stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etelänkeltaperhonen
Lentoaika ja elintavat

Lentoaika on huhtikuusta alkaen marraskuuhun useana sukupolvena.
Ravintokasvi

Toukan ravintokasveja ovat mailaset (Medicago), apilat (Trifolium), virnat (Vicia), esimerkiksi hiirenvirna (Vicia cracca), mesikät (Melilotus) ja maitteet (Lotus).
Aiheesta muualla

LuontoPortti: Etelänkeltaperhonen (Colias crocea)
Suomen Perhoset: Etelänkeltaperhonen
UniProt, Taxonomy: Colias crocea (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Colias croceus:  Wikidata: Q520871  Wikispecies: Colias croceus  BioLib: 51353  CoL: 5ZLQ4  EoL: 171010  EPPO: COIACR  EUNIS: 91089  Fauna Europaea: 440816  Fauna Europaea (new): 131fc538-90ce-4c92-ae87-5dcc29ba4558  GBIF: 5137612  iNaturalist: 143294  IRMNG: 11400749  LepIndex: 174815  LoB: 5972  NBN: NHMSYS0000501953  NCBI: 72248  Observation.org: 726  Open Tree of Life: 765655  Laji.fi: MX.60792 
Papilio croceus:  Wikidata: Q109585079  GBIF: 7860649
Jan Andrew

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Jan Andrew (vasemmalla), Carolyn Schuler ja Marianne Heemskerk Rooman olympialaisten palkintojenjaossa 1960. |  Jan Andrew (vasemmalla), Carolyn Schuler ja Marianne Heemskerk Rooman olympialaisten palkintojenjaossa 1960. |  Jan Andrew (vasemmalla), Carolyn Schuler ja Marianne Heemskerk Rooman olympialaisten palkintojenjaossa 1960. |  |
Maa:   Australia
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rooma 1960 | 4×100 metrin sekauinti |  |
|  Pronssia | Rooma 1960 | 100 metrin perhosuinti |  |
Janice ("Jan") Andrew (naimisiinmenon jälkeen Janice Thornett, s. 25. marraskuuta 1943) on australialainen perhosuimari, joka saavutti kaksi mitalia Rooman kesäolympialaisissa 1960, hopeaa 4 × 100 metrin sekauintiviestissä ja pronssia 100 metrin perhosuinnissa. Hänet tunnetaan myös riidastaan Dawn Fraserin kanssa joukkuetapaamisessa kesäolympialaisissa 1964. Riitelyn syy oli viestijoukkuetta koskeneet eripurat.
Eturaajan luusto

Eturaajan luustoon (lat. ossa membri thoracici) kuuluvat lapaluu, solisluu, olkaluu, värttinäluu, kyynärluu, ranneluut, kämmenluut ja sormien luut. Eturaajan luusto eroaa takaraajan luustosta siten, että eturaajan luilla ei ole luista yhteyttä vartaloon vaan se kiinnittyy vartalon luihin lähinnä lihasten ja jänteiden avulla.
Eturaajan nivelet

Olkanivel muodostuu lapaluun ja olkaluun välille
Kyynärnivel muodostuu olkaluun ja värttinäluun sekä kyynärluun välille
Ihmisellä, lihansyöjillä ja sialla muodostuu nivel värttinä- ja kyynärluun välille
Etupolvinivel koostuu kolmesta erillisestä nivelestä
Värttinä- sekä kyynärluun ja proksimaalisten ranneluiden välille muodostuu nivel
Ranneluiden väleihin muodostuu pystysuuntaiset nivelet
Distaalisten ranne- ja kämmenluiden väliin muodostuu nivel
Sormen tyvinivel muodostuu proksimaalisen sormiluun ja vastaavan kämmenluun välille
Sormen keskinivel muodostuu proksimaalisen ja mediaalisen sormiluun välille
Sormen kärkinivel muodostuu mediaalisen ja distaalisen sormiluun välille
Tiina Andreasen

