stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jamie Arniel

| Jamie Arniel |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. marraskuuta 1989 (ikä 34) Kingston, ON, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  180 cm
Paino:  83 kg
Seura
Seura:  Cardiff Devils
Sarja:  EIHL
Pelinumero:  9
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2010–
Aik. seurat:  Providence Bruins (AHL) Boston Bruins (NHL) Eisbären Berlin (DEL) Lukko (SML) Dornbirner EC (EBEL) Vienna Capitals (EBEL) Augsburger Panther (DEL) HC Bolzano (EBEL) EC Bad Nauheim (DEL2) Bratislava Capitals (ICEHL) HK Poprad (SloEL) EC Kassel Huskies (DEL2)
NHL-varaus:  97. varaus, 2008 Boston Bruins
James Gregory Arniel (s. 16. marraskuuta 1989 Kingston, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ison-Britannian ylimmällä sarjatasolla EIHL-joukkue Cardiff Devilsissä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Arniel on pelityyliltään kahden suunnan sentteri. Hän laukoo oikealta.
Ura > Maajoukkueura

Arniel pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007, jolloin hän oli Kanadan toiseksi paras pistemies Steven Stamkosin jälkeen tehoilla 3+5=8.
Muuta

Arnielin setä Scott pelasi urallaan yli 700 NHL-ottelua ja on sittemmin toiminut myös mm. Columbus Blue Jacketsin päävalmentajana NHL:ssä vuosina 2010–2012.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jamie Arniel Wikimedia Commonsissa
Ruthless

| Ruthless Ace Hood |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2008–2009
 Julkaistu: 30. kesäkuuta 2009
 Tuottaja(t): The Runners, Carvin & Ivan, Cardiak, Schife, The Inkredibles, Tricky Stewart, The-Dream, G4 Music, DJ Nasty & LVM
 Tyylilaji: hip hop
 Kesto: 49.06
 Levy-yhtiö: We the Best/Def Jam
Listasijoitukset
  Billboard 200: 23.
Ace Hoodin muut julkaisut
| Gutta 2008 | Ruthless 2009 | Blood, Sweat & Tears 2011 |
Singlet albumilta Ruthless
 ”Overtime” Julkaistu: 19. toukokuuta 2009  ”Champion” Julkaistu: 16. kesäkuuta 2009
Ruthless on rap-artisti Ace Hoodin toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin 30. kesäkuuta 2009. Kuten edellisenkin albumin tämänkin albumin julkaisijana toimivat Def Jam ja DJ Khaledin levy-yhtiö We the Best. Albumi julkaistiin vain seitsemän kuukautta Ace Hoodin Gutta-devyyttialbumin jälkeen.
Ruthless sijoittui Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 23.
Kappaleet

Suluissa kappaleen tuottaja.
Get Money (feat. Rick Ross – 3.54 (The Inkredibles)
Loco Wit the Cake (feat. Schife) – 3.47 (Schife & OhZee)
Born an O.G. (feat. Ludacris) – 3.49 (DJ Nasty & LVM)
Overtime (feat. Akon & T-Pain) – 4.04 (The Runners & Kevin "KC" Cossom)
Champion (feat. Jazmine Sullivan & Rick Ross) – 4.25 (The Runners, Carvin & Ivan)
Love Somebody (feat. Jeremih) – 5.04 (The Runners & The Monarch)
Don't Get Caught Slippin' – 3.27 (The Inkredibles)
This Nigga Here (feat. Birdman & Schife) – 4.06 (Schife & OhZee)
Mine (feat. The-Dream) – 3.40 (Tricky Stewart & The-Dream)
Wifey Material (feat. Lloyd) – 4.05 (The Runners & The Monarch)
'Bout Me (feat. Ball Greezy) – 3.33 (Cardiak)
Zone – 3.57 (G4 Music)
Make a Toast – 3.55 (The Inkredibles)
Arvostelut

