stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Allan Hjelt
Aiheesta muualla

Osakeyhtiö Italo-Finlandese.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Matkailuauto

Puoli-integroitu Chausson-matkailuauto.
Alkovimallinen matkailuauto kolmiakselisena.
Matkailuauto eli asuntoauto on auto, johon on rakennettu tila asumista varten. Matkailuautot on yleensä tarkoitettu lyhytaikaiseen asumiseen retkien ja matkojen aikana, jolloin ne toimivat vaihtoehtona hotelleille, teltoille tai asuntovaunuille.
Suomen lainsäädännössä matkailuauto on juridisesti luettu omaksi ajoneuvolajikseen vasta vuonna 2002 voimaan tulleessa ajoneuvolaissa (11.12.2002/1090). Matkailukäyttöön rakennetut autot luettiin aiemmin erikoisautoihin.
Historiaa

Matkailuautojen historia alkoi Yhdysvalloista, jossa autoistuminen 1900-luvulla toi mukanaan auton monipuolisen käytön myös pitkän matkan lomamatkailussa ja tilapäisessä asumisessa. 1920-luvulla alettiin rakentaa kotitekoisia, yksittäisiä matkailuvaunuja ja -autoja. Toisen maailmansodan aikana sellaisia kehitettiin sotilaskäyttöön tilapäisiksi ja liikkuviksi majoitustiloiksi. Sodan jälkeen tieverkoston parantuessa ja amerikkalaisten vapaa-ajan lisääntyessä recreational vehicle (RV) alkoi lyödä itsensä läpi vedettävien matkailuvaunujen ja telttamatkailun ohella. Matkailuautot olivat suosittuja etenkin läntisissä osavaltioissa, joissa ei vielä ollut yhtä paljon motelleja kuin idässä. Eläkeläiset saattoivat myydä talonsa ja ostaa tilalle Winnebago-matkailuauton, joita alettiin valmistaa Iowassa 1950-luvun lopulla. Osaltaan kiinnostusta matkailuautoiluun lisäsi Nobel-kirjailija John Steinbeckin romaani Matka Charleyn kanssa (1962), joka pohjautui hänen ja villakoira Charleyn Amerikan-kierrokseen lava-auton pohjalle rakennetulla ”Rocinante”-matkailuautolla.
Nykyisinkin matkailuautojen innokkaimpia käyttäjiä sekä Yhdysvalloissa että Euroopassa ovat eläkeläispariskunnat.
Historiaa > Suomessa

Tarkkoja tietoja siitä, milloin Suomeen tuotiin ensimmäiset varsinaiset matkailuautot, ei ole. Vuonna 1949 esitellyistä länsisaksalaisista Volkswagen Transporter -pakettiautoista rakennetut matkailuautot, joiden valmistuksen aloitti jo vuonna 1951 saksalainen Westfalia-yhtiö, tulivat suosituiksi Keski-Euroopassa. Suomessa niiden hinta nousi autoveron vuoksi hyvin korkeaksi, ja niitä tuli maahan ilmeisesti vain yksittäiskappaleina. Käsistään kätevät rakensivat varhaisia matkailuautoja vanhoista umpikuorma-autoista, kirjasto-, myymälä- ja pankkiautoista. Käytöstä poistetut linja-autot olivat 1950- ja 1960-luvuilla yleensä niin loppuun kuluneita, ettei niiden uusiokäyttö ollut enää mielekästä.
Käytöstä poistetun linja-auton muuttaminen matkailuautoksi oli yleistä varsinkin 1970- ja 1980-luvuilla. Tuolloin monet liikennöitsijät myivät kalustoaan uudistaessaan pois paljon sellaisia autoja, joilla oli teknistä käyttöikää jäljellä vielä useita vuosia. Näin matkailuauton tarvitsijalla oli mahdollisuus hankkia edullisesti auto, jonka muokkaamisessa uuteen käyttöön hän saattoi toteuttaa omia ideoitaan miltei rajattomasti. Rakentajien suosiossa olivat maaseutuautot, joissa oli sopivampi kori ja suurempi matkanopeus kuin kaupunkiautoissa. Linja-autojen koon kasvu ja niiden muuttuminen teknisesti monimutkaisemmiksi ovat osaltaan vähentäneet niiden jälkikäyttöä matkailuautoina, ja nykyisin vanhat linja-autot päätyvät enimmäkseen romutettaviksi.
Ensimmäinen suomalainen matkailuautojen valmistaja oli Järvenpäässä toiminut Matkaaja, joka rakensi ensimmäiset autonsa suuren Volkswagen LT -pakettiauton alustalle vuonna 1984. Solifer-matkailuvaunujen valmistaja Oy Lohja Ab ei ryhtynyt valmistamaan omia autoja, vaan aloitti yhteistyön saksalainen Hymer-tehtaan kanssa. Hymer-matkailuautot myytiin Suomessa Solifer-nimisinä ja tilaajan jälki näkyi selvästi auton sisustuksessaselvennä. Ulkomaisten matkailuautojen säännöllinen tuonti Suomeen alkoi 1980-luvun lopulla. Muun muassa Ruotsissa 1980-luvulla suosituiksi tulleet camper-tyyppiset matkailuautot, joissa erillinen irrotettava matkailukori nostettiin avolavapakettiauton takaosan päälle, jäivät Suomessa korkean autoveron vuoksi erittäin harvalukuisiksi.
Vuonna 2013 Suomessa rekisteröitiin 1 161 uutta matkailuautoa, ja vuoden lopussa niitä oli rekisterissä 49 998 kappaletta. Matkailuautot ja -vaunut yhteen laskien Suomessa oli tuolloin yhteensä 117 560 matkailuajoneuvoa. Vuonna 2011 uutisoitiin Suomessa olevan Euroopan eniten matkailuautoja asukasmäärään nähden.
Rakenne

