stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nokkasiilit
Lisääntyminen

Nokkasiilit ovat vesinokkaeläimen ohella ainoita nykyään eläviä nisäkkäitä, jotka munivat. Naaraille muodostuu raskausaikana erityinen pussi, jota ne käyttävät hautomiseen sekä alle kolme kuukautta vanhojen poikasten suojeluun ja kuljettamiseen. Nokkasiilit tulevat lisääntymiskykyisiksi noin viisivuotiaina. Kiima-aika sijoittuu kesä-syyskuulle, ja soidinmenoihin kuuluu, että jopa kymmenen koirasta seuraa alle kuukauden verran naaraan jokaista liikettä. Koiraat tunnustelevat tänä aikana naarasta tönimällä sen kylkeä kuonoillaan. Naaraan tultua kiimaan se valitsee koiraista yhden ja parittelee sen kanssa. Parittelu tapahtuu yleensä suojaisessa paikassa ja kestää puolesta tunnista kahteen tuntiin. Koiraan penis työntyy erektion aikana kloaakista ulos naaraan kloaakkiin. Nokkasiilin penis on nelipäinen, eikä siili käytä sitä muuhun kuin paritteluun. Nokkasiilin ejakulaatio on saman tapainen kuin liskoilla, joilla penis on kaksipäinen, mutta parittelun aikana toinen pää on toiminnassa. Nokkasiileillä peniksen päistä kaksi toimivat parittelun yhteydessä ja siirtävät siemennesteen naaraan kahteen kohtuun.
Kun parittelusta on kulunut noin kolme viikkoa, naaras munii useimmiten yhden munan, joskus useampia, ja hautoo sitä vatsapuolella olevassa pussissa. Samalla maitorauhaset alkavat tuottaa maitoa. Muniessaan naaras menee istuma-asentoon, jossa se synnyttää pienen, läpimitaltaan noin 1,5-senttisen munan suoraan pussiinsa. Kymmenen päivän hautomisajan jälkeen poikanen kuoriutuu. Se on täysin karvaton ja painaa vain 0,3 grammaa. Poikanen juo maitoa nännipihassa olevista karvoista, nännejä nokkasiileillä ei ole. Pussissa poikanen viettää muutaman kuukauden, joiden aikana sen paino kasvaa 85 000 %. Emo aloittaa vieroituksen, kun jälkeläinen on puolen vuoden ikäinen. Naaras tulee uudelleen kiimaan kolmen tai viiden vuoden kuluttua.
Zaglossus-suvun lajien lisääntymisrituaalit ja -biologia ovat jääneet tutkijoille hämäriksi, kuitenkin arvellaan etteivät ne poikkea paljoakaan nokkasiilistä.
Aiheesta muualla

Tachyglossidae. Nokkasiilit Encyclopedia of Life -verkkotietosanakirjassa.
Tachyglossidae. Nokkasiilit Animal Diversity Web -verkkosivulla.
Fauna of Australia: Tachyglossidae (pdf-tiedosto) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q21824  Wikispecies: Tachyglossidae  ADW: Tachyglossidae  AFD: Tachyglossidae  BOLD: 1068  CoL: GW2  EoL: 1680  EPPO: 1TCHGF  GBIF: 5941  iNaturalist: 43237  IRMNG: 104843  ITIS: 552308  MSW: 10300002  NCBI: 9259  Open Tree of Life: 344064  Paleobiology Database: 39742  Paleobiology Database: 39742 
Kärsänokkasiili (Zaglossus bruijni)
Röyhelösammal

| Röyhelösammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Maksasammalet Marchantiophyta
Luokka::  Maksasammalet Marchantiopsida
Alaluokka::  Röyhelösammalet Blasiidae
Lahko::  Röyhelösammalet Blasiales
Heimo::  Röyhelösammalet Blasiaceae
Suku::  Röyhelösammalet Blasia
Laji::  pusilla
Kaksiosainen nimi
 Blasia pusilla  L. 
Katso myös
   Röyhelösammal Wikispeciesissä   Röyhelösammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Röyhelösammal (Blasia pusilla) on elinvoimainen maksasammallaji, joka kuuluu röyhelösammalten alaluokkaan.
Ulkonäkö

