stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuu
Suhde Maahan > Vaiheet

Kuun vaihe viittaa siihen, kuinka suuri osa Kuun Maahan näkyvästä puoliskosta on Auringon valaisemaa ja kuinka suuri osa siitä on Aurinkoon nähden Kuun takapuolella auringonsäteiden ulottumattomissa. Vaihe riippuu kiertoradallaan etenevän Kuun sijainnista Maahan ja Aurinkoon nähden. Uudenkuun aikaan Maata kohti kääntynyt puolisko ei heijasta valoa, koska Kuu ja Aurinko ovat taivaalla melkein samalla suunnalla. Kuunkierron ensimmäisessä neljänneksessä puoliskon länsipuoli on valaistuna (Maassa pohjoiselta pallonpuoliskolta nähtynä Kuun oikea puoli). Täydenkuun aikaan koko Maata kohti kääntynyt puolisko on valaistuna. Viimeisessä neljänneksessä Kuun puoliskon itäpuoli on valaistuna (Maassa pohjoiselta pallonpuoliskolta nähtynä Kuun vasen puoli). Valon ja varjon rajaa Kuun pinnalla kutsutaan terminaattoriksi.
Suhde Maahan > Valaistusvoima ja väri

Täysikuu valaisee noin 0,1 luksin voimalla. Puolikuu valaisee noin 0,03–0,04 luksin ja neljänneskuu 0,01 luksin voimalla.
Kuu on väriltään todellisuudessa harmaa pintansa mineraalien vuoksi, minkä voi todeta avaruudesta otetuista kuvista. Maasta Kuu voi näyttää muunkin väriseltä. Päivänvalossa keskellä sinistä taivasta Kuu näyttää himmeän valkoiselta. Yöllä Kuu näyttää kirkkaan keltaiselta. Matalalla taivaanrannassa sekä täydellisen kuunpimennyksen aikana Kuu näyttää punertavalta tai tiilenpunaiselta. Kuun värin vaihtelu johtuu Maan ilmakehän aiheuttamasta valon aallonpituuksien sironnasta. Mitä pitemmän matkan kuunvalo kulkee ilmakehässä, sitä enemmän siitä häviää sinistä valoa, mikä aiheuttaa punertavan sävyn.
Suhde Maahan > Kuunpimennys ja auringonpimennys

Kuunpimennys tapahtuu, kun Kuu joutuu Maan varjoon, eli Maa on Auringon ja Kuun välissä. Täydellisessä kuunpimennyksessä Maan täysvarjo pimentää koko Kuun. Osittaisessa kuunpimennyksessä vain osa Kuusta kulkee Maan täysvarjon kautta. Puolivarjopimennyksessä Kuu kulkee ainoastaan Maan puolivarjon kautta, eikä Kuun kirkkaus tällöin muutu kovin paljoa.
Kuu aiheuttaa Maassa auringonpimennyksen menemällä Maan ja Auringon väliin.
Suhde Maahan > Vuorovesi

Kuu on Maan vuorovesi-ilmiön pääasiallinen aiheuttaja. Kuun painovoima nostaa Maassa pullistuman Kuun puoleiseen valtamereen ja toisen pullistuman vastakkaiselle puolelle.
Suhde Maahan > Aika

Kuun omaa aikastandardia ei ole määritelty, ja jokainen kuulento ja kuuluotain on toistaiseksi sitonut kellonsa maanpäälliseen aikaan, koordinoituun yleisaikaan. Kuun oman aikastandardin määrittelyä vaikeuttaa se, että aika kuluu Kuussa yleisen suhteellisuusteorian mukaan nopeammin kuin Maan pinnalla, koska Kuun painovoimapotentiaalin kuoppa on Maan kuoppaa matalampi. Kuun aika edistää Maahan nähden noin 20 millisekuntia Maan vuoden aikana. Perusvaihtoehtoja Kuun oman aikastandardin määritelmäksi ovat virtuaalinen kuuaika, joka perustuu maanpäälliseen UTC-aikaan, mutta asianmukaisilla korjauslaskuilla, sekä itsenäinen kuuaika.
Kuun tutkimus ja kuulennot > Varhainen havainnointi ja tutkimus

