stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Geilenkirchen
Historia

Ensimmäinen kirjallinen maininta Geilenkirchenista on vuodelta 1170 muodossa Gelenkirchen. Alueella on kuitenkin asuttu 600-luvulta alkaen. Kaupunki kasvoi nykyisten St. Ursula Gymnasiumin ja St. Mariae Himmelfahrt -kirkon ympärille. Geilenkirchenin Nato-lentotukikohta avattiin 1953. Nykyinen Geilenkirchen muodostettiin 1972, jolloin se menetti piirikaupungin asemansa. Kaupungin keskustaa uudistettiin 1980-luvulla.
Geilenkirchenin vanhaa arkkitehtuuria edustaa muun muassa Wurmin laaksossa sijaitseva vesilinna Burg Trips sekä linnat Schloss Breill ja Schloss Leerodt, jonka historia alkaa 1300-luvulta. Süggerathissa sijaitsee kirkko Unter Heilig Kreuz, jonka nykyilme on 1870-luvulta.
Talous ja liikenne

Geilenkirchenin yrityksiä ovat muun muassa Mercedes-Benz-merkkiin erikoistunut Theo Bähr GmbH, Iveco- ja Evobus-ajoneuvojen jälleenmyyjä Autohaus Heinrich Senden GmbH ja IT-ratkaisuja tarjoava CSB-System AG. Kaupungissa on rautatieasemat Bahnhof Lindern ja Bahnhof Geilenkirchen. Ne sijaitsevat Aachen–Mönchengladbach-rautatien varrella. Maantieliikenteen valtaväyliä ovat kaupungin pohjoispuolitse kulkeva Bundesautobahn 46 sekä Bundesstraße 221 ja Bundesstraße 56.
Aiheesta muualla

Geilenkirchen, Nordrhein-Westfalen, Saksa — Sunrise, Sunset, and Daylength
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: de:Geilenkirchen
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Maantieteelliset:  MusicBrainz area 
Käännös suomeksi
Esko Kaarakka

Esko Juhani Kaarakka (23. tammikuuta 1929 Kemi – 28. lokakuuta 1970 Seinäjoki) oli suomalainen taidemaalari ja -graafikko.
Esko Juhani Kaarakka syntyi kemiläiseen lääkäriperheeseen vuonna 1929. Hän opiskeli Helsingin yliopiston piirustussalissa vuosina 1950–1951 sekä Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1952–1956 ja 1959–1960. Ulkomailla hän suoritti opintoja Karlsruhessa, Kööpenhaminassa ja Pariisissa. Kaarakka osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyyn vuonna 1962 ja oli edustettuna Suomen taideakatemian kolmivuotisnäyttelyssä vuonna 1965.
Hopeapeili-lehdessä 27/1968 kerrottiin Kuukauden taiteilijaksi valitusta Kaarakasta. Sen mukaan taiteilija eli vahvasti omassa maailmassaan. Kaarakan tuotanto oli kappalemäärällä mitattuna harvaa, ja ideoiden toteutus kypsyi vuosia, mutta tekeminen oli pääasia, ulkomaailmasta viis.
Hopeapeilin jutun aikaan Kaarakka asui jo Seinäjoella, mutta hän ehti asua ja vaikuttaa myös Mikkelissä ja Haapavedellä, joissa molemmissa hän toimi piirustuksen opettajana. Kaarakka oli aviossa Eeva Sollan kanssa.
Medium Rarities (Cattle Decapitation)

| Medium Rarities Cattle Decapitation |
| --- | --- | --- |

Julkaisun tiedot
 Julkaistu: 23. marraskuuta 2018
 Tyylilaji: Tekninen Death Metal, Deathgrind
 Kesto: 34.35
 Levy-yhtiö: Metal Blade Records
Cattle Decapitationin muut julkaisut
| The Anthropocene Extinction 2015 | Medium Rarities 2018 | Death Atlas 2019 |
Singlet albumilta Medium Rarities
 ”An Exposition Of Insides” Julkaistu: 20. syyskuuta 2018
Medium Rarities on Cattle Decapitationin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 23. marraskuuta 2018. Albumi sisältää yhtyeen B-puolia ja harvinaisempia kappaleita.
Kappaleet

