stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Huopalahti
Vesijohdot ja viemärit

Munkkiniemessä oli Stenius-yhtiön rakentama ja omistama vesijohtolaitos, joka aloitti toimintansa 1919. Laitoksella oli pumppuhuone Långängen-nimisellä niityllä, jossa oli 14 metriä syvä kaivo. Kaivon vesi oli muuten hyvää, mutta joskus rautapitoista. Kaivosta saatiin 864 kuutiometriä vettä vuorokaudessa, minkä arvioitiin riittävän 12 000 asukkaalle. Veden painetta ylläpidettiin kahdella automaattisella sähköpumpulla. Vesitornia kunnassa ei ollut. Vesijohtoverkoston pituus 30-luvun puolivälissä oli 4 301 metriä ja johtoon oli liitetty useita paloposteja. Stenius-yhtiö oli varustanut Munkkiniemen rakennetun eteläosan myös viemäreillä, joiden yhteispituus oli 4 500 metriä. Viemäriverkosto oli yhtiön omaisuutta.
Sairaanhoito ja köyhäinhoito

Kunnan terveydenhoito oli jätetty suurelta osin Lauttasaaren ja Munkkiniemen yhdyskuntien huoleksi. Kunta hoiti kuitenkin välittömän terveydenhoidon Kuusisaaressa ja Pasilan alueella. Kunnalla oli sivutoiminen terveyskaitsija ja terveyssisar. Lisäksi kunnalla oli lakisääteinen kätilö, joka asui Lauttasaaressa. Mielisairaita varten kunta oli lunastanut kaksi paikkaa Tammisaaren piirimielisairaalasta ja keuhkotautipotilaita varten oli kuusi paikkaa Mjölbollstadin keuhkotautiparantolassa.
| Väestön kielisuhteet 1930>   | Väestön kielisuhteet 1930> Lauttasaari | Väestön kielisuhteet 1930> Munkkiniemi |
| --- | --- | --- |
| Suomenkielisiä | 565 | 876 |
| Ruotsinkielisiä | 499 | 545 |
| Muunkielisiä | 32 | 89 |
Kulkutautipotilaat hoidettiin pääasiassa Helsingin kulkutautisairaalassa. Ajoittain kunnalla oli oma väliaikainen kulkutautisairaala, joka sijaitsi Lauttasaaressa. Varsinaista omaa sairaalaa Huopalahdella ei ollut.
Huopalahden köyhäinhoitolautakuntaan kuului puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja neljä jäsentä. Kunnan toinen köyhäinhoidon toimisto sijaitsi Lauttasaaressa ja toinen Munkkiniemessä. Lautakunnan puheenjohtaja toimi sivutoimisena toimiston esimiehenä. Omaa kunnalliskotia kunnalla ei ollut vaan Oulunkylän kunnalliskotiin voitiin sijoittaa 1–2 hoidokkia vuodessa, mikäli se oli tarpeen. Kunta ei juuri järjestänyt työttömyystöitä, vaan kunnan apua tarvitsevat olivat köyhäinhoidon varassa. Kunnan köyhäinhoitomenot olivat 30-luvun alussa noin kolmasosa kaikista menoista.
Kansakoulut ja kirjasto

