stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
NHL-kausi 1983–1984
Runkosarja > Clarence Campbell -konferenssi

| Norris-divisioona | O | V | H | T | Pist>  | + | − |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Minnesota North Stars | 80 | 39 | 31 | 10 | 88 | 345 | 344 |
| St. Louis Blues | 80 | 32 | 41 | 7 | 71 | 293 | 316 |
| Detroit Red Wings | 80 | 31 | 42 | 7 | 69 | 298 | 323 |
| Chicago Black Hawks | 80 | 30 | 42 | 8 | 68 | 277 | 311 |
| Toronto Maple Leafs | 80 | 26 | 45 | 9 | 61 | 303 | 387 |
| Smythe-divisioona | O | V | H | T | Pist>  | + | − |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Edmonton Oilers | 80 | 57 | 18 | 5 | 119 | 446 | 314 |
| Calgary Flames | 80 | 34 | 32 | 14 | 82 | 311 | 314 |
| Vancouver Canucks | 80 | 32 | 39 | 9 | 73 | 306 | 328 |
| Winnipeg Jets | 80 | 31 | 38 | 11 | 73 | 340 | 374 |
| Los Angeles Kings | 80 | 23 | 44 | 13 | 59 | 309 | 376 |
Runkosarja > Runkosarjan pistepörssi

Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit
| Pelaaja | Joukkue | O | M | S | Pist>  | RM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Wayne Gretzky | Edmonton Oilers | 74 | 87 | 118 | 205 | 39 |
| Paul Coffey | Edmonton Oilers | 80 | 40 | 86 | 126 | 104 |
| Michel Goulet | Quebec Nordiques | 75 | 56 | 65 | 121 | 76 |
| Peter Stastny | Quebec Nordiques | 80 | 46 | 73 | 119 | 73 |
| Mike Bossy | New York Islanders | 67 | 51 | 67 | 118 | 8 |
| Barry Pederson | Boston Bruins | 80 | 39 | 77 | 116 | 64 |
| Jari Kurri | Edmonton Oilers | 64 | 52 | 61 | 113 | 14 |
| Bryan Trottier | New York Islanders | 68 | 40 | 71 | 111 | 59 |
| Bernard Federko | St. Louis Blues | 79 | 41 | 66 | 107 | 43 |
| Rick Middleton | Boston Bruins | 80 | 47 | 58 | 105 | 14 |
Pudotuspelit > Pudotuspelien pistepörssi

Lyhenteiden selitys: O = pelatut ottelut, M = maalit, S = syötöt, Pist. = pisteet, RM = rangaistusminuutit
| Pelaaja | Joukkue | O | M | S | Pist>  | RM |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Wayne Gretzky | Edmonton Oilers | 19 | 13 | 22 | 35 | 12 |
| Jari Kurri | Edmonton Oilers | 19 | 14 | 14 | 28 | 13 |
| Mark Messier | Edmonton Oilers | 19 | 8 | 18 | 26 | 19 |
| Paul Coffey | Edmonton Oilers | 19 | 8 | 14 | 22 | 21 |
| Clark Gillies | New York Islanders | 21 | 12 | 7 | 19 | 19 |
| Mike Bossy  | New York Islanders | 21 | 8 | 10 | 18 | 4 |
| Glenn Anderson | Edmonton Oilers | 19 | 6 | 11 | 17 | 33 |
| Paul Reinhart | Calgary Flames | 11 | 6 | 11 | 17 | 2 |
| Patrick Flatley | New York Islanders | 21 | 9 | 6 | 15 | 14 |
| Ken Linseman | Edmonton Oilers | 19 | 10 | 4 | 14 | 65 |
NHL-palkinnot

