stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo Ruotsin kunnista

Ruotsin kunnat ja läänit vuodesta 2007.
Tämä artikkeli on luettelo Ruotsin kunnista. Kunnat on lueteltu alla olevassa taulukossa lääneittäin, ja läänien sisällä kunnat on lueteltu siinä kuntakoodien mukaisesta järjestyksessä, jossa Ruotsin tilastokeskus Statistiska centralbyrån ne tilastoissaan esittää. Kuntien keskustaajamien (ruots. centralort) nimet on katsottu kunkin kunnan artikkelisivulta ruotsinkielisestä Wikipediasta. Suurkaupunkialueiden tapauksessa kuntien keskustaajamat eivät tosin aina muodosta omaa taajamaansa, vaan kuuluvat osana johonkin suurempaan taajamaan. Oikeanpuolimmaisessa sarakkeessa on ilmoitettu kunnan väkiluku. Kuntien vaakunat ovat artikkelissa Ruotsin kuntavaakunat.
Ruotsissa on tällä hetkellä 290 kuntaa.
Aiheesta muualla

Sveriges Kommuner och Landsting (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
SCB Regina Web Map (kartta Ruotsin aluejaoista)
| n k Ruotsin aluejaotukset |
| --- | --- |
Nykyiset hallintoalueet: 21 lääniä • 20 maakäräjää • 290 kuntaa • 2 523 piiriä (Ruotsin piirit) • kunnanosia (joissakin kunnissa)
Kuntauudistukset: Ruotsin kuntauudistukset • Ruotsin kunnat 1952
Historialliset kuntamuodot: kaupunki (Ruotsin kaupungit) • kauppala (Ruotsin kauppalat) • maalaiskunta • taajaväkinen yhdyskunta (Ruotsin taajaväkiset yhdyskunnat) • epäitsenäinen kauppala (Ruotsin epäitsenäiset kauppalat)
Historialliset pääalueet: Götanmaa • Sveanmaa • Norlanti
Muita historiallisia aluejaotuksia: 25 maakuntaa • kihlakunta/laivakunta/vuorikunta/käräjäkunta (Ruotsin kihlakunnat) • pitäjä • neljänneskunta • ruotu
Epävirallisia alueita: Bergslagen • Glasriket • Mälarinlaakso • Sjuhärad • Ruotsin ruukkialueet
Tilastollisia aluejakoja: 1 940 taajamaa (Ruotsin taajamat) • 2 876 pientaajamaa (Ruotsin pientaajamat) • 21 NUTS-aluetta (Ruotsin NUTS-alueet) • 291 kuntien keskustaajamaa
Ruotsin kirkon aluejaot: 13 hiippakuntaa • 130 rovastikuntaa • pastoraatteja • 1 439 seurakuntaa • seurakuntayhtymiä
Jena Malone

| Jena Malone |
| --- | --- |
 Jena Malone Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jena Laine Malone
Syntynyt: 21. marraskuuta 1984 (ikä 40) Sparks, Nevada, Yhdysvallat
Lapset:  1
Näyttelijä
Aktiivisena:  1996–
Merkittävät roolit:   Viattomuuden loppu  Donnie Darko  Inherent Vice  Nälkäpeli  The Neon Demon 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Jena Laine Malone (s. 21. marraskuuta 1984 Sparks, Nevada) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi lapsinäyttelijänä elokuvasta Viattomuuden loppu (Bastard out of Carolina, 1996), josta hän voitti Young Artist -palkinnon ja oli myös aikanaan siihen mennessä nuorin ehdokas Screen Actors Guild -palkinnon saajaksi.
Hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Aina vierelläsi (1998), Donnie Darko (2001) ja Saved! (2004). Hän näyttelee Johanna Masonia Nälkäpeli-elokuvasarjan kolmessa viimeisessä osassa.
Valikoitu filmografia

