stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jäätikköjokitulva

Ilmavalokuva jäätikköjokitulvasta, joka pyyhkäisee valtatien ylitse. Tulva syntyi, kun tulivuori Gjálp purkautui vuonna 1996.
Hubbard Glacier Alaskassa 16. heinäkuuta 2002. Jäätikkö on padonnut vuonon eristäen sen Disenchantment Baystä.
Jäätikön patoaman järven pinta nousi kymmenessä viikossa melkein 20 metriä, mikä aiheutti purkauksen 14. elokuuta 2002.
Sillan jäänteet jäätikköjärven purkauksen jäljiltä Skaftafellin kansallispuistossa Islannissa.
Jäätikköjokitulva eli jökulhlaup (islantia, sananmukaisesti ”jäätikköjuoksu”) on äkillinen ja raju jäätikön patoaman jäätikköjärven purkaus. Purkautuminen voi tapahtua esimerkiksi eroosion, lumi- tai maanvyöryn tai maanjäristyksen takia tai yksinkertaisesti siksi, että jäätikköjärven veden paine on kasvanut liian suureksi, jolloin jäätikön muodostama pato murtuu. Alun perin termi jökulhlaup viittasi vain vulkaanisen toiminnan aiheuttamaan jäätikköjärven purkautumaan, mutta nykyään se voi tarkoittaa mitä tahansa rajua vesipurkausta jäätikön patoamasta järvestä.
Jäätikön patoama järvi syntyy tyypillisesti siten, että etenevä jäätikkö tukkii joen tai vuonon. Jäätikköjärvien purkaukset ovat usein toistuvia, koska purkaus ei aina tyhjennä järveä kokonaan. Kun vettä on taas kertynyt järveen riittävästi, tapahtuu uusi purkaus. Purkauksia tapahtuu tyypillisesti kerran vuodessa tai muutaman vuoden välein, usein myöhäiskesällä tai syksyllä. Jäätikköjärvien äkilliset purkaukset voivat aiheuttaa merkittävää tuhoa ja jopa kuolemantapauksia.
Jäätikköjärvien purkauksia tapahtuu vuoristojäätiköillä ympäri maailmaa, etenkin Alaskassa, Kanadassa ja Islannissa. Erityisesti Aasian nopeasti sulavat vuoristojäätiköt ovat vakava riski: sulamisvesien äkillinen purkautuminen uhkaisi kymmenien tuhansien ihmisten henkeä ja aiheuttaisi merkittävää taloudellista tuhoa. Himalajalla on tuhansia jäätikköjärviä, joista vaarallisen nopeasti täyttyviksi on luokiteltu 44. Nepalissa ja Bhutanissa on sattunut jäätikköjärvien purkauksia aiemminkin, mutta ilmaston lämpeneminen on kasvattanut vakavien onnettomuuksien riskiä.
Islanti > Grímsvötn

Tunnetuin ja yksi eniten tutkituista tapauksista on Grímsvötnin jäätikköjärvi Vatnajökull-jäätikön alla Islannissa. Järvi on muodostunut geotermisen lämmön sulattaessa jäätikön pohjaa, ja se pysyy tavallisesti sulana geotermisen toiminnan ansiosta. Noin 5–6 vuoden välein vesi purkautuu 50 kilometriä pitkää jäänalaista käytävää pitkin. Myös järven alla olevan tulivuoren purkautuminen voi aiheuttaa äkillisen vesipurkauksen.
Esimerkiksi vuonna 1996 jäätikönalaisen tulivuoren purkautuessa sulamisvesien paine Grímsvötnissa kasvoi, joten se tulvi yli äyräiden samalla etsien purkautumistietä kohti merta. Lopulta sulamisvedet purkautuivat jäätikön alta Skeiðará-jokeen. Tämän seurauksena sulamisvedet tuhosivat Skeiðará-joen sillat samalla katkaisten Islantia ympäröivän maantien.
Islanti > Mýrdalsjökull

