stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hyperlinkki
Linkityksen vaikutus lukemiseen

Hyperlinkkien vaikutusta tekstin lukemiseen on arvioitu kokeellisesti.
Kokeellisesti arvioitiin tekstin väritystä, mutta ei löydetty haittaa useamman sanan värittämisessä.
Kokeellisesti on kuitenkin todettu, että jos lauseessa on vain yksi väritetty sana niin tekstin ohittaminen vähenee. Lisäksi koehenkilöillä oli taipumus lukea uudelleen lauseita, joissa oli hyperlinkitetty epätavallisia sanoja verrattuna hyperlinkitettyihin tavanomaisiin sanoihin. Hyperlinkki korostaa tärkeää tietoa ja vihjaa lisätietoon, joka vaikeammissa aiheissa lisää edeltävän tekstin lukemista uudelleen.
J. Nielsenin mukaan sininen väri oli mahdollisesti virhe johtuen silmän tavasta havaita sinistä väriä, mutta käytäntö pitäisi säilyä koska käyttäjät tietävät sinisen tarkoittavan hyperlinkkiä, jolloin ihmiset tunnistavat sen nopeammin.
Useat verkkosivut ovat hyperlinkeillä linkitettyinä toisiinsa.
Ivan Martšuk

| Ivan Martšuk |
| --- | --- |
 Ivan Martšuk 2016.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. toukokuuta 1936 (ikä 88)
Ammatti:  kuvataiteilija
Taiteilija
Salanimi:  Іван Марчук
Ivan Martšuk, ukr. Іван Марчук, (12. toukokuuta 1936 Moskalivka, Kremenetsin piiri, Volynian voivodikunta) on ukrainalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä.
Martšuk valmistui Lvivin taideteollisuusoppilaitoksesta 1965 ja muutti Kiovaan. Hänet hyväksyttiin Ukrainan taiteilijaliittoon vasta 1988, sillä hänen teemansa ja tyylinsä eivät noudattaneet sosialistista realismia. Hän teki 1969–1972 Kiovassa seinän mittaisia reliefejä keraamisista laatoista Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan tiedeakatemian teoreettisen fysiikan tutkimuslaitokseen. Martšukin maalauksissa yhdistyy surrealistisia aineksia, hyperrealistisia muotokuvia, salaperäisiä maisemia ja abstrakteja ekspressionistisia kompositioita. Martšukin värivalikoima on suppea, ja siten se vahvistaa hänen kuvastonsa epätodellista tunnelmaa. Tšernobylin ydinonnettomuuden jälkeen 1986 Martšuk teki painajaismaisia kompositioita, jotka kuvaavat maapallon täydellistä tuhoa.
Martšuk on pitänyt runsaasti yksityisnäyttelyitä, ensimmäiset Moskovassa 1979 ja Kiovassa 1980. Taras Ševtšenkon runoista aiheensa saaneet 43 maalausta ovat olleet esillä Ševtšenkon museossa Kanivissa. Hän on pitänyt näyttelyitä myös Australiassa, Kanadassa ja Yhdysvalloissa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivan Martšuk Wikimedia Commonsissa
Italian Grand Prix 1954

|  Italian Grand Prix 1954  |
| --- | --- |
 8. osakilpailu 9 osakilpailusta kaudella 1954. 

