stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nicéphore Soglo

| Nicéphore Soglo |
| --- | --- |
 Nicéphore Soglo vuonna 2012.
Beninin presidentti
 4.4. 1994 – 4.4. 1996  
Edeltäjä:  Mathieu Kérékou
Seuraaja:  Mathieu Kérékou
väliaikainen pääministeri
 1990-1991  
Cotonoun pormestari
 2002 -  
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. marraskuuta 1934 (ikä 89)
Tiedot
Tutkinnot:  Pariisin yliopisto
Nicéphore Dieudonné Soglo (s. 29. marraskuuta 1934) on beniniläinen poliitikko ja maansa entinen presidentti.
Soglo opiskeli kirjallisuutta, lakia ja taloustieteitä Pariisin yliopistossa. Tämän jälkeen hän palasi Beniniin, mutta siirtyi ulkomaille Mathieu Kérékoun noustua valtaan sotilasvallankaappauksen avulla vuonna 1972. Tänä aikana Soglo toimi muun muassa Kansainvälisen valuuttarahaston ja Maailmanpankin hyväksi. Vuonna 1990 hän nousi Beninin väliaikaiseksi pääministeriksi.
Vuonna 1991 Soglo voitti Mathieu Kérékoun presidentinvaaleissa (67,73 % äänistä) ja nousi maansa presidentiksi. Vuodesta 1994 lähtien hän on johtanut Parti de la renaissance du Bénin -puoluetta. Vuonna 1996 Soglon korvasi Beninin presidenttinä Mathieu Kérékou. Soglo osallistui myös vuoden 2001 presidentinvaaleihin, mutta hävisi Mathieu Kérékoulle saaden 27,12 % äänistä. Soglo ei voinut osallistua enää vuoden 2006 vaaleihin, sillä Beninin presidentin on oltava valitsemishetkellä iältään alle 70-vuotias.
Vuonna 2002 Soglo valittiin Cotonoun pormestariksi.
Viinintuotanto Saksassa

Viiniviljelmiä Reinin varrella.
Viinintuotanto Saksassa viittaa Saksan alueella tapahtuvaan viinintuotantoon. Ensimmäiset varmat merkit viinintuotannosta Saksassa ovat jo Rooman valtakunnan ajoilta. Tunnetuimpia viinintuotantoalueita Saksassa on Moselin ja sen sivujokien Saarin ja Ruwerin laaksot, etenkin Rheinland-Pfalzin alueella. Vuonna 2005 Saksa oli maailman kahdeksanneksi suurin viinintuottaja ja se tuotti noin 9,3 miljoonaa hehtolitraa viiniä.
Historia

Viinintuotannon tarkkaa aloitusajankohtaa Saksassa ei tiedetä. Viininviljelytekniikka omaksuttiin roomalaisilta ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Sama ajankohta oli myös ensimmäinen viininviljelyn kukoistuskausi. 100-luvulla jaa. viininviljely levisi Moselin laaksoon sekä Lounais-Saksaan.
Frankkien kuningas Kaarle Suuri kruunattiin vuonna 800 myös Rooman keisariksi. Hän oli viinien ystävä ja määräsi parhaat kasvupaikat, edesauttoi laatulajikkeiden valinnassa ja laati viinintuottajien työtä turvaavia lakeja.
Viinintuotannon kulta-aikaa olivat 1300- ja 1400-luvut, jolloin viini oli väestön ensisijainen juoma. Miehet ja naiset saattoivat juoda viiniä päivän aikana useita mittoja yhden mitan (saks. mass) ollessa noin 1,4 litraa. Keskiaikainen viini muistutti vain vähän alkuperäistä germaanista juomaa. Keskiajalla viinin ympärille kehittyi tapakulttuuri kirkollisessa ja maallisessa käytössä. Tärkeitä niin sanottujen viinivuorten omistajia olivat luostarit, lääninherrat ja kaupungit. Myös yliopistoilla saattoi olla viinivuoria. Viinivuoria viljelivät omistajien maaherruuden alaiset maanviljelijät, jotka maksoivat sadosta vähintään kymmenyksen. Viininviljelijöillä oli aina myös karjaa, sillä sen lantaa tarvittiin viljelysten lannoittamiseen ennen keinolannoitteiden käyttöön ottoa. Esimerkiksi työvuoden kierto, viinintekotaito ja viljelytavat ovat säilyneet käytännössä muuttumattomina. Suurimpia muutoksia on ollut koneiden ja lannoitteiden käyttöönotto. Lisäksi vuodesta 1834 lähtien viinimarkkinoilla on toimittu osuuskuntien kautta.
Viljely

