stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
The Amboy Dukes
Diskografia > Singlet

Baby Please Don't Go/Psalms of Aftermath (1967)
Journey to the Center of the Mind/Mississippi Murderer (1968)
You Talk Sunshine, I Breathe Fire/Scottish Tea (1968)
Prodigal Man/Good Natured Emma (1969)
For His Namesake/Loaded For Bear (1969)
Flight of the Byrd/Ivory Castles (1969)
Sweet Revenge/Ain't it the Truth (1974)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Käännös suomeksi
Tina Live

| Tina Live Tina Turner |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 2009
 Julkaistu: 28. syyskuuta 2009
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: soul, rock, pop
 Levy-yhtiö: Parlophone
Listasijoitukset
  Billboard 200: 169.
Tina Turnerin muut julkaisut
| Tina!: Her Greatest Hits 2008 | Tina Live 2009 | Love Songs 2014 |
Tina Live on Tina Turnerin kiertueelta tehty livealbumi. Levy sisältää DVD:n ja CD:n.
Kappaleet

Disc 1 – Live CD
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Steamy Windows | White | 4.26 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | River Deep – Mountain High | Barry, Greenwich, Spector | 3.53 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | What You Get Is What You See | Britten, Lyle | 4.02 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Better Be Good to Me | Chapman, Chinn, Knight | 6.25 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | What's Love Got to Do With It | Britten, Lyle | 3.39 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Private Dancer | Knopfler | 6.29 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | We Don't Need Another Hero (Thunderdome) | Britten, Lyle | 5.10 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Let's Stay Together | Green, Jackson, Mitchell | 4.07 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Jumpin' Jack Flash | Jagger, Richards | 1.47 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | It's Only Rock 'n Roll (But I Like It) (featuring Lisa Fischer)  | Jagger, Richards | 3.22 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | GoldenEye | Bono, The Edge | 4.07 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Addicted to Love | Palmer | 4.53 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | The Best | Chapman, Knight | 5.06 |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Proud Mary | Fogerty | 9.51 |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Nutbush City Limits | Turner | 7.34 |  |  |  |  |  |  |
Disc 2 – Live DVD
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Introduction Music (instrumental)  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Steamy Windows |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Typical Male |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | River Deep – Mountain High |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | What You Get Is What You See |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Better Be Good to Me |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Ninja Chase (instrumental)  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Acid Queen |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | What's Love Got to Do With It |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | What's Love Got to Do With It (reprise with audience)  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Private Dancer |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Weapons Sequence (instrumental)  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | We Don't Need Another Hero (Thunderdome) |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Help! |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Let's Stay Together |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Undercover Agent for the Blues |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | I Can't Stand the Rain |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Jumpin' Jack Flash |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 19. | It's Only Rock 'n Roll (But I Like It) (featuring Lisa Fischer)  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 20. | Flamenco/009 Encounter (instrumental)  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 21. | GoldenEye |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 22. | Addicted to Love |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 23. | The Best |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 24. | Proud Mary |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 25. | Nutbush City Limits |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 26. | Be Tender with Me Baby |  |  |  |  |  |  |  |  |
Arvostelut

PopMatters:
The Astrud Gilberto Album

| The Astrud Gilberto Album Astrud Gilberto |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 27.–28. tammikuuta 1965
 Studio : RCA Studios, Hollywood
 Julkaistu: toukokuu 1965
 Tuottaja(t): Creed Taylor
 Tyylilaji: bossa nova
 Kesto: 28.16
 Levy-yhtiö: Verve
Listasijoitukset
  Billboard 200: 41.
Astrud Gilberton muut julkaisut
|   | The Astrud Gilberto Album 1965 | The Shadow of Your Smile 1965 |
The Astrud Gilberto Album on brasilialaisen bossa nova -laulajan Astrud Gilberton esikoisalbumi, jonka Verve Records -levy-yhtiö julkaisi toukokuussa 1965. Albumi sijoittui Billboard 200 -musiikkilistan sijalle 41. Vuonna 2017 National Public Radio listasi albumin sijalle 73. 150 Greatest Albums Made by Women -listalleen.
Kappaleet

