stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Swiftsure

Swiftsure tarkoittaa seuraavia asioita:
Swiftsure on Yhdysvaltain majakkalaiva No 83:n nykyinen nimi
Swiftsure Yacht Race on koillisella Tyynellämerellä käytävä purjehduskilpailu, joka alkaa ja päättyy Victoriaan Kanadassa
Swiftsure-luokka (linjalaiva), 74-tykkinen linjalaivaluokka
Swiftsure-luokka (taistelulaiva, 1870),  taistelulaivaluokka
Swiftsure-luokka (taistelulaiva), taistelulaivaluokka
Swiftsure-luokka (risteilijä), Minotaur-luokan risteilijöiden alaluokka
Swiftsure-luokka (sukellusvene), sukellusveneluokka
Swiftsure (1573), kaljuuna
Swiftsure (1621), 42-tykkinen alus
HMS Swiftsure (1696), 66-tykkinen alus
HMS Swiftsure (1750), 70-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
HMS Swiftsure (1787), Elizabeth-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
HMS Swiftsure (1804), 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva
HMS Swiftsure (1870), Swiftsure-luokan taistelulaiva
HMS Swiftsure (1903), Swiftsure-luokan taistelulaiva
HMS Swiftsure (08), Minotaur-luokan kevyt risteilijä
HMS Swiftsure (S126), Swiftsure-luokan ydinsukellusvene
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Swiftsure”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Lodè

| Lodè (Lodè) |
| --- | --- |

 Sijainti Nuoron maakunnassa
 Lodè
 Koordinaatit: 40.591°0′0″N, 9.539°0′0″E 
Valtio:   Italia
Alue:  Sardinia
Maakunta:  Nuoro
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  123,45 km²
Korkeus:  345 m
Väkiluku:  1 692
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  08020
Suuntanumero(t):    0784
Rekisterikilpi:  NU
 
 http://www.comunedilode.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lodè (sardiksi Lodè) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 692 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 123,45 neliökilometriä. Se sijaitsee 345 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lodè Wikimedia Commonsissa
Nuoron maakunta
Aritzo | Arzana | Atzara | Austis | Bari Sardo | Baunei | Belvì | Birori | Bitti | Bolotana | Borore | Bortigali | Cardedu | Desulo | Dorgali | Dualchi | Elini | Fonni | Gadoni | Gairo | Galtellì | Gavoi | Girasole | Ilbono | Irgoli | Jerzu | Lanusei | Lei | Loceri | Loculi | Lodine | Lodè | Lotzorai | Lula | Macomer | Mamoiada | Meana Sardo | Noragugume | Nuoro | Oliena | Ollolai | Olzai | Onanì | Onifai | Oniferi | Orani | Orgosolo | Orosei | Orotelli | Ortueri | Orune | Osidda | Osini | Ottana | Ovodda | Perdasdefogu | Posada | Sarule | Silanus | Sindia | Siniscola | Sorgono | Talana | Tertenia | Teti | Tiana | Tonara | Torpè | Tortolì | Triei | Ulassai | Urzulei | Ussassai | Villagrande Strisaili
Leveäkaistatie

