stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Intera Partners

| Intera Partners Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  osakeyhtiö
Perustettu:  2011
Toimitusjohtaja:  Juhana Kallio
Puheenjohtaja:  Janne Näränen
Kotipaikka:  Helsinki
Liikevaihto:  3,6 milj. € (2021)
Tilikauden tulos:  1,4 milj. € (2021)
Henkilöstö:  19 (2021)
Kotisivu:  interapartners.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Intera Partners Oy on suomalainen pääomasijoitusyhtiö. Yhtiö sijoittaa pääsääntöisesti kotimaisiin yrityksiin ja kasvattaa niitä sekä orgaanisesti (eli sisäisesti myyntiä kasvattamalla) että yritysostoilla. Kasvua haetaan myös kansainvälistymisen kautta. Keskimäärin Interan sijoituskohteiden liikevaihto on kolminkertaistunut sijoitusaikana. Intera sijoittaa usein yrittäjävetoisiin liiketoimintoihin, joiden johto ja yrittäjät tyypillisesti myös omistavat yhtiöitä.
Intera on yksi Suomen suurimmista pääomasijoittajista. Se on kerännyt sijoitussitoumuksia neljään rahastoon. Kesällä 2021 julkistettu Intera Fund IV -rahasto sai sijoittajilta 335 miljoonaa euroa sijoitussitoumuksia, mikä tekee siitä yhden suurimmista suomalaisen pääomasijoittajan keräämistä rahastoista. Rahastoon sijoittivat esimerkiksi eläkeyhtiöt ja rahastot Suomesta ja ulkomailta. Neljännen rahaston sijoitukset keskittyvät erityisesti kotimaisiin palveluyrityksiin. Mahdollisia sijoituskohteita etsitään myös Ruotsista.
Omistuksistaan Intera irtaantuu listaamalla ne pörssiin tai myymällä ne eteenpäin esimerkiksi toiselle pääomasijoittajalle. Helsingin pörssiin yhtiöistä on listattu esimerkiksi Sitowise, Kreate ja Kamux. Pääomasijoittajille on myyty esimerkiksi Renta Group ja Rantalainen.
Sijoitukset

Better Burger Society
Cervi
Duunitori
HögforsGST
Galena Pharma
ARCO
Oiva Isännöinti
Midagon
PHM Group
Sitowise
Halon Security
Irtautumiset

Roima Intelligence
Avarn Security
Rantalainen
Merivaara
Renta Group
Stella Kotipalvelut
Psykoterapiakeskus Vastaamo
Kreate
Rototec
HopLop
Kamux
NoHo Partners
Porvoon Huoltomiehet
Silmäasema
Trafotek
Polarica
Normek
Royal Ravintolat
Evidensia
Tamtron
Consti
Animagi
Orthex Group
Delete
Mikeva
Keskustelu nykyisten ja entisten kohdeyhtiöiden kohuista

