stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sääksmäki
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sääksmäki Wikimedia Commonsissa
Sääksmäki-seura ry
| n k Pirkanmaan maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Akaa  Hämeenkyrö  Ikaalinen  Juupajoki  Kangasala  Kihniö  Kuhmoinen  Lempäälä  Mänttä-Vilppula  Nokia  Orivesi  Parkano  Pirkkala  Punkalaidun  Pälkäne  Ruovesi  Sastamala  Tampere  Urjala  Valkeakoski  Vesilahti  Virrat  Ylöjärvi 
Entiset kunnat:  Aitolahti  Akaa  Eräjärvi  Ikaalisten epäitsenäinen kauppala  Ikaalisten maalaiskunta  Karkku  Keikyä  Kiikka  Kiikoinen  Kuhmalahti  Kuru  Kylmäkoski  Luopioinen  Längelmäki (osa)  Messukylä  Mouhijärvi  Mänttä  Pohjaslahti  Sahalahti  Suodenniemi  Suoniemi  Sääksmäki  Teisko  Toijala  Tottijärvi  Tyrväntö (osa)  Tyrvää  Vammala  Viiala  Viljakkala  Vilppula  Äetsä 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Sääksmäen kirkko
Sääksmäen kirkko vuonna 1845.
Sääksmäen silta
Tauno Taivainen

Tauno Heikki Taivainen (17. tammikuuta 1908 Ruokolahti – 21. helmikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen kommunisti, joka ryhtyi Etsivän keskuspoliisiin ilmiantajaksi vuonna 1936. Hänestä tuli poliisin merkittävin tietolähde, joka paljasti Suomessa toimineen maanalaisen kommunistisen liikkeen lähes kokonaan. Lisäksi Taivaisen tiedoilla oli osuutensa Kivimäen hallituksen kaatumiseen syksyllä 1936.
Elämä > Varhaiset vuodet

Taivainen oli varsinaiselta ammatiltaan valaja. 1920-luvun lopulla hän oli mukana kielletyn Suomen kommunistisen nuorisoliiton (SKNL) toiminnassa, kunnes sai lokakuussa 1931 puolentoista vuoden pituisen vankeusrangaistuksen. Taivainen suoritti tuomionsa Tammisaaren pakkotyölaitoksessa, josta vapauduttuaan hän liittyi SKP:n johtamaan salaiseen Punaiseen ammattijärjestöön.
Elämä > Neuvostoliitossa

Kommunistisen toimintansa vuoksi Taivaisen oli vaikea saada töitä, joten heinäkuussa 1934 hän lähti yhdessä Unto Miettisen kanssa opiskelemaan Moskovan Lenin-kouluun. Matka Neuvostoliittoon piti tehdä viranomaisilta salassa, joten miehet matkasivat aluksi Vaasaan, missä he tapasivat etappimiehenä toimineen SKP:n keskuskomitean jäsenen Veikko Hauhian. Taivainen ja Miettinen siirtyivät veneellä Ruotsin puolelle Uumajaan ja matkustivat sieltä edelleen Tukholmaan, jossa he väärillä papereilla nousivat Leningradiin purjehtineeseen neuvostoliittolaiseen rahtilaivaan. Taivainen opiskeli Moskovassa lukuvuoden 1934–1935 salanimellä Erik Friman.
Elämä > Paluu Suomeen