Viattomuuden loppu (1996)
Contact (1997)
Aina vierelläsi (1998)
Donnie Darko (2001)
Elämää rakentamassa (2001)
American Girl (2002)
The United States of Leland (2003)
Päämääränä Cold Mountain (2003)
Liikkuva linna (2004; ääninäyttelijänä englanninkielisessä dubbauksessa)
Saved! (2004)
Ylpeys ja ennakkoluulo (2005)
Lying (2006)
Erämaan armoille (2007)
The Ruins (2008)
Sucker Punch (2011)
Nälkäpeli – Vihan liekit (2013)
Inherent Vice (2014)
Nälkäpeli – Matkijanärhi, osa 1 (2014)
Nälkäpeli – Matkijanärhi, osa 2 (2015)
Batman v Superman: Dawn of Justice (2016; Ultimate Edition)
The Neon Demon (2016)
Nocturnal Animals (2016)
Antebellum (2020)
Swallowed (2022)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jena Malone Wikimedia Commonsissa
Jena Malone Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  Elonet  Yle 
Muut:  Europeana  IdRef
Munniharppu

Yhdysvaltojen sisällissodan leiristä Winchesterin läheltä Virginiasta löydetty munniharppu
Munniharppu
Munniharppu (huulipeli, suuharppu, mungiga, märistysrauta) on eräs maailman vanhimmista ja levinneimmistä soittimista. Muita suomalaisia nimiä ovat mm. turpajurra, märistysrauta, pirunviulu ja suupeli. Munniharppuja esiintyy laajasti ympäri maailmaa. Soittimen englanninkielinen nimitys jew’s harp on harhaanjohtava, sillä soitin ei liity erityisesti juutalaiseen perinteeseen.
Munniharppu luokitellaan idiofoneihin eli ääni syntyy soittimen oman massan värähdellessä. Se koostuu äänirautaa muistuttavasta tangosta, joka on taivutettu kehykseksi hevosenkengän tai pikemminkin tatin muotoon. Tangon keskellä on joustavasta metalliliuskasta tehty levy, jonka päähän on tehty taite siten, että sitä on helppo näppäillä.
Munniharpun ääni on hiljainen ja sen sävelet ovat samoja luonnonsäveliä kuin pitkähuilussa. Yleisesti soitinliikkeissä myynnissä olevissa halvoissa munniharpuissa luonnonsävelet eivät juurikaan kuulu ja niiden sustain (soiton kesto) on lyhyt. Ne soveltuvat siis lähinnä rytmisoittimiksi. Melodiasoitto luonnonsävelillä onnistuu laadukkailla munniharpuilla.
Soitinta soitetaan siten, että kehystangon kapea kohta (tatin jalka) painetaan hampaita vasten, ja harppua pidetään kiinni kehyksen leveästä osasta (tatin lakki). Kielen on saatava liikkua vapaasti. Ääni syntyy kieltä näppäilemällä suuontelon toimiessa instrumentin kaikukoppana. Äänen korkeutta muutetaan samaan tapaan kuin laulaessa, suuontelon muotoa muuttamalla kielen ja poskilihasten avulla. Soittimen ääni on verraten hiljainen. Sitä voi vahvistaa ulos- tai sisäänhengityksellä soittimen kielen ja kehysraudan välitse.
Munniharpun historiaa

Munniharppu on soittimena vanha, ja se on tullut suurelle yleisölle erityisen tutuksi lännenelokuvista. Hyvänä esimerkkinä voidaan mainita Sergio Leonen elokuva: Vain muutaman dollarin tähden, jonka Ennio Morriconen säveltämässä tunnusmusiikissa munniharppu on keskeisessä roolissa.
Varhaisimmat munniharput olivat kaikkialla bambusta tai muusta sopivasta puusta tehtyjä. Ensimmäinen tieto rautaisesta munniharpusta on 1100-luvun Kiinasta. Ruotsissa rautainen munniharppu on tunnettu varmuudella 1200-luvun lopulla. Läntisessä Suomessa se soi viimeistään 1400-luvun lopulla.
Munniharppu koki myös barokin aikana lyhyen kukoistuskauden taidemusiikkisoittimena 1700-luvun lopulla. Tuolloin itävaltalainen Johann G. Albrechtsberger sävelsi konserttoja munniharpulle ja orkesterille.
Munniharppumusiikki

Munniharppua voi kuulla monissa suomalaisissa nykykansanmusiikkiyhtyeissä mm. Tapani Varis Collective, Varis&Votkin, Päre, Siba Folk Big Band, Hurja Halla, Sähköpaimen, haapoja & illmari kollektiivi, Ojajärvi Blom Ojajärvi ja Arto Järvelä & Tapani Varis ja Hyvä Trio.
Munniharppua on alettu käyttää Suomessa myös rock- ja metallibändien keskuudessa. Näistä voidaan mainita esim. Moonsorrow, Finntroll ja Ensiferum. Suomessa munniharppuja tekee tai on tehnyt ainakin Rauno Nieminen, Kalle Kulmala ja Juhana Nyrhinen.
Munniharppumusiikki > Munniharppulevytyksiä

