteisiin tutkinnon osiin (35 osp, pakollisia tutkinnon osia 19 osp ja valinnaisia 16 osp)
vapaasti valittaviin tutkinnon osiin (10 osp)
tutkintoa yksilöllisesti laajentaviin tutkinnon osiin
Perustutkinnossa voi olla useampia osaamisaloja. Eri osaamisalat valmistavat eri ammattinimikkeisiin tai suuntaavat erikoistumaan tiettyyn osa-alueeseen yhden ammattinimikkeen sisällä. Osaamisala valitaan ensimmäisen opintovuoden aikana tai jo koulutukseen hakemisen yhteydessä.
Osassa ammattiopistoista voi suorittaa perustutkinnon yhteydessä myös ylioppilastutkinnon niin sanottuna kaksoistutkintona, jolloin opiskelu kestää yleensä 3–4 vuotta. Tällöin osa opinnoista korvataan lukion oppimäärään sisältyvillä kursseilla.
Ammattioppilaitos Lappajärvellä.
David Corenswet

| David Corenswet |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  David Packard Corenswet
Syntynyt: 8. heinäkuuta 1993 (ikä 31) Philadelphia, Pennsylvania
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
david-corenswet.net
IMDb 
Corenswet Clark Kentin rooliasussa Superman-elokuvan kuvauksissa.
David Packard Corenswet (8. heinäkuuta 1993) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa televisiosarjoissa  House of Cards ja The Politician sekä elokuvassa Pearl.
Corenswet tulee myös näyttelemään Teräsmiestä vuonna 2025 valmistuvassa Superman-elokuvassa.
Filmografia > Elokuvat

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2018 | Affairs of State | Michael Lawson |
| 2019 | The Sunlit Night | Scott Glenn |
| 2022 | Look Both Ways | Jake |
| 2022 | Pearl | elokuvakoneenkäyttäjä |
| 2024 | The Greatest Hits | Max |
| 2024 | Twisters | Scott |
| 2025 | Superman | Clark Kent / Teräsmies |
Filmografia > Televisiosarjat

| Televisiosarjat> Vuosi | Televisiosarjat> Nimi | Televisiosarjat> Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2014–2018 | Moe & Jerryweather | Jerryweather |
| 2015 | One Bad Choice | Reggie Shaw |
| 2017 | Elementary | Houston Spivey |
| 2018 | Instinct | Spencer Baymoore |
| 2018 | House of Cards | Reed |
| 2019–2020 | The Politician | River Barkley |
| 2020 | Hollywood | Jack Castello |
| 2022 | We Own This City | David McDougall |
Aiheesta muualla

David Corenswet Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  IdRef
Rokhaya Diallo

| Rokhaya Diallo |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 10. huhtikuuta 1978 Pariisin 4. kaupunginosa
Kansalaisuus:  ranskalainen
Ammatti:  toimittaja, kirjailija, aktivisti, elokuvaohjaaja
Kirjailija
Tuotannon kieli: ranska
Aiheesta muualla
www.rokhayadiallo.com
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Rokhaya Diallo (s. 10. huhtikuuta 1978 Pariisi, Ranska) on ranskalainen toimittaja, kirjailija ja elokuvantekijä sekä "rotuun", sukupuoleen ja uskontoon liittyvän yhdenvertaisuuden puolestapuhuja. New York Timesin mukaan Diallo on ”yksi Ranskan tunnetuimpia rasisminvastaisia aktivisteja. Diallo on tuottanut ja ohjannut dokumentteja, televisio- ja radio-ohjelmia sekä kirjoittanut lukuisia tietokirjoja ja sarjakuvaromaaneja, jotka käsittelevät rasismia sekä  monikulttuurisuutta. Diallo on antirasistisen Les Indivisibles -järjestön perustajajäsen. Vuodesta 2020 Diallo on toiminut Washington Postin Global Opinions-osaston Ranskan kirjeenvaihtajana. Diallo kirjoittaa lisäksi Libérationiin ja Al Jazeeraan.
Elämä

Diallo syntyi vuonna 1978 Pariisissa. Hänen vanhemmistaan toinen tulee Senegalista ja toinen Gambiasta. Tehtyään kandidaatin tutkinnon kansainvälisessä ja eurooppalaisessa oikeudessa Diallo jatkoi liiketalouden opintoja ja suoritti tutkinnon myös markkinoinnissa Sorbonnen yliopistossa, mistä hän valmistui 2003. Diallo työskentelee viestintäyhtiössä. Hän toimii sukupuolisyrjinnän vastaisessa Mix-Cité-järjestössä ja on toiminut myös kestävän ja sosiaalisesti oikeudenmukaisen globalisaatiopolitiikan puolesta taistelevassa Attacissa. Vuonna 2021 Diallosta tuli tutkija Gender Justice Initiative Research Centerissä Washingtonin Georgetown Universityssa. Ranskassa Diallo opettaa kulttuurintutkimusta Sorbonnen yliopistossa.
Tunnustukset ja palkinnot

