stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Eläke

Eläke on henkilölle tai hänen perheelleen maksettava korvaus työuran jälkeen sekä silloin, kun hän on kykenemätön ansaitsemaan elantoaan vamman tai sairauden vuoksi.
Työssä olleiden työeläkkeet ovat pääsääntöisesti sidoksissa aikaisempiin tuloihin. Jos työeläke on jäänyt pieneksi tai työansioita ei ole lainkaan, henkilö voi saada Kelan maksamaa kansaneläkettä ja mahdollisesti myös takuueläkettä. Suomalaisten keskimääräinen kokonaiseläke oli 1 845 euroa kuukaudessa vuonna 2022 ja keskimääräinen työkyvyttömyyseläke 1 209 euroa kuukaudessa. Eläkkeet maksetaan Suomessa suurimmalta osin kunkin vuoden työeläkemaksusta. Osa eläkkeistä rahoitetaan käyttämällä niihin aiemmin kerättyjä rahastoja. Kansaneläkkeiden kulut rahoitetaan kokonaan valtion verovaroista.
Tulonsaaja voi myös säästää itselleen yksilöllistä lisäeläkettä yksityisen järjestelmän kautta, jolloin kyseessä on usein eläkevakuutus. Lisäeläkevakuutuksien vakuutusmaksutulot eivät ole kuitenkaan riittäneet aina maksussa olleiden lisäeläkkeiden kattamiseen, ja esimerkiksi yrittäjien lisäeläkkeet on jouduttu kustantamaan vuodesta 1997 alkaen 60–70-prosenttisesti eläkelaitosten yhteisillä peruseläketurvan vakuutusmaksuilla ja varoilla, joista valtio on kustantanut osan.
Verovaroista kustannetaan myös tutkinnon suorittamisen ja alle kolmivuotiaan lapsen hoidon ajalta karttunut työeläkkeenosa, jota maksetaan vain niille, jotka ovat ehtineet ansaita koko työuransa aikana vähintään 18 410,22 euroa vuoden 2021 tasossa laskettuna.
Vanhuuseläkkeellä (ja osittaisella vanhuuseläkkeellä) saa ansaita vapaasti lisäansoita palkkatyön avulla. Työkyvyttömyyseläkkeen rinnalla voi ansaita korkeintaan 40 % eläkettä edeltävästä ansiotasosta. Osatyökyvyttömyyseläkkeellä ansaintaraja on 60 %. Täydellä työkyvyttömyyseläkkeellä voi kuitenkin aina ansaita 837,59 (vuonna 2021) euroa kuukaudessa, vaikka henkilökohtainen ansaintaraja onkin pienempi.
Eläkerahastot ovat suuria sijoittajia rahoitusmarkkinoilla. Vuonna 2008 Morgan Stanley arvioiden maailman eläkerahastoissa olevan maailmanlaajuisesti 20 biljoonan Yhdysvaltain dollarin arvosta pääomaa.
Eläkejärjestelmät

Yksityisiin rahastoihin perustuvissa järjestelmissä rahoitusmarkkinat, muun muassa pörssikurssit vaikuttavat eläkkeiden kertymiseen, ja ne voivat menettää arvoaan talouden taantumassa.
Työnantajien hallinnoimat rahastot voivat menettää varansa yhtiön konkurssissa, jolloin työntekijät jäävät ilman eläkettä.
Suomen eläkejärjestelmässä lakisääteiset eläkkeet ovat tiedossa jo ennen niiden maksamisen alkamista. Eläkettä myös maksetaan koko lopun elinajan. Kerran tienattu eläke ei voi hävitä eläkevakuutusyhtiön tai työnantajan konkurssin vuoksi. Mikäli joku eläkelaitoksista ajautuisi vaikeuksiin, joutuisivat muut yhteisvastuuperiaatteen mukaisesti maksumiehiksi.
Eläkeikä

