stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Liisa Ruismäki
Teokset

Ruismäki, Liisa: Kauhajoen historia: esihistoriasta vuoteen 1918, (1987) ISBN 951-99888-2-3
Ruismäki, Liisa (toim.): Pirättyy puheelle: Mäyryn kyläkirja, (2000) ISBN 952-91-2716-2.
Ruismäki, Liisa (toim. muiden kanssa): Lakkia ja elämää varten. Kauhajoen yhteislyseo 1928 - Kauhajoen lukio 2003, (2003) ISBN 952-91-6183-2
Roihuvuori

| Roihuvuori> Kasberget |
| --- | --- |
 Ala-Roihuvuorta nähtynä vesitornista. Taustalla Strömsinlahti.
 Kaupungin kartta, jossa Roihuvuori korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Kaakkoinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  432
Pinta-ala:  1,53 km² 
Väkiluku:  7 869 (1.1.2019)
Väestötiheys:  5 143 as./km²
Osa-alueet:  on itse Herttoniemen osa-alue
Postinumero(t):  00820 ja 00810
Lähialueet:  Herttoniemenranta Herttoniemen yritysalue Tammisalo Marjaniemi Itäkeskus Roihupelto
Roihuvuori (ruots. Kasberget) on Helsingin 43. kaupunginosaan eli Herttoniemeen kuuluva osa-alue Strömsinlahden ja Porolahden rannalla, Herttoniemenrannan, Marjaniemen ja Tammisalon naapurissa. Matka linnuntietä Helsingin keskustaan Rautatientorille on noin 7 kilometriä ja tietä pitkin noin 10 kilometriä.
Roihuvuoren alueella on 7 869 asukasta vuonna 2019, mikä tarkoittaa, että joka 82. helsinkiläinen asuu alueella. Työpaikkoja alueella on 1 025 (2012). Alueen pinta-ala on 1,53 km² eli noin 1,25 % Helsingin maapinta-alasta. Alueen raja kulkee etelässä Johan Sederholmin tietä, Porolahtea ja Tammisalon kanavaa pitkin. Idässä Marjaniemen suunnalla perinteisesti rajana on ollut Mustapuro, mutta nykyisin Marjaniemen siirtolapuutarhan ojan länsipuolinen osa kuitenkin katsotaan kuuluvaksi Vartiokylän kaupunginosaan ja ojan itäpuolinen metsikkö ja niitty Strömsinlahden rannalla taasen Roihuvuoreen. Pohjoisessa rajana on Itäväylä. Lännessä Roihuvuoren erottaa Herttoniemen yritysalueesta kapea vihervyöhyke, jonka länsireunaa pitkin osa-alueiden raja kulkee. Näin ollen lähellä rajaa pohjois-eteläsuuntaisesti kulkevan Sahaajankadun puolin olevat rakennukset kuuluvat Herttoniemen yritys­alueeseen.
Historia > Geologia ja esihistoria

