stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
TAM Linhas Aéreasin lento 3054
Mahdollisia syitä turmalle > Lentäjän virhe

Turmakoneen ohjaimissa oli Kleyber Aguiar Lima, kokenut 54-vuotias lentäjä, jolla oli takanaan 14 744 lentotuntia. Toisella lentäjällä, 52-vuotiaalla Henrique Stephanini Di Saccolla oli samaten yli 20 vuotta kokemusta ja 14 486 lentotuntia.
Brasilialaisen uutislehti Vejan mukaan onnettomuus johtui lentäjän virheestä. Lehti kertoi heinäkuun lopulla, että tutkijoiden mukaan turmaan osasyinä olivat liian lyhyt kiitotie, jolla ei ollut myöskään riittävää varoaluetta, sekä se että uhreilla oli liian vähän tilaa paeta.
Lehden mukaan tutkijoiden merkittävin havainto oli se, ettei kone joutunut luisuun eivätkä sen jarrut olleet epäkunnossa. Sen sijaan laskeutumisen aikana koneen toisen moottorin teho oli vähentynyt, toisen noussut.
Brasilian ilmavoimat kuitenkin kertoi, ettei johtopäätöksiä onnettomuudesta oltu vielä tehty, puhumattakaan niiden vuotamisesta julkisuuteen.
Vejan esittämä syy selittäisi sen, miksi lentokone kaarsi vasemmalle kiitotien päässä. Samankaltainen virhe on aikaisemmin aiheuttanut kaksi onnettomuutta A320-konetyypillä. Maaliskuussa 1998 Phillipine Air Linesin lento 137 jyräsi kolme ihmistä kuoliaaksi Filippiineillä. Lokakuussa 2004 TransAsia Airwaysin lennolla 536 sattui Taipeissa vastaava onnettomuus, joka ei kuitenkaan vaatinut kuolonuhreja.
Onnettomuustutkinta

Onnettomuuden tutkintaa johti brasilialainen Ilmailuonnettomuuksien ennaltaehkäisy- ja tutkintakeskus (Centro de Investigação e Prevenção de Acidentes Aeronáuticos, CENIPA).
Koneen mustan laatikon sisältämiä lentotietoja ja ohjaamon viestiliikennettä alettiin tutkia brasilialaisten onnettomuustutkijoiden johdolla Yhdysvalloissa Kansallisen liikenneturvallisuuslautakunnan tiloissa 20. ja 23. heinäkuuta alkaen. Alustavien tutkimustulosten pohjalta lentokonevalmistaja Airbus kehotti 25. heinäkuuta  A320 -mallin käyttäjiä huolehtimaan siitä, että molemmat moottorien tehovivut on asetettu nollaan laskeutumista edeltävän loivennuksen aikana (flare).
Onnettomuustutkinta > Mustan laatikon tiedot

Mustan laatikon sisältämät tiedot lentäjien keskustelusta julkaistiin 1. elokuuta 2007. Keskustelun perusteella lentäjät tiesivät, että lentokenttä oli märkä ja moottorijarrutusjärjestelmä oli toiselta puolelta epäkunnossa. Ilmeisesti spoilerit eivät toimineet lentäjien odottamalla tavalla, eivätkä he pystyneet hidastamaan lentokonetta. Lentäjien tekemän inhimillisen virheen mahdollisuutta ei pystytty sulkemaan pois.
Mustan laatikon sisältämät instrumenttien tuottamat lentotiedot osoittavat, että hiukan ennen maakosketusta molemmat tehovivut olivat nousuasennossa, jolloin moottoreiden työntövoimaa ohjasi lentotietokoneen automatiikka. Kaksi sekuntia ennen maakosketusta lentotietokone antoi äänivaroituksen, joka kehotti lentäjiä siirtämään tehovivut suositeltuun nollaan tai asentoon, jossa työntö ohjautuisi vastakkaiseen suuntaan. Tämä toimenpide olisi kytkenyt automaattisen tehonsäädön pois päältä, jolloin ainoastaan vivun asento olisi ohjannut moottorien toimintaa.
Maakosketuksen tapahtuessa jarruspoilereita ohjaava vipu oli asennossa, joka kytki spoilerit käyttöön. Jotta spoilerit avautuisivat automaattisesti maakosketuksen yhteydessä, A320:n järjestelmä vaatii lisäksi, että molempien moottorien tehovivut ovat nollassa tai lähes nollassa.
Heti varoituksen jälkeen lentotietokone olikin kirjannut vasemman moottorin tehovivun olevan taaimmaisessa asennossa, jolloin moottorijarrutus kytkeytyy. Oikean moottorin, jonka vastaava jarrujärjestelmä oli suljettu ennen lentoa vian havaitsemisen yhteydessä, tehovipu oli kuitenkin edelleen nousuasennossa, joten sen jarruspoileri ei avautunut.
Seuraukset > Puolustusministerin erottaminen