Vuoden 1755 purkauksen huippukohdassa Mýrdalsjökull-jäätikön alla olevan Katla-tulivuoren aikaansaaman jäätikköjokitulvan huipun on arvioitu olleen 200 000–400 000 m³/s (vertailun vuoksi Amazonin, Mississippin, Niilin ja Jangtsen yhteenlaskettu virtaama on noin 266 000 m³/s).
Aiheesta muualla

11 Volcanogenic Jökulhlaups (Glacier Outburst Floods) from Mýrdalsjökull: Impacts on Proglacial Environments pdf
Kaahari katkoviivalla

| Kaahari katkoviivalla> The Chase |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Adam Rifkin
Käsikirjoittaja:  Adam Rifkin
Tuottaja:   Cassian Elwes  Brad Wyman 
Säveltäjä:  Richard Gibbs
Kuvaaja:  Alan Jones
Pääosat:   Charlie Sheen  Kristy Swanson  Henry Rollins  John Mostel  Ray Wise  Marshall Bell 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Capitol Films
Levittäjä:  20th Century Studios Netflix
Ensi-ilta:  1994
Kesto:  89 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kaahari katkoviivalla (The Chase) on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen toimintaelokuva. Elokuvan pääroolissa on Charlie Sheen. Elokuvan pienissä sivurooleissa on Red Hot Chili Peppers -yhtyeen jäseniä sekä tuottaja Cassian Elwesin näyttelijäveli Cary Elwes. Elokuva ei ilmestyessään saavuttanut merkittävää suosiota.
Juoni

Elokuva alkaa huoltoasemalta, jonne pikkurikollinen Jack Hammond (Sheen) on tullut asioimaan varastamallaan autolla. Poliisit huomaavat varastetun auton, mutta Jack kidnappaa huoltamolta Natalien (Kristy Swanson) ja lähtee autolla pakoon. Tästä alkaa melkein koko elokuvan kestävä takaa-ajo eteläisen Kalifornian moottoriteillä kohti Meksikoa. Media seuraa takaa-ajoa hyvin tiiviisti. Matkan aikana selviää, että Jack kidnappasi Natalien käyttäen aseenaan karkkipatukkaa. Selviää, että Natalie on Kalifornian rikkaimman miehen, vaikutusvaltaisen Dalton Vossin tytär. Jack selvittelee tilannetta asianajajansa kanssa puhelimen välityksellä. Natalie rakastuu matkan aikana Jackiin ja he harrastavat lemmenleikkejä keskellä takaa-ajoa liikkuvassa autossa. Kun he saapuvat Meksikon rajalle, Jack saadaan jo pidätettyä mutta sitten Natalie puuttuu peliin. Hän kidnappaa erään median edustajan ja hankkii itselleen ja Jackille helikopterin, jolla he lentävät pois USA:sta poliisin ulottumattomiin.
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo humoristisen filmin jäävän kevyeksi välipalaksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Aiheesta muualla

Kaahari katkoviivalla Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Jäänpuskijat

| Jäänpuskijat> Pushing Ice |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Alastair Reynolds
Genre:  tieteiskirjallisuus
Kustantaja:  Victor Gollancz Ltd
Julkaistu:  2005
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  460
ISBN:  0-575-07438-8
Suomennos
Suomentaja:  Hannu Tervaharju
Kustantaja:  Like
Julkaistu:  2008
Ulkoasu:  nidottu
Sivumäärä:  633
ISBN:  978-952-01-0390-3
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Jäänpuskijat (engl. Pushing Ice) on Alastair Reynoldsin vuonna 2005 ilmestynyt tieteisromaani.
Juoni

