stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Komiat
Historiaa

Paikallislehti Kauhava ilmestyi ensi kerran vuonna 1926 Mauno Pesosen toimittamana kahtena näytenumerona. Varsinainen ilmestyminen alkoi vuoden 1927 alussa. Vuonna 1929 lehden nimeksi vaihdettiin Kauhava-Lappajärvi-Vimpeli, mutta jo parin vuoden se palasi entiselleen. Vuosina 1947–1954 lehden nimenä oli Kauhava-Härmät.
Härmät-lehden perusti vuonna 1961 Laijo Järvi Alahärmän ja Ylihärmän sekä Vöyrin Petterinmäen suomenkielisen kylän paikallislehdeksi. Härmät siirtyi paikallisesta omistuksesta alavutelaisen Viiskunta-lehteä julkaisseen yhtiön omistukseen 1970. Yhtiön myötä myös Härmät siirtyi sanomalehti Ilkkaa kustantaneelle Ilkka Oy:lle 1987 ja edelleen Pohjanmaan Lähisanomille 1999.
Kauhavan Sanomalehti Oy päätti keväällä 2008 myydä Kauhava-lehden liiketoiminnan Ilkka-yhtymälle kuuluvalle Pohjanmaan Lähisanomat Oy:lle (nyk. I-Mediat Oy). Kaupan myötä yhdistettiin Kauhava- ja Härmät-lehdet yhdeksi isommaksi paikallislehdeksi. Uuden lehden nimestä järjestettiin lukijakilpailu.
Palkinnot

Paikallislehtikilpailu 2011: kunniamaininta yksipäiväisten lehtien sarjassa
Paikallislehtikilpailu 2012: paras yksipäiväisten lehtien verkkopalvelu
Paikallislehtikilpailu 2014: paras yksipäiväisten lehtien verkkopalvelu
Aiheesta muualla

Komiat-lehden kotisivut
Komiat-lehden Facebook-sivut
Kauhava (1926-1939) Kansalliskirjaston digitaalisessa sanomalehtiarkistossa
| n k Ilkka Oyj |
| --- | --- |
Tytäryhtiöt:  I-Mediat Somessa.com  Myynninmaailma Digimoguli  Differo  MySome  I-print  Liana Technologies Ungapped  Evermade 
Sanomalehdet:  Ilkka-Pohjalainen  Jurvan Sanomat  Järviseutu  Komiat  Suupohjan Sanomat  Viiskunta 
Kaupunkilehdet:  Epari  Vaasa 
Lakkautetut lehdet:  Ilkka  Pohjalainen  Seinäjoen Sanomat
Mateli Kuivalatar

Mateli Kuivalatar eli viralliselta nimeltään Magdaleena Ikonen, o.s. Kuivalainen (8. toukokuuta 1771 – 29. joulukuuta 1846) oli ilomantsilainen runonlaulaja.
Kantelettaren laulaja

Mateli Kuivalatar oli ehkä tärkein Kantelettaren karjalaisten runojen laulajista. Elias Lönnrot tapasi Kuivalattaren kahdeksannella runonkeruumatkallaan syyskuussa 1838 Ilomantsin Kontiovaarassa Koitereen rannalla. Lönnrotilla oli tuolloin jo lähes valmiina Kantelettaren käsikirjoitus. Kahdeksannen keruuretken tarkoitus oli lähinnä sen täydentäminen. Retken saalis oli kuitenkin niin runsas, että hän joutui toimittamaan teoksen kokonaan uudestaan.
"Oikian laulajan tapasin kuitenkin vasta jälkeenpäin Materi Kuivalattaren Koitereen rannalla Ilomantsin kirkolta neljättä penink. pohjaseen päin 3 neljännestä Huhuksen kylältä. Siltä yksinään kirjottelin vanhoja lauluja 2 päivää. Sitte piti kerkeämiseen kotiin rientää, johon pääsin syyskuun loppupäivillä." (Lönnrot kirjeessään 12.10.1838)
Elias Lönnrot mainitsee Mateli Kuivalattaren myös Kantelettaren esipuheessa. Tästä häntä koskeva maininta on päätynyt myös Zacharias Topeliuksen Maamme kirjan lukuun, joka käsitteli suomalaista kansanrunoutta. Lönnrotin jälkeen Mateli Kuivalattaren runoja kävi tallentamassa Kontiovaarassa myös nuori August Ahlqvist vuonna 1846. Tuolloin Kuivalatar oli jo niin sairas, ettei jaksanut laulaa, vaan saneli runojaan.
Martti Haavio kuvaa Kuivalattaren säkeitä äärimmäisen niukoiksi. Sanonta on säästeliäs, eikä runoissa ole turhia kertosäkeitä. Haavion havainnon mukaan harvinaisen moni hänen lauluistaan kuvailee nuoren neidon miehenkaipuuta. Kantelettaren runojen lisäksi Mateli Kuivalattarelta on tallennettu myös Kalevala-aiheista eeppistä runoutta
Elämä

