stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Roope Salminen Show

| Roope Salminen Show |
| --- | --- |

Tyyli:  keskusteluohjelma komedia
Kestoaika:  9 minuuttia
Alkuperämaa:  Suomi
Verkko:  Sub
Esitetty:  21. maaliskuuta 2016 –  6. kesäkuuta 2016
Jaksoja:  11+1
Tuotanto
Tuottaja(t):  Riina Kullas, Jarkko Luoma
Vastaava(t) tuottaja(t):  Riina Kullas, Jarkko Luoma, Roope Lehtinen, Jani Tiihonen (MTV)
Ohjaaja(t):  Tero Kivimäki
Leikkaaja(t):  Tero Kivimäki
Kuvaaja(t):  Tero Kivimäki
Tuotantoyhtiö(t):  Moskito Television
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
Elonet
Roope Salminen Show on Sub-kanavalla maalis–kesäkuussa 2016 esitetty komediallinen keskusteluohjelma, jonka juontajana toimi Roope Salminen. 11-osaisen tuotantokauden päätteeksi esitettiin sarjan pilottijakso, jonka vieraana oli Mikko Leppilampi.
Salminen on kertonut, että ohjelman vieraat eivät ole tienneet ennen kuvauksia mistä aiheista keskustelussa on tarkoitus puhua, vaan ”koko haastattelu vedetään käytännössä improna”.
Ohjelman esikuvana on ollut Zach Galifianakisin Between Two Ferns -ohjelma. Ohjelma ei kuitenkaan pohjaudu esikuvaansa, eikä siihen ole ostettu formaattioikeuksia. Roope Salminen Show’n konseptin ovat Salmisen lisäksi kehittäneet Riina Kullas, Jarkko Luoma ja Lasse Nikkari.
Jaksot ja vieraat

| Jakso | Vieras | Esityspäivä | Katsojaluvut |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Pirkka-Pekka Petelius | 21. maaliskuuta 2016 | 121 000  |
| 2 | Tuomas Enbuske | 28. maaliskuuta 2016 | 75 000  |
| 3 | Pirjo Heikkilä | 4. huhtikuuta 2016 | 101 000  |
| 4 | Jaakko Saariluoma | 11. huhtikuuta 2016 | 91 000  |
| 5 | Jenni Pääskysaari | 18. huhtikuuta 2016 | 89 000  |
| 6 | Eevi Teittinen | 25. huhtikuuta 2016 | 72 000  |
| 7 | Kasmir | 2. toukokuuta 2016 | 49 000  |
| 8 | Paula Koivuniemi | 9. toukokuuta 2016 | – |
| 9 | Niko Saarinen | 16. toukokuuta 2016 | 48 000  |
| 10 | Sabina Särkkä | 23. toukokuuta 2016 | 43 000  |
| 11 | Eppu Salminen | 30. toukokuuta 2016 | 70 000  |
| 12 (pilottijakso) | Mikko Leppilampi | 6. kesäkuuta 2016 | 54 000  |
Mikko Viherjuuri

| Mikko Viherjuuri> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Mikko Ilmari Viherjuuri
Syntynyt: 31. joulukuuta 1948 (ikä 75) Helsinki
Ammatti:  käsikirjoittaja näyttelijä teatteriohjaaja
Ohjaaja
Aktiivisena:  1971–
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Mikko Ilmari Viherjuuri (s. 31. joulukuuta 1948 Helsinki) on suomalainen teatteriohjaaja, näyttelijä ja käsikirjoittaja. Hän on toiminut myös teatterinjohtajana. Viherjuuri on ohjannut Suomen Kansallisteatterissa, Tampereen Teatterissa ja Tampereen Työväen Teatterissa sekä useissa muissa teattereissa ympäri Suomen. Hän on työskennellyt myös Yhdysvalloissa.
Ura

