stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Renault Formula 1 -sarjassa
Formula 1 (2002–2011) > Kehitys jatkuu, nousu sarjan parhaaksi talliksi (2005–2006) > 2006

Talli lähti kauteen 2006 hallitsevana maailmanmestarina tavoitteenaan taistella mestaruuksien uusimisesta. R26-auton kuljettajina jatkoivat Fernando Alonso viimeistä kauttaan Renault'lla ja Giancarlo Fisichella. Michelin jatkoi vielä rengastoimittajana.
Alonso avasi kauden voittamalla Bahrainin GP:n. Malesian GP:ssä Fisichella saavutti kauden avauspisteensä voittamalla kilpailun startattuaan paalupaikalta. Alonso varmisti toiseksi ajettuaan tallin ensimmäisen kaksoisvoiton 24 vuoteen. Edellinen tallin kaksoisvoitto oli saavutettu kaudella 1982. Fernando saavutti myös kilpailun nopeimman kierroksen. Australian GP:n Alonso voitti kolmannesta lähtöruudusta, kun Fisichella jäi viidenneksi startattuaan toisesta ruudusta. San Marinon GP:ssä Alonso ajoi palkintokorokkeelle toiseksi saavuttaen samalla kilpailun nopeimman kierroksen. Fisichella jäi viimeiselle pistesijalle oltuaan kahdeksas. Euroopan GP:hin Alonso starttasi paalupaikalta, mutta joutui kilpailussa antautumaan Ferrari-kuljettaja Michael Schumacherille ja jäi toiseksi. Fisichella ajoi kilpailussa kuudenneksi. Alonso palasi voittajaksi kotikilpailussaan Espanjan GP:ssä startattuaan paalupaikalta. Fisichella täydensi tallin menestystä kolmannella sijallaan. Monacon GP:hin Alonso lähti paalupaikalta ja piti sijoituksensa kilpailun loppuun asti. Fisichella saavutti kolme MM-pistettä sijoittuen kuudenneksi. Britannian GP:ssä talli teki F1-historiansa 200. GP-startin. Alonso saavuttikin merkkikilpailussa paalupaikan, voiton sekä nopeimman kierroksen ja Fisichella oli neljäs. Alonso jatkoi voittokulkuaan Kanadan GP:ssä ottamalla paalupaikalta startattuaan neljännen peräkkäisen voittonsa. Fisichella sijoittui toistamiseen peräkkäin neljänneksi.
Yhdysvaltain GP:ssä Fisichella vastasi pitkästä aikaa tallin paremmasta suorituksesta ajamalla palkintokorokkeelle kolmanneksi. Alonso sijoittui lopputuloksissa viidenneksi. Ranskan GP:ssä Alonso palasi palkintokorokkeelle sijoittumalla kilpailussa toiseksi. Fisichella jäi kuudennelle sijalle. Saksan GP:ssä talli jäi palkintosijojen ulkopuolelle, kun Alonso oli viides ja Fisichella kuudes. Sateisessa Unkarin GP:ssä tallin molemmat kuljettajat keskeyttivät ja samalla katkesi tallin 18 kilpailun mittainen pistesijaputki. Alonso palautti tallin palkintosijoille Turkin GP:ssä sijoittumalla toiseksi, kun taas Fisichella jäi jälleen kuudenneksi. Italian GP:ssä Fisichella ajoi neljänneksi. Alonso joutui keskeyttämään kilpailun moottoririkon seurauksena. Kiinan GP:hin Alonso starttasi paalupaikalta, mutta joutui jälleen tyytymään lopputuloksissa toiseen sijaan Michael Schumacherin voitettua. Fisichella tuli kolmanneksi. Japanin GP:ssä Alonso nousi kuljettajien MM-sarjassa kymmenen pistettä toisena olleen Schumacherin edelle voitettuaan kilpailun. Fisichella oli kilpailussa jälleen kolmas. Brasilian GP:ssä Alonso varmisti toisella sijallaan toisen peräkkäisen kuljettajien mestaruutensa. Fisichella ajoi kuudenneksi.
Renault voitti toistamiseen peräkkäin myös valmistajien MM-sarjan 206 pisteellä. Toiseksi jäänyt Ferrari saavutti 201 pistettä.
Formula 1 (2002–2011) > Putoaminen keskikastiin (2007–2011) > 2007

