stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Danisco
Aiheesta muualla

DuPont Food Beverages -sivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
DuPont Industrial Biosciences -sivut (englanniksi)
Nordzucker AG (englanniksi)
Eurosugar (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Cultor Oyj:n pörssihistoriaa Pörssitiedon nettisivuilla
Danisco Sweeteners Oy:n tehdas Kotkassa.
Joonas Rinne

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Joonas Rinne vuonna 2023. |  Joonas Rinne vuonna 2023. |  Joonas Rinne vuonna 2023. |  |
Maa:   Suomi
Miesten yleisurheilu
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Pronssia | Napoli 2019 | 1 500 m  |  |
Joonas Juhani Rinne (s. 20. toukokuuta 1995 Karstula) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edustaa Saarijärven Pullistusta ja häntä valmentaa Minna Rinne.
Rinne pitää hallussaan 1 500 metrin juoksun Suomen ennätystä 3.35,20, jonka hän saavutti vuonna 2024 rikottuaan lähes 52 vuotta vanhan Pekka Vasalan, ja Antti Loikkasen vuonna 1980 sivuaman, ennätyksen.
Rinne on voittanut Kalevan kisoissa 1 500 metrillä kultaa vuosina 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 ja 2024 sekä saavuttanut 800 metrillä kultaa vuosina 2020, 2021, 2022 ja 2024, hopeaa vuonna 2018 sekä pronssia vuosina 2017 ja 2019. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 1 500 metrillä kultaa vuosina 2017, 2018, 2021, 2022 ja 2023 sekä hopeaa vuosina 2016 ja 2020. 800 metrillä hän on saavuttanut kultaa 2020, 2021, 2022 ja 2023 sekä viisi hopeaa vuosina 2013, 2016, 2017, 2018 ja 2019.
Napolin kesäuniversiadeissa 2019 Rinne sijoittui 1 500 metrillä pronssille. Toruńin sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 hän karsiutui 1 500 metrin alkuerissä ennätyksellään 3.41,40. Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023 hän karsiutui 800 metrin välierissä ennätyksellään 1.47,96. Saman vuoden Budapestin MM-kilpailuissa hän karsiutui 800 ja 1 500 metrin alkuerissä. 800 metrillä hän jäi jatkopaikasta 0,17 ja 1 500 metrillä 0,07 sekuntia.
Rinne juoksi vuonna 2012 800 metrin silloisen 17-vuotiaiden Suomen ennätyksen 1.51,02. Hän onnistui sivuamaan tätä henkilökohtaista ennätystään vasta vuonna 2016 ja rikkomaan sen vuonna 2017.
Rinne toimii AV-alan yrittäjänä.
Henkilökohtaiset ennätykset

800 m: 1.45,88 (13.6.2023)
1 500 m: 3.35,20 (18.6.2024) (SE)
800 m: 1.47,96 (4.3.2023)
1 500 m: 3.39,91 (9.2.2025)
Ulvåker

| Ulvåker |
| --- | --- |

 Ulvåker
 Koordinaatit: 58°28′29″N, 13°55′41″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Länsi-Götanmaa
Kunta:  Skövde
Väkiluku (31.12.2023):  260
Ulvåker on taajama Skövden kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 260 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ulvåker Wikimedia Commonsissa
Mycteroperca olfax

| Mycteroperca olfax |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Meriahvenet Serranidae
Alaheimo::  Meriahvenet Epinephelinae
Tribus::  Epinephelini
Suku::  Mycteroperca
Laji::  olfax
Kaksiosainen nimi
 Mycteroperca olfax  (Jenyns, 1840) 
Synonyymit
 Serranus olfax Jenyns, 1840  Mycteroperca olfax ruberrima Jordan & Bollman, 1890 
Katso myös
   Mycteroperca olfax Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Mycteroperca olfax on meriahventen (Serranidae) heimoon ja meriahventen (Epinephelinae) alaheimoon kuuluva Ecuadorin alueen merivesissä elävä kalalaji. Se on sukunsa Mycteroperca tyyppilaji.
Koko ja ulkonäkö