Once I Loved (Antônio Carlos Jobim, Vinícius de Moraes, Ray Gilbert) – 2.14
Água de Beber (Antônio Carlos Jobim, Vinícius de Moraes, Norman Gimbel) – 2.20
Meditation (Antônio Carlos Jobim, Newton Mendonça, Norman Gimbel) – 2.42
...and Roses and Roses (Dorival Caymmi, Ray Gilbert) – 2.37
O Morro (Não tem Vez) (Antônio Carlos Jobim, Vinícius de Moraes) – 2.59
How Insensitive (Antônio Carlos Jobim, Vinícius de Moraes, Norman Gimbel) – 2.51
Dindi (Antônio Carlos Jobim, Aloysio de Oliveira, Ray Gilbert) – 2.44
Photograph (Antônio Carlos Jobim) – 2.12
Dreamer (Antônio Carlos Jobim, Gene Lees) – 2.03
Só Tinha de Ser Com Você (Antônio Carlos Jobim) – 2.22
All That’s Left Is to Say Goodbye (Astrud Gilberto, Antônio Carlos Jobim, Vinícius de Moraes) – 3.13
Henkilöstö

Astrud Gilberto – laulu
Antônio Carlos Jobim – laulu, kitara (kappale 2)
João Gilberto – kitara
Joe Mondragon – basso
Bud Shank – alttosaksofoni, huilu
João Donato – piano
Stu Williamson – trumpetti
Milt Bernhart – pasuuna
Guildhall String Ensemble – ensemble
Arvostelut

AllMusic:
Tiit-Rein Viitso

Tiit-Rein Viitso (2011)
Tiit-Rein Viitso (4. maaliskuuta 1938 – 2. joulukuuta 2022) oli virolainen itämerensuomalaisten kielten tuntija ja Tarton yliopiston emeritusprofessori. Hän väitteli vuonna 1982 tohtoriksi aiheenaan itämerensuomalaisten kielten äänneopilliset kysymykset. Hänen väitöskirjansa nimi on Läänemeresoome keelte fonoloogilise ehituse ja selle ajaloo põhiprobleemid. Viitso teki myös pitkän uran Eesti Keele Instituutissa. Erityisen perehtynyt Viitso oli liivin kieleen ja oli tällä saralla maailman huippua. Hän ei ollut kiinnostunut vain liivin kielestä, vaan myös sen puhujista ja kulttuurista sekä arjesta.
Hän julkaisi paljon tutkimuksia ja hänet palkittiin muun muassa Valkoisen tähden ritarikunnan V-luokan ansiomerkein vuonna 2001 sekä Viron tiedeakatemian Paul Ariste -mitalein vuonna 2005. Vuodesta 2007 hän toimi Linguistica Uralican päätoimittajana. Lisäksi hän oli jäsenenä Keel ja kirjandus -lehden toimituskunnassa.
Aiheesta muualla

Professor Viitso liivlased -dokumenttielokuva Viron yleisradioyhtiön kotisivuilla
Tiit Madisson

