stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pirkko Frank-Arkimies

Pirkko Frank-Arkimies (1. kesäkuuta 1946 Hämeenkoski – 4. marraskuuta 2017 Tampere) oli suomalainen Yleisradion palveluksessa ollut televisiotoimittaja ja tuottaja.
Frank-Arkimies tuli 1960-luvun puolivälissä opiskelemaan journalistiikkaa Tampereelle. Hän oli toimitusharjoittelijana Pohjois-Suomessa muun muassa Pohjolan Sanomat-lehdessä. Suurimman osan toimittajan urastaan hän oli työssä TV2:ssa Tampereen Tohlopissa. Frank-Arkimies palkittiin televisio-ohjelmistaan Telvis-kunniakirjoilla sekä Jussi-kunniakirjalla. Tuottajana hän oli muun muassa Pohjantähden alla-dokumenttisarjassa.
Frank-Arkimies oli naimisissa Yleisradion televisiotoimittajan Risto Arkimiehen kanssa. Heidän lapsiaan ovat STT:n toimittaja Tuomas Arkimies ja toimittaja Kirsikka Arkimies.
Kirjallista tuotantoa

Kertomus Huoltoliitto r.y:n toiminnasta vv. 1951-1971. Huoltoliitto, Helsinki 1971
Televisio-ohjelmia

Esko Nikkari - köyhän miehen Brando, tv-dokumentti. 2001, ohjaaja
Seela Sella - Aina joku toinen, tv-elokuva. 2007, ohjaaja ja käsikirjoittaja
Ransu - Kansakunnan koira, tv-dokumentti. 2008, tuottaja
Tuomari Nurmio - oikeuden puolesta, tv-dokumentti. 2008, tuottaja
Zilia

Zilia voi viitata seuraaviin paikkoihin:
Zilia, kunta Korsikan saarella Ranskassa
Zilis eli Zilia, antiikin aikainen kaupunki Mauretaniassa
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Zilia”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Willow Shields

| Willow Shields |
| --- | --- |
 Willow Shields vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. kesäkuuta 2000 (ikä 24) Yhdysvallat
Aiheesta muualla
IMDb 
Willow Shields (s. 1. kesäkuuta 2000) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Primrose Everdeenin roolista Nälkäpeli-elokuvasarjassa.
Vuonna 2015 hän osallistui yhdysvaltalaiseen Dancing with the Stars -ohjelmaan ja oli 14-vuotiaana nuorin kilpailija ohjelman historiassa.
Willow esiintyi ensimmäistä kertaa pääroolissa elokuvassa Into The Rainbow, joka sai ensi-iltansa vuonna 2016.
Filmografia > Elokuvat

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Rooli | Elokuvat>  |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Beyond the Blackboard | Grace |  |
| 2012 | Nälkäpeli | Primrose Everdeen |  |
| 2013 | Nälkäpeli – Vihan liekit | Primrose Everdeen |  |
| 2014 | Nälkäpeli – Matkijanärhi, osa 1 | Primrose Everdeen |  |
| 2015 | Nälkäpeli – Matkijanärhi, osa 2 | Primrose Everdeen |  |
| 2017 | Into the Rainbow | Rachel |  |
| 2019 | Woodstock or Bust | Lorian |  |
| 2019 | The Unsettling | Maya |  |
| 2022 | When Time Got Louder | Abbie |  |
| 2023 | Detective Knight: Independence | Ally |  |
Filmografia > Television

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Nimi | Elokuvat> Rooli | Elokuvat>  |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | In Plain Sight | Lisa Rogan / Lisa Royal |  |
| 2012 | R.L. Stine’s The Haunting Hour | Eve |  |
| 2015 | Dancing with the Stars | oma itsensä, kilpailija |  |
| 2020 | Spinning Out | Serena Baker |  |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Willow Shields Wikimedia Commonsissa
Willow Shields Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Patrice Evra

