stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Korioideremia
Oireet

Korioideremia, niin kuin muutkin verkkokalvorappeumat, oireilevat näkökyvyn muutoksina. Oireet alkavat tavallisesti kouluiässä hämäräsokeutena ja putkinäkönä. Taudin kehittyessä näkökenttä kaventuu, mikä johtaa lopulta sokeutumiseen. Taudin alussa voidaan nähdä silmänpohjan verkkokalvon pigmenttikerroksen väheneminen, ja taudin loppuvaiheessa pigmenttikerros puuttuu kokonaan. Tauti periytyy resessiivisesti X-kromosomaalisesti ja on sukupuoleen sitoutunut. Tautia kantavilla naisilla saattaa esiintyä silmäpohjamuutoksia, mutta näkökyvyn heikkeneminen on harvinaista.  Korioideremia on harvinainen sairaus, sillä arviolta yhdellä 50 000 miehestä on kyseinen sairaus.
Toteaminen ja hoito

Muutokset havaitaan silmänpohjakuvauksissa. Taudin alussa verkkokalvon pigmenttikerros alkaa häviämään paljastaen silmäpohjan keskeisiltä alueilta alkaneen suonikalvon surkastumisen. Taudin edetessä vauriot laajentuvat ja pigmenttikerros sekä suonikalvo puuttuvat alueellisesti kokonaan. Makula eli tarkan näkemisen keskus vaurioituu yleensä viimeisenä. Tämä aiheuttaa näkökyvyn heikentymisen putkinäöksi. Potilaan silmät saattavat reagoida heikosti valoon ja liikkeeseen, vaikka surkastuma olisi laajentunut koko silmäpohjaan.
Tautiin liittyvä geenivirhe voidaan todeta verinäytteestä tehtävällä DNA-sekvensoinnilla. Mikäli perhepiirissä todetaan korioideremia, voidaan verikokeella tutkia myös perheenjäsenten mahdollista kantajuutta taudin suhteen.
Sairauteen ei ole lääkehoitoa. Ruokavaliolla, ja varsinkin riittävällä A-vitamiinin saannilla, on katsottu olevan hidastava vaikutus taudinkuvaan, mutta tätä ei ole pystytty todentamaan mittauksissa. Yleinen suositus on monipuolinen, runsaasti kalaa (omega-3-rasvahappoja, kuten DHA:ta) sekä kasviksia sisältävä ruokavalio. Säännöllisellä liikunnalla sekä tupakoinnin välttämisellä on myös todettu olevan yhteys taudinkuvan hidastumiseen.
Geeniterapialla on saatu kansainvälisesti lupaavia tuloksia. Korioideremian geeniterapiassa käytetään vektoria, yleensä virusta, kuljettamaan terve geeni kohdesoluihin. Siirretty geeni sitoutuu kohdesolun omaan DNA:han, minkä seurauksena solut alkavat tuottamaan geenivirheen takia puuttuvaa proteiinia. Geenihoito tehdään kirurgisena leikkaushoitona siirtämällä vektori neulan avulla silmän verkkokalvon alle.
Taudin genetiikka

Korioideremia johtuu mutaatiosta CHM-geenissä, joka sijaitsee kromosomissa X lokuksessa q21.1. Kyseiseen geeniin liittyen tunnetaan kymmeniä pistemutaatioita ja useita deleetioita eli häviämiä. Suomessa esiintyvä päämutaatio on silmukointimutaatio CHM*SAL, jota ei ole tavattu muualla maailmassa. Lisäksi Suomessa tavataan muitakin CHM-geeniin liittyviä mutaatioita: Pohjois-Suomessa kolme erilaista mutaatiota, ja Etelä-Suomessa kolme erilaista deleetiota kolmessa eri suvussa.
CHM-geeni koodaa REP1-saattajaproteiinia. Mutaation johdosta proteiini ei toimi kunnolla, mikä johtaa etenevään verkkokalvon ja sen pigmenttikerroksen rappeumaan. On kuitenkin vielä epäselvää, kuinka mutaatiot johtavat verkkokalvon rappeutumiseen, mutta tuoreiden tutkimusten mukaan REP1-proteiinilla on todettu olevan tärkeä tehtävä mm. proteiinien translaation jälkeisessä muokkauksessa sekä solun sisäisessä molekyylien kuljetuksessa.
Periytyminen