| --- | --- |
Prince of Wales Trophy:: New York Islanders 
Clarence S. Campbell Bowl:: Edmonton Oilers 
Art Ross Trophy:: Wayne Gretzky, Edmonton Oilers 
Bill Masterton Memorial Trophy:: Brad Park, Detroit Red Wings 
Calder Memorial Trophy:: Tom Barrasso, Buffalo Sabres 
Conn Smythe Trophy:: Mark Messier, Edmonton Oilers 
Frank J. Selke Trophy:: Doug Jarvis, Washington Capitals 
Hart Memorial Trophy:: Wayne Gretzky, Edmonton Oilers 
Jack Adams Award:: Bryan Murray, Washington Capitals 
James Norris Memorial Trophy:: Rod Langway, Washington Capitals 
Lady Byng Memorial Trophy:: Mike Bossy, New York Islanders 
Lester B. Pearson Award:: Wayne Gretzky, Edmonton Oilers 
NHL Plus/Minus Award:: Wayne Gretzky, Edmonton Oilers 
William M. Jennings Trophy:: Al Jensen/Pat Riggin, Washington Capitals 
Vezina Trophy:: Tom Barrasso, Buffalo Sabres 
Lester Patrick Trophy:: John A. Ziegler, Jr., Arthur Howie Ross
NHL-palkinnot > Tähdistökentälliset

| Ykköstähtikenttä |   Pelipaikka   | Kakkostähtikenttä |
| --- | --- | --- |
| Tom Barrasso, Buffalo Sabres | maalivahti | Pat Riggin, Washington Capitals |
| Ray Bourque, Boston Bruins | puolustaja | Paul Coffey, Edmonton Oilers |
| Rod Langway, Washington Capitals | puolustaja | Denis Potvin, New York Islanders |
| Wayne Gretzky, Edmonton Oilers | keskushyökkääjä | Bryan Trottier, New York Islanders |
| Michel Goulet, Quebec Nordiques | vasen laitahyökkääjä | Mark Messier, Edmonton Oilers |
| Mike Bossy, New York Islanders | oikea laitahyökkääjä | Jari Kurri, Edmonton Oilers |
Nils Swedlund

| Nils Swedlund |
| --- | --- |
 Swedlund vuonna 1958.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. toukokuuta 1898 Gävle, Ruotsi
Kuollut: 28. kesäkuuta 1965 (67 vuotta) Maarianhamina, Suomi
Ammatti:  upseeri
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Ruotsi
Komentajuudet:  Ruotsin puolustusvoimat (1951–1961)
Sotilasarvo:  kenraali
Nils Per Robert Swedlund (16. toukokuuta 1898 Gävle – 
28. kesäkuuta 1965 Maarianhamina) oli ruotsalainen kenraali, joka toimi Ruotsin puolustusvoimien komentajana vuosina 1951–1961. Swedlundin aikana Ruotsin sotilaallinen suorituskyky suhteessa ulkomaailmaan oli vahvimmillaan.
Swedlund kuoli sairaskohtaukseen purjehtiessaan Ahvenanmerellä kesällä 1965.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nils Swedlund Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Helge Jung | Ruotsin puolustusvoimien komentaja 1951–1961 | Seuraaja: Torsten Rapp |
Neuvostoliittoinstituutti

Neuvostoliittoinstituutti oli vuosina 1947–1992 toiminut Suomen opetusministeriön alainen valtion tutkimuslaitos, jonka tehtävä oli koordinoida ja suorittaa Neuvostoliittoon liittyvää tieteellistä tutkimusta ja edistää Suomen ja Neuvostoliiton välistä tieteellistä ja sivistyksellistä yhteistyötä. Ensimmäisen kerran instituutista säädettiin lailla vuonna 1947 sotien jälkeiseen Suomen ja Neuvostoliiton suhteiden uudelleenjärjestelyyn liittyen.
Instituutista tuli 1970-luvulla osa Suomen virallista ulkopolitiikkaa.
Jälkeenpäin, 1990- ja 2000-luvuilla esitettiin näkemyksiä, että Neuvostoliittoinstituutti ei voinut alun jälkeen harjoittaa varsinaista Neuvostoliiton tutkimusta eli länsimaistyyppistä sovjetologiaa, koska tällainen ei sopinut Neuvostoliitolle eikä Suomen virallisen ulkopolitiikan linjaan.
Neuvostoliiton hajottua instituutin toimintaa jatkoi Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti, jonka toiminnassa painottui asiantuntijuuden ja julkaisutoiminnan lisäksi kirjastopalvelujen tarjoaminen venäjäksi ja muilla entisen Neuvostoliiton kielillä. Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti lakkautettiin vuonna 2012, ja sen toimintaa jatkoi Cultura-säätiö. Lisäksi vuonna 1996 perustettiin Helsingin yliopiston yhteyteen Aleksanteri-instituutti, jonka tehtäväksi annettiin Venäjää ja itäistä Eurooppaa koskevan tutkimuksen ja opetuksen koordinointi, jotka olivat aikaisemmin ainakin osittain kuuluneet Neuvostoliittoinstituutille.
Neuvostoliittoinstituutti toimi Helsingissä, vuodesta 1975 omissa tiloissaan Eiran Armfeltintiellä, joka oli lähellä Tehtaankadulla sijainnutta Neuvostoliiton suurlähetystöä. Venäjän ja Itä-Euroopan instituutti muutti vuonna 1993 tilastokeskuksen entisiin tiloihin Annankadulle. Instituutin johtajana jatkoi Neuvostoliittoinstituuttia 1980-luvulta lähtien johtanut Valdemar Melanko.
Pampakettu

