stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Etelä-Pohjanmaan Yrittäjät
Puheenjohtajat

1968–1972: Helge Saarikoski
1976–1979: Helge Saarikoski
1980–1985: Eino Rajamäki
1986–1987: Vilho Kuusela
1988–1995: Antti Salminen
1996–1999: Heikki Ketola
2000–2003: Erkki Koskenkorva
2004–2008: Jorma Luoma
2008–2014: Jyrki Mäkynen
2015: Lasse Anttila
2016– Anne Niemi
Aiheesta muualla

Etelä-Pohjanmaan Yrittäjien sivusto
Etelä-Pohjanmaan Yrittäjien toimisto Seinäjoen Alvar Aallon kadulla.
Catalina Lancasterilainen

Catalina de Lancaster
Catalina de Lancaster oli Kastilian kuningatar avioiduttuaan kuningas Henrik III:n kanssa ja puolisonsa kuoleman 1406 jälkeen alaikäisen poikansa Juhana II:n sijaishallitsija.
Suku

Catalinan isä oli englantilainen, Lancasterin herttua John of Gaunt ja äitinsä vuonna 1369 syrjäytetyn Kastilian kuninkaan Pietari I Julman ja Mará de Padillan vanhin avioton tytär Constanza (1354–1394).
Sijaishallitsija

Vuonna 1406 kruununperijä Juhana II oli kaksivuotias, kun hallitusvalta jaettiin Catalinan ja Juhanan sedän Aragonian kuningas Ferdinand I:n kesken. Sijaishallitsijat sopivat vuonna 1407 keskinäisestä jaosta siten, että Catalina hallitsi pohjoisosia ja Ferdinand I Toledoa, Extremaduraa, Murciaa ja Andalusiaa. Ferdinandin kuoleman jälkeen Catalina jatkoi yksin poikansa sijaishallitsijana aina kuolemaansa vuonna 1418 saakka.
Catalina lähetti edustajansa Konstanzin kirkolliskokoukseen pohtimaan paavin asemaa. Vaikka hallitsijat sanoutuivat irti kuuliaisuudesta Avignonin paaville, Catalina antoi salaisen tukensa syrjäytetylle vastapaavi Benediktus XIII:lle.
Catalina pakotti muslimit kantamaan kirkkaankeltaista sinisellä kuulla koristeltua viittaa ja määräsi näille monia jokapäiväistä elämää vaikeuttaneita säädöksiä: muslimien tuli kaupungeissa elää omilla asuinalueillaan, heitä ei hyväksytty julkisiin virkoihin eikä moniin muihin tehtäviin. Hän myös ahdisti juutalaisia ja määräsi vuonna 1412 Valladolidissa juutalaiset kantamaan erityistä keltaista vaatetta sekä elämään getoissa, jotka oli öisin lukittu, jotta juutalaisten ja kristittyjen kanssakäyminen hankaloituisi. Kristittyjä kiellettiin asettumasta juutalaisten palvelukseen tai syömään juutalaisten kanssa.
Vielä vuonna 1465 johtavat aateliset vaativat vuoden 1412 Vallodolidin säädösten hengessä inkvisitiota koetellakseen kristityiksi kääntyneiden juutalaisten oikeaa uskoa.
Midnight in Paris

