stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kirje suurherttuatar Kristiinalle

Nimisivu Galilein kirjoittamasta esseestä suurherttuatar Kristiinalle.
Kirje suurherttuatar Kristiinalle on Galileo Galilein vuonna 1615 kirjoittama essee. Se käsittelee Raamatun Ilmestyskirjan ja tieteen silloisten uusien keksintöjen välisiä suhteita.
Kristiina, Lothringenin herttuan Kaarle III:n tytär, Katariina de’ Medicin tyttärentytär ja Ferdinando I de’ Medicin leski, oli Toscanan suurherttuatar vuosina 1587–1609. Hän nimitti Galilein Pisan yliopiston matematiikan professoriksi vuonna 1588.
Aiheesta muualla

Substantial excerpt from the Internet Modern History Sourcebook (englanniksi)
Kitahai

| Kitahait Kitahai |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Sillihaikalat Lamniformes
Heimo::  Kitahait  Megachasmidae  Taylor, Compagno & Struhsaker, 1983
Suku::  Megachasma  Taylor, Compagno & Struhsaker, 1983
Laji::  pelagios
Kaksiosainen nimi
 Megachasma pelagios  Taylor, Compagno & Struhsaker, 1983 
 Kitahain levinneisyys
Katso myös
   Kitahai Wikispeciesissä   Kitahai Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kitahai (Megachasma pelagios) kuuluu harvinaisimpiin ja vähiten tunnettuihin hailajeihin. Ensimmäinen varmennettu havainto kitahaista tehtiin vasta vuonna 1976 ja se kuvattiin tieteellisesti 1983. Laji poikkeaa niin paljon useimmista muista hailajeista, että se sijoitetaan omaan heimoonsa Megachasmidae, kitahait. Kitahai lienee kaikkein varhaisimpia hailajeista ja fossiililöytöjen perusteella sitä on todettu esiintyneen jo 20 miljoonaa vuotta sitten.
Kitahai ruokailee siivilöimällä vedestä ravintoa, lähinnä planktonia ja meduusoja. Lajin ilmeisin ulkoinen tuntomerkki on sen laaja leveä suu ja tylppä pyöreä nokka. Pääosa on pitkä, noin muun ruumiin pituinen. Päältä laji on ruskean musta, alta vaalea. Pituus noin 4–5,5 m, paino jopa 1 000 kg.
Kitahaita on 30 vuoden aikana tavattu eri valtamerillä napavyöhykkeitä lukuun ottamatta. Vuoteen 2008 mennessä lajista oli tehty 40 havaintoa.
Aiheesta muualla

Megachasma pelagios (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Species in the genus Megachasma. (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
Family Megachasmidae (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.).  (englanniksi)
Kasmirluppa

| Kasmirluppa |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa::  Iso-Britannia
Muita nimityksiä::  kääpiöluppa fuchs
Ulkonäkö ja terveys
Turkki::  villiangoramainen
Väritys::  lähes kaikki värit (ks. rotumääritelmä)
Silmät::  turkin värin mukaan
Paino::  1,71 – 2,30 kg
Rotumääritelmä
Kasmirluppa  kääpiökokoinen kanirotu, joka kuuluu poikkeavaturkkisiin kanirotuihin. Kasmirlupan ihannepaino on 1,71–2,30 kilogrammaa. Pohjoismaiseen kanistandardiin rotu hyväksyttiin 1. lokakuuta 2010.
Rodun historia

Rotu on kotoisin Isosta-Britanniasta. Ensimmäiset Cashmere Lopit syntyivät 1980-luvun alkupuolella. Ensimmäiset rodun edustajat tuotiin Pohjoismaihin vuonna 1988. Siihen aikaan Pohjoismaiseen standardiin ei haluttu lisätä uutta rotua, joten rotu lisättiin kääpiölupan alle omaksi turkkimuunnokseksi. Rotu tunnettiinkin pitkään nimellä kääpiöluppa fuchs. Rodun nimi kirjoitettiin aluksi muodossa "cashmereluppa".
Luonne ja käyttäytyminen

