stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kunnian miehiä

| Kunnian miehiä> A Few Good Men |
| --- | --- |
 Elokuvan alkuperäinen juliste.
Ohjaaja:  Rob Reiner
Käsikirjoittaja:  Aaron Sorkin
Tuottaja:   David Brown  Rob Reiner  Andrew Scheinman 
Säveltäjä:  Marc Shaiman
Kuvaaja:  Robert Richardson
Leikkaaja:  Robert Leighton
Pääosat:   Tom Cruise  Demi Moore  Jack Nicholson  Kevin Bacon  Kiefer Sutherland 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Castle Rock Entertainment Columbia Pictures
Levittäjä:  InterCom Netflix
Ensi-ilta:   11. joulukuuta 1992  15. tammikuuta 1993
Kesto:  138 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  40 000 000 $
Tuotto:  243 240 178 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kunnian miehiä (A Few Good Men) on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka  on ohjannut Rob Reiner. Elokuvan pääosissa esiintyvät Tom Cruise, Demi Moore, Jack Nicholson, Kevin Bacon ja Kiefer Sutherland. Cruise esittää nuorta armeijan lakimiestä, joka saa tehtäväkseen puolustaa kahta merisotilasta murhasta.
Elokuva perustuu Aaron Sorkinin samannimiseen näytelmään vuodelta 1989.
Elokuva muistetaan erityisesti Tom Cruisen ja Jack Nicholsonin roolihahmojen, nuoren lakimies Daniel Kaffeen ja eversti Nathan Jessepin eräässä kohtauksessa käymästä vuoropuhelusta, jossa Kaffee vaatii Jesseppiä kertomaan totuuden tapauksesta, johon Jessep vastaa ettei tämä kestäisi totuutta vuorosanoin: "You can't handle the truth!".
Juoni

Guantanamo Bayn laivastotukikohdassa Kuubassa tapahtuu simputus, jonka uhri on sotamies William T. Santiago. Kaksi merisotilasta saa tästä murhasyytteen. Lakimies Daniel Kaffee alkaa tutkia asiaa ja ryhtyy syytettyjen puolustusasianajajaksi. Puolustus uskoo, että tukikohdassa salaillaan asioita, joita ei haluta tuoda julki vaan haluttaisiin haudata koko asia kaikessa hiljaisuudessa. Epäillyt salailusta alkavat saada lisävahvistusta, kun everstiluutnantti Markinson katoaa. Loppuoikeudenkäynnissä eversti Jessep kuitenkin tunnustaa Kaffeen painostaessa häntä, että hän antoi simputuskäskyn kahdelle merisotilaalle. Molemmat merisotilaat vapautetaan lopuksi syytteistä, mutta heidät kuitenkin erotetaan nuhteena merijalkaväestä.
Pääosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Tom Cruise  | … |  Daniel Kaffee   |
|  Jack Nicholson  | … |  Nathan Jessep   |
|  Demi Moore  | … |  Joanne Galloway   |
|  Kevin Bacon  | … |  Jack Ross   |
|  Kiefer Sutherland  | … |  Jonathan Kendrick   |
|  Kevin Pollak  | … |  Sam Weinberg   |
|  James Marshall  | … |  Louden Downey   |
|  J. T. Walsh  | … |  Matthew Markinson   |
|  Christopher Guest  | … |  Stone   |
|  J.A. Preston  | … |  Julius Alexander Randolph   |
|  Matt Craven  | … |  Dave Spradling   |
|  Wolfgang Bodison  | … |  Harold W. Dawson   |
|  Xander Berkeley  | … |  Whitaker   |
|  John M. Jackson  | … |  West   |
|  Noah Wyle  | … |  Jeffrey Barnes   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano piti elokuvaa ammattitaitoisena oikeussalidraamana ja antoi sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
MAC (yhtye)

| MAC> Tiedot |
| --- | --- |
Toiminnassa:  1976–1982
Tyylilaji:  Suomirock
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Pertti Neumann,  laulu, basso   Pepe Laaksonen,  laulu, kitara   "Jippo" Laaksonen,  rummut   Jarkko Eve,  laulu, basso  
Levy-yhtiö:  Fazer Finnlevy  
Infobox OKNimi-testi OK: 
MAC oli porilainen yhtye, joka toimi vuosina 1976–1982. Yhtye otti voimakkaasti vaikutteita musiikkiinsa The Policelta. MACin laulusolistina toimi sen loppuvaiheessa Neumann, joka tuli myöhemmin tunnetuksi Dingon laulajana.
Historia

