stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Dornier Do 228
Suomen Rajavartiolaitoksen koneet

Suomessa Rajavartiolaitos käyttää kahta Do 228 -konetta (OH-MVO ja OH-MVN). Koneet hankittiin Suomeen vuonna 1995, ja niitä käytetään meri- ja rajavalvonnan ohella ympäristövalvontaan. Koneiden tukikohta on vartiolentolaivueen Turun vartiolentue. Valvontakoneet on varustettu kehittyneellä tutka- ja kuvauskalustolla.
Yllä olevat tiedot koskevat matkustajalentokonetta. Rajavartiolaitos ilmoittaa koneilleen seuraavat tiedot, sikäli kuin ne poikkeavat edellä mainituista:
Tyhjäpaino: 4 600 kg
Normaali hyötykuorma: 1 000 kg
Toimintamatka: 1 400 km
Suurin matkalentonopeus Vmo: 413 km/h, 223 kts
Suurin nopeus Vne 518 km/h, 280 kts
Miehistö: 2 lentäjää, 2 operaattoria + 3 matkustajaa/tähystäjää
Koneet on varustettu:
jäänpoistojärjestelmällä
suunnistus/automaattiohjausjärjestelmällä
säätutkalla, ympärikeilaavalla valvontatutkalla ja sivukulmatutkalla
IR-, UV- ja näkyvän valon skannerilla sekä lämpökameralla
kattavalla video-sekä valokuvauskalustolla
Koneiden ympäristönvalvontalaitteet (MSS 6000 -järjestelmä) uusittiin vuoden 2009 aikana. Tarkkailulaitteisto uusittiin vuonna 2013 ja ohjaamoa kunnostettiin vuonna 2017.
Vuoteen 2020 tultaessa koneiden huolto on käynyt yhä kalliimmaksi eikä koneita voida tankata täyteen, koska vanha laitteisto painaa huomattavasti. Koneet uusitaan 2020 - luvun puolenvälin paikkeilla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Dornier Do 228 Wikimedia Commonsissa
Rajavartiolaitoksen toinen Dornier Malmin lentokentällä 2007.
Tatra 603-2 B5

| Tatra 603-2 B5 ja 603-2 B6 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tšekkoslovakia
Valmistaja:  Tatra n. p., Kopřivnice
Tuotantomäärä:  3
Korimalli:  4-ovinen sedan
Luokka:  Kilpa-auto
Tekniset tiedot
Henkilöluku:  2
Iskutilavuus:  2 472 cm³
Teho:  B5: 150 hv B6: 173 hv
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4-vaihteinen, täyssynkronoitu, käsivalintainen
Mitat
Massa:  1 320 kg
Pituus:  4 995 mm
Leveys:  1 895 mm
Korkeus:  1 450 mm
Tatra 603-2 B5 oli tšekkoslovakialaisen Tatran valmistama kilpa-auto, joka perustui Tatra 603:een. Auto suunniteltiin vakioautoluokan kestävyysajoihin. Se tuli tunnetuksi erityisesti vuosien 1966 ja 1967 Marathón de la Route -kisoista, jotka ajettiin Nürburgringillä.
Suunnittelu

Tatra 603 GT -kilpa-autolla Nürburgringillä vuonna 1965 saavutettujen kolmannen ja neljännen sijan jälkeen kilpailussa käytetyt kolme autoa päätettiin muuttaa sopiviksi B5-vakioautoluokkaan, jossa alkuperäisten tuotantoautojen rakennetta sai muunnella varsin vapaasti. Autot suunniteltiin Marathón de la Route -kestävyysajoa varten. Autot olivat väriltään tummankeltaisia lukuun ottamatta tavaratilan kantta, joka maalattiin mustaksi. Yksilöt voitiin tunnistaa oikeaan etukulmaan maalattujen punaisten raitojen avulla.
Teknisiä tietoja > Moottori