Euroopassa useimmat tehdasvalmisteiset matkailuautot rakennetaan suurten autotehtaiden pakettiautomallien pohjalle. Tällöin niiden hinnat saadaan laskettua paljon pienemmiksi, kun koko autoa ei tarvitse rakentaa tyhjästä yksinomaan matkailukäyttöä varten. Koritehtaat tilaavat vain autojen ohjaamo-osan ja rungon autotehtailta, ja rakentavat niiden päälle erimallisia asunto-osia. Useimmat matkailuautot pyritään tekemään kevytrakenteisiksi, jotta ne olisivat paitsi taloudellisempia, myös suuremman ostajakunnan saatavilla, sillä muun muassa Suomessa henkilöauton kuljettamiseen oikeuttava B-luokan ajokortti riittää vain ajoneuvoihin, joiden kokonaismassa on enimmillään 3 500 kiloa. Koska auton runko on jo melko painava, matkailuautojen korirakenteet ja kaapistot onkin usein tehty hyvin kevytrakenteisiksi. Suurimmat ja kalleimmat mallit painavat kuitenkin useampia tonneja, mutta vaativat kuljettajaltaan vähintään C1-luokan kuorma-autokortin. Alle 3 500 kiloa painavilla matkailuautoilla nopeusrajoitus on nykyisin pakettiautojen tavoin 120 km/h.
Rakenne > Varusteet

Matkailuautossa tulee Suomen ajoneuvolain mukaan olla istuimia ja pöytä, makuupaikkoja, keittomahdollisuus ja säilytystiloja, jotta ajoneuvo voidaan rekisteröidä M1-luokan matkailuautoksi. Ajoneuvoverosta vapautetuksi matkailuautoksi hyväksynnälle vaaditaan lisäksi lämmitys ja kylmälaite. Istuimet ja pöytä saavat olla sellaiset, että niiden osia irrottamalla ja asentamalla toisella tavalla voidaan muodostaa makuupaikkoja. Pääsääntöisesti tehdasvalmisteisiin matkailuautoihin on rakennettu nestekaasujärjestelmä, ja kaasua käytetään kaasuliedessä, sisätilojen lämmityksessä sekä jääkaapin energialähteenä. Usein laitteet voivat käyttää sähköverkon 230 voltin jännitettä kaasun sijasta, kun matkailuauto on parkissa ja kytkettynä liitosjohdolla sähköverkkoon.
Useimmissa autoissa on näiden lisäksi paljon muitakin varusteita, kuten asunto-osan erillinen lämmitys, jääkaappi/pakastin, tiskiallas ja juokseva vesi, WC ja suihku, takatalli polkupyörälle tai mopolle sekä kalliimmissa malleissa myös lattialämmitys, televisio digisovittimella, satelliittivastaanotin, ulkoseinän markiisi ja erillinen asunto-osan ilmastointi. Satojatuhansia maksavissa luksusmalleissa ovat asumisolosuhteet samankaltaiset kuin normaalissakin asunnossa. Niissä saattaa olla kiviset keittiötasot, sähköuuni, pesukone, oma generaattori sekä ylelliset tilat ja sisustusmateriaalit tai vaikkapa takatalli, johon mahtuu pieni henkilöauto. Matkailuautojen yleisin väri on ollut valkoinen, mutta nykyään myös muut värit ovat saaneet suosiota. Lähes kaikki matkailuautot Suomessa ovat dieselkäyttöisiä. Automaattivaihteisto on autotekniikan kehittymisen myötä muuttunut halutummaksi ja yleisemmäksi varusteeksi.
Rakenne > Alkovimallinen matkailuauto