Toisin kuin Alastair Reynoldsin aiemmat teokset, Jäänpuskijat on itsenäinen teos, eikä juonellisesti liity muuhun kirjailijan tuotantoon. Kivisirkka-nimisen jäänlouhinta-aluksen miehistö joutuu yllättävään tilanteeseen kun Janus, yksi Saturnuksen kuista, jättää luonnollisen kiertoratansa, ja suuntaa kiihtyvällä vauhdilla aurinkokunnasta poispäin. Kivisirkka on sijaintinsa puolesta ainoa alus, jolla on mahdollisuus lähteä seuraamaan ja tutkimaan Janusta. Tämä on kuitenkin vasta alkua, sillä tarinan edetessä kerronta saa lähes käsittämättömät mittasuhteet niin ajan, kuin avaruudenkin suhteen.
Teos kuvaa ajan ja avaruuden eeppisen suuruuden lisäksi ihmisten toimintaa kriisitilanteissa ja yhteisön hierarkista dynamiikkaa. Teoksen sosiologisen puolen keskiössä on kaksi päähenkilöä: aluksen kapteeni Bella Lind ja tämän alainen Svetlana Barseghian. Heidän välisensä monimutkainen valtataistelu ja ystävyyssuhde on merkittävä osa juonta läpi koko teoksen.
Arvostelut Suomessa

Vastaanotto Suomessa oli hyvä. Esimerkiksi Savon Sanomien arvostelussa teosta verrataan Arthur C. Clarken tuotantoon ja kuvataan ajatuksia herättäväksi. Myös Reynoldsin tapaa kuvata ihmisluonto kehutaan . Tähtivaeltajassa ilmestyneessä arvostelussa tätä kuitenkin nimenomaan kritisoitiin. "Hahmot jämähtävät rooleihinsa", ja sivuhenkilötkin jäävät "yksiulotteisiksi toimijoiksi". Arvostelun lopuksi sen kirjoittanut Toni Jerrman silti toteaa, että lukija jää himoamaan tälle pohjalle rakennettuja tarinoita .
Jatko-osa?

Reynoldsin omien sanojen mukaan, hän toivoo vielä palaavansa Jäänpuskijoiden maailmankaikkeuteen. Toistaiseksi hän ei ole kuitenkaan julkaissut kirjaan liittyvää teosta, ja mainitsee nettisivuilaan vielä erikseen, ettei mikään ole varmaa vakaista aikomuksista huolimatta .
Aiheesta muualla

Petja Savoila: Jäänpuskijat (Arkistoitu – Internet Archive). Savon sanomat 3.1.2009.
Toni Jerrman: Jäänpuskijat. Tähtivaeltaja 15.3.2009.
Sirpa Ylönen: Ihmiskunnan uusi alku[vanhentunut linkki]. Warkauden lehti 2.6.2009.
Kaarle-kuninkaan metsästys

Aleks Wilkko, Salonkiorkesteri Graco
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Kaarle-kuninkaan metsästys (ruots. Kung Karls jakt) on Fredrik Paciuksen säveltämä ooppera. Libreton kirjoitti Sakari Topelius. Kaarle-kuninkaan metsästys on ensimmäinen suomalainen ooppera. Se sai ensi-iltansa harrastelijavoimin Helsingissä 24. maaliskuuta 1852 Engelin teatteritalossa. Hankkeeseen osallistui 120 osanottajaa. Oopperan tekijät saivat suurta kansallista huomiota, ja teosta esitettiin puolenkymmentä kertaa. Esityksiin myytiin 5 000 lippua, mikä oli siihen aikaan paljon. Ooppera esitettiin myös Kuninkaallisessa oopperassa Tukholmassa 1. joulukuuta 1856.
Oopperan ensiesitys vuonna 1827 valmistuneessa Engelin teatteritalossa edisti Helsingin uutta teatteritalohanketta. Ensi-illan jälkeisessä illanvietossa aloitettiin osakkeiden merkintä uutta teatterirakennusta varten, ja Nya Teatern vihittiin käyttöön vuonna 1860.
Oopperan solistina kalastajatyttö Leonoran osassa esiintyi Hanna Sofia Falkman (1824–1882).
Oopperan tapahtumat sijoittuvat nuoren Kaarle-kuninkaan metsästysretkelle Ahvenanmaalle vuonna 1672, ja kuninkaan seurueessa juonitaan vallankaappausta. Romanttisen tarinan teemoja ovat kunnianhimo, rakkaus ja valta.
Ooppera esitettiin ensimmäisen kerran suomeksi Viipurissa 7. maaliskuuta 1905. Oopperan suomenkielinen version levyttivät ensimmäisen kerran vuonna 2004 Porin Ooppera ja Pori Sinfonietta. Kapellimestarina levytyksellä oli Ari Rasilainen.
Kirjallisuutta