Huopalahdessa oli kunnan hajanaisuuden vuoksi kuusi koulupiiriä: Lauttasaaren suomenkielinen, Lauttasaaren ruotsinkielinen, Pasilan suomenkielinen, Pasilan ruotsinkielinen, Munkkiniemen suomenkielinen ja Munkkiniemen ruotsinkielinen piiri. Pasilan kummallakaan piirillä ei ollut koulua eikä opettajia, vaan oppilaat kävivät Helsingin kouluissa. Vuonna 1935 tällaisia oppilaita oli kahdeksan, joista kunta maksoi korvauksen kaupungille.
Kansakouluja Huopalahdessa oli kaksi, Lauttasaaressa ja Munkkiniemessä. Kumpikin koulutalo oli uusi ja ajanmukainen. Lauttasaaren 1929 rakennettu kansakoulu sijaitsi keskellä saarta. Koulu oli kaksikerroksinen kivirakennus, jossa oli kuusi luokkahuonetta. Koulun tontilla oli myös erillinen käymälärakennus.
Munkkiniemen 1933 valmistunut kansakoulu sijaitsi Lehtisaaren tien varrella. Talo oli kaksikerroksinen kivirakennus, jossa oli kuusi luokkahuonetta. Kunta omisti kolmannenkin koulutalon, joka jäi pois käytöstä Munkkiniemen uuden koulun valmistuttua. Talo sijaitsi Turun maantien varrella lähellä Haagan kauppalan rajaa. Vuonna 1897 rakennettu talo oli enää välttävässä kunnossa. Samalla tontilla oli lisäksi erillinen käymälärakennus.
Lauttasaaren suomenkielisessä ja ruotsinkielisessä koulussa oli kaksi opettajaa, toinen alakoulussa ja toinen yläkoulussa. Munkkiniemessä oli samalla tavoin kaksi opettajaa.
Huopalahdella oli oma kirjasto, joka toimi kahdessa osassa, toinen Lauttasaaressa ja toinen Munkkiniemessä. Kirjastonhoitajan toimi oli sivutoiminen. Vuoden 1934 lopussa kirjastossa oli yhteensä 1 171 kirjaa.
Sähkönjakelu

Lauttasaaressa Julius Tallbergin perikunta hoiti sähkön jakelun ja myynnin. Perikunta ja Helsingin kaupunki sopivat 1929 sähkön ostosta kaupungin muuntajasta Salmisaaresta. Lauttasaarelle menevän suurjännitekaapelin kustansi ja sitä ylläpiti perikunta. Verkostoon oli 1935 liitetty 340 mittaria. Yhdyskunnan kustantamaa tievalaistusta varten Lauttasaaressa oli 85 valopistettä.
Munkkiniemen eteläosan sähkönjakelusta huolehti Stenius-yhtiö, joka osti virran kaupungilta Meilahdessa sijaitsevasta muuntajasta. Verkostossa oli 392 mittaria ja yhdyskunnan kustantamaa tievalaistusta varten 66 valopistettä. Munkkiniemen pohjoisosan sähkönjakelun hoiti yhdyskunta, joka osti virran Haagan kauppalalta. Verkossa oli 38 kuluttajaa ja 7 valopistettä teiden valaisemiseksi. Pasilan asukkaat ostivat sähkön Helsingin sähkölaitokselta, jonka johdot tulivat varsin lähelle Huopalahden aluetta.
Kunnan alueen muutosehdotukset

Valtioneuvosto päätti 5. huhtikuuta 1922 siirtää Talin ja Konalan kylät eli Pitäjänmäen taajaväkisen yhdyskunnan hallinnollisessa, kirkollisessa, oikeudellisessa ja kameraalisessa suhteessa Helsingin maalaiskunnasta Huopalahden kuntaan. Siirron ehtona oli, ettei Helsingin maalaiskunnan papiston palkkaedut siitä vähene. Toisaalta valtioneuvosto päätti 22. joulukuuta 1922, että Vähä-Meilahden tila ja Lehtisaari siirretään Helsingin maalaiskunnasta Huopalahden kuntaan. Tämänkin siirron ehtona oli, ettei papiston palkkaetuja loukata. Huopalahden seurakunta sai sovittua palkkaetujen turvaamisen vasta 1935 ja kunnallisen siirron toteuttamisasia siirtyi sisäasiainministeriöön. Lopullinen päätös Lehtisaaren ja Vähä-Meilahden tilan liittämisestä Huopalahden kuntaan tehtiin 30. huhtikuuta 1936 ja päätös astui voimaan vuoden 1937 alussa. Talin ja Konalan kylien siirto Huopalahteen toteutui vuonna 1936, mutta vain seurakunnallisesti.
Huopalahden kunnan alue ehdotettiin jaettavaksi kahtia. Lauttasaari, Kaskisaari ja Mustasaari olisivat muodostaneet Lauttasaaren kunnan ja Munkkiniemi, Lehtisaari ja Kuusisaari sekä Talin ja Konalan kylät muodostaisivat Munkkiniemen kunnan. Lauttasaaren taajaväkisen yhdyskunnan valtuusto kannatti aluksi jakoa, mutta luopui myöhemmin ajatuksesta, ja ilmoitti 1932 valtioneuvostolle, että jakoasia saisi raueta.
Kunnan liittäminen Helsinkiin