Päivämäärä:  5. syyskuuta 1954
Sijainti:  Monza, Italia
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  6,300 km
Kilpailun pituus:  80 kierrosta, 504,000 km
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Juan Manuel Fangio   (Mercedes)
Paaluaika:  1.59,0
Palkintokoroke
Voittaja:   Juan Manuel Fangio   (Mercedes)
Toinen:   Mike Hawthorn   (Ferrari)
Kolmas:   Umberto Maglioli  José Froilán González   (Ferrari)
Nopein kierros
Kuljettaja:   José Froilán González   (Ferrari)
Kierrosaika:  2.00,8 (kierroksella ?)
Juan Manuel Fangio jahtaa Alberto Ascaria.
Italian Grand Prix 1954 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 5. syyskuuta 1954 Monzan radalla. Kilpailun voitti Juan Manuel Fangio, jolle voitto oli kauden kuudes.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 16 |  Juan Manuel Fangio | Mercedes | 80 | 2:47:47.9 | 1 | 8 |
| 2 | 40 |  Mike Hawthorn | Ferrari | 79 | +1 krs. | 7 | 6 |
| 3 | 38 |  Umberto Maglioli | Ferrari | 78 | +2 krs. | 13 | 2 |
| Jaettu | 38 |  José Froilán González | Ferrari |  |  |  | 3 |
| 4 | 12 |  Hans Herrmann | Mercedes | 77 | +3 krs. | 8 | 3 |
| 5 | 30 |  Maurice Trintignant | Ferrari | 75 | +5 krs. | 11 | 2 |
| 6 | 42 |  Fred Wacker | Gordini | 75 | +5 krs. | 18 |  |
| 7 | 10 |  Peter Collins | Vanwall | 75 | +5 krs. | 16 |  |
| 8 | 26 |  Louis Rosier | Maserati | 74 | +6 krs. | 20 |  |
| 9 | 18 |  Sergio Mantovani | Maserati | 74 | +6 krs. | 9 |  |
| 10 | 28 |  Stirling Moss | Maserati | 71 | +9 krs. | 3 |  |
| 11 | 8 |  Jorge Daponte | Maserati | 70 | +10 krs. | 19 |  |
| Kesk. | 34 |  Alberto Ascari | Ferrari | 48 | Moottori | 2 |  |
| Kesk. | 22 |  Luigi Villoresi | Maserati | 42 | Kytkin | 6 |  |
| Kesk. | 14 |  Karl Kling | Mercedes | 36 | Onnettomuus | 4 |  |
| Kesk. | 24 |  Roberto Mieres | Maserati | 34 | Ripustukset | 10 |  |
| Kesk. | 20 |  Luigi Musso | Maserati | 32 | Voimansiirto | 14 |  |
| Kesk. | 32 |  José Froilán González | Ferrari | 16 | Vaihdelaatikko | 5 |  |
| Kesk. | 6 |  Robert Manzon | Ferrari | 16 | Moottori | 15 |  |
| Kesk. | 46 |  Clemar Bucci | Gordini | 13 | Voimansiirto | 17 |  |
| Kesk. | 44 |  Jean Behra | Gordini | 2 | Moottori | 12 |  |
| DNQ | 20 |  Giovanni de Riu | Maserati |  | Karsiutui | 21 |  |
Muuta

Paalupaikka: Juan Manuel Fangio – 1.59,0
Nopein kierros: José Froilán González – 2.00,8
If on a Winter’s Night...

| If on a Winter’s Night> .. Sting |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 26. lokakuuta 2009
 Formaatti: CD, LP, CD+DVD
 Tuottaja(t): Robert Sadin
 Tyylilaji: rock, pop rock
 Kesto: 50.07
 Levy-yhtiö: Deutsche Grammophon, Cherrytree
Listasijoitukset
  6.  7.
Stingin muut julkaisut
| Songs from the Labyrinth 2006 | If on a Winter’s Night... 2009 | Symphonicities 2010 |
If on a Winter’s Night... on Stingin yhdeksäs studioalbumi, joka julkaistiin 26. lokakuuta 2009. Stingin haastattelun mukaan levy on saanut nimensä Italo Calvinon kirjan Jos talviyönä matkamies englanninkielisen käännöksen nimen If on a Winter's Night a Traveller mukaan.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan kuudennelle sijalle. Suomessa se ylsi kahdeksannella listaviikollaan virallisen albumilistan sijalle seitsemän.
Kappaleet