Hautsalo, Liisamaija: Toiset oopperassa Kaarle-kuninkaan metsästys: Postkolonialistinen analyysi markkinakohtauksen juutalaisrepresentaatiosta. Musiikki, 2012, 42. vsk, nro 3–4, s. 48–87.  ISSN 0355-1059
Aiheesta muualla

Kaarle kuninkaan metsästys. Ensimmäinen kotimainen ooppera, Suomen Kuvalehti, 19.03.1932, nro 12-13, s. 22, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kung Carls jagt, alkuperäinen teos ruotsiksi, topelius.sls.fi
Kaarlen palkinto

Kaarlen palkinto (myös Kaarlen päivän palkinto) on kustannusosakeyhtiö Gummeruksen vuodesta 1970 alkaen jakama kirjallisuuspalkinto omille kirjailijoilleen. Palkinto myönnetään vuosittain ansiokkaasta kirjallisesta teoksesta tai koko tuotannosta.
Palkinto on saanut nimensä Gummeruksen perustaja Kaarle Jaakko Gummeruksen mukaan.
Gummerus jakaa Kaarlen palkinnon kaunokirjailijalle, tietokirjailijalle (vuodesta 2016) ja suomentajalle. Vuonna 2017 palkintosumma oli kaunokirjailijalle 5 000 euroa, tietokirjailijalle 3 000 euroa ja kääntäjälle 2 000 euroa.
Endre Kabos

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Endre Kabos |  Endre Kabos |  Endre Kabos |  |
Maa:   Unkari
Miesten miekkailu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1932 | säilänjoukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | säilä |  |
|  Kultaa | Berliini 1936 | säilän joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Los Angeles 1932 | säilä |  |
Endre Kabos (s. 5. marraskuuta 1906 Nagyvárad – 4. marraskuuta 1944 Budapest) oli unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli säilä.
Kabos voitti säilämiekkailussa kolme olympiakultaa. Los Angelesissa 1932 hän oli voittamassa joukkuekilpailua, ja Berliinissä 1936 hän voitti kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa ja joukkuekilpailussa. Lisäksi hän saavutti pronssia Los Angelesin kisojen henkilökohtaisessa kilpailussa.
Kabos kuoli päivää ennen 38-vuotissyntymäpäiväänsä Margitin sillan räjähdyksessä Budapestissa.
Saavutukset

Olympiakultaa säilän henkilökohtaisessa kilpailussa 1936
Olympiakultaa säilän joukkuekilpailussa 1932 ja 1936
Olympiapronssia säilän henkilökohtaisessa kilpailussa 1932
EM-kultaa säilän henkilökohtaisessa kilpailussa 1933 ja 1934
EM-kultaa säilän joukkuekilpailussa 1931, 1933, 1934 ja 1935
EM-hopeaa säilän henkilökohtaisessa kilpailussa 1931
Jättiläinen