Mateli Kuivalatar syntyi Ilomantsin Huhuksessa. Hänen isänsä oli Antti Antinpoika Kuivalainen (s. 1741) ja äitinsä Valpuri Matintytär Muroke Tohmajärven Oskolasta. Mateli oli järjestyksessä kuudes perheen yhdestätoista lapsesta. Lapsuutensa ja nuoruutensa hän vietti Huhuksen Siitarin talossa
Mateli meni naimisiin 21-vuotiaan tokrajärveläisen talollisenpojan Pietari (Pekka) Antinpoika Ikosen kanssa 9. huhtikuuta 1793. Pariskunta asui ensin Ilomantsin Tokrajärven ja Kakonahon kylissä, kunnes siirtyi 1797 Matelin kotitaloon Siitariin.
Vuonna 1820 he muuttivat torppareiksi Jaanisvaaran talon maille Kontiovaaraan. Pariskunta sai yksitoista lasta, joista viisi kuoli aivan nuorina. Lisäksi perheessä oli kaksi lasta miehen ensimmäisestä liitosta. Pekka Ikonen kuoli 1832, jonka jälkeen Mateli hallitsi taloa. Runonlaulamisen ohella Mateli Kuivalatar tunnettiin tietäjänä, jota käytettiin parantajana.
Mateli Kuivalatar kuoli syöpään 29. joulukuuta 1846 ja haudattiin Ilomantsin kirkkomaahan 6. tammikuuta 1847. Ilomantsin Varisvaaran hautausmalle on vuonna 1962 pystytetty Ilomantsi-Seuran silloisen puheenjohtajan Lasse Kontialan suunnittelema muistomerkki.
Mateli Kuivalattaren tyttärenpoika oli lähetyssaarnaaja Pietari Kurvinen, jonka tyttärenpoika puolestaan oli säveltäjä Toivo Kärki.  Kärki omisti säveltämänsä, Tuula Valkaman sanoittaman ja Pasi Kauniston vuonna 1976 levyttämän kappaleen ”Karjalan metsäruusu” esiäidilleen, jolle Martti Haavio oli kirjassaan Viimeiset runonlaulajat antanut tämän nimen. Yksi Kärjen viimeisistä hänen eläessään julkisesti esitetyistä teoksista oli ”Pieni sarja Mateli Kuivalattarelta kirjaanpantuja kansanrunoja”, jonka Eija Ahvo esitti Kärjen pianosäestyksellä Mateli Kuivalattaren nimeä kantaneen seminaarin yhteydessä pidetyssä konsertissa Ilomantsissa elokuussa 1985. Teos koostuu viidestä lyhyestä kappaleesta, jotka ovat ”Laulelkame, soitelkame”, ”Muut ne istuvat ilossa”, ”Ennen puuttui pursi puita – Kyll' on maata kyntäjällä”, ”Kelpaisin minä kesällä” ja ”Mie tahon tasasta miestä”.
Mateli Kuivalatar muussa kulttuurissa

Anu Kaipainen on kirjoittanut Mateli Kuivalattaresta kertovan, osittain fiktiivisen kirjan Kuin on pitkät pilvenrannat.
Liisa Matveinen ja Tellu Virkkala tekivät vuonna 1999 Mateli Kuivalattaren laulamista teksteistä levyn Mateli (KICD 64).
Siitarinvaaralla sijainneet Mateli Kuivalattaren syntymäkodin aitat on siirretty Ilomantsin keskustaan Runonlaulajan pirtin viereen.
Kristiina Halttu tulkitsi Mateli Kuivalattaren osan Televisioteatterin 1980-luvulla tekemässä dramatisoinnissa.
Aiheesta muualla