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Patrice Latyr Evra
Syntymäaika: 15. toukokuuta 1981 (ikä 43)
Syntymäpaikka: Dakar, Senegal
Pelipaikka: vasen laitapuolustaja
Pituus: 174 senttimetriä
Seura
Seura: West Ham United
Pelinumero: 27
Junioriseurat
1992–1993: CO Les Ulis
1993–1997: CSF Brétigny
1997–1998: Paris Saint-Germain
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1998–1999 | Marsala | 24 | (3) |
| 1999–2000 | Monza | 3 | (0) |
| 2000–2002 | Nice | 40 | (1) |
| 2002–2006 | Monaco | 120 | (2) |
| 2006–2014 | Manchester United | 273 | (7) |
| 2014–2017 | Juventus | 53 | (5) |
| 2017 | Marseille | 10 | (1) |
| 2018 | West Ham United | 5 | (0) |
Maajoukkue
| 2002–2003 | Ranska U21 | 11 | (0) |
| 2004–2016 | Ranska | 81 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 5. toukokuuta 2018.
Patrice Evra (s. 15. toukokuuta 1981 Dakar, Senegal)[lähde? ] on ranskalainen, uransa vuonna 2018 lopettanut jalkapalloilija. Seuratasolla hän edusti pisimpään englantilaista Manchester Unitedia. Ranskan maajoukkueesa hän pelasi 81 ottelua. Evran pelipaikka oli vasen laitapuolustaja.
Pelaajaura > Seurajoukkueura

Evra muutti Senegalista Belgian kautta Ranskaan vuonna 1984. Hän asui Pariisissa vuoteen 1998 asti. Evralla on 25 sisarusta, joista kaksi on kuollut. Patrice kasvoi samassa Les Ulis'n lähiössä Thierry Henryn kanssa.
Evra liittyi PSG:n juniorijoukkueeseen vuonna 1997, josta siirtyi italialaiseen Marsala Calcioon vuonna 1998. Siellä Evra nousi pelityylinsä ja kuuden maalinsa ansiosta paikallisten suosioon, ja kannattajat antoivat hänelle lempinimen "Musta Gaselli". Seuraavalla kaudella hän vaihtoi seuraa sarjatasoa ylemmäs, Serie B:n AC Monzaan, kun siirrot SS Lazioon ja AS Romaan eivät toteutuneet. Monzassakin Evra vietti vain yhden kauden, kun Monzan valmentaja ei päästänyt Evraa kentälle kuin kolmessa ottelussa koko kauden aikana. Evra päätti palata takaisin Ranskaan, OGC Nicen riveihin. Tähän mennessä hän oli tottunut pelaamaan hyökkääjänä, mutta Nicen eräässä ottelussa Evra joutui pelaamaan viimeiset 15 minuuttia vasempana puolustajana muiden pelaajien loukkaantumisten vuoksi. Evra ei itse pitänyt pelipaikasta, mutta valmentaja peluutti Evraa koko loppukauden sillä paikalla ja kauden päätteeksi hänet valittiin sarjan parhaaksi pelipaikallaan.
Vuonna 2002 valmentajauraansa aloitteleva Didier Deschamps sai houkuteltua Evran uransa ensimmäiseen Euroopan suurseuraan, AS Monacoon, AJ Auxerren ja FC Barcelonan kiinnostuksesta huolimatta. Monacossa Evra oli häviämässä Mestareiden liigan finaalia keväällä 2004 Portoa vastaan. Manchester Unitediin ranskalainen siirtyi 10. tammikuuta 2006 ja teki seuran kanssa sopimuksen, joka ulottuu aina kesään 2009 asti. Siirtosummaksi tuli 5,5 miljoonaa puntaa. Hän teki debyyttinsä Manchesterin derbyssä Cityä vastaan 14. tammikuuta ja ensimmäisen maalinsa hän teki Evertonin verkkoon 29. marraskuuta. Kausi 2006-2007 oli Evralle erittäin menestyksekäs: hän voitti Valioliigan ja kanssapelaajat valitsivat ranskalaisen Vuoden Joukkueeseen.
Seuraavalla kaudella Evra jatkoi siitä mihin edelliskaudella jäi. Vasemman laitapakin paikalla vakituisesti esiintynyt Evra loi jatkuvasti hyviä maalintekopaikkoja hienoilla nousuillaan omalta paikaltaan ja hoiti puolustuksenkin upeasti. Kauden 2007/08 aikana Evra pelasi 33 liigaottelua ja yhteensä kaikki kilpailut mukaan lukien 47 ottelua. Kausi oli Manchester Unitedinkin kannalta hyvä kun seura juhli Valioliigan ja Mestarien liigan voittoa. Mestarien liigan finaalissa Evra pelasi tuttuun tapaan täydet minuutit manchesterilaisten puolustuksessa, kun ManU kaatoi Chelsean rangaistuslaukauskilpailun jälkeen.
Kesäkuussa 2008 Evra solmi Manchester Unitedin kanssa vuoteen 2012 ulottuneen jatkosopimuksen.
Heinäkuussa 2014 Evra allekirjoitti kaksivuotisen sopimuksen Juventuksen kanssa.
Evra potkaisi marraskuussa 2017 joukkueensa Olympic Marseillen ottelun alkulämmittelyssä erästä fania päähän ja erotettiin teon seurauksena joukkueesta. Hän sai lisäksi vuoden 2018 kesäkuun loppuun kestävän pelikiellon UEFA:n alaisiin seuraotteluihin ja 10 000 dollarin sakot.
Pelaajaura > Maajoukkueura