Korioideremian tautigeeni periytyy sukupuolikromosomiin kytkeytyneesti X-kromosomissa resessiivisesti eli peittyvästi. Periytymistavan takia taudin alleelin perinyt nainen ei sairastu vaan on niin sanottu tautigeenin kantaja, sillä naisen toinen X-kromosomi peittää tautialleelin, eikä tauti näin ollen ilmene. Sen sijaan miehet, jotka perivät äidiltään korioideremian tautigeenin, sairastuvat väistämättä, sillä toisen X-kromosomin sijasta miehillä on Y-kromosomi, joten X-kromosomin vastinalleeli puuttuu. Nainen voi siis olla tautigeenin kantaja mutta mies ei. Peittyvästi X-kromosomissa periytyvä tauti voi pysyä niin sanotusti piilossa usean sukupolven ajan, jos geeni periytyy vain suvun naisille. Kantajanaisen lapsista pojilla on 50 %:n riski periä geeni ja sairastua, ja tytöillä on 50 %:n riski periä geeni mutta pysyä silti terveinä.[8] Korioideremiassa tautigeeniä kantavien naisten näkö on yleensä normaali, mutta silmänpohjakuvassa voi näkyä eroja normaaliin verrattuna.
Taudin historiaa

Korioideremia on kuvailtu ensimmäisen kerran 1872 itävaltalaisen Mauthnerin toimesta. Suomessa on tehty tautiin liittyen laajoja tutkimuksia 1960-luvulta lähtien. Korioideremiasta on kirjoitettu ensimmäinen suomalainen julkaisu vuonna 1974.
Kirjallisuutta

Jokela, Maarit & Oja-Leikas, Mirkka & Rova, Meri (toim.): Kiehtovat geenit: mihin geenitietoa käytetään? 2017, 1. painos. Helsinki, Duodecim. ISBN 9789516568167
Aiheesta muualla

Perinnöllistä verkkokalvonrappeumaa sairastavien puolestapuhuja Retina ry:n verkkosivut
Korvafasaanit

| Korvafasaanit |
| --- | --- |
 Valkokorvafasaani (Crossoptilon crossoptilon)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kanalinnut Galliformes
Heimo::  Aitokanat Phasianidae
Suku::  Korvafasaanit Crossoptilon  Hodgson, 1838
Lajit
 valkokorvafasaani (C. crossoptilon)  sinikorvafasaani (C. auritum)  ruskokorvafasaani (C. mantchuricum)  harmaakorvafasaani (C. harmani) 
Katso myös
   Korvafasaanit Wikispeciesissä   Korvafasaanit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korvafasaanit (Crossoptilon) ovat Kiinassa esiintyvä aitokanojen heimoon kuuluva uhanalainen lintusuku.
Koko ja ulkonäkö

Korvafasaaneja tunnetaan neljä lajia: valkokorvafasaani (Crossoptilon crossoptilon), sinikorvafasaani (C. auritum), ruskokorvafasaani (C. mantchuricum) ja harmaakorvafasaani (C. harmani). Suurin niistä on ruskokorvafasaani, jonka pituus on hieman vajaa metri ja paino 1 450–2 475 grammaa. Koiraat ovat huomattavasti naaraita suurikokoisia. Koirailla on pitkä, tuuhea pyrstö ja punaiset heltat. Väritykseltään ne ovat pääosin harmaa-musta-valkoisia.
Esiintyminen

Korvafasaaneja esiintyy Kiinan sisäosissa. Lajeista harvinaisin on ruskokorvafasaani, jota esiintyy Pekingin lounaispuolella. Sinikorvafasaani elää aivan Kiinan keskiosissa ja se on kolmesta lajista runsain. Valkokorvafasaanin elinalue on etelämpänä Sichuanissa ja Yunnanissa. Korvafasaaneja tarhataan jonkin verran eri puolilla maailmaa.
Elinympäristö

