Karhu (yritys)
Historia > Yritysnimen muutos ja useita fuusioitumisia yritykseen

Vuonna 1966 yhtiö vaihtoi nimensä virallisesti Oy Urheilu-Karhu Sport Ab:ksi, ja vuonna 1973 nimi vaihtui Karhu-Titan Oy:ksi. Näihin aikoihin suksituotanto siirrettiin uuteen paikkaan eli Kerkkoolta Kiteelle, jossa valmistettiin niin puu- kuin muovisuksia. Tehtaan työntekijämäärä oli alkuvaiheessa 120 henkilöä. Vastaavasti urheilujalkinetuotanto siirrettiin Askolaan.  Kanadaan perustettiin vuonna 1975 myös uusi suksitehdas yhteisyrityksenä kanadalaisten kanssa. Karhu-Titanin omistusosuus kanadalaistehtaasta oli noin puolet. Tästä alkoi Karhun suksien myynti Kanadassa. Yritys sai vuonna 1975 Tasavallan presidentin vientipalkinnon. Tällöin viennin osuus oli 42% liikevaihdosta. Yrityksellä oli tällöin Suomen viidessä tehtaassaan (Porvoo, Askola, Mikkeli, Kitee ja Tampere) 437 työntekijää.
Karhun urheilujalkineet nousivat 1970-luvulla kansainväliseen menestykseen. Yrityksen urheilujalkineisiin kehitettiin tällöin ilmatyynyratkaisu, jota markkinoitiin vuodesta 1978 tuotteena Karhu Champion
1980-luvulla Karhu kehitti juoksukenkiinsä Fulcrum -järjestelmän ottamaan huomioon eri tyyppiset juoksun ja yksilöiden pronaatiot. Kehitystyötä tehtiin tällöin yhdessä Jyväskylän yliopiston kanssa. Kehitystyön tulokset toteutettiin vuoden 1982 Karhu Albatross -mallissa. Tämän jälkeen kilpailijat Adidaksen ja Niken johdolla ajoivat Karhun ohi ja ottivat johdon urheilujalkinemarkkinoilla. Vuonna 1987 Karhu-Titan siirsi jalkinetuotantoaan kannattavuuden heiketessä ulkomaille supistaen Askolan ja Mikkelin työntekijämäärää yli sadalla. Pian sen jälkeen koko Mikkelin tehdas suljettiin niin, että Suomen tuotanto keskitettiin Askolaan.
Jääkiekkotuotteista alkoi tulla yritykselle keskeisempi tuotesegmentti, kun Karhu oli siihen asti ollut keskeisesti suksifirma. Antti-Jussi Tiitolan omistama Titan Oy toi uuteen Karhu-Titan Oy:öön lasikuituosaamisen ja nosti Titan-jääkiekkomailat Karhu-Titanin yhdeksi menestystuotteeksi. Vuonna 1980 Titan-mailasta tuli nousevan kanadalaisen jääkiekkotähden Wayne Gretzkyn käyttämä maila. Toinen kuuluisa Titan-mailojen käyttäjä oli kanadalainen NHL-pelaaja Mike Bossy.
Karhu-Titanilla vaihtui vuonna 1975 toimitusjohtaja, kun aiempi varatoimitusjohtaja Juha Viljanen otti hoitaakseen toimitusjohtajuuden aiemman toimitusjohtajan Rolf Hohenthalin siirtyessä johtokunnan puheenjohtajaksi. Hän toimi johtokunnan puheenjohtajana vuoteen 1980 asti. Yrityksen kasvu 1970-luvun lopulla pakotti laajentamaan yrityksen omistuspohjaa. Yrityksen taloudellisen tilanteen kehitys ei ollut 1980-luvun alkupuolella tyydyttävä. Vuonna 1984 Karhu-Titanin Amerikan yksiköt nostivat tulokset pitkästä aikaa ensi kerran voitolliseksi.