Roihuvuoren läpi Herttoniemenrannasta Marjaniemeen kulkee kiillegneissiesiintymä, josta on louhittu liuskekiviä katu- ja rakennuskiviksi. Japanilaistyylisen puutarhan jyrkät seinämät juontuvat paikalla olleesta liuskekivilouhoksesta. Jääkauden jäljiltä alueella on useita hiidenkirnuja ja niiden alkuja sekä liikkuvan jään aiheuttamia uurteita muun muassa japanilaistyylisen puutarhan läheisyydessä. Jääkausi päättyi alueella noin 11 000 vuotta sitten jään vetäytyessä pohjoiseen. Jään väistyessä alue jäi vielä pitkäksi aikaa meren alle. Roihuvuoren laki paljastui meren alta viimeistään litorinakauden loppuvaiheissa, noin 1800–1500 eaa. Litorinameren aikaista muinaisrantaa on nähtävissä Roihuvuoren vanhainkodin ja Marjaniemen siirtolapuutarhan välisellä rinteellä. Tuohon aikaan Roihuvuori oli saari. Nykyisin alueen korkein kohta on 35 metrin korkeudella merenpinnasta ja sijaitsee Roihuvuoren ala-asteen luona. Roihuvuoren läheltä Herttoniemestä on löydetty useita pronssikautisia (1 500 eaa.–500 eaa.) hautaröykkiöitä, joten oletettavasti lähialueilla on jo tuolloin ollut jonkinlaista asutusta. Pääkaupunkiseudulta ei tunneta varmoja jälkiä ympärivuotisesta asutuksesta esiroomalaisen rautakauden ja keskiajan väliltä. Alueella on kuitenkin liikkunut hämäläisiä eränkävijöitä ja mahdollisesti asunutkin väkeä. Viimeistään 1100- ja 1200-luvuilta lähtien pääkaupunkiseutua asutti ruotsinkielinen maanviljelijäväestö. Vajaan neljän kilometrin päässä nykyisestä Roihuvuoresta sijaitsee Vartiokylän linnavuori. Tarkkaa tietoa milloin linnavuori on ollut käytössä ei ole mutta hiiliajoitukset mäellä viittaavat ajanjaksoon 1200-luvun puolivälistä 1400-luvun alkuun. Yksittäisen hiilinäytteen analysointi on antanut muinaislinnalle kaksi muita todennäköisempää rakennusaikaa: vuodet 1280–1330 tai 1340–1400. Linna ei siis ole viikinkiaikainen vaan keskiajalla rakennettu. Esinelöytöjen vähäisyyden perusteella on päätelty että linna olisi ollut käytössä vain lyhyen aikaa. Linnan käyttöaikana (noin 1300-luvun alussa) merivesi oli noin kaksi metriä nykyistä korkeammalla, jolloin Tammisalon kanavan kohdalla on ollut luonnonväylä.
Historia > Ruotsin ja Venäjän valta-aika

Ruotsin valta-aikana alue kuului Helsingin pitäjään, joka muodostui 1370–1390-luvuilla. Alueen kirkkona toimi 1400-luvulla rakennettu Pyhän Laurin kivikirkko pitäjän kirkonkylässä. Nykyinen Roihuvuori sijaitsi Herttoniemen kylässä, joka on Helsingin vanhimpia. Roihuvuoren alueet kuuluivat Herttoniemen kartanon maihin. Petter Wetter muodosti kartanon Jägerhorn-suvun hallussa aikoinaan olleista kolmesta rälssitilasta vuonna 1706. Isonvihan aikana 1713-1721 alue kärsi pahoin muiden venäläismiehityksen alle joutuneiden alueiden tavoin. Hattujen sodan jälkeen 1745 alueella tutkittiin Strömsin salmen (Tammisalon kanava) linnoittamista osana Helsingin linnoitussuunnitelmaa.
Viaporin linnoitustöiden alettua vuonna 1748 Helsingin lähistön kartanot, myös Herttoniemen kartano, elivät kukoistuskauttaan. Kartanon alueella toimi vuosina 1762–1845 Suomen ensimmäinen posliinitehdas. Posliinitehdas oli samalla Suomen ensimmäinen osakeyhtiö. Kartanon ja siten myös alueen tunnetuimpia omistajia ovat olleet Viaporin perustaja, vara-amiraali Augustin Ehrensvärd ja kauppias Johan Sederholm. Ruotsinsalmen toisen meritaistelun sankari ja Viaporin viimeinen Ruotsin vallan aikainen komendantti Carl Olof Cronstedt omisti alueen kahteenkin otteeseen. Roihuvuoren alueella oli 1700-luvulla ainakin kolme Herttoniemen kartanon torppaa: Kreijars, Starräng (Saraniitty) ja Kiilatorppa. Vuonna 1793 Sederholmin vävy majuri Johan Olander myi omistamansa Herttoniemen kartanon, mutta erotti kartanosta perheelleen Kreijarsin ja Strömsin torpat, joista muodostettiin alueelle Strömsin tila. Vuonna 1794 valmistui tilalle päärakennus. Vuoden 1855 kartassa tila on jo merkitty kartanoksi. Strömsin kartanon nykyinen ulkoasu on vuodelta 1910. Kartanoiden vaikutus alueen kasvillisuuteen näkyy edelleen jalopuiden suurena määränä. Myös Tammisalon kanavan vaiheet liittyvät alueen kartanohistoriaan.
Historia > 1900-luvun alku

