stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen kirjastoseura
Yleiset kirjastokokoukset ja valtakunnalliset kirjastopäivät

Kirjastopäivät järjestetään joka toinen vuosi ja ne ovat tärkeä keskustelu- ja tapaamisfoorumi kirjastoammattilaisille. Ensimmäinen yleinen kirjastokokous järjestettiin vuonna 1892 Kansanvalistusseuran laulu- ja soitinjuhlan yhteydessä Turussa. Seuraavat kokoukset järjestettiin 1905, 1908 ja 1919. Tästä eteenpäin vuoteen 1937 kirjastokokouksia järjestettiin joka kolmas vuosi ja toisen maailmansodan päätyttyä kirjastokokouksia alettiin järjestää säännöllisesti joka toinen vuosi. Vuonna 1975 kirjastokokouksen nimi muutettiin Kirjastopäiviksi.
1892 Turku
1905 Tampere
1908 Helsinki
1919 Helsinki
1922 Tampere
1925 Turku
1928 Tampere
1931 Helsinki
1934 Lahti
1937 Viipuri
1941 Helsinki
1945 Vaasa
1947 Turku
1949 Jyväskylä
1951 Mikkeli
1953 Espoo
1955 Tampere
1957 Kuopio
1959 Oulu
1961 Lahti
1963 Hämeenlinna
1965 Pori
1967 Savonlinna
1969 Vaasa
1971 Joensuu
1973 Jyväskylä
1975 Kouvola
1977 Rovaniemi
1979 Mikkeli
1981 Turku
1983 Oulu
1985 Helsinki
1987 Tampere
1989 Imatra
1991 Kajaani
1993 Lahti
1995 Joensuu
1997 Pori
1999 Jyväskylä
2001 Helsinki
2003 Vaasa
2005 Tampere
2007 Kuopio
2009 Turku
2011 Oulu
2013 Mikkeli
2015 Seinäjoki
2017 Jyväskylä
2019 Helsinki
2022 Hämeenlinna
2024 Kuopio
2026 Oulu
Aiheesta muualla

Suomen kirjastoseuran verkkosivut
Koski, Pirkko: Tiedon tuntijat: Suomen kirjastoseura 1910–1985. Helsinki: Suomen kirjastoseura, 1985.
Haasio, Ari: Suomen kirjastoseura 1985–2010: Tietoyhteiskunnan tekijä. Helsinki: Avain, 2010.
Hyödykemarkkina

Hyödykemarkkina on taloustieteessä ja erityisesti kilpailuoikeudessa käytetty termi, jolla tarkoitetaan samalla taloudellisella markkinalla olevien hyödykkeiden ryhmää. [lähde? ] Kaksi hyödykettä ovat samalla taloudellisella markkinalla, mikäli ne ovat taloudellisesti toistensa substituutteja - eli toisen hyödykkeen hinnan noustessa toisen hyödykkeen kysyntä lisääntyy.
Huugo Jalkanen

Huugo Felix Jalkanen (24. lokakuuta 1888 Koski Hl. – 22. kesäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen runoilija, kriitikko, kääntäjä ja toimittaja. Hän sai professorin arvonimen vuonna 1959.
Henkilöhistoria

Jalkasen vanhemmat olivat puutarhuri Ananias Jalkanen ja Emma Lind. Hän tuli ylioppilaaksi 1908 ja valmistui filosofian maisteriksi 1914. Jalkanen toimi Uuden Suomen kirjallisuus- ja teatteriarvostelijana 1926–1958, samoin kuin lehden kulttuuriosaston toimittajana vuodesta 1942.  Jalkanen kuului Suomen Kirjailijaliiton johtokuntaan vuosina 1924–1927 ja 1929–1953 sekä toimi sen sihteerinä 1940–1949. Vuosina 1924–1946 hän toimi Suomen Näytelmäkirjailijaliiton sihteerinä ja vuosina 1946–1965 puheenjohtajana. Jalkanen oli teatterilehti Naamion toimittaja 1930–1940 ja Yleisradion dramaturgi 1935–1942.
Jalkasen puoliso oli opetusneuvos Hilma Jalkanen, o.s. Syvälahti. Heidät on haudattu Honkanummen hautausmaalle. Heidän poikansa oli miekkailija Kauko Jalkanen, ja taikuri Jussi Jalkanen puolestaan on Kauko Jalkasen poika.
Kirjallinen tuotanto