Kaudeksi 2007 talli palkkasi Giancarlo Fisichellan rinnalle toiseksi kuljettajaksi suomalaisen Heikki Kovalaisen. R27-autossa oli nyt Bridgestonen renkaat, kun Michelin vetäytyi toisen rengastoimittajan asemasta. Auton väritys myös muuttui uuden pääsponsorin, hollantilaisen ING-pankin mukaisesti. Tallin vuoden budjetti oli sarjan kuudenneksi suurin, 240,54 miljoonaa euroa. Renault sponsoroi tallia sadalla miljoonalla ja ING-pankki 41,54 miljoonalla eurolla.
Kauden avauskilpailussa Australian GP:ssä Fisichella ajoi viidenneksi ja Kovalainen jäi kymmenenneksi. Tässä vaiheessa oli jo selvää, että talli ei tulisi taistelemaan mestaruudesta kauden aikana. Syytä heikentyneeseen suoritukseen pidettiin siirtymisessä Bridgestonen renkaisiin, kun talli ei saanut autoaan hyvään tasapainoon uusilla renkailla. Toinen syy oli Alonson lähteminen tallista, sillä edellisellä kaudella hän oli selvästi tallin ykköskuljettaja. Malesian GP:ssä tallin molemmat kuljettajat onnistuivat ajamaan pisteille, kun Fisichella oli kuudes ja Kovalainen saavutti uransa ensimmäisen MM-pisteen kahdeksannella sijallaan. Fisichella ajoi puolestaan viimeiselle pistesijalle Bahrainin GP:ssä. Espanjan GP:ssä Kovalainen päihitti tallikaverinsa ajamalla seitsemänneksi, Fisichellan jäädessä yhdeksänneksi. Monacon GP:ssä Fisichella ylsi kauden parhaimpaan suoritukseensa sijoittumalla neljänneksi. Kovalaisen vaikea kilpailu päättyi 13. sijalle. Kanadan GP:ssä Kovalainen todisti ajotaitojaan nousemalla kilpailussa viimeisestä lähtöruudusta neljänneksi. Fisichella hylättiin kilpailussa hänen ajettua varikolta ulos punaisten valojen palaessa. Toisessa Pohjois-Amerikan kilpailussa, Yhdysvaltain GP:ssä, Kovalainen jatkoi hyviä otteitaan selviytymällä kilpailussa maaliin viidentenä. Ranskan GP:ssä Fisichella ajoi pisteille kuudenneksi, kun Kovalainen jäi sijalle 15. Syy Kovalaisen heikkoon sijoitukseen oli Jarno Trullin törmääminen hänen autoonsa kilpailun alussa. Britannian GP:ssä tallin kuljettajat ylsivät viimeisille pistesijoille, kun Kovalainen oli seitsemäs ja Fisichella kahdeksas.
Euroopan GP:ssä Kovalaisen vauhti riitti kahdeksanteen sijaan ja samoin kävi myös Unkarin GP:ssä. Turkin GP:ssä Kovalainen ajoi maaliin kuudentena ja saavutti kolme MM-pistettä. Italian GP:ssä hän ajoi seitsemänneksi. Belgian GP:sta Kovalainen saavutti jälleen yhden pisteen tultuaan kahdeksanneksi. Talli saavutti kauden parhaan tuloksensa sateisella radalla ajetusta Japanin GP:sta, kun Kovalainen nousi ensimmäistä kertaa urallaan palkintokorokkeelle toisena ja Fisichella oli viides. Kiinan GP:ssä tallin molemmat kuljettajat jäivät pistesijojen ulkopuolelle, kun Kovalainen oli yhdeksäs ja Fisichella yhdestoista. Kauden päättäneessä Brasilian GP:ssä molemmat kuljettajat keskeyttivät. Keskeytys oli Kovalaiselle uran ensimmäinen.
Talli sijoittui kauden päätteeksi valmistajien MM-sarjassa kolmanneksi 51 pisteellä. Ilman McLarenin pisteiden hylkäystä talli olisi ollut neljäs.
Formula 1 (2002–2011) > Putoaminen keskikastiin (2007–2011) > 2008