Jättiläinen. Francisco Goyan maalaus.
Jättiläinen on läheisesti ihmistä muistuttava, mutta paljon suurempi ja vahvempi taruolento. Jättiläisiä tunnetaan tarustoista kautta maailman. Usein jättiläisiä kuvataan typeriksi, väkivaltaisiksi ja alkukantaisiksi, ja ne myös syövät ihmisiä, erityisesti lapsia. Toisaalta eräitä jättiläisiä kuvataan älykkäiksi ja ystävällisiksi.
Kreikkalaisessa tarustossa esiintyy giganteiksi kutsuttuja jättiläisiä, joihin lukeutuivat muiden muassa yksisilmäiset kykloopit.
Jättiläiset luonnonilmiöiden aiheuttajina

Kansanperinteessä selitettiin poikkeuksellisia maastonmuotoja ja kivien sijaintia jättiläisten tekemiksi. Monet muutkin luonnonilmiöt kuten maanjäristykset ylläpitivät käsitystä jättiläisistä, jotka olisivat ihmisten ja jumalien vihollisia. Pohjoisgermaaniset tarinat pitivät thurseja ja jöötejä tällaisina luonnonvoimien ruumiillistumina. Selvänä todisteena jättiläisistä pidettiin fossiilisia suurten eläinten luita. Niinpä Wienissä asetettiin vuonna 1443 tuomiokirkkoon nähtäville mammutin luu, jota pidettiin jättiläisen luuna. Taruissa jättiläisten koko vaihtelee vähän miestä suuremmasta taivaankorkuiseen. Tunnetaan myös tarinoita, joiden mukaan maailma on luotu jättiläisen ruumiista.
Jatulintarhoja – muinoin jättiläisten rakentamiksi luultuja suuria kivikehiä – on Suomen rannikkoseuduilla ja saaristossa kymmenittäin. Virossa eräät kuuluisat jättiläiset olivat Kalevanpojat.
Tarujen jättiläisissä oli sekä hyviä että pahoja yksilöitä. Siksi myöskään ihmisten asenne niitä kohtaan ei ollut pelkästään kielteinen. Yleensä jättiläiset on kuitenkin esitetty tyhminä ja pahantahtoisina.
Alkujättiläinen

Alkujättiläinen on monissa varhaisissa etnisissä uskonnoissa esiintyvä hahmo, joka elää ennen oikean maailman syntyä, eräänlaisessa tyhjyydessä. Yleensä alkujättiläisen kuolema käynnistää maailman muotoutumisen ja ihmisrodun synnyn, kuten kiinalaisen mytologian Panku-jättiläinen, jonka ruumiista syntyy maa, hänen verestään meri, hampaistaan saaret, kallostaan taivas sekä silmistään aurinko ja kuu. Hänen nahassaan eläneistä kirpuista syntyy ihmisiä. Myös skandinaavisessa mytologiassa esiintyy alkujättiläinen Ymir, joka syntyy sulavasta jäästä ja saa ravintonsa alkulehmä Audhumlan utareista valuvasta maitovirrasta. Myös kreikkalaisessa mytologiassa esiintyy titaaneja, jotka kenties voidaan käsittää alkujättiläisiksi.lähde?
Jättiläiset skandinaavisessa mytologiassa

Skandinaavisessa mytologiassa maailma luotiin alkujätti Ymirin ruumiista. Odin sekä tämän veljet Vili ja Ve tappoivat Ymirin ja loivat maailman sen ruumista. Jättiläiset jaettiin jää- ja tulijättiläisiin. Muspelheimissa asuivat tulijättiläiset, joista tunnetuin on Surtur, joka Ragnarökin koittaessa polttaa maailman. Jääjättiläiset asuivat Niflheimissa ja heitä kutsuttiin myös huurretursaiksi. Jättiläiset olivat jumalten pahimpia vihollisia. Ukkosenjumala Thor ja hänen Mjölner-vasaransa tunnettiin ihmisten suojelijoina ja jättiläisten tappajina. Magian jumala Loki oli myös jättiläinen ja jumalat olivat itse sekaantuneet jättiläisiin monien avioliittojen kautta.
Suomalaisten tarujen jättiläiset

