Ahti Kuoppala
Televisio- ja elokuvaroolit

Kuoppalan ensimmäinen televisiotyö oli Mikko Majanlahden ohjaama minisarja Verinen lyhty (1964). Hänen roolinaan oli Antti Kallio, joka esiintyi vain sarjan ensimmäisessa osassa. Maatalon renkinä työskennellyt Antti oli ensimmäinen hahmo pitkässä ketjussa, jossa Kuoppala tulkitsi nimenomaan maaseudun miehiä. Kuoppalan ensimmäinen rooli televisioelokuvassa oli Oskari. Elokuvan nimi oli Hopeapislaakinen syöskumipiippu (1965) ja sen ohjasi Matti Tapio. Vuonna 1966 Kuoppala näytteli pienen sivuosan televisiosarjassa Kiurunkulma.
Porin-vuosinaan Kuoppala palasi televisioruutuihin. Hän näytteli sivuroolin televisioelokuvassa Mareena (1971). Nimiroolin teki nuori Anitta Niemi. Mareenan ohjasi Pauli Virtanen, joka palkittiin elokuvan taiteellisista ansioista. Elonetin mukaan Mareena on "Turmeltumattoman lappalaistytön ja helsinkiläisen pyrkyriliikemiehen rakkaustarina". Se esitettiin uusintana syyskuussa 1972, mutta lähteet eivät kerro, onko elokuva säilynyt.
21. lokakuuta 1972 ensiesitettiin Se tavallinen tarina, jonka aiheena on jälleen tyttö muuttaa kaupunkiin. Pääparia näyttelivät Riitta Räty ja Matti Viironen. Kuoppala näytteli sivuroolin Jussi-isänä, rooli oli hänelle tuttu jo teatterilavoilta. Äitiä näytteli Helinä Viitanen. Parikymppinen Hannele Markkula näytteli ensimmäisen kerran televisiossa.
Kuoppalan läpimurto Suomen-laajuiseen tietoisuuteen oli Simpauttaja (1975), joka perustuu Heikki Turusen esikoisromaaniin. Simpauttajan ohjasi Veikko Kerttula ja näyttelijät haettiin maakuntien teattereista. 150-minuuttisen televisioelokuvan varsinainen pääosa on Pekka Rädyn näyttelemä maalaispoika Imppa Ryynänen. Simpauttajan epäillään syyllistyneen henkirikokseen ja elokuvan lopussa hän poistuu maisemista. Jukka Kajava yltyi kehumaan Kuoppalaa, kun Simpauttaja esitettiin uudelleen syksyllä 1985. Hän luonnehti Kuoppalan tulkitsemaa nimihenkilöä klassikoksi.
Simpauttaja toistelee hojo-hojo-tervehdystään, josta kehkeytyi kansan keskuudessa suosittu hokema. Kuoppala piti roolistaan ja hänet alettiin tunnistaa kapakoissa ja kaduilla. Simpauttaja oli myös monen muun mukana olleen taiteilijan läpimurto. Kuoppala mainitsi Pohjolan Työ -lehden haastattelussa, että elokuvan teko on teatteria vaikeampaa. Kun teos kuvataan pätkittäin, oikean tunnetilan löytäminen on vaikeaa tai lähes mahdotonta. Simpauttaja on julkaistu myös tallenteena.
Kuoppalan ensimmäinen valkokangasrooli oli tietäjäerakko Kaartinen Risto Jarvan ohjaamassa elokuvassa Jäniksen vuosi (1977). Elokuva perustuu Arto Paasilinnan romaaniin ja pääosan näyttelee Antti Litja. Kuoppalan elokuvatehtäville tyypillisesti Kaartinen on sivuosa. Pienet roolit jatkuivat myös Matti Kassilan ohjaamassa komediassa Natalia (1979) ja Jaakko Pakkasvirran ohjaamassa draamassa Ulvova mylläri (1982).
