stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sotarikos
Historia > Suomen sotarikolliset ja sotasyylliset

Jatkosodan 19. syyskuuta 1944 päättäneen Moskovan välirauhansopimuksen 13 artikla kuului seuraavasti: ”Suomi sitoutuu yhteistoimintaan Liittoutuneiden Valtojen kanssa sotarikoksista syytettävien henkilöiden pidättämiseksi ja tuomitsemiseksi.” Suomalaiset tulkitsivat tämän tarkoittavan sotarikollisia, perinteisiin sotarikoksiin syyllistyneitä, jotka olivat rikkoneet ennen sotaa vallalla olleita sotalakeja ja -tapoja koskeneita kansainvälisiä sopimuksia ja määräyksiä.lähde?
Oman sotaväen sotarikollisten oikeuteen saattaminen suuressa mittakaavassa oli poikkeuksellista sodan jälkeisessä Euroopassa. Voittajavaltioiden painostamana hävinnyt Suomi joutui kuitenkin käymään läpi laajan sotarikosoikeudenkäyntien sarjan, jonka kulkuun neuvostoliittolaiset vielä yksittäisissä tapauksissa puuttuivat. Lisäksi suomalaiset oikeusasteet käsittelivät korkea-arvoisia syytettyjä jonkin verran muita helläkätisemmin. Tästä huolimatta sotarikosoikeudenkäynnit täyttivät oikeusvaltion edellytykset.
Sodan voittajaosapuolet katsoivat Suomen poliittisen johdon olleen vastuussa maan hankkiutumisesta jatkosotaan ja sen vuoksi heidän olevan myös henkilökohtaisesti syyllisiä sotaan. Tästä painostuksen edessä Suomessa syntyneet sotasyyllisyysoikeudenkäynnit olivat luonteeltaan poliittisia, ja erosivat siten oleellisesti sotarikosoikeudenkäynneistä.
Historia > Suomen sotarikolliset ja sotasyylliset > Rikosoikeudellinen sotarikollisuus

Sotarikosten tutkiminen aloitettiin Suomessa jo vuonna 1944. Sotarikosten vuoksi Suomen omien lakien mukaan oli tuomittu vuoden 1948 loppuun mennessä kaikki oikeusasteet huomioiden yli 700 henkilöä. Suurin osa heistä tuomittiin sotavankeja koskevista henkirikoksista.
Historia > Suomen sotarikolliset ja sotasyylliset > Poliittinen sotasyyllisyys

Suomessa ei aluksi katsottu välirauhansopimuksen 13 artiklan koskevan poliittista johtoa. Tilanne kuitenkin muuttui taannehtivasti liittoutuneiden määriteltyä yllä mainitussa Lontoon kokouksessa vuonna 1945 muun muassa käsitteen ”rikos rauhaa vastaan”. Vielä vuonna 1945 säädettiin Neuvostoliiton painostuksesta Suomessa laki sotasyyllisten rankaisemisesta, jonka pohjalta poliittisen johdon sotasyyllisyysoikeudenkäynti aloitettiin marraskuussa 1945.
Suomen rikoslaki: Sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan

Suomen rikoslaki, 11 luku määrittelee sotarikoksiksi ja rikoksiksi ihmisyyttä vastaan seuraavat rikostyypit:
Sotarikoksiin kuuluvat kiellettyjen sodankäyntitapojen tai taisteluvälineiden käyttö, haavoittuneiden väärinkäyttö, lääkintähuoltoa suojaavien kansainvälisten tunnusmerkkien väärinkäyttö tai muu yleisesti tunnustetun ja vakiintuneen kansainvälisen oikeuden mukaisen sodan lain tai tavan rikkominen. Sotarikoksesta tai sen yrityksestä voi seurata 4 kuukautta – 6 vuotta vankeutta.
Törkeä sotarikos saattaa useita ihmisiä hengenvaaraan sodankäyntirikoksen yhteydessä, aiheuttaa laaja-alaista taloudellista vahinkoa, tapahtuu erityisen raa’asti, tai on muutoin kokonaisuutena törkeä. Tällöin siitä tai sen yrityksestä voi seurata vankeutta 2–12 vuotta.
Lievä sotarikos voi olla seurauksiltaan vähäinen, jolloin siitä voidaan tuomita sakkoon tai vankeuteen enintään puoleksi vuodeksi.
Rikos ihmisyyttä vastaan
Hyökkäysrikos
Joukkotuhonta on kansallisen, rodullisen, etnisen tai uskonnollisen tms. ryhmän hävittämistä kokonaan tai osittain: surmaamalla, vammauttamalla, ehkäisemällä syntyvyyttä, siirtämällä lapsia toiseen ryhmään tms. tavalla huonontamalla ryhmän elinehtoja. Sellaisen yrityksestä, valmistelusta, tai tekemisestä voidaan tuomita vankeuteen 4 kuukaudeksi – 4 vuodeksi tai elinkautiseksi.
Kemiallisen aseen kiellon rikkomisesta, jalkaväkimiinakiellon rikkomisesta tai biologisen aseen kiellon rikkomisesta, ml. käyttö, kehitys, varastointi, tai käytön valmistelu, voidaan tuomita vankeuteen 4 kuukaudeksi – 6 vuodeksi.
Kidutuksesta tai sen yrityksestä voidaan tuomita vankeuteen 2–12 vuodeksi sekä viraltapantavaksi
Kiihottamisesta kansanryhmää vastaan voidaan tuomita sakkoon tai vankeuteen enintään kaksi vuotta.
(Myös syrjintä elinkeinotoiminnassa jne. on rikoslain 11 luvussa, vaikka syrjintärikoksia ei yleensä luettane sotarikoksiin).lähde?
Suomen rikoslaki: Sotarikoksista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan > Sotarikostutkintoja Suomessa 2000-luvulla

Yleisradion A-studio-ohjelma selvitti vuonna 2019 millaisia terrorismitutkintoja poliisi on tehnyt Suomessa. Suomeen kohdistuvien terrorismirikosten ja vierastaistelijailmiön lisäksi poliisi on tutkinut myös ulkomailla tapahtuneita sota- ja terrorismirikoksia eli tavallisesti sellaisia tekoja, jotka ovat tapahtuneet ennen kuin rikoksesta epäilty on saapunut Suomeen. Tällaiset henkilöt ovat saattaneet esimerkiksi esiintyä valokuvissa voitonmerkkinä vihollistaistelijoiden ruumiiden kanssa.
Osa sotarikostutkinnoista päättyy esimerkiksi siksi, että Suomesta käsin olisi mahdotonta saada riittävää näyttöä rikoksista. Poliisi on perustellut tutkintojen lopettamisia myös kustannuksilla.
Vuonna 2006 poliisi aloitti tutkinnan ruandalaisesta François Bazarambasta, jotain epäiltiin syyllistymisestä joukkotuhontaan Ruandan kansanmurhan aikana. Hänet tuomittiin elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Tästä niin sanotusta Ruanda-oikeudenkäynnistä kertyi kuluja kesän 2010 käräjäoikeuden tuomioon mennessä poliisille 1,1 miljoonaa ja oikeusministeriölle noin 1,5 miljoonaa, johon sisältyy muun muassa matkoja Afrikkaan.
Vuoden 2019 tammikuussa Helsingin käräjäoikeus tuomitsi Irakin armeijan sotilaana toimineen miehen sotarikoksesta ehdolliseen vankeuteen. Tuomittu oli esitellyt videolla kuolleelta Isis-taistelijalta leikkaamaansa päätä.
Helmikuussa 2021 Suomessa asuvaa sierraleonelaista miestä vastaan nostettiin syytteet Liberiassa tehdyistä sotarikoksista. Gibril Massaquoita syytettiin murhista, törkeistä raiskauksista, ihmissyönnistä, törkeästä sodankäyntirikoksesta ja törkeästä ihmisoikeuksien loukkaamisesta Liberian sisällissodassa 2000-luvun alussa. Tapauksella oli poikkeuksellisen pitkä esitutkinta, jonka tutkinnanjohtajana toimi rikosylikomisario Thomas Elfgren. Huhtikuussa 2022 Pirkanmaan käräjäoikeus hylkäsi kaikki syytteet Gibril Massaquoita vastaan, mutta Turun hovioikeus myönsi jatkokäsittelyluvan jutulle.
Kansainvälinen sotarikoslainsäädäntö: Rooman perussääntö