Onnettomuuden jälkeen oppositio vaati puolustusministerin eroa ja väitti onnettomuuden johtuneen siitä, että remontissa ollut rata avattiin liian aikaisin.
Presidentti Luiz Inácio Lula da Silva vakuutti tekevänsä kaikkensa ilmailuonnettomuuksien estämiseksi. Hän erottikin puolustusministeri Francisco Waldir Pires de Sousan, jonka ministeriön vastuulla on lentoliikenteen valvonta. Erottamisen yhteydessä Piresiä kritisoitiin muun muassa tehottomasta johtamisesta käsillä olleen ilmailukriisin aikana. Häntä oli syytetty myös liikennekaaoksista, joita oli ollut säännöllisesti turmaa edeltävän vuoden aikana. Uudeksi puolustusministeriksi tuli entinen Brasilian Korkeimman oikeuden presidentti Nelson Jobim.
Seuraukset > Suunnitelmat liikenteen rajoittamiseksi

Kun lento-onnettomuus oli varmistunut maan historian pahimmaksi, Brasiliassa harkittiin Congonhasin lentokentän sulkemista pysyvästi. 
São Paulon yleisen syyttäjän mukaan lentoliikenne kentällä oli syytä keskeyttää, kunnes kiitotiet saataisiin korjattua. 
Turmakentän pääkiitotie suljettiin onnettomuustutkintaa varten. Tämän johdosta useita lentoja, mukaan lukien kaikki OceanAirin ja BRA Transportes Aéreosin lennot, siirrettiin Guarulhosin kansainväliselle lentoasemalle, joka on toinen suuri lentokenttä São Paulossa.
20. heinäkuuta Casa Civilin ministeri Dilma Rousseff julkisti suunnitelmat, joiden mukaan Congonhasille lennettävien lentojen määrää vähennettäisiin huomattavasti. Suunnitelmaan kuului kaiken syöttöliikenteen sekä charter- ja kansainvälisten lentojen kieltäminen 60 päivän varoitusajalla, minkä lisäksi myös yksityislentokoneiden määrää rajoitettaisiin. Kentältä sallittaisiin jatkossa vain suorat lennot tiettyihin brasilialaiskaupunkeihin. Suunnitelmassa vaadittiin myös, että tutkimukset aloitettaisiin kahden São Paulon nykyisen lentokentän laajentamiseksi sekä kolmannen, kokonaan uuden lentoaseman rakentamiseksi.
Brasilian uusi puolustusministeri tarkasti ja avasi Congonhasin pääkiitotien uudelleen kymmenen päivää turman jälkeen, 27. heinäkuuta 2007. Kiitotien käyttö oli kuitenkin edelleen kielletty sadesäällä.
Seuraukset > Lupaus uudesta lentokentästä

