stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sergei Trubetskoi

Sergei Trubetskoi
Sergei Petrovitš Trubetskoi (ven. Серге́й Петро́вич Трубецко́й; 9. syyskuuta (J: 29. elokuuta) 1790 Nižni Novgorod – 4. joulukuuta (J: 22. marraskuuta) 1860 Moskova) oli venäläinen ruhtinas ja yksi dekabristikapinan johtohenkilöitä.
Trubetskoi valittiin dekabristikapinan johtajaksi kapinan aattona 13. joulukuuta 1825. Hän ilmeisesti pelkäsi eikä tullut Senaatintorille, minne kapinalliset kokoontuivat. Kapinan kukistuttua Trubetskoi vangittiin ja tuomittiin kuolemaan. Tuomio kuitenkin lievennettiin karkotukseksi Siperiaan, josta Trubetskoi palasi armahdettuna vuonna 1856.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
Duo (kauppakeskus)

| Duo |
| --- | --- |
 Kauppakeskuksen laajennusosa Hervannan valtaväylältä nähtynä.
Sijainti:  Pietilänkatu 2 Hervanta, Tampere
Avattu:  1979 (laajennusosa 2007)
Arkkitehti:  Raili ja Reima Pietilä Eero Lahti (laajennusosa)
Omistaja:  NREP
Liikkeiden määrä:  31 
Päävuokralaisia:   Lidl  S-market  K-Supermarket  Alko  Tokmanni 
Kerrospinta-ala:  21 600  m²
Kerrosten määrä:  2 (+ kellarikerros) 
Kävijämäärä:  3,8 milj. (2020)
Vuosimyynti:  71,1 milj. € (2020)
Pysäköintipaikkoja:  440
Kotisivu
Duon vanha logo
Duo (alun perin Hervantakeskus) on Tampereen Hervannassa sijaitseva kauppakeskus. Sen alkuperäisen osan on suunnitellut arkkitehtipariskunta Raili ja Reima Pietilä, ja se valmistui syksyllä 1979. Liikekeskus on osa Pietilöiden suunnittelemaa Hervannan keskusakselia, joka on valtakunnallisesti merkittävä julkisten rakennusten kokonaisuus. Sillä haluttiin aikoinaan parantaa Hervannan betonilähiömäistä ilmettä.
Kauppakeskukseen valmistui vuonna 2007 laajennusosa, joka on arkkitehtitoimisto Eero Lahti Oy:n suunnittelema. Se kaksinkertaisti liikekeskuksen tilat. Uudisosan avajaisia vietettiin huhtikuussa, ja vanhan osan remontti valmistui loppuvuodesta. Liikekeskus sai uuden nimen Duo, joka kertoo siitä, että rakennus koostuu kahdesta osasta eli uudesta ja vanhasta puolesta.
Vuonna 2019 kiinteistösijoitusyhtiö Citycon myi omistuksensa kauppakeskuksesta kiinteistösijoitusyhtiö NREP:ille.
Liikkeet ja palvelut

Duossa toimii kolme isoa päivittäistavaramyymälää: Lidl, S-market ja K-Supermarket. Lisäksi siellä on Alko, Kotipizza ja Tokmanni sekä ravintoloita, erikoisliikkeitä ja muita kaupallisia palveluita. Pohjakerroksessa on maanalainen pysäköintihalli.
Vuokrattavaa liiketilaa on kauppakeskuksessa yhteensä 11 700 neliömetriä.
Arkkitehtuuri

Raili ja Reima Pietilän suunnittelemassa liikekeskuksen vanhassa osassa on piirteitä, jotka ovat ominaisia 1800- ja 1900-lukujen vaihteen arkkitehtuurille ja jugendtyylille. Rakennus on eräänlainen eurooppalaisen kauppahallin, rautatieaseman ja talvipuutarhan sekoitus. Suihkukaivorakennelma ja isot ikkunat ovat puolestaan elementtejä, jotka viittaavat suurten eurooppalaisten tavaratalojen aikakauteen.
Julkisivuissa on samankaltaisuutta Tampereen kauppahallin ja Helsingin rautatieaseman kanssa. Insinöörinkadulla sijaitseva pääjulkisivu on symmetrinen, ja sitä on elävöitetty erilaisilla kaarilla ja vaihtelevilla muuraustekniikoilla.
Liikekeskuksen toisessa kerroksessa toimii pieniä myymälöitä, joiden muotoilu tuo mieleen junanvaunut. Hervantaan kaavailtiin alusta alkaen raitiotietä, ja asema oli aikomus sijoittaa liikekeskuksen yhteyteen.
Arkkitehti Eero Lahden suunnittelema laajennusosa (2007) on yhtä leveä ja korkea kuin vanha puoli.
Kuvia