Tärkeimmät vuosityöt ovat viiniköynnösten leikkuu, niiden sitominen, sadonkorjuu ja viinin valmistus. Korjuu alkaa useimmilla alueilla samaan aikaan syyskuussa. Ennen sadonkorjuuta viinivuoret on pidetty suljettuna kolmen viikon ajan, jolloin siellä liikkuminen on mahdollista vain viinivuoren vartijalle. Sadonkorjuun alusta ilmoitetaan perinteisesti kelloja soittamalla tai ampumalla ilmaan. Työ tehdään käsin ja se on maaston kaltevuuden takia raskasta. Nykyisin poimijoita tuodaan tuhansittain ulkomailta. Viiniköynnös kasvaa noin 25–30-vuotiaaksi ja sen jälkeen se on uusittava. Tätä varten maa muokataan ja lannoitetaan kestolannoitteella. Uudet kasvit alkavat tuottaa tehokkaimmin neljässä vuodessa, minkä jälkeen niitä on leikattava ja sidottava vuosittain. Lisäksi kasvit pitää suojata jänisten ja kanien varalta, ja niitä pitää myös kalkita ja suojaruiskuttaa. Yhdestä köynnöksestä saadaan noin 2 litraa viiniä ja köynnöksiä mahtuu hehtaarin alalle noin 5 000.
Rypälelajikkeet

Saksan yleisimmät valkoviinirypäleet ovat Riesling, Müller-Thurgau, Silvaner, Kerner, Bacchus sekä Grauburgunder (tunnetaan Ranskassa nimellä Pinot Gris). Punaisista laaduista tärkeimmät ovat Spätburgunder ja Pinot Noir.
Viinin valmistus

Aiemmin viini survottiin viinipuristimen avulla paljain jaloin, mutta nykyisin tämä tapahtuu erityisellä koneella. Niin sanotun laatuviinin valmistuksessa ei käytetä mitään lisäaineita. Kasvit ovat imeneet viinihiivan maasta ja sokeria niissä on luonnostaan. Valmistettu mehu varastoidaan 1000-litran puu- tai muovitynnyreihin. Käymisen takia oikea lämpötila kellarissa on tärkeä. Viiniä käytetään vähintään viisi viikkoa, mutta tavallisesti sen annetaan käydä jopa useita vuosia.
Viininviljelyalueet

Saksassa on kolmetoista viininviljelyaluetta:
Ahr
Baden
Franken
Hessische Bergstrasse
Mittelrhein
Mosel
Nahe
Pfalz
Rheingau
Rheinhessen
Saale-Unstrut
Sachsen
Württemberg
Saksan viininviljelyalueet
Viiniköynnös