Jalkanen käytti runoissaan vapaamuotoista mittaa jo vuonna 1912. Häntä pidetään tässä suhteessa uranuurtajana Suomessa, joskin hän käytti myös perinteisiä runomittoja vapaamuotoisten runojen rinnalla. Jalkasen tuotantoon sisältyy lisäksi näytelmiä ja kuunnelmien käsikirjoituksia. Hän myös suomensi useita teoksia.
Kirjallinen tuotanto > Teokset

Kevät, runokokoelma. 1912
Rakkausuhri, runokokoelma. 1914
Jokamies, näytelmä. 1916
Elämän helle, runokokoelma. 1919
Musta nainen: piirteitä taiteilijan elämästä, romaani. 1919
Esseitä ja arvosteluja. 1919
Nuori Marius: viisinäytöksinen murhenäytelmä. 1920
Elämän viisautta. 1920
Pyhä yö: joulumysteriö. 1924. (musiikin sovittanut Armas Maasalo)
Prinsessa Cecilia, radiokuunnelma. 1936
Pyhä mysteeri, radiokuunnelma. 1940
Verisynti: kaksiosainen kilvoittelu hyvästä ja pahasta, elämästä ja kuolemasta, näytelmä. 1950
Kotipihlaja, kaksinäytöksinen näytelmä. 1952
Aavelaiva, radiokuunnelma. 1955
Yösielu, viisinäytöksinen näytelmä. 1956
Kirjallinen kevät. Kuvauksia ja muistelmia Suomen Kirjailijaliiton vaiheista. WSOY 1956
Palkinnot

Bergbomin kirjallisuuspalkinto, 1951
Suomen näyttämötaiteen kultainen kunniamerkki.
Hyödyllinen idiootti

Hyödyllinen idiootti on poliittisessa kielenkäytössä käytetty halventava käsite hyväuskoisena tai naiivina pidetystä henkilöstä, joka tiedostamattaan edistää propagandaa, jonka tarkoitusperiä hän ei täysin itsekään ymmärrä. Hyödyllinen idiootti uskoo toimivansa moraalisesti oikein, vaikka tosiasiassa hänet on vain saatu houkuteltua kehumaan ja ylläpitämään huonon hallinnon korruptoituneita valtarakenteita.
Käsitteen on väitetty alun perin olleen Neuvostoliiton johtajan Vladimir Leninin käyttämä nimitys Neuvostoliitolle myötämielisistä ei-kommunisteista. Ei ole kuitenkaan näyttöä siitä, että sanonta olisi alun perin Leninin, eikä siitä ole mainintaa Leninin teoksissa.
Hessundinsalmen silta

| Hessundinsalmen silta |
| --- | --- |
Ajokaistoja:  2
Ylittää:  Hessundinsalmi
Sijainti:  Parainen
Ylläpitäjä:  Väylävirasto
Siltatyyppi:  teräsbetoninen sauvakaarisilta
Pisin jänneväli:  81,6 m
Pituus:  166,6 m
Leveys:  12,85 m
Alituskorkeus:  15 m
Avattu liikenteelle:  1937
Koordinaatit:  60°19′24.6″N, 022°20′36.9″E
Lisää silta-artikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Hessundinsalmen silta on teräsbetoninen kaarisilta, joka sijaitsee Paraisilla maantiellä 180. Sillan toinen kaari on rakennettu 1937 ja levennyksenä toinen kaari 1967. Sillan pituus on 166,6 metriä, hyötyleveys 12,85 metriä ja alikulkukorkeus 15,0 metriä. Uudesta sillasta on valmistunut tiesuunnitelma 2021.
Historia

