stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Adamu

Adamu oli varhainen Assyrian kuningas, ja hän on toisena joukossa "seitsemäntoista kuningasta, jotka asuivat teltoissa"  Mesopotamian Chroniclessa. Siinä todetaan, että Adamun seurasi Tudiyaa.
Aikaisemmin tunnettu nimi ”Adam” muistuttaa historiallista nimeä Adamu. Assyriologi Georges Rouxin mukaan Adamun edeltäjä Tudiya olisi hallinnut 25. vuosisadan jälkipuoliskolla eaa. (eli jossakin välillä n. 2450 – n. 2400 eaa.). Mitään muuta ei tiedetä Adamun hallintokaudesta.
Käännös suomeksi
Robert Adam
Kuvagalleria

Robert Adamin piirtämä Diocletianuksen palatsin pohjakaava.
Syon House, eteishallin kullatut patsaat ja paneelit.
Pulteney Bridge, Bath.
Kedleston Hallin eteläfasadi.
Register House, Edinburgh.
Edinburghin yliopiston Old College.
Charlotte Squaren pohjoispuolen taloja.
Culzean Castle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Robert Adam Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Kroatia  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  KulturNav  Victoria  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  EUTA  Structurae  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Ace Eli and Rodger of the Skies

| Ace Eli and Rodger of the Skies |
| --- | --- |

Ohjaaja:  John Erman
Käsikirjoittaja:  Chips Rosen
Perustuu:  Steven Spielbergin alkuperäisideaan
Tuottaja:   James Cresson  Robert Fryer 
Säveltäjä:  Jerry Goldsmith
Kuvaaja:  David M. Walsh
Leikkaaja:   Robert Belcher  Lou Lombardo 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Twentieth Century Fox Film Corporation
Levittäjä:  20th Century Studios
Ensi-ilta:  1. huhtikuuta 1973
Kesto:  92 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ace Eli and Rodger of the Skies on yhdysvaltalainen seikkailukomedia vuodelta 1973. Elokuva kertoo stunttilentäjästä (Cliff Robertson), joka kiertää Yhdysvaltoja nuoren poikansa (Eric Shea) kanssa 1920-luvulla. Elokuvan tarinan laati alun perin Steven Spielberg.
Taustat

Steven Spielberg oli kehitellyt tarinan lentäjästä, jolla on nuori poika, yhdistellen häntä kiinnostavia aiheita: lentokoneet, lentäminen ja vanhemman vastuu. Spielberg myi tarinan 20th Century Foxille aikoen ohjata elokuvan itse, mutta sen ostaneet henkilöt lähtivät studiolta ja uusi johtaja antoi tarinan työstettäväksi toiselle kirjoittajalle ja eri ohjaajalle.
Juoni

1920-luvun alkuvuosien Kansasissa Eli-niminen lentäjä ja hänen 11-vuotias poikansa Rodger lähtevät lentäen matkaan ympäri maata ja kohtaavat lukuisia seikkailuja. Vaikka Elillä on monia romansseja, hän ei hyväksy vakituisia suhteita, ja Rodger kaipaa kuollutta äitiään.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Cliff Robertson  | … |  Ace Eli Walford   |
|  Pamela Franklin  | … |  Shelby   |
|  Eric Shea  | … |  Rodger Walford   |
|  Bernadette Peters  | … |  Allison   |
|  Rosemary Murphy  | … |  Hannah   |
|  Alice Ghostley  | … |  Sister Lite   |
|  Royal Dano  | … |  Jake   |
Aiheesta muualla

Ace Eli and Rodger of the Skies Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ace Eli and Rodger of the Skies AllMoviessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ace Eli and Rodger of the Skies
Käännös suomeksi
Complete Videos 1991–1998

| Complete Videos 1991–1998 Tori Amos |
| --- | --- | --- |

DVD-julkaisun tiedot
 Julkaistu: 17. marraskuuta 1998
 Tyylilaji: alternative rock, pop
 Kesto: 75.00
 Levy-yhtiö: Atlantic Records
Tori Amosin muut julkaisut
| Live from New York 1998 | Complete Videos 1991–1998 1998 | A Sorta Fairytale 2003 |
Tori Amos: Complete Videos 1991–1998 on laulaja-lauluntekijä Tori Amosin vuonna 1998 julkaistu kokoelma hänen musiikkivideoistaan. Kokoelma sisältää kaikki Amosin vuosina 1991–1998 julkaistut musiikkivideot paitsi "Professional Widow". Videon julkaisi Atlantic Records. Se on myynyt Yhdysvalloissa kultaa.
Kappaleet