Jo ennen ajanlaskun alkua eläneet antiikin kreikkalaiset tähtitieteilijät kykenivät selittämään kuunpimennyksen syitä ja laskemaan Kuun etäisyyden Maasta. Kuun todellista olemusta rosoisena kivipallona ei kuitenkaan tunnettu ennen kuin kaukoputki otettiin käyttöön 1600-luvun alussa. Kuun piirteet teki tunnetuksi Galileo Galilei. Hänen herättämänään syntyi uusi tiede selenografia, joka kartoittaa, nimeää ja tulkitsee Kuun pinnanmuotoja.
Galilein jälkeen muutkin tähtitieteilijät alkoivat tutkia Kuuta kaukoputkilla ja piirtää omia kuukarttojaan. Kaukoputkien alettua kehittyä nopeasti vuoden 1640 jälkeen kartoistakin voitiin tehdä yksityiskohtaisia. Hollantilaisen Michael van Langrenin kuukartta vuodelta 1645 antoi suuntaviivat kaikille myöhemmille kuukartoille. Saksalainen Johannes Hevelius julkaisi vuonna 1647 laajan ja yksityiskohtaisen Selenografia-kuukartastonsa. Italialainen Giovanni Riccioli antoi omassa kuukartassaan vuodelta 1651 monelle Kuun kohteelle nimen, joilla ne edelleen tunnetaan.
Kuusta etsittiin 1600- ja 1700-luvuilla ratkaisua merenkulkijoita pitkään vaivanneeseen pituusasteiden määritysongelmaan. Kuutaulukoiden avulla pituusaste voitiin lopulta määritellä yhden asteen tarkkuudella, mutta siihen liittyvien työläiden laskelmien vuoksi menetelmän korvasi helpompi laivakronometri.
Ensimmäisen valokuvan Kuusta otti Louis Daguerre vuonna 1839. Muutaman vuosikymmenen kuluessa valokuvaamalla alettiin tekniikan kehityksen myötä saada tarkempia kuukarttoja kuin käsin piirtämällä. Parhaat tulokset saatiin kuitenkin vielä pitkälle 1900-luvulle asti yhdistämällä valokuvat piirroksiin kaukoputkella havaituista yksityiskohdista.
Pitkään Kuuta oli tutkittu vain sen pinnanmuotojen kannalta. 1900-luvun alussa Kuuta alettiin tutkia myös geologian näkökulmasta, ja esimerkiksi Kuun vulkaanisesta toiminnasta ja kraattereiden syntytavoista esitettiin teorioita.
Vuonna 1919 perustetun Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin jaos 17 sai vastuulleen Kuun nimistön.
Kuun tutkimus ja kuulennot > Kuumatkojen tulevaisuus

Kiinnostus Kuuta kohtaan on herännyt uudelleen 2000-luvulla. Yksityiset avaruusteknologiayritykset, kuten SpaceX ja Blue Origin, ovat tulleet mukaan avaruustutkimukseen. Tulevaisuuden kuumatkojen tarkoituksena voisi olla Kuun arvometallien ja Maassa harvinaisten alkuaineiden tuominen Maahan. Kuusta toivotaan myös löydettävän avaruusalusten polttoainetta. Kuuhun suunniteltu teleskooppi näkisi kaukaisiin kohteisiin asti. Pysyvän tutkimusaseman perustamista Kuuhun onkin selvitelty kansainvälisissä yhteistyöprojekteissa. Aseman yksi tarkoitus olisi valmistella vielä syvemmälle avaruuteen suuntautuvia matkoja.
Yhdysvaltain presidentti Donald Trump on kehottanut Nasaa tekemään jälleen miehitetyn lennon Kuuhun. Nasan Artemis-kuuohjelman tavoitteeksi on otettu lento Kuun pinnalle viimeistään vuonna 2024 ja jatkuva miehitys Kuun ympäristöön vuoteen 2028 mennessä.
| n k Kuun valloituksen aikajana |
| --- | --- |
  Neuvostoliitto   Yhdysvallat   Japani   Kiina   Eurooppa   Intia

