stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ester Borg

| Ester Borg |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. marraskuuta 1899 Turku, Suomi
Kuollut: 23. helmikuuta 1964 (64 vuotta)
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  Taidegraafikko
Ester Elisabeth Borg (27. marraskuuta 1899 Turku – 23. helmikuuta 1964) oli turkulainen taidegraafikko ja kuvaamataidonopettaja. Isä Nathanael oli rovasti, äidin nimi oli Elin Fanny (o.s. Calonius). Perhe muutti Keski-Suomeen isän saatua kirkkoherran viran Petäjävedellä. Ester Borg kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän tyttökoulun jatkoluokilta vuonna 1919 ja suoritti sitten  Taideteollisen keskuskoulun piirustuksenopettajalinjan vuosina 1921–24. Hän toimi  ensin Inkeroisten ja Kristiinan yhteiskoulussa ja Tampereen klassillisen lyseon piirustuksenopettajana ja Turussa tyttölyseossa ennen kuin siirtyi Turun Suomalaisen Yhteiskoulun opettajaksi vuonna 1930.
Borg teki useita opintomatkoja Eurooppaan. Vuonna 1927 hän kävi Wienissä, Dresdenissä, Berliinissä ja Münchenissä, vuonna 1935 Pariisissa ja Brysselissä. Borg osallistui lukuisiini näyttelyihin niin kotimaassa kuin ulkomaillakin debytoituaan Turussa vuonna 1932. Borg oli teoksillaan oli mukana suomalaisen grafiikan näyttelyissä Moskovassa (1934), Riiassa (1935), Prahassa, Bratislavassa, 22 saksalaisessa kaupungissa (1936), Kööpenhaminassa (1937), sekä Budapestissä ja Wienissä (1937).
Ester Borg on ensimmäisen paikallisen taidegrafiikan yhdistyksen perustajajäseniä. Yhdistys syntyi vuonna 1933 Turun Sanomien uuden liiketalon aulassa vuonna 1932 pidetyn taidegrafiikan näyttelyn jälkeen. Ester Borg, Anders Holmqvist, Viljo Lehmussaari, Josef Manulkin (Manuel), Aili Olofsson, Laila Säilä ja Edith Wiklund kokoontuivat aluksi "Ryhmä Grafican" nimellä. Yhdistyksen perustava kokous pidettiin Turussa Lehtisen kahvilassa 17. maaliskuuta 1933. Myöhemmin nimi muuttui "Turun Graafillisen Taiteen Yhdistykseksi – Föreningen för Grafisk Konst i Åbo". Toiminnan keskeisiä tavoitteita oli taidegrafiikan tunnetuksi tekeminen ja jäsenistön tukeminen ammatillisissa asioissa. Vuonna 1967 yhdistyksen nimi muutettiin Turun Taidegraafikot r.y.:ksi. (www.turun-taidegraafikot.fi)
Ester Borgin kuusi vuotta vanhempi sisar oli arkkitehti Elsi Borg. Vanhin veli Kaarlo Borg oli myös arkkitehti. Myös kansanedustaja Margit Borg-Sundman kuului tähän sisarussarjaan. Veljenpoikia olivat oopperalaulaja Kim Borg, arkkitehti Olli Borg ja säveltäjä ja musiikkituottaja Jaakko Borg.
Kuvia

Omakuva (Arkistoitu – Internet Archive)
Mustat hansikkaat, 1932[vanhentunut linkki]
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Nokia 3650