Pietilöiden suunnittelema pääjulkisivu Insinöörinkadun varrella.
Alkuperäisen liikekeskuksen toinen kerros.
Portaikko ja vesiallas.
Kauppakeskuksen uutta puolta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kauppakeskus Duo Wikimedia Commonsissa
Kauppakeskus Duon kotisivut
Suomen alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

| Suomen alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue |
| --- | --- |

Lempinimi:  Pikkuleijonat
Liitto:  Suomen jääkiekkoliitto
Valmentaja:   Marko Kauppinen
Ensimmäinen ottelu
  Ruotsi 8–1  Suomi   (Bremerhaven, Saksan liittotasavalta; 1. huhtikuuta 1977) 
Suurin voitto
  Suomi 28–0  Italia   (Tychy, Puola; 1. huhtikuuta 1979) 
Suurin tappio
  Neuvostoliitto 14–2  Suomi   (Bremerhaven, Saksan liittotasavalta; 2. huhtikuuta 1977) 
| Mitalit |
| --- | --- | --- |
 Suomen joukkue maailmanmestaruuskisoissa vuonna 2011
MM-kilpailut 
|  Kultaa | Saksa 1999 |  |
|  Kultaa | Sveitsi 2000 |  |
|  Kultaa | Yhdysvallat 2016 |  |
|  Kultaa | Venäjä 2018 |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 2006 |  |
|  Hopeaa | Sveitsi 2015 |  |
|  Hopeaa | Slovakia 2017 |  |
|  Pronssia | Suomi 2001 |  |
|  Pronssia | Yhdysvallat 2009 |  |
|  Pronssia | Valko-Venäjä 2010 |  |
|  Pronssia | Venäjä 2013 |  |
|  Pronssia | Saksa 2022 |  |
EM-kilpailut 
|  Kultaa | Suomi 1978 |  |
|  Kultaa | Länsi-Saksa 1986 |  |
|  Kultaa | Saksa 1995 |  |
|  Kultaa | Tšekki 1997 |  |
|  Hopeaa | Puola 1979 |  |
|  Hopeaa | Norja 1983 |  |
|  Hopeaa | Tšekkoslovakia 1988 |  |
|  Hopeaa | Venäjä 1996 |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 1998 |  |
|  Pronssia | Neuvostoliitto 1989 |  |
|  Pronssia | Tšekkoslovakia 1991 |  |
Hlinka Gretzky Cup 
|  Hopeaa | 2007 |  |
|  Hopeaa | 2012 |  |
|  Pronssia | 1996 |  |
|  Pronssia | 2005 |  |
|  Pronssia | 2022 |  |
Suomen alle 18-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Suomea jääkiekon alle 18-vuotiaiden maailman­mestaruus­kilpailuissa. Joukkuetta kutsutaan myös nimellä Pikkuleijonat.
Ensimmäisen maaottelunsa Suomi pelasi Ruotsia vastaan Euroopan-mestaruuskisoissa vuonna 1977 häviten maalein 8–1. Vuonna 1978 joukkue voitti ensimmäisen mitalinsa, kun se voitti alle 18-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskisoissa Neuvostoliiton loppuottelussa jatkoajalla Jari Kurrin maalilla. Suomen voitto Neuvostoliitosta oli Suomen ensimmäinen merkittävä askel kasvun tiellä jääkiekon suurmaaksi.
Historiaa > 1970-luvulla

