stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hirvisaari (Käkisalmen mlk)
Historia

Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Ivan Hlinka

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |  |
Maa:   Tšekkoslovakia
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Innsbruck 1976 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Sapporo 1972 | jääkiekko |  |
| Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Itävalta 1977 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Puola 1976 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Tšekkoslovakia 1972 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Neuvostoliitto 1979 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Tšekkoslovakia 1978 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Länsi-Saksa 1975 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Suomi 1974 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Sveitsi 1971 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Ruotsi 1981 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Neuvostoliitto 1973 | jääkiekko |  |
Ivan Hlinka (26. tammikuuta 1950 Most, Tšekkoslovakia – 16. elokuuta 2004 Karlovy Vary, Tšekki) oli tšekkiläinen jääkiekkoilija ja valmentaja. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista tšekkiläiskiekkoilijoista ja hänet on valittu IIHF:n Hall of Fameen vuonna 2002.
Hänen saavutuksiinsa pelaajana kuuluivat kolme maailmanmestaruutta vuosina 1972, 1976 ja 1977. Olympialaisissa hän saavutti pronssia vuonna 1972 ja hopeaa vuonna 1976. NHL:ssä hän pelasi Vancouver Canucksissa. Hän lopetti pelaajauransa Sveitsissä.
Valmentajana Hlinka voitti olympiakultaa Naganon talviolympialaisissa 1998. Hän oli Alpo Suhosen jälkeen toinen eurooppalaisvalmentaja NHL:ssä. Siellä hän valmensi Pittsburgh Penguinsia kaudella 2000–2001. Penguins-pestin jälkeen Hlinka valmensi Tšekin jääkiekkomaajoukkuetta.
Hlinka kuoli auto-onnettomuudessa vuonna 2004. Vuodesta 2007 lähtien U-18 Junior World Cupin nimi on ollut Ivan Hlinkan muistoturnaus.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ivan Hlinkan muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Tšekki
Hispania ulterior

| Hispania ulterior Provincia Hispania ulterior> Rooman provinssi |
| --- | --- |

 Hispania ulteriorin (vihreällä) ja Hispania citeriorin (oranssilla) provinssien alueet vuonna 197 eaa.
Valtio:  Rooman valtakunta
Nykyinen valtio/alue:  Espanja (Andalusia)
Perustettu:  197 eaa.
Lakkautettu:  n. 27 eaa.
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Corduba
Hispania ulterior (lat. Provincia Hispania ulterior) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Hispaniassa nykyisen Etelä-Espanjan alueella.
Maantiede

Hispania ulteriorin provinssi eli ”Kaukaisempi Hispania” sijaitsi alun perin Hispanian eli Iberian (Pyreneiden) niemimaan eteläosissa, ja käsitti suunnilleen nykyisen Andalusian alueen. Sen koillispuolella nykyisen Koillis- ja Itä-Espanjan alueella sijaitsi Hispania citeriorin provinssi eli ”Läheisempi Hispania". Myöhemmässä vaiheessa provinssi käsitti koko Hispanian länsi- ja eteläosan, mukaan lukien nykyisen Portugalin alueen, siinä missä Hispania citerior käsitti itäosan. Provinssin hallinnollinen keskus oli Corduba.
Historia