Vanhuuseläkkeelle jäämisen ikä vaihtelee Euroopassa noin 60 ja 72 vuoden välillä. Lähes kaikissa maissa eläkeikiä nostetaan 2010-, 2020- ja 2030-luvuilla. Näitä toimia on perusteltu sillä että keskimääräinen elinaika on kasvanut, ja siitä sama osuus pitäisi tehdä edelleen työtä.
Venäjän eläkeikä on ollut 55 vuotta naisilla ja 60 vuotta miehillä. Sitä ryhdyttiin kuitenkin nostamaan vuonna 2019 alkaen vuonna 1963 syntyneistä naisista ja vuonna 1959 syntyneistä miehistä.
Todellinen eläkkeellejäämisikä on Ranskassa 58,8 vuotta, Saksassa 61,3 vuotta, Kreikassa 61,7 vuotta ja Britanniassa 62,6. Euroopan nuorimpana jäädään eläkkeelle Sloveniassa, keskimäärin 58,5-vuotiaana.lähde?
Eläkeikä on ollut Ranskassa vuodesta 1982 yleinen 60 vuotta, jos sosiaaliturvamaksuja on maksettu 40,5 vuotta, mutta vuonna 2010 hallitus ilmoitti nostavansa sitä 62 vuoteen.lähde?
Saksassa eläkeikä on ollut yleinen 65 vuotta, mutta hallitus päätti vuonna 2007 nostaa sen vähitellen 67 vuoteen.lähde?
Britanniassa eläkeikä on ollut 65 vuotta miehille ja 60 vuotta naisille, mutta vuonna 2010 aloittanut konservatiivi-liberaalihallitus on ilmoittanut "tarkistavansa" sitä.lähde?
Eri eläköitymisikä on käytössä lisäksi muun muassa Italiassa ja Kreikassa, joissa miehille eläkeikä on 65 vuotta ja naisille 60 ja 62 vuotta.lähde?
Eläkeikä > Suomessa

Vuonna 2017 eläkejärjestelmää uudistettiin niin, että nuoremmilla ikäluokilla eläkeiän alaraja tulee olemaan 65 vuotta. Julkisilla aloilla on ammatillisia ja henkilökohtaisia eläkeikiä, jotka poikkeavat yleisestä eläkeiästä.
Eläkeiän nousu alkoi Suomessa vuonna 2018, jolloin vuonna 1955 syntyneiden alimmaksi eläkeiäksi tuli 63 vuotta ja 3 kuukautta. Eläkeikä on noussut ikäluokittain 3 kuukaudella, kunnes vuosina 1962–1964 syntyneet saavuttavat 65 vuoden iän. Suomalaisten elinajanodotteeseen sidotaan vuonna 1965 ja sitä myöhemmin syntyneiden alin eläkeikä, joka vahvistetaan lähempänä eläkeaikaa.
Eri eläkelajeja

Eläke antaa tyypillisesti turvaa vanhuuden, työkyvyttömyyden tai perheenhuoltajan kuoleman varalta. Suomessa työansiot kerryttävät työeläkettä, ja kansaneläke takaa vähimmäisturvan niille, jotka eivät saa työeläkettä tai joiden työeläke on hyvin pieni. Suomen työeläkelakien, kansaneläkelain ja perhe-eläkelain mukaan voi saada seuraavia eläkkeitä:
vanhuuseläke
osittainen (varhennettu) vanhuuseläke (vain työeläkkeenä)
työkyvyttömyyseläke ja ammatillinen kuntoutus
työuraeläke (vain työeläkkeenä)
perhe-eläke.
varhaiseläke
Eläkekritiikki

Joka kolmas yli 75-vuotias nainen on köyhä Suomessa. Monilla kotitöitä tehneillä naisilla on vain kansaneläke. Johtaja Hannu Uusitalon (Eläketurvakeskus) mukaan kansaneläke on jäänyt jälkeen muista tuloista 1980-luvun lopulta alkaen. Heikko eläke on noin 40 000 eläkeläisellä. Eläkeläiset eivät saa osallistua työmarkkinaneuvotteluihin. Heillä ei ole budjettien teossa neuvotteluasemaa eläkkeen inflaatiosuojan varmistamiseksi.
Kolmas ikä

Eliniän pidentymisen myötä eläkevuosista on muodostunut uusi ikävaihe, niin sanottu kolmas ikä. Sitä odotetaan ja siihen hakeudutaan.
Kirjallisuutta