Birth.Cancer.Death – 0.19  ("Caninus Split" 7")
No Future – 1.42  ("Caninus Split" 7")
Chili Dispenser – 0.48  ("Caninus Split" 7")
The Recapitation Of Cattle – 0.04  ("Caninus Split" 7")
Thrombosis All-In – 0.11  ("Caninus Split" 7")
Turn On The Masters – 1.19  (Caninus Split" 7")
Tripas De Pepe – 0.51  ("¡Decapitación!" EP)
Vino De Lo Sanguífero – 0.33  ("¡Decapitación!" EP)
Queso De Cabeza – 1.00  ("¡Decapitación!" EP)
Birth.Cancer.Death. - Unreleased Demo – 0.17
Diarrhea De Dahmer - Unreleased Demo – 0.18
Human Jerky - Unreleased Demo – 1.09
Thrombosis All-In - Unreleased Demo – 0.05
Colon Blo - Unreleased Demo – 1.22
Flesh-Eating Disease - Unreleased Demo – 1.05
Burnt To A Crisp (Carcass cover) – 2.34  (Requiems Of Revulsion: A Tribute To Carcass)
Sonny's Burning (The Birthday Party cover) – 2.55  (Release The Bats: A Tribute To The Birthday Party)
Rotting Children For Remote Viewing – 2.07  (Unreleased To Serve Man Japanin bonuskappale)
You People – 2.31  (The Harvest Floor Japanin bonuskappale)
World Full Of Idiots – 2.23  (Karma.Bloody.Karma bonuskappale)
An Exposition Of Insides – 3.32 (Monolith Of Inhumanity bonuskappale)
No Light And No Life – 3.24  (The Anthropocene Extinction bonuskappale)
Cannibalistic Invasivorism – 3.56  (The Anthropocene Extinction bonuskappale)
Kokoonpano

Travis Ryan – laulu (1-23), kitara (10-15)
Josh Elmore – kitara (1-6, 16-23)
Troy Oftedal – bassokitara (1-6, 16-20)
Derek Engemann – bassokitara (21-23)
Gabe Serbian – drums (10-15), kitara (16)
Dave Astor – rummut (7-9, 18), bassokitara (10-15)
Michael Laughlin – rummut (1-6, 17, 20)
Dave McGraw – rummut (19, 21-23)
Kokoonpano > Tuottaja(t)

Jeff Forest (1-9)
Travis Ryan (10-15)
Matt Ottley (16-17)
Juan Urteaga (18)
Billy Anderson (19-20)
Dave Otero (21-23)
Hapetusluku

Hapetusluku eli hapetusaste on luku, joka kuvaa jossakin määrin atomin luovuttamaa tai vastaanottamaa elektronijakaumaa. Hapetusluku on kuvitteellinen varaus, jonka atomi saa, jos kunkin sidoksen elektronit annetaan sille atomille, joka vetää niitä enemmän puoleensa. Muodollisemmin tämä voidaan ilmaista siten, että atomin kaikkia heteronukleaarisia sidoksia approksimoidaan ionisidoksella. Jos sidoksen atomit ovat samaa alkuainetta, elektronit jaetaan tasan.
Hapetusluku on kemialliseen kirjanpitoon käytettävä käsite, eikä sitä voida mitata suoraan samalla tavalla kuin esimerkiksi massaa tai lämpökapasiteettia. Hapetuslukujen avulla voidaan tarkastella elektronien siirtymistä kemiallisissa reaktioissa. Hapetuslukua käytetään myös yhdisteiden nimeämiseen ja kemiallisten kaavojen kirjoittamiseen. Hapetusluku ilmoitetaan yleensä roomalaisin numeroin.
Hapetusluku voi vaikuttaa huomattavasti alkuaineen ominaisuuksiin. Esimerkiksi kromi on hapetusluvulla +III ihmiselle välttämätön hivenaine, mutta hapetusluvulla +VI se on myrkyllinen.
Hapetusluvun laskeminen

