stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ugarit
Kohde

Ugaritin rauniot sijaitsevat Syyrian rannikolla Ras aš-Šamran niemellä noin kymmenen kilometriä Latakian kaupungista pohjoiseen. Varsinaisen kaupungin lisäksi Ugaritin kaupunkivaltio käsitti kaikkiaan noin 60 km² kokoisen alueen Mons Casiuksen vuorelta pohjoisessa Orontesjoelle etelässä.
Ugaritin kaupunkikukkulalla on korkeutta 22 metriä ja se kohoaa kohti koillista. Matkaa kukkulalta merenrantaan on 800 metriä. Ugaritin akropoliilla on sateen ja ukkosenjumala Baalin ja ylijumala Elin tai viljanjumala Daganun temppelit. Baalin temppelillä Ugaritissa oli kokoa 16 x 22 metriä. Rakennukseen kuului torni, jonka on oletettu olleen aikanaan noin 18–20 metriä korkea. Temppeliin kuului korotettu tasanne, eteishuone ja pohjoisenpuoleinen cella eli temppelisali. Akropoliilla sijaitsee myös ylipapin ja pappien taloja. Kaupungin länsireunassa noin hehtaarin kokoisella alueella sijaitsee suuri kuninkaanpalatsi sekä pohjoinen- ja eteläinen palatsi. Alue käsittää myös kaupungin vauraamman väestönosan asuintaloja. Sen kohteita ovat esimerkiksi Alabasteriastioiden talo, Rap'anun talo, Rašap'abun talo, Kuninkaan äidin asunto, Pilaritalo, Linnoitusportti, Kuninkaallinen tori ja Palatsikatu. Noin viisi kilometriä varsinaisesta Ugaritista lounaaseen sijaitsee Ras Ibn Hanin niemi, jolta on löydetty kaksi Ugaritin kuningashuoneen kesäpalatsia.
Ugaritin eri rakennuksia saatetaan kutsua palatseiksi tai temppeleiksi, mutta ne ovat silti yleisesti ottaen melko vaatimattomia. Monumentaalisempia rakennuksia paikalta ei ole löydetty.
Kohde > Kaivaukset

Ugaritin rauniot löysi maaliskuussa 1928 paikallinen viljelijä. Viljelijä oli kyntäessään törmännyt kivilaattaan, joka oli hautakammion katto. Vuonna 1929 paikalle saapui ranskalaisen arkeologi Claude F. A. Schaefferin johtama tutkimusryhmä. Schaeffer paljasti ryhmineen 22 hehtaarin kokoisen kaupungin jäännökset. Rauniot yhdistettiin muinaiseen Ugaritiin vuonna 1932, kun paikalta löydettiin kirjoitustaulu, joka sisälsi allekirjoituksen "Niqmaddu, Ugaritin kuningas". Ugarit tunnettiin etuudestaan al-Amarnasta ja Marista löydettyjen kirjoitusten perusteella.
Ugaritista tehdyistä löydöksistä tärkeimmät olivat Ugaritin arkistot. Ugaritin arkistoja on löydetty eri puolilta kaupunkia ja niitä on nimetty löytöpaikkojensa mukaan. Arkistoja ovat esimerkiksi Palatsiarkisto, Ylipapin arkisto, Kauppiaiden arkisto ja Loitsupapin arkisto. Suurin osa teksteistä liittyy eri tavoin taloushallintoon. Arkistoista tunnetaan myös eri hallitsijoiden välistä kirjeenvaihtoa. Näiden ohella on runomuotoisia eeppisiä kertomuksia, jumaltarustoa, loitsuja ja rukouksia, maanjakoasiakirjoja ja sanakirjoja. Suurin osa teksteistä on katkelmia laajemmista kirjoituksista, jotka ovat sittemmin hävinneet. Tekstejä on kirjoitettu ugaritin lisäksi akkadiksi, sumeriksi ja hurriksi.
Arkistojen ohella Ugaritin esinelöytöihin lukeutuvat esimerkiksi reliefiveistokset ja patsaat. Veistoksia on löydetty etenkin Baalin ja Daganun temppeleiden lähistöltä. Ehkä tunnetuin niistä on puolitoista metriä korkea Baalia esittävä reliefisteele. Muita esineitä ovat esimerkiksi korut, yksittäiset kultaesineet, jalometalliset maljat, skarabeit, alabasteriastiat ja keramiikka. Monet löydetyistä esineistä on tuotu Ugaritiin Egyptistä, Mesopotamiasta, Välimeren saarilta tai heettiiläisten ja hurrilaisten mailta pohjoisesta.
Ugaritin esinelöytöjä on Syyriassa Damaskoksen, Aleppon, Latakian ja Tartusin museoissa, sekä Ranskassa Louvren museossa. Ugarit on ollut vuodesta 1999 Syyrian aielistalla Unescon maailmanperintöluetteloon.
Hallitsijat