Julius Mackerlen suunnittelema T603:n moottori, myös mallinimeltään T603, oli alkuaankin kehitetty moottoriurheilukäyttöön. Sitä oli käytetty voimanlähteenä T602- ja T607-kilpa-autoissa sekä Tatraplaniin perustuneessa T601 Monte Carlo -mallissa. Kilpa-autoissa käytetty moottori oli tyypiltään T603H.
Auton takaosaan pitkittäin sijoitettu moottori oli ilmajäähdytteinen V8, jonka sylinteririvien välinen kulma oli 90 astetta. Moottorinlohko ja sylinterikannet olivat kevytmetallia. Moottorissa oli puolipallon muotoiset palotilat, joihin venttiilit oli asetettu vastakkain. Ketjukäyttöinen nokka-akseli oli sijoitettu moottorinlohkoon. Vakiomoottorin massa oli 180 kg.
T603-B5:n polttoaineensyötöstä vastasi neljä kaksikurkkuista Weber 35 DCNL -kaasutinta. Sytytysjärjestelmä oli kärjetön ja AEC:n valmistama. Puristussuhde oli nostettu alkuperäisestä 8,2:sta 10,5:een. Sylinterinkansia oli käsitelty ja venttiilinjousia jäykennetty. Männät olivat Mahlen ja männänrenkaat GC:n valmistamat. Moottorissa käytettiin Castrolin voiteluöljyä ja kotimaisia PAL-sytytystulppia. Moottorin teho oli 150 hv /6000 1/min ja suurin vääntömomentti 20 kpm /4000 1/min. Näillä eväillä auton huippunopeus oli 180 km/h.
Myöhemmin autoilla kilpailtiin B6-ryhmässä ja tätä varten moottoriin tehtiin Mackerlen suunnittelema ejektorijäähdytysjärjestelmä, joka toimi pakokaasujen virtauksen avulla. Ratkaisun ansiosta alkuperäiset, nokka-akselin päästä voimansa saaneet jäähdytyspuhaltimet voitiin jättää pois, jolloin moottorin teho kohosi 173 hevosvoimaan ja huippunopeus 195 kilometriin tunnissa. Haittapuolena äänenvaimentimien käyttö tuli mahdottomaksi, ja Tatran melutaso nousi kilpailutilanteessa korviahuumaavalle 130 desibelin tasolle.
Teknisiä tietoja > Voimansiirto ja alusta

Alkuperäisessä T603:ssa oli nelivaihteinen vaihteisto, jonka yhteyteen oli integroitu tasauspyörästö. Vaihteiston välitykset muutettiin kilpailukäyttöön sopiviksi ja vaihteenvalitsin siirrettiin ohjaustangosta lattiaan. Kuiva yksilevyinen kytkin toimi hydraulisesti. Etuakselilla oli erillisjousitus ja MacPherson-pyöräntuenta, jossa oli kierrejouset, kolmiotukivarret sekä kallistuksenvakain. Autossa oli tehostamaton hammastanko-ohjaus. Takana oli heiluriakselisto, johon kuului kierrejouset. Jokaisella pyörällä oli tehostetut levyjarrut, joiden satulat olivat Dunlopin ja levyt Girlingin valmistamat. Renkaat olivat kooltaan 185/70 R 15 ja niin ikään Dunlopin valmistamat.
Teknisiä tietoja > Kori ja varusteet

Autossa oli itsekantava teräskori, joka oli vahvistettu keskellä lattialla kulkeneella kotelopalkilla. Kilpaversion koria oli kevennetty vaihtamalla korin luukkuja lasikuituisiin ja korvaamalla sivuikkunat pleksillä. Lokasuojien aukkoja oli suurennettu renkaanvaihdon helpottamiseksi. Polttoainetankki oli upotettu etutavaratilan pohjalle ja täyttöaukko oli sijoitettu auton keulalle.
Istuimina oli kevyet kuppipenkit. Eteen oli asetettu neljä lisävaloa. Kojelautaan oli lisätty Halda Twinmaster -kello, Smith's-kierroslukumittari ja Speedpilot-navigointilaite. Varusteisiin kuuluivat myös käsisammutin ja äänimerkkien virkaa toimittaneet fanfaaritorvet.
Kilpailuhistoriaa