| Tiina Andreasen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. lokakuuta 1977 (ikä 47) Rauma
Kansalaisuus:   Suomi
Pesäpalloilija
Seura:  
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
1999, 2002–2015:  Fera Rauman Lukko
Tiina Andreasen (s. 15. lokakuuta 1977 Rauma) on suomalainen pesäpalloilija. Hän on pelannut naisten Superpesiksessä 365 runko- ja loppusarjaottelua sekä pudotuspelejä.
Andreasen pelasi raumalaisseura Feran joukkueessa suomensarjaa kaudella 1993 ja ykköspesistä kaudesta 1994 alkaen. Superpesiksessä hän pelasi kaudella 1999 sekä kausina 2002–2011 ja 2013–2015. Kauteen 2010 saakka hänen seuransa oli Fera, ja kaudesta 2011 alkaen sama joukkue pelasi nimellä Rauman Lukko. Andreasen sijoittui Superpesiksen runkosarjan lyöjätilastossa kymmenenneksi kaudella 2005, jolloin hän löi 2 + 28 juoksua, ja kaudella 2014, jolloin hän löi 34 juoksua. Hän saavutti SM-pronssia vuonna 2015.
Andreasenilla on kolme lasta, joista Julia Valtanen pelaa pesäpalloa ja on keihäänheiton SM-mitalisti. Kummityttö Jasmin Andreasen on myös pesäpalloilija.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1996

Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1996 järjestettiin 3.–11. helmikuuta Ruhpoldingissa, Saksassa. Kisojen menestynein maa oli Venäjä, joka voitti kahdeksasta lajista neljä kultamitalia.
Miehet > 10 km sprintti

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Vladimir Dratšev | 26.52,3 / 1 |
| 2 |  | Viktor Maigurov | + 9,7 / 0 |
| 3 |  | René Cattarinussi | + 38,7 / 0 |
Miehet > 20 km normaalimatka

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Sergei Tarasov | 52.03,2 / 0 |
| 2 |  | Vladimir Dratšev | + 2.06,1 / 2 |
| 3 |  | Vadim Sašurin | + 2.10,7 / 1 |
Miehet > 4 × 7,5 km viesti

| Sija | Maa | Joukkue | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Viktor Maigurov, Vladimir Dratšev, Sergei Tarasov, Aleksei Kobelev | 1.19.50,8 / 0 |
| 2 |  | Ricco Groß, Peter Sendel, Frank Luck, Sven Fischer | + 1.00,1 / 1 |
| 3 |  | Aleksei Aidarov, Oleg Ryženkov, Vadim Sašurin, Aleksandr Popov | + 1.15,1 / 0 |
Miehet > Joukkuekilpailu

| Sija | Maa | Joukkue | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Petr Ivaško, Oleg Ryženkov,  Vadim Sašurin, Aleksandr Popov | 26.05,6 / 0 |
| 2 |  | Pavel Muslimov, Vladimir Dratšev, Sergei Roikov, Viktor Maigurov | + 44,2 / 2 |
| 3 |  | René Cattarinussi, Hubert Leitgeb, Pieralberto Carrara, Patrick Favre | + 44,2 / 3 |
Naiset > 7,5 km sprintti

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Olga Romasko | 22.30,5 / 0 |
| 2 |  | Ann Elen Skjelbreid | + 19,4 / 1 |
| 3 |  | Magdalena Wallin | + 22,0 / 0 |
Naiset > 15 km normaalimatka

| Sija | Maa | Kilpailija | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Emmanuelle Claret | 46.43,1 / 2 |
| 2 |  | Olga Melnik | + 1.12,2 / 1 |
| 3 |  | Olena Petrova | + 1.32,6 / 1 |
Naiset > 4 × 7,5 km viesti

| Sija | Maa | Joukkue | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Uschi Disl, Simone Greiner-Petter-Memm, Katrin Apel, Petra Behle | 1.33.59,8 / 0 |
| 2 |  | Corinne Niogret, Florence Baverel, Emmanuelle Claret, Anne Briand | + 2.45,0 / 3 |
| 3 |  | Tetjana Vodopjanova, Valentina Tserbe, Olena Petrova, Olena Zubrylova | + 2.48,3 / 1 |
Naiset > Joukkuekilpailu