Huopalahden kunnanvaltuusto puolsi Pasilan ja Lauttasaaren liittämistä Helsinkiin ja vastusti Munkkiniemen liitosta kaupunkiin. Kantaansa valtuusto perusteli sillä, että Helsinki ei omistanut Munkkiniemessä maata, ja rakennustoiminta oli alueella järjestetty ajanmukaisesti ja asiantuntevasti. Valtuusto ei myöskään katsonut ihmisten muuttavan Munkkiniemeen alempien verojen vuoksi, vaan siksi että he viihtyivät siellä. Koska Helsingin maalaiskunta ei aikanaan tehnyt juuri mitään huvilayhdyskuntien hyväksi, valtuusto pelkäsi Helsinginkin laiminlyövän alueen kehittämisen. Yksi valtuuston perusteluista kumoutui, kun Helsinki osti 1938 Stenius-yhtiön osakkeet, ja sai näin 496,4 hehtaaria Huopalahden maata. Alue oli 83,9 prosenttia Munkkiniemen maa-alasta.
Myös Munkkiniemen taajaväkisen yhdyskunnan valtuusto vastusti alueensa liittämistä kaupunkiin. Se katsoi, ettei itsenäinen kunta mitenkään haittaisi kaupungin tulevaa kehitystä, ja Pikku-Huopalahti muodostaisi luonnollisen rajan kunnan ja kaupungin välille. Lauttasaaren taajaväkisen yhdyskunnan valtuustolla ei puolestaan ollut mitään huomauttamista liitosta vastaan. Sodan vuoksi suuren alueliitoksen toteuttaminen siirtyi ja se tapahtui vasta vuoden 1946 alussa.
Huopalahden alue ennen Haagan kauppalan erottamista kunnasta
Munkkiniemi ja Saunalahti vuonna 1915
Finnerödjan piiri

| Finnerödjan piiri |
| --- | --- |
 Finnerödjan kirkko
 fiFinnerödjan piiri 
 58°55′55″N, 14°25′37″E 
Valtio:   Ruotsi
Maakunta:  Länsi-Götanmaa
Lääni:  Örebron lääni
Kunta:  Laxån kunta
Piirikoodi:  107452
Väestö
Väkiluku (2022):  1 085 
Finnerödjan piiri (ruots. Finnerödja distrikt) sijaitsee Laxån kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on 1 085  (31. joulukuuta 2022).
Aiheesta muualla

SCB Regina Web Map (Näyttää piirin rajat karttapalvelussa) Statistiska centralbyrån. (ruotsiksi)
Laxån kunnan piirit
Frank Farrar

Frank Farrar
Frank Leroy Farrar (22. huhtikuuta 1929 – 31. lokakuuta 2021) oli yhdysvaltalainen lakimies ja republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi Etelä-Dakotan osavaltion kuvernöörinä vuosina 1969–1971 oltuaan sitä ennen osavaltion oikeusministerinä vuodesta 1963. Hän oli Korean sodan veteraani ja uskonnoltaan presbyteeri.
Farrar osallistui useisiin Ironman-triathloneihin 65-vuotiaasta alkaen. Hän toipui imusolmukesyövästä.
Aiheesta muualla