  Neuvostoliitto   Yhdysvallat   Japani   Kiina   Eurooppa   Intia
Havainnointi Maasta

Kuu näkyy taivaalla toisinaan samassa suunnassa kuin Aurinko, toisinaan vastakkaisella suunnalla. Kesällä täysikuu jää matalammalle ja nousee Suomessa juuri ja juuri eteläisen taivaanrannan yläpuolelle – pohjoisessa se ei aina edes näy. Iltataivaalla Kuu näkyy ensimmäisen neljänneksensä aikana, aamuyön taivaalla viimeisellä neljänneksellään. Kapea kuunsirppi näkyy parhaiten kevätiltoina ja syysaamuina.
Maasta katsottuna paljaalla silmällä Kuusta erottuvat suuret tummat vyöhykkeet eli Kuun meret, jotka peittävät Kuun näkyvästä puolesta noin 30 prosenttia. Kiikarilla erottuvat pienimmätkin meret sekä monet kraatterit. Yli 60-millisellä linssikaukoputkella erottuu pienempiä yksityiskohtia, kuten vuoristoja ja vuoria, laaksoja ja uomia. Satakertainen suurennos on yleensä riittävä, sillä sitä suurempi suurennos tuo näkyviin lisää yksityiskohtia vain, kun Maan ilmakehä on poikkeuksellisen rauhallinen eikä väreile. Muodostumat erottuvat parhaiten silloin, kun ne osuvat lähelle terminaattoria eli pimeän ja valaistun alueen rajaa, sillä silloin niistä lankeaa pitkä musta varjo. Täydenkuun aikaan, kun Kuun pinta on kirkas, siitä erottuvat selvästi muutamien kraatterien sädejärjestelmät.
Kuu kulttuurissa

Kuu on aina näyttänyt ihmisen silmään erilaisten merkitysten ja mysteerien täyttämältä paikalta, ja ihminen onkin olemassaolonsa aikana reagoinut Kuuhun monenkirjavasti. Kuu on muun muassa aiheuttanut uskonnollista pelkoa ja taikauskoa, inspiroinut myyttejä, taiteita ja tieteiskirjallisuutta sekä ollut vaikuttamassa tieteellisten keksintöjen syntyyn. Lähes kaikissa kulttuureissa on aikaa mitattu kuukalenterin avulla.
Kuu kulttuurissa > Uskonnossa ja mytologiassa

Kuun jumaluuksia on esiintynyt ilmeisesti kaikkien kulttuurien varhaishistoriassa. Kuun jumalattaret olivat yleisempiä kuin jumalat, mikä saattaa selittyä kuunkierron ja kuukautiskierron näennäisellä yhteydellä. Kuu on edustanut ihmisille muutosta siinä kun Aurinko on edustanut pysyvyyttä. Kuunjumalia ja -jumalattaria ovat esimerkiksi kreikkalaisten Selene ja Artemis, egyptiläisten Thot, babylonialaisten Nannar, syyrialaisten Aglibol, intialaisten Soma, nepalilaisten Chandra sekä asteekkien Xochipili ja Coyolxauhqui.
Kuusta kertovissa taruissa on kuvattu, kuinka kuunpimennys ja kuunvaiheet selittyvät nälkäisellä lohikäärmeellä tai palkitsemattomalla rakkaudella. Kuun on kerrottu pystyvän kontrolloimaan eläimiä tai muuttamaan ihmisen pedoksi tai hulluksi. Kuukiven, erään maasälvän muodon, on uskottu olevan kivettynyttä kuunvaloa, jolla on suunnaton parantava ja suojeleva voima. Astrologiassa Kuu on yhdistetty naisenergiaan, tunneherkkyyteen ja kasvuvoimaan sekä ihmispsyyken vaistonvaraiseen puoleen, kuten ailahtelevaan vihaan sekä kykyyn luoda ja tuhota.
Ihmiset ovat nähneet Kuun pinnanmuodoissa erilaisia hahmoja: kiinalaiset naisen tai jäniksen, keskiajan britit keppiä kantavan vanhuksen, skandinaavit kaksosia ja jotkin intiaaniheimot rupikonnan.
Kuu kulttuurissa > Taiteissa ja populaarikulttuurissa

