stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joensuun skinheadit

Skinejä Joensuun Penttilässä 1990-luvulla
Joensuun skinheadit (lyhyemmin Joensuun skinit) ovat Joensuussa liikkuvia ulkomaalaisvastaista skinhead-kulttuuria edustavia noin 15–25-vuotiaita nuoria miehiä. Heitä oli eniten 1990-luvulla. Joensuun skinit ajelivat päänsä kaljuksi ja pukeutuivat pilottitakkiin, jossa oli Suomen lippu. Nämä nousivat etenkin 1990-luvulla lehtien otsikoihin ulkomaalaisiin ja suomalaisiin kohdistamistaan hyökkäyksistä. Monet kaupunkilaiset pelkäsivät skinejä, jotka toivat kaupungille huonon maineen. 1990-luvulla Joensuussa oli arviolta 80–200 skiniä. Suurin osa Joensuun skinien rikoksista oli muita kuin rasistisia. Ulkomaalaisten lisäksi muun muassa antifasistit ja punkkarit olivat skinien väkivallan kohteina. Kun skinien toiminta jatkui ja raaistui, heitä alkoi joutua oikeuteen yhä useammin. Tämä hiljensi 2000-luvun alussa huomattavasti Joensuun skinien väkivaltaa, vaikka ei kokonaan lopettanutkaan sitä.
Joensuun skinit

Joensuun skinit olivat pääosin 13–25-vuotiaita nuoria tai nuoria aikuisia, jotka vastustivat maahanmuuttoa. Heitä oli 150–200. Skinien valkoisen rodun puhtautta puolustanut ydinjoukko oli noin 20–40 hengen kokoinen. Skinit kokoontuivat muun muassa nuorisotalolla. Monet joensuun skinien vanhemmat olivat tunnettuja kaupunkilaisia.
Skinit järjestivät alussa kerhoiltojaan asunnoissa, myöhemmin teollisuuskiinteistöissä. lähde? Monesti kokoonnuttiin kaljanjuontiin tai urheilemaan. lähde? Natsiskinimusiikki oli tärkeä aatteen leviämiselle. lähde?
Rikokset

Skinheadien epäillään pelkästään 1990-luvun loppupuolella tehneen Joensuussa sadoittain rikoksia. Skinien tekemistä tutkituista omaisuusrikoksista kymmenesosa kohdistui ulkomaalaisiin, ja väkivaltarikoksistakin vain viidennes. Pahoinpitelyitä oli kuitenkin enemmän kuin tuomioita eikä rasistista motiivia aina haluttu myöntää. He rikkoivat maahanmuuttajien pizzerioiden ikkunoita. He hyökkäsivät aseistautuneina pakolaisten vastaanottokeskukseen. Eniten rikoksia teki noin kymmenen skinheadin joukko. Muiden kunnioittaman ydinjoukon lisäksi oli ehdokasjäseniä ja mukana kulkijoita.
Skinit käyttivät aseinaan usein veitsiä, putkia ja mailoja. Skinit hyökkäsivät usein, jos joku ärsytti heitä, esimerkiksi huuteli perään. lähde?
Skinit saattoivat lyödä, jos kyseltyään jonkun joensuulaisen mielipidettä ulkomaalaisista eivät pitäneet vastauksesta. lähde?
Skini saattoi joutua itse väkivallan tai sen uhan kohteeksi. lähde?
Historia