| Pampakettu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Alalahko::  Caniformia
Heimo::  Koiraeläimet Canidae
Suku::  Eteläamerikanketut Lycalopex
Laji::  gymnocercus
Kaksiosainen nimi
 Lycalopex gymnocercus  Fischer, 1814 
 Pampaketun levinneisyys
Katso myös
   Pampakettu Wikispeciesissä   Pampakettu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pampakettu
Pampakettu (Lycalopex gymnocercus) on Etelä-Amerikassa tavattava petoeläin. Pampakettu kuuluu eteläamerikankettujen (Lycalopex) sukuun. Pampakettua tavataan Argentiinassa, Boliviassa, Brasiliassa, Paraguayssa ja Uruguayssa.
Olympiafanfaari (Merikanto)

Olympiafanfaarin pääteema säveltäjän kirjeestä kesäkuulta 1952.
Olympiafanfaari on Aarre Merikannon säveltämä juhlafanfaari, jolla hän voitti vuonna 1939 Helsingin olympiakisojen fanfaarisävellyskilpailun. Olympiafanfaari on sävelletty 4 trumpetille, 4 käyrätorvelle, 3 pasuunalle, tuuballe ja patarummuille, ja Merikanto laati sekä orkesteri- että pianopartituurin.
Vuoden 1940 kesäolympialaiset oli alun perin tarkoitus järjestää Japanissa ja sitten Helsingissä. Kun Japani oli luopunut kisojen järjestämisestä, Helsingin olympialaisten järjestelytoimikunnan musiikkijaosto kokoontui ensimmäisen kerran huhtikuussa 1939 pohtimaan kisojen fanfaarikysymystä. Toimikunnan puheenjohtajaksi valittiin Yrjö Kilpinen, ja fanfaaria varten päätettiin järjestää sävellyskilpailu. Merikanto osallistui sävellyskilpailuun nimimerkillä ”Teräs”, ja hänet valittiin voittajaksi.
Säveltäjä Helsingin olympia­stadionin katsomossa kisojen aikana.
Kisat peruuntuivat toisen maailmansodan takia. Merikannon fanfaari oli välillä kadoksissa, mutta käsikirjoitus löydettiin vuonna 1951 ja fanfaaria päätettiin käyttää Helsingin olympialaisissa 1952. Järjestelytoimikunnan pyynnöstä Merikanto lyhensi viisiminuuttista fanfaaria parin minuutin mittaiseksi.
Olympiastadionilla fanfaarin esitti soittokunta, ja radiossa, olympiatiedotuksissa ja urheiluselostuksissa käytettiin nauhoitettuja 10, 20 ja 30 sekunnin fanfaareja. Nauhoitukset tehtiin elokuussa 1951. Olympiafanfaari levytettiin vielä kisojen jälkeen vuonna 1953.
Ovelta ovelle -myynti

Ovelta ovelle -myynti on markkinoinnin muoto, jossa tarjolla olevaa tuotetta kaupataan suoraan kuluttajan kotiovelta. Suomessa vuonna 2000 ovelta ovelle -myynti työllisti yli 8 000 henkilöä.
Nimetön (Jämsä, Halli)

| Nimetön |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Koordinaatit:  61°50′28″N, 24°55′12″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  oja Nytkymenjärveen 
Järvinumero:  14.226.1.032
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  168,5 m  
Pituus:  410 m  
Leveys:  160 m  
Rantaviiva:  0,939 km  
Pinta-ala:  3,634 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiNimetön 
Nimetön  on Keski-Suomessa Jämsässä Hallin kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 3,6 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alueeseen (14.226) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 168,5 metriä mpy.
Offenburg

