stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Italian jääkiekkomaajoukkue

| Italia |
| --- | --- |

Lempinimi:  Azzurri
Liitto:  Federazione Italiana Sport del Ghiaccio
Valmentaja:  Jukka Jalonen
Eniten otteluita:  Armin Helfer (101)
Eniten pisteitä:  Renato De Toni (66)
IIHF-ranking:  20. (27.5.2024)

Ensimmäinen ottelu
  Ruotsi 7–1 Italia  (Milano, Italia; 14. maaliskuuta 1924) [lähde? ] 
Suurin voitto
  Italia 28–0 Belgia  (Düsseldorf, Länsi-Saksa; 1. maaliskuuta 1955[lähde? ] 
Suurin tappio
  Yhdysvallat 31–1 Italia   (Sankt Moritz, Sveitsi; 1. helmikuuta 1948[lähde? ] 
Thomas Tragust oli Italian maalivahtina maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2012.
Italian jääkiekkomaajoukkue edustaa Italiaa miesten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Italia liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 1924. Vuonna 2021 maassa oli 1 060 rekisteröityä miesjääkiekkoilijaa ja 58 jäähallia, vuonna 2024 1 100 pelaajaa ja 61 hallia. Kansainvälisen jääkiekkoliiton ylläpitämässä maailmanrankingissa joukkue on 20:s. Kaudesta 2022–2023 alkaen joukkue on pelannut maailmanmestaruuskisoissa sen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Joukkueen paras sijoitus maailmanmestaruuskisoista on maan kotikisoista vuodelta 1994. Tuolloin joukkue oli kisojen 6:s. Joukkue menestyi kohtalaisen hyvin 1990-luvun puolessa välin selviytyen viitenä kautena peräkkäin maailmanmestaruuskilpailujen puolivälieriin.
2010- ja 2020-luvuilla Italia ei ole onnistunut haastamaan jääkiekon suurmaita maailmanmestaruuskilpailuissa. Tosin, vuoden 2017 maailmanmestaruuskilpailuissa Italia johti ottelua Slovakiaa vastaan aina varsinaisen peliajan viime hetkille saakka, mutta Slovakia tasoitti ottelun ja voitti sen lopulta jatkoajalla. Joukkuetta valmentaa suomalainen Jukka Jalonen, joka korvasi tehtävässä Mike Pelinon.
Sijoitukset > Sijoitukset olympialaisissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1936 - 9.  1948 - 8.  1952 - B-sarja; 3.  1956 - 7.  1964 - 15.  1968 - ei osallistunut  1972 - ei osallistunut  1976 - ei osallistunut  1980 - ei osallistunut  1984 - 9.  |  1988 - ei osallistunut  1992 - 12.  1994 - 9.  1998 - 12.  2002 - 17. (karsiutui)[lähde? ]  2006 - 11.  2010 - 17. (karsiutui)[lähde? ]  2014 – 16. (karsiutui)[lähde? ]  2018 – 17. (karsiutui)[lähde? ]  |  2022 - 20. (karsiutui)[lähde? ]  |
Sijoitukset > Saavutukset maailmanmestaruuskilpailuissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1930 - 10.  1933 - 11.  1934 - 9.  1935 - 8.  1939 - 9.  1951 - B-sarja; 1.  1952 - B-sarja; 3.  1953 - B-sarja; 1.  1955 - B-sarja; 1.  1959 - 10.  1961 - B-sarja; 4.  1964 - B-sarja; 7.  1966 - C-sarja; 1.  1967 - B-sarja; 5.  1969 - B-sarja; 8.  1970 - C-sarja; 2.  1971 - B-sarja; 8.  1972 - C-sarja; 2.  1973 - B-sarja; 8.  1974 - C-sarja; 2.  1975 - B-sarja; 7.  1976 - B-sarja; 7.  1977 - C-sarja; 1.  1978 - B-sarja; 7.  1979 - C-sarja; 2. |  1981 - B-sarja; 1.  1982 - 7.  1983 - 8.  1985 - B-sarja; 3.  1986 - B-sarja; 2.  1987 - B-sarja; 6.  1989 - B-sarja; 2.  1990 - B-sarja; 2.  1991 - B-sarja; 1.  1992 - 12.  1993 - 8.  1994 - 6.  1995 - 7.  1996 - 7.  1997 - 8.  1998 - 10.  1999 - 13.  2000 - 12.  2001 - 12.  2002 - 15.  2003 - 1. div., lohko B; 4.  2004 - 1. div., lohko B; 2.  2005 - 1. div., lohko B; 1.  2006 - 14.  2007 - 12. |  2008 - 16.  2009 - 1. div., lohko B; 1.  2010 - 15.  2011 - 1. div., lohko A; 1.  2012 - 15. (putosi 1. divisioonaan)  2013 - 1. div., lohko A; 2.  2014 - 15.  2015 - 1. div., lohko A; 5.  2016 - 1. div., lohko A; 2.  2017 - 16.  2018 - 1. div., lohko A; 2.  2019 - 14.  2020 - Turnaus peruttiin koronaviruspandemian vuoksi.  2021 - 16.  2022 - 15.  2023 - 1. div., lohko A; 3.  2024 - 1. div., lohko A; 3. |
Sijoitukset > Maailmanranking