Moni yhtiön entisistä tai nykyisistä sijoituskohteista on joutunut 2020-luvun taitteessa julkisuuteen mahdollisten laiminlyöntien tai lainvastaisten menettelyjen vuoksi.
Psykoterapiakeskus Vastaamo kertoi lokakuussa 2020 joutuneensa kiristyksen kohteeksi. Asiakkaiden tietoja julkaistiin netissä ja heiltä vaadittiin lunnaita tietojen levittämisellä uhkaamisella. Vastaamossa tapahtuneet tietomurrot olivat tapahtuneet ennen kuin Intera osti yhtiöstä osuuden. Intera on kertonut, että se ei olisi tehnyt yrityskauppaa, jos tietomurrot ja niihin liittyvät puutteet tietoturvassa ja asiakastietojen suojauksessa olisi tuotu sen tietoon. Välimiesoikeus velvoitti kesällä 2022 yrityskaupassa myyjinä toimineet Vastaamon osakkaat maksamaan Interan holdingyhtiölle vahingonkorvauksia.
Useaa turvallisuusalan yritys Avarn Securityn järjestyksenvalvojaa epäillään pahoinpitelyistä ja niiden videokuvaamisesta. Epäillyt rikokset ovat tapahtuneet järjestysvalvojien työaikana Avarnin valvonta-alueilla pääkaupunkiseudulla vuonna 2022. Avarn Security Oy:ssä Intera on vähemmistöomistaja. Yhtiö kuuluu suureen pohjoismaiseen turvallisuuspalvelualan Avarn-konserniin, joka omistaa myös Suomen-yhtiöstä suurimman osan.
Marjayhtiö Polarican toimitusjohtaja vangittiin syksyllä 2022 epäiltynä ihmiskaupasta. Epäillyt rikokset ajoittuvat vuosille 2020–2022. Intera myi omistuksensa yhtiössä vuonna 2019.
Toukokuussa 2023 Tapiolassa romahti väliaikainen kävelysilta. Sillan oli rakentanut Renta Telineet. Intera oli allekirjoittanut sopimuksen Renta Groupin myynnistä uudelle omistajalle marraskuussa 2021.
Intera Partners kertoo huolehtivansa omistamissaan yhtiöissä yritysvastuuasioista käytännöllisellä ja aina kunkin yhtiön toimintaan ja toimialaan sopivalla tavalla.
Aiheesta muualla

Intera Partnersin verkkosivut
Kreikan Superliiga

| Kreikan Superliiga |
| --- | --- |
Laji:  jalkapallo
Maa(t):   Kreikka
Perustettu:  1959 (nykymuodossa 2006)
Joukkueita:  14
Hallitseva mestari:  AEK Ateena
Aiheesta muualla
superleaguegreece.net
Superliiga (kr. Σούπερ Λίγκα) on Kreikan jalkapallon pääsarja. Sarjan ensimmäinen kausi pelattiin 2006–2007. Kreikan pääsarjana sitä ennen edelsi Alfa Ethniki.
Sarjassa pelaa kahdeksantoista joukkuetta, jotka kauden aikana kohtaavat toisensa kerran kotona ja kerran vieraissa. Kauden päätteeksi kolme heikointa joukkuetta putoaa Beta Ethnikiin. Sarjan mestari pääsee suoraan Mestarien liigan kolmannelle karsintakierrokselle ja toinen kreikkalaisjoukkue Mestarien liigaan valitaan karsintaturnauksessa, johon osallistuu sarjassa toiseksi, kolmanneksi, neljänneksi ja viidenneksi sijoittuneet joukkueet. Karsinnan voittaja pääsee Mestareiden liigan toiselle karsintakierrokselle.
Kreikan Superliiga on tasoltaan hyvää eurooppalaista keskitasoa. Sarja sijoittui UEFA:n maapistevertailussa sijalle 15. ajanjaksolla 2020–2024.
Joukkueet kaudella 2024–2025

Kauden 2024–25 Kreikan Superliigjoukkueiden sijainnit
| Joukkue | Kaupunki | Stadion |
| --- | --- | --- |
| AEK Ateena | Ateena | Agia Sophia Stadium |
| Aris | Thessaloniki | Kleanthis Vikelidis Stadium |
| Asteras Tripolis | Tripoli | Theodoros Kolokotronis Stadium |
| Athens Kallithea | Ateena | Apostolos Nikolaidis Stadium |
| Atromitos | Peristéri | Peristeri Stadium |
| Lamia | Lamia | Lamian kunnallisstadion |
| OFI | Heraklion | Theodoros Vardinogiannis Stadium |
| Olympiakos | Pireus | Karaiskakis Stadium |
| Panathinaikos | Ateena | Ateenan olympiastadion |
| Panetolikos | Agrinio | Panetolikos Stadium |
| Panserraikos | Serres | Serresin kunnallisstadion |
| PAOK | Thessaloniki | Toumba Stadium |
| Volos | Vólos | Panthessaliko Stadium |
Mestarit

