stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vanemuine (jumala)

Vanemuine (Tõnis Grenzstein)
Vanemuine on virolainen pseudomytologinen laulun ja soiton jumala.
Vanemuine-hahmon inspiraationa toimi suomalaisten Väinämöinen, jonka toi Viron sivistyneistön tietoisuuteen Kristjan Jaak Petersonin vuonna 1821 ilmestynyt Finnische Mythologie, saksankielinen laitos Christfrid Gananderin tutkielmasta Mythologia Fennica. Peterson arveli, että virolaisillakin on täytynyt olla Väinämöistä vastaava hahmo, vaikka sellaista ei enää kansanperinteessä tavata. Vuonna 1838 Friedrich Robert Faehlmann esitteli Viron oppineiden seuran (Gelehrte Estnische Gesellschaft) kokouksessa saksaksi myyttisiä tarinoita, jotka väitti kääntäneensä ja keränneensä kansan suusta. Niihin kuului Wannemunne’s Sang, kertomus, jossa Wannemunne laskeutuu taivaasta, kutsuu ihmiset ja eläimet koolle kuulemaan kantelensoittoaan ja opettaa ihmiset laulamaan. Myöhemmin nimi muuttui nykyiseen muotoonsa ja sai kansanetymologisen tulkinnan: vuonna 1847 pitämässään esitelmässä Faehlmann selitti, että Vanemuine oli ylijumala Taaran kolmesta pojasta vanhin (vanem ’vanhempi’). Faehlmannin saksaksi aloittelemasta Kalevipoeg-runoelmasta siirtyi Fr. R. Kreutzwaldin Kalevipoeg-eepokseen alkusäe ”Lainaa minulle kanneltasi, Vanemuine!”. Kalevipoeg-eepoksen ja kansallisromanttisen kirjallisuuden kautta käsitys Vanemuisesta virolaisten muinaisena laulun ja soiton jumalana levisi kansan keskuuteen. Vanemuine tunnetaan kulttuurisymbolina edelleen, vaikka Faehlmannin Vanemuine-tarujen aitoutta epäilivät jo aikalaiset ja viimeistään Matthias Johann Eisen vuonna 1919 ilmestyneessä Eesti mütoloogia -teoksessaan osoitti, että Vanemuista ei virolaisessa kansanperinteessä ole koskaan tunnettu.
Vanemuine-jumalan mukaan nimettiin vuonna 1865 perustettu Vanemuisen Seura (Vanemuise Selts), joka vuonna 1869 järjesti Tartossa Viron ensimmäiset yleiset laulujuhlat. Vanemuisen Seuran viisivuotisjuhlissa esitetystä ensimmäisestä vironkielisestä näytelmästä (Lydia Koidulan ”Serkku Saarenmaalta”, Saaremaa onupoeg) saivat alkunsa vironkielinen teatteritoiminta ja Tartossa edelleenkin toimiva Vanemuine-teatteri. Myös neuvostoliittolainen Tallinnan ja Helsingin välisen matkustajaliikenteen vuonna 1965 uudelleen avannut laiva oli nimeltään Vanemuine.
Aiheesta muualla

Jansen, Ea 2004. Vaateid eesti rahvusluse sünniaegadesse. Ilmamaa, Tartu, s. 268–284.
Vanløse

| Vanløse |
| --- | --- |
 Dybendalsvej
 Kaupungin kartta, jossa Vanløse korostettuna.
Kaupunki:  Kööpenhamina
Koordinaatit:  55°41′15″N, 12°28′48″E
Pinta-ala:  6.7 km² 
Väkiluku:  40 781 (2022)
Vanløse on yksi Kööpenhaminan tilastoalueista. Se sijaitsee Länsi-Kööpenhaminassa. Vuonna 2016 alueella asui noin 40 tuhatta asukasta. Vanløse rajautuu pohjoisessa Brønshøj-Husumiin, lännessä Rødovren kuntaan, etelässä Valbyhyn, kaakossa Frederiksbergin kuntaan ja idässä Bispebjergiin.
Vanløse on asuinaluetta, jossa kulkee paljon läpikulkuliikennettä. Siellä on neljä paikallisjuna-asemaa ja kahden Kööpenhaminan metrolinjan M1 ja M2 pääteasemat. Se oli maaseutua 1800-luvun loppupuolelle asti, kunnes alueelle rakennettiin rautatie.
VDV