2003 – 17.
2004 – 19.
2005 – 19.
2006 – 17.
2007 – 13.
2008 – 14.
2009 – 15.
2010 – 16.
2011 – 17.
2012 – 16.
2013 – 18.
2014 – 18.
2015 – 18.
2016 – 18.
2017 – 18.
2018 – 19.
2019 – 16.
2020 – 15.
2021 – 17.
2022, helmikuu – 16.
2022, toukokuu – 17.
2023 – 18.
2024 – 20.
NHL-pelaajat

| --- | --- |
 Mike Amodeo  Sean Bentivoglio  Paul Beraldo  Wayne Bianchin  Rick Bragnalo  Mario Brunetta  James Camazzola  Jason Cirone  Jim Corsi  Patrice Lefebvre  Bob Manno :  Jason Muzzatti  Frank Nigro  Gaetano Orlando  Roland Ramoser  Roberto Romano  Mike Rosati  Bill Stewart  Tony Tuzzolino  Mike Zanier  Bruno Zarrillo 
Kaikki sekä Italian maajoukkuetta edustaneet että NHL-uraa luoneet pelaajat ovat saaneet kiekko-oppinsa Pohjois-Amerikassa. Thomas Larkin on toistaiseksi ainoa Italiassa kiekko-oppinsa saanut, pelkästään NHL:ään varattu italialaispelaaja.
Kokoonpanoja

Olympiakisat vuonna 1998
Olympiakisat vuonna 2006
Maailmanmestaruuskisat vuonna 2008
Maailmanmestaruuskisat vuonna 2010
Maailmanmestaruuskisat vuonna 2012
Maailmanmestaruuskisat vuonna 2017
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Italian jääkiekkoliiton sivusto (italiaksi)
Italia nationalteamsoficehockeyssä (englanniksi)
Moussa Saïb

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 5. maaliskuuta 1969 (ikä 55)
Syntymäpaikka: Théniet El Haâd, Algeria
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 senttimetriä
Seura
Seura: –
Tehtävä: Päävalmentaja
Junioriseurat
1981–1987:  Theniet El-Had
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1987–1989 1989–1992 1992–1997 1997–1998 1998–1999 1999–2001 2001 2001–2002 2002 2002–2003 2003–2004 2005–2006 |  JSM Tiaret  JS Kabylie  Auxerre  Valencia  Tottenham  Al-Nassr  Auxerre  Monaco →  Lorient (laina)  Al Wasl  JS Kabylie  Olympique Noisy-le-Sec |   133 (21) 14 (0) 13 (0)  17 (0) 7 (1) 8 (1) 42 (10) 10 (0) |
Maajoukkue
| 1989–2001 |  Algeria | 74 (7) |
Valmennusura
2004 2006–2007 2007–2008 2008 2009 2011:  JS Kabylie (apuv.)  Olympique Noisy-le-Sec  JS Kabylie  Al-Watani  ASO Chlef  JS Kabylie
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Moussa Saïb (s. 5. maaliskuuta 1969 Théniet El Haâd) on algerialainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija.
Pelaajaura