Vuoden 1978 Euroopan-meataruuskisojen loppuottelu pelattiin maanantai-iltapäivänä. Ottelu Helsingin jäähalissa oli myyty loppuun, eli paikalla oli 7 304 maksanutta katsojaa. Sen lisäksi paikalla oli arviolta tuhannesta kahteen tuhatta henkeä ilmaislipuilla, turnauksen muut joukkueet ja lehdistö.
Neuvostoliitto teki ottelun avausmaalin ja eteni sen jälkeen jo 3–1-johtoon. Kolmannessa erässä Suomi pelasi kuitenkin erinomaisesti ja tasoitti ottelun kahdesti, ensin Juha Huikarin maalilla, sitten Mika Laineen. Kuitenkin vain 1.43 minuuttia ennen varsinaisen peliajan loppumista Neuvostoliitto teki 5–4-maalin, mikä johti siihen, että osa yleisöstä alkoi poistua jäähallista. Huikari kuitenkin tasoitti ottelun varsinaisen peliajan lopussa, ja ottelu siirtyi jatkoajalle. Sitä ei pelattu äkkikuolema-menetelmällä. Neuvostoliitto siirtyi johtoon, mutta 11 sekuntia ennen peliajan loppumista Huikari tasoitti jälleen ottelun. Sitten ottelu siirtyi jatkoajalle, jossa sovellettiin äkkikuolema-menetelmää. Toisella jatkoajalla puolustaja Timo Blomqvist laukoi lyöntilaukausella kiekon hyökkäyssiniviivalta päin maalivahti Dmitri Saprykia ja Jari Kurri siirsi ikään kuin heittäytyen paluukiekon maaliin ajassa 81.42 kun toista jatkoaikaa oli pelattu 1.42 minuuttia. Maalivahti Dmitri Saprykin sai vielä mailansa kiekon eteen, mutta kiekko kiertyi siitä maaliin.
Kurri keräsi Jarmo Mäkitalon kanssa suuret peliminuutit pitkässä ottelussa. Mäkitalo oli turnauksessa Suomen paras pistemies tehopistein 4+7=11 ja Kurri paras maalintekijä. Hän teki neljässä ottelussa kuusi maalia.
Historiaa > 1980-luvulla

Vuoden 1986 Euroopan-mestaruuskisat pelattiin Länsi-Saksassa. Suomi eteni alkusarjasta loppuottelusarjaan, jossa sen ensimmäinen vastus oli Neuvostoliitto. Se siirtyi heti ottelun alussa johtoon, mutta Suomen Teppo Numminen tasoitti ottelun Janne Virtasen syötöstä vain 25 sekuntia myöhemmin. Kun ensi erä lähestyi puoliväliä Neuvostoliitto siirtyi uudelleen johtoon, mutta jälleen Suomi tasoitti pelin vain 50 sekuntia johtomaalin jälkeen, kun Janne Ojanen ohjasi Robert Salon syötön maaliin. Neuvostoliitto teki jälleen maalin, mutta erän viimeisellä minuutilla Jukka Seppo tasoitti pelin Pekka Tirkkosen syöttämänä. Toisen erän alussa Suomi siirtyi ensi kerran johtoon ottelussa. Neuvostoliitto tasoitti pelin, mutta sen jälkeen Neuvostoliiton joukkueessa tapahtui romandus. Suomi voitti ottelun lopulta maalein 10–5. Loppuottelusarjan viimeisessä pelissä Suomi pelasi Tšekkoslovakiaa vastaan, mutta Suomi oli jo varmistanut mestaruutensa. Ottelu päättyi 4–4-tasapeliin. Moni mestaruuden voittaneista suomalaispelaajista voitti seuraavana vuonna alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden Tšekkoslovakiassa.
Historiaa > 2000-luvulla