| Viiniköynnös |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Vitales
Heimo::  Viiniköynnöskasvit Vitaceae
Suku::  Viiniköynnökset Vitis
Laji::  vinifera
Kaksiosainen nimi
 Vitis vinifera  L. 
Katso myös
   Viiniköynnös Wikispeciesissä   Viiniköynnös Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viiniköynnös eli aitoviiniköynnös (Vitis vinifera) on yleisimmin viljelty viiniköynnös. Siitä on jalostettu useita lajikkeita, joita kasvatetaan viinin ja viinirypäleiden takia sekä koristekasveina ja viininlehtikääryleiden tarpeisiin.
Aitoviini on puutuvavartinen köynnös, joka kasvaisi 15 metriä pitkäksi, mutta sitä leikataan voimakkaasti. Köynnös kiipeää tuen ympärille kiertyvien kärhien avulla. Sormiliuskaiset lehdet kasvavat 5–20 senttimetrin levyisiksi, ja kasvavat vuorottain köynnösvarressa. Voimakkaantuoksuiset kukat ovat kaksineuvoisia, tuulipölytteisiä, ja niistä kypsyy hedelmä eli rypäle.
Aitoviiniä on viljelty Egyptissä jo 6 000 vuotta sitten. Se on jalostettu Välimeren seudulla villinä elävästä metsäviiniköynnöksestä (Vitis sylvestris, joissakin lähteissä alalaji Vitis vinifera subsp. sylvestris). Viiniä viljellään Keski- ja Etelä-Euroopassa, Afrikassa Välimeren rannalla ja Etelä-Afrikassa, Pohjois-Amerikassa etenkin Kaliforniassa, Etelä-Amerikassa Chilessä, Argentiinassa, Uruguayssa ja Brasiliassa ja lisäksi Australiassa ja Uudessa Seelannissa. Suomessa viinikynnöksiä kasvatetaan lähinnä harrastuksena kasvihuoneissa ja etelän suojaisimmilla pihoilla ja parvekkeilla.
Aitoviinin paha tuholainen on viinikirva (Viteus vitifoliae). Sen takia viiniviljelmillä käytetään perusrunkona pohjoisamerikkalaista törmäviiniä (Vitis riparia), jonka runkoon aitoviinin halutun lajikkeen oksia vartetaan. Näin tehdään nykyisin lähes kaikilla tärkeimmillä viininviljelysalueilla paitsi Chilessä, jonne viinikirva ei ole levinnyt.
Lajikkeita

Aitoviinistä on jalostettu lukuisia lajikkeita sekä rusinoiden ja viinin valmistusta varten että sellaisenaan syötävien rypäleiden tuotantoon.
Lajikkeita > Yleisiä valkoviinilajikkeita

Valkoviinilajikkeita ja kunkin tärkein viljelyalue
Chardonnay – Burgundi
Sauvignon Blanc – Bordeaux, Loire ja Uusi-Seelanti
Sémillon – Bordeaux
Muscat – Rhône
Pinot Gris (tai Pinot Grigio) – Italia ja Alsace
Riesling – Rein, Mosel ja Australia
Gewürztraminer – Alsace
Muita tunnettuja valkoviinilajikkeita ovat muun muassa Pinot Blanc, Viognier ja Chenin Blanc.
Lajikkeita > Yleisiä punaviinilajikkeita

Punaviinilajikkeita ja kunkin tärkein viljelyalue
Syrah – Rhone, Yhdysvallat, Australia, Etelä-Afrikka
Merlot – Bordeaux, Chile, Australia
Cabernet Sauvignon – Bordeaux, Australia, Chile
Malbec – Bordeaux, Argentiina
Pinot Noir – Burgundi, Uusi-Seelanti
Zinfandel – Kalifornia
Sangiovese – Italia
Barbera – Italia
Muita tunnettuja punaviinilajikkeita ovat muun muassa Tempranillo, Cabernet Franc, Grenache ja Nebbiolo.
Lajikkeita > Suomessa menestyviä lajikkeita