Ruskokorvafasaani elää vuoristometsissä.
Lisääntyminen

Korvafasaanien pesä on maassa. Munia on 4–8, joita naaras hautoo 24–28 päivää.
Ravinto

Ruskokorvafasaani syö erityisesti tyrnin marjoja.
Mari Koski

Mari Koski
Mari Koski (s. 1982) on suomalainen runoilija ja suomentaja. Kosken esikoiskokoelma Sch ilmestyi vuonna 2011.
Teokset

Sch.  Helsinki:  Poesia, 2011.  ISBN 978-952-5954-01-2
Kuninkaan omakuva.  ntamo, 2015. ISBN 978-952-215-592-4
Teokset > Runoja kokoomateoksissa

Vastakaanon: Suomalainen kokeellinen runous 2000–2010.  (Juri Joensuu, Marko Niemi, Harry Salmenniemi (toim.))  Poesia, 2011.  ISBN 978-952-5954-07-4
Septimi: Nuorta suomalaista runoa. La giovane poesia finlandese.  Kirja kerrallaan, 2011.  ISBN 978-952-215-276-3
Persian Anthology of Finnish Poetry.  (Mohsen Emadi (toim.))  House of World Poets, 2011.
Suomennokset

[Joseph Leas: Hajonnut maailma.  Helsinki:  Poesia, 2012.  ISBN 978-952-5954-31-9
Aiheesta muualla

Poesian kirjailijaesittely
Tuli&Savu
kiiltomato.net
Jäljen ääni -blogi
ntamon esittely
GLP-1

GLP-1 eli glukagonin kaltainen peptidi 1 on ihmisissä ja monissa muissa eläimissä erittyvä peptidi ja hormoni. Sitä erittyy haimassa ruokaa syötäessä, ja se muun muassa lisää verensokeritasoa laskevan insuliinin eritystä verenkiertoon. GLP-1 tekee tämän sitoutumalla agonistina beetasolujen GLP-1-reseptoreihin. Ihmisillä GLP-1:n pituus on 31 aminohappoa ja se muodostuu pidemmästä proglukagoni-peptidistä ohutsuolen L-soluissa.
GLP-1-reseptoreihin agonisteina sitoutuvia GLP-1:n johdannaisia käytetään lääkkeinä tyypin 2 diabetekseen. Suomessa käytettäviä lääke-esimerkkejä ovat eksenatidi ja liraglutidi.
Geeni

Ihmisillä GLP-1:tä koodaa geeni GCG, joka on kromosomissa 2 kohdassa 2q36–q37. Geenin pituus on 9.4 kiloemäsparia. Siinä on 6 eksonia ja 5 intronia. GCG koodaa proglukagoni-peptidiä, joka hajoaa entsymaattisesti kudoksesta riippuen eri peptideiksi, kuten GLP-1:ksi, jota koodaa eksoni numero 4. Proglukagoni voi hajota myös GLP-2:ksi, glisentiininsukuiseksi haiman polypeptidiksi (GRPP), glukagoniksi, oksyntomoduliiniksi ja muiksi peptideiksi. GCG-geeni ilmentyy haiman alfasoluissa, suolistossa ja aivorungon erillistumakkeen hermosoluissa.
Rakenne

GLP-1:ssä on 31 aminohappoa ja se ilmenee kahdessa eri muodossa, jotka ovat biologisesti likimain yhtä aktiivisia. Pääosa on amidoituna GLP-1(7–36) amidina ja pienempi osa GLP-1(7–37):nä. Muilla nisäkäslajeilla GLP-1 on peptidiketjultaan hyvin samankaltainen kuin ihmisillä.
Toiminta