Tiit Madisson.
Tiit Madisson (4. kesäkuuta 1950 – 21. kesäkuuta 2021) oli virolainen poliitikko, jota hänen vastustajansa pitivät kansallis­sosialistina, mutta joka itse piti itseään tutkivana kirjailijana ja yhteiskunta­kriitikkona, koska hän on ollut aiemmin merkittävä neuvosto­aikainen toisinajattelija. Hän oli Nationalistien keskusneuvosto -nimisen järjestön johtaja ja yksi Viron uudelleen itsenäistymiseen johtaneen muinaismuistoseuran perustajista.
Madisson tuomittiin 1980 neuvostovastaisesta toiminnasta neljän vuoden vankeuteen ja kahden vuoden karkotukseen. Hän oli mukana 1987–1988 toimineen Molotov-Rippendrop-sopimuksen tunnustamista ja julkistamista vaativan ryhmän Molotov-Ribbentropi Pakti Avalikustamise Eesti Grupp toiminnassa. Vuosina 1987–1990 hän oli Ruotsissa ja työskenteli Radio Free Europelle. Vuonna 1996 hänet tuomittiin uudelleen Virossa poliittisessa oikeudenkäynnissä vallankaappaussuunnitelmista, joista hänet kuitenkin armahdettiin jo vuoden vankeusajan jälkeen.
Vuonna 2002 Madisson valittiin 1 600 asukkaan Lihulan kunnanjohtajaksi. Maailmanlaajuiseksi uutisaiheeksi nousi, kun kuntaan pystytettiin elokuussa 2004 kirkon viereen, alueelle, jossa oli jo kaksi neuvostoaikaista muistomerkkiä, Waffen-SS-pukuista sotilasta esittävä patsas. Muistomerkin yhteydessä oli teksti "Virolaisille miehille, jotka taistelivat 1940–1945 bolševismia vastaan ja Viron itsenäisyyden palauttamisen puolesta."
Juutalaisjärjestöt protestoivat tästä sekä Virossa että maailmalla. Viron poliisi poisti patsaan paikaltaan 2. syyskuuta 2004, mutta myöhemmin patsas palautettiin omistajalleen ja sijoitettiin museoon.
Syyskuussa 2004 Madisson julkaisi kirjan Maailma uus kord (Uusi maailmanjärjestys), jossa hän syytti juutalaisia välillisesti osuudesta molempien maailmansotien syttymiseen ja Venäjän lokakuun vallankumoukseen, Hitlerin rahoittamisesta ja salaliitosta maailman hallitsemiseksi. Kristalliyötä hän nimitti juutalaisten aiheuttamaksi provokaatioksi.
Vuonna 2006 hän julkaisi teoksen Holokaust. XX sajandi masendavaim sionistlik vale (Holokausti: 1900-luvun masentavin sionistinen valhe).
Kun Madisson ja hänen puolisonsa eivät painostuksen vuoksi enää onnistuneet saamaan Virosta töitä, Madissonit muuttivat syyskuussa 2010 Espanjaan, johon oli syntymässä virolaisten siirtokunta. Madisson muutti vuonna 2016 takaisin Viroon, jossa hän julkaisi muun muassa kirjan Viron vapaussoturiliikkeen nousu ja tuho.
Teokset

"Vastasseis" (1996)
"Riigipööraja märkmik" (1999)
"Maailma uus kord" (2004)
"Lihula õppetund" (2005)
"Holokaust. XX sajandi masendavaim sionistlik vale" (2006)
"Riiki tappev kuumalaine" romaani (2009)
"Vapsid. Vabadussõjalaste tõus ja häving 1929–1938"" (2016)
Tiit

| Tiit |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Vastineita eri kielissä:  Tiitta, Tiitu, Tiitus, Tit, Tito, Titos, Titta, Titu 
Nimen alkuperä:  Titus; mahdollisesti myös Dietrich tai Theodorik
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tiit on virolainen miehen etunimi, joka kuuluu Viron 50 yleisimmän miehennimen joukkoon. Se on yksi Titus-nimen muunnelmista. Toisaalta Tiit voi olla myös lyhentymä nimistä Dietrich ja Theodorik.
Tiit-nimeä käytetään myös Suomessa. Digi- ja väestötietoviraston mukaan se on vuoteen 2023 mennessä ollut etunimenä noin 530–540 miehellä.
Tunnettuja Tiitejä

Tiit Aleksejev (s. 1968), virolainen kirjailija ja historioitsija
Tiit Made (s. 1940), virolainen taloustieteilijä, professori ja poliitikko
Tiit Madisson (1950–2021), virolainen poliitikko
Tiit Riisalo (s. 1967), virolainen poliitikko
Tiit Sokk (s. 1964), virolainen koripallovalmentaja, koripalloilija ja olympiavoittaja
Tiit Terik (s. 1979), virolainen poliitikko
Tiit-Rein Viitso (1938–2022), virolainen kielitieteilijä ja professori
Tiit Vähi (s. 1947), virolainen poliitikko ja Viron entinen pääministeri
Viktor But

| Viktor But |
| --- | --- |
 Viktor But vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. tammikuuta 1967 Dušanbe
Kansalaisuus:   Venäjä
Muut tiedot
Muut nimet:  ”kuoleman kauppias”
Rikokset:  salaliitto Yhdysvaltain kansalaisten vahingoittamiseksi, salaliitto tukea terroristeja, rahanpesu
Rangaistus:  25 vuotta vankeutta
Aiheesta muualla
victorbout.ru
Viktor Anatoljevitš But (ven. Ви́ктор Анато́льевич Бут) on venäläinen asekauppias ja salakuljettaja. Häntä on pidetty maailman merkittävimpänä asekauppiaana. Hänet tuomittiin Yhdysvalloissa vuonna 2012 lukuisista aseiden salakuljetuksista 25 vuodeksi vankeuteen. Hän vapautui vuonna 2022 Yhdysvaltain ja Venäjän välisessä vankienvaihdossa.
Tausta