Bjørgulv Straume: Frå ætt til ætt (2007)
Cätlin Mägi: Mu pill parmupill (2018)
Finntroll: Jaktens tid (2001)
Groupa: Fjalar (2002)
Groupa: Frost (2008)
Groupa: Silent folk (2014)
Hallgrim Berg & Erik Roine: Sputer och drev - Munnharpe i 100 (2010)
Hedningarna: Hippjokk (1997)
Hedningarna: Kaksi! (1992)
Hedningarna: Trä (1998)
Hurja Halla: Riitti (2022)
Katariin Raska: Parmu Pill (2018)
Moonsorrow: Voimasta ja kunniasta (2008)
Ojajärvi Blom Ojajärvi: S/T (2010)
Päre: Hausjärvi beat (2016)
Sigurd Brokke: Munnharpe (2012)
Sigurd Brokke: Munnharpe II (2015)
Spiridon Shishigin: Soul of Yakutia (2000)
Svein Westad: Munnharpas verden (2000)
Tapani Varis: Munniharppuuna (1996)
Tapani Varis Collective: Värisevä rauta (2014)
UUTAi: Legend (2018)
Ånon Egeland: Ånon II (2022)
Munniharpun soittajia

Suomi: Tapani Varis, Jukka Muhonen, Petri Prauda, Janne Ojajärvi, Amanda Kauranne, Henri Sorvali.

Viro: Cätlin Mägi, Katariin Raska, Juhan Suits, Sandra Vabarna.

Norja: Ånon Egeland, Per Åsmund Omholt, Hans Brimi, Bjørgulv Straume, Hallgrim Berg, Erik Roine, Jon Elling Buen Garnås, Sigurd Brokke, Terje Isungset.

Ruotsi: Anders Norudde, Klas af Edholm, Per Runberg.

Unkari: Zoltan Szilágyi.

Jakutia (Venäjä): Olena Podluzhnaya.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Munniharppu Wikimedia Commonsissa
The Jew's Harp Guild
Musiikin muisti 1 - Suomalaisia kansansoittimia, 2000-luvun musiikkia
Munniharpun alkeet ohjeita munniharpunsoiton itseopiskelua varten
Dan Moi - Munniharppujen verkkokauppa
Etno.net - munniharppu (Arkistoitu - Internet Archive)
Turpajurra ohjeita munniharpun soittamiseen
Syvärinlahti

| Syvärinlahti  (Laatokka lahti) |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Lotinapelto
Koordinaatit:  60°35′23″N, 32°47′34″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Laatokan valuma-alue
Lahteen tulevat joet:  Syväri
Järvinumero:  01040300411102000010114
Mittaustietoja (lahti)
Pinnankorkeus:  4,8 m  
Pituus:  13 km  
Leveys:  22 km  
Keskisyvyys:  3 m  
 fiSyvärinlahti 
Syvärinlahti (ven. Свирская губа, Svirskaja guba) on Venäjällä Leningradin alueella Laatokan etelärannassa sijaitseva leveäsuinen lahti.
Maantietoa