Hispania tuli roomalaisten valtaan toisen puunilaissodan myötä. Hispania ulteriorin provinssi perustettiin vuonna 197 eaa. samaan aikaan Hispania citeriorin provinssin kanssa. Ne olivat Rooman ensimmäiset provinssit, jotka perustettiin kauemmaksi Italiasta, mikä on merkittävä vaihe Rooman kehittymisessä alueellisesta tekijästä välimerelliseksi imperiumiksi.
Karthagolaisvallan vaihtuminen alueella roomalaisvallaksi sai aikaan paljon kapinoita paikallisen iberialaisen väestön keskuudessa. Ajan kuluessa provinssin alue laajeni, ja lopulta Rooma sai koko Hispanian alueen valtaansa Augustuksen aikana 20-luvulla eaa. Hispania ulteriorin provinssi lakkautettiin viimeistään vuoteen 27 eaa. mennessä, jolloin se oli jaettuna kahdeksi provinssiksi. Nämä olivat Hispania Baetica, joka käsitti suurin piirtein alkuperäisen Hispania ulteriorin alueen, sekä Hispania Lusitania.
Tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
| Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka.Tasavallan ja keisarikauden provinssit n. vuoteen 293 saakka | Rooman valtakunta> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuosina 293–395 | Länsi-Rooma> Myöhäisroomalaiset provinssit.n. vuodesta 395 | Nykyinen alue tai valtio> Nykyinen alue tai valtio.Nykyinen alue tai valtio |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hispania ulterior 197–27 eaa. | Hispania ulterior 197–27 eaa. | Hispania Baetica | Baetica | Baetica | (Andalusia) |
| Hispania ulterior 197–27 eaa. | Hispania ulterior 197–27 eaa. | Hispania Lusitania | Lusitania | Lusitania | (Portugali) |
| Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania Tarraconensis | Tarraconensis | Tarraconensis | (Espanja pohjoinen) |
| Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania Tarraconensis | Tarraconensis | Insulae Baleares | (Baleaarit) |
| Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania Tarraconensis | Carthaginensis | Carthaginensis | (Espanja kaakkoinen) |
| Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania citerior 197–27 eaa. | Hispania Tarraconensis | Gallaecia | Gallaecia | (Galicia) |
Selitykset: ↑  Provinssit Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen jälkeen.  ↑  Provinssit Theodosius I:n ajan jälkeen vuonna 395, kun imperiumi jaettiin Länsi- ja Itä-Roomaan.
Historiallinen ajattelu, edistys ja yhteiskunta

| Historiallinen ajattelu, edistys ja yhteiskunta |
| --- | --- |

Kirjailija:  Matti Viikari
Kieli:  suomi
Kustantaja:  Tutkijaliitto
Julkaistu:  1995
ISBN:  951-9297-97-9
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Historiallinen ajattelu, edistys ja yhteiskunta on Matti Viikarin (1943–1994) postuumi kokoomateos. Kirjan ovat toimittaneet Tapani Hietaniemi, Tuomas M. S. Lehtonen ja työryhmä. Sen on julkaissut Tutkijaliitto vuonna 1995.
Sisältöä

Miksi ja minkälaista historiaa? – Suomalaisen viinapään historia – Feodalismista – 1700-luvun historiallinen ajattelu: Feodalismista edistykseen. – Saksalaisesta valtiokeskeisestä historiallisesta ajattelusta. – Modernista ajankäsityksestä ja historianfilosofisista synteeseistä. – Objektiivisuudesta ja relativismista – Edistyksen ongelmasta.
Aiheesta muualla

Pekka Kaunismaa: Refleksiivisyyttä historioitsijoille (Arkistoitu – Internet Archive). Arvio teoksesta Matti Viikari, Historiallinen ajattelu, edistys ja yhteiskunta. Aikakauskirja Niin & näin 2/1996.
Dieter Hoffmann

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Dieter Hoffmann |  Dieter Hoffmann |  Dieter Hoffmann |  |
Maa:   Itä-Saksa
Miesten yleisurheilu
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Ateena 1969 | kuulantyöntö |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Dortmund 1966 | kuulantyöntö |  |
Dieter Hoffmann (27. elokuuta 1942 – 16. syyskuuta 2016) oli itäsaksalainen kuulantyöntäjä.
Hoffmann saavutti uransa ainoan ulkoratojen arvokisamitalin Ateenan EM-kilpailuissa 1969, kun hän voitti kuulantyönnössä kultaa tuloksella 20,12 m. Budapestin EM-kilpailuissa 1966 hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 18,02 m ja Helsingin EM-kilpailuissa 1971 seitsemänneksi tuloksella 19,38 m. Parhaan olympialaissijoituksensa hän saavutti Méxicossa 1968 sijoittuessaan neljänneksi tuloksella 20,00 m.
Ensimmäisissä sisäratojen EM-kilpailuissa Dortmundissa 1966 Hoffmann saavutti hopeaa tuloksella 18,25 m.
Hodh El Charghi