South Dakota State Historical Society: Governors – Frank L. Farrar (englanniksi)
In the Ayer

| ”In the Ayer” Flo Rida ft>  will.i.am |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Mail on Sunday
 Julkaistu: 20. toukokuuta 2008
 Tuottaja(t): will.i.am
 Tyylilaji: hip hop, R&B
 Kesto: 03.40
 Levy-yhtiö: Atlantic/Poe Boy
Flo Ridan muut singlet
| ”Move Shake Drop” 2008 | ”In the Ayer” 2008 | ”Running Back” 2008 |
will.i.amin muut julkaisut
| ”Heartbreaker” 2008 | ”In the Ayer” 2008 | ”One More Chance” 2008 |
In the Ayer on yhdysvaltalaisräppäri Flo Ridan kappale hänen Mail on Sunday-debyyttialbumilta. Sen tuotti ja sillä vierailee yhdysvaltalaisräppäri will.i.am. Kappaleen taustalaulut esittää Tiffany Villarreal, mutta hän on kreditoimaton (kreditoitu Fergieksi joissakin maissa). Kappaleen tausta ja biitti on samplattu Pretty Tonyn freestyleklassikosta "Jam in the Box", jota ei ole kreditoitu. Kappaleen on RIAA palkinnut platinalla, joka on Flo Ridan uran toinen vastaavan saavutuksen saavuttanut kappale.
Kappaleen nauhoitti Pardraic Kerin ja miksasi Dylan "3-D" Dresdow.
Kappaleen virallinen remixversio sisältää Rick Rossin, Briscon ja Billy Bluen alkuperäisellä, will.i.amin kertosäkeellä ja Flo Ridan uudella versiolla.
Vuosina 2009-2012 se oli Baltimore Oriolesin voittokappale heidän kotikentällään.
Käännös suomeksi
Frank Foyston

| Frank Foyston |
| --- | --- |
 Frank Foyston vuonna 1917.
Henkilötiedot
Syntynyt: 2. helmikuuta 1891 Springwater, Ontario, Kanada
Kuollut: 19. tammikuuta 1966 (74 vuotta) Seattle, Washington, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Flash
Pelipaikka:  keskushyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  175 cm
Paino:  72 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1912–1928
Seurat:  Toronto Blueshirts (NHA)   Detroit Cougars (NHL)   Seattle Metropolitans (PCHA)   Victoria Cougars (WCHL, WHL)
Hockey Hall of Fame
 1958 
Frank Corbett ”Flash” Foyston (2. helmikuuta 1891 Springwater, Ontario, Kanada – 19. tammikuuta 1966 Seattle, Washington, Yhdysvallat) oli kanadalainen jääkiekkoilija ja valmentaja. Hän oli pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Foyston edusti NHL:n edeltäjäliigassa NHA:ssa Toronto Blueshirtsia vuosina 1912–1916 ja NHL:ssä Detroit Cougarsia vuosina 1926–1928. Hän voitti Stanley Cupin kolmesti: Blueshirtsissa 1914, Seattle Metropolitansissa 1917 ja Victoria Cougarsissa 1925. Foyston on yksi yhdeksästä Stanley Cupin kolmessa eri seurassa saavuttaneesta kiekkoilijasta.
Foyston toimi pelaajauransa jälkeen valmentajana alasarjoissa ja myöhemmin kykyjenetsijänä. Hänet nimitettiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1958.
Aiheesta muualla

Frank Foyston Legends of Hockeyssa
Frank Foyston The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
FestiVilla