Hessundinsalmi ylitettiin vuoteen 1929 asti kapulalossilla. Saaristotietä parannettiin seuraavina vuosina: puinen lossi korvattiin teräslossilla, jonka kantokyky oli 12 tonnia. Tulevaa siltapaikkaa oltiin tutkittu vuonna 1934 ja parhaaksi paikaksi todettiin lossireitin itäpuoli, noin 70 metrin päässä lossista. Salmi oli sillä kohtaa 85 metriä leveä ja veden syvyys keskimäärin 7,5 metriä. Vuonna 1936 luvat ja suunnitelmat olivat kunnossa. Silta valmistui seuraavana vuonna.
Sillan suunnitteli Tie- ja vesirakennushallituksessa Bruno Kivisalo. Sillasta tuli 5,5 metriä leveä sauvakaarisilta, jonka esikuvina olivat sveitsiläisen insinööri Robert Maillartin suunnittelemat kolminivelkaarisillat Alppien maisemissa; näistä tunnetuin lienee 90 metrin jännemittainen Salginatobelin silta. Hessundinsalmen vuonna 1937 valmistuneen sillan kaaren jännemitta on 81,6 metriä. Sillan päissä olivat jatkeena maalle rakennetut 3-aukkoiset kehäsillat, joiden jännemitat olivat Kirjalansaaren puolella 11,75 metriä ja Kirkkosaaren puolella kymmenen metriä. Sillan alikulkukorkeus oli 16 metriä.
Uuden sillan toteutus

Väylävirasto solmi marraskuussa 2021 Kirjalansalmen ja Hessundinsalmen uusimishankkeen kehitysvaiheen allianssisopimuksen Kreaten kanssa. Rakentamisen aloittamista tavoitellaan viimeistään tammikuulle 2023. Sillan suunnittelijaksi valittiin joulukuussa 2021 AFRY Finland. Heinäkuussa 2022 Väylävirasto tiedotti, että silta rakennetaan aikaisemmin kaavaillun teräksen sijasta betonista. Materiaalivaihdoksen syynä olivat siltapaikan maaperäolosuhteet ja yleinen voimakas kustannustason nousu. Lisäksi Venäjän hyökkäys Ukrainaan aiheuttaa ongelmia rakennusmateriaalien saatavuudessa.
Aiheesta muualla

Hessundin uusi suuri maantiesilta, joka avataan liikenteelle tänään, on mannermaan pisin rautabetoninen maantiesilta, Helsingin Sanomat, 13.11.1937, nro 307, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ilta Leiviskä

Ilta Leiviskä vuonna 1926.
Ilta Leiviskä (12. marraskuuta 1907 Helsinki – 5. elokuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen tanssitaiteilija, koreografi ja musiikkipedagogi.
Leiviskä opiskeli vuosina 1923–1932 Helsingin musiikkiopistossa (myöhempi Sibelius-Akatemia) tanssia Maggie Gripenbergin johdolla sekä pianonsoittoa. Leiviskä oli sittemmin tanssijana ja koreografina Gripenbergin tanssiesityksissä. Hän valmistui 1920-luvulla Ebeneser-Seminaarista lastentarhanopettajaksi ja työskenteli tässä ammatissa vuoteen 1949, jolloin hänestä tuli Gripenbergin apuopettaja Sibelius-Akatemiassa. Vuodesta 1953 Leiviskä oli itsenäinen musiikkiliikunnan opettaja Akatemiassa sekä omassa tanssikoulussaan. Hän oli myös kuorolausunnan liikunnanohjaaja Helsingin Työväenopistossa vuosina 1941–1951 sekä liikunnan ja teatteritanssin opettaja Lappeenrannan kesäyliopiston teatteriseminaarissa vuosina 1962–1966.
Leiviskän oppitunneilla toimi tavallisesti säestäjänä pianisti Inkeri Simola-Isaksson. Leiviskän opetus sisälsi muun muassa rytmiikkaa, kehon harjoitusta ja koreografioiden harjoittelua usein improvisoidun säestyksen tuella. Simola-Isaksson jatkoi myöhemmin Leiviskän työtä ja myös hänestä tuli arvostettu musiikkipedagogi ja Leiviskän jälkeen yksi suomalaisen musiikkiliikunnan uranuurtajia. Näyttämötanssimisen ja opetuksen lisäksi Leiviskä oli luova koreografi.
Leiviskälle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1976.
Hrotsvitha