Vuosituhannen taitteessa joukkue voitti kahdesti maailmanmestaruuden ja tuli kerran kolmanneksi. Vuodesta 2006 alkaen joukkue on voittanut vuoden parin välein hopeaa tai pronssia, kunnes voitti mestaruuden vuonna 2016. Suomi voitti kultaa myös vuonna 2018.
Joukkuetta on valmentanut muun muassa Lauri Merikivi. Nykyinen valmentaja on Marko Kauppinen.
Sijoitukset > Maailmanmestaruuskilpailuissa

| --- | --- |
 1999 –   2000 –   2001 –   2002 – 4.  2003 – 7.  2004 – 7.  2005 – 7.  2006 –   2007 – 7.  2008 – 6.  2009 –   2010 –   2011 – 5.:  2012 – 4.  2013 –   2014 – 6.  2015 –   2016 –   2017 –   2018 –   2019 – 7.  2020 – Ei turnausta  2021 – 4.  2022 –   2023 – 5.  2024 – 5.
Sijoitukset > Euroopan-mestaruuskilpailuissa

| --- | --- |
 1977 – 4.  1978 –   1979 –   1980 – 4.  1981 – 4.  1982 – 4.  1983 –   1984 – 4.  1985 – 5.  1986 –   1987 – 4.:  1988 –   1989 –   1990 – 4.  1991 –   1992 – 4.  1993 – 4.  1994 – 4.  1995 –   1996 –   1997 –   1998 – 
Vahvennettuina vuosina turnaus järjestettiin Suomessa.
Joukkue

Seuraavat 23 pelaajaa valittiin alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuihin vuonna 2024.
| Paik>  | Nro>  | Pelaaja | Joukkue |
| --- | --- | --- | --- |
| MV | 1 | Petteri Rimpinen |  Kiekko-Espoo |
| MV | 30 | Kim Saarinen |  HPK |
| MV | 31 | Patrik Kerkola |  KalPa |
| P | 2 | Onni Amhandi |  Pelicans |
| P | 3 | Daniel Nieminen |  Pelicans |
| P | 4 | Mitja Jokinen |  TPS |
| P | 7 | Veikka Mononen |  KalPa |
| P | 10 | Veeti Väisänen (A) |  KooKoo |
| P | 12 | Aron Kiviharju (C) |  HIFK |
| P | 15 | Niklas Nykyri |  HIFK |
| H | 19 | Konsta Helenius |  Jukurit |
| H | 21 | Natan Teshome |  Jokerit |
| H | 22 | Anton Kettunen |  Pelicans |
| H | 23 | Ville Väärälä |  Tappara |
| H | 24 | Joona Saarelainen (A) |  KalPa |
| H | 27 | Aatos Koivu |  TPS |
| H | 28 | Lauri Sinivuori |  HIFK |
| H | 29 | Kasper Pikkarainen |  TPS |
| H | 32 | Emil Hemming |  TPS |
| H | 33 | Tuomas Suoniemi |  Kiekko-Espoo |
| H | 34 | Roope Vesterinen |  HPK |
| H | 36 | Heikki Ruohonen |  Kiekko-Espoo |
| H | 37 | Markus Loponen |  Kärpät |
Joukkue > Johtoryhmä

Päävalmentaja:  Marko Kauppinen
Valmentaja:  Markku Erholtz
Valmentaja:  Jaakko Heikkilä
Valmentaja:  Jukka Hentunen
Maalivahtivalmentaja:  Tommi Satosaari
Videovalmentaja:  Joonas Ruosteinen
Lääkäri:  Jouni Huttunen
Lääkäri:  Iiro Välimäki
Fysioterapeutti:  Oskari Korpikari
Huoltaja:  Niko Kuisma
Huoltaja:  Marko Yliniemi
Joukkueenjohtaja:  Kai Halme
Manageri:  Kimmo Oikarinen
Tiedottaja:  Pasi Mennander
Aiheesta muualla

Suomen U18 maajoukkue jääkiekkoliiton sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (suomeksi)
Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueen kaikkien aikojen pistepörssi MM-kisoissa
| n k Jääkiekon alle 18-vuotiaiden maajoukkueet |
| --- | --- |
Eurooppa: Alankomaat Belgia Bulgaria Espanja Irlanti Islanti Iso-Britannia Italia Itävalta Kreikka Kroatia Latvia Liettua Luxemburg Norja Puola Ranska Romania Ruotsi Saksa Serbia Slovakia Slovenia Suomi Sveitsi Tanska Tšekki Turkki Ukraina Unkari Viro Valko-Venäjä (Suljettu ulos toistaiseksi) Venäjä (Suljettu ulos toistaiseksi)
Amerikka: Kanada Meksiko Yhdysvallat
Aasia: Arabiemiraatit Armenia Etelä-Korea Hongkong Intia Israel Japani Kazakstan Kiina Malesia Mongolia Pohjois-Korea Taiwan Thaimaa
Oseania: Australia Uusi-Seelanti
Afrikka: Etelä-Afrikka
Entiset joukkueet: Itä-Saksa Jugoslavia Neuvostoliitto Tšekkoslovakia
Elisa Järvelä