Ihmisillä proglukagonia muodostuu ohutsuolen L-soluissa, joissa se pilkkoutuu proproteiinikonvertaasi 1:n (jota kutsutaan myös nimellä P1/3) vaikutuksesta GLP-1:ksi ja GLP-2:ksi. Näitä muodostuu yhtä paljon eli suhteessa 1:1. GLP-1:tä erittyy syötäessä ruokaa, jossa on paljon hiilihydraatteja ja lipideitä. GLP-1:n toiminnan säätelyyn osallistuvat useat hormonit, joista muutamia ovat kolekystokiniini, GIP ja somatostatiini.
GLP-1:n puoliintumisaika on vain noin 1–4 minuuttia, sillä se hajoaa pienemmiksi peptideiksi ohutsuolen enterosyyttien ja endoteelisolujen pinnalla olevan dipeptidyylipeptidaasi 4:n vaikutuksesta. Vain noin 25 % eritetystä GLP-1:stä pääsee porttilaskimosta maksaan ja 10–15 % systeemiseen verenkiertoon. Tällöin se voi poistua virtsaan tai toimia hormonina eri kudoksissa sitoutumalla aktivoivana agonistina GLP-1-reseptoreihin. Nämä ovat G-proteiinikytkentäisiä B-tyypin reseptoreita eli ne kuuluvat sekretiinireseptoriperheeseen.
Ihmisillä GLP-1:n pääasiallinen toiminto on saada beetasolut erittämään insuliinia haiman GLP-1-reseptorien aktivoinnin kautta. Lisäksi GLP-1-reseptorien GLP-1 välitteinen aktivointi
haimassa: estää glukagonin eritystä, lisää somatostatiinin eritystä ja lisää beetasolujen uusiutumista
keskushermostossa: lisää kylläisyyden tunnetta, lisää hermosolujen uusiutumista ja lisää niiden elinaikaa sekä tehostaa muistia ja oppimista
ruuansulatuselimistössä: hidastaa suoliston ja vatsalaukun tyhjentymistä
maksassa, rasvakudoksessa ja lihaksissa: lisää glykogeneesiä ja lipogeneesiä
sydämessä: suojaa sydäntä muun muassa vähentämällä sydänsolujen apoptoosia esimerkiksi sydämen iskemiassa
GLP-1:n tapaan insuliinin eritystä tehostavia GLP-1-reseptorin agonisteja on kehitetty lääkkeiksi tyypin 2 diabetekseen. Näillä lääkkeillä on pidempi puoliintumisaika kuin GLP-1:llä ja pienempi hypoglykemian riski kuin joillain muilla diabeteslääkkeillä. Esimerkkejä näistä lääkkeistä ovat eksenatidi, liksisenatidi, liraglutidi, dulaglutidi, albiglutidi ja semaglutidi.
Radiomafia

| Radiomafia |
| --- | --- |

Perustettu:  1. kesäkuuta 1990
Lopettanut:  12. tammikuuta 2003
Mediatiedot
Omistaja:  Yleisradio
Radiomafia oli Yleisradion pääasiassa nuorille ja nuorille aikuisille suunnattu radiokanava, joka aloitti toimintansa vuoden 1990 radiouudistuksessa 1. kesäkuuta 1990 ja lopetti Ylen radiouudistuksen myötä 12. tammikuuta 2003. Radiomafian seuraajaksi perustettiin YleX. Tällöin osa ohjelmista siirtyi muille Ylen kanaville, kuten nyt jo edesmenneeseen YleQ:hun, Yle Radio Suomeen ja Yle Radio 1:een. Osa ohjelmista lopetettiin kokonaan.
Taustaa > Rockradio ja Nuortenradio

Ajatus nuorisolle ja sen suosimalle populaarimusiikille pyhitetystä radiokanavasta esitettiin ensimmäisen kerran jo 1970-luvun lopussa Yleisradion viihdetoimituksessa. Asiaa ajaneen kampanjan tuloksena ei saatu vielä omaa kanavaa, vaan säännölliset iltapäivälähetykset radion rinnakkaisohjelma- ja myöhemmin kakkoskanavalla jakoivat keskenään Rockradio ja Nuortenradio, molemmat makasiinityyppisiä puhe-musiikkiohjelmia. Järjestelyllä onnistuttiin palauttamaan nuoret radioiden kuuntelijoiksi, ja se toimi niin kauan kuin ei ollut kilpailevia radiokanavia.
Taustaa > Kaupalliset radiokanavat