Kaudesta 1927–1928 kauteen 1958–1959 Panhellenic Championship
Kaudesta 1959–1990 kauteen 2005–2006 Alfa Ethniki
Kaudesta 2006–2007 eteenpäin Kreikan Superliiga
Mestarit > Joukkueittain

| Sijoitus | Joukkue | Määrä |
| --- | --- | --- |
| 1. | Olympiakos FC | 47 |
| 2. | Panathinaikos FC | 20 |
| 3. | AEK Ateena FC | 13 |
| 4. | Aris FC | 3 |
| 4. | PAOK FC | 3 |
| 6. | Larissa FC | 1 |
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
| n k  Pääsarjatason jalkapallosarjat Euroopassa (UEFA) |
| --- | --- |
 Alankomaat  Albania  Andorra  Armenia  Azerbaidžan  Belgia  Bosnia ja Hertsegovina  Bulgaria  Englanti  Espanja  Färsaaret  Georgia  Gibraltar  Irlanti  Islanti  Israel  Italia  Itävalta  Kazakstan  Kosovo  Kreikka  Kroatia  Kypros  Latvia  Liettua  Luxemburg  Malta  Moldova  Montenegro  Norja  Pohjois-Irlanti  Pohjois-Makedonia  Portugali  Puola  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  San Marino  Serbia  Skotlanti  Slovakia  Slovenia  Suomi  Sveitsi  Tanska  Tšekki  Turkki  Ukraina  Unkari  Valko-Venäjä  Venäjä  Viro  Wales 
Kreikan Superliigan kaudet
| Mestaruussarja |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1900-luku |  |  |  |  |  | 1905–1906 | 1905–1906 | 1905–1906 | 1905–1906 | 1909–1910 |
| 1910-luku | 1910–1911 | 1911–1912 | 1912–1913 | 1913–1914 | 1914–1915 | 1915–1916 |  |  |  |  |
| 1920-luku | 1920–1921 | 1921–1922 | 1922–1923 |  |  |  |  | 1927–1928 | 1928–1929 | 1929–1930 |
| 1930-luku | 1930–1931 | 1931–1932 | 1932–1933 | 1933–1934 | 1934–1935 | 1935–1936 | 1936–1937 | 1937–1938 | 1938–1939 | 1939–1940 |
| 1940-luku |  |  |  |  |  | 1945–1946 | 1946–1947 | 1947–1948 | 1948–1949 |  |
| 1950-luku | 1950–1951 | 1951–1952 | 1952–1953 | 1953–1954 | 1954–1955 | 1955–1956 | 1956–1957 | 1957–1958 | 1958–1959 |  |
Alfa Ethniki: 
| 1950-luku |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 1959–1960 |
| 1960-luku | 1960–1961 | 1961–1962 | 1962–1963 | 1963–1964 | 1964–1965 | 1965–1966 | 1966–1967 | 1967–1968 | 1968–1969 | 1969–1970 |
| 1970-luku | 1970–1971 | 1971–1972 | 1972–1973 | 1973–1974 | 1974–1975 | 1975–1976 | 1976–1977 | 1977–1978 | 1978–1979 | 1979–1980 |
| 1980-luku | 1980–1981 | 1981–1982 | 1982–1983 | 1983–1984 | 1984–1985 | 1985–1986 | 1986–1987 | 1987–1988 | 1988–1989 | 1989–1990 |
| 1990-luku | 1990–1991 | 1991–1992 | 1992–1993 | 1993–1994 | 1994–1995 | 1995–1996 | 1996–1997 | 1997–1998 | 1998–1999 | 1999–2000 |
| 2000-luku | 2000–2001 | 2001–2002 | 2002–2003 | 2003–2004 | 2004–2005 | 2005–2006 |  |  |  |  |
Superliiga: 
| 2000-luku |  |  |  |  |  |  | 2006–2007 | 2007–2008 | 2008–2009 | 2009–2010 |
| 2010-luku | 2010–2011 | 2011–2012 | 2012–2013 | 2013–2014 | 2014–2015 | 2015–2016 | 2016–2017 | 2017–2018 | 2018–2019 | 2019–2020 |
| 2020-luku | 2020–2021 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Luettelo Kongon demokraattisen tasavallan kaupungeista

