stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aktuk
Naapurikyliä

Antarawıl (Антяровка, Antjarovka)
Yandawişça (Ендовищи, Jendovištši)
Kadımawıl (Кадомка, Kadomka)
Karga (Карга)
Suıksu (Ключищи, Kljutšištši)
Kızıl Yar (Красный-Яр, Krasnyi-Jar)
Kızımawıl (Кузъминка, Kuzminka)
Mädänä (Медяна, Medjana)
Öçkül (Трёхозерки, Trjohozerki)
Urazawıl (Уразовка, Urazovka)
Çümbäli (Чембилей, Tšembilei)
Olı Rbişça (Большое Рыбушкино, Bolšoje Rybuškino)
Aiheesta muualla

Video Aktukin kylästä
Kylän GPS -koordinaatit: 55 ° 22′38 ″ N, 45 ° 38′17 ″ E 55.377107, 45.638028
Tuomo Björksten

Tuomo Björksten
Tuomo Björksten (s. 1982 Jyväskylä) on suomalainen Yleisradion toimittaja ja luontovalokuvaaja. Hän on harrastanut luontokuvausta vuodesta 1997, mutta hankittuaan 2004 ensimmäisen digijärjestelmäkameran hän innostui kuvaamisesta oikein todella. Hän on toiminut Luontokuva-lehden toimitussihteerinä vuosina 2005–2007. Aamulehdessä Björksten työskenteli vuosina 2007–2013.
Teokset

Kesän muistoja – luontokuvakirja, omakustanne, 2005 ISBN 952-91-9516-8
Kaakkurin tarina, Docendo, 2012 ISBN 978-951-0-37841-0 (teksti ja kuvat)
Luontokuvaajan matkaopas – Suomi ja muu maailma, Docendo 2013, ISBN 978-952-291-007-3 (teksti)
Asterix gallialainen

Asterix gallialainen (ransk. Astérix le Gaulois) on ensimmäinen Ranskassa, ja 18. Suomessa julkaistu Asterix seikkailee -albumi. Se julkaistiin vuonna 1961 Ranskassa, ja vuonna 1974 Suomessa.
Albumista on julkaistu Suomessa kolmas painos vuonna 2008. Albumin pohjalta on vuonna 1967 valmistunut piirretty elokuva Asterix – pieni suuri mies Galliasta.
Juoni

Juonen keskiössä on tietäjä Akvavitixin taikajuoma. Roomalaiset ovat piirittäneet kylää jo vuosia ilman menestystä, ja Periferiumin leirin komentaja Caius Bonus päättää selvittää, mikä tekee gallialaisista niin voittamattomia. Kylään lähetetään vakooja, gallialaiseksi naamioitunut legioonalainen Caligula Minus. Tämä saakin pian selville, että kyläläisten voimat ovat peräisin tietäjän valmistamasta taikajuomasta. Vieraan kunniaksi järjestetyissä juhlissa Caligulan tekoviikset kuitenkin paljastavat hänet roomalaiseksi ja hän pakenee takaisin leiriinsä.
Seuraavaksi roomalaiset kaappaavat tietäjä Akvavitixin, jolta lahjomalla ja kiduttamalla yritetään saada taikajuoman resepti. Komentaja Caius Bonuksen salainen suunnitelma on, että taikajuoman avulla hänestä tulee koko Rooman hallitsija. Leiriin huomaamatta päässyt Asterix kuulee Bonuksen ja Hygienicuksen juonen. Hän päättää Akvavitixin kanssa huijata roomalaisia: Akvavitix valmistaa sellaista taikajuomaa, jonka vaikutuksesta roomalaisten parta ja hiukset alkavat kasvaa hallitsemattomasti.
Akvavitix lupaa tehdä hiustenkasvun lopettavaa vastamyrkkyä, mutta samalla hän keittää teltassaan pienen annoksen myös taikajuomaa itselleen ja Asterixille, jotta he pääsisivät pakenemaan leiristä. Juuri heidän paetessaan portista heitä vastaan tulee kuitenkin suuri roomalainen sotilasosasto ja sen mukana itse Julius Caesar. Hän ei ole mielissään nähdessään sekaannukseen joutuneen leirin partaisine sotilaineen. Asterixilta hän saa kuulla myös Caius Bonuksen salajuonesta Caesarin päänmenoksi. Niinpä Caesar lähettää koko Bonuksen varuskunnan Mongoliaan ja päästää kiitokseksi gallialaiset vapaaksi.
Tarinassa esiintyviä hahmoja