Mikko Viherjuuren isä, mainostoimistoyrittäjä Matti Viherjuuri, oli toivonut pojasta yritykselleen jatkajaa, mutta poika valittiinkin Teatterikouluun. Mikko Viherjuuri opiskeli Suomen Teatterikoulussa 1968–1971. Ammattiuransa hän aloitti Kuopion Yhteisteatterista 1971, mitä seurasi kiinnitys Oulun kaupunginteatteriin 1972–1975. Vuosina 1975–1985 Viherjuuri toimi näyttelijänä ja ohjaajana Tampereen Työväen Teatterissa. Vuosina 1985–1987 hän johti Kuopion kaupunginteatteria, ja sen jälkeen ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi. Vuonna 1997 Viherjuuri alkoi johtaa Seinäjoen kaupunginteatteria. Pesti päättyi vuonna 2000, jolloin hän aloitti Tampereen Teatterin pääohjaajana.
Uransa alussa Viherjuuri toimi pääasiassa näyttelijänä: hän näytteli muun muassa teoksissa Höpötintti, Kullervo, Nuori tohtori Finckelman ja Peter Pan.
Uran edetessä Viherjuuri suuntautui ohjaamiseen. Hänen teatteriohjauksiaan ovat muun muassa Pirunnyrkki, Hinta, Tuhkimo, Sukuvika ja Älä pukeudu päivälliselle. Viimeksi mainittu oli suuri menestys Tampereen Teatterissa: se sai 94 000 katsojaa 1990-luvun kuluessa. Ranskalaisfarssi teki paluun Tampereen Teatteriin 2014, silloinkin Viherjuuren ohjaamana.
Viherjuuren näytelmäkäsikirjoituksia ovat muun muassa Naura nuori (1972) ja Pekka Pellen päivä (1986). Lisäksi hän on kirjoittanut erinäisiä näytelmiä yhteistyössä Seppo Parkkisen kanssa, kuten Prinsessa Ruusunen (2003). Viherjuuri on kääntänyt koko joukon näytelmäkirjallisuutta, kuten Ray Cooneyn It Runs in The Family, joka sai Viherjuuren kääntämänä nimekseen Sukuvika. Se on esitetty useaan otteeseen teattereissa vuodesta 1994 alkaen, ja katsojia esityskerroille on kertynyt yhteensä yli 150 000. Cooneyn Funny Money sai Viherjuuren käännöksenä nimen Riemurahat, näytelmän ensi-ilta oli Porin Teatterissa maaliskuussa 1995. Neil Simonin ja Burt Bacharachin musiikkinäytelmä Promises, Promises sai Viherjuuren kääntämänä nimekseen Poikamiesboksi. Näytelmä sai ensi-iltansa Viherjuuren ohjaamana Tampereen Teatterissa syyskuussa 1999 ja katsojia 28 000.
Viherjuuren kääntämistä näytelmistä erityisen menestynyt on myös Cooneyn farssi Out of Order, suomeksi Hulvaton hotelli. Viherjuuri ohjasi sen Jyväskylän kaupunginteatteriin elokuussa 1995. Näytelmä sai 71 esityskertaa ja 27 000 katsojaa. Seinäjoella pari vuotta myöhemmin katsojia kertyi lähes saman verran. Musiikkinäytelmä Punainen neilikka näyteltiin Viherjuuren ohjaamana ja kääntämänä Tampereen Teatterissa syksyllä 2001, jolloin se sai lähes 40 000 katsojaa.
1970-luvulla Viherjuuri näytteli muutaman sivuosan suomalaisissa televisiotuotannoissa, kuten Kämppä (1970). Vuonna 1990 Viherjuurella oli Iivo Paasion rooli Maria Jotunin tekstiin perustuvassa avioliittodraamassa Huojuva talo.
Tuotanto > Teatteriohjauksia

Naismetsä (Suomen Kansallisteatteri, 1987)
Älä pukeudu päivälliselle (Tampereen Teatteri, 1993)
Sukuvika (Seinäjoen kaupunginteatteri, 1994)
Riemurahat (Porin Teatteri, 1995)
Hulvaton hotelli (Seinäjoen kaupunginteatteri, 1995)
Prinsessa Ruusunen (Tampereen Työväen Teatteri, 1995)
Hinta (Seinäjoen kaupunginteatteri, 1996)
Kaislikossa suhisee (Seinäjoen kaupunginteatteri, 1996)
Peter Pan eli Poika joka ei halunnut kasvaa suureksi (Jyväskylän kaupunginteatteri, 1999)
Poikamiesboksi (Tampereen Teatteri, 1999)
Punainen neilikka (Tampereen Teatteri, 2001)
My Fair Lady (Tampereen Teatteri, 2006)
Puhdistus (Tampereen Teatteri, 2009)
Kolmen pennin ooppera (Tampereen Teatteri, 2010)
Hamlet (Tampereen Teatteri, 2013)
Tuttiritari ja lohikäärmeen salaisuus (Tampereen Teatteri, 2017)
Tuotanto > Käsikirjoituksia