Tämä on luettelo Kongon demokraattisessa tasavallassa sijaitsevista kaupungeista, joilla on hallinnollisesti kaupungin nimike (ransk. ville). Kongon tasavallan tilastollisen vuosikirjan 2015 mukaan maassa oli tuolloin yhteensä 32 maakunnan alaista kaupunkia ja yksi piirin alainen kaupunki. Lisäksi oli pääkaupunki Kinshasa, jolla on maakunnan asema. Useimmissa maan 26 maakunnasta sijaitsi vuonna 2015 vain yksi kaupunki, kuudessa maakunnassa oli kaksi kaupunkia ja yhdessä kolme. Kaupungit jakautuivat yhteensä 137 hallinnolliseen kaupunginosaan (ransk. communes urbaines).
| Kaupungin nimi | Maakunta  | Kaupunginosien lkm  |
| --- | --- | --- |
| Bandundu | Kwilu | 3  |
| Beni | Nord-Kivu | 4  |
| Boende | Tshuapa | 2  |
| Boma | Kongo-Central | 3  |
| Bukavu | Sud-Kivu | 3  |
| Bunia | Ituri | 3  |
| Buta | Bas-Uele | 4  |
| Butembo | Nord-Kivu | 4  |
| Gbadolite | Nord-Ubangi | 3  |
| Gemena | Sud-Ubangi | 4  |
| Goma | Nord-Kivu | 2  |
| Inongo | Mai-Ndombe | 3  |
| Isiro | Haut-Uele | 3  |
| Kabinda | Lomami | 4  |
| Kalemie | Tanganyika | 3  |
| Kamina | Haut-Lomami | 3  |
| Kananga | Kasaï-Central | 5  |
| Kenge | Kwango | 5  |
| Kikwit | Kwilu | 4  |
| Kindu | Maniema | 3  |
| Kinshasa | Kinshasa | 24  |
| Kisangani | Tshopo | 6  |
| Kolwezi | Lualaba | 2  |
| Likasi | Haut-Katanga | 4  |
| Lisala | Mongala | 2  |
| Lubumbashi | Haut-Katanga | 7  |
| Lusambo | Sankuru | 4  |
| Matadi | Kongo-Central | 3  |
| Mbandaka | Équateur | 2  |
| Mbuji-Mayi | Kasaï-Oriental | 5  |
| Mobayi-Mbongo (piirikunnan alainen kaupunki) | Nord-Ubangi | 1  |
| Mwene-Ditu (Muene-Ditu) | Lomami | 3  |
| Tshikapa | Kasaï | 5  |
| Zongo | Sud-Ubangi | 2  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Democratic Republic of the Congo (YK:n pdf-kartta Kongon demokraattisesta tasavallasta; alasvetovalikosta valinnalla "Democratic Republic of the Congo") (englanniksi) (un.org)
Découpage Administratif: Provinces et Territoires / République Démocratique du Congo (pdf, 27.12.2018) (ranskaksi) (reliefweb.int)
Luhtitalo

Luhtitalo Oulun Toppilan­saaressa.
Luhti­talo Seinä­joen Joupissa.
Luhtitalo, luhtikäytävätalo, laubengangtalo eli avoin sivukäytävätalo on talo, jonka kuhunkin huoneistoon kuljetaan talon ulkoseinustalla olevasta, ulkoilmaan avautuvasta luhti­käytävästä.
Luhti­käytävät ovat lämmittämättömiä, mutta niihin johtavat porras­huoneet voivat olla lämmitettyjä ja varsinkin korkeissa luhti­taloissa hissillä varustettuja. Luhti­käytävän ansiosta asuntoihin kuljetaan kylmästä tilasta, minkä takia käytävä­tiloja ei ole niin paljoa lämmitettävänä kylminä vuoden­aikoina. Vaikka käytävät ovat lämmittämättömiä, niiden suojaaminen sadetta, lunta ja tuulta vastaan on järjestettävä.lähde?
Luhti­käytävä­talo asettaa erityisiä vaatimuksia poistumis­teille, palo-osastoinnille ja asuntojen aukotukselle luhti­käytävän suuntaan.selvennä
Franciscus Assisilainen