| Nokia 3650 |
| --- | --- |

Julkaistu:  2003
Käyttöverkot:  GSM 900/1800/1900 MHz
Mitat:  130 × 57 × 26
Paino:  130
Näytön kuvatarkkuus:  176 × 208
Värien lukumäärä:  4 096
Muisti:  MMC-kortti + 3,4
Kamera:  0,3 megapikseliä 640 × 480 VGA
Radio:  ei
Musiikkisoitin:  ei
Valmiusaika:  200
Puheaika:  4
Käyttöjärjestelmä:  Symbian OS 6.1 (Series 60)
Tiedonsiirto:  GPRS, HSCSD
Liitännät:  Bluetooth, IrDA
Muuta:  sähköposti (IMAP, POP, SMTP)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nokia 3650 on Nokian vuoden 2003 alussa julkaistu GSM-matkapuhelin, joka tarkoitettiin Nokia 7650 -puhelimen seuraajaksi. Puhelimessa oli Symbian S60 -käyttöjärjestelmä, ja edeltäjästään poiketen puhelin mahdollisti myös MMC-korttien käytön. Yksi puhelimen silmäänpistävimmistä piirteistä oli sen poikkeuksellinen puhelimen valintakiekkoa mukaileva näppäimistö. Näppäimistöä vieroksuttiin ostajien keskuudessa, ja vastauksena käyttäjien tyytymättömyyteen Nokia julkaisi saman vuoden viimeisellä neljänneksellä Nokia 3660 -puhelimen, joka oli käytännössä sama puhelin perinteisemmällä näppäimistöllä ja väririkkaammalla näytöllä.
Puhelimen hinta oli sen julkaisuaikoihin 400–500 euron välillä.
Aiheesta muualla

Käyttöohjeet (Arkistoitu – Internet Archive)
Nokia 3650 - Tuki
Artur Avila

Artur Avila
Artur Avila Cordeiro de Melo (s. 29. kesäkuuta 1979 Rio de Janeiro) on brasilialais-ranskalainen matemaatikko. Hän on ollut Zürichin yliopiston matematiikan professorina vuodesta 2018.
Avila oli yksi neljästä tutkijasta, jotka palkittiin Fieldsin mitalilla vuonna 2014. Hän väitteli tohtoriksi dynaamisista järjestelmistä 21-vuotiaana.
Aiheesta muualla

Kotisivu, CV (Arkistoitu – Internet Archive)
A Brazilian Wunderkind Who Calms Chaos
näytä
keskustele
Fieldsin mitalin saajat()
1936: Ahlfors • Douglas | 1950: Schwartz • Selberg | 1954: Kodaira • Serre | 1958: Roth • Thom | 1962: Hörmander • Milnor | 1966: Atiyah • Cohen • Grothendieck • Smale | 1970: Baker • Hironaka • Novikov • Thompson | 1974: Bombieri • Mumford | 1978: Deligne • Fefferman • Margulis • Quillen | 1982: Connes • Thurston • Yau | 1986: Donaldson • Faltings • Freedman | 1990: Drinfeld • Jones • Mori • Witten | 1994: Zelmanov • Lions • Bourgain • Yoccoz | 1998: Borcherds • Gowers • Kontsevitš • McMullen | 2002: Lafforgue • Vojevodski | 2006: Okounkov • Perelman • Tao • Werner | 2010: Lindenstrauss • Châu • Smirnov • Villani | 2014: Avila • Bhargava • Hairer •  Mirzakhani | 2018: Birkar • Figalli • Scholze • Venkatesh | 2022: Duminil-Copin • Huh • Maynard • Vjazovska
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Alankomaat 
Tieteilijät:  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  Scopus  zbMATH 
Muut:  IdRef
Pilipalipilotit