Ensimmäisen maailmansodan aikana alueelle rakennettiin linnoituslaitteita osaksi Helsingin maalinnoitusta. Rakennelmat tehtiin ensimmäisessä linnoitusvaiheessa vuonna 1914 maalinnoituksen sisimmälle puolustuslinjalle. Rakennelmat tehtiin pääsääntöisesti hiekkavalleiksi, ja näihin tehtiin paikoitellen kuoppia konekivääreitä varten. Linnoituslaitteet sisimmällä linnoitusvyöhykkeellä eivät ole säilyneet yhtä hyvin kuin ulompien vyöhykkeiden betonivarustukset. Linnoitusrakenteista Roihuvuoren alueella on kuitenkin jäljellä ainakin Jättiläisenpolkuna tunnettu, mukulakivin päällystetty tykkitie sekä heikosti näkyvät ampumahautojen jäänteet Itä-Helsingin musiikkiopiston ja Strömsin kartanon läheisyydessä sekä Prinsessantien talojen takana.
Jatkosodan loppupuolella nykyisten Prinsessantien asuinrakennusten paikalla toimi koodinimellä ”Kasa” nimetty 107. raskas ilmatorjuntapatteri. Reservin kapteeni Viljo Parvion johtamaan patteriin kuului neljä Tšekkoslovakiassa valmistettua Škodan 75 millimetrin 75 It.K/37 ilmatorjuntatykkiä ja yksi ilmatorjuntakonekivääri. Kasa-patteri ampui sulkutulta koillisen ja idän suuntaan Helsingin suurpommitusten aikana 6.–7., 16.–17. ja 26.–27. helmikuuta 1944 yhteensä 196 sulkua, jotka sisälsivät kaikkiaan 2 238 kranaattia.
Roihuvuoren nimistöstä > Roihuvuori-nimestä

Aikaisemmin Roihuvuori tunnettiin Itä-Herttoniemenä, mutta 1. tammikuuta 1958 alueen nimi muutettiin asukkaiden toivomuksesta. Alkujaan asukkaat olivat esittäneet alueen uudeksi nimeksi Satumaata, olihan alueella runsaasti satuaiheisia teidennimiä, mutta nimistölautakunta ei kelpuuttanut sitä, vaan otti alueelle nimen Roihuvuorentiestä (Kasbergsvägen).
Yleisesti luullaan Roihuvuoren nimen tulevan siitä, että mäellä olisi poltettu vartiotulia viikinkiaikana. Mitään historiallista todistetta ei kuitenkaan ole, että näin olisi viikinkiaikana tai sen jälkeen tapahtunut, vaan päätelmät perustuvat enemmänkin Roihuvuori-nimeen. Roihuvuori-nimi esiintyykin (ruotsinkielisessä muodossaan Kasberget) ensimmäisen kerran vasta jatkosodan aikana Kasa-ilmatorjuntapatterin yhteydessä, joka oli saanut koodinimensä viereisestä, Vartiokylän kaupunginosaan kuuluvasta Roihupellosta (Kasåker).lähde?
Osaa nykyisestä Roihuvuoresta on 1800-luvulla kutsuttu Hammarenin mäeksi tai Hammarenin metsäksi Kiilatorppa-nimisen torpan isännän mukaan. Kiilatorppa sijaitsi nykyisen Tuhkimontien puiston, Maria Hammarénin mäen paikkeilla.
Roihuvuoren nimistöstä > Alueen kadunnimet

