stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kolimbiné

| Kolimbiné |
| --- | --- |
Alkulähde:  Nioron kaakkoispuolella
Laskupaikka:  laskee Senegaliin Kayesin yläpuolella  14°25′37″N, 11°23′17″W
Maat:  Mali, Mauritania
Pituus:  450 km
Valuma-alue:  20 000 – 50 000 km²

Kolimbiné (myös Kolinbiné) on Senegalin sivujoki Malissa ja Mauritaniassa. Sen pituus on 450 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 20 000–50 000 neliökilometriä.
Joki saa alkunsa Ouadou-nimisenä Nioron kaakkoispuolelta. Se virtaa hiekkaisella tasangolla muodostaen useita tulvajärviä, joista huomattavin on Magui. Kolimbiné laskee Senegaliin vähän ennen Kayesin kaupunkia.
Kolimbinén virtaus on heikko seudun kuivan ilmaston takia. Alajuoksullaan Kabatén mittausasemalla se on vuosittain neljästä kahdeksaan kuukautta kokonaan vailla vettä. Valuma-alueen arviointia vaikeuttaa pohjoisen autiomaaluonne.
Tatu Kolehmainen (painija)

David ”Tatu” Kolehmainen (9. lokakuuta 1885 Pielavesi – 7. huhtikuuta 1918 Lempäälä) oli suomalainen painija.
Helsingin Jyryä edustanut Kolehmainen osallistui vuoden 1912 Tukholman olympialaisten kreikkalais-roomalaisen painin 67,5 kg:n sarjaan. Hän eteni kuudennelle kierrokselle Venäjän Oskar Kapluria vastaan, mutta molemmat hylättiin ottelussa liian passiivisen painin vuoksi. Kolehmainen sijoittui lopulta kuudenneksi. Suomalaisista paremmin Kolehmaisen sarjassa menestyi ainoastaan kultaa voittanut Emil Väre.
Epävirallisissa MM-kilpailuissa Helsingissä 1911 Kolehmainen oli ollut myös kuudes. Suomen mestaruudet hän voitti 1912 ja 1913. Sarja oli 66,5 kiloa, joka oli tuolloin SM-painien alin painiluokka. Vuonna 1914 hän siirtyi ammattipainijaksi riitannuttuaan seuransa Helsingin Jyryn kanssa.
Suomen sisällissodassa 1918 Kolehmainen taisteli punaisten puolella kuuluisassa Jyryn komppaniassa ja kaatui Lempäälän Leukamaassa käydyissä taisteluissa 7. huhtikuuta. Hän oli ainut punaisten puolella sisällissodassa kuollut olympiaurheilija.
Kohu-63

| Kohu-63 |
| --- | --- |

Tiedot
Tyylilaji:  hardcore punk, punk
Kotipaikka:  Tampere, Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Arto Hyytiäinen   Juhani Salminen   Vesa-Pekka Salminen   Jaakko Oinonen  
Levy-yhtiö:  Stay Free Undergroud Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kohu-63 on tamperelainen punk-yhtye, joka on esiintynyt myös ulkomailla. Kohu-63:n Yhdysvaltain kiertueesta on tehty dokumenttielokuva. Elokuva on näytetty muutaman kerran televisiossa.
Kokoonpano

Lättä – laulu
Antti – basso
Joonas – kitara
Kannisto – rummut
Diskografia

| --- | --- |
 Studioalbumit Lisää verta historiaan (1982,  Poko Rekords)  Korkeapaineistettu hullujenhuone (2004,  Stay Free Underground, Höhnie Records)  Kaikuja orjamarkkinoilta (2015,  Stay Free Underground) EP:t Pelimannimusaa (1981)  Valtaa ei loistoa (1982,  MLP, Poko)  3 vuotta myöhemmin (1986,  Poko)  Hyppää ruutuun (1989,  Wotan)  Tervetuloa jouluun (1989,  Wotan)  Hullabaloo 1990 (1990,  2 x 7" EP)  Viimeinen myyntipäivä (1991,  Stay Free Underground Records)  Neljällä vuosikymmenellä, kahdella vuosituhannella (Eli yhä tätä samaa paskaa) (2000,  MCD)  Maailmanlopun blues (2011,  Stay Free Underground) :  Kokoelma-albumit Merry Christmas, Vladimir (Singles 1989–91) (1995,  Stay Free Underground Records)  Greatest Shits (1996,  Kråklund Records)  Sotaa 81/82 (2002,  Höhnie)  Levytykset 81–86 (2008,  Poko) Split-albumit Uusi maailma / Life sucks! (2002,  w/ ZLO)  Kohu-63 / Red with Anger (2006,  Assel Records)  Kohu-63 / Akupunktio (2007,  Stay Free Underground Records, Höhnie)  Löysäläisen laulu / Laulu laakson kukista (2008,  w/ Joose Keskitalo)
Aiheesta muualla