Tatra T603-2 B5:n kuljettajina oli muun muassa Alois Mark, Zdenek Čechmánek, Stansilav Hajdušek ja Adolf Veřmiřovský.
Kilpailuhistoriaa > Štramberk 1966

Vuonna 1966 autoja testattiin aluksi Štramberkin radalla. Niillä ajettiin lähes 10 000 km:n mittainen kestävyysajo, jossa tutkittiin niiden teknistä luotettavuutta.
Kilpailuhistoriaa > Nürburgring 1966

Saman vuoden elokuussa autot osallistuivat Nürburgringin Marathon de la Route -ajoihin. Kilpailussa oli mukana kaikki kolme Tatraa ja sen lisäksi 46 muuta ajoneuvokuntaa. Ajoaika oli 84 tuntia ja kuljettajaa vaihdettiin kolmen tunnin välein. Autoille oli määrätty vähintään 106 km/h keskinopeus päiväaikaan ja 90 km/h yöaikaan. Renkaanvaihto- ja tankkausajat sekä muihin huoltotoimenpiteisiin käytettävät ajat oli tarkoin rajattu virhepisteiden uhalla. Tatrat sijoittuivat ajoissa erinomaisesti, sillä ne saivat loppupisteissä kolmannen, neljännen ja viidennen sijan. Kisan voitti Ford Lotus Cortinaa kuljettaneet belgialaiset Jacky Ickx ja Gilbert Stapelaere tuloksella 8808 km; toiseksi tulivat BMW 1800 TISA:lla ajaneet luxemburgilainen Nicolas Koob ja italialainen Dino Pizznato (8 611 km). Tätä seurasivat Tatrat tuloksilla 8 330, 8 219 ja 7 725 km.
Kilpailuhistoriaa > Brno 1966

Autot osallistuivat jo seuraavan kuun aikana Brnossa pidettyihin kuuden tunnin kestävyysajoihin. Pari Veřmiřovský - Hajdušek sijoittui kolmanneksi, Čechmánek - Chovanec neljänneksi.
Kilpailuhistoriaa > Nürburgring 1967

Vuoden 1967 Marathon de la Route -kisassa Tatrat saivat neljännen ja viidennen sijan; neljänneksi sijoittuneen autokunnan miehityksenä oli Hajdušek-Mark-Veřmiřovský ja viidenneksi sijoittuneessa Čechmánek-Chovanec-Pělucha.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kuvia kilpailutilanteista (tšekiksi)
Teknisiä tietoja (Arkistoitu – Internet Archive) (tšekiksi)
Timo Poranen

Timo Armas Juhani Poranen (1. toukokuuta 1943 Helsinki – 21. elokuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen insinööri ja yritys- ja järjestöjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Porasen vanhemmat olivat johtaja Armas Anselmi Poranen ja Toini Onerva Nuotio ja puoliso vuodesta 1967 Marja-Leena Ylinen. Diplomi-insinööriksi valmistunut Poranen tuli töihin Metsäliiton Äänekosken tehtaalle Vuonna 1968. Sieltä hän siirtyi vuonna 1974 perustamaan Metsä-Botnian Kaskisten sellutehdasta. Koko Metsä-Botnian toimitusjohtaja Porasesta tuli vuonna 1986 ja sitten vuonna 1990 Metsä-Serlan toimitusjohtaja Ebbe Sommarin jälkeen. Metsäliiton varapääjohtajaksi Poranen siirtyi vuonna 1996 ja kahden vuoden päästä Metsäteollisuus-järjestön toimitusjohtajaksi aina vuoteen 2005 asti. Teollisuusneuvoksen arvonimen Poranen sai vuonna 2005.
TUL Cup 1993

