stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiinan valtion laivanrakennusyhtymä
Kuvia

Taiteilijan näkemys vuonna 2020 rakenteilla olleesta, Renhai-luokan (Type 055) risteilijästä (joita rakentavat CSSC:n Changxingdao-Jiangnan Shipyard ja Dalian Shipbuilding Industry Company).
Esimerkki Luyang III-luokan (Type 052D) hävittäjästä, joita CSSC:ssä oli rakenteilla myös vuonna 2020.
Esimerkki  Jiangdao-luokan korvetista (Type 056), jollaisia oli valmistumassa CSSC:ssä myös vuonna 2020.
Aiheesta muualla

China to Build Four of the World’s Largest Containerships (29.12.2020) (englanniksi) (maritime-executive.com)
Alex Smith (11.11.2020) Construction starts on new CSSC Carnival cruise ship (englanniksi) (cruiseandferry.net)
Yusho Cho (19.1.2020) How China's state-owned enterprises milk listed subsidiaries (englanniksi) (nikkei.com)
China State Shipbuilding Corp. (kuvannee aiempaa, vuonna 1999 perustettua  CSSC:a) (englanniksi) (globalsecurity.org)
我们的企业 Our Business (kiinaksi) (csic.com.cn)
Hiidenpata (elokuva)

| Hiidenpata> The Black Cauldron |
| --- | --- |
 Hiidenpadan juliste
Ohjaaja:  Ted Berman Richard Rich
Käsikirjoittaja:  Art Stevens David Jonas Al Wilson Vance Gerry Roy Morita Ted Berman Peter Young (käännä suomeksi) Richard Rich Joe Hale
Tuottaja:  Joe Hale
Säveltäjä:  Elmer Bernstein
Leikkaaja:  James Melton James Koford Armetta Jackson-Hamlett
Pääosat:  Grant Bardsley   Susan Sheridan   Freddie Jones
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Pictures
Levittäjä:  Walt Disney Studios Motion Pictures Disney+
Ensi-ilta:  24. heinäkuuta 1985
Kesto:  80 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  44 000 000 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hiidenpata (engl. The Black Cauldron, 1985) on Disneyn 25. animaatioelokuva, joka perustuu löyhästi Lloyd Alexanderin kahteen ensimmäiseen Prydainin kronikka -fantasiakirjasarjan osaan: Kolmen kertomukseen ja Hiidenpataan. Elokuvan ohjasivat Ted Berman ja Richard Rich. Elokuva sijoittuu keskiaikaiseen Prydain-nimiseen maahan.
Monista muista Disney-animaatioista poiketen Hiidenpadassa ei ole lainkaan lauluja. Hiidenpata oli ensimmäinen Disneyn animaatioelokuva, jossa käytettiin osaksi tietokoneanimaatiota. Hiidenpadan kuvasuhde on 2,20:1. Suomeksi ääninäytelty versio ilmestyi vuonna 1998. Hiidenpadan juhlajulkaisu ilmestyi Yhdysvalloissa kesällä 2010 ja Suomessa 1. huhtikuuta 2011. Kesän 2020 uutisten mukaan Disney olisi suunnittelemassa uuden näytellyn version tekemistä.
Hiidenpata oli myös tunnettu pitkästä ja vaikesta työprosessistaan sekä silloisen Disney-elokuvien mittapuulla huimasta budjetistaan, joka oli peräti 44 miljoonaa dollaria. Elokuva lopulta floppasi sen tuotettua yli puolet vähemmän.
Juoni