Mycteroperca olfax voi maksimissaan kasvaa 120 senttimetrin mittaiseksi. Sen ruumis on vankkarakenteinen eikä kovinkaan litistetty. Väritys on pääosin ruskea ja kaikki evät ovat tummia. Ruumis on korkein peräevän alkukohdassa. Selkäevän toinen ja kolmas piikki ovat suurimmat. Pyrstön reuna on tasainen. Kalan kyljillä on lähekkäin olevia ruskeita täpliä ja ruumiin yläosassa on joskus 10–12 tummaa juovaa. Kuono on paljon silmää pidempi. Lajin pää on korkea, kuono melko terävä ja suu suuri. Yläleuka ulottuu hieman silmän kohdan yli. Alaleuka on huomattavan suuri. Sieraimet ovat suuret ja lähellä toisiaan. Taaemmat sieraimet ovat aikuisilla kaloilla etumaisia suuremmat. Selkäevässä on 11 piikkiruotoa ja 16–17 pehmeää ruotoa, peräevässä kolme piikkiruotoa ja 11 pehmeää ruotoa.
Levinneisyys ja elinympäristö

Mycteroperca olfax -lajia tavataan ainoastaan Ecuadorin merialueella Kookossaarella Costa Rican ja Galápagossaarten edustalla. Havaintoja Panaman ja Perun alueilta ei pidetä luotettavina. Laji elää 5–73 metrin, yleensä 15–40 metrin syvyydessä. Sen elinympäristöjä ovat kiviriutat. Lajin yksilömäärän on arvioitu vähentyneen ainakin 30 prosenttia viimeisen hieman yli 40 vuoden aikana.
Ravinto ja elintavat

Mycteroperca olfax käyttää aikuisena ravinnokseen pääasiassa kaloja. Yksilön saaliiden koko kasvaa sen oman kasvun myötä. Laji saavuttaa sukukypsyyden keskimäärin 65,3 senttimetrin mittaisena.
M. olfax kuvassa ylempänä.
Samuel Valkeejärvi

| Samuel Valkeejärvi> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. toukokuuta 2001 (ikä 23) Jyväskylä, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Samppa
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  182 cm
Paino:  83 kg
Seura
Seura:  KooKoo
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  20
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2020–
Aik. seurat:  JYP (SML)
Samuel Valkeejärvi (s. 11. toukokuuta 2001 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue KooKoossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Valkeejärvi osaa pelata myös laidassa.
Ura > Seuraura

Valkeejärvi on JYPin kasvatti. Kaudella 2016–2017 hän toimi seuran C-nuorten varakapteenina. Valkeejärvi oli C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueen paras maalintekijä 16 osumallaan. Kaudella 2018–2019 hän jakoi 12 osumallaan JYPin A-nuorten sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Joonas Viinikaisen kanssa. Kaudella 2019–2020 Valkeejärvi oli joukkueen paras pistemies tehoilla 11+32=43. Hän debytoi samalla kaudella myös miesten peleissä pelattuaan neljä runkosarjaottelua lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä tehopistein 1+1=2.
Maaliskuussa 2020 Valkeejärvi teki JYPin kanssa 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen. Elokuussa seura lainasi hänet KeuPa HT:n Mestis-joukkueeseen, jossa Valkeejärvi pelasi kuusi ottelua. Hän sai JYPissä tililleen ensimmäisen SM-liigaottelunsa kauden 2020–2021 kuudennella kierroksella 17. lokakuuta 2020 vieraissa SaiPaa vastaan. Valkeejärvi merkittiin joukkueen 13. hyökkääjäksi. Hän jäi kuitenkin ilman peliaikaa. Ensimmäiset jääaikansa SM-liigassa Valkeejärvi sai seuraavassa ottelussa 23. lokakuuta 2020 Vaasan Sportia vastaan. Hänet merkittiin JYPin kolmosketjun vasempaan laitaan Samuel Heleniuksen ja Mikko Salmion viereen. Valkeejärvi sai ottelussa jääaikaa 11.56 minuuttia. Liigauransa avausmaalin hän teki kahdeksannessa ottelussaan 14. marraskuuta 2020 Mikkelin Jukureita vastaan. Timo Vertala valitsi Valkeejärven ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Kaikkiaan hän pelasi tulokaskautensa aikana 47 runkosarjaottelua tehopistein 5+4=9.
Kaudella 2021–2022 Valkeejärvi pelasi SM-liigassa 53 runkosarjaottelua tehopistein 6+10=16. Maaliskuussa 2022 JYP käytti hänen sopimuksessaan olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Valkeejärven kanssa. Alkukaudella 2022–2023 hän pelasi vain kaksi ottelua yli-ikäisenä seuran U20-joukkueessa, kunnes Valkeejärven sopimus purettiin yhteisymmärryksessä runkosarjan avauspäivänä syyskuussa. Seuraavana päivänä hänen vahvistettiin siirtyvän 1+1-vuotisella sopimuksella KooKoohon. Huhtikuussa 2023 seura käytti Valkeejärven sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan. Huhtikuussa 2024 Valkeejärvi teki KooKoon kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen.
Ura > Maajoukkueura