Allmusic:
XXL:
Jerome Ogbuefi

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Jerome Tochukwu Ogbuefi
Syntymäaika: 26. elokuuta 1991 (ikä 33)
Syntymäpaikka:  Lagos, Nigeria
Pelipaikka: keskikenttä
Pituus: 180 cm
Seura
Seura:  JS Hercules
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2009 2010 2010-2011 2011 2012 2013 2013 2014 2015 2015 2016 |  Thanh Hoa F.C.  KuPS  KajHa  HauPa  PS Kemi  Tervarit  PS Kemi  AC Kajaani  ORPa  TP-47  JS Hercules |  ? (?) 7 (0) 19 (6) 12 (1) 23 (8) 11 (3) 15 (0) 11 (2) - (-) 7 (1) - (-) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 14. toukokuuta 2016.
Jerome Ogbuefi  (s. 26. elokuuta 1991) on nigerialainen jalkapalloilija, joka edustaa JS Hercules:ta.
Ogbuefi tuli Suomeen Vietnamin kautta. Hän solmi keväällä 2010 sopimuksen Veikkausliigan Kuopion Palloseuran kanssa kolmen kuukauden sopimuksen. Koska pysyvää sopimusta ei KuPS:n tehnyt hänen kanssa, hän siirtyi Kakkosen Kajaanin Hakaan. Hakan pudottua Kolmoseen Ogbuefi etsi uuden joukkueen kaudella 2011, joka oli Kakkosen Haukiputaan Pallo. Kaudeksi 2012 siirtyi Ogbuefi Kakkosen PS Kemiin, jossa hän teki 8 maalia.Seuraavalla kaudella 2013 hän aloitti Kakkoseen nousseessa oululaisessa Tervarit-joukkueessa, mutta siirtyi kesällä lainaksi takaisin PS Kemiin. Kauden 2015 hän aloitti Kolmosessa Oulun Rotuaarin Pallossa, mutta siirtyi elokuussa Kakkosen Tornion Pallo -47ään.
Rimminjärvi (Kuhmoinen, Myllykylä)

| Rimminjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°31′09″N, 25°01′16″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kukkian reitin valuma-alue (35.78)
Laskujoki:  Myllypuron uoma Lummenneen 
Järvinumero:  35.784.1.049
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  114,1 m  
Rantaviiva:  1,11 km  
Pinta-ala:  4,408 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiRimminjärvi 
Rimminjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 4,4 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee seututie 325 ja Lummennen välissä ja se on Kukasjärven laskuojan Myllypuron  läpivirtausjärvi, joka laskee Lummennen Rimminlahteen. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja sen rannat kuuluvat Myllykylän asukkaiden elinpiiriin.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueeseen (35.78), jonka Vesijaon valuma-alueeseen (35.784) järvi kuuluu. Siihen laskee Myllypuron lisäksi pohjoisesta oja, jonka valuma-alueella sijaitsevat Mustajärven ja Katajajärvi, ja toinen metsämaan kuivatusoja kaakosta. Järven vedenpinnan korkeus on 114,1 metriä mpy, mikä on sama kuin Lummenneellä, johon Rimminjärvi laskee.
Historiaa

Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 Myllypuron mutkassa sijaitsi Rimi-niminen talo ja purossa oli yläjuoksulla vesimylly. Vuoden 1965 peruskartassa ei järven rannalle ollut rakennettu vapaa-ajan asuntoja. Järven pohjoisrantaan johti uudelta ohikulkutieltä lyhyt tie. Seuraavassa vuoden 1985 kartassa laskuojan yli johti silta ja pohjoisrannalle oli rakennettu tie, jonka varressa sijaitsi ensimmäinen vapaa-ajan asunto.
Jerome Rose