| Hodh El Charghi |
| --- | --- |
 Hodh El Charghin alue Mauritanian kartalla
 Hodh El Charghin alueen departementit
Valtio:   Mauritania
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Néma
Pinta-ala:  183000 km²
Väkiluku (2000):  281 600
Laakso Oualatan pohjoispuolella.
Hodh El Charghi on hallintoalue eli wilaya Mauritanian kaakkoisosassa. Sen hallinnollinen keskus on Néman kaupunki. Alueen pinta-ala on noin 183 000 neliökilometriä. Asukkaita on 281 600 henkeä (vuonna 2000).
Hodh El Charghin alue rajoittuu lännessä Mauritanian Hodh El Gharbin ja Tagantin ja pohjoisessa Adrarin alueisiin sekä idässä ja etelässä Maliin. Se on etupäässä harvaan asuttua Saharan autiomaata. Alueeseen kuuluu kuusi departementtia eli moughataata ja 30 kuntaa:
Amourjin departementti
Adel Bagrou
Amourj
Bougadoum
Bassikounoun departementti
Bassikounou
El Megve
Fassale
Dhar
Djiguennin departementti
Aoueinat Ezbel
Beneamane
Djiguenni
Feirenni
Ghlig Ehl Beye
Ksar El Barka
Mabrouk
Néman departementti
Achemine
Agoueinit
Bangou
Beribavar
El Mabrouk
Jerif
Hassi Etile
Néma
Noual
Oum Avnadech
Oualatan departementti
Oualata
Timbédran departementti
Bousteille
Hassi M’Hadi
Koumbi Saleh
Timbédra
Touil
Alueen eteläosan kautta kulkee maantie Nouakchottista Némaan. Etelässä harjoitetaan karjanhoitoa ja paikoin maanviljelyä sekä kerätään arabikumia. Seudulla sijaitsevat historiallinen Oualatan kaupunki sekä muinaisen Ghanan pääkaupungin Kumbi Salehin rauniot.
Hipparkhos (dialogi)

Hipparkhos (m.kreik.  Ἵππαρχος; lat. Hipparchus) on Platonin nimiin pantu dialogi. Sen toinen nimi Thrasylloksen jaottelussa on Voitontavoittelija (Φιλοκερδής, Filokerdēs). Dialogissa keskustelevat Sokrates ja tuntemattomaksi jäävä "ystävä". Dialogia pidetään yleisesti epäperäisenä.
Historia

Dialogi luettiin Platonin teosten joukkoon antiikin aikana. Nykyään tutkijat pitävät dialogia yleisesti epäperäisenä eli jonkun toisen henkilön kirjoittamana. Sen arvellaan mahdollisesti olevan Akatemian myöhempää tuotantoa. Tämä perustuu dialogin tyylistä ja eräistä muista seikoista tehtyihin havaintoihin.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu IV tetralogiaan yhdessä dialogien Alkibiades I, Alkibiades II ja Kilpailijat kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin eettisten teosten joukkoon.
Sisältö

Dialogissa keskustelevat Sokrates ja tuntemattomaksi jäävä ”ystävä”. Kuten dialogin nimi kertoo, se käsittelee Ateenan tyranni Hipparkhosta, joka eli 500-luvulla eaa. ja oli kuollut jo kauan ennen dialogin kirjoittamista.
Dialogin päämääränä on määritellä ahneus. Sokrateen ystävä esittää, että ahneus on voitontavoittelua asioista, joilla ei ole arvoa. Sokrates vastaa, ettei kukaan yritä hyötyä arvottomista asioista; jos ahneus on voitontavoittelua, se on halua hyvään, ja näin jokainen on ahne. Sokrateen ystävä katsoo, että tässä näkemyksessä täytyy olla jotakin vialla, mutta ei osaa sanoa suoraan, missä vika on.
Kirjallisuutta > Suomennos