| Hrotsvitha |
| --- | --- |
 Hroswitha
Henkilötiedot
Syntynyt: noin 932
Kuollut: noin 1002
Kansalaisuus:  -
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: latina
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Hrotsvitha, Hroswitha eli Roswitha Gandersheim‎ilainen (noin 932 – noin 1002) oli oppinut benediktiiniläisnunna ja runoilija luostarissa Braunschweigissa. Hän kirjoitti latinaksi kristillisiä näytelmiä, joihin hän otti esimerkkiä Terentiukselta, sekä legendoja, Braunschweigin luostarin historian sekä ylistyksen Otto I:n sankariteoista.
Saksalainen humanisti Konrad Celtes löysi Hrosvithan näytelmien käsikirjoitukset uudelleen noin vuonna 1500.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hrotsvitha Wikimedia Commonsissa
IPad

Steve Jobs esittelemässä ensimmäistä iPad-mallia San Franciscossa 27. tammikuuta 2010.
iPad (lausutaan /ˈaɪpæd/) on sarja Applen valmistamia taulutietokoneita, jotka käyttävät sen omaa iOS-käyttöjärjestelmää. Sarjan ensimmäinen tuote julkaistiin 2010.
Tuotteet

iPad (2010)
iPad 2 (2011)
iPad (kolmas sukupolvi) (2012)
iPad Mini (2012)
iPad (neljäs sukupolvi) (2012)
iPad Air (2013)
iPad Mini 2 (2013)
iPad Air 2 (2014)
iPad Mini 3 (2014)
iPad Mini 4 (2015)
iPad Pro (2015)
iPad (2017) (viides sukupolvi) (2017)
iPad Pro (toinen sukupolvi) (2017)
iPad (2018) (kuudes sukupolvi) (2017)
iPad Pro (kolmas sukupolvi) (2018)
iPad (2019)
iPad Air (2019)
iPad Mini (2019)
iPad Pro (neljäs sukupolvi) (2020)
iPad Air (neljäs sukupolvi) (2020)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta IPad Wikimedia Commonsissa
Hilma Räsänen

Hilma Räsänen vuonna 1907.
Hilma Sohvi Räsänen (28. maaliskuuta 1877 Kuopio – 20. tammikuuta 1955 Vihti) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja Maalaisliiton kansanedustaja ensimmäisessä eduskunnassa.
Hilma Räsänen kävi kansakoulun sekä kansanopiston ja valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista vuonna 1900. Räsänen toimi sitten kansakoulunopettajana Sippolassa 1900–1902, Kuopion maalaiskunnassa 1902–1903, Jämsässä 1903–1905, Viipurin maalaiskunnassa 1905–1907 ja Helsingissä 1908–1917. Opettajatyön ohella hän kirjoitti oppikirjoja ja toimi myös kääntäjänä. Räsäsen opettajanura päättyi hänen kuurouduttuaan.  Hän kirjoitti tämän jälkeen kirjan hermosairauksista sekä elämäkertateoksen Kirvun luonnonparantolaa johtaneesta Malin Bergströmistä. Räsänen perusti myös Uupuvain Apu -nimisen säätiön, joka ylläpiti naisten lepokotia Askolassa.
Räsänen oli Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1907–1908 Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä.
Suku