But on tiettävästi syntynyt Dušanbessa Tadžikistanin neuvostotasavallassa silloisessa Neuvostoliitossa. Hän on kansallisuudeltaan ukrainalainen mutta otti Venäjän kansalaisuuden Neuvostoliiton hajotessa vuonna 1991.
But palveli Neuvostoliiton armeijassa ja kävi Ulkomaisten kielten sotilasinstituutin Moskovassa. Kielinerona hän oppi portugalia, englantia, ranskaa, arabiaa ja persiaa. Hän tiettävästi puhuu sujuvasti myös esperantoa, jota opiskeli 12-vuotiaana Dušanbessa esperantokerhossa. Omien verkkosivujensa mukaan But oli neuvostoarmeijassa kääntäjänä luutnantin arvoisena.
But oli Angolassa 1980-luvun lopulla avustamassa Angolan hallitusta maan sisällissodassa. Afrikassa hän opiskeli xhosaa ja zulua.
Butilla on isoveli Sergei, joka auttoi hänen rahtiyhtiöidensä toiminnassa. Ystävänsä Chichaklin mukaan But on kasvissyöjä ja ekologisti, joka haluaa pelastaa sademetsät.
Lentorahti

But osti kolme Antonov-rahtikonetta vuonna 1992 ja alkoi lentää rahtia Moskovasta. Vuonna 1995 hän perusti Liberiassa Air Cess -lentorahtiyhtiön, joka on ainut Butiin liitetty yhtiö. Aluksi hän kuljetti kukkia Etelä-Afrikasta Dubaihin, sitten pakastekanaa, timantteja, kaivoskoneita, aseita ja ammuksia. But otti 1997 tukikohdakseen hylätyn lentokentän Pietersburgissa Etelä-Afrikassa ja rakensi pakastamon, josta toimitti pakastekanoja Nigeriaan. But kertoo myös kuljettaneensa YK:n rauhanturvaajia, ranskalaisia sotilaita ja Afrikan valtionpäämiehiä. Butin asiakkaisiin ja tuttuihin ovat kuuluneet Zairen presidentti Mobutu Sese Seko, UNITA:n johtaja Jonas Savimbi, Liberian presidentti Charles Taylor ja kongolainen kapinallisjohtaja Jean-Pierre  Bemba. Ruandan kansanmurhan aikana But lennätti 2 500 Ranskan sotilasta Ruandaan.
Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu ja Britannian ulkomaantiedustelupalvelu MI6 alkoivat seurata Butia 1990-luvun alussa. Vuonna 1993 But siirsi operaationsa Arabiemiraatteihin Sharjan emiraattiin. Emiraateissa But tutustui Richard Chichakliin, joka on syyrialaissyntyinen Yhdysvaltain kansalainen. Chichaklista tuli Butin kirjanpitäjä ja liikekumppani. Vuoteen 1996 mennessä But pyöritti Emiraattien suurinta lentorahtiyhtiötä, jolla oli tuhat työntekijää.
Vuodesta 1995 But laajensi toimintojaan Ostendiin Belgiaan ja myöhemmin Odessaan Ukrainaan. Vuosina 1996–1998 Butin lentoyhtiö Air Cess kuljetti suuren määrän aseita Bulgarian Burgasista togolaisilla papereilla. Tämä on ensimmäinen tapaus, jossa But yhdistettiin asekauppoihin.
Lentorahti > Afganistan

But oli Afganistanin Pohjoisen liiton Ahmed Shah Massoudin ystävä. Afganistanissa hän kertoo avustaneensa ainoastaan Burhanuddin Rabbanin hallitusta. Vuonna 1995 Taliban pakotti yhden hallitukselle ammuksia toimittaneen koneen laskeutumaan Kandahariin. Butin kone oli viimeinen, joka lähti Bagramin lentotukikohdasta ennen kuin Taliban valloitti sen.
Lentorahti > Yhdysvallat kiinnostuu Butista