Fernando Alonso teki paluun tallin kuljettajaksi kaudeksi 2008 riitaannuttuaan edelliskaudella McLarenin ja silloisen tallikaverinsa Lewis Hamiltonin kanssa. Toista R28-autoa palkattiin ajamaan testikuljettajana tallissa työskennellyt Nelson Piquet Jr.. Aiemman kauden kuljettajat Heikki Kovalainen ja Giancarlo Fisichella vaihtoivat talleja, Kovalainen siirtyi McLarenille Alonson tilalle ja Fisichella aloitti uuden Force India -tallin kuljettajana.
Kauden aikana auton luotettavuus oli ongelma, mutta kuljettajat onnistuivat saavuttamaan hyviä tuloksia. Ensimmäinen palkintopallisijoitus tuli Saksan GP:ssä, jossa Piquet sijoittui toiseksi. Fernando Alonso palautti tallin voittajaksi Singaporen GP:ssä, jossa hän teki varikkokäyntinsä juuri ennen turva-auton tulemista radalle Piquet'n kolarin takia. Seuraavassa kilpailussa Alonso nousi jälleen voittoon neljänneltä sijalta. Kauden päättäneessä Brasilian GP:ssä Alonso oli toinen. Talli sijoittui valmistajien MM-pisteissä neljänneksi 80 pisteellä.
Formula 1 (2002–2011) > Putoaminen keskikastiin (2007–2011) > 2009

Kaudelle 2009 otettiin käyttöön muun muassa uudet aerodynamiikkasäädöt ja sallittiin KERS-järjestelmät. Myös Renault otti käyttöön oman KERS-järjestelmänsä heti kauden alussa, mutta luopui pian sen käytöstä. Fernando Alonso pääsi pisteille (5.) kauden avauksessa, mutta alkukausi ei täyttänyt tallin uuteen autoon kohdistuneita odotuksia. Tallin toisena kuljettajana jatkanut Nelson Piquet Jr. menetti paikkansa kymmenennen osakilpailun jälkeen. Hänen kauden parhaaksi sijoituksekseen jäi kymmenes sija Bahrainissa. Piquet'n korvasi Euroopan GP:sta lähtien aiemmin tallin testikuljettajana toiminut Romain Grosjean. Unkarin GP:ssä Alonso taisteli kärkisijoista, mutta joutui keskeyttämään autonsa oikean eturenkaan irrottua radalla pian varikkokäynnin jälkeen. Talli määrättiin yhden kisan pituiseen kilpailukieltoon, koska se päästi Alonson radalle vaikka tiesi renkaan kiinnittämisen epäonnistuneen. Myöhemmin vetoomustuomioistuin lievensi kilpailukiellon 50 000 dollarin sakoksi.
Formula 1 (2002–2011) > Putoaminen keskikastiin (2007–2011) > 2009 > Renault-skandaali

Renault joutui vaikeuksiin kauden puolivälin jälkeen, kun FIA ilmoitti tutkivansa kauden 2008 Singaporen GP:ssä nähtyä Piquet'n ulosajoa tahallisena. Tapauksen seurauksena Fernando Alonso oli noussut kilpailun voittajaksi. Syntyi Renault-skandaali. Tahallisen kolarin ilmiantajaksi epäiltiin alusta alkaen potkut saanutta Nelson Piquet'a. Piquet kertoi FIA:lle tahallisesta kolarista ja ilmoitti managerinaan toimineen tallipäällikkö Briatoren kohdelleen häntä julmasti.
Nk. Renault-skandaali paisui lopulta niin, että 16. syyskuuta 2009 tallipäällikkö Flavio Briatore ja insinööriosaston johtaja Pat Symonds lähtivät tallista. Tämän jälkeen tallin johto ilmoitti, ettei se aio kiistää FIA:n sille esittämiä syytteitä. 21. syyskuuta 2009 talli joutui vastaamaan rikkeistään FIA:n kokoukseen. FIA ilmoitti Renault'n rikkoneen sääntöpykälää 151c, joka kieltää kaiken vilpillisen toiminnan moottoriurheilussa. Talli kuitenkin välttyi kilpailukiellolta, koska sen katsottiin toimineen yhteistyökykyisesti FIA:n kanssa. Talli sai kuitenkin ehdollisen kilpailukiellon, joka astuisi voimaan, jos se kahden vuoden sisällä rikkoisi samaa sääntöä jälleen. Myöhemmin Renault menetti pääsponsorinsa INGin, ennen Singaporen GP:tä.
Formula 1 (2002–2011) > Putoaminen keskikastiin (2007–2011) > 2010