Kuoppalan ainoa päärooli televisiosarjassa oli Helge Vonkala. Kyse oli viisiosaisesta veijarikomediasta Vonkalat (1978). Kalle Pursiaisen ohjaamassa draamassa Kaksi päivää, kaksi yötä (1983) Kuoppala näytteli niin ikään ison roolin poliisina. Hänet palkittiin roolistaan Jussi-kunniakirjalla. Iso rooli Kuoppalalla oli myös Edvin Laineen ohjaamassa kansankomediassa Akaton mies (1983). Kuoppala on pontikankeittäjä Jukka Ruska, joka lopulta hukkuu jokeen. Elokuvaa luonnehdittiin muodottomaksi farssikomediaksi. Kritiikistä huolimatta elokuva sai yli 300 000 katsojaa. Vuonna 1986 elokuva sai jatko-osan Akallinen mies, jossa Kuoppala näyttelee ison sivuosan Jukka Ruskan poikana.
Sivuroolit televisioelokuvissa jatkuivat Maanojan Roopella Hella Wuolijoen draamassa Niskavuoren Heta (1987). Elokuvan ohjasi Pursiainen. Pääroolin Kuoppala sai Veikko Kerttulan ohjaamassa televisioelokuvassa Punaiset purjeet (1989). Hän näytteli Latea. Toisen pääroolin, Jackien, näytteli Antti Litja. Iso sivuosa Toivo Saastamoisena Kuoppalalla oli televisiosarjassa Saastamoisen poika (1989). Poikaa näytteli Matti Viironen. Vuonna 1991 Kuoppala näytteli pirtukeisaria Visa Mäkisen elokuvassa Pirtua, pirtua. Elokuva menestyi surkeasti ja vuorosanoja pidettiin paperinmakuisina.
Eläkevuosinaan Kuoppala näytteli edelleen sivuosia, kuten taiteilijan roolin Timo Koivusalon komediassa Pekko ja poika (1994). Maalaiskomediassa Vain muutaman huijarin tähden (1998) Kuoppala näytteli ison sivuosan Rainer Mielosena. Rainer on sarjan naispääosan Suvi-Tuulin eno, ja rooliin on kirjoitettu myös juonen kannalta olennaisia tapahtumia.
Kuoppala näytteli vain yhdessä Rauni Mollbergin ohjaamassa tuotannossa. Kyse oli televisioelokuvasta Nuoruusaikoja, osa 3: Puu kulkee (2000). Kuoppalan roolina oli Kirves-Jaakko. Tarinan keskushenkilöä näyttelee Lasse Pöysti. Mukana oli myös Martti Kainulainen, joka kuoli ennen elokuvan ensi-iltaa. Yksi Kuoppalan mieluisimmista elokuvarooleista oli Ville Kuosmanen, jonka hän näytteli Markku Pölösen ohjaamassa draamassa Koirankynnen leikkaaja (2004). Veikko Huovisen romaaniin perustuvan elokuvan keskushahmo on Peter Franzénin näyttelemä Mertsi.
Kansainvälisin tuotanto, jossa Kuoppala on näytellyt, on lasten seikkailuelokuva Suden arvoitus (2006). Elokuvaa esitettiin useilla kansainvälisillä festivaaleilla. Kuoppalan roolina oli poromies Kessi. Hän totesi yhteenvetona elokuvatehtävistään, että hän lienee ollut parempi maalaiseläjien rooleissa, sillä hänelle ei juuri ollut tarjottu salonkiherrojen rooleja. Myös Kuoppalan viimeinen rooli kameran edessä oli maalainen, hän näytteli Ilmari Näätäistä Jukka Mäkisen ohjaamassa draamasarjassa Pintaa syvemmältä (2015).
Eniten katsojia elokuvista, joissa Kuoppala on näytellyt, sai Talvisota (1989), lähes 630 000. Siinä hänellä on pieni sivuosa laivamiehenä. Kuoppalan roolihahmo on mukana vain yhdessä kohtauksessa.