Keskikentällä pelannut Saïb edusti Algerian maajoukkuetta vuosien 1998 ja 2000 Afrikan kisoissa. Hän pelasi uransa aikana useissa eurooppalaisissa seuroissa, kuten Auxerressa, Valenciassa, Tottenhamissa ja Monacossa.
Saïb palkittiin Algerian Kultaisella pallolla vuonna 2004.
Valmennusura

Pelaajauransa jälkeen Saïb on toiminut valmentajana. Hän valmensi menestyksekkäästi JS Kabylieta, jonka hän johdatti Algerian mestariksi vuonna 2008.
Nelly van Balen-Blanken

| Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Alankomaat.Naisten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Alankomaat> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Wien 1938 | Korkeushyppy |  |
Nelly van Balen-Blanken (18. joulukuuta 1917 – 29. lokakuuta 2008) oli alankomaalainen yleisurheilija, joka kilpaili korkeushypyssä. Hän voitti hopeaa Wienin EM-kisoissa 1938 tuloksellaan 164 cm. Van Balen-Blanken oli maailman kymmenen parhaan naiskorkeushyppääjän joukossa yhteensä viisi kertaa vuosina 1938–1944 ja jakoi kauden parhaan tuloksen 164 kahden muun hyppääjän kanssa vuonna 1938.
Ennätykset

Korkeushyppy: 164 cm (1938)
Nick St. Nicholas

Nick St. Nicholas (2007)
Nick St. Nicholas (synt. Klaus Karl Kassbaum) (28. syyskuuta 1945 Plön, Saksa) on saksalais-syntyinen kanadalainen basisti.
St. Nicholas muutti perheineen Torontoon Kanadaan toisen maailmansodan jälkeen. 1960-luvun puolivälissä hän toimi basistina The Sparrows-yhtyeessä, josta muodostui myöhemmin Steppenwolf. Sparrowsin hajottua hän liittyi kalifornialaiseen T.I.M.E.-yhtyeeseen yhden levyn ajaksi.
Vuonna 1969 St. Nicholas liittyi suosionsa huipulla olevaan Steppenwolfiin korvaten eronneen basistin Rushton Moreven. Hän oli mukana menestyneillä albumeilla kuten Monster ja Steppenwolf Live. St. Nicholas erotettiin yhtyeestä vuonna 1970 epämääräisen käyttäytymisen ja ailahtelevan soittovireen johdosta.
St. Nicholas perusti Steppenwolfin uudelleen vuonna 1977 keikkaillen lähinnä klubeissa ja ravintoloissa vaihtelevien kokoonpanojen kanssa, ja lopulta hän joutui luopumaan nimestä John Kayn nostaman oikeusjutun takia vuonna 1980.
Nykyään Nick St. Nicholas soittaa World Classic Rockers-yhtyeessä, joka koostuu 1960-1970-luvuilla vaikuttaneista soittajista.
Muhtar Tinikejev

Muhtar Bäkiruly Tinikejev (kaz. Мұхтар Бәкірұлы Тінікеев; s. 27. syyskuuta 1963 Karaganda, Kazahstanin sosialistinen neuvostotasavalta) on kazakstanilainen valtiopäiväedustaja mažiliksessa 1999-2004, 2004-2007, 2007-2012, 2012-2016 ja 2016- . Hän on osallistunut mm. rauhanturvaamiseen Vuoristo-Karabahissa.
Nellyn palmikko

| Nellyn palmikko Anki, Bosse ja Robert |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1996
 Formaatti: CD-levy
 Kesto: 54.17
 Levy-yhtiö: Warner music
20 suosikkia – Nellyn palmikko on vuonna 1996 julkaistu Anki, Bosse ja Robertin kokoelma-albumi.
Kappaleet