Kohu-63:n kotisivut
Kirjallisuutta

Mika Saastamoinen: Parasta Lapsille Suomipunk 1977–1984.  Johnny Kniga, 2007.  ISBN 978-951-0-32379-3
Kohu-63
| --- | --- |
Studioalbumit:   Lisää verta historiaan  Korkeapaineistettu hullujenhuone  Kaikuja orjamarkkinoilta 
EP:t:   Pelimannimusaa  Valtaa ei loistoa  3 vuotta myöhemmin  Hyppää ruutuun  Tervetuloa jouluun  Hullabaloo 1990  Viimeinen myyntipäivä  Neljällä vuosikymmenellä, kahdella vuosituhannella (Eli yhä tätä samaa paskaa)  Maailmanlopun blues 
Kokoelmat:   Merry Christmas, Vladimir (Singles 1989–91)  Greatest Shits  Sotaa 81/82  Levytykset 81–86 
Split-albumit:   Uusi maailma / Life sucks!  Kohu-63 / Red with Anger  Kohu-63 / Akupunktio  Löysäläisen laulu / Laulu laakson kukista
Jukka Kola

| Jukka Kola |
| --- | --- |
 Kola vuonna 2023.
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. tammikuuta 1960 (ikä 64) Lappee
Kansalaisuus:   Suomi
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Helsingin yliopisto
Tutkimusalue:  maatalouspolitiikka
Jukka Tuomo Sakari Kola (s. 13. tammikuuta 1960 Lappee) on suomalainen maatalouspolitiikan professori. Hän toimi Turun yliopiston rehtorina yhden viisivuotiskauden vuosina 2019–2024. Tätä ennen hän on toiminut Helsingin yliopiston rehtorina vuosina 2013–2018 ja vararehtorina 2010–2013.
Jukka Kola suoritti ylioppilastutkinnon Kesämäen lukiossa Lappeenrannassa 1979 ja valmistui Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisestä tiedekunnasta maisteriksi 1987, lisensiaatiksi 1989 ja maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi 1991.
Kola toimi Maatalouden taloudellisen tutkimuslaitoksen tutkijana 1986–1992. Vuodesta 1992 lähtien hän on hoitanut Helsingin yliopiston maatalouspolitiikan professorin tehtävää, vuoteen 1999 asti viransijaisena ja siitä lähtien vakinaisena. Kola toimi maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan dekaanina 2004–2009 ja yliopiston vararehtorina 2010–2013.
Kolan viisivuotiskausi Turun yliopiston rehtorina päättyi heinäkuun 2024 lopussa.
Alexandre Kojève

Alexandre Kojève (Александр Владимирович Кожевников, Aleksandr Vladimirovič Koževnikov)
(28. huhtikuuta 1902 – 4. kesäkuuta 1968) oli ranskalais-venäläinen marxilainen ja hegeliläinen poliittinen filosofi, jolla oli suuri vaikutus 1900-luvun ranskalaiseen filosofiaan.
Alexandre Kojèven hauta.
Kojève tunnetaan ennen kaikkea "historian lopun" ajatuksestaan, jota Francis Fukuyama myöhemmin hyödynsi.
Teoksia