Kuu on ollut merkittävässä roolissa niin uskonnollisessa kuin maallisessakin kuvataiteessa kautta aikain. Kuu esitettiin usein kuunsirppiin piirtyneenä kasvona tai kaapuun pukeutuneena jumalattarena. Runoilijat Dantesta ja Shakespearesta nykyajan populaarimusiikin tekijöihin ja lastenloruilijoihin ovat toistuvasti kertoneet kuun muodosta. Kirjallisuudessa kuumatka on ollut yleinen aihe, josta ovat kirjoittaneet esimerkiksi Johannes Kepler, Cyrano de Bergerac, Jules Verne ja Arthur C. Clarke. Klassikoksi nousseita kuuaiheisia tieteiselokuvia ovat esimerkiksi Matka kuuhun (1902) ja 2001: Avaruusseikkailu (1968).
Kirjallisuutta

Ross, Stewart: Kuu.  (Moon: Science, history, and mystery, 2009)  Suomentanut Mirja Muurinen. Helsinki:  Gummerus, 2009.  ISBN 978-951-20-7997-1
Westman, Juhani: Vanha ja uusi kuu.  (Ursan julkaisuja 55)  Helsinki:  Tähtitieteellinen yhdistys Ursa, 1995.  ISBN 951-9269-78-9
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Kuu Wikisitaateissa
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuulennot 60-luvulla ja niiden tuottamat aineistot. cc.oulu.fi. Arkistoitu 27.4.2003. Viitattu 4.12.2020.
Muinonen, Karri (esitelmän pitäjä) & Linnaluoto, Seppo (artikkelin teksti): Esitelmä Kuusta Kirkkonummen Komeetta. Viitattu 4.12.2020.
Tähtitaivas nyt Tähtitieteellinen yhdistys Ursa. Viitattu 4.12.2020.
Kuun vaiheet, nousu lasku, ikä ja etäisyys Tampereella SääAsema – Eeki.biz. Viitattu 4.12.2020.
Unohdettu kuu Radio- ja podcast-sarja. 2020. Yle. Viitattu 5.1.2021.
Kuu tänään: Kuun vaihe, ikä, etäisyys maasta, nousu- ja laskuajat käyttäjän sijainnin mukaan Kuukalenteri.fi. Viitattu 29.3.2023.
Karttoja ja kuvamateriaalia
Digital Lunar Orbiter Photographic Atlas of the Moon Lunar and Planetary Institute. Viitattu 4.12.2020. (englanniksi)
Google Moon Google. Viitattu 4.12.2020. (englanniksi)
Robinson, Mark: Nearside Spectacular! lroc.sese.asu.edu. 21.2.2011. Viitattu 4.12.2020. (englanniksi) Zoomattava Kuun kartta.
Aurinkokunta
| --- | --- |
Kuut: Maan ·  Marsin ·  Jupiterin ·  Saturnuksen ·  Uranuksen ·  Neptunuksen ·  Pluton ·  Haumean ·  Makemaken ·  Eriksen ·  Pikkuplaneettojen
Renkaat: Jupiterin ·  Saturnuksen (Rhean)  ·  Chariklon ·  Uranuksen ·  Neptunuksen
Pienkappaleet: Meteoroidit ·  Pikkuplaneetat ·  Asteroidit ·  NEA:t ·  Asteroidivyöhyke ·  Troijalaiset ·  Kentaurit ·  Damocloidit ·  Transneptuniset kohteet ·  Kuiperin vyöhyke ·  Hajanainen kiekko ·  Hillsin pilvi ·  Oortin pilvi ·  Komeetat
Vallitsevan teorian mukaan noin Marsin kokoinen protoplaneetta törmäsi Maahan. Törmäyksestä singonnut aines synnytti kaasurenkaan, josta tiivistyi ja kasautui Kuu.
Kuun rakenne. Sisällä rautaydin, joka on osittain kiinteä, osittain sulanut. Sen ulkopuolella vaippa ja kuori.
Erityyppisiä kraattereita, joista kuvassa suurimpana Daedalus.
Kuun vuoria. Montes Apenninus -vuoriston pohjoisosaa 105 kilometrin korkeudesta kuvattuna.