Hilma Räsänen sai lapsen papin kanssa, mutta he eivät menneet naimisiin. Hän luovutti lapsen pois, koska siihen aikaan asiat olivat vaikeita, jos kasvatti lapsen yksin tai aviotta.[lähde? ] Tämä asia kuitenkin kalvoi häntä lopun elämäänsä ja oli varmasti yksi syy siihen, että hän perusti yksinäisiä naisia auttavan Uupuvain apu -yhdistyksen.[lähde? ] Räsäsen vanhemmat olivat vanginvartija Wilhelm Räsänen ja Helena Pitkänen. Hänen veljensä Iisak Jakob Räsänen perusti vuonna 1916 Kastor Oy:n.[lähde? ]
Teoksia

Mihin naisten äänioikeus velvoittaa? Raittiuden ystävien kirjasia n:o 76. Raittiuden ystävät, Helsinki 1906.
Äänioikeuden aakkosia naisille, kirjoitti H. R. Suomen naisyhdistys, Helsinki 1906.
Maalaisnaisten valistusliittoja perustamaan! Esittänyt alustuksena Maalaisliiton kokouksessa Tampereella Hilma Räsänen. Ilkan kirjasia n:o 5. Ilkka, Waasa 1907.
Suomenlahden takaa: Piirteitä Viron entisyydestä ja nykyisyydestä. Kansanvalistusseura 1910.
Ainekirjoitus elävään elämään: Kokeiluja, mitä ja miten lapset kirjoittavat, kasvatusopillisia tutkielmia 1. Otava 1913.
Hermomme ja kohtalomme: Yksilöiden ja yhteiskunnan suuri kysymys. WSOY 1932, 2. painos 1953.
Pikapiirtoja Maalin Bergströmin elämästä ja työstä. Maalin Bergströmin muistorahasto, Helsinki 1936.
Maalin Bergström: Ihminen ja parantaja. WSOY 1941.
Hermosairas ja hänen ympäristönsä. Omakustanne, Helsinki 1951.
Hiroki Sakai

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 12. huhtikuuta 1990 (ikä 34)
Syntymäpaikka: Chiba, Japani
Pelipaikka: Puolustaja
Seura
Seura: Marseille
Pelinumero: 2
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2009–2012 2012–2016 2016– | Kashiwa Reysol Hannover Marseille | 51 (2) 92 (2) 106 (1) |
Maajoukkue
| 2012– | Japani | 61 (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Hiroki Sakai (s. 12. huhtikuuta 1990 Chiba, Japani) on japanilainen jalkapalloilija.
Seuraura

Sakai siirtyi Eurooppaan kesällä 2012. Hän pelasi neljä kautta saksalaisseura Hannoverissa. Tuona aikana hän pelasi Bundesliigassa 92 ottelua ja teki kaksi maalia. Kesällä 2016 hän siirtyi ranskalaisseura Marseilleen, jossa hän sai neljännen kautensa syksynä täyteen sata Ligue 1:n ottelua. Hän on tehnyt Ranskan liigassa yhden maalin.
Maajoukkueura

Sakai kuului Japanin olympiajoukkueeseen vuonna 2012. Hän on pelannut Japanin A-maajoukkueessa vuodesta 2012 alkaen. MM-kilpailuissa 2014 hän jäi vaihtopelaajaksi mutta MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi täyden ajan Japanin kaikissa neljässä ottelussa.
Tilastot

| Japanin jalkapallomaajoukkue> Vuodet | Japanin jalkapallomaajoukkue> ottelut | Japanin jalkapallomaajoukkue> maalit |
| --- | --- | --- |
| 2012 | 7 | 0 |
| 2013 | 7 | 0 |
| 2014 | 5 | 0 |
| 2015 | 6 | 0 |
| 2016 | 7 | 0 |
| 2017 | 9 | 0 |
| 2018 | 8 | 1 |
| 2019 | 12 | 0 |
| Yhteensä | 61 | 1 |
Aiheesta muualla