Histoire raisonnée de la philosophie païenne (3 osaa)
Tyrannie et Sagesse, teoksessa Leo Strauss: de la Tyrannie
"Les romans de la sagesse", julkaisussa Critique, LX, 1952
L’Empereur Julien et son art d'écrire
L’Athéisme
L’Idée du déterminisme dans la physique classique et dans la physique moderne
La Notion d'autorité
Esquisse d'une phénoménologie du droit (1981)
Suomeksi:
Kojève, Alexandre: Historian loppu.  (Käännetty valikoima luentoja ja kirjoituksia. Suomentaneet Saara Hacklin ym. Paradeigma)  Helsingissä:  Tutkijaliitto, 2007.  ISBN 978-952-5169-52-2
Johdatus Hegelin lukemiseen: Vuosien 1933–1939 luennot Hengen fenomenologiasta École des Hautes Étudesissa.  ((Introduction à la lecture de Hegel: Leçons sur la Phénoménologie de l'esprit professées de 1933 à 1939 à l'École des Hautes Études, réunies et publiées par Raymond Queneau, 1947.) Koonnut ja julkaissut Raymond Queneau. Suomentanut Tapani Kilpeläinen. Paradeigma)  Helsinki:  Tutkijaliitto, 2012.  ISBN 978-952-5169-85-0
Aiheesta muualla

Internet Encyclopedia of Philosophy: Alexandre Kojève (englanniksi)
Alexandre Kojève: Introduction to the Reading of Hegel (1934) (englanniksi)
Omaheimo, Jussi: Kojève ja 1900-luvun ranskalainen filosofia. Niin & näin 3/2008.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Alexandre Kojève
Käännös suomeksi
Kohereeri

Kohereeri
Kohereeri (suomeksi myös kohereri tai koheereri) on fysiikan varhaisemmassa tutkimuksessa käytetty laite, joka sopii sähkömagneettisen säteilyn ilmaisijaksi. Kohereeri perustuu metallijauheen vaihtelevaan sähkönjohtokykyyn, kuten varhaiset mikrofonit. Laite rakentuu lasiputkesta, jonka päissä on elektrodit ja keskellä metallijauhetta.
Toimintaperiaate

Metallijauhe johtaa sähköä sitä paremmin, mitä enemmän siihen kohdistuu painetta. Kohereerin sisällä metallijauheen vastus on suuri, kunnes se joutuu sähkökenttään, jolloin hiukkaset liimautuvat yhteen ja vastus pienenee voimakkaasti. Sähkökenttä saadaan aikaiseksi kytkemällä elektrodien välille jännite. Sähkömagneettisen säteilyn vastaanottamiseksi jännite pidetään virtalähteen avulla lähes sillä tasolla, missä metallihiukkaset liimautuvat toisiinsa. Puuttuva jännitepiikki saadaan antennista. Kohereeria voidaan käyttää ilmaisemaan muutoksia sähkömagneettisessa säteilyssä liittämällä se soittokelloon releen avulla. Kohereerin aktivoituessa kellon vasara kilauttaa ensin kelloa ja iskee sitten kohereeriin, palauttaen vastuksen ennalleen.
Kehitys

Ensimmäisiä toimivan kohereerin kehittäjiä oli ranskalainen Édouard Branly. Hän tutki metallijauheen sähkönjohtavuusominaisuuksia. Vuonna 1890 hän teki havainnon lasiputkessa olevan metallijauheen erityispiirteestä. Jauheen vastus pieneni pysyvästi, jos lähistöllä tapahtui voimakas sähkön purkaus. Kun lasiputkea tämän jälkeen täräytettiin, vastus palautui ennalleen. Hän rakensi ensimmäisen kohereerin käyttämällä metallihiukkasilla täytettyä lasiputkea, jossa oli päissä elektrodit ja paristo antamassa jännitettä elektrodeille. Hän täydensi laitetta langattoman lennättimen vastaanottimeksi käyttämiseen lisäämällä releen ja soittokellon. Morsen aakkosten pistettä ja viivaa vastasi eripituinen kilahdusten väli.
Marconi kehitti Branlyn kohereeria laboratoriolaitteesta käytännölliseen, langattomaan viestintään sopivaksi laitteeksi. Hän pienensi elektrodien väliä, jolloin kohereerin jännitettä voitiin kasvattaa. Näin antennilla voitiin vastaanottaa entistä heikompia impulsseja, joka oli tarpeen pitkän matkan lähetyksissä. Marconin kohereeri sisälsi lähes tyhjiössä lepäävää metallijauhetta, josta 95 % oli nikkeliä ja 5 % hopeaa. Elektrodien väli oli 1 millimetri ja putken paksuus 5 millimetriä. Jauheen osuus tilavuudesta oli 2/3. Laitteella Marconi saavutti erinomaisia tuloksia.
Vuonna 1901 Italiassa esitelty elohopeapisaroihin perustuva kohereeri korvasi metallijauheella toimivat laitteet. Elohopeakohereerin etuna oli sen toiminta ilman jokaisen signaalin jälkeen tapahtuvaa perustilan palauttavaa kopautusta. Marconi onnistui patentoimaan tämänkin laitteen itselleen.
Aleksandr Popov kehitti oman kohereerinsa, jolla hän teki aluksi kokeita ukkosenjohdattimien, mutta myöhemmin radiotekniikan kanssa. Nikola Tesla kehitti kohereereja erikoistarkoituksiin.
Kohereeriin verrattavia ilmaisimia olivat aikanaan magneettinen ilmaisin, termometrinen ilmaisin ja elektrolyytti-ilmaisin, joista varsinkin viimeinen pystyi kilpailemaan tehokkuudessa kohereerin kanssa. Elektroniputki korvasi muut sähkömagneettisen säteilyn ilmaisimet ennen ensimmäistä maailmansotaa.
Käyttötarkoituksia