Kauden 2009 jälkeen Renault myi 75% osakkeistaan sveitsiläiselle sijoitusyhtiölle Genii Capitalille. Renault jatkoi kuitenkin omana tallinaan ja moottoritoimittajana kaudella 2010. Alonson siirryttyä Ferrarille tallin kuljettajiksi valittiin Robert Kubica ja venäläinen Vitali Petrov. Tallin uudeksi pääjohtajaksi valittiin Éric Boullier joka korvasi Bob Bellin, joka siirtyi takaisin tekniseksi johtajaksi. Talli avasi pistetilinsä kauden toisessa kilpailussa jossa Kubica sijoittui riskitaktiikan ansiosta peräti toiseksi. Kubica ajoi tasaisesti pisteille kun Petrov onnistui avaamaan pistetilinsä seitsemännellä sijallaan Kiinan kilpailussa. Talli oli lopulta pisteissä 5.
Petrovin huonojen suoritusten myötä alkoivat puheet hänen mahdollisesta korvaamisestaan, huolimatta hänen tallille tuomista sponsorituista. Unkarin kilpailussa Petrov onnistui ajamaan viidenneksi, mutta heti seuraavassa kilpailussaan Belgiassa hän teki virheen aika-ajoissa osuen seinään ja starttasi 23. lähtöruudusta. Kilpailussa hän onnistui nousemaan yhdeksänneksi. Huhujen mukaan Kimi Räikkönen oli ehdolla Petrovin korvaajaksi kaudelle 2011. Räikkönen kuitenkin kiisti väitteet sanoen olevansa pettynyt Renault'n tapaan käyttää hänen nimeään. Kauden päättävässä Abu Dhabin kilpailussa sekä Kubica että Petrov sijoittuivat Alonson edelle ja olivat näin tärkeässä roolissa mestaruustaistelun kannalta. 5. marraskuuta Autosport-lehti ilmoitti Renault'n siirtyvän jatkossa vain moottorintoimittajaksi. Renault myi 25% osuutensa tallista Genii Capitalille. Group Lotus tuli pääsponsoriksi kaudelle 2011 ja tallin nimeksi tuli Lotus Renault GP. Samalla talli otti värityksekseen legendaarisen musta-kulta värityksen.
Lotus Renault GP oli eri talli kuin samaan aikaan F1-sarjassa kilpaillut Team Lotus.
Formula 1 (2002–2011) > Putoaminen keskikastiin (2007–2011) > 2011

Kaudella 2011 tallin päällikkö Éric Boullier ilmoitti tallin kilpailevan jatkossa brittiläisellä lisenssillä. Ennen kauden avauskilpailua tallin kuljettaja Robert Kubica loukkaantui vakavasti rallionnettomuudessa jonka seurauksena talli joutui etsimään hänelle korvaajan. 16. helmikuuta talli julkisti Nick Heidfeldin olevan Kubican korvaaja hänen toipumiseensa asti. Kausi lähti tallilta hyvin käyntiin kun Petrov onnistui ajamaan kolmanneksi Australian kilpailussa ja Heidfeld Malesian kilpailussa. Tämän jälkeen tallin suorituskyky romahti totaalisesti ja talli saavutti vain erinäisiä pistesijoja. Heidfeldin saatua potkut Unkarin GP:n jälkeen hänen tilallaan ajoi loppukauden Bruno Senna, joka onnistui ajamaan yhdeksänneksi Italian kilpailussa. Talli saavutti yhteensä 73 pistettä sijoittuen viidenneksi MM-sarjassa. Kaudella 2012 talli kilpailee jatkossa Lotus-nimellä voitettuaan Team Lotusta vastaan käymänsä oikeusjutun käyttää legendaarisen Lotus-tallin nimeä. Renault vetäytyi näin ollen omana tallinaan sarjasta.
Formula 1 (2016–2020)