Säilyneistä lähteistä tunnetaan nimeltä muutamia Ugaritin kuninkaista. Kuninkaiden valtakausia tai järjestysnumeroita ei kuitenkaan tunneta täysin varmasti.
Ammithtamru I, ?–1349 eaa.
Niqmaddu II, 1349–1315 eaa.
Arkhalbu, 1315–1313 eaa.
Niqmepa, 1313–1260 eaa.
Ammithtamru II, 1260–1235 eaa.
Ibrianu IV, 1235–1225/20 eaa.
Niqmaddu III, 1225/20–1215
Ammurapi, 1215–n. 1190 eaa.
Väestö

Koko Ugaritin kaupunkivaltion asukasluku lienee 1200-luvulla eaa ollut noin 25 000. Varsinaisen Ugaritin kaupungin asukasluku on ollut noin 7 500–8 000 henkilöä. Muu väestö eli alueen eri kylissä ja pikkukaupungeissa. Ugaritin väestöllä oli kulttuurillisia sidoksia kanaanilaisiin, mutta heitä ei voida silti pitää aitoina kanaanilaisina. Kulttuurillisesti ja kielellisesti heitä voidaan pitää tarkemmin eri kanaanilaisten etnisten ryhmien ulkokehään kuuluvina. Etelämmästä tulevia kanaanilaisia kohdeltiin Ugaritissa vieraina kansoina. Ulkomaalaisia Ugaritissa olivat hurrilaiset ja mykeneläiset. Ulkomaalaisia kaupunkiin toi kaupankäynti ja diplomaattisuhteet.
Ugaritin kieli kuuluu länsiseemiläisiin kieliin. Kieli oli sukua esimerkiksi foinikialle, puunille ja heprealle. Näistä poiketen se ei kuitenkaan kuulunut varsinaisiin kanaanilaisiin kieliin. Ugaritia voinee luonnehtia muinaiskanaaniksi kanaanilaisten kielten ulkoreunalla. Ugaritia kirjoitettiin nuolenpäämerkeillä omalla aakkoskirjoituksellaan, sekä harvemmin mesopotamialaisella tavukirjoituksella. Ugaritin kirjoitusjärjestelmä tulkittiin periaatteessa jo vuonna 1929, mutta sen teksteihin liittyy edelleen selvittämättömiä seikkoja.
Kulttuuri > Yhteiskunta