Kohereeria käytettiin aluksi vain laboratorioissa sähkömagneettisten kenttien tutkimiseen. 1890–1910-luvuilla kohereerin käyttö yleistyi radiolähetysten vastaanottamiseen. Marconi muodosti kohereeria käyttäen ensimmäisen langattoman yhteyden Atlantin ylitse vuonna 1901.
Vuonna 1898 Lodge käytti kohereeria radioastronomiseen kokeeseen, jossa hän yritti vastaanottaa Edisonin 1890 teoretisoimia, auringosta säteileviä radioaaltoja antennin avulla. Koe epäonnistui, sillä signaalia ei voitu vahvistaa ja kohereeriin perustuva havaintolaite oli epäherkkä.
Telemobiloskoopin eli tutkan keksijä Christian Hülsmeyer käytti laitteistossaan kohereeria 1904.
Kirjallisuutta

Ismo Lindell: Sähkötekniikan historia, Otatieto Oy 1994
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.ursa.fi/ursa/jaostot/radio/radioastronomia.html
Iryna Koljadenko

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Iryna Koljadenko vuonna 2021. |  Iryna Koljadenko vuonna 2021. |  Iryna Koljadenko vuonna 2021. |  |
Maa:  Ukraina
Naisten paini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Pariisi 2024 | 62 kg |  |
|  Pronssia | Tokio 2020 | 62 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Nur-Sultan 2019 | 65 kg |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Varsova 2021 | 62 kg |  |
|  Kultaa | Zagreb 2023 | 62 kg |  |
|  Kultaa | Bukarest 2024 | 65 kg |  |
|  Pronssia | Rooma 2020 | 65 kg |  |
Iryna Koljadenko (s. 28. elokuuta 1998 Irpin) on ukrainalainen painija ja olympiamitalisti.
Koljadenko saavutti elokuussa 2021 Tokion olympialaisissa pronssia alle 62-kiloisten sarjassa hävittyään välierässä Kirgisian Aisuluu Tynybekovalle. Hän sijoittui olympiahopealle Pariisissa 2024. Koljadenko hävisi loppuottelun Japanin Sakura Motokille 12–1.
Koljadenko voitti Euroopan-mestaruuden alle 62-kiloisten sarjassa Varsovassa huhtikuussa 2021
Naisten painin alle 62-kiloisten sarjan mitalistit Tokion olympialaisissa. Koljadenko toinen oikealta.
ja Zagrebissa 2023 sekä alle 65 kg:n sarjassa Bukarestissa 2024. Lisäksi hän on saanut EM-pronssia alle 65-kiloisissa Roomassa 2020. MM-kilpailuissa hän on saavuttanut hopeaa alle 65 kg:n painoluokassa Nur-Sultanissa 2019.
Koljadensko saavutti alle 65 kg:n sarjassa nuorten MM-pronssia 2018 sekä alle 23-vuotiaiden MM-pronssia 2018 ja 2019.
Koherentismi