Suomessa on käytetty jättiläisistä nimityksiä jatulit, metelit ja jotunit. Jatuli ja jotuni ovat läheisiä termejä muinaisnorjan jättiläisiä kuvaaville sanoille jötul ja jotunn. Näitä sanoja on säilynyt myös useissa paikannimissä, kuten lukuisat Suomessa sijaitsevat Metelinmäet. Suomessa, kuten muuallakin, jättiläisten toiminnalla on selitetty poikkeuksellisia maastonmuotoja, kuten esimerkiksi harjukuoppia, isoja kiviä, saaria ja niemiä. Tällaisia ovat esimerkiksi Pallivahankivi Turussa ja Ämmänkuopat Somerolla. Jättiläisten tekemiksi on arveltu myös esihistoriallisia muinaisjäännöksiä, kuten jatulintarhoja, jätinkirkkoja ja muita kivirakennelmia.
Usein tarinat liittyvät myös kristinuskon tuloon. Jättiläinen on esimerkiksi, tarun mukaan, ottanut suuren kivenlohkareen ja heittänyt sen kohti kirkkoa. Kivi kuitenkaan ei ole lentänyt kirkkoon asti, vaan pudonnut järveen ja siitä on tullut järveen saari. Jättiläiset kuvataankin usein kristinuskon ja kirkon vihollisina. Taruissa jättiläiset joutuvat pakenemaan yhä syrjäisemmille seuduille kristittyjen, suomalaisten tai yleensäkin ihmisten tieltä. Tässä suhteessa jättiläiset muistuttavat kovasti muita suomalaisten tarujen myyttisiä alkuasuttajia, kuten lappalaisia ja hiisiä.
Joitakin suomalaisten tarujen jättiläisiä:
Kaleva ja hänen poikansa ovat tunnettuja jättiläisiä niin suomalaisessa kuin virolaisessakin tarustossa.
Hollo ja Martta rakensivat Hollolan keskiaikaisen harmaakivikirkon.
Äijä asui Oulujoen Pyhäkosken rannalla.
Limmi asui Oulun seudulla. Hänen mukaansa on tarun mukaan nimetty Liminka.
Kiljo ja Koljo asuivat Rantsilassa.
Killi ja Nalli asuivat Raisiossa ja rakensivat Raision kirkon. Jättiläiset riitaantuivat kirkon papin kanssa ja Killi uhkasi hajottaa koko kirkon kallionlohkareella. Löydettyään meren rannasta sopivan lohkareen Killi ei enää löytänyt takaisin kirkolle, ja tämä paiskasi kalliolohkareen Ruissalon edustalle. Kiveä kutsutaan Kukkarokiveksi, koska jättiläinen oli kantanut sitä suuressa kukkarossa selässään.
Someron Pitkäjärvellä jättiläisämmän poika oli hukkunut järveen. Tämän takia jättiläisämmä tahtoi tehdä sillan Pitkäjärven yli ja kantoi tätä varten esiliinassaan hiekkaa läheisestä Kankaannummesta. Esiliina kuitenkin repesi ja silta jäi kesken. Näin syntyi Pitkäjärveen pistävä Napinniemi, jossa maaperä on samanlaista hiekkaa kuin Kankaannummessa ja Kankaannummeen Ämmänkuopat, jotka vieläkin ovat nähtävissä.
Vorna tunnettiin Länsi-Suomessa paitsi jättiläisenä, myös karjalaisena vainolaisena. Karjalaisten keskuudessa hänet taas tunnettiin sankarina.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Jättiläinen suomenkielisessä Raamatussa (1933/1938)
Asutus- ja sotatarinoita Pohjois-Pohjanmaalta - Jättiläis- ja lappalaistarinoita (Arkistoitu – Internet Archive)
Étard-reaktio