Luonteeltaan kasmirlupat ovat kilttejä, uteliaita, sosiaalisia ja helppoja käsitellä. Kasmirluppa muistuttaa luonteeltaan paljon kääpiöluppaa. Pitkän turkin vuoksi kasmirlupat on opetettava pienestä pitäen turkinhoitoon, jonka vuoksi niitä on helppo käsitellä.
Turkki

Kasmirlupalla on rungossa 3,5–7 cm (ihanne 4,5 cm) pitkä turkki, kun taas päässä, korvissa ja jaloissa on vain hiukan normaalikarvaa pidempi karva. Kasmirlupalla on niin sanottu fuchs-turkki, joka on villiangoran muoto, jota ei tarvitse keriä. Kasmirlupalla on karvanvaihtoaika, kuten normaaliturkkisillakin kaneilla. Kasmirlupan pohjavillan ja peitinkarvan koostumuksen ollessa oikea, turkin ei pitäisi takkuuntua helposti. Kasmirlupan turkki tulisi hoitaa sormin selvittämällä turkki ja poistamalla mahdolliset takut.
Aiheesta muualla

National Cashmere Lop Club (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Kaniyhdistys ry - Poikkeavaturkkiset rodut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kasmirluppa Petsiessä (Arkistoitu – Internet Archive)
Kirje sulle

| Kirje sulle Katri Helena |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1984
 Tuottaja(t): Jori Sivonen
 Tyylilaji: iskelmä
 Levy-yhtiö: Scandia-Musiikki
Katri Helenan muut julkaisut
| Minä soitan sulle illalla 1982 | Kirje sulle 1984 | On elämä laulu 1986 |
Kirje sulle on Katri Helenan albumi, joka julkaistiin vuonna 1984. Albumi on myynyt kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Kappaleet

| --- | --- |
 A-puoli Suomenniemi soi – 3.11 (säv. Maija Paavonen, san. Juha Vainio, sov. Jori Sivonen)  Oi kuinka pieni oon – 3.23 (säv. Maija Paavonen, san. Juha Vainio, sov. Jori Sivonen)  Sivullinen – 3.37 (Toulouse Lautrec, säv. Serge Saskia, san. Raul Reiman, sov. Jori Sivonen)  Tummuvat tunteet, poltetut sillat – 4.40 (säv. Matti Siitonen, san. Vexi Salmi, sov. Jori Sivonen)  Luotu elämään – 4.04 (säv. Jori Sivonen, san. Raul Reiman)  Miljoona ruusua – 5.20 (Million Roz, säv. Raimonds Pauls, san. Vera Telenius, sov. Jori Sivonen) :  B-puoli Maailman lapset – 3.30 (säv. Jori Sivonen, san. Raul Reiman)  Unen erämaa – 5.10 (Caravan, säv. Kitaro, san. Juha Vainio, sov. Jori Sivonen)  Kissanpentu vain – 3.31 (Avec l'amour en plus, säv. Michael Hallory, san. Raul Reiman, sov. Jori Sivonen)  Kirje sulle – 3.10 (Per Lucia, säv. Maurizio Fabrizio, san. Raul Reiman, sov. Jori Sivonen)  Ei sota yhtä miestä kaipaa – 3.10 (säv. Michael Kujawa, san. Jorma Toiviainen, sov. Jori Sivonen)  Maailma vie – 3.23 (säv. Jori Sivonen, san. Juha Vainio)  Sirkus – 3.07 (Big Parade, säv. Neil Sedaka, san. Raul Reiman, sov. Jori Sivonen)
Koirakala