Gabriel's Message – 2.32
Soul Cake – 3.26
There Is No Rose of Such Virtue – 4.01
The Snow It Melts the Soonest – 3.42
Christmas at Sea – 4.34
Lo How a Rose E'er Blooming – 2.40
Cold Song – 3.14
The Burning Babe – 2.46
Now Winter Comes Slowly – 3.04
The Hounds of Winter – 5.45
Balulalow – 3.08
Cherry Tree Carol – 3.10
Lullaby for an Anxious Child – 2.52
Hurdy Gurdy Man – 2.48
You Only Cross My Mind in Winter – 2.36
Bethlehem Down – 2.56
Blake's Cradle Song – 3.29
The Coventry Carol – 2.33
Arvostelut

Metacritic: 43/100
AllMusic:
Aiheesta muualla

If on a Winter’s Night... discogs.com -sivustolla
Jevgeni Medvedev

| Jevgeni Medvedev |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 27. elokuuta 1982 (ikä 42) Tšeljabinsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Venäjä
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  190 cm
Paino:  86 kg
Seura
Seura:  Philadelphia Flyers
Sarja:  NHL
Pelinumero:  82
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2002–
Aik. seurat:  Metšel Tšeljabinsk-2 (RUS-3) Traktor Tšeljabinsk-2 (RUS-3) Metšel Tšeljabinsk (RSL, RUS-2) Metallurg Serov (RUS-2) Severstal Tšerepovets (RSL)   Ak Bars Kazan (KHL)
| Mitalit> Maa:  Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Venäjä.Miesten jääkiekko.MM-kilpailut  | Maa:  Venäjä> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Suomi 2012 | jääkiekko |  |
|  Kultaa | Valko-Venäjä 2014 | jääkiekko |  |
|  Hopeaa | Tšekki 2015 | jääkiekko |  |
Jevgeni Vladimirovitš Medvedev (ven. Евгений Владимирович Медведев, s. 27. elokuuta 1982 Tšeljabinsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Medvedev pelaa Philadelphia Flyersissa, johon teki ensimmäisen NHL-sopimuksensa. Aiemmin hän pelasi  Ak Bars Kazanissa kahdeksan kautta, jossa hän voitti voitti Gagarin Cupin  kausina 2009 ja 2010.
Medvedev on voittanut Venäjän maajoukkueessa kaksi maailmanmestaruutta. Hän on edustanut maataan neljästi MM-kisoissa ja kerran olympialaisissa.
Iisakki Hoikka

| Iisakki Hoikka |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. huhtikuuta 1840 Kemi
Kuollut: 6. joulukuuta 1917 (77 vuotta) Rovaniemi
Poliitikko
Puolue:  Suomalainen puolue
Asema:  valtiopäivämies
Iisakki Hoikka (2. huhtikuuta 1840 Kemi – 6. joulukuuta 1917 Rovaniemi) oli suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja Suomalaisen puolueen kansanedustaja vuosina 1907–1908 ja 1909–1910.
Elämäkerta

Hoikan vanhemmat olivat lautamies Juho Hoikka ja Maria Nyström. Hänen veljiään olivat kansanedustaja Matti Hoikka ja pastori Jaakko Hoikka. Iisakki Hoikan ensimmäinen puoliso vuodesta 1859 oli Kaisa Valpuri (k. 1889) ja toinen vuodesta 1891 Lydia Helin (k. 1938). Hoikka opiskeli omatoimisesti ja seurasi 24-vuotiaana isäänsä Rovaniemen Muurolan virkatalon vuokraajana. Jo 1860-luvulla hän pyrki saamaan kansakoulun perustetuksi kotipitäjäänsä ja vastusti viinamyymälöiden avaamista. Vuosina 1873–1888 hän toimi ns. jokivoutina, pyrkien saamaan lohen pyyntioikeuksia laajennettua.
Hoikka osallistui Tornion tuomiokunnan edustajana valtiopäiville talonpoikaissäädyssä 1882, 1885, 1888, 1891 ja 1894. Kirkolliskokouksen jäsen Hoikka oli vuonna 1886. Hän oli taustaltaan vanhoillislestadiolainen.
Kun eduskunnan avajaisistunto pidettiin Helsingissä 23. toukokuuta 1907, 67-vuotias Hoikka oli ikäpuhemies eli kansanedustajista vanhin ja sai pitää ensimmäisen puheenvuoron. Hoikka oli merkittävä vaikuttaja, kun ajoittain Peräpohjolaksi kutsutun alueen muodostaneet Pohjois-Pohjanmaa, Kainuu ja Lappi pilkottiin pienemmiksi osiksi. Hän teki ensimmäisenä esityksen uusista läänien rajoista ja Rovaniemen nimeämisestä Lapin läänin keskukseksi. Jo vuonna 1891 hän oli ottanut esille rautatien rakentamisen Rovaniemelle.
Kirjallisuutta