Vesimolekyylissä (H2O) yhteiset sidoselektronit ovat lähempänä happiatomia, koska se on vetyä elektronegatiivisempi. Hapetuslukuja laskettaessa hapella on siis kahdeksan ulkoelektronia. Hapen kuvitteellinen varaus eli hapetusluku on siten −II, sillä neutraalilla hapella on kuusi ulkoelektronia. Molempien ilman elektroneita jäävien vetyatomien hapetusluku on sama kuin protonin varaus eli +I.
Hapetuslukujen laskemisessa ongelmallisia ovat useimmiten siirtymämetallit, jotka voivat esiintyä hyvin monella eri hapetusluvulla yhdisteestä riippuen, mutta niiden hapetusluvut voidaan useimmiten selvittää yhdisteen muiden atomien hapetuslukujen perusteella. Hapetuslukuja ei tarvitse aina laskea suoraan määritelmän pohjalta, vaan voidaan käyttää seuraavia sääntöjä:
Alkuaineessa atomin hapetusluku on 0.
Yksiatomisen ionin hapetusluku on yhtä suuri kuin ionin varaus. Siten alkalimetallien hapetusluku yhdisteissä on lähes aina +I ja maa-alkalimetallien +II.
Neutraalissa molekyylissä kaikkien atomien hapetuslukujen summa on nolla. Ionirakenteisessa molekyylissä atomien hapetuslukujen summa on yhtä suuri kuin ionin varaus.
Joillain alkuaineilla hapetusluku on aina tai melkein aina sama yhdisteestä riippumatta:
Fluorin hapetusluku on yhdisteissä aina −I (koska fluori on elektronegatiivisin alkuaine).
Hapen hapetusluku on yhdisteissä yleensä −II.
Vedyn hapetusluku on yhdisteissä yleensä +I, metallihydrideissä kuitenkin −I.
Alkalimetallien (Li, Na, K, Rb, Cs, Fr) hapetusluku yhdisteissä on +I.
Maa-alkalimetallien (Be, Mg, Ca, Sr, Ba, Ra) hapetusluku yhdisteissä on +II.
Esimerkkejä

Kaliumkarbonaatissa (K2CO3) on kaksi K+-ionia ja yksi CO32−-ioni. Kaliumin hapetusluku kaliumkarbonaatissa on siten +I. Hapen hapetusluku on −II. Jotta karbonaatti-ionin varaukseksi saadaan −2, hiilen hapetusluvun on oltava +IV, sillä −2 · 3 + 4 = −2.
Magnetiitissa (Fe3O4) raudan keskimääräinen hapetusluku on +8/3, sillä 8/3 · 3 − 2 · 4 = 0. Tämä hapetusluku ei ole kokonaisluku, sillä magnetiitissa on kaavayksikköä kohden yksi Fe2+-ioni ja kaksi Fe3+-ionia.
Koska sinkin hapetusluku on aina +II, voidaan päätellä, että sinkkikloridin kaava on ZnCl2. Jos alkuaineella voi olla useita hapetuslukuja, hapetusluku merkitään yhdisteen nimessä roomalaisin numeroin, esimerkiksi rauta(II)kloridi (FeCl2) ja rauta(III)kloridi (FeCl3).
Hapetuslukujen avulla voidaan tarkastella hapetus-pelkistysreaktioita. Esimerkiksi metaani palaa seuraavasti: CH4 + 2O2 → CO2 + 2H2O. Reaktiossa vedyn hapetusluku ei muutu. Neljä happiatomia saavat muodollisesti yhteensä 8 elektronia, sillä alussa niiden hapetusluku on nolla ja lopussa −II. Reaktio on elektronien suhteen tasapainossa, koska hiili menettää 8 elektronia (hapetusluku alussa −IV ja lopussa +IV). Reaktiossa hiilen hapetusluku suurenee eli hiili hapettuu. Hapen hapetusluku pienenee eli happi pelkistyy.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Opetus TV: Hapetusluku
Etälukion sivu (Arkistoitu – Internet Archive)
IUPAC:n sivu (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Saksa
Ronalds Ķēniņš