Hornansarvi on saanut selville, että ennustajasika Hennikki tietää Hiidenpadan sijainnin. Velho Dallben lähettää sikopaimen Taranin pois kotoa Hennikki mukanaan. Hennikki karkaa Taranilta, joka lähtee sitten etsimään kadonnutta sikaansa. Matkalla hän törmää pörröiseen Purriin ja kahteen traakkiin, jotka nappaavat Hennikin. Taran lähtee perään pahannäköiseen linnaan Purrin sanoista huolimatta. Linnassa hän kohtaa Hornansarven ja putoaa melkein ihan hänen eteensä. Hornansarvi uhkaa tappaa Hennikin, jollei Taran suostu näyttämään Hiidenpadan sijaintia. Taran suostuu lopulta, mutta juuri ennen kuin Hornansarvi ehtii huomata, hän pakenee possunsa kanssa. Vain Hennikki onnistuu pakenemaan. Taran joutuu vankilaan, mutta pakenee prinsessa Elenan kanssa. Paon aikana Taran saa käsiinsä taikamiekan, ja pakenijat myös tutustuvat vanhaan Harpisti Harpoon. He onnistuvat pakenemaan linnasta ja Rääppä lähettää kaksi traakkia heidän peräänsä. Metsässä Purri lähtee opastamaan ystävyksiä sian perään, mutta joukko joutuu vahingossa keijujen luo, missä Hennikkikin on. Doli tietää, missä Hiidenpata on, ja lähtee opastamaan heitä Morvan soille. Siellä he törmäävät kolmeen Morvan noitaan. Noidat vaihtavat Hiidenpadan taikamiekkaan ja selittävät Taranille ja muille, että Hiidenpataa ei voi tuhota muu kuin sen pahat voimat, mutta se vaatisi elävän olennon hengen.
Myöhemmin illalla Hornansarven joukot löytävät Taranin, Elenan ja Harpon ja vangitsevat heidät. Purri onnistuu pakenemaan piiloon. Linnassa Hornansarvi herättää luurankosoturit henkiin. Purri, joka oli tullut linnaan, vapauttaa salaa ystävykset ja uhraa itsensä pudottautumalla Hiidenpataan, jolloin luurankosoturit kuolevat. Hornansarvi syyttää siitä Rääppää. Taran yrittää pelastaa Purrin, mutta yhtäkkiä Hiidenpata aikoo vetää hänet sisäänsä. Samaan aikaan Hornansarvi tulee ja huomaa, mitä on oikeasti tapahtunut. Hän yrittää ”tyydyttää Hiidenpadan nälän” heittämällä Taranin padan lähelle, mutta joutuukin itse pataan ja saa surmansa. Rääppä, joka katseli tilannetta, on surullinen isäntänsä kuolemasta, mutta alkaa hetken päästä kuitenkin iloita siitä. Linna on räjähtämässä Hiidenpadan voiman takia. Taran, Elena ja Harpo onnistuvat pakenemaan veneellä juuri ennen räjähdystä.
Veneestä he näkevät nauravan Rääpän, joka lentää traakin selässä pois sumuun.  Rannalla he näkevät Hiidenpadan, joka nousee pintaan. Samalla Morvan noidat tulevat ja aikovat viedä padan. Harpo ei anna heidän viedä pataa ilman kauppaa. Sitten Orgu ja Orven antavat Taranille takaisin taikamiekan, mutta hän ei halua miekkaa vaan Purrin. Noidat vievät padan ja antavat Purrin, jonka Taran tosin aluksi luulee olevan kuollut. Purri herää pian ja he kaikki lähtevät kohti Taranin kotia.
Rooleissa