| Offenburg |
| --- | --- |
 Katunäkymä Offenburgista
 vaakuna
 Offenburg
 Koordinaatit: 48°28′N, 07°56′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Baden-Württemberg
Hallintopiiri:  Freiburg
Piirikunta:  Ortenaukreis
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  78,4 km²
Korkeus:  163 m
Väkiluku (30.6.2022):  61 293
 – Väestötiheys:  782 as./km²
Postinumero:  77601–77656
Suuntanumero(t):  0781
Rekisterikilpi:  OG
 
 www.offenburg.de 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Offenburg on Saksan kaupunki Baden-Württembergin osavaltion Ortenaukreisin piirikunnassa. Se sijaitsee Schwarzwaldin metsäisen vuorijonon läntisellä reunalla, noin 20 kilometriä kaakkoon Ranskan Strasbourgista. Kaupungissa oli kesäkuun 2022 lopussa 61 293 asukasta, ja sen pinta-ala on 78,4 neliökilometriä.
Ensimmäinen kirjallinen maininta Offenburgista sijoittuu vuoden 1148 tienoille. Vuonna 1689, niin kutsutun Yhdeksänvuotisen sodan melskeissä, kaupunki tuhoutui lähes täysin menettäen suurimman osan keskiaikaisista ja renessanssin ajan arkkitehtonisista monumenteistaan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Offenburg Wikimedia Commonsissa
Kaupungin viralliset sivut (saksaksi, englanniksi, ranskaksi, hollanniksi, italiaksi, espanjaksi)
Ortenaukreisin piirikunnan kaupungit ja kunnat
Achern
Appenweier
Bad Peterstal-Griesbach
Berghaupten
Biberach
Durbach
Ettenheim
Fischerbach
Friesenheim
Gengenbach
Gutach
Haslach
Hausach
Hofstetten
Hohberg
Hornberg
Kappel-Grafenhausen
Kappelrodeck
Kehl
Kippenheim
Lahr
Lauf
Lautenbach
Mahlberg
Meißenheim
Mühlenbach
Neuried
Nordrach
Oberharmersbach
Oberkirch
Oberwolfach
Offenburg
Ohlsbach
Oppenau
Ortenberg
Ottenhöfen im Schwarzwald
Renchen
Rheinau
Ringsheim
Rust
Sasbach
Sasbachwalden
Schuttertal
Schutterwald
Schwanau
Seebach
Seelbach
Steinach
Willstätt
Wolfach
Zell am Harmersbach
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1973

Vuoden 1973 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 1.–9. kesäkuuta 1973 Belgradissa, Jugoslaviassa. Kisoihin osallistui 148 nyrkkeilijää 22 Euroopan maasta.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Alle 48 kg |  Vladislav Sasypko |  Beyhan Fuchedjev |  John Bambrick  Enrique Rodríguez |
| Alle 51 kg |  Constantin Gruiescu |  Vicente Rodríguez |  Gerd Schubert  Nikolai Lodin |
| Alle 54 kg |  Aldo Cosentino |  Mircea Tone |  Krzysztof Madej  Dimitar Milev |
| Alle 57 kg |  Stefan Förster |  Zoran Jovanović |  Gabriel Pometcu  Heikki Vilander |
| Alle 60 kg |  Simion Cuţov |  Ryszard Tomczyk |  Wolfgang Schoth  Günter Radowski |
| Alle 63,5 kg |  Marijan Beneš |  Anatoli Kamnjev |  Ulrich Beyer  László Juhász |
| Alle 67 kg |  Sándor Csjef |  Manfred Weidner |  Živorad Jelesijević  Vladimir Kolev |
| Alle 71 kg |  Anatoliy Klimanov |  Wiesław Rudkowski |  Peter Tiepold  Sandu Tirila |
| Alle 75 kg |  Vjatšeslav Lemešev |  Alec Năstac |  Witold Stachurski  Pierre Gomez |
| Alle 81 kg |  Mate Parlov |  Janusz Gortat |  Oleg Karatajev  Sjeg Verstappen |
| Yli 81 kg |  Viktor Uljanich |  Peter Hussing |  Ion Alexe  Atanas Suvandšijev |
Odin-luokka (sukellusvene)