Ilka Haarni: Kolmas elämä. Gaudeamus, 2010. ISBN 978-952-495-134-0.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eläke Wikimedia Commonsissa
Tilasto Suomen eläkkeensaajista Eläketurvakeskus
Työeläke.fi
OECD: Pension systems (englanniksi)/(ranskaksi)
Yhdistyneiden kansakuntien huoltohallintoalue
Yhdistyneiden kansakuntien huoltohallintoalueet > Entiset Saksan siirtomaat (Schutzgebiete)

| Alue | Isäntämaa | Itsenäistyi | Itsenäinen valtio |
| --- | --- | --- | --- |
| Ranskan Kamerun |  Ranska | 1960 |  Kamerun |
| Brittiläinen Kamerun |  Britannia | 1961 | osa alueesta liitettiin  Nigeriaan |
| Brittiläinen Kamerun |  Britannia | 1961 |  Kamerun |
| Papua-Uusi-Guinea |  Australia | 1975 |  Papua-Uusi-Guinea |
| Ruanda-Urundi |  Belgia | 1962 |  Ruanda  |
| Ruanda-Urundi |  Belgia | 1962 |  Burundi |
| Tanganjika |  Britannia | 1961 |  Tanganjika, yhdistettiin 1963 Sansibarin kanssa  Tansaniaksi |
| Ranskan Togomaa |  Ranska | 1960 |  Togo |
| Brittiläinen Togomaa |  Britannia | 1956 | liitettiin  Ghanaan |
| Länsi-Samoa |  Uusi-Seelanti | 1962 |  Samoa (nimi vuoteen 1997 Länsi-Samoa) |
Yhdistyneiden kansakuntien huoltohallintoalueet > Entiset Japanin ja Saksan siirtomaat

| Alue | Isäntämaa | Itsenäistyi | Itsenäinen valtio |
| --- | --- | --- | --- |

| Nauru |  Australia | 1968 |  Nauru |
| Nauru |  Uusi-Seelanti | 1968 |  Nauru |
| Nauru |  Britannia | 1968 |  Nauru |
| Eteläisen-Tyynenmeren saaret |  Yhdysvallat |  |  |
| Eteläisen-Tyynenmeren saaret |  Yhdysvallat | 1986 |  Marshallinsaaret |
| Eteläisen-Tyynenmeren saaret |  Yhdysvallat | 1986 |  Mikronesia |
| Eteläisen-Tyynenmeren saaret |  Yhdysvallat | 1986 |  Pohjois-Mariaanit |
| Eteläisen-Tyynenmeren saaret |  Yhdysvallat | 1994 |  Palau |
Yhdistyneiden kansakuntien huoltohallintoalueet > Entiset Italian siirtomaat

| Alue | Isäntämaa | Itsenäistyi | Itsenäinen valtio |
| --- | --- | --- | --- |
| Italian Somalimaa |  Italia | 1960 |  Somalia |
Poikkeus

Lounais-Afrikka, joka itsenäistyi 1990 Namibiaksi. Etelä-Afrikka hallinnoi aluetta Kansainliiton antaman mandaatin pohjalta, eikä suunniteltua huoltohallintoaluetta koskaan saatu toimimaan. YK peruutti Etelä-Afrikalle annetun mandaatin vuonna 1966 maan harjoittaman apartheid-politiikan vuoksi. Etelä-Afrikka kieltäytyi kuitenkin antamasta alueelle itsenäisyyttä.
Ehdotetut huoltohallintoalueet

Jerusalem: Yhdistyneiden kansakuntien Palestiinan jakosuunnitelman mukaan Jerusalemista olisi tullut erillisalue (corpus separatum) Yhdistyneiden kansakuntien edunvalvontaneuvoston hallinnon alaisuudessa.lähde?
Korea: Toisen maailmansodan aikana käytävissä keskusteluissa Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Roosevelt ehdotti, että Koreaan perustettaisiin Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton huoltohallintoalue. Suunnitelma hylätiin Rooseveltin kuoleman jälkeen 12. huhtikuuta 1945, vaikka se otettiin esille joulukuussa Moskovan konferenssissa, ja aiheutti huomattavia kansalaislevottomuuksia Koreassalähde?
Vietnam:Yhdysvaltain presidentti Franklin D. Roosevelt ehdotti myös, että Ranskan Indokiinaan asetettaisiin kansainvälisen edunvalvontaan vaihtoehtona Ranskan siirtomaavallalle ja välittömälle itsenäisyydelle.
Italian Libya: Vuosina 1945–1947 Neuvostoliitto teki useita ehdotuksia jossa Tripolitania asetetaan Neuvostoliiton huoltohallintoalueeksi kymmeneksi vuodeksi tai jaetuksi huoltohallintoalueeksi Britannian ja Yhdysvaltojen hallintaan tai  Libyasta tulisi kokonaisuudessaan Italian huoltohallintoalue.
Mandaatti-Palestiina: Yhdysvaltain hallitus ehdotti Harry  S. Trumanin presidenttikaudella YK:lle, että  Palestiinasta tehtäisiin huoltohallintoalue vuodesta 1948 alkaen.
Riukiusaaret ja Boninsaaret: San Franciscon sopimus sisälsi kohdan, joka antoi Yhdysvalloille oikeuden muuttaa Riukiu -ja Boninsaarten hallinto YK:n huoltohallintoalueeksi, mutta näin ei koskaan tapahtunut  ennen kuin saarten suvereniteetti palautettiin vapaaehtoisesti takaisin osaksi Japania
Nils-Östen Grotenfelt