Skinit tulivat Etelä-Suomeen 1980-luvun alussa, jolloin hyökkäsivät vietnamilaispakolaisia vastaan. lähde? Ensimmäiset pakolaiset ilmestyivät Joensuuhun 1980-luvulla. lähde? Joku kirjoitteli jo silloin vietnamilaispakolaisten vastaisia seinäkirjoituksia Joensuussa. lähde? Skinheadit tulivat ehkä jo 1980-luvulla, viimeistään 1990-luvulla. lähde? Näiden skinien toiminta ei ollut alussa kovin järjestynyttä, koska monet olivat alaikäisiä. 1980- ja 1990-luvun vaihteessa Suomeen alettiin ottaa aiempaa enemmän pakolaisia, mikä aktivoi ensimmäiset hyökkäykset heitä vastaan 1989–1991. Ensi kertaa skinit ja ulkomaalaiset tappelivat jo vuonna 1991, jolloin ensimmäiset somalit saapuivat kaupunkiin. Samaan aikaan Suomessa oli 1990-luvun lama.
Vuoden 1992 tappelut johtivat jo syytetoimiin. Vuonna 1993 ilmestyi  rasistisia mielipiteitä koulujen ilmoitustauluille. lähde? Samana vuonna Joensuun skinejä oli 20, liike yritti rekisteröityä yhdistysrekisteriin Suomen isänmaallisena Liittona.  Vuosina 1993 skinien väkivalta somaleja kohtaan vahvistui, ja sekä skinit että somalit alkoivat aseistautua, mikä pahensi kahinoita. Skinit hyökkäsivät kerran Punaisen Ristin pakolaiskeskukseen. Vuonna 1993 paikalliset lehdet alkoivat kirjoittaa skineistä näkyvästi. Vuonna 1994 monia nuoria pyrki alkuperäisen skinijoukon mukaan. Vuonna 1994 poliisi neuvotteli sopimuksen skinien ja somalien välille, mutta väkivalta jatkui. Vuonna 1994 skinit tunkeutuivat Paiholan pakolaiskeskukseen ammuskelemaan haulikolla. Poliisia arvosteltiin siitä, ettei se kyennyt hillitsemään skinien väkivaltaa. Joensuulle tuli huono maine skinien takia, ja turistit ja ulkomaalaiset alkoivat välttää kaupunkia. Ulkomaalaisilla oli Joensuussa 1990-luvun lopulla noin 2–3-kertainen riski joutua väkivallan kohteeksi kuin suomalaisen.
Afroamerikkalainen koripalloilija Darryl Parker joka oli ollut Joensuun Katajan vahvistus muutti Suomesta pois, kun skinheadit yrittivät hakata hänet pesäpallomailoilla 8. lokakuuta 1995. Tapaus nousi kansainväliseen tietoisuuteen.
Suurin osa 1990-luvun lopun skinien tekemästä väkivallasta oli mukaan tulleiden uusien tulokkaiden tekemää. lähde?
Poliisi ratsasi 1997 skinien kerhotilan, ja skinit kokoontuivat seuraavana vuonna ammattioppilaitoksen ruokalassa, kunnes se kiellettiin. Näihin aikoihin skiniväkivalta alkoi vähentyä. lähde?
Mutta skinit järjestäytyivät nyt tiiviimmin, ja alkoivat hyökkäillä useammin valkoistenkin kimppuun. Skinheadit alkoivat uhkailla poliisejakin. He myös koettivat värvätä liikkeeseensä mukaan uusia jäseniä.
Skinheadien julkisin toiminta Joensuussa päättyi siihen, että poliisi pidätti isossa ratsiassa monia skinheadeja. Joensuun skinejä muutti paljon Helsinkiin. Osasta Helsinkiin muuttajista tuli rikollisia muun muassa United Brotherhoodiin.
Mutta skinit pysyivät lehtien osikoissa tämän jälkeenkin.
Kirjallisuutta

Valkoisen vallan lähettiläät. Toim. Vesa Puuronen. Tampere: Vastapaino, 2001. ISBN 951-768-081-3.
Raija Jokinen

| Raija Jokinen |
| --- | --- |
 Raija Jokinen vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1960 (ikä 64–65) Karkku
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  tekstiili-, paperi- ja kuvataiteilija
Aiheesta muualla
Kotisivut
Raija Jokinen (s. 1960 Karkku) on suomalainen tekstiili-, paperi- ja kuvataiteilija. Jokinen on opiskellut Vihdin Kotiteollisuuskoulussa ja Taideteollisen korkeakoulun tekstiilitaiteen linjalla. Hän on valmistunut taiteen maisteriksi (1990). Hän työskentelee Helsingissä ja Sipoossa.
Tyyli