Ugaritin kuninkaat olivat yksinvaltiaita. Hallitsijat jäljittivät oman historiansa muinaisiin maineikkaisiin amurruhallitsijoihin. Kuningas Arkhalbulla oli hurrilainen nimi. Kuninkaat olivat kansainvälisissä yhteyksissä suvereeneja hallitsijoita, vaikka he ajoittain olivatkin egyptiläisten tai heettiläisten vasalleja. Kuningas oli myös maan herra ja kuningas jakoi maata sitä tarvitseville. Maata saaneiden edellytettiin palvelevan hallintoaan uskollisesti. Maaomaisuuden saattoi menettä esimerkiksi velkaantumisen tai maanpetoksen takia. Yläluokkaan kuuluivat paltsin virkamiehet ja valvontaviranomaiset. Heidän lisäkseen hovi sisälsi kuninkaan sukulaiset ja eri suosikit. Kirjureilla (ugaritiksi sāpirūma) oli korkea asema hallintovirkamiehinä.
Sepät, puusepät, laivanrakentajat, kokit ja savenvalajat muodostivat käsityöläisluokan. Käsityöläiset asuivat ja toimivat omissa kortteleissaan, basaareilla ja satamassa. Kauppiaat kuuluivat yhteiskunnallisesti samalle tasolle käsityöläisten kanssa. Kaupungin laitamilla ja sen ulkopuolella kylissä asuivat maanviljelijät ja karjanhoitajat. Heidän oloistaan tiedetään vain hyvin vähän. Ilmeisesti ainakin osa heistä oli puolivapaassa suhteessa hallitsevaan luokkaan. Kylien asukkaita saatettiin esimerkiksi velvoittaa vuosittaiseen päivätyöhön.
Kulttuuri > Uskonto

Ugaritilaista uskontoa ei tunneta säilyneiden tekstien perusteella kovin johdonmukaisesti. Uskonnon tunnetut piirteet perustuvat myyttikertomuksiin, jotka nekin ovat aukkoisia. Ugaritilaisista teksteistä tunnetaan yli 200 jumalaa. Suurin osa jumalista mainitaan vain nimeltä. Paremmin tunnetut jumalat on jaettu kolmeen tai neljään ryhmään. Ryhmien huipulla olivat ylijumala El ja tämän puoliso Asera, sekä jumalperheen patriarkkavanhemmat. Daganu oli samaan tasoon kuulunut viljan jumala, sekä sateen ja ukkosenjumala Baalin isä. Toisella tasolla ovat Aseran 70 lasta. Ryhmän kärjessä on Baal, jonka isä on Dagera, mutta äiti on epäselvä. Tämän ryhmän alapuolella olivat edelleen seuraava jumalien sukupolvi. Heistä tärkeimpiarvoisia Baalin tyttäret Pidrai, Tallai ja Arsai. Heidän alapuolellaan olivat edelleen Baalin lähetit Gapnu ja Ugaru, sekä avustaja Ilšu. Sapanunvuori oli Ugaritin jumalien kokoontumispaikka. Jumalten palvonnasta tiedetään hyvin vähän. Ugaritin Elin tai Daganun temppeli, sekä Baalin temppeli olivat suhteellisen pieniä. Mahdollista on, että ugaritin papisto toimitti jonkinlaisia uhrimenoja, mutta konkreettista näyttöä niistä ei ole. Myöskään esimerkiksi temppelien mahdollista sisustusta tai symboliikkaa ei tunneta lainkaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuninkaanpalatsin sisäänkäynti.
Luettelo Ugaritista heettiläiselle kuninkaalle lähetetyistä lahjoista. Kirjoitus akkadin kielellä.
Jumalatar Asera kuvattuna pyksiksen palasessa.
Ugaritilainen meikkirasia.
"Talmiyanun ja Ahatmilkin" kirje ugaritin kielellä.
Ukkosenjumala Baal.
Pavlo Zahrebelnyi