Urheiluvälinealalla alettiin tehdä Euroopassa järjestelyitä. Ruotsalainen Volvo-yhtymän tytäryhtiö Catena Ab myi vuonna 1983 Edsbynissä sijainneen paikkakunnan nimen mukaisen suksituotannon Karhu-Titanille, ja vuonna 1985 urheiluvälineyhtiö Malungissa sijainneen Jofan Karhu-Titanille tullen näin kaupan myötä Karhu-Titanin omistajaksi. Seuravana vuonna Amer-yhtymä tuli mukaan omistajaksi siirtämällä Koho- ja Canadiens-mailojen liiketoiminnan Karhu-Titanille. Yrityksestä oli tullut näin kansainvälisesti johtava kypärä-, suojus- ja käsinemerkkien myyjä. Karhu-Titan Oy:n henkilöstömäärä oli tällöin 1 100 henkilöä. Karhu-Titan jäi vuonna 1985 vähemmistöomistajaksi vanhimpaan Karhun yksikköön eli Porvoon Kerkkoossa toimivaan urheiluvälineryhmään, josta tuli monialayritys Tamron tytäryhtiö nimellä Karhu-Urheilulaitteet Oy, joka siirtyi seuraavana vuonna osaksi Spontel-kehitysyhtiötä. Vuonna 1987 Karhu-Urheilulaitteet Oy laajeni pohjoismaisilla ostoilla, kun ruotsalainen urheilupaikkarakentaja Rantzow ja tanskalainen urheilupaikkakalusteita tekevä A/S Viklund siirtyivät osaksi Karhu-Rantzow -konsernia. Vuoteen 1991 mennessä Karhu-Titan oli luopunut Karhu-Urheilulaitteet Oy:n omistuksesta, ja näin pääomistaja Tamro vaihtoi Karhu-Urheilulaitteet Oy:n nimeksi toiminnan sijaintipaikan mukaisesti Kerko Sport.
Yrityksen toimintaa organisoitiin vuonna 1987 muodostamalla siitä kaksi liiketoimintadivisioonaa eli suksia ja hiihtovarusteita valmistavaksi Karhu-divisioonaksi pääpaikkana Helsinki sekä jääkiekkomailoja ja -varusteita valmistavaksi Karhu Canada Inc pääpaikkana Kanada. Karhu Canada Inc. omisti tässä vaiheessa Tammelan mailatehtaan Suomessa, Malungin varustetehtaan Ruotsissa, kaksi mailatehdasta Quebecissä sekä Yhdysvalloissa toimivan yhtiön. Kanadassa työskenteli 330 henkilöä. Tässä vaiheessa Karhu Canada Inc. toimitti 53% maailman jääkiekkomailatarpeesta. Sen hetkisiä tunnettuja yrityksen mailojen käyttäjiä olivat Gretzkyn lisäksi, Jari Kurri ja Mario Lemieux.
Vuonna 1987 yritys teki ennätyksellisen suuret tappiot, jonka seurauksena pääomistajiksi nousseet Amer ja Catena luopuivat yrityksestä. Suomalaispankkien SYP ja Postipankki avustuksella monialayhtiö Askosta tuli pääomistaja. Edellisenä vuonna Amerin nimittämä toimitusjohtaja Kai Luotonen palasi takaisin Amer-yhtymään, ja uudeksi toimitusjohtajaksi nousi Asko-konsernista Antti Urrila ja hallituksen puheenjohtajaksi Askon varatoimitusjohtaja Jarmo Rytilahti. Toiminnan tehostamiseksi Yhdysvaltoihin suuntautunut Ortix-urheilujalkinemyynti ja -tuotanto siirrettiin vuonna 1988 yhdysvaltaisen Kazmaier-perheyhtiön hoidettavaksi, ja Karhu-Titan sai Karhu-jalkineiden myynnistä lisenssimaksua.