Alkovimalli on yleisin matkailuautotyyppi ja helpoimmin tunnistettava, sillä sen tehdasvalmisteisen pakettiauton ohjaamon päälle on kiinteäksi makuutilaksi rakennettu nukkumatila, alkovi. Kun makuutiloja on siirretty ohjaamon päälle, on matkailuauton asuintiloja voitu suunnitella siten, että niitä voidaan käyttää leiriytymisen aikana enemmän oleskeluun. Alkovimallin huonoja puolia ovat suurempi polttoaineen kulutus johtuen suuremmasta ilmanvastuksesta. Alkovimalli on kuitenkin säilyttänyt asemansa vuosien saatossa johtuen edullisemmista valmistuskustannuksista.
Rakenne > Puoli-integroitu matkailuauto

2000-luvulla yleistynyt puoli-integroitu matkailuauto muistuttaa ulkonäöltään alkovimallia. Rakenteeltaan puoli-integroitu matkailuauto on rakennettu myös tehdasvalmisteisen pakettiauton ohjaamo-osan jatkeeksi. Erona alkovimalliin on paljon matalampi alkovi, joka toimii joko säilytystilana tai vaihtoehtoisesti tilaan on rakennettu alas laskettava sänkymekanismi. Yön tai leiritymisen ajaksi sänky lasketaan ohjaamon istuinten päälle, jolloin nukkumatila ei päiväkäyttöä ajatellen vie tilaa oleskelulta. Matkustamisen ajaksi sänky taas nostetaan yläasentoon, jotta ohjaamon tilat ovat käytettävissä. Puoli-integroitu alkovi on matalampi ja näin ollen virtaviivaisempi pienentäen ilmanvastusta ja saaden auton ajo-ominaisuuksiltaan ketterämmäksi.
Rakenne > Integroitu matkailuauto

Integroitu matkailuauto on rakennettu tehdasvalmisteisen pakettiauton (suurimmissa malleissa kuorma-auton) rungon ja tekniikan päälle. Näin ohjaamo on osa asuin- ja oleskelutilaa antaen enemmän väljyyttä asuintiloihin, eikä ohjaamon ja asuintilojen välissä ole selvästi erottuvaa rajaa kuten malleissa, missä auton ohjaamon runko säilytetään osana asuntoautoa. Matkailuauto on sisältä ja ulkoa yhtenäinen kokonaisuus. Etuna ovat ajaessa parempi näkyvyys isommista ikkunoista sekä tilavammat sisätilat ohjaamon ollessa osana oleskelutilaa. Integroitujen huonona puolena on huomattavasti korkeammat valmistuskustannukset, joka nostaa auton hintaa.
Rakenne > Täyden autoveron matkailuauto