| Sija | Maa | Joukkue | Aika / sakot |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | Katrin Apel, Simone Greiner-Petter-Memm, Petra Behle, Uschi Disl | 23.23,6 / 2 |
| 2 |  | Nina Lemeš, Olena Petrova, Tetjana Vodopjanova, Olena Zubrylova | + 59,1 / 3 |
| 3 |  | Emmanuelle Claret, Anne Briand, Florence Baverel, Corinne Niogret | + 1.02,3 / 3 |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Venäjä | 4 | 4 | 0 |
| 2. |  Saksa | 2 | 1 | 0 |
| 3. |  Ranska | 1 | 1 | 1 |
| 4. |  Valko-Venäjä | 1 | 0 | 2 |
| 5. |  Ukraina | 0 | 1 | 2 |
| 6. |  Norja | 0 | 1 | 0 |
| 7. |  Italia | 0 | 0 | 2 |
| 8. |  Ruotsi | 0 | 0 | 1 |
Greta Andersen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Greta Andersen vuonna 1951. |  Greta Andersen vuonna 1951. |  Greta Andersen vuonna 1951. |  |
Maa:   Tanska
Naisten uinti
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Lontoo 1948 | 100 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | 4×100 m vapaauinti |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Monte Carlo 1947 | 4×100 m vapaauinti |  |
|  Kultaa | Wien 1950 | 400 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Wien 1950 | 4×100 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Monte Carlo 1947 | 100 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Wien 1950 | 100 m vapaauinti |  |
Greta Andersen (1. toukokuuta 1927 Kööpenhamina, Tanska – 6. helmikuuta 2023 Solvang, Kalifornia, Yhdysvallat) oli tanskalainen uimari ja olympiavoittaja.
Andersen saavutti olympiakultaa Lontoossa 1948, jossa hän voitti 100 metrin vapaauinnin finaalin ajalla 1.06,3. Hän ui 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä kolmannen osuuden ja sai hopeaa ajalla 4.29,6, kun hänelle henkilökohtaisella matkalla 0,2 sekunnin erolla hävinnyt Ann Curtis toi Yhdysvaltain joukkueen maaliin ensimmäisenä. Helsingin olympialaisissa 1952 Andersen sijoittui 400 metrin vapaauinnissa kahdeksanneksi ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä neljänneksi.
Monte Carlon EM-kisoissa 1947 Andersen voitti kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja saavutti pronssia 100 metrin vapaauinnissa. Wienin EM-kisoissa 1950 Andersen voitti kultaa 400 metrin vapaauinnissa, hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja pronssia 100 metrin vapaauinnissa.
Vuonna 1949 Andersen ui 100 jaardin vapaauinnin maailmanennätyksen 58,2, joka alitettiin vasta vuonna 1956.
Andersen oli myös tunnettu pitkien matkojen uimari. Hän ui Englannin kanaalin yli kuudesti vuosina 1957–1964. Ranskasta Englantiin hän ui ajassa 10 tuntia ja 59 minuuttia ja Englannista Ranskaan ajassa 13 tuntia ja 14 minuuttia. Kaliforniassa, jonne hän muutti uimaopettajaksi, hänen suurimpiin saavutuksiinsa kuului uinti Santa Catalinan salmen yli molempiin suuntiin ennätysajassa.
Andersen valittiin International Swimming Hall of Fameen 1969.
Saavutukset

Lontoon olympialaiset 1948
Kultaa 100 metrin vapaauinnissa (aika 1.06,3)
Hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä (aika 4.29,6)
Helsingin olympialaiset 1952
Neljäs 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä (aika 4.36,2)
Kahdeksas 400 metrin vapaauinnissa (aika 5.27,0)
Monte Carlon EM-kilpailut
Kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä
Pronssia 100 metrin vapaauinnissa
Wienin EM-kilpailut 1950
Kultaa 400 metrin vapaauinnissa
Hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä
Pronssia 100 metrin vapaauinnissa
Aiheesta muualla

International Swimming Hall of Fame: Greta Andersen (englanniksi)
Dansk Kvindebiografisk Leksikon: Greta Andersen (tanskaksi)
Naisten 100 metrin vapaauinnin olympiavoittajat
Naisten 400 metrin vapaauinnin pitkien ratojen Euroopan-mestarit
RN Etruria (1891)