Timonen, Senni: / Kuivalatar, Mateli (1771–1846) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu.  21.3.2005. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Mateli Kuivalattaren muistomerkki on Ilomantsin Varisvaaran hautausmaalla.
Tonya finosu

| Tonya finosu |
| --- | --- |

Avaintiedot
Alkuperämaa:   Turkki
Määrä:  harvinainen
Alkuperäinen käyttö:  vahtikoira
Nykyinen käyttö:  vahtikoira
Muita nimityksiä:  kobi
FCI-luokitus:  ei FCI-rotu
Ulkonäkö
Paino:  9,7 kg
Säkäkorkeus:  41 cm
Väritys:  valkoinen
Tonya finosu on turkkilainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n hyväksyntää.
Ulkonäkö

Tonya finosu on tyypillinen pystykorva, joka muistuttaa saksanpystykorvaa, japaninpystykorvaa ja volpino italianoa. Ainoa väritys on valkoinen. Säkäkorkeus on noin 41 cm ja paino 9,7 kg.
Luonne ja käyttäytyminen

Rotu on energinen, leikkisä ja lapsia kohtaan ystävällinen. Sitä käytetään lähinnä vahtimiseen, minkä vuoksi se suhtautuukin vieraisiin ihmisiin epäiluuloisesti.
Alkuperä

Joidenkin rodun harrastajien mukaan tonya finosu tuotiin kotimaahansa alun perin laivalla Ukrainasta.
Vanha lehtiartikkeli, jossa esiintyy tonya finosu.
Adam Gnezda Čerin

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 16. heinäkuuta 1999
Syntymäpaikka: Postojna, Slovenia
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 180 cm
Seura
Seura: Panathinaikos
Maajoukkue
| 2020– | Slovenia | 41 | (5) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 24. joulukuuta 2024.
Adam Gnezda Čerin (s. 16. heinäkuuta 1999 Postojna) on slovenialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on edustanut vuodesta 2022 kreikkalaista Panathinaikosta. Hän on pelannut Slovenian maajoukkueessa vuodesta 2020.
Gnezda Čerin nousi Domžalen junioreista edustusjoukkueeseen kaudella 2017–2018. Hän siirtyi saksalaisseura Nürnbergiin syyskuussa 2019 mutta pelasi seuran edustusjoukkueessa vain viisi 2. Bundesliigan ottelua. Kaudet 2020–2022 hän pelasi lainasopimuksella kroatialaisessa Rijekassa. Hän siirtyi heinäkuussa 2022 kreikkalaisseura Panathinaikosiin.
Gnezda Čerin pelasi useissa Slovenian nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi Slovenian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Azerbaidžania vastaan. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2024 Slovenian kaikki neljä ottelua alusta loppuun. Hän on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä 41 A-maaottelua, joissa hän on ollut avauskokoonpanossa 38 kertaa. Hän on tehnyt viisi A-maaottelumaalia: marraskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Kyprosta, kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Serbiaa, lokakuussa 2023 EM-karsintaottelussa Pohjois-Irlantia, maaliskuussa 2024 ystävyysottelussa Portugalia ja marraskuussa 2024 Kansojen liigan ottelussa Itävaltaa vastaan.
Laulujen kirja

| Laulujen kirja |
| --- | --- |
 Laulujen kirja oraakkeliluukirjoituksella sekä perinteisillä ja yksinkertaistetuilla kiinalaisilla kirjoitusmerkeillä.
Kirjailija:  Tuntematon
Kieli:  klassinen kiina
Julkaistu:  1000 eaa.–600 eaa.

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Laulujen kirja tai Shijing (yksink.: 诗经; perint.: 詩經; pinyin: Shījīng ) on noin vuosina 1000 eaa.–600 eaa. koottu muinainen kiinalainen runokokoelma. Laulujen kirja on yksi kungfutselaisuuden keskeisistä teksteistä ja yksi kiinalaisen kirjallisuuden viidestä klassikosta, jota on luettu ja tutkittu Kiinassa ja muualla Itä-Aasiassa liki kahden vuosituhannen ajan.
Sisältö