| Odin-luokka sukellusvene |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  Oxley: 1 332 t (pinnalla) 1 922 t (sukellus) Odin: 1 810 t (pinnalla) 2 060 t (sukelluksissa)
Pituus:  Oxley: 83,82 m Odin: 86,41 m
Leveys:  Oxley: 8,42 m Odin: 9,12 m
Syväys:  Oxley: 4,79 m Odin: 4,90 m
Koneteho:  2-akselinen dieselsähköinen voimansiirto 2 x dieselmoottoria 4 600 shp 2 x sähkömoottoria 1 350 shp
Nopeus:  Oxley: 15,5 solmua (pinnalla) 9 solmua (sukellus) Odin: 17,5 solmua (pinnalla) 9 solmua (sukellus)
Miehistöä:  54
Aseistus
Meritorjunta:  8 x 21" torpedoputkea, joihin 16 torpedoa 1 x QF 4" Mk XII -tykki 2 x Lewis-konekivääriä
Odin- eli O-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston yhdeksän sukellusveneen muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa. Prototyyppi HMS Oberonia seurasi ensin kaksi Australian kuninkaalliselle laivastolle valmistettua Oxley-luokan alusta, jotka siirrettiin Britannialle 1931 Australian talousvaikeuksien seurauksena. Lisäksi luokkaan kuuluvat varsinaisen Odin-luokan kuusi alusta, jotka olivat paranneltuja versioita edeltäneestä alaluokasta.
Luokan suunnitelmien pohjalta suunniteltiin 1929 Chilen laivastolle kolme Capitan O'Brien -luokan sukellusvenettä.
Suunnittelu

Luokan alukset suunniteltiin korvaamaan vanhentuneet L-luokan sukellusveneet, joiden toimintasäde ei riittänyt Tyynelle valtamerelle. Luokan alusten sukellussyvyys oli teoreettisesti laskettuna 152,4 metriä (500 jalkaa), mutta sitä ei testattu yli 91,44 metrin (300 jalan) syvyyteen. Aseistuksena oli kahdeksan torpedoputkea, joista kuusi oli keulassa ja kaksi perässä. Lisäksi aluksilla oli neljän tuuman kansitykki.
Alukset

| Nimi> Prototyyppi | Telakka> Prototyyppi | Kölinlasku> Prototyyppi | Vesille> Prototyyppi | Valmis> Prototyyppi | Kohtalo> Prototyyppi | Prototyyppi |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Oberon (ex-HMS O.1 | Chathamin telakka | - | 24. syyskuuta 1926 | - | romutettu 1945 |  |
Oxley-luokka
| HMS Otway | Vickers Armstrong, Barrow-in-Furness | - | 7. syyskuuta 1926 | - | romutettu 1945 |  |
| HMS Oxley | Vickers | - | 29. syyskuuta 1926 | - | HMS Tritonin upottama 10. syyskuuta 1939 |  |
Odin-luokka
| HMS Odin | Chatham | - | 5. toukokuuta 1928 | - | Regia Marinan hävittäjän Stralen upottama 14. kesäkuuta 1940 Tarantonlahdella |  |
| HMS Olympus | William Beardmore and Company | - | 11. joulukuuta 1928 | - | uponnut osuttuaan miinaan 8. toukokuuta 1942 |  |
| HMS Orpheus | Beardmore | - | 26. helmikuuta 1929 | - | Regia Marinan hävittäjän Turbinen upottama 19. kesäkuuta 1940 |  |
| HMS Osiris | Vickers | - | 19. toukokuuta 1928 | - | romutettu 1946 |  |
| HMS Oswald | Vickers | - | 19. kesäkuuta 1928 | - | Regia Marinan hävittäjän Ugolino Vivaldin upottama 1. elokuuta 1940 |  |
| HMS Otus | Vickers | - | 31. elokuuta 1928 | - | miehistönsä upottama 1946 |  |
P/E-luku

