stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Anschluss
Tapahtumat

Obersalzbergissä käytyjen neuvottelujen jälkeen Itävallan liittokansleri Kurt Schuschnigg määräsi 9. maaliskuuta järjestettäväksi kansanäänestyksen Itävallan kohtalosta, jolloin Saksa otti yhteyttä Itävallan sisäministeriksi nimettyyn kansallissosialistiin Arthur Seyss-Inquartiin ja vaati lykkäämään kansanäänestystä. Seyss-Inquart kieltäytyi, mutta myöntyi saatuaan tiedon Saksan armeijan joukkojen vyöryvän kohti Itävallan rajaa. Saksa vaati myös kansleri Schuschniggin eroa. Hän ilmoittikin erostaan illalla 11. maaliskuuta radiopuheessaan. Presidentti Wilhelm Miklasin piti nimittää uusi kansleri, mutta hän kieltäytyi nimittämästä Saksan vaatimaa Seyss-Inquartia tehtävään. Seyss-Inquart vetosi radiopuheessaan maltin ja rauhan puolesta ja lähetti sitten Adolf Hitlerille sähkeen pyytäen apua. Hitler määräsi aamulla 12. maaliskuuta Saksan armeijan ylittämään Itävallan rajan. Yöllä Seyss-Inquart ilmoitti perustaneensa uuden hallituksen.
Saksalaisjoukot otettiin Itävallassa riemulla vastaan eikä minkäänlaista vastarintaa ilmennyt. Hitler lähti iltapäivällä Itävaltaan, ylitti rajan synnyinkaupungissaan ja saapui kello 20 Linziin, jossa tapasi Seyss-Inquartin. Italian Benito Mussolini hyväksyi vielä samana päivänä Saksan toimet. Linzissä allekirjoitettiin 13. maaliskuuta Saksan ja Itävallan yhdistämisestä sopimus, jonka mukaan Itävalta on Saksan osavaltio. Seuraavana aamuna Hitler matkusti Wieniin, jossa hän totesi puheessaan, että Anschluss on saatu päätökseen. Wienissä järjestettiin seuraavana päivänä suuri vapauttamisjuhla.
Jo 2. huhtikuuta Britannia, Ranska, Puola, Jugoslavia ja Tšekkoslovakia tunnustivat Itävallan liittämisen Saksaan.
Neljä viikkoa myöhemmin 10. huhtikuuta järjestettiin kansanäänestys, jossa kysyttiin, hyväksyykö äänestäjä liittämisen ja äänestääkö samalla Hitlerin vaalilistaa. Yksi harvoista merkittävistä vastustajista oli keisarin jälkeläinen Otto von Habsburg, josta nyt oli tullut tahtonsa vastaisesti Saksan kansalainen ja jota nyt syytettiin maanpetoksesta.
Galleria

Wehrmacht vyöryy suosionosoitusten saattelemana Itävaltaan.
Adolf Hitlerin saattue saapuu Wieniin.
Reichstag hyväksyy Anschlussin maaliskuussa 1938.
Hitler julistaa Itävallan osaksi Saksaa Hofburgin parvekkeella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anschluss Wikimedia Commonsissa
”Anschluss” toteutumassa: Saksalaisia joukkoja marssinut Itävallan rajan yli, Helsingin Sanomat, 12.3.1938, nro 69, s. 5, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
Hitler saapunut Itävaltaan: ”Ei mikään mahti maailmassa eroita meitä enää”, Helsingin Sanomat, 13.3.1938, nro 70, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
Suur-Saksaa luodaan, Kuva, 30.3.1938, nro 7, s. 8, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot.
Merkinnän syy: Puuttuu: Itävallan ajautuminen diktatuuriin ja sisäiset levottomuudet.
Vapauden kaiho (albumi)

| Vapauden kaiho KOM-teatteri |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1979 (LP)   2000 (CD)
 Formaatti: LP (PEALP 2)   CD-levy (PEACD 2)
 Tuottaja(t): Kaj Chydenius, Pekka Aarnio
 Tyylilaji: folk rock, jazz, työväenmusiikki
 Kesto: 40.13
 Levy-yhtiö: Ponsi
KOM-teatterin muut julkaisut
| Väinämöisen soitto 1977 | Vapauden kaiho 1979 | Haittaako järki? – KOM-teatterin lauluja vuosilta 1982–83 1985 |
Vapauden kaiho on vuonna 1979 ilmestynyt KOM-teatterin järjestyksessään seitsemäs albumi. Se julkaistiin Ponsi-levymerkillä, jonka Henrik Otto Donner oli perustanut Love Recordsin mentyä konkurssiin 1979. Albumi ilmestyi CD-muodossa vuonna 2000. Levyn kannen suunnitteli Måns Hedström.
Kappaleet