Ennen Suomeen palaamistaan Taivainen sai Lenin-koulun opettajana toimineelta Arvo ”Poika” Tuomiselta ohjeet tulevasta toimenkuvastaan. Hänestä tehtiin piiriorganisaattori eli instruktori, johon tehtävään sijoitettiin ainoastaan kaikkein lahjakkaimmat koulusta valmistuneet puoluekaaderit. Taivainen lähetettiin takaisin Suomeen lokakuussa 1935. Tuominen käski hänen hakea töitä joltakin paikkakunnalta, missä häntä ei tunnettaisi. Taivaista evästettiin lähtemään mukaan järjestötoimintaan, kuten ammattiliittoon ja sosialidemokraatteihin tai liittymään jopa äärioikeistolaisen IKL:n jäseneksi.
Keväällä 1936 Taivainen sai käskyn lähteä järjestelemään SKP:n hajallaan ollutta Kemin ja Oulun nuorisotoimintaa. Tehtävä kuitenkin epäonnistui, koska osa paikallisista yhteyshenkilöistä ei osoittautunut luotettaviksi, eikä myöskään Pohjois-Suomessa täysin tuntemattomaan Taivaiseen luotettu. Samalla hän paljastui viranomaisille ja joutui pidätetyksi Kemissä, missä Taivainen onnistuttiin värväämään EK:n tietolähteeksi. Ilmiantajana nimillä ”Urmas Uimonen” tai ”P. Uimonen” esiintynyt Taivainen pystyi pian antamaan todella arvokkaita tietoja, kun hän eteni SKP:n organisaatiossa puoluejohdon välittömään alaisuuteen. Taivaisen tehtäviin puolueessa kuului muun muassa Moskovaan lähtevien uusien opiskelijoiden valinta. Viimeisen ryhmänsä hän lähetti matkaan kesällä 1937, ennen kuin Lenin-koulu lakkautettiin Stalinin vainojen ulottuessa myös Kominternin ulkomaisiin työntekijöihin.
Elämä > Paljastukset

Marraskuussa 1938 poliisi teki sisäministeri Urho Kekkosen alullepanemat kommunistipidätykset, joiden jälkeisessä oikeudenkäynnissä Taivainen oli päätodistaja. Hän paljasti lukuisia SKP:n toiminnassa mukana olleita henkilöitä, Neuvostoliitossa vaikuttaneita suomalaisia ja Espanjan sisällissotaan tasavaltalaisten puolelle taistelemaan lähteneitä vapaaehtoisia. Lisäksi Taivainen kertoi tietojaan muun muassa Moskovan Lenin-koulusta sekä SKP:n ja Kominternin välisistä suhteista. Oikeudenkäynnin ajan myös lehdistö kirjoitti ahkerasti Taivaisen paljastuksista ja kutsui niitä ”taivaallisiksi tarinoiksi”.
Keväällä 1939 tuomion sai yhteensä 18 syytettyä. Heidän joukossaan oli Taivaisen ilmiantamia Espanjan sisällissodan suomalaistaistelijoita, kuten Paavo Koskinen ja Eino Laakso. Muita tuomittuja kommunisteja olivat muun muassa hänen Moskovan matkakumppaninsa Unto Miettinen, Veikko Sippola, Elli Parkkari sekä myöhempi kansanedustaja Elli Stenberg. Myös Taivaiselle langetettiin 3,5 vuoden pituinen vankilatuomio, mutta presidentti Kyösti Kallio armahti hänet jo seuraavana syksynä. Vapautumisensa jälkeen Taivainen työskenteli Valpon hänelle järjestämillä työpaikoilla muun muassa Valtion sytytintehtaalla Jyväskylässä sekä Kilpisjärvellä ja Petsamossa. Taivaisen ei ollut ainoa SKP:n sisällä toiminut ilmiantaja, sillä esimerkiksi hänen Lenin-koulun kurssitoverinsa kotkalainen satamatyömies Väinö Kälviäinen oli poliisin tiedottajana koko sotavuosien ajan.
Taivainen oli jo ennen Kekkosen suurta ”kommunistileikkausta” paljastanut, kuinka SKP aikoi vuoden 1936 eduskuntavaaleissa tukea edistyspuolueen ehdokkaaksi lähtenyttä Ihmisoikeuksien liiton puheenjohtajaa Väinö Lassilaa. EK oli jo aikaisemmin epäillyt Lassilaa kommunistiksi ja katsoi nyt saaneensa lopulliset todisteet. Poliisi ilmoitti tietonsa pääministeri T. M. Kivimäelle, eikä Lassila lopulta päässyt ehdokkaaksi. Samalla EK epäili Ihmisoikeuksien liiton olevan merkittävässä asemassa kommunistien ajamassa kansanrintamassa ja ryhtyi jarruttamaan yhdistyksen rekisteröintiä. Asia ratkaistiin lopulta oikeudenkäynnissä, jonka aikana vahingossa julkisuuteen tulleet EK:n kansanrintamamuistiot johtivat pääministeri Kivimäen hallituksen kaatumiseen syyskuussa 1936. Muistioissa lukuisia eri järjestöjä ja yksityishenkilöitä syytettiin kommunistisiksi.
Hyvät, rumat ja rillumarei