Silent All These Years
Cornflake Girl (UK Version)
Past the Mission
China
Raspberry Swirl
Hey Jupiter (The Dakota Version)
Spark
Caught a Lite Sneeze
Winter
Talula (The Tornado Mix)
God
Crucify
Jackie’s Strength
Cornflake Girl (US Version)
Pretty Good Year
Humppa

Humppa on nopeaa suomalaista tanssimusiikkia. Humppa on tasajakoista, joko 2/2- tai nykyään 4/4-tahtilajista. Se kehittyi 1910-luvulla jazzista ja foxtrotista. Toisen maailmansodan huomattavia vaikutteita musiikkiin tuntuu tulleen myös Saksastalähde?. Suomen ensimmäisenä humppalevytyksenä pidetään vuonna 1928 tehtyä Jaakko Pullin Puuseppää, jonka soitti Suomi-Jazz-orkesteri.
Lappeenrannan humppafestivaalit.
Tunnettuja varhaisia humppia

Eniten levytetty humppa on Usko Kempin Tulipunaruusut, jonka vanhin levytys on vuodelta 1930. Muita tuon ajan humppasävelmiä, joita nykyisinkin paljon esitetään, ovat muiden muassa Dallapé-orkesterin ohjelmistoon kuuluneet Alaska (1928), Lentävä hollantilainen (1930), Tammerkoski (1931), Autotyttö (1933), Kaksi kolpakkoa, neiti (1934) ja Heili Karjalasta (1938). Monet sävelmät olivat Valto Tynnilän ja Martti Jäppilän yhdessä tekemiä ja solisteina olivat mm. Ville Alanko, Georg Malmstén, A. Aimo (Aimo Andersson) ja Veli Lehto (Viljo Lehtinen). Ennen sotia humppaa nimitettiin yleensä jatsiksi tai haitarijatsiksi. Suomalaiseksi humpan tekee nimenomaan sen soveltaminen paritanssiin, muualla Itä-Euroopassa eloisia humppasävelmiä tanssitaan erillään.
Humppa-nimityksen tausta

Humppa-ilmaisua käytti ensimmäistä kertaa Antero Alpola radiossa 1950-luvulla kuvailemaan Kankkulan kaivolla -radiohupailussa esiintyneen, aluksi Asser Fagerströmin, sittemmin Kullervo Linnan johtaman studiokokoonpanon (jonka nimen "Humppa-humppa-orkesteri Pumppu-Veikot" puolestaan keksi ohjelman toinen käsikirjoittaja Aune Ala-Tuuhonen) soittamaa musiikkia. Sana on onomatopoeettinen ja Alpola johti sen orkesteriin kuuluneen tuuban äänestä. (Todellisuudessa tuuba soittaa vain ensimmäisen tavun "hum", muut säestyssoittimet soittavat toisen tavun "pa". Vrt. engl. oompah ja saks. Humbta.)  Tunnettu orkesteri siltä ajalta oli Teijo Joutsela ja Humppa-Veikot. Ensimmäinen humppakuume joutui kuitenkin melko pian väistymään ensin rautalankamusiikin ja sittemmin tangokuumeen tieltä.
Suosio 1970-luvulla

Humppa nousi suureen suosioon 1970-luvun puolivälissä, jolloin siitä tuli koko maassa vanhempien ihmisten sekä Itä- ja Kaakkois-Suomessa myös maalaisnuorison suosima musiikki- ja tanssityyli. Tunnetuimpia humppa-artisteja olivat tuolloin mieslaulajista Erkki Junkkarinen, Henry Theel, Mikko Järvinen, Eino Valtanen ja Eero Aven, naislaulajista Berit, Eija-Sinikka ja Hanne sekä yhtyeistä Tulipunaruusut, Kaisa & Kumppanit ja Mutkattomat, hieman myöhemmin myös Solistiyhtye Suomi. Lappeenrannan humppafestivaalit olivat runsaasti yleisöä keräävä kesätapahtuma, mutta ne kaatuivat paikallisen sivistyneistön ja virkamieskunnan sekä joidenkin poliittisten tahojen vastahakoiseen asenteeseen.
Humppa hiipuu: 1970-luvun lopulta nykypäivään