Röyhelösammal on pienehkö (1–3 cm) sekovartinen tiheitä ruusukkeita muodostava maksasammal. Sen alapinnalla on juurtumahapsia ja sisällä syanobakteereja sisältäviä onteloita, jotka kuultavat pinnalle tummina pisteinä. Sillä on itiöpesäkkeitä varhain keväällä ja loppukesällä se tuottaa itujyväsiä liuskojen kärkien pullomaisissa rakenteissa.
Levinneisyys

Röyhelösammalta tavataan pohjoisella pallonpuoliskolla tropiikista viileälle vyöhykkeelle. Etelä- ja Keski-Suomessa se on yleinen ja pohjoisessa harvinainen.
Elinympäristö

Röyhelösammal viihtyy märällä paljaalla maalla. Se on lyhytikäinen pioneerilaji, joka hyötyy ihmistoiminnasta.
S-21 (1941)

| S-21 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sudomekh, Leningrad
Kölinlasku:  1940
Laskettu vesille:  26. kesäkuuta 1941
Palveluskäyttöön:  1945
Poistui palveluskäytöstä:  1962
Tekniset tiedot
Uppouma:  840 t (pinnalla) 1 070 t (sukellus)
Pituus:  77,75 m
Leveys:  6,40 m
Syväys:  4,04 m
Koneteho:  dieselmoottori 4 000 bhp ja 2 × sähkömoottori, 1 100 shp
Nopeus:  19,5 solmua (pinnalla) 9 solmua (sukellus)
Miehistöä:  46
Aseistus
Aseistus:  6 × 21" torpedoputkea 1 × 100 mm/L56 tykki 1 × 45 mm/L46 tykki
S-21 oli Neuvostoliiton laivaston Stalinets-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Leningradista Sudomekhilta, missä köli laskettiin 1940. Alus laskettiin vesille 26. kesäkuuta 1941 ja otettiin palvelukseen 1945.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1962.
Ryūhō

| Ryūhō |
| --- | --- |
 Ryūhō vuonna 1945.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Yokosukan laivastontelakka
Kölinlasku:  12. huhtikuuta 1933
Laskettu vesille:  16. marraskuuta 1933, sukellusveneiden emälaiva Taigeina
Palveluskäyttöön:  31. maaliskuuta 1934
Poistui palveluskäytöstä:  romutettu 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  16 700 t (kuormattu)
Pituus:  215,6 m
Leveys:  23 m
Syväys:  6,7 m
Koneteho:  52 000 shp
Nopeus:  26,5 solmua
Miehistöä:  989
Aseistus
Aseistus:  31 lentokonetta 4 × 12,7 cm tykkiä 38 × 2,5 cm ilmatorjuntatykkiä
Ryūhō (jap. 龍鳳) oli keisarillisen Japanin laivaston kevyt lentotukialus toisessa maailmansodassa. Alus oli ainoa suurehko sota-alus, joka vaurioitui Doolittlen iskussa 18. huhtikuuta 1942 ollessaan Yokosukassa.
Valmistus

Alus tilattiin vuonna 1933 Yokosukasta ja sen köli laskettiin vielä samana vuonna 12. huhtikuuta. Alus laskettiin vesille 16. marraskuuta sukellusveneiden emälaiva Taigeina ja se valmistui 31. maaliskuuta 1934. Alus liitettiin laivastoon ensimmäisenä päällikkönään Sukigara Tamazo.
Palvelus

Alus liitettiin 15. marraskuuta Kuren suojajoukkoihin kuuluvaan Otaken sukellusvenekouluun koululaivaksi, jolloin aluksen päälliköksi nimitettiin Takasu Sanjiro. Alus oli Japanin 4. laivaston mukana merisotaharjoituksessa, kun 58 aluksen osasto joutui 26. syyskuuta 1935 nopeasti liikkuneen pyörremyrskyn yllättämäksi. Alus vaurioitui ja sen hitsatussa rungossa havaittiin merkittäviä murtumia.
Marco Polon sillan selkkauksesta 7. heinäkuuta 1937 Japani sai syyn aloittaa sotatoimet Kiinaa vastaan. Taigei liitettiin 19. elokuuta 23. ilma-armeijakuntaan, joka koostui vesilentokoneiden emäaluksista. Samana päivänä alukselle siirtyi Sasebon 23. meritiedusteluyksikkö.
Alus saapui 15. syyskuuta Etelä-Kiinan rannikolle. Lentotukikohdan valmistuttua Niujianshaniin puolet 23. meritiedusteluyksikön kaksipaikkaisista ja kaksitasoisista kellukkein varustetuista Type 95 Kawanishi E8N2 tiedustelukoneista siirtyi 15. syyskuuta vesilentokoneiden emälaiva Kagumarulle.
Loppu osa meritiedusteluyksikön koneista siirrettiin 2. lokakuuta Notorolle ja samalla meritiedusteluyksikkö lakkautettiin. Alus liitettiin 15. elokuuta 1938 1. laivaston 1. sukellusvenelaivuetta ja edelleen 15. marraskuuta 1939 2. laivaston 3. sukellusvenelaivueeseen, joka siirrettiin osaksi 6. laivastoa 15. marraskuuta 1940.
Alus siirrettiin 20. joulukuuta 1941 Kuren laivastoalueen reservialukseksi No.3 ja samalla se poistettiin palveluksesta. Alus oli päätetty muuttaa kevyeksi lentotukialukseksi ja muutostöistä vastaavaksi upseeriksi määrättiin aluksen päällikkö Kiyama Tatsuo.
Palvelus > Muutostyöt