Nils-Östen Grotenfelt (26. joulukuuta 1912 Turku – 1975) oli suomalainen Järvikylän kartanon tilanomistaja ja työmarkkinajohtaja, koulutukseltaan filosofian maisteri.
Turussa syntynyt Grotenfelt tuli ylioppilaaksi Helsingin Nya Svenska Läroverketistä ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa, jossa hän toimi muun muassa ylioppilaskunnan hallituksessa. Sotien jälkeen vuonna 1945 hän aloitti Suomen Työnantajain Keskusliiton (STK) palvelukseen 1945, ensin sihteerinä ja myöhemmin kansliapäällikkönä ja ulkomaanosaston päällikkönä.
Vuoden 1951 paikkeilla Grotenfelt oli puolen vuoden ajan ASLA-Fulbright-stipendiaattina Yhdysvalloissa. Vuonna 1961 hänestä tuli isänsä Karl Grotenfeltin kuoltua Grotenfeltien sukutilan Järvikylän omistaja, minkä jälkeen hän luopui työstään STK:ssa ja omistautui tämän Joroisilla sijaitsevan tilan hoitamiseen. Hän oli Maaseudun Työnantajaliiton valtuuskunnan, Suomen YK-liiton, Pohjola-Norden-yhdistyksen ja monien muiden järjestöjen ja yritysten hallituksen jäsen.
Nils-Östen Grotenfelt kuoli vuonna 1975. Tilan hoitajaksi tuli hänen poikansa Karl Grotenfelt, joka alkoi kehittää sitä salaattien ja yrttien kasvihuoneviljelyn suuntaan.
Emerson, Lake & Palmer

| Emerson, Lake & Palmer |
| --- | --- |

 Emerson, Lake & Palmer Torontossa vuonna 1978.
Tiedot
Toiminnassa:  1970–1979, 1991–1998, 2010
Tyylilaji:  progressiivinen rock sinfoninen rock psykedeelinen rock taiderock
Kotipaikka:  Yhdistynyt kuningaskunta
Laulukieli:  englanti
Entiset jäsenet:  Keith Emerson, kosketinsoittimet   Greg Lake, laulu, basso, kitara, huuliharppu   Carl Palmer, rummut, lyömäsoittimet  
Levy-yhtiö:  Island   Atlantic   Manticore   Virgin   United Artists   Stax  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Keith Emerson
Greg Lake
Carl Palmer
Emerson, Lake & Palmer (ELP) oli brittiläinen progressiivisen rockin yhtye. 1970-luvulla yhtye oli hyvin suosittu ja myi yli 30 miljoonaa albumia sekä piti suuria konsertteja. Yhtyeen luovin kausi päättyi jo vuoden 1973 tienoilla, mutta ryhmä jäi silti historiaan yhtenä progressiivisen rockin tärkeimmistä nimistä.
Jäsenet

Keith Emerson – kosketinsoittimet
Greg Lake – laulu, basso, kitara, huuliharppu
Carl Palmer – rummut, lyömäsoittimet
Diskografia