Tarinan sankariparina toimii oikeastaan Asterix ja tietäjä Akvavitix; Obelixilla on tarinan alun jälkeen pienempi rooli. Heidän sekä päällikkö Aladobixin ja bardi Trubadurixin lisäksi albumissa esiintyy seuraavia nimeltä mainittuja hahmoja:
Caius Bonus (Periferiumin leirin sadanpäämies)
Julius Luxus (roomalainen upseeri)
Caligula Minus (legioonalainen ja vakooja)
Marcus Hygienicus (roomalainen upseeri)
Tullius Opus (roomalainen aliupseeri)
Julius Caesar (Rooman itsevaltias)
Albumi

Asterix Gallialainen, suom. Outi Walli; 1. p., Sanoma, 1974; 2. p. Sanomaprint, 1992; 3. p., Egmont Kustannus, 2008, 48 s. ISBN 978-952-469-881-8
Bloch MB.174

Bloch MB.170 -sarjan koneen projektiokuvat.
Bloch MB.174
Bloch MB.174 oli sarjan MB.170-178 ranskalaisvalmisteinen kaksimoottorinen ja kolmipaikkainen monikäyttöinen lentokone. Tyyppiä käytettiin pääasiassa kevyenä pommituskoneena ja lentotiedusteluun. MB.174:ää seurasi vielä eräänä merkittävästi mainittavana MB.175, jota käytettiin lähinnä torpedopommittajana toisen maailmansodan jälkeen Ranskassa. MB.175 oli aktiivipalveluskäytössä vuoteen 1950 asti.
Prototyyppiversio MB.170 ei päässyt tuotantoon. Päätyyppiä, MB.174 A3:a valmistettiin arviolta 50 koneyksilöä. Salamasodan syttyessä Saksan hyökätessä Ranskaan kone oli juuri saapunut rintamakäyttöön. Joitain koneyksilöitä päätyi Saksalle.
MB.170-sarjan lentokoneet oli tarkoitettu rynnäköintiin, pommituksiin, hävittäjätehtäviin ja tiedustelutoimintaan. Chantin tietojen mukaan vain 56 lentokonetta valmistui koko sarjasta. Tyypillä lensi ranskalainen kirjailija, Pikku prinssin tekijä Antoine de Saint-Exupéry.
Useat verkkoviitteet (ks. listaa alla) mainitsevat konetyypin lento-ominaisuuksien olleen mainioita. Lakikorkeus oli aikalaisekseen suhteellisen harvinaiset 11 000 metriä. Gnome-Rhônen tähtimoottorit antoivat viimeisimmissä kehitysversioissa tehoa 1 100 hevosvoimaa. MB.174 A3:n huippunopeus oli 530 km/h. Aseistus muodostui pääasiassa eteen, taakse alas sekä ylös ampuvista seitsemästä 7,5 mm MAC 1934 konekivääristä. Pommeja varhaisempi muunnos kykeni kuljettamaan 400 kg, mutta myöhäisempi 600 kg.
Aiheesta muualla

http://www.dassault-aviation.com/en/passion/aircraft/military-bloch-aircraft/mb-170-178.html?L=1 (Arkistoitu – Internet Archive)
http://warbirdsforum.com/showthread.php?t=1271 (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.wwiivehicles.com/france/aircraft/bomber/bloch-mb-175.asp
http://www.aviastar.org/air/france/bloch-175.php
http://www.century-of-flight.net/Aviation%20history/photo_albums/timeline/ww2/Bloch%20M.B.174.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
http://ww2drawings.jexiste.fr/Files/2-Airplanes/Allies/4-France/05-Reconnaissance/BlochMB-174/BlochMB-174.htm (Arkistoitu – Internet Archive) (ranskaksi)
http://www.avionslegendaires.net/bloch-mb-174-175.php (ranskaksi)
http://www.airwar.ru/enc/bww2/mb174.html (venäjäksi)
Vasili Blohin