P/E-luku (engl. price-to-earnings ratio) eli voittokerroin on tunnusluku, joka ilmaisee osakeyhtiön hinnan ja tuloksen suhdetta. P/E-tunnusluku käsitetään usein niin, että kuinka monta vuotta kestää, että yritys tuottaa voittoa siihen sijoitetun rahan verran. P viittaa tarkasteluhetken osakkeen hintaan, mutta E:tä käytetään vaihtelevasti. Osa käyttää E:nä edellisen tilikauden osakekohtaista tulosta, osa käyttää edellisten neljän neljänneksen osakekohtaista tulosta ja osa käyttää ennustettua tulevan tilikauden osakekohtaista tulosta. Osa puhdistaa E:stä kertaluontoiset erät.
Yleisesti ottaen tasaista tulosta tekevillä yrityksillä on perinteisesti matalampi P/E-luku ja kasvuyhtiöillä korkeampi, koska niillä E:n arvellaan tulevaisuudessa nousevan.
P/E-luku lasketaan jakamalla osakkeen hinta osakekohtaisella tuloksella (osakekurssi/osakekohtainen tulos). Samaan päästään myös, jos jaetaan koko yrityksen arvo (mcap = market capitalization) koko yrityksen (netto-)tuloksella.
P/E-luvut antavat osviittaa lähinnä siitä, mihin markkinoilla uskotaan. P/E-luvun käyttö osakkeiden hintaa arvioitaessa on ongelmallinen – etenkin koska yhtiöt tekevät vain harvoin tasaista tulosta vuodesta toiseen. Alhainen p/e voi johtua halvan hinnan sijaan siitä, etteivät markkinat usko yhtiön tulevaisuuteen. Toisaalta kasvuyhtiöissä korkea p/e voi olla hyvinkin perusteltu, sillä silloin yhtiön arvo perustuu tulevien vuosien tuotto-odotuksiin. Nyrkkisääntönä on että p/e:tä kannattaa käyttää vain vertailtaessa saman toimialan yhtiöitä keskenään. Lisäksi p/e-luku ei kerro mitään yhtiön taseesta (esim. velkaantuneisuudesta tai vakavaraisuudesta).
Tunnuslukua voi käyttää kohtalaisen hyvin koko osakemarkkinoiden tulevien tuottojen ennustamiseen. Jos markkinoiden p/e on korkealla, se ennustaa alhaisia osaketuottoja (osakemarkkinoiden yliarvostus). Hyvää sijoituskohdetta etsittäessä parempi onkin seurata yrityksen osinkotuottoa, sillä se on historian valossa selittänyt suurimman osan sijoituskohteen tuotosta (prof. Hannu Kahra Taloustaitolehti 11/2010)
Alhaisen P/E-luvun osakkeita kutsutaan toisinaan nimellä arvo-osake ja korkean P/E:n osakkeita vastaavasti nimellä kasvuosake.
E/P-luku

E/P-luku eli tulostuotto on P/E-luvun käänteisluku. Se kuvaa tuloksen suhdetta pörssikurssiin. Tulostuotto on pieni, jos yritys tuottaa heikosti.
E/P-luku voidaan ilmoittaa prosentteina eli tulostuottoprosenttina. Sijoittaja voi verrata osakkeen tulostuottoprosenttia esimerkiksi korkoprosenttiin.
E/P-luvun etu on, että sitä voidaan käyttää myös yhtiöille, joiden tulos on hyvin pieni tai negatiivinen.
Aiheesta muualla

Sijoitustieto.fi: Mitä P/E-luku oikeasti kertoo?
Nick Baumgartner

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Nick Baumgartner vuonna 2011 |  Nick Baumgartner vuonna 2011 |  Nick Baumgartner vuonna 2011 |  |
Maa:  Yhdysvallat
Miesten lumilautailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Peking 2022 | lumilautakrossi, sekajoukkueet |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sierra Nevada 2017 | lumilautakrossi, joukkueet |  |
|  Pronssia | Gangwon 2009 | lumilautakrossi |  |
|  Pronssia | Kreischberg 2015 | lumilautakrossi |  |
Nick Baumgartner (s. 17. joulukuuta 1981 Iron River, Michigan) on yhdysvaltalainen lumilautailija, joka kilpailee lumilautakrossissa. Baumgartner on 183 senttimetriä pitkä ja painaa 91 kilogrammaa.
Baumgartner on osallistunut neljiin talviolympialaisiin vuosina 2010–2022. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui neljänneksi Pyeongchangissa 2018. Hän voitti Lindsey Jacobellisin kanssa kultaa sekajoukkueiden lumilautakrossissa Pekingin olympialaisissa 2022. Baumgartner on saavuttanut kaksi MM-pronssia lumilautakrossista, vuosilta 2009 ja 2015. Miesten joukkuekilpailussa hän voitti kultaa vuonna 2017. X Gamesista hänellä on kulta vuodelta 2011 ja hopea vuodelta 2012.
Baumgartner ajaa myös off-road -autoja. Hän on kilpaillut vuodesta 2012 Pro Light -sarjassa. Vuonna 2011 hän voitti Traxxas TORC Seriesin vuoden tulokkaan palkinnon.
Käännös suomeksi
Nick Anderson