Kun radiotoiminta vapautui ja paikallisradiot tulivat 1980-luvun puolivälissä, alkoi Yleisradio menettää kuuntelijoita niille. Erityisesti nuoret siirtyivät kuuntelemaan asemia, joista monet lähettivät heidän mielimusiikkiaan ympäri vuorokauden, Helsingissä erityisesti Radio City. Kaupallisten radioiden myötä myös radion kuuntelutapa muuttui: ennen kuunneltiin ohjelmia, mutta nyt alettiin kuunnella kanavia, erityisesti omaan mielimusiikkiin ja ohjelmantekotyyliin profiloituneita asemia ja niiden ohjelmavirtaa. Nuoret tottuivat siihen, ettei enää tarvinnut katsoa ohjelmatiedoista lempiohjelmiaan, vaan aina kun käänsi suosikkiasemilleen, saattoi kuulla lempimusiikkiaan. Myös tietokoneen tulo oli mullistanut radiotoiminnan siten, että soitetun musiikin hallinta oli nyt mahdollista. Siksi kaupallisten radioasemien toimittajat eivät enää saaneet valita soittamaansa musiikkia, vaan musiikki oli suunniteltu ennakolta ja laadittu soittolistoiksi. Radiokuuntelu oli nyt jakautunut selvästi kahtia: vanhempi väestö kuunteli Yleisradiota ja nuoremmat kaupallisia radiokanavia. Aluksi Yleisradio yritti vastata kuuntelijakatoon nuoremmissa ikäryhmissä profiloimalla kaksi olemassa olevaa kanavaa selkeämmin. Tämä ei kuitenkaan auttanut, vaan kaupalliset radioasemat kasvattivat menestystään. Tämä jatkui, kunnes 1990-luvulle tultaessa taloudellinen lama katkaisi kehityksen. Kaupalliset radioasemat alkoivat saada pysyviä toimilupia, ja ne saivat luvan nostaa lähetystehojaan sekä tehdä asemien yhteislähetyksiä, mikä nosti niiden kuuntelijakuntaa.
Yleisradion kanavauudistus vuonna 1990

Radiomafian ja samalla koko kananavuudistuksen isä oli vuoden 1990 alussa aloittanut Yleisradion uusi radiojohtaja, filosofian tohtori Olli Alho, jonka erikoisalaa olivat elokuvat ja kirjallisuus. Alho kuvaili Radiomafiaa Yleisradion rohkeaksi populaarikulttuurikanavaksi, jonka aktiivinen ja värikäs ohjelmisto teki hyvää. Kanavauudistuksen tarkoitus oli houkutella menetetty nuoriso takaisin Yleisradion kuuntelijoiksi. Reseptinä oli lähteä samalle linjalle kuin paikallisradiot, eli profiloida selkeälle kohderyhmälle tarkoitettu kanava. Kilpailussa Yleisradion valttina olivat paremmat resurssit: laajempi levystö, kirjasto, parempi tekniikka, suurempi työntekijämäärä ja varmempi rahoitus. Näillä saatiin houkuteltua monia paikallisradion toimittajia Yleisradioon, ja useimmat heistä nimenomaan vasta perustettuun Radiomafiaan, niin että puolet kanavan työntekijöistä tuli kaupallisista radioista. Radiomafia aloitti toimintansa 1. kesäkuuta 1990 kello 6.00.
Uudet ohjelmien tekotavat