Yhtye sai alkunsa 1970-luvulla ja soitti ensimmäisen palkallisen keikkansa vuonna 1976. Yhtyeessä soittivat aluksi laulaja-basisti Jarkko Eve, laulaja-kitaristi Pepe Laaksonen ja rumpali Jippo Laaksonen. 1980-luvun alussa Pepe Laaksonen tutustui Neumanniin ja halusi soittaa hänen kanssaan samassa yhtyeessä. Eve kieltäytyi olemasta samassa yhtyeessä Neumannin kanssa, joten hän erosi MACista. Neumann liittyi Even tilalle vuonna 1981.
MAC sai levytyssopimuksen Finnlevyn kanssa ja julkaisi kaksi singleäjoista molemmat ilmestyivät Kräk-levymerkillä. Ensimmäinen single ”Suomi itkee / Ylistyslaulu virvoitusjuomille” asetettiin Yleisradiossa soittokieltoon.
Yhtyeen oli tarkoitus esiintyä vuonna 1982 Stray Catsin lämmittelijänä Helsingissä. Ehtona oli, että MACin olisi pitänyt säätää äänenvoimakkuutensa pääesiintyjän äänentoistolaitteistosta.
MAC hajosi vuonna 1982. Syyksi on myöhemmin kerrottu se, että jäsenillä ei ollut enää annettavaa toisilleen. Yhtyeen jäsenet jatkoivat musiikin tekemistä eri yhtyeissä. Hieman myöhemmin Neumann perusti uuden yhtyeen, jonka nimeksi vakiintui Dingo.
Kahden levyttämänsä singlen lisäksi yhtyeen keikkaohjelmistoon kuului muun muassa kappale ”Grillituotteiden arvoitus”. MACilla oli myös levyttämättä jääneet kappaleet ”Nahkatakkinen tyttö” ja ”Juhannustanssit”. Molemmat kappaleet tulivat myöhemmin tunnetuiksi Dingon levyttäminä.
Kokoonpano

Pertti Neumann (laulu, basso 1981–1982)
Pepe Laaksonen (laulu, kitara)
Jari-Pekka "Jippo" Laaksonen (rummut)
Jarkko Eve (laulu, basso) (Ennen Neumannia)
Diskografia

Suomi itkee / Ylistyslaulu virvoitusjuomalle (single, 1981)
Joo joo / Metropoliitta (single, 1981)
Aiheesta muualla

MAC-diskografia
Dingon viralliset kotisivut
Mabusen 1000 silmää

| Mabusen 1000 silmää> Die tausend Augen des Dr. Mabuse |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fritz Lang
Käsikirjoittaja:   Fritz Lang  Heinz Oskar Wuttig 
Tuottaja:   Artur Brauner  Fritz Lang 
Säveltäjä:   Gerhard Becker  Bert Grund 
Kuvaaja:  Karl Löb
Leikkaaja:   Walter Wischniewsky  Waltraut Wischniewsky 
Pääosat:   Dawn Addams  Peter van Eyck  Gert Fröbe 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Länsi-Saksa
Tuotantoyhtiö:  CCC-Film
Levittäjä:  Netflix
Ensi-ilta:  14. syyskuuta 1960
Kesto:  105 min
Alkuperäiskieli:  saksa
Edeltäjä:  Tri Mabusen testamentti
Seuraaja:  Tri Mabusen verkossa
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mabusen 1000 silmää (Die tausend Augen des Dr. Mabuse) on saksalainen rikoselokuva vuodelta 1960. Se on Fritz Langin viimeinen ohjaustyö, ja sen pääosissa ovat Dawn Addams, Peter van Eyck ja Gert Fröbe. Elokuva on jatkoa Langin 1920- ja 1930-luvuilla ohjaamille Mabuse-elokuville Tri Mabuse – ihmispeto ja Tri Mabusen testamentti.
Tuotanto ja vastaanotto