| Pilipalipilotit Karhu Baloo – ilmojen sankari> TaleSpin |
| --- | --- |

 Sarjan tunnusteksti.
Tyyli:  piirrossarja
Kestoaika:  noin 22 minuuttia
Kehittäjä(t):  Jymn Magon, Mark Zaslove
Pääosissa:  R. J. Williams Sally Struthers Ed Gilbert Pat Fraley Janna Michaels Jim Cummings Tony Jay
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Yhdysvallat: syndikointi, Disney Channel Suomi: Kolmoskanava, MTV3, Toon Disney
Esitetty:  5. toukokuuta 1990 – 8. elokuuta 1991 (Yhdysvallat)
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  65
Tunnuskappale:  TaleSpin -tunnusteema
Tuotanto
Tuottaja(t):  Jymn Magon, Mark Zaslove, Ken Tsumura
Ohjaaja(t):  Larry Latham
Käsikirjoittaja(t):  Duane Capizzi Karl Geurs Libby Hinson Michael Edens Len Uhley Mark Zaslove Mark Edens Stephen Sustarsic Chuck Tately
Säveltäjä(t):  Silversher & Silversher
Tuotantoyhtiö(t):  Walt Disney Television Animation
Palkinnot
Ehdokkuudet:  Primetime Emmy -palkinto (1991) Young Artist -palkinto (1991, 1992, 1993) Annie-palkinto (1992)
Aiheesta muualla
IMDb 
Pilipalipilotit (alkuperäiseltä nimeltä TaleSpin, tunnetaan myös nimellä Karhu Baloo – Ilmojen sankari) on yhdysvaltalainen Disneyn tuottama vuosina 1990–1991 valmistunut 65-osainen piirrossarja.
Synopsis

Sarja kertoo Disneyn Viidakkokirja -elokuvasta tutun Baloo-karhun ja ystäviensä seikkailuista. Baloo työskentelee Kelponiemen (Cape Suzette) kaupungissa sijaitsevassa Lento-Pulju (Higher for Hire) -nimisessä lentorahtiyrityksessä. Hän lentää yrityksen omistamalla keltaisenvärisellä lentokoneella nimeltä Ilmari. Hänen työnantajansa on temperamenttinen Rebekka Kankimäki (Rebecca Cunningham). Rebekalla on 6-vuotias tytär nimeltä Molli (Molly). Baloon aisaparina usein toimii nuori Kai Kaakkuri (Kit Cloudkicker). Kai toimii usein kartanlukijana Baloolle tai lastenvahtina Mollille. Sarja pääantagonisti on ilmamerirosvo Don Karnage joukkoineen, jonka kanssa Baloo joutuu usein tekemisiin seikkailuissaan. Merkittävä hahmo sarjassa on myös Baloon hyvä ystävä Louie, joka pitää yökerhoa.
Sarja Suomessa

Ensimmäisen kerran Suomessa Pilipalipilotit oli näkyvillä Filmnet-kaapeli- ja satelliittikanavan ohjelmistossa vuosien 1991 ja 1992 aikana. Vuonna 1992 sarjaa esitettiin Kolmoskanavalla ja MTV:llä, ja vuosina 1993–1994 MTV3-kanavalla alkuperäiskielellä ja suomenkielisellä tekstityksellä. Sarjan jaksoja esitettiin uusintana MTV3-kanavalla vuosina 2007–2008. Sarja tuli katsottavaksi Disney+ -suoratoistopalveluun vuonna 2022, jossa sarja on myös katsottavissa suomenkielisellä jälkiäänityksellä. Samana vuonna suomeksi jälkiäänitettiin kaikki ne sarjan jaksot, joita Tuotantotalo Werne ei jälkiäänittänyt 1990-luvun VHS-kasettijulkaisuihin.
Sarja Suomessa > Julkaisut

Suomessa sarjan jaksoja julkaistiin 1990-luvulla vuokrakäyttöön tarkoitettuina ja kotitalouksiin myytyinä VHS-kasetteina Tuotantotalo Wernen tekemällä suomenkielisellä jälkiäänityksellä nimillä Pilipalipilotit ja Karhu Baloo – Ilmojen sankari.
Ääninäyttelijät

| Rooli | Alkuperäinen ääni | Suomenkielinen ääni (VHS-julkaisut, 1990-luku) | Suomenkielinen ääni (Disney+, 2022-dubbaus) |
| --- | --- | --- | --- |
| Baloo | Ed Gilbert | Pekka Lehtosaari | Pekka Lehtosaari |
| Kai Kaakkuri | R. J. Williams | Konsta Hietanen | Ohto Heiskanen |
| Rebekka Kankimäki | Sally Struthers | Tiina Bergström | Ella Pyhältö |
| Shere Khan | Tony Jay | Esa Saario | Juhani Rajalin |
| Louie | Jim Cummings | Eeki Mantere | Juhani Rajalin |
| Don Karnage | Jim Cummings | Petri Liski | Osku Ärilä |
| Molli | Janna Michaels | Henna Haverinen | Isabel Suvanne |
| Villikissa | Pat Fraley | Jarkko Rantanen | Petri Hanttu |
| Sivuroolit | Charlie Adler Chuck McCann Rob Paulsen Frank Welker Michael Gough Jim Cummings | Mikko Kivinen Petri Liski Jarkko Rantanen | Peter Kanerva Sari Ann Stolt Antti Pääkkönen Jarkko Nyman Eeva Markkinen |
Videopeli