Hyvät, rumat ja rillumarei oli Yle TV2 -kanavalla kesällä 1983 esitetty elokuva-aiheinen tietokilpailuohjelma. Sitä tuotettiin kymmenen jaksoa, jossa kussakin oli vaihtuvat kaksi joukkuetta. Ohjelmaidea syntyi vuonna 1982 aloitetun ja Venlalla palkitun teatteriaiheisen Thilia Thalia -ohjelman saamasta suosiosta.
Ensimmãisessä jaksossa 11. kesäkuuta 1983 kilpailivat elokuvakriitikot Heikki Eteläpää, Helena Ylänen ja Tapani Maskula vastassaan elokuvantekijöiden joukkue, johon kuuluivat Matti Kassila, Jaakko Talaskivi ja Jarmo Valkola. Muut joukkueet oli koottu elokuvatoimittajista (Kaarle Stewen, Pentti Kejonen ja Heikki Peltonen), alan kouluttajista (Juha Rosma, Taru Mäkelä ja Veli-Pekka Makkonen) ja Suomen elokuvasäätiön henkilöstöstä (Kari Uusitalo, Liisa Heikkilä-Palo ja Jorma Ahonen).
Kaikki kymmenen 40 minuutin jaksoa nauhoitettiin Ylen kakkoskanavan studiossa Tampereen Tohlopissa kahden ja puolen vuorokauden aikana. Ohjelman tekijöitä olivat Olli Alho, Sakari Toiviainen, Matti Rosvall ja Jarmo Porola.
Taixuanjing

Taixuanjing (太玄經 Tàixuánjīng, Wade-Giles: T'ai Hsüan Ching; Suuren salaisuuden klassikko) on kiinalainen ennuskirja.  Sen kirjoitti Yang Xiong (揚雄/扬雄 Yáng Xióng; Wade-Giles: Yang Hsiung; 53 eaa. - 18 jaa.), joka julkaisi sen vuonna 2 eaa. Taixuanjing nojaa yijing-ennustamisen perinteeseen.  Se on myös kalenteri ja kungfutselainen filosofinen teos.
Ennustamiseen käytetään kolmenlaisia viivoja:
yhtenäinen viiva (⚊), joka symboloi taivasta (天 tiān),
katkoviiva (⚋), joka symboloi maata (地 dì)
kolmeen osaan katkaistu viiva (𝌀), joka symboloi ihmistä (人 rén).
Näistä muodostetaan neljän viivan ryhmiä eli tetragrammeja, joita on yhteensä 81.  Toisin kuin yijing-ennustamisessa, tetragrammi rakennetaan ylimmästä viivasta alimpaan.  Viivan paikat on nimetty:
ylin: 方 fāng (ilmansuunta, alue, naapurivaltio )
toinen: 州 zhōu (maakunta)
kolmas: 部 bù (kunta)
neljäs (alin): 家 jiā (suku)
Lähteitä

The Canon of Supreme Mystery by Yang Hsiung (Michael Nylan)
The Elemental Changes, The Ancient Chinese Companion to the I Ching (käännös: Michael Nylan)
The T'ai Hsüan Ching, The Hidden Classic (käännös: Derek Walters)
Viitelista