Syvärinlahti erottuu Laatokan rantaviivasta puhdaspiirteisenä ja kaarevana lahtena, joka jää Storoženskin niemen (мысом Стороженский) ja Gabovon niemen (мысом Габанов) väliin. Niemenkärkien välimatka on noin 22 kilometriä ja lahden pituus on noin 13 kilometriä. Vesillä liikkuva erottaa lahden kauempaa järveltä Voltši Nosin (мыс Волчий Нос) ja Voltšegon (Волчьего берега) korkeat rannat. Havaitsemista helpottaa myös Storoženskin majakka (Маяк Стороженский) ja Syvärin majakka (Маяк Свирский).
Lahden syvyys on keskimäärin vain 3 metriä, mutta sen keskiosissa ovat syvyydet 10–15 metriä. Merikorttien 5 metrin syvyyskäyrä kulkee keskimäärin 8 kilometriä rannikolta. Järven pohja on soraa, hiekkaa ja lietettä ja se on pohjaltaan melko tasainen. Syvärin joki on laivaliikenteelle tärkeä reitti matkalla Volgan ja Vienanmeren vesistöalueille, joten lahden viitoitettu reitti ruopataan riittävän syväyksen varmistamiseksi säännöllisesti. Syvyysarvioihin vaikuttavat myös vedenpinnan korkeudet. Vuodenaikojen mukaan säännöstelemättömän Laatokan vedenpinta voi vaihdella 1,2 metriä ja kovalla tuulella yhdessä korkea- ja matalapaineiden kanssa voi vedenpinta nousta 0,9 metriä tai laskea 0,5 metriä hetkellisesti. Lahti on avoin länsi- ja pohjoistuulille, jotka nostavat lahdella korkean aallokon. Länsituulilta lahden eteläosaa suojaa Storoženskin niemen edustan riutta (ветра Стороженским).
Lahteen laskee suuri joki Syväri ja pienet Zybets (Зубец), Piltšužnja (Пилчужня), Sitika (Ситиκа) ja Lamban (Ламбан). Lahdella ei ole luontaisia saaria. Syvärin tuomat sedimentit mataloittavat lahtea entisestään, joten ruoppaamisesta syntyneitä maamassoja on hyödynnetty rakentamalla niistä poikittaiset saaret joensuun eteen. Lisäksi Syvärin suistohaarojen väliin jää laajoja lietesaaria. Suurin suuhaara Lisja (Лися) erottaa vasemmalle puolelleen lietesaaret Gorgotuha, Lisi ja Oleni (остров Горготуха, Лисий и Олений).
Vesiliikenteen haastavien tuuliolosuhteiden kontrolloimiseksi on Laatokan etelärantaan vuosina 1719—1731 rakennettu ensimmäinen niin kutsuttu Vanha Laatokan kanava (ven. Староладожский канал, Staroladožski kanal), joka sitten myöhemmin vuosina 1861—1866 korvattiin Laatokan uudella kanavalla (ven. Новоладожский канал, Novoladožski kanal). Se alkaa Syvärin ja sen sivujoen Paksujoen uomista ja kulkee länteen Nevalle asti. Kanavalta on laivareitti myös Olhavanjokea ylös Ilmajärveen.
Huomioita

1 2 3 4  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.
↑  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Свирская губа (Ладожское озеро).
Aiheesta muualla

Ladoga (Laatokka), tietoa veneilijöille (ru)
Волховская губа (Olhavanlahden merikortti)
Seltikanjoki

| Seltikanjoki Рябиновка, Rjabinovka |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Venäjä
Alue:  Leningradin alue
Piiri:  Korotka
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Nevan vesistö
Valuma-alue:  Laatokan valuma-alue
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  metsäalue
 :  59.7963°N, 31.4614°E
Laskupaikka:  Laatokka, Putilovo
 :  59.9006°N, 31.4566°E
Taajamat:  Puttila
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  59 m  
Laskukorkeus:  4,8 m mpy. 
Korkeusero:  54,2 m
Pituus:  12 km  
Kaltevuus:  4,52 m/km
Muuta
Seltikanjoki  (ven. Рябиновка, Шальдиха, Rjabinovka, Šaldiha) on Venäjällä Leningradin alueen Korotkan piirissä virtaava 12 kilometriä  pitkä joki, joka laskee Laatokan etelärantaan Petrokrepostin lahdella.
Joen kulku

Seltikanjoki saa alkunsa Naasianjoen ja Lavajoen väliseltä metsäalueelta. Joen latva-alueen ympäristössä on runsaasti erivaiheisia turvetuotantoalueita. Tällä alueella joen latvahaarat ovat suoria johto-ojia, jotka johdetaan yhteen pohjoisempana. Tämä tapahtuu Pietari–Vologda-rautatien eteläpuolella Poljanyn (Поляны) pysäkin lähellä, missä karttaohjelmissa joki on kuvattu luontaisesti mutkittelevana. Joki virtaa rautatien ali ja jatkaa kohti pohjoista. Se saapuu laajalle peltoaukealle, virtaa Poljanyn kylän halki ja jatkaa tämän jälkeen peltoalueen takana sijaitsevaan Puttilaan (Путилово, Putilovo). Kylän takana kulkee Kuolan valtatie, jonka joki alittaa. Viimeinen osuus Laatokkaan on parin kilometrin mittainen. Laatokan rannikolla se laskee satelliittivalokuvien perusteella Vanhaan Laatokan kanavaan (ven. Новоладожский канал) . Vanhasta kanavasta on uuteen Laatokan kanavan lyhyitä poikittaiskanavia, joita pitkin vesi pääsee sinne . Joen vesi on yhteydessä Laatokkaan suurempien jokien kohdalla, jossa on joen virtaukselle aukot. Muun muassa tämänkin joen vesi täydentää kanavasta poistuvaa vettä eikä kanavassa tarvita tämän takia sulkulaitteita. Rannikolla joen varressa sijaitsee Ala-Seltikan kylä (Нижняя Шальдиха, Nižnjaja Šaldiha).
Joki kokee noin 54 metrin pudotuksen, joka tekee keskimäärin 4,5 metrin kaltevuuden kilometriä kohti. Joen jyrkin osuus on Puttilan jälkeen, missä korkeuskäyrät ovat kartassa tiheämpiä.
Seltikanjoen valuma-alue