| Ronalds Ķēniņš |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. helmikuuta 1991 (ikä 33) Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto
Kansalaisuus:   Latvia
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  182 cm
Paino:  91 kg
Seura
Seura (P):  SC Bern
Sarja:  National League A
Nyk. seura:  HPK (SM-liiga)
Pelinumero:  81 / 70
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2011–
Aik. seurat:  GCK Lions (NLB) Utica Comets (AHL) Vancouver Canucks (NHL) ZSC Lions (NLA) Lausanne HC (NLA)
Ronalds Ķēniņš (s. 28. helmikuuta 1991 Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkoilija, joka pelaa 8. tammikuuta 2025 ulottuvalla sopimuksella SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhossa vuokralla Sveitsin NLA-joukkue SC Bernistä. Hän on pelannut yhdeksän kautta Sveitsissä ja voittanut siellä kolme kertaa maan mestaruuden. Ķēniņš on lisäksi edustanut NHL:ssä Vancouver Canucksia ja AHL:ssä tämän farmiseuraa. Latvian paidassa hän on pelannut kymmenen kertaa MM-kilpailuissa ja kahdesti olympialaisissa.
Ura > Seuraura

Ķēniņš on HK Liepājas Metalurgsin kasvatti. Hän siirtyi jo 16-vuotiaana pelaamaan Sveitsiin Pikes Oberthurgaun U17-junioreihin kaudeksi 2007–2008. Ķēniņš ylsi joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin voittoon tehoilla 14+21=35. Kaudeksi 2008–2009 hän siirtyi GCK Lionsiin, jossa Ķēniņš pelasi ensimmäiset miesten pelinsä Sveitsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla National League B:ssä tehden 42 runkosarjaottelussa tehot 2+8=10. Kaksi seuraavaa kautta hän pelasi lähinnä GCK:n A-nuorissa ja sai niiden aikana NLB:ssä tililleen 15 ottelua. Ķēniņš voitti Elite Jr. A:n mestaruuden sekä keväällä 2010 että 2011, joista jälkimmäisenä hän voitti myös pudotuspelien piste- ja syöttöpörssin tehoilla 7+13=20.