El País -lehden mukaan São Pauloon haluttiin rakentaa uusi lentokenttä, jotta Congonhasin kentän vaarallisista ruuhkista päästäisiin eroon. Brasilian presidentti lupasi uuden lentokentän puheessa, joka lähetettiin suorana kaikilla maan radio- ja televisiokanavilla. Hän sanoi, että päätös rakentamisesta varmistuisi kolmen kuukauden sisällä.  Brasilialaisasiantuntijat arvelivat kuitenkin, että uuden lentokentän rakentaminen olisi epätodennäköistä. Parempana ja todennäköisempänä vaihtoehtona pidettiin sitä, että kauempana sijaitsevaa Guarulhosin lentoasemaa laajennettaisiin ja sen liikenneyhteyksiä parannettaisiin.
Seuraukset > Osakemarkkinoiden reaktiot

TAM Linhas Aéreasin osake avasi Bovespa – São Paulon pörssissä turmaa seuranneena kaupankäyntipäivänä 7,73 prosentin laskulla. Lentoyhtiö Golin osakekurssi laski puolestaan 3,68% ja lentokonevalmistaja Embraerin 0,57%. Euroopassa Airbusin emoyhtiö EADSin osake laski 1,68%.
Surunvalittelut

Turmaa seuranneena päivänä osavaltion kuvernööri José Serra antoi lausunnon, että on mahdotonta, että yksikään koneessa olleista olisi voinut selvitä törmäyksestä ja sitä seuranneesta tulipalosta, joka nosti lämpötilan koneen sisällä 1 000 asteeseen. Presidentti da Silva julisti 18. heinäkuuta Brasiliaan kolmen päivän suruajan.
Useat maat ja yhteisöt esittivät surunvalittelunsa tapahtuman johdosta: Angola, Argentiina, Bulgaria, Chile, Espanja, Etelä-Afrikka, Euroopan unioni, Irlanti, Israel, Itä-Timor, Kiina, Kuuba, Meksiko, Oman, Pakistan, Peru, Portugali, Ranska, Saksa, Tunisia, Vatikaani, Venezuela, Venäjä sekä Yhdysvallat. Paavi Benedictus XVI piti messun turman uhrien muistolle.
Rio de Janeiron 2007 Pan Amerikan -kisoissa brasilialaiset urheilijat pitivät mustaa surunauhaa käsivarsissaan. Kaikkien osanottajamaiden liput olivat puolitangossa 18. heinäkuuta. Kilpailut, joissa oli mukana brasilialainen urheilija, aloitettiin minuutin hiljaisella hetkellä.
Kaikki Brasilian mestaruussarjan jalkapallo-ottelut aloitettiin minuutin hiljaisella hetkellä, ja pelaajat kantoivat mustia surunauhoja. Brasilialaisilla Formula 1-kuljettajilla Felipe Massalla ja Rubens Barrichellolla oli mustat juovat kypäriensä yläosissa Euroopan GP:ssä, ja David Coulthardilla ja Mark Webberillä oli puolestaan pienet Brasilian liput kypärissään.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Google Mapsin satelliittikuva törmäyspaikasta
Airliners.netin aikaisempia kuvia PR-MBK -turmakoneesta
Lentoturma kuvina, BBC
Lista turmassa kuolleista
TAM Linhas Aéreasin Airbus A320-200.
Lennon reitti.
Palomiehet yrittävät sammuttaa rakennusta, johon kone iskeytyi. 

Kuva: Milton Mansilha/Agência Brasil.
Törmäyksen myötä tuhoutunut TAM Express -rakennus helmikuussa 2007.
Havainnekuva turmakoneen liukumisesta ulos kiitotieltä.
Yleiskuva törmäyspaikan ympäriltä.
Koneen hylkyä raivataan.
Palomiehet turmapaikalla.
Kuva: Agência Brasil.
Onnettomuuden jälkeen valmistunutta sadevesiuritusta Congonhasilla.
 Urien puutetta on pidetty yhtenä syynä turmaan.
Kuva: Valter Campanato/Agência Brasil.
Ruuhkainen Congonhas-São Paulon kansainvälinen lentoasema sijaitsee aivan kaupungin keskustassa.
Kuva: Valter Campanato/Agência Brasil.
Törmäyspaikalle, Avenida Washington Luísin varrelle rakennetaan aukio.
Kuva: Valter Campanato/Agência Brasil.
Tapio Rautavaara laulaa ja laulattaa 2