Vasili Mihailovitš Blohin (7. tammikuuta 1895 – 3. helmikuuta 1955) oli neuvostoliittolainen kenraalimajuri, joka toimi NKVD:n pääteloittajana Stalinin vainojen ja toisen maailmansodan aikana. Hänen on arvioitu ampuneen omakätisesti 7 000 puolalaista sotavankia Katynin joukkomurhassa ja ehkä useita tuhansia muita Neuvostoliiton sisäisissä puhdistuksissa. Blohin on Guinnessin ennätystenkirjan mukaan kaikkien aikojen tuotteliain pyöveli. Hän on eniten yksitellen tehtyjä murhia toteuttanut henkilö maailmanhistoriassa.
Tunnettuja Blohinin ampumia ihmisiä olivat Moskovan näytösoikeudenkäynneissä tuomitut korkea-arvoiset neuvostojohtajat sekä marsalkka Mihail Tuhatševski. Samoin Blohinin entiset esimiehet Genrih Jagoda ja Nikolai Ježov heidän menetettyään asemansa.
Stalinin kuoleman ja Nikita Hruštšovin valtaannousun jälkeen Blohin erotettiin nopeasti kaikista tehtävistään ja hänen sotilasarvonsa julistettiin menetetyksi. Hän alkoholisoitui vakavasti.
Virallisen tiedon mukaan Blohin teki itsemurhan vuonna 1955.
Aiheesta muualla

Crime Magazine: The Katyn Massacre
The Commentator: 50 shades of black
Rare Historical Photos: Vasily Blokhin, history’s most prolific executioner
Today I Found Out: The Man Who Personally Executed Over 7000 People in 28 Days, One at a Time
Find a Grave: Vasili Blokhin
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Puola
Britannian ja ulkomaiden raamattuseura

| Britannian ja ulkomaiden raamattuseura> The British and Foreign Bible Society |
| --- | --- |

Perustettu:  1804
Toimiala:  Raamatun levittäminen
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Britannian ja ulkomaiden raamattuseura, aiemmin Britannian ja ulkomaan raamattuseura, (The British and Foreign Bible Society) on Lontoossa 1804 perustettu yhdistys, jonka tarkoitus on levittää Raamattua ja sen osia ja auttaa hankkimaan kansankielisiä Raamattuja. Sillä on toimistoja eri puolilla maailmaa. Se on julkaissut kuvalehteä The Bible in the World.
Seuran haaraosasto aloitti toimintansa Suomessa 1812 ja myönsi varoja Turkuun perustetun Suomen Pipliaseuran toimintaan. Seuran toiminta Suomessa päättyi 1947, jolloin se luovutti Helsingin-toimistonsa Suomen Pipliaseuralle.
Seura julkaisi suomeksi 1913 Uuden testamentin suomennoksen ja Psalmit (= UT 1913).
Aiheesta muualla

The British and Foreign Bible Society
Frode Sander Øien

| Frode Sander Øien> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1969 (ikä 55–56)
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  kirjailija, lauluntekijä, laulaja
Kirjailija
Salanimi: Samuel Bjørk
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Samuel Bjørk, oik. Frode Sander Øien (s. 1969) on norjalainen kirjailija, laulaja ja lauluntekijä.
Sander Øien asuu ja työskentelee Trondheimissa. Hän on kirjoittanut näytelmiä teatterille ja kuunnelmia Norjan yleisradiolle (NRK). Hän laulaa yhtyeessä I Love Wynona ja kirjoittaa sille laulutekstejä. Hänen esikoisteksensa Fantastiske Pepsi Love ilmestyi 2001. Minä matkustan yksin on hänen ensimmäinen trillerinsä. Sarjan kolmas kirja Holger Munchistä ja Mia Krügeristä ilmestyy norjaksi syyskuussa 2018.
Teokset