Jerome Rose (s. 1938) on yhdysvaltalainen pianisti ja pianopedagogi.
Rose opiskeli Adolph Ballerin johdolla tehdessään 15-vuotiaana debyyttinsä San Franciscon sinfoniaorkesterin kanssa. Hänen muita opettajiaan olivat Leonard Shure ja Rudolf Serkin. Hän valmistui Mannes Collegesta ja Juilliard School of Musicista. Vuonna 1961 Rose voitti Concert Artists Guild -palkinnon ja kansainvälisen Ferruccio Busoni -pianokilpailun. Hän pääsi myös Fulbright-stipendillä Wieniin.
Rose on esiintynyt Yhdysvalloissa solistina muiden muassa Chicagon sinfoniaorkesterin, San Franciscon sinfoniaorkesterin, Baltimoren sinfoniaorkesterin, Houstonin sinfoniaorkesterin ja Atlantan sinfoniaorkesterin kanssa. Hän on tehnyt usein esiintymisiä Lontoossa Lontoon filharmonisen orkesterin, Lontoon sinfoniaorkesterin ja Royal Philharmonic Orchestran kanssa. Kapellimestareita, joiden johdolla Rose on soittanut, ovat olleet Josef Krips, Georg Solti, Wolfgang Sawallisch, Charles Mackerras, Stanisław Skrowaczewski, Sergiu Comissiona, David Zinman, Hans Vonk, Robert Spano ja Christian Thielemann.
Rose on usein yhdistetty läheisesti Franz Lisztin musiikkiin, vaikka hänen opettajansa Leonard Shure arvioi hyvin kielteisesti Lisztin säveltäjänä. Rose on levyttänyt Lisztin ohella Robert Schumannin, Ludwig van Beethovenin, Frédéric Chopinin, Franz Schubertin ja Johannes Brahmsin tuotantoa. Hänen konsertto-ohjelmistoonsa kuuluu kymmeniä teoksia, myös harvinaisuuksia Ferdinand Hilleriltä, Mihály Mosonyilta ja Robert Volkmannilta.
Rose on työskennellyt muun muassa École normale de musique de Parisin ja Mannes College of Musicin henkilökunnissa. Hän on pitänyt myös mestarikursseja eri puolilla maailmaa. Hänelle myönnettiin kunniatohtorin arvo New Yorkin osavaltionyliopistosta. Rose perusti kesäisin New Yorkissa järjestettävän International Keyboard Institute & Festival -tapahtuman. Hän on kuulunut tuomaristoon muun muassa kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa.
Santa Elena (maakunta)

Maakunta Ecuadorin kartalla.
Santa Elena on yksi Ecuadorin 24 maakunnasta. Sen pääkaupunki on Santa Elena, pinta-ala 3 763 km2 ja vuonna 2010 väkiluku oli 301 168.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Santa Elena (maakunta) Wikimedia Commonsissa
Ecuadorin maakunnat
Azuay
Bolívar
Cañar
Carchi
Chimborazo
Cotopaxi
El Oro
Esmeraldas
Galápagos
Guayas
Imbabura
Loja
Los Ríos
Manabí
Morona-Santiago
Napo
Orellana
Pastaza
Pichincha
Santa Elena
Santo Domingo de los Tsáchilas
Sucumbíos
Tungurahua
Zamora-Chinchipe
Ron Dennis

| Ron Dennis |
| --- | --- |
 Ron Dennis Monacossa vuonna 2000.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. kesäkuuta 1947 (ikä 77) Woking, Iso-Britannia
Kansalaisuus:   Iso-Britannia
Ronald ”Ron” Dennis (s. 1. kesäkuuta 1947 Woking) on brittiläinen autourheiluvaikuttaja. Hän toimi Formula 1 -talli McLarenin tallipäällikkönä vuosina 1981–2009. Vuonna 2014 Dennis palasi McLaren-tallin johtajaksi syrjäyttäen Martin Whitmarshin, mutta joutui marraskuussa 2016 jättämään paikkansa McLaren Groupin puheenjohtajana ja toimitusjohtajana.
Uran alku

Dennis jätti koulunkäynnin 16-vuotiaana ja meni töihin harjoittelijaksi paikalliselle autokorjaamolle. Työn ohessa hän opiskeli autotekniikkaa Guildfordin teknisessä koulussa.
18-vuotiaana Dennis pääsi Cooperin Formula 1 -talliin Jochen Rindtin auton mekaanikoksi. Vuonna 1968 Rindt siirtyi Brabham-talliin ja Dennis seurasi hänen mukanaan. Hän nousi Jack Brabhamin mekaanikoksi, kun Rindt jatkoi Lotus-talliin 1969.
Oman tallin perustaminen

Jack Brabhamin vetäydyttyä radoilta vuoden 1971 lopulla Dennis ja toinen Brabham-teknikko Neil Trundel perustivat oman kilpatallin. Rondel Racing aloitti toimintansa Wokingissa helmikuussa 1972. Talli kilpaili F2-sarjassa vanhoilla Brabhamin autoilla ja voittikin yksittäisiä EM-sarjan kilpailuja.
Vuonna 1973 Dennis käynnisti oman F1-auton suunnittelun. Rondelin nimissä auto ei kuitenkaan koskaan päässyt radalle, sillä öljy-yhtiö Motul veti tukensa projektilta vuoden 1973 öljykriisin jälkeen ja Rondel joutui sulkemaan ovensa. Auto tuli myöhemmin tunnetuksi Tokenin nimellä, kun Tony Vlassopulos ja Ken Grob ostivat sen.
1970-luvun puolivälin jälkeen Dennis perusti uuden tallin, jonka nimeksi tuli Project Four. Se kilpaili F2- ja F3-luokissa hyvällä menestyksellä. Chico Serra ja Stefan Johansson voittivat tallin autolla Britannian F3-mestaruuden 1979 ja 1980.
Tallifuusio ja ura McLarenilla