Humppakuume loppui 1980-luvulle tultaessa, vielä silloin viihdemaailmassa mukana olleen Veikko Tuomen mukaan miltei yhdessä yössä. Romahdus oli niin täydellinen, ettei yksikään levy-yhtiö julkaissut uustuotantona moneen vuoteen ainuttakaan vanhemmantyyppistä iskelmämusiikkia sisältänyttä levyä. Tilanne johti siihen, että varsinkin monet maaseudun pienet, jo vuosien ajan vaikeuksissa olleet tanssipaikat katosivat kuvasta lopullisesti. Uudemman ajan humppia ovat esimerkiksi Pieni hetki (1972), Jätkän humppa (1976), Lappeenrantaan (1977), Mahtava peräsin ja pulleat purjeet (1983), Sheila (1985) ja Merimies (1997).
Huumoriyhtye Eläkeläiset ei lukeudu varsinaisiin humppayhtyeisiin, vaikka heidän soittonsa saattaa jonkin verran humppaa muistuttaakin ja vaikka he itse ilmoittavatkin soittavansa humppaa. Humppamusiikista otti koko uransa ajan vaikutteita myös merkittävä suomalainen rocklaulaja Rauli Badding Somerjoki, jonka levytettyyn tuotantoon kuuluu useita humppakappaleita. Näitä on muun muassa Somerjoen albumilla Rakkaudella – Raulilta (1981).
Humppatanssi

Humppaa tanssitaan monin erilaisin tavoin. Perinteisin tanssityyli pohjautuu hypähtävään vaihtoaskeleeseen, ja olennaista siinä on voimakas pystysuuntainen jousto. Humpan lisäksi muita nimityksiä tälle tyylille on vaihtoaskelhumppa, hyppyhumppa, triplestep-humppa ja samba-humppa. Muita tanssityylejä ovat pohjoissuomalainen nilkkuhumppa ja joustokävelyyn perustuva kävelyhumppa, jotka rytmittyvät eri lailla suhteessa perinteiseen humppaan.
Perusaskeleen tahtilaji vaihtelee tanssittavan humppatyylin mukaan. Lähtökohtaisesti tahtilaji on 2/2 eli alla breve. Kävelyhumpassa perusaskeleen tahti perustuu tanssimusiikin rytmiin ja tanssija liikkuu joustavan kävelyn tavoin.
Eräs humpan varhainen muunnos oli helsinkiläisten ns. sakilaisten suosima erittäin vauhdikas, suorastaan raju pistoselvennä.
Kilpailuja

Humpan SM-kisat pidetään vuosittain Joensuun Tanssiviikkojen yhteydessä. Vuoden 2007 kilpailu käytiin Liperissä Liperin lavalla.
Aiheesta muualla

Tietoa humpasta Tanssi.net sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen elävä arkisto: Humppa koki renessanssin 1970-luvulla
Varhaisen suomalaisen populaarimusiikin opettaminen peruskoulussa Aki Miettinen, Pro gradu
Fred Adams

Fred C. Adams (s. 1961) on yhdysvaltalainen tutkija. Hän on erikoistunut fysikaaliseen kosmologiaan eli maailmankaikkeuden fysiikkaan ja tähtien syntyyn. Adams tunnetaan laajalti muun muassa multiversumia koskevista ajatuksistaan. Kandidaatintutkintonsa Adams hankki Iowan yliopistosta vuonna 1983. Tohtoriksi Adams väitteli Kalifornian Berkeleyn yliopistossa. Adams toimii Michiganin yliopistossa fysiikan professorina. Adams on tutkinut tähtien syntyyn liittyen muun muassa molekyylipilviä, tähtiä ympäröiviä kaasu- ja pölykiekkoja. Kosmologian puolella Adams on tutkinut galaksien pimeän aineen haloja, universumin inflaatiomaista laajenemista, magneettisia monopoleja ja monta muuta kosmologian aihetta, joista osasta tutkijat ovat hyvinkin eri mieltä.
Kommentti hienosäädettyyn kaikkeuteen