| Pavlo Zahrebelnyi> Павло Архипович Загребельний.Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Pavlo Arh’ypovytš Zahrebelnyi
Syntynyt: 25. elokuuta 1924 Sološyne, Pultavan alue, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto
Kuollut: 3. helmikuuta 2009 (84 vuotta) Kiova, Ukraina
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: ukraina
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pavlo Arh’ypovytš Zahrebelnyi (ukr. Павло Архипович Загребельний; 25. elokuuta 1924 Sološyne, Pultavan alue, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 3. helmikuuta 2009 Kiova, Ukraina) oli ukrainalainen kirjailija ja poliitikko.
Zahrebelnyin ensimmäinen kirjoitus ilmestyi 1949. Ensimmäisen kertomuskokoelman Kah’ovski opovidannja (”Kahovkan kertomuksi”) hän kirjoitti yhdessä Ju. Ponomarenkon kanssa, ja se ilmestyi 1953. Lisäksi hän julkaisi muitakin kertomuskokoelmia. Romaanit sijoittuvat toisen maailmansodan aikaan ja ovat Ivan Košelivetsin mukaan sisällöltään enimmäkseen propagandistisia, kuten ovat myös hänen omaan aikaansa sijoittuvat romaaninsa. Ne ovat epätasaisia ja täynnä irrallista tietoa. Zahrebelnyi kirjoitti muutamia historiallisia romaaneja, joissa historian tulkinta on jokseenkin vapaata. Hänen parhain teoksensa on monologimuotoinen historiallinen romaani Ja, Bohdan (1983, ”Minä Bohdan”), joka kertoo hetmani Bohdan H’melnytskyistä. Se on Košelivetsin mukaan sanastoltaan rikas ja tyyliltään mestarillinen. Hän kirjoitti sen virallisen ”kansojen yhdistämisen” neuvostoteeman paineessa, ja siinä on historian vääristelyä. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluva Roksolana (1980) kertoo galitsialaisesta ruteenitytöstä Anastasija Lisovskasta, josta tuli sulttaani Suleiman Suuren vaimo ja jolla oli merkittävä asema 1500-luvulla Osmanien valtakunnassa.
Zahrebelnyi kirjoitti myös esseitä, näytelmiä ja elokuvakäsikirjoituksia. Hän toimi Ukrainan kirjailijaliiton hallinnossa ja oli sen ”ensimmäinen sihteeri” 1979–1986. Hänen teoksiaan on käännetty 23 kielelle.
Palkinnot ja tunnustukset

Ukrainan valtionpalkinto 1974
Neuvostoliiton valtionpalkinto 1980
Ukrainan sankari 2004 (teoksistaan)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pavlo Zahrebelnyi Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Internet Encyclopedia of Ukraine  IdRef
Mariam al-Asturlabi

Astrolabi Al-Andalusista vuodelta 1067.
Mariam al-Asturlabi (arab. مريم الأسطرلابي‎ tai al-'Ijliya bint al-'Ijliyy al-Asturlabiyy (arab. العجلية بنت العجلي الأسطرلابي‎)  oli Aleppossa Pohjois-Syyriassa 900-luvulla elänyt naispuolinen astronomisten instrumenttien valmistaja, jolle Syyrian arkeologinen seura antoi etunimen "Mariam".
Ainoa tunnettu lähde

Raya Wolfsun toteaa, että kaikki tiedot Mariam al-Asturlabista ("Mariam Astrolabintekijä") ovat peräisin nimiluettelosta, joka on peräisin 900-luvun lopulta. Luettelon tekijä Fihristi eli Ibn al-Nadim oli bagdadilainen elämäkerturi, joka muu ohella teki luettelon astrolabien tekijöistä. Mariam al-Asturlabin hahmon synnyttänyt teksti kuuluu seuraavasti: "[Astronomisten instrumenttien] tekijöiden nimet: -- al-‘Ijli al-Asturlabi, Betuluksen [Nastuluksen?] oppilas; al-’Ijliya, hänen tyttärensä, Betuluksen [Nastuluksen?] oppilas, joka oli  Sayf Al-Dawlan kanssa [=työskenteli hänen kanssaan]."
Lähde sisältää seuraavia tietoja:
Tyttären isän nimi al-‘Ijli al-Asturlabi tarkoittaa "Ijliläinen astrolabintekjiä". “Al-‘Ijliy(a)” viittaa siihen, että hän kuului Banu Bakr -heimon Banu ‘Ijli -klaaniin. Hän ei esiinny missään muussa  tekstissä, eikä hänen tekemistään esineistä ole tietoja.
Tyttären nimi  “Al-‘Ijliya” on isän klaaninimen feminiinimuoto.
Tytär ja hänen isänsä olivat "Betuluksen" oppilaita (tilmīthah). Betulus tarkoittaa ilmeisesti tunnettua astrolabien tekijää Nastulusta. Muḥammad ibn ʻAbd Allāh Nastuluksen katsotaan valmistaneen maailman vanhimman nykyaikaan säilyneen astrolabin.
Tytär työskenteli Sayf Al-Dawlan "kanssa". Sayf Al-Dawla oli Aleppon emiiri vuosina 945–967, joten työtä siis tehtiin hänen palveluksessaan.
Tyttärestä ei ole muita tietoja. Hänen syntymä- tai kuolinvuottaan ei tiedetä, hänen ulkonäkönsä on tuntematon, eikä tarkempia tietoja ole hänen työstään eikä edes nimestä. Etunimen "Mariam" hänelle antoi Syyrian Arkeologinen Seura.
Nousu legendaksi