Leveäkaistatie valtatie 9:llä Aurassa.
Leveäkaistatie on yksiajoratainen tie, jonka ajokaistat ovat normaalia leveämmät. Tyypillisen 3,5–4 metriä leveän ajokaistan sijaan leveäkaistatiellä saattaa olla esimerkiksi 5,5 metriä leveät ajokaistat.
Lain mukaan ajoneuvoa tulee kuljettaa leveäkaistatiellä aivan ajoradan oikeassa reunassa, mutta monet autoilijat ajavat tätä vastoin leveäkaistateillä keskiviivan tuntumassa. Tiehallinto onkin lisännyt joillekin keskikaiteellisille tieosuuksille Aja oikealla -opastetauluja, mutta ne eivät kuitenkaan ole vaikuttaneet ajokäyttäytymiseen.
Perinteiseen kaksikaistaiseen tiehen verrattuna leveäkaistatien liikenneturvallisuus ei ole parempi, sillä ne eivät poista nokkakolarin riskiä. Turvallisuus ei kuitenkaan ole myöskään perinteistä tietä huonompi.
Suomeen leveäkaistateitä on rakennettu 1990-luvun alusta alkaen. Ensimmäinen leveäkaistainen tie otettiin käyttöön vuonna 1993. Niitä on kuitenkin sangen vähän, vain noin 120 kilometriä. Valtatie 6:lla on useita eri leveäkaistaosuuksia, joista uusin on vuonna 2004 valmistunut Koskenkylästä Korialle vievä tieosuus. Myös valtatie 9:llä Liedosta Auraan on leveäkaistatieosuus, samoin kuin valtatie 12:lla Lahden ja Uudenkylän välillä, tie on samalla myös moottoriliikennetie.
Valtatiellä 4 on ollut leveäkaistainen moottoriliikennetieosuus Oulun pohjoispuolella Oulun Kellon ja Iin Räinänperän välillä, mutta kyseinen osuus on muutettu vuonna 2020 osittain nelikaistaiseksi moottoritieksi ja osittain keskikaiteelliseksi jatkuvin ohituskaistoin varustelluksi moottoriliikennetieksi.
Uusia leveäkaistateitä ei enää suunnitella, vaan jatkossa Väylävirasto keskittyy pääosin keskikaiteellisten ohituskaistateiden rakentamiseen. Väylävirasto suunnittelee parantavansa valtatiellä 6 Kouvolassa Utin ja Kaipiaisten välillä olevan leveäkaistatieosuuden keskikaiteelliseksi nelikaistatieksi, valtatiellä 6 Kouvolan Korialla Koiviston ja Kukonojan välillä olevan osuuden keskikaiteelliseksi ohituskaistatieksi, valtatiellä 9 Liedon asemanseudun ja Auran välisen osuuden keskikaiteelliseksi nelikaistatieksi ja valtatiellä 12 olevan Joutjärven ja Uudenkylän välisen osuuden osittain keskikaiteelliseksi ohituskaistatieksi ja osittain keskikaiteelliseksi nelikaistatieksi. Mikäli kaikki edellä mainitut hankkeet toteutuvat nykyisessä muodossaan leveäkaistatietä olisi tulevaisuudessa enää vain valtatiellä 6 Loviisan Koskenkylän ja Kouvolan Kukonojan välillä sekä Kouvolan Kaipiaisten ja Luumäen Taavetin välillä. Väylävirasto on kuitenkin tehnyt myös suunnitelman valtatie 6:n parantamiseksi Kouvolan Korialla Hevossuon ja Napan välillä, jossa rakennettaisiin väliaikaisesti lyhyelle matkalle uutta leveäkaistatietä. Tämä leveäkaistatieosuus parannettaisiin kuitenkin myöhemmin keskikaiteelliseksi ohituskaistatieksi.
Suomen leveäkaistatiet

Lähde:
Asemakylä – Räinänperä, 6 km, valmistunut 1993, moottoriliikennetie, muutettu ohituskaistatieksi
Utti – Kaitjärvi, 20 km, valmistunut 1999–2002
Somerharju – Taavetti, 4,5 km, valmistunut 2001
Koskenkylä – Kouvola, 54 km, valmistunut 2004
Koskenkylä – Loviisa, 11 km, valmistunut 1998, moottoriliikennetie, muutettu moottoritieksi
Lieto – Aura, 9,5 km, valmistunut 2000
Lahti – Nastola, 16 km, valmistunut 1995, moottoriliikennetie
Ohittaminen leveäkaistatiellä

Edellä kulkevan ohittaminen leveäkaistatiellä on sallittua myös kohdatessa vastaantulevaa liikennettä, mikäli tien keskiviivaa ei ylitetä. Ohittaminen on sallittua myös sulkuviivan kohdalla, ellei sitä ole erikseen siinä kohtaa liikennemerkillä kielletty, jolloin ohittaa saa vain kaksipyöräisen ajoneuvon. Vastaantulevien kaistaa saa käyttää ohitukseen mikäli se on vapaa, eikä ylitetä sulkuviivaa.
Leukodystrofiat