| RN Etruria |
| --- | --- |
 Etruria

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cantiere navale fratelli Orlando, Livorno
Kölinlasku:  1. huhtikuuta 1889
Laskettu vesille:  23. huhtikuuta 1891
Palveluskäyttöön:  11. heinäkuuta 1894
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 13. elokuuta 1918
Tekniset tiedot
Uppouma:  2 245-2 689 t (standardi) 2 411-3 110 t (kuormattu)
Pituus:  80,00 m
Leveys:  12,03 m
Syväys:  4,87 m
Koneteho:  6 842-7 677 ihp
Nopeus:  17,8-19,8 solmua
Miehistöä:  213-278
Aseistus
Aseistus:  4 × 6"/40 tykkiä 6 × 4,7"/40 tykkiä 8 × Cannone da 57/40 Mod. 1886 -tykkiä 2 × Hotchkiss 37 mm/20 tykkiä 2 × konekivääriä 2 × 17,7" torpedoputkea
RN Etruria (ital. Regia Nave Etruria) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1891 vesillelaskettu Regioni-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlandolta ja sen köli laskettiin 1. heinäkuuta 1889. Alus laskettiin vesille 23. huhtikuuta 1891 ja se otettiin palvelukseen 11. heinäkuuta 1894.
Palvelus

Alus upotettiin 13. elokuuta 1918.
Andilaiset kielet

Andilaiset kielet on Venäjällä Dagestanissa puhuttujen dagestanilaisten kielten avaarilaiseen (avaarilais-andilais-tseziläisen) haaraan kuuluva kieliryhmä, joka yhdessä avaarin kielen kanssa muodostaa avaarilais-andilaisen alaryhmän.
Andilaisia kieliä puhutaan Dagestanin Botlihin, Ahvahin ja Tsumadan piireissä sekä eräissä Šamilin piirin kylissä. Ryhmään kuuluvat andi, botlih, godoberi, ahvah, karata, bagval, tindi, tšamal ja ahvah. Vuonna 1926 andilaisien kielten puhujia oli noin 33 000 henkeä. Myöhemmin andilaisia kansoja on pidetty avaareina. Nykyään puhujia arvioidaan olevan noin 75 000 henkeä.
Sukulaisuussuhteiden perusteella kielet jaetaan seuraaviin alaryhmiin:
andi, botlih ja godoberi;
ahvah ja karata;
bagval, tindi ja tšamal.
Avaarilais-andilaisen kieliyhteisön arvioidaan hajonneen ajanlaskumme alussa ja andilaisen viimeistään 700-luvulla. Rakenteellisesti kielet ovat kuitenkin varsin lähellä toisiaan, ja eräitä voitaisiin pitää saman kielen murteina. Kauimpana toisistaan ovat andi ja tšamal.
Andilaiset kielet toimivat yhteisöjen suullisen kanssakäymisen välineenä. Sivistyskielenään puhujat käyttävät avaaria.
Kirjallisuutta

Aleksejev, M.Je. Sravnitelno-istoritšeskaja morfologija avaro-andijskih jazykov. Moskva, 1988.
Atajev, B.M. Morfologija avaro-ando-tsezskih jazykov. Mahatškala, 1996.
Gudava, T.Je. Konsonantizm andijskih jazykov. Tbilisi, 1964.
Urusilov, A.U. Dvu- i mnogojazytšije i kultura retši (avaro-ando-tsezski region). Mahatškala, 1988.
Marvin Andrews

Marvin Andrews
Marvin Andrews (s. 22. joulukuuta 1975 San Juan) on trinidadtobagolainen jalkapalloilija. Hän pelasi puolustajana.
Andrews aloitti uransa Trinidadissa San Juan Jablotehissa ja Carib FC:ssa. Vuonna 1997 hän muutti Skotlantiin ja Raith Roversin joukkueeseen. Kolmen kauden jälkeen Andrews siirtyi toiseen skottiseuraan, Livingstoniin 50 000 punnan summalla 28. syyskuuta 2000. Andrews nimettiin Raith Roversin Vuoden pelaajaksi kauden 1999–2000 jälkeen ja sama tapahtui Livingstonissa kaudella 2003–2004. Hän oli 14. maaliskuuta 2004 voittamassa Skotlannin cup-mestaruutta, seuran ensimmäistä. Vuonna 2004 hän siirtyi Rangersiin ja oli voittamassa Skotlannin liigamestaruutta kauden päätteeksi. Hänet myös valittiin Rangersin kauden pelaajaksi.
Andrewsin ensimmäinen maaottelu oli 21. maaliskuuta 1996 Kolumbiaa vastaan. Hän kuului vuoden 2006 MM-kisajoukkueeseen mutta ei pelannut kisoissa yhtään ottelua. Andrews on pelannut 98 maaottelua, joissa on tehnyt 10 maalia (tilanne 20. kesäkuuta 2006).
Analogiaelektroniikka