Kuiskaten (Whispering)  (2:21)
Lähde pois Cindy (2:25)
Kello yhdeksän (Jericho) (2:40)
Nellyn palmikko (Footprints In The Snow) (2:36)
Kalastajan blues (Fisherman's Blues) (2:56)
Sitruunapuu (Lemontree) (3:50)
Viimeinen vihellys (500 Miles) (2:21)
Lentävä veljekset (1:54)
En löydä ketään vertaistasi (I'll Never Find Another You) (2:29)
Miksen koskaan saa olla kuin toiset (I Still Miss Someone) (3:35)
Kaiken menetin (All My Trials) (3:13)
Kun koti kauas jää (Sometimes I Feel Like Motherless Child) (3:29)
Dona, Dona (2:59)
Joki (2:12)
Duudillandei (2:20)
Stenka Rasin (3:02)
Saanko ruusut sulle jättää (Får jag lämna några blommor) (2:34)
Kuka kustantaa? (Have A Drink On Me) (2:13)
Kanavanvartijan tyttö (2:26)
Minne kaunis katoaa (Four Strong Winds) (2:39)
Montenegron kroaatit

Montenegron kroaatit ovat Montenegrossa pääasiassa Kotorinlahden (Boka Kotorska) ympäristössä asuvia kroaateja. Vuoden 2003 väestönlaskennan mukaan heitä oli yhteensä 6 811, mikä tekee heistä maan viidenneksi suurimman vähemmistön. Uskonnoltaan pääosa kroaateista on katolilaisia.
Asuinalueet ja lukumäärä

Pääosa kroaateista on keskittynyt kolmeen kuntaan Kotorinlahden ympärillä. Vuonna 1991 heitä oli eniten Tivatissa, jossa asui 2 640 kroaatia, eli 23,16 % sen väestöstä. Kaksi muuta kuntaa olivat Kotor (1 620; 7,23 %) ja Herceg Novi (636; 2,3 %). Perinteisten alueiden lisäksi heitä asui myös Podgoricassa, jossa heitä oli 608. Väestönlaskenta tosin todennäköisesti arvioi kroaatien määrän liian alhaiseksi, mutta heitä ei silti ole todennäköisesti 10 000:ta enempää.
Historia

Kotorinlahden asukkaat ovat perinteisesti jakaantuneet kaupungeissa asuneisiin katolilaisiin ja maaseudun ortodokseihin. Lahden alue oli pitkään Venetsian vallan alaisuudessa, mutta 1700-luvulla siitä tuli osa Habsburgien Itävallan valtakuntaa. 1800-1900-luvulla alueen katolilaisille kehittyi kroaatilainen identiteetti, kun taas ortodoksit alkoivat samastua montenegrolaisiin ja serbeihin. Alue vaihtoi taas 1918 omistajaa, kun siitä tuli osa Jugoslavian kuningaskuntaa. Kroaatit olivat pitkään enemmistönä Kotorinlahden alueella Risania lukuun ottamatta, mutta heidän suhteellinen määränsä väheni siten, että Jugoslavian hajotessa 1990-luvun alussa he olivat alueella enää vähemmistö. Syynä olivat pääasiassa uudet tulokkaat sisämaasta.
Jugoslavian hajoamisen alettua kroaatit leimattiin propagandassa viidenneksi kolonnaksi, jotka halusivat liittää Kotorinlahden alueen Kroatiaan. Tämä kiihtyi Kroatian annettua itsenäisyysjulistuksen vuonna 1991 ja kroaatijoukkojen tehtyä iskun montenegrolaisia reserviläisiä vastaan Kotorissa vähän tämän jälkeen. Alueella ei kuitenkaan ryhdytty etnisiin puhdistuksiin, mutta pelon ilmapiirin takia arviolta noin neljännes kroaateista lähti alueelta. Alueelle tuli lisäksi sittemmin serbipakolaisia Bosniasta ja Kroatiasta. Montenegron vallanpitäjien alettua vuosikymmenen lopulla ottaa etäisyyttä Belgradiin kroaatien ja muiden vähemmistöjen asema koheni. Vuonna 1999 avattiin rajanylistyspaikka Kroatiaan Debeli Brijegissä, ja Kroatia avasi konsulaatin Kotoriin.
Kulttuuri