Kaisanlahti, Janne: Iisakki Hoikka – Lapin ja isänmaan asialla.  Rovaniemi:  Nouseva Maaseutu ry., 2017.  ISBN 978-952-68722-0-9.
Aiheesta muualla

.aspx Iisakki Hoikka Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Ivan Martin Jirous

Ivan Martin Jirous
Ivan Martin Jirous (23. syyskuuta 1944 Humpolec, Böömin ja Määrin protektoraatti, natsi-Saksa  – 10. marraskuuta 2011 Praha, Tšekki ) oli tšekkiläinen runoilija ja tšekkiläisen rockyhtyeen The Plastic People of the Universe taiteellinen johtaja ja Tšekin  maanalaisen toiminnan organsaattori kommunistihallinnon aikana. Hänet tunnetaan myös nimellä Magor ('puupää', johdettu luultavasti termistä "phantasmagoria", nimen keksijä on "kokeellinen" runoilija Eugen Brikcius.
Jirous on valmistunut historioitsijaksi, mutta ei voinut työskennellä alalla kommunistihallinnon aikaisessa Tšekkoslovakiassa. Hän oli paikallisen toisinajattelijakulttuurin edustaja, ja siinä hänen merkittävin panoksensa oli työ "Parallel Polisin" eli "toisen kulttuurin" piirissä. Hän oli sitä mieltä, että itsensä ilmaiseminen taiteen kautta edistää totatilaristisen järjestelmän tuhoamista.
Jirous kuului Václav Havelin ystäväpiiriin, ja Havel mainitsee hänet useasti julkaisemissaan kirjeissään vaimolleen Olga Havloválle. Jirous oli Peruskirja 77:n allekirjoittajia.
Aiheesta muualla

The Official Website of the Plastics (tšekiksi) (englanniksi)
Ivan Martin 'Magor' Jirous awarded 2006 Jaroslav Seifert Prize (Czech Radio)
Osobnost českého undergroundu, Magor Jirous slaví 65 let (lidové noviny) (tšekiksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Ivan Martin Jirous
Käännös suomeksi
Ivan Martos

Monumentti Mininille ja Požarskille.
Ivan Petrovitš Martos (ven. Иван Петрович Мартос), (1754 lähellä Pultavaa – 17. huhtikuuta (J: 5. huhtikuuta) 1835 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläis-ukrainalainen kuvanveistäjä ja taiteen opettaja, joka oli herättämässä Venäjällä kiinnostusta uusklassistiseen kuvanveistoon.
Hänen kuuluisimpia teoksiaan on Moskovan Punaisella torilla sijaitseva monumentti Mininille ja Požarskille. Helsingissä on hänen tekemänsä Aleksanteri I:n rintakuva.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ivan Martos Wikimedia Commonsissa
Italian Grand Prix 1955