Tanssi, sano Ortola, show (1971)
Naura nuori (1972)
Enten tenten höpötintti (1979)
Aiheesta muualla

Aamulehti: Kulttuuri : Vuokravaimo nosti tunteet pintaan: Käsikirjoittaja ja ohjaaja ajautuivat kiistaan kesäteatterissa : Ohjaaja Mikko Viherjuuri ällistyi käsikirjoittajan reaktiosta Porin Kirjurinluodon Vuokravaimossa. (15.6.2016) (Arkistoitu – Internet Archive)
Teatterimuistoja #11: Mikko Viherjuuri, videohaastattelu 15 min, Kulttuuritoimitus / YouTube.
Phil Hill

| Phil Hill |
| --- | --- |
 Phil Hill (vasemmalla) ja Jackie Stewart vuonna 1991
Henkilötiedot
Koko nimi:  Philip Toll Hill
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1927 Miami, Florida, Yhdysvallat
Kuollut: 28. elokuuta 2008 (81 vuotta) Salinas, Kalifornia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1958–1964, 1966
Talli(t):  Maserati, Ferrari, Cooper, Porsche, ATS, Lotus, Eagle
Kilpailuja:  51
Maailman­mestaruuksia:  1 (1961)
Voittoja:  3
Palkintosijoja:  16
Paalupaikkoja:  6
Nopeimpia kierroksia:  6
MM-pisteitä:  94 (98)
Ensimmäinen kilpailu:  Ranskan GP 1958
Ensimmäinen voitto:  Italian GP 1960
Viimeinen voitto:  Italian GP 1961
Viimeinen kilpailu:  Italian GP 1966
Philip Toll Hill (20. huhtikuuta 1927 Miami, Florida, Yhdysvallat – 28. elokuuta 2008 Salinas, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen autourheilija. Hän saavutti ensimmäisenä yhdysvaltalaisena Formula 1 -sarjan maailmanmestaruuden ajaessaan Ferrarilla vuonna 1961. Hän voitti Le Mansin 24 tunnin ajon vuosina 1958, 1961 ja 1962. Hill on ainoa F1-maailmanmestari, jolla on alle 100 pistettä.
Pianonsoittoa opiskellut Phil Hill aloitti kilpa-autoilun vuonna 1947. Hänen molempien vanhempiensa kuoltua 1951 hän osti 2,6-litraisen Ferrarin ja alkoi kilpailla sillä hyvällä menestyksellä. Viisikymmentäluvun puolivälissä hän oli noussut USA:n urheiluautosarjojen ykköskuljettajaksi. Le Mansin ajot hän voitti kolme kertaa (joka kerta Olivier Gendebienin kanssa). Hän oli ensimmäinen amerikkalainen Le Mans -voittaja. Menestyttyään kotimaassaan hän muutti Eurooppaan ja otti tähtäimeensä autourheilun kuninkuusluokan, Formula ykköset.
F1-ura