National Football Teams
Japan National Football Team Database
Japanin joukkue – Jalkapallo kesäolympialaisissa 2012
1 Gonda |
2 Tokunaga |
3 Ogihara |
4 H. Sakai |
5 Yoshida |
6 Muramatsu |
7 Ōtsu |
8 Yamamura |
9 Sugimoto |
10 Higashi |
11 Nagai |
12 G. Sakai |
13 Suzuki |
14 Usami |
15 Saitō |
16 Yamaguchi |
17 Kiyotake |
18 Andō |
Valmentaja Sekizuka
Japanin joukkue – Maanosaliittojen cup 2013
1 Kawashima |
2 Inoha |
3 G. Sakai |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Uchida |
7 Endō |
8 Kiyotake |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Havenaar |
12 Nishikawa |
13 Hosogai |
14 Nakamura |
15 Konno |
16 Kurihara |
17 Hasebe |
18 Maeda |
19 Inui |
20 Takahashi |
21 H. Sakai |
22 Yoshida |
23 Gonda |
Valmentaja Zaccheroni
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2014
1 Kawashima |
2 Uchida |
3 G. Sakai |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Morishige |
7 Endō |
8 Kiyotake |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Kakitani |
12 Nishikawa |
13 Ōkubo |
14 Aoyama |
15 Konno |
16 Yamaguchi |
17 Hasebe |
18 Ōsako |
19 Inoha |
20 Saitō |
21 H. Sakai |
22 Yoshida |
23 Gonda |
Valmentaja Zaccheroni
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2018
1 Kawashima |
2 Ueda |
3 Shōji |
4 Honda |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Okazaki |
10 Kagawa |
11 Usami |
12 Higashiguchi |
13 Mutō |
14 Inui |
15 Ōsako |
16 Yamaguchi |
17 Hasebe |
18 Ōshima |
19 H. Sakai |
20 Makino |
21 G. Sakai |
22 Yoshida |
23 Nakamura |
Valmentaja Nishino
Japanin joukkue – Jalkapallon AM-kilpailut 2019
1 Higashiguchi |
2 Miura |
3 Muroya |
4 Sasaki |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Haraguchi |
9 Minamino |
10 Inui |
11 Kitagawa |
12 Gonda |
13 Mutō |
14 Itō |
15 Ōsako |
16 Tomiyasu |
17 Aoyama |
18 Shiotani |
19 Sakai |
20 Makino |
21 Dōan |
22 Yoshida |
23 Schmidt |
Valmentaja Moriyasu
Japanin joukkue – Kesäolympialaiset 2020
1 Ōsako |
2 Sakai |
3 Nakayama |
4 Itakura |
5 Yoshida |
6 Endō |
7 Kubo |
8 Miyoshi |
9 Maeda |
10 Dōan |
11 Mitoma |
12 Tani |
13 Hatate |
14 Tomiyasu |
15 Hashioka |
16 Sōma |
17 Tanaka |
18 Ueda |
19 Hayashi |
20 Machida |
21 Seko |
22 Suzuki |
Valmentaja Moriyasu
Japanin joukkue – Jalkapallon MM-kilpailut 2022
1 Kawashima |
2 Yamane |
3 Taniguchi |
4 Itakura |
5 Nagatomo |
6 Endō |
7 Shibasaki |
8 Dōan |
9 Mitoma |
10 Minamino |
11 Kubo |
12 Gonda |
13 Morita |
14 J. Itō |
15 Kamada |
16 Tomiyasu |
17 Tanaka |
18 Asano |
19 Sakai |
20 Machino |
21 Ueda |
22 Yoshida |
23 Schmidt |
24 Sōma |
25 Maeda |
26 H. Itō |
Valmentaja Moriyasu
Humberto de Alencar Castelo Branco