| Koirakala |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Haukikalat Esociformes
Heimo::  Koirakalat Umbridae
Suku::  Umbra
Laji::  krameri
Kaksiosainen nimi
 Umbra krameri  Walbaum, 1792 
Katso myös
   Koirakala Wikispeciesissä   Koirakala Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Koirakala (Umbra krameri) on koirakalojen heimoon (Umbridae) ja haukikalojen lahkoon kuuluva pienikokoinen sisävesikala, yleensä noin viiden senttimetrin mittainen. Se elää Keski- ja Kaakkois-Euroopassa Tonavan ja alemman Dniestrin vesistöalueilla matalissa pienvesissä kuten ojissa ja pienissä järvissä. IUCN:n antama kansainvälinen uhanalisuusluokitus on vaarantunut.
Ken Annakin

| Ken Annakin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Kenneth Cooper Annakin
Syntynyt: 10. elokuuta 1914 Beverley, Yorkshire, Britannia
Kuollut: 22. huhtikuuta 2009 (94 vuotta) Beverly Hills, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  ohjaaja
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Kenneth Cooper Annakin (10. elokuuta 1914 Beverley, Yorkshire, Britannia – 22. huhtikuuta 2009 Beverly Hills, Kalifornia) oli brittiläinen elokuvaohjaaja.
Haavoituttuaan toisessa maailmansodassa Annakin ryhtyi tekemään Britannian armeijalle koulutus- ja propagandaelokuvia. Sodan päätyttyä hän aloitti ohjaajanuransa ja osoittautui tehtävässä taitavaksi. Hän aloitti uransa Rank Organisationille 1947. Hän siirtyi seuraavana vuonna Gainsborough Picturesille ja ohjasi kolme elokuvaa Huggetts-perheestä. Hän tuli tunnetuksi useista Disneyn seikkailuista. Hän teki sittemmin yhteistyötä Darryl F. Zanuckin kanssa ja ohjasi muiden muassa elokuvat Nuo mainiot miehet lentävissä koneissaan (1965) sekä Taistelu Ardenneilla (1965).
Annakinin ohjauksiin kuuluu yli 40 elokuvaa, joista parhaat hän teki 1950-luvulla. Suomen Lapissa kuvattu Erämaan kutsu (1972) oli viimeinen merkittävä elokuva, jonka jälkeen ura alkoi hiipua.
Filmografia

Holiday Camp (1947)
Merenneito nousee maihin (Miranda, 1948)
Keskeytetty matka (Broken Journey, 1948)
Kvartetti (Quartet, 1948)
Here Come the Huggetts (1948)
Vote for Huggett (1949)
The Huggetts Abroad (1949)
Landfall (1949)
Turha tunnustus (Double Confession, 1950)
Trio (1950)
Hotelli Sahara (Hotel Sahara, 1951)
Robin Hood, henkipattojen kuningas (The Story of Robin Hood and His Merrie Men, 1952)
Valkoinen nainen viidakossa (The Planter’s Wife, 1952)
Miekka ja ruusu (The Sword and the Rose, 1953)
Tiedättehän merimiehet (You Know What Sailors Are, 1954)
Viidakko liekeissä (The Seekers, 1954)
Vaaleaveriset – vaarallisia (Value for Money, 1955)
Loma Monte Carlossa (Loser Takes All, 1956)
Kolme miestä veneessä (Three Men in a Boat, 1956)
Yli sillan (Across the Bridge, 1957)
Ei edes kuuta yöllä... (Nor the Moon by Night, 1958)
Kolmas mies kukkulalla (Third Man on the Mountain, 1959)
Robinsonin perhe (Swiss Family Robinson, 1960)
Erittäin tärkeä henkilö (Very Important Person, 1961)
The Hellions (1961)
Crooks Anonymous (1962)
Atlantin valli murtuu (The Longest Day, 1962)
Rakkautta ratissa (The Fast Lady, 1962)
The Informers (1963)
Nuo mainiot miehet lentävissä koneissaan (Those Magnificent Men in Their Flying Machines or How I Flew from London to Paris in 25 Hours 11 Minutes, 1965)
Taistelu Ardenneilla (Battle of the Bulge, 1965)
Taipumattomat (The Long Duel, 1967)
Keikkojen keikka (The Biggest Bundle of Them All, 1968)
Nuo rohkeat miehet hilpeissä kaaroissaan (Monte Carlo or Bust!, 1969)
Erämaan kutsu (The Call of the Wild, 1972)
Paperitiikeri (Paper Tiger, 1975)
Murder at the Mardi Gras (1978)
Sheikki (The Pirate, 1978)
Kovat kostajat (Institute for Revenge, 1979)
The Fifth Musketeer (1979)
Yhdessä halvempaa (Cheaper to Keep Her, 1981)
Merirosvoelokuva (The Pirate Movie, 1982)
Peppi Pitkätossu, maailman vahvin tyttö (The New Adventures of Pippi Longstocking, 1988)
Palkinnot ja tunnustukset