Niin sanottu Rooman perussääntö määrittelee, milloin sotarikos siirtyy Kansainvälisen rikostuomioistuimen toimivaltaan kansallisilta tuomioistuimilta. Kansainvälisen rikostuomioistuimen perussääntö tuli voimaan 1. heinäkuuta 2002. Sopimuksen oli allekirjoittanut 16. heinäkuuta 2003 mennessä 139 ja ratifioinut 91 maata. On huomattava, että esimerkiksi Yhdysvallat, Venäjä ja Kiina eivät ole ratifioineet tuota sopimusta.
Kansainvälisellä rikostuomioistuimella on toimivalta seuraavissa tilanteissa:
yksi tai useampi asianosainen on sopimusvaltio
syytetty on sopimusvaltion kansalainen
rikos on tehty sopimusvaltion alueella
valtio, joka ei ole liittynyt sopimukseen, on erikseen hyväksynyt tuomioistuimen toimivallan suhteessa rikokseen, joka on tehty sen alueella tai jonka on tehnyt sen kansalainen
tai Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto on käynnistänyt toimivallan Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan VII luvun mukaisissa kansainvälisen rauhan ja turvallisuuden uhan tilanteissa.
Kansainvälinen rikostuomioistuin voi nostaa syytteen sotarikoksista, rikoksista ihmisyyttä vastaan ja kansanmurhista. Perussäännön ratifioineet maat sitoutuvat itse ryhtymään oikeudellisiin toimenpiteisiin niitä henkilöitä vastaan, joita syytetään näistä rikoksista tai luovuttamaan heidät tuomioistuimelle. Rikos otetaan käsiteltäväksi vain, jos kansallinen tuomioistuin ei siihen kykene tai ole halukas.
Kansainvälinen rikostuomioistuin käsittelee vain sen perussäännön voimaantulon 1. heinäkuuta 2002 jälkeen tapahtuneita rikoksia. On huomattava, että Kansainvälinen rikostuomioistuin on eri asia, kuin Kansainvälinen tuomioistuin (ICJ), joka käsittelee vain valtioiden välisiä, ei yksilöitä koskevia, oikeustapauksia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sotarikos Wikimedia Commonsissa
Agmatiini

| Agmatiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-(4-aminobutyyli)guanidiini
CAS-numero:  306-60-5
PubChem CID:  199
SMILES:  C(CCN=C(N)N)CN
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H14N4
Moolimassa:  130,202 g/mol
Sulamispiste:  102 °C
Kiehumispiste:  281 °C
Tiheys:  1,2 g/cm3
Agmatiini (C5H14N4) on guanidiinirakenteen sisältävä polyamiini ja kuuluu biogeenisiin amiineihin. Yhdistettä muodostuu arginiiniaminohapon aineenvaihduntatuotteena.
Esiintyminen eliöissä ja ominaisuudet