Roihuvuoren päätie on Roihuvuorentie, mutta kadunnimistö voidaan jakaa kolmeen ryhmään:lähde?
Historiallisiin henkilöihin liittyvät nimet, joita ovat Herttoniemen kartanon omistajien mukaan nimetyt Abraham Wetterin tie ja Johan Sederholmin tie sekä Johan Sederholmin tyttären ja Strömsin kartanon ensimmäisen emännän Hedvig Olanderin mukaan nimetty Hedvigin rantapolku.
Satuaiheiset kadunnimet – Roihuvuoren 50-luvulla ja 60-luvun alussa rakennettujen alueiden kadunnimistö on satuaiheista. Kääpiöidenpolku, Tuhkimontie, Punahilkantie, Keijukaistenpolku, Peukaloisentie, Untuvaisentie, Lumikintie, Vuorenpeikontie, Prinssintie, Prinsessantie, Satumaanpolku ja Jättiläisenpolku. Kimmokkeen nimistölle on kenties antanut hieman aikaisemmin käyttöön otettu Roihuvuorentie. 1990-luvun alussa rakennetulla alueella on lisäksi Untuvaisenpolku ja -kuja.
Maantieteelliseen nimistöön kuuluvat Tulisuonpolku ja -tie, Strömsinlahdenpolku ja -kuja sekä Porolahdenkuja.
Strömsin alueella on vielä Kreijarinkuja, joka on kummalliselta vaikuttava poikkeus alueen nimistössä, kreijari kun oli yksi 1700-luvun yleisimmistä laivatyypeistä Itämerellä – varsinkin kun muuta merenkulkuun liittyvää nimistöä ei alueella ole. Nimi tulee Kreijars nimisestä torpasta, jonka Johan ja Hedvig Olander pitivät itsellään myydessään vuonna 1793 Herttoniemen kartanon. Vaikka Strömsin kartano on Roihuvuoressa, Strömsintie sijaitsee kuitenkin naapurikaupunginosan puolella Marjaniemessä.lähde?
Roihuvuoren nimistöstä > Ala- ja Ylä-Roihuvuori

Alueen asukkaat puhuvat joskus Ala- ja Ylä-Roihuvuoresta, joskaan kyseessä ei ole virallinen jako. Alueiden summittainen raja on kulkenut Vuorenpeikontietä ja Strömsinlahdenpolkua pitkin. Rajan kirkon puoleinen alue on Ylä-Roihuvuorta.lähde?
Väestö

Tilastollista tietoa Roihuvuoren asukkaista on vaikea saada johtuen kaupungin tavasta tilastoida alueet suur- ja peruspiireittäin. Herttoniemen peruspiiri, johon Roihuvuorikin kuuluu, on varsin heterogeeninen. Roihuvuoren lisäksi siihen kuuluvat muun muassa Tammisalon kaupunginosa, Herttoniemenrannan, Länsi-Herttoniemen ja Herttoniemen teollisuusalueen osa-alueet. Nämä alueet eroavat toisistaan paljon, eivätkä tilastot näin ollen kuvaa hyvin oikeastaan mitään aluetta.lähde?
Väestö > Ikäjakauma

Alueen ikäjakauma vastaa pitkälti kaupungin ikäjakaumaa. Yli 64-vuotiaiden ikäryhmät ovat hieman yliedustettuna roihuvuorelaisten keskuudessa. Tämä saattaa johtua alueella olevasta vanhusten palvelutalosta tai Roihuvuoren alueen rakentamisen alkamisesta 1955. Elossa olevat ensimmäisen sukupolven asukkaat kuuluvat nimenomaan näihin ikäryhmiin.
Väestö > Kielijakauma

1. tammikuuta 2019 suomen kieltä äidinkielenä puhui roihuvuorelaisista 77,8 % (Helsinki 78,6 %)
ja ruotsin kieltä 3,02 % (Helsinki 5,63 %). Muuta kuin suomea tai ruotsia puhuvien osuus oli 19,2 % (Helsinki 15,7 %).
Väestö > Koulutus, tulot ja työttömyysaste

Niiden 25–44-vuotiaiden roihuvuorelaisten, joilla on perusasteen (peruskoulu tai kansakoulu) jälkeinen tutkinto, osuus ikäluokasta oli 76,7 % (1.1.2016), kun se Helsingin tasolla oli 80,6 %. Ylempi korkeakoulututkinto alueella oli 17,6 prosentilla ikäluokasta, kun se koko kaupungissa vastaavassa ikäryhmässä oli 23,0 prosentilla.
Roihuvuorelaisten 15 vuotta täyttäneiden valtionveronalaiset tulot vuoden lopussa 2017 olivat 26 205 euroa, kun Herttoniemen peruspiirissä ne olivat keskimäärin 33 684 euroa helsinkiläisten vastaavien tulojen ollessa 35 366 euroa. Vuonna 2017 työttömyysaste alueella oli 15,6 %. Lähialueella Länsi-Herttoniemessä työttömyysaste oli 12,6 %, Herttoniemen peruspiirissä 12,6 % ja koko kaupungissa 10,3 %. Sukupuolten välinen ero työttömyysasteissa oli myös alueella nähtävissä. Naisten työttömyysaste alueella oli 12,8 % ja miesten 18,4 %.
Väestö > Roihuvuorelaisten äänestäminen