Analogiaelektroniikalla tarkoitetaan elektronisia järjestelmiä, jotka käsittelevät arvoiltaan jatkuvasti muuttuvia jännite- ja virtasignaaleja, toisin kuin digitaalielektroniikassa, jossa signaali voi saada vain tiettyjä, ennalta määriteltyjä arvoja.
Analoginen signaali

Analoginen signaali on signaali joka voi saada mitä arvoja tahansa amplitudinsa sisällä. Esimerkiksi ilman lämpötilalle on vaikea sanoa tarkkaa arvoa, mutta pystymme tarkkailemaan nestelämpömittarin pinnankorkeutta ja saada siten tietoa lämpötilasta. Elektroninen signaali voi kuljettaa tietoa jännitteen, virran tai taajuuden muodossa. Tieto voidaan muuntaa alkuperäisestä muodostaan (kuten äänestä, valosta, lämpötilasta, paineesta, sijainnista) sähköiseen muotoon.
Signaali voi saada mitä tahansa arvoja annetulla välillä. Pienikin muutos tarkasteltavassa ilmiössä saa aikaan muutoksen signaalissa. Lämpötilaa mitattaessa voidaan esimerkiksi määrittää, että yhden celsius-asteen muutos vastaisi yhden voltin muutosta.
Analogista signaalia voidaan muokata myös moduloimalla sitä, jolloin signaalin kantoaallon ominaisuuksia muutetaan. Yleisiä tapoja moduloida signaalia ovat amplitudimodulaatio (AM), taajuusmodulaatio (FM) sekä vaihemodulaatio (PM).
Analogisessa äänentallennuksessa ilmanpaineen vaihtelu aiheuttaa muutoksen tallennuslaitteen läpi kulkevassa virrassa tai jännitteessä. Äänenvoimakkuuden kasvu aiheuttaa sähköisessä signaalissa amplitudin muutoksen, mutta vaihe säilyy samana.
Analogia- ja digitaalielektroniikan erot

Koska informaatio on ilmaistuna eri tavalla analogisten ja digitaalisten piirien välillä, niiden tavat käsitellä signaalia eroavat toisistaan täysin.
Ensimmäiset elektroniikan sovellukset olivat analogisia, mutta puolijohteiden ja integroitujen piirien kehittyessä digitaalitekniikka alkoi yleistymään.
Analogia- ja digitaalielektroniikan erot > Kohina

Tapa, jolla informaatio siirtyy analogisissa piireissä on alttiimpi häiriölle verrattuna digitaalisiin piireihin. Pienikin muutos signaaliin voi vaikuttaa suuresti siitä tulkittavan informaation paikkansapitävyyteen. Digitaalisessa signaalissa informaatio ilmaistaan yleensä kahdella eri signaalitasolla; pieni kohina ei muuta signaalia tarpeeksi, että informaatio muuttuisi. Häiriön on oltava noin puolet signaalin amplitudista, jotta se aiheuttaisi muutoksia informaatiossa.
Analogia- ja digitaalielektroniikan erot > Tarkkuus

Useat tekijät vaikuttavat signaalin tarkkuuteen, eniten kuitenkin alkuperäisessä signaalissa ja käsittelyssä syntyvä kohina. Fysikaaliset rajat vähentävät analogisen signaalin tarkkuutta. Digitaalielektroniikassa tarkkuutta pystytään kasvattamaan käyttämällä useampia bittejä signaalin kuvaamiseen; käytännössä bittien lukumäärä riippuu A/D-muuntimen ominaisuuksista, sillä digitaaliset operaatiot eivät yleensä heikennä tarkkuutta. A/D-muuntimeen tuodaan analoginen signaali, joka muuntuu digitaaliseksi signaaliksi. Se voidaan esittää bittijonona. Näitä muuntimia käytetään mm. yksinkertaisissa digitaalisissa näyttölaitteissa, kuten lämpömittareissa. Niitä voidaan käyttää myös esimerkiksi digitaalisessa äänentallennuksessa.
Kirjallisuutta

Salste, Mikko; Porra, Veikko: Elektroniikka: sovelletun elektroniikan ja digitaalitekniikan perusteet.  Otaniemi:  Otakustantamo, 1973.  ISBN 951-671-053-0
Silvonen, Kimmo: Sähkötekniikka ja elektroniikka.  Helsinki:  Otatieto, 2003.  ISBN 951-672-335-7
Silvonen, Kimmo; Tiilikainen, Matti; Helenius Kari: Analogiaeletroniikka.  Helsinki:  Edita, 2004 (2002).  ISBN 951-37-3839-6
Andron