Elokuva dubattiin suomeksi vuonna 1998 videojulkaisua varten. Dubbauksen toteutti Tuotantotalo Werne ja sen ohjasi Pekka Lehtosaari.
| Alkuperäinen näyttelijä | Suomalainen näyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Grant Bardsley | Arttu Wiskari | Taran, tarinan päähenkilö ja sankari. |
| Susan Sheridan | Hanna Hietala | Prinsessa Elena, Hornansarven vangitsema kaunis tyttö, johon Taran ihastuu. |
| John Byner | Jukka Rasila | Purri, koiraa muistuttava otus, joka ei kuitenkaan ole koira. |
| John Byner | Aarre Karén | Doli, aina pahalla päällä oleva keiju. Doli tiesi Hiidenpadan sijainnin ja auttoi Tarania löytämään sen. |
| Nigel Hawthorne | Seppo Mäki | Harpisti Harpo, vanha harpisti, joka ei oikein hallitse soitintaan. |
| John Huston | Esa Saario | kertoja |
| Freddie Jones | Esa Saario | Dallben, Taranin isäntä. |
| John Hurt | Heikki Sankari | Hornansarvi, elokuvan pääkonna. |
| Arthur Malet | Veikko Honkanen | Keijukuningas, joka on hyvä ja kiltti. |
| Phil Fondacaro | Simo Routarinne | Rääppä, tyhmä peikkomainen otus ja Hornansarven oikea käsi. |
| Eda Reiss Merin | Inkeri Wallenius | Ordu, Morvan noitien johtaja. |
| Adele Malis-Morey | Titta Jokinen | Orven, Morvan noidista lihavin. Hän on myös Morvan noidista kiltein, vaikka eivät Ordu ja Orgu ole myöskään täysin pahoja. |
| Billie Hayes | Maija-Liisa Peuhu | Orgo, kolmesta noidasta ilkikurisin, muistuttaa ulkomuodoltaan ja vaatetukseltaan perusnoitaa. |
| Peter Renaday, Wayne Allwine, James Almanzar, Fondacaro, Steve Hale, Phil Nibbelink ja Jack Laing | Veikko Honkanen, Esa Saario, Kari Tamminen, Pekka Lehtosaari ja Heikki Sankari | Hornansarven kätyrit |
| Lindsay Rich, Brandon Call ja Gregory Levinson | Heljä Heikkinen ja Pekka Parviainen | keijulapset |
Aiheesta muualla

Hiidenpata Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Heikki Hermonen

Heikki Hermonen (18. toukokuuta 1898 Luvia – 2. heinäkuuta 1979 Pikonlinna, Kangasala) oli diplomi-insinööri ja geodeetti, joka toimi Tampereen teknillisenä apulaiskaupunginjohtajana.
Heikki Hermosen vanhemmat olivat rovasti Heikki Hermonen ja Eeva Kristiina Iso-Pere ja puoliso vuodesta 1929 Tyyni Impi Maria Frestadius. Hermonen tuli ylioppilaaksi 1920 ja valmistui diplomi-insinööriksi 1929. Hän toimi maataloushallituksen ylimääräisenä insinöörinä Satakunnassa 1927–1930, Helsingin kaupungin palveluksessa apulaisinsinöörinä 1930–1933, Tampereen geodeettina 1933–1942 ja sitten Tampereen teknillisenä apulaiskaupunginjohtajana vuoteen 1961. Hermonen suunnitteli Luvian vaakunan, josta tuli sittemmin Eurajoen vaakuna.
Kereulidi

| Kereulidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  157232-64-9
PubChem CID:  10057089
SMILES:  C[C@@H]1C(=O)O[C@H](C(=O)N[C@H ](C(=O)O[C@H](C(=O)N[C@@H](C(=O) O[C@H](C(=O)N[C@H](C(=O)O[C@@H] (C(=O)N[C@@H](C(=O)O[C@H](C(=O) N[C@H](C(=O)O[C@@H](C(=O)N1)CC (C)C)C(C)C)C(C)C)C)CC (C)C)C(C)C)C(C)C)C)CC(C)C)C(C)C)C(C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C57H96N6O18   (D-Ala-D-O-Leu-L-Val)3
Moolimassa:  1153.4 g/mol
Liukoisuus veteen:  ei vesiliukoinen
Kereulidi on myrkyllinen rengasmainen 12 aminohapon depsipeptidi. Ihmisellä sille altistuminen aiheuttaa useimmin oksentelua. Runsas altistus on hengenvaarallinen. Altistusta tapahtuu lähinnä ruokamyrkytysten yhteydessä.
Bacillus cereus -bakteerit tuottavat kereulidia kereulidisyntetaasilla, joka on ei-ribosomaalinen peptidisyntetaasi. B. cereus on yleistermi, johon luetaan useita bakteereita. Ryhmään kuuluvia kereulidia tuottavia bakteereita ovat ainakin Bacillus cereus sensu stricto ja Bacillus weihenstephanensis. B. cereus -ryhmään luetaan myös pernarutosta tunnetumpi Bacillus anthracis.
Kemia