Valkeejärvi valittiin Suomen alle 20-vuotiaiden MM-leiriryhmään vuoden 2021 turnaukseen, mutta hän putosi kuitenkin lopullisesta kisajoukkueesta. Yhteensä Valkeejärvi on pelannut yhteensä 13 nuorten ja poikien maaottelua.
Muuta

Valkeejärvi valmistui ylioppilaaksi Schildtin lukiosta syksyllä 2020.
Porta flumentana

| Porta flumentana |
| --- | --- |
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°53′23″N, 12°28′50″E (?)
Rakennustyyppi:  portti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Porta flumentana oli antiikin aikainen portti Serviuksen muurissa Rooman kaupungissa Italiassa. Se sijaitsi muurin länsisivulla lähellä Tiber-jokea.
Porta flumentana sijaitsi Forum boariumin alueella. Se oli muurin osuudella, joka yhdisti Capitoliumin Tiberiin, ja sai nimensä, suomeksi ”Jokiportti”, sijainnistaan joen (flumen) lähellä. Portin tarkkaa sijaintipaikkaa ei tunneta, mutta sen arvellaan sijainneen tiellä, joka johti Pons Aemiliukselle, lähellä sillan itäpäätä. Usein sen arvellaan sijainneen samalla paikalla, johon Augustus myöhemmin rakennutti nimellä Fornix Augusti tunnetun kaaren.
Campus Martiuksen eteläosaan viitattiin ilmaisulla extra portam flumentanam, ja siellä oli useita varakkaiden taloja.
Lerdala

| Lerdala |
| --- | --- |
 Lerdalan kirkko
 Lerdala
 Koordinaatit: 58°28′40″N, 13°42′52″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Länsi-Götanmaan lääni
Maakunta:  Länsi-Götanmaa
Kunta:  Skövde
Väkiluku (31.12.2023):  539
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lerdala on taajama Skövden kunnassa Länsi-Götanmaan läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli 539 asukasta vuoden 2023 lopussa.
Tunnettuja henkilöitä

Marcus Hellner (s. 1985), maastohiihtäjä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lerdala Wikimedia Commonsissa
Porta Lavernalis

| Porta Lavernalis |
| --- | --- |
Sijainti:  Rooma, Latium, Regio I Latium et Campania, Italia (nyk. Rooma, Latium, Italia)
Koordinaatit:  41°52′50″N, 12°28′45″E (?)
Rakennustyyppi:  portti
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Porta Lavernalis oli antiikin aikainen portti Serviuksen muurissa Rooman kaupungissa Italiassa. Se sijaitsi oletettavasti Aventinus-kukkulalla.
Porta Lavernaliksen tarkkaa sijaintipaikkaa ei tunneta. Sen katsotaan yleensä sijainneen Aventinuksella paikassa, jossa antiikin aikainen tie, joka vastasi nykyistä Via del Lavernalea, kulki muurin läpi. Näin siitä itään sijaitsi Porta raudusculana ja pohjoiseen Porta trigemina. Asiaa sotkee kuitenkin se, että eräs antiikin aikainen lähde mainitsee portin Via Salarian yhteydessä, jolloin se olisikin sijainnut muurien pohjoissivulla.
Portti tunnetaan vain antiikin kirjallisista lähteistä. Se sai nimensä sen lähellä olleesta Lavernan alttarista ja lehdosta.
The Kinks