Renault palasi F1-sarjaan vuonna 2016 nimellä Renault Sport Formula One Team, kun se osti talousvaikeuksissa olleen Lotus-tallin. Talli vaihtoi nimekseen kaudelle 2019 Renault F1 Team ja kaudeksi 2020 Renault DP World F1 Team.
Formula 1 (2016–2020) > 2016

Kaudella 2016 tallin kilpakuljettajina toimivat tanskalainen Kevin Magnussen ja brittiläinen tulokaskuljettaja Jolyon Palmer. Testi- ja varakuski on ranskalainen Esteban Ocon ja tiimiä johtaa Cyril Abiteboul. Auton nimi on RS16 ja sen päävärit ovat musta ja keltainen.
Renault moottorintoimittajana

Renault teki paluun Formula 1 -sarjaan vuonna 1989 Williamsin moottorintoimittajana ja ensimmäisen voiton Williams-Renault'lla saavutti Thierry Boutsen jo kauden kuudennessa kilpailussa, Kanadan GP:ssä. Kauden 1991 aikana Williams sai pakettinsa toimimaan ja kaudella 1992 Williams voitti valmistajien mestaruuden sekä Nigel Mansell kuljettajien mestaruuden. Kaudella 1993 Williams voitti edelliskauden tapaan valmistajien mestaruuden selvästi ja tallin kuljettaja Alain Prost kruunattiin kuljettajien mestariksi. Vuonna 1994 Williams jäi ilman kuljettajien mestaruutta, mutta onnistui saavuttamaan valmistajien tittelin kolmannen kerran peräkkäin.
Kaudella 1995 Williamsin ohella myös Benetton-talli sai Renault’n moottorit. Benetton onnistuikin katkaisemaan Williamsin mestaruusputken voittamalla tallin historian ensimmäisen ja ainoan valmistajien mestaruuden. Michael Schumacher saavutti kaudella toisen kuljettajien mestaruutensa. Kaudella 1996 Williams palasi mestaruuskantaan Damon Hillin voittaessa kuljettajien mestaruuden. Williams saavutti tuplamestaruuden myös kaudella 1997, kun Jacques Villeneuve voitti kuljettajien tittelin.
Kauden 1997 jälkeen Renault vetäytyä jälleen sarjasta voitettuaan kuusi valmistajien mestaruutta sekä viisi kuljettajien mestaruutta. Renault olikin 1990-luvun paras moottori ja sen valmisversiota myytiin talleille vielä muutamia vuosia vetäytymisen jälkeenkin. Benetton käytti moottorista nimeä Playlife ja Williams Mecachromea ja Supertec-nimeä. Myös BAR ja Arrows kilpailivat Supertecin moottoreilla.
Renault moottorintoimittajana > Renault’n moottorit