Vuonna 2017 Diallo osallistui Obaman säätiön avajaisiin Chicagossa juhlien ainoana ranskalaisena kutsuvieraana.
Vuonna 2016 Diallo sai kunniamaininnan Vuoden toimittaja -kategoriassa Lontoossa järjestetyssä European Diversity Awards -palkintoseremoniassa.
Vuonna 2015 Diallon dokumenttielokuva Les Marches de la liberté ("Steps to Liberty"), joka pohtii Ranskan identiteettiä nuorten amerikkalaisten johtajien näkökulmasta, voitti parhaan dokumenttielokuvan palkinnon Guadeloupen kansainvälisellä FEMI-elokuvafestivaalilla.
Vuonna 2013 Diallo sijoittui kolmenkymmenen vaikutusvaltaisimman mustan eurooppalaisen joukkoon brittiläisen Powerful Median listauksessa.
Vuonna 2013 Diallo sijoittui sijalle 36 Slaten sadan vaikutusvaltaisimman ranskalaisnaisen listauksessa.
Vuonna 2012 Diallo sai YK:n, Eurooppa-neuvoston ja Unescon neuvoa antavana elimenä toimivan kansainvälisen kansalaisjärjestö COJEPin (Conseil pour la Justice, l'Égalité et la Paix, "Oikeudenmukaisuuden, tasa-arvon ja rauhan neuvoston") myöntämän rasismin ja syrjinnän vastaisen toiminnan palkinnon.
Filmografia

2021: Bootyful. La Belle Télén tuottama dokumenttielokuva.
2021: La Parisienne démystifiée. TV5Monde- ja  France 3 -kanaville tuotettu dokumenttielokuva.
2020: Où sont les Noirs ? Dokumenttielokuva.
2016: USA : la recette caribéenne du succès. TV5Mondelle ja France Télévisions -yhtiölle tuotettu dokumenttielokuva.
2016: De Paris à Ferguson : coupables d'être noirs. TV5Monde- ja France Ô- kanaville tuotettu dokumenttielokuva.
2014: Les Réseaux de la haine. LCP/AN- ja France 3 -televisiokanaville Diallon ja Mélanie Gallardin ohjaama ja Mélissa Theuriaun tuottama dokumenttielokuva.
2013: Les Marches de la liberté. France Ô -televisiokanavalle tehty dokumenttielokuva.
Käännös suomeksi
Rudolf I Habsburgilainen

Rudolf I:n kenotafi Speyerin tuomiokirkossa
Rudolf I Habsburgilainen (1. toukokuuta 1218 Limburg-im-Breisgau, lähellä Sasbach am Kaiserstuhlia, Emmendingen, Baden-Württemberg – 15. heinäkuuta 1291 Speyer, Saksan kuningaskunta) oli Saksan kuningas, Habsburgin kreivi, Kyburgin kreivi, Thurgaun rajakreivi ja Löwensteinin kreivi sekä Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuosina 1273–1291.
Hän oli ensimmäinen Habsburg-sukuinen Saksan kuningas ja hänellä tärkeä osa Habsburgien nousussa yhdeksi Euroopan mahtisuvuista.
Suku

Hänen vanhempansa olivat Habsburgin kreivi Albert IV (n. 1188 – 13. joulukuuta 1239) ja Hedwig (Heilwig), Kyburgin kreivi Ulrichin tytär. Rudolf oli Fredrik II:n kummipoika. Isänsä kuoltua vuonna 1239 Rudolf peri suvun maa-alueet Ylä- Elsassissa, Aargaussa ja Breisgaussa.
Hohenstaufenin Pyhän Rooman keisarin Fredrik II:n ja tämän pojan Konrad IV:n partisaanina hän lisäsi alueitaan suurelta osin setänsä Kyburgin kreivi Hartmannin ja serkkunsa kreivi Hartmann nuoremman kustannuksella, jotka tukivat paavin asiaa Hohenstaufeneja vastaan.
Rudolfin ensimmäinen avioliitto n. 1245 Gertrude von Zollern-Hohenberg-Haigerlochin kanssa lisäsi myös huomattavaa omaisuutta hänen alueisiinsa. Vuonna 1254 hän avusti Saksalaista ritarikuntaa osallistumalla ristiretkeen Preussissa. Tästä hyvästä paavi Innocentius IV julisti Rudolfin kirkonkiroukseen vuonna 1254.
Valtaannousu Saksan kuninkaaksi ja keisariksi