Brittiläisen imperiumin ritarikunnan ritari 2002
Keeway

| Keeway Motor |
| --- | --- |

Perustettu:  1999 
Emoyhtiö:  QianJiang Motor Company
Kotisivu:  www.keeway.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Keeway Exceed 200 SM
Keeway on kiinalaisen QianJiang Motor Companyn Euroopassa myytävissä skoottereissa ja moottoripyörissä käyttämä tavaramerkki. Qianjiang on Kiinan suurin  moottoripyörien, skoottereiden ja mönkijöiden valmistaja. Yhtiön pyörät valmistetaan Kiinassa, ja niitä tuodaan paljon pohjoismaihin. Keeway valmistaa 50-kuutioisista aina 600-kuutioisiin pyöriin. Keewayn pääkonttori on Unkarissa. Keewayn moposkootterit ovat tekniikaltaan lähes samankaltaisia itävaltalaisen CPI:n ja itävaltalaisen Generic:n kanssa.
Suomeen Keeway tuli vuonna 2004. Keewayn moposkootterit ovat kaksitahtisia, vaikka Hurricane-mallin saa myös nelitahtisena. Suuremmat pyörät ovat kaikki nelitahtisia. Keewayn pyörillä on 2 vuoden (8000km) takuu. Keewayt ovat suhteellisen edullisia.
Mallit > Skootterit

Keeway Electric Matrix (sähköskootteri)
Keeway Electric Flash (sähköskootteri)
Keeway F-ACT 50
Keeway F-ACT Racing 50
Keeway F-ACT NKD 50
Keeway Matrix 50
Keeway Hurricane 50
Keeway Focus 50
Keeway RY6
Keeway Outlook 125
Keeway Arn 125
Keeway Agora
Keeway Hacker
Keeway RY8
Mallit > Mopot

Keeway TX 50
Keeway X-Ray
Keeway Monkey
"Mönkijät"
Keeway GTS 220
Keeway GTS 320
Keeway GTS 420
Keeway GTS 520
Klinkkeri

Klinkkeri tai sementtiklinkkeri on sementin valmistuksessa tarvittava osa-aine, joka koostuu pääasiassa hapesta (O), piistä (Si), alumiinista (Al), raudasta (Fe) ja kalsiumista (Ca). Sen koostumuksella ja jauhatushienoudella voidaan säädellä sementin ominaisuuksia. Myös päämineraalien aliitti (C3S), beliitti (C2S), aluminaatti (C3A) ja ferriitti (C4AF) keskinäisiä suhteita muuttamalla voidaan vaikuttaa sementin ominaisuuksiin.
Portlandklinkkerin valmistus