Kaudella 2011–2012 Ķēniņš nousi ZSC Lionsin National League A -joukkueeseen, jonka kanssa hän teki kaksivuotisen sopimuksen lokakuussa 2011. Ķēniņšillä oli Sveitsissä vietettyjen juniorivuosien ansiosta Sveitsin pelaajalisenssi, joten hän ei vienyt paikkaa ZSC:n ulkomaalaiskiintiöstä. Ķēniņšin ensimmäinen NLA-kausi toi 47 runkosarjaottelussa tehot 6+12=18 ja 15 playoff-ottelussa neljä syöttöpistettä. Hän voitti kauden päätteeksi Sveitsin-mestaruuden.
Heinäkuussa 2013 NHL-varaamaton Ķēniņš teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Hän pelasi kauden 2013–2014 vielä lainalla ZSC Lionsissa, jossa Ķēniņš teki NLA:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+17=25. Hän voitti kauden päätteeksi Sveitsin-mestaruuden. Syksyn 2014 harjoitusleirin päätteeksi Canucks lähetti Ķēniņšin farmijoukkue Utica Cometsiin, AHL:ään. Hän pelasi siellä 36 runkosarjaottelua tehopistein 5+7=12, kunnes Ķēniņš teki NHL-debyyttinsä 30. tammikuuta 2015 Buffalo Sabresia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 10.33 minuuttia. Seuraavassa ottelussa 1. helmikuuta 2015 vieraissa Minnesota Wildia vastaan Ķēniņš teki NHL-uransa avausmaalin. Hänet valittiin ottelun kakkostähdeksi. Ķēniņšiä ei lähetetty kauden 2014–2015 aikana enää farmiin ja hän teki NHL:ssä kaikkiaan 30 runkosarjaottelussa tehot 4+8=12 sekä viidessä playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Kesäkuussa 2015 Ķēniņš teki vuoden mittaisen ja yksisuuntaisen jatkosopimuksen Canucksin kanssa.
Kauden 2015–2016 Ķēniņš pelasi yksisuuntaisesta sopimuksestaan huolimatta suurimmaksi osaksi farmissa. Hän sai kauden aikana tililleen kahdeksan NHL-ottelua. Kaudeksi 2016–2017 Ķēniņš palasi kaksivuotisella sopimuksella NLA:han ja ZSC Lionsiin.
Ķēniņš oli keväällä 2018 voittamassa ZSC Lionsissa Sveitsin-mestaruutta. Zürich voitti finaalisarjan viimeisen ottelun 2–0. Ķēniņš teki ottelun jälkimmäisen maalin tyhjiin. Kauden jälkeen hän teki kolmivuotisen sopimuksen Sveitsin sarjan Lausanneen. Ķēniņš ja Lausanne jatkoivat sopimusta vuonna 2021 viidellä vuodella. Joulukuussa 2024 SC Bern vuokrasi Ķēniņšin SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhoon 8. tammikuuta 2025 ulottuvalla sopimuksella.
Ura > Maajoukkueura