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  studioalbumit Emerson, Lake & Palmer (1970)  Tarkus (1971)  Trilogy (1972)  Brain Salad Surgery (1973)  Works, Vol. 1 (1977)  Works, Vol. 2 (1977)  Love Beach (1978)  Black Moon (1992)  In the Hot Seat (1994)  |  livealbumit Pictures at an Exhibition (1971)  Welcome Back My Friends to the Show That Never Ends (1974)  In Concert (1979)  Live at the Royal Albert Hall (1993)  Works Live (1993)  Live at the Isle of Wight Festival 1970 (1997)  King Biscuit Flower Hour: Greatest Hits Live (1997)  Then & Now (1998)  The Original Bootleg Series from the Manticore Vaults: Volume One (2001)  The Original Bootleg Series from the Manticore Vaults: Volume Two (2001)  The Original Bootleg Series from the Manticore Vaults: Volume Three (2002)  The Original Bootleg Series from the Manticore Vaults: Volume Four (2006)  |  kokoelma-albumit The Best of Emerson, Lake & Palmer (1980)  The Atlantic Years (1992)  The Return of the Manticore (1993)  Fanfare for the Common Man - The Anthology (2001)  The Ultimate Collection (2004)  An Introduction to... Emerson, Lake & Palmer (2004)  |
| --- | --- |
 Videot Pictures at an Exhibition (VHS ja DVD, 1986)  The Manticore Special (VHS, 2003)  Works Orchestral Tour (VHS, 2003)  Live at the Royal Albert Hall (DVD, 2003)  Welcome Back... (DVD, 2003)  Masters from the Vaults (DVD, 2004)  Live at Montreux 1997 (DVD, 2004)  Beyond the Beginning (DVD, 2005)  Pictures at an Exhibition - 35th Anniversary Special Edition (DVD, 2005)  The Manticore Special; Works Orchestral Tour (DVD, 2005) :  Muut To the Power of Three (1987) (3)  CD - Live at the Isle of Wight Festival 1970 (2004, Sanctuary Records Group Ltd.)
Kirjallisuutta

George Forrester, Martyn Hansion, Frank Askew, Esipuhe Chris Welch  - Emerson, Lake & Palmer - The Show That Never Ends A Musical biography Helter Skelter Publishing 2001  ISBN 1-900924-17-X (kirja sisältää perustietojen lisäksi analyysit EL & Palmer sekä EL & Powell albumeista sekä jäsenten myöhempiä vaiheita)
Keith Emerson : Pictures of an Exhibitionist - Blake Publishing  2003 ISBN 1904034799
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Emerson, Lake & Palmer Wikimedia Commonsissa
Viralliset kotisivut
Keith Emersonin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Greg Laken kotisivu
Carl Palmerin kotisivu
Hendrixin yhteys ELP (Arkistoitu – Internet Archive)
Hendrix ELP - huhun kumoaminen
Camille Abily

Camille Abily
Camille Abily (s. 5. joulukuuta 1984 Rennes) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Abily pelasi Ranskan naisten maajoukkueessa 183 maaottelua ja teki niissä 37 maalia. Hän edusti maajoukkuetta MM-kilpailuissa 2011 ja 2015 sekä olympialaisissa 2012. MM-kilpailuissa 2011 Abily teki yhden maalin ja Ranska sijoittui neljänneksi. Myös olympialaisissa Ranskan sijoitus oli neljäs. Abily pelasi myös vuosien 2005, 2009, 2013 ja 2017 EM-kilpailuissa. Vuoden 2009 EM-kisoissa hän teki kaksi maalia, joista toisen rangaistuspotkusta. Vuoden 2017 EM-kisoissa hän teki Ranskan ainoan maalin tasapeliin päättyneessä alkulohko-ottelussa Sveitsiä vastaan.
Seuratasolla Abily edusti viimeksi Olympique Lyonnais -seuraa vuosina 2010–2018. Hän pelasi myös Yhdysvalloissa Los Angeles Solissa vuonna 2009 ja FC Gold Pridessa vuonna 2010.
Yksityiselämä