Laulujen kirja koostuu 305:stä runosta tai laulusta. Kokoelma jaetaan neljään osaan.
國風 (Guó fēng): Yhteensä 160 "valtioiden laulua" kuvaavat tavallisen kansan elämää ja juhlia lyyriseen tyyliin ja usein viittauksin eläimiin ja kasvistoon.
小雅 (Xiǎo yǎ): Yhteensä 74 "pientä laulua" kuvaavat yläluokan elämää. Osa runoista on tulkittu senaikaisen hallinnon kritiikiksi.
大雅 (Dà yǎ): Yhteensä 34 "suurta laulua", jotka käsittelevät Zhou-dynastiaa ja Shang-dynastian kukistumista. Runot sisältävät ajan politiikan kritiikkiä ja viittauksia aiempien aikakausien mytologiaan.
頌 (Zhōu sòng), 魯頌 (Lǔ sòng) ja 商頌 (Shāng sòng): Loput laulut, jotka ylistävät muinaisissa kiinalaisissa valtioissa harjoitettuja riittejä, rituaaleja, juhlia ja musiikkia.
Laulut ovat alun perin rimmanneet, mutta alkuperäiset riimit ovat pitkälti kadonneet kiinan kielen lausumisen muutosten myötä. Useat lauluista sisältävät toistoa, mikä viittaa niiden juuriin kansankulttuurissa tai rituaaleissa.
Historia

Laulujen kirjaa on arvostettu Han-dynastiasta (206 eaa.–220 jaa.) lähtien. Kungfutsen on väitetty olleen oleellisessa roolissa Laulujen kirjan kokoamisessa, mutta tätä väitettä epäillään nykyisin. On kuitenkin varmaa, että Kungfutse piti kirjaa suuressa arvossa, ja hän viittaa siihen useissa teksteissään.
Laulujen kirja löydettiin vuodelle 165 eaa. ajoitetusta haudasta itä-Kiinan Anhuin provinssista. Lisäksi teos on löytynyt kaiverrettuna kaksiin kivitauluihin, joista toinen on ajoitettu vuodelle 175 ja toinen vuodelle 837. Useita kokoelman runoja on säilynyt osana pitkälti buddhalaisia käsikirjoituksia vuosilta n. 400–1000 Gansun provinssin alueella sijaitsevissa Mogao-luolissa.
Aiheesta muualla

Kirjoituksia kungfutselaisuudesta: Katkelmia teoksesta Xunzi ja muita kirjoituksia, jakso 12/19: Runoja Laulujen kirjasta
Vanja Drkušić

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
Vanja Drkušić maaliskuussa 2022 Sotšin pelaajana.
Henkilötiedot
Syntymäaika: 30. lokakuuta 1999
Syntymäpaikka: Novo mesto, Slovenia
Pelipaikka: keskuspuolustaja
Pituus: 188 cm 
Seura
Seura: Belgradin Punainen tähti (lainalla Pietarin Zenitistä)
Maajoukkue
| 2023– | Slovenia | 17 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 24. joulukuuta 2024.
Vanja Drkušić (s. 30. lokakuuta 1999 Novo mesto) on slovenialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa serbialaisseura Belgradin Punaista tähteä lainalla venäläisestä Pietarin Zenitistä. Aiemmin hän on pelannut kotimaansa lisäksi Alankomaissa ja Italiassa sekä Sotšin joukkueessa Venäjällä. Hän on pelannut Slovenian maajoukkueessa vuodesta 2023.
Drkušić siirtyi kotimaastaan Krško Posavjesta alankomaalaisen Heerenveenin junioreihin vuoden 2016 alussa. Edustusjoukkueessa hän ei päässyt pelaamaan. Hän siirtyi elokuussa 2019 italialaisseura Rendeen mutta pelasi sielläkin vain yhden cupottelun. Hän siirtyi tammikuussa 2020 slovenialaisseura Bravoon ja pelasi kahden vuoden aikana 69 Slovenian liigan ottelua, joissa hän teki neljä maalia. Tammikuussa 2022 hän siirtyi venäläiseen Sotšiin. Hän on pelannut 2,5 kauden aikana 60 Venäjän Valioliigan ottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Drkušić pelasi Slovenian nuorisomaajoukkueissa alle 16-vuotiaista alle 21-vuotiaisiin. Hän pelasi Slovenian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2023 EM-karsintaottelussa San Marinoa vastaan. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2024 Slovenian kaikki neljä ottelua alusta loppuun. Hän on pelannut vuoden 2024 loppuun mennessä 17 A-maaottelua, joissa hän on ollut 11 kertaa avauskokoonpanossa.
Petar Stojanović