Agmatiinin eristi ensimmäisen kerran saksalainen Albrecht Kossel vuonna 1910 sillin maidista. Agmatiinia on tämän jälkeen eristetty muun muassa kasvien siitepölystä, sienistä, kuten torajyvästä, bakteereista ja mustekalojen lihaksista. Kasveissa agmatiini on polyamiinien synteesin välituote. Vuonna 1994 agmatiinia havaittiin muodostuvan myös nisäkkäiden elimistössä.
Eliöt tuottavat agmatiinia dekarboksyloimalla arginiinia arginiinidekarboksylaasientsyymin avulla. Agmatiinin metaboliaan osallistuu kaksi entsyymiä: agmatinaasi hajottaa sen putreskiiniksi ja ureaksi ja diamiinioksidaasi, joka hapettaa agmatiinin guanidinobutyraldehydiksi ja lopulta guanidinovoihapoksi. Agmatiinilla on typpioksidin tavoin verisuonia laajentama vaikutus. Yhdiste voi myös osallistua elimistössä typpioksidin tuotannon säätelyyn sillä se on typpioksidisyntaasin inhibiittori. Agmatiini voi olla myös välittäjäaine hermostossa ja se sitoutuu α2-adrenergisiin reseptoreihin ja imidatsoliinireseptoreihin. Agmatiini nostaa solujen kalsiumionikonsentraatiota aktivoimalla ryanodiinireseptoreja.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database (HMDB): Agmatine (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Agmatine (englanniksi)
DrugBank: Agmatine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Agmatine (englanniksi)
ChemBlink: (4-Aminobutyl)guanidine (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Agmatine (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - agmatine (englanniksi)
1,6-heksaanidioli

| 1,6-heksaanidioli |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  629-11-8
PubChem CID:  12374
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C6H14O2
Moolimassa:  118,17 g/mol
Ulkomuoto:  Värittömiä kiteitä
Sulamispiste:  42,8 °C
Kiehumispiste:  208 °C
Tiheys:  0,96 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Hyvä veteen
1,6-heksaanidioli on orgaaninen yhdiste (alkoholi, dioli), joka muodostuu heksaanista, jonka molempiin päihin on liittynyt alkoholiryhmä (OH). 1,6-heksaanidioli on palavaa, normaaliolosuhteissa olomuodoltaan värittömiä kiteitä. Sen kemiallinen kaava on C6H14O2 ja rakennekaava on HO(CH2)6OH. 1,6-heksaanidiolista käytetään myös nimiä 1,6-dihydroksiheksaani ja heksametyleeniglykoli.
1,6-heksaanidiolin moolimassa on 118,17 g/mol, sulamispiste 42,8 °C, kiehumispiste 208 °C,tiheys 0,96 g/cm3, leimahduspiste 101 °C, itsesyttymislämpötila 320 °C sekä CAS-numero 629-11-8. Yhdisteen liukoisuus veteen on hyvä ja se reagoi kiivaasti hapettimien kanssa. Lyhytaikainenkin altistuminen 1,6-heksaanidiolille voi ärsyttää silmiä.
1,6-heksaanidiolia käytetään muun muassa polyesterin ja polyuretaanin valmistuksessa. Yhdistettä valmistetaan teollisesti hydraamalla adipiinihappoa tai sen estereitä katalyytin avulla.
Aiheesta muualla

1,6-heksaanidiolin kansainvälinen kemikaalikortti
PubChem: Hexamethylene glycol (englanniksi)
Inchem: Hexamethylene glycol, CAS N°: 629-11-8 (Arkistoitu – Internet Archive) pdf (englanniksi)
Carl Djerassi