A-puoli
Vaipauden kaiho – 1.37  (säv./san. Hiski Salomaa)
Balladi uusista vaatteista – 4.50  (säv. Kaj Chydenius, san. P. Mustapää)
Barbara-laulu – 5.58  (säv. Kurt Weill, san. Bertolt Brecht, Elvi Sinervo)
Linja-automatka eli sinhvoonia Armiitalle – 2.25  (säv./san. Veikko Lavi)
Kun ensi kerran – 2.24  (säv. Kaj Chydenius, san. Uno von Schrowe)
Laulu Dnjeprille – 3.33  (säv. trad., san. Reino Helismaa)
B-puoli
Köyhälistön marssi – 1.56  (säv./san. trad.)
Balladi Merirosvo-Jennystä – 4.20  (säv. Kurt Weill, san. Bertolt Brecht, Esko Elstelä)
Partisaanivalssi – 2.36  (säv. Stanislaw Magierski, san. Heimo Anttiroiko)
Rakennemuutos vei rakkauden – 4.03  (säv. Kaj Chydenius, san. Jukka Virtanen)
Minä kaipaan Espalle takaisin – 2.36  (säv. Kaj Chydenius, san. Jukka Virtanen)
Satumaa – 3.29  (säv./san. Unto Mononen)
Dialektiikan ylistys – 2.26  (säv. Kaj Chydenius, san. Bertolt Brecht)
Solistit

Kaj Chydenius (B6)
Heikki Kinnunen (A4, A6, B4)
Rea Mauranen (A3)
Pekka Milonoff (A2)
Sulevi Peltola (B4)
Sinikka Sokka (A2, A5, B2, B4, B5, B7)
Chen Guangcheng

| Chen Guangcheng 陳光誠 |
| --- | --- |
 Chen vuonna 2013
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. marraskuuta 1971 (ikä 53) Dongshigu, Shandong, Kiina
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  ihmisoikeusaktivisti
Puoliso:  Yuan Weijing
Lapset:  2
Muut tiedot
Aktiivisena:  2006–
Koulutus: Nanjingin kiinalaisen lääketieteen yliopisto
Chen Guangcheng (kiin.: 陳光誠; pinyin: Chén Guāngchéng, s. 12. marraskuuta 1971, Dongshigu, Shandong, Kiina) on kiinalainen aktivisti. Hän on saanut runsaasti huomiota pakenemalla Kiinasta.
Tausta ja yksityiselämä

Chen syntyi Dongshgun kylässä, Shandongin maakunnassa vuonna 1971. Hän on ollut sokea jo lapsuudestaan saakka. Vuosina 1998–2001 Cheng opiskeli Nanjingin kiinalaisen lääketieteen yliopistossa ja palasi sen jälkeen kotiseudulleen. Hän on naimisissa Yuan Weijingin kanssa ja heillä on kaksi lasta. Aktivismistaan johtuen ja sen mukana tulleesta julkisuudesta Chenin sukulaiset ja muu lähipiiri ovat joutuneet vainon kohteeksi Kiinassa. Osa on paennut poliisia.
Aktivismi

