Johan Albrecht Ehrenström
Nuoruus ja toiminta Ruotsissa

J. A. Ehrenström kuului pieneen smålandilaistaustaiseen, 1600-luvun lopulla aateloituun Ehrenströmin aatelissukuun, joka oli suhteellisesti vähävarainen ja jonka edustajat olivat palvelleet alemmissa sotilas- ja siviilitehtävissä. Ehrenström syntyi Helsingissä, jossa hänen isänsä Nils Albrecht Ehrenström palveli Viaporin linnoituksen tykistön aliluutnanttina. Äiti oli tunnetun helsinkiläisen liikemiehen, kauppaneuvos Johan Sederholmin sisar Christina Catharina Sederholm, joka kuitenkin kuoli lapsivuoteeseen. Isä meni uudelleen naimisiin sotamarsalkka B. O. Stackelbergin tyttären kanssa. Koska isällä ei ollut varaa järjestää pojalleen akateemista koulutusta, tämä sai yksityisopetusta eri henkilöiltä, suunnitelmissa tykistö- tai insinööriupseerin ura.
Ehrenström sai jo hyvin nuorena sotilaallisen koulutuksen: hänet merkittiin 10-vuotiaana tykistön kadetiksi, 14-vuotiaana armeijan laivaston kersantiksi ja 17-vuotiaana vuonna 1779 Suomen linnoitusväen konduktööriksi. Seuraavina vuosina hän oli muun muassa maastontiedustelu- ja kartoitustehtävissä, jolloin hänelle kehittyi hyvä piirustus- ja kirjoitustaito. Hän tutustui myös filosofiseen kirjallisuuteen. Tänä aikana Ehrenström oli aktiivisesti ja keskeisenä henkilönä mukana Valhalla-seurana tunnetun Viaporin upseerien salaseuran toiminnassa. Ehrenström päätti kuitenkin 1785 pyrkiä virkauralle ja tähdätä diplomaatiksi. Vuonna 1786 hän siirtyi Tukholmaan kansliakollegion ylimääräiseksi kanslistiksi. Tehtävään tyytymättömänä Ehrenström oli 1786–1787 Georg Magnus Sprengtportenin mukana tämän Venäjän-matkalla. Sprengtporten siirtyi tuolloin Venäjän palvelukseen, mutta Ehrenström palasi Ruotsiin. Kirjoitettuaan kuningas Kustaa III:lle selostuksen matkastaan Ehrenström kohosi tämän suosioon. Vuonna 1788 hän oli kuninkaan lähettämänä Berliinissä ja Baltiassa peitetehtävässä vakoilemassa Baltian aatelin mielialoja, minkä jälkeen sai korkeamman viran kansliakollegiossa – presidenttikonttorin toinen sihteeri ulkomaankirjeenvaihtoa varten – sekä kuninkaallisen sihteerin arvon. Ehrenström oli sukunsa edustajana säätyvaltiopäivillä 1786, 1789 ja 1792.
Ehrenström oli yksi Kustaa III:n suosikeista, mutta ei saanut hallitsijalta paljoakaan suosionosoituksia. Vuosina 1789–1791 hän oli vt. kabinettisihteerinä mukana kuninkaan ulkomaanmatkoilla ja Suomen-sotaretkellä, jolloin hänen erikoistehtävänään oli salakirjoitusviestien avaaminen. Avustettuaan Gustaf Mauritz Armfeltia Värälän rauhanneuvotteluissa Ehrenström sai venäläisiltä tavanmukaisen rahalahjan, jonka turvin osti Djurönäsin tilan Värmdön saaresta läheltä Tukholmaa. Kustaa III:n jouduttua murhatuksi ja Gustaf Adolf Reuterholmin noustua holhoojahallituksen johtoon vuonna 1792 Ehrenström erosi virastaan ja päätti vetäytyä tilalleen viettämään yksityiselämää. Seuraavan vuoden lopulla hänet kuitenkin vangittiin ja häntä syytettiin osallisuudesta vanhojen kustavilaisten muodostamaan ”Armfeltin salaliittoon”. Ehrenström, eversti Johan Fredrik Aminoff ja kreivitär Magdalena Rudenschöld olivat nimittäin käyneet kirjeenvaihtoa ulkomaille lähetetyn G. M. Armfeltin kanssa, jolloin he olivat pohtineet Reuterholmin holhoojahallituksen syrjäyttämistä. Salaliittolaiset tuomittiin syyskuussa 1794 kuolemaan sekä menettämään omaisuutensa ja kunniansa, mutta teloituspäivänä 8. lokakuuta heidät armahdettiinkin viime hetkellä mestauspaikalla Norrmalmstorgilla – tunnin häpeäpaalussa seisomisen jälkeen – ja tuomiot muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Poissaolevana kuolemaan tuomitun Armfeltin tuomio säilyi toistaiseksi.
Rudenschöld ja Aminoff armahdettiin kokonaan jo vuoden 1796 aikana, mutta Ehrenström vain siirrettiin isänsä luo Vaxholman linnaan. Hänet vapautettiin viimein vuonna 1799 ja aatelisarvonsa hän sai takaisin seuraavan vuoden kesäkuussa, itsensä Armfeltinkin jälkeen. Hän ei kuitenkaan päässyt kuningas Kustaa IV Aadolfin suosioon ja oli syrjässä julkisista toimista lukuun ottamatta eräitä diplomaattitehtäviä Wienissä ja Pietarissa vuonna 1803. Pietarissa Ehrenström tapasi Aminoffin ja Armfeltin, jolloin ranskalainen taidemaalari Berthon teki heistä tunnetun ryhmämuotokuvan Kolme kustaviaania pohtimassa tulevaisuuttaan. Kun Ehrenström ei vuoden 1809 vallanvaihdoksen jälkeenkään saanut uusia tehtäviä – pelkästään hallitusneuvoksen arvonimen – hän siirtyi 1811 Armfeltin ja Aminoffin pyynnöstä näiden tavoin Suomen suuriruhtinaskuntaan ja sai sen alamaisuuden seuraavana vuonna. Haminan rauhan mahdollistama kahden vuoden valinta-aika oli tuolloin juuri päättymässä.