Rudolfia edeltänyt "Suuri hallitsijattomuus" oli Saksalle kurjuuden aika, jolloin ruhtinaat rasittivat valtakuntaa keskinäisillä sodillaan. Kuningas Rikhard Cornwallilaisen kuolema vuonna 1272 loi tarpeen uudelle, vahvalle hallitsijalle. Vaikka oli olemassa kaksi mahdollista ehdokasta, Ranskan kuningas Filip II ja Böömin kuningas Ottokar II, ei päästy sopimukseen siitä, kumpi tulisi valita.
Paavin kehotuksesta ruhtinaat kokoontuivat viimein Frankfurtiin valitsemaan uutta keisaria. Mainzin arkkipiispan onnistui saada valtaosa äänistä Habsburgin kreivi Rudolfille. Rudolfin valintaa Saksan kuninkaaksi Frankfurtissa joudutti vaaliruhtinaitten halu sulkea pois yhä voimakkaampi ei-saksalaisesta syntyperäinen kilpailijaehdokas, Böömin kuningas Ottokar II. Paavi Gregorius X tunnusti Rudolfin keisariksi 29. syyskuuta 1273 sillä ehdolla, että tämä luopuu kaikista keisarillisista oikeuksistaan ​​Roomassa, paavin alueilla ja Italiassa ja johtaa uutta ristiretkeä. Vuonna 1275 paavi onnistui taivuttelemaan Kastilian kuningas Alfonso X:n, jonka jotkut saksalaisista vaaliruhtinaista valitsivat kuninkaaksi huhtikuussa 1257, luopumaan vaatimuksestaan ​​Saksan kruunuun.
Ruhtinas Rudolfilla oli suuret maa-alueet Sveitsissä, ja myös laaja kannatus. Kruunaus keisariksi tapahtui 24. lokakuuta 1274 Aachenin tuomiokirkossa. Kerrotaan, että kun ruhtinaat olivat kirkossa alttarin ympärillä ottamassa vastaan läänityksiään, huomattiin valtakunnan valtikan hävinneen. Hurskas ja maltillinen Rudolf otti alttarilta ristin, sanoen: "Tämä ristin, jonka kautta koko maailma on lunastettu, käynee valtikasta."
Pian tämän jälkeen Rudolf luopui enimmistä oikeuksistaan Italian maa-alueisiin ja tunnusti paavin maallisen vallan. Hän ei kruunauttanut itseään Roomassa keisariksi. Hän vältti kaikenalaista sekaantumista Italian asioihin ja sinne suuntautuvia sotaretkiä.
Aluekiista Böömin kuningas Ottokarin kanssa

Ruhtinaita kohtaan Rudolf käytti voimakkaasti keisarin valtaansa. Böömin kuningas Ottokar II Přemysl oli toivonut tulevansa valituksi keisariksi, eikä tunnustanut kilpailijaansa. Kolme kertaa Rudolf kehotti tätä vuodesta 1274 lähtien tulemaan tekemään vasallin valan ja luovuttamaan ne valtakunnan maa-alueet, joita Ottokar edelleen piti omanaan, mutta Ottokar ei tullut. Rudolf asetti hänet valtakunnankirouksen alle ja johti armeijansa Itävaltaan, missä hän voitti Ottokarin joukot vuonna 1276. Rudolf pakotti hänet nopeasti sovinnontekoon, jolloin Ottokarin täytyi luovuttaa Itävalta, Steiermark, Kärnten ja Krain, ja otti vastaan Böömin ja Määrin Saksan valtakunnan läänityksinään.
Kunnianosoitus lääninherralle annettiin julkisesti Rudolfin leirissä. Ottokar kulki kullalla ja jalokivillä koristellussa kuninkaan asussa saksalaisten ritarien rivien ohitse tekemään vasallinvalaa polvistumallla. Rudolf istui valtaistuimellaan yllään yksinkertainen harmaa sotilasasu. Kun joku kysyi häneltä, eikö hän aikonut ottaa yllenen keisarillista asua, vastasi hän tarinan mukaan: "En ota: Böömin kuningas on usein nauranut minun harmaata vaatettani, vaan tänään se nauraa hänelle." Tämän jälkeen Ottokar lähti joukkoineen taisteluun, jotka kärsivät tappion ja Ottokar kaatui itse Dürnkrutin taistelussa 26. elokuuta 1278. Hänen peruutetut alueensa tulivat Habsburg-suvun perintömaiksi ja Itävallan monarkian perustaksi.
Vuonna 1282 Rudolf sai saksalaisilta vaaliruhtinailta luvan antaa pojilleen Ottokarilta palautetut alueet, ja saman vuoden joulukuussa hän antoi pojilleen Albertille ja Rudolfille Itävallan ja Steiermarkin muodostaen siten tulevan Habsburgien vallan alueellisen ytimen.