Vasta kesällä 2000 Yhdysvaltain turvallisuusneuvosto tajusi Butin olevan ehkä maailman merkittävin asekauppias. Butin väitetyt rikokset olivat tapahtuneet Yhdysvaltain ulkopuolella, joten häntä vastaan ei voitu nostaa syytteitä. Presidentti Bill Clintonin hallinto painosti useita valtiota, ja seuraavana vuonna Belgia nosti Butia vastaan syytteen rahanpesusta ja timanttien salakuljetuksesta. Clintonin seuraajan George W. Bushin hallinto ei pitänyt aseiden salakuljetusta Yhdysvaltain kansalliseen turvallisuuteen liittyvänä asiana, ja ulkoministeri Condoleezza Rice jätti asian diplomaattien hoidettavaksi. Tuolloin But asui avoimesti Moskovassa. Hän oli silti melko tuntematon ja ainut olemassa ollut kuva hänestä oli otettu salaa maaliskuussa 2001 lentokentällä Kongossa.
CNN yritti haastatella Butia vuonna 2002, mutta hän kieltäytyi. Maaliskuussa 2002 Los Angeles Times teki jutun, jossa Butia syytettiin aseiden toimituksesta Talibanille ja Al-Qaidalle. But kiisti jutun väitteet eikä kommentoinut sitä enempää. Kesällä 2003 But antoi lopulta haastattelun New York Timesille.
Heinäkuussa 2004 presidentti George W. Bush allekirjoitti presidentin asetuksen (Executive Order 13348), jolla Butin varat jäädytettiin hänen yhteyksistään Liberian presidentti Charles Tayloriin.
Maine

Butin teki tunnetuksi Yhdysvalloissa vuoden 2005 elokuva Lord of War, jossa Nicholas Cage esittää Butiin perustuvaa Yuri Orlov -hahmoa. Vuonna 2007 Douglas Farah ja Stephen Braun julkaisivat Butin elämäkerran Merchant of Death: Guns, Planes, and the Man Who Makes War Possible.
Vangitseminen ja vapauttaminen

Vuonna 2008 Yhdysvaltain huumepoliisi järjesti operaation, jossa Yhdysvaltain agentit tapasivat Butin Thaimaassa esiintyen kolumbialaisina FARC-sissiliikkeen edustajina ja pyysivät häntä toimittamaan sata olkapääohjusta. Pian Thaimaan poliisi pidätti Butin. Kahden vuoden kuluttua Thaimaa karkotti Butin Yhdysvaltoihin, jossa hänet tuomittiin vuonna 2012 salaliitosta tukea terroristeja, salaliitosta tappaa Yhdysvaltain kansalaisia sekä rahanpesusta 25 vuoden vankeuteen.
But vapautettiin joulukuussa 2022, kun Yhdysvallat ja Venäjä sopivat vankien vaihdosta. Hänet vaihdettiin Abu Dhabissa koripalloilija Brittney Grineriin.
Vapauttamisensa jälkeen But liittyi Venäjän liberaalidemokraattiseen puolueeseen.
Thomas Cranmer

Thomas Cranmer
Thomas Cranmer (2. heinäkuuta 1489 – 21. maaliskuuta 1556) oli brittiläinen teologi. Hän oli keskeisiä henkilöitä anglikaanisen kirkon perustamisessa. Hän oli Canterburyn arkkipiispa vuodesta 1533 marraskuuhun 1555. Anglikaanisen kirkon liturginen kirja Book of Common Prayer valmistui hänen johdollaan.
Cranmer kuoli protestanttisena marttyyrinä Englannin katolisen kuningattaren Marian aikana. Hänet poltettiin roviolla Oxfordissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Thomas Cranmer Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: William Warham | Canterburyn arkkipiispa 1533–1555 | Seuraaja: Reginald Pole |
Tony Swartz

| Tony Swartz> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Russell Anthony Swartz
Syntynyt: 24. syyskuuta 1943
Kuollut: 27. syyskuuta 2016 (73 vuotta)
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  1975–1992
Aiheesta muualla
IMDb
Tony Swartz (24. syyskuuta 1943 Iowa – 27. syyskuuta 2016 Missouri) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näytteli useissa televisiotuotannoissa 1970-luvun puolivälistä 1990-luvun alkuun. Swartzin rooleista tunnetuin on kersantti Jolly televisiosarjassa Taisteluplaneetta Galactica. Swartz vieraili muun muassa televisiosarjoissa Kojak (1975) ja Tyttökullat (1986).
Aiheesta muualla