Kereulidi on syklinen dodekadepsipeptidi. Siinä toistuu kolme kertaa neljän perättäisen aminohapon sarja. Sarjassa D-alaniinissa on esterisidoksella kiinni L-valiini, jossa on amidisidoksella L-valiini, jossa on esterisidoksella D-leusiini.
Kereulidi kestää pH-arvoja 2–11 ja korkeita lämpötiloja. Se ei hajoa merkittävästi ollessaan esimerkiksi 126 °C:ssa 90 min ajan. Ruuansulatuksen entsyymit eivät hajota sitä.
Myrkyllisyys > Oireet

Kereulidimyrkytykset ovat terveille ihmisille harvoin tappavia. B. cereus -bakteerien aiheuttamiin ruokamyrkytyksiin voi liittyä myös niiden tuottamat ei-hemolyyttinen enterotoksiini, hemolysiini BL ja sytotoksiini K. Nämä aiheuttavat ripulia.
Kereulidin aiheuttamat ruokamyrkytysoireet alkavat noin 0.5–6 tunnissa ja jatkuvat 6–24 tuntia. Ensin ilmenee pahoinvointia ja sitten muutamassa tunnissa voimakasta oksentelua. Voimakasta ripulia voi ilmetä muiden edellä mainittujen myrkkyjen takia.
Vakavissa tapauksissa oireet ovat jatkuneet joskus usean päivän. Tällöin on ilmennyt muun muassa hyvin nopeaa maksan toiminnan pettämistä, rabdomyolyysiä, asidoosia, akuuttia munuaisten vajaatoimintaa tai aivoturvotusta.
Myrkyllisyys > Mekanismi

Voimakas oksentelu on yleisin myrkytysoire. Se johtuu kereulidin kyvystä aktivoida hermosolujen 5-HT3-reseptoreita.
Kereulidi on lisäksi ionofori. Se kuljettaa yhdenarvoisia kationeja, eritoten kaliumioneita, solukalvojen ja soluelinten kalvojen läpi muun muassa mitokondrioissa. Tämä estää ionipitoisuuserojen muodostumista biologisten kalvojen eri puolin. Mitokondrioissa tämä estää niiden elintärkeää ATP:n tuottoa ja muita toimintoja. Ionoforinen vaikutus tappaa soluja ja johtaa kereulidin hengenvaarallisiin vaikutuksiin.
Myrkyllisyys > Myrkytyksen ehkäisy

Kereulidia tuottavat Bacillus cereus -bakteerit tuottavat kestäviä itiöitä. Bakteereita ja itiöitä on lähes kaikkialla maaperässä, kasveissa ja eliöiden suolistoissa. Siksi niitä on lähes kaikissa ruuissa. Kereulidimyrkytykset ovat liittyneet alhaisissa lämpötiloissa valmistettuihin ruokiin tai valmiisiin ruokiin, jotka on jäähdytetty liian hitaasti tai säilytetty liian lämpimässä. Myrkytyksiä on ilmennyt syötäessä esimerkiksi huonosti käsiteltyä tai säilytettyä pastaa, maitoa, perunaa, riisiä, mausteita ja kastikkeita. Jo muodostunut kereulidi ei poistu ruuista esimerkiksi kuumentamalla, vaikka kuumentaminen tappaa sitä tuottavia bakteereita.
Ruuan alle 6 °C säilytys estää hyvin B. cereus -bakteerien kasvua muttei tapa niitä. Yleistäen kereulidin tuottoa ilmenee noin 12–37 °C:ssa, ja se on runsainta 12–22 °C:ssa, mutta tämä riippuu B. cereus -lajista. Bakteeri-itiöt voivat olla erityisen ongelmallisia, sillä ne eivät välttämättä tuhoudu edes pastöroinnissa tai gammasäteilytyksessä. Monet B. cereus -kannat ovat myös hyvin antibioottiresistenttejä.
Aiheesta muualla