Näitä kasvatetaan Suomen oloissa yleensä kasvihuoneissa.
Pinot Noir (tumma)
Riesling (vaalea)
Frankenthaler (sininen)
Heimrood (kellanvihreä)
Nordica (kellanvihreä)
Rembrandt (vihreä)
Nämä (yleensä hybridi-) lajikkeet selviävät ainakin Etelä-Suomessa myös avomaalla:
Zilga (tumma)
Hasanski Sladki (tumma)
Rondo (tumma)
Solaris (vaalea)
Jubileinaja Novgoroda (vaalea)
Somerset Seedless (punainen)
Summersweet (tumma)
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Aitoviiniköynnös – Vitis vinifera
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q30046  Wikispecies: Vitis vinifera  APDB: 123986  APNI: 189673  BioLib: 40401  BOLD: 403766  Calflora: 8323  CoL: 5BM7B  Ecocrop: 2160  EoL: 582304  EPPO: VITVI  EUNIS: 184500  FloraBase: 17042  FNA: 200013507  FoC: 200013507  FoIO: VITSYL  GBIF: 5372392  GRIN: 41905  iNaturalist: 79519  IPA: 12183  IPNI: 69138-1  IRMNG: 10592411  ITIS: 28629  IUCN: 63537  MoBotPF: 287551  NatureServe: 2.135498  NBN: NBNSYS0000033646  NCBI: 29760  NZOR: 2972c508-3067-41b5-98ad-20a0109134d5  NZPCN: 2640  Open Tree of Life: 756728  PalDat: Vitis_vinifera  PFI: 3080  Plant List: kew-2457006  PLANTS: VIVI5  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30478388-2  RHS: 134401  Tropicos: 34000217  VASCAN: 9544  VicFlora: bbce5332-3bc7-44c1-8375-9541909fd0c7  WoI: 727  WFO: wfo-0000421791  Laji.fi: MX.41656
Anneli Soila

Anneli Raija Hilkka Soila (s. 12. kesäkuuta 1958 Joensuu) on suomalainen yleisurheilija, joka kilpaili 1970-luvulla pika- ja aitajuoksuissa. Hän edusti Suomea myös maaotteluissa. Kotimaassa hän edusti Joensuun Katajaa.
Soila saavutti Kalevan kisoissa 400 metrin aitajuoksussa hopeaa vuonna 1976 ja pronssia vuonna 1977 sekä sijoittui neljänneksi vuonna 1975. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän saavutti Joensuun Katajan joukkueessa pronssia 4 × 400 metrillä vuonna 1977 sekä 3 × 800 metrillä vuosina 1977 ja 1978. Hän edusti Suomea vuonna 1977 maaottelussa Isoa-Britanniaa vastaan Oulussa ja Euroopan cupin välierässä Bukarestissa.
Soilan ennätys 400 metrin aitajuoksussa on 61,59 s, minkä hän juoksi Tampereella heinäkuussa 1977.
Soberbio (1754)

| Soberbio |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reales Astilleros, Guarnizo
Laskettu vesille:  tammikuu 1754
Palveluskäyttöön:  1755
Poistui palveluskäytöstä:  1764
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 691 t
Pituus:  38,78 m
Leveys:  10,62 m
Aseistus
Aseistus:  68 tykkiä
Soberbio eli San Bonifacio oli Espanjan laivaston vuonna 1754 vesille laskettu 68-tykkinen Serio-luokan linjalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin 1752 Guernizosta, jossa aluksen valmistuksesta vastasi britti David Howell. Alus laskettiin vesille tammikuussa 1754 ja otettiin palvelukseen 1755.
Palvelus

Alus osallistui seitsenvuotiseen sotaan. Alus poistettiin vuonna 1764.
Jouko Soini

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- |
Koko nimi: Jouko Allan Soini
Syntymäaika: 2. maaliskuuta 1956 (ikä 68)
Syntymäpaikka: Helsinki,
Kansalaisuus:  Suomi
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
|  | HJK |  |
Jouko Allan Soini (s. 2. maaliskuuta 1956 Helsinki) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Soini edusti Suomea kolmessa A-maaottelussa. Hän pelasi Suomen toistaiseksi viimeisessä olympiakisoihin osallistuneessa jalkapallojoukkueessa Moskovan 1980 kisoissa. Hän voitti Helsingin Jalkapalloklubin riveissä Suomen mestaruuden vuosina 1978 ja 1981.
Sobek