Ranskan maajoukkueessa Evra teki debyyttinsä syksyllä 2004 Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan ja pelasi saman vuoden aikana neljässä muussakin maaottelussa. Marraskuussa 2004 hän putosi maajoukkueesta ja pelasi seuraavan maaottelunsa vasta kahden vuoden päästä, 15. marraskuuta 2006 Kreikkaa vastaan. Tätä ottelua seurasi jälleen lähes vuoden maaottelutauko: Evra puki seitsemännen kerran Ranskan maajoukkuepaidan päällensä Slovakia-Ranska ottelussa 22. elokuuta 2007.
Evra kuului Ranskan joukkueeseen Sveitsin ja Itävallan EM-kilpailuissa 2008 Ranskan tie turnauksessa katkesi jo alkulohkossa. Evra on kuulunut Ranskan joukkueeseen myös Puolan ja Ukrainan EM-kilpailuissa 2012, Etelä-Afrikan MM-kilpailuissa 2010 ja Brasilian MM-kilpailuissa 2014.
Evra on pelannut kaikkiaan 81 maaottelua eikä ole tehnyt niissä yhtään maalia.
Yksityiselämä

Evra oli naimisissa Sandra Evan kanssa 25 vuotta, tavattuaan hänet jo 14-vuotiaana. He avioituivat vuonna 2008 ja heillä on kaksi lasta, poika Lenny ja tyttö Maona. Pariskunta erosi vuonna 2020 Evran jäätyään kiinni salasuhteesta tanskalaisen mallin Margaux Alexandran kanssa. Sitä ennen Evra oli pettänyt vaimoaan myös lääkäri Gabriella Birleyn kanssa, jonka kanssa heillä on kaksi yhteistä lastakin.
Saavutukset > Monaco

