Vasknarvan ritarikunnan linna
Rakentaminen ja arkkitehtuuri

Vasknarvan ritarilinna edustaa säännöllistä linnanrakennusta, joka oli hallitseva Vanhalla Liivimaalla erityisesti Virossa. Yrjönyön kapinan jälkeen Liivinmaan ritarikunnan maamestarit Burchard von Dreileben ja hänen seuraaja Goswin von Herike rakennuttivat useita yksisiipisiä linnoituksia mm. Maasilinnan ja sekä Vasknarvan että latvialaisen Dobelen ritarikunnan linnan vanhemman osan. Säännöllisen linnoitusrakennelman puolustusarkkitehtuurinen etulyöntiasema oli se, että niin nuolella että myöhemmin luodilla pääsi ampumaan suoraan taikka suoralinjaisesti, vaikka oli lentorata kuinka korkea tai matalakaarinen tahansa. Tämä edellytti suoria muuria ja vähensi ampumapaikkojen määrää näissä torneissa. Tämä tosiasia nousi erityisen tärkeäksi mm. tuliaseiden tehon lisääntymisen myötä. Kun tuliaseiden kehityksen alussa muuritornien määrä lisääntyi jatkuvasti ja vielä 1400-luvun alussa vanhoja kastellilinnoja mukautettiin ampuma-aseiden käyttöön rakentamalla kolme tai neljä tornia, alettiin alkaen v. 1430 vähintään kahden tornin tulivoimaa pitämään riittävänä siihen, että pystyttiin ampumaan paitsi edessä olevalle alueelle myös oikealle tai vasemmalle vihollisjoukkojen sivustoihin.
Ritarikunnan maamestarin Goswin von Heriken määräyksestä rakennettiin Vasknarvaan ensimmäinen puinen puolustuslinnoitus vuonna 1349 eli muutaman vuoden verran sen jälkeen, kun Saksalainen ritarikunta oli ostanut Tanskalta tämän alueen Virosta. Tämä rakennus vuorostaan oli kuin jatkoa Narvan Hermannin ja Ivangorodin linnoista alkaneelle Narvanjoen linnoittamiselle, jonka tehtävänä oli puolustaa Liivinmaan pohjoista ja itärajaa ja hallita Narvanjoen eteläosaa, joka oli tärkein liikenne- ja kauppareitti Liivinmaan ja Rutenian välillä. Vaskanarvan ritarilinna koostui 1300-luvulta peräisin olevasta ensimmäisestä eli varhaisemmasta n. 337 m²:n kokoisesta ja ampuma-aseiden alkuaikoina rakennetusta myöhäisemmästä n. 2454 m²:n kokoisesta osuudesta muuritorneineen. Aatelistoa pidettiin 1300-luvulta lähtien mieltyneenä pieniin linnarakennuksina eli talolinnoituksiin, joista suurin osa oli kolmikerroksisia. Tälle aikakaudelle tyypillisissä pitkänomaisessa tornimuotoisessa talolinnassa kerroksen tila oli jaettu kahteen kuten Vasknarvan lisäksi tehtiin Angerjan vasallilinnassa. Viimeisimpien, erityisesti linnoitettujen kartanoiden puolustuksen päärakennelmana oli vahva kivinen kehämuuri. Päärakennuksen suunnittelussa vallitsi ei-puolustuksellinen elementti, kuten asumiseen soveltuvat suuret pääkerroksen ikkunat, seinämuurien sisäiset portaat jne. Täysin linnoitetun asumuksen tuntomerkkinä olivat yli 2 metrin paksuiset seinämuurit. Usein näitä taloja laajennettiin myöhemmin kehämuurien varjossa, kuten Maasi- ja Angerjan vasallilinnassa.
Vasknarvan linnan jälleenrakennus vuonna 1427 aloitettiin Tallinnasta lähetetyn rakennusmestarin johdolla. Ympärysmuuri diagonaalisine kulmatorneineen on rakennettu 1400-luvun nelitornisten linnoituksien malliin, joiden yhtenä esimerkkinä voi pitää kaksikerroksista ampuma-aseita varten soveltuvaa Virtsun vasallilinnaa koillis- ja lounaiskulmatorneineen. Tuolloin Vasknarvaankin rakennettiin "uusi torni", jonka seinät olivat 3,6 metrin paksuisia ja oletetaan, että siihen käytettiin 1300-luvulta säilyneitä perustuksia, koska maaperällä täytettyä pyöreää tornia saattoi kohentaa tuliaseiden tukikohdaksi. Uuden tornin lisäksi rakennettiin kehämuurin ympäröimä keskeinen rakennus. Ensi alkuun Vasknarvan linnalla tiedoissa olevia porttien suojaamiseksi rakennettuja torneja oli vain yksi, kunnes vuonna 1976 Pohjois-Viron linnoituksien tutkimushankkeen raameissa havaittiin luoteistornin lisäksi linnoituksen kaakkoiskulmassa tornin jäänteet paikalta, johon baltiansaksalainen arkkitehtuuritutkija Karl von Löwis of Menar oli osoittanut nelikulmaisen huoneen sijainnin. Nelikulmaisen, joidenkin peruskaavojen mukaan sylinterimäisenä esitetyn kaakkoistornin jäänteet paljastettiin paikallisen kalastajan pienen huoltoaseman rakentamisen yhteydessä. Kahden tornin ympäröimä Vasknarvan linna yhdessä kaksitornisen Virtsun vasallilinnan kanssa laskettiin tuonaikaiseksi edistykseksi sotilaallisen rakentamisen alalla, jotka seurasivat v. 1406 valmistunutta Bytówin ja muita 1400-luvun toisella neljänneksellä valmistuneita nelitornisia linnoituksia  Vanhan Preussin alueilla.