PubChem: Cereulide
Kerttu Nurminen

| Kerttu Nurminen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Kerttu Anneli Nurminen, o.s. Rantanen
Syntynyt: 8. maaliskuuta 1943 (ikä 81)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  muotoilija ja lasitaiteilija
Taiteilija
Aktiivisena:  1972–2007
Kuuluisimpia töitä:  Mondo-, Verna- ja Palazzo-lasisarjat
Palkinnot
 Muotoilun valtionpalkinto 1990  Kaj Franck -muotoilupalkinto 1996 
Nurmisen Iittalalle suunniteleman Verna-lasisarjan juomalaseja.
Kerttu Anneli Nurminen, o.s. Rantanen (s. 8. maaliskuuta 1943 Lahti) on suomalainen muotoilija ja lasitaiteilija.
Henkilöhistoria

Nurminen syntyi  konstaapeli Oiva Rantasen ja Sigrid Granbergin perheeseen. Nurmisen puoliso on vuodesta 1972 lähtien ollut lasimestari Olavi Nurminen. Kerttu Nurminen valmistui alkujaan merkonomiksi 1962. Hän opiskeli myöhemmin Kaj Franckin oppilaana Taideteollisesta korkeakoulussa ja valmistui sieltä keraamikoksi 1970. Nurminen työskenteli Nuutajärven lasitehtaalla lasitaiteilijana vuodesta 1972 vuoteen 2007 ja oli Iittalan viimeinen kuukausipalkattu lasisuunnittelija.
Taiteellinen tuotanto

Tunnettuja Kerttu Nurmisen Nuutajärven lasitehtaalle suunnittelemia astioita ovat Mondo-, Verna- ja Palazzo-lasisarjat. Hän on tullut tunnetuksi myös uniikkitöistään, joita hän on tehnyt filigraani-, graal- ja verholasierikoistekniikoilla sekä muilla tekniikoilla. Töitä on ollut esillä useissa yksityis- ja yhteisnäyttelyissä sekä Suomessa että ulkomailla. Muun muassa Venetsiassa Nurminen on osallistunut Aperto Vetro -yhteisnäyttelyyn ja pitänyt Acquatico-yksityisnäyttelyn 1998.
Nurmisen töitä on monien koti- ja ulkomaisten museoiden kokoelmissa, kuten Designmuseossa, Suomen Lasimuseossa, Victoria ja Albert Museumissa Lontoossa sekä Art Gallery of Western Australia -museossa Perthissä. Hän on saanut valtion taideteollisuuspalkinnon vuonna 1990 ja Kaj Franck -muotoilupalkinnon vuonna 1996. Nurmisen töitä oli esillä Finnish Design 125 vuotta -näyttelyssä Design Forumissa vuonna 2000. Hän on säännöllisesti osallistunut uniikkilasiteoksillaan myös Nuutajärven lasitehtaan alueella pidettäviin kesänäyttelyihin.
Haruchika Aoki

Haruchika Aoki vuonna 1997.
Haruchika "Haru" Aoki (s. 28. maaliskuuta 1976 Gumma) on japanilainen entinen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti kaksi peräkkäistä 125cc-luokan maailmanmestaruutta vuosina 1995 ja 1996.
Aoki kilpaili kaikkien kolmen luokan (125cc, 250cc ja MotoGP) MM-sarjoissa, joista selvästi parhaiten hän menestyi 125-kuutioisissa. Aoki aloitti uransa GP-tasolla kaudella 1993. Seuraavalla kaudella hän ajoi ensimmäistä kertaa palkintopallille oltuaan kolmas Euroopan GP:ssä. Kaudet 1995 ja 1996 olivat Haruchika Aokin parhaat. Hän voitti kaksi maailmanmestaruutta ja saavutti uransa kaikki voitot ja paalupaikat noin kausina.
Kaudeksi 1997 Aoki siirtyi luokkaa ylemmäs 250-kuutioisiin. Hän ajoi kaksi yli 100 pisteen kautta, mutta saavutti vain yhden palkintopallisijoituksen ja oli kokonaispisteissä parhaimmillaan kuudes. Kaudet 1999 ja 2001 Aoki ajoi MotoGP-luokassa ilman palkintopallisijoituksia. Välillä hän kävi vuoden Superbiken maailmanmestaruussarjassa, mutta ei saanut sielläkään voittoja. Kaudella 2002 Aoki palasi 250-kuutioisiin. Hän oli sarjan paras yksityistallin kuski, mutta kokonaispisteet riittivät MM-sarjan 14. sijaan. Aoki lopetti uransa kauden päätyttä.
Haruchika Aokin kaksi vanhempaa veljeä Nobuatsu ja Takuma ovat myös kilpailleet ratamoottoripyöräilyn MM-sarjassa.
Saavutukset > 125cc-luokka