Platon: Hipparkhos. Teoksessa Teokset VII.  (Toinen painos)  Suomentanut A. M. Anttila. Helsinki:  Otava, 1999.  ISBN 951-1-15898-8
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia

Plato: Hipparchus. Teoksessa Burnet, J. (toim.): Opera, Volume II: Parmenides, Philebus, Symposium, Phaedrus, Alcibiades I and II, Hipparchus, Amatores. Oxford Classical Texts.  Oxford:  Oxford University Press.  ISBN 9780198145417  Kreikankielinen alkuteksti.
Plato: Hipparchus. Teoksessa Plato’s Works.  (Volume XII: Charmides. Alcibiades 1 & 2. Hipparchus. The Lovers. Theages. Minos. Epinomis. Loeb Classical Library)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99221-0  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla > Teos

Plato: Hipparchus. Perseus. (muinaiskreikaksi) (englanniksi)
Platonin teokset
| --- | --- |
Varhaisvaihe:  Sokrateen puolustuspuhe · Kharmides · Kriton · Euthyfron · Alkibiades I · Laajempi Hippias · Lyhyempi Hippias · Ion · Lakhes · Lysis
Keskivaihe:  Kratylos · Euthydemos · Gorgias · Meneksenos · Menon · Faidon · Protagoras · Pidot · Faidros · Valtio · Parmenides · Theaitetos
Myöhäisvaihe:  Kleitofon · Timaios · Kritias · Sofisti · Valtiomies · Filebos · Lait
Mahdollisesti epäperäiset ja epäperäiset:  Aksiokhos · Alkibiades II · Demodokos · Hipparkhos · Epigrammit · Epinomis · Eryksias · Hyveestä · Kilpailijat · Kirjeet · Minos · Määritelmiä · Oikeamielisyydestä · Sisyfos · Theages
Hōjō Sōun

Hōjō Sōun
Hōjō Sōun, tunnetaan myös nimellä Ise Nagauji (jap. 北条 早雲, 1432 – 8. syyskuuta 1519), oli myöhemmän Hojo-klaanin perustaja ja merkittävä daimio Sengoku-kauden Japanissa.
Sōunin isosisko oli naimisissa Imagawa-klaania johtajeen Imagawa Yoshitadan kanssa, minkä myötä Sōun liittyi Imagawa-klaanin palvelukseen Surugan provinssissa. Vuonna 1476 Yoshitada menehtyi taistelussa, ja Sōun liittyi auttamaan perintäkiistassa tämän poikaa, Imagawa Ujichikaa. Kiitoksena palveluksistaan Sōunin hallintaan myönnettiin linna.
Sōun jatkoi Imagawan palveluksessa, ja vuonna 1495 hän sai haltuunsa Odawaran linnan, josta tuli sittemmin hänen klaaninsa pitkäaikainen tukikohta. Sōun kuoli vuonna 1519 ja kuolemansa jälkeen siirsi klaanin johtajuuden pojalleen Hōjō Ujitsunalle.
Mikko Hokka

Mikko Nestori Hokka (5. helmikuuta 1932 Savonlinna – 18. elokuuta 1973 Lappeenranta) oli suomalainen painonnoston olympiaedustaja ja Suomen-mestari. Seuratasolla hän edusti Savonlinnan Voimailijoita ja helsinkiläistä Heraklesta.
Hokka sijoittui Helsingin kesäolympialaisissa 1952 alle 60 kilogramman sarjassa 15:nneksi yhteistuloksella 295,0 kg. Hän sijoittui MM-kilpailuissa vuosina 1951 ja 1953 seitsemänneksi sekä vuonna 1954 kahdeksanneksi. Hän voitti Suomen-mestaruuden 60 kilogramman sarjassa vuosina 1952 ja 1954 sekä 67,5 kilogramman sarjassa vuosina 1955 ja 1957.
Tucker Carlson