Andron-huoneiden lattiamosaiikkeja. Ródoksen arkeologinen museo.
Andron (m.kreik. ἀνδρών, andrōn) oli antiikin kreikkalaisessa arkkitehtuurissa miesten pitohuone yksityistalossa. Andronit olivat kreikkalaisen yksityistalon merkittävin tila, ja niitä käytettiin miesten keskinäisiin symposion-aterioihin.
Andronit sijaitsivat yleensä lähellä talon sisäänkäyntiä ja erillään muista huoneista. Huoneet oli yleensä reunustettu ruokailuun käytetyillä leposohvilla, ja niiden lattiat oli varsinkin hellenistisellä ja roomalaisella kaudella koristeltu lattiamosaiikeilla.
Laajemmassa mielessä miesten osaa asuinrakennuksesta kutsuttiin nimellä andronitis (ἀνδρωνῖτις, andrōnītis). Naisten huoneita kutsuttiin nimellä gynaikeion, ja laajemmin naisten osaa rakennuksesta nimellä gynaikonitis (γυναικωνῖτις, gynaikōnītis).
Andamaanit ja Nikobaarit

| Andamaanit ja Nikobaarit> Intian osavaltiot ja territoriot |
| --- | --- |

 Sijainti
Valtio:  Intia
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Port Blair
 – suurin kaupunki:  Port Blair
Pinta-ala:  8 293 km² (27.)
Väkiluku (2011):  379 944 (32.)
Kielet:  hindi, englanti
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  IN-AN
Andamaanit ja Nikobaarit on Intian territorio Bengalinlahden eteläosassa Intian valtameressä. Alue muodostuu 321 saaresta. 10. leveyspiiri erottaa saaret toisistaan: Andamaanit ovat sen pohjoispuolella ja Nikobaarit eteläpuolella. Alueen pääkaupunki on Port Blair.
Alueen pinta-ala on 8 293 km² ja asukkaita on noin 380 000. Pääkielet ovat paikallisten heimokielten lisäksi hindi, tamil ja bengali.
Saarten kartta.
Andamaanit-nimen arvellaan liittyvän sanskriitin sanaan Hanumant, joka on apinakuninkaan neuvonantaja Ramayanassa. Sana nikobaari tulee tamilin alastonta tarkoittavasta sanasta, josta on johdettu nakkavaram (alastomien maa).
Brittiläisessä Intiassa muun muassa intialaisia itsenäisyysliikkeen jäseniä lähetettiin Andamaaneille ja Nikobaareille sisäiseen karkotukseen.
Andamaanien saariryhmän suurin saari on Suur-Andamaani (Great Andaman).
Saarilla on trooppinen ilmasto, monsuuni tuo sadekaudet touko-syyskuussa ja marras-joulukuussa. Kasvillisuus on rehevää sademetsää. Puutavara sekä kookos- ja aruca-pähkinät ovat vientituotteita, myös kalastus on merkittävä elinkeino. Valkoiset korallihiekkarannat ja huojuvat palmut ovat tehneet saarista houkuttelevan lomakohteen.
Luonnonkatastrofeja alueella

Saaret kärsivät pahoin joulukuun 2004 tsunamista, jonka aiheutti Intian valtameren alla tapahtunut 9,1 Richterin maanjäristys.
Väestö

Andamaaneilla on kymmenen muinaista heimoa, joista Bon heimo sammui vuonna 2010, kun bo-kielen viimeinen puhuja kuoli. Heimo eli Andamaaneilla arviolta jopa 65 000 vuoden ajan.
Pohjois-Sentinelin saarella elää eristynyt metsästäjä-keräilijäheimo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andamaanit ja Nikobaarit Wikimedia Commonsissa
Intian osavaltiot ja territoriot
Osavaltiot: Andhra Pradesh | Arunachal Pradesh | Assam | Bihar | Chhattisgarh | Goa | Gujarat | Haryana | Himachal Pradesh | Jammu ja Kashmir | Jharkhand | Karnataka | Kerala | Länsi-Bengali | Madhya Pradesh | Maharashtra | Manipur | Meghalaya | Mizoram | Nagaland | Odisha | Punjab | Rajasthan | Sikkim | Tamil Nadu | Telangana | Tripura | Uttarakhand | Uttar Pradesh
Liittovaltion alueet: Andamaanit ja Nikobaarit | Chandigarh | Dadra ja Nagar Haveli ja Daman ja Diu | Lakshadweep | Puducherry
Pääkaupunkialue: Delhi
Etelä-Amerikan historia