Tuottaja Artur Brauner suostutteli Langin ohjaamaan uuden Mabuse-elokuvan, vaikka tämä oli kuollut jo Tri Mabusen testamentissa. Brauner oli aiemmin ostanut oikeudet Mabusen tarinaan kirjailija Norbert Jacquesin perikunnalta. Lang ei ollut aluksi kiinnostunut uuden Mabuse-elokuvan ohjaamisesta. Elokuva olisi kuitenkin todennäköisesti tehty ilman Langiakin, sillä käsikirjoittaja Heinz Oskar Wuttig oli jo kirjoittamassa tarinaa Jan Fethken kirjan pohjalta. Lang ei halunnut jäädä elokuvan ulkopuolelle.
Mabusen 1000 silmää sai ensi-iltansa syksyllä 1960. Saksassa kriitikot haukkuivat elokuvan, mutta se tienasi silti hyvin lippuluukuilla. Ranskassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa elokuva sai huomattavasti paremman vastaanoton. Yhdysvalloissa se ei päätynyt missään vaiheessa laajempaan levitykseen, ja vasta kuuden vuoden kuluttua ensi-illastaan sitä esitettiin heikosti dubattuna versiona yhdessä elokuvateatterissa.
Jatko-osat

Artur Brauner tuotti myöhemmin vielä lisää jatko-osia Mabuse-sarjaan ilman Langia. Kaikki tehtiin samalla tyylillä.
Tri Mabusen verkossa (Im Stahlnetz des Dr. Mabuse, 1961); ohjaajana Harald Reinl
Tri Mabusen paluu (Die unsichtbaren Krallen des Dr. Mabuse, 1962); ohjaajana Reinl
Das Testament des Dr. Mabuse (1962); ohjaajana Werner Klingler, vuoden 1933 elokuvan Tri Mabusen testamentti uudelleenfilmatisointi
Scotland Yard jagt Dr. Mabuse (1963); ohjaajana Paul May
Tri Mabusen kuoleman säteet (Die Todesstrahlen des Dr. Mabuse, 1963); ohjaajana Hugo Fregonese
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Peter van Eyck  | … |  Henry B. Travers   |
|  Dawn Addams  | … |  Marion Menil   |
|  Gert Fröbe  | … |  rikoskomisario Kras   |
|  Werner Peters  | … |  Hieronymus B. Mistelzweig   |
|  Wolfgang Preiss  | … |  professori Jordan/Peter Cornelius/Tri Mabuse   |
|  Andrea Checchi  | … |  hotellietsivä Berg   |
|  Howard Vernon  | … |  nro 12   |
|  David Cameron  | … |  Michael Parker   |
|  Reinhard Kolldehoff  | … |  Robert Menil   |
Aiheesta muualla

Mabusen 1000 silmää Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Mabusen 1000 silmää Elonet.
Kuopion Sanomat (1856–1857)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Kuopion Sanomat oli Kuopiossa vuosina 1856–1857 ilmestynyt sanomalehti.
Kuopio Tidningin julkaisemiseen osallistunut opettaja ja kirjapainonomistaja Adolf Edvard Rongain ja hänen kollegansa Carl Johan Marelius perustivat Kuopion Sanomat ruotsinkielisen lehden jatkoksi. Kerran viikossa ilmestyneen lehden toimittajana työskenteli opettaja Robert Krank. Kuopion Sanomat yritti olla monipuolinen uutis- ja artikkelilehti, mutta käytännössä sen pääsisällöksi tulivat jälleen hiippakunnan kirkolliset tapahtumat. Kansanopetuksesta kiinnostunut, Kuopio Tidningiä astetta fennomaanisempi lehti kaatui sekin taloudellisiin vaikeuksiin.
Aiheesta muualla

Kuopion Sanomat digitoituna kansalliskirjastossa
Kuopion Sanomat (1880–1882)

Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu.
Kuopion Sanomat oli Kuopiossa vuosina 1880–1882 ilmestynyt sanomalehti.
Piirilääkäri Anders Edvin Nylanderin julkaisema ja toimittama Kuopion Sanomat oli vuonna 1880 ajankohtaisen liberaalisen puolueen äänenkannattaja, jonka takana olivat kaupungin ruotsinkielinen virkamieskunta ja liikemiehet. Sen julkaiseminen kaatui Kuopion suomenmielisten lehtien Savon ja Tapion kilpailuun.
Kuopion Sanomat ilmestyi vuonna 1881 kerran ja vuonna 1882 kahdesti viikossa. Loppuvaiheessa A. F. Andersinin julkaiseman lehden levikki oli vain 300 kappaletta.
Aiheesta muualla