Lyhenne VDV voi viitata seuraaviin:
Rafael van der Vaart, alankomaalainen jalkapalloilija
Venäjän maahanlaskujoukot, Vozdušno-desantnyje voiska (ven. Воздушно-десантные войска)
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”VDV”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vanhan kartanon kehräävä rukki

| Vanhan kartanon kehräävä rukki Teijo Joutsela ja Humppa-Veikot |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 2000
 Formaatti: CD-levy
 Tyylilaji: humppa
 Kesto: 46.21
 Levy-yhtiö: Warner Music
Humppa-Veikkojen muut julkaisut
| Kullervo Linnan Humppa-Veikot solisteineen 1984 | Vanhan kartanon kehräävä rukki 2000 | Unohtumattomat Humppa-Veikot 2004 |
Vanhan kartanon kehräävä rukki on vuonna 2000 julkaistu Teijo Joutselan ja Humppa-Veikkojen kokoelmalevy. Levy on ilmestynyt sarjassa 20 suosikkia.
Kappaleet

Vanhan kartanon kehräävä rukki (2:00)
Irja (3:00)
Lentävä hollantilainen (1:49)
Kuusamo (2:19)
Revontulten maa (2:24)
Keltaiset banaanit (2:21)
Pihapihlaja (1:56)
Matalan torpan humppa (2:22)
Heili Karjalasta (1:52)
Vesivehmaan jenkka (2:04)
Mitä teet polvellas, rakas Hans (2:15)
Islanti (2:08)
Kesäilta Saimaalla (2:39)
Jätkän lauantai (3:07)
Katinka (1:57)
Laitakaupungin lapsi (2:21)
Pieni punainen mökki (1:47)
Karjalan Katjuusa (2:13)
Amurin aallot (3:30)
Kotimaan kaiho
VDR

VDR tarkoittaa seuraavia asioita:
Voltage Dependent Resistor eli varistori, elektroniikan komponentti
Video Disk Recorder, Linux-sovellus DVB-vastaanottoon
Voyage Data Recorder, mm. laivoissa käytettävä matkatietojen tallennin.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”VDR”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Vanninen

Vanninen tai Wanninen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Antti Wanninen (1890–1985), taidemaalari
Benjam Vanninen (1921–1975), maastohiihtäjä
Elina Vanninen (s. 1942), kuvittaja ja kuvataiteilija
Erkki Vanninen (1925–2006), pioneeriaselajin kenraalimajuri
Erkki Vanninen (1924–1989), kirjailija
Jukka Vanninen (s. 1977), jalkapalloilija
Emil Vanninen (1893–1954), jääkäriluutnantti
Mikko Vanninen (s. 1980), jääkiekkoerotuomari.
Ontrei Vanninen (1807–1891), runonlaulaja
Pekka Vanninen (1911–1970), maastohiihtäjä
Petri Vanninen, Kelja (s. 1959), laulunkirjoittaja ja laulaja
Saga Vanninen (s. 2003), moniottelija
Sara Vanninen (s. 1989), bloginpitäjä.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Tyler Kennedy

| Tyler Kennedy |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. heinäkuuta 1986 (ikä 38) Sault Ste. Marie, Ontario
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  hyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  180 cm
Paino:  83 kg
Sarja:  NHL
Pelinumero:  48
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2006–2016
Seurat:  Wilkes-Barre/Scranton Penguins (AHL)   Pittsburgh Penguins (NHL)   San Jose Sharks (NHL)   New York Islanders (NHL)   New Jersey Devils (NHL)
NHL-varaus:  99. varaus, 2004 Pittsburgh Penguins
| Stanley Cup  |
| --- | --- | --- |
|  | Pittsburgh Penguins | 2009  |
Tyler Kennedy (s. 15. heinäkuuta 1986 Sault Ste. Marie, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi urallaan NHL-liigassa Pittsburgh Penguinsissa, San Jose Sharksissa, New York Islandersissa ja New Jersey Devilsissä. Hänen uransa tähtihetkiin kuuluu Stanley Cupin voitto 2008–2009.
Ura