Montenegrossa toimii useita kroaatien kulttuuriseuroja, joihin lukeutuvat esimerkiksi Napredak ja Hrvatski dom, sekä useita musiikkiseuroja. Maan kroaateilla on oma puolueensa Hrvatsko gradjansko društvo, joka on keskittynyt lähinnä aluepolitiikkaan ja sillä on ollut edustajia Tivatin kunnanvaltuustossa.
Etniset enemmistöt alueittain Kotorinlahden ympäristössä vuoden 2003 väestönlaskennan mukaan.
Minni (Prätkähiiret)

| Minni |
| --- | --- |

Kustantaja:  Brentwood Television Funnies
Ensiesiintyminen:  "Takaisin Marsiin, osa 1" (lokakuu 1994)
Luoja(t):  Rick Ungar
Ääninäyttelijät:  Leah Remini Dina Sherman (vuoden 2006 sarjassa)
Suomenkieliset ääninäyttelijät:  Tiina Mattila Katja Ståhl Hannamaija Nikander (vuoden 2006 sarjassa)
Henkilötiedot
Sukupuoli:  Nainen
Hiukset:  Mustat
Silmät:  Vaaleanpunaiset
Pituus:  183 cm
Paino:  60 kg
Asuinpaikka:  Mars
Ammatti:  Kenraali
Sukulaiset:  Rontti (eno), Tuittu (serkku)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Minni (engl. Carbine) on kuvitteellinen hahmo Prätkähiiret-sarjassa. Rick Ungarin luoma hahmo esiintyi ensi kerran vuonna 1994 Prätkähiiret -animaatiosarjan jaksossa "Takaisin Marsiin, osa 1".
Hahmo

Minni on synnynnäinen johtaja ja tämän taidon avulla hänestä tuli pikkuhiljaa kuuluisa Marsin armeijassa, mikä puolestaan avasi hänelle tien johtamaan omaa joukkoaan sodassa plutolaisia vastaan. Luonteeltaan Minniä voikin kuvata rohkeana johtajana, joka omistautuu tekemiseensä täysillä. Perinteitä kunnioittavana hän voikin usein vaikuttaa itsepäiseltä ja ankaralta. Minni on myös romanttisessa suhteessa Turboon, mutta sen pidemmälle se ei ole edennyt heidän välillä. He eivät siis seurustele, vaikka katsojat niin sen tulkitsevat. Minnillä on pitkät mustat hiukset, harmaa turkki ja kauniit ruskeat silmät ja kolme lävistystä vasemmassa korvassaan. Minnillä on myös arpi kasvoissaan nenänsä vasemmalla puolella, jonka hän sai sodassa plutolaisia vastaan.
Kun Prätkähiiret olivat palanneet Marsiin Lalli Leipäjuuston kanssa aikeenaan tuoda hänet tuomittavaksi, Minnin johtama joukko vangitsi heidät, koska Teuvo Tahko oli lähettänyt Marsiin valheellisen videolähetyksen, jossa Prätkähiiret olivat Leipäjuuston palveluksessa. Turbo yritti vakuutella Minnille syyttömyyttään, mutta tämä ei uskonut häntä ja Prätkähiirten paettua Minni vangitsi heidät uudelleen ja tuomitsi kuolemaan, mutta Santtu onnistui lopulta vakuuttamaan Minnin Prätkähiirten syyttömyydestä ja Minni pyysi heiltä anteeksi. Myöhemmin Minni saapui Maahan noutamaan Leipäjuuston hallussa olevan kasvin, jota tarvittiin Marsin jäljellä olevan ekosysteemin ylläpitämiseksi.
Neljännellä tuotantokaudella Minni toimii täyden neljän tähden Kenraalina. Kauden aikana selvisi, että Rontti on Minnin eno ja tämän tytär Tuittu on Minnin serkku.
Esiintymiset > Vuoden 1993 sarja