Sarjan pohjalta julkaistiin myös peli nimeltä TaleSpin Nintendo Entertainment Systemille ja Sega Mega Drivelle.
Kuolajoki (Tenniöjoen sivujoki)

| Kuolajoki Куолайоки |
| --- | --- |
 Kuolajoki Sallan Kotalassa kesäkuussa 2015
Alkulähde:  Kuolajärvi
Laskupaikka:  Tenniöjoki
Maat:  Suomi ja Venäjä
Valuma-alue:  1550 km²
Kuolajoki (ven. Куолайоки) on joki Kemijoen vesistössä Suomen ja Venäjän alueilla. Joen koko valuma-alue on noin 1550 km². Suomen puolella tästä on karkeasti noin 675 km².
Joen kulku

Kuolajoki saa alkunsa Kuolajärvestä Murmanskin alueen länsiosasta. Sieltä joki virtaa länteen valtakunnan rajan yli Sallan kunnan alueelle. Joki laskee Tenniöjokeen Sallan Saijan kylän luona.
Sivujoet

Venäjän puolella Kuolajoen suurin sivujoki on jokeen etelästä laskeva Sallajoki. Suomen puolella jokeen laskee etelästä lähellä joen suuta Aatsinginjoki.
Historiaa

Ennen toista maailmansotaa koko joki valuma-alueineen kuului Suomeen osana Sallan  kuntaa.
Kun Sallan–Kuusamon alue sodan päätyttyyä vuonna 1944 luovutettiin Neuvostoliitolle, Sallan kunta menetti lähes puolet pinta-alastaan. Luovutetulle alueelle jäi Kuolajoesta sen yläjuoksu, sivujoki Sallajoki ja Kuolajoen lähdejärvi Kuolajärvi.
Jokivarren asutuspaikkoja

Jokivarren kyliä joen suulla olevan Sallan Saijan lisäksi ovat  Venäjän puolella rajaa luovutetulle alueelle jäänyt entinen Sallan kirkonkylä (Sallajoen suussa, kylänä alkujaan nimeltään Sallansuu, kirkonkylänä Sallan kunnan entisen nimen mukaan myös Kuolajärvi, ven. Куолаярви, Kuolojaärvi, mutta eri kuin Kuolajärven rannoilla sijainnut ja kunnalle alkujaan nimensä antanut varsinainen Kuolajärven kylä, ven. Кайралы, Kairaly) sekä Suomen puolella Kotala, Särkelä ja Mukkala.
Nimen alkuperä

Joen ja järven nimi ei liity suomen kielen sanaan kuola eikä myöskään suomen kielen verbiin kuolla. vaan nimi tulee saamelaiskielten kalaa tarkoittavasta sanasta, esimerkiksi pohjoissaameksi guolli, "kala".
Joen käyttö

Kuolajoki on nykyisin lähinnä virkistyskäytössä. Joskus aikanaan alueella asuneiden ihmisten pitikin maksaa veronsa sekä Ruotsille että Venäjälle kaloina: kymmenen leiviskää kuivattua haukea jokaisesta yli 17-vuotiaasta henkilöstä.
Vehnä

| Vehnä |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Suku::  Vehnät Triticum
Laji::  aestivum
Kaksiosainen nimi
 Triticum aestivum  L. 
Katso myös
   Vehnä Wikispeciesissä   Vehnä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vehnä eli leipävehnä (Triticum aestivum) on vehnien sukuun kuuluva itsepölytteinen eli kleistogaami suosittu viljalaji.
Vehnänjyvistä tehdään jauhamalla ja seulomalla erilaisia tuotteita:  valkoista ydinjauhoa, hiivaleipäjauhoa, valkaisematonta grahamjauhoa mannasuurimoita, kuskusta sekä puurohiutaleita ja vehnäleseitä.
Vehnäjauhoista leivotaan muun muassa leipää, makeita leivonnaisia, pizzapohjia ja piirakoita. Siitä valmistetaan myös pastaa.
Vehnänviljelyn historia