Koherentismi on fundamentalismille vastakkainen tietoteoreettinen uskomusten oikeutusteoria, joka tarjoaa toisenlaisen ratkaisun tiedon oikeutuksen regressioargumenttiin. Koherentismin mukaan ei ole olemassa fundamentaaleja perususkomuksia. Sen sijaan tiedon oikeuttaminen tapahtuu aina viittaamalla muihin uskomuksiin. Oikeutus perustuu siihen, että tieto on yhteensopivaa eli koherenttia muiden uskomusten kanssa.
Regressioargumentti

Koherentismi pyrkii ratkaisemaan tietoteorian perustavanlaatuisen ongelman, regressioargumentin: Jokaiselle väitteelle P vaikuttaa sopivalta kysyä sen oikeutusta. Jos oikeutus esitetään toisena väitteenä, P', voidaan edelleen kysyä sen oikeutusta, ja niin edelleen. Tämä voi johtaa yhteen kolmesta lopputuloksesta:
Päättymätön ketju, jossa jokaisen väitteen oikeuttaa joku muu väite.
Kehäpäätelmä: oikeutusketju muodostaa silmukan, jossa lopulta jokainen väite on osana omaa oikeutustaan.
Ketju päättyy väitteeseen, joka ei ole oikeutettu.
Jokainen näistä johtaa skeptisismiin: lopullista oikeutusta ei ole.
Fundamentalismin vastaus

Voitaisiin katsoa, että täytyy olla joukko perustavanlaatuisia uskomuksia, jotka eivät jostain syystä tarvitse ulkopuolista oikeutusta. Tällaista näkemystä kutsutaan fundamentalismiksi. Muiden muassa sellaiset rationalistit kuin René Descartes ja Baruch Spinoza kehittelivät aksiomaattisia järjestelmiä, jotka riippuivat itsestäänselvinä pidetyistä oletuksista, kuten "ajattelen, siis olen". Empiristit puolestaan katsoivat havaintokokemusten muodostavan tällaisen perustan.
Fundamentalismi riippuu hankalahkosta väitteestä, jonka mukaan ei ole järkevää epäillä joidenkin uskomusten oikeutusta. Kuitenkin jos joku esimerkiksi esittää väitteen "ulkona sataa", tällöin on järkevää kysyä, mistä hän tietää asian — katsoiko hän ulos ikkunasta? Kertoiko joku muu sen? Tulivatko he juuri sisään märän sateenvarjon kanssa? Koherentismi katsoo, että minkä tahansa väitteen oikeutuksen perusteita on aina järkevää kysyä. Koherentismi katsoo, että fundamentalismi lopettaa uskomusten oikeutuksen epäilyn satunnaisessa pisteessä eikä tarjoa vastausta sille, miksi jotkut uskomukset eivät vaatisi oikeutusta.
Koherentismin vastaus

Koherentismi kieltää regressioargumentin pätevyyden. Argumentti tekee sen oletuksen, että väitteen oikeutus esitettäisiin toisen väitteen muodossa: P" oikeuttaa P':n, joka puolestaan oikeuttaa P:n. Koherentismille oikeutus on holistinen prosessi. P ei saa oikeutustaan jonkun päättelyketjun osana, vaan siksi, että se on johdonmukainen (koherentti) ja yhteensopiva koko siihen järjestelmään nähden, josta se on osa. Tämä järjestelmä on yleensä henkilön tai ryhmän koko uskomusten joukko, eli heidän teoriansa maailmasta.
Koherentismin tulee kuitenkin selittää, mitä se tarkoittaa sillä, että järjestelmä on johdonmukainen. Tähän johdonmukaisuuteen tulee sisältyä ainakin looginen johdonmukaisuus. Yleensä se vaatii myös järjestelmän eri osien välistä eheyttä. Järjestelmä, johon sisältyy useampi kuin yksi toisiinsa liittymätön selitys samalle ilmiölle on vähemmän johdonmukainen kuin järjestelmä, johon sisältyy vain yksi selitys. Samoin järjestelmä joka selittää erillisiä ilmiöitä toisiinsa liittymättömillä selityksillä on vähemmän johdonmukainen kuin järjestelmä joka selittää erilliset ilmiöt samalla selityksellä. Nämä vaatimukset ovat occamin partaveitsen muunnelmia. Lopuksi, mitä enemmän ilmiöitä järjestelmä selittää, sitä johdonmukaisempi se on.
Oikeutuksen koherenssiteoriat voidaan jakaa positiivisiin ja negatiivisiin koherenssiteorioihin. Positiivisessa koherenssiteoriassa oikeutus vaatii aina perusteita eli muiden uskomusten tukea. Positiivisessa koherenssiteoriassa koherenssi voidaan jakaa kolmeen osaan: (1) uskomusten looginen ristiriidattomuus, (2) uskomusten väliset loogiset seuraussuhteet, ja (3) uskomusten toisiaan selittävä luonne. Negatiivisessa koherenssiteoriassa kaikki uskomukset ovat oletusarvoisesti oikeutettuja, mutta oikeutus voidaan kumota perustellusti.
Koherentismin ongelmat