Kuopion Sanomat digitoituna kansalliskirjastossa
Kuopio Tidning

Lehden ensimmäisen numeron etusivu.
Kuopio Tidning oli Kuopiossa vuosina 1851–1856 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Lehti syntyi vuonna 1851 perustetun Kuopion hiippakunnan tiedottajaksi. Sen mallina toimi porvoolainen Borgå Tidning. Aluksi Kuopio Tidning muistutti lähinnä lukemistoa, mutta myöhemmin siitä kehittyi ajankohtainen maakunnallinen uutislehti. Taloudellisten vaikeuksien takia lakanneen lehden tilalle perustettiin vuonna 1857 Kuopion Sanomat.
Kerran viikossa ilmestyneen lehden levikki oli vuonna 1854 vain 200 kappaletta.
Päätoimittajat

Magnus Hongelin (1851–1852),
Anders Helander (1853)
Petter Adolf Aschan (1854)
Zakris Joachim Cleve (1855–1856).
Aiheesta muualla

Kuopio Tidning Historiallisessa sanomalehtikirjastossa
Kuopion sotilaslääni

| Kuopion sotilaslääni |
| --- | --- |

Toiminnassa:  1993-2007
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  maavoimat
Osa joukkoa:  Itäinen maanpuolustusalue
Koko:  sotilaslääni
Tukikohta:  Kuopio
Marssi:  Martti Parantainen: Asemies
Vuosipäivät:  24. helmikuuta
Kuopion sotilaslääni (KUOSL) oli Itäisen maanpuolustusalueen alaisuudessa oleva sotilaslääni, joka muodostettiin 1. tammikuuta 1993 Kuopion sotilaspiiristä ja Savo-Karjalan sotilasläänin osista. Sotilaslääni lakkautettiin 31. joulukuuta 2007, jolloin sen tehtävät siirrettiin perustetulle Itä-Suomen sotilasläänille.
Komentajat

Sotilasläänin komentajina olivat:
eversti Risto Koppinen 1993 – 1996
eversti Pertti Suominen 1996 – 1998
eversti Pentti Hämäläinen 1998 – 2002
eversti Leo Puustinen 2002 – 2006
eversti Jukka Hyttinen 2007
Kuonoankeriaat

| Kuonoankeriaat |
| --- | --- |
 Serrivomer beanii
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ankeriaskalat Anguilliformes
Heimo::  Kuonoankeriaat  Serrivomeridae  Trewavas, 1932
Suvut
 Serrivomer  Stemonidium 
Katso myös
   Kuonoankeriaat Wikispeciesissä   Kuonoankeriaat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuonoankeriaat (Serrivomeridae) on ankeriaskaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan syvistä vesistä Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren alueilta.
Lajit ja anatomia

Kuonoankeriaiden heimoon kuuluu 2 sukua ja 10 lajia. Lajeja ovat muun muassa kuonoankerias (Serrivomer sector) ja mustakuonoankerias (S. brevidentatus). Kooltaan heimon kalat kasvavat suurimmillaan noin 60–76 cm pitkiksi. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat pitkulaisia ja tunnusomainen piirre on litteä pää ja pitkä kuono ja leuat. Leuoissa on pieniä hampaita sahamaisina rivistöinä. Aikuisilla koirailla leuat ovat surkastuneet. Selkäevä- ja peräevä ovat pitkät ja yhtyneet pyrstöevän kanssa. Selkäevä on hieman peräevää lyhyempi. Kuonoankeriaiden silmät ovat kookkaat. Heimon lajit ovat suomuttomia ja kylkiviiva on epätäydellinen. Väriltään kuonoasnkerialajit ovat tummanruskeita tai mustia ja suomuissa on hopeanhohtoinen kiilto.
Levinneisyys

Kuonoankeriaita tavataan lämpimistä ja lauhkeista vesistä Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät yleensä 500–1 000 metrin syvyydessä merenpinnasta.
Lämpösäteily