| Nimi | Käytössä | Sylinterit | Paino (kg) | Iskutilavuus (cm3) | Teho (hv) | Talli(t) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| EF1 | 1977–1983 | V6 Turbo | 179 | 1 492 | 525–650 | Renault, Lotus (1983) |
| EF4 | 1984 | V6 Turbo | ? | 1 492 | 760 | Renault, Ligier |
| EF4B | 1984–1986 | V6 Turbo | ? | 1 492 | 760 | Renault, Lotus, Ligier, Tyrrell |
| EF15 | 1985–1986 | V6 Turbo | 154 | 1 494 | 850 | Renault, Lotus, Ligier, Tyrrell |
| EF15B | 1986 | V6 Turbo | 154 | 1 494 | 900 | Lotus |
| RS01 | 1989 | V10, 65° | 141 | 3 493 | 650 | Williams |
| RS02 | 1990 | V10, 67° | 139 | 3 500 | 660 | Williams |
| RS3 | 1991 | V10, 67° | 137 | 3 493 | 700 | Williams |
| RS3B | 1991–1992 | V10, 67° | 137 | 3 493 | ? | Williams, Ligier |
| RS3C | 1992 | V10, 67° | 137 | 3 493 | ? | Williams, Ligier |
| RS4 | 1992 | V10, 67° | 137 | 3 493 | 750 | Williams |
| RS5 | 1993 | V10, 67° | 137 | 3 493 | 780 | Williams, Ligier |
| RS6 | 1994 | V10, 67° | 136 | 3 500 | 790 | Williams, Ligier |
| RS6B | 1994 | V10, 67° | 134 | 3 500 | 790 | Williams |
| RS7 | 1995 | V10, 67° | 132 | 3 000 | 750 | Williams, Benetton |
| RS7B | 1995 | V10, 67° | ? | 3 000 | ? | Williams, Benetton |
| RS7C | 1995 | V10, 67° | ? | 3 000 | ? | Williams, Benetton |
| RS8 | 1996 | V10, 67° | 132 | 2 998 | 750 | Williams, Benetton |
| RS8B | 1996 | V10, 67° | 132 | 2 998 | ? | Williams, Benetton |
| RS9 | 1997 | V10, 71° | 121 | 3 000 | 755 | Williams, Benetton |
| RS9B | 1997 | V10, 71° | 121 | 3 000 | 775 | Williams, Benetton |
| RS21 | 2001 | V10, 111° | ? | 2 997 | 780 | Benetton |
| RS22 | 2002 | V10, 111° | ? | 3 000 | 800 | Renault |
| RS23 | 2003 | V10, 111° | 90 | 3 000 | 800 | Renault |
| RS24 | 2004 | V10, 72° | 115 | 3 000 | 820 | Renault |
| RS24B | 2004 | V10, 72° | ? | 3 000 | ? | Renault |
| RS25 | 2005 | V10, 72° | 105 | 3 000 | 800 | Renault |
| RS25B | 2005 | V10, 72° | 105 | 3 000 | 800 | Renault |
| RS25C | 2005 | V10, 72° | 105 | 3 000 | 820 | Renault |
| RS25D | 2005 | V10, 72° | 105 | 3 000 | 850 | Renault |
| RS25E | 2005 | V10, 72° | 105 | 3 000 | 900 | Renault |
| RS26 | 2006 | V8, 90° | 95 | 2 400 | 740 | Renault |
| RS26B | 2006 | V8, 90° | 95 | 2 400 | 750 | Renault |
| RS26C | 2006 | V8, 90° | 95 | 2 400 | 760 | Renault |
| RS26D | 2006 | V8, 90° | 95 | 2 400 | 770 | Renault |
| RS26E | 2006 | V8, 90° | 95 | 2 400 | 780 | Renault |
| RS27 | 2007–2013 | V8, 90° | 95 | 2 400 | ? | Renault, Red Bull, Team Lotus/Caterham, Lotus, Williams |
| R.E.16 | 2016 | V6 Turbo, 90° | 145 | 1 600 | 875 | Renault, Red Bull Racing |
| R.E.17 | 2017 | V6 Turbo, 90° | 145 | 1 600 | +900 | Renault, Red Bull Racing, Toro Rosso |
| R.E.18 | 2018 | V6 Turbo, 90° | Min. 145 | 1 600 | +950 | Renault, Red Bull Racing, McLaren |
| E-Tech 19 | 2019 | V6 Turbo, 90° | Min. 145 | 1 600 | +950 | Renault, McLaren |
| E-Tech 20 | 2020 | V6 Turbo, 90° | Min. 145 | 1 600 | +950 | Renault, McLaren |
| E-Tech 21 | 2021 | V6 Turbo, 90° | Min. 150 | 1 600 | +950 | Alpine |
Lähde:
Kuljettajat