Kennedy aloitti jääkiekon kotikaupungissaan Sault Ste. Mariessa. Vuonna 2002 hän liittyi 17-vuotiaana OHL-junioriliigan Sault Ste. Marie Greyhoundsiin. Kauden 2003–2004 päätteeksi Pittsburgh Penguins varasi hänet NHL:n varaustilaisuudessa vuorolla 99. Kennedy pelasi vielä kaksi kautta OHL:ssä ennen kuin teki sopimuksen Pittsburghin kanssa.
Vuonna 2006 Kennedy liittyi Pittsburghin organisaatioon ja siirtyi pelaamaan seuran farmijoukkueeseen AHL-liigan Wilkes-Barre/Scranton Penguinsiin. Pittsburghin kokoonpanoon hän nousi kaudella 2007–2008. Tulokaskaudellaan hän pelasi 55 ottelua, joissa hän teki 10 maalia ja yhdeksän syöttöä. Kaudella 2008–2009 Kennedy voitti Pittsburghissa Stanley Cupin.
Kennedy pelasi Penguinsissa lopulta 372 NHL:n runkosarjaottelua ja teki kaudella 2010–2011 parhaimmillaan 21 maalia. Yhteensä hänen Penguins-aikansa toi 168 tehopistettä runkosarjassa ja 27 pudotuspeleissä. Kennedy siirtyi kesällä 2013 San Jose Sharksiin, joka hankki hänet Penguinsista vaihdossa vuoden 2013 varaustilaisuuden toisen kierroksen varausvuoroon.
Kennedy pelasi Sharksissa kahdella kaudella. New York Islanders hankki hänet kesken kauden 2014–2015 vaihtoehtoiseen varausvuoroon joko vuodelta 2015 tai 2016. Kennedy kärsi loukkaantumisista sekä Sharksissa että Islandersissa eikä pelannut esimerkiksi kaudella 2014–2015 kuin 38 runkosarjaottelua.
New Jersey Devils teki sopimuksen Kennedyn kanssa marraskuussa 2015. Hän oli ollut jo kesällä seuran harjoitusleirillä koesopimuksella. Hän oli joutunut jättämään leirin kuitenkin henkilökohtaisten syiden takia. Devils teki Kennedyn kanssa lopulta vuoden sopimuksen, kun tämä palasi joukkueeseen marraskuussa.
Kennedy pelasi kaudella 2015–2016 Devilsissä, mutta ilmoitti lopettavansa uransa seuraavalla kaudella. Hänelle tarjottiin joitakin kahden suunnan sopimuksia, mutta hän ei ollut valmis enää 30-vuotiaana mahdolliseen farmikomennukseen. Kennedy päättikin kauden 2016–2017 lopettaa uransa.
Aiheesta muualla

Tyler Kennedy The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Väestöhälytin

Väestöhälytin Ruotsissa.
Väestöhälytin on laitteisto, jota käytetään väestön varoittamiseen uhkaavasta välittömästä vaarasta, jolta tulisi suojautua nopeasti. Tällainen vaara saattaa olla esimerkiksi vaarallisten aineiden pääsy ympäristöön, ydinonnettomuus, sotatila tai muu vastaava tilanne, jossa edellytetään välitöntä suojautumista. Väestöhälyttiminä on perinteisesti käytetty ulkotiloissa olevia sireenejä, joilla saadaan varoitettua ulkona liikkuvaa väestöä, sekä erilaisiin rakennuksiin (esimerkiksi tehtaat) sijoitettuja valo- ja äänihälyttimiä jotka on tarkoitettu rakennuksessa olevien ihmisten varoittamiseen. Ulkosireeneiden kuuluvuudesta on Suomessa olemassa määräyksiä, sireenien äänen on muun muassa kuuluttava taajamissa ja kahden kilometrin säteellä rautatiestä sekä 20 kilometrin säteellä ydinvoimalasta.
Matkapuhelimiin asennettava, väestöä ilmahälyytyksistä varoittava sovellusohjelma Air Alert (ukr. Повітряна тривога, Povitrjana tryvoha) kehitettiin nopealla aikataululla Venäjän hyökkäyssodan alkamisen jälkeen ja otettiin käyttöön Ukrainassa maaliskuussa 2022. Matkapuhelinsovelluksen välityksellä ajantasaiset väestönsuojeluilmoitukset saadaan leviämään samanaikaisesti tai nopeammin kuin perinteinen väestöhälytinsignaali. Lisäksi tämä mobiilisovellus välittää hälyytykset myös maaseudulle, joissa ei usein ole väestöhälyttimiä. Myös vaara ohi -signaalit lähetetään matkapuhelinsovelluksen käyttäjille viipymättä. Sovellusohjelmaa suunniteltiin laajennettavan kattamaan myös kemiallisten ja ydinaseiden käyttöön liityviä vaaratilanteita.
Ulkoisten hälytyslaitteiden päätyypit

