Jyväskylän yliopisto
Historia > Jyväskylän kasvatusopillinen korkeakoulu 1934–1966

Vuonna 1934 seminaari muuttui Kasvatusopilliseksi korkeakouluksi (lyhenne JKK). Korkeakoulun oppilailta vaadittiin ylioppilastutkinto. Kansakoulunopettajaksi korkeakoulusta valmistui kahdessa vuodessa. Ensimmäiselle vuonna 1934 alkaneelle vuosikurssille valittiin 60 opiskelijaa 558 hakijan joukosta.
Alkuvuosina korkeakoulussa oli mahdollista opiskella opettajantutkinto sekä erillisiä kasvatustieteen alan opintokokonaisuuksia. Yliopistollisia tutkintoja ei vielä tuolloin ollut mahdollista suorittaa Jyväskylässä. Maistereiden oli kuitenkin mahdollista saada niin sanottu erikoisoikeus opiskeluun kasvatusopillisessa korkeakoulussa opettajaksi pätevöitymistä varten.
JKK:uun perustettiin Suomen ensimmäinen sielutieteen (psykologia) professuuri vuonna 1936. Niilo Mäki hoiti virkaa vuoteen 1939 asti, jolloin ensimmäiseksi vakinaiseksi professoriksi nimitettiin Arvo Lehtovaara. Niilo Mäestä tuli puolestaan Suomen ensimmäinen erityispedagogiikan professori. Psykologia on alkuvuosista lähtien ollut yksi keskeisistä aloista JKK:ssa ja sittemmin yliopistossa.  JKK:n kolmas professori oli vuonna 1936 suomen kielen professorina aloittanut Aarni Penttilä. Hän eläköityi tehtävästään vuonna 1967. Vuosina 1948–1962 Penttilä toimi rehtorina.
Akateemisten tutkintojen suorittaminen tuli korkeakoulussa mahdolliseksi 1940-luvulla. Ensimmäinen JKK:sta valmistunut kasvatustieteen kandidaatti (vastaa nykyistä maisterin arvoa) oli Rauno Olavi Viitamäki vuonna 1946. Toinen valmistunut kandidaatti ja ensimmäinen naiskandidaatti oli Kerttu Tamminen vuonna 1948. Tamminen oli yksi JKK:n ensimmäisen vuosikurssin oppilaita, joka valmistui ensin kansakoulunopettajaksi, ja työskenneltyään kansakoulunopettajana Tamminen palasi JKK:uun opiskelemaan psykologiaa ja valmistui kasvatustieteen kandidaatiksi. Ensimmäinen väitöstilaisuus järjestettiin vuonna 1949, kun Aimo Lahti väitteli 12. toukokuuta aiheella "Virheet opetusopillisena ongelmana" ja valmistui kasvatustieteen tohtoriksi.
Vuonna 1958 perustettiin korkeakouluun sen ensimmäinen tiedekunta (filosofinen tiedekunta) sekä viisi uutta professuuria (kirjallisuus, historia, ruotsi, englanti, saksa). Tiedekunnan ensimmäinen dekaani oli vuodesta 1960 eteenpäin historian professori Mauno Jokipii. Tiedekunnan perustaminen johti korkeakoulun nopeaan kehitykseen yliopistoksi. Vuonna 1960 JKK:ssa väitteli sen ensimmäinen naistohtori, Päivi Oinonen. Vuoden 1961 alussa hyväksytyn väitöskirjan aihe oli "Huono käsiala psykologisena ongelmana. Kansakoululapsilla suoritettu tutkimus."
Liikunnanopettajien koulutus alkoi JKK:ssa vuonna 1963, liikuntakasvatuksen opintosuunnassa. Aiemmin liikunnaopettajia oli koulutettu Helsingin yliopiston voimistelulaitoksella, mutta Helsingissä ei ollut mahdollista suorittaa varsinaista yliopistotutkintoa. Helsingin yliopiston voimistelulaitos lakkautettiin JKK:n vastaavan koulutuksen perustamisen myötä.
Vuonna 1964 rakennettiin Seminaarinmäelle ylioppilastalo Ilokivi. Nimi viittaa Seminaarinrinteessä sijaitsevaan jääkauden aikaiseen siirtolohkareeseen, jonka luokse seminaarilaisten oli tapana kokoontua laulamaan keväisin.
Matemaattis-luonnontieteellisen osaston yhteyteen perustettiin vuonna 1965 fysiikan laitos. Laitokselle hankittiin sen ensimmäinen hiukkaskiihdytin (20 MeV kompakti syklotroni), joka saatiin viivästysten jälkeen otettua käyttöön vuonna 1975. Hiukkaskiihdyttimen hankinta aloitti Jyväskylän fysiikan laitoksen kehityksen yhdeksi Suomen huippuyksiköistä alallaan. Vuonna 1965 perustettiin myös matematiikan ja kemian laitokset.