Petar Stojanović maaliskuussa 2021.
Petar Stojanović (s. 7. lokakuuta 1995 Ljubljana) on slovenialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikean laidan puolustaja tai keskikenttäpelaaja ja pituudeltaan 178-senttimetrinen. Hän on kotimaansa seurojen lisäksi edustanut kroatialaista Dinamo Zagrebia ja Italian Serie A:ssa pelaavaa Empolia sekä lainasopimuksella Italian Serie B:ssä Sampdoriaa ja kaudella 2024–2025 Salernitanaa. Hän on pelannut Slovenian A-maajoukkueessa vuodesta 2014 alkaen.
Stojanović edusti kotimaansa pääsarjassa Mariboria ja toisella sarjatasolla lainasopimuksella yhden kauden ajan Veržejtä. Hän siirtyi helmikuussa 2016 kroatialaisseura Dinamo Zagrebiin ja pelasi siellä yli viisi vuotta. Hän oli kauden 2021–2022 lainalla italialaisseura Empolissa ja pelasi Serie A:ssa 33 ottelua, joissa hän teki yhden maalin, joulukuussa kotiottelussa Udinesea vastaan. Kaudella 2022–2023 hän pelasi Empolissa 27 Serie A:n ottelua tekemättä maaleja. Kaudella 2023–2024 hän pelasi lainalla Serie B:n Sampdoriassa. Stojanović on pelannut Mariborin ja Dinamo Zagrebin joukkueissa yhteensä 15 Mestarien liigan ja 13 Eurooppa-liigan ottelua.
Stojanović pelasi Slovenian alle 16-, alle 17-, alle 18-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa yhteensä 41 ottelua ja teki niissä viisi maalia. Hän pelasi Slovenian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2014 ystävyysottelussa Kolumbiaa vastaan. Hän pelasi EM-kilpailuissa 2024 Slovenian kaikki neljä ottelua avauskokoonpanossa. Hän on vuoden 2024 loppuun mennessä pelannut 63 A-maaottelua. Hän on tehnyt A-maaotteluissaan kaksi maalia: syyskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Slovakiaa ja kesäkuussa 2022 Kansojen liigan ottelussa Serbiaa vastaan.
Almazbek Atambajev

| Almazbek Atambajev |
| --- | --- |
 Almazbek Atambajev vuonna 2012.
Kirgisian presidentti
 2011–2017  
Edeltäjä:  Roza Otunbajeva
Seuraaja:  Sooronbai Žeenbekov
Kirgisian pääministeri
 29.3.2007 – 28.11.2007 17.12.2010 – 23.9.2011 14.11.2011 – 1.12.2011  
Henkilötiedot
Koko nimi:  Almazbek Šaršenovitš Atambajev
Syntynyt: 17. syyskuuta 1956 (ikä 68) Arašan, Kirgisian SNT, Neuvostoliitto
Puoliso:  Raisa Atambajeva
Tiedot
Puolue:  Sosiaalidemokraatit
Uskonto:  sunnalaisuus
Almazbek Atambajev (Алмазбек Шаршенович Атамбаев, s. 17. syyskuuta 1956) on kirgisialainen poliitikko. Hän oli Kirgisian presidentti joulukuusta 2011 vuoteen 2017. Hän oli maan pääministeri maaliskuusta marraskuuhun 2007 ja uudelleen joulukuusta 2010 marraskuuhun 2011. Hän oli Kirgisian sosiaalidemokraattisen puolueen johtaja.
Tausta ja varhainen poliittinen ura