| Midnight in Paris |
| --- | --- |
 elokuvateatterijuliste
Ohjaaja:  Woody Allen
Käsikirjoittaja:  Woody Allen
Tuottaja:  Letty Aronson Stephen Tenenbaum Jaume Roures
Säveltäjä:  Stephane Wrembel (käännä suomeksi)
Kuvaaja:  Darius Khondji
Leikkaaja:  Alisa Lepselter
Pääosat:  Owen Wilson Rachel McAdams Marion Cotillard Kathy Bates Adrien Brody Carla Bruni Michael Sheen
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Espanja  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Sony Pictures Classics
Levittäjä:  Sony Pictures Classics Netflix
Ensi-ilta:   10. kesäkuuta 2011  26. elokuuta 2011
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  ranska englanti
Budjetti:  17 miljoonaa dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Midnight in Paris on Woody Allenin käsikirjoittama ja ohjaama romanttinen komedia ja fantasiaelokuva. Pääosissa ovat Owen Wilson, Rachel McAdams, Marion Cotillard, Kathy Bates, Adrien Brody, Carla Bruni ja Michael Sheen. Elokuvan ensi-ilta oli Cannesin elokuvajuhlilla ja sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa toukokuussa 2011. Elokuva voitti parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscarin ja parhaan käsikirjoituksen Golden Globen ja oli ehdolla kolmessa Oscar-palkintokategoriassa (elokuva, ohjaus ja lavastus). Helmikuussa 2012 Hollywoodin käsikirjoittajien liitto palkitsi elokuvan parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen palkinnolla.
Juoni

Kirjailijanuraansa nihkeästi aloitteleva, Hollywoodissa käsikirjoittajana menestynyt nuori Gil Pender (Wilson) on kihlattunsa Inezin (McAdams) kanssa Pariisissa, muttei pidä tämän sikäläisistä ystävistä eikä matkalla mukana olevista Inezin upporikkaista ja konservatiivisista vanhemmista. Hän hyvästelee ystäväseurueen kesken illanvieton ja sanoo kävelevänsä takaisin hotelliinsa. Äkkiä hän huomaakin olevansa 1920-luvun Pariisissa ja tapaavansa sen ajan kulttuurikuuluisuuksia ja omia kirjallisia esikuviaan kuten Ernest Hemingwayn, F. Scott Fitzgeraldin ja Cole Porterin. Aamun sarastuksessa Gilin kokemukset vaihtuvat kuitenkin taas nykyaikaan. Sama toistuu useana yönä. Hän rakastuu Picasson hylkäämään nuoreen naiseen Adrianaan (Cotillard), joka haikailee 1920-luvulla Pariisin 1890-luvun ”kulta-aikaan”. Gil saa kannustavaa kritiikkiä teksteistään Gertrude Steinilta ja oppii vähitellen olemaan haikailematta menneisyyteen ja ottamaan vakavammin oman kirjailijankutsumuksensa. Elokuvan lopussa hän jättää Inezin, päättää jäädä Pariisiin ja kohtaa uuden rakkauden nykyajassa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Owen Wilson  | … |  Gil Pender   |
|  Rachel McAdams  | … |  Inez   |
|  Kurt Fuller  | … |  John, Inezin isä   |
|  Mimi Kennedy  | … |  Helen, Inezin äiti   |
|  Michael Sheen  | … |  Paul Bates   |
|  Nina Arianda  | … |  Carol Bates   |
|  Carla Bruni  | … |  museo-opas   |
|  Yves Heck  | … |  Cole Porter   |
|  Alison Pill  | … |  Zelda Fitzgerald   |
|  Corey Stoll  | … |  Ernest Hemingway   |
|  Tom Hiddleston  | … |  F. Scott Fitzgerald   |
|  Sonia Rolland  | … |  Josephine Baker   |
|  Daniel Lundh  | … |  Juan Belmonte   |
|  Kathy Bates  | … |  Gertrude Stein   |
|  Marcial Di Fonzo Bo  | … |  Pablo Picasso   |
|  Marion Cotillard  | … |  Adriana   |
|  Léa Seydoux  | … |  Gabrielle   |
|  Emmanuelle Uzan  | … |  Djuna Barnes   |
|  Adrien Brody  | … |  Salvador Dalí   |
|  Tom Cordier  | … |  Man Ray   |
|  Adrien de Van  | … |  Luis Buñuel   |
|  Gad Elmaleh  | … |  Detective Tisserant   |
|  David Lowe  | … |  T.S. Eliot   |
|  Yves-Antoine Spoto  | … |  Henri Matisse   |
|  Laurent Claret  | … |  Leo Stein   |
|  Vincent Menjou Cortes  | … |  Henri de Toulouse-Lautrec   |
|  Olivier Rabourdin  | … |  Paul Gauguin   |
|  François Rostain  | … |  Edgar Degas   |
Arvioita