Positiivisen koherenssiteorian ongelmana on se, ettei mikään kolmesta koherenssin määrittelystä tunnu toimivan. Loogisuusvaatimukset kumoutuvat sillä, että uskomusjoukko voi olla täysin keksitty, mutta silti loogisesti ristiriidaton; uskomukset voivat myös seurata toisistaan loogisesti, mutta aina voidaan muodostaa täysin päinvastainen uskomusten joukko, jossa loogiset seuraussuhteet säilyvät. Selittävä koherenssi kumoutuu puolestaan sillä, että kaikkein selitysvoimaisimmalta vaikuttaa uskomusjoukko, jossa on vain yksi uskomus. Uskomusjärjestelmän kutistuminen yhdeksi uskomukseksi voidaan estää konservatiivisuuden periaatteella, joka pyrkii säilyttämään mahdollisimman paljon olemassa olevia uskomuksia. Tämä alkaa kuitenkin lähestyä negatiivista koherenssiteoriaa, jossa uskomukset ovat oletusarvoisesti oikeutettuja.
Negatiivinen koherenssiteoria on ongelmallinen puolestaan siksi, että jos uskomukset ovat oletusarvoisesti oikeutettuja eli "syyttömiä kunnes toisin todistetaan", tällöin henkilöllä joka epäilee uskomuksiaan vähiten on eniten oikeutetuiksi katsottuja uskomuksia eli kaikkein selitysvoimaisin uskomusjärjestelmä; kriittisemmällä henkilöllä on puolestaan vähemmän oikeutetuiksi katsottuja uskomuksia ja hänen uskomusjärjestelmänsä on vähemmän selitysvoimainen. Tämä tuntuu kuitenkin nurinkuriselta.
Yhteinen ongelma kummallekin koherenssiteorialle on se, etteivät ne anna tarpeeksi arvoa havainnoille. Uusien havaintojen tullessa ne olisi helpompi hylätä jotta ne eivät horjuta uskomusjärjestelmän koherenssia.
Aiheesta muualla

Internet Encyclopedia of Philosophy: Coherentism (englanniksi)
Stanford Encyclopedia of Philosophy: Coherentist Theories of Epistemic Justification (englanniksi)
Koiraeläimet

| Koiraeläimet |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Caniformia
Heimo::  Koiraeläimet Canidae  Fischer, 1817
Katso myös
   Koiraeläimet Wikispeciesissä   Koiraeläimet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kojootti (Canis latrans)
Harjasusi (Chrysocyon brachyurus)
Supikoira (Nyctereutes procyonoides)
Pensaskoira (Speothos venaticus)
Blanfordinkettu (Vulpes cana)
Koiraeläimet (Canidae) on petoeläinten lahkoon kuuluva nisäkäsheimo, johon kuuluu hieman yli 30 lajia. Ne ovat levinneet maapallolla laajalle, ja eri lajit ovat sopeutuneet hyvin erilaisiin elinympäristöihin. Koiraeläinlajeja elää niin Saharan aavikolla, arktisella tundralla, lumisessa havumetsässä kuin Amazonin sademetsässäkin. Suomessa elää neljä koiraeläintä: kettu, susi, naali sekä vieraslaji supikoira. Myös kultasakaali on havaittu Suomessa.
Koiraeläimet ovat pääosin muita nisäkkäitä saalistavia lihansyöjiä, mutta osa lajeista on sopeutunut syömään myös muuta ravintoa. Koiraeläimillä on hyvin tarkat kuuloaisti ja hajuaisti.
Koiraeläimet voidaan jakaa susimaisiin ja kettumaisiin koiraeläimiin. Susimaisiin kuuluvat esimerkiksi susi, kojootti ja sakaalit. Ne ovat hyvin sosiaalisia ja elävät usein laumoissa. Kettumaiset koiraeläimet, kuten ketut, elävät yleensä pareittain ja saalistavat yksin. Ne eivät myöskään ulvo eivätkä ruoki pentujaan oksentamalla, kuten susimaiset koiraeläimet tekevät.
Luokittelu