Sobek-jumala.
Sobek tai Sebek oli muinaisessa Egyptissä palvottu krokotiilijumala.
Sobek kuvattiin joko krokotiilipäisenä miehenä tai krokotiilina, jolla oli yleensä päässään sulin koristeltu kruunu. Sobekilla voi olla päänsä päällä myös uraeus-käärmeen ympäröimä aurinkokiekko. Hän kantoi yleensä was-sauvaa ja ankh-symbolia.
Palvonta

Sobekin uskottiin hallitsevan Niilin krokotiileja ja vesiä. Häntä palvottiin erityisesti Ylä-Egyptissä ja Nubiassa. Kuuluisa krokotiilinpalvontapaikka oli viljava Faijum. Päätemppeli sijaitsi 12. dynastian aikana Moerisjärven lähellä. Joidenkin myyttien mukaan Niilin vesi oli Sobekin hikeä. Herodotoksen mukaan Krokodilopoliksessa (Shedet) kasvatettiin pyhiä krokotiileja, joita pidettiin Sobekin ruumiillistumina. Krokotiilin kitaan joutumista pidettiin onnellisimpana tapana kuolla. Monin paikoin Egyptiä on löydetty krokotiileille tehtyjä hautarakennuksia. Kuuluisassa Krokotiililuolassa, joka sijaitsee El Amarnan eteläpuolella, on ollut tuhansittain krokotiilimuumioita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sobek Wikimedia Commonsissa
Sodankylän kirkko

| Sodankylän kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Papintie 1,Sodankylä, Suomi
Koordinaatit:  67°24′50″N, 26°35′41″E
Seurakunta:  Sodankylän seurakunta
Rakentamisvuosi:  1859
Suunnittelija:  Ludvig Isak Lindqvist
Materiaali:  kivi
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sodankylän kirkko on vihitty käyttöön 27. lokakuuta 1859. Kirkko on Sodankylän seurakunnan järjestyksessä toinen pääkirkko. Aikaisempi Sodankylän vanha kirkko on vuodelta 1689.
Sodankylän uudelle kirkolle tuli tarvetta vanhan käytyä ahtaaksi ja rapistuttua. Tavoitteena oli rakentaa ainakin kaksi kertaa suurempi kirkko kuin aiempi kirkko. Kirkon rakentamiseen saatiin varoja, kun keisari Nikolai I hyväksyi Senaatin tekemän esityksen 25. helmikuuta 1852. Keisari Aleksanteri II hyväksyi 22. syyskuuta 1856 Suomen intendenttikonttorissa tarkistetut, arkkitehti Ludvig Isak Lindqvistin laatimat piirustukset, joihin intendentti Ernst Lohrmann oli ehdottanut korkeampaa ja kokonaan puusta rakennettavaa tornia. Muuten kirkossa on käytetty paikkakunnalta louhittua kiveä. Rakennusmateriaalin takia koristemuuraukset jäivät pois, ja  kirkosta tuli koruttoman yksinkertainen.
Kirkko on vanhemmasta perinteestä poiketen rakennettu pohjois–eteläsuuntaan, ja kirkon alttari on kirkkosalin pohjoispäädyssä. Runkohuoneen sivut ovat 26 metriä ja 14,6 metriä. Seinien korkeus on 8 metriä ja harjakorkeus 13,3 metriä. Tornin korkeus on 18,6 metriä ja koko korkeus 30 metriä. Tornin huipussa on kahden metrin korkuinen kullattu risti.
Kirkonkelloina Sodankylän kirkossa ovat Sodankylän vanhan kirkon kellot.
Kirkon alttaritaulun Kristus lohduttaja tai Jeesus työtätekeviä ja raskautettuja kutsumassa (296 × 159 cm öljymaalaus kankaalle) maalasi taiteilija Arthur Heickell vuonna 1912, kun kirkkoon saatiin lämmitys. Ruotsalaisen Petter Bergströmin maalaus siirrettiin samalla takaisin vanhaan kirkkoon. Lahjoitusvaroin hankitun taulun Heickell maalasi ilmeisesti tanskalaisen C. H. Blochin Christus Consolator -maalauksen pohjalta, minkä hän merkitsi taulun alareunaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sodankylän kirkko Wikimedia Commonsissa
Sodankylän kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Sodankylän seurakunta: Uusi kirkko (toimitilat)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Sodankylän kirkko (Q11893946)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: kirkko
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Sodankylä
sijainti: Sodankylän kirkonkylä
katuosoite: Papintie 1
koordinaatit: 67°25′N 26°35′E﻿ / ﻿67.41°N 26.59°E﻿ / 67.41; 26.59
Soinnillinen äänne