| Nick Anderson |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Nelison Anderson
Syntynyt: 20. tammikuuta 1968 (ikä 56)
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Koripalloilija
Pelipaikka:  Pieni laitahyökkääjä/Heittävä takamies
Pituus:  198 cm
Paino:  93 kg
NBA-varaus:  11. varaus Orlando Magic, 1989
Pelaajaura
Yliopistojoukkueet
1987–1989:  Illinois
Seurajoukkueet
1989–1999 1999–2001 2001–2002:  Orlando Magic Sacramento Kings Memphis Grizzlies
Nelison "Nick" Anderson (s. 20. tammikuuta 1968 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut koripalloilija. Pienenä laitahyökkääjänä ja heittävänä takamiehemä pelannut Anderson edusti 13 kautta kestäneellä urallaan suurimmaksi osaksi ensimmäistä seuraansa Orlando Magicia. Sittemmin hän pelasi myös Sacramento Kingsissä ja Memphis Grizzliesissa. Anderson pelasi urallaan kerran NBA:n loppuottelussa vuonna 1995, jolloin Orlando hävisi Houston Rocketsille.
Anderson pitää hallussaan useita Orlando Magicin sisäisen tilastojen ennätyksiä; eniten pelattuja otteluita (692), eniten pelattuja minuutteja (22 440), kahden pisteen koreja (4 075), kahden pisteen yrityksiä (8 976), kolmen pisteen yrityksiä (2 480), riistoja (1 004) ja pisteitä (10 650).
Nyrkkeily kesäolympialaisissa 1948

Nyrkkeily
Vuoden 1948 kesäolympialaisten nyrkkeily järjestettiin 7. – 13. elokuuta 1948 Wembley Arenalla, Lontoossa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Tämä oli kahdeksas kerta, kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 205 osanottajaa 39 eri maasta. Tapahtumia oli kahdeksan, jotka kaikki järjestettiin ainoastaan miehille.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Tapahtuma | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Kärpässarja −51 kg |  Argentiina Pascual Pérez |  Italia Spartaco Bandinelli |  Etelä-Korea Han Su-an |
| Kääpiösarja 51–54 kg |  Unkari Tibor Csík |  Italia Giovanni Zuddas |  Puerto Rico Juan Evangelista Venegas |
| Höyhensarja 54–58 kg |  Italia Ernesto Formenti |  Etelä-Afrikka Dennis Shepherd |  Puola Aleksy Antkiewicz |
| Kevytsarja 58–62 kg |  Etelä-Afrikka Gerald Dreyer |  Belgia Joseph Vissers |  Tanska Svend Vad |
| Välisarja 62–67 kg |  Tšekkoslovakia Július Torma |  Yhdysvallat Horace Herring |  Italia Alessandro D'Ottavio |
| Keskisarja 67–73 kg |  Unkari László Papp |  Yhdistynyt kuningaskunta John Wright |  Italia Ivano Fontana |
| Raskas keskisarja 73–80 kg |  Etelä-Afrikka George Hunter |  Yhdistynyt kuningaskunta Don Scott |  Argentiina Mauro Cía |
| Raskassarja +80 kg |  Argentiina Rafael Iglesias |  Ruotsi Gunnar Nilsson |  Etelä-Afrikka John Arthur |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Etelä-Afrikka | 2 | 1 | 1 | 4 |
| 2. |  Argentiina | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 3. |  Unkari | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 4. |  Italia | 1 | 2 | 2 | 5 |
| 5. |  Tšekkoslovakia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 6. |  Yhdistynyt kuningaskunta | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 7. |  Belgia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7. |  Ruotsi | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7. |  Yhdysvallat | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 10. |  Tanska | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 10. |  Etelä-Korea | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 10. |  Puola | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 10. |  Puerto Rico | 0 | 0 | 1 | 1 |