| Tapio Rautavaara laulaa ja laulattaa Tapio Rautavaara |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1969
 Kesto: 33.18
 Levy-yhtiö: Finnlevy
Tapio Rautavaaran muut julkaisut
| Tapsa laulaa ja laulattaa 1967 | Tapio Rautavaara laulaa ja laulattaa 1969 | Muistoissain muuttumaton 1971 |
Tapio Rautavaara laulaa ja laulattaa 2 on vuonna 1969 ilmestynyt Tapio Rautavaaran albumi. Se sisältää suomalaisia kansanlauluja ja laulelmia. Rautavaaran kaksi edellistä albumia Kansanlauluja 1 (1966) ja Tapsa laulaa ja laulattaa (1967) olivat samantyylisiä. Seuraavalla albumilla Muistoissain muuttumaton (1971) Rautavaara palasi taas suomalaisten lauluntekijöiden ja käännöskappaleiden pariin.
Levyllä ovat taustalaulajina Ragni Malmstén, Oili Vainio, Henry Theel ja Erkki Valaste. Säestävässä yhtyeessä soittavat Timo Vartiainen (viulu), Kalevi Nyqvist (harmonikka), Raimo Sarkio (kitara), Pentti Tiensuu (basso) ja Matti Oiling (rummut ja lyömäsoittimet). Kappaleet on sovittanut Toivo Kärki ja orkesteria johtaa Jaakko Borg.
Kappaleet

Laulakaamme silloin – 2.05  (trad.)
Emma – 2.59  (trad.)
Varjele Luoja – 1.34  (trad.)
Kulkurin kaiho – 2.09  (trad.)
Eikä me olla veljeksiä – 1.36  (trad.)
Lundgreenska ja Lindgreeni – 1.36  (trad.)
Rosmariini – 2.20  (säv. Ferdinand Julien Niquet, suom. san. Reino Palmroth)
Poika oli Pohjan Torniosta – 1.39  (trad.)
Jos sais kerran reissullansa – 2.08  (trad.)
Testamentti – 4.18  (amerikkalainen kansanlaulu, suom. san. Reino Helismaa ja Tapio Rautavaara)
Oulun pojat – 1.16  (trad.)
Kiinan pelastusarmeijassa – 1.41  (ranskalainen kansanlaulu, suom. san. tuntematon)
Inarinjärvi – 3.10  (säv. Evert Suonio, san. Zacharias Topelius, suom. Paavo Cajander)
Wei-Hai-Wei – 2.03  (säv. Matti Jurva, san. Tatu Pekkarinen)
Tuulia, tuu – 2.38  (säv. ja san. Lassi Utsjoki)
Fleetwood Mac

| Fleetwood Mac |
| --- | --- |
 Fleetwood Mac vuonna 2009. Vasemmalta John McVie, Stevie Nicks, Lindsey Buckingham, Mick Fleetwood
Tiedot
Toiminnassa:  1967–
Tyylilaji:  rock, pop, blues rock (aluksi)
Kotipaikka:   Iso-Britannia  Yhdysvallat
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Mick Fleetwood, rummut   John McVie, bassokitara   Stevie Nicks, laulu   Mike Campbell, kitara   Neil Finn, kitara, laulu  
Entiset jäsenet:  Bob Brunning, basso   Peter Green, kitara, laulu   Danny Kirwan, kitara, laulu   Christine McVie, kosketinsoitin, laulu   Jeremy Spencer, kitara, laulu   Dave Walker, kitara, laulu   Bob Welch, kitara   Bob Weston, kitara   Lindsey Buckingham, kitara, laulu   Billy Burnette, kitara   Rick Vito, kitara   Bekka Bramlett, laulu   Dave Mason, kitara  
Levy-yhtiö:  Warner  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Fleetwood Mac on brittiläis-amerikkalainen vuonna 1967 perustettu pop/rock -yhtye. Yhtye aloitti 1960-luvulla blues-yhtyeenä, mutta siirtyi 1970-luvulla kokoonpanomuutosten myötä melodiseen rockiin. Yhtyeen levyjä on myyty yli 100 miljoonaa kappaletta, ja sen myydyin levy Rumours (1977) oli pitkään yksi maailman kymmenestä myydyimmästä levystä kautta aikain.
Yhtyeen menestyneimmän kokoonpanon muodostivat perustajajäsenet Mick Fleetwood ja John McVie, Christine McVie sekä vuonna 1975 yhtyeeseen liittyneet Lindsey Buckingham ja Stevie Nicks.
Perustaminen ja blues-aika