Klinkkerin pääraaka-aine on kalkkikivi, jonka pääosana on kalsiumkarbonaatti (CaCO3). Kalkkikivilouhoksen sivutuotteena syntyvistä kivistä ja muun teollisuuden sivutuotteista saadaan sementin valmistuksessa tarvittavia osa-aineita, kuten piioksidia (SiO2), rautaoksidia (Fe2O3) ja alumiinioksidia (Al2O3). Louhitut kiviainekset murskataan ja niiden kemiallisten koostumusten perusteella määritetään syöttösuhteet. Kiviaines syötetään raakajauhemyllyyn, jossa se jauhetaan hienoksi. Raakajauhe syötetään esilämmitysjärjestelmään, jossa jauhe kuumenee. Tämän jälkeen se pudotetaan kiertouuniin, jossa se poltetaan noin 1400 °C:n lämpötilassa. Kalkki-, pii-, alumiini- ja rautayhdisteet reagoivat kalsiumyhdisteiksi ja sintraantuvat sementtiklinkkeriksi. Uunin kierron loppupäässä sementtiklinkkeri jäähdytetään nopeasti noin 200 °C:seen.
Kiinteistönvälityspalkkio

Kiinteistön välityspalkkio on aluehallintoviraston välitysliikerekisterissä olevan laillistetun kiinteistönvälitysyrityksen  toimeksiantosopimuksen perusteella perimä komissio asunto-osakkeen tai kiinteistön kauppaan liittyen. Yleisimmin välityspalkkion välitysliikkeelle maksaa kohteen omistava taho myynnin onnistumisesta. Olemassa on kuitenkin myös nk. ostotoimeksiantoja, joissa välityspalkkion maksuperusteena on uuden ostettavan kohteen löytyminen.
Vaihtoehdot

Välityspalkkiovaihtoehtoja on Suomessa tarjolla pääsääntöisesti kahdenlaisia. Perinteinen prosentuaalinen hinnoittelumalli joko kohteen velattomasta myyntihinnasta tai myyntihinnasta, joista jälkimmäisessä tapauksessa välityspalkkiota ei peritä mahdollisesta kohteen velkaosuudesta. Prosentuaalisen välityspalkkion vaihtoehtona tarjotaan nykyisin kiinteitä välityspalkkioita, joissa välityspalkkion määrä on päätetty ennalta jo toimeksiantosopimuksen valmisteluvaiheessa. Välityspalkkiot veloitetaan yleisesti kaupanteon yhteydessä.
Kiinteistönvälitystoiminnan katsotaan olevan vakiintunutta. Tästä syystä laillistetut kiinteistönvälitysyritykset ovat velvollisia ilmoittamaan välityspalkkiodensa määrän selkeästi kuluttajille suuntautuvassa mainonnassaan. Markkinoille on tullut ilmoitusvelvollisuuden ansiosta välityspalkkiovertailuja, jotka listaavat paikkakunnan välitystarjontaa välityspalkkiovertailussa.
Palkkiokehitys

Suomessa kiinteistönvälittäjien kuluttajilta keskimäärin pyytämä kiinteistön välityspalkkioprosentti oli vuoden 2017 lopussa 4,29%. Asunto-osakkeen ammattivälityksen vastaava keskiarvoprosentti oli taasen 4,10%. Hinnat sisältävät arvonlisäveron 24%.
Kirsi Laamanen

Kirsi Laamanen on suomalainen näyttelijä–laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten Yle TV2:n Tonttu Toljanteri -joulukalenteriohjelmasta, jossa hän esittää Lääkäri Lettua. Laamanen on esiintynyt Werner Bros.- orkesterissa vuosina 2009–2015.
Kurskin taistelu