Maailmanmestaruus 1995 ja 1996
9 osakilpailuvoittoa, 6 kakkossijaa, 4 kolmossijaa
Saavutukset > 250cc-luokka

MM-osakilpailuissa 1 kolmossija
Kihpinytš

| Kihpinytš> Кихпиныч |
| --- | --- |
 Kihpinytš vuonna 2011
Korkeus:  1 552 m
Sijaintitiedot
 Kihpinytš
 Koordinaatit: 54°29′13.2″N, 160°15′10.8″E 
Sijainti:  Kamtšatkan niemimaa  Venäjä
Geologia
Tyyppi:  kerrostulivuori
Purkautunut viimeksi:  1550
Kihpinytš (ven. Кихпи́ныч) on kerrostulivuori Kamtšatkan niemimaalla Venäjällä. Se kohoaa noin 600 metriä ympäristöään korkeammalle. Se on romahtanut tulivuori, joka koostuu kolmesta melko saman kokoisesta huipusta, jotka ovat koillis–lounais-suunnassa. Kihpinytš on keskimmäisin, ja sen pohjoisempi huippu on Savitš ja eteläisempi Belaja. Se on osa Kamtšatkan niemimaan tulivuoria, jotka ovat maailmanperintökohde.
Muodostuminen

Pleistoseenikaudella paikalla oli Pik-niminen tulivuori. Nykyisen tulivuoren muodostuminen alkoi noin 4 800 vuotta sitten, kun Zapadnyin kartio muodostui. Se oli pitkään lepotilassa kunnes 1 400 vuotta sitten Savitšin kartio muodostui räjähdyspurkauksessa, joka tuhosi osan Pik- ja Zapadnyi-kartioista.
Koostumus

Savitš on väriltään punertavan musta ja koostuu tummasta laavakuonasta ja lapillista. Siitä on virrannut andesiittilaavaa joka on täyttänyt sen ja keskimmäisen huipun välin. Sen kraatteri on 60–70 metriä leveä ja noin 30 metriä syvä. Kraatterin lonaisseinämällä on heikosti aktiivisia fumaroleja. Savitšilla on ollut aktiivisuutta viimeiksi 400 vuotta sitten.
Eteläpuolella sijaitseva Belajan nimi tarkoittaa vaaleaa ja se on saanut värityksensä vaaleasta ryoliitista muodostuneesta hohkakivestä ja dasiitista.
Kuolemanlaakso