Moottorisireeni, jossa on yleensä 3–6 kW sähkömoottori, joka pyörittää varsinaisen äänen tuottavaa laitetta. Ääni muodostuu roottorin pyörimisestä aiheutuvasta keskipakovoimasta, joka saa ilman purkautumaan roottorissa olevista aukoista. Purkautuva ilma värähtelee, ja tämä aiheuttaa sireenistä tulevan äänen.
Pneumaattinen sireeni, pilli- tai torvityyppinen hälytin, joka toimii paineilman virtauksen avulla.
Kaiutinsireeni, jossa syntyvä ääni muodostuu elektronisen ohjausyksikön muodostamana. Ohjausyksikön muodostama äänisignaali vahvistetaan vahvistimilla ja johdetaan katolla sijaitsevaan kaiutinyksikköön. Kaiuttimella voidaan antaa myös puhetiedotuksia väestölle. Tavallisesti tämä on kehotus/ohjeistus suojautumisesta. Nykyään pyritään mahdollisimman monet sireenit vaihtamaan kaiutinsireeneihin.
Väestöhälyttimiä voidaan ohjata joko hätäkeskuksesta, paloasemilta tai paikan päältä. Ohjaukseen käytetään nykyisin pääasiassa viranomaisten VIRVE-radioverkkoa, mutta myös Peto-radioverkkoa hyödynnetään edelleen.  Analogisessa Peto-radioverkossa hälytinyksiköiden ohjaus perustuu ilmailussakin käytettävään nk. selektiivikutsuun, jossa hälytinyksiköt reagoivat tietyillä radiotaajuuksilla lähetettäviin signaaleihin, tällöin toimintoina ovat mm. tilakysely, puheyhteyden avaus (kuulutus), hiljainen kokeilu (ultraäänen lähetys), kokeilumerkki, vaaramerkki, nollaus ja hälytyksen hätäkeskeytys. Vanhemman järjestelmän eräs huono puoli on mahdollisuus aiheettomiin hälytyksiin vahingossa tai tahallaan pelkän sopivan radiosignaalin seurauksena.
Väestöhälyttimillä annettavista äänimerkeistä on sisäasiainministeriö antanut määräykset.
Väestöhälyttimillä Suomessa annettavat merkit

Yleinen vaaramerkki: 7 sekunnin nousevista ja 7 sekunnin laskevista äänimerkeistä koostuva hälytys, joka kestää yhteensä minuutin. Käytetään väestön varoittamiseen sitä uhkaavasta vakavasta ja välittömästä vaarasta.
Vaara ohi-merkki: Minuutin tasainen äänimerkki. Tarkoittaa, että aiemmin annettu yleinen vaaramerkki kumoutuu ja vaara on ohi.
Kokeilumerkki: 7 sekunnin tasainen äänimerkki, jota käytetään väestöhälyttimien kokeiluun ja joka ei siis tarkoita todellista vaaraa. Soitetaan kerran kuukaudessa kaikkialla Suomessa joka kuukauden ensimmäisenä arkimaanantaina kello 12. Ennen kesäkuun 1. päivää 2009 kokeilumerkki soitettiin paikkakunnasta riippuvana ajankohtana, tosin esimerkiksi Pirkanmaa luopui tästä käytännöstä ja siirtyi joka kuukauden 1. maanantaihin vasta 2022.
Lisäksi väestöhälyttimiä on aikaisemmin käytetty palokuntien hälyttämiseen (nouseva yhden minuutin kestävä tasainen hälytysmerkki, tarkoitettu palokunnille merkkinä hälytyksestä) komento- ja hakulaitteiden rinnalle, mutta vuodesta 2002 lähtien palokuntien hälyttäminen väestöhälyttimien avulla on ollut kiellettyä.
Yleisen vaaramerkin kuullessaan on välittömästi suojauduttava sisätiloihin. Ovet, ikkunat ja ilmanvaihto on syytä sulkea. Tämän lisäksi on avattava radio ja kuunneltava ja noudatettava annettuja ohjeita. Ohjeita kannattaa odotella kaikessa rauhassa, sillä niiden tulo saattaa tilanteesta riippuen kestää jonkin aikaa. Puhelinta on syytä käyttää vain todellisessa hätätilanteessa, sillä puhelinlinjat saattavat tukkeutua ja silloin pelastustoimien kannalta välttämättömien puhelujen kulku voi häiriintyä. Ulos ei saa mennä eikä alueelta poistua ilman viranomaisten erikseen antamaa määräystä tai ohjetta, jottei saata itseään vaaraan.
Väestöhälyttimellä annettua hälytystä (yleinen vaaramerkki) seuraa aina television ja radion kautta annettu vaaratiedote hälytyksen aiheuttajasta.
Väestöhälytinmalleja > Muutamia ulkomaisia väestöhälytinmalleja