|  Italian Grand Prix 1955  |
| --- | --- |
 7. osakilpailu 7 osakilpailusta kaudella 1955. 
Päivämäärä:  11. syyskuuta 1955
Sijainti:  Monza, Italia
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  10 km
Kilpailun pituus:  50 kierrosta, 500 km
Sää:  
Paalupaikka
Kuljettaja:   Juan Manuel Fangio   (Mercedes)
Paaluaika:  2.46,5
Palkintokoroke
Voittaja:   Juan Manuel Fangio   (Mercedes)
Toinen:   Piero Taruffi   (Mercedes)
Kolmas:   Eugenio Castellotti   (Ferrari)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Stirling Moss   (Mercedes)
Kierrosaika:  2.46,9 (kierroksella 21)
Italian Grand Prix 1955 11. syyskuuta 1955 Monzan radalla. Kilpailu oli kauden viimeinen, ja sen voitti Juan Manuel Fangio, jolle voitto oli kauden neljäs.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 18 |  Juan Manuel Fangio | Mercedes | 50 | 1:25:04.4 | 1 | 8 |
| 2 | 14 |  Piero Taruffi | Mercedes | 50 | +0.7 | 9 | 6 |
| 3 | 4 |  Eugenio Castellotti | Ferrari | 50 | +46.2 | 4 | 4 |
| 4. | 36 |  Jean Behra | Maserati | 50 | +237.5 | 6 | 3 |
| 5 | 34 |  Carlos Menditéguy | Maserati | 49 | +1 krs. | 16 | 2 |
| 6 | 12 |  Umberto Maglioli | Ferrari | 49 | +1 krs. | 12 |  |
| 7 | 28 |  Roberto Mieres | Maserati | 48 | +2 krs. | 7 |  |
| 8 | 8 |  Maurice Trintignant | Ferrari | 47 | +3 krs. | 15 |  |
| 9 | 40 |  John Fitch | Maserati | 46 | +4 krs. | 20 |  |
| 10 | 6 |  Mike Hawthorn | Ferrari | 38 | Vaihdelaatikko | 14 |  |
| Kesk. | 20 |  Karl Kling | Mercedes | 32 | Vaihdelaatikko | 3 |  |
| Kesk. | 30 |  Luigi Musso | Maserati | 31 | Vaihdelaatikko | 10 |  |
| Kesk. | 38 |  Horace Gould | Maserati | 31 | Ripustukset | 21 |  |
| Kesk. | 16 |  Stirling Moss | Mercedes | 27 | Moottori | 2 | 1 (nopein kierros) |
| Kesk. | 26 |  Jacques Pollet | Gordini | 26 | Moottori | 19 |  |
| Kesk. | 22 |  Hernando da Silva Ramos | Gordini | 23 | Polttoaineen syöttö | 18 |  |
| Kesk. | 32 |  Peter Collins | Maserati | 22 | Ripustukset | 11 |  |
| Kesk. | 42 |  Harry Schell | Vanwall | 7 | Ripustukset | 13 |  |
| Kesk. | 24 |  Jean Lucas | Gordini | 7 | Moottori | 22 |  |
| Kesk. | 44 |  Ken Wharton | Vanwall | 0 | Suihkutus | 17 |  |
| DNS | 2 |  Giuseppe Farina | Ferrari |  | Pyörä | 5 |  |
| DNS | 10 |  Luigi Villoresi | Ferrari |  | Pyörä | 8 |  |
| DNS | 46 |  Luigi Piotti | Arzani-Volpini-Maserati |  | Moottori |  |  |
Muuta

Paalupaikka: Juan Manuel Fangio – 2.46,5
Nopein kierros: Stirling Moss – 2.46,9
Giuseppe Farinan viimeinen osakilpailu.
Arzani-Volpini -tallin ainoa osakilpailu.
Luigi Piottin ensimmäinen osakilpailu.
Jon Vesano

Jon Vesano on yhdysvaltalainen extreme metal -basisti, joka on toiminut muun muassa Nilen basistina sekä yhtenä laulajana. Hän liittyi yhtyeeseen ennen In Their Darkened Shrines -albumin nauhoituksia, eikä ehtinyt opetella neljää, juuri ennen studioon menoa kirjoitettua kappaletta bassolla. Siksi levyn bassot soittaa Dallas Toler-Wade ja Vesano mainitaan kansilehdessä vain vierailevana laulajana. Vesano erosi yhtyeestä helmikuussa 2005.
Diskografia