Étard-reaktiolla voidaan tolueeni hapettaa bentsaldehydiksi
Étard-reaktio on kemiallinen reaktio, jossa kromyylikloridi hapettaa tolueenijohdannaisen tai jonkin muun aromaattisen yhdisteen hiilivetysivuketjun aldehydiksi tai ketoniksi. Reaktio on nimetty löytäjänsä ranskalaisen Alexandre Léon Étardin mukaan. Hän julkaisi kuvauksen reaktiosta vuonna 1880.
Reagenssit ja mekanismi

Hapettimena Étard-reaktiossa toimii kromyylikloridi, ja liuottimena käytetään joko tetrakloorimetaania tai hiilidisulfidia. Aromaattisena hiilivetynä reaktiossa käytetään useimmiten tolueenijohdannaisia, jotka sisältävät metyyliryhmän, joka hapettuu aldehydiryhmäksi ja tuotteena muodostuu bentsaldehydijohdannainen. Käytettäessä alkyyliaryyleja, joissa hiilivetyketju on pidempi kuin metyyliryhmässä muodostuu tuotteena ketoneja ja usein myös muita yhdisteitä. Esimerkiksi propyylibentseenin Étard-reaktion tuotteina muodostuu propiofenonia, fenyyliasetonia, bentsaldehydiä, 1-fenyylipropan-1-olia, 1-kloori-1-fenyylipropaania, 1-fenyyli-1-klooripropan-2-onia, ja 1-fenyyli-2-klooripropan-1-onia.
Étard-reaktion reaktiomekanismista ei ole täyttä varmuutta. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa muodostuu ruskea liukenematon kompleksi, joka saostuu ulos liuoksesta. Tämän kompleksin hydrolysoituessa muodostuu aldehydi tai ketoni. Kompleksin magneettisen suskeptibiliteetin perusteella muodostuva kompleksi olisi asylaalityyppinen, mutta myös muita rakenteita on esitetty. Kompleksin muodostumisen mekanismista ei ole yksimielisyyttä, ja sille on esitetty sekä ioni- että radikaalimekanismi.
Etelä

Muuttolintujen uskottiin lentävän linnunrataa pitkin eteläiseen Lintukotoon. Kuvassa linnunradalla sijaitseva Joutsenen tähdistö, jonka jo antiikin kansat tunsivat tällä nimellä.
Etelä on yksi neljästä pääilmansuunnasta. Se on kohtisuorassa itää ja länttä vastaan ja kaakon sekä lounaan välissä. Kompassissa se on 180 asteen kohdalla. Etelä määrittyy maapallon pallonpuoliskojen mukaisesti.
Yleensä etelä kuvataan kartoissa pohjoisen alapuolelle. Maan pyörimisakselin eteläinen pää eli Etelänapa sijaitsee Etelämantereella, joka on yksi maailman maanosista. Pohjoisnapa on vastakkaisella puolella geoidinmuotoista palloamme eikä sijaitse mantereella vaan jäätiköllä.
Magneettinen etelä, johon kompassineulakin likimain osoittaa, on suunta Maan magneettista etelänapaa kohti. Maan magneettikentän navat eli magneettiset navat eivät sijaitse samoissa kohdissa kuin maantieteelliset navat. Ne vaihtavat lisäksi paikkoja säännöllisesti pitkällä aikavälillä.
Sanan alkuperä