Fleetwood Macin perusti vuonna 1967 John Mayall & the Bluesbreakers -yhtyeestä eronnut kitaristi Peter Green. Hän pyysi Bluesbreakersista ennen häntä lähteneen Mick Fleetwoodin yhtyeeseen rumpaliksi, ja basistiksi he pyysivät Bluesbreakersissa vielä soittavaa John McVietä. Kolmikko oli äänittänyt Bluesbreakersissa ollessaan instrumentaalin nimeltä "Fleetwood Mac", jonka mukaan uuden yhtyeen nimeksi annettiin 'Peter Green's Fleetwood Mac', joka muutama kuukausi myöhemmin lyhennettiin muotoon 'Fleetwood Mac'. McVie ei kuitenkaan ollut heti valmis jättämään Bluesbreakersia, joka tarjosi hänelle säännölliset tulot, joten aluksi Fleetwood Macin bassoa soitti Bob Brunning. Yhtyeeseen otettiin lisäksi kitaristi Jeremy Spencer.
Fleetwood Macin ensimmäinen konsertti oli Windsor Jazz and Blues Festivalilla 13. elokuuta 1967 suuren yleisön edessä. Yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä marraskuussa 1967. John McVie liittyi yhtyeeseen Brunningin tilalle joulukuussa 1967. Ennen toista levyä yhtyeeseen liittyi myös kitaristi Danny Kirwan.
Alkuvuosinaan Fleetwood Mac esitti blues-klassikoita ja Greenin kirjoittamia blueskappaleita. Yhtye nousi nopeasti suosituksi Britanniassa ja sen debyyttialbumi Fleetwood Mac (1968) pysyi brittilistojen kärjen tuntumassa 13 viikon ajan. Yhtyeen tunnetuimpiin hitteihin 1960-luvun lopulta kuuluvat "Black Magic Woman" ja instrumentaalikappale "Albatross", joka nousi listaykköseksi.
1970-luvun alku ja kokoonpanovaihdokset

Vuonna 1970 Peter Green lähti yhtyeestä, ja siihen liittyi kosketinsoittaja Christine Perfect, minkä myötä yhtyeen tyyli siirtyi kohti melodista rockia. Perfect oli esiintynyt Fleetwood Macin levyllä aikaisemminkin, mutta sopimuksellisista syistä nimettömänä. Perfect oli mennyt naimisiin John McVien kanssa ja otti pian miehensä sukunimen.
Greenin lähdön jälkeen Fleetwood Mac koki uusia kokoonpanomuutoksia: Jeremy Spencer lähti vuonna 1971 ja hänen tilalleen lauluntekijäksi tuli kitaristi Bob Welch. Pian Kirwan erotettiin henkilökohtaisten ongelmiensa vuoksi, ja yhtyeeseen liittyivät lyhyeksi aikaa Bob Weston (kitara) ja Dave Walker (laulu). Lähdettyään pian yhtyeestä tämä kaksikko antoi uudelle yhtyeelleen myös nimen Fleetwood Mac, minkä seurauksena oikea Fleetwood Mac joutui oikeusriidoiltaan pitämään keikkataukoa vuonna 1974.
Uusi kokoonpano ja supertähteys