Etelä-Amerikan historia kattaa ajan ensimmäisten ihmisten saapumisesta Etelä-Amerikan mantereelle nykyaikaan asti.
Varhaishistoria

Ei osata sanoa, milloin nykyihminen saapui Etelä-Amerikkaan. Etelä-Amerikka asutettiin ainakin pääosin Pohjois-Amerikasta käsin. Monien mukaan nykyihminen olisi saapunut viimeistään 13 000 vuotta sitten Etelä-Amerikan eteläkärkeen kuljettaen mukanaan piikivisiä niin sanottuja kalanpyrstökärkiä. On kuitenkin väitetty myös, että Etelä-Amerikassa olisi ollut ihmisiä huomattavasti aiemmin, jopa 50 000 vuotta sitten.
Noin 12 000 vuotta sitten kylmien vuoristoniittyjen asukkaat Perussa metsästivät sekä pitivät vikunjaa kotieläimenään ja viljelivät kasveja. Eteläisessä Chilessa, Tulimaan Cueva Fellissä oli 11 000 vuotta sitten asutusta. 10 000 vuotta sitten nykyisen Bolivian alueella, Andien vuoriston rinteillä kasvatettiin perunaa. Chilipaprikoita ja papuja kasvatettiin 8 500 vuotta sitten Andien keskiosassa.
Eurooppalaiset saapuvat

Italialainen Amerigo Vespucci purjehti vuonna 1499 Espanjasta Etelä-Amerikkaan. Pedro Alvarez Cabral julisti Brasilian Portugalin alusmaaksi saavuttuaan sinne vuonna 1500. Paikalliset intiaanit surmasivat vuonna 1516 Juan Diaz de Solisin hänen saavuttua ensimmäisenä eurooppalaisena nykyisen Argentiinan alueelle. Vuonna 1521 espanjalaiset perustivat mantereen pohjoisrannikolle siirtokunnan, josta on kehittynyt nykyinen Venezuelan valtio.
Vuonna 1525 inkavaltio joutui sisällissotaan. Espanjalaisten hopealöydöt Keski-Andeilta vuonna 1545 aiheuttivat ryntäyksen seudulle. Vuonna 1567 lavantautiin kuoli noin kaksi miljoonaa intiaania. Espanjalaiset perustivat vuonna 1580 Buenos Airesin siirtokunnan nykyisen Argentiinan alueelle. Vuonna 1616 alankomaalainen Willem Schouten purjehti Kap Hornin ohi.
Orjuutta ja kapinaa

Vuonna 1630 Brasilian sokeriplantaaseille alettiin tuoda suuria määriä orjia Afrikasta. Túpac Amaru II nostatti Perussa vuonna 1780 espanjalaisia vastaan intiaanikapinan. Kapina kuitenkin epäonnistui. Vuonna 1790 sekä orjia että alkuperäisväestöä käytettiin työvoimana plantaaseilla Brasiliassa. Mustien orjuus loppui maassa vuonna 1888.
Mantereen valtiot itsenäistyvät

Ranskan suuri vallankumous innoitti Haitilla orjat kapinaan, joka johti itsenäistymiseen. Kansallisaatteet levisivät myös Etelä-Amerikkaan. Brasiliassa kansallismielisten kapinaa tuki Portugalin kuninkaan poika Pedro I. Brasilia itsenäistyi vuonna 1822 ja Pedro I:stä tuli Brasilian keisari. Argentiina oli itsenäistynyt vuonna 1816. Espanja menetti siirtomaansa Etelä-Amerikan itsenäisyyssodissa. Vuonna 1870 Amazonin alueella alkoi voimakas kumintuotanto. Se veti puoleensa siirtolaisia sekä Euroopasta että itärannikolta. Vuosina 1879–1883 käydyn ”salpietarisodan” seurauksena Bolivia menetti yhteyden mereen, menettämällä Chilelle Atacaman autiomaan.