Soinnillinen äänne syntyy, kun äänihuulet värähtelevät kurkunpäässä. Vokaalit ovat luonnostaan soinnillisia, osalla konsonanteista on sekä soinnillinen että soinniton variantti. Suomessa on esimerkiksi dentaalinen klusiilipari t - d, joista t on soinniton ja d soinnillinen. Koska suomen murteissa ei ole soinnillisia klusiileja, ne ääntyvät perisuomalaisen suussa varsin soinnittomina.
Sōhei

Benkei-sōhei ja Yoshitsune
Sōhei (jap. 僧兵, sōhei, kirjaimellisesti munkkisoturit) olivat buddhalaisia munkkisotureita feodaalisessa Japanissa.
Sōhein perinteinen ase oli naginata. Muita tunnettuja aseita olivat muun muassa jouset ja miekat.
Kirjallisuutta

Adolphson, Mikael S.: The Teeth and Claws of the Buddha. Monastic Warriors and Sōhei in Japanese History.  Honolulu:  University of Hawai‘i Press, 2007.  ISBN 978-0-8248-3064-9
Sohvaperunoiden kuningas

Albumin kansikuva.
Sohvaperunoiden kuningas on seitsemäs Viivi ja Wagner -sarjakuva-albumi. Se on julkaistu vuonna 2004. Albumissa on muun muassa 16  stripin mittainen tarina Wagnerista kansanedustajana ja sittemmin  Suomen (valtiomuotoa vaihtaneena)  kuninkaana.
Stripit

Albumi sisältää numeroidut stripit seuraavassa järjestyksessä: 1258–1259, 1264, 1268–1269, 1250, 1270, 1272, 1274, 1276–1279, 1284–1287, 1292–1293, 1296–1300, 1303, 1316–1317, 1322–1323, 1326–1327, 1329, 1332, 1334–1335, 1330, 1336–1341, 1374–1375, 1346–1347, 1352–1356, 1372, 1376–1391, 1368–1369, 1392–1393, 1396–1403, 1406–1407, 1404–1505, 1408–1409, 1412–1421, 1424–1425, 1428, 1432–1435, 1438–1445, 1448–1453, 1470–1472, 1466–1467, 1462–1463, 1394–1395, 1474–1475, 1482, 1488–1489, 1492, 1494–1495, 1294, 1499, 1508–1509, 1512–1515, 1524–1525, 1534–1541, 1530–1531, 1558–1563, 1521, 1564–1574, 1577 ja 1576, jotka numeroon 1355 asti ovat vuodelta 2002 ja numerosta 1356 alkaen vuodelta 2003.
Väliltä 1250–1577 puuttuvat stripit: 1251, 1257, 1260–1261, 1263, 1265–1266, 1271, 1273, 1275, 1280–1283, 1290, 1295, 1301–1302, 1304–1315, 1318–1321, 1324–1325, 1328, 1331, 1333, 1342–1345, 1348–1351, 1357–1367, 1370–1371, 1373, 1410–1411, 1422–1423, 1426–1427, 1429–1431, 1436–1437, 1446–1447, 1454–1461, 1464–1465, 1468–1469, 1473, 1476–1481, 1490–1491, 1493, 1496–1498, 1500–1507, 1510–1511, 1516–1520, 1522–1523, 1526–1529, 1532–1533, 1542–1557 ja 1575. Näitä strippejä ei ole julkaistu aikaisemminkaan.
Strippien järjestys albumissa ei vastaa alkuperäistä julkaisujärjestystä.
SoHo