Aallonpituusjakauman huippukohta ja lähtevän säteilyn kokonaismäärä riippuvat lämpötilasta Wienin siirtymälain mukaisesti. Vaikka kaavio esittää vain jokseenkin korkeita lämpötiloja, sama laki pätee alhaisissakin lämpötiloissa absoluuttiseen nollapisteeseen saakka. Näkyvän valon aallonpituus on 380 ja 750 nm:n välillä.
Tämän kuuman metalliesineen lämpö­säteilystä osa on näkyvää valoa. Sen infrapunainen osuus on näkymätön ihmissilmälle ja sille kameralle, jolla tämä kuva otettiin, mutta infrapunakamera toisi sen näkyviin. (Katso termografia).
Lämpösäteily on sähkö­magneettista säteilyä, jonka saa aikaan aineessa olevien varattujen hiukkasten lämpöliike. Kaikki aine, jonka lämpötila poikkeaa absoluuttisesta nolla­pisteestä, lähettää lämpö­säteilyä. Kun kappaleen lämpötila on korkeampi kuin absoluuttinen nollapiste, atomien välisisissä törmäyksissä atomien tai molekyylien liike-energia muuttuu. Tämä saa aikaan varausten kiihtyvää liikettä ja/tai dipolien värähtelyjä, joiden tuloksena syntyy sähkö­magneettista säteilyä, ja säteilyn laaja spektri kuvastaa sitä laajaa energian ja kiihtyvyyksien jakaumaa, joka samassakin lämpötilassa esiintyy.
Huoneenlämpötilassa olevien kappaleiden lämpö­säteily on näkymätöntä infrapunasäteilyä, mutta yli 500 C°:n lämpötilassa osa siitä on näkyvää valoa, vielä korkeammassa lämpötilassa jopa ultraviolettisäteilyä. Esimerkiksi hehkulamppujen ja tulenliekkien lähettämästä lämpö­säteilystä merkittävä osa on näkyvää valoa. Sen sijaan infra­puna­säteily on näkymätöntä, mutta se voidaan havaita infrapunakameralla.
Lämpö­säteily on konvektion ja johtumisen ohella lämmön kolmas siirtymistapa. Esimerkiksi lähellä suurta nuotiota oleva henkilö tuntee tulen­liekeistä lähtevän säteilyn lämmittävän vaikutuksen, vaikka ympäröivä ilma olisi hyvinkin kylmää.
Auringon valo on Auringon kuuman plasman lähettämää lämpö­säteilyä. Myös Maa lähettää lämpö­säteilyä, mutta paljon pienemmällä intensiteetillä ja spektri­jakaumalla; niinpä Maan säteily on käytännöllisesti katsoen kokonaan infrapuna­säteilyä, koska Maan lämpötila on alempi. Auringon säteilyn absorboituminen ja Maan avaruuteen lähettämä lämpö­säteily ovat keskeisimmät prosessit, jotka määräävät Maan lämpötilan ja ilmaston.
Jos säteilevä kappale täyttää mustan kappaleen määritelmän mukaiset ehdot termo­dynaamisessa tasa­painossa, sen lähettämää säteilyä sanotaan mustan kappaleen säteilyksi. Planckin laki kuvaa mustan kappaleen säteilyn spektriä, joka riippuu vain kohteen lämpötilasta. Wienin siirtymälaki osoittaa säteilyn aallonpituusjakauman huippukohdan, ja Stefanin–Boltzmannin laki säteilyn intensiteetin.
Yleiskuvaus > Ilmiöt kappaleiden pinnalla

Vaaleat ja valkoiset pinnat sekä metallit absorboivat vähemmän näkyvää valoa ja lämpenevät siten vähemmän kuin muut pinnat, mutta muutoin kappaleen väri ei paljonkaan vaikuta siihen, minkä verran se lämpenee muiden lähellä olevien tavanomaisissa lämpötiloissa olevien kappaleiden vaikutuksesta tai itse lämmittää niitä, sillä tällaisten kappaleiden lähettämän säteilyn taajuus­jakauman huippu on infrapuna-alueella kaukana näkyvän valon taajuusalueelta. Kappaleiden emissiivi­syydellä näillä taajuuksilla ei ole juuri mitään tekemistä sen kanssa, minkä väriseltä se näyttää; itse asiassa tällä kaukoinfrapunan alueella useimmilla kappaleilla on suuri emissiivisyys. Niinpä vaatteiden väri ei muulloin kuin suorassa auringon paisteessa juuri vaikuta siihen, kuinka lämpimiltä ne tuntuvat, eikä myöskään rakennusten ulkoseinien värillä ole suurta lämpö­taloudellista vaikutusta muulloin kuin auringon paistaessa suoraan niihin.
Poikkeuksena edellisestä ovat kiiltävät metallipinnat, joilla on pieni emissiivisyys sekä näkyvillä että kauko­infrapuna­säteilyn taajuuksilla. Sellaisten pintojen avulla voidaan siis vähentää lämmön siirtymistä kumpaankin suuntaan. Esimerkiksi avaruus­alukset eristetään tavallisesti tällaisella moni­kerros­eristyksellä.
Myös rakennusten ikkunat on yritetty tehdä sellaisiksi, että ne lähettäisivät ulkoilmaan mahdollisimman vähän säteilyä. Tämä kuitenkin edellyttää jo kehittyneempää teknologiaa, sillä vaikka tällaisilla ikkunoilla tuleekin olla pieni emissiivisyys, niiden tulee kuitenkin päästää näkyvä valo lävitseen.
Nanostruktuureilla, joilla on spektrin suhteen selektiiviset lämpö­eminanssi­ominaisuudet, on monia teknisiä sovelluksia energian tuotannossa ja tehokkaassa käytössä, esimerkiksi valokennojen ja rakennusten jäähdytyksessä. Näissä sovelluksissa tarvitaan suurta emitanssia niillä aallon­pituus­alueilla, jotka vastaavat ilmakehän läpi­näkyvyys­ikkunaa 8 ja 13 mikrometrin välillä. Selektiivinen emitteri, joka säteilee voimakkaasti tällä aallon­pituus­alueella, asetetaan täten selkeän taivaan alle, jolloin se käyttää hyvin kylmää ulko­avaruutta lämpö­nieluna.
Ominaisuudet