Jean-Pierre Jabouille (1977–1980)
René Arnoux (1979–1982)
Alain Prost (1981–1983)
Eddie Cheever (1983)
Patrick Tambay (1984–1985)
Derek Warwick (1984–1985)
Philippe Streiff (1984)
François Hesnault (1985)
Jarno Trulli (2002–2004)
Jenson Button (2002)
Fernando Alonso (2003–2006, 2008–2009)
Jacques Villeneuve (2004)
Giancarlo Fisichella (2005–2007)
Heikki Kovalainen (2007)
Nelson Piquet Jr. (2008–2009)
Romain Grosjean (2009)
Robert Kubica (2010)
Vitali Petrov (2010–2011)
Nick Heidfeld (2011)
Bruno Senna (2011)
Kevin Magnussen (2016)
Jolyon Palmer (2016–2017)
Nico Hülkenberg (2017)
Carlos Sainz (2017–2018)
Daniel Ricciardo (2019–2020)
Esteban Ocon (2020)
Henkilökunta

Carlos Ghosn, toimitusjohtaja
Gérard Lopez, puheenjohtaja
Jérôme Stoll, moottoriurheilujohtaja
Alain Prost, neuvonantaja
Cyril Abiteboul, tallipäällikkö
Federico Gastaldi, kaupallisten osaston johtaja
Pat Fry, tekninen johtaja
Bob Bell, tekninen johtaja (auto)
Pete Machin, aerodynamiikka johtaja
Rob White, tekninen apulaisjohtaja (moottoriosasto)
Rémi Taffin, tekninen johtaja (moottorin kehitys)
Alan Permane, insinööripäällikkö
Ciaron Pilbeam, pääkisainsinööri
Mark Slade, strategiapuolen pääinsinööri
Chris Dyer, auton suorituskyvystä vastaavan insinööriryhmän johtaja.
Paul Seaby, tiimimanageri
Andy Stobart, tiedottaja
Henkilökunta > Entinen henkilöstö