Pienin ja ketterin matkailuautotyyppi on täyden autoveron matkailuauto, eli isohko pakettiauto, entinen ambulanssi tai muu henkilöauto, josta autovero on kuittaantunut erikoiskäytön takia tai muuten maksettu, jonka kuormatila on muutettu sisäpuolelta asunto-osaksi, mutta joka ulkoapäin muistuttaa enemmän pakettiautoa. Tällaiset matkailuautot ovat hieman huomaamattomampia liikenteessä kuin edellä mainitut verovapaat matkailuautot, mutta sisältävät lähes samat varusteet. Peltikuoristen matkailuautojen huono puoli ovat asuinosan peltiset ohuehkot seinät, mikä taas rajoittaa eristeen määrää seinän välissä. Täten nämä sopivat paremmin kesäkauden käyttöön lämmitystä ja asuinosan lämmön ylläpitämistä ajatellen. Myös pienet sisätilat verrattuna isompiin matkailuautoihin saattavat tuottaa ongelmia, vaikka ne yleensä ovatkin kahdelle hengelle riittävät. Etuja isompiin asuntoautoihin verrattuna ovat pienet ulkomitat, edullinen hinta, ketteryys kaupunkiajossa ja pieni kulutus. Tällaisten peltikuoristen matkailuautojen suosio on ollut kasvussa 2010-luvulla.
Rakenne > Muut

Jotkut ihmiset eivät pidä tehdasvalmisteisista matkailuautoista tai kokevat ne liian kalliiksi tai riittämättömiksi, jolloin he rakentavat itse omat autonsa. Useimmat omavalmisteiset matkailuautot tehdään vanhempiin pakettiautoihin, kuorma-autoihin tai linja-autoihin. Monien orkestereiden ”keikkabussit” tai motocross-tallien kuljetusautot ovatkin tosiasiassa matkailuautoja, vaikka ovatkin kooltaan jopa 12 metriä pitkiä. Suomen melko vapaa lainsäädäntö yli 6 000 kiloa painavien autojen suhteen antaa rakentajille mahdollisuudet monenlaisiin ratkaisuihin, joihin kuuluvat esimerkiksi sauna, henkilöauton kuljetusmahdollisuus, nukkumapaikat jopa yhdeksälle, täysin varusteltu keittiö ja muita haluttuja varusteita. Suurimmat matkailuautoprojektit perustuvat kaksikerroksisille nivellinja-autoille, mitä suuremmaksi ei juuri lainsäädännön rajoissa päästä.
Lainsäädäntö > Verotus

Matkailuautoja on verotuksellisesti kahta lajia, on autoverosta vapaa matkailuauto ja täyden autoveron matkailuauto.
Lainsäädäntö > Määritelmä

Trafin sivuilta: Matkailuauto on erikoiskäyttöön valmistettu M-luokan ajoneuvo, jossa olevissa majoitustiloissa on vähintään seuraavat tukevasti kiinni olevat varusteet:
istuimia ja pöytä, joka voi olla helposti poistettavissa;
makuupaikkoja, jotka voidaan muuntaa istuimista;
keittomahdollisuus;
säilytystiloja.
Nämä vaatimukset täyttävä matkailuauto on täyden autoveron matkailuauto eli esimerkiksi vanhasta ambulanssista tai taksista muutettu. Autoverovapaalle matkailuautolle on lisävaatimuksia: Autoverosta on vapaa matkailuauto, jonka oma massa on vähintään 2 500 kilogrammaa ja jonka majoitustilan sisäkorkeus on vähintään 1,85 metriä alueella, jonka leveys on vähintään 0,4 metriä ja pituus vähintään 1,30 metriä auton pituussuunnassa mitattuna. Edellä mainittujen varusteiden lisäksi auton majoitustilojen varustukseen tulee kuulua vähintään tukevasti kiinnitettynä kylmäsäilytystila ja majoitustilan lämmitin. (ehdot muuttuneet viimeksi 2018)
Ehdot koskevat vain muutoskatsastusta ja uutta autoa rekisteröidessä liikenteeseen. Ne eivät siis koske jo olemassa olevia matkailuautoksi rekisteröityjä ajoneuvoja.
Suosittuja alustoja

Citroën Jumper
Fiat Ducato
Ford Transit
Iveco Daily
Mercedes-Benz Sprinter
Peugeot Boxer
Renault Master
Valmistajia ja tuotemerkkejä

Lähde:
Adria
Bürstner
Concorde
Dethleffs
Elnagh
Hymer
Knaus
LMC
McLouis
Pilote
Pössl
Solifer
Sunlight
Weinsberg
Westfalia
Winnebago
Kirjallisuutta