Kuun asema Maahan nähden, sen kiertorata ja keskimääräinen etäisyys Maasta. Kuu on todellisuudessa paljon kauempana Maasta kuin kuvassa.
Kuu kiertää Maan samassa ajassa, kun Maa kiertää oman akselinsa ympäri noin 29,5 kertaa.
Kuun vaiheet pohjoisella pallonpuoliskolla touko-kesäkuussa 2005. Uusikuu 8. toukokuuta ja 6. kesäkuuta, täysikuu 23. toukokuuta.
Kuunpimennyksessä Kuu (alhaalla) siirtyy puolivarjon kautta kohti Maan täysvarjoa.
Michael van Langrenin kuukartta vuodelta 1645.
Apollo 11 -aluksen kuumoduuli ja astronautti Buzz Aldrin kuun pinnalla.
Yhdysvaltain Lunar Prospector -kuuluotain laukaistiin vuonna 1998.
Galileo Galilein kuuluisat ensimmäiset kaukoputken avulla tekemät kuvaukset Kuusta vuodelta 1610 osoittavat, kuinka pinnan yksityiskohdat erottuvat parhaiten valon ja varjon rajalla.
Kreikkalaisten kuun jumalatar Selene.
Kuu on maalausten yleinen elementti. Yasumasa soittaa huilua vuodelta 1883 on Yoshitoshi Tsukiokan kuuluisin puupiirros.
Bodden

Landsat-satelliitin kuvaama osa Rügenin saarta. Keskellä olevan boddenin erottaa Itämerestä merihevosen muotoinen Hiddenseen saari.
Bodden (saks. Bodden) on maan vajotessa muodostunut matala, pitkä merenlahti tai rantajärvi Itämeren etelärannikolla. Niitä on Saksassa Mecklenburg-Etu-Pommerin osavaltiossa ja sen Rügenin saarella. Suurimmat boddenit ovat Greifswalder Bodden ja Saaler Bodden. Stettiner Haff on myös bodden eikä haffi.
Richard Doddridge Blackmore

| Richard Doddridge Blackmore |
| --- | --- |
 Richard Doddridge Blackmore
Henkilötiedot
Syntynyt: 1825
Kuollut: 1900 (74–75 vuotta)
Kansalaisuus:  Englanti
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Richard Doddridge Blackmore (1825−1900) oli englantilainen kirjailija. Hän kirjoitti alkuaan runomuotoon, mutta nimensä hän on saanut tunnetuksi romaaneillaan, joiden tarkkapiirteinen luonteenkuvaus, eloisa vuoropuhelu ja yleensä selkeä rakenne sekä historiallinen tarkkuus kohottavat ne aikaisempien romanttisten historiallisten romaanien parhaimmiksi. Hänen teoksiaan ovat muun muassa Clara Vaughan, Cradoek Nowell, Lorna Doone (suom. Laakson tytär) ja Kit and Kitty.
Suomennetut teokset