↑  Aihe Wang: Cosmology and Political Culture in Early China, Cambridge University Press, 2000, ISBN 0-521-62420-7
Susanna M. Salter

Susanna Madora Salter (2. maaliskuuta 1860 – 16. maaliskuuta 1961) oli yhdysvaltalainen poliitikko, pormestari ja raittiusliikkeen aktivisti.
Salter syntyi Ohiossa ja muutti perheineen Kansasiin. Hän opiskeli maatalousopistossa, meni naimisiin ja muutti Argoniaan, missä oli kotiäitinä ja toimi naisten kristillisessä raittiusliikkeessä. Hänet valittiin kieltolakipuolueen ehdokkaana Argonian pormestariksi vuonna 1887, vain pari viikkoa sen jälkeen kun naiset olivat saaneet Kansasissa äänioikeuden. Monet miehet olivat äänestäneet häntä vitsinä, mutta Salter osoittautui yllättävän päteväksi pormestariksi. Sekä hänen isänsä että appensa olivat toimineet poliittisissa viroissa. Salter ei kuitenkaan asettautunut enää ehdokkaaksi toiselle kaudelle.
Taistelupanssarivaunu

Neuvostoliitossa suunniteltu T72M1-taistelupanssarivaunu Panssarimuseossa Parolassa. Kyseisen vaunuyksilön on valmistanut ZTS Tees-tehdas Tšekkoslovakian Martinissa.
Suomalainen Leopard 2A4 itsenäisyyspäivän valtakunnallisessa paraatissa Lahdessa 2005
Taistelupanssarivaunu (lyhenne tstpsv) on panssarivaunutyyppi. Taistelupanssarivaunut on suunniteltu taistelemaan vihollisen panssarivaunuja vastaan. Vaunun pääaseena on suorasuuntaustulta ampuva kanuuna. Taistelupanssarivaunun panssarointi on yleensä suunniteltu kestämään sen oman kanuunan suoraa tulta. TAE-sopimus määrittelee taistelupanssarivaunun hyvin suojatuksi ja telaketjuilla liikkuvaksi asejärjestelmäksi, jota ei ole tarkoitettu joukkojen kuljetukseen. Taistelupanssarivaunun massa on vähintään 16,5 tonnia tyhjänä ja ne on aseistettu 360 astetta ympäri kääntyvällä tornilla, jossa on vähintään 75 mm:n korkean lähtönopeuden kanuuna.
Nykyaikaiset taistelupanssarivaunut tulivat käyttöön toisen maailmansodan jälkeen. Ensimmäisenä tätä termiä käytettiin brittiläisestä Centurionista. Nimitys ”taistelupanssarivaunu” (engl. Main Battle Tank) on lähtöisin englanninkielisestä maailmasta.
Rakenne

Taistelupanssarivaunun pääosat ovat runko eli lavetti ja pyörivä torni. Rungon sivuilla ovat telaketjut veto- ja johtoteloineen sekä kannatinlaitteet eli telasto. Moottori on yleensä sijoitettu rungon takaosaan. Tornin pääasiallinen tarkoitus on  vaunun pääaseen suuntaaminen, ja siksi sitä voidaan pyörittää akselinsa ympäri 360 astetta.
Miehistö toimii ajajaa lukuun ottamatta rungon ja tornin sisällä sijaitsevassa taistelutilassa. Paksun panssaroinnin, eri puolille taistelutilaa sijoitettujen ammusten ja rungossa olevien polttoainesäiliöiden vuoksi miehistöllä ei ole juuri liikkumatilaa. Tästä poikkeuksena on lataaja, joka toimittaa tehtäväänsä seisten. Ampuja ja johtaja istuvat paikoillaan tornissa joko samalla puolella tai ilman lataajaa kahden puolen tykkiä. Kulku tapahtuu tornin katossa olevista luukuista. Ajajalla on oma luukkunsa rungon katossa. Hätätilanteita varten on rungon pohjassa myös pohjaluukku.
Ominaisuudet > Panssarointi