Fleetwood Macilla ei ollut ulkopuolista manageria vuosina 1974–1980. Mick Fleetwood ja John McVie toimivat sinä aikana yhtyeen managereina Seedy Management -manageriyhtiönsä kautta. Yhtye muutti Kaliforniaan vuonna 1974, ja Bob Welch jätti sen vuonna 1975. Etsiessään uutta tuottajaa Mick Fleetwood kuuli kalifornialaisen duon Buckingham-Nicks levyn ja tarjosi kitaristi Lindsey Buckinghamille paikkaa Fleetwood Macissa. Buckingham sai Fleetwoodin ottamaan yhtyeeseen myös Stevie Nicksin, joka oli duon toinen osapuoli ja Buckinghamin silloinen tyttöystävä.
Yhtyeen lauluja kirjoittivat nyt Christine McVien lisäksi myös Buckingham ja Nicks. Uusi kokoonpano osoittautui menestyksekkääksi, sillä vuonna 1975 julkaistu Fleetwood Mac myi 5 miljoonaa kappaletta. McVien pariskunta erosi vuonna 1976, ja myös Buckinghamin ja Nicksin suhde päättyi. Näistä tapahtumista sai innoituksensa Fleetwood Macin arvostetuin ja myydyin albumi Rumours (1977). Se voitti parhaan levyn Grammy-palkinnon ja on myynyt 40 miljoonaa kappaletta. Rumours oli vielä 2000-luvulle asti kaikkien aikojen kymmenen myydyimmän levyn joukossa.
Rumoursin myötä Fleetwood Mac aloitti suuren maailmankiertueen. Seuraava albumi oli Buckinghamin taiteellisella johdolla tehty kokeellinen tuplalevy Tusk (1979), joka ei kuitenkaan menestynyt Rumoursin tavoin.
Rumours ja Tusk valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
1980-luku ja jäsenten soolourat

1980-luvulla yhtyeen jäsenet alkoivat tehdä soolouraa: tässä heistä menestyksekkäin oli Stevie Nicks, mutta myös Lindsey Buckingham saavutti arvostusta soolotuotannollaan.
Yhtye julkaisi 1980-luvulla kaksi levyä: Mirage (1982) ja Tango in the Night (1987), joista jälkimmäinen nosti heidät takaisin listojen kärkeen. Yhtyeessä oli kuitenkin sisäisiä ongelmia: Stevie Nicks kärsi lääkeriippuvuudesta, Mick Fleetwood meni henkilökohtaiseen konkurssiin, ja tyytymätön Lindsey Buckingham jätti yhtyeen ennen Tango in the Night -kiertuetta. Hänen tilalleen yhtyeeseen otettiin Billy Burnette ja Rick Vito.
1990-luku ja kokoonpanomuutokset

Vuonna 1990 Fleetwood Mac julkaisi uudella kokoonpanollaan levyn Behind the Mask, ja seuraavien vuosien aikana sekä Vito että Burnette lähtivät yhtyeestä. Vuonna 1993 Buckingham palasi esiintymään yhtyeeseen presidentti Bill Clintonin virkaanastujaisjuhlissa, mutta pian Nicks ilmoitti lähtevänsä yhtyeestä. Hänen tilalleen otettiin Dave Mason ja Bekka Bramlett, ja yhtye julkaisi levyn Time (1995), joka ei kuitenkaan menestynyt. Vuonna 1997 Fleetwood Mac palasi Rumoursin aikaiseen kokoonpanoonsa tekemään livelevyn The Dance ja maailmankiertueen. Christine McVie lähti yhtyeestä 1998. Vuonna 1998 Fleetwood Mac nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen.
2000-luku

Yhtye jatkoi vuoden 1998 jälkeen nelihenkisenä ilman Christine McVietä ja teki albumin Say You Will (2003) ja vuonna 2009 Unleashed-kiertueen.
2010-luku