| Puolueiden ääniosuus kunnallisvaaleissa 2017  Roihuvuoren äänestysalueilla> Puolue | Puolueiden ääniosuus kunnallisvaaleissa 2017  Roihuvuoren äänestysalueilla> Roihuvuori (%) | Puolueiden ääniosuus kunnallisvaaleissa 2017  Roihuvuoren äänestysalueilla> Koko kaupunki (%) |
| --- | --- | --- |
| Vihreät | 29,9   | 24,1 |
| SDP | 19,3   | 13,8 |
| Vasemmistoliitto | 15,7   | 11,2 |
| Kokoomus | 14,0 | 28,3 |
| Perussuomalaiset | 7,9 | 6,7 |
Kristillisdemokraatit: 2,8
| RKP | 2,7 | 5,8 |
| Feministinen puolue | 2,2 | 1,5 |
|  Keskusta | 1,8 | 2,8 |
| Piraattipuolue | 0,7 | 0,9 |
| Muut | 2,05 | 2,1 |
Äänestysprosentti vaaleissa
| Vaalit | Roihuvuori (%) | Koko kaupunki (%) |
| Kunnallisvaalit 2000 | 47,1   | 50,9 |
| Eduskuntavaalit 2003 | 70,8   | 73,9 |
| Kunnallisvaalit 2004 | 52,9   | 57,1 |
| Eduskuntavaalit 2007 | 64,5   | 72,1 |
| Kunnallisvaalit 2008 | 52,3   | 58,6 |
Yleisesti voidaan sanoa roihuvuorelaisen olevan enemmän vasemmalla kuin helsinkiläiset keskimäärin. Kansallinen kokoomus ja Ruotsalainen kansanpuolue saavat selkeästi vähemmän ääniä kuin kaupungissa keskimäärin.
Kunnallisvaaleissa 2017 Roihuvuoren alueella eniten ääniä varsinaisena äänestyspäivänä keräsi alueella asuva Tuomas Rantanen (Vihreät) 308 ääntä, sitten Tuula Haatainen (Sdp) 190 ääntä, Jan Vapaavuori (Kok) 183 ääntä, Anni Sinnemäki (Vihreät) 124 ääntä ja Paavo Arhinmäki (Vas) 100 ääntä.
Roihuvuoressa sijaitsevien äänestysalueiden äänikuninkaana eduskuntavaaleissa 2007 oli alueella aikaisemmin asunut Tuula Haatainen (Sdp) 186 äänellä, toisena Erkki Tuomioja (Sdp) 159 ääntä, kolmantena Eero Heinäluoma (Sdp) 120 äänellä ja neljäntenä Ben Zyskowicz (Kok)) 105 äänellä.
Presidentinvaalien 2006 ensimmäisellä kierroksella 59,0 prosenttia Roihuvuoressa äänestäneistä antoi äänensä Tarja Haloselle, 21,4 prosenttia Sauli Niinistölle ja 7,1 prosenttia Heidi Hautalalle äänestysprosentin ollessa 71,6.
Presidentinvaalien 2012 ensimmäisellä kierroksella 37,1 prosenttia Roihuvuoressa äänestäneistä antoi äänensä Pekka Haavistolle, 27,9 prosenttia
Sauli Niinistölle, 9,0 prosenttia Paavo Arhinmäelle, 8,7 prosenttia Timo Soinille, 7,4 prosenttia Paavo Lipposelle ja 6,0 prosenttia Paavo Väyryselle. Muut saivat alle 2 % äänistä. Toisella kierroksella Pekka Haavisto sai 57,9 prosenttia äänistä ja Sauli Niinistö 42,1 prosenttia.
Nähtävyydet

Japanilaistyylinen puutarha
Roihuvuoren vesitorni
Tammisalon kanava
Roihuvuoren kirkko
Maria Hammarénin mäki
Leikkipuisto Tuhkimo
Kiikkujat-patsas
Kirsikkapuisto (Helsinki)
Kuvia Roihuvuoresta