2. tuotantokausi
Takaisin Marsiin, osat 1–3
Voiton siemenet
3. tuotantokausi
Olipa kerran Marsissa, osat 1–3
Esiintymiset > Vuoden 2006 sarja

Seikkailu alkaa, osa 1
Hellä hiirenloukku
Välirikko
Minnin ansa
Olipa kerran Marsissa, osat 1–3
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- |
| 1996 | Leah Remini | Prätkähiiret |  |
| 2006–2007 | Dina Sherman | Prätkähiiret (2006) | Biker Mice from Mars |
Morris

Morris vuonna 1971.
Maurice de Bevere (1. joulukuuta 1923 Kortrijk, Belgia – 16. heinäkuuta 2001 Bryssel), joka tunnetaan paremmin nimellä Morris, oli belgialainen sarjakuvantekijä ja Lucky Luken luoja. Hänen taiteilijanimensä on johdettu etunimestä, joka lausutaan ”moris”.
Morris aloitti piirtäjänuransa pienellä ja lyhytikäisellä CBA-animaatiostudiolla, missä hän tapasi Peyon ja André Franquinin.
Vuonna 1947 Morris loi Lucky Luken Spirou-sarjakuvalehteen. Spiroussa Morris, Jijé, André Franquin ja Will tunnettiin ”neljän koplana”. Heidän kehittämäänsä tyyliä alettiin myöhemmin kutsua Marcinellen koulukunnaksi, sillä Spiroun kustantajan Dupuis’n toimitilat sijaitsivat tuolloin Marcinellessa lähellä Charleroita.
Lucky Luke on yksinäinen cowboy, joka kiertelee villissä lännessä auttaen hädänalaisia apunaan uskollinen ratsunsa Jolly Jumper. Lucky Luken hahmon esikuvana väitetään olleen Morrisin vuokraemännän, joka poltti tupakkaa ja hyräili laulua ”I’m Lonely Tonight”. Sankarin nimen Morris halusi amerikkalaishenkisen sointuvaksi Donald Duckin (Aku Ankka) tapaan. Lucky Lukea uskollisesti seuraavan Rantanplan-koiran nimi taas muistuttaa Rin Tin Tinin nimeä.
Ensimmäiset 31 Lucky Luke -seikkailua julkaistiin Dupuis-kustantamon Spiroussa, mutta vuonna 1968 tarinoiden Postivaunut ja Arkajalka välillä Morris jätti Dupuis’n ja siirtyi Dargaudin Pilote-lehteen.
Morris matkusteli Yhdysvalloissa työtovereidensa Jijén ja André Franquinin kanssa asuen siellä kuusi vuotta,milloin? jolloin hän keräsi lisää aineistoa sankarinsa seikkailuja varten. Siellä hän kohtasi myös Jack Davisin ja Harvey Kurtzmanin, Mad-lehden perustajat. Tuona aikana hän tapasi myös René Goscinnyn, Asterixista tunnetun ranskalaisen sarjakuvakirjoittajan, joka kirjoitti monet parhaista Lucky Luke -tarinoista ennen kuolemaansa 1977.
Toisin kuin monet kollegansa, Morris ei tehnyt useita eri sarjoja, vaikka hän tekikin paljon tarinakuvituksia 1940- ja 1950-luvulla. 1990-luvulla hän irrotti Lucky Lukesta omaksi sarjakseen Rantanplanin, lännen tyhmimmän koiran.
Aiheesta muualla

Morris dans le journal de Spirou
Vesa Kataisto: Yhdeksännen taiteen keksijä Morris rakasti Villin lännen historiaa. Ruudinsavu 1/2014.
Jarosław Gajczuk-Zawadzki

| Jarosław Gajczuk-Zawadzki> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 17. toukokuuta 1979 (ikä 45) Bydgoszcz, Puola
Ammatti:  muusikko
Muusikko
Aktiivisena:  1997-
Tyylilajit:  heavy metal
Soittimet:  kitara
Yhtyeet:  Chainsaw (1997-2010)
Levy-yhtiöt:  Metal Mind Productions
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jarosław Gajczuk-Zawadzki (s. 17. toukokuuta 1979, Bydgoszcz, Puola) on puolalainen muusikko, heavy metal -yhtye Chainsaw'n kitaristi.
Diskografia