Ķēniņš pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2011, joista jälkimmäinen turnaus eteni I-divisioonassa. Vuoden 2011 turnaus päättyi A-lohkon kultaan. Hänellä oli kisojen paras aloitusprosentti (69,01 %) ja Ķēniņš valittiin myös Latvian parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2009, joista ensimmäinen turnaus päättyi B-lohkon hopeaan ja jälkimmäinen kultaan.
Ķēniņš on edustanut Latviaa Sotšin olympiakisoissa 2014 ja niiden karsinnoissa sekä Pekingin olympiakisoissa 2022 ja niiden karsinnoissa. Hän on pelannut myös MM-kilpailuissa vuosina 2011, 2012, 2013, 2014, 2016, 2017, 2018, 2019, 2021 ja 2022. Ķēniņš palkittiin vuoden 2012 turnauksessa Latvian yhtenä kolmesta parhaasta pelaajasta.
Tilastot

Ķēniņš AHL-joukkue Utica Cometsin paidassa marraskuussa 2014.
Müller
Müller taiteilijanimenä

Luiz Antônio Correia da Costa (s. 1966), brasilialainen jalkapalloilija, lempinimeltään Müller
Kuvitteellisia henkilöitä

J. W. Müller, konnamainen saksalainen tohtori Tintti-sarjakuvissa
Varkauden paperitehdas

Stora Enson tehtaat kaupungin keskustassa.
Tehtaat Huruslahdelta päin katsottuna.
Varkauden paperitehdas on Stora Enso -konserniin kuuluva tuotantolaitos. Aivan Varkauden kaupungin keskustassa sijaitsevassa tehtaassa oli käytössä yksi paperikone.
Varkauden paperitehdas ja muu sen yhteydessä oleva metsäteollisuus oli A. Ahlström Oy:n omistuksessa vuoteen 1987 asti, jolloin koko toiminta myytiin Enso-Gutzeit Oy:n omistukseen. Enso Gutzeitista tuli 1990-luvulla kansainvälistymisen myötä Stora Enso, jonka osana Varkauden paperitehdas toimi.
Kesällä 2021 tehtaalla oli yli 400 työntekijää kartonki-, sellu- ja sahatuotannossa. Tehtaan johtajana on Jarkko Tehomaa.lähde? Varkauden yksiköiden osuus vuonna 2002 Stora Enson kokonaisuudesta on runsaan viiden prosentin luokkaa. Yhtymän sanomalehtipaperin tuotantokapasiteetista Varkauden osuus vuonna 2002 oli 9%, hienopaperikapasiteetista 8%, puutuotteista 6% ja pakkauskartongista 2%.
Keväällä ja kesällä 2015 Varkauden tehtaalla tehtiin suuria muutostöitä, joita oli tekemässä kerrallaan noin 100–250 ulkopuolista projektityöntekijää. Muutostyöt liittyivät tuotesuunnan muutokseen, johon kuului kierrätyskuitulaitoksen muutostyöt ja uusi kattilavesilaitos. Syksyllä 2015 hienopaperikone korvattiin ensikuituun pohjautuvalla aaltopahvikoneella. Investoinnin suuruus oli 110 miljoonaa euroa. Koneen vuosikapasiteetti on noin 390 000 tonnia aaltopahvin raaka-ainetta ja 310 000 tonnia ruskeaa valkaisematonta sellua. Tyhjillään olevaan entiseen PK4-halliin asennettiin LVL-viilupuulinja. Tämän investoinnin arvo oli 43 miljoonan euroa. Yhtiön tavoitteena oli käynnistää uusi viilupuulinja vuoden 2016 huhti-kesäkuussa.
Paperi- ja kartonkikoneet

Tehtaan ainoa käytössä oleva kone käynnistyi kartonkikoneena syksyllä 2015.
Paperi- ja kartonkikoneet > Nykyiset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kone | Valmistaja | Toiminnassa vuosina | Viiraosa | Viiraleveys | Puristinosa | Nopeus | Kapasiteetti | Muuta |
| Paperikone PK3 / Kartonkikone KK3 | Voith (Valmet ja Metso uusineet) | paperikoneena 23.10.1961–28.8.2015, kartonkikoneena 2015– (uusittu vuosina 1985, 1987, 1992, 2005 ja 2007) |  ? | 8 470 mm | SymPress II/SymBelt-kenkäpuristin | 1 200 m/min | 390 000 t/a, aaltopahvin pintamateriaali (aiemmin 280 000 t/a, kirjekuoripaperi, päällystetty ja päällystämätön hienopaperi (WFC/WFU), sanomalehtipaperi) | Ensimmäinen köydetön paperikone maailmassa. Kone valmisti ennen sanomalehtipaperia ja muutettiin hienopaperille vuonna 1985. |
| Kuivauskone 1 | Ahlström | 1980– | Tasoviira | 4 200 mm |  ? | 85 m/min | 350 000 t/a, Kuivattu sellu | Sijaitsee suljetun kartonkikoneen vieressä Ahlströminkadun puolella |
Paperi- ja kartonkikoneet > Entiset