Nyt-liitteen viisi kriitikkoa antoivat elokuvalle pistekeskiarvon 3,2. Helsingin Sanomissa elokuvaa kuvattiin viehättäväksi mutta yhdentekeväksi, kun taas Film-O-Holic.com-elokuvasivuston Aino Salosen mielestä Midnight in Paris nousee Allenin kahden muun Eurooppaan sijoittuvan myöhäiselokuvan, Match Pointin (2005) ja Vicky Cristina Barcelonan (2008) tasolle.
Aiheesta muualla

Midnight in Paris on ihastuttavan kepeä elokuva. Yle Uutiset.  26.8.2011. Arkistoitu
Midnight in Paris Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Aiheesta muualla > Arvostelut

Aleksi Salonen: Midnight in Paris  26.8.2011. Filmgoer.fi.
| n k Woody Allen |
| --- | --- |
1960-luku:  What's Up, Tiger Lily? (1966)  Ota rahat ja juokse (1969) 
1970-luku:  Bananas – minä ja vallankumous (1971)  Mitä kaikkea oletkaan aina halunnut tietää seksistä, mutta et ole rohjennut kysyä (1972)  Unikeko (1973)  Sota ja rakkaus eli älkää ampuko Napoleonia (1975)  Annie Hall (1977)  Sisäkuvia (1978)  Manhattan (1979) 
1980-luku:  Stardust Memories (1980)  Kesäyön seksikomedia (1982)  Zelig (1983)  Broadway Danny Rose (1984)  Kairon purppuraruusu (1984)  Hannah ja sisaret (1986)  Radio Days (1987)  Syyskuu (1987)  Toinen nainen (1988)  New York Stories (1989)  Rikoksia ja rikkomuksia (1989) 
1990-luku:  Alice (1990)  Varjoja ja sumua (1991)  Miehiä ja vaimoja (1992)  Manhattanin murhamysteeri (1993)  Luotisade Broadwaylla (1994)  Don't Drink the Water (1994)  Rakkauden jumalatar (1995)  Kaikki sanovat I Love You  (1996)  Harry pala palalta (1997)  Celebrity – kuuluisuus (1998)  Sweet and Lowdown (1999) 
2000-luku:  Keksejä ja konnia (2000)  Jadeskorpionin kirous (2001)  Näkemiin Hollywood (2002)  Sinua parempaa (2003)  Melinda ja Melinda (2004)  Match Point (2005)  Scoop (2006)  Cassandra’s Dream (2007)  Vicky Cristina Barcelona (2008)  Whatever Works (2009) 
2010-luku:  You Will Meet a Tall Dark Stranger (2010)  Midnight in Paris (2011)  To Rome with Love (2012)  Blue Jasmine (2013)  Magic in the Moonlight (2014)  Irrational Man (2015)  Café Society (2016)
Konkretismi

Konkretismi (ransk. art concret) oli abstraktin taiteen suuntaus, joka kehittyi 1930-luvulla De Stijl -ryhmän, futuristien ja Kandinskyn taiteesta. Termiä konkreettinen taide käytti ensimmäisenä Theo van Doesburg manifestissaan Manifesto of Concrete Art vuonna 1930. Van Doesburgin mukaan konkreettisen taiteen tulee olla vapaa kaikista symbolisista yhtymäkohdista todellisuuteen, eikä hänen mielestään mikään ollut niin konkreettista kuin väri, viiva ja pinta. Konkretismi on täysin ei-esittävää taidetta, ja sen ilmaisu on pelkistettyä ja tarkkaa. Peruselementtejä ovat nimenomaan värit sekä pelkistetyt geometriset viivat ja pinnat. Tärkeää on myös komposition jännite ja rytmi.
Konkretismi on osa 1900-luvun laajaa modernismin valtavirtaa. Konkretismi määritellään usein konstruktivismin alalajiksi, mutta rajanvedot eivät ole aina yksiselitteisiä. Selkein konkretismin tunnusmerkki on ehdoton abstraktiuden vaatimus. Yleensä esittävää taidetta pidetään konkreettisena ja ei-esittävää abstraktina tai käsitteellisenä, mutta konkretismin mukaan abstrakti ilmaisu on taiteena lopulta konkreettisinta. Konkretismissa luovuttiin yleensä esittävän taiteen pyrkimyksestä tilallisuuteen ja pitäydyttiin kaksiulotteisuudessa. Siitä huolimatta kolmas ulottuvuus on usein teoksissa vahvasti mukana optisena ilmiönä.
Suomessa ei-esittävä taide teki läpimurron juuri konkretismina, jota alkoi esiintyä sotien jälkeen. Suuntauksen merkittäviä suomalaisia edustajia ovat Birger Carlstedt ja Juhana Blomstedt.
Konkretismin tunnettuja edustajia

| Taiteilija | Elinaika | Syntyperä | Muita tyylisuuntia |
| --- | --- | --- | --- |
| Josef Albers | 1888–1976 | saksal. | Bauhaus |
| Hans Arp | 1886–1966 | saksal. | dadaismi, surrealismi |
| |Max Bill | 1908–1994 | sveitsil. | Bauhaus |
| |Juhana Blomstedt | 1937–2010 | suomal. | konstruktivismi |
| |Olle Bærtling | 1911–1981 | ruotsal. |  |
| |Birger Carlstedt | 1907–1975 | suomal. | ekspressionismi, kubismi, surrealismi |
| |Sonia Delaunay | 1885–1979 | ukrainal. | kubismi |
| |Theo van Doesburg | 1883–1931 | hollantil. | De Stijl |
| |Auguste Herbin | 1882–1960 | ranskal. | kubismi |
| |Richard Paul Lohse | 1902–1988 | sveitsil. | konstruktivismi |
| |Agnes Martin | 1912–2004 | kanadal. | abstrakti ekspressionismi |
| |Piet Mondriaan | 1872–1944 | hollantil. | symbolismi, De Stijl, neoplastisismi |
| |Antoine Pevsner | 1884–1962 | venäl. | suprematismi |
| |Sam Vanni | 1908–1992 | suomal. | formalismi |
Keltainen neliö vasemmalla

Keltainen neliö vasemmalla tai T-muotoinen sommittelu on taiteilija Ahti Lavosen (1928–1970) maalaus vuodelta 1967. Se on maalattu sekatekniikalla kankaalle ja on kooltaan 190 x 190 cm. Ateneumin taidemuseo osti maalauksen kokoelmiinsa vuonna 1970.
Lavonen haki tuolloin töissään järjestystä, ja maalaus onkin jaettu kolmeen osaan: yksi osa on epätasaisen keltainen, muut valkoisia. Maalaus edustaa eräänlaista synteesiä materiaalitutkimuksen ja konstruktivistisen kaipuun välillä. Hän oli aiemmin pyrkinyt rauhaan ja tasapainoon, jolloin hän päätyi materiaaliestetiikkaan. Nyt hän haki visuaalista järjestystä, mikä näkyy tässäkin maalauksessa.
Lavonen seurasi tiiviisti länsimaisen modernin taiteen ilmiöitä. Hän päätyi abstraktiin taiteeseen vuonna 1960 nähtyään Venetsian biennaalin ja hänen tuotantonsa ilmensi modernissa taiteessa tapahtuneita uusia askelia noina aikoina.
Aiheesta muualla

Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: T- muotoinen sommittelu (Keltainen neliö vasemmalla). [vanhentunut linkki]
Paavo Toivanen

Paavo Uuras Toivanen (14. kesäkuuta 1937 Tuupovaara – 15. lokakuuta 2024 Turku) oli suomalainen lääkäri ja professori. Hän toimi Turun yliopiston bakteeriopin ja serologian professorina vuodesta 1978 vuoteen 2001. Paavo Toivanen on yhdessä vaimonsa Auli Toivasen kanssa suomalaisen immunologiatutkimuksen uranuurtajia.
Henkilöhistoria ja ammattiura

Toivasen vanhemmat olivat metsäteknikko Vilho Pekka Toivanen ja Suoma Helena Silvennoinen. Hän tuli ylioppilaaksi Joensuun lyseosta 1955 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1962. Toivanen avioitui Auli Pirilän kanssa vuonna 1961 ja kaikkiaan perheeseen syntyi viisi lasta. Toivanen ja hänen vaimonsa tekivät koko tutkijanuransa töitä yhdessä. He työskentelivät yhdessä muun muassa Yhdysvalloissa, josta he toivat Suomeen kaksi sisäsiittoista kanakantaa tutkimustarkoituksiin, ja Sveitsissä Baselin Immunologisessa Instituutissa. Toivasten tutkimustyön keskeiset aiheet olivat valkosolujen erilaistuminen ja bakteerien aiheuttama niveltulehdus. Toivaisten tutkimustyö vaikutti merkittävästi muun muassa luuytimensiirtoihin ja niveltulehduksen hoitoon.
Palkinnot ja tunnustukset

Paavo ja Auli Toivanen saivat vuonna 2004 Wiesbadenin kaupungin myöntämän 38 000 euron suuruisen Carol Nachman -palkinnon ansioistaan reumatutkimuksen alalla. Molemmille myönnettiin myös Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkki.
Paavo ja Auli Toivasen elämäntyön kunnioittamiseksi joukko Toivasten entisiä työtovereita ja oppilaita toteutti juhlamitalihankkeen, jossa mitalin suunnittelijaksi valittiin Jarkko Roth. Auli ja Paavo Toivasen 70-vuotismitali julkistettiin vuonna 2008. Mitalin luonnos ja lahjoittajien nimet sisältävä adressi luovutettiin Paavo Toivaselle hänen 70-vuotispäivänään 14.6.2007 ja mitalin ensimmäinen kappale luovutettiin Auli Toivaselle hänen 70-vuotispäivänään 1.3.2008.
Virpi Alanen

Virpi Alanen (s. 1978) on Helsingissä asuva runoilija, aforisti, kriitikko ja taidejournalisti. Hänen runoutta ja aforistiikkaa yhdistelevä esikoisteoksensa Ystävätär K ilmestyi vuonna 2012. Alasen teos Hiilellä piirretty hymy valittiin vuoden aforismikirjaksi 2020. Hänen scifirunoelmansa Lento oli puolestaan vuoden 2024 Tanssiva karhu -palkintoehdokas. Alasella on monitaiteinen runoblogi Peilit ja antikvaarinen löytörunoblogi Löytöretkue. Hän toimi Suomen aforismiyhdistyksen puheenjohtajana 2013–2014.
Alanen on pitänyt myös visuaalisen runouden näyttelyjä. Yksi teos julkaistiin vuonna 2017 Nokturno-runoussivustolla.
Teokset

Ystävätär K (Poesia, 2012)
Löytöretkue (Poesia, Poesiavihkot-sarja, 2015)
Hiilellä piirretty hymy (Kulttuurivihkot, 2020)
Mahdollisia rakkauslauseita (Kulttuurivihkot, 2022)
Serendipii (Lyhyttavara, 2022)
Kunnes luut iloiset (Enostone, 2022)
Lento (Poesia, 2023)
Näyttelyt

2020 Elämänmuotojen kirjoitusta, Alpo Jaakolan patsaspuisto, Loimaa
2019 Poeettisia eläimiä, Stoan Parvigalleria, Helsinki
2018 Poeettisia eläimiä, Antikvariaatti Sofian Galleria, Helsinki
2018 Poeettisia eläimiä, Turun Kirjakahvilan galleria, Turku
Palkinnot ja ehdokkuudet

Vuoden aforismikirja 2020
Tanssiva karhu -runopalkintoehdokkuus 2024
Aiheesta muualla

Virpi Alanen Aforistihakemistossa
Alasen blogi Peilit
Alasen antikvaarinen löytörunoblogi Löytöretkue
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Göran Augustson

Göran Augustson (vas.) Sam Vannin opissa keväällä 1961 Suomen Taideakatemian koulussa.
Göran Erik Augustson (20. helmikuuta 1936 Tammisaari – 19. joulukuuta 2012 Vantaa) oli suomalainen kuvataiteilija. Augustsonin debyytti taiteilijana tapahtui Helsingissä vuonna 1962. Maalarina ja graafikkona Augustson oli opettajansa Sam Vannin perillisiä, |konstruktivisti, jolle suora viiva, selkeys ja järjestys ovat ominaisia.
Augustson opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1956–1958 ja Suomen Taideakatemian koulussa 1958–1962. Hän toimi Taideakatemian opettajana vuosina 1965–1974 ja rehtorina vuosina 1973–1974.
Augustsonin retrospektiivinen näyttely oli esillä Helsingin Taidehallissa vuonna 1999.
Aiheesta muualla

Göran Augustson Kansallisgallerian kokoelmissa
Göran Augustsonin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa.
Augustson, Göran Erik. (Arkistoitu – Internet Archive) Artegrafica.com.
Augustson, Göran hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  KulturNav  MusicBrainz 
Henkilöt:  Uppslagsverket Finland
Academic Ranking of World Universities

Academic Ranking of World Universities (ARWU) on Kiinan Shanghaista peräisin oleva tuhannen (alkujaan 500) huippuyliopiston listaus. Sitä on julkaistu vuosittain vuodesta 2003 lähtien. ARWU-ranking kehitettiin Shanghain Jiao Tong -yliopistossa kiinalaisten poliittisen ja koulutushallinnon päättäjien apuvälineeksi Kiinan korkeakoulujen vertailemiseksi läntisiin akateemisiin opinahjoihin. Vuodesta 2009 listaa on julkaissut yksityinen konsulttiyritys (ShanghaiRanking Consultancy).
Suomalaiset yliopistot ARWU-rankingissa

Vuonna 2007 suomalaisyliopistoista listalle pääsi viisi. Helsingin yliopisto nousi tuolloin pykälän sijalle 73, Turun yliopisto putosi kolmensadan joukosta, Oulun yliopisto nousi neljänsadan joukkoon ja TKK sekä Jyväskylän yliopisto pysyttelivät viidensadan joukossa.
Vuonna 2012 Helsingin yliopisto oli listan sijalla 73, Oulun yliopisto ja Turun yliopisto sijoilla 301–400, Itä-Suomen yliopisto ja Jyväskylän yliopisto sijoilla 401–500.
Vuonna 2020 tuhat yliopistoa kattavalla ARWU-listalla oli kahdeksan suomalaista yliopistoa. Helsingin yliopisto oli sijalla 74, Turun yliopisto sijaluokassa 301–400, Aalto-yliopisto 401–500, Itä-Suomen, Oulun ja Tampereen yliopistot sijaluokassa 501–600, Jyväskylän yliopisto 701–800 ja Lappeenrannan–Lahden teknillinen yliopisto sijaluokassa 901–1000.
Kritiikki

Shanghain listan metodologiaa on kritisoitu ylipainotuksesta Nobel-palkintoihin ja teknisiin tieteisiin, millä aloilla korkeat lukemat siteerausindeksissä ovat muita yleisempiä. Lisäksi mittarina ovat englanninkieliset julkaisut, joissa amerikkalaisilla, briteillä ja australialaisilla on ollut kielietua.
Shanghain listan laatijat ovat myöntäneet mittarien vääristyneen siten, että yliopiston ikä nostaa ja painottuminen humanistisiin tieteisiin tai yhteiskuntatieteisiin laskee sijoitusta.
Korkeakoulututkijoiden kansainvälinen tutkimusyhteisö on hyvin yksimielinen siitä, että ranking-listat ovat haitallisia korkeakoulujärjestelmien kehittämiselle. Haitallisuus johtuu siitä, että huomio keskittyy vain statukseltaan parhaimpien menestykseen, ja heikompien kehittämisestä ei kiinnostuta, vaikka ne muodostavat enemmistön.
Arviointiperusteet

Koulutuksen laatu:
Entisten opiskelijoiden voittamat Nobel-palkinnot ja Fieldsin mitalit. Painotus 10 %
Henkilökunnan laatu:
Henkilökunnan voittamat Nobel-palkinnot ja Fieldsin mitalit. Painotus 20 %
Siteeratuimmat tutkijat 21 laajasta aihealueesta. Painotus 20 %
Tutkimuksen laatu:
Nature ja Science -lehdissä julkaistut artikkelit (ei koske humanistisia tai yhteiskuntatieteellisiä korkeakouluja, joiden muut painotukset nousevat). Painotus 20 %
Artikkelit laajennetussa tiedesitaatti-indeksissä (Science Citation Index-expanded) tai sosiaalitieteiden sitaatti-indeksissä (Social Science Citation Index). Painotus 20 %
Oppilaitoksen koko:
Akateeminen menestys suhteessa laitoksen kokoon. Painotus 10 %
Aiheesta muualla

2024 Academic Ranking of World Universities (ARWU 2024) (englanniksi) (shanghairanking.com)
The Tremeloes

The Tremeloes oli brittiläinen pop-yhtye, jonka suurin menestys ajoittui 1960-luvulle. Orkesteri oli muotoutunut kuitenkin jo edellisen vuosikymmenen lopulla Essexissä, jossa he esiintyivät teinibändinä. Tremeloesin suurin maailmanlaajuinen menestys oli vuonna 1967 julkaistu single "Silence Is Golden".
Varhaiset vuodet

Vuosina 1962–1966 yhtye tunnettiin nimelle Brian Poole and The Tremeloes. Poole oli yhtyeen päävokalisti ja johtaja. Vuonna 1962 levy-yhtiö Decca Records järjesti esiintymiskokeen Tremeloesille. Samaan aikaan paikalla oli myös toinen nuori bänditulokas, jota kutsuttiin nimellä The Beatles. Tremeloes sai levytyssopimuksen, Beatlesit eivät.
Vuonna 1963 Brian Poole yhtyeineen nousi Englannin listoilla neljänneksi singlellään "Twist and Shout" ja heti perään ykköspaikalle kappaleella "Do You Love Me". Muutamia pienempiä hittejä kuten "Someone Someone" ja "Candyman" tuli vielä seuraavien vuosien aikana, mutta jo ennen vuosikymmenen puoliväliä suosio alkoi osoittaa selviä hiipumisen merkkejä. Yleisön suosikeiksi ja listoille olivat nousseet The Beatles (jonka levy-yhtiö EMI oli ottanut talliinsa uskomatta kvartetin kykyihin), The Rolling Stones, The Yardbirds, The Kinks ja monet muut pitkähiuksiset kitarabändit, jotka saivat Brian Poolen ja hänen yhtyeensä näyttämään ja kuulostamaan liian vanhanaikaisilta. Alkuvuonna 1966 Brian Poole siirtyikin soolouralle jättäen Tremeloesin jatkamaan uraansa, jonka tulevaisuus näytti epävarmalta.
The Tremeloesin uusi tuleminen

Poolen lähdön jälkeen Tremeloesin muodostivat soolokitaristi Ricky West, komppikitaristi Alan Blakley, rumpali Dave Munden ja basisti Alan Howard, joka vaihdettiin nopeasti Mike Clarkiin. Kun lyhytaikaiseksi jäseneksi jäänyt Clark vaihtui Len "Chip" Hawkesiin, alkoi sopivalta tuntuva kokoonpano olla kasassa. Hawkesista tuli basistinroolinsa lisäksi yhtyeen varsinainen laulusolisti.
Muutettuaan musiikkityylinsä melodisempaan suuntaan Tremeloes aloitti kunnianhimoisen yrityksen päästä takaisin suosioon kasvattamalla hiuksensa pidemmiksi ja hankkimalla muodinmukaiset vaatteet Carnaby Streetiltä. Suurin odotuksin julkaistu single "Blessed" ei menestynyt. Yhtye päätti ottaa käsittelyynsä Beatles-kappaleen "Good Day Sunshine", mutta tämäkään ei tuottanut toivottua tulosta. Vuoden 1967 alussa Tremeloes levytti Cat Stevensin sävellyksen "Here Comes My Baby", joka nosti heidän brittien Top-teniin. Seuraavaksi singlekseen he valitsivat yhdysvaltalaisen The Four Seasons -lauluyhtyeen tunnetuksi tekemän sävellyksen "Silence is Golden". Kappale nousi Englannin listaykköseksi toukokuussa 1967 pysyen siellä kolmen viikon ajan.. Yhdysvalloissa kappale nousi Billboardin listoilla sijaluvulle 11 ja menestyi hyvin ympäri maailmaa.
Tremeloes ei levytyksissään turvautunut tuon aikakauden muoti-ilmiöön psykedeeliseen rockiin, vaan esitti tavaramerkikseen noussutta harmitonta kitarapoppia. Heidän seuraavan singlensä oli Even The Bad Times Are Good, jonka iloisuus tarttui ihmisiin. Sen menestys oli taattu. Keskellä kuuminta hippikesää julkaistu Tremeloesien albumi Here Come The Tremeloes käväisi LP-tilastoissa sijalla 15. Sitä seurannut Tremeloes-single Be Mine sen sijaan epäonnistui kaupallisesti.
Alkuvuodesta 1968 julkaistu "Suddenly You Love Me" nosti Tremeloesin jälleen takaisin listoille, ja vuoden aikana yhtyeellä oli vielä kaksi singlemenestystä, "Helule, Helule" ja "My Little Lady". Seuraavana vuonna suosio oli jo kääntynyt selvään laskuun, joskin loppuvuonna 1969 julkaistu "Call Me Number One" menestyi kotimaassaan kavuten listojen kakkospaikalle.
Uudelleen yhteen

Vuonna 1970 progressiiviseen rockiin siirtynyt Tremeloes teki albumin, jonka nimeksi annettiin Master. Levyltä poimittu single Me And My Life oli heidän viimeinen suuri hittinsä. Tämän jälkeen yhtye jatkoi keikkailuaan lähinnä kotimaassaan saavuttamatta enää kovin merkittävää menestystä. Vuosikymmen olikin suurten muutosten aikaa, sillä Tremeloesin jäsenet vaihtuivat toinen toisensa jälkeen. Välillä Dave Munden soitti ainoana alkuperäisenä jäsenenä yhtyeessä. Orkesteri ei kuitenkaan hajonnut, sillä Nashvilleen muuttanut Len Hawkes tuli takaisin pannen pystyyn Tremeloesien alkuperäisen kokoonpanon. Tämän jälkeen he soittivat yhdessä vuosien ajan tehden esimerkiksi kiertueen Eurooppaan. Yksi heidän viimeisimmistä levytyksistään oli joululaulu "Jerusalem" vuodelta 1994.