| FestiVilla |
| --- | --- |
Tyyppi:  musiikkifestivaali
Päivämäärä:  kesäkuun kolmas viikonloppu
Alkaa:  12.6.2019
Tapahtumapaikka:  Villa Sandvikenin puisto
Paikkakunta:  Vaasa
Ensimmäisen kerran:  2017
Kävijöitä:  8 000 (2017)
Järjestäjä:  Osuuskauppa KPO
Kotisivut
FestiVilla on Hietalahden puistossa Vaasassa järjestettävä, vuonna 2017 perustettu musiikkifestivaali. Tapahtuman järjestää Osuuskauppa KPO, joka hallinnoi samalla puistoalueella sijaitsevaa Villa Sandviken -ravintolaa.
Vuoden 2017 FestiVillan pääesiintyjiä olivat Kaija Koo ja Sanni ja vuoden 2018 mm. JVG ja Reino Nordin. Täysi-ikäisille suunnatun iltaohjelman lisäksi FestiVillaan kuuluu lauantaipäivän lastenkonsertti, joka järjestetään yhteistyössä Vaasan kaupungin kanssa. Vuonna 2017 tapahtuman kokonaiskävijämäärä oli noin 8000.
Vuodesta 2019 asti festivaali on toiminut yhteistyössä Rockperry ReLoad -festivaalin kanssa siten, että tapahtumat sijoittuvat samalle viikonlopulle ja alueelle. FestiVillan päätapahtuma järjestetään perjantaina ja lastenkonsertti lauantaina aamupäivällä. Rockperry järjestetään lauantai-iltana.
Vuoden 2020 FestiVilla peruttiin koronavirusepidemian vuoksi.
Esiintyjät 2017

Kaija Koo
Sanni
Yön Polte
Poets of the Fall
Ile Kallio Big Rock Band
Tribute to Queen: Kimmo Blom
The Nipples
Lenny & The New Wings
KAJ (yhtye)
Unia
Hevisaurus
Mimi ja Kuku
Esiintyjät 2018

JVG
Roope Salminen & Koirat
Reino Nordin
Fork
Mira Luoti
Tuure Kilpeläinen & Kaihon Karavaani
Kristian Meurman
Popvatkain
Viktor Hurmio & Fetknopparna
Mimi ja Kuku
Herra Heinämäen Lato-orkesteri
Esiintyjät 2019

The Rasmus
Anssi Kela
Ellips (Elli Haloo Haloo Helsinki! -yhtyeestä)
Teleks
Fredrik Furu
Jack Björklund
Tribute to Tina Turner
Tribute to the Eagles
Robin Hund & Hans Glada Orkester
Japi Apina
Esiintyjät 2020 (festivaali peruuntui)

Arttu Wiskari
Paula Koivuniemi
Teflon Brothers
Kuningas Pähkinä & Setä Tamu
The Heartbeat Band
James Stacy

James Stacy vuonna 1968.
Maurice William Elias, taiteilijanimeltään James Stacy (23. joulukuuta 1936 Los Angeles, Kalifornia – 15. syyskuuta 2016 Ventura, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän saavutti mainetta useissa televisiosarjoissa ja elokuvissa. Hänellä oli kaksi Emmy-ehdokkuutta.
Stacy vammautui 27. syyskuuta 1973 pysyvästi liikenneonnettomuudessa, joka vaati hänen tyttöystävänsä hengen. Pyörätuoliin päätynyt näyttelijä päätti kuitenkin jatkaa uraansa turman jälkeen.
Stacylla oli avioliitot Connie Stevensin ja Kim Darbyn kanssa. Hän sai pedofiliatuomion.
Aiheesta muualla

James Stacy Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jani Tolin

Jani Tolin (s. 1974 Helsinki) on suomalainen katu- ja graffititaiteilija sekä musiikkivideoiden ohjaaja. Hän aloitti uransa Helsingissä 1980-luvulla ja on sen jälkeen työskennellyt Euroopassa ja Yhdysvalloissa. Hänen kuvateoksiaan on ollut esillä esimerkiksi Kiasmassa ja kansainvälisissä yhteisnäyttelyissä muun muassa yhdessä EGSin kanssa.
Jani Tolin on kuvataiteilija Kimmo Tolinin poika.
Frederik Collett