| Franciscus Assisilainen |
| --- | --- |
 Jusepe de Ribera: Pyhä Franciscus Assisilainen. 1642.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1181 tai 1182 Assisi, Umbria
Kuollut: 3. lokakuuta 1226 Assisi, Umbria
Kansalaisuus:  italialainen
Ammatti:  munkki diakoni saarnaaja
Muut tiedot
Lempinimet:  Poverello
Franciscus Assisilainen, Jumalan pieni köyhä (it. Poverello, oikealta nimeltään Giovanni Francesco di Bernardone) (1181 tai 1182 – 3. lokakuuta 1226) oli italialainen munkki, diakoni ja saarnaaja. Hän perusti fransiskaanisen veljeskunnan. Franciscusta kunnioitetaan katolisuudessa, vanhakatolisuudessa, anglikaanisuudessa ja luterilaisuudessa. Paavi Gregorius IX julisti hänet pyhimykseksi 16. heinäkuuta 1228. Franciscus Assisilaisen pyhimyskalenterin mukainen muistopäivä on 4. lokakuuta, joka on myöhemmin hänen vuokseen otettu myös kansainväliseksi eläinten päiväksi. Hän on eläinten, ympäristön, eläintarhojen, tulen, perheiden, yksin kuolemisen, kauppiaiden, rauhan, Italian, Assisin, New Mexicon ja Kansasin suojeluspyhimys. Franciscuksen symboleita ovat muun muassa linnut ja eläimet, stigmata, piikkikruunu, kalat, pääkallo, susi ja tuli. Franciscusta pidetään yhtenä stigmaatikoista ja ennen hänen stigmataansa juhlistettiin erikseen 17. syyskuuta. Franciscuksen mukaan on myös nimetty basilika tämän kotikaupungissa Assisissa eli Pyhän Fransiskuksen basilika (italiaksi Basilica di San Francesco d'Assisi). Pyhän Franciscuksen mukaan on perustettu useita katolisia sääntökuntia: Congregatio Fratrum Adunationis Tertii Regularis Ordinis Sancti Francisci (S.A), Congregatio Fratrum Franciscanorum Immaculatae (F.I.),  Ordo Fratrum Minorum (O.F.M.), Ordo Fratrum Minorum Capuccinorum (O.F.M. Cap.) ja  Ordo Fratrum Minorum Conventualium (O.F.M. Conv.). Hänen nimeään kantaa myös 13. maaliskuuta 2013 valittu paavi Benedictus XVI:n 266. seuraaja, argentiinalainen paavi Franciscus.
Kirjallinen tuotanto