André de Cortanze (1977–1978)
Gérard Larrousse (1977–1984)
Michel Tétu (1979–1984)
Bernard Touret (1985)
Mike Gascoyne (2002–2003)
John Iley (2002–2003)
Paul Monaghan (2002–2004)
Mark Smith (2002–2004)
Patrick Faure (2002–2006)
Jonathan Wheatley (2002–2006)
Rod Nelson (2002–2006)
Jon Tomlinson (2002–2006)
Flavio Briatore (2002–2009)
Pat Symonds (2002–2009)
Denis Chevrier (2002–2009)
Tad Czapski (2002–2009)
Jean-François Caubet (2002–2011)
Steve Nielsen (2002–2011)
Naoki Tokunaga (2002–2011)
Greg Baker (2002–2011, 2016)
Bernard Dudot (2003–2005)
Dino Toso (2003–2008)
Tim Densham (2003–2011)
Simon Rennie (2004–2011)
Dave Greenwood (2005–2009)
James Allison (2005–2011)
Alain Dassas (2006–2007)
Ayao Komatsu (2006–2011)
Bernard Rey (2007–2011)
Dirk de Beer (2008–2011)
Eric Lux (2009–2011)
Éric Boullier (2010–2011)
Patrick Louis (2010–2011)
Jason Somerville (2010–2011)
John Wickham (2011)
Julien Simon-Chautemps (2011, 2016)
Jean-Michel Jalinier (2014)
Frédéric Vasseur (2016)
Nick Chester (2002–2011, 2016–2019)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Renault Formula 1 -sarjassa Wikimedia Commonsissa
Tallin viralliset kotisivut (englanniksi) (ranskaksi) (puolaksi) (venäjäksi) (portugaliksi)
Renault – The Formula One Database (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi) (hollanniksi)
Renault - F1Olivier.info (Arkistoitu – Internet Archive)
Formula 1 -luokan valmistajien maailmanmestarit
Formula 1 -valmistajat
| --- | --- |
Kaudella 2024:  Red Bull Racing  Mercedes  Ferrari  McLaren  Aston Martin Aramco  Alpine  Williams  RB  Kick Sauber  Haas 
Entiset valmistajat:  AFM  AGS  Alfa Romeo  AlphaTauri  Alta  Amon  Andrea Moda  Apollon  Arrows  Arzani-Volpini  Aston-Butterworth  ATS (Italia)  ATS (Saksa)  BAR  Behra-Porsche  Bellasi  Benetton  BMW Sauber  Boro  Brabham  Brawn  BRM  BRP  Bugatti  Caterham  Cisitalia  Coloni  Connaught  Connew  Cooper  Dallara  De Tomaso  Derrington-Francis  Eagle  Eifelland  Emeryson  EMW  ENB  Ensign  ERA  EuroBrun  Ferguson  FIRST  Fittipaldi  Fondmetal  Footwork  Force India  Forti  Frazer Nash  Fry  Gilby  Gordini  Hesketh  Hill  HWM  Honda  HRT  Jaguar  JBW  Jordan  Kauhsen  Klenk  Kojima  Kurtis Kraft  Lancia  Larrousse  LDS  LEC  Leyton House  Life  Ligier  Lola  Lotus  Lotus  Lyncar  Maki  Manor  March  Martini  Marussia  Maserati  Matra  McGuire  Merzario  Midland  Milano  Minardi  Modena  Onyx  OSCA  Osella  Pacific  Parnelli  Penske  Porsche  Prost  Racing Point  RAM  Rebaque  Renault  Rial  Sauber  Scarab  Scirocco  Shadow  Shannon  Simtek  Spirit  Spyker  Stebro  Stewart  Super Aguri  Surtees  Talbot  Talbot-Lago  Tec-Mec  Tecno  Theodore  Token  Toleman  Toro Rosso  Toyota  Trojan  Tyrrell  Vanwall  Veritas  Virgin  Williams (FWRC)  Wolf  Zakspeed 
Indianapolis 500 -tallit (1950–1960):  Adams  Deidt  Del Roy  Dunn  Elder  Epperly  Ewing  Hall  Kuzma  Langley  Lesovsky  Marchese  Meskowski  Moore  Nichels  Olson  Pankratz  Pawl  Phillips  Rae  Schroeder  Sherman  Stevens  Sutton  Trevis  Turner  Watson  Wetteroth 
René Arnoux ja RS01 näytösajossa vuonna 2007.
Renault RS10 varikolla Monacon GP:ssä.
Eddie Cheever RE40-autolla näytösajossa vuonna 2007.
Derek Warwick RE50-auton ratissa Yhdysvaltain GP:ssä.
Tallin logo 2002–2006.
Tallin miehiä varikkoalueella kaudella 2002.
Jarno Trulli ajamassa Yhdysvaltain GP:ssä, jossa hän sijoittui lopulta neljänneksi.
Fernando Alonso ajamassa Yhdysvaltain GP:ssä.
Fernando Alonso R25-auton ratissa keskeytykseen päättyneessä Kanadan GP:ssä.
Alonso voittoon päättyneessä Kiinan GP:ssä.
Giancarlo Fisichella ajoi voittoon Malesian GP:ssä.
Fernando Alonso varmisti uransa toisen kuljettajien mestaruuden sijoittumalla toiseksi Brasilian GP:ssä.
Heikki Kovalainen debytoi F1:ssä Australian GP:ssä sijoittumalla kymmenenneksi.
ING Renault F1 Team logo vuosina 2007-2009.
Fisichellan R27-auto varikkopilttuussa Britannian GP:ssä.

Lotus Renault GP logo vuonna 2011.
Renault’n logo kausina 2016–2018.
Williams-talli voitti Renault’n moottoreilla viisi valmistajien ja neljä kuljettajien mestaruutta. Kuvassa ajava Jacques Villeneuve saavutti Williamsin viimeisen kuljettajien mestaruuden kaudella 1997. Kuva vuodelta 1996.
Renault RS27 -moottori.
Peter Harrison

Peter Harrison vuonna 2010.
Peter Harrison on tieteen ja uskonnon Andreas Idreos -professori ja Ian Ramsey -keskuksen johtaja Oxfordin yliopistossa.
Ura

Peter Harrison opiskeli luonnontiedettä, uskontoa ja filosofiaa Queenslandin ja Yalen yliopistoissa. Hän toimi monia vuosia historian ja filosofian professorina Australiassa, kunnes hänet valittiin nykyiseen virkaansa Oxfordin yliopistossa vuonna 2007. Oxfordissa hän on jäsen sekä teologian että historian tiedekunnassa. Harrisonin kirjoitukset käsittelevät modernia älyllistä historiaa erityisesti kiinnittäen huomiota tieteen ja uskonnon suhteisiin.