Fantastiske Pepsi love, Cappelen 2001
Speed til frokost, Cappelen 2009
Det henger en engel alene i skogen (Vigmostad & Bjørke 2013).
Uglen (2015)
Gutten som elsket rådyr (2018)
Teokset > Suomennetut teokset

Minä matkustan yksin (Det henger en engel alene i skogen) , suomentanut Päivi Kivelä. Otava, 2016 ISBN 978-951-1-29690-4
Yölintu (Uglen), suomentanut Päivi Kivelä. Otava, 2017 ISBN 978-951-1-29792-5
Poika pimeästä (Gutten som elsket rådyr), suomentanut Päivi Kivelä. Otava, 2018 ISBN 978-951-1-31939-9
Susi (Ulven), suomentanut Päivi Kivelä. Otava, 2022 ISBN 978-951-1-42811-4 (Arvioitu julkaisuaika	4/2022)
Tracy Austin

| Tracy Austin |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 12. joulukuuta 1962  Palos Verdes 
Tennispelaaja
Pituus:  165  cm
Paino:  54 kg
Kätisyys:  oikeakätisyys, kahden käden rysty
Ammattilaisena:  1978–1994
Palkintorahat:  2 092 380 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  1  (4. heinäkuuta 1980)
Voitot/tappiot:  335–90
Nelinpeli
Paras sijoitus:  41  (14. elokuuta 1989)
Voitot/tappiot:  13–16
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Tracy Ann Austin (s. 12. joulukuuta 1962) on yhdysvaltalainen tennispelaaja. Hän voitti Yhdysvaltain avointen kaksinpelin kahdesti, vuosina 1979 ja 1981, ja Wimbledonin sekanelinpelin kerran, vuonna 1980, ennen kuin loukkaantumisten sarja katkaisi hänen lupaavan uransa.
Ura

Austin voitti juniorina 21 ikäryhmänsä turnausta. Vuonna 1977 hänestä tuli kautta aikain nuorin ammattilaisturnauksen voittanut pelaaja voitettuaan Portlandissa pelatun turnauksen 14 vuoden ja 28 päivän ikäisenä. Myöhemmin samana vuonna hän teki Grand Slam -debyyttinsä Yhdysvaltain avoimissa ja eteni turnauksen puolivälieriin.
Austinista tuli nuorin Yhdysvaltain avoimet voittanut pelaaja vuonna 1979, 16 vuoden ja yhdeksän kuukauden ikäisenä. Hän kohtasi loppuottelussa maailmanlistan ykkösen Chris Evertin, joka oli voittanut turnauksen aiempina vuosina neljästi peräkkäin. Austin voitti ottelun suoraan kahdessa erässä luvuin 6–4, 6–3. Aiemmin samana vuonna Austin oli katkaissut Evertin 125-ottelun mittaisen voittoputken massakentillä voittamalla tämän Italian avointen välierissä.
Austin voitti Yhdysvaltain avoimet toistamiseen vuonna 1981 voitettuaan Martina Navrátilován tiukassa kolmieräisessä kamppailussa luvuin 1–6, 7–6, 7–6.
Vuonna 1980 Austin voitti Wimbledonin sekanelinpelin parinaan veljensä John Austin. Hän selviytyi Wimbledonin kaksinpelin välieriin kahdesti, vuosina 1979 ja 1980.
Austin oli lyhyen aikaa maailmanlistan ykköspelaaja vuonna 1980, jolloin hän rikkoi näin kahden pelaajan, Chris Evertin ja Martina Navrátilován, kuusi vuotta kestäneen valtakauden. Hän oli kolme kertaa voittamassa Yhdysvaltain joukkueessa naisten arvostetuinta nelinpeliturnausta Fed Cupia (vuosina 1979, 1980 ja 1981). Menestyskauden jälkeen hänen peliotteensa alkoivat kuitenkin heikentyä selkävaivojen takia. Hän voitti viimeisen, 29. ammattilaisturnauksensa San Diegossa vuonna 1982. Loukkaantumiset pakottivat hänet lopulta lopettamaan uransa vuonna 1983 vain 21-vuotiaana.
Austin joutui vuonna 1989 vakavaan auto-onnettomuuteen mutta selviytyi. Hän yritti paluuta tenniskentille vuosina 1993 ja 1994 mutta ei menestynyt erityisen hyvin. Hänet valittiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1992 kaikkien aikojen nuorimpana pelaajana.
Lopettamisensa jälkeen Austin on toiminut useasti tenniskommentaattorina NBC:llä ja USA Networkillä.
Kirjallisuutta