Avaimen Franciscuksen spiritualiteettiin tarjoavat luonnollisesti hänen omat kirjoituksensa. Niitä on säilynyt suhteellisen runsaasti; ne on julkaistu myös suomennoksena. Franciscuksen säilynyt tuotanto on pääosin latinankielistä. Sen kieli on saanut hyvin runsaasti vaikutteita  Raamatun latinankielisestä käännöksestä (versio vulgata), jonka tunteminen on välttämätöntä Franciscuksen ymmärtämiseksi.
"Kehotussanat" – ilmeisesti eri aikoina syntyneitä ja Franciscuksen elinaikana yhteen koottuja lausumia.
"Vähäisempien veljien ensimmäinen sääntö" (1221) v jäi vaille virallista hyväksyntää.
"Vähäisempien veljien toinen sääntö" (1223).
"Sienan testamentti" (keväällä 1226) v säilynyt vain epäsuorasti.
"Testamentti" (loppukesällä 1226).
"Sääntökuntaelämästä erakkolassa" (1217–1221) – elämäntapaa koskevia ohjeita.
"Elämänsääntö" (1212/1213) – P. Claraa varten, säilynyt osana P. Claran sääntöä.
"Viimeinen tahto" (syyskuu 1226) – säilynyt osana P. Claran sääntöä.
"Ensimmäinen kirje" (ilm. 1221 tienoilla) – kaikille kristityille.
"Toinen kirje" (mahdollisesti 1220 tai 1226) – yleiskapitulille ja kaikille veljille, eukaristista opetusta.
"Kolmas kirje" (1215–1219) – hengelliselle säädylle.
"Neljäs kirje" (1218–1223) – eräälle ministerille.
"Viides kirje" (1223 jälkeen) – säilynyt espanjankielisenä käännöksenä ja 1500-luvulla painettuna latinankielisenä tekstinä
"Kuudes kirje"  (1220 tai 1226).
"Seitsemäs kirje" Veli Leolle – säilynyt Franciscuksen omakätisenä kirjeenä.
"Kahdeksas kirje" veli P. Antonius Padovalaiselle (1224)
"Yhdeksäs kirje"
"Tervehdys hyveille" – ajankohta tuntematon. Kirjoitettu muistiin ilmeisesti vasta Franciscuksen kuoleman jälkeen.
"Tervehdys autuaalle neitsyelle" – ajankohta tuntematon. Kirjoitettu muistiin ilmeisesti vasta Franciscuksen kuoleman jälkeen.
"Ylistyslaulu Jumalalle, Korkeimmalle" (1224 jälk.) – säilynyt omakätisenä.
"Luotujen ylistys eli veli auringon laulu" (1224/25) – tunnetaan myös nimellä Aurinkolaulu.
"Sanat köyhille naisille" (1225) – italiankieliset, runomuotoiset kehotussanat on julkaistu ensi kerran vasta vuonna 1978. Kirjoitettu muistiin ilmeisesti vasta Franciscuksen kuoleman jälkeen.
"Ylistysrukoukset kaikkiin rukoushetkiin" (ajankohta tuntematon).
"Herran kärsimyksen palvelus" (ajankohta tuntematon).
"Rukous San Damianon krusifiksin edessä" (autenttisuus kyseenalainen).
Franciscusta koskeva kirjallisuus keskiajalla

Kaikki Franciscuksen opetus ei päätynyt hänen omiin kirjoituksiinsa. Monet hänen elämänsä episodit ja hänen opetuksensa tunnetaankin ainoastaan hagiografisen kirjallisuuden perusteella.
Varhaisinta kerrostumaa Franciscus-kirjallisuudessa edustavat veli Tuomas Celanolaisen laatimat kaksi elämäkertaa sekä selvitys Franciscuksen ihmeistä. Sääntökunnassa kanonisen aseman saavuttivat kuitenkin kenraaliministeri Bonaventuran kirjoittamat legendat, joiden tuli korvata kaikki aikaisemmat Franciscuksen elämää kuvaavat tekstit.
Näiden lisäksi on kuitenkin 1200- ja 1300-luvuilla laadittu Franciscuksen elämästä muistitiedon pohjalta muitakin kuvauksia. Näistä tärkeimpiä olivat 1300-luvun alun muodossa säilyneet Legenda trium sociorum ja Speculum perfectionis. Hiukan myöhempi teos on veli Ugolino di Monte Santa Marian 1327 laatima Actus beati Francisci et sociorum ejus, jonka italiankielinen käännös on hengellisen kirjallisuuden klassikoita. Kenties tärkein näistä myöhäisistä kompilaatioista on niin sanottu Perugian legenda, jonka syntyhistoria on varsin epäselvä. Kaksi viimeksi mainittua teosta on suomennettu.
Galleria