Monet tutkijat ajattelevat, että maailmankaikkeus olisi hienosäädetty, toisin sanoen elämän esiintyminen jossain kuviteltevissa maailmankaikkeudessa on riippuvainen siitä, miten tarkoin muutamat maailmankaikkeutta kuvaavat avainluvut toteutuvat kyseisessä maailmankaikkeudessa. Avainluvut määräävät muun muassa tähtien iän, planeettojen ratojen vakauden ja niin edelleen. Epäsuotuisat avainluvut saavat aikaan esimerkiksi sen, että tähdet palavat loppuun ennen kuin elämä ehtii kehittyä sitä kiertävän planeetan pinnalle. Jos maailmankaikkeus on hienosäädetty, elämän syntyminen itsestään on epätodennäköistä ilman rinnakkaisia maailmankaikkeuksia.
Adamsin tutkimusten mukaan tähtiä voi esiintyä 25 prosentissa erilaisista kuviteltavissa olevista maailmankaikkeuksista. Tällöin maailmankaikkeus ei olisi ainakaan tähtien olemisen suhteen hienosäädetty.
Kirjallisuutta

Adams, Fred: Elämää multiversumissa. Like, 2004. ISBN 952-471-392-6
Proton Decay, Black Holes, and Large Extra Dimensions, (F. C. Adams, G. L. Kane, M. Mbonye, and M. J. Perry), International Journal of Modern Physics A 16, 2399-2410 hep-ph/0009154 (2001).
Modes of Multiple Star Formation, (F. C. Adams and P. C. Myers), The Astrophysical Journal 553 744–753 astro-ph/0102039 (2001). A Theoretical Model for the Mbh— ó Relation for Supermassive Black Holes in Galaxies, (F. C. Adams, D. S. Graff, and D. O. Richstone), The Astrophysical Journal Letters 551, L31-35 astro-ph/0010549 (2001).
Stability and Chaos in the Upsilon Andromedae Planetary System, (G. Laughlin and F. C. Adams), The Astrophysical Journal 526, 881–889 (1999).
A Dying Universe: The Long Term Fate and Evolution of Astrophysical Objects, (F. C. Adams and G. Laughlin), Reviews of Modern Physics 69, 337–372 (1997).
A Theory of the Initial Mass Function for Star Farmation in Molecular Clouds, (F. C. Adams and M. Fatuzzo), The Astrophysical Journal 464, 256–271 (1996).
Vortices in Circumstellar Disks, (F. C. Adams and R. Watkins), The Astrophysical Journal 451, 314–327 (1995).
Spectral Evolution of Young Stellar Objects, (F. C. Adams, C. J. Lada, and F. H. Shu), The Astrophysical Journal 312, 788–806 (1987).
The Five Ages of the Universe: Inside the Physics of Eternity, (F. Adams and G. Laughlin), New York: The Free Press ISBN 0-684-85422-8 (1999).
Origins of Existence: How Life Emerged in the Universe, (F. Adams), New York: The Free Press ISBN 0-7432-1262-2 (2002).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  ORCID  zbMATH 
Muut:  IdRef
Marilyn McCord Adams

Marilyn McCord Adams
Marilyn McCord Adams (12. lokakuuta 1943 Oak Park, Illinois – 22. maaliskuuta 2017 Princeton, New Jersey) oli yhdysvaltalainen uskonnonfilosofiaan erikoistunut filosofi, teologi ja kirjailija, joka kirjoitti ennen kaikkea keskiajan filosofiasta. Hän toimi vuodesta 2004 Oxfordin yliopiston Regius-oppituolin teologian professorina. Ennen tätä hän toimi Horace Tracy Pitkin -oppituolin historiallisen teologian professorina Yalen yliopistossa, ja on opetti myös Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa useita vuosia.
Filosofiassa Adams erikoistui uskonnonfilosofiaan, erityisesti pahan ongelmaan, filosofiseen teologiaan, metafysiikkaan ja keskiajan filosofiaan. Adamsin puoliso oli filosofi Robert Adams.
Adamsilla oli episkopaalisen kirkon pappisvihkimys ja hän toimi Oxfordin Christ Churchin kaniikkina.
Teoksia