Federal Signal:n Thunderbolt -sarja
Whelen WPS -sarja
ACA Allertor
Federal Signal:n EOWS & Modulator -kaiutinsireenisarja
Väestöhälytinmalleja > Muutamia ulkomaisia väestöhälytinmalleja > Väestöhälytinmalleja Suomessa

Teho-Ulvo D 600, D 1200, D 1800 ja D 2400. Aiemmat Teho-Ulvo-sukupolvet: HVL/VSS, R, Pro ja Pro B. Teholuokat 300/600/1200/1800/2400 W.
Instoma AHV-2000 ja AHV-2000D
Sarco
Whelen WPS
Strömberg (toisen maailmansodan aikainen sireeni)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yleinen vaaramerkki[vanhentunut linkki]
Veikko Vehnämäki

Veikko August Vehnämäki (13. maaliskuuta 1919 Hauho – 28. joulukuuta 1992 Tampere) oli suomalainen meijerialan yritysjohtaja, joka sai kauppaneuvoksen arvonimen.
Vehnämäen vanhemmat olivat tilanhoitaja Nestori Vehnämäki ja Olga Maria Roos ja puoliso vuodesta 1943 Eeva Kaarina Köykkä. Vehnämäki tuli ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1939 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta 1948. Hän oli Valion Tampereen konttorin isännöitsijä 1948–1955 ja apulais- ja tekninen johtaja 1955–1959 ja Osuuskunta Maito-Pirkan ensimmäinen, pitkäaikainen toimitusjohtaja 1959–1983. Vehnämäki oli myös Tampereen Valion keinosiemennyskeskuksen toiminnanjohtaja 1948–1951. Hänellä oli lisäksi useita liike-elämän ja muita luottamustehtäviä. Sotilasarvoltan Vehnämäki oli reservin yliluutnantti (1956). Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen 1974.
Uutispommi (elokuva)

| Uutispommi> Sprängaren |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Colin Nutley
Käsikirjoittaja:   Anna Fredriksson  Johanna Hald  Colin Nutley 
Perustuu:  Liza Marklundin romaaniin
Tuottaja:  Maritha Norstedt
Säveltäjä:  Per Andréasson
Kuvaaja:  Jens Fischer
Leikkaaja:  Perry Schaffer
Pääosat:   Helena Bergström  Niklas Hjulström  Örjan Ramberg  Reine Brynolfsson  Pernilla August 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Ruotsi
Tuotantoyhtiö:   Sweetwater AB  SF Svensk Filmindustri AB 
Levittäjä:  SF Studios
Ensi-ilta:  2001
Kesto:  128 min
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Infobox OKNimi-testi OK: 
Uutispommi (ruots. Sprängaren) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut Colin Nutleyn käsikirjoittama ja ohjaama ruotsalainen elokuva, joka perustuu Liza Marklundin samannimiseen romaaniin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Helena Bergström  | … |  Annika Bengtzon   |
|  Pernilla August  | … |  Beata Ekesjö   |
|  Reine Brynolfsson  | … |  ”Spiken”   |
|  Örjan Ramberg  | … |  Anders Schyman   |
|  Brasse Brännström  | … |  Nils Langeby   |
|  Niklas Hjulström  | … |  Thomas Samuelsson   |
Lähde:
Vladimir Spivakov