Chen paljasti vuonna 2005 Linyin kaupungin viranomaisten pakottaneen useita naisia sterilisaatioon ja abortteihin jopa raskauden kahdeksannella kuulla. Oikeudenkäynnin aikana Chenin asianajajat pidätettiin epäiltynä lompakon varastamisesta, ja hän sai oikeuden määräämät asianajajat, jotka eivät tienneet mitään tapauksesta.
Elokuussa 2006 kansantuomioistuin itäisessä Shandongin maakunnassa tuomitsi Chenin neljäksi vuodeksi ja kolmeksi kuukaudeksi vankeuteen omaisuuden vahingoittamisesta ja väkijoukon organisoinnista liikenteen häiritsemiseksi. Ylempi oikeusaste määräsi jutun uudelleenkäsittelyyn todisteiden puutteen vuoksi. Uusintaoikeudenkäynnissä neljä puolustuksen todistajaa, Chenin omaisia ja ystäviä, jäi kuitenkin kuulematta, koska tuntemattomat miehet sieppasivat heidät ennen oikeudenkäyntiä. Vankeusrangaistus pysyi ennallaan joulukuussa 2006. Ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin mukaan vanginvartijat määräsivät vankitoverit pahoinpitelemään Chenin kesäkuussa 2007, koska hän kieltäytyi päänsä ajelemisesta (vankien päänajelu on Kiinassa merkki rikollisuudesta).
Chen vapautui vankilasta syksyllä 2010. Helmikuussa 2011 hän sanoi videolla olevansa yhä kotiarestissa ja jatkuvan valvonnan alla.
Aktivismi > Pako Yhdysvaltoihin

Huhtikuussa 2012 Chen oli useiden lähteiden mukaan paennut kotiarestista ja oleskeli Yhdysvaltain suurlähetystössä Pekingissä.
Tapauksen julkitulon ajankohta oli kiusallinen paitsi Kiinalle, myös Yhdysvalloille, sillä ulkoministeri Hillary Clinton oli menossa neuvottelemaan Kiinan johdon kanssa maiden välisistä suhteista. Kiinan sensuroi netissä Cheniä koskevat tiedot ja esti haut muun muassa sanoilla "sokea mies". Chen poistui suurlähetystöstä kuuden päivän kuluttua, ja hänet vietiin sairaalaan tutkittavaksi. Hän ilmoitti uutistoimistolle viranomaisten uhkailleen hänen vaimonsa surmaamisella, ellei hän lähde lähetystöstä pois. Kiinan uutistoimisto Xinhua väitti hänen lähteneen vapaaehtoisesti.
Chen matkusti toukokuussa 2012 perheineen Yhdysvaltoihin. Maastapoistumislupaan vaikutti Chenin tapauksen saama maailmanlaajuinen julkisuus.
Aktivismi > Aktivismi Yhdysvalloissa

Chen asettui asumaan Washington D.C.:hen ja jatkaa aktivistina. Hän on nimennyt kommunistisen puolueen Kiinan suurimmaksi ihmisoikeusloukkaukseksi, koska se pitää hänen mukaansa kansaa panttivankina säätämällä epämääräisiä lakeja toisinajattelijoiden syyttämiseen.. Chen on myös syventänyt lakiopintojaan New Yorkissa.
Vuonna 2015 Chen julkaisi kirjoittamansa kirjan The Barefoot Lawyer: A Blind Man's Fight for Justice and Freedom in China.
Poliittiselta vakaumukseltaan Chen on republikaani ja sanoi vuonna 2020, että Donald Trumpin äänestäminen on keino vastustaa Kiinan aggressiota.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Chen Guangcheng Wikimedia Commonsissa
Chenging YouTube-kanava (kiinaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  IdRef
August Raatikainen (sosialisti)

August Aataminpoika Raatikainen (2. maaliskuuta 1884 Maaninka – 10. huhtikuuta 1952) oli suomalainen vasemmistopoliitikko, joka toimi Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen (SSTP) ensimmäisenä puheenjohtajana vuonna 1920. Hän loi uransa lähinnä ammattiyhdistysliikkeessä.
Elämäkerta