Aluksen ollessa Yokosukan telakalla se joutui 18. huhtikuuta 1942 luutnantti Edgar E. McElroyn lentämän North American B-25 Mitchellin (s/n 40-2247) pommittamaksi. Lentokone kuului Yhdysvaltain everstiluutnantti H. Doolittlen osastoon, jonka tehtävänä oli pommittaa Tokiota. Aluksen keulaan osui pommi ja 30 sirotetta, joista kahdeksan oli suutareita, osui alukseen. Aluksen kärsimät vauriot olivat kuitenkin lieviä ja ainoastaan seitsemän henkeä sai surmansa.
Aluksen päälliköksi nimitettiin 23. huhtikuuta Soma Shinshiro ja se liitettiin 20. lokakuuta Maizurun laivastoalueen reservialukseksi No.1. Aluksen muutostyöt saatiin päätökseen 30. marraskuuta 1942 ja se palautettiin palvelukseen.
S-3 (1936)

| S-3 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Itämeren telakka, Leningrad
Kölinlasku:  25. elokuuta 1935
Laskettu vesille:  30. huhtikuuta 1936
Palveluskäyttöön:  8. heinäkuuta 1938
Poistui palveluskäytöstä:  upotettu 24. kesäkuuta 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  840 t (pinnalla) 1 070 t (sukellus)
Pituus:  77,75 m
Leveys:  6,40 m
Syväys:  4,04 m
Koneteho:  dieselmoottori 4 000 bhp ja 2 × sähkömoottori, 1 100 shp
Nopeus:  19,5 solmua (pinnalla) 9 solmua (sukellus)
Miehistöä:  46
Aseistus
Aseistus:  6 × 21" torpedoputkea 1 × 100 mm/L56 tykki 1 × 45 mm/L46 tykki
S-3 (aiemmin N-3) oli Neuvostoliiton laivaston Stalinets-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 25. elokuuta 1935. Alus laskettiin vesille 30. huhtikuuta 1936 nimellä N-3 ja otettiin palvelukseen 8. heinäkuuta 1938. Alus nimettiin 20. lokakuuta 1937 S-3:ksi.
Palvelus

Lokakuussa 1939 alus oli sijoitettuna Tallinnaan 1. sukellusveneprikaatin 13. divisioonaan, jonka muut alukset olivat S-1 ja S-2.
Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon alus oli Liepājassa Tosmare telakalla huollettavana. Aluksen huolto keskeytettiin saksalaisten edetessä ja valmisteltiin lähtökuntoon, vaikkakin ainoastaan pinta-ajo oli mahdollista. Alus lähti 23. kesäkuuta 1941 kello 23.41 telakalta pohjoiseen mukanaan oman miehistön lisäksi osa telakalla räjäytetyn S-1:n miehistöstä. Uzavan majakalla kaksi Saksan laivaston moottoritorpedoveneet S 35 ja S 60 hyökkäsivät laukaisten torpedonsa ja ampuen 20 millimetrin pikatykeillä. Sukellusvene upposi S 60 ampuman syvyyspommin räjähdettyä keulan edessä. Suurin osa sukellusveneen miehistöstä ja mukana olleista sai surmansa, mutta saksalaiset pelastivat merestä sotavankeuteen 20 eloonjäänyttä.
Rämerahkasammal

| Rämerahkasammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen 
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Sphagnopsida
Lahko::  Sphagnales
Heimo::  Sphagnaceae
Suku::  Rahkasammalet Sphagnum
Laji::  angustifolium
Kaksiosainen nimi
 Sphagnum angustifolium  (C.E.O.Jensen ex Russow) C.E.O.Jensen 
Katso myös
   Rämerahkasammal Wikispeciesissä   Rämerahkasammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rämerahkasammal (Sphagnum angustifolium) eli vanhalta nimeltään jokasuonrahkasammal on Suomessa yleinen rahkasammallaji.
Ulkonäkö