Vladimir Spivakov
Vladimir Spivakov (s. 12. syyskuuta 1944 Ufa) on venäläinen viulisti ja kapellimestari.
Elämä ja ura > Ura solistina

Spivakov lähetettiin lapsena suorittamaan musiikkiopintoja Moskovaan. Sittemmin hän opiskeli Leningradin konservatoriossa Veniamin Šerin ja Moskovan Tšaikovski-konservatoriossa Juri Jankelevitšin johdolla. Spivakov saavutti kilpailumenestystä lapsesta saakka; vuonna 1969 hän sai ensimmäisen kerran kansainvälistä näkyvyyttä voittamalla ensipalkinnon viulukilpailussa Montrealissa. Vuonna 1970 hän sai toisen palkinnon kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa Moskovassa. Spivakov lähti tämän jälkeen konserttikiertueelle Neuvostoliiton ja Itä-Euroopan alueilla. Hän aloitti myös esiintymisen länsimaissa, debytoi vuonna 1975 Yhdysvalloissa New Yorkin filharmonikkojen kanssa ja piti vuonna 1976 resitaaleja New Yorkin Carnegie Hallissa. Vuonna 1977 Spivakov kiersi Moskovan valtionsinfoniaorkesterin kanssa ja teki ensimmäisen esiintymisensä Lontoon filharmonikkojen kanssa. Erityistä suosiota hän saavutti Yhdysvalloissa; tulevina vuosina hän tekikin esiintymisiä Clevelandin, Dallasin, Pittsburghin ja San Franciscon orkestereiden kanssa. Kapellimestareita, joiden johdolla Spivakov on urallaan esiintynyt, ovat olleet muiden muassa Jevgeni Svetlanov, Kirill Kondrašin, Juri Temirkanov, Mstislav Rostropovitš, Leonard Bernstein, Erich Leinsdorf, Seiji Ozawa, Lorin Maazel, Carlo Maria Giulini, Kurt Masur, Riccardo Chailly, James Conlon ja Claudio Abbado.
Instrumenttinaan Spivakov soitti vuoteen 1997 saakka Francesco Gobettin viulua, jonka oli saanut lahjaksi Jankelevitšilta. Vuonna 1997 hän siirtyi soittamaan Stradivarius-viululla.
Elämä ja ura > Ura kapellimestarina, taiteellisena johtajana ja kilpailutuomarina

Orkesterinjohdon opintoja Spivakov suoritti Israil Gusmanin johdolla kotimaassaan, minkä lisäksi hän sai Bernsteinilta yksityisopetusta Yhdysvalloissa. Bernstein jopa lahjoitti Spivakoville oman tahtipuikkonsa.
Vuonna 1979 Spivakov teki debyyttinsä kapellimestarina johtamalla Chicagon sinfoniaorkesteria Ravinian festivaalilla. Samana vuonna hän perusti kollegoineen Moscow Virtuosi -kamariorkesterin, jonka taiteelliseksi johtajaksi, kapellimestariksi ja solistiksi pääsi. Vuosina 1999–2002 Spivakov toimi Mihail Pletnjovin seuraajana Venäjän kansallisorkesterin pääkapellimestarina ja musiikillisena johtajana. Vuonna 2003 hänestä tuli Venäjän kansallisfilharmonikkojen pääkapellimestari ja taiteellinen johtaja sekä Moskovan kansainvälisen musiikkitalon johtaja. Spivakov on johtanut myös muita orkestereita eri puolilta Venäjää, Eurooppaa ja Amerikkaa. Vuonna 1989 hänestä tuli ranskalaisen Colmarin kansainvälisen musiikkifestivaalin taiteellinen johtaja. Vuonna 2001 Moskovassa alettiin järjestää joka toinen vuosi "Vladimir Spivakov invites" -festivaalia, jota sittemmin on järjestetty muuallakin Venäjällä.
Spivakov on toiminut monien kansainvälisten kilpailujen tuomaristojen jäsenenä. Esimerkiksi vuosina 2002 ja 2007 hän johti tuomaristoja Moskovan kansainvälisessä Tšaikovski-kilpailussa. Vuonna 2009 hänestä tuli Omskin kansainvälisen Juri Jankelevitš -viulukilpailun kunniapuheenjohtaja. Vuonna 2016 hän itse perusti Ufan kansainvälisen viulukilpailun.
Elämä ja ura > Levytysura

