stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sosiaaliturvan väärinkäyttö
Väärinkäyttö Suomessa > Toimeentulotuki

Toimeentulotukea on Suomessa erittäin vaikea väärinkäyttää. Hakeakseen toimeentulotukea hakijan täytyy tehdä perusteellinen selvitys taloudellisesta tilanteestaan muun muassa tiliotteilla ja verotuspäätöksellä. Verotuspäätöksestä selviää hakijan kaikki varallisuuteen liittyvät tiedot. Lisäksi väärinkäytön mahdollisuutta vähentää se, että toimeentulotukea myönnetään vain lyhyeksi aikaa.
Maahanmuuttajien kohdalla väärinkäytöksien torjunta on lain vuoksi vaikeaa. Vaikka oleskeluluvan ehdoksi asetetaan, että toimeentulon on oltava turvattu, voivat maahanmuuttajat hakea toimeentulotukea, koska toimeentulotukea myöntävillä kuntien sosiaaliviranomaisilla ei ole salassapitovelvollisuuden vuoksi oikeutta oma-aloitteisesti kertoa maahanmuuttoviranomaiselle tai poliisille toimeentulotuen nostamisesta tai sen väärinkäytösepäilystä. Maahanmuuttoviranomainen voi sen sijaan pyytää tietoja sosiaaliviranomaisilta. Tämä edellyttäisi aktiivista kyselyiden tekemistä, johon ei ole nykyisellään uskottu riittävän resursseja. Poliisi voi puolestaan pyytää tietoja maahanmuuttoviranomaisilta sähköisellä tietojärjestelmällä. Viranomaisten yhteistyössä on kuitenkin havaittu puutteita. Ainakin sisäministeri Päivi Räsänen on toivonut sosiaaliviranomaisille oikeutta ilmoittaa epäillyistä etuuksien väärinkäytöksistä.
Väärinkäyttö Suomessa > Tutkinta ja tuomiot

Sosiaaliturvan väärinkäytön paljastuminen johtaa yleensä poliisitutkintaan. Esimerkiksi Itä-Suomessa 70–75 % Kelalle paljastuneista tapauksista meni poliisille. Poliisille päätyvistä tapauksista puolestaan noin 80 % johtaa tuomioon asti. Rikosnimikkeenä tulee yleensä kysymykseen petos ja yleensä vasta yli 7 000 – 10 000 euron summissa tai muuten erityisissä tapauksissa törkeä petos.
Esimerkiksi tapauksessa, jossa aviopari nosti toimeentulotukea vaikka he olivat saaneet asunnon kaupasta 14 000 euroa, tuomittiin törkeästä petoksesta ehdotonta vankeutta.
Mikäli kunta tai Kela on saanut ilmiannon epäillystä väärinkäytöksestä, eivät ne saa koskaan välittää mitään tietoa suoraan ilmiantajalle, esimerkiksi sitä, onko ilmianto aiheeton tai onko epäilty edes Kelan tai toimeentulotuen asiakas. Epäillyllä on vahva oikeussuoja ja oikeus tietää, kuka ilmiannon takana on ollut. Ilmiannon aiheetta tehnyt voidaan puolestaan tuomita perättömästä rikosilmoituksesta ja väärästä ilmiannosta.
Steviat

| Steviat |
| --- | --- |
 Makeastevia (Stevia rebaudiana)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Tribus::  Eupatorieae
Suku::  Steviat Stevia  Cav.
Katso myös
   Steviat Wikispeciesissä   Steviat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Steviat (Stevia) on kasvisuku, johon kuuluu noin 240 kasvia. Yksi niistä on makeastevia (Stevia rebaudiana), josta saadaan makeutusaineena käytettäviä stevioliglykosideja. Suku on nimetty espanjalaisen kasvitieteilijän Pedro Jaime Esteven mukaan.
Makeasteviaa kasvaa luonnonvaraisena Paraguayssa, mutta sitä viljellään myös esimerkiksi Uruguayssa, Brasiliassa, Israelissa, Thaimaassa ja Kiinassa.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Steviat – Stevia
Flora of North America: Stevia (englanniksi)
Slovan Bratislava