Ranskan Liigacup: 2003
Saavutukset > Manchester United

Englannin Valioliiga: 2007, 2008, 2009, 2011, 2013
FA Community Shield: 2007, 2008 2010, 2011
Englannin Liigacup: 2006, 2010, 2011
Seurajoukkueiden maailmanmestaruus: 2008
Mestarien liiga: 2008
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Evran tilastot soccerbase.comissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Evran profiili ManUn kotisivuilla
Ranskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2008
1 Mandanda |
2 Boumsong |
3 Abidal |
4 Vieira |
5 Gallas |
6 Makélélé |
7 Malouda |
8 Anelka |
9 Benzema |
10 Govou |
11 Nasri |
12 Henry |
13 Evra |
14 Clerc |
15 Thuram |
16 Frey |
17 Squillaci |
18 Gomis |
19 Sagnol |
20 Toulalan |
21 Diarra |
22 Ribéry |
23 Coupet |
Valmentaja Domenech
Ranskan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2010
1 Lloris |
2 Sagna |
3 Abidal |
4 Réveillère |
5 Gallas |
6 Planus |
7 Ribéry |
8 Gourcuff |
9 Cissé |
10 Govou |
11 Gignac |
12 Henry |
13 Evra |
14 Toulalan |
15 Malouda |
16 Mandanda |
17 Squillaci |
18 Diarra |
19 Diaby |
20 Valbuena |
21 Anelka |
22 Clichy |
23 Carrasso |
Valmentaja Domenech
Ranskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2012
1 Lloris |
2 Debuchy |
3 Evra |
4 Rami |
5 Mexès |
6 Cabaye |
7 Ribéry |
8 Valbuena |
9 Giroud |
10 Benzema |
11 Nasri |
12 Matuidi |
13 Réveillère |
14 Menez |
15 Malouda |
16 Mandanda |
17 M’Vila |
18 Diarra |
19 Martin |
20 Ben Arfa |
21 Koscielny |
22 Clichy |
23 Carrasso |
Valmentaja Blanc
Ranskan joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Lloris |
2 Debuchy |
3 Evra |
4 Varane |
5 Sakho |
6 Cabaye |
7 Cabella |
8 Valbuena |
9 Giroud |
10 Benzema |
11 Griezmann |
12 Mavuba |
13 Mangala |
14 Matuidi |
15 Sagna |
16 Ruffier |
17 Digne |
18 Sissoko |
19 Pogba |
20 Rémy |
21 Koscielny |
22 Schneiderlin |
23 Landreau |
Valmentaja Deschamps
Ranskan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Lloris |
2 Jallet |
3 Evra |
4 Rami |
5 Kanté |
6 Cabaye |
7 Griezmann |
8 Payet |
9 Giroud |
10 Gignac |
11 Martial |
12 Schneiderlin |
13 Mangala |
14 Matuidi |
15 Pogba |
16 Mandanda |
17 Digne |
18 Sissoko |
19 Sagna |
20 Coman |
21 Koscielny |
22 Umtiti |
23 Costil |
Valmentaja Deschamps
Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunta

Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunta oli Turun hovioikeuspiiriin kuulunut kihlakunnantuomarin virka-alue vuosina 1788–1876. Tuomiokunta muodostettiin jakamalla Piikkiön ja Halikon kihlakuntien tuomiokunta kahteen osaan Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnaksi sekä Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnaksi. Vaikka kuninkaallisella kirjeellä 19. helmikuuta 1788 määrättiin jaosta nimellisesti, jako toimeenpantiin käytännössä vasta 10. syyskuuta 1795 jakamattoman tuomiokunnan kihlakunnantuomarin Henrik Ahleqvistin jäädessä eläkkeelle.
Vuoden 1861 lopussa tuomiokuntaan kuuluivat seuraavat käräjäkunnat:
Hiittisten pitäjä
Kemiön pitäjä sekä Dragsfjärdin ja Vestanfjärdin kappelit
Paraisten pitäjä
Perniön pitäjä sekä Finbyn (Särkisalon) ja Yliskylän kappelit
Sauvon pitäjä Karunan kappeleineen.
Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnasta sekä Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnasta määrättiin 12. toukokuuta 1876 muodostettavaksi uudet Halikon tuomiokunta ja Piikkiön tuomiokunta. Järjestelystä oli alun perin määrätty 26. elokuuta 1862 annetulla julistuksella. Järjestelyn toimeenpano tuli mahdolliseksi 1876, kun Piikkiön ja Halikon yläosan kihlakunnan tuomiokunnan tuomarinvirka tuli avoimeksi Ernst Gustaf Wentzel Rotkirchin kuoltua ja Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnan tuomari Göran Erik Axel Silfverhjelmin suostuttua järjestelyyn. Silfverhjelm nimitettiin toivomuksensa mukaisesti uuteen Piikkiön tuomiokuntaan ja uuden Halikon tuomiokunnan tuomarinvirka julistettiin haettavaksi.
Piikkiön ja Halikon alaosan kihlakunnan tuomiokunnan tuomareina toimivat:
1795–1820 Petter (Per) Ithimaeus
1821–1850 Carl Gustaf Reinhold de la Motte
1851–1858 Gustaf Fredrik Ekestubbe
1859–1869 Carl Axel Carlqvist
1870–1876 Göran Erik Axel Silfverhjelm.
Piirtoheitin