William of Ockham (2 osaa) (1987) ISBN 0-268-01945-2
Horrendous Evils and the Goodness of God (1999) ISBN 0-8014-8686-6
Christ and Horrors: The Coherence of Christology (2006) ISBN 0-521-68600-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marilyn McCord Adams Wikimedia Commonsissa
Marilyn McCord Adamsin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Marilyn McCord Adams, Oxford University (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  IdRef
Surun neitsyet

Surun neitsyet tai Viisi surevaa naista on taiteilija Ina Collianderin puupiirros vuodelta 1950. Teos on kooltaan 32,5×44,2 cm ja Ateneumin kokoelmissa siitä on vedos, joka kuuluu Ester ja Jalo Sihtolan kokoelmiin.
Surun neitsyet kuvaa viittä pitkätukkaista nuorta naista vaipuneena maahan, osa peittää kasvonsa. Yksi tytöistä makaa vatsallaan, toinen tytöistä koskettaa kolmatta tyttöä selkään. Ympäristönään heillä on erämaata muistuttava hietikko.
Aiheesta muualla

Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Surun neitsyet.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Unkarin vaakuna

Unkarin virallinen vaakuna
Unkarin vaakuna on Unkarin tunnus lipun ja hymnin ohella. Keskeisiltä osiltaan se on ollut käytössä 1500-luvulta lähtien. Nykyisessä muodossaan se hyväksyttiin maan viralliseksi vaakunaksi 3. heinäkuuta 1990 kommunistihallinnon kaaduttua. Vaakuna nykyisessä muodossaan on kuvattu myös Unkarin vuonna 2012 säädetyssä uudessa perustuslaissa, ja vuonna 2014 Unkarin parlamentti julisti maaliskuun 16:nnen Unkarin vaakunan ja lipun päiväksi.
Kuvaus

Vaakunan kilpi on jaettu keskeltä kahtia. Vasemmalla puolella on punaisella pohjalla hopeinen kaksoisristi vihreällä kolmoisvuorella, jonka usein väitetään kuvaavan Mátra-, Tátra- ja Fátra-vuoristoja. Vaakunan oikealla puolella on niin sanotut Árpád-raidat, neljä punaista ja neljä hopeista vaakasuoraa raitaa. Hopeisten raitojen on usein selitetty edustavan neljää jokea, jotka ovat Tonava (unkariksi Duna), Tisza (Tisza), Drava (Dráva) ja Sava (Száva), kaksoisristin sanotaan symboloivan unkarilaisten apostolista kuninkuutta. Vaakunan yllä on Pyhän Tapanin kruunu.
Kossuth-vaakuna

Vaakunasta on ollut käytössä myös kruunuton versio, ensi kerran tiettävästi ns. Rákóczi-vapaustaistelun aikaan 1700-luvun alussa ja sitten vuosien 1848–49 vapaustaistelun yhteydessä, jonka jälkeen siitä alettiin käyttää nimitystä ”Kossuth-vaakuna” (Kossuth-címer). Kruunun puuttumisella ilmaistiin, että Unkari ei tunnusta Itävallan Habsburg-hallitsijoiden valtaa. Kossuth-vaakunaa käytettiin Unkarin virallisena vaakunana sittemmin vähän aikaa syksyn 1918 ns. krysanteemivallankumouksen jälkeen sekä uudelleen vuosina 1946–49 sekä vuoden 1956 kansannousun aikaan. Järjestelmänvaihdoksen jälkeen, kun sosialisminaikaisen vaakunan tilalle haluttiin palauttaa perinteinen vaakuna, parlamentissa väiteltiin kesällä 1990 pitkään perinteisen kruunullisen vaakunan ja Kossuth-vaakunan kannattajien kesken, koska kummankin vaakunan käytölle oli sinänsä hyviä historiallisia perusteluja.
Unkarin neuvostotasavallan ja kansantasavallan vaakunat