| TUL Cupin kausi 1993 |
| --- | --- |
Ajankohta:  tammi–helmikuu 1993
Mestari:  FC Jazz
  ← 1992 :  1994 → 
TUL Cup 1993 oli 55. kerran järjestetty Suomen Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu. Mestaruuden voitti FC Jazz, jolle saavutus oli viides TUL:n mestaruus. Lopputurnaus järjestettiin Porin Karhuhallissa 20.–21. helmikuuta 1993. Alkulohkojen ottelut pelattiin 2×30 minuutin pituisina ja sijoitusottelut täysimittaisina.
Lopputurnaus > Lohko A

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | FC Jazz | 2 | 2 | 0 | 0 | 9 | 1 | +8 | 6  |
| 2 | KajHa | 2 | 1 | 0 | 1 | 3 | 7 | −4 | 3  |
| 3 | VaKP | 2 | 0 | 0 | 2 | 0 | 4 | −4 | 0  |
Lopputurnaus > Lohko B

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | VarTP | 2 | 1 | 1 | 0 | 5 | 3 | +2 | 4  |
| 2 | Ponnistus | 2 | 1 | 1 | 0 | 2 | 1 | +1 | 4  |
| 3 | TPV | 2 | 0 | 0 | 2 | 2 | 5 | −3 | 0  |
TUL Cup 2002

| TUL Cupin kausi 2002 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  17
Ajankohta:  helmi–maaliskuu 2002
Mestari:  FC Jazz
  ← 2001 :  2003 → 
TUL Cup 2002 oli 63. kerran järjestetty Suomen Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu. Mestaruuden voitti FC Jazz, jolle saavutus oli kahdeksas TUL:n mestaruus. Kilpailuun osallistui 17 joukkuetta. Lopputurnaus järjestettiin Porin Karhuhallissa 2.–3. maaliskuuta 2002. Alkulohkojen ottelut pelattiin 2×30 minuutin pituisina ja sijoitusottelut täysimittaisina.
Lopputurnaus > Lohko A

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | FC Jazz | 2 | 2 | 0 | 0 | 4 | 0 | +4 | 6  |
| 2 | PP-70 | 2 | 1 | 0 | 1 | 2 | 1 | +1 | 3  |
| 3 | LPS | 2 | 0 | 0 | 2 | 0 | 5 | −5 | 0  |
Lopputurnaus > Lohko B

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | FC KooTeePee | 2 | 2 | 0 | 0 | 3 | 0 | +3 | 6  |
| 2 | TKT | 2 | 0 | 1 | 1 | 0 | 1 | −1 | 1  |
| 3 | Riento | 2 | 0 | 1 | 1 | 0 | 2 | −2 | 1  |
Tatu (yhdistys)

| Tatu |
| --- | --- |
Toimiala:  vammais- ja sairausjärjestö
Kotipaikka:  Kuopio
Puheenjohtaja:  Karoliina Ahonen
Aiheesta muualla
Sivusto
Tatu on tapaturmaisesti tai potilasvahingon kautta vammautuneiden ja sairastuneiden, alle 30-vuotiaiden, lasten, nuorten, nuorten aikuisten sekä heidän läheistensä tukiyhdistys. Yhdistys järjestää mm. vertaistuellista toimintaa ja kursseja.
Aiheesta muualla