Saarna linnuille.
Franciscus ja Gubbion susi.
Kirjallisuutta

Franciscus Assisilainen: Kutsu köyhyyteen: Kootut kirjoitukset.  (Johdanto, suomennos, selitykset: Seppo A. Teinonen. Hengen tie 4)  Helsinki:  Kirjaneliö, 1981 (2. painos 2005, Pyhiinvaeltaja-sarja).  ISBN 951-600-545-4
Pyhän Franciscuksen kukkaset.  (Johdanto, suomennos, selitykset Seppo A. Teinonen)  Kirjapaja, 1986.
Franciscus Assisilaisen sanoma. Perugian legenda.  (Johdanto, suomennos, selitykset Seppo A. Teinonen)  Helsinki:  Katolinen tiedotuskeskus, 1988.
Flood, David: "Fransiskaaniliikkeen synnyn yhteiskunnallinen luonne", teoksessa Lehtonen, Tuomas M. S. (toim.): Keskiajan kevät. Kirjoituksia eurooppalaisen kulttuurin juurista, s. 163–186.  Helsinki:  WSOY, 1997.  ISBN 951-0-21907-X
Kazantzakis, Niko: Pyhä köyhyys.  (Romaani Fransiskus Assisilaisen elämästä)  Suomentanut Aarno Peromies. Tammi, 1961.  ISBN 951-30-0636-0
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Franciscus Assisilainen Wikimedia Commonsissa
Sitaatteja aiheesta Franciscus Assisilainen Wikisitaateissa
Ordo fratrum minorum
The Franciscan Archive
Santa Maria degli Angeli in Porziuncola
Franciscaans studiecentrum (Arkistoitu – Internet Archive) P. Franciscuksen ja P. Klaran tuotanto ja keskiaikaisia lähdetekstejä
Robinson, Paschal: St. Francis of Assisi Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Helena Partanen : Fransiscus Assisilainen kerjäläismunkkikunnan perustaja, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 09.03.1930, nro 10, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST 2  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja 2  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka 2  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Fioretti
R.Smg. Pietro Micca (1935)

| R>  Smg. Pietro Micca |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cantieri navali Tosi, Taranto
Kölinlasku:  15. lokakuuta 1931
Laskettu vesille:  14. kesäkuuta 1935
Palveluskäyttöön:  10. tammikuuta 1935
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 29. heinäkuuta 1943
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 371 t (pinnalla) 1 883 t (sukellus)
Pituus:  90 m
Leveys:  7,6 m
Syväys:  5,3 m
Koneteho:  Tosi-dieselmoottori 3 000 bhp 2 × Marelli-sähkömoottoria 1 600 hv
Nopeus:  15,5 solmua (pinnalla) 8,5 solmua (sukellus)
Miehistöä:  72
Aseistus
Aseistus:  2 × 120 mm/45 tykkiä 4 × 13,2 mm ilmatorjuntakonekivääriä 6 × 533 mm torpedoputkea 40 × miinaa
R. Smg. Pietro Micca oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1935 vesillelaskettu sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Cantieri navali Tosilta Tarantosta, missä köli laskettiin 15. lokakuuta 1931. Alus laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 10. tammikuuta 1935.
Palvelus

Espanjan sisällissodassa alus teki 23. tammikuuta ja 13. helmikuuta 1937 partiomatkat Espanjan aluevesillä tukien Francon johtamia tasavaltalaisia. Alus johti 5. toukokuuta 1938 Adolf Hitlerin vierailun kunniaksi järjestetyssä Napolin laivastoparaatissa sukellusveneosastoa.
Italian julistaessa 10. kesäkuuta 1940 sodan Ranskalle ja Britannialle alus oli merellä ja laski 12. kesäkuuta miinansa Aleksandrian edustalle. Alus miinoitti 12. elokuuta toisen kerran Aleksandrian edustalla. Alus kuljetti elintarvikkeita, polttoainetta ja ammuksia Egeanmerelle ja Pohjois-Afrikkaan, mistä tuli sen päätehtävä vuoden 1940 lopulla. Alus kuljetti kaikkiaan 2 163 tonnia tarvikkeita neljällätoista matkallaan.
Sukellusvene HMS Trooper torpedoi Miccan Santa Maria di Leucan niemen lounaispuolella 29. heinäkuuta 1943 kello 6.05. Aluksen miehistöstä pelastui kahdeksantoista henkeä.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Italian submarine Pietro Micca (1935)
Käännös suomeksi
Susikoira Roi (televisiosarja)

