E. N. Setälä
Akateeminen ura

Setälä kävi Hämeenlinnan normaalilyseota ja tuli sieltä ylioppilaaksi 1882. Setälä tuli tunnetuksi jo lyseovuosinaan, sillä hän laati opettajansa Arvid Genetzin rohkaisemana vain 16-vuotiaana teoksen Suomen kielen lauseoppi (1880). Hän aloitti kielioppinsa laatimisen lyseon kolmannella luokalla 1877 kun hänen opettajanaan oli Kaarlo Forsman ja oppikirjana Gustaf Erik Eurénin laatima ruotsinkielinen suomen kielioppi. Setälä alkoi suomentamaan sitä itselleen ja etsi lisäksi aiheesta materiaalia kaupungin lainakirjastosta. Kun Arvid Genetz palasi Unkarin matkaltaan ja tuli opettajaksi Hämeenlinnan normaalilyseoon, joutui Setälän kieliopin käsikirjoitus hänen silmäiltäväkseen. Genetzillä oli tekemässä suomenkielen muoto-oppia, minkä vuoksi hän ei pitänyt kieliopin julkaisemista tarpeellisena vaan kehoitti Setälää laatimaan suomenkielen lauseopin. Tätä teosta luettiin pitkälle 1900-luvun jälkipuoliskolle asti Suomen oppikouluissa äidinkielen kieliopin oppikirjana, samoin kuin Setälän myöhemmin kirjoittamaa Suomen kielen oppikirjaa, jälkimmäistä tosin Kaarlo Niemisen ja Aulis Ojajärven myöhemmin uudistamana. Suomen kielen lauseopin ensimmäisen painoksen esipuheessa Setälä sanoo kirjansa olevan pääasiassa Adolf Waldemar Jahnssonin vuonna 1871 julkaistusta tohtorinväitöskirjasta lyhennetty ja yksinkertaistettu versio. Setälän tavoitteena oli saattaa vaikeatajuinen tieteellinen teksti oppikirjaksi sopivaan muotoon, missä tavoitteessa hän hyvin nuoresta iästään huolimatta onnistuikin. Myöhemmistä laitoksista maininta teoksen riippuvuussuhteesta Jahnssonin kirjaan jäi pois, mikä antoi tutkija Fred Karlssonille aiheen syyttää Setälää plagioinnista.
Vuonna 1881 Setälä sai Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran matka-apurahan ja hän keräsi sitten Koillis-Satakunnassa, Keuruun ja Ätsärin tienoilla tietoja suomenkielen lauseopin alalta sekä kirjoitti muistiin satuja. Tämän retken tuloksena ilmestyi sitten vuonna 1883 Setälän lauseopillinen tutkimus Koillis-Satakunnan kansankielestä.
Setälä opiskeli yliopistossa kielitiedettä ja valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1885 saaden laudaturin suomesta, latinasta ja sanskriitista sekä vertailevasta kielentutkimuksesta. Hänen väitöskirjansa suomen kielen modusten ja tempusten kehityksestä (Zur Geschichte der Tempus und Modusbildungen in den finnisch-ugrischen Sparche) valmistui vuoden 1886 lopussa. Hän käytti väitöskirjassaan nuorgrammaattista tutkimusmetodia ensimmäisenä Suomessa. Vuosina 1888–1890 Setälä teki tutkimusmatkoja liiviläisten, vepsäläisten ja vatjalaisten pariin, ja matkoilta keräämänsä aineiston pohjalta hän ryhtyi valmistelemaan itämerensuomalaisten kielten vertailevaa äännehistoriaa, jonka konsonantteja käsittelevä ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 1891.