1900-luvun Unkarin kommunistiset vallanpitäjät ovat perinteisen vaakunan sijasta käyttäneet sosialismin symboleihin perustuvia vaakunoita. Keväällä 1919 julistettu lyhytikäinen neuvostotasavalta otti Kossuth-vaakunan tilalle käyttöön punatähden.
Vuonna 1949 jälleen vähän aikaa käytössä ollut Kossuth-vaakuna vaihdettiin neuvostoliittolaisen tyyppiseen ns. Rákosi-vaakunaan, joka heraldisessa mielessä ei edes ole varsinainen vaakuna, koska siitä puuttuu kilpi.
Vuonna 1957, kansannousun kukistamisen jälkeen, kansannousun aikana jälleen käytetyn Kossuth-vaakunan tilalle tuli sosialistisen tyylin mukainen ns. Kádár-vaakuna, jota käytettiin kommunistihallinnon kaatumiseen asti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Unkarin vaakuna Wikimedia Commonsissa
Euroopan valtioiden vaakunat
Alankomaat
Albania
Andorra
Armenia¹
Azerbaidžan¹
Belgia
Bosnia ja Hertsegovina
Bulgaria
Espanja
Georgia¹
Islanti
Irlanti
Italia
Itävalta
Kazakstan¹
Kroatia
Kreikka
Kypros¹
Latvia
Liechtenstein
Liettua
Luxemburg
Malta
Moldova
Monaco
Montenegro
Norja
Pohjois-Makedonia
Portugali
Puola
Ranska
Romania
Ruotsi
Saksa
San Marino
Serbia
Slovakia
Slovenia
Suomi
Sveitsi
Tanska
Tšekki
Turkki¹
Ukraina
Unkari
Yhdistynyt kuningaskunta
Valko-Venäjä
Vatikaanivaltio
Venäjä¹
Viro
¹ Myös Aasiaan kuuluvaksi tulkittava valtio
Kossuth-vaakuna
Ns. Rákosi-vaakuna (1949–1956)
Ns. Kádár-vaakuna (1957–1990)
Hunaja

Juoksevaa hunajaa
Hunaja on ainetta, jonka tarhamehiläinen eli hunajamehiläinen (Apis mellifera) on tuottanut ravinnokseen kasvien medestä tai kasvien elävien osien eritteistä tai kirvojen mesikasteesta.
Hunajakennot poistetaan mehiläispesistä, ja tavallisesti hunaja lingotaan. Hunajan ominaisuudet riippuvat paljon siitä, mitä kasvilajia mehiläisten käyttämät kukat ovat. Hunaja voi olla juoksevaa, pehmeää tai kiinteää. Sitä voi nauttia sellaisenaan tai sitä voi käyttää ruoanlaitossa. Hunajaa käytetään myös kosmetiikassa, ihon ja haavojen hoidossa sekä lääketeollisuuden ainesosana.
Määrittely

Euroopan unionin hunajadirektiivi määrittelee hunajan:
»Hunaja on luonnosta peräisin olevaa makeaa ainetta, jonka hunajamehiläinen (Apis mellifera) on tuottanut kasvien medestä tai kasvien elävien osien eritteistä tai kasvien elävillä osilla elävien kasveja imevien hyönteisten eritteistä, joita mehiläiset keräävät, muuttavat yhdistämällä omia tiettyjen itsestään peräisin olevien aineiden kanssa, luovuttavat hunajakennoon, haihduttavat liiallisen veden, varastoivat ja jättävät kehittymään ja kypsymään hunajakakkuihin.» 
(EU:n hunajadirektiivin 2001/110/EY perusteella annettu soveltamisasetus.)
Hunajana saa myydä vain hunajaa, johon ei ole lisätty mitään, eikä siitä ole poistettu mitään. Jos jotain ainesosaa lisätään tai poistetaan, kyseessä on hunajavalmiste, ja sen on käytävä selkeästi ilmi pakkauksessa. Jos hunajaan on lisätty vain yhtä ainesosaa, voidaan käyttää nimitystä hunaja ja ainesosa.
Luomuhunajalla on tarkat säännöt mm. pesien sijainnista ja mehiläisten talviruokinnasta. Mesi on pääosin peräisin luonnonkasveista tai luonnonmukaisesti kasvatetuista. Tarhojen on sijaittava vähintään kuuden kilometrin päässä vilkkaista teistä tai kaatopaikoista. Talvella mehiläisille annettavan sokerin on oltava luomua. Antibiootteja tai synteettisiä torjunta-aineita ei saa käyttää.
Suomessa Hyvää Suomesta -elintarvikeprojekti ja Suomen Mehiläishoitajain Liitto ovat laatineet EU:n hunajadirektiiviä tiukemmat, Hyvää Suomesta -merkin käyttöön oikeuttavat laatuvaatimukset.. Suomen Mehiläishoitajain Liiton jäsenet saavat käyttää tuotenimeä Kuningatar-hunaja. Suomalainen hunaja on yleensä monikukkahunajaa.
Erilaisia hunajia