Chainsaw
First Steps (1997,  omakustanne)
Second Steps (1997,  omakustanne)
Frogs (1998,  omakustanne)
Chainsaw (2000,  omakustanne)
Electric Wizards (2002, omakustanne; 2004, Metal Mind Productions)
The Journey into the Heart of Darkness (2005,  Empire Records)
A Sin Act (2006,  Empire Records)
Aiheesta muualla

Jarosław Gajczuk-Zawadzki Encyclopaedia Metallumissa (englanniksi)
Naftoli

Naftoli viittaa kahteen saman aineen isomeeriin:
1-naftoli
2-naftoli
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”naftoli”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mozzagrogna

| Mozzagrogna |
| --- | --- |

Valtio:   Italia
Alue:  Abruzzo
Maakunta:  Chieti
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Tommaso Schips
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  14,1 km²
Väkiluku (31.12.2017):  2 444
 – Väestötiheys:  173 as./km²
Postinumero:  66030
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mozzagrogna on Keski-Italiassa, Abruzzon hallinnollisella alueella Chietin maakunnassa sijaitseva kunta. Kunnassa asui 2 444 ihmistä vuonna 2017. Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 2 291 asukasta.
Jarosław Szubrycht

| Jarosław Szubrycht> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Ammatti:  laulaja, toimittaja, kääntäjä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Jaro.Slav, J.S.
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1988-
Tyylilajit:  black metal death metal
Yhtyeet:  Terror (1988-1991) Haemorrhage (1991-1994) Lux Occulta (1994-2002)
Levy-yhtiöt:  Pagan Records, Metal Mind Productions
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jarosław Szubrycht (s. marraskuussa 1974) on puolalainen musiikkitoimittaja, vokalisti ja lauluntekijä. Hän on toiminut avantgarde-metalliyhtyeessä Lux Occulta.[lähde? ]
Tärkeimmiksi vaikuttajikseen Szubrycht on maininnut David Bowien, Mike Pattonin, Cronosin, Roman Kostrzewskin ja David Vincentin.
Diskografia

Lux Occulta
The Forgotten Arts (1995, Pagan Records)
Forever Alone, Immortal (1996, Pagan Records, Metal Mind Productions)
Dionysos (1997, Pagan Records, Metal Mind Productions)
Maior Arcana (1998, Pagan Records, Metal Mind Productions)
My Guardian Anger (1999, Pagan Records, Metal Mind Productions)
The Mother and the Enemy (2001, Maquiavel Music Enterteiment)
Terror
Did God Create a Devil? (1992, demo, omakustanne)
Haemorrhage
Waking the Gods of Sadness (1993, demo, omakustanne)
Virgin Snatch
S.U.C.K. (2003, MILS Music, Mystic Production, vierailu)
Aiheesta muualla

Jarosław Szubrycht Myspacessa (englanniksi)
Jaroslaw Lux Occultan sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Lux Occulta
| Jaro> Slav • Vogg • Kastor • Martin • U.reckPeter • G. Ames • Jackie • Aemil • Kriss |
| --- | --- |
Studioalbumit:  Forever Alone, Immortal • Dionysos • My Guardian Anger • The Mother and the Enemy • Kołysanki
Demot:  The Forgotten Arts
Kokoelmat:  Maior Arcana
Katso myös:  Decapitated • Atrophia Red Sun • Neolith
Myanmarin ilmavoimien lento-onnettomuus 2017