Laakson tytär (Lorna Doone), suom. Kai Kaila, Suomen kirja 1946. Sarja: Viime vuosisadan valioita 1. – Ilmestynyt lyhennettynä nimellä Rosvolaakson tytär, WSOY 1954
Hurja ratsastus. Antologiassa: Kokoelma eläintarinoita (A collection of animal stories), mukaillut Graeme Kent; [suom. Laila Niukkanen. Östersundom: Kirjalito 1984 ISBN 951-28-1158-8
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Richard Doddridge Blackmore Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
André Bjerke

| André Bjerke |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 30. tammikuuta 1918 Aker, Norja
Kuollut: 10. tammikuuta 1985 (66 vuotta) Oslo, Norja
Kansalaisuus:  norjalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Bernhard Borge 
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: norja
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jarl André Bjerke, kirjailijanimi myös Bernhard Borge (30. tammikuuta 1918 Aker, Norja – 10. tammikuuta 1985 Oslo, Norja) oli norjalainen kirjailija.
Bjerken isä oli kirjailija Ejlert Osvald Bjerke. Hänen puolisonsa oli vuosina 1959–1972 näyttelijä Henny Moan.
Bjerke oli Riksmålsforbundetin lehden Ordet päätoimittaja 1950–1966. Hän oli riksmålilla kirjoittavien kirjailijoiden liiton Forfatterforeningen av 1952 puheenjohtaja vuodesta 1961 siihen asti kun se yhdistettiin 1966 Norjan kirjailijaliittoon.
Bjerken esikoiskokoelma Syngende jord ilmestyi 1940. Monipuolisena ja tuotteliaana kirjailijana Bjerke jätti näkyvän jäljen Norjan toisen maailmansodan jälkeiseen kirjallisuuteen. Hän oli rakastettu runoilijana, mutta kirjoitti myös rikosromaaneja nimellä Bernhard Borge. Rikosromaanin De dødes tjern pohjalta on Kåre Bergstrøm vuonna 1958 ohjannut samannimisen elokuvan. Hän otti voimakkaasti kantaa riksmålin puolesta. Romaani Enhjörningen (1963) käsittelee yliluonnollisia ilmiöitä.
Bjerken runot ovat muodoltaan perinteisiä, ja hän hallitsi ilmaisukeinon suvereenisti. Kaksiosainen kootut runot (Samlede dikt) ilmestyi 1977. Hän käänsi näytelmiä ja kirjoitti kuunnelmia sekä joukon lastenkirjoja, pääasiassa runomuotoisia. Hän julkaisi myös poleemisia esseekokoelmia.Hän on kääntänyt norjaksi Tove Janssonin muumikirjoja.
Palkinnot ja tunnustukset

Bastian-palkinto 1958, Molièren Ihmisvihaajan käännöksestä
Riksmålsförbundets litteraturpris 1963
Riverton-palkinto, kunniapalkinto 1973
Oslo bys kulturpris 1980
Grand Master Diplom, Svenska Deckarakademin, 1981
Suomennetut runot

”Ristiin rastiin”, suom. Kirsi Kunnas teoksessa Kuka on nähnyt tuulen? Runoja ja satuja maailmalta, Helsinki: WSOY 2010 ISBN 978-951-0-36461-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta André Bjerke Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  IdRef
Birger-jaarli

| Birger-jaarli |
| --- | --- |
 
Ruotsin jaarli
Valtakausi:  1248–1266
Edeltäjä:  Ulf Fase
Ruotsin hallitsija
Valtakausi:  kevät 1250 – 21. lokakuuta 1266 (kanssahallitsijana Valdemar Birgerinpoika)
Edeltäjä:  Eerik Eerikinpoika
Seuraaja:  Valdemar Birgerinpoika