Taistelupanssarivaunun panssaroinnin paksuus vaihtelee muutamasta senttimetristä jopa 100 cm:iin asti.lähde? Panssarin paksuuteen vaikuttaa vaunutyyppi ja suojattava paikka. Paksuin panssari on aina edessä, ohuin pohjassa, katossa ja takana. Etenkin vaunun keulassa panssari on viisto suojan maksimoimiseksi.
Onteloammuksia vastaan taistelupanssarivaunu saattaa olla varustettu reaktiivipanssareilla. Nykyaikaisten taistelupanssarivaunujen panssarit on ainakin tärkeimmiltä osin valmistettu panssariteräksen lisäksi keraamisista ja/tai komposiittimateriaaleista, jotka parantavat panssarin suojavaikutusta erityisesti onteloammuksia vastaan. Yhdysvaltain M1A2 Abrams-vaunun panssaroinnissa on käytetty myös köyhdytetystä uraanista valmistettuja panssarilevyjä. Erilaisilla materiaalikerroksilla voidaan parantaa panssarin kestävyyttä eri ammuksia vastaan.
Ominaisuudet > Aseistus ja tähystys

Taistelupanssarivaunun pääase on yleensä 100–125 mm:n sileäputkinen panssarivaunukanuuna (poikkeuksena muun muassa Challenger 1 ja 2:n rihlattu). Pääaseen lisäksi taistelupanssarivaunuissa on yleensä ainakin yksi 7,62–12,7 mm:n konekivääri. Taistelupanssarivaunut on yleensä varustettu suojasavu- tai aerosoliheittimillä. Joissakin vaunuissa on myös kevyt kranaatinheitin.
Taistelupanssarivaunuihin on suunniteltu järjestelmiä torjuntaohjuksia vastaan. Tällaisia ovat esimerkiksi venäläiset Arena ja Shtora. Edellinen perustuu ohjuksen maalinhaun sekoittamiseen ja jälkimmäinen tutkan ohjaamaan nopeaan heitteeseen.
Panssaroinnin ja maksimaalisen suojauksen vuoksi panssarivaunusta tähystäminen on täytynyt ratkaista erilaisin tavoin, yksinkertaisimmillaan kapeilla tähystysaukoilla. Sittemmin käyttöön ovat tulleet periskoopit, prismat ja kiikarit. Pimeässä toimintaa varten toisen maailmansodan jälkeen tulivat käyttöön infrapunalaitteet, mutta ne on korvattu nykyaikaisissa panssarivaunuissa lämpökameroilla tai valonvahvistimilla.
Ominaisuudet > Liikkuvuus

Taistelupanssarivaunut painavat 40–70 tonnia. Suuren painonsa takia niillä saattaa olla vaikea ylittää isompia vesistöjä. Ongelma on ratkaistu syväkahluulaitteilla. Myös upottavat suot ja metsät haittaavat etenemistä. Maantiellä enimmäisnopeus on 50–60 km/h.
Taistelupanssarivaunujen moottori on tavallisesti sijoitettu vaunun takaosaan. Moottorin paikan kertovat hammastetut vetotelat. Jos vetotelat ovat takana, on myös moottori takana. Tämä vähentää vihollisen suorasuuntaustulen mahdollisuutta tehdä vaunu liikuntakyvyttömäksi. Poikkeuksena on israelilainen Merkava, jonka suunnittelussa on ajateltu toisin. Siinä vaunun miehistön suojaus on pyritty maksimoimaan ja moottori on siksi sijoitettu vaunun etuosaan.
Voimanlähteenä taistelupanssarivaunuissa on useimmiten tehokas 500–1200 kW:n diesel-, otto- tai sekamoottori taikka kaasuturbiini. Saksalaiset käyttivät toisessa maailmansodassa lähes poikkeuksetta bensiinimoottoreita.
Ominaisuudet > Miehistö