Hill ajoi uransa ensimmäisen F1 -kilpailun vuonna 1958 Ranskassa Maseratin -autolla ja heti kilpailun jälkeen Ferrari palkkasi Hillin talliinsa. Tämän jälkeen Hill saavutti useita pistesijoja kisoissa ja ensimmäinen GP -voitto irtosi Ferrarin kotiradalta Monzasta vuonna 1960. Se oli ensimmäinen amerikkalaiskuljettajan GP-voitto sitten vuoden 1921. Hillin voitosta tekee erityisen myös se, että kyseessä oli viimeinen voitto F1:ssä joka saavutettiin etumoottorisella autolla.
Vuonna 1961 Hill nappasi maailmanmestaruuden Ferrari 156 -autolla, jolla hän ja mestaruutta myös tavoitellut saksalainen Wolfgang Von Trips hallitsivat MM-sarjaa. Mestaruus ratkesi traagisesti Hillin hyväksi kauden toiseksi viimeisessä MM-kilpailussa Monzassa, kun Von Trips ja nuori Jim Clark ajoivat yhteen. Von Trips ajautui ulos radalta ja kuoli ulosajon seurauksena. Hill ajoi maailmanmestariksi.
Seuraavalla kaudella säännöt muuttuivat, ja Ferrari putosi jälkijoukkoon. Hill ei pystynyt puolustamaan MM-titteliään, ja kun vielä riidatkin sotkivat tallin kesittymistä, siirtyi Hill seuraavaksi kaudeksi ATS-talliin ja jatkoi sieltä Cooperille, jonka autolla ajoi uransa viimeisen F1 -kilpailun vuonna 1964.
Hän menehtyi Parkinsonin taudin komplikaatioihin.
Formula 1 -tilastot kausittain

1958 (Maserati, Ferrari): 9 MM-pistettä, sijoitus MM-sarjassa 10:s
1959 (Ferrari): 20 pistettä, sijoitus 4:s
1960 (Ferrari, Cooper): 16 pistettä, sijoitus 5:s
1961 (Ferrari): 34 (38) pistettä, maailmanmestari
1962 (Ferrari, Porsche): 14 pistettä, sijoitus 6:s
1963 (Lotus, ATS): 0 pistettä, sijoitus -
1964 (Cooper): 1 piste, sijoitus 19:s
1965 (Eagle): 0 pistettä, sijoitus -
Aiheesta muualla

Phil Hillin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
GrandPrix.com / Phil Hill (englanniksi)
Forix / Phil Hill (englanniksi)
Phil Hill Story - Formula One World Champion dokumenttifilmi 24:57 min] (englanniksi)
Formula 1 -luokan kuljettajien maailmanmestarit
Lärbro

| Lärbro |
| --- | --- |
 Lärbron kirkko ja kastaali.
 Lärbro
 Koordinaatit: 57°46′6″N, 18°47′18″E 
Valtio:  Ruotsi
Lääni:  Gotlannin lääni
Maakunta:  Gotlanti
Kunta:  Gotlannin kunta
Pinta-ala:  
 – Maa:  1,17 km²
Väkiluku:  484
 – Väestötiheys:  413,7 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Statistiska centralbyrån (SCB). Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2010 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lärbron taajama vuoden 1990 rajauksen mukaan
Lärbro on taajama ja entinen Ruotsin kunta Gotlannin kunnassa samannimisen saaren pohjoisosassa. Lärbron taajaman pinta-ala on 1,17 neliökilometriä. Asukkaita taajamassa on 484 (31.12.2010).
Lärbrosta on matkaa Visbyn lentoasemalle 29,3 kilometriä. Linnuntietä kylästä on matkaa Storugnsiin 4,2 km, Vägumeen 4,2 km, Kappelshamniin 7,4 km, Näriin 7,4 km ja Sliteen 7,5 km. Vuosina 1921–1960 Lärbrosta pääsi junalla Tingstäden ja Väskinden kautta Gotlannin keskukseen, Visbyhyn.
Gotlannin aikaisemmat kuntajaot. Pitäjien nimet on kirjoitettu pienimmällä tekstillä ja vuosien 1952–1970 kuntien nimet jonkin verran isommalla. Vuosien 1952–1970 kuntien rajat on merkitty roosanvärisinä.
Lärbro oli vuosina 1952–1970 oma kuntansa. Tuolloin siihen kuuluivat aikaisemmat Lärbron, Hallin, Hangvarin ja Hellin kunnat. Vuonna 1971 kaikki Gotlannissa olleet kunnat yhdistettiin nykyiseksi koko saaren käsittäväksi kunnaksi.
Lärbron nähtävyyksiin kuuluu esimerkiksi osittain 1200-luvulla rakennettu kirkko. Se on yksi Gotlannin suurimmista.
Väestönkehitys