Siukosaari, Anssi: Matkailuajoneuvot 50 vuotta Suomessa, Mukavasti matkalla.  Alfamer, 2015.  ISBN 978-952-472-225-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Matkailuauto Wikimedia Commonsissa
http://www.karavaanarit.fi
http://www.karavaanari.org (Keskustelufoorumi)
http://www.kylahullutkulkurit.fi (linja-autoihin yms. rakennettuja matkailuautoja)
Asunto- ja matka-auto, Suomen Kuvalehti, 30.07.1921, nro 31, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Volkswagen Camper
Integroitu Hymer B524SL -matkailuauto.
Hmelnytskyin alue

| Hmelnytskyin alue Хмельницька область |
| --- | --- |
 Lippu:  Vaakuna
 Hmelnytskyin alueen sijainti Ukrainan kartalla.
 Koordinaatit: 49.4194°N, 26.9794°E 
Valtio:   Ukraina
Perustettu:  1937
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  H’melnytskyi
 – suurin kaupunki:  H’melnytskyi (274 582 as.)
Pinta-ala  ():  20 645 km²
Väkiluku (2021):  1 243 787
Aikavyöhyke:  UTC+2
– kesäaika:  UTC+3
Lyhenteet:  
 – postitunnus:  29000–32664
 – rekisterikilven tunnus:  BX, HX
 – ISO 3166:  UA-68
 
Verkkosivu
Hmelnytskyin alue eli Hmelnitskin alue (ukr. Хмельницька область, H’melnytska oblast) on hallinnollinen alue Ukrainan länsiosassa. Alueen pinta-ala on 20 645 neliökilometriä. Vuoden 2021 alussa siellä asui 1,244 miljoonaa henkeä. Tämä oli 3,0 prosenttia Ukrainan väestöstä. Asukkaista 57,7 prosenttia oli kaupunkilaisia. Luvuissa ei ole huomioitu Venäjän vuodesta 2014 miehittämää Krimin niemimaata, joilla asui miehityksen alkaessa runsaat viisi prosenttia Ukrainan väestöstä.. Hmelnytskyin alueen hallinnollinen keskus on H’melnytskyin kaupunki (274 582 as.).
Hmelnytskyin alueen naapureina ovat pohjoisessa Rivnen ja Žytomyrin alueet, idässä Vinnytsjan, etelässä Tšernivtsin ja lännessä Ternopilin alueet.
Netišynin kaupungissa sijaitsee Hmelnytskyin ydinvoimalaitos (Хмельницька АЕС). Myös maatalous on merkittävä elinkeino. Lisäksi alueella toimii koneenrakennus-, ase- ja kemianteollisuutta.
Hallinnollinen jako

Hmelnytskyin alueen kartta suurimpine kaupunkeineen. Piirikeskukset on vahvennettu.
Ukrainassa aluehallinnon toista tasoa edustavat piirit (raion).
Hallinnollinen jako > Hallinnollinen jako vuodesta 2020

Ukrainan korkein neuvosto päätti heinäkuussa 2020 supistaa Hmelnytskyin alueen piirien lukumäärän kolmeen. Uudistuksessa esimerkiksi kaikki alueen kaupungit tulivat osaksi piirejä. Paikallistasolla asutus keskittyy 13 kaupunkiin, 24 kaupunkimaiseen taajamaan ja 1 414 kylään.
Asukasluvultaan suurimmat kaupungit (2021) ovat H’melnytskyi (274 582 as.), Kamjanets-Podilskyi (97 908 as.), Šepetivka (40 802 as.), Netišyn (36 661 as.), Slavuta (35 068 as.), Starokostjantyniv (34 232 as.) ja Polonne (20 471 as.), Krasyliv (18 583 as.), Volotšysk (18 474 as.), Izjaslav (16 162 as.), Horodok (15 835 as.) ja Dunajivtsi (15 799 as.).
Piirien perustiedot löytyvät oheisesta taulukosta. Samannimiset piirit olivat olemassa jo ennen heinäkuuta 2020, mutta niiden aiempi pinta-ala ja väkiluku olivat uutta piirijakoa pienempiä.
| Nimi | Ukrainalainen nimi, kyrillinen | Asukkaita (2021) | Kaupunki- laiset (%, 2021) | Pinta-ala (km²) | Hallintopaikka (as> luku 2021) | Piirin kartta |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Hmelnytskyin piiri | Хмельницький район | &&&&&&&&&0679374.&&&&00679 374 | 62 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.10 768,3 | H’melnytskyi (274 582 as.) |  |
| Kamjanets-Podilskyin piiri | Кам’янець-Подільський район | &&&&&&&&&0284010.&&&&00284 010 | &&&&&&&&&&&&&045.090000045,9 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.4 524,5 | Kamjanets-Podilskyi (97 908 as.) |  |
| Šepetivkan piiri | Шепетівський район | &&&&&&&&&0280403.&&&&00280 403 | &&&&&&&&&&&&&059.040000059,4 | 0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”..0Virhe lausekkeessa: tunnistamaton välimerkki ”,”.5 352,2 | Šepetivka (40 802 as.) |  |
Hallinnollinen jako > Hallinnollinen jako ennen vuotta 2020