Yleisradion johto päätti tehdä Radiomafiasta koekentän, jossa ensimmäistä kertaa sovellettiin paikallisradioiden omaksumia uusia tyylejä tehdä ohjelmaa. Kanavalle annettiin aiemmin alueradioille suunniteltu lähetinverkko.
Ohjelmatoiminnan koordinaatooriksi palkattiin Tampereen Radio 957:n Ismo Nykänen, joka määritteli ohjelmatoiminnan periaatteet: nopeus, rohkeus ja joustavuus. Nyt soittolistat tulivat ensimmäistä kertaa myös Yleisradioon ja kanavan sisällöstä tuli yksittäisten ohjelmien sijasta lähetysvirtaa. Radiomafian sisältö oli tarkoituksellisesti populaarikulttuuriin ja myös vastakulttuuriin keskittynyttä, jonka ilmaisu ja kieli oli myös rohkeaa. Kohderyhmäksi määriteltiin alle 35-vuotiaat. Kanavan ohjelmapäällikkönä toimi vanha yleisradiolainen, jo 1960-luvulla nuortenohjelmissa aloittanut Pentti Kemppainen. Musiikki oli kanavan ilmeen luonnissa päätekijä. Samoin kuin Rockradiossa, nytkin oli tärkeänä tavoitteena suomalaisen musiikin esille tuominen. Ohjelmien teossa käytettiin runsaasti freelance-työvoimaa. Vakituinen henkilökunta organisoitiin tuotantoryhmiin, jotka toimivat suhteellisen itsenäisesti. Myös toimittajien ja teknisen henkilökunnan välinen ero hämärtyi: usein toimittaja itse hoiti myös äänitarkkailun.
Kritiikkiä kanavan nimestä ja kielenkäytöstä

Kanavan nimi aiheutti julkisuudessa voimakasta keskustelua. Erityisesti vanhemmat sukupolvet tuomitsivat nimen, mutta nuoret hyväksyivät sen. Tekijöiden mukaan tämä oli juuri se, mitä kanava nimenomaan halusi: sen kohderyhmä hyväksyi nimen, mutta muut vierastivat sitä.
Myös kanavan motto ja mainoslauseet, kuten "Radiomafia – aito afia" herättivät ärtymystä vanhemmissa ikäryhmissä. Niiden tekijöitä syytettiin muun muassa suomen kielen raiskaamisesta.  Syksyllä 1994 kanavan toimittajien kielenkäytöstä keskusteltiin myös eduskunnassa .
Radiomafian ohjelmia

Radiomafia lähetti ohjelmaa 24 tuntia vuorokaudessa, joskin alussa yöaikaan lähetettiin levyiltä soitettua tauotonta klassista musiikkia. Muu aika oli lähinnä makasiinityyppistä puhe- ja musiikkiohjelmaa kuten paikallisradioissa. Myös lyhyitä uutislähetyksiä oli silloin tällöin.
Alla on listattuna joitakin Radiomafian pitkäaikaisia ja tunnetuimpia ohjelmia, joilla monella oli vankka kuuntelijakunta. Osa ohjelmista jatkaa edelleen Yle Radio Suomessa ja Yle Radio 1:ssä.
Aamulla Arto ja Satu
Aamupala
Aamushow
Alivaltiosihteeri
ANSSI!
Avaruusromua YLE Radio 1
Café Veijon Baari
Dancemob
Dancemob Lite
Eldorado
Faksimafia
Gasthaus Ristola
Hard Rock club
Heinähässäkkä
Herätysjuhla
Hornan tuutti
Huttuset
Huihai!
H.Y.P.E.
Hyvää huomenta Ulmanen!
Härdelli
Ilmestyskirja
Jatzofrenia
Jusuplus
Kahdeksas kääpiö
Kansakunnan kahvitunti
Kantrispagetti
Kaupparatsu Frangénin kokonaisedullinen levypaketti
Kauriin kääntöpiiri
Koe-eläinpuisto
Komisario Kottelin
Klubi
Kummisetä
Leila ja Annukka
Lista Top 40
Lohikäärmepuu
Marginaali
Metalliliitto
Musiikkia kolmannelle korvalle
Norppa
Onnenpäivä
Ooppera
Outsan huone
Parastaikaa
Pressiklubi
Pietarinkadun Oilers GoGo
Perspirantti
Pilttuu
Radiomafia Live!
Radiomafian aamu
Radiopuhelin
Rockmafia
Roots & Culture
Räkärodeo
Salovaara
Sirkus
Tiistaitorstai
Timanttien jäljillä
Tri Patin Partyline/Yövuoro
Ulmanen ja Roiha
Ulvovat sudet
Upteekki
US & UK Top 40
Valomerkki
Vapaa vyöhyke
Ville Puh.
Yöjuna
Yöklassinen (vuosina 1990–1994 nimellä Eine Kleine Nachtmafia)
Radiomafian juontajia/toimittajia