Frits Thaulow, Frederik Collett, 1875.
Rantamaisema ja soutuvene, 1884.
Frederik Jonas Lucian Bothfield Collett (1839–1914) oli norjalainen taidemaalari. Hän opiskeli Hans Guden johdolla Düsseldorfissa ja osallistui 1865 ensi kerran julkiseen näyttelyyn. Oleskeltuaan sen jälkeen useita vuosia Kööpenhaminassa hän asettui Norjaan, jossa hän maalasi aluksi kuvia rannikolta. Myöhemmin hän valitsi aiheensa sisämaasta, etenkin Lillehammerin lähistöltä Gudbrandsdalenista. Hänen parhaat teoksensa ovat talvikuvia Mesnajoen varsilta. Niistä on Oslossa Kansallismuseossa kaksi, Mesnajoen suulta ja Ensi lumi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Frederik Collett Wikimedia Commonsissa
Collett, Frederik Nasjonalmuseet
Jani Telaranta

Jani Petteri Telaranta (9. huhtikuuta 1976 – 30. lokakuuta 2018) oli suomalainen kapellimestari.
Telaranta aloitti musiikkiopintonsa vuonna 1982 Jyväskylän konservatoriossa harmonikka pääaineenaan. Sieltä hän siirtyi vuonna 1985 Kotkan musiikkiopistoon, jossa hän aloitti pianon- ja sellonsoiton opiskelun. Vuonna 1992 hän aloitti orkesterinjohtamisen opinnot yksityisesti Jorma Panulan johdolla. Vuonna 1994 hänet hyväksyttiin Sibelius-Akatemian kapellimestariluokalle, jossa häntä Panulan lisäksi opettivat Atso Almila, Eri Klas ja Leif Segerstam. Hän osallistui myös Ilja Musinin ja Esa-Pekka Salosen mestarikursseille. Kapellimestaridiplominsa hän suoritti vuonna 1999.
Telaranta osallistui Jean Sibelius -kapellimestarikilpailuun vuosina 2000 ja 2005, ja ylsi jälkimmäisellä kerralla välierään.
Telaranta vieraili tärkeimpien suomalaisten orkestereiden johtajana sekä toimi kapellimestarina Ruotsissa, Tanskassa, Espanjassa ja Yhdysvalloissa. Telaranta oli keväällä 2000 perustetun Uuden Nuoren KamariOrkesterin (UNKO) ylikapellimestari. Hän toimi myös Tapiolan nuorten sinfonikkojen johtajana Espoon musiikkiopistossa vuosina 2006–2011.
Frans Maexmontan

Frans Maexmontan: Yöllinen purjehdus (1890).
Frans Michael Christian Maexmontan (14. kesäkuuta 1847 Helsinki – 26. syyskuuta 1901 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, opettaja ja taidemaalari.
Maexmontanin vanhemmat olivat apteekkari Frans Michael Mexmontan ja Paulina Augusta Lovisa Lindström. Hän oli naimisissa vuosina 1879–1892 Lydia Amalia Laguksen (1855–1901) kanssa, mutta liitto päättyi avioeroon. Frans Maexmontanin veli oli Helsingin yliopiston miekkailunopettaja ja aktivisti Mauritz Mexmontan.
Maexmontan opiskeli viisi lukukautta Helsingin yliopiston piirustussalissa. Hän opiskeli myös Tukholmassa ja Kööpenhaminassa vuodet 1873–1874 sekä Pariisissa 1875–1876. Myöhemmin Maexmontan opiskeli koristetaidetta Kööpenhaminassa vuosina 1886–1887 ja Wienissä 1878–1888. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1892, 1893, 1894 ja 1895 sekä oli edustettuna vielä vuonna 1924. Maexmontan toimi opettajana Taideteollisessa keskuskoulussa vuonna 1880–1886.
Maexmontan voitti ensimmäisen palkinnon dukaattikilpailussa 1882.
Teoksia

Laivoja Helsingin edustalla : vesivärityö.
Tyyni päivä : öljymaalaus.
En segeltur i nyländska skärgården : tussityö, 1882
Barösund : öljymaalaus, 1889
Yöllinen purjehdus : öljymaalaus, 1890
Aiheesta muualla