SoHo on kaupunginosa New York Cityssä Manhattanin alueella. Aiemmin taiteilijakaupunginosana tunnettu seutu on nyttemmin keskiluokkaistunut ja tullut kiinteämmäksi osaksi kaupungin keskustaa. Nimi on muodostettu paikanmääreestä, "South of Houston Street" eli Houston-kadun eteläpuoli, sanojen "South" ja "Houston" alkuosista. SoHo-nimen keksi tiettävästi taidemaalari ja insinööri Aaron Roseman 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. Lontoon samannimisestä rempseästä kaupunginosasta muistuttava nimi oli tarttuvampi kuin kaupungin suunnitteluviraston alueelle antama nimi "South Houston Industrial District" tai yleisesti käytössä ollut kutsumanimi "Hell's Hundred Acres".
Kaupunginosa oli Yhdysvaltain tunnetuimpia punaisten lyhtyjen alueita Yhdysvaltain vapaussodan jälkeiseltä ajalta aina 1850–luvulle asti, jolloin aluetta alettiin kehittää pienteollisuus- ja varastoalueeksi. Lafayette-, Houston- ja Canal-katujen sekä 6. Avenuen rajoittama alue säilyi tärkeänä pienteollisuusalueena aina toisen maailmansodan päättymiseen saakka.
SoHo kehittyi teollisuusalueesta taiteilijakaupunginosaksi 1960-luvun loppupuolella, kun New Yorkin pormestari Robert Wagnerin "Artists in Residence" -kehitysohjelma salli taiteilijoiden ateljee-asunnot vanhojen teollisuus- ja liikerakennusten ylempiin kerroksiin. Alueen valinta historialliseksi kaupunginosaksi vielä lisäsi taiteilijoiden kiinnostusta 1970-luvulla. Eniten taidegallerioita oli 1980-luvun lopulla, jolloin myös vähittäiskauppiaiden kiinnostus alueeseen heräsi. Kauppojen alueelle tulon myötä tilavuokrat nousivat pakottaen taidegalleristit muualla, pääasiassa Chelseaan. SoHon alueesta kehittyi yksi New Yorkin hienoimpien muotiliikkeiden alue ja sinne muutti taiteilijoilta vapautuneisiin loft-asuntoihin niinsanottuja juppeja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SoHo Wikimedia Commonsissa
Sodassa ja rakkaudessa (albumi)

| Sodassa ja rakkaudessa Kaija Kärkinen & Ile Kallio |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005
 Julkaistu: 2005
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 46.28
 Levy-yhtiö: Audiovox Records
Listasijoitukset
  Suomi: 28. (syyskuu 2005)
Kaija Kärkisen & Ile Kallion muut julkaisut
| Kuka saa kyyneleet 2004 | Sodassa ja rakkaudessa 2005 | Saman taivaan alla 2008 |
Sodassa ja rakkaudessa on suomalaisen Kaija Kärkinen & Ile Kallio -duon kymmenes albumi. Se julkaistiin vuonna 2005.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Veitsenterällä | 4.01 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Pauliina | 4.02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Unohtaa voin | 4.35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Piilossa | 4.16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Peilinainen | 4.30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Lennetään pois | 4.52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Sodassa ja rakkaudessa | 3.44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Ota minut mukaan | 4.41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Onnenkoukku | 3.42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Älä Unohda mua | 3.58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Liian kiltti tyttö | 3.51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Annan sun mennä | 2.56 |  |  |  |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Fono.fi-sivustolla
Soinnillinen palataalinen klusiili

| --- | --- |
IPA:  ɟ
UPA:  ď
X-SAMPA:  J\
Kirshenbaum:  J
IPA – Unicode:  U+025F
UPA – Unicode:  U+010F
  