Lämpö­säteilyä luonnehtivat seuraavat neljä perusominaisuutta:
Kaikissa lämpötiloissa kappaleen lämpö­säteily sisältää taajuuksia laajalta alueelta. Ideaalisen säteilijän taajuusjakauman antaa Planckin laki mustan kappaleen säteilystä.
Se aallonpituus, jolla lähtevää säteilyä on eniten, on kääntäen verrannollinen kappaleen absoluuttiseen lämpötilaan. Tätä sanotaan Wienin siirtymälaiksi. Tarpeeksi korkeissa lämpötiloissa tämä huippukohta on näkyvän valon alueella, ja tällöin valon havaittu väri riippuu säteilyn taajuudesta ja sitä kautta kappaleen lämpötilasta. Niinpä punahehkuinen kappale lähettää infrapunasäteilyn ohella pääasiassa vain pitkäaaltoista (punaista ja oranssia) valoa. Jos sitä kuumennetaan edelleen, se alkaa lähettää myös vihreää ja sinistä valoa, ja kun sen säteily sisältää kaikkia näkyvän valon taajuuksia, näemme sen valkoisena; kappale on tällöin valkohehkuinen.  Vielä 2000 kelvinin lämpötilassakin, jossa kappaleet ovat valkohehkuisia, noin 99 % niiden säteilyn energiasta on yhä infrapuna-alueella. Kaaviossa jokaisen käyrän huippu siirtyy vasemmalle lämpötilan kasvaessa.
Lämpötilan noustessa kappaleen lähettämän säteilyn kokonaisteho kasvaa voimakkaasti, sillä se on verrannollinen kappaleen absoluuttisen lämpötilan neljänteen potenssiin. Tätä sanotaan Stefanin–Boltzmannin laiksi. Esimerkiksi keittiön uunin absoluuttinen lämpötila (600 K) on noin kaksi kertaa niin korkea kuin huoneilman (noin 300 K), ja näin ollen se lähettää pinta-alayksikköä kohti 16 kertaa niin paljon säteilyä. Hehkulampun hehkulangan lämpötila on noin 3 000 K eli noin 10 kertaa niin korkea kuin huoneilman, ja niinpä se lähettää pinta-alayksikköä kohti noin 10 000 kertaa niin paljon säteilyä.  Kaaviossa kunkin käyrän alle jäävän alueen pinta-ala kasvaa voimakkaasti lämpötilan kohotessa.
Kullakin taajuudella lähetetyn sähkö­magneettisen säteilyn määrä on verrannollinen siihen määrään, minkä säteilyn lähde absorboisi samalla taajuudella. Niinpä pinta, joka absorboi enemmän punaista valoa, myös lähettää lämpö­säteilynä enemmän punaista valoa. Tämä periaate koskee kaikkia aallon ominaisuuksia, taajuuden (värin) lisäksi myös suuntaa, polarisaatiota ja koherenssiakin, ja niinpä on täysin mahdollista tuottaa polarisoitua, koherenttia tai suunnattua lämpö­säteilyä, joskin sen polarisoituneet ja koherentit muodot ovat luonnossa harvinaisia kaukana säteilyn lähteestä (säteilyn aallonpituudella mitattuna).  Tästä kerrotaan tarkemmin jäljempänä.
Ominaisuudet > Läheinen ja kaukainen kenttä