Leipävehnän lähisukulaisia ovat yksijyvävehnä (Triticum monococcum) ja emmervehnä (Triticum turgidum), jotka ovat maailman vanhimpia viljelyskasveja. Molempien villimuotoja kasvaa Lähi-idässä, missä niitä alettiin viljellä jo 10 000 vuotta sitten.
Nykyisin eniten viljelty vehnälaji, leipävehnä (Triticum aestivum), on ilmeisesti syntynyt emmervehnän ja Kaspianmeren ympäristössä sekä Keski-Aasiassa luonnonvaraisena kasvavan heinälajin Aegilops squarrosa risteytymänä. Arkeologisten todisteiden mukaan sitä on viljelty ainakin jo kuudennella vuosituhannella eaa. Antiikin Roomassa leipä oli perusravintoa ja aikuinen mies söi kilon vehnäleipää päivässä.
Lounais-Suomessa vehnää on viljelty jonkin verran jo vuosisatoja, mutta sen viljely yleistyi Suomessa vasta 1900-luvulla. Sotien jälkeen vehnä alkoi syrjäyttää ohran ja rukiin asemaa.
Käyttö

Vehnä on Suomen yleisin leipävilja. Sitä käytetään myös tärkkelyksen ja alkoholin tuotantoon sekä eläinten rehuksi.
Vehnänviljely nykyisin

Vehnä on riisin ja maissin ohella yksi maailman kolmesta eniten viljellystä viljalajista, ja vuosittain sitä tuotetaan maailmassa noin 600 miljoonaa tonnia. Se on eniten viljelty viljalaji lauhkeassa vyöhykkeessä, kuten suuressa osassa Eurooppaa, Yhdysvaltojen pohjoisosissa, Kanadassa, Pohjois-Kiinassa ja myös eteläisellä pallonpuoliskolla esimerkiksi Argentiinassa. FAO:n tilastoissa vuosilta 2002–2004 vehnä oli maailman selvästi laajimmalla alalla (yli 200 miljoonaa hehtaaria) viljelty viljalaji.
Suomessa viljellään kahdentyyppisiä vehnälajikkeita, syysvehniä ja kevätvehniä. Syysvehnät kylvetään syksyllä ja ne talvehtivat oraana. Kevätvehnät kylvetään vasta keväällä. Vuonna 2019 syysvehnän viljelyala Suomessa oli 39 501 hehtaaria ja kevätvehnän 166 110 hehtaaria. Vuonna 2019 sadot olivat syysvehnällä 222,3 miljoonaa kiloa ja kevätvehnällä 679,3 miljoonaa kiloa. Vuotuinen vehnäsato oli vuonna 2019 noin 902 miljoonaa kiloa. Suomessa vehnän viljely rajoittuu pääasiassa maan lounaisosiin, koska vehnä tarvitsee pidemmän kasvukauden kuin ohra ja kaura ja on myös maaperän suhteen vaativa kasvatettava. Syysvehnän pohjoisraja on Etelä-Suomessa, kevätvehnää viljellään suotuisilla paikoilla Oulun läänin korkeudelle asti.
Ravintosisältö > Energiaravintoaineet

Valkoisissa vehnäjauhoissa on sataa grammaa kohden 1 408 kJ (336 kcal) energiaa. Hiilihydraatteja on 70 %, rasvaa 1,2 % ja proteiineja 10,2 %.
Ravintosisältö > Suojaravintoaineet