| Carl Djerassi |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. lokakuuta 1923 Wien, Itävalta
Kuollut: 30. tammikuuta 2015 (91 vuotta) San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Väitöstyön ohjaaja:  George Rosenkranz
Tutkimusalue:  Kemia
Palkinnot:  Wolfin palkinto
Aiheesta muualla
www.djerassi.com
Carl Djerassi (29. lokakuuta 1923 Wien, Itävalta – 30. tammikuuta 2015 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) oli kemisti ja näytelmäkirjailija, joka tunnetaan suun kautta otettavan ehkäisypillerin keksimiseen johtaneesta tutkimustyöstä.
Djerassi syntyi Wienissä juutalaiseen perheeseen, jonka isä oli lähtöisin Bulgariasta. Hän muutti 1938 Bulgariaan turvaan natsien vainolta. Vuonna 1939 hän muutti Yhdysvaltoihin. Hän suoritti 1942 alemman korkeakoulututkinnon Kenyon Collegessa ja väitteli Wisconsinin yliopistossa filosofian tohtoriksi 1945. Vuosina 1959–2002 hän toimi kemian professorina Stanfordin yliopistossa. Hänet valittiin 1978 kansalliseen keksijöiden museon (National Inventors Hall of Fame) arvovaltaiseen joukkoon.
Djerassi keksi yhdessä meksikolaisen Luis E. Miramontesin ja unkarilaisen George Rosenkranzin kanssa synteettisen progesteronin joka, toisin kuin luonnollinen progesteroni, tehoaa suun kautta otettuna ja on huomattavasti voimakkaampi kuin luonnollinen hormoni. Hänen ehkäisyvalmisteen kehittelyä koskevia valmistelujaan avustivat Gregory Pincus, John Rock ja Min-Cheuh Chang. Djerassi muistuttaa, että kun hän aloitti työn progesteronin kehittämiseksi, hänellä ei alun perin ollut mielessä syntyvyyden säännöstely. ”Emme edes hurjimmissa unelmissa … osanneet kuvitella sellaista.” Silti häneen viitataan ehkäisypillerin isänä.
Djerassi ennakoi ehkäisypillerin yhteiskunnallisia vaikutuksia. Hän huomasi sen suuret vaikutukset miehen ja naisen välisessä sosiaalisessa kanssakäymisessä suvunjatkamisen sosiobiologian kautta. Hän uskoi, että sillä olisi suuremmat sosiaaliset vaikutukset miehille kuin naisille, ja kutsui vaikutuksia miesten ”feminisaatioksi”, millä hän viittasi lakien ja yhteiskunnan arvojen muuttumiseen yhteiskunnassa yleensä naisille myönteisemmäksi.
Djerassi kirjoitti romaanin Cantor’s Dilemma, joka nostaa esille nykyaikaisen tieteellisen tutkimuksen etiikkaa päähenkilön tohtori Cantorin kautta.lähde?
Hän on saanut Wolfin palkinnon kemiassa vuonna 1978. Hän oli Academia Europæan ulkomaalaisjäsen vuodesta 2003.
Teokset > Tietokirjallisuus

Optical Rotatory Dispersion, 1960
The Politics of Contraception, 1981
Steroids Made it Possible (Profiles, Pathways, and Dreams), 1990 (omaelämäkerta)
The Pill, Pygmy Chimps, and Degas Horse, Basic Books, 1992 (omaelämäkerta)
From the Lab into The World: A Pill for People, Pets, and Bugs, American Chemical Society, 1994
Paul Klee: Masterpieces of the Djerassi Collection, (toim.), Prestel Publishing, 2002
This Mans Pill: Reflections on the 50th Birthday of the Pill , Oxford University Press, USA, 2004 (muistelmat)
Teokset > Kaunokirjallisuus

Futurist and Other Stories, Macdonald, 1989
The Clock Runs Backwards, Story Line Press, 1991
Marx, Deceased, University of Georgia Press, 1996
Teokset > Science-in-fiction

Cantors Dilemma, Penguin, 1989
The Bourbaki Gambit, Penguin, 1994
Menachems Seed, Penguin, 1996
NO, Penguin, 1998
Teokset > Näytelmiä

An Immaculate Misconception: Sex in an Age of Mechanical Reproduction, 2000,
L.A. Theatre Works,  2004
Oxygen, Wiley-VCH, (C. D. ja  Roald Hoffmann) 2001
Newtons Darkness: Two Dramatic Views, (C. D. ja  David Pinner), 2004
Aiheesta muualla