Roihuvuoren vesitorni
Hilding Ekelundin suunnittelema talo Punahilkantie 12 (1957)
Yövalaistu kirkko talvella.
Roihuvuoren ”käärmetalo” Tuhkimontie 10
Pienen sinisen lohikäärmeen puutarha japanilaistyylisessä puutarhassa.
Tulisuontien alueelle 1990-luvulla rakennettua uudempaa Roihuvuorta
Tuhkimontie 8,1 talvella ja Maria Hammarénin mäki
Tuhkimontie 8 yöllä
Leikkipuisto Tuhkimo
Porolahti Roihuvuoren eteläpuolella
Roihuvuorentie 6:sta pohjoiseen päin kuvattuna
Roihuvuorentien päästä kuvattu Tuhkimontie 1 ja 2 sekä Maria Hammarenin mäki, jonka takaa kohoaa Roihuvuoren vesitorni
Kirjallisuutta

Lauri Putkonen ja Katri Huusko (toim.): Herttoniemen rakennettu ympäristö. Helsingin kaupunkisuunnitteluviraston julkaisu 1994 ISSN 0787-9024
(Herttoniemi, Roihuvuori, Kulosaari, Kivinokka)
Eva Packalén: Herttoniemi, kylä, kartano, kaupunginosa. (Helsingin kaupunginmuseo 2008 ISSN 1238-9870)
Itä-Helsingin vaiheita ja nähtävyyksiä. Itä-Helsingin Kulttuuriseura ry 2000
Roihuvuori, alueen arvot ja ominaispiirteet, rakennustapaohje. Helsingin kaupunkisuunnitteluviraston julkaisu 2004 ISBN 952-473-249-1
Esko Muinonen: Roihuvuori (Helsingin asuntokeskuskunta Haka 1961)
Kaarina Hulkkonen: Roihuvuori, Ehrensvärdin kartanon maista vehreäksi kaupunginosaksi. Roihuvuori-seura 1999 ISBN 952-91-0070-1
Leena Arkio ja Marja-Liisa Lampinen (toim.): Narinka (Helsingin kaupunginmuseo 1981) Herttoniemen säteritilasta, kaakelitehtaasta ja kartanosta.
Jan Strang: Tammisalo – paratiisi meren äärellä. Tammisalolaisten Yhdistys ry, Helsinki 2001. ISBN 952-91-2928-9
Ruokolahden lentokenttä

Ruokolahden lentokenttä oli talvisodan aikana Lentorykmentti 2:n Ukonsalmella käyttämä jäälentokenttä.
Alexander Rueb

Alexander Rueb (27. joulukuuta 1882 Haag, Alankomaat – 2. helmikuuta 1959 Haag) oli hollantilainen lakimies, diplomaatti, šakinpelaaja ja šakkijärjestöissä merkittävän uran luonut organisaattori. Rueb toimi kansainvälisen šakkiliitto FIDE:n ensimmäisenä puheenjohtajana 1924–1949.
Aiheesta muualla

Alexander Ruebin pelaajaprofiili ja pelit Chessgames.com:issa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Yhdysvallat  Alankomaat 
Muut:  Europeana  SNAC
Turid Rugaas

Turid Rugaas
Turid Rugaas on norjalainen koirakouluttaja, joka omistaa Hagen Hundeskolenin koirakoulun.
Rugaas on tullut kuuluisaksi tekemällä pioneerityötä koirien rauhoittavista signaaleista. Kirjassaan Rauhoittavat signaalit Rugaas kertoo oivaltaneensa ne seuraamalla ongelmakoiransa Veslan kommunikointitaitojen kehittymistä. Tämän oivalluksen jälkeen hän aloitti vajaan kahden vuoden koirien kommunikoinnin tarkkailun ja videoinnin kollegansa Ståle Ødegaardin kanssa.
Suomeksi julkaistuja kirjoja

Rauhoittavat signaalit. Sanasilta, 2005. ISBN 952-99475-1-8 (nid.)
Kiskomatta paras: mitä tehdä, kun koira vetää hihnassa? Sanasilta, 2004. ISBN 951-97686-8-8 (nid.)
Aiheesta muualla