Kurskin taistelu oli merkittävä Saksan ja Neuvostoliiton välinen taistelu toisen maailmansodan itärintamalla 4.–22. heinäkuuta 1943. Se käynnistyi saksalaisten pihtihyökkäyksellä (operaatio Zitadelle, ’Linnoitus’), jolla pyrittiin oikaisemaan Kurskin kaupungin lähelle syntynyt rintaman mutka, saartamaan pullistumaan sijoitetut neuvostojoukot ja palauttamaan strateginen aloite, jonka Saksa oli Stalingradin taistelun jälkeen menettänyt Neuvostoliitolle. Neuvostojoukot pysäyttivät saksalaiset ja aloittivat menestyksekkään vastahyökkäyksen, joka työnsi saksalaisia länteen satoja kilometrejä ja vapautti useita merkittäviä Länsi-Venäjän ja Ukrainan kaupunkeja vihollismiehityksestä.
Kurskin taistelu oli maailmanhistorian suurin panssaritaistelu. Taisteluun osallistui Neuvostoliiton puolelta noin kaksi miljoonaa sotilasta ja Saksan puolelta lähes miljoona. Panssarivaunuja ja taistelulentokoneita oli kummallakin puolella tuhansia. Neuvostoliittolaisten tappiot olivat huomattavasti saksalaisia suuremmat, mutta heillä oli myös isommat reservit. Hyökkäyksellä oli puna-armeijalle suuri psykologinen merkitys, sillä Saksan kesähyökkäys oli nyt ensimmäistä kertaa pysäytetty ennen merkittävää läpimurtoa. Saksan sodanjohdossa tappio johti riitoihin ja syntipukkien etsintään, ja kansallissosialistisen puolueen asevoimia kohtaan tuntema epäluulo voimistui.
Tausta

Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon 1941 valloittaen laajoja alueita ja aiheuttaen puna-armeijalle useiden miljoonien miesten tappiot. Stalingradin taistelussa 1942–1943 Neuvostoliitto saavutti suuren voiton, ja Saksa joutui puolustuskannalle. Neuvostoliiton koko teollisuus oli suunniteltu sotataloutta silmällä pitäen, ja maa kykeni nopeasti tuottamaan suuria määriä kalustoa, vaikka Saksan kansantalous sinänsä oli suurempi ja kehittyneempi. Myös Pohjois-Afrikassa sotaonni kääntyi Saksalle vastaiseksi, ja toukokuussa 1943 satojatuhansia Tunisiassa palvelleita akselivaltojen sotilaita antautui länsiliittoutuneille.
Saksalaiset tekivät onnistuneen vastahyökkäyksen Harkovan taistelussa kevättalvella 1943 ja pysäyttivät neuvostojoukkojen etenemisen. Saksan diktaattori Adolf Hitler alkoi suunnitella hyökkäystä Kurskin seuduille syntyneeseen rintaman mutkaan. Pullistuma oli pohjois–eteläsuunnassa 240 kilometriä pitkä ja työntyi saksalaisten puolelle noin sadan kilometrin syvyyteen. Tavoitteena oli saartaa pullistumaan sijoitetut neuvostojoukot, lyhentää rintamaa ja palauttaa strateginen aloite Saksan asevoimille. Stalingradin tappion seurauksena myös Saksan sotatalous alkoi viimein hyödyntää kaikkia liikeneviä voimavaroja.
Osapuolet > Saksa > Hyökkäyspäätös ja -suunnitelmat