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Kone | Valmistaja | Toiminnassa vuosina | Viiraosa | Viiraleveys | Puristinosa | Nopeus | Kapasiteetti | Muuta |
| Paperikone PK1 |  Voith | 6.12.1921–2006 (uusittu vuosina 1969 ja 1984) |  ? | 4 100 mm (leveys 4 500 mm, työleveys 4 200 mm) |  ? | 750 m/min | 95 000 t/a (alkuper. 25 000 t/a), Päällystetty ja päällystämätön hienopaperi (WFC-paperi/WFU-paperi) | Valmistuessaan Euroopan suurin paperikone. Poistettu. Koneessa oli ensimmäinen Ahlströmin valmistama nk. Karhulan A-tela |
| Paperikone PK2 |  Voith | 1926–20.04.2010 klo 0.26 (uusittu vuosina 1973, 1984 ja 1999) | Ahlstöm, tasoviira | 5 500 mm (leveys 6 000 mm, työleveys 5 800 mm) | Ahlström 1973, muutettu Sym-Press tyyppiseksi 1976 | 1 050 m/min (alkuperäinen 350 m/min) | 95 000 t/a (alkuperäinen 38 000 t/a), Valkoinen ja värillinen luettelopaperi (MFS-paperi) | Koneen pituus noin 128 m. Kone oli sulkemishetkellä Suomen sekä Stora Enson pienin sanomalehtipaperikone. Myyty ja purettu. Uusi omistaja Nine Dragons Paper Ltd, Xinmin, Kiina. |
| Paperikone PK4 | Valmet | 6.5.1977–30.09.2010 klo 9:13lähde? | Sym-Former N | 9 200 mm | Sym-Press II | 1 300 m/min (Alkuper. 980 m/min) | 195 000 t/a, Sanomalehtipaperi (Normaali, erikois ja värillinen) | Valmistuessaan Suomen suurin paperikone. Tehtaan vieressä sijaitsi Sanoma-Osakeyhtiön painotalo Savon Paino Oy. Se on myyty ja purettu. Uusi omistaja Nine Dragons Paper Ltd, Xinmin, Kiina. |
| Kartonkikone KK1 (ex. Kuivauskone 2) | Ahlström | xx.11.1970–19.12.2008 |  ? |  ? mm |  ? |  ? m/min | 100 000 t/a, Hylsykartonki (aiemmin kuivattu sellu) | Muutettu sellutehtaan toisesta kuivatuslinjasta. Koneen omistaa Corenso United Oy Ltd. Kone valmisti yhteensä 1,9 milj. tonnia kartonkia. |
Paperi- ja kartonkikoneet > Vuosituotantokapasiteetit

Hienopaperitehdas PK3 280 000 t/a (ennen PK1 ja PK3 noin 300 000 t/a)lähde?
Painopaperitehdas (PK2 ja PK4) noin 290 000 t/a (suljettu syyskuussa 2010)
Paperikoneiden kokonaiskapasiteetti on noin 560 000 t/a
Kartonkitehdas 90 000 t/a (Corenso) (lopetettu joulukuussa 2008)
Pakkaustehdas 4 000 t/a
Saha 280 000 m3/a
LVL 80 000 m3/a
Kuumahierrelinja (TMP), kapasiteetti 280 000 t/a (suljettu syyskuussa 2010, puretaan alkuvuodesta 2012)
Puunkäyttö 2,4 milj. m3/a
Sulfaattisellutehdas, 310 000 t/a (tuotanto käytetään kokonaisuudessaan Varkauden tehtailla)
Hiokkeen valmistus lopetettiin vuonna 2004. Varkauden tuotanto vuonna 1986 oli 222 000 tonnia puupitoista painopaperia (PK2 ja PK4) ja 117 000 tonnia hienopaperia
(PK1 ja PK3).
1920-luvulla toimintansa aloittaneen vaneritehtaan toiminta lopetettiin vuonna 1990.
Merkittäviä vuosilukuja

1830 Gustaf Wrede perusti Varkauden ruukin
1847 Omistajaksi Paul Wahl & Co
1909 A. Ahlström Osakeyhtiö osti Varkauden tehtaat Paul Wahlilta
1967 Tehtaan tuotannolliset osastot alistetaan keskushallinnolle, Varkauden tehtaille nimitetaan paikallishallintojohtaja
1987 Enso-Gutzeit Oy osti Varkauden metsäteollisuuden A. Ahlström Osakeyhtiöltä
1998 Enso Oyj yhdistyi Stora Ab:n kanssa Stora Enso Oyj:ksi
Merkittäviä vuosilukuja > Päivämääriä tuotannossa