| The Kinks |
| --- | --- |

 The Kinks vuonna 1965. Pete Quaife, Dave Davies, Ray Davies, Mick Avory.
Tiedot
Toiminnassa:  1963–1996
Tyylilaji:  rock poprock rhythm and blues rock and roll hard rock stadionrock beatmusiikki
Kotipaikka:  Lontoo, Britannia
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Kts. Jäsenet
Levy-yhtiö:  Pye Records, 1964–1971   RCA Records, 1971–1976   Arista Records, 1976–1984   MCA Records, 1986–1990   Columbia Records, 1991–1994   Guardian Records, 1996  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Kinks oli brittiläinen rockyhtye, joka perustettiin Lontoossa 1960-luvun alussa. The Kinksin musiikillisena keulahahmona toimi Ray Davies, joka teki valtaosan yhtyeen kappaleista. Yhtyeen tunnetuimpia hittejä ovat ”You Really Got Me”, ”All Day and All of the Night”, ”Sunny Afternoon”, ”Waterloo Sunset” ja ”Lola”. Vuonna 1996 toimintansa lopettaneen Kinks-yhtyeen vaikutus rockin kehitykseen on huomattava.
The Kinksiä pidetään eräänä rock-historian merkittävimmistä ja vaikutusvaltaisimmista brittiyhtyeistä. Pitkän uransa aikana se sai kotimaassaan top 100 -listalle yhteensä 24 singleä, joista kolme listaykkösiä. Yhdysvaltain Billboard-listalla se sai 23 singleä top 100 -listalle sekä 33 albumia top 200 -listalle. Rock and Roll Hall of Fameen The Kinks hyväksyttiin vuonna 1990.
Yhtye esitti monenlaista musiikkia. Se aloitti uransa rhythm and blues- ja blues-yhtyeenä, kunnes siirtyi 1960-luvun puolivälissä monimuotoisempaan ilmaisuun. 1970- ja 80-lukujen vaihteessa The Kinks saavutti Yhdysvalloissa suosiota hard rock- ja stadionrock-tyylien edustajana. Ray Davies käsitteli sanoituksissaan usein brittiläistä yhteiskuntaa.
Historia > Levyttämään (1964)

Pye Recordsin johtaja Shel Talmy valitsi The Kinksin ensimmäiseksi singleksi cover-version Little Richardin vuoden 1956 hitistä ”Long Tall Sally”. Ray Daviesin mukaan syynä oli yksinkertaisesti se, että The Beatles esitti sitä keikoillaan. ”Long Tall Sally” julkaistiin 7. helmikuuta 1964 ja käväisi Melody Maker -lehden listan 42. sijalla, mutta suurempaa hittiä siitä ei tullut. The Kinks pääsi kuitenkin esiintymään suosittuun Ready Steady Go! -tv-ohjelmaan, ja maaliskuussa se aloitti seitsenviikkoisen Britannian-kiertueen kahden suositun englantilaisyhtyeen, The Dave Clark Fiven ja The Holliesin, kanssa. New Musical Express -lehti arvioi The Kinksin ensimmäisen illan esityksen ”ala-arvoiseksi”.
”Long Tall Sally” -singlen vaatimatonkin menestys rohkaisi Pye Recordsia yrittämään uudestaan, ja huhtikuussa ilmestyi uusi single, ”You Still Want Me”, joka oli Ray Daviesin kirjoittama ja jäänyt käyttämättä aikaisemmasta äänityssessiosta. Pye teki julkaisun omin päin, kysymättä yhtyeeltä mahdollisista muista omista kappaleista. Tosin kiertueen vuoksi aikaa uusien kappaleiden äänittämiseen ei olisi ollutkaan. ”You Still Want Me” ei menestynyt, mihin vaikutti osittain sen huono markkinointi, ja The Kinksin levytysura uhkasi päättyä siihen.
Historia > Hajoamisen jälkeen