Kihpinytšin juurella sijaitsee ”Venäjän kuolemanlaaksoksi” nimitetty laakso. Se on noin kaksi kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Sen löysi neuvostoliittolainen seismologian instituutin tutkija Vladimir Leonov vuonna 1975 kun hän kollegojensa kanssa oli tutkimassa aluetta. Laakson alueella oli kymmeniä kuolleita eläimiä joissa ei ollut näkyvää syytä mikä olisi aiheuttanut kuoleman.
Samana vuonna laaksoa kävi tutkimassa karhuja niihin erikoistunut tutkija Vitali Nikolajenko. Hän kertoi muistelmissaan että hänen tutkimansa karhut olivat hyväkuntoisia ennen kuolemaansa. Hän oli kuitenkin huomannut että eräs uroskarhu oli ennen kuolemaansa vaikuttanut jälkien perustella olleen sekava.
Myöhemmin kun Nikolajenko oli tutkimassa laaksoa, hän oli saanut äkillistä huimausta ja keuhkokramppeja, jotka olivat hellittäneet kun hän oli noussut ylemmäs rinteelle. Geologit, joilla oli kokemusta tuliperäisistä alueista, tiesivät mistä nämä oireet ja kuolleet eläimet johtuivat. Samanlaisia alueita on myös muualla maailmassa tuliperäisillä alueilla. Ne ovat ympäristöään matalampia alueita joihin pääsee kerääntymään maaperästä purkautuvia kaasuja. Myöhemmissä tutkimuksissa on selvinnyt että eläimet kuolivat alueella tukehtumalla. Alueen kaasujen koostumista ei ole selvitetty tieteellisesti mutta siitä ei ole rikkidioksidia joka voisi varoittaa pistävällä hajullaan ja hiilidioksidi taas ei haise ollenkaan.
Aiheesta muualla

Numminen, Pekka: Kamtšatkan niemimaan mystisestä kuolemanlaaksosta mikään ei tule elävänä ulos Iltalehti.  27.12.2019. Viitattu 29.12.2019.
Andrews, Robin George: The History and Mystery of Russia’s ‘Valley of Death’ Atlas Obscura.  3.12.2019. Viitattu 29.12.2019. (englanniksi)
Kikhpinych volcano VolcanoDiscovery. Viitattu 29.12.2019. (englanniksi)
Kihlanarsissi

| Kihlanarsissi |
| --- | --- |
 Tetenarsissi (Narcissus × cyclazetta 'Tête-à-Tête')
Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Yksisirkkaiset
Lahko::  Asparagales
Heimo::  Narsissikasvit Amaryllidaceae
Suku::  Narsissit Narcissus
Laji::  × cyclazetta  Chater & Stace (2003)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kihlanarsissi (Narcissus × cyclazetta) on narsissien puutarharisteymä, jonka kantalajit ovat syklaaminarsissi (Narcissus cyclamineus) ja sarjatasetti (Narcissus tazetta). Risteymän kantalajeista syklaaminarsissi on kotoisin Espanjasta, sarjatasetti Välimeren alueelta.
Kihlanarsisseihin kuuluu lajike 'Tête-à-Tête', joka tunnetaan yleisesti tetenarsissina. Lajikkeella on pienet keltaiset kukat, ja se on tunnettu keväisin myytävänä ruukkunarsissina. Tetenarsissia kutsutaan usein myös pikkunarsissiksi, joka saattaa sekoittua samannimiseen lajiin pikkunarsissiin (Narcissus asturiensis).
Hoksopoli

Hoksopoli oli Kuopiossa sijainnut seikkailupuisto, joka oli toiminnassa vuosina 2007–2009. Puiston ideana oli olla luonnollisen kokoinen lautapeli, jossa kävijät olivat itse pelinappuloita.
Puiston rakentaminen maksoi 700 000 euroa, ja sen loppuosan rakentamiseen olisi tarvittu miljoona euroa lisää. Puistosta koitui Kuopion kaupungille tappiota yhteensä 1,5 miljoonaa euroa. Puisto suljettiin kannattamattomana vuonna 2010 ennen kesäkautta.
Vuonna 2015 Kuopion kaupunki alkoi suunnittella alueelle asuntoja ja alueen asemakaava julkaistiin joulukuussa 2022.
Suurin osa Hoksopolista purettiin syksyllä 2017. Jäljelle jäi vain hirrestä rakennettu kahvila- ja huoltorakennus, joka paloi täysin epäillyn tuhopolton seurauksena 24. joulukuuta 2022.
Harry Brown (elokuva)