Vuonna 2012 Stevie Nicks kertoi Fleetwood Macin suunnittelevan soittavansa yhdessä taas vuonna 2013. Christine McVie palasi yhtyeeseen vuoden 2014 tammikuussa. Fleetwood Mac aloitti On With The Show -kiertueen syyskuussa 2014.
Lindsey Buckingham ja Christine McVie julkaisivat kesäkuussa 2017 uusista lauluistaan koostuvan albumin Lindsey Buckingham/Christine McVie. Myös Mick Fleetwood ja John McVie soittavat albumilla, mutta koska Stevie Nicks ei ole mukana, albumia ei julkaistu Fleetwood Macin nimissä.
Yhtye erotti Lindsey Buckinghamin vuonna 2018. Buckinghamin mukaan Nicks halusi hänet ulos yhtyeestä, mutta Nicksin mukaan erottamisen syynä oli Buckinghamin keskittyminen liiaksi soolouraansa. Buckinghamin tilalle yhtyeeseen otettiin Mike Campbell ja Neil Finn.
Christine McVie kuoli marraskuussa 2022. Vuonna 2024 yhtyeen laulaja Stevie Nicks vahvisti, että yhtye ei jatka ilman edesmennyttä jäsentään.
Esiintymiset Suomessa

Suomessa Fleetwood Mac on esiintynyt Kulttuuritalolla Helsingissä 22. marraskuuta 1968, 31. maaliskuuta 1969 ja 11. marraskuutta 1969. Marraskuussa 1969 yhtye soitti samana iltana kaksi konserttia, joista jälkimmäisessä kuultiin kappaleet "Homework", "Man Of The World", "Like It This Way", "Only You", "I Believe My Time Ain't Long", "Stranger Blues", "Got A Mind To Give Up Living", "Oh Well", "Comin' Your Way", "Shake Your Money Maker", "Albatross", "Great Balls Of Fire" sekä "Jenny Jenny".
Fleetwood Macin oli tarkoitus esiintyä Helsingin Hartwall Areenalla 25. lokakuuta 2013 osana Euroopan-kiertuettaan, mutta konsertti peruttiin.
Diskografia

Lähde: Allmusic
Diskografia > Studioalbumit > Peter Greenin aika

Peter Green's Fleetwood Mac (Blue Horizon, 1968) Albumin alkuperäinen nimi on Fleetwood Mac, nimitystä käytetään sekannuksien välttämiseksi vuoden 1975 albumin kanssa.
Mr. Wonderful (Epic, 1968)
Then Play On (Reprise, 1969)
Diskografia > Studioalbumit > "Siirtymäkauden aika"

Kiln House (Reprise, 1970)
Future Games (Reprise, 1971)
Bare Trees (Reprise, 1972)
Penguin (Reprise, 1973)
Mystery to Me (Reprise, 1973)
Heroes Are Hard to Find (Reprise, 1974)
Diskografia > Studioalbumit > Supertähteyden aika

Fleetwood Mac (Reprise, 1975)
Rumours (Warner, 1977)
Tusk (Warner, 1979)
Mirage (Warner, 1982)
Tango in the Night (Warner, 1987)
Behind the Mask (Warner, 1990)
Time (Warner, 1995)
Say You Will (Reprise, 2003)
Diskografia > Livealbumit

Fleetwood Mac ’Live’ (Br. Music)
Live (Warner, 1980)
Live at the BBC (Castle Communications, 1995)
The Dance (Reprise, 1997)
Fleetwood Mac: Live in Boston (Warner, 2004)
In Concert (Warner, 2016)
Rumours Live (Rhino, Warner, 2023)
Diskografia > Kokoelmia

English Rose (Epic, 1969 - vain USA:ssa)
The Pious Bird Of Good Omen (Blue Horizon 1969 - vain Britanniassa)
Fleetwood Mac In Chicago/Blues Jam In Chicago vols 1 & 2 (Blue Horizon, 1969)
Greatest Hits (Warner, 1988)
25 Years - The Chain [Box set] (Warner, 1992)
The Very Best of Fleetwood Mac (Warner, 2002)
Kirjallisuutta