Djerassin oma sivusto (englanniksi)
Djerassi Turun Sanomien haastattelussa (archive.org)
haastattelu Austriantimes.at (Arkistoitu – Internet Archive)
Artikkeli der Standardissa
| n k Wolfin kemianpalkinnon saajat |
| --- | --- |
1970-luku:  1978: Carl Djerassi  1979: Herman Mark 
1980-luku:  1980: Henry Eyring  1981: Joseph Chatt  1982: John Charles Polanyi, George C. Pimentel  1983/4: Herbert S. Gutowsky, Harden M. McConnell, John S. Waugh  1984/5: Rudolph A. Marcus  1986: Elias James Corey, Albert Eschenmoser  1987: David C. Phillips, David M. Blow  1988: Joshua Jortner, Raphael David Levine  1989: Duilio Arigoni, Alan R. Battersby 
1990-luku:  1991: Richard R. Ernst, Alexander Pines  1992: John Pople  1993: Ahmed Hassan Zewail  1994/5: Richard Lerner, Peter Schultz  1995/6: Gilbert Stork, Samuel J. Danishefsky  1998: Gerhard Ertl, Gabor A. Somorjai  1999: Raymond U. Lemieux 
2000-luku:  2000: Frank Albert Cotton  2001: Henri B. Kagan, Ryōji Noyori, K. Barry Sharpless  2004: Harry B. Gray  2005: Richard N. Zare  2006/7: Ada Yonath, George Feher  2008: William E. Moerner, Allen J. Bard 
2010-luku:  2011: Stuart A. Rice, Ching W. Tang, Krzysztof Matyjaszewski  2012: A. Paul Alivisatos, Charles M. Lieber  2013: Robert S. Langer  2014: Chi-Huey Wong  2016: Kyriacos Costa Nicolaou, Stuart Schreiber 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii  Leopoldina  Scopus 
Taiteenala:  FID  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
Carlo Rossi

| Carlo Rossi |
| --- | --- |
 Carlo Rossin muotokuva 1820-luvulta.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. joulukuuta 1775 Napoli, Napolin kuningaskunta
Kuollut: 18. huhtikuuta 1849 (73 vuotta) Pietari, Venäjä
Ammatti:  arkkitehti
Vanhemmat:  Gertruda Rossi ja Charles Le Picq
Pääesikunnan porttikäytävä
Aleksandrinski-teatteri.
Arkkitehti Rossin katu
Carlo di Giovanni Rossi (ven. Карл Ива́нович Ро́сси, Karl Ivanovitš Rossi; 29. joulukuuta 1775 Napoli – 18. huhtikuuta (J: 6. huhtikuuta) 1849 Pietari) oli italialaissyntyinen venäläinen arkkitehti. Hänet tunnetaan suuria rakennuskokonaisuuksia luoneena kaupunkisuunnittelijana sekä yhtenä venäläisen empiretyylin kehittäjistä.
Suku ja koulutus

Carlo Rossi oli Pietariin vuonna 1785 muuttaneen saksalaissyntyisen balettitanssijattaren Gertruda Rossin poika. Hänen isäpuolensa oli ranskalainen balettimestari Charles Le Picq. Carlo kävi saksalaisen Pietarin ja Paavalin seurakunnan koulua ja työskenteli vuodesta 1796 lähtien arkkitehti Vincenzo Brennan apulaisena. Vuosina 1802–1803 hän opiskeli Italiassa.
Ura Venäjällä