Vehnästä valmistetun elintarvikkeen suojaravintoaineiden määrä riippuu siitä, mitä jyvän osia tuotteeseen on käytetty. Vehnän ydinosa sisältää B-ryhmän vitamiineja, erityisesti riboflaviinia, niasiinia ja pantoteenihappoa. Täysjyvävehnä sisältää kuitenkin enemmän kivennäisaineita kuin valkoinen vehnäjauho, johin käytetään pelkästään jyvän ydinosaa.
Terveysvaikutukset

Osa väestöstä saa vehnästä oireita. Vehnäintoleranssi voidaan diagnosoida veren transglutaminaasin, vehnänalkioagglutiinin, gliadiinin, gluteiinin ja gluteiiniin liittymättömän vehnäproteiinien IgG- ja IgA- paneeleiden perusteella.
Valkoisen eli puhdistetun vehnän runsaan nauttimisen on havaittu olevan terveydelle haitallista. Esimerkiksi vuonna 2021 julkaistun lähes 150 000 osanottajan väestötutkimuksessa havaittiin, että päivittäin yli 350 grammaa valkoisesta vehnästä valmistettuja tuotteita nauttivilla oli 27 prosenttia suurempi kokonaiskuolleisuus ja 33 prosenttia enemmän sydän ja verisuonisairauksiin liittyviä tapahtumia kuin alle 50 grammaa päivässä nauttivilla. Valkoisen vehnän runsas nauttiminen lisäsi myös koholla olevan verenpaineen riskiä. Täysjyvävehnän määrillä ei kuitenkaan havaittu olevan merkittävää yhteyttä edellä mainittuihin terveysongelmiin. Tutkimus oli poikkeuksellisen huolellisesti laadittu, koska siinä otettiin huomioon myös osanottajien koulutus, tulotaso, vyötärönympärys, painoindeksi, muu ruokavalio, tupakointi, alkoholin käyttö, liikunnan määrä ja sairaudet.
Yhdysvaltalainen sydänlääkäri William Davis kirjoitti vuonna 2014 julkaistussa Eroon vehnästä -kirjassaan, että vehnän syönti aiheuttaisi lihavuutta, diabetesta, keliakiaa ja monia muita sairauksia. Muun muassa ravitsemustieteen professori Mikael Fogelholm on kritisoinut kirjassa esitettyä näkemystä siitä, että täysjyvävehnä olisi yhtä epäterveellistä kuin valkaistu vehnä.
Vehnäaltistukset

Vehnään liittyvät altistukset voidaan jakaa kolmeen eri ryhmään:
Autoimmuunisairaudet kuten keliakia, ihokeliakia ja ataksia
Gluteeniherkkyys (vehnäherkkyys)
Vehnä- ja vilja-allergiat, jotka oireilevat astmana, ruoka-allergiana, iho-oireina tai anafylaktisena rasitusreaktiona.
Vehnä ei sovi keliakiaa sairastaville sisältämänsä gluteenin eli viljan valkuaisen takia. Gluteeni tuhoaa keliaakikon suolinukkaa, mikä häiritsee ravintoaineiden imeytymistä.
Gluteeniherkät eli gluteeni-intoleranssista kärsivät ihmiset saavat gluteenista vatsaoireita, mutta heidän suolinukkansa ei vaurioidu. Gluteeniherkkyys on paljon yleisempää kuin keliakia, siitä kärsii eri maissa arviolta 10–30 prosenttia väestöstä. Oireiltaan gluteeniherkkyys on lähellä ärtyvän suolen oireyhtymää, ja niin kutsuttu FODMAP-ruokavalio helpottaa oireita.
Altistuksista harvinaisin on vehnäallergia. Vehnäallergia ei ole gluteeniallergiaa, eikä siihen liity suolinukan madaltumista. Oireet ovat tyypillisiä allergisia oireita suolistossa ja iholla.
Myös vähähiilihydraattista dieettiä noudattavat välttelevät vehnän käyttöä.lähde?
Vehnän tuholaisia

lähde?
Elokirva (Metopolophium dirhodum)
Hesseninsääski (Mayetiola destructor)
Kahukärpänen (Oscinella frit)
Tähkäsääski (Sitodiplosis mosellana)
Vehnäsääski (Contarinia tritici)
Viljakirva (Sitobion avenae)
Viljakukko (Oulema melanopus)
Aiheesta muualla