Syyskuussa 1980 Marlboro ajoi McLarenin ja Project Fourin yhtymään ja muodostamaan McLaren Internationalin. Vuonna 1981 Dennis otti koko operaation johtoonsa ja houkutteli saudiarabialaisen Mansour Ojjehin siihen mukaan. Ojjeh rahoitti TAG:n turbomoottorien valmistuksen, ja McLarenin ja TAG:n yhdistelmästä tuli yksi F1-historian menestyneimpiä. Niki Lauda ja Alain Prost voittivat tallille kolme maailmanmestaruutta 1984–1986.
Vuonna 1988 Dennis neuvotteli moottorisopimuksen Hondan kanssa, ja Prost ja Senna hallitsivat MM-sarjaa seuraavat neljä kautta, 1988–1991.
Hondan vetäydyttyä Formula 1:stä McLaren menetti ykköstallin asemansa. Mercedes-Benzin tulo sen moottorien toimittajaksi kuitenkin käänsi kehityksen jälleen. Vuosina 1998 ja 1999 Mika Häkkinen ja David Coulthard hallitsivatkin vuorostaan MM-sarjaa, ja Häkkinen voitti kuljettajien mestaruuden molempina vuosina.
Vuonna 1999 Dennis myi kymmenen prosenttia 40 %:n osuudestaan tallista DaimlerChrysler AG:lle. Tammikuussa 2009 hän ilmoitti jättävänsä tallipäällikkyyden Martin Whitmarshille 1. maaliskuuta 2009 alkaen. Dennis vahvisti 16. huhtikuuta 2009 jättävänsä kaikki Formula ykkösiin liittyvät tehtävänsä McLarenilla ja siirtyvänsä johtamaan katuautoprojektia itsenäisessä McLaren Automotive -yrityksessä. Yritys aikoi rakentaa uuden urheiluautomallin vuoteen 2011 mennessä yhteistyössä sveitsiläispankki Credit Suissen kanssa.
Sateré-mawé

| Sateré-Mawé> Tiedot |
| --- | --- |
Alue:  Brasilia
Puhujia:  9 000
Sija:  ei sadan suurimman joukossa
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  tupi-kielet
Kieliryhmä:  mawé saterén kielet
Kielikoodit
ISO 639-2:  mav
 Ohje 
Sateré-mawé on tupilaisen kielikunnan mawé saterén kieliryhmään kuuluva kieli. Sitä puhuu 9 000 ihmistä 14 eri kylässä Brasiliassa. Kielen puhujista 12 % osaa lukea omaa äidinkieltään. Nykyään lähes kaikki sateré-mawéta puhuvat miehet ovat käytännössä kaksikielisiä eli puhuvat sekä sateré-mawéta että portugalia.
Aiheesta muualla

Ethnologue
Sateré-mawé -kielen Swadeshin lista[vanhentunut linkki]. (PDF)
Tupi-kielet
aché
akuntsu
amanayé
amundava
anambé
apiacá
araweté
arikem
asuriní
asuriní xingú
aurá
avá-canoeiro
ava guarani
awetí
chiripá
cocama-cocamilla
emerillon
guajá
guaraní mbyá
guarani
guarayú
guazazara
itä-Bolivian guarani
jorá
júma
jurúna
kabixiana
kaiwá
kamayurá
karipuná
karipúna
karitiâna
karo
kayabí
kepkiriwát
kokoma
kuruaya
länsi-Bolivian guarani
makuráp
maritsauá
mekens
morerebi
muinaistupi
munduruku
nandeva
ñeengatú
omagua
pai tavytera
Paraguayn guarani
parakanã
paranawát
pauserna
potiguára
puruborá
sateré-mawé
sirionó
suruí do Pará
tapieté
tapirapé
tembé
tenharim
tširiguano
tukumanféd
tuparí
tupí
tupinambá
tupinikin
turiwára
urubú-kaapor
uru-ew-wau-wau
urumi
wayampi
wiraféd
wayoró
xetá
xipaya
yuqui
zo'é
Santa Fe