Syntynyt:  1210 Bjälbo
Kuollut:  21. lokakuuta 1266 Jälbolung
Puoliso:  Ingeborg Eriksdotter
Lapset:  Rikissa Birgersdotter   Valdemar Birgerinpoika   Maunu Ladonlukko   Katarina Birgersdotter   Eerik Birgerinpoika   Ingeborg Birgersdotter   Bengt Birgerinpoika
Suku:  Bjälbo
Isä:  Magnus minnesköld
Äiti:  Ingrid Ylva
Uskonto:  katolilaisuus
Birger Maununpoika (Birger Magnusson; n. 1200 – 21. lokakuuta 1266) eli Birger-jaarli, myös Birger Jaarli, oli Ruotsin hallitsija. Hänestä tuli Ruotsin jaarli vuonna 1248.
Ura

Birger Magnusson kuului mahtavaan Bjälbo-sukuun (josta käytetään myös nimitystä Folkunga-suku). Hän meni naimisiin kuningas Eerik Eerikinpojan siskon Ingeborgin kanssa vuonna 1237. Eerikin kuoltua vuonna 1250 ilman perillistä Birgerin vanhin poika Valdemar valittiin kuninkaaksi. Koska Valdemar oli tässä vaiheessa vielä lapsi, Birger hallitsi maata hänen nimissään kuolemaansa asti. Birgerillä ja Ingeborgilla oli lisäksi yhdessä seitsemän muuta lasta, mm. Maunu Ladonlukko ja Pentti (Bengt), josta tuli ensimmäinen Suomen herttua.
Ingeborg Eerikintytär kuoli vuonna 1254. Birger meni uusiin naimisiin Tanskan leskikuningattaren Mechtildin kanssa vuonna 1261. Jaarlin kuoleman jälkeen hänen toinen poikansa Maunu kaappasi vallan Valdemarilta.
Birger-jaarli teki ruotsalaisen Eerikinkronikan mukaan Suomeen laajan sotaretken (ns. toinen ristiretki), jonka seurauksena ainakin Häme liitettiin Ruotsin valtakuntaan. Retki on ajoitettu joko vuoteen 1239 tai 1249. Saksalaisen Lyypekin kronikan mukaan Birger alisti Suomen Ruotsin herruuteen. Hämeen linnan rakennustyöt aloitettiin toisen ristiretken seurauksena.
Birger tunnetaan Tukholman perustajana. Hän perusti kaupungin vuonna 1252. Tukholmassa Riddarholman kirkossa on jaarlia esittävä patsas, joka on pystytetty 1884.
Birger oli myös maineikas lainsäätäjä; hänen aikanaan säädettiin ns. rauhanlait (koti-, kirkko-, käräjä- ja naisrauha), sekä perintölaki (sisar peri puolet siitä mitä veli).
Birger-jaarli haudattiin omasta toivomuksestaan Varnhemin luostarin kirkkoon Länsi-Götanmaalle. Tukholman kaupungintaloa rakennettaessa Birgerin maalliset jäännökset oli tarkoitus siirtää uuteen hautaan kaupungintalon tornin juureen, mutta Varnhemin seurakunta ei suostunut tähän, ja kaupungintalon hauta jäi tyhjäksi. Birgerin hauta Varnhemissa on avattu kahdesti tieteellisiä tutkimuksia varten.
Birger oli Ruotsin viimeinen jaarli. Hänen jälkeensä jaarli-nimityksen tilalla alettiin käyttää arvonimeä herttua.
Kaunokirjallisuutta

Guillou, Jan: Arnin perintö: Romaani. ISBN 952-471-166-4
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Birger-jaarli Wikimedia Commonsissa
Birger Jarl hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo
Frederick C. Bock