Turid Rugaasin kotisivut - sisältää runsaasti tietoa rauhoittavista signaaleista (englanniksi)
Rugaas, Turid: Pet dog trainers of Europe Code of Ethics: a way to take dog training into the 21st century. Journal of Veterinary Behavior. 2011.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Puola
Kustaa III

| Kustaa III |
| --- | --- |
 Kustaa III, maalannut Lorens Pasch nuorempi 1783. Vaasan hovioikeudelle tilattu muotokuva.
Ruotsin kuningas
Valtakausi:  12. helmikuuta 1771 – 29. maaliskuuta 1792
Kruunajaiset:  29. toukokuuta 1772
Edeltäjä:  Aadolf Fredrik
Seuraaja:  Kustaa IV Aadolf

Syntynyt:  24. tammikuuta (J: 13. tammikuuta) 1746 Tukholma, Ruotsi
Kuollut:  29. maaliskuuta 1792 (46 vuotta) Tukholma, Ruotsi
Puoliso:  Sofia Magdalena
Lapset:  Kustaa IV Aadolf  Kaarle Kustaa
Suku:  Holstein-Gottorp
Isä:  Aadolf Fredrik
Äiti:  Loviisa Ulriika
Uskonto:  luterilainen
Nimikirjoitus:  
Kustaa III:n vaakuna
Kustaa III monogrammi
Kustaa III (24. tammikuuta (J: 13. tammikuuta) 1746 Tukholma – 29. maaliskuuta 1792 Tukholma) oli Ruotsin kuningas vuosina 1771–1792. Hän palautti ylimmän hallitusvallan säädyiltä kuninkaalle, edisti kulttuuria ja kävi sodan Venäjää vastaan (ns. Kustaan sota, 1788–1790). Hänen itsevaltainen hallitsemistapansa aiheutti lopulta vakavan konfliktin aateliston kanssa, ja häntä vastaan syntyi salaliitto, joka johti hänen murhaansa.
Jälkipolvien silmissä Kustaa III on ollut Ruotsin historian kiehtovimpia persoonallisuuksia, ja häntä pidetään myös yhtenä Ruotsin lahjakkaimmista hallitsijoista. Hänen vahvuuksiaan olivat terävä äly ja taiteellinen lahjakkuus. Heikkouksia puolestaan olivat impulsiivisuus sekä taipumus teeskentelyyn ja teatraaliseen käytökseen.
Kustaa herätti jo omana aikanaan ihmisissä hyvin ristiriitaisia tunteita. Myös nykyhistorioitsijoilla on vaikeuksia saada otetta Kustaan monitahoisesta persoonallisuudesta.
Vuoden 1772 hallitusmuoto

Uusi hallitusmuoto siirsi toimeenpano- ja nimitysvallan kuninkaalle. Aiemmin toimeenpanovaltaa käyttänyt valtaneuvosto muuttui neuvoa-antavaksi hallintoelimeksi. Myös budjettivalta siirtyi kuninkaalle, tosin hän joutui määrävälein selvittämään valtakunnan rahojenkäyttöä säädyille. Uusille veroille oli saatava säätyjen suostumus.
Lainsäädäntövalta jaettiin kuninkaan ja säätyjen kesken, eli molemmilla oli toisaalta aloiteoikeus uusiin säädöksiin, toisaalta mahdollisuus estää uusien säädösten voimaantulo (ns. veto-oikeus). Valtiopäivien koollekutsumiseen oli oikeus vain kuninkaalla. Tuomiovalta annettiin valtaneuvostolle, jonka äänestyksissä kuninkaalla oli kaksi ääntä.
Kustaa otti hallitusmuotoonsa runsaasti vaikutteita Kustaa II Aadolfin vuoden 1611 hallitsijanvakuutuksesta. Sanamuodoltaan hallitusmuoto oli monin paikoin hyvin tulkinnanvarainen. Tämä saattoi johtua kiireellisestä laatimisaikataulusta, mutta tulkinnanvaraisuus saattoi myös olla tahallista. Kun syntyi epäselvyyttä jonkin säännöksen tarkoituksesta, saattoi kuningas tulkita sen omalta kannaltaan parhain päin.
Vuoden 1772 hallitusmuoto muutti Ruotsin perustuslailliseksi monarkiaksi, jossa kuninkaalla oli hyvin vahva asema. Vaikka Kustaa lisäsikin huomattavasti kuninkaan valtaa, oli hänellä eurooppalaisiin virkaveljiinsä verrattuna varsin vaatimaton asema. Esimerkiksi Ranskassa ja Preussissa kuningas oli ehdoton itsevaltias, jonka ei tarvinnut jakaa valtaansa kenenkään kanssa.
Kustaa III – valistunut hallitsija