Tavallisesti nykyaikaisessa taistelupanssarivaunussa on 3–4 hengen miehistö. Vaunussa on oltava johtaja, ampuja ja ajaja. Pääaseen lataamisen suorittaa suunnittelun mukaan joko latausautomatiikka tai neljäs jäsen, lataaja. Esimerkiksi Leopard 2:ssa on neljän hengen miehistö ja T-72:ssa kolme. Vanhemman sukupolven vaunuissa miehistöön kuului edellä mainittujen lisäksi radisti, joka käytti taistelutilanteessa konekivääriä.
Käyttö

Taistelupanssarivaunujen tehtävä on murtaa vihollisen puolustusasema murtokohdassa, tuhota vihollisen panssarivaunut ja toimia etenemisen kärkenä sekä antaa tukea omalle jalkaväelle pääasiallisesti vihollisen panssaroituja ajoneuvoja sekä vihollisen jalkaväkeä vastaan. Vihollisen taistelupanssarivaunuja vastaan käytetään pääsääntöisesti alikaliiperisia nuoliammuksia ja kevyemmin panssaroituja maaleja vastaan taas ontelokranaatteja. Elävää voimaa vastaan käytetään konekivääreitä, sirpalekranaatteja tai monikäyttöammuksia, joissa on ontelopanoksen lisäksi sirpalevaikutus.
Taistelupanssarivaunuja

A
AMX 30 (Ranska)
Arjun (Intia)
Ariete (Italia)
Abrams M1A1 (Yhdysvallat)
Abrams M1A2 (Yhdysvallat)
B
Bhishma, T-90:n kaltainen (Intia)
C
Challenger 1 (Iso-Britannia)
Challenger 2 (Iso-Britannia)
Challenger 3 (Iso-Britannia)
Chieftain Mk 5 (Iso-Britannia)
Centurion (Iso-Britannia)
E
EE-T1 Osório (Brasilia)
K
K1 MBT (Etelä-Korea)
K2 Black Panther (Etelä-Korea)
Khalid (Iso-Britannia)
L
Leopard 1 (Saksa)
Leopard 2 (Saksa) - Puolustusvoimien käytössä on Leopard 2A4 ja 2A6 -taistelupanssarivaunut
Leclerc (Ranska)
M
Merkava Mk. 1, 2, 3 ja 4 (Israel)
MBT 2000 (Pakistan)
Mk 3 (Iso-Britannia)
M60 (Yhdysvallat)
M48A5 (Yhdysvallat)
O
OF-40 (Italia)
P
PT-91 (Puola)
Pz 68 (Sveitsi)
S
Steyr SK-105 Kürassier (Itävalta)
T
Type 59 (Kiina)
Type 62 (Kiina)
Type 69 (Kiina)
Type 80 (Kiina)
Type 74 (Japani)
Type 85 (Kiina)
Type 90 (Japani)
Type 96 (panssarivaunu) (Kiina)
Type 98 (Kiina)
Type 99 (Kiina)
TM-800 (Romania)
T-54 (Venäjä) - Puolustusvoimien aikaisempi taistelupanssarivaunu
T-55 (Venäjä) - Puolustusvoimien aikaisempi taistelupanssarivaunu
T-55M (Venäjä/Suomi) - Puolustusvoimien aikaisempi taistelupanssarivaunu
T-62 (Venäjä)
T-64 (Venäjä)
T-72 (Venäjä) - Puolustusvoimien edellinen taistelupanssarivaunu
T-80 (Venäjä)
T-90 (Venäjä)
T-84 (Ukraina)
TAM (Saksa-Itävalta/Argentiina)
Z
Zulfiqar (Iran)
Yhdysvaltain merijalkaväen käytössä oleva M1A1 Abrams 14. joulukuuta 2003 Irakin sodan aikana.
Bundeswehrin Leopard 2A5
The Brutalist