Battlestarwiki: Tony Swartz (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Tony Swartz
Käännös suomeksi
Tornio (täsmennyssivu)

Tornio voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Tornio, Lapin maakunnassa sijaitseva Suomen kaupunki
1471 Tornio, asteroidi eli pikkuplaneetta
Tornio, Torniossa vuosina 1898–1901 ilmestynyt sanomalehti
Tornio, suomalainen ohjusvene
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Tornio”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tiina Jortikka-Laitinen

Tiina Jortikka-Laitinen on suomalainen diplomaatti.
Jortikka-Laitinen työskenteli 1980–1990-lukujen aikana Suomen suurlähetystöissä Madridissa sekä Budapestissa ja Suomen-edustajistossa Euroopan neuvostossa, sittemmin Pariisissa (2000–2004). Hän on toiminut myös lukuisissa muissa Suomen ulkoasiainministeriön tehtävissä. Vuosina 2010–2013 hän oli suurlähettiläänä Tunisiassa ja Libyassa ja vuosina 2017-2021 suurlähettiläänä Espanjassa ja Andorrassa. Vuosina 2022–2023 hän toimii Etelämanner-sopimuksen Suomen isäntämaasihteeristön päällikkönä.
Jortikka-Laitinen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Tiina Kivinen

Tiina Marita Kivinen (s. 16. lokakuuta 1959) on vihreän eduskuntaryhmän pääsihteeri.
Tiina Kivinen toimi Setan puheenjohtajana 1991–1994. Setan varapuheenjohtaja hän oli 1988–1989 ja valtuuston puheenjohtaja 1995–1998.
Kivinen työskenteli vihreän eduskuntaryhmän toimistosihteerinä vuodesta 1991 ja siirtyi pääsihteeriksi vuonna 1997. Sitä ennen hän oli työskennellyt Aids-tukikeskuksen taloussihteerinä.
Kivinen on ollut vihreiden sitoutumattomana ehdokkaana Helsingin vaalipiirissä eduskuntavaaleissa 1991 ja sai 604 ääntä. Kunnallisvaaleissa 1992 hänet valittiin Helsingissä varavaltuutetuksi 337 äänellä. Hän on ollut ehdolla myös kunnallisvaaleissa 1984 Tampereella vaihtoehtoliikkeiden listalla ja kunnallisvaaleissa 1996 Helsingissä vihreiden listalla.
Kivinen oli ehdolla vihreiden puoluesihteeriksi puoluekokouksessa 1992, mutta hävisi David Pembertonille yhdellä äänellä.
The Ataris

| The Ataris |
| --- | --- |
 The Ataris vuonna 2012
Tiedot
Toiminnassa:  1995–
Tyylilaji:  pop-punk, emo, punk, vaihtoehtorock
Kotipaikka:   Anderson, Indiana, Yhdysvallat
Jäsenet:  Kristopher Roe, kitara, laulu   Bryan Nelson, basso   Thomas Holst, kitara   Erik Perkins, rummut  
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Ataris on vuonna 1995 perustettu yhdysvaltalainen rockyhtye. Siihen kuuluu laulaja Kristopher Roe, kitaristi Thomas Holst, basisti Bryan Nelson ja rumpali Erik Perkins. Yhtyeen ensimmäinen albumi, Anywhere but Here, ilmestyi vuonna 1997.
Jäsenet > Nykyiset jäsenet

Kristopher Roe – kitara, laulu (1995–)
Bryan Nelson – basso (2008–)
Thomas Holst – kitara (2011–)
Erik Perkins – rummut (2013–)
Jäsenet > Entiset jäsenet