Rämerahkasammalen pallomainen latvus on heleän vaaleanvihreä, verso sen alla vaaleamman kellanvihreä. Sillä on kaksi ulospäistä ja kaksi alaspäistä haaraa, jotka peittävät vaalean varren. Rämerahkasammalen varsilehti on kolmiomainen. Kasvin latvuksen kasvaessa sen alaosa kuolee ja muuttuu vähitellen turpeeksi. Itiöpesäkkeet ovat sillä tavallisia.
Levinneisyys

Rämerahkasammal kasvaa pohjoisella pallonpuoliskolla lauhkealla ja viileällä vyöhykkeellä. Se on koko Suomessa yleinen.
Elinympäristö

Rämerahkasammal kasvaa yleisenä rämeillä, mutta viihtyy myös muilla suotyypeillä. Se viihtyy vähäravinteisten soiden väli- ja mätäspinnoilla.
Aiheesta muualla

Luopioisten kasvisto: Rämerahkasammal
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Sphagnum angustifolium:  Wikidata: Q292356  Wikispecies: Sphagnum angustifolium  BioLib: 91449  CoL: 4YT5R  EoL: 926588  EPPO: SHGAN  EUNIS: 5860  FNA: 200000796  GBIF: 2668960  iNaturalist: 132821  IRMNG: 11365761  ITIS: 548193  NatureServe: 2.125853  NBN: NHMSYS0000310654  NCBI: 76341  Observation.org: 17602  Open Tree of Life: 433078  Plant List: tro-35166446  PLANTS: SPAN11  Tropicos: 35166446  WFO: wfo-0001185512  Laji.fi: MX.44030 
Sphagnum recurvum subsp. angustifolium:  Wikidata: Q38350308  GBIF: 4280829  ITIS: 549320  Tropicos: 35175103  WFO: wfo-0001190062 
Rämerahkasammalen varsilehti on pieni ja kolmiomainen
S-22 (1941)

| S-22 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Sudomekh, Leningrad
Kölinlasku:  1940
Laskettu vesille:  7. heinäkuuta 1941
Palveluskäyttöön:  1945
Poistui palveluskäytöstä:  1958
Tekniset tiedot
Uppouma:  840 t (pinnalla) 1 070 t (sukellus)
Pituus:  77,75 m
Leveys:  6,40 m
Syväys:  4,04 m
Koneteho:  dieselmoottori 4 000 bhp ja 2 × sähkömoottori, 1 100 shp
Nopeus:  19,5 solmua (pinnalla) 9 solmua (sukellus)
Miehistöä:  46
Aseistus
Aseistus:  6 × 21" torpedoputkea 1 × 100 mm/L56 tykki 1 × 45 mm/L46 tykki
S-21 oli Neuvostoliiton laivaston Stalinets-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Leningradista Sudomekhilta, missä köli laskettiin 1940. Alus laskettiin vesille 7. heinäkuuta 1941 ja otettiin palvelukseen 1945.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 1958.
Arno Nordlund

Arno Vilhelm Nordlund (2. syyskuuta 1935 Hanko – 21. huhtikuuta 2008) oli suomalainen jalkapalloilija.
Arno (Jammu) Nordlund aloitti pelaajauransa ensin Hangö Bollklubbissa (HBK) ja edusti tämän jälkeen Hangö Arbetarnas Idrottsklubbia (HAIK). Laitahyökkääjänä pelannut Nordlund edusti aikuisuransa ajan 1955–1972 Hangö IK:a ja pelasi sinä aikana viralliset 427 ottelua peräkkäin, ennätys joka säilyi 30 vuotta. Hikkenin edustusjoukkue sai Nordlundista kuntopohjaltaan ja taistelutahdoltaan vahvan pelaajan, joka usein päätti tarkkaan harkitut hyökkäyksensä tuliseen vetoon. HIK pelasi tuolloin Suomensarjassa lukuun ottamatta kautta 1962, jonka se vietti mestaruussarjassa. Nordlund pelasi mestaruussarjassa 21 ottelua, joissa hän teki kolme maalia. Suomensarjassa Nordlund viimeisteli 99 maalia.
Nordlund pelasi myös Suomen maajoukkueessa kaksi A-maaottelua 1961.
Nordlund oli 11 vuotta HIK:n kapteenina ja vuoden seuran jalkapallojaostossa. Hän kuului myös Hangon urheilulautakuntaan. Hän harrasti jalkapalloa ja kalastusta. Ammatiltaan Nordlund oli sähköasentaja.
Noomi (nimi)