| Humberto de Alencar Castelo Branco |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva (1964).
Brasilian 26. presidentti
 15. huhtikuuta 1964 – 15. maaliskuuta 1967  
Varapresidentti:  José Maria Alkmin
Edeltäjä:  Pascoal Ranieri Mazzilli
Seuraaja:  Artur da Costa e Silva
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. syyskuuta 1897 Fortaleza, Brasilia
Kuollut: 18. heinäkuuta 1967 (69 vuotta) Fortaleza, Brasilia
Ammatti:  sotilas
Puoliso:  Argentina Vianna
Tiedot
 Nimikirjoitus
Sotilaspalvelus
Puolustushaara:  maavoimat
Palvelusvuodet:  1921–1964
Sotilasarvo:  marsalkka
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota: Italian taistelut
Marsalkka Humberto de Alencar Castelo Branco, portugali ääntäminen: [ ũbɛʁtu dʒi alẽkaʁ kastɛlu bɾɐku] (20. syyskuuta 1897 – 18. heinäkuuta 1967) oli brasilialainen sotilasjohtaja ja poliitikko. Hän oli ensimmäinen viidestä kenraalista, jotka toimivat presidentteinä vuoden 1964 sotilasvallankaappauksen jälkeen. Castelo Branco kuoli lento-onnettomuudessa heinäkuussa 1967, pian presidenttikautensa loputtua.
Sotilasura

Castelo Branco liittyi armeijaan vuonna 1918. Hän opiskeli Escola Militar de Realengossa eli Rio de Janeiron sotilaskoulussa, ja vuonna 1921 hän liittyi 12. Jalkaväkirykmenttiin Belo Horizontessa. Vuonna 1927 hän palasi vanhaan oppilaitokseensa jalkaväen kouluttajaksi. Hänet ylennettiin kapteeniksi vuonna 1938.
Castelo Branco ylennettiin everstiluutnantiksi vuonna 1943. Toisen maailmansodan aikana hän oli eversti Brasilian tiedustelujoukoissa, ja taisteli Italiassa Saksaa vastaan. Hän toimi operatiivisena ylipäällikkönä ("chief de seção de operações") ja hänen sanotaan viettäneen 300 päivää sota-alueilla.
Myöhemmin Castelo Branco kirjoitti lukuisia akateemisia tutkimuksia ja tutkielmia sodankäynnistä. Hänet nimitettiin esikuntapäälliköksi vuonna 1963 ja reservin marsalkaksi vuonna 1964.
Poliittinen ura

Castelo Brancosta tuli yksi vuoden 1964 vallankaappauksen johtajista. Kaappaus kukisti Goulartin ja lakkautti Brasilian toisen tasavallan. 11. huhtikuuta kongressi valitsi hänet Goulartin virkakauden loppuosalle, ja hän vannoi virkavalan 15. huhtikuuta 1964.
Presidentti Branco julkaisi 27. lokakuuta 1965 asetuksen, jolla poistettiin valta Brasilian parlamentilta ja oikeusistuimilta sekä kiellettiin opposition toiminta.
Hänen seuraajansa presidenttinä oli Costa e Silva 15. maaliskuuta 1967.
Castelo Branco pyrki edistämään valtion puuttumista talouteen (esim. lakkauttamalla asetuksella valtion lippulaivan, Panair do Brasil). Castelo Brancon hallitus, toisin kuin edelliset vaaleilla valitut presidentit Juscelino Kubitschek, Jânio Quadros ja João Goulart, sai alusta asti vankkaa rahoitusta maailmanpankilta, Kansainväliseltä Valuuttarahastolta ja suuria investointeja monikansallisilta yhdysvaltalaisilta yrityksiltä, joiden silmissä Brasilian oikeistolainen sotilasdiktatuuri oli uusi, taloudellisesti vakaa länsimaiden liittolainen taistelussa kansainvälistä kommunismin läeviämistä vastaan latinalaisessa Amerikassa kylmän sodan aikana
Käännös suomeksi
Huugo (päihdeprojekti)