Slovan Bratislava on Bratislavan kaupungista tuleva slovakialainen urheiluseura. Sen lajeina ovat jalkapallo (ŠK Slovan Bratislava) ja jääkiekko (HC Slovan Bratislava). Seuran on menestynyt varsin hyvin kummassakin lajissa. Sillä on useita Tšekkoslovakian ja Slovakian mestaruuksia kummassakin lajissa. Seura on perustettu vuonna 1919.
Slovakinkielinen Wikipedia

| Slovakinkielinen Wikipedia |
| --- | --- |


Kaupallinen:  ei
Tyyppi:  verkkotietosanakirja
Rekisteröinti:  vapaaehtoinen
Kielet:  slovakki
Omistaja:  Wikimedia Foundation
Avattu:  2005
Nykyinen tila:  aktiivinen
Slovakinkielinen Wikipedia sai alkunsa lokakuussa 2003. Toukokuun puolivälissä 2005 artikkeleita oli noin 6 500, mutta jo syyskuussa rikottiin 15 000 artikkelin raja. 1. lokakuuta 2012 siellä oli 178 039 artikkelia. Tällä hetkellä artikkeleita on yli 
242 816 (30.11.2022).
Vuonna 2015 sivustolla oli keskimäärin 22 miljoonaa käyntikertaa kuukaudessa. Saman vuoden helmikuussa rikottiin 200 000 artikkelin raja, minkä johdosta slovakinkielinen Wikipedia oli 35. suurin artikkelimäärältään.
Stuart Lewis-Evans

| Stuart Lewis-Evans> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Stuart Nigel Lewis-Evans
Kansalaisuus:   Yhdistynyt kuningaskunta
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1957–1958
Talli(t):  Connaught, Vanwall
Kilpailuja:  14
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  2
Paalupaikkoja:  2
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  16
Ensimmäinen kilpailu:  Monacon GP 1957
Viimeinen kilpailu:  Marokon GP 1958
Stuart Nigel Lewis-Evans (20. huhtikuuta 1930 Luton, Bedfordshire – 25. lokakuuta 1958 East Grinstead, Sussex) oli brittiläinen Formula 1 -ajaja. Hän osallistui urallaan 14 Grand Prix’hin, joissa hän ajoi kahdesti paalulle ja palkintosijoille. Hän sai urallaan yhteensä 16 MM-pistettä.
Lyhyellä urallaan Lewis-Evans teki vaikutukseen F1-maailmaan. Vähäisestä menestyksestään huolimatta hänet arvioitiin nousevaksi lahjakkuudeksi. Ensimmäisessä Grand Prix’ssään hän sijoittui neljänneksi. Fangiolle, Brooksille ja Masten Gregoryn Maseratille hän ei voinut mitään. Tony Vandervell kiinnostui nuoresta lahjakkuudesta ja palkkasi hänet Vanwall-talliinsa. Vanwall osoittautui kuitenkin epäluotettavaksi. Lewis-Evans voitti kuitenkin tallille epävirallisen Marokon Grand Prix’n, ja saavutti paalun kauden viimeisessä GP:ssä.
Kausi 1958 oli menestyksekkäämpi vuosi, ja samalla Vanwallin viimeinen kokonainen. Ensisijaiset kuljettajat Stirling Moss ja Tony Brooks voittivat kolme kilpailua ja Lewis-Evans saavutti kaksi palkintosijaa. Hänen kautensa kuitenkin päättyi kohtalokkaasti pölyisellä Ain-Diab Circuitilla Marokon GP:ssä. Hänen moottorinsa hajosi singoten auton kovalla vauhdilla reunavalliin. Lewis-Evans sai vakavia palovammoja. Hänet vietiin Englantiin hoitoon, mutta hän kuoli saamiinsa vammoihin kuusi päivää myöhemmin.
Lewis-Evansin kuolema vaikutti Vanwalliin. Vandervellin terveys horjui eivätkä uudet ajajat halunneet osallistua tallin toimintaan. Vanwall ei kyennyt enää osallistumaan F1-sarjan jokaiseen osakilpailuun.
Senaatintori