Tennisesseet, suom. Tero Valkonen. Sivut 31–48. Helsinki: Siltala 2021 ISBN 978-952-234-914-9
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tracy Austin Wikimedia Commonsissa
International Tennis Hall of Famen esittely
| n k WTA-tenniksen maailmanlistan ykköspelaajat |
| --- | --- |
  Chris Evert (1975/1985 – 260 vk)   Evonne Goolagong (1976 – 2 vk)   Martina Navrátilová (1978/1987 – 331 vk)   Tracy Austin (1980 – 22 vk)   Steffi Graf (1987/1997 – 377 vk)  // Monica Seles (1991/1996 – 178 vk)   Arantxa Sánchez Vicario (1995 – 12 vk)   Martina Hingis (1997/2001 – 209 vk)   Lindsay Davenport (1998/2006 – 98 vk)   Jennifer Capriati (2001/2002 – 17 vk)   Venus Williams (2002 – 11 vk)   Serena Williams (2002/2017 – 319 vk)   Kim Clijsters (2003/2011 – 20 vk)   Justine Henin (2003/2008 – 117 vk)   Amélie Mauresmo (2004/2006 – 39 vk)   Marija Šarapova (2005/2012 – 21 vk)   Ana Ivanović (2008 – 12 vk)   Jelena Janković (2008/2009 – 18 vk)   Dinara Safina (2009 – 26 vk)   Caroline Wozniacki (2010/2018 – 71 vk)   Viktoryja Azarenka (2012/2013 – 51 vk)   Angelique Kerber (2016/2017 – 34 vk)   Karolína Plíšková (2017 – 8 vk)   Garbiñe Muguruza (2017 – 4 vk)   Simona Halep (2017/2019 – 64 vk)   Naomi Ōsaka (2019 – 18 vk) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat
Yrjö Könni

Yrjö Johannes Könni
Yrjö Johannes Könni (15. marraskuuta 1893 Ilmajoki – 26. toukokuuta 1978) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti ja johtaja. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Juho (1851–1907) ja Elisabeth "Liisa" (1860–1956) Yli-Könni (o.s. Larm). Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Eva Olivia Rehnin (1892–1976) kanssa.
Opinnot

Hän kirjoitti ylioppilaaksi Lapuan yhteiskoulusta vuonna 1914 ja liittyi Etelä-Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1914–1915. Ilmavoimien ohjaajatutkinnon hän suoritti vuonna 1920 ja tähystäjätutkinnon Ilmailukoulussa vuonna 1932 sekä Ilmavoimien komentajakurssin vuonna 1934. Opintomatkoja hän suoritti vuonna 1925 Viroon, Latviaan, Liettuaan ja Saksaan tutkiakseen sikäläistä automyyntiä. Vuonna 1928 hän suoritti samaisen opintomatkan Ruotsiin, Tanskaan ja Saksaan tutustuakseen autoalan tehtaisiin sekä vuonna 1929 Saksaan tutustuakseen Opelin tehtaisiin.
Jääkäriaika