Jalkapalloilija Sonia Bompastorin omaelämäkertakirjassa Une vie de foot Bompastor kertoo olleensa salaisessa romanttisessa parisuhteessa Camille Abilyn kanssa 13 vuoden ajan. Pariskunnalla on neljä yhteistä lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Camille Abily Wikimedia Commonsissa
Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2011
1 Deville |
2 Renard |
3 Boulleau |
4 Georges |
5 Meilleroux |
6 Soubeyrand |
7 Franco |
8 Bompastor |
9 Le Sommer |
10 Abily |
11 Lepailleur |
12 Thomis |
13 Pizzala |
14 Nécib |
15 Bussaglia |
16 Sapowicz |
17 Thiney |
18 Delie |
19 Brétigny |
20 Viguieri |
21 Philippe |
Valmentaja Bini
Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2013
1 Deville |
2 Renard |
3 Boulleau |
4 Georges |
5 Meilleroux |
6 Soubeyrand |
7 Franco |
8 Bussaglia |
9 Le Sommer |
10 Henry |
11 Soyer |
12 Thomis |
13 Catala |
14 Nécib |
15 Houara |
16 Bouhaddi |
17 Thiney |
18 Delie |
19 Brétigny |
20 Asseyi |
21 Benameur |
22 Delannoy |
23 Abily |
Valmentaja Bini
Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2015
1 Deville |
2 Renard |
3 Boulleau |
4 Georges |
5 Delannoy |
6 Henry |
7 Dali |
8 Houara |
9 Le Sommer |
10 Abily |
11 Lavogez |
12 Thomis |
13 Diani |
14 Nécib |
15 Bussaglia |
16 Bouhaddi |
17 Thiney |
18 Delie |
19 Mbock Bathy |
20 Butel |
21 Gérard |
22 Majri |
23 Hamraoui |
Valmentaja Bergeroo
Ranskan joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2017
1 Philippe |
2 Périsset |
3 Renard |
4 Georges |
5 Toletti |
6 Henry |
7 Le Bihan |
8 Houara-d'Hommeaux |
9 Le Sommer |
10 Abily |
11 Lavogez |
12 Thomis |
13 Catala |
14 Tounkara |
15 Bussaglia |
16 Bouhaddi |
17 Thiney |
18 Delie |
19 Mbock Bathy |
20 Diani |
21 Gérard |
22 Karchaoui |
23 Geyoro |
Valmentaja Echouafni
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Pekka Peltola

| Pekka Peltola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1965 (ikä 59) Helsinki
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Eetu
Pelipaikka:  Vasen laitahyökkääjä
Maila:  Vasen
Pituus:  189 cm
Paino:  95 kg
Sarja:  SM-Liiga
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1984–2000
Seurat:  HPK, HIFK, Ässät, Lukko, Karhukissat, Kiekko-Vantaa
NHL-varaus:  130, 1989 Winnipeg Jets
Pekka Peltola (s. 24. huhtikuuta 1965 Helsinki) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Ensimmäisellä SM-liigakaudellaan 1988–1989 hän keräsi 58 tehopistettä, mikä on edelleenkin liigatulokkaiden jaettu ennätys (vain Teemu Selänne on yltänyt samaan). Tuolla kaudella hänet palkittiin vuoden tulokkaana. Peltolalla oli hallussaan myös tulokkaiden syöttöennätys, jonka Teemu Pulkkinen rikkoi 1.3.2011 pelatussa ottelussa SaiPa–Jokerit. Peltola teki SM-liigassa 324 runkosarjaottelussa 305 tehopistettä (151 maalia ja 154 syöttöä).
Peltola on pelannut jääkiekkoa Suomen lisäksi Ranskan, Itävallan, Saksan ja Ruotsin sarjoissa. Jääkiekkouransa jälkeen Peltola on saavuttanut Suomen-mestaruuden brasilialaisessa jujutsussa yli 45-vuotiaiden sarjassa.
Waldo’s People

| Waldo’s People |
| --- | --- |

 Waldo’s People lehdistötilaisuudessa Euroviisuissa 2009.
Tiedot
Toiminnassa:  1998–
Tyylilaji:  eurodance, pop
Kotipaikka:   Suomi
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Waldo, laulu   Astrid Nicole, laulu   Sami Lehto, rummut   Karl Sinkkonen, koskettimet   Kimmo Nissinen, kitara  
Entiset jäsenet:  Christa Renwall Jessica Appelgren Karoliina Kallio
Levy-yhtiö:  Sony BMG Finland   RCA Records  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Waldo’s People on suomalainen elektronista tanssimusiikkia esittävä yhtye. Yhtyeen solisti ja kantava voima on muusikko Waldo alias Marko Reijonen.
Waldo’s People vaikutti erityisesti 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alussa suomalaiseen elektroniseen tanssimusiikkiin. Se oli ensimmäinen suomalainen yhtye, jonka musiikkivideo ”U Drive Me Crazy” soi säännöllisesti musiikkitelevisio MTV:n pohjoismaisessa versiossa.
Vuonna 2008 yhtye teki paluun ja uusi single ”Back Again” julkaistiin 19. toukokuuta 2008.
Waldo’s People valittiin edustamaan Suomea ”Lose Control” -kappaleella vuoden 2009 Eurovision laulukilpailun semifinaalissa 12. toukokuuta 2009 Moskovassa. Yhtye pääsi tuomariäänin laulukilpailun finaaliin, jossa se esiintyi toiseksi viimeisenä. Finaalin lopputuloksissa Waldo’s People jäi kuitenkin viimeiseksi 22 pisteellä. Kyseessä on yksi kaikkien aikojen suurimmista finaalin viimeiseksi jääneen laulun pistemääristä Euroviisuissa.
Yhtyeen päävokalisteina olivat vuosina 1998-2000 Christa Renwall ja Jessica Appelgren. Vuoden 2008 yhtyeen paluun jälkeen päävokalistina aloitti Karoliina Kallio, joka oli mukana yhtyeessä vuodet 2008-2021. Vuonna 2021 Kallio jätti yhtyeen ja päävokalistina aloitti Astrid Nicole.
Julkaisut > Albumit