Palattuaan Venäjälle Rossi nimitettiin Pietarin lasi- ja posliinitehtaiden taiteilijaksi ja vuonna 1806 keisarilliseksi hoviarkkitehdiksi. Vuodesta 1809 hän työskenteli Moskovassa, sisusti uudelleen Katariina II:n matkapalatsin Tverissä ja suunnitteli rakennuksia maaseutukaupunkeihin.
Vuonna 1815 Rossi palasi Pietariin, jossa hänet seuraavana vuonna nimitettiin yhdeksi rakennus- ja vesitöiden komitean pääarkkitehdeista. Hän on suunnitellut kaupunkiin useita merkittäviä rakennuskokonaisuuksia, joille on ominaista korostettu juhlallisuus ja ilmeikkyys, runsas pylväiden käyttö sekä allegoriset veistosryhmät. Mistulansaarella sijaitsevan Jelaginin palatsin (1818–1822) jälkeen Rossi suunnitteli Mikaelin palatsin (1818–1822, nykyinen Venäläisen taiteen museo) ja siihen liittyvän Taideaukion kokonaisuuden.
Vuosina 1819–1829 hänen suunnitelmiensa mukaan rakennettiin Palatsiaukiolle avautuva Pääesikunnan rakennus. Arkkitehdin huippusaavutus on vuosina 1816–1834 toteutettu Aleksandrinski-teatterin kokonaisuus, johon kuuluvat teatteria ympäröivä Ostrovskin aukio, Lomonosovin aukio ja niitä yhdistävä Arkkitehti Rossin katu pylväsriveineen. Rossin viimeisen monumentaaliluomuksen muodostavat Senaatinaukion kokonaisuuteen kuuluvat Senaatin ja synodin rakennukset (1829–1834).
Arkkitehdin muita töitä ovat Pavlovskin palatsin kirjasto (1822–1824), Nikolain portti valurauta-aitoineen (1826), Jurjevin luostarin kellotapuli Novgorodissa (1838–1841) sekä vuoden 1812 isänmaallisen sodan sankareiden galleria Talvipalatsissa (1826, Vasili Stasovin jälleenrakentama palatsin tulipalon jälkeen).
Rossi erosi arkkitehdin virastaan vuonna 1832 riitauduttuaan Nikolai I:n lähipiirin kanssa. Hänet on haudattu Aleksanteri Nevskin luostarin 1700-luvun hautausmaalle.
Kirjallisuutta

Grimm, G.G. Ansambli Rossi. Ploštšad iskusstv i ploštšad Ostrovskogo. Moskva-Leningrad: Iskusstvo, 1946.
Piljavski, V.I. Zodtši Rossi. Moskva-Leningrad: GIAiG, 1951.
Rossi, Karl Ivanovitš (1775–1849). Katalog arhitekturnyh tšertežei i projektov predmetov prikladnogo iskusstva. Leningrad, 1975.
Šuiski, V.K. Karlo Rossi. Sankt-Peterburg: Stroiizdat, 2001.
Taranovskaja, M.Z. Karl Rossi. Arhitektor. Gradostroitel. Hudožnik. Leningrad: Stroiizdat, 1980.
Veinert, N. Rossi. Moskva-Leningrad: Iskusstvo, 1939.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Carlo Rossi Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Carlo Rossi Pietarin kaupunginhallinnon sivustolla (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  Structurae 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  SNAC  IdRef
Heksatriakontaanihappo

| Heksatriakontaanihappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  Heksatriakontyylihappo
CAS-numero:  4299-38-1
PubChem CID:  5282596
SMILES:  O=C(O)CCCCCCCCCCCCCCCCCCCCCCCCCCCCCCCCCCC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C36H72O2
Moolimassa:  537 g/mol
Kiehumispiste:  470
Tiheys:  0,9 g/cm3
Heksatriakontaanihappo tai heksatriakontyylihappo on pitkäketjuinen karboksyylihappo ja tyydyttynyt rasvahappo.
Heksatriakontaanihapon leimahduspiste on noin 208 °C, höyrystymislämpö 77,1 kJ/mol ja taitekerroin 1,464.
Aiheesta muualla