Setälä kilpaili August Ahlqvistin kuoleman jäljiltä vapautuneesta Helsingin yliopiston suomen kielen professorin virasta Arvid Genetzin kanssa, mikä myrkytti opettajan ja oppilaan välejä. Kun suomen kielen professuuri jaettiin vuonna 1893, Genetzistä tuli fennougristiikan professori ja Setälästä suomen kielen professori. Vaikka kumpikin kilpahakija näin sai professorin viran, tuli nimenomaan Setälästä se mies, joka määritteli Suomen kielitieteen ohjelman vuosikymmeniksi. Hän alkoi myös ensimmäisenä käyttää suomen kieltä yliopiston konsistorin istunnoissa. Professorin virkaa varten Setälä valmisti vuosina 1890-1891 laajan, itämerensuomalaisten kielten äännehistorian I—II. Konsonantit. Muita Setälän huomattavia julkaisuja olivat teos astevaihtelun alalta 1896, Lisiä suomalais-ugrilaisen kielentutkimuksen historiaan 1892, Zur finnisch-ugrischen Lautlehre 1903, Aus dem Gebiete dem Lehnbeziehung 1912, bibliografia vanhemmista germaanisista aineksista itämerensuomalaisissa kielissä 1913, astevaihtelun iästä suomalais-ugrilaisissa ja samojedin kielissä 1914 sekä näiden kielien sukulaisuudesta ja yhteisistä sanavaroista 1915. Suomalaisen kansanrunouden tutkimukseen liittyneitä Setälän tutkimuksia olivat 1882 julkaistu Munapoika, Länsisuomalaisia Kullervon aineksia, 1890 Piispa Henrikin surmavirsi, vuosina 1904–1910 Finnisch-ugrische Forschungenissa ilmestynyt vertaileva tutkimus Kullervo—Hamlet, 1913 julkaistu Väinämöinen ja Joukahainen, 1928 julkaistu Virokannas ja 1932 valmistunut suurteos Sammon arvoitus.
Setälä hahmotteli laajan suomen kieltä ja suomalais-ugrilaisia kieliä koskevan keruu- ja julkaisuohjelman, joka on sittemmin pitkälti toteutunut. Muun muassa aloitteet Suomen murteiden sanakirjan, Suomen etymologisen sanakirjan ja Karjalan kielen sanakirjan toimittamisesta teki Setälä. Setälän aloitteesta ja toisena toimittajana ollessa ilmestyi sarja Suomenkielen muistomerkkejä I—II. Hän teki aloitteen ja suunnitteli jo vuodesta 1896 alkaen kolmen suurtyön käynnistämistä. Ne olivat kansankielen sanakirja, vanhan kirjakielen sanakirja sekä nykyisen kirjakielen sanakirja.
Setälä oli Kaarle Krohnin kanssa perustamassa tieteellistä aikakauskirjaa Finnisch-ugrische Forschungenia ja toimitti sitä vuodesta 1901 alkaen. Hän oli aloittamassa myös teoksen Suomen kansan vanhat runot toimittamista. Setälä oli Valvojan toimituksen jäsen vuodesta 1886 ja päätoimittaja 1897–1905. Setälä oli Kalevalaseuran perustajia ja toimi seuran esimiehenä aina sen alkuvaiheista lähtien. Hän oli myös Suomalais-Ugrilaisen Seuran ja Kotikielen Seuran esimiehenä. Setälä toimi 1891–1899 Uuden Suomettaren avustajana ja 1905–1917 Helsingin Sanomien ja vuodesta 1919 Uuden Suomen vakinaisena avustajana.
Setälän pysyvimmät tieteelliset ansiot liittyvät suomalais-ugrilaisten kielten äännesuhteiden selvittämiseen. Hänen laatimansa Yhteissuomalainen äännehistoria (Yhteissuomalainen äännehistoria I–II. Konsonantit 1890–1891) on säilyttänyt asemansa fennougristiikan klassisena tutkimuksena. Siinä annettiin ensi kertaa kohtuullisen luotettava kuva itämerensuomalaisten kielten ja tärkeimpien suomalais-ugrilaisten kielten konsonantistossa ilmenevistä äännesuhteista. Suomalais-ugrilaisten kielten vokaalihistoriaa Setälä ei kuitenkaan kyennyt selvittämään. Hän kannatti pitkään virheelliseksi osoittautunutta astevaihteluteoriaa, joka oli saanut innoituksena indoeurooppalaisten kielten tutkimuksesta. Setälä oli mukana selvittämässä samojedikielten suhdetta suomalais-ugrilaisiin kieliin, ja kansanrunoudentutkimuksen alalta hän julkaisi muun muassa teoksen Sammon arvoitus (1932).