| Senaatintori> Senatstorget |
| --- | --- |
 Senaatintori talvella.
Sijainti:  Helsinki
Kaupunginosa:  Kruununhaka
Pinnoite:  kivi
Muistomerkit:  Aleksanteri II:n patsas
Aiheesta muualla
 Wikimedia Commons 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Senaatintori (ruots. Senatstorget) on Helsingin ydinkeskustassa sijaitseva tori ja Helsingin historiallinen keskusaukio. Sitä ympäröivät lukuisat arvorakennukset, kuten Helsingin tuomiokirkko, Valtioneuvoston linna ja Helsingin yliopiston päärakennus. Keskellä toria sijaitsee Aleksanteri II:n patsas. Senaatintori tuomiokirkkoineen on Helsingin tunnetuin symboli ja yksi kaupungin suosituimpia turistikohteita. Torin reunoja pitkin kulkevat Aleksanterinkatu, Unioninkatu, Snellmaninkatu sekä pohjoisreunassa Tuomiokirkon portaiden editse Hallituskatu.
Senaatintorin loivat 1800-luvun alkupuoliskolla Helsingin monumentaalikeskustan suunnittelijat, asemakaavoittaja Johan Albrecht Ehrenström ja arkkitehti Carl Ludvig Engel, paikalle missä aiemmin oli sijainnut vaatimaton Suurtori rakennuksineen.
Senaatintori ympäristöineen muodostaa Helsingin vanhan ydinkeskustan. Sen alueella sijaitsevat kantakaupungin vanhimmat rakennukset, kuten 1757 valmistunut Sederholmin talo.
Historia > Vanha Suurtori

Helsingin keskusta on sijainnut Senaatintorin alueella siitä lähtien, kun kaupunki vuonna 1640 siirrettiin nykyiselle paikalleen. Nykyisen Senaatintorin kaakkoiskulmassa sijaitsi Ruotsin vallan aikana kaupungin keskustori Suurtori, jota reunustivat kaupungin julkiset rakennukset, raatihuone, triviaalikoulu ja päävartio. Sen eteläreunassa kulki pääkatu Suurkatu (nykyinen Aleksanterinkatu), jonka varrella olivat rikkaimpien porvareiden talot. Torin länsipuolella taas oli kaupungin kirkko, jota ympäröi hautausmaa-alue.
Senaatintorin paikalla ehti sijaita yhteensä kolme kirkkoa. Ensimmäinen oli tiilinen Kristiinan kirkko, joka rakennettiin 1640-luvun lopussa, mutta tuhoutui muun silloisen kaupungin mukana tulipalossa 5. elokuuta 1654. Samalla paloi myös alkuperäinen raatihuone. Kivikirkon tuhouduttua tilalle rakennettiin puinen Pyhän Hengen kirkko. Kaupunki tuhoutui uudelleen Isonvihan aikana, kun Helsingistä vetäytyneet ruotsalaiset joukot toukokuussa 1713 polttivat kaupungin. Rauhan tultua rakennettiin Ulrika Eleonoran kirkko, joka vihittiin käyttöön vuonna 1727.
1800-luvun alussa Suurtorin alue oli asussa, jonka se oli saanut edellisen vuosisadan aikana, kaupungin maan tasalle tuhonneen Isonvihan jälkeen. Vaikka kaupunki koostui lähes kokonaan puutaloista, tärkeimmät julkiset rakennukset ja rikkaimpien porvarien talot olivat jo kiveä. Toria hallitsi kaksi kivirakennusta, raatihuone (1804) sen pohjoisreunassa ja triviaalikoulu (1759) itäreunassa. Torin länsireunalla oli matala päävartiorakennus, jonka takaa alkoi hautausmaa-alue. Hautausmaalla kohonnut Ulrika Eleonoran kirkko oli puinen mansardikattoinen ristikirkko, joka oli saanut nimensä Ruotsin kuningattaren mukaan. Kirkkomaa oli tullut täyteen 1780-luvun lopulla, mutta vanhoihin perhehautoihin haudattiin yhä 1800-luvun alussa. Suurkadun varrella torin eteläpuolella oli rivi kivisiä kauppiastaloja, kuten Sederholmin talo ja Bockin talo.
Historia > Johan Albrecht Ehrenström ja Senaatintorin suunnittelu