TATU ry:n kotisivut
Timo Lipitsä

Timo Lipitsä vuonna 1917 A. O. Väisäsen kuvaamana.
Timo Lipitsä (1. toukokuuta 1857 Suistamo – 5. huhtikuuta 1950 Kiuruvesi) oli Laatokan Karjalasta Suistamon Koiton kylästä kotoisin ollut runonlaulaja ja kanteleensoittaja.
Lipitsän vanhemmat olivat Georgi (Jyrki) Mihailinpoika (1832–1901) ja Matrona Feodorintytär (1831–1859). Lipitsä oppi kanteleen soiton ja kanteleiden rakentamisen taidon isältään Jyrki Lipitsältä. Hän kulki 17-vuotiaasta alkaen kanteleineen esiintymässä kylän juhlissa. Vuonna 1883 Lipitsä meni naimisiin Jevdokia (Outi) Tanjusen kanssa ja viljeli sitten Suistamolla pientä maatilaansa. Vuonna 1911 hän osallistui Suistamolla pidettyihin runolaulu- ja kanteleensoittokilpailuihin saaden 5. palkinnon kantelesarjassa, ja vuonna 1917 kansanmusiikintutkija A. O. Väisänen vieraili Koiton kylässä ja tallensi Lipitsältä viisi tanssisävelmää.
Valkopartainen, kymmenkielistä kanteletta soittanut Timo Lipitsä tuli tunnetuksi vasta 1920- ja 1930-luvulla, kun hän teki esiintymiskiertueita ympäri Suomea. Lipitsä aloitti esiintymismatkat Suistamon ulkopuolelle 1920-luvun alussa ja esiintyi muun muassa Sortavalan laulujuhlilla 1926 ja Helsingin laulujuhlilla 1931. Hän kiersi esiintymässä kouluilla, eri juhlissa ja yksityistilaisuuksissa. Lipitsän esiintymiskumppaneina olivat aluksi Iivana Onoila ja sitten Feodor Vuorinen, mutta myöhemmin hän esiintyi pääasiassa yksin. Lipitsä rakensi myös kanteleita, joille löytyi ostajia sekä Suomesta että muualta Euroopasta.
Vuonna 1934 Jorma Pohjanpalo arveli artikkelissaan Lipitsän olleen "paras vielä elossa olevista harvoista kalevalaisista laulajaukoista". Hän sai huomiota vuonna 1934 Tampereella pidetyillä Suomen Kuoroliiton laulujuhlilla, ja Kalevalan juhlavuonna 1935 Lipitsä esiintyi Sortavalan laulujuhlilla laulaen päätösjuhlassa Maan luomisesta. Hän pääsi myös Suomen Kuvalehden kansikuvaan ja esiintyi yhdessä runonlauluja Feodor Vuorisen kanssa Kalle Kaarnan dokumenttielokuvassa Kalevalan mailta. Kesällä 1936 Yrjö von Grönhagen ja saksalainen Fritz Bose kävivät Suistamolla äänittämässä Lipitsän runonlaulua ja hänen vaimonsa Outi Lipitsän itkuvirsiä. Von Grönhagenin Lipitsästä ottama valokuva päätyi jopa koristamaan SS-johtaja Heinrich Himmlerin työhuoneen seinää. Lipitsä joutui kuitenkin pian luopumaan esiintymismatkoistaan sokeuduttuaan vuonna 1938.
Talvisodan aikana Lipitsä joutui evakkoon Laihian Torstilaan, jossa kappalainen Frans Kärki tallensi häneltä 75 runoa. Lipitsä esiintyi vielä 1941 Kalevalajuhlissa Vaasassa, ja hän pääsi jatkosodan aikana käymään vielä Suistamolla. Sodan jälkeen Lipitsä asui poikansa Iivo Lipitsän luona ensin Lapuan Kauhajärvellä ja sitten Kiuruveden Niemiskylässä. Toimittaja Veikko Hintikka tapasi Lipitsän talvella 1949, ja hän kiinnitti lehtijutuissaan huomiota Lipitsän huonoihin elinoloihin. Lipitsä kuoli huhtikuussa 1950, ja hänet haudattiin Kiuruveden luterilaiselle hautausmaalle, jonne pystytettiin hänelle myös hautapatsas Suistamo-seuran aloitteesta.
Aiheesta muualla

