Napoleon III
Yksityishenkilö

Yksityishenkilönä Louis Napoleonia pidettiin avuliaana, hyväsydämisenä, herkkätunteisena ja melankolisena. Häntä pidettiin myös älykkäänä ja haaveiluun taipuvaisena. Itse asiassa koko nuoruutensa hän haaveili tulevaisuudestaan Ranskan hallitsijana ja kertoi siitä kaikille jotka vain jaksoivat kuunnella. Opiskelu kiinnosti häntä läpi koko elämänsä ja keisarina ollessaan piti sitä rentoutumiskeinona hallitustoimista. Häntä kiinnostivat erityisesti historia, politiikka, sotilasasiat ja mekaniikka.
Vanhemmiten Louis Napoleonia vaivasi eräänlainen tylsyys ja hallitustoimia vaikeutti halu käydä käsiksi todellisiin ongelmiin. Tällöin kasvoi hänen puolisonsa Eugénien osuus valtakunnan politiikan suuntaviivoissa ja asioiden hoitamisessa. Tavattuaan keisarin Pariisin maailmannäyttelyssä 1855 Otto von Bismarck kuvaili hänen olevan ”...taitava ja rakastettava... Hänen älyään on yliarvioitu... Pohjimmiltaan hän on hyväntahtoinen”.
Keisarina ollessaan Napoleon III jakoi ihmisten mielipiteitä: konservatiiveille hän oli tavoiltaan liian rahvaanomainen ja mielipiteiltään liian vasemmistolainen. Sosialistit puolestaan pitivät häntä liian populistisena. Keisaria itseään vaivasi lapsellinen luulo siitä, että johtaja joka on kaapannut valtansa verisesti saavuttaisi kaikkien kunnioituksen ja rakkauden. Lisäksi hän uskoi voivansa yhdistää suurkapitalistien edut ja sosialismin. Hän puhui jatkuvasti köyhyyden poistamisesta, mutta työläiset menettivät uskonsa keisarin puheisiin.
Napoleon III työskenteli ahkerasti: hän perehtyi asioihin perusteellisesti ennen päätöksentekoa. Aamulla seitsemän aikaan hän joi kupin kahvia ja työskenteli yksin yhdeksään, sitten ministereidensä kanssa yhteentoista asti. Jatkuvien jalkakipujen vuoksi työhuone oli aina lämmitetty mahdollisimman kuumaksi. Joka tiistai- ja lauantaiaamu hän tapasi poikkeuksetta koko kabinetin Tuileries’n palatsissa. Lounaan jälkeen hän työskenteli lisää tai otti vastaan vieraita. Iltapäivisin hän saattoi myös käydä ratsastamassa tai käydä tutkimassa Pariisin kaupungin erilaisia rakennustöitä. Ennen ja jälkeen illallisen hän palasi takaisin työskentelemään. Iltaisin hän meni joskus teatteriin tai oopperaan keisarinna Eugénien kanssa.
Napoleon III ei ollut varsinaisesti kiinnostunut aikansa taiteesta, maalauksista tai kuvanveistosta. Hän oli intohimoinen historian ja arkeologian harrastaja. Hän perusti vuonna 1867 Ranskan kansallisen antiikkimuseon Saint-Germain-en-Layen linnaan.
Napoleon III jäi historiaan myös naistenmiehenä, hänen avioliittonsa oli vuoden 1856 jälkeen enää vain muodollinen. Hän tosin itse väitti vain antautuneensa naisten hyökkäyksille. Hänen naissuhteensa eivät olleet vain pikku juttuja, vaan ne vaikuttivat myös hallitustoimiin ja keisarin maineeseen ympäri Eurooppaa. Louis Napoleon on yhdistetty ainakin seuraaviin naisiin:
Mathilde Bonaparte, serkku ja kihlattu 1835-1836
Maria Anna Schiess von Allensbach (1812–1880). Suhteesta syntyi poika Bonaventur Karrer (1839–1921).
Mary Louisa Edwards (1814–1894), rakastajatar Lontoon vuosina 1839–1840. Louis Napoleon antoi hänelle tittelin kreivitär d'Espel ja asunnon Brasted Placessa Kentissä. Mary Louisa osallistui epäonnistuneen vallankaappausyrityksen järjestämiseen Boulognessa 1840 ja vieraili Hamin vankilassa vuosina 1840 ja 1841.
Alexandrine Éléanore Vergot, Hamin vankilalinnoituksen pyykkäri. Suhteesta syntyivät pojat Eugène Bure (1843–1910) ja Alexandre Bure (1845–1882).
Elisa-Rachel Felix (1821–1858), ”Euroopan kuuluisin näyttelijätär”
Harriet Howard (1823–1865), varakas näyttelijätär ja Louis Napoleonin merkittävä taloudellinen tukija
Virginia Oldoini (1837–1899), Castiglionin kreivitär, valokuvaaja ja Italian hallituksen Camillo Cavourin Ranskaan lähettämä vakooja
Marie-Anna Waleska (1823–1912), kreivi, ulkoministeri Alexandre Colonna-Walewskin puoliso, mahdollisesti keisarin rakastajatar
Justine Marie La Boeuf, alias Marguerite Bellanger (1838–1886), akrobaatti ja näyttelijätär
Kreivitär Louise de Mercy-Argenteau (1837–1890). Suhde oli luultavasti täysin platoninen. Kirjoitti teoksen ”Keisarin viimeinen rakkaus”
Näyttelijätär Elisa Rachel (1823–1858).
Harriet Howard vuonna 1846. Rahoitti Louis Napoleonin paluun Ranskaan.