| The Brutalist |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste
Ohjaaja:  Brady Corbet
Käsikirjoittaja:   Brady Corbet  Mona Fastvold 
Tuottaja:   Trevor Matthews  Nick Gordon  Brian Young  Andrew Morrison  Andrew Lauren  D.J. Gugenheim  Brady Corbet 
Säveltäjä:  Daniel Blumberg
Kuvaaja:  Lol Crawley
Leikkaaja:  Dávid Jancsó
Tuotantosuunnittelija:  Judy Becker
Pääosat:   Adrien Brody  Felicity Jones  Guy Pearce  Joe Alwyn  Raffey Cassidy  Stacy Martin  Emma Laird  Isaac de Bankolé  Alessandro Nivola 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Iso-Britannia  Yhdysvallat 
Tuotantoyhtiö:   Brookstreet Pictures  Kaplan Morrison 
Levittäjä:   A24  Universal Pictures  Focus Features 
Ensi-ilta:   2024-09-011. syyskuuta 2024 (Venetsia)  2024-12-2020. joulukuuta 2024 (Yhdysvallat)  2025-01-2424. tammikuuta 2025 (Britannia)  
Kesto:  215 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti, unkari
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Brutalist on vuonna 2024 ensi-iltansa saanut historiallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Brady Corbet. Hän on myös käsikirjoittanut sen yhdessä Mona Fastvoldin kanssa. Elokuva kertoo unkarilaissyntyisestä holokaustiselviytyjästä, joka pakenee toisen maailmansodan jälkeistä Eurooppaa Yhdysvaltoihin jälleenrakentaakseen elämänsä ja uransa arkkitehtina. Adrien Brody esittää pääosaa ja muita merkittäviä rooleja näyttelevät Felicity Jones, Guy Pearce, Joe Alwyn, Raffey Cassidy, Stacy Martin, Emma Laird, Isaac de Bankolé ja Alessandro Nivola.
The Brutalist on ensimmäinen kokonaisuudessaan VistaVision-formaatin filmille kuvattu elokuva yli 60 vuoteen. Se kuvattiin 33 päivässä 10 miljoonan dollarin budjetilla.
The Brutalist sai ensi-iltansa 1. syyskuuta 2024 Venetsian elokuvajuhlilla, missä Corbet voitti parhaan ohjaajan palkinnon. Se ilmestyi elokuvateattereihin Yhdysvalloissa 20. joulukuuta 2024 ja Iso-Britanniassa 24. tammikuuta 2025. Brody palkittiin roolistaan parhaan miespääosan Oscarilla, Golden Globella ja Bafta-palkinnolla.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Adrien Brody  | … |  László Tóth   |
|  Felicity Jones  | … |  Erzsébet Tóth   |
|  Guy Pearce  | … |  Harrison Lee Van Buren   |
|  Joe Alwyn  | … |  Harry Lee Van Buren   |
|  Raffey Cassidy  | … |  Zsófia   |
|       Ariane Labed  | … |  Zsófia aikuisena   |
|  Stacy Martin  | … |  Maggie Van Buren   |
|  Alessandro Nivola  | … |  Attila   |
|  Emma Laird  | … |  Audrey   |
|  Isaac de Bankolé  | … |  Gordon   |
|  Michael Epp  | … |  Jim Simpson   |
|  Jonathan Hyde  | … |  Leslie Woodrow   |
|  Peter Polycarpou  | … |  Michael Hoffman   |
|  Maria Sand  | … |  Michelle Hoffman   |
|  Salvatore Sansone  | … |  Orazio   |
Palkinnot