Marko DeSantis – basso (1997)
Derrick Plourde – rummut (1997)
Patrick Riley – kitara (1998)
Marco Peña – kitara (1998, 1998–2001)
Paul Carabello – kitara, taustalaulu (2005–2007)
Sean Hansen – basso, taustalaulu (2005–2007)
Angus Cooke – sello (2005–2007)
Shane Chikeles – rummut (2005–2007)
Christopher Swinney – sähkökitara (2008–2011)
Jacob Dwiggins – rummut (2008–2011)
Rob Felicetti – kitara (2010–2011), rummut (2011–2012)
Bob Hoag – rummut, kosketinsoittimet, taustalaulu (2005-2012)
John Collura – kitara, taustalaulu, piano (2001–2007), (2013–2014)
Mike Davenport – basso (1998–2005), (2013–2014)
Chris Knapp – rummut (1998–2005), (2013–2014)
Dustin Phillips – rummut (2016)
Diskografia > Studioalbumit

Anywhere but Here (1997)
Blue Skies, Broken Hearts... Next 12 Exits (1999)
End Is Forever (2001)
So Long, Astoria (2003)
Welcome the Night (2007)
Aiheesta muualla

Kotisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:The Ataris
Käännös suomeksi
Tiina Kaarela

Tiina Kaarela (s. 1957, Lappeenranta) on suomalainen toimittaja ja kansalaisjärjestövaikuttaja.
Kaarela toimi 1996–2004 Yksinhuoltajien ja yhteishuoltajien liiton puheenjohtajana. Tänä aikana liiton RAY-avustus, jäsenmäärä ja tunnettavuus lisääntyi.
Vuonna 2004 hän avasi yrityksensä palveluna Eroperhe.netin palvelemaan eronneita vanhempia ja kehitti siellä perinteisistä eroseminaareista nettieroseminaarin. Eroperhe.netin keskustelufoorumi oli Suomen suurin eronneiden vanhempien nettiyhteisö, joka järjesti myös viikoittain jäsenten tapaamisia eri puolilla maata. Sen piirissä toimi useita tukiryhmiä eri elämäntilanteissa oleville vanhemmille. Nykyisin sivustolla on vain muutamia linkkejä.
Kaarela on toiminut toimittajana Radiomafiassa, Radio Ainossa ja eri julkaisuissa. Hän on kirjoittanut kolumneja Vihreään Lankaan, Puuvene-lehteen ja Uuteen Naiseen, näytelmän "Köydet irti" Tiia Lousteelle ja Carita Holmströmille[lähde? ] ja Radioteatterille yhdessä Mari Mörön kanssa pienoiskuunnelmasarjan "Kokolihakomedia".
Hän on ollut vuosina 2000–2004 Helsingin kaupungin asuntolautakunnan puheenjohtaja (sit. vas.), varavaltuutettu ja vuodesta 2004 Helsingin kaupungin rakennuslautakunnan jäsen.
The Two Faces of January

| The Two Faces of January |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Hossein Amini
Käsikirjoittaja:  Hossein Amini
Perustuu:  Patricia Highsmithin romaaniin
Tuottaja:   Tom Sternberg  Tim Bevan  Eric Fellner  Robyn Slovo 
Säveltäjä:  Alberto Iglesias
Kuvaaja:  Marcel Zyskind
Leikkaaja:   Nicolas Chaudeurgee  Jon Harris 
Pääosat:   Viggo Mortensen  Kirsten Dunst  Oscar Isaac 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat  Yhdistynyt kuningaskunta  Ranska 
Tuotantoyhtiö:   Magnolia Pictures  StudioCanal  Working Title Films 
Levittäjä:  Vidéa Netflix Hulu
Ensi-ilta:  11. helmikuuta 2014 (Berliini)  16. huhtikuuta 2014  28. elokuuta 2014
Kesto:  96 min 
Alkuperäiskieli:  englanti, kreikka, turkki
Budjetti:  8 800 000 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Two Faces of January on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Hossein Aminiin ohjaama jännityselokuva, jonka pääosassa esiintyvät Viggo Mortensen, Kirsten Dunst ja Oscar Isaac. Elokuva perustuu Patricia Highsmithin vuonna 1964 julkaistuun samannimiseen romaaniin.