Monikukkahunaja on Suomessa yleisin hunajatyyppi. Monikukkahunaja on peräisin useista eri mesikasveista.
Lajihunaja on hunajaa, jonka mesi on kerätty pääasiassa yhden kasvin kukista. Hunajaa kutsutaan yksikukkahunajaksi, kun sen medestä yli puolet on tietystä kasvista. Lajihunajan tuottamiseksi mehiläispesät viedään alueelle, jolla haluttu kasvi kukkii runsaslukuisena. Kukkimisen loputtua pesät otetaan pois ja hunaja lingotaan pesästä. Tunnetuimpia lajihunajia ovat muun muassa akaasia, eukalyptus, appelsiininkukka, kanerva, rypsi, maitohorsma ja lehmus. Voimakkaanmakuisia lajihunajia ovat esimerkiksi kanerva-, tattari- ja puolukkahunaja. Mietoja ovat esimerkiksi valkoapila ja horsma. Lajihunajat voidaan tunnistaa maun, rakenteen, tuoksun ja värin perusteella sekä siitepölyanalyysin avulla. Eri yksikukkahunajat sisältävät myös erilaisia entsyymejä.
Lajihunajiksi kutsutaan myös hunajia, jotka ovat peräisin tietyltä maantieteelliseltä alueelta tai jotka on kerätty tiettyyn aikaan. Tällaisia ovat esimerkiksi niittyhunaja, metsähunaja tai alkukesän hunaja.
Kennohunaja on hunajaa, jota ei ole lingottu kennoista ulos, vaan vahakennosto on mukana. Kennohunajaa voi syödä sellaisenaan tai pureskella kuin purukumia, ja kennoista irtoavan vahan voi sylkeä pois tai niellä. Palahunajassa on kennohunajan palasia juoksevan hunajan joukossa. Hunajaa on mahdollista myös kuivata jauheen muotoon käyttäen jauhon seassa täyteainetta.
Erilaisia hunajia > Keinotekoiset hunajat ja hunajaväärennökset

Tekohunajan tai keinotekoisen hunajan nimellä myytävä aine ei ole hunajaa eikä mehiläisten tuottamaa. Sen maku ja väri syntyvät keinotekoisesta hunaja-aromista ja väriaineesta.
Hunaja on oliiviöljyn jälkeen maailman väärennetyin elintarvike. Hunajaväärennöksissä hunajaan on lisätty sokeria, tai sen alkuperästä on annettu väärää tietoa. Alkuperäväärennöksiä esiintyy joskus etenkin kalleimmissa hunajalaaduissa. Hunajan aitoutta on mahdotonta todistaa kotikonstein.
Ominaisuudet

Hunajat eroavat toisistaan maun, värin, tuoksun ja rakenteen mukaan. Erot syntyvät hunajan alkuperäkasvin mukaan.
Linkouksen jälkeen hunaja on aina juoksevaa, mutta se alkaa saman tien kiteytyä. Kiteytymisnopeus riippuu hunajan alkuperäkasvista. Jos hunajan halutaan säilyvän pehmeänä, sitä vaivataan ennen purkittamista, mikä rikkoo sen kiderakenteen hienokiteiseksi. Jos hunajan annetaan kiteytyä vapaasti, siitä muodostuu suurikiteistä ja mahdollisesti karkeaa.
Hunajan kiteytymiseen vaikuttavat sen hedelmä- ja rypälesokeripitoisuudet. Mitä enemmän hedelmäsokeria hunaja sisältää suhteessa rypälesokeriin, sitä pitempään se pysyy juoksevana. Suomessa horsma- ja muutamat muut luonnonkukkahunajat pysyvät juoksevina jopa muutamia vuosia. Pääosa Suomen hunajista kiteytyy kuitenkin parin kuukauden sisällä linkoamisesta.
Hunajan väri vaihtelee lähes valkoisesta hyvin tummaan.
Hunaja on hapanta eli sen pH on yleensä alle 5. Hunajan alhainen pH johtuu glukonihaposta, joka estää useimpien bakteerien lisääntymisen. Se toimii siten hunajan säilöntäaineena.