Spivakov on levyttänyt enimmäkseen BMG Classics -, RCA Red Seal - ja Capriccio-levymerkeille sekä solistina että kapellimestarina. Levytykset ovat kattaneet ohjelmistoa eurooppalaisesta barokkimusiikista sellaisiin 1900-luvun säveltäjiin kuin Sergei Prokofjeviin, Dmitri Šostakovitšiin, Krzysztof Pendereckiin, Alfred Schnittkeen, Arvo Pärtiin, Giya Kancheliin, Rodion Štšedriniin ja Sofija Gubaidulinaan. Vuonna 2014 Spivakov aloitti levyjen julkaisemisen Venäjän kansallisfilharmonikkojen kanssa omalla Spivakov Sound -levymerkillään.
Spivakov on saanut levytyksillään useita palkintoja, kuten Diapason d'Orin ja Choc de la Musiquen.
Elämä ja ura > Hyväntekeväisyys

Spivakov on osallistunut humanitaariseen ja hyväntekeväisyystoimintaan. Hän muun muassa esiintyi Moscow Virtuosin kanssa Armeniassa Spitakin maanjäristyksen (1988) jälkeen ja Ukrainassa kolme päivää Tšernobylin ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen. Hän on pitänyt satoja muitakin hyväntekeväisyyskonsertteja entisellä Neuvostoliiton alueella ja tukenut hyväntekeväisyyshankkeita Yhdysvalloissa, Euroopassa sekä Aasiassa. Vuonna 1994 Spivakov perusti Vladimir Spivakov International Charity Foundationin, jonka tarkoitus on parantaa orpojen ja vammaisten lasten elinoloja sekä luoda nuorille lahjakkuuksille luovan työn edellytyksiä stipendein sekä lahjoituksin.
Palkintoja ja tunnustuksia

Spivakov on saanut urallaan monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvon (1989) sekä eri ritarikuntien arvoja, kuten Ordre des Arts et des Lettres'n upseerin arvon (1999) ja Italian Tähden ritarikunnan komentajan arvon (2012). Vuonna 2000 hänestä tehtiin Kunnialegioonan ritari ja vuonna 2010 sen upseeri.
Vuonna 2012 Spivakoville myönnettiin Venäjän valtionpalkinto. Hän oli saanut myös Neuvostoliiton valtionpalkinnon vuonna 1989. Vuonna 2006 hänestä tehtiin Unescon rauhantaiteilija, ja vuonna 2009 hän sai Unescon Mozart-mitalin. Spivakov nimitettiin myös Maailman talousfoorumin taidelähettilääksi Davosissa. Vuonna 2002 hän pääsi Moskovan valtionyliopiston kunniatohtoriksi.
Spivakoville ovat omistaneet teoksiaan monet säveltäjät, kuten Alfred Schnittke, Rodion Štšedrin, Arvo Pärt, Isaak Švarts ja Vjatšeslav Artjomov. Spivakovin 50-vuotispäivän kunniaksi eräs asteroidi nimettiin hänen mukaansa.
Kritiikki

Vuonna 2014 Spivakov yhdessä satojen muiden kulttuurivaikuttajien kanssa allekirjoitti kirjeen, jolla ilmaistiin tuki Venäjän hallinnon toimille Ukrainassa ja Krimillä. Tämä johti hänen esiintymiseensä kohdistettuun protestointiin Yhdysvalloissa.
Viimeinen tapaus

”Sherlock Holmesin kuolema”
Holmes ja Moriarty kamppailevat Reichenbachin putouksilla. Sidney Pagetin alkuperäistä kuvitusta novelliin.
Viimeinen tapaus (engl. The Adventure of the Final Problem) on Arthur Conan Doylen kirjoittama Sherlock Holmes -novelli. Se ilmestyi ensimmäisen kerran Strand Magazine -lehdessä joulukuussa 1893 Sidney Pagetin kuvittamana.
Aikanaan tämän tarinan oli määrä jäädä viimeiseksi Sherlock Holmes -seikkailuksi, mutta myöhemmin kirjailija alkoi kirjoittaa lisää Sherlock Holmesin seikkailuja. Tarinan antagonisti on Sherlock Holmesin arkkivihollinen professori Moriarty.