Raatikainen syntyi työmiehen poikana Maaningalla ja työskenteli nuorena maataloustöissä sekä ajomiehenä. Vuosina 1904–1908 hän oli kaivostyöläisenä Yhdysvalloissa Michiganin ja Montanan osavaltioissa ja Suomeen palattuaan jälleen sekatyöläisenä, muun muassa mielisairaanhoitajana Tampereella ja 1910–1912 Helsingissä vanginvartijan kesäsijaisena. Toimiessaan 1912–1917 osuusliike Elannon ajomiehenä Raatikainen tuli ammattiosaston kautta mukaan Suomen Kuljetustyöntekijäin Liiton (SKL) toimintaan, ja hänet palkattiin kesällä 1917 liiton järjestäjäksi.
Sisällissodan alkamispäivänä suojeluskuntalaiset pidättivät Käkisalmessa SKL:n asioilla olleen Raatikaisen, ja hän joutui olemaan vankileirillä syksyyn 1918 asti. Valtiorikosoikeuden langettama neljän vuoden vankeusrangaistus muutettiin pian ehdolliseksi ja Raatikainen vapautui syyskuun lopussa 1918, jolloin hän palasi järjestäjän työhönsä. Seuraavana vuonna hän kävi järjestämään satamalakkoja eri puolille Suomea, kannustaen ammattiosastoja erityisesti paikallisiin ja äkillisiin pistelakkoihin, mikä hankaloitti työnantajien harjoittamaa lakonmurtamista. Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP) johto vastusti tätä taktiikkaa, joka SKL:ssä kytkettiinkin vallankumouksellisuuteen. Raatikaiselle muodostui näin jo valmiiksi vasemmistoradikaali leima, kun hänet valittiin 1920 SKL:n puheenjohtajaksi.
Raatikainen oli mukana perustamassa uutta puoluetta SDP:n vasemmalle puolelle. Hän oli SSTP:n väliaikaisen puoluetoimikunnan jäsen 17. helmikuuta – 14. toukokuuta 1920lähde? ja valittiin perustavassa kokouksessa 13. toukokuuta 1920 uuden puolueen puheenjohtajaksi. Seuraavana päivänä poliisi pidätti kokouksen johtajat ja heidät tuomittiin valtiopetoksesta, sillä SSTP oli päättänyt liittyä Kommunistiseen Internationaaliin. Raatikainen joutui istumaan vankilassa vuoteen 1925.
Vapauduttuaan Raatikainen toimi 1925–1930 Suomen Nahkatyöntekijäin Liiton sihteerinä, vaikkei hänellä ollut alan työkokemusta. Hän johti muutamaa poikkeuksellisen pitkäksi ja katkeraksi venynyttä lakkotaistelua, joista Nokian kumitehtaan lakko päättyi työntekijöiden kannalta surullisesti. Suomen ammattiyhdistysliikkeen johdon hajotessa vuonna 1929 Raatikainen siirtyi kommunisteista erkaantuneisiin "hoipertelijoihin". Hän kuului sosialistisen Suomen työväen vasemmistoryhmän keskustoimikuntaan. Nahka- ja Kumiteollisuustyöväen Liitto lakkautettiin ja Raatikainen pidätettiin jälleen keväällä 1930. Hän ei enää myöhemmin palannut näkyvään rooliin politiikassa tai ammattiyhdistysliikkeessä.
Liperin seurakunta

| Liperin seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Liperin kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Kuopion hiippakunta
Rovastikunta:  Joensuun rovastikunta
Pääkirkko:  Liperin kirkko
Perustettu:  1803
Jäsenmäärä:  10 385 (syyskuu 2024)
– Osuus asukkaista:  n. 69,7 %
Kirkollisvero:  1,60 %
Kirkkoherra:  Jari Uimonen
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Liperin seurakunta on Liperissä ja Heinävedellä Pohjois-Karjalassa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Seurakunta kuuluu Kuopion hiippakuntaan ja Joensuun rovastikuntaan. Seurakunnan kirkkoherrana toimii Jari Uimonen. Liperi on emäpitäjä ja Liperin seurakunta on perustettu jo vuonna 1630. Siten se on Pohjois-Karjalan vanhin seurakunta. Liperin seurakunnasta erotettiin Viinijärven seurakunta vuonna 1959, mutta Viinijärvi liitettiin takaisin Liperin seurakuntaan vuonna 1995. Heinäveden seurakunta liitettiin Liperin seurakuntaan vuoden 2022 alussa, minkä jälkeen Liperin seurakunta on toiminut kahden kunnan alueella. Seurakuntaliitoksen jälkeen seurakunnalla on ollut 35 työntekijää, joista seitsemän on työskennellyt Heinävedellä.
Seurakunnalla on kolme kirkkoa: Liperin, Heinäveden ja Viinijärven kirkot, joiden lisäksi seurakunnalla on lukuisia muita rakennuksia.
Robert Surtees

| Robert Surtees> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. elokuuta 1906 Covington, Kentucky, Yhdysvallat
Kuollut: 5. tammikuuta 1985 (78 vuotta)
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  elokuvaaja
Robert Surtees (9. elokuuta 1906 Covington, Kentucky – 5. tammikuuta 1985) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja. Hän sai parhaan kuvauksen Oscar-palkinnon elokuvista Kuningas Salomonin kaivokset (1950), Särkyneiden haaveiden kaupunki (1952) ja Ben-Hur (1959). Ehdokkaana hän oli kaikkiaan 16 kertaa. Robert Surteesin poika on elokuvaaja Bruce Surtees.
Osittainen filmografia