Jorma Pohjanpalo : Raja-Karjalan sarja III. Timo Lipitsä - runolaulajien viimeisiä, Helsingin Sanomat, 04.03.1934, nro 61, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Riku Kuikka : Kävin Timo Lipitsää tervehtimässä, Laatokka, 28.02.1950, nro 48, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Dmitri Karbyšev

Dmitri Karbyšev, 1914.
Dmitri Mihailovitš Karbyšev (ven. Дми́трий Миха́йлович Ка́рбышев; 1880 – 1945) oli Venäjän keisarillisen armeijan upseeri, Puna-armeijan kenraali, Venäjän yleisesikunta-akatemian professori, Neuvostoliiton sankari. Karbyšev syntyi Omskissa ja menehtyi natsi-Saksan Mauthausenin keskitysleirillä. Karbyšev oli taustaltaan kristitty tataari, eli krjašeni. Hänen isänsä oli Donin kasakoiden jälkeläinen Siperiasta.
Di-tert-butyyliperoksidi

| Di-tert-butyyliperoksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-tert-butyyliperoksi-2-metyylipropaani
CAS-numero:  110-05-4
PubChem CID:  8033
SMILES:  CC(C)(C)OOC(C)(C)C
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H18O2
Moolimassa:  146,224 g/mol
Sulamispiste:  -40 °C
Kiehumispiste:  111 °C (hajoaa)
Tiheys:  0,793 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,171 g/l (20 °C)
Di-tert-butyyliperoksidi (C8H18O2) on orgaanisiin peroksideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää esimerkiksi radikaali-initiaattorina polymeerien ja muiden yhdisteiden valmistuksessa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa di-tert-butyyliperoksidi on väritöntä tai kellertävää nestettä. Yhdiste liukenee veteen vain vähäisissä määrin ja paremmin useisiin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi asetoniin ja hiilivetyihin. Aine on orgaaniseksi peroksidiksi melko stabiili ja hajoaa radikaaleiksi vasta kuumennettaessa tai fotokemiallisesti. Se reagoi väkevien happojen ja voimakkaiden Lewis-happojen kanssa. Di-tert-butyyliperoksidi on voimakas hapetin.
Di-tert-butyyliperoksidia valmistetaan hapettamalla tert-butanolia tai isobuteenia vetyperoksidilla. Toinen tapa on kuumentaa tert-butyylihydroperoksidin tert-butanoliliuosta 85 °C:n lämpötilaan happaman katalyytin läsnä ollessa. Tuote puhdistetaan tislaamalla.
Di-tert-butyyliperoksidia käytetään radikaali-initiaattorina esimerkiksi polyeteenin, polystyreenin, polymetyylimetakrylaatin ja silikonien valmistuksessa. Orgaanisen kemian synteeseissä se toimii radikaalien lähteenä muun muassa radikaaliadditioissa, syklisointireaktioissa ja aromaattisten yhdisteiden radikaalisubstituutioissa. Di-tert-butyyliperoksidia voidaan lisätä dieseliin syttymistä edistäväksi lisäaineeksi.
Descartes-palkinto

Descartes-palkinto on  Euroopan unionin vuosittainen tiedepalkinto, joka on nimetty ranskalaisen matemaatikko-filosofi René Descartesin kunniaksi.
Palkinnot myönnetään tieteellisistä ja teknisistä saavutuksista, jotka perustuvat eurooppalaiseen tutkimusyhteistyöhön. Tutkimuspalkinto on ensimmäisen kerran myönnetty vuonna 2000. Palkinto myönnetään tutkimusryhmille, jotka ovat "saavuttaneet merkittäviä tieteellisiä tai teknologisia tuloksia tutkimusyhteistyöllä minkä tahansa tieteen alalla mukaan lukien taloustieteen, yhteiskuntatieteen ja humanistiset tieteet". Esityksiä palkinnonsaajiksi voivat tehdä tutkimusryhmät itse tai sopivat kansalliset elimet.
Tiedeviestintään osoitettu palkinto sai alkunsa vuonna 2004 osana Descartes-palkintoa, mutta vuonna 2007 se erotettiin omaksi luokakseen.
Palkintoseremonia pidetään joulukuussa vuosittain.
Aiheesta muualla

