Joseph von Sonnenfels
Elämä

Joseph von Sonnenfelsin isä Lipmann Perlin (1705–1768), Brandenburgin maarabbin poika, toimi aiemmin itämaisten kielten kääntäjänä ja opettajana Nikolsburgissa. 1734 hän muutti Wieniin ja kääntyi seuraavana vuonna kolmen poikansa kanssa katolisuuteen. Hän otti nimen Alois Wiener ja hänet aateloitiin 1746 vapaaherra von Sonnenfelsiksi.
Joseph von Sonnenfels oppi isältään hepreaa ja kaldean kieltä ja kävi piaristien koulua synnyinkaupungissaan, aluksi aikeenaan tulla kirkonmieheksi. Hän valitsi sitten kuitenkin sotilasuran ja palveli vuosina 1749–1754 Itävallan sotavoimien Deutschmeister-rykmentissä Klagenfurtissa ja Wienissä. Kotiuduttuaan hän opiskeli 1754–1756 Wienissä oikeustiedettä ja työskenteli avustajana kreivi Hartigille, korkeimman oikeusistuimen hovineuvokselle.
Samaan aikaan Sonnenfels aloitti kirjallisen työnsä, tuloksettomaksi jääneenä haaveenaan saksalaisen kirjallisuuden professorinpaikka Wienin yliopistossa. 1763 hänet kutsuttiin kameralistisen hallinto- ja taloustieteen professorin virkaan ("Polizey- und Kameralwissenschaft") Wienin yliopistoon. Merkantilismia muistuttavan kameralismin parissa Sonnenfels julkaisi paljon kirjallisuutta valistuksen hengessä, osaksi myös koskien kaunokirjallisia aloja, puolustaen erityisesti tuonaikaisia valistuksen hengessä nousseita liberaaleja virtauksia. Niinpä nuori oppinut julkaisi viikkolehtiä (Der Mann ohne Vorurtheil, 1765–1767) kirjallisuuden alalta ja yritti kirjeillään wieniläisistä näyttämöistä (Briefe über die wienerische Schaubühne, Wien 1768, 4 osaa) myötävaikuttaa uudistukseen Wienin teatterielämässä, jonka taiteellista ja moraalista tilaa (pääasiassa stegreifiksi kutsuttua improvisaatioteatteria ja harlekiineja säädyttömien hanswurstien muodossa) hän kritisoi rappeutuneeksi. Keisari Joosef II:n ei vähiten poliittisin perustein säätämä teatterisensuuri ilahdutti vanhaa stegreif-komedian vastustajaa Sonnenfelsia.
Sonnenfelsin panos valtakunnan oikeus- ja hallintojärjestelmän reformeissa oli suuri ja hänen toimintansa yhteiskunnan edistämiseksi osoittautui ansiokkaaksi ja menestyksekkääksi. Merkantilismin saksalaiseksi vastineeksi kutsutun kameralismin oppien uudistamisen oli jo aloittanut Johann Heinrich Gottlob von Justi ja Sonnenfels kehitti tätä valistusajan kameralismia Itävallassa. Hallinnon ja talouden kehittämisen lisäksi hän kannatti valistuksen ajatuksia muillakin elämänaloilla, saavuttaen yhtä lailla edistystä. Sen jälkeen kun hän oli kirjoituksessaan Über Abschaffung der Tortur (Zürich 1775) ottanut päättäväisesti kantaa kidutusta vastaan, lakkautettiin käytäntö todellakin koko Itävallassa tammikuun alusta 1776 alkaen – uraauurtava askel Euroopassa. Samana vuonna 1776 Sonnenfels hoiti valaistuslaitoksen ylijohtajana Wienin kaupungin katujen ja muiden julkisten paikkojen valaistuksen öljylampuin. Myöhemmin keisarinna Maria Teresia nimitti hänet neuvokseksi, 1779 todelliseksi hovineuvokseksi salaiseen böömiläiseen ja itävaltalaiseen hovikansliaan ja asiantuntijajäseneksi tarkastus- ja sensuurikomissioon. Lisäksi hän oli sihteerinä Wienin taideakatemiassa 1768 alkaen, ja 1811 hänestä tuli sen puheenjohtaja.
Sonnenfels oli vapaamuurari, joka kuului vapaamuurariloosi Balduiniin Leipzigissa ja sittemmin Zur wahren Eintrachtiin Wienissä. 1784 hänestä tuli alueloosin Zur wohltätigen Eintracht suurmestari. Hän oli myös Wienin Illuminatin eli Ignaz von Bornin valaistuneiden jäsen ja häntä pidettiin Illuminatin Wienin päämiehenä.
Hänen muistokseen pystytettiin Wienin Elisabethbrückelle 1867 Hanns Gasserin veistämä patsas, joka sillan purkamisen jälkeen sijoitettiin raatihuoneenaukiolle. Natsien aikana patsas poistettiin Sonnenfelsin juutalaisen syntyperän vuoksi, mutta palautettiin aukiolle Natsi-Saksan häviön jälkeen. Lisäksi katu Wienin 1. kaupunginosassa on nimetty Sonnenfelsin mukaan.
Ludwig van Beethoven omisti Sonnenfelsille Pianosonaatin nro. 15.