Seltikanjoki kuuluu Nevan vesistöalueessa Laatokan valuma-alueeseen ja se laskee suoraan Laatokkaan. Laatokan laskujoki Neva laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen.
Seltikanjoen valuma-alueen pinta-alaa ei ole ilmoitettu. Joella on muutama lyhyt sivu-uoma, mutta karttoihin ei ole edes painettu niiden nimiä.
Seltsikanjoen valuma-aluetta vuoden 1954 kartassa
Huomioita

1 2 3 4 5  Asia katsottu ja mitattu Internetin karttapalveluista kuten esimerkiksi Google Earth, GeoMixer tai ACME.
1 2  Asia on luettu venäjänkielisen Wikipedian artikkelista ru:Рябиновка (река, впадает в Ладожское озеро).
Käännös suomeksi
Hakamaa (Kempele)

Hakamaan aluetta vuonna 2008.
Hakamaa on Kempeleen kunnassa sijaitseva pääasiassa pienteollisuuden käytössä oleva alue. Alue sijaitsee kaksi kilometriä Kempeleen keskustasta pohjoiseen seututien 847 itäpuolella lähellä Oulun kaupungin rajaa. Oulun keskustasta on matkaa noin kahdeksan kilometriä. Hakamaan teollisuusaluetta alettiin rakentamaan 1980-luvun puolivälissä. Alue oli aikaisemmin valtion maata, jota asutustilalliset käyttivät lehmien yhteislaitumena. Hakamaahan lasketaan myös pääalueen läheisyydessä sijaitseva Kuivalanperä-niminen alue, joka on pääosin vanhaa pelto- ja metsämaata.
Läheisyydessä sijaitsevan Paiturin ja Hakamaan yhteisellä yritysalueella toimii kymmeniä pk-yrityksiä, jotka työllistävät noin 500 työntekijää. Hakamaalla sijaitsee Suomen ilotulitekaupan  markkinointijohtajan Suomen Rakettitukun pääkonttori.
Alueen asuinrakennuskanta koostuu muutamista omakotitaloista, jotka on rakennettu 1950-luvulla, ja sitä myöhemmin.
Kempeleen junaturma

Toukokuussa 1977 sattunut junaturma sattui Oulun ja Kempeleen kuntien rajalla niin sanotussa Kuivalanmutkassa.
E.N.R.P

Roope Halinen, taiteilijanimeltään E.N.R.P (Ei Niin Reipas Poika) on lahtelainen rap-artisti. Halinen on entisen United Brotherhood (UB) -rikollisjärjestön jäsen. Hänet on tuomittu muun muassa törkeästä huumausainerikoksesta.
Nykyään Halinen pyörittää omaa 100 Mrk -levymerkkiä ja keskittyy musiikin tekemiseen.
.
Likanen Etelä

Likanen Etelä oli suomalainen rap-kollektiivi, jonka ytimen muodostivat ADOD ja Mc Rambo. Yhtye teki kappaleita suomenruotsalaisuudesta, huumeista sekä kotiseutunsa Kirkkonummen pimeästä puolesta.
Överdog-levy-yhtiö julkaisi Likasen Etelän Kirkkonummi LP-debyyttialbumin tammikuussa 2015. Levy nousi julkaisuviikollaan (erikoisliikkeiden fyysistä myyntiä mittaavan) Rumban listan ensimmäiselle sijalle ja Suomen virallisen albumilistan kolmanneksi. Kirkkonummi LP pysyi albumilistalla neljä viikkoa.
Helmikuussa 2015 Likanen Etelä siirtyi Överdogilta Monsp Recordsille.
Yhtye julkaisi kesällä 2015 "Kylien jätkille ei vittuilla" -kappaleen. Siinä vierailivat mm. Antti Karsee ja Kelju K Katala. Tammikuussa 2016 yhtye julkaisi kappaleen "02400" ja vuonna 2018 kappaleen "Me tullaan kyliltä pt.2", joka on uudempi versio heidän vanhemmasta kappaleestaan ("Me tullaan kyliltä").
Luettelo vuonna 1950 kuolleista henkilöistä