PubChem: Hexatriacontanoic acid (englanniksi)
Rasvahapot
| --- | --- |
Tyydyttyneet:  Etikkahappo (C2)  Propionihappo (C3)  Voihappo (C4)  Valeriaanahappo (C5)  Kapronihappo (C6)  Enantyylihappo (C7)  Kapryylihappo (C8)  Pelargonihappo (C9)  Kapriinihappo (C10)  Hendekaanihappo (C11)  Lauriinihappo (C12)  Tridekyylihappo (C13)  Myristiinihappo (C14)  Pentadekyylihappo (C15)  Palmitiinihappo (C16)  Margariinihappo (C17)  Steariinihappo (C18)  Nonadekyylihappo (C19)  Arakidihappo (C20)  Heneikosyylihappo (C21)  Beheenihappo (C22)  Trikosyylihappo (C23)  Lignoseriinihappo (C24)  Pentakosyylihappo (C25)  Keroottihappo (C26)  Heptakosyylihappo (C27)  Montaanihappo (C28)  Nonakosyylihappo (C29)  Melissiinihappo (C30)  Henatriakontyylihappo (C31)  Lakkerihappo (C32)  Psylliinihappo (C33)  Geddiinihappo (C34)  Keromuovihappo (C35)  Heksatriakontyylihappo (C36) 
Omega-1: Undekyleenihappo (11:1)
Omega-3:  Alfalinoleenihappo (18:3)  Rumeleenihappo (18:3)  Parinaarihappo (18:4)  Stearidonihappo (18:4)  Eikosapentaeenihappo (20:5)  Dokosaheksaeenihappo (22:6) 
Omega-5:  Myristoleiinihappo (14:1)  Granaattiomenahappo (18:3)  Trumpettipuuhappo (18:3) 
Omega-6:  Linolihappo (18:2)  γ-linoleenihappo (18:3)  Kehäkukkahappo (18:3)  Pinoleenihappo (18:3)  Dihomo-γ-linoleenihappo (20:3)  Podokarpiinihappo (20:3)  Arakidonihappo (20:4)  Dokosatetraeenihappo (22:4) 
Omega-7:  Palmitoleiinihappo (16:1)  Vakseenihappo (trans-18:1)  Rumeenihappo (18:2)  Paulliinihappo (20:1) 
Omega-9:  Oleiinihappo (18:1)  Elaidiinihappo (trans-18:1)  Eikoseenihappo (20:1)  Erukahappo (22:1)  Nervonihappo (24:1)  Meadin happo (20:3) 
Omega-12: Petroseliinihappo (18:1)
Yleisurheilun Suomen ennätykset

Yleisurheilun Suomen ennätykset on Suomen Urheiluliiton (SUL) hyväksymät Suomen kansalaisten tekemät virallisten lajien kaikkien aikojen parhaat tulokset. Tilastopaja Oy päivittää ennätysluetteloa SUL:n toimeksiannosta. SUL:n kilpailuvaliokunta tarkastaa ja vahvistaa Suomen ennätykset edellisen kuluneen hallikauden osalta toukokuussa ja ulkoratakauden osalta marraskuussa.
Toukokuussa 2024 SUL siirtyi kansainvälisen yleisurheiluliiton (WA) käytäntöön ja erillisiä ulko- tai sisäratojen ennätyksiä ei enää ole ja kiertävissä ratajuoksuissa kirjataan ennätykset lyhyeltä ja pitkältä radalta. Lyhyen radan kiertävä pituus saa olla maksimissaan 201,2 metriä (220 jaardia) ja pitkän radan kiertävä pituus 402,3 metriä (440 jaardia). Ennätys voidaan tehdä hallissa tai ulkona. Lyhyen radan moniotteluissa, naisilla viisi- ja miehillä seitsenottelussa, SE kuitenkin hyväksytään vaikka se olisi tehty hallissa yli 201,2 metrin radalla. Viestijuoksuissa noteerataan absoluuttinen Suomen ennätys (monesti maajoukkueen tekemä) ja seurajoukkueiden Suomen ennätys. Absoluuttisen ennätyksen voi tehdä myös seurajoukkue.
Viralliset lajit

SUL pitää yllä luetteloa lajeista joista noteerataan virallisia Suomen ennätyksiä.