Vuonna 2003 Ray ja Dave Davies äänittivät muutamia kappaleaihioita Rayn kotistudiolla. Vuonna 2007 mediassa alkoi liikkua huhuja, joiden mukaan The Kinks olisi tekemässä paluuta. Ray Davies tapasi yhtyeen tunnetuimpaan kokoonpanoon kuuluneet rumpali Mick Avoryn ja basisti Pete Quaifen, jotka molemmat olivat halukkaita aloittamaan uudestaan. Kesällä 2008 Ray ja Dave tapasivat keskustellakseen mahdollisesta levyttämisestä.
Vuoden 2008 lopulla Ray Davies kertoi yhtyeen mahdollisesta paluusta sekä uudesta albumista ja kiertueesta, ja marraskuussa 2009 hän ilmoitti kirjoittaneensa uusia kappaleita, jotka olisi tarkoitus levyttää The Kinksin kanssa. Nimeltä hän mainitsi yhtyeen entisistä jäsenistä rumpali Mick Avoryn, basisti Jim Rodfordin ja kosketinsoittaja Ian Gibbonsin. Dave Daviesin osallistuminen oli sen sijaan epävarmaa, sillä hän oli saanut halvauskohtauksen viisi vuotta aiemmin.
Ray ja Dave Davies ovat Kinksin hajoamisen jälkeen julkaisseet lukuisia sooloalbumeja. Mick Avory, Jim Rodford, Ian Gibbons, John Dalton ja John Gosling ovat puolestaan esiintyneet The Kast Off Kinks -nimisessä kokoonpanossa. Ray Davies on toisinaan vieraillut yhtyeen keikoilla ja esittänyt The Kinksin kappaleita. Joulukuussa 2015 Ray ja Dave Davies esiintyivät ensimmäisen kerran yhdessä lähes kahteenkymmeneen vuoteen, kun Ray tulkitsi Lontoossa järjestetyssä Daven soolokonsertissa kappaleen ”You Really Got Me”.
The Kinksin vuosien 1961–1969 basisti Pete Quaife kuoli kesäkuussa 2010.
Musiikki ja teemat

The Kinks aloitti uransa silloisille brittiyhtyeille tyypillisesti rhythm and blues- ja blues-yhtyeenä, mutta se esitti alkuaikoinaan myös rock and rollia ja beatmusiikkia. Vielä 1960-luvun aikana yhtye sai vahvoja vaikutteita brittiläisestä varieteesta ja perinteisestä popista, joihin se sekoitti elementtejä countrysta, folkista ja bluesista. Toisin kuin suuri osa yhtyeistä, The Kinks ei tuolloin siirtynyt musiikissaan psykedeelisiin kokeiluihin. Vuonna 1979 yhtye julkaisi hard rock -albumin Low Budget. Se ja 1980-luvun alun albumit Give the People What They Want (1981) ja State of Confusion (1983) tekivät Kinksistä Yhdysvalloissa ison osan stadionrock-suuntausta. Vuosien saatossa yhtye esitti myös akustisia balladeja.
Kun Ray Davies kehittyi lauluntekijänä, hän alkoi 1960-luvun puolivälissä käsitellä kappaleissaan yhä enemmän brittiläistä yhteiskuntaa, usein satiirisin ja sarkastisin sävyin, joissa oli mukana brittiläistä kuivaa huumoria. Kuuluisimpia esimerkkejä brittiläistä elämänmenoa käsittelevistä lauluista ovat ”Dedicated Follower of Fashion” (1966), ”Sunny Afternoon” (1966) ja ”Waterloo Sunset” (1967). Vuonna 1968 ilmestyneellä konseptialbumilla The Kinks Are the Village Green Preservation Society Davies otti pettyneenä kantaa siihen, miten brittiläisen yhteiskunnan perinteet katoavat modernien virtausten tieltä. Vuonna 1969 julkaistu konseptilevy Arthur (Or the Decline and Fall of the British Empire) jatkaa samoilla linjoilla ja käsittelee englantilaisen perheen kokemuksia sekä muuttoa Australiaan. 1970-luvulla The Kinks julkaisi kaikkiaan neljä konseptialbumia, jotka niin ikään käsittelivät tosielämää. Suomalainen musiikkitoimittaja Jake Nyman on todennut, että on vaikea kuvitella brittiläisempää popyhtyettä kuin The Kinks, vaikka yhtyeen ensimmäiset hitit olivatkin saaneet paljon vaikutteita amerikkalaisesta rock and rollista ja rhythm and bluesista.
Soolokitaristi Dave Davies on kuvannut yhtyeen musiikkia seuraavasti:
»Kinks-musiikki on ihmisten musiikkia. Se on yksinkertaista, surullista ja kärkevää musiikkia rakastavaisille – ja erityisesti menetetyille rakastetuille. Se on musiikkia, joka saa nauramaan, itkemään ja myös ajattelemaan. Se tuo esiin, kuinka kauhean hauraita ihmiset voivat olla. [...] Se on musiikkia toivosta.» 
(Dave Davies omaelämäkerrassaan Kink (1996).)
The Kinksin kuuluisinta kokoonpanoa (Davies-Davies-Quaife-Avory) on kuvattu 1960-luvun henkisesti epätasapainoisimmaksi yhtyeeksi, eikä konflikteilta aina vältytty. Erityisesti Daviesin veljesten välit olivat usein riitaisat. Basisti Pete Quaife on kuvannut heitä räjähdysherkiksi persooniksi, jotka saattoivat aloittaa tappelun täysin tyhjästä. Toisaalta, veljesten aggressiivisen vuorovaikutuksen on katsottu olleen osa yhtyeen käyttövoimaa.
Merkitys ja arvostus