Hän liittyi Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:ään 3. maaliskuuta 1916 ja sijoitettiin pataljoonan 4. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joen asemasodassa ja Riianlahden rannikkoasemissa, jonka jälkeen hänet erikoistehtäviin Suomeen 9. lokakuuta 1916.
Hän joutui venäläisten santarmien pidättämäksi 28. lokakuuta 1916 ylittäessään rajan Tornion­joen Matka­kosken yläpuolella, onnekseen hän kerkesi niellä taskussaan olleen etappikartan ja näin se säästyi santarmien kynsistä. Hänet kuljetettiin ensin Tampereen poliisivankilaan, jossa häntä lihotettiin pulitoista kuukautta, ja santarmi eversti Ivanov piti huolen, ettei kuulusteluista ollut pulaa. Hänet siirrettiin edelleen 11. joulukuuta 1916 Hämeenlinnan lääninvankilaan, mistä hänet siirrettiin 14. joulukuuta 1916 Katajanokan vankilaan ja edelleen 8. maaliskuuta 1917 Pietariin Spalernajan vankilaan yhdessä Arvo Brusinin kanssa ja hänet sijoitettiin ensin viidennen kerroksen ikkunattomaan huoneeseen, mutta saikin jo seuraavaksi yksi ikkunallisen huoneen neljännestä kerroksesta. Kauan ei hän kerennyt Spalernajan muureja ihailla, kun hän vapautui 12. maaliskuuta 1917 Venäjän vallan­kumouksen alkumainingeissa.
Vankeudesta vapauduttuaan hän toimi asekuljetustoimissa Suomen ja Ruotsin välillä sekä vastaanottamassa aselaiva S/S Equityn ensimmäistä lastia Tolvmansgrundetilla ja vartioimassa sitä. Lisäksi hän otti osaa suojeluskuntatyöhön ja hoiti asejakelua sekä harjoitti vähän aikaa Lapuan ja Vaasan sekä sisällissodan alkuun saakka Ilmajoen suojeluskuntaa.
Suomen sisällissota

Sisällissodan aikana hän toimi Ilmajoen suojeluskunnan päällikkönä ja otti osaa venäläisten aseistariisumiseen Ilmajoella, Kristiinankaupungin valtaukseen ja sittemmin Hämeen ryhmän 3. komppanian (Ilmajoen suojeluskuntakomppanian) sekä 22. maaliskuuta 1918 alkaen 4. Vilppulan pataljoonan 2. komppanian päällikkönä, Hän osallistui sisällissodassa taisteluihin Vilppulassa, Lylyssä, Korkeakoskella, Orivedellä, Suinulassa, Messukylässä ja Uudessakylässä sekä Tampereella. Hän haavoittui lievästi Suinulassa 22. maaliskuuta 1918 ja pahasti Tampereella 3. huhtikuuta 1918. Myöhemmin hän toimi Vaasan rykmentin 1 pataljoonan adjutanttina Viipurin valloituksen aikana.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen hänet määrättiin kesäkuun alussa vuonna 1918 Vaasan rykmentin 1. pataljoonan komentajaksi ja armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä 28. kesäkuuta 1918 Suomen valkoiseen kaartin 9. komppanian päälliköksi, mistä hänet siirrettiin 29. syyskuuta 1918 alkaen 1. pataljoonaan ja komennettiin samalla koulutusupseeriksi Meripataljoonaan. Meripataljoonasta hänet siirrettiin 31. lokakuuta 1918 Ilmavoimiin ja sijoitettiin aluksi 3. lento-osaston päälliköksi ja 14. helmikuuta 1919 alkaen telakkakomppanian päälliköksi. Ilmailupataljoonan komentajuuden hän vastaanotti 19. marraskuuta 1920, josta hänet siirrettiin 22. maaliskuuta 1922 johtajaksi Suomen Ilmailukouluun. Armeijasta hän erosi 2. heinäkuuta 1922. Viransijaisena hän toiminut vuosina 1919–1920 useita eri kertoja Ilmailupataljoonan komentajana. Ilmavoimien esikuntapäällikkönä hän toimi 12. joulukuuta 1919 – 19. marraskuuta 1920 välisen ajan. Hän on myös hoitanut useita kertoja vuosina 1919–1920 Ilmavoimien komentajan tehtäviä.
Armeijan jälkeinen aika

Armeijasta eronsa jälkeen hän työskenteli Korpivaara ja Halla oy:n palveluksessa vuosina 1922–1923, jonka jälkeen hän siirtyi myyntipäälliköksi Oy Agroksen auto-osastolle, missä tehtävässä hän toimi vuosina 1923–1924. Oy Henry-Auton myyntipäällikkönä hän toimi vuosina 1924–1926 ja Pääkaupungin automyynnin toimitusjohtajana vuosina 1926–1928 sekä Oy Auto-konttorin toimitusjohtajana vuosina 1928–1930. Armeijasta eronsa jälkeen hän toimi suojeluskuntajärjestössä ja sen Helsingin osastossa moottorijoukkojen instruktöörinä vuosina 1922–1925.
Armeijan jälkeinen aika > Sotilaan paluu vakinaiseen palvelukseen