Strange Holiday (1942)
Kuningas Salomonin kaivokset (King Solomon's Mines, 1950)
Särkyneiden haaveiden kaupunki (The Bad and the Beautiful, 1952)
Joutsen (The Swan, 1956)
Ben-Hur (1959)
Kapina laivalla (Mutiny on the Bounty, 1962)
Neitoperho (The Collector, 1965)
Miehuuskoe (The Graduate, 1967)
Puhallus (The Sting, 1973)
Aiheesta muualla

Robert Surtees Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Robert Surtees Elonetissä.
The Encyclopedia of Cinematographers: Robert L. Surtees (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Puola 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  Europeana  IdRef
Jesy Nelson

Jesy Nelson vuonna 2019.
Jessica Louise Nelson (taiteilijanimeltään Jesy Nelson, s. 14. kesäkuuta 1991) on brittiläinen laulaja.
Ura

Nelson nousi suuren yleisön tietoon oltuaan brittiläisen tyttöbändi Little Mixin jäsenenä vuosina 2011-2020. Jesyn kertoman mukaan hän erosi bändistä terveyssyihin vedoten. Erottuaan yhtyeestä hän solmi levytyssopimuksen Polydor Recordsin kanssa ja julkaisi ensimmäisen soolosinglen "Boyz" Nicki Minajin kanssa lokakuussa 2021.
Nelson julkaisi huhtikuussa 2023 sinkun Bad Thing. Nelson julkaisi elokuussa 2024 uuden kappaleensa Mine.
Yksityiselämä

Vuosina 2012–2014 Nelson seurusteli juontaja Jordan Banjon kanssa, ja 2014 hän alkoi seurustelemaan Rixton-yhtyeen laulaja Jake Rochen kanssa. 
Roche kosi Nelsonia 2015 ja he menivät kihloihin.
Vuonna 2016 pari purki kihlauksen, koska Nelsonin mukaan Roche ei halunnut vielä lapsia ja mennä naimisiin.
Alkuvuodesta 2017 huhuttiin että Jesy ja räppäri Machine Gun Kelly seurustelivat, mutta huhuja ei ikinä vahvistettu.
2017 hän alkoi seurustella Chris Clarken kanssa, mutta pari seurusteli vain vähän aikaa.
Jesy seurusteli vuosina 2017–2018 lauluntekijä Harry Jamesin kanssa.
Loppuvuodesta 2018 Nelson tapasi Bachelor-tähti Chris Hughesin, jonka kanssa seurusteli maaliskuuhun 2020.
Marraskuussa 2020 Jesy alkoi seurustelemaan näyttelijä Sean Sagarin kanssa ja heidän suhteensa kesti helmikuuhun 2021.
Maaliskuussa 2021 Jesy alkoi taas tapailla Harry Jamesia.
Suhteen aikana marraskuussa 2021 Jesy vietti yhdenyön jutun näyttelijä Lucien Laviscount kanssa. Laviscount on Jesyn entisen yhtyekaverin Leigh-Anne Pinnockin entinen poikaystävä vuodelta 2012.
Leigh-Annen ja Jesyn välit ovat viilenneet Jesyn lähdön jälkeen.
Harry ja Jesy olivat kuitenkin tämänkin jälkeen yhdessä ja erosivat huhtikuussa 2022.
Vuodesta 2022 eteenpäin Nelson on seurustellut Zion-nimisen miehen kanssa.
Pari kertoi tammikuussa 2025 odottavansa kaksosia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jesy Nelson Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jesy Nelson
Käännös suomeksi
David Jurásek