The Kinksiä pidetään yhtenä merkittävimmistä ja vaikutusvaltaisimmista brittiläisistä yhtyeistä. Sen levyjä on myyty miljoonia ja se sai lukuisia palkintoja. Kinksin ensimmäisen hitin ”You Really Got Me” (1964) on katsottu vaikuttaneen garage rockin, punkin ja heavy metalin syntyyn. Yhdysvalloissa yhtyeen esimerkki auttoi käynnistämään power pop -tyylilajin aikakauden, jota johtivat Big Starin ja The Knackin kaltaiset yhtyeet. Kriitikko Stephen Thomas Erlewine on sanonut, että vaikka The Kinks ei ollut yhtä innovatiivinen kuin The Beatles tai yhtä suosittu kuin The Rolling Stones, oli se silti niin sanotun brittiläisen invaasion tärkeimpiä yhtyeitä. Monet yhtyeen singlet sekä albumeista erityisesti Face to Face (1966), Something Else (1967), The Village Green Preservation Society (1968), Arthur (1969), Lola versus Powerman (1970) ja Muswell Hillbillies (1971) on tunnustettu eräiksi aikakautensa vaikutusvaltaisimmista äänitteistä. Alkuaikojen levyt Kinda Kinks (1965) ja The Kink Kontroversy (1965) luetaan puolestaan brittiläisen invaasion parhaiden albumien joukkoon. Rolling Stone -musiikkilehti valitsi The Kinksin ”100 Greatest Artists” -listallaan sijalle 65. Queen-yhtyeen Brian Mayn mukaan Ray ja Dave Davies istuttivat siemenet sille, mistä sittemmin kehkeytyi riffipohjaista musiikkia.
Rock and Roll Hall of Fameen The Kinks valittiin vuonna 1990, ja samana vuonna yhtye palkittiin Ivor Novello Awards -palkinnolla huomattavista ansioista brittiläisen musiikin hyväksi. Britannian omaan UK Music Hall of Fameen The Kinks nimettiin marraskuussa 2005.
Kinks on antanut vaikutteita lukuisille artisteille ja yhtyeille, joihin lukeutuvat The Who, Bruce Springsteen, The Jam, The Pretenders, Tom Petty, XTC ja Elvis Costello. Myös heavy metal -yhtyeet Van Halen, Black Sabbath, Deep Purple ja Metallica ovat joko nimenneet The Kinksin vaikuttajakseen tai tehneet covereita sen kappaleista. Myöhemmin yhtyeen vaikutus oli kuultavissa monien brittipopyhtyeiden musiikissa, kuten Oasis, Blur ja Pulp. Uudella vuosituhannella The Kinksin kappaleita ovat levyttäneet esimerkiksi The Kooks, Wilco, Yo La Tengo ja Spoon. Suomalaismuusikko Moog Konttinen julkaisi vuonna 1994 Saippuaooppera-albumin, joka on suomenkielinen versio Kinks-albumista Soap Opera (1975).
Kaupallinen menestys