Kun Helsingistä oli 1812 tehty Suomen suuriruhtinaskunnan pääkaupunki, siitä ryhdyttiin rakentamaan edustuskelpoista hallintokaupunkia. Tehtävän saivat helsinkiläissyntyinen hovimies Johan Albrecht Ehrenström ja saksalainen arkkitehti Carl Ludvig Engel. Ehrenström toimi Helsingin uudelleenrakennuskomitean johtajana ja piirsi kaupungille uuden, uusklassismin ihanteiden mukaisen ruutuasemakaavan, kun taas Engel suunnitteli tärkeimmät rakennukset.
Ehrenströmin suunnitteleman uuden Helsingin keskipisteenä oli monumentaaliaukio Senaatintori, joka sijoitettiin vanhan Suurtorin paikalle. Aiemmin Suurtorilla harjoitettu torikauppa siirrettiin Kauppatorille ja Senaatintorista tehtiin puhtaasti edustuksellinen tila. Uutta aukiota suunnitellessaan Ehrenström otti vaikutteita uusklassiseen tyyliin toteutetuista eurooppalaisista aukioista, ennen kaikkea Tukholman Kustaa Aadolfin torista. Näiden esikuvien mukaisesti Ehrenström korosti symmetriaa, niin että torin pohjoisreunan tuli olla mittasuhteiltaan symmetrinen, ja myös torin itä- ja länsilaidoille sijoitettavien rakennusten tuli olla julkisivuiltaan symmetriset.
Ehrenströmin alkuperäinen hahmotelma Senaatintoriksi poikkesi lopulta toteutuneesta versiosta. Hän säästi vanhan raatihuoneen torin koilliskulmassa, tosin uusklassiseksi muokattuna, ja sijoitti sen symmetriseksi vastapariksi torin luoteiskulmaan postitalon. Nämä rakennukset yhdisti toisiinsa pitkä ja matala päävartio, ja niiden takana torin pohjoispuolisella kalliolla kohosi luterilainen pääkirkko. Torin itäreunaan Ehrenström sijoitti Senaatintalon ja länsireunaan kenraalikuvernöörin palatsin. Eteläreunan vanhat porvaristalot saivat jäädä, mutta niiden julkisivut tuli modernisoida jotta ne istuisivat torin uusklassiseen miljööseen.
Historia > Carl Ludvig Engel ja Senaatintorin rakentaminen

Senaatintorin rakentaminen merkitsi kaupungin vanhan keskustan hävittämistä. Vanhat julkiset rakennukset Ulriika Eleonooran kirkkoa myöten purettiin vuonna 1827 uuden kirkkorakennuksen (nykyinen Vanha kirkko) valmistuttua, ja Suurtorin ja hautausmaan alue tasoitettiin uuden torin pohjaksi. Hautausmaan vainajia ei siirretty, joten 1600- ja 1700-lukujen helsinkiläisten haudat ovat edelleen torin ja Aleksanterinkadun alla. Luita on tullut esiin vielä 2000-luvullakin rakennustöiden yhteydessä. Vaikka Ehrenström oli alkuperäisessä suunnitelmassaan säästänyt raatihuoneen, sen säilyttäminen koettiin nopeasti ongelmalliseksi, ja se hävitettiin 1830-luvun lopussa eli heti kun kaupungin hallinto pääsi muuttamaan uusiin tiloihin.
Engelin ensimmäinen työ Senaatintorilla oli sen etelälaidan vanhoihin porvaristaloihin kuuluneen Bockin talon uudistaminen väliaikaiseksi 1816–1819 kenraalikuvernöörin palatsiksi. Muutkin porvaristalot modernisoitiin Engelin suunnitelmien mukaan. Vuonna 1819 valmistui torin pohjoisreunaan pitkä ja matala päävartiorakennus. Ensimmäinen todellinen voimainponnistus Engelille oli kuitenkin vuosina 1818–1820 rakennetun Senaatintalon suunnittelu. Se oli ensimmäinen torin varrelle suunnitelluista kolmesta monumentaalirakennuksesta, ja sen tuli määritellä koko aukion lopullinen arkkitehtoninen luonne. Engel oli tyytyväinen lopputulokseen ja viittasi myöhemmin Senaatintaloon mestariteoksenaan.
Vuonna 1828 yliopisto määrättiin siirtymään Turusta Helsinkiin. Senaatintorin länsireuna oli alun perin varattu kenraalikuvernöörin palatsille, mutta koska väliaikaiseksi palatsiksi tarkoitetun Bockin talon katsottiin riittävän kenraalikuvernöörille, torin länsireuna päätettiin varata yliopistolle. Yliopiston päärakennus valmistui 1832, ja Ehrenströmin symmetriasäännösten mukaisesti sen julkisivu oli identtinen vastapäisen Senaatintalon kanssa. Päärakennuksen pohjoispuoliseen kortteliin valmistui 1840 yliopiston kirjasto.
Senaatintorin rakennuksista viimeisenä valmistui sen pohjoispuoliselle kalliolle sijoitettu luterilainen pääkirkko. Engel suunnitteli kirkkoa vuosikymmenen ajan ja hioi sen tyylin mahdollisimman elegantiksi ja pelkistetyksi. Kirkon ilme kuitenkin muuttui ratkaisevasti vuonna 1830 aloitettujen, kaksi vuosikymmentä kestäneiden rakennustöiden aikana. Keisari Nikolai I kävi henkilökohtaisesti tarkastamassa rakennustöiden etenemistä kesäkuussa 1833. Hänen käskystään ja Engelin harmiksi kirkon eteen rakennettiin Senaatintorille laskeutuvat monumentaaliportaat, joiden tieltä purettiin päävartiorakennus. Tämä rikkoi Ehrenströmin ja Engelin alkuperäisen suunnitelman, jonka mukaan torin tuli olla suljetun rakennusmassan reunustama joka suunnalta. Engelin kuoltua vuonna 1840 kirkon rakennustöitä ryhtyi johtamaan Ernst Bernhard Lohrmann, joka teki sen piirustuksiin lisää muutoksia. Kirkko vihittiin käyttöön vuonna 1852, jolloin Senaatintorin alkuperäisen rakennusvaiheen voidaan katsoa päättyneen.
Muuta