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Koko nimi: David Jurásek
Syntymäaika: 7. elokuuta 2000 (ikä 24)
Syntymäpaikka: Dolní Němčí, Tšekki
Pelipaikka: vasen laitapuolustaja
Pituus: 183 cm 
Seura
Seura: Hoffenheim (lainalla Benficasta)
Maajoukkue
| 2023– | Tšekki | 11 | (1) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 1. tammikuuta 2025.
David Jurásek (s. 7. elokuuta 2000 Dolní Němčí) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Hoffenheimia lainalla portugalilaisseura Benficasta. Hän on pelannut Tšekin maajoukkueessa vuodesta 2023 alkaen.
Jurásek pelasi Dolní Němčín, Slováckon ja Zbrojovka Brnon junioreissa. Hän pelasi ensimmäiset aikuisten sarjaottelunsa Brnon edustusjoukkueessa Tšekin toisella sarjatasolla kesäkuussa 2020. Hän pelasi kaudella 2020–2021 toisella sarjatasolla Prostějovin joukkueessa. Hän pelasi ensimmäiset pääsarjaottelunsa kaudella 2021–2022 Mladá Boleslavin joukkueessa. Helmikuussa 2022 hän siirtyi Slavia Prahaan. Hän on pelannut kesään 2023 mennessä kotimaassaan kaikkiaan 57 pääsarjaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Hän voitti vuonna 2023 Tšekin Cupin. Hän pelasi kaudella 2022–2023 Konferenssiliigassa viisi ottelua.
Jurásek siirtyi kesällä 2023 portugalilaiseen Benficaan. Hän pelasi Benficassa kuusi Portugalin liigan ottelua ja kolme Mestarien liigan ottelua. Hän pelasi elokuussa 2023 voitokkaassa Portugalin supercupin loppuottelussa. Hän siirtyi tammikuussa 2024 lainalle saksalaisseura Hoffenheimiin, jossa hän on 1,5 vuoden aikana pelannut 18 bundesliigaottelua ja kolme Eurooppa-liigan ottelua.
Jurásek pelasi Tšekin alle 17- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Tšekin A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2023 EM-karsintaotteluissa Puolaa ja Moldovaa vastaan. EM-kilpailuissa 2024 hän pelasi avauskokoonpanossa alkulohko-otteluissa Georgiaa ja Turkkia vastaan. Hän on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä 11 A-maaottelua, joissa hän on ollut yhdeksän kertaa avauskokoonpanossa. Hän teki maalin kesäkuussa 2024 ystävyysottelussa Maltaa vastaan.
Volvo 140

| Volvo 140 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Australia  Belgia  Etelä-Afrikka  Kanada  Malesia  Ruotsi
Valmistaja:  Volvo
Valmistusvuodet:  1966–1974
Tuotantomäärä:  1 251 371 kpl
Korimalli:  2-ovinen sedan 4-ovinen sedan 5-ovinen farmari
Luokka:  D-segmentti
Edeltäjä:  Volvo Amazon
Seuraaja:  Volvo 240
Teknisesti samankaltaisia:  Volvo 164
Tekniset tiedot
Moottori:  R4
Iskutilavuus:  1,8–2,0 l
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen manuaali 3-vaihteinen automaatti
Volvo 140 on Volvon vuosina 1966–1974 valmistama ylemmän keskiluokan automalli, joka korvasi Volvo Amazonin. Mallisarjan ylellisempi kuusisylinterisellä moottorilla varustettu versio on nimeltään Volvo 164. Mallin seuraajaksi tuli pitkälti edeltäjäänsä perustuva Volvo 240, jota valmistettiin aina vuoteen 1993 saakka.
Volvo 145
Mallisarjasta ensimmäisenä esiteltiin elokuussa 1966 neliovinen sedan-malli 144. Moottori ja alusta olivat pääosin samat kuin Amazon-sarjassa. Auto oli tilava ja turvallisuusominaisuuksiltaan kehittynyt. Siinä oli kokoonpainuvat törmäysvyöhykkeet edessä ja takana sekä turvavyöt kuljettajalle ja etumatkustajalle. Matkustamo oli suunniteltu sellaiseksi, ettei siinä ollut matkustajia vaarantavia esiin työntyviä osia. Jarrujärjestelmä oli kaksipiirinen ja kaikissa pyörissä oli levyjarrut. Auto oli saatavilla joko 85 tai 115 hevosvoiman moottorilla.
Alkukesästä 1967 esiteltiin kaksiovinen 142 ja vuoden lopulla viisiovinen farmarimalli 145. Sen lähes pystysuorasta takaluukusta tuli tunnuspiirre myös myöhemmille Volvo-farmareille. 145:stä valmistettiin lisäksi korotetulla katolla varustettua Express-versiota.
Facelift-mallin (1972) Volvo 144.
Vuonna 1971 malli sai uuden etusäleikön, jossa oli Volvon tavaramerkiksi muodostunut maskin vinottain halkaiseva lista. Seuraavana vuonna ovenkahvat muuttuivat sisäänupotetuiksi ja kojelautaa uudistettiin hieman.
Facelift-mallin (1973) Volvo 142.
Suurempi kasvojenkohotus tehtiin vuonna 1973, jolloin mallisarjaan tuli uusi etusäleikkö, suuremmat vilkut sekä uudistettu peräosa leveämmillä takavaloilla. Sisällä oli täysin uudenmallinen kojelauta, joka säilyi pienin muutoksin myös uudessa 240-mallissa.
Pohjois-Korean ”suuri autovarkaus”