Saksan sodanjohdossa oli erimielisyyttä kesän 1943 strategiasta. Stalingradin tappion jälkeen Hitleriä vaivasi päättämättömyys, ja keväällä 1943 strategiasta keskusteltiin laajemmin kuin vuotta aiemmin, jolloin Hitler oli voinut yksin sanella päätökset.
Panssariaseen pääkehittäjä Heinz Guderian halusi luopua Neuvostoliittoa vastaan kohdistuvista hyökkäystoimista kokonaan, vahvistaa puolustusta idässä ja kerätä reservejä länteen. Guderian pelkäsi suurhyökkäyksen aiheuttavan panssarivoimille tappioita, joita ei enää kyettäisi korvaamaan. Sotamarsalkka Erich von Manstein kannatti liikkuvaa puolustusta: neuvostojoukkojen annettaisiin hyökätä, jolloin niiden huoltolinjat venyisivät ja saksalaiset voisivat tuhota uupuneen vihollisen vastahyökkäyksellä. Hitler ja maavoimien yleisesikunnan päällikkö Kurt Zeitzler halusivat hyökätä ensin. Hitler toivoi voiton rohkaisevan liittolaisia ja palauttavan Saksan arvovallan, joka oli saanut kolauksen Stalingradin ja Kaukasian tappioista. Ehdotus suorasta rintamahyökkäyksestä Kurskin mutkaa vastaan hylättiin, minkä jälkeen päädyttiin pihtiliikkeeseen. Saksan heikenneistä voimista kertoi se, ettei kesän 1943 päähyökkäys tähdännyt merkittäviin aluevaltauksiin vaan rintaman lyhentämiseen.
Operaatio sai koodinimen Zitadelle eli Linnoitus. Saksan maavoimat asetti hyökkäykseen lähes kaikki liikenevät reservinsä. Von Manstein kannatti hyökkäystä toukokuun alussa heti kelirikon loputtua, mutta operaatio lykkääntyi toistuvasti. Monet upseerit suhtautuivat koko suunnitelmaan epäilevästi, sillä valmisteltuihin vihollisasemiin hyökätessään saksalaiset luopuivat suurimmasta vahvuudestaan, taktisesta etevämmyydestä liikkuvassa sodankäynnissä. Kulutustaistelussa Saksan määrällinen alivoima saattaisi kohtalokkaasti kostautua.
Toukokuun alussa saatiin ilmatiedustelutietoa puna-armeijan puolustusvalmisteluista, jolloin kenraalieversti Walter Model vaati hyökkäyksen perumista. Guderian tuki Modelia, mutta Zeitzler ja sotamarsalkka Günther von Kluge halusivat jatkaa. Tunisian menetyksen jälkeen Hitler alkoi itsekin epäröidä, mutta hän ei suostunut perääntymään kerran tekemästään päätöksestä. Hän määräsi lopullisen hyökkäyspäivän vasta 2. heinäkuuta, vain kolme päivää ennen hyökkäyksen alkua.
Hyökkäyksen alkua viivytti Hitlerin halu koota Kurskiin mahdollisimman suuret panssarivoimat ja saada käyttöön uudenaikaisia Panzer V Panther- ja Panzer VI Tiger -vaunuja. Saksalaiset toivoivat neuvostopuolustuksen murtuvan massiivisen panssarihyökkäyksen edessä. Puna-armeijan oletettiin käyvän jäykkää puolustustaistelua, mutta todellisuudessa se suunnitteli syvää puolustusta, jota seuraisi voimakas vastahyökkäys. Vihollisen sotataidon ja -talouden vähättely oli saksalaisille toistuva ongelma. Puna-armeijan miesvahvuus arvioitiin paljon todellista pienemmäksi.
Osapuolet > Saksa > Ryhmitys ja taktiikka