Piirtoheitin luokkaopetuksessa.
Piirtoheitin (vanhentunut nimi opetusheijastin) on väline, jolla voidaan heijastaa kuvia yleisölle. Tavallisimmin piirtoheitin koostuu laatikosta, jossa on lamppu ja sitä jäähdyttävä tuuletin sekä Fresnel-linssi, jonka läpi lampun valo heijastetaan. Laatikosta lähtevän varren päässä on linssi ja peili, joiden avulla lampun valo heijastetaan pystytasoon, esimerkiksi seinälle tai valkokankaalle.
Heijastettavat kuvat ovat yleensä vaihdettavilla läpinäkyvillä kalvoilla, joiden läpi lampun valo heijastetaan. Peilin ansiosta kalvoon kirjoitettu teksti tai muu sisältö näkyy samalla tavoin sekä esittäjälle että yleisölle.
Piirtoheitin yleistyi toisen maailmansodan jälkeen opetus- ja kokouskäytössä, mutta 1900-luvun loppupuolella tietokoneeseen liitettävä videoprojektori alkoi syrjäyttää sitä.  Uudehko keksintö dokumenttikamera on syrjäyttänyt piirtoheittimien ja episkooppien käytön lähes kokonaan.
Yigael Yadin

Yigael Yadin
Yigael Yadin (hepr. ‏יגאל ידין‎), syntyjään Yigal Sukenik (hepr. ‏יגאל סוקניק‎) (20. maaliskuuta 1917 Jerusalem, Osmanien valtakunta – 28. kesäkuuta 1984 Jerusalem, Israel) oli israelilainen arkeologi, poliitikko ja Israelin puolustusvoimien toinen pääesikunnan päällikkö.
Yadin syntyi vuonna 1917 Jerusalemissa. Hänen isänsä oli arkeologi Eliezer Sukenik. Yadin liittyi Haganahiin vuonna 1933. Hänestä tuli järjestön merkittävä johtohahmo ja oli suunnittelemassa monia taktiikoita, joita käytettiin itsenäisyyssodassa. Vuonna 1949 Yadinista tuli Israelin puolustusvoimien toinen pääesikuntapäällikkö.
Yadin erosi puolustusvoimista 1952 ja jatkoi arkeologian opintoja Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa ja sai vuonna 1955 tohtorin arvonimen Kuolleenmeren kääröihin liittyvistä tutkimuksistaan. Vuonna 1970 Yadin valittiin Jerusalemin heprealaisen yliopiston Arkeologian instituutin johtoon. Yadin suoritti myös useita kaivauksia muun muassa Hazorissa, Masadassa ja Megiddossa. Hän työllisti tuhansia ihmisiä laajoissa kaivauksissaan ja vaikutti kokonaisuudessaan suhtautumiseen alaan.
Yadin siirtyi politiikan puolelle vuonna 1967, kun hänestä tuli pääministeri Levi Eshkolin sotilaallinen neuvonantaja. Hän pysyi armeijan palveluksessa vuoteen 1976, jolloin hän oli perustamassa Tenoa'a Demokratit le-Shinui -puoluetta, jonka päämääränä oli vaaliuudistus. Seuraavan vuoden vaaleissa puolue sai yhteensä 15 paikkaa knessetistä. Puolue hajosi jo vuonna 1979, mutta vuodesta 1977 apulaispääministerinä ollut Yadin jatkoi tehtävässä vuoteen 1981.
Yadin jätti politiikan vuonna 1981 ja jatkoi tutkimustyötä. Hän kuoli vuonna 1984.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvia ja videomateraalia Yadin kaivauksista (englanniksi)
Zilda Arns