| Lärbron taajaman väestönkehitys 1960–2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1960 | 1960 |    | 317 | 317 |
| 1965 | 1965 |    | 428 | 428 |
| 1970 | 1970 |    | 530 | 530 |
| 1975 | 1975 |    | 576 | 576 |
| 1980 | 1980 |    | 554 | 554 |
| 1990 | 1990 |    | 522 | 522 |
| 1995 | 1995 |    | 509 | 509 |
| 2000 | 2000 |    | 512 | 512 |
| 2005 | 2005 |    | 521 | 521 |
| 2010 | 2010 |    | 484 | 484 |
Lähde: Statistiska centralbyrån (SCB).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lärbro Wikimedia Commonsissa
Lärbro hembygdsförening (ruotsiksi)
11 tapaa jättää nainen

| 11 tapaa jättää nainen |
| --- | --- |
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Jenni Pääskysaari
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  AVA
Esitetty:  28. elokuuta 2012 – 6. marraskuuta 2012
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  11
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Metronome Film & Televison
11 tapaa jättää nainen oli syksyllä 2012 AVA-kanavalla esitetty keskusteluohjelma, jossa jokaisessa jaksossa kuultiin yhden naisen erotarina, ja lisäksi vieraana mukana keskustelemassa nähtiin julkisuuden henkilöitä. Juontajana toimi Jenni Pääskysaari.
Jaksot

| Jakso | Nimi | Henkilö | Vieraat | Ensiesitys |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Kaikki liian vaikeaa | Ringa | Anu Harkki ja Maria Sid | 28. elokuuta 2012 |
| 2. | Kaksoiselämää | Tarja-Liisa | Sanna Mämmi ja Sari Seppälä | 4. syyskuuta 2012 |
| 3. | Terapia | Anna | Rosa Meriläinen ja Nuppu Stenros | 11. syyskuuta 2012 |
| 4. | Riippuvuudet | Katri | Anna Perho ja Olga Temonen | 18. syyskuuta 2012 |
| 5. | Ystäviä eron jälkeen | Carita | Marja Hintikka ja Ilona Rauhala | 25. syyskuuta 2012 |
| 6. | Mies lähti ystäväni matkaan | Minna | Lena Meriläinen ja Johanna Pakonen | 2. lokakuuta 2012 |
| 7. | Katoaminen | Saara | Hanna Sumari ja Eija Vilpas | 9. lokakuuta 2012 |
| 8. | Mies palasi exän luokse | Suvi | Sanna Stellan ja Iriz Silander | 16. lokakuuta 2012 |
| 9. | Lapsettomuus rikkoi suhteemme | Maria | Anitta Niemi ja Heidi Kyrö | 23. lokakuuta 2012 |
| 10. | Kuolema | Elissa | Wilma Schlizewski ja Miitta Sorvali | 30. lokakuuta 2012 |
| 11. | Mies lähti nuoremman matkaan | Tiina | Raisa Lardot ja Tuija Piepponen | 6. marraskuuta 2012 |
Ketonen & Myllyrinne

| Ketonen & Myllyrinne |
| --- | --- |

Tyyli:  sketsi
Kestoaika:  25 min
Luoja(t):  Kari Ketonen Ville Myllyrinne
Pääosissa:  Kari Ketonen Ville Myllyrinne
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Sub, MTV3
Esitetty:  8. lokakuuta 2006 –  31. lokakuuta 2010
Jaksoja:  24
Tuotanto
Käsikirjoittaja(t):  Kari Ketonen Ville Myllyrinne
Tuotantoyhtiö(t):  Tuotanto Oy Säihky
Palkinnot
Voitetut:  Kultainen Venla Paras komediaohjelma (2011)
Aiheesta muualla
IMDb 
Ketonen & Myllyrinne on suomalainen sketsisarja. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Sub-televisiokanavalla loka-marraskuussa 2006. Sarjan pääesiintyjinä ja käsikirjoittajina toimivat Kari Ketonen ja Ville Myllyrinne. Sivuosissa toimivat Ria Kataja, Pirjo Lonka ja Panu Vauhkonen. Sarjan on tuottanut Tuotanto Oy Säihky. Sarjasta julkaistiin promootiotarkoituksin kuusi sketsiä YouTube-sivustolla, jossa ne ovat saavuttaneet suosiota. Kokonaisia jaksoja voi katsoa Yle Areenasta. Sarjan toinen tuotantokausi esitettiin tammi-maaliskuussa 2008 ja kolmas tuotantokausi syys-lokakuussa 2010.
Sarjassa esiintyviä hahmoja