| Myanmarin ilmavoimien lento-onnettomuus 2017 |
| --- | --- |
 Onnettomuuskoneen kaltainen Myanmarin ilmavoimien Shaanxi Y-8.
Yhteenveto
Päivämäärä:  7. kesäkuuta 2017
Onnettomuustyyppi:  sääolosuhteiden aiheuttama sakkaus
Tapahtumapaikka:  Andamaanienmeri lähellä Daweita
 :  13°48′N, 098°02′E
Lähtöpaikka:  Myeikin lentoasema, Myeik, Myanmar
Määränpää:  Yangonin kansainvälinen lentoasema, Yangon, Myanmar
Kuolleita:  122
Loukkaantuneita:  0
Eloonjääneitä:  0
Lentokone
Konetyyppi:  Shaanxi Y-8F-200W
Lentoyhtiö:  Myanmarin ilmavoimat
Rekisteritunnus:  5820
Matkustajia:  108
Miehistöä:  14
Myanmarin ilmavoimien lento-onnettomuus 2017 tapahtui 7. kesäkuuta 2017, kun Myeikistä Yangoniin matkalla ollut Myanmarin ilmavoimien Shaanxi Y-8F-200W -kuljetuskone syöksyi Andamaanienmereen lähellä Dawein kaupunkia. Koneessa oli 14-henkinen miehistö ja matkustajina 108 armeijan henkilöstöön kuuluvaa ja heidän perheenjäsentään. Kaikki 122 kuolivat onnettomuudessa, jonka aiheutti sääolosuhteista seurannut sakkaus.
Kuolonuhrien määrällä mitattuna se on Myanmarin historian ja vuoden 2017 pahin lento-onnettomuus.
Lentokone

Onnettomuuskone, rekisteritunnukseltaan ”5820”, oli kiinalaisen Shaanxi Aircraft Corporationin valmistama nelimoottorinen Shaanxi Y-8F-200W, joka pohjautuu neuvostoliittolaiseen Antonov An-12 -koneeseen. Se oli lentänyt ensilentonsa vuonna 2016, ja sille oli ehtinyt kertyä vain 809 lentotuntia ennen onnettomuutta.
Matkustajat, rahti ja miehistö

Koneessa oli onnettomuslennolla 108 matkustajaa. Heidän joukossaan oli kuusi upseeria ja 29 muuta armeijan henkilöstöön kuuluvaa. Loput matkustajista olivat heidän perheenjäseniään. Lapsia lennolla oli 15. Matkustajien lisäksi lennolla oli 2,4 tonnia rahtia.
Onnettomuuslennolla oli mukana 14-henkinen miehistö. Koneen kapteenina oli everstiluutnantti Nyein Chan ja perämiehinä everstiluutnantti Sye Thu Win ja majuri Thant Zin Htay.
Tapahtumat

Kone oli lähtenyt liikkeelle Yangonista, josta sen oli tarkoitus lentää Dawein ja Myeikin kautta Bokpyiniin ja sieltä taas Myeikin kautta takaisin Yangoniin. Onnettomuuslento lähti Myeikistä kohti Yangonia kello 13.06 paikallista aikaa. Sää oli tuolloin viranomaisten mukaan ”tavallinen” ja näkyvyys hyvä. Yhteys koneeseen menetettiin kello 13.35 sen lentäessä Andamaanienmeren yllä 5 500 metrissä. Kone oli katoamishetkellä noin 32 kilometrin päässä Dawein rannikkokaupungista länteen. Koneesta ei lähetetty hätäkutsua ennen katoamista.
Etsinnät

Kadonnutta konetta etsimään lähetettiin yhdeksän Myanmarin laivaston alusta ja kolme lentokonetta. Vielä onnettomuuspäivän aikana kerrottiin, että Myanmarin laivaston alus oli löytänyt koneen kappaleita 218 kilometrin päässä Daweista. Seuraavaan päivään mennessä merestä oli löytynyt 29 uhrin ruumiit. Eloonjääneitä ei etsinnöissä löytynyt.
Etsinnöissä auttanut kalastusalus löysi koneen pyrstön merestä 15. kesäkuuta. Ohjaamon ääninauhuri ja lentoarvotallennin löytyivät 18. kesäkuuta.