Vehnä (leipävehnä) – Triticum aestivum  Suomen Lajitietokeskus . Viitattu 21.6.2020.
Vehnä Triticum aestivum  Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö . Viitattu 21.6.2020.
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Triticum aestivum (TSN 42237) itis.gov. Viitattu 21.6.2020. (englanniksi)
Triticum aestivum L., common wheat Natural Resources Conservation Service – USDA.gov. Viitattu 21.6.2020. (englanniksi)
Triticum aestivum Flora of China. Viitattu 21.6.2020. (englanniksi)
Triticum aestivum (Poaceae) Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases. Arkistoitu 22.1.2021. Viitattu 21.6.2020. (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Triticum aestivum (wheat) (englanniksi)
Triticum aestivum, (wheat) CABI – Invasive Species Compendium. Viitattu 21.6.2020. (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q161098  Wikispecies: Triticum aestivum  AoFP: 1851  APA: 5079  APDB: 52198  APNI: 88527  ARKive: triticum-aestivum  BioLib: 42537  BOLD: 121144  Calflora: 8165  CoL: 5944Q  Ecocrop: 2114  EoL: 1115240  EPPO: TRZAX  EUNIS: 193825  FloraBase: 708  FNA: 200026445  FoAO2: Triticum aestivum  FoC: 200026445  FoIO: TRIAES  GBIF: 2706391  GrassBase: imp10683  GRIN: 410383  iNaturalist: 64161  IPA: 6539  IPNI: 332110-2  IRMNG: 11133543  ITIS: 42237  MichiganFlora: 2245  NatureServe: 2.144363  NBN: NBNSYS0000002689  NCBI: 4565  NZOR: c776668b-ab80-4d72-8471-8a6924560acf  NZPCN: 2577  Observation.org: 7582  Open Tree of Life: 31926  PalDat: Triticum_aestivum  PFI: 11594  Plant List: kew-448365  PLANTS: TRAE  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:332110-2  RHS: 142255  Tropicos: 25510034  VASCAN: 7998  VicFlora: 3ac0e795-4de7-4aaf-82bd-bcd2c5ebf301  WisFlora: 5289  WFO: wfo-0000905667  Laji.fi: MX.40542
Markku Hassinen

| Markku Hassinen |
| --- | --- |
 Hassinen lokakuussa 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. marraskuuta 1964 (ikä 60)
Kansalaisuus:   Suomi
Sotilashenkilö
Palvelusvuodet:  1984–
Komentajuudet:  Suomenlahden merivartiosto 2008–2014
Sotilasarvo:  vara-amiraali
Ylennykset:  kommodori 2008 lippueamiraali 2015 kontra-amiraali 2019 vara-amiraali 2025
Markku Juhani Hassinen (s. 19. marraskuuta 1964) on suomalainen vara-amiraali ja Rajavartiolaitoksen päällikkö.
Hassinen on toiminut Rajavartiolaitoksen päällikkönä vuoden 2025 alusta. Aikaisemmin hän toimi Rajavartiolaitoksen apulaispäällikkönä 1.10.2019–31.12.2024 sekä Rajavartiolaitoksen esikunnan raja- ja meriosaston osastopäällikkönä 2018–2019.
Aiemmin urallaan Hassinen on toiminut muun muassa Suomenlahden merivartioston komentajana ja apulaiskomentajana, Rajavartiolaitoksen esikunnan henkilöstöosaston päällikkönä sekä Suomen Brysselin EU-edustustossa ulkoasiainhallinnon rajavalvonta-asiantuntijana.
Hassinen on suorittanut yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1997. Hän on koulutukseltaan myös varanotaari.
Vuoden museo -palkinto