Jokisen teoksissa sekoittuvat esittävä ja abstrakti ilmaisu fyysisistä ja emotionaalisista olotiloista. Usein teokset lähtevät liikkeelle hermostoa, verenkiertoa ja ihon rakenteita muistuttavista muodoista, jotka lomittuvat ja sulautuvat kasvillisuusverkostoiksi kuten juuristoiksi ja oksistoiksi. Materiaalina hän käyttää pääasiallisesti eri kuituja, joita ommellen hän luo omaperäsiä piirustus- ja veistosmaisia teoksia.
Palkinnot ja näyttelyt

Jokinen on Vuoden tekstiilitaiteilija 2020. Hän sai muun muassa Uudenmaan taidepalkinnon vuonna 2015 ja Sipoon kunnan vuoden kulttuuripalkinnon vuonna 2019.
Jokisella on ollut lukuisia näyttelyitä sekä Suomessa että ulkomailla (esim. Ruotsissa, Ranskassa, Saksassa, Yhdysvalloissa ja Kiinassa).
Jokisen tekstiilejä löytyy myös useista julkisista tiloista, esimerkiksi Kuopion Oikeustalossa, Kotkan uudessa poliisitalossa ja Suomen käsityömuseossa. Hän on Northern Fiber- työpaja- ja näyttelytapahtuman perustajajäsen ja ensimmäisen Suomessa 1995 järjestetyn tapahtuman työryhmän puheenjohtaja.
Aiheesta muualla

Raija Jokisen blogi Raija Jokinen, exhibitions & events. Viitattu 19.4.2022. (englanniksi)
Raija Jokinen – Solo exhibition at the Voipaala Art Center, Valkeakoski, FI ETN European Textile Network. 14.02.–19.04.2020. Viitattu 19.4.2022. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Saksa 
Taiteenala:  RKD Artists
Jordan (suku)

Von Jordan on alkuaan sleesialainen aatelissuku, jonka yksi sukuhaara on naturalisoitu Ruotsin ja Suomen ritarihuoneeseen. Suvun ensimmäiset jäsenet saapuivat 1500-luvulla Pommerista Liivinmaalle ja 1600-luvulla Suomeen. Suomalainen sukuhaara naturalisoitiin vuonna 1638 ja introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen samana vuonna sukuna numero 243, nimellä Jordan. Suomen ritarihuoneen järjestäytyessä vuonna 1818 suomalainen sukuhaara sai numeron 21. Suvun hautakappeli on Rauman kirkossa.
Suvun jäseniä

Michel Jordan (k. n. 1627), Viljandin pormestari, muutti 1580-luvulla Pommerista Liivinmaalle, myöhemmin Viroon ja Suomeen
Kristiina von Jordan (s. 1610), Michel Jordanin tytär, Gottfried von Falckenbergin puoliso ja leski Palttilan kartanon emäntä
Michell von Jordan (n. 1590–1652), eversti, 30-vuotisen sodan sankari, Savonlinnan läänin maaherra 1645–1651, Michel Jordanin poika
Johan Jordan (n. 1630–1674), kornetti, Michell von Jordanin poika
Karl Jordan (n. 1632–1662), kornetti, Michell von Jordanin poika, mestattiin Turussa tuomittuna kaksinnaimisesta
Adolf Ernst Jordan (1635–1693), rykmentinmajoitusmestari, Michell von Jordanin poika
Mikael Gottfrid Jordan (n. 1675 – 1733 jälkeen), kapteeni, Adolf Ernst Jordanin poika
Axel von Jordan (1649–1706), luutnantti, Michell von Jordanin poika
Henrik Johan Jordan (1729–1786), tilanomistaja Nakkilan Villilässä, Axel von Jordanin pojanpoika
Karl Gustaf Jordan (1770–1808), rusthollari Nakkilan Villilässä, Henrik Johan Jordanin poika
Gustaf Adrian Jordan (1800–1842), armovuodensaarnaaja Honkilahdessa, Karl Gustaf Jordanin poika
Adolf Erland Jordan (k. 1808), luutnantti Porin rykmentin rusthollipataljoonassa, Henrik Johan Jordanin poika
Johan Adolf Kristian Jordan (1802–1845), porilainen porvari, Merikarvian ja Siikaisten nimismies, Adolf Erland Jordanin poika
Viktor Mauritz Jordan (1807–1859), uusikaupunkilainen raatimies, Adolf Erland Jordanin poika
Nils Oskar Jordan (1917–1986), rakennusmestari, suvun aikaisempi päämies
Knut Erik Jordan (s. 1963), Helsingin kaupungin virkamies, suvun päämies
Jonni