Raya Wolfsun toteaa, että tarina Mariam al-Asturlabista on imenyt itseensä uusia yksityiskohtia ja saanut myös romanttista väriä. The Women's Channel kertoo, että Mariamista on tullut roolimalli ympäri maailman miljoonille tytöille, jotka haluavat jättää itsestään jäljen tutkijoina ja keksijöinä. Nykyisin hänestä kerrotaan lähinnä islamilaisissa lähteissä myös seuraavia asioita:
Hän oli kuuluisa tieteilijä, joka suunnitteli ja rakensi astrolabeja, hänen työnsä olivat erityisen monimutkaisia ja innovatiivisia. Hän kohotti astrolabien teon uudelle tasolle. Hän oli aikansa tärkein astrolabien tekijä. Hän tuli kuuluisaksi sukupolvensa parhaiden astrolabien tekijänä.
Hän keksi astrolabin ja muutti tällä tavoin lopullisesti tähtitieteen kasvot. Todellisuudessa astrolabi keksittiin 150 eaa.
Hän teki vaikutuksen työnantajaansa Sayf al-Dawlaan tekemiensä astrolabien taidokkuuden johdosta.
Hän oli paitsi astrolabien tekijä, myös matemaatikko ja tähtitieteilijä.
Hänen tekemiään astrolabeja voitiin käyttää tähtien ja muiden taivaankappaleiden tarkkaan määrittämiseen, vaikka hänellä ei ollut matemaattista koulutusta.
Yhdistämällä matematiikan hienoon käsityötaitoon ja erinomaiseen metallurgiseen tietämykseen hän osoitti taitonsa ja korkean älykkyytensä, joiden avulla hän antoi panoksensa paitsi modernin tähtitieteen myös islaminuskon kehitykseen.
Hänen älykkyytensä loi perustan modernin maailman liikenteelle ja tiedonvälitykselle, sillä hän auttoi kehittämään navigaation (GPS) ja ajanlaskun tekniikoita.  Hän oli työssään väsymätön ja omistautui etenkin astrolabin soveltamiseen liikenteen ja kommunikaation palveluksessa.
Hän rakensi erityisen kauniita astrolabeja. Todellisuudessa syyrialaiset astrolabit 900-luvulta eivät vielä olleet koristeltuja, kuten myöhemmät laitteet.
Hän oli poikkeuksellisen kaunis ja kuoli vain 21-vuotiaana (annetut elinvuodet 945–967 ovat todellisuudessa al-Dawlan hallintokauden alku ja loppu).
Hän työskenteli Bagdadissa, missä  hän auttoi paikallisia kauppiaita ja laivastoupseereita parantamaan navigointi- ja ajanmittaustaitojaan. (Sayf Al-Dawlan hovi oli todellisuudessa Aleppossa).
Hän oli islamilaisen maailman ainoa naispuolinen astronomi.
Hänen saavutuksensa unohdettiin pitkäksi aikaa, kunnes Henry A. Holt nimesi asteroidin hänen mukaansa.
Jälkimaine