Sana etelä voi olla johdos kantasanasta esi, jolloin etelä tarkoittaisi suuntaa, joka on esimerkiksi asumuksen tai maankohouman etupuolella, eli lämpimällä ja valoisalla puolella, minne aurinko keskipäivällä paistaa. Eteinen on saanut nimensä siitä, että se tehdään talon tai kodan etu- eli eteläpuolelle. Etelä voi olla myös johdos kantasanasta etä, jolloin etelä olisi merkinnyt alun perin jotakuinkin samaa kuin etäinen suunta.
Muinaissuomalaiset uskoivat Lintukodon sijaitsevan äärimmäisessä etelässä. Kaukana etelässä oli käsitysten mukaan hyvin kuuma, ja taivaankansi niin lähellä, että kaikki sen alla kutistui.
Suomen sana etelä on sukua viron kielen sanalle edel, joka tarkoittaa lounas-ilmansuuntaa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  | Pääilmansuunnat | Väli-ilmansuunnat |
|  | pohjoinen | koillinen |
|  | itä | kaakko |
|  | etelä | lounas |
|  | länsi | luode |
Kalle Kaartinen

Kalle Kaartinen heinäkuussa 2012.
Kaarlo ”Kalle” Uolevi Kaartinen (s. 5. syyskuuta 1930 Helsinki) on suomalainen jazzmuusikko ja säveltäjä. Kaartisen soittimet ovat klarinetti ja tenorisaksofoni. Säveltäjänä hänet tunnetaan erityisesti jingle-mainosmusiikin tekijänä, muun muassa ”Ajatar on Forumissa” ja ”Suomen suosituin riisi on Risella” klassikkomainosten musiikki on Kaartisen. Hän myös spiikkasi matalalla äänellään monia mainoksia, kuten ”Raid tappaa talossa ja puutarhassa”. Oman kertomansa mukaan ”Jingle-Charles” Kaartinen on tehnyt musiikin noin 500–600 mainokseen 1960–1990-luvuilla.
Kaartinen sai Imatra Big Band Festivalin Suomen jazzlegenda-palkinnon vuonna 2003.
Yhtyeet

Åke Sjöblomin yhtye
Kalevi Hartin yhtye
Erik Lindströmin yhtye
Jorma Weneskosken yhtye
Jaakko Salon yhtye
Lasse Liemolan yhtye
Erkki Ertaman yhtye
Olavi Virran yhtye
Raimo Virtasen yhtye
Aiheesta muualla

Kalle Kaartinen Populaarimusiikin museon tietokannassa
Jingle-Charles, mainosmusiikin kantaisä, teoksessa Pepe Teirikari: Voittoja ja tappioita, Muistelmia mainoselokuvien maailmasta, s. 53–56.  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-25369-3
Etanahaiskiainen

| Etanahaiskiainen |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Osalahko::  Cucujiformia
Yläheimo::  Haiskiaismaiset Staphylinoidea
Heimo::  Raatokuoriaiset Silphidae
Alaheimo::  Silphinae
Suku::  Phosphuga
Laji::  atrata
Kaksiosainen nimi
 Phosphuga atrata  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Silpha atrata 
Katso myös
   Etanahaiskiainen Wikispeciesissä   Etanahaiskiainen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Etanahaiskiainen (Phosphuga atrata) on raatokuoriaisten heimoon kuuluva sukunsa ainut laji. Se on kooltaan 9-16 mm ja väriltään kiiltävän musta, joskus heikosti ruskeansävyinen. Lajin pää on venynyt kärsämäiseksi. Etanahaiskiaisen aikuiset ja toukat pyydystävät öisin kotiloita liuottaen syljellään reitin kotilon kuoren sisään ja syöden sisuksen.lähde? Etanahaiskiainen saalistaa ainakin espanjansiruetanoita (Arion vulgaris), tylppäetanoita (Deroceras invadens) ja rantaetanoita (Deroceras laeve). Päivisin laji piileskelee kivien, sammalten ja lahopuiden alla. Etanahaiskiainen talvehtii aikuisena kaarnan alla tai maaperässä ja talvehtineita yksilöitä voi nähdä usein jo keväthangilla.lähde?
Suomessa laji on vakiintunut ja yleinen esiintyen Suomessa pohjoisimpia osia myöden. Etanahaiskiainen luokitellaan Suomessa elinvoimaiseksi lajiksi. Lajia esiintyy lähinnä Euroopan alueella.