| Tucker Carlson |
| --- | --- |
 Carlson vuonna 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. toukokuuta 1969 (ikä 55) San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  televisiojuontaja, poliittinen kommentaattori
Puoliso:  Susan Andrews (1991–)
Lapset:  4
Muut tiedot
Koulutus: Trinity College (Bachelor of Arts)
Aiheesta muualla
Kotisivu
Tucker Swanson McNear Carlson (s. 16. toukokuuta 1969 San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen konservatiivinen televisiojuontaja, poliittinen kommentaattori ja kolumnisti. Hän juonsi vuoteen 2023 asti Fox News -kanavan Tucker Carlson Tonight -ohjelmaa, joka oli Yhdysvaltain katsotuin kaapelitelevision välityksellä näkyvä ajankohtaisohjelma. Hän on aiemmin juontanut ohjelmia CNN- ja MSNBC-kanavilla kunnes siirtyi Fox Newsille vuonna 2009.
Nuoruus

Carlsonin isoäiti oli amerikanruotsalainen. Hänellä on lisäksi muun muassa englantilaista, saksalaista, skottilaista, irlantilaista, sveitsinitalialaista ja portugalilaista sukutaustaa.
Carlsonin isä Richard oli mediatoimitusjohtaja ja äiti Lisa oli taiteilija. Carlsonilla on pikkuveli nimeltä Buckley. Perhe asui La Jollassa Kaliforniassa. Äiti jätti perheen, kun Carlson oli kuusivuotias, ja isä meni uusiin naimisiin neljä vuotta myöhemmin.
Perhe muutti Rhode Islandiin, missä Carlson kävi lukion. Hän jatkoi opintojaan Trinity Collegessa Hartfordissa. Sieltä valmistuttuaan hän haki Yhdysvaltain keskustiedustelupalveluun CIA:han, mutta ei tullut hyväksytyksi.
Lehtimiehenä

Carlson aloitti isänsä neuvosta ja esimerkistä uran journalismissa. Hän toimi konservatiivisen Policy Review -lehden faktantarkastajana ja kirjoitti sen jälkeen kolumneja Arkansas Democrat-Gazetteen. Vuonna 1995 hän aloitti työt The Weekly Standard -lehdessä. Sen jälkeen hän kirjoitti kolumneja, mielipidekirjoituksia, profiileja ja muita artikkeleita esimerkiksi Esquireen, The New Republiciin, Forbesiin, Slateen, New York Magazineen, The Atlanticiin ja The Wall Street Journaliin. Hänen vuoden 2003 artikkelinsa matkasta Liberiaan sai kansallisen National Magazine Award -ehdokkuuden.
Televisiossa