Henry E. Holt löysi Palomarin observatoriossa vuonna 1990 asteroidin 7060 Al-ʻIjliya, joka nimettiin Al-‘Ijliya al-Asturlabin mukaan.  Nimi julkaistiin 14. marraskuuta 2016 (M.P.C. 102252).
Hän oli fiktiivisen päähenkilön esikuva vuonna 2015 palkitussa science fiction-kirjassa Binti (suomeksi "Tyttäret"). Sen kirjoittaja on nigerialais-amerikkalainen Nnedi Okorafor.
Hänet on mainittu yhtenä islamin kulta-ajan merkittävistä naisista Extraordinary Women from the Golden Age of Muslim Civlization "1001 Inventions" -sivustolla.
Hän kuuluu historian kahdensadan maineikkaimman astronomin joukkoon ja on erityisen tunnettu arabimaailmassa, varsinkin Syyriassa.
Aiheesta muualla

Astrolabe: the 13th Century iPhone Daily Sabah. Viitattu 5.3.2019.
Mazwin Nik Anis: GPS and its Islamic origins The Star Online. Viitattu 5.3.2019.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Israel
David H. Hubel

| David H>  Hubel |
| --- | --- |
 David H. Hubel vuonna 1992.
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. helmikuuta 1926 Windsor, Ontario, Kanada
Kuollut: 22. syyskuuta 2013 (87 vuotta) Lincoln, Massachusetts, Yhdysvallat
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Kliininen neurofysiologia
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (1981)
David Hunter Hubel (27. helmikuuta 1926 Windsor, Ontario, Kanada – 22. syyskuuta 2013 Lincoln, Massachusetts, Yhdysvallat) oli kanadalaissyntyinen yhdysvaltalainen neurofysiologi. Yhdessä Torsten Wieselin ja Roger W. Sperryn kanssa hän sai vuonna 1981 Nobelin lääketieteen palkinnon tutkimuksista, jotka liittyivät näköjärjestelmän tiedonkäsittelyyn. Hubel ja Wiesel tutkivat kissan näköjärjestelmää.
Hubel teki tutkimustyönsä Harvardin lääketieteellisessä korkeakoulussa. Wieselin kanssa tekemänsä aivotutkimukset johtivat näköaivokuoren toiminnan selviämiseen. Aivojen tapa käsitellä silmästä tulevaa tietoa voitiin esittää yksityiskohtaisena karttana.
Hän on ollut Academia Europæan ulkomaalaisjäsen vuodesta 1994.
Amazon Prime Video

| Amazon Prime Video |
| --- | --- |

Osake:  NASDAQ: AMZN
Perustettu:  2006-07-099. heinäkuuta 2006
Perustaja:  Jeff Bezos
Toimitusjohtaja:  Alex Green
Kotipaikka:  Los Gatos, Kalifornia, Yhdysvallat
Toiminta-alue:  maailmanlaajuinen (poislukien eräät maat)
Toimiala:  suoratoistopalvelu
Emoyhtiö:  Amazon.com
Kotisivu:  primevideo.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Amazon Prime Video eli Prime Video on yhdysvaltalainen tilausvideopalvelu, joka tarjoaa elokuvia ja televisiosarjoja suoratoistona. Sen omistaa Amazon.
Amazon Prime Video tarjoaa yksinoikeudella Jeremy Clarksonin, James Mayn ja Richard Hammondin auto-ohjelman The Grand Tourin.
Suomessa Amazon Prime Video aloitti joulukuussa 2016.
Palvelulla oli vuonna 2018 arviolta 26 miljoonaa käyttäjää Yhdysvalloissa, joka oli noin puolet Netflixin tilaajista samassa maassa.
Alustatuki