| Noomi |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  4. tammikuuta
– ortodoksinen:  –
Vastineita eri kielissä:  Naema, Naemi, Naima, Naimi, Naomi, Noemi, Nomi 
Nimen alkuperä:  Vanhan testamentin Ruutin kirjasta lähtöisin oleva nimi 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Noomi on Vanhasta testamentista tunnettu naisen etunimi. Sen hepreankielisiä merkityksiä ovat ’onnellinen’, ’herttainen’, ’suloinen’, ’viehättävä’ ja ’rakastettava’. Noomin rinnakkaismuotoina esiintyvät muun muassa nimiasut Naima ja Naomi.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on joulukuuhun 2020 mennessä tilastoitu noin 600 Noomi-nimistä naista tai tyttöä. Heistä suurin osa on syntynyt 2010-luvulla. Noomilla on vuodesta 2020 alkaen ollut nimipäivä suomenruotsalaisessa almanakassa 4. tammikuuta.
Tunnettuja Noomeja

Noomi, Vanhassa testamentissa esiintyvä henkilö; Ruutin anoppi
Noomi Rapace (s. 1979), ruotsalainen näyttelijä
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Noomi (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Rämevihersiipi

| Rämevihersiipi |
| --- | --- |
 koiras
Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Imukärsälliset perhoset Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset perhoset Heteroneura
Yläheimo::  Punatäplämäiset Zygaenoidea
Heimo::  Punatäpläperhoset Zygaenidae
Alaheimo::  Vihersiivet Procridinae
Suku::  Rhagades
Laji::  pruni
Kaksiosainen nimi
 Rhagades pruni  (Denis & Schiffermüller, 1775) 
Katso myös
   Rämevihersiipi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rämevihersiipi (Rhagades pruni) on vihersiipiin kuuluva pienehkö perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö

Rämevihersiipi on pienehkö perhonen, jonka läpikuultavat, tumman harmaanruskeat etusiivet ovat vaihtelevissa määrin tummansinisen tai sinivihreän metallinkiiltoiset. Myös keskiruumis on metallinkiiltoinen. Takasiivet ovat tumman harmaanruskeat ja osittain läpikuultavat. Koiraan tuntosarvet ovat selvästi kärkeen saakka kampahampaiset, naaraalla enemmän rihmamaiset. Imukärsä on hyvin pieni ja huulirihmat surkastuneet. Siipiväli 22–25 mm.
Rämevihersiiven voi erottaa Iberian niemimaalla tavattavasta Rhagades predotae -lajista lähinnä genitaalituntomerkkien avulla.
Levinneisyys ja lentoaika

Rämevihersiipeä tavataan useana alalajina Espanjasta ja Ranskasta Euroopan ja Pohjois-Aasian poikki Japaniin. Pohjoismaissa lajia tavataan vain Suomessa, missä levinneisyys ulottuu etelärannikolta suurin piirtein Kokkola-Kuopio-linjalle. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena kesäkuun lopulta heinäkuun lopulle.
Elinympäristö ja elintavat

Suomessa tavattavan rämevihersiiven alalajin R. p. callunae elinympäristöä ovat suot, etenkin rämeet, mikä on alalajille tyypillinen piirre. Sen sijaan Keski-Euroopassa laji elää monenlaisissa ympäristöissä ja Aasiassa jopa puutarhoissa. Koiraat lentävät aamusta pitkälle iltapäivään, mutta naaraat pysyttelevät enimmäkseen paikoillaan lähellä paikkaa, jossa ne kuoriutuivat kotelostaan. Perhosten suuosat ovat surkastuneet, eivätkä ne käy kukilla.
Toukka talvehtii ja koteloituu valkoisesta silkistä kehräämäänsä kotelokoppaan ravintokasville.
Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 laji katsottiin silmälläpidettäväksi (NT).
Ravintokasvi