Televisiossa Carlson esiintyi ensi kertaa vuonna 1995, kun CBS:n uutisankkuri Dan Rather haastatteli häntä O. J. Simpsonin oikeudenkäynnistä. Sen jälkeen hän alkoi toimia säännöllisesti uutisaiheiden ja politiikan konservatiivisena kommentaattorina televisiossa. Vuonna 2000 Carlsonista tuli CNN-uutiskanavan väittelyohjelman The Spin Room toinen juontaja. Sen lakkauttamisen jälkeen Carlson juonsi CNN:llä Crossfire-väittelyohjelmaa demokraattijuontaja Paul Begalan parina. CNN lakkautti ohjelman puoluepoliittisesti liian vastakkainasettelevana.
Carlson siirtyi CNN:ltä MSNBC:lle, jossa hänen ohjelmaansa Tucker esitettiin vuoteen 2008 saakka. Vuonna 2010 Carlson ja republikaanisen puolueen neuvonantaja Neil Patel perustivat The Daily Caller -nimisen konservatiivisen uutis- ja kommentaariverkkosivuston, joka arvosteli demokraattipoliitikkoja ja liberaalia politiikkaa sekä esitteli salaliittoteorioita. Carlson myi vuonna 2020 osuutensa sivustosta Patelille.
Vuonna 2009 Carlson aloitti vierailevana juontajana Fox News Channel -uutiskanavalla. Oman ohjelmansa hän sai kanavalta vuonna 2016 nimellä Tucker Carlson Tonight. Siitä tuli yksi kaapelitelevision historian suosituimmista uutisohjelmista. Carlson haastatteli vieraitaan laitaoikeistolaiseksi kutsutusta näkökulmasta, jota jotkut konservatiivitkin kutsuivat radikaaliksi ja äärimmäiseksi. Carlsonin teemoja olivat esimerkiksi valkoisten amerikkalaisten väitetty syrjiminen ja ei-valkoisten suosiminen sekä mustiin kohdistuvan poliisiväkivallan vähättely ja siihen liittyvien protestien arvostelu. Carlson piti latinojen maahanmuuttoa vahingollisena Yhdysvalloille ja sanoi sen taustalla olevan väestönvaihdon. Carlson ryhtyi presidentti Donald Trumpin tukijaksi vuonna 2016 ja tuki monia joskaan ei kaikkia Trumpin politiikkoja. Hän myös arvosteli koronaviruspandemiaan liittyviä rajoitustoimia Yhdysvalloissa sekä kannatti vaalivilppiteorioita Trumpin hävittyä vuoden 2020 presidentinvaalin. Carlson on myös arvostellut republikaanipuolueen poliitikkoja liiallisesta talouspoliittisesta libertarismista.
Vuonna 2020 Carlson oli saavuttanut sen verran mainetta ja suosiota, että hänestä povattiin presidenttiehdokasta. Hänen kantojaan luonnehdittiin "trumpistisiksi", mikä oli yhdistelmä maahanmuuttajavastaista nationalismia, taloudellista populismia ja Yhdysvaltain etujen asettamista etusijalle globalismin sijaan. Kuitenkin vuonna 2021 Fox-kanavan oikeudenkäynnin yhteydessä häneltä paljastettiin tekstiviestejä, joiden mukaan Carlson henkilökohtaisesti sanoi vihaavansa Trumpia.
Huhtikuussa 2023 uutisoitiin Carlsonin lähtevän Fox News -kanavalta. Kanava oli alle viikkoa aikaisemmin hyväksynyt 787,5 miljoonan dollarin arvoisen sovintoesityksen Dominion Voting Systems -yrityksen kanssa.
Twitterissä

Saatuaan potkut Foxilta Tucker Carlson alkoi julkaista videoita Twitteriin. Carlsonin 10-minuuttinen video muistutti hänen ohjelmaansa Foxilla, mutta ilman vieraita ja siinä on vain Carlsonin monologiosuus. Ensimmäinen jakso keräsi päivässä 85 miljoonaa katselukertaa. Fox News lähetti hänelle kirjeen, jossa käskettiin loputtaa videoiden tekeminen ja sanottiin sen rikkovan sopimusta, joka Carlsonilla on Foxin kanssa vuoteen 2025. Carlsonin taustatiimin mukaan kyse on sananvapaudesta, eikä Foxilla ole oikeuttaa kieltää videoblogien julkaisua sosiaaliseen mediaan.
Carlsonin Twitter-ohjelman nimeksi on sittemmin vakiintunut Tucker on X, kun Elon Musk nimesi Twitterin X:ksi. Hänella on ollut ohjelmassaan haastateltavanaan esimerkiksi Donald Trump (jakso 19), Andrew Tate (jakso 9), Robert F. Kennedy Jr., Aleksandar Vučić, Viktor Orbán (jakso 20) ja Argentiinan presidentti Javier Milei (jakso 24). Monilla jaksoilla on satoja miljoonia katselukertoja.
Twitterissä > Putinin haastattelu

Helmikuussa 2024 Carlson haastatteli Venäjän presidentti Vladimir Putinia ensimmäisenä länsimaisena toimittajana sen jälkeen, kun Venäjä oli hyökännyt Ukrainaan vuonna 2022.
Haastattelun julkaisun jälkeen Carlson sai osakseen runsaasti kritiikkiä. Yhdysvaltain entinen ulkoministeri Hillary Clinton luonnehti Carlsonia "hyödylliseksi idiootiksi". Europarlamentaarikkojen kuten Guy Verhofstadtin mukaan EU:n pitäisi harkita pakotteita ja matkustuskieltoa Carlsonia vastaan. Britannian entisen pääministeri Boris Johnsonin mukaan Carlson on petturi, koska hän haastatteli Putinia.
Kritiikki