Amazon Prime Video toimii erilaisilla laitteilla ja sovelluksilla: älytelevisioilla, Androidilla, Windowsilla, macOS:lla, PlayStation 3:lla, PlayStation 4:lla, PlayStation 5:lla, Xbox 360:lla ja Xbox Onella.
Käännös suomeksi
Jump (Van Halenin kappale)

| ”Jump” Van Halen |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: 1984
 Julkaistu: 1984
 Tuottaja(t): Ted Templeman
 Tyylilaji: synthpop, hard rock
 Kesto: 04.04
 Levy-yhtiö: Warner
Listasijoitukset
 Suomi: 25.
Van Halenin muut singlet
| ”Secrets” 1982 | ”Jump” 1983 | ”I’ll Wait” 1984 |
Jump on hard rock -yhtye Van Halenin hittikappale. Kappaleen single julkaistiin 31. joulukuuta 1983. Single pysyi peräti viisi viikkoa Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listan ykkösenä. Se ilmestyi yhtyeen albumilla 1984. Jump on lisäksi mukana Van Halenin kokoelma- ja livealbumeilla The Best of Volume I, The Best of Both Worlds ja Live: Right Here, Right Now. Kappaleesta tehtiin myös Van Halenin ensimmäinen musiikkivideo.
Kappale rakentuu syntetisaattoririffin ympärille. Laulu edustaa "pehmeämpää" Van Halenia, jossa kosketinsoittimet saivat suuremman huomion. Tyylimuutokset johtivat osittain ensimmäisen kokoonpanon hajoamiseen, mutta "Jump" on edelleen yhtyeen tunnetuin kappale.
Eddie Van Halenin kitarariffiä (kappaleen lopussa) käytettiin myöhemmin myös kappaleessa "Top of the World" albumilla For Unlawful Carnal Knowledge.lähde?
David Lee Rothin mukaan "Jumpin" musiikkivideon tekeminen maksoi yhteensä 650 dollaria.lähde?
Laulua on esitetty mäkihyppykilpailujen yhteydessä nimensä takia.lähde?
Kokoonpano

David Lee Roth – laulu
Eddie Van Halen – kitara, kosketinsoittimet
Michael Anthony – basso
Alex Van Halen – rummut
Krimin sotaretki

Krimin sotaretki oli toisessa maailmansodassa kahdeksan kuukauden kestoinen sarja taisteluita akselivaltain ja Neuvostoliiton joukkojen välillä Krimin niemimaan hallinnasta. Krimin aluetta puolustivat tuolloin Neuvostoliiton 51. armeija ja Mustanmeren laivasto. Sotaretki alkoi 26. syyskuuta 1941 Saksan 11. armeijan ja Romanian 3. armeijan ja 4. armeijan joukkojen ylitettyä Perekopinkannaksen ja vallattua alueen viisi päivää kestäneiden taisteluiden päätteeksi. 18. lokakuuta 1941 saksalaiset ja romanialaiset joukot etenivät Krimille vallaten Simferopolin 1. marraskuuta 1941, Aluštan 4. marraskuuta, Jaltan 9. marraskuuta ja Kertšin samassa kuussa. Puna-armeija valtasi Kertšin takaisin 30. joulukuuta 1941 onnistuneessa maihinnousuoperaatiossa.
Neuvostojoukot pysyivät Kertšin alueella, kunnes saksalaiset valtasivat kaupungin uudelleen 8. toukokuuta 1942 ajaen neuvostojoukot pois alueelta Kertšinniemen taistelussa 19. toukokuuta 1942. Sevastopol piiritettiin 30. lokakuuta 1941 alkaen. Puna-armeija onnistui torjumaan saksalaisten yritykset kaupungin valtaamiseksi, kunnes saksalaiset joukot mursivat kaupungin puolustuksen lopullisesti 29. kesäkuuta 1942 pakottaen kaupunkia puolustaneet joukot antautumaan 4. heinäkuuta 1942. Antautuminen päätti 250 päivää kestäneen kaupungin piirityksen ja sotaretken saksalaisten voittoon.
Merkinnän syy: taistelutoimet kuvaamatta (ainoastaan luettelo tapahtumista)
Imjärven ufotapaus