26. marraskuuta 2008 Stora Enso ilmoitti, että yt-neuvottelujen tuloksena kartonkikone suljetaan. Koneen sulkemisen ja muiden tehostamistoimien seurauksena väheni 136 työpaikkaa.
19. elokuuta 2009 Stora Enso ilmoitti suunnittelevansa tehtaan sulkemista vuoden 2010 loppuun mennessä.
22. huhtikuuta 2010 Stora Enso ilmoitti sulkevansa Varkauden sanomalehtipaperikoneet (PK2 ja PK4) syyskuun 2010 loppuun mennessä. Muut toiminnot jatkaisivat normaalisti.
Tehtaan rautatiet

Tehdasalueella oli ennen oma kapearaiteinen (600 mm) rautatieverkosto, jolla oli käytössä useita vaunuja ja vetureita. Vetureista yksi oli Valmetin valmistama Move4 dieselveturi. Sittemmin raideyhteydet muutettiin yksinomaan leveäraiteiseksi, ja käytössä oli muun muassa Move66-veturi. Nykyään tehtaan vaihtotyöt hoidetaan VR Tve4-vetureilla.lähde?
Tehtaan rautatiet > Kalusto

Move4
Move66, 4/1967
Hanomag 10594/1928, 0-4-2F höyrysäiliöveturi
Tehdaspalokunta

Tehdasalueella toimii Stora Enson Varkauden tehtaiden tehdaspalokunta, ja se avustaa tarvittaessa  pelastuslaitosta suuremmissa tulipaloissa.
Tehdaspalokunnan ajoneuvot:
PS491 sammutusauto Scania P94G 300 vm 2002
PS493 säiliöauto Scania P410 vm 2022
PS497 Volkswagen Caddy
PS499 Volkswagen Transporter
Kirjallisuutta

Fiber & Paper & Power 2/2008
Ahvenainen, Jorma (1992) Enso Gutzeit Oy 1872–1992 Osa I vuodet 1872–1923. Gummerus. Jyväskylä.
Ahvenainen, Jorma (1992) Enso Gutzeit Oy 1872–1992 Osa II vuodet 1924–1992. Gummerus. Jyväskylä.
Aiheesta muualla

Paperin valmistus päättyi hyvillä mielin (tilaajille) (Arkistoitu – Internet Archive)
Globaalisaatio saapui Varkauteen (vapaasti luettavissa)
Nine Dragons Paper (Holdings) Limited, 2012 (kiinaksi)
Suomen saloilta maailman markkinoille, Suomen Kuvalehti, 10.5.1924, nro 19, s. 20, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Varkauden tehtaiden entinen Move4-veturi Jokioisten asemalla.
Euroopan museofoorumi

Euroopan museofoorumi EMF on Euroopan neuvoston alainen museo-organisaatio. 
 Se on riippumaton, voittoa tavoittelematon hyväntekeväisyysjärjestö, joka on rekisteröity Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja perustettu vuonna 1977. Perustajia oli kolme: Kenneth Hudson, Richard Hoggart ja John Letts.
Vuoden eurooppalainen museo

Euroopan museofoorumi jakaa vuosittain Vuoden eurooppalainen museo -palkinnon (EMYA), jota on jaettu vuodesta 1977 lähtien. EMYA myönnetään uusille museoille sekä museoille, jotka ovat viimeisten kahden vuoden aikana uudistuneet tai laajentuneet.
Museolähettiläs

Vuonna 2007 EMF nimitti ensimmäiset museolähettiläänsä, joista toinen oli suomalainen Maritta Pitkänen. Lähettilään arvo on elinikäinen, ja se on tunnustus työstä museomaailman ja erityisesti EMF:n hyväksi. 12 vuotta vuoden museo -kilpailun tuomaristoon kuulunut Pitkänen oli tuomariston ensimmäinen suomalaisjäsen.
Aiheesta muualla

Euroopan museofoorumin verkkosivut