Official site
EU CORDIS FP6 site on the Descartes Prize (Arkistoitu – Internet Archive)
Editorial policy for the promotion of science whatever the media
Award page
TUL Cup 1996

| TUL Cupin kausi 1996 |
| --- | --- |
Joukkueiden määrä:  27
Ajankohta:  tammi–helmikuu 1996
Mestari:  FC Jazz
  ← 1995 :  1997 → 
TUL Cup 1996 oli 58. kerran järjestetty Suomen Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu. Mestaruuden voitti FC Jazz, jolle saavutus oli kuudes TUL:n mestaruus. Turnaukseen ilmoittautui 27 joukkueta. Karsintaturnaukset järjestettiin Jyväskylässä, Kotkassa, Oulussa, Porissa ja Tampereella. Lopputurnaus järjestettiin Porin Karhuhallissa 24.–25. helmikuuta 1996. Alkulohkojen ottelut pelattiin 2×30 minuutin pituisina ja sijoitusottelut täysimittaisina.
Loppuottelussa FC Jazz voitti KTP:n rangaistuspotkukilpailun jälkeen. FC Jazz pelasi suurimman osan loppuottelusta kymmenellä miehellä Jani Suikkasen ulosajon myötä.
Lopputurnaus > Lohko A

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | FC Jazz | 2 | 2 | 0 | 0 | 7 | 2 | +5 | 6  |
| 2 | KajHa | 2 | 1 | 0 | 1 | 4 | 2 | +2 | 3  |
| 3 | PP-70 | 2 | 0 | 0 | 2 | 1 | 8 | −7 | 0  |
Lopputurnaus > Lohko B

| S | Joukkue | O | V | T | H | TM | PM | ME | Pist  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | KTP | 2 | 1 | 1 | 0 | 7 | 4 | +3 | 4  |
| 2 | MuSa | 2 | 1 | 1 | 0 | 4 | 2 | +2 | 4  |
| 3 | Riento | 2 | 0 | 0 | 2 | 6 | 11 | −5 | 0  |
Tatu Eskelinen

Tatu Eskelinen (s. 1993) on suomalainen pianisti.
Eskelinen opiskeli pianonsoittoa ensin Joensuun konservatoriossa Anitta Hirvikankaan ja Otto Korhosen, sekä yksityisesti Jaakko Untamalan johdolla. Vuosina 2013-2021 hän opiskeli Sibelius-Akatemiassa opettajinaan Jussi Siirala, Antti Siirala ja Erik T. Tawaststjerna. Vuosina 2022-2023 hän kuului ruotsalaisen Ingesund Piano Centerin residenssitaiteilijoiden joukkoon.
Eskelinen on palkittu useissa kilpailuissa niin soolo- kuin liedpianistina: mm. Tampereen pianokilpailussa 2021 (2. palkinto), Helsinki Lied -kilpailussa 2021 (3. palkinto) ja Arvikan pohjoismaisessa pianokilpailussa Ruotsissa 2019 (Finalisti ja erikoispalkinto parhaasta v. 1900 jälkeen sävelletyn teoksen esityksestä). Hän on esiintynyt mm. Tampere Filharmonian ja Joensuun kaupunginorkesterin solistina sekä useilla kotimaisilla festivaaleilla, kuten Kamarikesä -festivaalilla, Aino Acktén kamarifestivaalilla ja Joensuun Musiikkijuhlilla. Eskelinen on Suomen lisäksi konsertoinut useissa Euroopan maissa ja Japanissa.
Aiheesta muualla