| Jonni |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  29. maaliskuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Joni, Jonne
Vastineita eri kielissä:  John, Jon
Nimen alkuperä:  Johannes
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jonni on suomalaisen miehen etunimi. Jonnin nimipäivä on 29. maaliskuuta, jolloin on myös Jounin, Jonin, Joonaksen, Joonan ja Jonnen nimipäivä.  Nimet Jonni ja Jonne ovat muunnoksia Johannes-nimen englantilaisesta vastineesta John tai skandinaavisesta nimestä Jon.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Jonni-nimen on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut 725 henkilöä.
Tunnettuja Jonni-nimisiä

Jonni Aromaa, J. Huimapää (s. 1962), laulaja.
Jonni Blomqvist (s. 1998), aitajuoksija
Jonni Heikkinen (s. 1986), jalkapalloilija
Jonni Hellström, oik. Karl Johan Hellström (1907–1989), nyrkkeilijä
Jonni Myyrä, oik. Joonas Myyrä (1892–1955), keihäänheittäjä ja olympiavoittaja
Jonni Peräaho (s. 1994), jalkapalloilija
Jonni Sauli, alk. John Saxelin (1881–1957), kasvinjalostaja ja maanviljelysopin professori
Jonni Vauhkonen (s. 1975), jääkiekkoilija
Kuvitteellisia Jonneja

Jonni Hurjapää, Johnny Hazard, Frank Robbinsin sarjakuvan päähenkilö
Einar Johansson

Jääkäripataljoona 27:n muonitusupseeri Gruppenführer Einar Vilhelm Johansson "elintarvediktaattori" pataljoonan muonavaraston edustalla.
Einar Vilhelm Johansson (6. syyskuuta 1885 Vaasa – 24. marraskuuta 1959) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Karl Magnus Johansson ja Anna Vilhelmina Enqvist. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Judith Elisabeth Blomqvistin kanssa.
Opinnot

Johansson kirjoitti ylioppilaaksi Vaasan ruotsalaisesta lyseosta vuonna 1904 ja liittyi Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa vuosina 1904–1905 ja Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastolla vuosina 1905–1911 ja suoritti diplomi-insinööritutkinnon vuonna 1911. Opintojaan hän täydensi kutomateollisuuden ammattikoulussa (Höhere preussische Fachschule für Textilindustrie) Gladbachissa vuonna 1912 ja Hannoverin teknillisessä korkeakoulussa vuonna 1914.
Jääkärikausi

Johansson liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 55 muun miehen kanssa 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin 6. marraskuuta 1915 hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella Riianlahdella, Schmardenissa ja Aa-joella. Hän hoiti myös pataljoona muonitusupseerin tehtäviä.
Suomen sisällissota

Johansson saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana kapteeniksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan huolto-osaston päälliköksi 1. jääkäriprikaatin esikuntaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan päätyttyä Johansson siirtyi 6. toukokuuta 1918 alkaen päämajaan, jonka nimi muutettiin myöhemmin Yleisesikunnaksi ja hän työskenteli kulkulaitos- ja etappiosastolla, josta hän erosi 1. lokakuuta 1919 ja siirtyi Helsinkiin insinööriksi Ab. Max Schiller & co:n palvelukseen, josta hän siirtyi 1. helmikuuta 1921 Oy Suomen ampumatarvetehtaan toimitusjohtajaksi ja edelleen 1. lokakuuta 1924 alkaen Ab Sandman & co:n myyntipäälliköksi ja viimein Oy Suomen puhallintehtaan palvelukseen.
Talvisota