Luomuteurastaja Tuomas Murtomäki
Verkostomyyjä Heimo Kankaalla
Sesa Lehtola (etäopiskelija)
Marko Alamaa-Ålander
Siisti-Jartsa, Naikkarin chat-vetäjä
Urheiluvälineliikkeen myyjä "Turo"
Herkus "Herska" Pöröö (parodia Hercule Poirotista)
Doping-urheilija "Mika-Matti"
Joogaguru "Shramawatnadjevaishii"
Haastattelija Dieter von Boegh
"Setämies"
Ilmo
Korpraali Kolehmainen, "Jänismies"
Extreme Mulksons (parodia Extreme Duudsoneista)
DVD-julkaisut

Kaikki kolme tuotantokautta on julkaistu DVD:llä. Sarjan ensimmäinen tuotantokausi julkaistiin DVD:nä 8. marraskuuta 2006. Toinen tuotantokausi julkaistiin 13. helmikuuta 2008.
Vuosia nuoremmaksi

| Vuosia nuoremmaksi |
| --- | --- |

Kestoaika:  60 minuuttia
Pääosissa:  Anne Kukkohovi Piatu Puhakka Teri Niitti Piia Hiltunen
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  AVA
Esitetty:  7. lokakuuta 2015 –  11. huhtikuuta 2017
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  20
Tunnuskappale:  Janne Puurtinen
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Matleena Saarensalmi-Hintikka
Leikkaaja(t):  Martina Kuitto
Lavastaja(t):  Miira Sipiläinen
Kuvaaja(t):  Juho Uusitalo Santtu Suvitaival
Tuotantoyhtiö(t):  Warner Bros. International Television Production Finland
Aiheesta muualla
IMDb
Vuosia nuoremmaksi on syksyllä 2015 AVA-kanavalla alkanut muodonmuutosohjelma, jossa jokaisessa jaksossa yksi ikäistään vanhemman näköinen nainen laitetaan muiden ohikulkijoiden arvioitaviksi, ja sen jälkeen alan ammattilaiset loihtivat heille uuden, nuorekkaamman tyylin. Juontajana toimii Anne Kukkohovi ja stylistina Teri Niitti, joka kuitenkin ohjelman toisen tuotantokauden kuvausten jälkeen 9. tammikuuta 2017 kuoli, vain päivää ennen kuin ohjelman oli määrä tulla ulos televisiosta. Ohjelman hiustaiteilijana toimi Piatu Puhakka ja meikkitaiteilijana Piia Hiltunen. Ohjelma perustuu kansainväliseen 10 Years Younger -formaattiin.
Jaksot

| Jakso | Henkilö | Ensiesitys | Katsojaluvut |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Mapu | 7. lokakuuta 2015 | 231 000 |
| 2. | Maria | 14. lokakuuta 2015 | 181 000 |
| 3. | Kaija | 21. lokakuuta 2015 | 178 000 |
| 4. | Kukka-Maria | 28. lokakuuta 2015 | 198 000 |
| 5. | Maiju | 4. marraskuuta 2015 | 157 000 |
| 6. | Anne | 11. marraskuuta 2015 | 139 000 |
| 7. | Merja | 18. marraskuuta 2015 | 124 000 |
| 8. | Nina | 25. marraskuuta 2015 | 176 000 |
| 9. | Liisa | 2. joulukuuta 2015 | 184 000 |
| 10. | Linnea | 9. joulukuuta 2015 | 148 000 |
GBU-53/B StormBreaker

| GBU-53/B StormBreaker |
| --- | --- |
 GBU-53/B Dubai Air Show’ssa vuonna 2019 (kuvassa keskellä)
Tyyppi:  Liitopommi
Valmistushistoria
Suunnittelija:  Raytheon
Valmistaja:  Raytheon
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Valmistusvuodet:  2014–
Käyttöönotto:  2020
Ohjus
Massa:  93 kg
Räjähdysaineen massa:  taistelukärki 48 kg
Kantomatka:  72–120 km
Mitat
Pituus:  178 cm
Halkaisija:  15–18 cm
GBU-53/B StormBreaker (myös Small Diameter Bomb II, SDB II) on yhdysvaltalainen ilmasta-maahan ohjautuva liitopommi, jota voidaan käyttää myös liikkuvia kohteita vastaan.
Kehitys