Kotimaassaan Britanniassa The Kinks sai top 100:aan yhteensä 24 singleä, joista kolme oli listaykkösiä: ”You Really Got Me” (1964), ”Tired of Waiting for You” (1965) ja ”Sunny Afternoon” (1966). Listan toiselle sijalle ylsivät kappaleet ”All Day and All of the Night” (1964), ”Waterloo Sunset” (1967) ja ”Lola” (1970). Listasijoituksella mitattuna yhtyeen menestyneimmät albumit Britanniassa ovat Kinks (1964) ja Kinda Kinks (1965), jotka molemmat nousivat kolmanneksi. British Phonographic Industry on myöntänyt yhtyeelle kaksi platinalevyä, kolme kultalevyä sekä neljä hopealevyä, jotka kaikki on saatu 1990- ja 2000-luvuilla julkaistuista kokoelma-albumeista.
Yhdysvaltain Billboard-listalla yhtye sai 23 singleä top 100:aan sekä 33 albumia top 200:aan. Listasijoituksen perusteella yhtyeen suurimmat hitit olivat ”Tired of Waiting for You” (1965) ja ”Come Dancing” (1982), jotka molemmat ylsivät 6. sijalle, ja menestynein albumi Billboardin yhdeksänneksi noussut Greatest Hits! (1966). RIAA myönsi Kinksille kaikkiaan neljä kultalevyä: Greatest Hits! (1966), Low Budget (1979), One for the Road (1980) ja Give the People What They Want (1981).
Last.fm-musiikkiyhteisöverkkosivustolla kuunnelluimmat The Kinksin kappaleet olivat huhtikuussa 2017 järjestyksessään ”You Really Got Me”, ”All Day and All of the Night”, ”Sunny Afternoon”, ”Lola”, ”A Well Respected Man”, ”Waterloo Sunset”, ”Tired of Waiting for You”, ”Victoria”, ”Strangers” ja ”This Time Tomorrow”.
Jäsenet

Lista kattaa sen ajan yhtyeen historiasta, jolloin se tunnettiin The Kinks -nimellä, eli vuodesta 1964 eteenpäin.
Ray Davies – laulu, rytmikitara, kosketinsoittimet, huuliharppu (1964–1996)
Dave Davies – soolokitara, taustalaulu, laulu (1964–1996)
Mick Avory – rummut, lyömäsoittimet (1964–1984)
Pete Quaife – bassokitara, taustalaulu (1964–1966, 1966–1969)
John Dalton – bassokitara, taustalaulu (1966, 1969–1976, 1978)
John Gosling – kosketinsoittimet (1970–1978)
Andy Pyle – bassokitara (1976–1978)
Gordon John Edwards – kosketinsoittimet, taustalaulu (1978)
Jim Rodford – bassokitara, taustalaulu (1978–1996)
Ian Gibbons – kosketinsoittimet, taustalaulu (1979–1989, 1993–1996)
Bob Henrit – rummut, lyömäsoittimet (1984–1996)
Mark Haley – kosketinsoittimet, taustalaulu (1989–1993)
Esiintymiset Suomessa

6.9.1965 Konserttitalo, Turku
7.9.1965 Peacock Linnanmäki, Helsinki
8.9.1965 Urheilutalo, Lahti
20.8.1971 Ruisrock, Turku
Diskografia > Studioalbumit

| --- | --- |
 Kinks (1964) – Yhdysvalloissa nimellä You Really Got Me  Kinks-Size (1965) – Yhdysvalloissa julkaistu albumi  Kinda Kinks (1965)  The Kink Kontroversy (1965)  Kinks Kinkdom (1965) – Yhdysvalloissa julkaistu albumi  Face to Face (1966)  Something Else by The Kinks (1967)  The Kinks Are the Village Green Preservation Society (1968)  Arthur (Or the Decline and Fall of the British Empire) (1969)  Lola versus Powerman and the Moneygoround, Part One (1970)  Percy (1971)  Muswell Hillbillies (1971)  Everybody’s in Show-Biz – Everybody’s a Star (1972) :  Preservation Act 1 (1973)  Preservation Act 2 (1974)  Soap Opera (1975)  Schoolboys in Disgrace (1975)  Sleepwalker (1977)  Misfts (1978)  Low Budget (1979)  Give the People What They Want (1981)  State of Confusion (1983)  Word of Mouth (1984)  Think Visual (1986)  UK Jive (1989)  Phobia (1993)
Kirjallisuutta

Davies, Dave: Kink – An Autobiography.  Boxtree Limited, 1996.  ISBN 07522 1695 3  (UK)
Davies, Ray: X-Ray – The Unauthorized Autobiography.  Viking/Penguin, 1994.  ISBN 0-670-82926-9  (UK)
Hasted, Nick: You Really Got Me – The Story of The Kinks.  Omnibus Press, 2011.  ISBN 978-1849386609
Jovanovic, Rob: God Save The Kinks – A Biography.  Omnibus Press, 2014.  ISBN 978-1781311646