Toukan pääasiallinen ravintokasvi riippuu alalajista. Pohjois-Euroopassa alalaji R. p. callunae elää kanervalla (Calluna vulgaris), juolukalla (Vaccinium uliginosum) sekä suokukalla (Andromeda polifolia). Keskieurooppalainen alalaji R. p. pruni elää etenkin ruusukasveilla ja aasialainen R. p. chinensis monilla lehtipuilla.
Aiheesta muualla

Suomen Perhoset: Rämevihersiipi
Harri Puranen
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Markku Savela
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q622941  Wikispecies: Rhagades (Rhagades) pruni  BioLib: 48304  BOLD: 205574  EoL: 375177  Fauna Europaea: 440656  Fauna Europaea (new): a845684f-861a-443c-b4b9-98b3ac2efce0  GBIF: 1754332  iNaturalist: 468428  IRMNG: 11021767  LepIndex: 83970  LoB: 4677  MaBENA: RhagaPruni  NCBI: 287213  Observation.org: 8655  Laji.fi: MX.59976
Nord-Österbotten

Nord-Österbotten oli Kokkolassa vuosina 1943–1945 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Kokkolan oikeistolaiset liikemiehet perustivat Nord-Österbottenin liberaalin ja rauhanpyrkimyksiä tukeneen Österbottningenin kilpailijaksi. Puolueisiin sitoutumaton lehti oli linjaltaan saksalaismielinen ja sotauutisoinnissaan korostetun optimistinen. Poliittisen uskottavuutensa menettänyt Nord-Österbotten lopetettiin ilmeisesti kannattamattomana. Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden päätoimittajana työskenteli Runar Carl Itäinen.
Aiheesta muualla

Nord-Österbotten digitoituna Kansalliskirjastossa
Norjan kansallispäivä

| Norjan kansallispäivä> Syttende mai |
| --- | --- |

Tyyppi:  Itsenäisyyspäivä
Vietetään:  17. toukokuuta
Järjestämistiheys:  vuosittain
Kansallispäivän juhlallisuuksia Oslossa 17.5.2005. Koululaisten kulkue marssii Slottsplassenilla, kuninkaallisen linnan edustalla, jonka parvekkeelta kuningas­perhe tervehtii heitä.
Norjan kansallispäivää eli perustus­lain päivää (norj. grunnlovsdag), tai paremmin Norjassa tunnettu sen päivämäärän mukaan nimellä syttende mai, vietetään vuosittain 17. toukokuuta. Kansallispäivää vietetään sen muistoksi, että 17. toukokuuta vuonna 1814 vahvistettiin Eidsvollin kansallis­kokouksen hyväksymä, suurelta osin vielä nykyisinkin voimassa oleva Norjan perustuslaki. Samassa yhteydessä Norja julistautui itsenäiseksi kuuluttuaan 1300-luvun lopulta saakka Tanskan yhteyteen. Jo samana vuonna Norja joutui kuitenkin luopumaan täydellisestä itsenäisyydestään ja liittymään Ruotsin kanssa personaaliunioniin, mutta sai pitää oman perustuslakinsa. Ruotsi-Norjan personaaliunioni purkautui vuonna 1905.
Päivä on Norjassa sekä yleinen, laki­sääteinen vapaa­päivä että liputus­päivä. Päivän juhlallisuuksiin kuuluvat monilla paikka­kunnilla järjestettävät koululaisten kulkueet.
Noor-Eesti

Noor-Eesti-albumin kansikuva vuodelta 1905.
Noor-Eesti (Nuori Viro) oli vironkielisen nimensä mukaan nuorten virolaisten kirjailijoiden ryhmittymä 1900-luvun alussa. Nuorvirolaisuus vaikutti kuitenkin kirjallisuuden ohella myös lähes kaikilla kulttuurin aloilla. Nimen liike sai vuonna 1905 ilmestyneestä kokoomateoksesta. Nuorvirolaisten tavoitteena oli Viron eurooppalaistaminen. Ryhmä ei ollut yhteiskunnallis-poliittisesti kovinkaan yhtenäinen, vaan siinä oli mukana esimerkiksi sosialismin ja liberalismin kannattajia. Liikkeen keskeisiä vaikuttajia olivat Gustav Suits, Friedebert Tuglas ja Villem Grünthal.
Liikkeen historia