Atambajev on kotoisin Tšuin alueelta Arašanin kaupungista. Hän valmistui 1980 hallintoakatemiasta ja työskenteli insinöörinä Kirgisian SNT:n viestintäministeriössä. Hän oli Kirgisian SNT:n korkeimman neuvoston presidiumin jäsen. Vuonna 1989 hän perusti Forum-tutkimusyrityksen.
Vuosina 1995–2000 hän oli Jogorku Keneshin eli maan parlamentin jäsen, 1997–1999 JSC Kyrgyzautomashin pääjohtaja.
Atambajev oli teollisuus-, kauppa- ja turismiministerinä joulukuusta 2005 huhtikuuhun 2006. Hän johti hallituksen vastaisia protesteja Biškekissa huhtikuussa ja marraskuussa 2006 presidentin valtaoikeuksien vähentämisestä kieltäytynyttä Kurmanbek Bakijevia vastaan. Maaliskuussa 2007 presidentin vastaista oppositiota johtanut Atambajev nimitettiin pääministeriksi. Hän oli ensimmäinen pääministeri Keski-Aasiassa, joka nimitettiin oppositiopuolueesta.
Presidentti ilmoitti lokakuussa 2007 erottavansa Atambajevin hallituksen uuden perustuslain hyväksyneen kansanäänestyksen jälkeen. Hänen oli tarkoitus jäädä virkaan uusin parlamenttivaaleihin asti, mutta hän erosi kuitenkin jo marraskuun lopulla. Hänen seuraajakseen nimitettiin varapääministeri Iskenderbek Aidaralijev. Sosiaalidemokraattisen puolueen edustajien mukaan syynä oli se, että Atambajev oli este hallituksen suunnittelemalle vaalivilpille.
Kirgisian oppositio asetti Atambajevin yhteiseksi ehdokkaakseen vaaleihin 23. heinäkuuta 2009 pyrkiäkseen syrjäyttämään Bakijevin. Hän vetäytyi ehdokkuudesta vaalipäivänä syyttäen vaalivilppiä.
Kurmanbek Bakijevin syrjäytyksen jälkeen Atambajev toimi väliaikaishallituksen talousministerinä. Vuoden 2010 vaalien jälkeen Atambajev valittiin pääministeriksi SDPK:n, Respublikan ja Ata-Žurtin muodostamaan hallitukseen.
Kirgisian presidenttinä

Lokakuussa 2011 hänet valittiin 63 prosentin ääniosuudella Kirgisian presidentiksi.
Toisin kuin useimmat Keski-Aasian maiden presidentiksi valitut, Almazbek Atambajev ei yrittänyt laajentaa valtaansa perustuslain määritellyn ajanjakson jälkeen ja siirtää valtaa rauhanomaisesti, mikä oli ensimmäinen tällainen ennakkotapaus nykyaikaisen Keski-Aasian historiassa. Hänen alaisuudessaan maa hyväksyi perustuslakiuudistuksen, joka vahvisti parlamentin roolia ja otti käyttöön myös biometrisen vaalijärjestelmän, joka toteutettiin Euroopan unionin avulla.
Kirgisian presidenttinä > Sisäpolitiikka

Marraskuussa 2015 puolustusministeriö nimitettiin Atambajevin määräyksestä valtion puolustusasioiden komiteaksi samalla kun Kirgisian armeijan valta siirrettiin kenraalin esikunnalle, ja kenraalin päällikkö käytti toimivaltaansa armeijan tärkein johtaja ja presidentin toinen komentaja. Joulukuussa 2016 Atambajev allekirjoitti asetuksen, jolla virallisesti lakkautettiin sotilastuomioistuinten käyttö Kirgisiassa. Atambaev johti perustuslakia koskevaa kansanäänestystä, jossa ehdotettiin pääministerin ja hänen hallituksensa valtuuksien lisäämistä sekä oikeusjärjestelmän uudistamista. Kansainväliset asiantuntijat arvioivat myönteisesti siirtymistä parlamentaariseen hallitusmuotoon perustuslakiuudistuksella, pääministerin ja parlamentin roolin vahvistumista perustuslakiuudistuksen ansiosta sekä sitä, että sen piti vakauttaa valtainstituutiota vastakohtana. islamistisen ideologian kasvavaan leviämiseen maassa. Se selvensi myös avioliittosopimuksen pätevyyttä Kirgisiassa, sellaisena kuin se edellytetään edellisessä perustuslaissa. Muutokset hyväksyttiin lähes 80 %:n enemmistöllä Kirgisian väestöstä.
Atambajev päätti vetäytyä toisesta presidenttikaudesta ja noudattaa perustuslakia, vaikka Putin ja Nazarbajev pyysivät häntä pysymään vallassa:
Venäjän presidentti Vladimir Putin ja Kazakstanin presidentti Nursultan Nazarbajev pyysivät minua jäämään toiselle kaudelle, mutta selitin, että en voi, koska meillä on erilaisia ​​ihmisiä. Ihmiset valitsevat sen, jota he pitävät arvokkaimpana.
Merkittäviä askelia otettiin kohti sukupuolten tasa-arvoa. Atambajev kannatti sukupuolikiintiöitä parlamentissa ja paikallisneuvostoissa, joiden tavoitteena oli poistaa sukupuolten välinen epätasapaino ja tukea aktiivisesti naisia ​​poliittisella areenalla. Näistä toimenpiteistä on tullut avain tasapainoisemman ja edustavamman valtaelimen luomiseen. Lisäksi Atambajev harjoitti aktiivisesti maallista politiikkaa, joka vastusti islamisaatioprosesseja maassa ja tuki siten uskonnon ja valtion erottamisen periaatetta.
Kirgisian presidenttinä > Biometriset vaalit