Santa Fe (espanjaksi) tai Santa Fé (portugaliksi), jonka merkitys on "pyhä usko", on lukuisien paikkojen nimi eri puolilla maailmaa:
Santa Fe (New Mexico), New Mexicon osavaltion pääkaupunki
Santa Fen piirikunta, piirikunta New Mexicossa Yhdysvalloissa
Santa Fe de Nuevo México, Uuden-Espanjan provinssi 1500-luvulta 1800-luvulle
Santa Fe Depot, rautatieasema San Diegossa Yhdysvalloissa
Santa Fe de Bogotá, myös Santafé de Bogotá, Kolumbian pääkaupungin Bogotán entinen nimi
Santa Fen maakunta, maakunta Argentiinassa
Santa Fe (Argentiina), kaupunki Argentiinassa
Santa Fe, yksi Galápagossaarista
Santa Fe (Kuuba), kaupunki Isla de la Juventudissa, Kuubassa.
Muita merkityksiä

Atchison, Topeka and Santa Fe Railway -junaradan nimi lyhennetään joskus muotoon "Santa Fe".
USS Santa Fe (SSN-763), Yhdysvaltain laivaston ydinsukellusvene
ARA Santa Fe, Argentiinan laivaston aluksia:
Santa Fe -luokka (1931), kolmen sukellusveneen muodostama alusluokka
ARA Santa Fe (1931), Argentiinan laivaston käytössä 1931–1959 ollut Santa Fe -luokan sukellusvene
ARA Santa Fe (S-11), alk. USS Macabi, Argentiinan laivaston käytössä 1971–1972 ollut alkujaan yhdysvaltalainen sukellusvene
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Santa Fe”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Jaan Kross

| Jaan Kross |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 19. helmikuuta 1920 Tallinna, Viro
Kuollut: 27. joulukuuta 2007 (87 vuotta) Tallinna, Viro
Kansalaisuus:  Viro
Ammatti:  prosaisti, runoilija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Jaan Kross (19. helmikuuta 1920 – 27. joulukuuta 2007) oli virolainen kirjailija. Kross tunnetaan erityisesti Viron historiaa käsittelevistä historiallisista romaaneistaan, joihin kuuluvat muun muassa Uppiniskaisuuden kronikka ja Keisarin hullu. Häntä pidetään yhtenä Viron kansainvälisesti tunnetuimpana kirjailijana.
Elämä

Tallinnassa vuonna 1920 syntynyt ja Kalamajassa lapsuutensa viettänyt Kross kävi edistysmielistä Westholmin poikalyseota. Hän valmistui 1944 Tarton yliopistosta lakimieheksi. Saksalaiset miehittäjät vangitsivat hänet virolaiseen vastarintaliikkeeseen osallistumisen takia vuonna 1944. Vuonna 1946 neuvostoliittolaiset vangitsivat kansallismielisyydestä syytetyn Krossin, joka joutui vankileirille ja tuli myöhemmin karkotetuksi, kuten suuri osa Viron älymystöä (kyyditettiin Siperiaan). Vapauduttuaan 1954 Kross palasi Neuvosto-Viroon, jossa hän aloitti uran runoilijana ja kääntäjänä. 1970-luvulta alkaen Kross kirjoitti proosaa, aluksi pitkään historiallisia kertomuksia, joissa päähenkilöinä on usein tunnettu tai tuntematon virolainen merkkihenkilö. 1980-luvulta alkaen Kross siirtyi oman aikansa kuvaamiseen ja käytti romaaneissaan paljon omaelämäkerrallista aineistoa.[lähde? ]
Kross sai ensimmäisen Eeva Joenpelto -palkinnon vuonna 1988.[lähde? ]
Kross osallistui Viron uudne itsenäisyyden alkuvaiheisiin. Hänestä tuli syyskuussa 1992 valitun riigikogun jäsen Maltillisten listalta, mutta 23. syyskuuta 1993 hän erosi riigikogusta ja Toivo Jellinen korvasi hänet riigikogussa. Jaan Kross toimi ammatillisen Viron sortopolitiikkaa tutkivan kansallisen komission puheenjohtajana vuosina 1992-1993.[lähde? ]
Krossin puoliso oli virolainen runoilija, kääntäjä ja lastenkirjailija Ellen Niit (1928-2016). Kross kuoli vuonna 2007 Tallinnassa.
Tuotanto