Tämä on luettelo vuonna 1950 kuolleista tunnetuista henkilöistä. Henkilöt on lueteltu kuolinpäivän mukaisesti, samana päivänä kuolleet sukunimen mukaisessa aakkosjärjestyksessä. Jos henkilöstä ei ole kirjoitettu artikkelia, luettelossa mainitaan lähde.
Tammikuu

14. tammikuuta – Knut Solin, suomalainen jääkärieversti (s. 1889)
27. tammikuuta – Rosa Pulkkinen, suomalainen näyttelijä (s. 1874)
29. tammikuuta – Matti Aalto, suomalainen poliitikko ja kansanedustaja (SDP) (s. 1876)
29. tammikuuta – Ahmad al-Jabir al-Sabah, Kuwaitin šeikki 1921–1950 (s. 1885)
30. tammikuuta – Sigurd Eldegard, norjalainen näyttelijä, näytelmäkirjailija ja teatteriohjaaja (s. 1866)
30. tammikuuta – August Michael Schauman, suomalainen juristi, oikeusneuvosmies, Porvoon pormestari 1895–1915 ja valtiopäivämies (s. 1852)
Helmikuu

1. helmikuuta – Harry Blomberg, ruotsalainen kirjailija (s. 1893)
5. helmikuuta – Urho Veneskoski, suomalainen pesäpalloilija (s. 1897)
8. helmikuuta – Aleksandrs Čaks, latvialainen runoilija ja kirjailija (s. 1901)
9. helmikuuta – Kaarlo Junnelius, suomalainen diplomi-insinööri, kauppias, toimitusjohtaja, rehtori, talousmies ja kunnallispoliitikko (s. 1881)
Maaliskuu

4. maaliskuuta – Johanne Dybwad, norjalainen teatterinäyttelijä ja -ohjaaja (s. 1867)
Huhtikuu

15. huhtikuuta – Johannes S. Anderson, amerikansuomalainen Yhdysvaltain maavoimien sotilas ensimmäisessä maailmansodassa (s. 1887)
16. huhtikuuta – Eduard Oja, virolainen säveltäjä, kuoronjohtaja, musiikkikriitikko ja musiikkipedagogi (s. 1905)
26. huhtikuuta – Ivar Lindfors, suomalainen toimitusjohtaja ja kauppaneuvos (s. 1872)
Toukokuu

5. toukokuuta – Martin Lamm, ruotsalainen kirjallisuushistorioitsija (s. 1880)
13. toukokuuta – Whispering Jack Smith (oik. Jacob Schmidt), yhdysvaltalainen viihdelaulaja ja -pianisti (s. 1898)
28. toukokuuta – Thor Modéen, ruotsalainen näyttelijä (s. 1898)
Kesäkuu

4. kesäkuuta – Kazys Grinius, Liettuan presidentti 1926 (s. 1866)
4. kesäkuuta – Finn Lützow-Holm, norjalainen sotilaslentäjä ja upseeri (s. 1890)
7. kesäkuuta – Ernst Ehrnrooth, suomalainen ylilääkäri ja oikeuslääketieteen professori (s. 1871)
22. kesäkuuta – Julio Fonseca, costaricalainen säveltäjä (s. 1885)
27. kesäkuuta – Milada Horáková, tšekkoslovakialainen poliitikko ja toisen maailman­sodan aikaisen vasta­rinta­liikkeen jäsen (s. 1901)
29. kesäkuuta – Johannes Käis, virolainen kasvatustieteilijä (s. 1885)
Heinäkuu

23. heinäkuuta – Shigenori Tōgō, japanilainen poliitikko, suurlähettiläs ja Japanin ulkoministeri 1941–1942 ja 1945 (s. 1882)
30. tai 31. heinäkuuta – Guilhermina Suggia, portugalilainen sellisti (s. 1885)
Elokuu