Planckin laki kuvaa lämpö­säteilyn yleisiä ominaisuuksia vain, kun kaikkien kappaleiden läpimitta ja pintojen kaarevuussäde on paljon suurempi kuin säteilyn aallonpituus, joka 300 kelvinin lämpötiloissa on tyypillisesti 8–25 mikrometriä. Itse asiassa edellä onkin lämpö­säteilystä puhuttaessa otettu huomioon vain säteilevät aallot, toisin sanoen kaukainen kenttä eli sähkömagneettiset aallot. Pienemmillä etäisyyksillä on sovellettava tarkempaa sähkömagnetismin teoriaa.  Niinpä vaikka lämpö­säteily yleensä on täysin inkoherenttia, kun etäisyys säteilevästä pinnasta on säteilyn aallonpituutta suurempi, hyvin lähellä pintaa se voi olla sekä ajallisesti että paikallisesti jokseenkin koherenttia.
Viime vuosikymmeninä on sekä teoreettisesti että kokeellisesti osoitettu, että Planckin säteilylaki ei päde lämmön siirtyessä säteilyn välityksellä kohteesta toiseen, kun niiden välinen etäisyys on nanometrien suuruusluokkaa. Poikkeama Planckin lain mukaisesta ennusteesta voi olla jopa useita suuruusluokkia, jos säteilyä lähettävällä ja vastaanottavalla pinnalla on polarisaatiotiloja, jotka voivat kytkeytyä kylmien ja kuumien esineiden väliseen tilaan.
Lämpö­säteilyn spektri poikkeaa Planckin lain mukaisesta myös suurilla etäisyyksillä, jos sitä lähettävä kappale itsessään on hyvin pienikokoinen.
Ominaisuudet > Säteilyn aallonpituus ja väri

| °C | havaittu väri |
| --- | --- |
480: himmeä punainen loisto
580: tummanpunainen
730: kirkkaan punainen, hieman oranssiin vivahtava
930: kirkas oranssi
1100: oranssinketainen
1300: kellanvalkoinen
> 1400: valkoinen (kauempaa ilmakehän läpi katsottuna kellertävä)
Ominaisuudet > Voimakkaan lämpö­säteilyn vaikutukset

Tarpeeksi voimakas lämpö­säteily voi - paitsi lämmittää, muutoinkin muuttaa - käytännössä usein vahingoittaa sitä pintaa tai kappaletta, johon se osuu. Aika, mikä tähän menee, riippuu sen kappaleen aika- ja pinta-alayksikköä kohti vastaan­ottamasta lämpö­määrästä. Vastaanotetun säteilyn eri intensiteeteillä vaikutukset ovat seuraavat:
| kW/m2 | Vaikutus |
| --- | --- |
170: Suurin lämpövuo, joka on mitattu kipinän yhteydessä
80: Suurin säteilyaltistus, jossa suojavaatetuksen kestävyys ja suojauskyky tavallisesti testataan
52: Kuitulevy syttyy palamaan noin 5 sekunnissa
29: Puu syttyy jonkin ajan kuluttua
20: Asuinhuoneiden lattiatasolla alkaa esiintyä kipinöitä
16: Ihmisen iholla tuntuu äkillistä kipua, ja noin 5 sekunnissa muodostuu toisen asteen palovamma
12.5: Puusta lähtee pyrolyysin seurauksena helposti syttyviä lentäviä osasia
10.4: Ihmisen iholla tuntuu kipua noin 3 sekunnin kuluttua, ja noin 9 sekunnin jälkeen syntyy toisen asteen palovamma
6,4: Ihmisen iholla toisen asteen palovamma 18 sekunnin jälkeen
4,5: Ihmisen iholla toisen asteen palovamma 30 sekunnin jälkeen
2,5: Ihmisen iholla pitkä­aikaisen altistumisen tuloksena syntyy palovammoja; tulipaloa sammuttavat palomiehet altistuvat tyypillisesti tätä luokkaa olevalle lämpö­säteilylle.
1,4: Auringon paiste, joka voi aiheuttaa auringonpolttaman noin 30 minuutissa