GBU-53:n suunnittelu alkoi vuonna 2006 noin 113-kiloiselle liitopommille, joka tunnistaa ja voi iskeä liikkuvia kohteita vastaan joka säässä. Ensilento tapahtui vuonna 2009. GBU-53/B on GBU-39 SDB:n (alkuperäinen Small Diameter Bomb) jatkokehitelmä.
Suunnittelu

GBU-53/B on 1,78 metriä pitkä, 18 cm maksimihalkaisijaltaan ja 93 kg painava, josta taistelukärjen osuus on 48 kg. Pommin kantama on 120 kilometriä kiinteisiin maaleihin ja noin 70 kilometriä liikkuviin maaleihin iskettäessä. Liikkuvaan maaliin osuakseen pommin on ohjailtava liikettään, mikä syö pommin liidon kineettistä energiaa.
GBU-53/B käyttää suunnistamiseen satelliittipaikannusta (GPS) ja inertiasuunnistusta. Pommi on varustettu myös datalinkillä, jolla se voi vastaanottaa tietoa, kuten uusia reittejä tai maalialueita, muilta yksiköiltä. Lähempänä kohdetta tehtävää maalinhakua varten on kolme järjestelmää: millimetrialueen tutka, infrapunakuvantaminen jäähdyttämättömällä hakupäällä ja puoliaktiivinen laserohjaus. Pommin tietokone voi yhdistellä ja tulkita näistä kolmesta saamaansa tietoa sekä esimerkiksi valita useista kohteista arvokkaimman tuhottavan.
Pommia voidaan käyttää F-15E-, F/A-18- ja F-35 -hävittäjien aseistuksena. Pienen kokonsa ansiosta yksi hävittäjä voi kantaa useita pommeja kerrallaan. Suomi on hankkinut GBU-53/B -pommeja tulevien F-35-hävittäjien aseistukseksi.
Käyttäjät

Italian ilmavoimat
Norjan kuninkaalliset ilmavoimat
Saksan ilmavoimat
Suomen ilmavoimat (tulevat F-35-hävittäjät)
Yhdysvaltain ilmavoimat
Yhdysvaltain laivasto
Jyrki Heino

Jyrki Heino elokuussa 2012.
Jyrki Heino (s. 12. lokakuuta 1958 Rauma) on Turun yliopiston biokemian professori. Vuodesta 2004 Heino on myös toiminut BioCity Turku -biokeskuksen tieteellisenä johtajana.
Tieteellinen ura

Jyrki Heino on tutkinut erityisesti integriinien eli solujen tarttumisreseptorien toimintaa. Turun yliopiston lisäksi hän on työskennellyt tutkijana ulkomailla Massachusettsin yliopistossa ja New Yorkin Sloan-Kettering Cancer Centerissä. Heino on ollut vuodesta 2011 Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen..
Kirjallinen ura

Heino on julkaissut professori Matti Vuennon kanssa oppikirjoja biokemian, solubiologian ja nanoteknologian aloilta.
Vuonna 2012 Heino julkaisi rikosromaanin Kellari, jossa ratkotaan murhamysteeriä 1700-luvun lopun Turussa. Päähenkilönä on aktiivipalvelusta vetäytynyt luutnantti Carl Wennehielm. Sama päähenkilö esiintyy myös vuonna 2014 ilmestyneessä teoksessa Kello, missä tutkitaan kadonneen henkilön arvoitusta. Uusi teos, missä seikkailevat samat henkilöt, ilmestyi vuonna 2016.
Julkaisut