4. elokuuta – Elmer A. Forsberg, amerikansuomalainen taidemaalari ja professori (s. 1883)
18. elokuuta – Alfred Onninen, suomalainen yritysjohtaja ja kauppaneuvos (s. 1876)
24. elokuuta – Arturo Alessandri Palma, Chilen presidentti 1920–1924, 1925 ja 1932–1938 (s. 1868)
27. elokuuta – Ami Angerma, suomalainen jääpalloilija ja jalkapalloilija (s. 1891)
28. elokuuta – Matti Teerisalo, suomalainen poliisi, palstatilallinen ja viimeinen elossa ollut Turkin sodan suomalainen veteraani (s. 1856)
Syyskuu

4. syyskuuta – Aileen Allen, yhdysvaltalainen uimahyppääjä (s. 1888)
6. syyskuuta − Julius Uusitupa, suomalainen suksitehtailija (s. 1878)
13. syyskuuta – Sara Allgood, irlantilainen elokuvanäyttelijä (s. 1879 tai 1883)
21. syyskuuta – Edward Arthur Milne, englantilainen astrofyysikko (s. 1896)
22. syyskuuta – Vera Danchakoff, venäläinen tieteilijä ja professori (s. 1879)
Lokakuu

2. lokakuuta – Antti Airio, suomalainen liikemies, päätoimittaja ja kauppaneuvos (s. 1877)
15. lokakuuta – Axel Arrhenius, suomalainen opettaja, rehtori ja kasvitieteilijä (s. 1858)
31. lokakuuta – Carel Scharten, alankomaalainen runoilija ja olympiamitalisti (s. 1878)
31. lokakuuta – Octávio Pinto, brasilialainen säveltäjä ja arkkitehti (s. 1890)
Marraskuu

4. marraskuuta – Grover Cleveland Alexander, yhdysvaltalainen baseballpelaaja (s. 1887)
Joulukuu

14. joulukuuta – Kalle Aalto, suomalainen poliitikko, kansanedustaja (SDP), kivenhakkaaja ja pienviljelijä (s. 1884)
15. joulukuuta – Jaakko Jouppila, suomalainen kuulantyöntäjä (s. 1923)
Esaias Tegnér

Esaias Tegnér. Piirros 1820-luvulta.
Esaias Tegnér (13. marraskuuta 1782 – 2. marraskuuta 1846) oli ruotsalainen kirjailija, professori ja piispa. Hänen kuuluisin teoksensa on runoteos Frithiofs saga (1825, suom. Fritiofin satu, 1872, ja Fritiofin taru, 1932). Teos kertoo viikinkisoturi Fritiofin elämänvaiheista ja ilmentää kirjoittajan ihailua Ruotsin muinaisuutta kohtaan.
Tegnér toimi kreikan kielen professorina vuodesta 1812 ja Växjön piispana vuodesta 1824. Häntä pidetään yhtenä varhaisimmista skandinavismin kannattajista.
Tegnér teki läpimurtonsa Suomen sodan vaiheilla. Sodan aikana hän kirjoitti venäläisvastaisen runon Krigssång för svenska lantvärnet ja sen jälkeen ruotsalaista isänmaallisuutta kohottavan runon Svea. Sittemmin hän keskittyi eeppisiin runoihin, joissa hän kuvasi skandinaavista muinaisuutta. Hän ihaili Napoleonia vielä tämän kukistumisen jälkeen. Runotyylissään hän tavoitti kirkkaan, värikkään ja tulisen sanoman ja retoriikan. Tegnér nousikin Ruotsissa kansallisrunoilijan asemaan.
Tegnérin ja hänen aikansa tutkimusta ja tuntemusta edistämään on Lundissa perustettu Tegnérsamfundet.
Teoksia

Frithiofs sagasta on neljä suomennosta:
Frithiofin satu : runoelma; suom. kokenut E. J. Blom. 1872.
Frithiofin satu : runoelma; suom. Em. Tamminen. 1885.
Fritiofin satu; suom. Valter Juva. 1905.
Fritjofin taru; suom. Uuno Kailas. 1932.
Kirjallisuutta

Svensson, Christina: Diktaren på dårhuset: Om Esaias Tegnérs sjukdom och sjukdomsdiktning.  Möklinta:  Gidlunds Förlag, 2012.  ISBN 978-91-7844-848-7