Volvo 140 -sarjan autoja on yhä paljon käytössä Pohjois-Koreassa muun muassa takseina. Maahan toimitettiin Ruotsista vuonna 1974 tuhat Volvo 144 -autoa ja ilmeisesti myös suuri varaosavarasto, mutta maksua ei ole koskaan saatu. Ruotsin vientiluottolautakunta EKN on siitä lähtien lähettänyt Pohjois-Koreaan maksumuistutuksen puolen vuoden välein, mutta tuloksetta. Kauppasumma oli 2020-luvun alkuun mennessä kasvanut korkoineen yli 300 miljoonaan euroon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volvo 142 Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volvo 144 Wikimedia Commonsissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Volvo 145 Wikimedia Commonsissa
Volvo
| --- | --- |
Henkilöautot:  Amazon  140  164  240  262C  340 ja 360  440 ja 460  480  66  740 ja 760  780  850  940 ja 960  C30  C40  C70  P1800  P1900  PV544  S40 ja V40  S40 ja V50  S60  S70  S80  S90 ja V90 (2016)  V40 (2012)  V60  V70  ÖV4  XC40  XC60  XC90 
Kuorma-autot:  FH  FL  FM  FMX 
Linja-autot:  7000  7700  7700LA  8500  8700  8900  9700  9900  City L 
Muuta:  SIPS  WHIPS  ROPS  Volvo SPA -pohjalevy  Volvo P2 -pohjalevy  Volvo P80 -pohjalevy  Ford C1 -pohjalevy  Ford EUCD -pohjalevy  CMA-pohjalevy  Gunnar Andersson  Carrus Delta  Pehr G. Gyllenhammar  Volvo BM  Volvo BM Valmet  Volvo C300-sarja
Limusiini

Mercedes-Benz S600 Pullman limousine
Yhdysvaltain presidentin Calvin Coolidgen Lincoln Limousine vuonna 1924.
Bentley Mulsanne Grand Limousine Geneven autonäyttelyssä vuonna 2016.
Limusiini (limousiini) on pitkä loistoauto, joka on perinteisesti väriltään musta tai valkoinen. Limusiinin rakenteelle tyypillistä on ohjaamon ja matkustamon erottaminen kiinteällä tai avattavalla ikkunalla.
Yleensä limusiineja ajavat ammattiautonkuljettajat. Monet limusiinit ovat kuljetusyritysten omistuksessa, mutta suurin osa on silti vuokra-autoja taksien tapaan. Limusiineja voivat vuokrata sekä yksityiset ihmiset että yritykset juhla- ja muuhun vapaa-ajan käyttöön. Limusiineilla kuljetetaan yleensä juhlavieraita, poliitikkoja, virkamiehiä ja yritysjohtajia tai muita merkkihenkilöitä.
Sana limusiini juontuu Ranskan keskiosissa sijaitsevasta Limousinin alueesta. Alun perin sanaa käytettiin autoista, joissa oli avoin ohjaamotila ja suljettu matkustamo, ja nimitys viittasi auton profiilin samankaltaisuuteen Limousinin alueella perinteisesti käytetyn huppumallin kanssa.