| Vuoden museo -palkinto |
| --- | --- |
Palkinnon antaja:  Suomen museoliitto ja ICOM:n Suomen-komitea
Maa:  Suomi
Ensimmäinen palkinto:  2014
Virallinen internet-sivu
Vuoden museo -palkinto on Suomen museoliiton ja Kansainvälisen museoneuvoston ICOM:n Suomen-komitean myöntämä museoalan tunnustuspalkinto. Se voidaan antaa museolle, joka ”on omalla toiminta-alueellaan edistänyt merkittävällä tavalla museoalan yhteiskunnallista näkyvyyttä ja vaikuttavuutta”. Palkinnon saajan valitsee ICOM:n Suomen-komitean ja Suomen museoliiton nimittämä lautakunta, johon kuuluu seitsemän jäsentä.
Vuoden museo -palkintona toimii kuvanveistäjä Pekka Kauhasen suunnittelema pronssinen Esko-veistos (2012). Se on kiertopalkinto, joka siirtyy voittajalta aina seuraavalle voittajalle. Lisäksi voittajille annetaan kunniakirja.
Vuoden museo julkistetaan ja palkitaan toukokuussa Suomen museoliiton järjestämien museopäivien yhteydessä. Vuoden museo valittiin ensimmäisen kerran keväällä 2014. Koronavirustilanteen vuoksi palkintoa ei jaettu vuonna 2020.
Vuoden museo -kilpailun finalistit > 2010-luku

| Vuosi | Voittanut museo | Kilpailun muut finalistit | Palkinnonjako | Lähteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | Forssan museo Forssa | Helsingin kaupunginmuseon Lasten kaupunki, Helsinki Keravan taidemuseo, Kerava Suomen käsityön museo, Jyväskylä | 22. toukokuuta Savonlinnassa |  |
| 2015 | Serlachius-museo Gösta Mänttä-Vilppula | Lappeenrannan museot, Lappeenranta Sagalundin museo, Kemiönsaari Tornionlaakson maakuntamuseo, Tornio | 19. toukokuuta Lappeenrannassa |  |
| 2016 | Ahvenanmaan merenkulkumuseo Maarianhamina | Aboa Vetus & Ars Nova, Turku Didrichsenin taidemuseo, Helsinki Helsingin taidemuseo HAM, Helsinki Postimuseo, Tampere | 26. toukokuuta Inarissa |  |
| 2017 | Helsingin kaupunginmuseo Helsinki | Lenin-museo, Tampere Päivälehden museo, Helsinki Vantaan taidemuseo Artsi, Vantaa | 9. toukokuuta Raumalla |  |
| 2018 | Espoon modernin taiteen museo EMMA Espoo | Aineen taidemuseo, Tornio Muumimuseo, Tampere Suomen ilmailumuseo, Vantaa Suomen kansallismuseo, Helsinki Suomen pelimuseo, Tampere | 24. toukokuuta Vaasassa |  |
| 2019 | Satakunnan museo Pori | Amos Rex, Helsinki Lönnströmin taidemuseo, Rauma | 16. toukokuuta Tampereella |  |
Vuoden museo -kilpailun finalistit > 2020-luku

| Vuosi | Voittanut museo | Kilpailun muut finalistit | Palkinnonjako | Lähteet |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | Suomen maatalousmuseo Sarka Loimaa | Apteekkimuseo ja Qwenselin talo, Turku Helinä Rautavaaran museo, Espoo Merikeskus Vellamo, Kotka Museoalus Pommern, Maarianhamina Urheilumuseo, Helsinki | 27. toukokuuta Turussa |  |
| 2022 | Poliisimuseo Tampere | Hotelli- ja ravintolamuseo, Helsinki Lottamuseo, Tuusula Sodan ja rauhan keskus Muisti ja Päämajamuseo, Mikkeli | 19. toukokuuta Maarianhaminassa |  |
| 2023 | Riihisaari - Savonlinnan museoSavonlinna | Kuopion museo, Kuopio Mobilia, Kangasala Museo Leikki, Espoo | 25. toukokuuta Helsingissä |  |