Soinnillinen palataalinen klusiili on useassa kielessä esiintyvä konsonanttiäänne. Sen merkki Kansainvälisessä foneettisessa aakkostossa on [ɟ]. Se esiintyy muun muassa albaniassa, bulgariassa, unkarissa, islannissa, latviassa ja slovakissa.
Äänteen ominaisuuksia ovat
Artikulaatiopaikka on palataalinen eli kielen keski- tai takaosa koskettaa kovaa suulakea
Fonaatiotapa on soinnillinen
Artikulaatiotapa on klusiili eli ilmavirta pysäytetään ääntöväylässä ja sen annetaan purkautua äkillisesti.
Soinniton äänne

Soinniton äänne on äänne, joka syntyy ilman, että äänihuulet värähtelevät kurkussa. Ääni syntyy jossakin muussa kohdassa ääniväylää, esimerkiksi suussa tai huulilla: h, s, p. Yleensä soinnittomia ovat vain konsonantit, mutta esimerkiksi kuiskatessa myös vokaalit voivat olla soinnittomia.
Soihtu (neuvostoliittolainen lehti)

Soihdun kansilehti vuodelta 1927.
Soihtu oli Leningradissa vuosina 1927–1930 ilmestynyt suomenkielinen kulttuurilehti. Se oli isokokoinen, 16–25 sivua käsittävä kuvitettu kuukausilehti. Soihdussa julkaistiin uutisia kotimaasta ja ulkomailta, historiallisaiheisia kirjoituksia, kertomuksia, runoja, kuvauksia sekä kirjallisuuskritiikkiä. Lehden vastaavana toimittajana oli koko sen toiminnan ajan Yrjö Karppanen. Toimituskuntaan kuuluivat mm. Väinö Aalto, Santeri Mäkelä, Ragnar Rusko ja Yrjö Savolainen. Taiteilijana toimi Eino Salmi. Lehden levikki oli noin 4 000 kappaletta.
Soihdun ensimmäinen numero ilmestyi vuonna 1927 loka-marraskuun kaksoisnumerona. Kanteen oli piirretty veneessä seisova, intoa hehkuva soihdunkantaja. Ison otsikon varjostama tuli heijastui kauas vedenpintaan. Tämä romanttinen hahmo säilyi lehden tunnuksena vuoteen 1929 saakka. Vuonna 1930 Soihdusta tuli Leningradin proletaarikirjailijoiden yhdistyksen suomenkielisen jaoston äänenkannattaja ja se sai voimakkaammin kirjallisuuslehden luonteen. Alkuperäinen suomenkielinen kaunokirjallisuus muodosti pääosan sen sisällöstä. Proosaa edustivat mm. Josef Schultzin, Ragnar Ruskon, Lea Helon, Fjodor Ivatšovin, Oskar Johanssonin ja Yrjö Savolaisen kertomukset, kuvaukset ja pakinat. Runoja julkaisivat Jalmari Virtanen, Lea Helo, Ragnar Rusko, Santeri Mäkelä, Toivo Raita, Valdemar Vikman ym. Kirjallisuuskriitikkoina esiintyivät Lea Helo, Väinö Aalto, Santeri Mäkelä, Ragnar Rusko, Aleksanteri Mantere ja Yrjö Savolainen. Käännösproosaa edustivat mm. Maksim Gorkin, Aleksei Tolstoin ja Larisa Reisnerin kertomukset. Jatkoromaaneina ilmestyivät Aleksandr Serafimovitšin Rautavyöry ja Lidija Seifullinan Virineja.
Joulukuussa 1930 Soihtu yhdistettiin Petroskoissa julkaistuun Punakantele-lehteen.
Aiheesta muualla

Soihtu digitoituna kansalliskirjastossa