The Brutalist sai 10 Oscar-ehdokkuutta parhaasta elokuvasta, ohjauksesta, miespääosasta (Brody), naissivuosasta (Jones), miessivuosasta (Pearce), alkuperäisestä käsikirjoituksesta, musiikista, kuvauksesta, leikkauksesta ja lavastuksesta. Brody palkittiin parhaasta miespääosasta, Lol Crawley kuvauksesta ja Daniel Blumberg musiikista.
Se voitti kolme Golden Globea parhaasta draamaelokuvasta, ohjauksesta ja miespääosasta draamaelokuvassa. Bafta-palkintogaalassa se palkittiin kuvauksesta, musiikista, miespääosasta ja ohjauksesta.
Aiheesta muualla

The Brutalist Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Takautumisoikeus

Takautumisoikeus eli regressioikeus on velalliselle syntyvä oikeus saada kanssavelalliselta tai kanssavelallisilta raha- tai muu suoritus, jos velallinen on maksanut velasta enemmän kuin oman osuutensa tai takaaja on maksanut toisen velan. Takautumisoikeus syntyy yhteisvelkasuhteessa, takauksen perusteella tai vekselin siirron yhteydessä. Yhteisvelkasuhteessa kaksi tai useampi henkilö vastaa samasta velasta joko solidaarisesti (yhteisvastuu) tai ositellusti, jolloin vastuu velan maksamisesta on jaettu ja kukin velallinen vastaa omasta osastaan. Takautumisoikeus muodostuu silloin, kun solidaarisessa vastuussa oleva velallinen maksaa velasta yli oman osuutensa.
Velan maksamaan joutunut yhteisvastuullinen velallinen saa periä kultakin kanssavelalliselta tai mahdolliselta yhteistakaajalta tämän osuuden. Kukin vastaa omasta osuudestaan ellei toisin ole sovittu tai säädetty. Menettelyssä on kyseessä ositeltu takautumisvastuu. Jälkitakaus joudutaan suorittamaan silloin, kun joku kanssavelallisista on maksukyvytön, hänen olinpaikkansa on tuntematon tai hän ei kehotuksesta huolimatta maksa osuuttaan kuukauden aikana. Tällöin maksamattoman velallisen osuus jaetaan toisten velallisten maksettavaksi.
EU-kriittisyys

Sotkettu kyltti Puolassa 2003
”Euvostoliiton” lippu.
EU-kriittisyys (myös EU-vastaisuus, euroskeptisismi tai euroskeptismi) on Euroopassa ilmenevää epäilyä tai vastustusta Euroopan unionia, siihen liittymistä tai jäsenenä oloa tai EU-yhteistyön tiivistämistä kohtaan.
Vuonna 2019 suomalaisista 74 prosenttia piti EU-jäsenyyttä hyödyllisenä (kaikista EU-kansalaisista 68 prosenttia) ja 70 prosenttia äänestäisi EU-jäsenyyden puolesta, 14 prosenttia vastaan. Euroopan unionin maiden kansalaisista 48 % vastasi kevään 2006 eurobarometrissa myöntävästi kysymykseen ”luotatko EU:hun?” Keskimääräistä matalampi luottamus oli jäsenvaltiossa Alankomaissa (48 %), Itävallassa (48 %), Latviassa (43 %), Saksassa (41 %), Ranskassa (41 %), Suomessa (41 %), Ruotsissa (39 %) ja Isossa-Britanniassa (31 %). EU:n ulkopuolisista maista Kroatiassa luottamus oli 38 prosenttia ja Turkissa 35 prosenttia.
EU-kriittisyyden historiaa

1980-luvulla Britannian pääministeri Margaret Thatcher vastusti voimakkaasti eurooppalaista unionia, jota kuvaili ”mantereen uudeksi isoksi sosialistiseksi supervallaksi” ja halusi säilyttää Euroopan valtiot itsenäisinä ja vapaina yhteisessä vapaamarkkina-alueessa. Thatcher varoitti tanskalaisia liittymästä ”virkavaltaiseen ja epädemokraattisen Euroopan liittoon”.