Kustaa III oli monessa suhteessa hyvin edistyksellinen hallitsija. Hän uudisti oikeuslaitosta lopettamalla kidutuksen käytön kuulusteluissa. Hän myös vähensi kuolemanrangaistuksen käyttöä. Uskonnollisissa asioissa hän oli suvaitsevainen: papiston enemmistön vastustuksesta huolimatta juutalaiset saivat vuonna 1782 oikeuden harjoittaa uskontoaan tietyissä Ruotsin kaupungeissa.
Kulttuurielämän kannalta Kustaa oli hyvin merkittävä hallitsija. Hän perusti vuonna 1773 kuninkaallisen oopperan, vuonna 1786 Ruotsin Akatemian ja vuonna 1788 kuninkaallisen draamateatterin. Hän suosi erityisesti näyttämötaidetta, ja esiintyi itsekin näyttelijänä. Kustaan kiinnostus arkkitehtuuriin ja sisustamiseen näkyy etenkin siinä, että hänen mukaansa on nimetty kokonainen tyylisuunta, "kustavilaisuus".
Enonsa Fredrik II Suuren tavoin Kustaa oli erityisen kiinnostunut ranskalaisesta kulttuurista ja puhui sujuvasti ranskaa. Mielenkiintoa riitti myös Suomen asioihin. On jopa väitetty, ettei yksikään Ruotsin hallitsija ole osoittanut niin paljon kiinnostusta Suomen kehittämiseen kuin Kustaa.
Kustaa vieraili ensimmäisen kerran nykyisen Suomen alueella vuonna 1775. Vaasaan perustettiin tuolloin hovioikeus. Kustaan hallintokaudella perustettiin myös Tampereen (1779) ja Kuopion (1775) kaupungit, ja Hämeenlinna siirrettiin Kustaan aloitteesta linnan puolustusvarustusten tieltä nykyiselle paikalleen vuonna 1777.
Kustaa ei ollut kuitenkaan kiinnostunut valtiontalouteen liittyvistä asioista, joten hän delegoi vastuun niistä muille.lähde? Aluksi valtiontaloudesta vastasi Johan Liljencrants. Hän onnistui vakauttamaan valuutan arvon lunastamalla setelirahat pois liikenteestä. Ruotsi siirtyi hopearahakantaan. Valtion tuloja yritettiin lisätä säätämällä vuonna 1775 viinanpolttomonopoli valtiolle. Kansa kuitenkin jatkoi ahkerasti viinan kotipolttoa. Kun viranomaiset alkoivat sakottaa kotipolttajia ja takavarikoida viinapannuja, aiheutui tästä suurta katkeruutta, ja kuninkaan kansansuosio heikkeni. Kustaa rauhoitti tilanteen palauttamalla kotipoltto-oikeuden vuonna 1777.
Kustaalla oli myös huonot puolensa. Hänen tunteellinen ja oikutteleva luonteensa teki politiikasta epäjohdonmukaista. Kuninkaan tuhlaavaisuus heikensi vaarallisella tavalla valtiontaloutta. 1780-luvulla hän alkoi hallita yhä itsevaltaisemmin ja asetti virkanimityksissä usein henkilökohtaiset mieltymyksensä pätevyyden edelle. Kuninkaan ympärille kasvoi liehittelijöiden ja juonittelijoiden verkosto, mikä heikensi valtionhallinnon toimivuutta. Hän myös perui joitakin aiemmin tehtyjä edistyksellisiä säädöksiä. Esimerkiksi vuoden 1774 painovapauslaki kavensi huomattavasti sananvapauden rajoja.