Leukodystrofiat ovat harvinaisia, eteneviä valkean aineen häiriöitä. Valkea aine kehittyy leukodystrofioissa poikkeavasti tai rappeutuu ja tuhoutuu. Aivojen ja selkäytimen lisäksi vaurioitumista saattaa ilmetä ääreishermostossa. Leukodystrofioiden oireiden laatu, tyypillinen puhkeamisikä ja vaikeusaste vaihtelevat huomattavasti tautikohtaisesti sekä yksilöllisesti myös saman diagnoosin sisällä.
Leukodystrofioiden oireet voivat esiintyä jo vastasyntyneillä tai puhjeta myöhemmin lapsuudessa. Myös nuoruudessa tai aikuisiällä puhkeavia leukodystrofioita tunnetaan. Aikuisiällä puhjetessaan leukodystrofia voi aiheuttaa lievemmän taudinkuvan kuin lapsuudessa puhjetessaan. Leukodystrofioille luonteenomainen piirre on liikkumisen vaikeutuminen ja kognitiivisen tason heikentyminen. Psykomotorisissa taidoissa voi esiintyä kehitysviiveitä ja ne voivat alkaa taantua siten, että opitut taidot lopulta häviävät. Kehitysvammaisuuden lisäksi yleistä on esimerkiksi spastisuus. Osaan leukodystrofioista kuuluu näkö- ja kuuloaistien rappeutuminen.
Leukodystrofioilla on erilaisia periytymistapoja taustalla olevasta mutaatiosta riippuen. Osa periytyy peittyvästi tai vallitsevasti autosomin kautta ja osa X-kromosomaalisesti. Leukodystrofian taustalla voi myös olla satunnainen uusi mutaatio. Parannuskeinoa mihinkään leukodystrofiaan ei ole vaan hoito on oireenmukainen. Valkean aineen puutos voi viitata myös muihin sairauksiin kuin leukodystrofioihin, esimerkiksi MS-tautiin.
Diagnooseja

18q-deleetio-oireyhtymä
Aicardi–Goutierèsin oireyhtymä
Alexanderin tauti
Canavanin tauti
Folaattireseptorin puutos
Fukosidoosi
Krabben tauti
Metakromaattinen leukodystrofia
Pelizaeus–Merzbacherin tauti
Pelizaeus–Merzbacherin kaltaiset taudit
Siaalihapon kertymätaudit
Synnynnäinen glykosylaation häiriö
Trikotiodystrofiat
Van der Knaapin oireyhtymä
X-adrenoleukodystrofia
Leukippos (mytologia)

Leukippoksen tyttärien ryöstö, Peter Paul Rubens, noin 1617
Leukippos (m.kreik. Λεύκιππος, lat. Leucippus) oli kreikkalaisessa mytologiassa Periereen ja Gorgofonen poika ja Messenian kuningas. Vaimonsa Filodiken kanssa heillä oli tyttäret Foibe ja Hilaeira – joidenkin lähteiden mukaan myös Arsinoe.
Leukippos lupasi tyttärensä vaimoiksi Idakselle ja Lynkeukselle, mutta Kastor ja Polydeukes ryöstivät morsiamet. Tällöin sulhaset tarttuivat aseisiin hakeakseen neitonsa takaisin, ja seuranneessa taistelussa Lynkeus ja Kastor saavat surmansa. Lisäksi yleensä kerrotaan Zeuksen lyöneen Idaksen salamallaan. Polydeukes luopuu tämän jälkeen kuolemattomuudestaan voidakseen vaihtaa paikkaa vuorotellen veljensä kanssa.
Muita samannimisiä mytologian hahmoja

Thespiadi, Herakleen ja Eurytelen poika
Hippokoonin poika, joka osallistui Kalydonin metsäkarjun metsästykseen.
Lamproksen ja Galateian tytär, jonka Leto muutti pojaksi.
Oinomaoksen poika, joka rakastui Dafneen, ja tämän vältettyä miesseuraa, pukeutui naiseksi voidakseen ystävystyä tämän kanssa.
Pomandroksen ja Tanagran poika
Thurimakhoksen, Sikyonin kuninkaan, poika
Ksanthioksen poika, joka rakastui omaan sisareensa ja tappoi vahingossa oman isänsä.
Sähkötys