Nile - In Their Darkened Shrines (2002)
Jim Ross

Jim Ross
James William "Jim" Ross (s. 3. tammikuuta 1952) on yhdysvaltalainen showpainiselostaja. Hän pääsi vuonna 2007 WWE Hall of Fameen tärkeän yhteistyökumppaninsa Jerry Lawlerin kanssa.
Ross aloitti uransa World Wrestling Federationissa vuonna 1993. Hän on työskennellyt myöhemmin WWE SmackDownissa.
Ross on nykyisin myös ravintoloitsija. Hän on kärsinyt osittaisesta kasvohalvauksesta niin kutsutun Bellin halvauksen seurauksena.
Jim on myös selostanut legendaarisen ottelun The Undertakerin ja Mankindin välillä, jota sanotaan kaikkien aikojen rajuimmaksi.[lähde? ]
Paluu Raw-brandiin 2012

Ross selosti Raw:ssa Michael Colen kanssa Jerry Lawlerin saatua sydänkohtauksen.
Haukiputaan Ahmat

| Haukiputaan Ahmat |
| --- | --- |

Perustettu:  10. elokuuta 1956
Kaupunki:   Haukipudas, Oulu
Kotiareena:  Haukiputaan jäähalli
– kapasiteetti:  1 500
Sarjataso:  Jääkiekon II-divisioona

Päävalmentaja:   Jukka Varjus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Haukiputaan Ahmat, virallisesti Ahmat ry, on vuonna 1956 perustettu suomalainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Oulun Haukiputaalta. Seuran toiminta on painottunut jääkiekkoon, mutta historian aikana Haukiputaan Ahmoilla on ollut toimintaa myös jalkapallossa, jousiammunnassa ja taitoluistelussa. Ahmojen edustusjoukkue pelaa Suomen neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla. Jääkiekon II-divisioonassa.
Joukkue pelaa kotiottelunsa vuonna 1992 valmistuneessa Haukiputaan jäähallissa, joka sijaitsee Haukiputaan Annalankankaalla.
Miesten edustusjoukkueen ohella Ahmoilla on mittavasti jääkiekkotoimintaa myös juniorijoukkueissa, ja seura on saanut juniorityöstään Nuori Suomi -sinetin. Juniorijoukkueiden ohella Ahmoissa toimii myös pienille lapsille suunnattu luistelukoulu sekä harrastekiekko.
Haukiputaan jäähalli

Ahmat pelaa kotiottelunsa Haukiputaan Annalankankaan teollisuusalueella sijaitsevassa, vuonna 1992 valmistuneessa Haukiputaan jäähallissa. Jäähalli tunnetaan myös lempinimellä Ahmahalli. Hallin yleisökapasiteetti jääkiekko-otteluissa on 1 500, joista 1 000 on seisomapaikkoja. Lisäksi jäähallilla toimii kahvio.
Historia > Seuran perustaminen

Haukiputaan Ahmojen perustava kokous pidettiin Haukiputaan Martinniemessä 10. elokuuta 1956. Aluksi seuran perustamisen jälkeen joukkueesta puhuttiin Martinniemen Ahmoina, mutta seuran viralliseksi kotipaikaksi on yleisesti mielletty perustamisesta lähtien Haukipudas. Seuran historian ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Mauri Pursiainen, joka hoiti tehtävää vuoteen 1961.
Ahmojen jääkiekkokulttuurilla on raumalainen tausta, sillä Martinniemen Rauma-Repolan paikallisjohtaja Knut Virtanen oli kotoisin Raumalta, ja kipinä haukiputaalaisen jääkiekkoseuran perustamiseen syttyi hänen poikiensa toimesta. Rauma-Repolan Martinniemessä sijainneet tehtaat olivat paikkakunnalle suuri työllistäjä, joka huolehti omalta osaltaan myös suedun urheilutoiminnan rahoittamisesta. Vuoden 1956 lokakuussa Rauma-Repola solmi Ahmojen kanssa sopimuksen jääkiekkokaukalon rakentamisesta. Lisäksi Rauman Lukon pelaajat kävivät näyttämässä haukiputaalaisille jääkiekon pelaamisen mallia vuoden 1956 talvella, jolloin jääkiekkoa pelattiin vielä jääpallokentällä. Ahmat pelasi seurahistoriansa ensimmäisen ottelun 2. joulukuuta 1956, kun se kohtasi harjoitusottelussa Oulun Työväen Palloilijat.
Seuran jääkiekkoiluun keskittyvässä toiminnassa oli katkos vuosien 1967–1978 välillä, jolloin Rauma-Repola halusi keskittää paikallista urheilutoimintaa ja Ahmat yhdistyivät yleisseura Haukiputaan Veikkojen jääkiekkojaostoksi ja haukiputaalaisesta jääkiekkotoiminnan harjoittamisesta vastasivat Veikot ja Haukiputaan Heitto. Seuran jääkiekkotoiminta käynnistettiin uudelleen vuonna 1986.
Historia > Suomi-sarja 2011–2013