Suomalaisen kuvataiteen bibliografia: Frans Maexmontan
Fazer Pianotehdas

Fazerin pianotehdas oli Musiikki-Fazer-konserniin kuulunut yritys. Se toimi Helsingissä vuodesta 1940 ja sitten Pornaisten Halkiassa vuosina 1963–1989. Tehdas työllisti satakunta henkilöä ja tuotti 1980-luvun alkupuolella jopa 7 000 pianoa vuodessa. Vuonna 1988 Fazer-musiikki myi pianotehtaan kilpailijalle, vuonna 1901 perustetulle pianotehdas Hellas-Piano Oy:lle, joka lopetti sen toiminnan.
Historia

Fazerin pianotehtaan historia juontaa vuoteen 1934, jolloin Musiikki-Fazer alkoi valmistaa matalia Mignon-pystypianoja Ruotsin Arvikassa sijainneelta Svenska Förenade Piano & Organ -yhtiöltä saamallaan lisenssillä. Niiden hyvä menekki kannusti Fazeria suunnittelemaan ja valmistamaan myös täyskokoisia pystypianoja, joissa yhdistyisi halpa hinta ja hyvä laatu. Vuonna 1935 Georg Fazer kuoli, ja Musiikki-Fazerin johtoon astui hänen sisarenpoikansa Roger Lindberg. Fazerin pianotuotanto alkoi Helsingissä 1940. Suuren kysynnän vuoksi tilat kävivät pieneksi. Niinpä tuotanto siirrettiin Pornaisten Halkiaan 1963, ja vuonna 1971 valmistui jo kymmenes tuhannes Fazer-piano. Tuolloin noin puolet pianoista meni vientiin Suomen ulkopuolelle, ja tuotantoa laajennettiin Sipoon Linnanpeltoon.
Fazer-pianoissa käytettiin 1970-luvun alussa saksalaisen Louis Rennerin koneistoja, sitten Schwanderin ja BPA:n sekä 1980-luvun puolestavälistä Herrburgerin, erään lähteen mukaan myös Langerin koneistoja. Pianojen kaikupohjissa käytettiin Halkinit-nimellä tunnettua materiaalia, jonka sanotaan kestävän ongelmitta ilmankosteuden muutoksia.
Suurimmillaan pianotuotanto oli vuosina 1983 ja 1984, jolloin valmistui noin 7 000 soitinta vuodessa ja Fazer oli yksi Euroopan suurimmista pianovalmistajista. Länsi-Euroopan maihin vietyjä mallinimiä olivat Finlandia, Lapponia, Classic ja Forte. Digitaalipianojen tulo alkoi pian syödä akustisten pianojen markkinoita, ja Fazerin pianotehdas myytiin vuonna 1988 Hellas-Pianolle.
Aiheesta muualla

Opus 7, dokumenttielokuva Fazerin Mignon-pianoista vuodelta 1949. Video 13 min 15 s, Elävä muisti -sivusto, Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.
Forging the Land of Thousand Lakes

| Forging the Land of Thousand Lakes Amorphis |
| --- | --- | --- |

DVD-julkaisun tiedot
 Julkaistu: 7. heinäkuuta 2010
 Tyylilaji: progressiivinen metalli melodinen death metal
 Kesto: 153.28
 Levy-yhtiö: Nuclear Blast
Amorphiksen muut julkaisut
| Skyforger 2009 | Forging the Land of Thousand Lakes 2010 | Magic & Mayhem – Tales from the Early Years 2010 |
Forging the Land of Thousand Lakes on metalliyhtye Amorphiksen heinäkuussa 2010 julkaistu DVD. Se sisältää kaksi keikkaa, joista toinen on kuvattu Oulun Club Teatrialla ja toinen Summer Breeze Open Airissa. Lisäksi DVD sisältää kaikki Amorphiksen musiikkivideot ja "Tales from the 20 Years" -dokumentin. Rajoitettu painos sisältää myös Oulun-keikan kahdella CD:llä.
Kappaleet