Hän astui takaisin armeijan palvelukseen 1. heinäkuuta 1931 ja hänet sijoitettiin Maalentoeskaaderin tiedustelulaivueen 2. lentueen päälliköksi, josta hänet komennettiin 30. marraskuuta 1932 päälliköksi Maalentoeskaaderin hävittäjälaivueen 1. lentueeseen ja edelleen 1. maaliskuuta 1934 päälliköksi Lentoasema 1:n tiedustelulaivueen 2. lentueeseen. Hänen seuraava posti armeijassa oli Lentoasema l:n viesti-, tiedustelu- ja sääupseeri, jonne hänet komennettiin 1. kesäkuuta 1934, josta hänet komennettiin 31. tammikuuta 1936 alkaen Mekaanikkokoulun johtajaksi, missä tehtävässä toimi vuoteen 1939 saakka. Omien tehtäviensä ohella hän hoiti vuosina 1932–1934 myös Maalentoeskaaderin ja Lentoasema 1:n komentajan tehtäviä.
Talvi- ja jatkosota

Talvisotaan hän osallistui Ilmavoimien Mekaanikkokoulun johtajana sekä Santahaminan komendanttina. Jatkosodan syttyessä hän palveli samassa tehtävässä, mutta komennettiin 1. Armeijakuntaan erikoistehtäviin Karjalankannakselle vuonna 1941. Vuonna 1942 hänet siirrettiin erikoistehtäviin toimistopäälliköksi Itä-Karjalaan 5. Armeijakunnan esikuntaan. Kunnes vuonna 1944 hänet nimitettiin Päämajan keksintötoimiston päälliköksi. Sodan loputtua hänet lähetettiin Tanskaan sotainvalidina ja vapautettiin vakinaisesta palveluksesta.
Sotien jälkeinen aika

Vuonna 1945 hän palasi Suomeen ja toimi osastopäällikkönä Oy Packalen Ab:ssa vuoteen 1947 saakka, josta hän siirtyi em. yrityksen sisaryrityksen Helsingin Auto Oy:n palvelukseen konttoripäälliköksi, missä tehtävässä hän oli aina vuoteen 1952 saakka, jonka jälkeen hänet nimitettiin ko. yrityksen johtajaksi ja johtajana hän toimi vuoteen 1966 saakka. Könni kuoli vuonna 1978 ja hänet on haudattu Ilmajoen kirkon hautausmaalle.
Urheilusaavutukset

Hän osallistui Suomen edustajana ensimmäisiin pohjoismaisiin lentokilpailuihin Norjassa vuonna 1921.
Luottamustehtävät

Hänet valittiin Ilmajoen suojeluskunnan kunniapäälliköksi, Jääkäriliiton johtokunnan jäsenenä hän on toiminut vuosina 1931–1932, Valkealan kunnanvaltuuston jäsenenä hän toimi vuosina 1934–1936 ja Ilmavoimien upseeriyhdistyksen puheenjohtajana vuodesta 1937. Hän on myös toiminut monien yritysten tilintarkastajana ja hallituksien puheenjohtajina sekä Kalterijääkäriyhdistyksen johtokunnan jäsenenä ja varainhoitajana.
Harrastukset

Harrastuksenaan tämä soturiluonne korjaili könniläisten kaappikellojen koneistoja.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 1. lokakuuta 1916  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 16. toukokuuta 1919  Majuri 16. toukokuuta 1936  Everstiluutnantti 1944 |      |  Vapaudenristi 3. lk. tammenlehvien kera  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Suomen Valkoisen Ruusun Ritarikunnan ritari  Vapaudenmitali 2. lk.  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Talvisodan muistomitali  Jatkosodan muistomitali  Jääkärimerkki  Suomen lentomerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi  Unkarin ensimmäisen maailmansodan muistomitali  Viron lentomerkki |
Aselaiva S/S Equity