Sami Aaltonen
Samuli Aaltonen
Jonni Aromaa
Anssi Autio
Semira Ben-Amor
K. W. Blomqvist
Hannu Blommila
Seppo Bruun
Klaus Flaming
Leo Friman
Luca Gargano
Harri Hakanen
Ari ”Muffe” Halla-aho
Markku Halme
Mia Halonen
Markku Heikkinen
Antti Isokangas
Olli Junes
Jani Juntunen
Kai ”Kaide” Järvinen
Outi Kaartamo
Tapio Kaipainen (nyk. Kantele)
Tero ”Daddy T-Roy” Kaski
Veli Kauppinen
Marika Kecskémeti
Satu Keto (nyk. Keto-Kantele)
Olga K. (oik. Tuula Ketonen)
Josper Knutas
Susanna Korhonen (nyk. Vainiola)
Elisa Korjus
Jani Kortti
Satu Kurvinen
Virpi ”Hilu” Kytöaho
Juha Lahti
Leena Lehtinen
Tiina Lepistö
Tero Liete
Jukka ”Limppu” Lindfors
Lilli Loiri
Jusu Lounela
Santtu Luoto
Risto Majaniemi
Ilkka Mattila
Kalle Miettinen
Kimmo Miettinen
DJ Anonymous
DJ Didier
Jukka Mikkola
Mape Morottaja
Juuso Myllyrinne
Alex Nieminen
Riikka Nikkilä (nyk. Takila)
Paula Noronen
Peter ”Norppa” Norrby
Arto Nyberg
Ismo Nykänen
Teppo Nättilä
Maria Paattiniemi (nyk. Salovaara)
Markus Partanen
Jaana Pelkonen
Mikko ”Peltsi” Peltola
Ari Peltonen
Kirsi Pelttari (nyk. Heikel)
Ulla Piippo
Outi Popp
Matti Puhtila
J.P. Pulkkinen
Raisa Rauhamaa
Juha Roiha
Eve Roponen (nyk. Mantu)
Seppo Rokka
Pasi Räihä
Stan Saanila
Tomi Saarinen
Lauri Salovaara
Pertti Salovaara
Tarleena Sammalkorpi
Ruben Stiller
Harri Strömberg
Gösta Sundqvist
Kai Ulmanen
Mari Vesala
Johannes (Nicolas) Voutilainen
Juha Vuorinen
Tixa
Merkkitapauksia ja skandaaleja

Radiomafian ensimmäisen lähetyksen 1. kesäkuuta 1990 kello 6.00 aloitti aamuohjelma Herätysjuhla juontajinaan Tero Liete ja Juha Roiha, joka lausui kanavan ensisanat "Hyvää huomenta, tämä on Radiomafian taajuus". Ensimmäinen kanavalla soitettu kappale oli James Brownin "Papa's Got a Brand New Bag".
Vuonna 1993 toimittaja Ruben Stiller ensin hyllytettiin suorista lähetyksistä hänen haukuttuaan ohjelmassaan Ylen uutta radiotoimialan johtajaa Tapio Siikalaa "keskustalaiseksi kökkötraktoriksi", ja sittemmin erotettiin hänen mentyään vastoin johdon kieltoa jatkamaan aihetta Outi Poppin suoraan radiolähetykseen.
Ari Peltosen roisi keskustelu kuulijan kanssa eräässä puhelinkontaktilähetyksessä poiki eduskuntakyselyn ja Peltosen väliaikaisen hyllytyksen suorista lähetyksistä.
Eduskuntaan on valittu kaksi Radiomafian toimittajaa, Pertti Salovaara (kesk.) ja Jaana Pelkonen (kok.).
Vuonna 2010 tuli kuluneeksi 20 vuotta kanavan perustamisesta. Sen kunniaksi monia kanavan vanhoja ohjelmia saattoi kuulla internetissä viikon ajan.
Aiheesta muualla