Kaudeksi 2011–2012 Ahmojen edustusjoukkue nousi jääkiekon kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle eli Suomi-sarjaan, kun se kukisti kahdessa karsintaottelussa Suomi-sarjassa neljänneksi sijoittuneen Limingan Kiekko-Karhujen joukkueen. Ensimmäisen, Limingassa pelatun karsintaottelun Ahmat voitti lukemin 8–3 ja Haukiputaalla ennätysyleisön edessä pelatun ratkaisevan ottelun 8–5. Suomi-sarjassa pelatun kauden 2011–2012 aikana Ahmojen paras pistemies ja maalintekijä oli 29 runkosarjan ottelua tehopistein 18+13=31 pelannut Sami Siltakoski. Kausi oli joukkueelle kuitenkin haastava, ja Ahmojen menestyminen Suomi-sarjassa jäi heikoksi.
Ahmat pelasi Suomi-sarjassa vielä seuraavan kauden ajan, mutta kaudella 2013–2014 seuran edustusjoukkue ei pelannut sarjaotteluita lainkaan.
Historia > III-divisioona 2014–2019

Kauden 2014–2015 Ahmat pelasi viidenneksi korkeimmalla sarjatasolla III-divisioonassa pohjoisen aluesarjassa. Joukkue sijoittui runkosarjassa viidenneksi voittaen 24 ottelustaan 15, ja saavutti kauden tavoitteensa pudotuspeleihin pääsemisestä. Joukkueen paras pistemies runkosarjassa oli 23 ottelussa tehopisteet 13+23=36 merkkauttanut hyökkääjä Ville Ratilainen. Pudotuspelien ensimmäisellä ottelukierroksella Ahmat pelasi välieräpaikasta kohdatessaan runkosarjassa neljänneksi yltäneen Oulaisten Kiekko Haukkojen joukkueen, joka kuitenkin pudotti Ahmat jatkosta toisen puolivälieräottelun jatkoajalla. Tappiosta huolimatta kausi oli koko sarjan nuorimmalla joukkueella läpi kauden pelanneelle Ahmoille onnistunut, sillä kauden alussa asetettu tavoite pudotuspeleihin ja sarjan kahdeksan parhaan joukkueen joukkoon pääsemisestä täyttyi suunnitellusti.
Kautena 2015–16 Ahmat jatkoi Marko Hillin valmennuksessa. Joukkue sijoittui III-divisioonan runkosarjassa viidenneksi, mutta hävisi puolivälieräsarjassa Limingan Kiekko-Karhuille. Kaudella 2016–17 uutena päävalmentajana aloitti Risto Liikka. Joukkue oli runkosarjassa jälleen viides, mutta jälleen tuli tappio puolivälieräsarjassa Nivala Cowboysille.
Mestaruuskausi 2017–2018
Kauden 2017-18 joukkue kehittyi Risto Liikan johdolla peliltään ja pelaajahankinnatkin onnistuivat erinomaisesti. Joukkue voitti runkosarjan ylivoimaisesti ja puolivälieräsarjassa kaatui paikallisvastustaja OYUS suoraan kahdella voitolla (11–4 ja 5–4) ja välierissä Limingan Kiekko niinikään voitoin 2–0 (7–2 ja 14–0). Finaalissa vastaan asettui Pyhäjoen Joki-Kiekko. Ahmat voitti tämänkin otteluparin ja mestaruuden voitoin 2–0 (5–3 ja 6–2). Joukkue otti sarjakauden peleissä ennätykselliset kaksikymmentä perättäistä voittoa varsinaisella peliajalla.
Kaudella 2018-19 joukkue jatkoi toimintaansa III-divisioonassa Markku Holapan valmennuksessa. Joukkue sijoittui runkosarjassa kuudenneksi. Pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella joukkue hävisi runkosarjan voittaneelle KISE:lle suoraan kahdessa ottelussa molempien otteluiden päättyessä 1-7.
Historia > Ahmat vuodesta 2019 eteenpäin