Senaatintori on suosittu turistikohde, ja lämpimillä ilmoilla kirkon portaat ovat suosittu istuskelupaikka myös paikallisille. Aivan Senaatintorin vieressä ovat niin ikään suositut kohteet Kauppatori, Esplanadin puisto ja Uspenskin katedraali. Joulun aikoihin Senaatintorilla järjestetään Tuomaan Markkinat.
Osana kaupungin vanhan keskustan elävöittämistoimia on Senaatintorilla korjattu viime vuosina vanhoja arvokiinteistöjä ravintola- ja muuhun liiketoimintaan. Torin eteläpuolella sijaitsevat niin kutsutut torikorttelit.
Panoraama

Rakennukset: vasemmalla Helsingin yliopiston päärakennus, keskellä Helsingin tuomiokirkko ja oikealla valtioneuvoston linna.
Kuvia

Helsingin yliopiston päärakennus torin laidalla n. vuonna 1870
Panoraama Tuomiokirkon, silloisen Nikolainkirkon, tornista lounaaseen Signe Branderin kuvaamana vuonna 1909
Yliopiston päärakennus nykyisessä asussaan
Sederholmin talo, kantakaupungin vanhin rakennus.
Aleksanteri II:n patsas
Valtioneuvoston linna
Laki-veistos Aleksanteri II:n patsaassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Senaatintori Wikimedia Commonsissa
Helsingin Sanomien artikkeli Senaatintorista (Archive.org)
Avoimen yliopiston virtuaalinen arkkitehtuurikävely: Senaatintori
Ylen historiaohjelmassa kierretään Senaatintorin maisemissa Laura Kolben kanssa ja kerrotaan torin historiasta (Arkistoitu – Internet Archive) (45 min)
Carl Ludvig Engelin vesivärimaalaus Helsingin vanhasta Suurtorista. Oikealla raatihuone ja vasemmalla päävartio, jonka takaa näkyy Ulrika Eleonoran kirkko. (Maalattu noin vuosina 1816–1818.)
Kivipiirros Senaatintorista vuodelta 1838. Suurkirkon edessä näkyvä päävartio purettiin hieman myöhemmin monumentaalisen portaikon tieltä.
Siniša Mihajlović