Radiomafia NYT. Yle Elävä arkisto. 28.5.2010. Arkistoitu 15.11.2011. Viitattu 24.2.2023.
Radiomafia 9. helmikuuta 1997. Wayback Machine. Viitattu 24. marraskuuta 2024.
Vladimir Putin
Elämä ja ura > Lapsuus ja koulunkäynti

Vladimir Putin syntyi Leningradissa, nykyisessä Pietarissa 7. lokakuuta 1952 työläisperheen kolmantena poikana. Sekä isä Vladimir Spiridonovitš Putin (1911–1999) että äiti Maria Ivanovna (1911–1998) työskentelivät tehtaassa. Isä oli toisen maailmansodan veteraani ja äiti kokenut Leningradin saarron. Putinin äiti oli ortodoksi, joten hän sai ortodoksisen kasteen. Putinin isoisä Spiridon Putin (1879–1965) oli ollut Vladimir Leninin, ja Leninin kuoleman jälkeen Josif Stalinin, henkilökohtainen kokki. Putinin kaksi vanhempaa veljeä kuolivat nuorena, ja hän jäi perheen lapsista ainoana eloon.
Putinien perhe asui kahdenkymmenen vuoden ajan 17 neliömetrin kokoisessa huoneessa lähellä Leningradin pääkatua sijainneessa huonokuntoisessa yhteisasunnossa kahden muun perheen kanssa. Putin aloitti koulun seitsemänvuotiaana. Hän oli koulussa aluksi alisuoriutuja, eikä häntä huonon käytöksensä vuoksi hyväksytty kommunistisen puolueen lapsijärjestöön pioneereihin. Hän kokeili isänsä aloitteesta aluksi nyrkkeilyä, mutta murrettuaan nenänsä siirtyi kamppailulaji samboon ja sen jälkeen judoon, mikä muutti hänen elämänsä suunnan. Putin sai kamppailulajeista itselleen uuden filosofian sekä voimaa puolustaa itseään isompia poikia vastaan. Koska urheiluseura vaati jäseniltään kelvollisia kouluarvosanoja, Putin alkoi keskittyä myös koulunkäyntiin, ja hänet hyväksyttiin pioneereihin. Hän nousi nopeasti koulunsa pioneeriosaston johtajaksi, ja hänet valittiin kahdeksannella luokalla ensimmäisten joukossa kommunistisen puolueen nuorisojärjestöön Komsomoliin.
Elämä ja ura > Opiskelu

Viisitoistavuotiaana Putin näki neuvostoliittolaisen suosikkielokuvan Kilpi ja miekka (1968), joka kertoo natsi-Saksaan soluttautuneesta neuvostoagentista. Elokuva teki nuoreen Putiniin suuren vaikutuksen, ja hän alkoi haaveilla vakoojan urasta. Hän käveli tiedustelupalvelu KGB:n Leningradin-päämajaan tarjoutumaan vapaaehtoiseksi. Hänet vastaanottanut upseeri totesi, ettei KGB huoli vapaaehtoisia mutta suositteli tulevalle vakoojalle oikeustieteen opintoja yliopistossa.
Putin meni luonnontieteellisiin aineisiin erikoistuneeseen eliittilukioon. Hän keskittyi humanistisiin aineisiin, kirjallisuuteen ja historiaan, ja hän menestyi erityisesti historiassa ja saksan kielessä. Putin selvisi Leningradin valtionyliopiston pääsykokeista ja aloitti oikeustieteen opinnot syksyllä 1970. Opiskeluvuosinaan Putin työskenteli opiskelun ohessa muun muassa harjoittelijana Leningradin liikenneministeriön rikososastolla. Hän harrasti judoa aktiivisesti ja kävi kilpailumatkoilla Leningradin alueella ja Moldovassa asti.
Putin on sanonut palvelleensa tykistössä mutta tarkempaa tietoa asiasta ei ole.