Elisa Järvelä (s. 27. tammikuuta 1986, Veteli) on suomalainen viulisti.
Järvelä aloitti viulunsoiton 4-vuotiaana Keski-Pohjanmaan konservatoriossa äitinsä Raila Järvelän johdolla, myöhemmin jatkaen Reijo Tunkkarin, Jari Valon sekä Satu Jalaksen oppilaana Italiassa Parman konservatoriossa. Järvelä suoritti viuludiplomin erinomaisin arvosanoin vuonna 2013 Sibelius-Akatemiassa professori Kaija Saariketun ohjauksessa ja valmistui musiikin maisteriksi esittävän säveltaiteen koulutusohjelmasta vuonna 2015. Hän on täydentänyt opintojaan lukuisilla mestarikursseilla Suomessa ja ulkomailla. Mestarikursseilla hänen opettajinaan ovat toimineet muun muassa Yair Kless (Itävalta), Vilmos Szapadi (Unkari), John Groford (Englanti), Milan Vítek (Tšekki), Endre ja Jennifer Wolf (Ruotsi) sekä Antonina Kazarina (Venäjä). Kamarimusiikkia Järvelä on opiskellut muun muassa Teemu Kupiaisen, Marko Ylösen, Ilmo Rannan, Olli Kankaan ja Martti Raution opissa.
Syksyn 2011 Elisa Järvelä toimi Seinäjoen kaupunginorkesterin kakkosviulun äänenjohtajana. Hän on myös esiintynyt useiden suomalaisten orkestereiden solistina, muun muassa Keski-Pohjanmaan Kamariorkesterin, Lauttasaaren sinfoniaorkesterin, Jyväskylän sinfonian, Radion sinfoniaorkesterin, Kaustisen musiikki-lukion orkesterin, Keski-Pohjanmaan kamarijousten, sähköviululla Riku Niemen johtaman Big Bandin kanssa, Miika Kallio Band sekä Seinäjoen Aventura de Arcos.
Elisa Järvelä toimi konserttimestarina Kansallisoopperan ja Sibelius-Akatemian yhteisprojektissa Don Giovannissa vuonna 2007. Sibelius-Akatemian edustajana hän esiintyi presidentillisille vieraille valtiopäivillä vuonna 2012 Helsingin musiikkitalossa.
Elisa Järvelä on soittanut muun muassa paavi Johannes Paavali II:lle vuonna 2004 Vatikaanissa. Abu Dhabissa hän vieraili orkesterin kanssa vuonna 2007 esiintyen avajaisseremoniassa emiirille ja hänen seurueelleen Emirate Palacessa. Kesällä 2012 Järvelä soitti yhdelle Saudi-Arabian kuningasperheistä.
Hän on toiminut freelancer-muusikkona vuodesta 2015 lähtien ja on siitä lähtien soittanut sadoissa konserteissa, yritystilaisuuksissa ja yksityistapahtumissa.
Elisa Järvelä on ollut vuonna 2023 kiertueella ainakin Euroopassa, Aasiassa ja Etelä-Amerikassa. Hänen verkkosivujensa mukaan hän tuottaa tällä hetkellä omaa musiikkia ja valmistelee suurempaa konserttisali-kiertuetta vuodelle 2024.
RMS Queen Mary