Jaan Krossin historialliset romaanit käsittelevät usein Viron ja virolaisten historiaa. Useat hänen romaaneidensa päähenkilöistä ovat historiantutkimuksen kannalta marginaaliin kuuluvia virolaisia, joiden kautta Kross koki saavansa verrattain vapaat mahdollisuudet kuvata historian ja yhteiskunnan kehityskulkuja. Toinen Krossin historiallisille romaaneille tyypillinen piirre on niiden perustuminen hyvin tarkkaan ja yksityiskohtaiseen historiantutkimukseen.
Krossin pääteoksena pidetään neliosaista vuosina 1970–1980 ilmestynyttä Uppiniskaisuuden kronikkaa, joka kuvaa Liivinmaan kronikan koonneen Balthasar Russowin elämäntarinan kautta Viron historiaa. Toinen Suomessa laajalti luettu historiallinen romaani on Keisarin hullu (1978). Teos on kertomus liiviläisestä aatelismiehestä Timotheus von Bockista, joka Venäjän keisarin Aleksanteri I:n uskottuna upseerina uskaltautuu ehdottomaan tsaarinvallan korvaavaa perustuslaillista hallitusmuotoa ja joutuu lopulta radikaalien ajatustensa vuoksi vankilaan.[lähde? ]
Tuotanto > Valikoima teoksia > Historialliset romaanit ja novellikokoelmat

Kolme katku vahel I–IV (1970 – 1980), kertomus Balthasar Russowin elämästä
Uppiniskaisuuden kronikka, suom. Kaisu Lahikainen ja Jouko Vanhanen, WSOY 2003
Klio silma all (1972), novellikokoelma Viron kirjallisuuden merkkihenkilöistä F.R. Kreutzwaldista ja J.V. Jannsenista
Kleion silmien alla, suom. Jouko Vanhanen, Pohjoinen 1987; 2. tark. painos Moreeni 2012
Kolmandad mäed (1975), kertomus taidemaalari Johann Köleristä
Kolmannet vuoret 1985)
Keisri hull (1978), tarina perustuslakia kohtalokkaasti vaatineesta aatelisesta Timotheus von Bockista
Keisarin hullu, suom. Juhani Salokannel, WSOY 1982
Rakvere romaan (1982), pienen Rakveren kaupungin mullistuksia käsittelevä teos
Pietarin tiellä, suom. Juhani Salokannel, WSOY 1984
Professor Martensi ärasõit (1984), virolaissyntyistä Venäjän keisarikunnan diplomaattia Friedrich Martensia käsittelevä romaani
Professori Martensin lähtö, suom. Juhani Salokannel, WSOY 1986
Tabamatus. Jüri Vilmsi romaan (1993), virolaisesta valtiomiehestä Jüri Vlmsistä kertova teos
Kuningasajatus, suom. Juhani Salokannel, WSOY 1994
Tuotanto > Valikoima teoksia > Muut romaanit

Vastutuulelaev (1987), Viron Naissaareen sijoittuva romaani keksijä Bernard Schmidtistä
Vastatuulen laiva, suom. Eva Lille, WSOY 1990
Silmade avamise päev (1988), toisen maailmansodan vaiheille Viroon sijoittuva novellikokoelma
Silmien avaamisen päivä, suom. Juhani Salokannel, WSOY 1991
Wikmani poisid (1988), omaelämäkerrallinen romaani aikuistuvista koulupojista yhteiskunnallisten myllerrysten keskellä
Wikmanin pojat, suom. Kalervo Mettala, Kirja-Aurora 2001
Väljakaevamised (1990), romaani kuvaa virolaisten elämää Stalinin kuoleman ja vankileirien jälkeen
Syvyydestä, suom. Jouko Vanhanen, WSOY 1989
Paigallend (1998), Krossin lapsuudenystävästä Ullo Paerannasta ja Viron itsenäisyyskamppailusta kertova romaani
Paikallaanlento, suom. Jouko Vanhanen, WSOY 1999
Tahtamaa (2001), Krossin ainoa romaani, joka käsittelee Viron uutta itsenäisyyden aikaa eli 1990-lukua.
Tahtamaa, suom. Jouko Vanhanen, Moreeni 2012
Kallid kaasteelised (2003) ja Kallid kaasteelised II (2008), Jaan Krossin muistelmat
Rakkaat kanssavaeltajat, suom. Jouko Vanhanen, WSOY 2005 ja Rakkaat kanssavaeltajat II, suom. Jouko Vanhanen, WSOY 2010
Kirjallisuutta