Merkittävä tapahtuma Atambajevin työssä on myös biometristen passien käyttöönotto ja biometrinen vaalijärjestelmä, joka takasi vaalien läpinäkyvyyden ja sulki yhden kansalaisen mahdollisuuden äänestää useita kertoja. Äänestäminen tuli mahdolliseksi vasta sormenjälkesi tunnistamisen jälkeen. Atambajevin presidenttikaudella maa otti käyttöön biometrisiin tietoihin perustuvan vaaleihin osallistumisen järjestelmän, mikä lisäsi dramaattisesti äänestysmenettelyn läpinäkyvyyttä ja poisti monia mahdollisuuksia väärentämiseen. Vuoden 2014 lailla "Kirgisian tasavallan kansalaisten biometrisesta rekisteröinnistä" oli tärkeä rooli demokraattisten vaalien instituution kehittämisessä. Euroopan unioni auttoi Kirgisiaa järjestämään vuoden 2015 parlamenttivaalit, jotka todettiin oikeudenmukaisiksi ja kilpailukykyisiksi. Atambajev neuvotteli tästä avusta Brysselissä vieraillessaan neuvotteluissa Euroopan parlamentin puhemiehen Martin Schulzin ja Eurooppa-neuvoston puheenjohtajan Herman Van Rompuyn kanssa vuonna 2013. Myös tuolloin Atambajev kävi aktiivista vuoropuhelua Euroopan komission puheenjohtajan José Manuel Barroson kanssa.
Vuonna 2017 Kirgisiassa vieraillessaan Federica Mogherini tunnusti "Almazbek Atambajevin kiistattomat ansiot tasavallan vaaliprosessin kokonaisvaltaisessa parantamisessa sekä demokraattisten instituutioiden kehittämisessä."
Kirgisian presidenttinä > Ulkopolitiikka Euroopan unionin kanssa

Pian presidentiksi tullessaan vuonna 2011 Atambajev matkusti Turkkiin ja allekirjoitti Turkin presidentin kanssa sopimuksen kaupan lisäämisestä 300 miljoonasta dollarista vuonna 2011 miljardiin dollariin vuoteen 2015 mennessä, ja Turkki suostui myös houkuttelemaan Turkkilaisia ​​investointeja Kirgisiaan 450 miljoonalla dollarilla muutaman seuraavan vuoden aikana. Atambajev vieraili Brysselissä presidenttinä 4 kertaa vuosina 2011, 2013, 2015 ja 2016. 22. maaliskuuta – 1. huhtikuuta 2015 tapahtui Atambajevin kiertue Euroopan maissa (Sveitsi, Itävalta, Ranska, Belgia, Saksa), jonka aikana tehtiin lukuisia sopimuksia. Saavutettu suhteiden syventämisessä ja kehittämisessä eri aloilla kulttuurivaihdosta investointiyhteistyöhön. EU on tukenut Kirgisiaa jatkuvasti demokraattisissa uudistuksissa: Atambajevin tekemien sopimusten puitteissa kahdenvälisen yhteistyön puitteissa kaudella 2014–2020. EU on myöntänyt Kirgisian tasavallalle 184 miljoonaa euroa kolmen keskeisen alan, koulutuksen, oikeusvaltioperiaatteen ja maaseudun kehittämisen, kehittämiseen. Angela Merkelin vierailu Kirgisiaan vuonna 2015 oli ensimmäinen liittokanslerin vierailu maahan itsenäisen Kirgisian tasavallan historiassa ja ensimmäinen Saksan liittokanslerin vierailu Keski-Aasian alueelle. Kirgisia sai myös GSP+-statuksen Euroopan unionin kanssa Almazbek Atambajevin johdolla vuonna 2015. GSP+-statuksen säilyttämiseksi Kirgisian on täytettävä 27 kansainvälistä sopimusta. Niistä 7 liittyy ihmisoikeuksiin: lasten oikeuksien suojeluun, naisten ja vähemmistöjen syrjinnän poistamiseen, sananvapauden suojeluun, kokoontumisvapauteen, oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, oikeuslaitoksen riippumattomuuden varmistamiseen sekä taloudellisiin, kulttuurisiin ja sosiaaliset oikeudet.