| Harry Brown |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Daniel Barber
Käsikirjoittaja:  Gary Young
Tuottaja:   Keith Bell  Matthew Brown  Kris Thykier  Matthew Vaughn 
Säveltäjä:   Ruth Barrett  Martin Phipps 
Kuvaaja:  Martin Ruhe
Leikkaaja:  Joe Walker
Pääosat:  Michael Caine
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Britannia
Tuotantoyhtiö:  Marv Films UK Film Council
Levittäjä:  Lionsgate Netflix
Ensi-ilta:  2009
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  7 300 000 USD
Tuotto:  10 329 747 USD
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Harry Brown  on Daniel Barberin 2009 ohjaama rikoselokuva, jonka pääosaa esittää Michael Caine.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Michael Caine  | … |  Harold ”Harry” Brown   |
|  Emily Mortimer  | … |  Alice Frampton   |
|  Charlie Creed Miles  | … |  Terence ”Terry” Hicock   |
|  David Bradley  | … |  Leonard ”Len” Attwell   |
|  Ben Drew  | … |  Noel Winters   |
|  Sean Harris  | … |  Stretch   |
|  Jack O’Connell  | … |  Marky   |
|  Lee Oakes  | … |  Dean Saunders   |
|  Joseph Gilgun  | … |  Kenneth ”Kenny” Soames   |
|  Liam Cunningham  | … |  Sidney ”Sid” Rourke   |
|  Iain Glen  | … |  Ylikomisario Childs   |
|  Klariza Clayton  | … |  Sharon ”Shaz” Thompson   |
Arviot

Iltalehden Tuomas Riskalan mukaan älykäs ja sokeeraava filmi yhdistää briljantin genre-elokuvan tekemisen kaunistelemattomaan sosiaaliseen kommentaariin. Lopputulos leikkaa hänen mukaansa emotionaalisesti syvemmälle kuin moni perinteisellä keittiörealismilla kyllästetty brittidraama.
Aiheesta muualla

Aleksi Salonen: Harry Brown (2009)  04.06.2010. Filmgoer.fi.[vanhentunut linkki]
Kirjallisuusvuosi 1835

Kirjallisuusvuosi 1835 käsittelee vuoden 1835 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Tapahtumia

Elias Lönnrotin kirjahanke Kalevala taikka Wanhoja Karjalan runoja Suomen kansan entisistä ajoista joutui Painoasiain ylihallituksen ennakkotarkastukseen 15. toukokuuta 1835. Viisi päivää myöhemmin se sai painoluvan, mutta käsikirjoituksessa ollut entisistä-sana oli nimiölehdessä muutettu sanaksi muinosista. Sensorit kohtelivat Kalevalaa suopeasti siitä syystä, että se oli oletettavasti tärkeä asia suomalaisuusliikkelle, vaikkakin vain harva sensoreista osasi lukea käsikirjoitusta. Julkaisuluvan antoi roomalaisen ja venäläisen oikeuden professori Carl Evert Ekelund.
J. V. Snellmanin väitöskirja Dissertatio academica absolutismum systematis Hegeliani defensura ("Akateeminen väitöskirja Hegelin järjestelmän absolutismin puolustamiseksi") hyväksyttiin.
Preussilainen Bertelsmann-kustannusyhtiö perustettiin.
Saksalainen lyijykynätehdas Staedtler perustettiin.
Englannin kieli tuli viralliseksi kieleksi Intiassa.
Ranskankielinen nimitys omalle kielelleen muutettiin muodosta françois muotoon français.
Maailman vanhin uutistoimisto, ranskalainen Agence Havas perustettiin. Sen nimi muuttui myöhemmin muotoon Agence France-Presse.
Julkaisuja

H. C. Andersen – Improvisatoren (läpimurtoteos)
H. C. Andersen – Eventyr, fortalte for Børn. Første Samling. (kirjailijan ensimmäinen satukirja)
Georg Büchner – Dantons Tod (suom. Dantonin kuolema, 1984)
Victor Hugo – Angelo, tyran de Padoue (näytelmä)
Giacomo Leopardi – Canti (suom. Giacomo Leopardin laulut., 1962)
Elias Lönnrot – Kalevala
David Strauss – Lebend Jesu (teologian merkkiteos)
Alfred de Vigny – Chatterton (näytelmä)