| RMS Queen Mary |
| --- | --- |
 RMS Queen Mary
Tyyppi:  linjalaiva
Lippuvaltio:   Yhdistynyt kuningaskunta
Kotipaikka:  Liverpool
Omistaja:  Cunard Line
Tilattu:  2. elokuuta 1929
Kölinlasku:  1. joulukuuta 1930
Vesillelasku:  26. syyskuuta 1934
Neitsytmatka:  27. toukokuuta 1936
Status:  Poistettiin käytöstä 11. joulukuuta 1967. Toimii ravintolana.
Tekniset tiedot
Kansien määrä:  12
Pituus:  297,2  m
Leveys:  36,1  m
Uppouma:  81 961 t
Koneisto:  4x Parson höyryturbiini
Nopeus:  maksiminopeus 32,6 solmua (60 km/h) km/h
Matkustajia:  2 139
Miehistö:  1 101
RMS Queen Mary oli Cunard Linen valtamerilaiva. Se liikennöi vuosina 1936–1967 pohjoisella Atlantilla. Sen rakensi John Brown and Company Clydebankissä Skotlannissa. Laiva nimettiin Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsijan Yrjö V:n puolison kuningatar Maryn mukaan. Nykyisin alus on Kalifornian Long Beachin kaupungissa, jossa se toimii hotellina ja turistinähtävyytenä.
RMS Queen Marya alettiin rakentaa 1930-luvun alkupuolella, ja neitsytmatkansa alus teki toukokuussa 1936. Alus oli toisessa maailmansodassa joukkojenkuljetusaluksena, minkä jälkeen se palasi matkustajaliikenteeseen vuonna 1947. Varsinainen matkustajaliikenne loppui lokakuussa 1967. Aluksen uudeksi omistajaksi tuli Long Beachin kaupunki Kaliforniassa, jossa RMS Queen Mary toimii nykyisin hotelli-, museo- ja ravintolalaivana. Queen Marylla on kuvattu kaksiosainen Riivatut talot -jakso. Se on myös esittänyt S/S Poseidonia vuoden 1972 elokuvassa S/S Poseidonin seikkailu, alkuperäistä Titanicia vuoden 1979 minisarjassa SOS Titanic ja uudelleenrakennettua Titanic II:ta samannimisessä, suoraan DVD:lle julkaistussa vuoden 2010 elokuvassa.
Aluksen nimi ja rakentaminen

Laiva nimettiin kuningas Yrjö V:n puolison kuningatar Maryn mukaan. Laivan tuleva nimi haluttiin pitää mahdollisimman pitkään salassa, ja vesillelaskuun saakka laiva tunnettiin yksinkertaisesti nimellä "Cunardin runko nro. 534". Tarinan mukaan Cunard suunnitteli laivan nimeksi annettavan Victoria koska perinteisesti yhtiön laivojen nimet päättyivät "-ia"-päätteeseen. Kun yhtiön edustajat pyysivät Yrjö V:ltä lupaa nimetäkseen laivan Ison-Britannian "suurimman kuningattaren" mukaan, vihjasi kuninkaan vaimo oman nimensä käyttämisestä. Tarinan mukaan delegaatiolla ei ollut muuta vaihtoehto kuin ilmoittaa, että laivan nro. 534 nimeksi tultaisiin antamaan RMS Queen Mary. Yrityksen edustajat kuitenkin kiistivät tämän tarinan, ja sen todenmukaisuus voidaan kyseenalaistaa, koska perinteisesti hallitsijoiden nimiä on annettu vain Kuninkaallisen laivaston taistelulaivoille. On todennäköisempää, että nimeen Queen Mary päädyttiin kompromissina. Cunard oli nimittäin hieman aiemmin sulautunut White Star Line -varustamoon, jonka laivat perinteisesti oli nimetty "-ic"-päätteisiksi.
Laivan rakentaminen alkoi joulukuussa 1930 Skotlannissa Clyde-joen varrella sijaitsevalla John Brown & Company -yhtiön telakalla. Työt pysähtyivät joulukuussa 1931 suuren laman seurauksena. Cunard vetosi Britannian hallitukseen saadakseen lainan pystyäkseen rakentamaan laivan valmiiksi. Hallitus myönsi lainan ei vain Queen Maryn valmiiksi saattamiseen, vaan myös sisaraluksen rakentamiseen. Sisaralus, laiva numero 552, nimettiin myöhemmin RMS Queen Elizabethiksi. Yksi lainan ehdoista oli, että Cunard sulautuu taloudellisissa vaikeuksissa olevaan White Star Line -varustamoon, joka tuolloin oli Cunardin pääkilpailija Britanniassa. Sulautuminen toteutettiin huhtikuussa 1934, minkä jälkeen työt Queen Maryn rakentamiseksi jatkuivat välittömästi, ja laiva laskettiin vesille 26. syyskuuta 1934.
Historia