Zilda Arns
Zilda Arns Neumann (25. elokuuta 1934 Forquilhinha, Brasilia – 12. tammikuuta 2010 Port-au-Prince, Haiti) oli brasilialainen lastenlääkäri ja avustustyöntekijä.
Arns oli tunnettu humanitaarisesta työstään. Hän perusti muun muassa vuonna 1983 katolisen kirkon alaisuudessa toimivan Pastoral da Criança -järjestön, joka keskittyy köyhien lasten ja heidän äitien terveydenhuollon parantamiseen. Pastoral da Criança on yksi Brasilian tunnetuimmista järjestöistä ja sen piirissä toimii yli 250 000 koulutettua vapaaehtoista. Arns perusti myös muita hyväntekeväisyysjärjestöjä. Hän sai työstään lukuisia tunnustuksia ja hän on ollut ehdolla Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi.
Arns kuoli 2010 Haitin maanjäristyksessä oltuaan vierailulla paikallisessa lähetystyöjärjestössä.
Picnic i Helsinki Live

Picnic i Helsinki Live on tanskalainen dokumenttielokuva vuodelta 1990. Sen käsikirjoituksesta, ohjannut, kuvauksesta ja editoinnista vastasi Stig Bilde.
Elokuva sisältää kaksi humoristista musiikkivideota, joissa on mukana tanskalainen rock-, funk-, jazz- ja scratch-yhtye Picnic. Nauhoitus on tehty suorana Helsingissä. Picnic oli omaperäinen yhtye, hyvin energinen ja harrasti mustaa huumoria. Se on valittu kaksi kertaa Tanskan parhaaksi underground-yhtyeeksi.
Aiheesta muualla

Picnic-yhtyeen kotisivu (Archive.org) (englanniksi)
Ülo Nugis

| Ülo Nugis |
| --- | --- |
 Ülo Nugis vuonna 2009.
Korkeimman neuvoston puhemies
 1990–1992  
Riigikogun puhemies
 21. lokakuuta 1992 – 21. maaliskuuta 1995  
Seuraaja:  Toomas Savi
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. huhtikuuta 1944 Tallinna, Viro
Kuollut: 18. marraskuuta 2011 (67 vuotta) Tallinna, Viro
Kansalaisuus:  viro
Ammatti:  yrittäjä, poliitikko
Tiedot
Puolue:  Viron kommunistinen puolue (1973–1990) Viron tasavaltalaispuolue (1990-1992) Kansallinen kokoomuspuolue Isänmaa (1992–1994) Tasavaltalaisten ja konservatiivien kansanpuolue (1994–1998) Viron kokoomuspuolue (1998–2000) Uusi Viro -puolue (2000–2002) Viron Kansanliitto (2002–2011)
Koulutus:  mekaniikkainsinsinööri
Tutkinnot:  Tallinnan teknillinen yliopisto Valko-Venäjän kansallinen tekninen yliopisto
Ülo Nugis (28. huhtikuuta 1944 Tallinna – 28. marraskuuta 2011) oli virolainen poliitikko ja yrittäjä.
Koulutus ja ura Neuvostoliiton aikaan