Alla oleva luettelo perustuu Wilsonin ja Reederin Mammal Species of the World -teokseen (3. painos, 2005), jonka mukaan koiraeläinten heimossa on kaikkiaan 35 lajia 13 suvun kesken jaettuna. Toisissa lähteissä luokittelu voi kuitenkin olla hieman erilainen. Esimerkiksi suden alalajeja koiraa, dingoa ja punasutta on aiemmin pidetty omina lajeinaan, ja naalin ja aavikkoketun on toisinaan katsottu muodostavan omat Alopex ja Fennecus -sukunsa.
Atelocynus
Pienikorvakettu eli pienikorvakoira eli zorro negro eli kärppäkettu (Atelocynus microtis)
Koirat (Canis )
Juovasakaali (Canis adustus)
Kultasakaali eli sakaali (Canis aureus)
Kojootti (Canis latrans)
Susi eli harmaasusi (Canis lupus )
Punasusi (Canis lupus rufus)
Koira (Canis lupus familiaris)
Dingo (Canis lupus dingo)
Metsäsusi (Canis lupus lycaon)
Vaippasakaali (Canis mesomelas)
Simieninsakaali eli simeninsakaali eli simiensakaali eli etiopiankettu eli etiopiansusi (Canis simensis)
Cerdocyon
Ravunsyöjäkettu eli ravunsyöjäkoira eli rapukettu (Cerdocyon thous)
Chrysocyon
Harjasusi (Chrysocyon brachyurus)
Cuon
Vuorisusi eli aasianvillikoira (Cuon alpinus)
Dusicyon
Falklandinkettu eli falklandinsusi (Dusicyon australis)  †
Eteläamerikanketut (Lycalopex , vanh. Pseudalopex )
Culpeo eli andienkettu (Lycalopex culpaeus)
Darwininkettu (Lycalopex fulvipes)
Lintukettu (Lycalopex griseus)
Pampakettu eli pampankettu (Lycalopex gymnocercus)
Sechurankettu (Lycalopex sechurae)
Pienihammaskettu (Lycalopex vetulus)
Lycaon
Hyeenakoira (Lycaon pictus)
Nyctereutes
Supikoira (Nyctereutes procyonoides)
Otocyon
Korvakoira eli korvakettu (Otocyon megalotis)
Speothos
Pensaskoira (Speothos venaticus)
Harmaaketut (Urocyon )
Harmaakettu eli puukettu (Urocyon cinereoargenteus)
Saariharmaakettu eli saarikettu (Urocyon littoralis)
Ketut (Vulpes )
Bengalinkettu (Vulpes bengalensis)
Blanfordinkettu eli afgaanikettu (Vulpes cana)
Kaamakettu eli kapinkettu (Vulpes chama)
Korsakki eli arokettu (Vulpes corsac)
Tiibetinkettu (Vulpes ferrilata)
Naali eli napakettu eli sinikettu (Vulpes lagopus)
Vaaleakettu (Vulpes pallida)
Hiekkakettu (Vulpes rueppellii)
Kissakettu eli preeriakettu (Vulpes velox)
Vulpes macrotis, pidettiin aiemmin kissaketun alalajina
Kettu eli punakettu eli hopeakettu eli ristikettu (Vulpes vulpes)
Aavikkokettu eli fennekki (Vulpes zerda)