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Siniša Mihajlović
Syntymäaika: 20. helmikuuta 1969
Syntymäpaikka: Vukovar, Kroatian sosialistinen tasavalta, Jugoslavia
Kuolinaika: 16. joulukuuta 2022 (53 vuotta)
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 185 cm
Seura
Seura: -
Tehtävä: päävalmentaja
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1986–1988 |  HNK Borovo | 37 | (4) |
| 1988–1990 |  FK Vojvodina | 73 | (19) |
| 1990–1992 |  Belgradin Punainen Tähti | 38 | (9) |
| 1992–1994 |  AS Roma | 54 | (1) |
| 1994–1998 |  UC Sampdoria | 110 | (12) |
| 1998–2004 |  SS Lazio | 126 | (20) |
| 2004–2006 |  Internazionale | 25 | (5) |
Maajoukkue
| 1991–2003 |  Jugoslavia | 63 | (10) |
Valmennusura
2006–2008:  Internazionale (apuv.)
2008–2009:  Bologna FC
2009–2010:  Calcio Catania
2010–2011:  ACF Fiorentina
2012–2013:  Serbia
2013–2015:  UC Sampdoria
2015–2016:  AC Milan
2016–2018:  Torino FC
2018:  Sporting CP
2019–2022:  Bologna FC
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Siniša Mihajlović (serb. Синиша Михајловић; 20. helmikuuta 1969 Vukovar – 16. joulukuuta 2022) oli  serbialainen jalkapallovalmentaja ja keskuspuolustaja. Tammikuusta 2019 syyskuuhun 2022 hän toimi Bolognan päävalmentajana.
Mihajlović tunnettiin vasenjalkaisena vapaapotkuspesialistina. Mihajlović teki Serie A:ssa 28 vapaapotkumaalia, joka oli ennätys ennen Andrea Pirlon päästyä samoihin lukemiin 2015.
Hän kuoli joulukuussa 2022 sairastettuaan pitkään leukemiaa..
Ura pelaajana

Seuratasolla Mihajlović pelasi Jugoslavian pääsarjassa viisi kautta, joiden aikana kertyi 111 ottelua ja 28 maalia Vojvodina Novi Sadissa (1988–1991) ja Punaisessa tähdessä (1990–1992). Vuonna 1992 hän siirtyi Italian Serie A:han. Hän pelasi Italiassa Romassa (1992–1994), Sampdoriassa (1994–1998), Laziossa (1998–2004) ja Interissä (2004–2006).
Maajoukkueessa Mihajlović pelasi 63 ottelua ja teki 10 maalia.
Pelaajana Mihajlović oli erittäin temperamenttinen ja herätti tunteita laidasta laitaan. Kovan, tarkan ja kierteisen potkun lisäksi hänet tunnettiin likaisesta pelityylistään. Hänelle langetettiin kahden ottelun mittainen pelikielto vuonna 2000 hänen herjattua rasistisesti Mestarien liigan ottelussa Lazio–Arsenal senegalilaissyntyistä Patrick Vieiraa. Hän myös syljeskeli kanssapelaajiensa päälle ja keräsi huomattavan määrän varoituksia sekä ulosajoja. Ottelussa Suomea vastaan kesällä 2003 hän sai suoran punaisen kortin työnnettyään Mikael Forssellin maahan.
Saavutukset pelaajana

Euroopan cup: 1991
Intercontinental Cup: 1991
Cup-voittajien Cup: 1999
UEFA Super Cup: 1999
Jugoslavian mestaruus (3): 1988, 1991, 1992
Italian mestaruus (2): 2000, 2006
Coppa Italia (4): 2000, 2004, 2005, 2006
Italian Super Cup (3): 1998, 2000, 2005
Jugoslavian vuoden pelaaja: 1999
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Siniša Mihajlović Wikimedia Commonsissa
Virallinen sivu
FootballDatabase.com (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Daniele Arrigoni Filippo Inzaghi | Bologna FC:n päävalmentaja 11/2008–4/2009 1/2019–9/2022 | Seuraaja: Giuseppe Papadopoulo Thiago Motta |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Gianluca Atzori | Calcio Catanian päävalmentaja 12/2009–2010 | Seuraaja: Marco Giampaolo |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Cesare Prandelli | ACF Fiorentinan päävalmentaja 2010–11/2011 | Seuraaja: Delio Rossi |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Vladimir Petrović | Serbian maajoukkueen päävalmentaja 4/2012–11/2013 | Seuraaja: Ljubinko Drulović |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Delio Rossi | UC Sampdorian päävalmentaja 11/2013–2015 | Seuraaja: Walter Zenga |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Filippo Inzaghi | AC Milanin päävalmentaja 2015–4/2016 | Seuraaja: Cristian Brocchi |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Giampiero Ventura | Torino FC:n päävalmentaja 2016–1/2018 | Seuraaja: Walter Mazzarri |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jorge Jesus | Sportingin päävalmentaja 6/2018 | Seuraaja: José Peseiro |
Jugoslavian joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 1998
1 Kralj
2 Mirković
3 Đorović
4 Jokanović
5 Đukić
6 Brnović
7 Jugović
8 Savićević
9 Mijatović
10 Stojković
11 Mihajlović
12 Leković
13 Komljenović
14 Saveljić
15 Drulović
16 Petrović
17 Milošević
18 Govedarica
19 Stević
20 Stanković
21 Ognjenović
22 Kovačević
Valmentaja Santrač
Stacey Plaskett