| Susikoira Roi |
| --- | --- |
 Sarjan tunnusteksti.
Tyyli:  lasten- ja nuortensarja
Kestoaika:  noin 30 minuuttia
Pääosissa:  Paavo Westerberg Poliisikoira Jami
Alkuperämaa:  Suomi
Alkuperäiskieli:  suomi
Verkko:  Yle TV1
Esitetty:  2. tammikuuta – 23. tammikuuta 1987
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  4
Ikäraja:   
Sisältömerkintä:   
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Raimo O Niemi
Käsikirjoittaja(t):  Raimo O Niemi
Säveltäjä(t):  Olli Ahvenlahti
Leikkaaja(t):  Paavo Eskelinen
Lavastaja(t):  Reijo Puttonen
Kuvaaja(t):  Caj Sundman
Tuotantoyhtiö(t):  Yleisradio
Seuraaja:  Susikoira Roi – seikkailu saaristossa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Sarjan DVD-julkaisun vuonna 2016 julkaistun uusintapainoksen kansilehti.
Susikoira Roi on suomalainen Yleisradion tuottama vuonna 1987 valmistunut neliosainen televisiosarja. Televisiosarja perustuu kirjailija Jorma Kurvisen luomaan samannimiseen kirjasarjan ensimmäiseen osaan.
Sarja kuvattiin kesän 1985 aikana Helsingin ja Vantaan kaupunkien alueella. Sarja ensiesitettiin televisiossa Yle TV1-kanavalla tammikuussa 1987. Sarja on esitetty uusintana televisiossa vuosina 1993 ja 1998. Vuonna 1987 kuvattiin saman kirjasarjan osaan perustuva televisiosarja Susikoira Roi – seikkailu saaristossa, joka ensiesitettiin televisiossa vuonna 1988. Sarja on julkaistu myös vuonna 1989 Yle Tallennemyynnin kirjastotallenteena (VHS) sekä DVD-tallenteena ensimmäisen kerran vuonna 2009.
Sarjan pääosaa näyttelevästä Paavo Westerbergistä tuli etenkin nuorten naiskatsojien suosikki. Ohjaaja Raimo O. Niemi valitsi Westerbergin Tomin rooliin koekuvattuaan useita lapsia. Susikoira Roita esitti poliisikoira Jami (10. marraskuuta 1976 – syksy 1990), jonka ohjaaja oli nykyisin eläkkeellä oleva ylikonstaapeli, ja entinen Poliisikoiralaitoksen kouluttaja Lauri Kanerva. Ohjaaja Niemen kertoman mukaan hän pelkäsi koiria, mutta sarjan kuvauksissa poliisikoira Jamilla oli aina paikalla kouluttaja. Niemen piti vain kertoa kouluttajalle mitä kohtauksessa tapahtuu, ja näin Jami teki kuuliaisesti kouluttajan käskyjen mukaista työtä.
Juoni

12-vuotias Tomi tapaa Äksyn jengiksi kutsuttavan poikajengin kivittämän ja pusikkoon juuttuneen susikoiran (saksanpaimenkoira), Tomi pelastaa koiran, ja siitä alkaa hengästyttävä pakomatka, jonka aikana hän nimeää tuntemattoman koiran Roiksi. Tomista ja Roista tulevat hyvät ystävät, mutta kaikki alueen asukkaat eivät sulata heti Tomin löytämään kulkukoiraa, ja poika joutuu pakoilemaan aluksi uuden karvaisen ystävänsä kanssa. Tomilla on myös kova suostutteleminen kotona, jotta hän saisi pitää Roin. Ajan myötä alueen asukkaat alkavat lämmetä koiralle. Tomi ja Roi joutuvat vaaralliseen seikkailuun, kun heidän kotiinsa soitteleva häirikkö osoittautuu kaikkea muuta kuin harmittomaksi pilapuhelujen soittajaksi.