Seura on keskittynyt junioritoimintaan, joka kattaa niin Leijonakiekkokoulut, harrastekiekkoryhmät kuin joukkuetoiminnan.
Haukiputaan Ahmojen miesten edustusjoukkue (Haukiputaan Jääkiekko Ry) lanseerattiin uudestaan keväällä 2022 ja se pelasi 2023-2024 kaudella jääkiekon III-divisioonan 7-lohkossa. Ahmat sijoittui oman lohkonsa ensimmäiseksi keväällä 2024, ja pelaa II-divisioonan karsintapeleissä Vuokatti Team Sport Edustusta (VTS) vastaan.[lähde? ]
Edustusjoukkueen kokoonpano kaudella 2023–2024

| Haukiputaan Ahmat kaudella 2023–2024> Kokoonpano | Haukiputaan Ahmat kaudella 2023–2024> Kokoonpano | Haukiputaan Ahmat kaudella 2023–2024> Kokoonpano | Haukiputaan Ahmat kaudella 2023–2024> Kokoonpano | Haukiputaan Ahmat kaudella 2023–2024> Valmentajat | Haukiputaan Ahmat kaudella 2023–2024>  | Haukiputaan Ahmat kaudella 2023–2024>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Maalivahdit   27    Janne Väisänen   31    Timo Kemppainen   73    Pekka Saarela Puolustajat    2    Samuli Halonen    6    Jesse Nenonen    8    Ville Vuorela    9    Mitja Terävä   28    Eemeli Heikkinen   (A)   44    Jaakko Kadenius   55    Valtteri Ruokamo   96    Juho Laakso |  |  Hyökkääjät    3    Lasse Suorsa   10    Sami Siltakoski   (C)   11    Jarkko Karvonen   13    Jere Nenonen   (A)   15    Juuso Timonen   16    Joni Määttä   20    Antte Issakainen   21    Tommi Meriläinen   24    Juho Huopana   26    Johannes Lohilahti   43    Ville Torro   61    Jesse Saarinen   66    Kalle Klasila   81    Jukka Heikka   88    Vertti Svala   91    Antti Talvensaari |  |  Päävalmentaja  Jukka Varjus  Selitykset (C) Kapteeni  (A) Varakapteeni  Lähde: Haukiputaan Ahmat miesten edustusjoukkue meidanahmat.fi. Päivitetty: 21.11.2023  |  |  |
Seurassa urheilleita > Jääkiekko > Kasvatit pääsarjatasolla

Juhamatti Aaltonen (lähtöseura)
Kati Asikainen
Joona Erving
Vilho Heikkinen
Joonas Huovinen
Ida Karjalainen
Jesse Koskenkorva (lähtöseura)
Kimmo Koskenkorva
Sakari Manninen
Kristiina Meriläinen
Tino Metsävainio
Markus Nutivaara
Joonas Oden (D-juniorina)
Markus Oden (D- ja E-juniorina)
Arttu Paaso (lähtöseura)
Lasse Pirjetä
Nina Puotiniemi (lähtöseura)
Kari Sihvonen
Ada Ukkola
Sisu Yliniemi
Seurassa urheilleita > Jääkiekko > Muut pääsarjakiekkoilijat edustusjoukkueessa

Petri Halme
Antti Härmä
Ari Klint
Jari Kontio
Tommi Leinonen
Risto Liikka
Kimmo Nurro
Mikko Perkkiö
Mikko Purontakanen
Jani Södö
Valtteri Kovalainen