Carlson on lisätty Myrotvoretsin listalle Ukrainan kansan vihollisista. Hänen sanotaan tukevan Venäjän hyökkäystä ja propagandaa ja toimineen Ukrainaa vastaan. Seitsemän kuukautta sodan alkamisen jälkeen hän sanoi ettei Ukraina voi voittaa sotaa. Carlsonin sanotaan myös syyttäneen Ukrainaa Kah’ovkan vesivoimalan tuhoutumisesta ja loukanneen Ukrainan presidenttiä.
Teoksia

Politicians, Partisans, and Parasites: My Adventures in Cable News.  New York:  Warner Books, 2003.  ISBN 978-0-7595-0800-2
Ship of Fools: How a Selfish Ruling Class Is Bringing America to the Brink of Revolution.  New York:  Simon & Schuster, 2018.  ISBN 978-1-501-18366-9
The Long Slide: Thirty Years in American Journalism, 2021.
Carlson haastattelemassa presidentti Vladimir Putinia Moskovassa 6. helmikuuta 2024.
Fritz Hofmann

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Fritz Hofmann |  Fritz Hofmann |  Fritz Hofmann |  |
Maa:   Saksan keisarikunta
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
Miesten yleisurheilu
|  Hopeaa | Ateena 1896 | 100 m |  |
Miesten telinevoimistelu
|  Kultaa | Ateena 1896 | Nojapuut (joukkue) |  |
|  Kultaa | Ateena 1896 | Rekki (joukkue) |  |
|  Pronssia | Ateena 1896 | Köysikiipeily |  |
Fritz Hofmann (19. kesäkuuta 1871 – 14. heinäkuuta 1927) oli saksalainen yleisurheilija ja telinevoimistelija. Hän kilpaili urallaan vain Ateenan olympialaisissa, vuonna 1896. Hofmann voitti urheilu-urallaan neljä olympiamitalia, joista kaksi oli kultaisia, yksi hopeinen ja yksi pronssinen.
Hofmann kilpaili Ateenan kisoissa 1896 viidessä yleisurheilulajissa. Nämä olivat 100 metrin ja 400 metrin juoksut, korkeushyppy, kuulantyöntö ja kolmiloikka. Sadalla metrillä hän oli alkueränsä toisella sijalla ja pääsi finaaliin ajalla 12,6 sekuntia. Hän tuli toiseksi myös finaalissa, jossa hän jäi kaksi kymmenystä Tom Burkesta, joka voitti kilpailun.
400 metrillä Hofmann pääsi myös finaaliin oltuaan toinen alkuerässä ajallaan 58,6 sekuntia huolimatta siitä, että hän joutui juoksemaan 402 metriä rangaistukseksi varaslähdöstä. Finaalissa Hofmann kuitenkin jäi neljänneksi.
Korkeushypyssä Hofmann jäi viimeiseksi viidestä kilpailijasta, kun hänen tuloksekseen jäi 155 senttimetriä. Kolmiloikassa hän oli kuudennella tai seitsemännellä sijalla. Koko kilpailussa oli mukana seitsemän osanottajaa. Myös kuulantyönnössä hän oli viimeisten kilpailijoiden joukossa, sijoilla 5-7,
Voimistelussa Hofmann sai mitalin kaikista kolmesta lajista, joihin hän osallistui. Köysikiipeilyssä hän voitti pronssia, ollen viidestä kilpailijasta kolmanneksi paras. Hän oli paras kilpailija heistä, jotka eivät pystyneet kiipeämään koko 14-metristä köyttä huipulle saakka.
Nojapuiden joukkuekilpailussa Hofmann oli Saksan joukkueen kapteeni, kun se kilpaili kahta kreikkalaista joukkuetta vastaan. Saksan joukkue voitti kilpailun. Rekin joukkuekilpailussa Hofmannilla oli helpompi työ johtaa joukkueensa voittoon, sillä tuossa kilpailussa Saksalla ei ollut yhtäkään vastustajaa.