Frederick Carl Bock (18. tammikuuta 1918 Greenville, Michigan – 25. elokuuta 2000 Scottsdale, Arizona) oli Yhdysvaltain ilmavoimien majuri, joka oli niin kutsutussa operaatio Silverplatessa. Operaation tarkoituksena oli ensimmäisen ydinpommituksiin kykenevän lennoston operaatiovalmiuteen saattaminen. Bockin nimikkokoneena oli "Bockscariksi" nimetty Boeing B-29 Superfortress. Ennen tätä oli Bock ollut pommituslentäjänä Himalajan yli lennoilla.
Bock lensi "Great Artistea", joka oli tarkkailukone Nagasakiin kohdistuneessa Erikoispommihyökkäyksessä nro 16. Hän kuljetti tarkkailijoita, joiden varusteina oli erinäisiä ydinräjähdyksen voimakkuutta mittaavia laitteita. Ydinpommituksia harjoitellessa Bock pommitti kahdesti Fukushimaa. Bockin koneessa mukana ollut: New York Timesin toimittaja William L. Laurence sai tähän lentoon liittyvästä raportistaan Pulitzerin palkinnon. Bock palkittiin Air Medal:illa sekä Distinguished Flying Cross:illa (DFC).
Sodan jälkeen Frederick Bock opiskeli biologiksi Chicagossa. Hän kehitteli esimerkiksi peritoneaalista dialyysiä. Bock menehtyi syöpään kesällä 2000.
Käännös suomeksi
Bodhicitta

Bodhicitta (valaistumismieli) tarkoittaa buddhalaisuudessa mieltä, joka pyrkii valaistumiseen ja myötätuntoon kaikkien olentojen hyödyksi. Bodhicitta on spontaani toive saavuttaa valaistuminen, jonka taustalla on suuri myötätunnon luoma motivaatio pelastaa kaikki olennot. Toiminnan mukana on myös onnistunut irtaantuminen minuuden illuusiosta.
Suuren myötätunnon ja valaistumisen mieli motivoi tulemaan Buddhaksi niin nopeasti kuin mahdollista ja kaikkien olentojen hyödyksi. Bodhicitta on tarve korvata muiden kärsimys onnellisuudella. Mutta koska kaiken kärsimyksen lopullinen päätös on nirvana, niin valaistumismielen kannalta on välttämätöntä olla motivoitunut auttamaan muita heräämiseen eli valaistumiseen.
Henkilöä joka spontaanisti havaitsee itsessään tai pyrkii altruistiseen valaistumismieleen käytetään nimitystä bodhisattva, valaistumisolento. Se on hyvin keskeinen mahayana-buddhalaisuuden ihanne.
Taylor Swiftin diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
 Taylor Swift Reputation Stadium Tour -kiertueella 2018.
Julkaisut
| ↙Studioalbumit | 11 |  |
| ↙Livealbumit | 4 |  |
| ↙EP:t | 2 |  |
| ↙Singlet | 65 |  |
| ↙Videot | 9 |  |
| ↙Musiikkivideot | 64 |  |
| ↙Uudelleen levytetyt albumit | 4 |  |
Taylor Swift on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, joka on julkaissut yksitoista studioalbumia. Hän on äänittänyt neljä albumia uudelleen levyjen omistajuuteen liittyvän kiistan vuoksi. Lisäksi Swiftin diskografiaan kuuluu EP-levyjä, livealbumeita, singlejä ja videoita. Hän on tehnyt yhteistyötä useiden muiden artistien, kuten Ed Sheeranin, Tim McGraw’n ja The Nationalin kanssa.
Swift on säveltänyt kaikki omat kappaleensa joko yksin tai muiden lauluntekijöiden kanssa covereita lukuun ottamatta. Hän on myös kirjoittanut kappaleita muille artisteille, kuten Kellie Picklerille, Calvin Harrisille ja Miley Cyrusille.
Katso myös: Luettelo Taylor Swiftin kappaleista.