Noor-Eesti syntyi alun perin salaisena oppilasyhdistyksenä, ja toiminta keskittyi vuodesta 1905 alkaen samannimisen albumin julkaisijoiden ympärille. Noor-Eesti-albumia olivat edeltäneet Gustav Suitsun johdolla painetut Kiired-nimiset vihot. Neljännen Kiiredvihon julkaisun jälkeen ryhmä perusti oman kustantamon. Tämän jälkeen julkaistiin viisi Noor-Eesti-albumia vuosina 1905–1915, lisäksi Noor-Eesti- ja Vaba Sõna -nimisiä aikakauskirjoja. Noor-Eesti sai järjestöoikeudet vuonna 1912, ja siihen liittyi 60 jäsentä. Noor-Eestistä tuli pian virolaisen älymystön tukikohta. Vaikka kirjailijoiden lisäksi siihen liittyi muun muassa asianajajia, lääkäreitä ja taiteilijoita, säilyi kirjallisuus tärkeimpänä vaikutusalueena. Noor-Eesti toimi kaiken kaikkiaan 12 vuotta, ja se hajosi lopulta Venäjän vallankumouksen jälkeen jäsenistön hajaannuttua. Sen estetismin ja individualismin linjoilla jatkoi 1917 perustettu kirjailijaryhmä Siuru.
Näkökannat

Nuorvirolaisuus edisti uusia taidekäsityksiä, kriittistä asennetta ja erityisesti eurooppalaistumista. Nuorvirolaisten mielestä Viroon oli ensin tuotava eurooppalaisuus, minkä jälkeen virolaista kulttuuria olisi vietävä maailmalle. Näin saataisiin virolaisuudelle olemassaolon oikeutus. Nuorvirolaisten mukaan Virosta puuttuivat yleiset eurooppalaiset kulttuuriperinteet. Tämän taas uskottiin tekevän virolaisista vain teoreettisesti eurooppalaisia. Nuorvirolaisten näkivät itsensä eurooppalaisen kulttuurin välittäjinä ja kehittäjinä Virossa.
Rämekylmänperhonen

| Rämekylmänperhonen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Täpläperhoset Nymphalidae
Alaheimo::  Heinäperhoset Satyrinae
Tribus::  Satyrini
Suku::  Oeneis
Laji::  jutta
Kaksiosainen nimi
 Oeneis jutta  (Hübner, 1806) 
Katso myös
   Rämekylmänperhonen Wikispeciesissä   Rämekylmänperhonen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rämekylmänperhonen (Oeneis jutta) on täpläperhosten heimoon ja heinäperhosten alaheimoon kuuluva keskikokoinen päiväperhonen.
Koko ja ulkonäkö

Rämekylmänperhosen siipien kärkiväli on noin 45–58 mm. Naaraat ovat keskimäärin koiraita kookkaampia. Siipien yläpinnan pohjaväri on harmaaruskea. Postdiskaalialassa naarailla on yleensä yhtenäinen keltainen juova, koirailla juova on jakautunut keltaisiksi täpliksi. Juovassa on terättömiä mustia silmätäpliä. Takasiiven alapuoli on tiheään harmaan ja tummanruskean kirjava, tumma keskijuova on yleensä epäselvä.
Oeneis jutta jutta  ♂
Oeneis jutta jutta ♂  △
Levinneisyys

Rämekylmänperhonen on levinnyt sirkumpolaarisesti Euraasian ja Pohjois-Amerikan pohjoisosiin. Euroopassa se esiintyy eteläisimmillään Puolan koillisosissa ja Pohjois-Amerikassa Kalliovuorilla Coloradon osavaltiossa. Suomessa laji esiintyy koko maassa lukuun ottamatta Lapin pohjoisosia ja Ahvenanmaata.
Elinympäristö

Rämekylmänperhosen elinympäristöä ovat rämeet ja niiden mäntyjä kasvavat osat sekä kostea tundra. Pohjois-Amerikassa se esiintyy kontortamäntymetsissä.
Lentoaika ja elintavat

Lentoaika on toukokuun lopulta elokuun alkupuolelle riippuen esiintymisalueesta. Suomessa lentoaika on yleensä maan eteläosissa kesäkuun alusta ja pohjoisosissa kesäkuun lopulta heinäkuun alkupuolelle. Laji talvehtii kahdesti toukkana, ensimmäinen talvehtiminen tapahtuu keskenkasvuisena ja toinen täysikasvuisena.