| Stacey Plaskett |
| --- | --- |

Edustajainhuoneen delegaatti Yhdysvaltain neitsytsaarilta
 3. tammikuuta 2015–  
Edeltäjä:  Donna Christian-Christensen
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. toukokuuta 1966 (ikä 58) New York City, NY, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Puoliso:  Jonathan Buckney-Small
Lapset:  5
Tiedot
Puolue:  demokraatit
Muut puolueet:  republikaanit (–2008)
Uskonto:  luterilaisuus
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
plaskett.house.gov
Stacey Plaskett (s. 13. toukokuuta 1966, New York City, New York, USA) on yhdysvaltalainen poliitikko, joka edustaa Yhdysvaltain Neitsytsaarten territoriota edustajainhuoneessa vuodesta 2015 lähtien. Hän edustaa demokraattista puoluetta.
Koska Yhdysvaltain Neitsytsaaret on territorio, sitä edusjainhuoneessa edustavasta henkilöstä käytetään nimitystä ’delegaatti’ (engl. delegate) eikä ’edustaja’ (engl. representative). Delegaatilla on puhe- muttei äänioikeutta edustajainhuoneessa.
Tausta ja yksityiselämä

Plaskett syntyi vuonna 1966 New Yorkissa. Hänen molemmat vanhempansa olivat kotoisin Saint Croix’n kaupungista Yhdysvaltain Neitsytsaarilta, jossa perhe vieraili Plaskettin lapsuudessa säännöllisesti pitääkseen yllä siteitään kotiinsa. Isä työskenteli New Yorkin poliisilaitoksella ja äiti oikeuden kirjurina.
Vuonna 1988 Plaskett valmistui Georgetownin yliopistosta pääaineenaan historia ja kansainväliset suhteet. Tämän jälkeen hän alkoi työskennellä American Medical Association -järjestölle lobbarina. Samaan aikaan hän opiskeli itsensä juristiksi iltakursseilla American University -yliopistosta vuonna 1994. Tämän jälkeen hän työskenteli juristina New Yorkissa, liittovaltion hallinnossa ja Yhdysvaltain Neitsytsaarilla.
Plaskett on naimisissa Jonathan Buckney-Smallin kanssa. Parilla on 5 lasta. Uskonnolliselta vakaumukseltaan Plaskett on luterilainen.
Poliittinen ura

Jo opiskeluaikoinaan Georgetownissa Plaskett alkoi kiinnostua politiikasta toimien opiskelijoiden edustajistossa ja apartheidia vastustavassa liikkeessä. Plaskett on aiemmin kuulunut republikaaniseen puolueeseen, mutta vaihtoi demokraatteihin vuonna 2008. Ensimmäisen kerran Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen hän pyrki vuonna 2012, muttei tullut valituksi.
Marraskuussa 2013 Plaskett ilmoitti asettuvansa ehdolle vuoden 2014 vaaleissa ja sanoi, että Donna Christian-Christensenilla ei ole riittävää kokemusta pääkaupungin politiikassa navigoimisesta, vaikka Christian-Christensen oli aiemmin valittu delegaatiksi yhdeksän kertaa.
Plaskett kuitenkin voitti vaalit marraskuussa 2014. Yhdysvaltain edustajainhuoneeseessa Plaskett aloitti 3. tammikuuta 2015. Hän uusi paikkansa vuosina 2016, 2018, 2020 ja 2022.
Vuonna 2019 kävi ilmi, että Plaskett oli saanut kampanjalahjoituksia (2700 dollaria kaksissa vaaleissa) Jeffrey Epsteiniltä. Plaskett ilmoitti lahjoittavansa näitä lahjoituksia vastaavan summan Yhdysvaltain Neitsytsaarilla naisten ja lasten hyväksi toimivaan hyväntekeväisyyteen.
Donald Trumpin toisen virkarikosmenettelyn yhteydessä Plaskett toimi yhtenä edustajainhuoneen valtuuttamana syyttäjänä. Plaskettista tuli tuolloin ensimmäinen edustajainhuoneen delegaatti, joka nimitettiin syyttäjäksi virkarikosmenettelyn käsittelyssä. Yhteensä syyttäjiä oli yhdeksän, ja ryhmän puheenjohtajana toimi Jamie Raskin.