Tatu Eskelisen kotisivut
Tina!: 50th Anniversary Tour

Tina Turner esiintymässä kiertueella.
50th anniversary Tour oli Tina Turnerin ensimmäinen konserttikiertue kahdeksaan vuoteen. Kiertue tapahtui vuosina 2008–2009.
Turnerin Pohjois-Amerikan-kiertue oli suuri menestys: jokainen konsertti myytiin loppuun ja kiertue tuotti 47,7 miljoonaa dollaria. Euroopan-kiertueesta tuli toiseksi suurin Euroopassa pidetty, ja 52 esitystä tuottivat yhteensä yli 83,5 miljoonaa dollaria. Kaikkiaan kiertue tuotti maailmanlaajuisesti yli 130 miljoonaa dollaria.
Kiertueesta

Lavastuksen suunnittelivat Mark Fischer ja Baz Halpin.
Soittolista

Get Back (intro)
Steamy Windows
Typical Male
River Deep - Mountain High
What You Get Is What You See
Better Be Good to Me
Acid Queen
What's Love Got to Do with It?
Private Dancer
We Don't Need Another Hero (Thunderdome)
I Don't Wanna Fight
Help
Let's Stay Together
Undercover Agent for the Blues
I Can't Stand the Rain
Rolling Stones Medley:
Jumping Jack Flash
It's Only Rock 'n Roll (But I Like It)
GoldenEye
Addicted to Love
The Best
Proud Mary
Encore:
Nutbush City Limits
Be Tender with Me Baby
Edessa

Edessa voi viitata seuraaviin:
Édessa, kaupunki Kreikassa.
Edessa eli Şanlıurfa, kaupunki Turkissa, alun perin Mesopotamiassa.
Edessa eli Osroene, Edessaa ympäröinyt Rooman provinssi.
Edessan kreivikunta, ensimmäisen ristiretken yhteydessä Edessaan perustettu valtakunta.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Edessa”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Tatu Hiltunen

Tatu Hiltunen (s. 1977 Kuopio) on suomalainen taidevalokuvaaja ja taiteen maisteri (TaM).
Tatu Hiltunen voitti Turku Biennaalin vuonna 2005. Hän on koulutukseltaan taiteen maisteri (TaM). Hiltusella on ollut näyttely mm Valokuvakeskus Perissä. Hänen teoksiaan on ollut Nuorten näyttelyssä, Mäntän kuvataideviikoilla ja Suomen valokuvataiteen museon Ihmisiä suviyössä näyttelyssä.
Palkintoja

Fotofinlandia-finalisti 2006
Turku Biennaalin voittaja 2005, myös yleisöäänestyksen suosikki
Descartes (Indre-et-Loire)

| Descartes |
| --- | --- |
 Descartesin patsas kaupunginhotellilla
 vaakuna
Valtio:  Ranska
Hallintoalue:  Centre
Departementti:  Indre-et-Loire
Arrondissementti:  Loches
Kantoni:  Descartes
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Jacques Barbier
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  38,08 km²
Väkiluku (2006):  3 855
 – Väestötiheys:  101,2 as./km²
 
 www.ville-descartes.fr 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Descartes on kaupunki Indre-et-Loiren departementissa Ranskassa. Vuonna 2006 kaupungin asukasluku oli 3 855 .
Kaupungin alkuperäinen nimi oli La Haye-en-Touraine, mutta kaupungin nimi muutettiin siellä syntyneen filosofi René Descartesin kunniaksi muotoon La Haye-Descartes vuonna 1802. Kaupungin nimi muutettiin uudelleen nykyiseen muotoonsa vuonna 1967 samalla kun siihen liitettiin Balesmesin kunta. [lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Descartes Wikimedia Commonsissa
Kaupungin virallinen sivusto (ranskaksi)