Salokannel, Juhani: Sivistystahto: Jaan Kross, hänen teoksensa ja virolaisuus.  Helsinki:  WSOY, 2008.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jaan Kross Wikimedia Commonsissa
Jaan Kross ja Viron toivot ja pelot. Elävä arkisto. Yleisradio.
Isohaarahaukka

| Isohaarahaukka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Päiväpetolinnut Accipitriformes
Heimo::  Haukat Accipitridae
Suku::  Haarahaukat Milvus
Laji::  milvus
Kaksiosainen nimi
 Milvus milvus  (Linnaeus, 1758) 

Alalajit
 M. m. fasciicauda  M. m. milvus 
Katso myös
   Isohaarahaukka Wikispeciesissä   Isohaarahaukka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Isohaarahaukan munia.
Isohaarahaukka (Milvus milvus) on keskikokoinen päiväpetolintulaji.
Koko ja ulkonäkö

Isohaarahaukka on väriltään ruosteenruskea. Sen syvälovinen pyrstö on tiilenpunainen ja pää harmahtava. Mustakärkisten siipien alapinnalla erottuu laaja valkea alue. Se on haarahaukkaa (Milvus migrans) kirkasvärisempi ja solakampi. Isohaarahaukan pituus on noin 61–66 senttimetriä, siipiväli noin 175–195 senttimetriä, ja paino noin 757–1 221 grammaa.
Levinneisyys

Isohaarahaukka pesii Euroopassa, luoteisimmassa Afrikassa, Kanariansaarilla sekä miltei hävinneenä Kap Verdellä. Maailman populaatiosta 90 prosenttia pesii Euroopan unionin alueella. Euroopan pesimäkanta on 33 000 – 38 000 paria. Lajin kanta on luokiteltu Euroopassa elinvoimaiseksi ja kasvavaksi. Vahvin kanta on Saksassa. Pohjoisimmat populaatiot ovat muuttolintuja, jotka talvehtivat Välimerenmaissa. Etelä-Ruotsin kanta kasvaa hitaasti ja on nyt noin 3 500 paria.  Laji ei pesi Suomessa, mutta kierteleviä yksilöitä havaitaan vuosittain.
Elinympäristö

Isohaarahaukka suosii avoimia ympäristöjä, kuten ruoho- ja viljelysmaita sekä avoimia metsämaita.
Lisääntyminen

Isohaarahaukka käyttää muun muassa vanhoja hiirihaukan tai korpin pesiä. Pesä on tavallisesti lehtipuussa, joskus harvoin kalliojyrkänteellä. Pesä voi olla käytössä useita vuosia peräkkäin, joskus jopa 17 vuotta. Se verhoilee pesänsä mitä kummallisimmilla aineksilla, niistä on löydetty muun muassa alusvaatteita ja nallekarhuja. Pesään naaras munii 1–4 munaa, tavallisimmin kaksi, joita haudotaan 31–32 päivää. Haudonta alkaa jo ensimmäisestä munasta, joten kolmimunaisen pesyeen haudonta kestää noin 38 päivää. Naaras hoitaa pääosan hautomisesta, joskin koiras voi päivällä hautoa lyhyitä hetkiä, alle puoli tuntia kerrallaan. Naaras lämmittää ja hoivaa poikasia ensimmäiset kaksi viikkoa, jolloin koiras huolehtii poikueen ravinnosta. Myöhemmin molemmat emot saalistavat. Poikaset oppivat lentämään noin seitsemän viikon ikäisinä, mutta jos ravintoa on ollut niukasti, voi lentoonlähtö onnistua vasta 60–70 päivän iässä. Poikaset lähtevät syysmuutolle vanhempiensa kanssa. Laji on sukukypsä kaksivuotiaana.
Isohaarahaukka voi toisinaan risteytyä haarahaukan kanssa. Tällainen haarahaukan ja isohaarahaukan pari yritti pesiä myös Suomessa vuonna 2016, mutta pesintä epäonnistui.
Ravinto

Isohaarahaukka syö lähinnä haaskoja sekä pieniä nisäkkäitä ja lintuja. Sille kelpaavat kuitenkin myös sammakkoeläimet, matelijat, kalat ja kastemadot.
Aiheesta muualla

Isohaarahaukka Lintukuva-verkkopalvelussa
Isohaarahaukka (Arkistoitu – Internet Archive) Petri Pietiläinen - www.ppie.net