Johansson osallistui talvisotaan 5. Divisioonan aseupseerina osallistuen taisteluihin karjalan kannaksella. Talvisodan jälkeen hän jatkoi toimiaan edelleen insinöörinä Oy Suomen Puhallintehtaassa, mistä toimesta hän jäi eläkkeelle vuonna 1952.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Gruppenführer 2. syyskuuta 1915  Zugführer 24. joulukuuta 1916  Kapteeni 11. helmikuuta 1918  Majuri 1. lokakuuta 1919 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania.
Jussi Nuorteva

Jussi Nuorteva elokuussa 2012.
Jussi Pekka Nuorteva (s. 22. heinäkuuta 1954 Helsinki) on kirkkohistorian tuntija, toimittaja ja on toiminut vuodesta 2017 Suomen Valkoisen Ruusun ja Suomen Leijonan ritarikuntien kanslerina.
Akateeminen ura

Nuorteva on koulutukseltaan filosofian lisensiaatti ja teologian tohtori. Hän väitteli Helsingin yliopistosta vuonna 1997. Nuortevan kirkkohistoriaa koskeva väitöskirja Suomalaisten ulkomainen opinkäynti ennen Turun akatemian perustamista 1640 palkittiin Helsingin yliopiston vuoden 1997 parhaana väitöskirjana, ja Historian Ystäväin Liitto myönsi sille vuoden 1997 parhaan historiateoksen palkinnon. Nuorteva oli primus tohtori teologisen tiedekunnan promootiossa vuonna 2000. Vuonna 1998 hänestä tuli Helsingin yliopiston kirkko- ja oppihistorian dosentti. Nuorteva on sekä Suomalaisen Tiedeakatemian että Suomen Tiedeseuran jäsen.
Työura

Nuorteva aloitti työuransa vuonna 1979 Suomen Akatemian projektitutkijana ja tutkimusassistenttina ja sen jälkeen Helsingin yliopistossa kirkkohistorian assistenttina. Hän suuntautui erityisesti kirjahistoriaan ja vanhemman ajan oppihistoriaan. Vuosina 1991–1993 hän oli Helsingin yliopiston kirjastossa takautuvan kansallisbibliografian päätoimittajana. Nuorteva toimi aktiivisesti tutkijajärjestöissä, muun muassa Suomen Akatemian tutkijoiden yhdistyksen ja Korkeakoulualan assistenttien ja tutkijain liiton (vuodesta 1997 Tieteentekijöiden liitto) puheenjohtajana.
Siirtyminen Yleisradion tiedetoimittajaksi 1994 aloitti uuden uravaiheen. Nuorteva toimitti  Radio Ylen Ykkösen Leikkivä ihminen -viikkomakasiinia ja toteutti erityissarjoja. Retkiä tieteeseen -sarjan ohjelmia on uusittu useaan kertaan. Sittemmin YLE TV 1:n kuuluttajana toiminut Riikka Warras tuli 1994 Yleisradioon toimittamaan Nuortevan kanssa Leikkivää ihmistä. Nuorteva toimi myös Suomen tiedetoimittajain liiton puheenjohtajana ja Euroopan tiedetoimittajain liiton (EUSJA) hallituksessa. Vuosina 2000–2009 hän oli tiedonjulkistamisen neuvottelukunnan puheenjohtaja.
Nuorteva palasi tieteen pariin Suomen Akatemian kulttuurin ja yhteiskunnan toimikunnan pääsihteeriksi vuonna 1998. Vuosina 2000–2003 hän toimi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran pääsihteerinä. Hallitus nimitti vuonna 2003 Nuortevan Arkistolaitoksen (vuodesta 2007 Kansallisarkiston) pääjohtajaksi. Pääjohtajalla on valtionarkistonhoitajan arvonimi. Nuorteva jäi eläkkeelle pääjohtajan virasta toukokuun lopussa 2022.
Opinnot Haifan yliopistossa herättivät Nuortevan kiinnostuksen Lähi-itään. Hän toimi Suomen Lähi-idän instituutin säätiön hallituksen varapuheenjohtajana ja puheenjohtajana vuosina 2002–2010. Nuortevan aloitteesta Kansallisarkisto on ottanut turvasäilytykseen Libanonin ja Syyrian sisällissotien aineistoja. Nuorteva on vuodesta 2002 lähtien ollut islamilaisen tieteen ja teknologian historian kansainvälisen komission (Commission on History of Science and Technology in Islamic Civilization) jäsen. Nuorteva on toiminut myös Suomen Rooman-instituutin säätiön valtuuskunnan jäsenenä vuodesta 2003 ja puheenjohtajana 2016–2018. Hän teki 1980-luvulla tutkimusta Vatikaanin arkistossa ja jesuiittajärjestön arkistoissa ja asui Villa Lantessa.
Kansainvälisiä ja muita luottamustoimia