Operaatio Zitadelleen osallistui kaksi armeijaryhmää: rintamanpullistuman pohjoispuolella von Klugen Keskustan armeijaryhmä ja eteläpuolella von Mansteinin Etelän armeijaryhmä. Hyökkäyssuunnitelmassa kaksi kiilaa eteni samanaikaisesti pohjoisesta ja etelästä kohti Kurskin kaupunkia. Pihtiliikkeellä tavoiteltiin Kurskiin sijoitettujen neuvostojoukkojen saartamista, jolloin saataisiin paljon sotavankeja ja -saalista.
Pohjoisesta etelään hyökkäsi Modelin 9. armeija ja etelästä pohjoiseen kenraalieversti Hermann Hothin 4. panssariarmeija. Tavallisella ja panssariarmeijalla ei välttämättä ollut suurta eroa, ja Kurskissa 9. armeija ja 4. panssariarmeija olivat kalustoltaan ja organisaatioltaan jokseenkin samanlaiset. Maavoimien erillisosasto Kempf taisteli 4. panssariarmeijan oikealla sivustalla. Stalingradin kriisin seurauksena muodostettu ad hoc -yksikkö vastasi vahvuudeltaan armeijaa.
Pohjoisessa ja etelässä käytettiin erilaista taktiikkaa. Modelilla oli tapana hyökätä ensin vain yhdellä panssaridivisioonalla ja tuoda taisteluun vähitellen uusia divisioonia. Menetelmän etuna oli, että taisteluun myöhemmin saapuvat divisioonat olivat levänneitä eivätkä olleet vielä kärsineet tappioita. Von Manstein lähetti lähes kaikki panssarivoimansa heti ensimmäiseen hyökkäykseen. Saksalaiset eivät yleensä kärsineet läpimurrossa suuriakaan tappioita, ja jos neuvostopuolustus ei heti alussa murtunut, hyökkäyskohtaa yksinkertaisesti vaihdettiin.
Edellisvuosien vaikeuksista huolimatta saksalaisten taistelutahto oli vahva. Wehrmacht sovelsi tiukkaa kuria, mutta omien miesten kohtelu ei ollut läheskään yhtä julmaa ja mielivaltaista kuin Neuvostoliiton puolella. Pelolla johtaminen yleistyi vasta sodan lopulla, kun taisteluja käytiin Saksan omalla maaperällä. Sotaoppi painotti miehistön oma-aloitteisuutta kaikilla tasoilla, ja johtamisessa pyrittiin upseerien ja miesten molemminpuoliseen luottamukseen. Hyvin koulutettu aliupseerikunta toi ammattimaisuutta koko Wehrmachtin toimintaan, ja komentavan upseerin kaatuessa aliupseeri oli välittömästi valmis ottamaan yksikön komentoonsa. Sotilaiden hyvinvoinnista pidettiin niin hyvää huolta, kuin se kaukana kotimaasta käydyn sodan olosuhteissa oli mahdollista.
Osapuolet > Saksa > Vahvuus

Saksan itärintaman-vahvuus oli heinäkuussa 1943 noin 3,1 miljoonaa miestä. Liittolaisjoukkoja oli lisäksi noin miljoona sotilasta. Vahvuus oli selvästi laskenut edellisvuosista. Tappiot olivat kuluttaneet saksalaisten voimia, ja miehiä oli siirretty Tunisiaan ja Ranskaan estämään länsiliittoutuneiden odotettuja maihinnousuja Euroopan mantereelle. Myös hävittäjiä ja ilmatorjuntakalustoa jouduttiin siirtämään länteen, jotta valtakuntaa voitiin puolustaa Britannian ja Yhdysvaltain strategisilta pommituksilta. Kiihtyvä partisaanitoiminta aiheuti itärintaman huollolle suuria haasteita.
Henkilöstöpulan helpottamiseksi saksalaiset alkoivat värvätä SS-joukkoihin neuvostoliittolaisia vapaaehtoisia. Varsinkin ukrainalaisia ilmoittautui paljon, ja heistä muodostettiin SS-vapaaehtoisdivisioona Galitsia. Idästä värvättyjä joukkoja käytettiin lähinnä partisaaneja vastaan. Asevoimissa palveli myös länsi- ja keskieurooppalaisia vapaaehtoisia, mutta ylivoimainen enemmistö sotilaista oli etnisiä saksalaisia.
Operaatio Zitadelleen osallistui 777 000 sotilasta 50:ssä divisioonassa, joista 17 oli panssari- tai moottoroituja divisioonia. Joukot olivat taisteluissa karaistuneita, ja moni sotilas oli palvellut itärintamalla sodan alusta lähtien. Zitadellen alkaessa Saksalla oli Kurskissa 2 451 panssarivaunua ja rynnäkkötykkiä. Tykkejä ja kranaatinheittimiä oli noin 7 500.
Operaatio Zitadelleen keskitettiin 1 830 lentokonetta, mikä edusti suurinta osaa Luftwaffen itärintamalle jääneestä vahvuudesta. Ilma-aseen toimintaa haittasi pula lentopolttoaineesta. Kesäkuussa polttoainetta kulutettiin kaksi kertaa enemmän kuin sitä voitiin toimittaa. Pitkän valmistelun ansiosta polttoaine- tai ammuspula ei välittömästi vaikeuttanut Kurskissa hyökkäävien joukkojen toimintaa.