& Vuento, Matti: Solubiologia.  Helsinki:  WSOY, 2002.  ISBN 951-0-25923-3
& Vuento, Matti: Paljon tilaa pohjalla. Johdatus nanoteknologiaan ja nanotieteeseen.  Porvoo Helsinki:  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30048-9
& Vuento, Matti: Biokemian ja solubiologian perusteet.  Helsinki:  WSOY, 2007, 2. painos 2010.  ISBN 978-951-0-32563-6
Julkaisut > Kaunokirjalliset teokset

Kellari, eli kertomus poikkeuksellisista ja järkyttävistä tapahtumista, jotka aikoinaan herättivät suurta huomiota Ruotsin kuningaskunnan Turun kaupungissa.  Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2012.  ISBN 978-951-52-2968-7
Kello, eli Selonteko tapahtumista, jotka käynnistyivät, kun luutnantti Carl Wennehielm alkoi tutkia Kustaa III:n sodassa taistelleen majurin katoamista.  Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2014.  ISBN 978-951-52-3356-1
Kelmit, eli Tarina häikäilemättömästä juonittelusta ja ilkeämielisistä teoista, joiden selvittelyyn luutnantti Carl Wennehielm ryhtyy Turussa vuonna 1800.  Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2016.  ISBN 978-951-52-3988-4
Aiheesta muualla

BioCity Turun kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Turun yliopiston Biokemian ja elintarvikekemian laitoksen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Ratula (televisio-ohjelma)

| Ratula |
| --- | --- |
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Anu Harkki Arttu Harkki
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Sub
Esitetty:  24. syyskuuta 2009 – 16. kesäkuuta 2011
Tuotantokausia:  2
Jaksoja:  22
Ratula on Sub-kanavalla vuosina 2009 ja 2011 esitetty televisio-ohjelma, jota juonsivat Anu Harkki ja Arttu Harkki. Ohjelmassa nähtiin vieraana viikoittain vaihtuvia julkisuuden henkilöitä. Ohjelma sai nimensä Kouvolan Ratulan kylästä, jossa kuvauspaikkana toiminut Anu Harkin vapaa-ajan asunto sijaitsi.
Jaksot > Ensimmäinen tuotantokausi

| Jakso | Vieraat | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Laura Malmivaara | 24. syyskuuta 2009 |
| 2. | Veeti Kallio | 1. lokakuuta 2009 |
| 3. | Duudsonit | 8. lokakuuta 2009 |
| 4. | Helena Ahti-Hallberg | 15. lokakuuta 2009 |
| 5. | Ruben Stiller | 22. lokakuuta 2009 |
| 6. | Jenni Vartiainen | 29. lokakuuta 2009 |
| 7. | Toni Wirtanen | 5. marraskuuta 2009 |
| 8. | Jippu | 12. marraskuuta 2009 |
| 9. | Ellen Jokikunnas | 19. marraskuuta 2009 |
| 10. | Janne Kataja | 26. marraskuuta 2009 |
Jaksot > Toinen tuotantokausi

| Jakso | Vieraat | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Arman Alizad | 31. maaliskuuta 2011 |
| 2. | Anna Puu | 7. huhtikuuta 2011 |
| 3. | Jonne Aaron | 14 huhtikuuta 2011 |
| 4. | Sara La Fountain | 21. huhtikuuta 2011 |
| 5. | Aku Hirviniemi | 28. huhtikuuta 2011 |
| 6. | Martina Aitolehti, Esko Eerikäinen | 5. toukokuuta 2011 |
| 7. | Jani Toivola | 12. toukokuuta 2011 |
| 8. | Katri Niskanen | 19 toukokuuta 2011 |
| 9. | Dome Karukoski | 26. toukokuuta 2011 |
| 10. | Jaana Saarinen | 2. kesäkuuta 2011 |
| 11. | Mikko Kuustonen | 9. kesäkuuta 2011 |
| 12. | Koostejakso | 16. kesäkuuta 2011 |
Katja Krohn

| Katja Krohn> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1. marraskuuta 1966 (ikä 58) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  teatteriohjaaja, näytelmäkirjailija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Katja Mirjami Maria Krohn (s. 1. marraskuuta 1966 Helsinki) on suomalainen teatteriohjaaja ja näytelmäkirjailija.