Ülo Nugis valmistui Tallinnan teknisestä korkeakoulusta sen rakennus- ja mekaniikkaosastolta vuonna 1962. Sen jälkeen hän opiskeli Valko-Venäjän ammattikorkeakoulussa sen konetekniikkalinjalla Minskissä vuosina 1965-1967. Viron itsenäistymisvaiheessa hän opiskeli Yhdysvalloissa Delawaren yliopistossa oikeus- ja valtiotieteitä vuonna 1991.
Nugis työskenteli Neuvosto-Virossa Minskin opintojen jälkeen Tallinnan teknisessä korkeakoulussa opettaja vuosina 1967-1968 ja sen jälkeen insinöörinä useissa Neuvosto-Viron yrityksissä vuosina 1967–1974. Vuonna 1974 Nugisista tuli rakennusmateriaaleja tuottavan Ehitusdetail-tehtaan johtaja vuosiksi 1974–1980 ja sen jälkeen Dünamon suksitehtaan johtaja vuosiksi 1980–1986. Vuonna 1986 hänestä tuli Estoplastin tehtaan johtaja. Tässä tehtävässä hän työskenteli vuosina 1986-1990. Estoplastin toiminta oli sikäli erikoinen, että se Nugisin neuvoteltua suoraan puoluejohtaja Mihail Gorbatšovin kanssa hän sai oikeuden siirtyä paikallisen Neuvosto-Viron ministeriön alaisuuteen, jota saattoi pitää yhtenä perestroikan saavutuksena. Estoplast-johtajuuden aikaan hän toimi vuosina 1988–1991 Viron työntekijäliiton puheenjohtajana.
Kohti itsenäisyyttä

Nugis oli vuodesta 1973 NKP:n jäsen. Hän oli myös Neuvostoliiton korkeimman neuvoston jäsen vuosina 1989–1991. Käynnistyneessä laulavassa vallankumouksessa hän nousi virolaisten itsenäisyyttä hakevien poliitikkojen kärkikastiin. Hänestä tuli maaliskuussa 1990 valitun Viron tasavallan korkeimman neuvoston puheenjohtaja vuoteen 1992 saakka. Nugis oli jäsenenä myös korkeimman neuvoston kanssa kilpailleena edustuksellisena elimenä nähdyssä Viron kongressissa vuosina 1990–1992.
Nugis johti Viron valtuuskuntaa, joka aloitti kevään 1990 jälkeen Viron parlamentissa tehdyn päätöksen mukaisesti neuvottelut Neuvostoliiton edustajien kanssa taloussopimuksesta Neuvostoliiton ja Viron välillä. Elokuussa 1991 neuvotteluissa oli päästy taloussopimuksen osalta valmiiksi. Edessä odotti silloin vielä keskustelut itsemääräämisoikeudesta.
Uuden itsenäisyyden näkyviä persoonia

Ülo Nugis kuului niihin, jotka äänestivät 20. elokuuta 1991 korkeimmassa neuvostossa itsenäisyyden puolesta. Uuden itsenäisyyden myötä lokakuussa 1991 Nugis oli ensimmäinen, joka toi esille pikaisen sotilaallisen liittoutumisen Natoon.
Nugis jatkoi uuden itsenäisyyden ajan ensimmäisten riigikogu-vaalien jälkeen riigikogun puhemiehenä lokakuussa 1992. Tällöin hän edusti vielä pienpuoluetta, joka oli osa vuoden 1992 vaalit voittanutta Isänmaa-vaaliliittoa, jonka pohjalta syntyi marraskuussa 1992 uusi oikeistopuolue Kansallinen kokoomuspuolue Isänmaa puheenjohtajanaan pääministeri Mart Laar. Kesäkuussa 1994 puolueessa käytiin valtataistelu, jossa Laarin vastapelurina oli Ülo Nugis, mutta Laar voitti puolueen puheenjohtajaäänestyksessä jatkaen myös vielä pääministerinä. Syksyllä 1994 Kansallinen kokoomuspuolue isänmaa hajosi, ja osa Nugisin johdolla perusti Tasavaltalaisten ja konservatiivien kansanpuolueen. Tällöin hän putosi myös riigikogun puhemiehen paikalta. Hänet valittiin riigikoguun kolme kertaa eli vuoden 1992 vaalien jälkeen vielä 1995 ja 1999.
Ülo Nugis kuoli 18. marraskuuta 2011. Hänen valtiolliset hautajaisensa järjestettiin Tallinnan Kaarlen kirkossa Viron lipun peittäessä hänen arkkunsa. Hänet haudattiin sen jälkeen Metsakalmistuun.
Riigikogun puhemiehet Ülo Nugis ja hänen seuraajansa Ene Ergma vuonna 2008.
Zilla