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  DVD 1: Live in Oulu 2009 Silver Bride  Sampo  Towards and Against  The Castaway  Smithereens / The Smoke  Majestic Beast  Alone  Silent Waters  Divinity  Elegy Medley (Against Widows / Cares / On Rich and Poor)  From the Heaven of My Heart  Sky Is Mine  Magic and Mayhem / Black Winter Day  Sign from the North Side  House of Sleep  My Kantele  |  DVD 2: Summer Breeze Open Air 2009 Leaves Scar  Towards and Against  From the Heaven of My Heart  Against Widows  The Castaway  Sampo  Silver Bride  Alone  The Smoke  My Kantele  House of Sleep  Magic and Mayhem  |  Bonusmateriaali "Tales from the 20 Years" -dokumentti  Musiikkivideot Black Winter Day  My Kantele  Against Widows  Divinity  Alone  Evil Inside  House of Sleep  The Smoke  Silent Waters  Silver Bride  From the Heaven of My Heart  My Kantele (Jyrki TV show, 1996)  Haastattelu (Jyrki TV show, 1996) Kuvagalleria  |
Arvostelut

Angry Metal Guy:
Aiheesta muualla

Albumi Forging the Land of Thousand Lakes Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Forging the Land of Thousand Lakes discogs.com -sivustolla
James Stephens (kirjailija)

| James Stephens |
| --- | --- |
 Peter Courtney Quennell (vas.) ja James Stephens.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1880 Dublin, Irlanti
Kuollut: 1950 (69–70 vuotta) Lontoo, Britannia
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
James Stephens (1880 Dublin, Irlanti – 1950 Lontoo, Britannia) oli irlantilainen kirjailija. Hän osallistui irlantilaisten kansalliseen liikkeeseen ja edisti iirin kielen käyttöä. Hän oli vuonna 1911 mukana perustamassa The Irish Review -lehteä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James Stephens (kirjailija) Wikimedia Commonsissa
James Steacy

| Mitalit> Maa:  Kanada.Miesten yleisurheilu.Kansainyhteisön kisat  | Mitalit> Maa:  Kanada.Miesten yleisurheilu.Kansainyhteisön kisat  | Mitalit> Maa:  Kanada.Miesten yleisurheilu.Kansainyhteisön kisat  | Maa:  Kanada> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Glasgow 2014 | moukarinheitto |  |
|  Hopeaa | Melbourne 2006 | moukarinheitto |  |
| Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  | Pan-Amerikan kisat  |  |
|  Kultaa | Rio de Janeiro 2007 | moukarinheitto |  |
| Universiadit  | Universiadit  | Universiadit  |  |
|  Hopeaa | Belgrad 2009 | moukarinheitto |  |
| Frankofoniset kisat  | Frankofoniset kisat  | Frankofoniset kisat  |  |
|  Kultaa | Niamey 2005 | moukarinheitto |  |
James "Jim" Steacy (s. 29. toukokuuta 1984 Saskatoon, Saskatchewan) on kanadalainen moukarinheittäjä. 189 senttimetriä pitkän ja 115 kilogrammaa painava Steacyn valmentajana toimii Larry Steinke.
Steacy on osallistunut kaksiin kesäolympialaisiin, vuosina 2008 ja 2012. Vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä Steacy selviytyi finaaliin ensimmäisenä kanadalaismoukarinheittäjänä 84 vuoteen ollen lopulta finaalin 12:s. MM-kilpailuihin Steacy on osallistunut kahdesti. Kansainyhteisön kisoista hän on saavuttanut kultaa vuodelta 2014 ja hopeaa vuodelta 2006. Vuoden 2007 Pan-Amerikan kisoista hän saavutti kultaa. Universiadeista Steacylla on yksi hopea ja Frankofonisista kisoista yksi kulta.
Myös Steacyn pikkusisko Heather Steacy on edustanut Kanadaa olympialaisissa moukarinheitossa.
Henkilökohtaiset ennätykset

Ulkoradoilla
| Laji | Tulos | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| Moukarinheitto | 79,13 | Lethbridge | 16. toukokuuta 2008 |