Hmelnytskyin  alue oli ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta jaettu 20 piiriin ja 6 kaupunkipiiriin.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bilohirja  Horodok  Deražnja  Dunajivtsi  H’melnytskyi  Izjaslav  Jarmolyntsi  |  Kamjanets-Podilskyi  Krasyliv  Letytšiv  Nova Ušytsja  Polonne  Šepetivka  Slavuta  |  Starokostjantyniv  Stara Synjava  Teofipol  Tšemerivtsi  Vinkivtski  Volotšysk  |
| --- | --- |
 H’melnytskyi  Kamjanets-Podilskyi  Netišyn :  Šepetivka  Slavuta  Starokostjantyniv
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hmelnytskyin alue Wikimedia Commonsissa
Ukrainan alueellinen jako
| --- | --- |
Alueet:  Dnipropetrovsk  Donetsk  Ivano-Frankivsk  Harkova  Herson  Hmelnytskyi  Kirovohrad  Kiova  Luhansk  Lviv  Mykolajiv  Odessa  Pultava  Rivne  Sumy  Ternopil  Tšerkasy  Tšernihiv  Tšernivtsi  Vinnytsja  Volynia  Taka-Karpatia  Zaporižžja  Žytomyr 
Autonominen tasavalta: Krim
Kaupungit:  Kiova  Sevastopol 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 2 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area
Jalmari Hirvonen

Jalmari Johannes Hirvonen (27. elokuuta 1891 Kuopio – 10. syyskuuta 1966) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat ylikonstaapeli Karl Johan Hirvonen ja Rosa Holopainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Thyra Emilia Kokon kanssa.
Opinnot

Hirvonen kirjoitti ylioppilaaksi Savonlinnan reaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Savolaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi syyslukukauden vuonna 1914 ja kevätlukukauden vuonna 1915 Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa ja syyslukukauden vuonna 1915 filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisellä osastolla. Hän kävi Haminan taistelukoulun vuonna 1918 ja Yleisesikunnan topografikurssin vuonna 1921.
Jääkärikausi

Hirvonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 7. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 1. marraskuuta 1917.
Suomen sisällissota

Hirvonen astui Suomen armeijan palvelukseen 7. helmikuuta 1918 varavääpeliksi ylennettynä ja saapui Vaasaan aselastia seuranneen komennuskunnan mukana höyrylaiva S/S Virgolla. Hänet määrättiin sisällissotaa käyvään Valkoiseen armeijaan aluksi varusmestariksi 1. jääkärirykmentin 2. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin vääpeliksi 11. maaliskuuta 1918 saman rykmentin 3. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan ja edelleen joukkueenjohtajaksi 1. komppaniaan 20. huhtikuuta 1918. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa. Hirvonen haavoittui lievästi Tampereella 4. huhtikuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika

Hirvonen määrättiin sisällissodan jälkeen 18. kesäkuuta 1918 joukkueenjohtajaksi Kaartin jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 20. marraskuuta 1918 joukkueenjohtajaksi Itä-Suomen jalkaväkirykmentti n:o 5:een (nimettiin myöhemmin Pohjois-Savon rykmentiksi) 3. konekiväärikomppaniaan. Edelleen hänet siirrettiin 1. elokuuta 1919 saman komppanian päälliköksi ja 20. marraskuuta 1919 alkaen 1. divisioonan ponttoonikomennuskunnan päällikön apulaiseksi sekä 3. maaliskuuta 1920 ponttoonikomennuskunnan päälliköksi ja 1. kesäkuuta 1920 alkaen taloudenhoitajaksi. Hänet siirrettiin joukkueenjohtajaksi 15. joulukuuta 1920 Pioneeripataljoona 1:een, mistä hänet komennettiin myöhemmin eli 15. lokakuuta 1920 Yleisesikunnan komendantiksi ja 1. maaliskuuta 1921 alkaen takaisin Pioneeripataljoona 1:een, missä hänet määrättiin 2. komppanian päälliköksi. Hirvonen oli avustamassa teoksen Suomen jääkärit sanoin ja kuvin H-osan toimittamista vuosina 1920–1921.
Armeijasta hän erosi 25. elokuuta 1922 ollen sitä ennen virkavapaalla, jonka aikana hän hoiti Mikkelin suojeluskuntapiirin sotilasohjaajan tehtäviä 10. kesäkuuta – 1. elokuuta 1922 välisen ajan. Sekä aloitti Savonlinnan suojeluskunnan paikallispäällikön tehtävät 1. elokuuta 1922 ja jatkoi tehtävässä armeijasta eronsa jälkeen aina 1. tammikuuta 1923 saakka, jolloin astui Kainuun rajavartioston palvelukseen, jossa hänet määrättiin 1. tammikuuta 1923 Suomussalmen komppanian päälliköksi. Rajavartiostosta hän erosi jo 31. joulukuuta 1923 ja astui uudelleen armeijan vakinaiseen palvelukseen 11. joulukuuta 1925 ja hänet sijoitettiin Tasavallan presidentin sota-asiain kanslian kansliapäällikön nuoremmaksi apulaiseksi ja 5. heinäkuuta 1925 alkaen Helsingin komennuskomppanian päälliköksi sekä 16. syyskuuta 1925 alkaen komppanian päälliköksi Polkupyöräpataljoona 2:n 2. komppaniaan. Toisen kerran hän erosi armeijasta 15. syyskuuta 1926 ja siirtyi lähinnä kirjoittelemaan artikkeleita sanomalehtiin ja päivä- ja aikakauslehtiin, kunnes 1. elokuuta 1935 hän siirtyi Yleisesikunnan keskuskirjastonhoitajan apulaiseksi.
Talvi ja jatkosota

Hirvonen osallistui talvisotaan pioneeritoimiston toimistoupseerina 11. divisioonan esikunnassa. Jatkosodan puhjettua hänet määrättiin Yleisesikunnankeskuskirjastoon, missä hän palveli vuoteen 1943 saakka jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi vapaaehtoiseksi työvelvolliseksi Linnoitusrakennuspataljoona Arhetskåren 2:een, missä toimi kanslistina sodan loppuun saakka. Sotien jälkeen hän toimi vuodesta 1947 alkaen Kauhajoen Säästöpankin Päntäneen konttorin kirjanpitäjänä. Hänet haudattiin Kauhajoelle.
Aiheesta muualla

Jääk.-kapt. J. Hirvonen : Rämsänrannan rajaviskaali, Hakkapeliitta, 21.05.1927, nro 20, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Talviteillä korpimailla ("Rajaviskaalin" muistelmista), Hakkapeliitta, 11.06.1927, nro 23, s. 15, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
J. Hirvonen : Gallingin mäkitupalaiset. Jääkärien kotielämää Riian rintamalla, Hakkapeliitta, 23.11.1929, nro 47, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Jalmari Hirvonen : Veriveljeni. Lunastettu Helsingin Sanomain novellikilpailussa, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 23.02.1930, nro 8, s. 1, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
J. J. Hirvonen : Valtakunnan rajaa käymässä, Hakkapeliitta, 06.11.1934, nro 45, s. 14, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Varavääpeli 7. helmikuuta 1918  Vänrikki 1. huhtikuuta 1918  Luutnantti 16. toukokuuta 1919  Kapteeni 16. toukokuuta 1921 |     |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaudenmitali 1. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania.