stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mario Melchiot

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 4. marraskuuta 1976 (ikä 47) 
Syntymäpaikka: Amsterdam, Alankomaat
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja, keskuspuolustaja
Pituus: 187 senttimetriä
Seura
Seura: Wigan
Pelinumero: 25
Junioriseurat
: Ajax
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 1996–1999 1999–2004 2004–2006 2006–2007 2007– | Ajax Chelsea Birmingham Rennes Wigan | 73 (1) 130 (4) 56 (2) 30 (2) 97 (0) |
Maajoukkue
| 2000– |  Alankomaat | 22 (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 3. lokakuuta 2007.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 17. kesäkuuta 2008.
Mario Melchiot (s. 4. marraskuuta 1976 Amsterdam, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin valioliigassa pelaavaa Wigania. 187 senttimetriä pitkä Melchiot pelaa puolustuksessa, joko oikealla laidalla tai keskellä.
Amsterdamin Ajaxin junioriakatemiasta huipulle noussut Melchiot edusti Ajaxin ykkösjoukkuetta kolmen kauden ajan voittaen seurassa Alankomaiden mestaruuden vuonna 1998 ja KNVB-cupin vuosina 1998 ja 1999. Kesällä 1999 hän siirtyi lontoolaisen Chelsean riveihin bosman-säännön turvin. Chelseassa hänen suurimmaksi saavutuksekseen jäi FA Cupin voitto vuodelta 2000.
Heinäkuussa 2004 Melchiot solmi kaksivuotisen sopimuksen Birminghamin kanssa. Keväällä 2006 seura kuitenkin putosi valioliigasta, ja hän siirtyi Ranskaan, Rennesiin, yhden vuoden sopimuksella. Melchiot kuului joukkueen runkopelaajiin, mutta sopimuksen päätyttyä hän siirtyi takaisin Englantiin; 15. kesäkuuta 2007 Wigan tiedotti hankkineensa Melchiotin ilmaisella siirrolla. Vain noin kuukautta myöhemmin, 24. heinäkuuta, hänet nostettiin joukkueen kapteeniksi Arjan de Zeeuwin siirryttyä Coventryyn.
Alankomaiden maajoukkueessa Melchiot debytoi 11. lokakuuta 2000 Portugalia vastaan pelatussa MM-karsintaottelussa. Yhteensä hän on pelannut 17 A-maaottelua.
Victorio Oliver Domingo

Victorio Oliver Domingo.
Victorio Oliver Domingo (s. 23. joulukuuta 1929) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 27. kesäkuuta 1954 ja nimitettiin Madridin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Limisan titulaaripiispaksi 5. syyskuuta 1972. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Vicente Enrique y Tarancón, jota avustivat Pedro Cantero Cuadrado ja Juan Ricote Alonso.
Oliver Domingo sai 20. joulukuuta 1976 nimityksen Tarazonan ja 27. toukokuuta 1981 Albaceten piispaksi. 22. helmikuuta 1996 hänet nimitettiin Orihuela-Alicanten piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 26. marraskuuta 2005.
Peter Kotilainen

| Peter Kotilainen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 7. syyskuuta 1994 (ikä 30)
Salibandyn pelaaja
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Seura:  Floorball Thurgau
Pelinumero:  61
Pituus:  177 cm
Paino:  64 kg
| Urheilijan ura> Junioriseurat |
| --- | --- | --- | --- |
: Happee
Seurat
| Vuodet | Seura | Ottelut (M+S=P) | Ottelut (M+S=P) |
| 2011–2013 2013–2014 2014–2022 2022–2023 | Happee Classic Happee SPV | 32 (20+31=51)  24 (33+13=46)  170(206+207=413)  32 (27+44=71) | 32 (20+31=51)  24 (33+13=46)  170(206+207=413)  32 (27+44=71) |
Maajoukkue
|  |  Suomi U-19 | 9 (14+11=25) | 9 (14+11=25) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten Salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten Salibandy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten Salibandy.MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten Salibandy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Riika 2016 | Salibandy |  |
|  Kultaa | Praha 2018 | Salibandy |  |
|  Hopeaa | Helsinki 2020 | Salibandy |  |
|  Pronssia | Zürich 2022 | Salibandy |  |
Peter Kotilainen (s. 7. syyskuuta 1994) on suomalainen salibandyn pelaaja, joka edustaa Sveitsin pääsarjassa pelaavaa Thurgauta. Suomen pääsarjassa hän on edustanut Happeeta, Classicia ja Seinäjoen Peliveljiä.
Suuren yleisön tietoisuuten Kotilainen nousi maailmanmestaruuskilpailuissa 2016, jolloin hänet valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi voitettuaan pistepörssin sekä maailmanmestaruuden Suomen maajoukkueessa.
Ruotsalainen salibandylehti Innebandymagazinet valitsi Kotilaisen maailman neljänneksi parhaaksi miespelaajaksi vuonna 2018.
Ura

Kotilainen siirtyi keväällä 2013 kasvattajaseurastaan Happeesta Classiciin 1+1-vuotisella sopimuksella. Kotilainen pystyi Tampereella omien sanojensa mukaan keskittymään täysipainoisesti salibandyyn. Tästä huolimatta Kotilainen pelasi Classicissa ainoastaan yhden kauden ajan, kunnes siirtyi kauden loputtua takaisin vanhaan seuraansa.
Keskisuomalaisen Tommi Roimelan mukaan Kotilainen pelasi kaudella 2015–2016 siihenastisen uransa parhaan kauden. Hänelle annettiin enemmän vastuuta, mikä osaltaan johti myös virheisiin. Joulukuuhun mennessä Kotilainen oli joutunut jättämään ottelun kesken jo kahteen kertaan punaisen kortin seurauksena. Ensimmäinen ulosajo Kotilaiselle tuomittiin, kun hän kritisoi tuomareiden päätöstä kiroilemalla. Toisen kerran hänet suljettiin ottelusta päähän kohdistuneen poikittaisen mailan seurauksena.
Kauden 2016–2017 aikana Kotilainen ilmaisi Suomen Salibandyliiton toimittajalle halustaan työskennellä täysipäiväisenä ammattilaisurheilijana Ruotsin Superliigassa tai Nationalliga A:ssa.
Helmikuussa 2021 Kotilainen solmi kahden vuoden jatkosopimuksen Happeen kanssa. Tätä sopimusta Kotilainen ei kuitenkaan pelannut loppuun, vaan kesäkuussa 2022 Seinäjoen Peliveljet solmi hänen kanssaan 1+1-vuotisen sopimuksen.
Yksityiselämä

Kotilainen työskentelee hoiva-alalla Laukaassa sijaitsevassa päiväkodissa. Hän valmistui lastenohjaajaksi kesällä 2017.
Joulukuussa 2015 Kotilainen kertoi Keskisuomalaiselle antamassaan haastattelussa kärsineensä ongelmista siviilielämässään. Hänen mukaansa ongelmat olivat vaikuttaneet pitkällä aikavälillä myös hänen pelaamiseensa negatiivisesti. Samassa haastattelussa Kotilainen paljasti kokeneensa nuoruudessaan pahoinvointia, mikä johtui hänen isänsä alkoholiongelmasta. Peter Kotilainen on kertonut, että hänellä on ollut iso rahapeliongelma 8-vuotiaasta saakka ja hän on yrittänyt korjata ongelmaa jo pitkään. Kotilainen on onnistunut maksamaan jo suurimman osan veloistaan.
Myös Kotilaisen veljet Paul ja Panu pelaavat Salibandyliigassa. Vanhin veli Pasi on lopettanut uransa. Veljesten lisäksi perheeseen kuuluu yksi sisko.
Tilastot > Runkosarja

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Sarjataso | Ottelut | Tehopisteet | + / - | Rangaistukset |
| 2009–2010 | Happee A | Nuorten SM-sarja | 7 | 6 + 1 = 7 |  | 2 min |
| 2010–2011 | Happee |  Salibandyliiga | 1 | 0 + 0 = 0 | -1 | 0 min |
|  | Happee A | Nuorten SM-sarja | 18 | 16 + 23 = 39 |  | 20 min |
| 2011–2012 | Happee | Salibandyliiga | 6 | 0 + 1 = 1 | -2 | 0 min |
|  | Happee A | Nuorten SM-sarja | 22 | 60 + 45 = 105 |  | 6 min |
| 2012–2013 | Happee | Salibandyliiga | 25 | 20 + 30 = 50 | +17 | 12 min |
|  | Happee A | Nuorten SM-sarja | 6 | 17 + 15 = 32 |  | 4 min |

| 2013–2014 | Classic | Salibandyliiga | 24 | 33 + 13 = 46 | +9 | 12 min |
|  | Classic A | Nuorten SM-sarja | 1 | 1 + 1 = 2 |  | 0 min |
| 2014–2015 | Happee | Salibandyliiga | 24 | 24+30=54 |  | 4 min |
| 2015–2016 | Happee | Salibandyliiga | 19 | 34+21=55 |  | 70 min |
| 2016–2017 | Happee | Salibandyliiga | 26 | 36+32=68 |  | 44 min |
| 2017–2018 | Happee | Salibandyliiga | 19 | 13+16=29 |  | 8 min |
| 2018–2019 | Happee | Salibandyliiga | 13 | 21+15=36 |  | 18 min |
| 2019–2020 | Happee | Salibandyliiga | 14 | 22+14=36 |  | 12 min |
| 2020–2021 | Happee | F-liiga | 22 | 30+29=59 |  | 10 min |
| 2021–2022 | Happee | Fliiga | 7 | 3+9=12 |  | 6 min |
| 2022–2023 | SPV | F-liiga | 32 | 29+44=73 |  | 16 min |
| 2023–2024 | Floorball Thurgau | swiss | 33 | 27+27=54 |  | 18 min |
Tilastot > Pudotuspelit

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kausi | Joukkue | Sarjataso | Ottelut | Tehopisteet | + / - | Rangaistukset |
| 2011–2012 | Happee A | Nuorten SM-sarja | 10 | 20 + 18 = 38 |  | 6 min |
| 2012-2013 | Happee |  Salibandyliiga | 9 | 8 + 8 = 16 | -6 | 2 min |
|  | Happee A | Nuorten SM-sarja | 2 | 4 + 4 = 8 |  | 2 min |
| 2013-2014 | Classic | Salibandyliiga | 12 | 7 + 4 = 11 | -7 | 2 min |
| Yhteensä: |  | Salibandyliiga | 21 | 15 + 12 = 27 | -13 | 4 min |
Vuodatus.net

Vuodatus.net on suomalainen verkkosivusto, joka tarjoaa ilmaiseksi käyttöön työkalut blogin kirjoittamiseen. Rekisteröitymällä pääsee kirjoittamaan omaa blogiaan. Oman blogin ulkoasua voi myös muuttaa ja liittää blogiin kuvia omalta koneelta ja internetistä. Rekisteröityneenä käyttäjänä voi myös seurata muiden käyttäjien blogien päivityksiä ja seurata, mitä omat ystävät tekevät. Vuonna 2012 kävijöitä sivustolla laskettiin olevan yli 300 000 eri kävijää
Lokakuussa 2008 ilmoitettiin Vuodatus.net-sivuston siirtyneen Alma Media -konserniin kuuluvan Kustannusosakeyhtiö Iltalehden omistukseen.
Marraskuussa 2012 ilmoitettiin Vuodatus.net-sivuston siirtyneen Alma Media -konserniin kuuluvalta Kustannusosakeyhtiö Iltalehdeltä Rohea Oy:n omistukseen.
Aiheesta muualla

Vuodatus.net
Viljoen

Viljoen on muun muassa seuraavien eteläafrikkalaisten henkilöiden sukunimi:
Constand Viljoen (1933–2020), kenraali ja afrikaanerinationalistinen poliitikko
Gerrit Viljoen (1926–2009), tiedemies ja poliitikko
Marais Viljoen (1915–2007), Etelä-Afrikan valtiollinen presidentti vuosina 1979–1984
Sunette Viljoen (s. 1983), keihäänheittäjä.
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Pohjola (Turku)

| Pohjola> Norrstan |
| --- | --- |
 Kaupungin kartta, jossa Pohjola korostettuna.  Turun kaupunginosat
Kaupunki:  Turku
Suuralue:  Länsikeskus
Väkiluku:  1 601 (2007)
Postinumero(t):  20100
Pohjola (ruots. Norrstan) on kaupunginosa Turun keskustassa. Se sijaitsee keskustan pohjoisosassa Ratapihankadun ja Kähärin välissä ja kuuluu Länsikeskuksen suuralueeseen. Turun päärautatieasema sijaitsee alueella.
Pohjolan väkiluku on 1 601 (2007). Asukkaista 12,62 % on alle 15-vuotiaita, ja 13,77 % on yli 65. Äidinkielenään suomea puhuu 94,26 % asukkaista, ruotsia 3,76 % ja muita kieliä 1,98 %.
Historia

Pohjola oli pitkään suurelta osin asuttamatonta, ja osa siitä oli viljelyskäytössä. Alueelle rakennettiin 1800-luvun lopulla Turun rautatieasema ja pääratapiha.
Kaupunginosa oli vuoden 1944 alueliitokseen saakka Turun pohjoisraja, ja sitä kutsuttiinkin pohjoiseksi takamaaksi. Yrjänänkadun seudulle alkoi tulla asutusta 1800-luvun lopulla.
Pohjoista takamaata, jota nyt alettiin kutsua Pohjolaksi, ryhdyttiin jakamaan omakotitonteiksi vuodesta 1910 alkaen. Rakentaminen pääsi varsinaisesti käyntiin 1930-luvulla. Ensimmäiset kerrostalot Pohjolaan rakennettiin 1930- ja 1940-lukujen vaihteessa, mutta varsinaisesti rakentaminen pääsi liikkeelle vasta Juhannuskukkulan asuinkerrostalojen myötä 1950-luvun lopulla.
Ratapiha-alueen läpi valmistui vuonna 1963 kävelysilta, joka toteutettiin kaupungin ja Valtionrautateiden yhteistyönä. Alue oli aiemmin myös merkittävässä pienteollisuuskäytössä, ja vanhimmat teollisuusrakennukset rakennettiinkin jo 1900-luvun alussa. Nämä purettiin 2000-vuosikymmenen loppupuolella, minkä jälkeen alueelle rakennettiin Veturipuiston kerrostaloalue.
Rakennettu ympäristö

Pohjolaa halkovat itä-länsisuunnassa Turun ratapiha ja Köydenpunojankatu. Idässä se rajoittuu Satakunnantiehen ja lännessä Koulukatuun. Köydenpunojankadun itäosaa reunustaa puurivi.
Alueen pohjoisosassa sijaitsee Pohjolan pientalovaltainen puutaloalue, joka rajoittuu Kähäriin. Pientaloalueen koillispuolella sijaitsee Juhannuskukkulan asuinkerrosalue, vesitorni ja ammattioppilaitos. Köydenpunojankatu muuttuu alueen itäosassa Yrjänänkaduksi. Siellä on omakotitaloja, matalia kerrostaloja ja grillikioski.
Keskellä sijaitsee Turun pääratapiha ja konepaja-alue, joka toimii nykyään Logomo-kulttuurikeskuksena. Ratapihan ylittää Humalistonkadun päästä Köydenpunojankadulle ulottuva kuusi metriä korkea jalankulkusilta. Lähellä on myös rautatieläisille aikoinaan rakennettuja asuinkerrostaloja. Pohjolan länsiosassa taas sijaitsee VR:n vanha tavara-asema. Alue on ollut aiemmin merkittävässä pienteollisuuskäytössä, ja se tunnettiin Kaunen lasiliikkeen mukaan Kaunen kulmana. Teollisuuslaitosten ja osan ratapihasta tilalla on nykyään kerrostaloalue ja ABC-liikennemyymälä.
Turun päärautatieasema
Viira

Viira tarkoittaa seuraavia asioita:
Viira, kylä Kaarman kunnassa Saarenmaalla Virossa
Kuivatusviira, paperikoneessa käytetty teollinen kudottu tekstiili
Märkäviira, paperikoneessa käytetty teollinen kudottu tekstiili
Viira, sukunimenä:
Liis Viira (s. 1983), virolainen säveltäjä, harpisti, improvisoija ja animaattori
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Viira”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Viiraosa

Viiraosa on paperinvalmistukseen, kartonginvalmistukseen tai selluloosan kuivaukseen käytettävän koneen ensimmäinen osa, johon paperi-, kartonki- tai selluloosamassa ruiskutetaan perälaatikosta viiran tai viirojen edelleen kuljetettavaksi koneen puristinosalle.
Viiraosalla poistuu suhteessa suurin osa paperiradassa olevasta vedestä muihin koneenosiin verrattuna.
Tasoviiran vedenpoisto tapahtuu pääosin viirakankaan alle sekä/tai päälle sijoitetuilla imulaatikoilla ja yleensä viiraosan loppuun sijoitetulla imutelalla.
Uudemmanaikaisissa ”kitaformereissa” paperirata johdetaan perälaatikolta noin 70–80 asteen kulmassa suoraan kahden viiran väliin. Tällaisessa ratkaisussa voidaan käyttää MB- eli kuormituslaatikkoa sekä imu- eli formeritela voidaan sijoittaa jo heti perälaatikon jälkeen. Kitaformerissa radan molemmilla puolilla on viira, jolloin radan merkkaantuminen on myös vähäisempää, kuten tasoviirakoneessa, jossa koneen yläpuolella ei ole viiraa. Viiraosan kuormituslaatikoilla on veden poistamisen lisäksi tehtävänä poistaa flokit sekä orientoida kuidut rainassa. 
Kuormituslaatikoissa on lukuisia eri tasossa olevia keraamisia listoja, jotka aiheuttavat väristystä paperirainaan sen kulkiessa kuormituslaatikon ylitse.
Ellei viiraosalta tulevan paperiradan kosteusprosentti ole riittävän alhainen, vaikeutuu paperiradan siirtäminen puristinhuovalle.
Vol. 1 (Ilpo Kaikkosen albumi)

| Vol>  1 Ilpo Kaikkonen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 9. marraskuuta 2012
 Formaatti: CD, digitaalinen lataus
 Kesto: 39.04
 Levy-yhtiö: AXR Music
Ilpo Kaikkosen muut julkaisut
|   | Vol. 1 2012 | Hei elämä! 2016 |
Vol. 1 on Ilpo Kaikkosen esikoisalbumi, joka julkaistiin 9. marraskuuta 2012. Idolsin viidennellä kaudella neljänneksi sijoittumisen jälkeen Kaikkonen kiinnitettiin Sony Music -levy-yhtiölle, jonka kautta hän julkaisi kuitenkin vain yhden singlen. Hänen esikoisalbuminsa julkaisi AXR Music -yhtiö.
Albumilta julkaistiin yhteensä kolme singleä, joista parhaiten menestyi ensimmäisenä julkaistu ”Kleinbus”, joka nousi parhaimmillaan kahdeksanneksi soitetuimmaksi radiokappaleeksi. Kaksi muuta singleä ”Terveiset sinne taivaaseen” sekä ”Mannerheimintiellä” eivät sijoittuneet lainkaan.
Albumi ei sijoittunut Suomen viralliselle albumilistalle.
Kappaleet

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Säv&san | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Meren rantaan | Ilpo Kaikkonen | 3.14 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Kleinbus | Erno Laitinen, Ilkka Vainio, Risto Asikainen | 3.34 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Tuulipäät | Erno Laitinen, Ilkka Vainio, Risto Asikainen | 3.43 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Vie mut pois | Ilpo Kaikkonen | 3.47 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Terveiset sinne taivaaseen | Erno Laitinen, Ilkka Vainio | 4.06 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Tänään en pelkää | Ilpo Kaikkonen | 4.23 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Mutapaini | Erno Laitinen, Ilkka Vainio, Risto Asikainen, Ilpo Kaikkonen | 4.04 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Lepopäivä | Ilpo Kaikkonen | 4.39 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Mannerheimintiellä | Erno Laitinen, Ilkka Vainio, Risto Asikainen | 3.41 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Pohjoisen kutsu | Ilpo Kaikkonen | 4.14 |  |  |  |  |  |  |
Arvostelut

V2.fi:
Kansainvälinen äidinkielen päivä

Kansainvälisen äidinkielen päivän monumentti Sydneyssä.
Kansainvälinen äidinkielen päivä on Unescon vuonna 1999 kehittämä 21. helmikuuta vietettävä kansainvälinen vuosipäivä.
Päivän juhliminen juontaa juurensa vuonna 1952 Itä-Pakistanissa sattuneesta ampumävälikohtauksesta, jossa poliisi ja armeija ampui Dhakan yliopiston opiskelijoita Bengalin kielikiistan aikana.
Toiminta

Linguapax-palkinto jaetaan vuosittain Kansainvälisenä äidinkielen päivänä.
UNESCO päättää joka vuodelle oman teeman ja järjestää erilaisia tapahtumia päämajassaan Pariisissa.
Vuosi 2008 oli kansainvälinen kielten vuosi.
Vuosittaiset teemat

2000: ensimmäinen Kainsainvälinen äidinkielen päivä
2001: toinen juhlapäivä
2002: kielellinen monimuotoisuus: 3000 uhanalaista kieltä (tunnuslause: "kielten galaksissa jokainen sana on tähti")
2003: neljäs vuosittainen juhla
2004: lasten oppiminen
2005: pistekirjoitus ja viittomakieli
2006: kielet ja kyberavaruus
2007: monikielinen koulutus
2008: kansainvälinen kielten teemavuosi
2009: kymmenes vuosittainen juhla
2010: kansainvälinen kulttuurien lähentymisvuosi
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
UNESCO - Kansainvälinen äidinkielen päivä 2017 (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: wp:Sivu
Käännös suomeksi
Kaarin Taipale

Kaarin Taipale
Kaarin Hanna Irene Taipale (s. 22. heinäkuuta 1948 Helsinki) on suomalainen tekniikan tohtori sekä kestävän kehityksen, kaupunkipolitiikan ja kaupunkitutkimuksen asiantuntija.
Elämä ja ura

Taipale valmistui ylioppilaaksi Alppilan yhteislyseosta 1966 ja suoritti musiikkiopintoja Sibelius-Akatemiassa 1964–1967. Vuonna 1972 hän valmistui arkkitehdiksi Zürichin teknillisestä korkeakoulusta ja suoritti vuonna 1983 rakennussuojelun maisterintutkinnon New Yorkissa Columbian yliopistossa. Vuonna 2009 Taipale väitteli tekniikan tohtoriksi kaupunkitutkimuksen alalta Teknillisestä korkeakoulusta.
Taipale toimi 1993–2003 Helsingin kaupungin rakennusvalvontaviraston päällikkönä. Vuosina 2000–2003 hän oli kuntien kestävän kehityksen maailmanjärjestö ICLEI:n puheenjohtaja ja toimi vierailevana tutkijana Helsingin kauppakorkeakoulussa 2005–2012. Taipale veti 2006–2010 ympäristöministeriön toimeksiannosta YK:n Marrakech-työryhmää.
Vuosina 1988–1991 Taipale oli Arkkitehti-lehden päätoimittaja. Hän on toiminut kolumnistina muun muassa Uudessa Suomessa (1989–1990), Helsingin Sanomissa (1990–1993) ja Yle Radio 1:ssä (2007–2010). Hänellä oli oma arkkitehtitoimisto Helsingissä 1985–1988.
Taipale oli SDP:n ehdokas Helsingin vaalipiirissä vuoden 2015 ja 2019 eduskuntavaaleissa. Taipale oli SDP:n varavaltuutettu Helsingin kaupunginvaltuustossa 2009–2021, Uudenmaan maakuntaliiton hallituksen jäsen 2009–2021 sekä SDP:n puoluevaltuuston 2. varapuheenjohtaja (2017–2020).
Teokset

Guggenheimin varjossa.  Helsinki:  Into, 2012.  ISBN 978-952-264-134-2.
Kaupunkeja myytävänä.  Helsinki:  Into, 2012.  ISBN 978-952-264-188-5.
Arajärvi, Pentti & Taipale, Kaarin: Kriittinen kaupunkiaapinen: kuntapolitiikan termit ja taikasanat.  Helsinki:  Into, 2017.  ISBN 978-952-264-764-1.
Aiheesta muualla

Kaarin Taipaleen kotisivu
Salmela, Marja: Mielessä muhii energiavallankumous. (Taipaleen 60-vuotishaastattelu) Helsingin Sanomat, 21.7.2008, s. C7.  Artikkelin verkkoversio.
Vuoden 1356 kultainen bulla

Trierin arkkipiispalle kuulunut kappale vuoden 1356 kultaisesta bullasta alkuperäisine kultasinetteineen Stuttgartin päävaltionarkistossa.
Ensimmäinen sivu vuonna 1400 laaditusta kultaisen bullan kopiosta (ns. kuningas Wenzelin käsikirjoituskopio).
Vuoden 1356 kultainen bulla oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Kaarle IV:n vuonna 1356 antama säädös, josta tuli keskeisin keisarikunnan valtiosäännön määrittäjä. Nimitys kultainen bulla viittaa asiakirjaan liitettyyn kultaiseen sinettiin. Vuoden 1356 kultaisen bullan tarkoitus oli ehkäistä keisarinvaaliin liittyvät kiistat, estää paavin sekaantuminen keisarikunnan asioihin ja tunnustaa saksalaisten ruhtinaiden asema keisarikunnassa. Kultaisessa bullassa asetettu keisarikunnan valtiosääntö pysyi voimassa vuoteen 1803 saakka.
Kaarle IV kruunattiin keisariksi Roomassa vuonna 1355. Palattuaan Saksaan hän kutsui tärkeimmät saksalaiset ruhtinaat neuvottelukokoukseen Nürnbergiin. Kultaisen bullan 23 ensimmäistä lukua julkaistiin tämän neuvonpidon tuloksena Nürnbergissä 10. tammikuuta 1356. Vuotta myöhemmin ruhtinaat kokoontuivat uudelleen Metzissä ja hyväksyivät joulupäivänä 1356 kahdeksan täydentävää lukua.
Ennen kaikkea kultaisella bullalla määrättiin keisarinvaalin toimittamisesta. Vakiintuneena käytäntönä oli ollut vuodesta 1273, että keisarinvaalin suoritti seitsemän vaaliruhtinasta, joista kolme oli kirkollisia ja neljä maallisia ruhtinaita, mutta näiden seitsemän miehen henkilöllisyys saattoi vaihdella. Vuoden 1356 kultainen bulla nimesi seitsemän vaaliruhtinasta ja sitoi heidän äänioikeutensa tiettyjen, jakamattomien maa-alueiden hallintaan. Vaaliruhtinaiksi nimettiin Böömin kuningas, Pfalzin kreivi, Saksin herttua ja Brandenburgin rajakreivi sekä Mainzin, Kölnin ja Trierin arkkipiispat. Tässä yhteydessä muun muassa Saksin ääni annettiin Saksi-Wittenbergille Saksi-Lauenburgin sijasta. Keisarinvaalissa enemmistön äänistä saanut henkilö katsottaisiin yksimielisesti valituksi ja hän saisi valtaoikeudet haltuunsa välittömästi vaalin ratkettua. Paavin vaatimus oikeudesta tutkia keisariehdokkaita ja hyväksyä vaalin lopputulos jätettiin huomiotta. Lisäksi kultainen bulla määräsi primogenituuriin perustuvan perimysjärjestyksen. Valtaistuimen ollessa tyhjänä keisarikunnan sijaishallitsijoina toimisivat Saksin herttua ja Pfalzin kreivi, joista kumpikin hallinnoisi omaa puoliskoaan valtakunnasta.
Vaaliruhtinaat saivat kultaisella bullalla uusia oikeuksia ja entistä vahvemman aseman. He saivat omissa ruhtinaskunnissaan käytännössä suvereenin aseman ja muun muassa oikeuden lyödä omaa rahaa. Saksan kaupunkivaltioiden itsenäisyyspyrkimyksiä rajoitettiin ruhtinaskuntien kustannuksella. Myöhemmin muutkin Saksan alueen ruhtinaat omaksuivat kultaisessa bullassa vaaliruhtinaille annetun itsenäisen aseman.
Itävallan kansalliskirjaston kokoelmiin kuuluvat vuoden 1356 kultaisen bullan seitsemän alkuperäistä kappaletta hyväksyttiin vuonna 2013 Unescon Memory of the World -kokoelmaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vuoden 1356 kultainen bulla Wikimedia Commonsissa
Vuoden 1356 kultaisen bullan koko teksti englanniksi Yale Law School
Viipurista Euroopan huipulle

Viipurista Euroopan huipulle. David Alopeuksen elämänuran kuvaus on vuorineuvos Erik Tuomas-Kettusen kirjoittama faktapohjainen romaani. Se on ilmestynyt 1986, ja sen on julkaissut Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiö yhdessä Karjalan Kirjapaino OY:n/Karjala-lehden kanssa.
Tuomas-Kettunen kertoo kirjassa sukulaisensa David Alopeuksen elämäntarinan. Hän kiittää alkusanoissa eversti evp Esko Juntusta, joka on etsinyt hajallaan pitkin Eurooppaa olevaa tietomateriaalia. Hän on omistanut kirjan vanhempiensa Ivar ja Toini Alopaeuksen muistolle ja vanhalle Viipurille.
Mario Maurer

Mario Maurer
Mario Maurer (thaiksi มาริโอ้ เมาเร่อ; s. 4. joulukuuta 1988 Bangkok) on thaimaalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi roolistaan elokuvassa The Love of Siam (2007). Hän on työskennellyt myös hip hop -muusikkona yhdessä veljensä Marcon kanssa. Hän on myös näytellyt elokuvassa Friendship.
Maurerin isä on saksalainen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mario Maurer Internet Movie Databasessa. (englanniksi)