Imjärven ufotapaus on eräs väitetty ufotapaus. Se kuuluu Hynek-luokitukseen CE III (kolmannen asteen lähituntuma), sillä sen yhteydessä väitettiin nähdyn avaruusolento.
Tapaus sattui 7. tammikuuta 1970 Imjärven kylässä Heinolan maalaiskunnassa (nykyään osa Heinolaa). Kaksi miestä, Aarno Heinonen ja Esko Viljo, olivat hiihtolenkillä noin kello neljä iltapäivällä, kun he puolisen tuntia taivallettuaan näkivät outoja valoilmiöitä edessään. He näkivät yläpuolellaan myös tulen värisen lentävän lautasen, joka päästi ympäristöönsä sumua ja valopalloja.
Miehet tunsivat ilmiön estävän heidän liikkumisensa ja toisaalta pyrkivän vetämään heitä taaksepäin. Lopulta molemmat miehet näkivät parin sekunnin ajan sivummalla vaaleanvihreään suojapukuun pukeutuneen olennon, joka piteli käsissään jotain mustaa laitetta. Tämän jälkeen sumu hälveni ja ympäristö palautui normaaliksi. Koko tapaus kesti vain kymmenisen sekuntia.
Miehet tunsivat olonsa hyvin sairaaksi ja ajoivat taksilla lääkäriin. Heinonen oli tapauksen jälkeen kuukausia työkyvytön. Hän myös kertoo tavanneensa vuosia myöhemmin lukuisia avaruusolentoja, muun muassa "humanoiditytön", sekä saaneensa yliluonnollisia kykyjä. Myös Viljo kärsi seuraavien kuukausien ajan erilaisista jälkioireista, mutta hän pystyi jatkamaan työntekoa.
Ultra-lehden päätoimittaja ja ufotutkija Tapani Kuningas kirjoittaa: "Heinosen kohdalla oli ehkä merkillisintä nähdä hänen persoonallisuuteensa äkillinen muutos, jonka yhteydessä hän sekä nuortui kymmenisen vuotta ulkonäöltään että sai myös ns. yliluonnollisia kykyjä. Koskaan aikaisemmin tai myöhemmin en ole vastaavaa nähnyt."
Imjärven ufotapauksen kriittistä arviointia

CE III-luokan ufotapauksista puhuttaessa skeptikot ottavat usein esiin huijauksen mahdollisuuden.
Aarno Heinonen teki kymmeniä ufohavaintoja tapauksen jälkeen. Tämä on epäilyttävä piirre ja viittaa
siihen että kyse on jonkinlaisesta ufohavaintotehtailusta. Toisaalta hän ei tiettävästi hyötynyt maineestaan taloudellisesti ja ufoaiheinen julkisuus ei välttämättä ole yksinomaan positiivista. Myös kolme palloa lautasen alapuolella on epäilyttävää, tuoden mieleen George Adamskin näkemän ufon. Tämä tapaus kesti lyhyemmän aikaa kuin monet ufotapaukset.
Lisäksi kahden havaitsijan kertomuksissa oli jonkin asteisia ristiriitaisuuksia, toinen näki olennon kädessä mustan laitteen ja toinen ei. Ensimmäisen havaitsijan alkuperäisen piirroksen mukaan olento oli leveäharteinen, myöhemmässä haastattelussa kapeaharteinen. Toisen havaitsijan piirroksessa olento oli kapeaharteinen. Ensimmäinen havaitsija ei uskonut ufoihin ennen havaintoa, toinen uskoi.
Aiheesta muualla

Ufoja Imjärven taivaalla - Imjärven kylän sivuilla oleva kertomus tapauksesta
Two skiers encounter humanoid at Imjärvi, Finland (Arkistoitu – Internet Archive) - Kuvaus tapahtumasta englanniksi, useita piirroksia
Imjärven ufotapaus Ylen Elävässä arkistossa