Zilla on yhdysvaltalainen versio Godzillasta. Aluksi siitä käytettiin nimitystä American Godzilla (suom. amerikkalainen Godzilla), mutta fanit päättivät nimetä sen lyhyemmin Zillaksi.[lähde? ]
Zilla esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 1998 elokuvassa Godzilla, jossa se kuoriutuu merileguaanin munasta ja kasvaa ydinräjähdyksen seurauksena valtavaksi hirviöksi. Zilla rantautuu New Yorkiin, missä se ehtii munia ennen joutumistaan tuhotuksi ohjuksilla. Kuoriutuneet poikaset onnistutaan räjäyttämään, mutta yksi muna jää tuhoutumatta.
Zilla on alkuperäistä japanilaista Godzillaa pienikokoisempi sekä haavoittuvaisempi: siinä missä alkuperäinen Godzilla on tuhoutumaton, Zilla kyettiin surmaamaan ohjuksilla. Zilla on nopealiikkeisempi ja kykenee syöksemään tulta. Zilla muistuttaa enemmän dinosaurusta kuin japanilainen Godzilla.
Zilla tekee myös lyhyen cameoroolin elokuvassa Godzilla: Final Wars, jossa se yrittää hyökätä Godzillan kimppuun, mutta joutuu kuitenkin kukistetuksi lyhyessä taistelussa.
Pico della Mirandola

Pico della Mirandola on kahden italialaisen humanistin ja renessanssifilosofin nimi:
Giovanni Pico della Mirandola (1463–1494), tunnetumpi Pico della Mirandola, Gianfrancescon setä
Gianfrancesco Pico della Mirandola (1469–1533)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pico della Mirandola”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Yourself or Someone Like You

| Yourself or Someone Like You Matchbox Twenty |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Atlantassa, Georgiassa, Yhdysvalloissa
 Julkaistu: 1. lokakuuta 1996
 Tuottaja(t): Matt Serletic
 Tyylilaji: Alternative rock
 Kesto: 46.43
 Levy-yhtiö: Atlantic Records
Matchbox Twentyn muut julkaisut
|   | Yourself or Someone Like You 1996 | Mad Season 2000 |
Yourself or Someone Like You on Matchbox Twentyn esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1996. Albumi sisältää viisi menestyssingleä ja sitä myytiin yli 12 miljoonaa kappaletta pelkästään Yhdysvalloissa. Se myi moninkertaista platinaa myös Kanadassa ja Australiassa.
Kappaleluettelo

Kaikki kappaleet kirjoittanut Rob Thomas, ellei toisin mainittu.
"Real World" – 3:50
"Long Day" – 3:45
"3 A.M." (Thomas, John Leslie Goff, John Joseph Stanley, Brian Yale) – 3:46
"Push" (Thomas, Matt Serletic) – 3:59
"Girl Like That" – 3:45
"Back 2 Good" (Thomas, Serletic) – 5:40
"Damn" – 3:20
"Argue" – 2:58
"Kody" – 4:03
"Busted" – 4:15
"Shame" – 3:35
"Hang" – 3:47
"Tired" (Japanin julkaisun bonusraita) – 3:57