Mick Fleetwood ja Stephen Davis: Fleetwood – My Life and Adventures in Fleetwood Mac.  William Morrow and Company, 1990.  ISBN 0-688-06647-X
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Fleetwood Mac – virallinen kotisivu
Raimo Öystilä, Rytmimusiikin Syke: Peter Greenin Fleetwood Macin historia ja diskografia
Raimo Öystilä, Rytmimusiikin Syke: Fleetwood Mac Suomessa
Raimo Öystilä, Rytmimusiikin Syke: Fleetwood Mac - Greatest Hits
Fleetwood Mac tunnetuimmassa ja nykyisessä kokoonpanossaan suosionsa huipulla 1977. Vasemmalta oikealle Mick Fleetwood, Christine McVie, John McVie, Stevie Nicks, Lindsey Buckingham.
Bernin kantonin valtionarkisto

| Bernin kantonin valtionarkisto (StAB)  |
| --- | --- |

 Valtion arkisto etelästä kuvattuna.
Perustettu:  1891
Tehtävä:  kansalliseen kulttuuriperintöön kuuluvien asiakirjojen säilyttäminen
Sijainti:  Falkenplatz 4, 3012  Bern
Valtio:  Sveitsi
Aiheesta muualla
Sivusto
Museossa säilytetään muunmuassa Sveitsin hallitsijoiden ja perheiden vaakunakokelmia.
Bernin kantonin valtionarkisto (lyhenne StAB), saks. Das Staatsarchiv des Kantons Bern on Sveitsin valtion virasto, joka on perustettu vuonna 1891 Bernin kantoniin. Viraston toimenkuva on arkistointi Sveitsin alueella. Kansallisarkiston tehtävä on varmistaa kansallisen kulttuuriperintöön kuuluvien asiakirjojen säilyminen, toimia arkistotoimen asiantuntijaviranomaisena sekä edistää kansalliseen kulttuuriperintöön kuuluvien yksityisten asiakirjojen säilyttäminen sekä uusien kokoelmien hankinta. Lisäksi arkisto huolehtii kulttuuriperintöön kuuluvien asiakirjojen tarjoamisen tutkijoiden käyttöön.
Arkistointi

Arkistolaitoksen erikoisarkistot: Audiovisuaalinen arkisto, yksityiset arkistot; perheet, hallitsijat, yritykset, kerhot, seurat, puolueet, paikallishistorian ja yhteisöjen muistomerkit, eri tyyppiset kokoelmat ja kiinteistörekisterit, Sveitsiläisten sukujen vaakuna kokoelmat.
Arkistoinnin historia

Arkistolaitoksen historia alkaan noin 1400-luvulta, jolloin Bernin arkistot olivat säilöttynä raatihuoneiden holveihin. Arkistolaitokset ovat olleet kaupungin arkistonnista vastaavien viranhaltioiden hallinnassa vuoteen 1798 saakka. Vuodesta 1650 lähtien arkistointia hoidettiin holvin rekisterinpitäjän toimistosta. Vuonna 1713 perustettiin pysyvä arkistotoimikunta. Bernin kaupunki ja tasavalta vuosina 1191–1798, saks. Stadt und Republik Bern, arkistot menivät vasta vuonna 1803 perustettuun Bernin kantoniin ja osittain Aargaun kantoniin ja Vaudin kantoniin. Vuoteen 1891 saakka valtion arkiston hallinto oli kunkin valtion virkailijan vastuulla. Rakennusjohtaja Robert Grimmillä oli ajatus uudesta talosta Länggasselle 1930-luvulla. Vuosina 1939–1940 arkisto siirrettiin nykyiselle paikalle Falkenplatzille. Rakentamisen suunnitteli ja toteutti Walter von Gunten. Vuosina 1984–1986, samaan paikkaan rakennettiin Magdalena Rausserin suunnitelmien pohjalta nelikerroksinen maanalainen kulttuuriperintörakennus.