Jo aiemmin oli rakennettu Queen Mary -niminen höyryturbiinilaiva. Cunard pääsi laivan rakentajan kanssa sopimukseen siitä, että tälle laivalle annettaisiin uusi nimi TS Queen Mary II, ja niinpä uudelle laivalle voitiin antaa nimi RMS Queen Mary.
RMS Queen Maryn paino laivan lähtiessä neitsytmatkalleen Southamptonista Englannista 27. toukokuuta 1936 oli 80 774 tonnia. Laivan kilpailijan SS Normandien alkuperäinen paino oli ollut 79 280 tonnia, mutta sitä oli muokattu talvella 1935 niin, että se säilytti asemansa suurimpana valtamerilaivana.
Queen Mary osoittautui kuitenkin nopeimmaksi laivaksi. Elokuussa 1936 se voitti nopeimmasta Atlantin ylityksestä jaettavan Blue Riband -palkinnon. Laivan keskinopeus oli 30,14 solmua (55,82 km/h) matkalla länteen ja 30,63 solmua (57,39 km/h) itään päin kuljettaessa. Palkinnon aiempi haltija oli Normandie, joka voitti palkinnon jälleen vuonna 1937. Vuonna 1939 Queen Mary vei palkinnon kuitenkin jälleen nimiinsä kulkemalla matkan länteen päin 30,99 solmun (57,39 km/h) nopeudella ja itään päin nopeudella 31,69 solmua (58,69 km/h). Nämä ennätykset pysyivät voimassa vuoteen 1952 asti. Vuonna 1967 Long Beachin kaupunki osti  Queen Maryn ja se tuotiin kaupungin satamaan turistinähtävyydeksi ja hotelliksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta RMS Queen Mary Wikimedia Commonsissa
Queen Mary -kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Maailman suurin laiva. Muutamia "Queen Mary"n valmistusvaiheita, Suomen Kuvalehti, 06.10.1934, nro 41, s. 28, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
RMS Queen Maryn radiohytti
RMS Queen Mary hotellina
Maksim Gorki (1938)

| Maksim Gorki |
| --- | --- |
 Maksim Gorki vuonna 1941

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Ordžikidzen telakka, Leningrad
Kölinlasku:  20. joulukuuta 1936
Laskettu vesille:  30. huhtikuuta 1938
Palveluskäyttöön:  25. lokakuuta 1938
Loppuvaihe:  romutettu 18. huhtikuuta 1958
Tekniset tiedot
Uppouma:  8 177 t (standardi) 9 792 t (max)
Pituus:  191,40 m
Leveys:  17,7 m
Syväys:  6,33 m
Koneteho:  12 9750 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  953
Aseistus
Aseistus:  9 x 180 mm/56 MK3-180-tykkiä kolmoistorneissa 6 x yksiputkista 100 mm/L56 B34 -tykkiä 6 x 45 mm 21-K -ilmatorjuntatykkiä 4 x 12,7 mm DK-konekivääriä 6 x 533 mm torpedoputkea
Maksim Gorki oli Neuvostoliiton laivaston Kirov-luokan risteilijä, joka nimettiin venäläisen kirjailijan Maksim Gorkin mukaan.
Valmistus

Alus tilattiin Ordžikidzen telakalta Leningradista, missä köli laskettiin 20. joulukuuta 1936. Alus laskettiin vesille 30. huhtikuuta 1938 ja otettiin palvelukseen 25. lokakuuta 1940.
Palvelus

Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Itämeren laivastoon. Se siirtyi 14. joulukuuta Tallinnaan miehistökoulutukseen. Alus siirrettiin 14. kesäkuuta 1941 Riianlahdelle.
Kesäkuussa 1941 Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon Maksim Gorki oli Daugavgrīvassa. Aluksen ensimmäisenä tehtävänä oli suojata Suomenlahden suun miinanlaskuoperaatioita. Tällaisella matkalla suojausosasto ajoi 23. kesäkuuta suoraan miinakenttään, jolloin yksi hävittäjä upposi ja toinen vaurioitui. Maksim Gorkin keula tuhoutui, mutta se kykeni menemään omin voimin Vormsiin ja edelleen Tallinnan kautta Leningradiin telakalle korjattavaksi.
Aluksen korjaukset olivat vielä kesken, kun sitä tarvittiin Leningradin puolustuksen tukena. Alus sijoitettiin merikanavaan tykistöasemaksi. Maksim Gorki taisteli Leningradia piirittäviä saksalaisia joukkoja vastaan ampuen pääaseillaan 2 311 laukausta. Saksan kenttätykistö osui 18. syyskuuta alukseen, mutta vauriot jäivät vähäisiksi. Alukseen osui 23. syyskuuta ilmahyökkäyksessä. Alus joutui uudelleen 4. huhtikuuta 1942 ilmahyökkäykseen, mutta alukseen ei osuttu. Tämän jälkeen alukseen osui jälleen kenttätykistön kranaatteja. Alus oli kesäkuussa vaurioiden korjaamiseen jälkeen jälleen toimintakykyinen.
Tammikuussa 1944 alus osallistui puna-armeijan suurhyökkäyksen tukemiseen tulittamalla saksalaisten asemia. Se tuki hyökkäystä Kraassela-Ropsunhoviin ja kesäkuussa 1944 Viipuriin. Näiden jälkeen alus ei osallistunut hyökkäykseen. Alus poistettiin palveluksesta helmikuussa 1956. Se oli koealuksena, kunnes se hinattiin 18. huhtikuuta 1958 romutettavaksi Martin telakalle Pietariin.
Arvi Laurila

| Arvi Laurila |
| --- | --- |
Luoja(t):  Väinö Linna
Ensi- esiintyminen:  Täällä Pohjantähden alla -romaanit
Henkilötiedot
Sukupuoli:  mies
Asuinpaikka:  Pentinkulma
Suhteet
Vanhemmat:  Anton Laurila Aliina Laurila
Sisarukset:   Antti  Uuno  Elma 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arvi Laurila on torppari Anton Laurilan toiseksi vanhin poika Väinö Linnan kirjassa Täällä Pohjantähden alla. Arvi kuvataan yksinkertaisena höhlänä, toisin kuin veljensä Uuno, joka syyllistyy kahteen tappoon. Suomen sisällissodassa Arvi liittyy punakaartiin ja kaatuu Ikaalisten rintamalla. Arvin ruumis jää viholliselle.
Tiedon Arvin kaatumisesta tuo Laurilaan räätäli Aadolf Halme, joka pitää juhlavaan esitelmätyyliinsä pienen puheen vainajan muistolle. Aliina ja Anttoo kuuntelevat Halmeen puhetta erittäin välinpitämättömästi ja ilmeisesti myös siitä mitään käsittämättä. Halmeen lopetettua Anttoo murahtaa entistä isäntäänsä Kalle Töyryä tarkoittaen, että "kyllä toi vitjamuna tänkin vielä maksaa".
Jätkäsaari–Ruoholahti

Jätkäsaari–Ruoholahti (aiemmilta nimiltään Ruoholahden Kanava ja myöhemmin Ruoholahden Sanomat) on Helsingin Länsisataman kaupunginosassa julkaistava paikallislehti, joka jaetaan ilmaiseksi kerran kuukaudessa kotitalouksiin Jätkäsaaressa, Ruoholahdessa ja Hernesaaressa sekä myös viereisissä kaupunginosissa Lauttasaaressa, Punavuoressa ja Eirassa. Lehden painosmäärä on 21 000 kappaletta.
Jätkäsaari–Ruoholahti on uskonnollisesti ja poliittisesti riippumaton lehti.
Lehden päätoimittaja on Rauno Hietanen. Jätkäsaari–Ruoholahtea julkaisee riippumaton helsinkiläinen kustannusyhtiö Sanatakomo Oy.
Aiheesta muualla

Ruoholahden Sanomat