Waldo’s People (1998)
No Man’s Land (2000)
Greatest Hits (2008)
Paranoid (2009)
Julkaisut > Singlet

”U Drive Me Crazy” (1998)
”I Dream” (1998)
”Let’s Get Busy” (1998)
”Let’s Get Busy” Limited edition (1998)
”No Man’s Land” (2000)
”1000 Ways” (2000)
”1000 Ways (Remixes)” (2000)
”Bounce (To The Rhythm Divine)” (2000)
”Back Again” (2008)
”Emperor’s Dawn” (2008)
”Lose Control” (2008)
”New Vibration” (2009)
”I Wanna Be A Rockstar” (2010)
"I Wanna Be A Rockstar (Remixes)" (2010)
"Jackpot (Feat. LA-X)" (2010)
"Echo (Feat. Fawni)" (2011)
"You" (2014)
Movetron & Waldo's People - Nousee Feat. Oku Luukkainen (2019)
Waldo's People - Life Is Now  Feat. Basic Element, Dr. Alban ja Elize Ryd (2022)
"Öljytyt lanteet" (2024)
"Draamaa" (2024)
"Sen pituinen se Feat. Costello Hautamäki" (2024)
"Kemiaa" (2024)
"Syysunelma Feat. DJ K-System" (2024)
"Kelle mä soitan Feat. [[Emma Häyhä]" (2024)
"Piironkijalka" (2024)
"How Can I Miss You Feat. Ilta ja DJ K-System" (2024)
"Wish I Had an Angel Feat. Elize Ryd" (2024)
"Markku" (2024)
Waldo's People - Sana vaan Feat. Jussi Rainio (2025)
Aiheesta muualla

Yhtyeen virallinen kotisivu
Yle Elävä arkisto: Waldo´s People: Lose Control
| n k Suomen euroviisuedustajat |
| --- | --- | --- |
| 1960-luku | Laila Kinnunen Marion Rung Laila Halme Lasse Mårtenson Viktor Klimenko Ann-Christine Fredi Kristina Hautala Jarkko ja Laura |  |
| 1970-luku | 1970 Markku Aro & Koivistolaiset Päivi Paunu & Kim Floor Marion Rung Carita Holmström Pihasoittajat Fredi & The Friends Monica Aspelund Seija Simola Katri Helena |  |
| 1980-luku | Vesa-Matti Loiri Riki Sorsa Kojo Ami Aspelund Kirka Sonja Lumme Kari Kuivalainen Vicky Rosti & Boulevard Boulevard Anneli Saaristo |  |
| 1990-luku | Beat Kaija Kärkinen Pave Maijanen Katri Helena CatCat 1995 Jasmine 1997 Edea 1999 |  |
| 2000-luku | Nina Åström 2001 Laura Voutilainen 2003 Jari Sillanpää Geir Rönning Lordi Hanna Pakarinen Teräsbetoni Waldo’s People |  |
| 2010-luku | Kuunkuiskaajat Paradise Oskar Pernilla Karlsson Krista Siegfrids Softengine Pertti Kurikan Nimipäivät Sandhja Norma John Saara Aalto Darude feat. Sebastian Rejman |  |
| 2020-luku | Aksel Kankaanranta Blind Channel The Rasmus Käärijä Windows95man feat. Henri Piispanen Erika Vikman |  |
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että Suomi ei osallistunut kilpailuun kyseisenä vuonna.