Huugo on Elämäntapaliiton ja työmarkkinoiden keskusjärjestöjen hallinnoiman Työturvallisuuskeskuksen yhteistyöprojekti, jolla tuetaan alkoholin käyttöön liittyvien ongelmien hahmottamista ja ymmärtämistä työelämässä. Ensimmäinen askel on positiivisessa ja kannustavassa hengessä kartoittaa työpaikan päihdekulttuuri ja sen muutoksen tarve, sekä auttaa toteuttamaan mahdollinen muutos. Hankkeessa hyödynnetään ehkäisevän päihdetyön keinoja, viestinnän ja koulutuksen välityksellä työpaikoille viedään tietoa ja toisaalta tuotetaan oivalluksia alkoholin vaikutuksista työelämässä.
Työturvallisuuskeskuksen kautta projektiin osallistuvat kaikki työmarkkinajärjestöt, jolloin tavoitetaan 2,5 miljoonaa työelämässä olevaa henkilöä.  Koulutusyhteistyötä tehdään myös Työterveyslaitoksen vuonna 2007 käynnistämän Alkoholi ja työterveys-hankkeen puitteissa, jossa tutkitaan ja kehitetään työpaikkojen ja työterveyshuoltojen yhteistyötä alkoholihaittojen ennaltaehkäisemisessä ja varhaisessa puuttumisessa.  Projekti aloitettiin vuonna 2005 SAK:n ja Elämäntapaliiton voimin.
Tavoite

Huugon pitkän tähtäimen tavoitteena on vähentää alkoholihaittoja ja lisätä työhyvinvointia.  Lyhyellä aikavälillä tarkoitus on ottaa alkoholihaittojen ehkäisyyn tarvittavat välineistö, toimintamallit, palvelut ja tiedotuskanavat suunnitelmalliseen käyttöön.  Yksittäinen, alkoholin käyttöään pohtiva työtekijä saa hankkeen myötä tietoa ja tukea, jolla vaikuttaa omaan alkoholinkäyttöönsä. Työyhteisöt puolestaan saavat lisää valmiuksia määritellä yhteisiä linjoja alkoholikysymyksissä.
Huugon eräänlainen ylätavoite on kuitenkin kääntää alkoholin kokonaiskulutus laskuun. Käytännössä tämä tarkoittaa ehkäisevän päihdetyön keinovalikoiman hyödyntämistä, esimerkiksi alkoholiin liittyvien varhaisvaiheen ongelmien käsittelyn mallittamista ja toimivien hoitoonohjausmenetelmien edistämistä työpaikoilla, jotta työyhteisöjen avaintoimijoilla olisi valmiuksia päihdeongelmien ennaltaehkäisyyn ja varhaisvaiheen ongelmien käsittelyyn.
Toteutus

Huugon tavoitteita ajetaan viestinnän ja koulutuksen keinoin. Usein liikkeelle lähdetään arvioimalla työpaikan asenneilmapiiriä, sillä näkemys siitä, että kulttuurisilla tekijöillä on suuri merkitys työpaikan päihdeilmastoon, on työn edetessä vahvistunut. Työpaikkakohtaisten päihdeongelmien suuri vaihtelevuus näyttää pitkälti selittyvän työyhteisöjen välillä havaittavissa eroissa suhtautumisessa alkoholiin.  Koulutuksilla pyritään antamaan työpaikkojen avainhenkilöille - esimiehille, henkilöstöjohdolle, työsuojelutoimijoille ja työterveyshuollon työntekijöille - perustiedot päihteiden vaikutuksista työelämässä, päihteidenkäytön aiheuttamien ongelmien käsittelystä työyhteisöissä ja erityisesti näiden ongelmien ennaltaehkäisystä.
Huugon puitteissa tuotetaan myös aineistoja luottamusmiesten, työsuojeluvaltuutettujen ja -asiamiesten, työsuojelutoimikuntien, työterveydenhuoltohenkilöstön sekä henkilöstöjohdon tueksi ja ohjaamiseksi. Huugon internet-sivuilta löytyy näille työyhteisöjen avaintoimijoille suunnattu työkalupakki, informaatiota mini-interventiomenetelmän mahdollisuuksista sekä opastusta työpaikan päihdetilanteen arviointiin. Lisäksi työpaikoille jaetaan kampanjamateriaalia, mm. suosittuja kosteusmittareita.