Nuorteva on osallistunut laajasti kansainväliseen toimintaan. Hän toimi 1970-luvulla Helsingin ja Suomen YK-nuorten hallituksissa. Suomen Unesco-toimikunnan jäsen hän on ollut vuodesta 2003 ja varapuheenjohtaja vuodesta 2015. Nuorteva on myös Unescon pääjohtajan asettaman Maailman muisti-ohjelman kansainvälisen neuvoa-antavan komitean jäsen (International Advisory Committee of the Memory of the World Programme) ja varapuheenjohtaja vuodesta 2017. Komitea on käsitellyt muun muassa Kiinan, Etelä-Korean ja Japanin välillä voimakkaita ristiriitoja herättänyttä kysymystä toisen maailmansodan ns. lohtunaisista (comfort women). Hän on myös Maailman muisti -ohjelman kansallisen komitean puheenjohtaja.
Nuorteva oli EU:n 5. puiteohjelmassa Suomen edustaja EU:n kansainvälisistä tiedesuhteista vastanneessa INCO-komiteassa (International Role of Community Research). Hän toimi komission kutsumana asiantuntijana EU:n 6. puiteohjelman uudessa Tiede ja yhteiskunta-ohjelmassa (Science and Society). Hän on ollut myös Firenzen EU-instituutin (European University Institute) budjettikomitean jäsen. Hän on myös Scandinavia-Japan Sasakawa Foundationin hallituksen jäsen ja World Cultural Councilin jäsen ja kunniavarapuheenjohtaja.lähde?
Heraldiikka ja kunniamerkit ovat olleet osa sekä Nuortevan virkatehtäviä että luottamustoimia. Hän on ollut heraldisen lautakunnan puheenjohtaja vuodesta 2004 ja Suomen Valkoisen Ruusun ja Suomen Leijonan ritarikuntien hallituksen jäsen, varakansleri ja vuodesta 2017 lähtien kansleri.
Turussa Nuorteva on tuonut aktiivisesti esiin muun muassa kaupungin poliittista ja kulttuurihistoriaa. Hän toimi Turun kansainvälisten kirjamessujen päätoimikunnan puheenjohtajana 2001–2011. Hän on myös ollut Turun yliopiston hallituksen jäsen. Vuodesta 2019 alkaen Nuorteva on toiminut vuonna 1921 perustetun Ehrensvärd-seuran puheenjohtajana.
Yksityiselämä

Nuortevan isä oli ympäristönsuojelun emeritusprofessori Pekka Nuorteva. Hänen isoisänsä Väinö Nuorteva tunnettiin pakinoitsijana nimimerkillä Olli. Nuorteva on naimisissa lehtori Liisa Nuortevan kanssa, ja heillä on kolme lasta.
Nuortevan harrastuksiin kuuluvat sulkapallo ja muu urheilu. Hän oli Sulkapalloseura Driven puheenjohtaja 1998–1999 ja hallituksen jäsen 15 vuotta. Hän voitti ikämiesten SM-hopeaa 1998 ja 1999 ja Helsingin yliopiston mestaruuden neljällä vuosikymmenellä. Nuorteva on kilpaillut SM-tasolla myös purjehduksessa Tornado-luokassa.
Huomionosoitukset

Suomalaisen kirjan 500-vuotisjuhlavuoden mitali 1988
Yliopistotiedottajien (ent. Korkeakoulutiedottajien) Tieteen lyyra-palkinto 1990
Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kultainen jäsenansiomerkki 2006
Mikael Agricolan juhlavuoden mitali 2007
Jussi Nuortevalle omistettu juhlakirja Kleion pauloissa. (toim. Päivi Happonen ym.). Arkistolaitoksen toimituksia 17. SKS. Helsinki 2014.
Suomen Veteraaniliittojen Valtuuskunnan Veteraanin teräsmuisto n:o 31, 2014
Suomen Sukututkimusseuran Suomen sukututkimuksen kultainen ansiomitali 2017
Hedersledamot av Svenska litteratursällskapet i Finland 2019
Jyväskylän yliopiston kunniatohtori 2023 (kutsuttu 2022)
Huomionosoitukset > Kunniamerkit

Viron Valkoisen Tähden ritarikunnan ritari 2001
Suomen Talousseuran pronssinen mitali 2004
Suomen Leijonan ritarikunnan komentaja 2004
Suomen Sotaveteraaniliiton ansiomitali 2005
Ruotsin Pohjantähden ritarikunnan 1. luokan komentaja 2009
Sotilasansiomitali 2013
Venäjän Federaation Kansojen Ystävyyden kunniamerkki 2014
Vankeinhoidon ansioristi soljen kera 2014
Sotainvalidien ansioristi 2015
Reserviläisliiton ansioristi 2015
Ranskan Kunnialegioonan ritari 2017
Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan suurristi 2017
Islannin Haukan ritarikunnan suurristi 2018
Saksan Liittotasavallan Ansioritarikunnan suurristi 2018
Ortodoksisen kirkon Pyhän Karitsan ritarikunnan kommentaja 2020.
Kirjallisuutta

Happonen, Päivi ym. (toim.): Kleion pauloissa.  (Kirjokansi 53. Arkistoyhdistyksen julkaisuja 11. Arkistolaitoksen toimituksia 17)  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2014.  ISBN 978-952-222-541-2
Aiheesta muualla

Summary in English: ”Finnish Study Abroad before the Foundation of the Royal Academy of Turku (Academia Aboensis) in 1640”. (Arkistoitu – Internet Archive) Nuortevan väitöskirjan tiivistelmä. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Alankomaat  Vatikaani 
Muut:  IdRef
Janakkala

| Janakkala |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°55′20″N, 024°38′50″E
Maakunta:  Kanta-Hämeen maakunta
Seutukunta:  Hämeenlinnan seutukunta
Kuntanumero:  165
Hallinnollinen keskus:  Turenki
Perustettu:  1866
Kuntaliitokset:  Vanaja (1967, osa)
Kokonaispinta-ala:  586,07 km² 192:nneksi suurin 2022 
– maa:  547,41 km²
– sisävesi:  38,66 km²
Väkiluku:  16 031 69:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  29,29 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  16,2 %
– 15–64-v.:  59,0 %
– yli 64-v.:  24,8 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  95,8 %
– ruotsinkielisiä:  0,4 %
– muut:  3,8 %
Kunnallisvero:  8,7 % 192:nneksi suurin 2025 
Työttömyysaste:  9,4 % (Huhtikuu 2016) 
Kunnanjohtaja:  Riikka Moilanen
Hallituksen puheenjohtaja:  Reijo Löytynoja
Kunnanvaltuusto:  33 paikkaa
– puheenjohtaja:  Marko Ahtiainen
  2021–2025   • SDP   • Kesk.   • Kok.   • PS   • Vihr.   • KD   • Vas.:   9 6 6 6 3 2 1
www.janakkala.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Janakkala on Kanta-Hämeen maakunnassa sijaitseva kunta, joka kuuluu Hämeenlinnan seutukuntaan. Sen naapurikuntia ovat etelässä Hausjärvi, Loppi ja Riihimäki sekä pohjoisen suunnalla Hämeenlinna. Kunta sijaitsee varsin keskeisellä paikalla Helsingin ja Tampereen yhdistävän valtatie 3:n ja pääradan varrella. Hämeenlinnan keskustaajama sijaitsee kunnan pohjoispuolella.
Janakkalan taajamat ovat Turenki, Tervakoski, Leppäkoski ja kirkonkylä, jonka nimi on Tarinmaa.