Nykyaikainen kaupallinen Bencher-merkkinen automaattinen sähkötysavain, jolla muodostetaan morseaakkosia yhdessä elektroniikkaosan kanssa.
Sähkötys eli morsetus on viestintämenetelmä, jossa viestejä siirretään morseaakkosina, pisteistä ja viivoista koostuvina merkkeinä. Harrastuskäytössä sähkötystä käyttävät radioamatöörit, aikaisempi käyttö laivaradioliikenteessä on loppunut lähes täysin. Monissa maissa sähkötystä käytetään asevoimien kommunikointimenetelmänä.
Historia

Sähkötyksessä käytettävät kirjainten ja numerojen koodit tunnetaan nimellä morseaakkoset, joka johtuu niiden keksijästä, Samuel Morsesta. Taidemaalari ja keksijä Morse, tuolloin 41-vuotias, oli vuonna 1832 laivalla palaamassa Euroopasta Amerikkaan, kun päivällispöytäkeskustelu sähkömagnetismista antoi hänelle ajatuksen lennättimestä. Laivamatkan aikana hän luonnosteli lennätinkoodin numeroiden välittämiseksi lyhyistä ja pitkistä sähköimpulsseista koostuvina koodeina. Uuden koodin, jossa oli suoraan vastineet aakkosille, Morse kehitti myöhemmin lennättimen liikekumppaninsa Alfred Vailin kanssa.
1800-luvun puolivälistä alkaen yleistynyt lennätin oli ensimmäinen laajasti myös yksityisten viestien välittämisessä käyttöön tullut nopea pidempien matkojen viestintäväline. Normaalissa viestinnässä sen pikkuhiljaa korvasivat puhelin ja kaukokirjoitin (teleprinter exchange service – telex). Radioliikennöinnissä puheradioliikenne ja varsinkin digitaalinen tiedonsiirto ovat korvanneet sähkötystä, mutta sähkötys on yhä verraten luotettava tapa liikennöidä huonoimmallakin radiokelillä, etenkin merellä.
Sähkötyksen englanninkielinen lyhenne CW (=continuous wave) tulee siitä, että lennätinlinjoilla alun perin perinteinen avain painettaessa katkoi linjalla olevaa vakiovirtaa eli modulaatio oli negatiivinen. Nykyään kun sähkötetään melkein yksinomaan radioaalloilla, avain kytkee kantoaallon painettaessa päälle eli modulaatio on positiivinen.
Sähkötys Suomessa

Suomessa Viestintävirasto poisti sähkötyksen suomalaisista radioamatöörin pätevyystutkintovaatimuksista vuonna 2003. Samoin ovat tehneet monet muut maat. Sähkötyksen merkitys sotilasviestinnässä väheni 1990-luvulla, kun maavoimien taistelunhallintajärjestelmät muuttuivat digitaalisiksi ja kapeakaistaista sähkötystä alkoi korvata muu dataliikenne. Kuitenkin joissain Itä-Euroopan maissa, entisessä Neuvostoliitossa, kuten Virossa, edelleen edellytetään hidasta 25 merkin sähkötystaitoa minuutissa, jotta saisi ensimmäisen luokan radioamatööritutkinnon läpi ja lähetysoikeudet 1 000 wattiin, kuten Venäjän federaatiossakin. Suomessa yleisluokan radioamatööri saa lähettää 1 500 watilla sähkötystaidottomanakin.
Tästä huolimatta sähkötys on edelleen yksi radioamatöörien yleisimmistä yhteydenpitomenetelmistä Suomessa ja maailmalla. Nykyisin ainoa paikka, jossa sähkötystä enää virallisesti Suomessa opetetaan tai vaaditaan, on Puolustusvoimat. Merivoimien laivaradistit, Ilmavoimat, maavoimien sissiradistit ja radiotiedustelu jatkavat sähkötyksen käyttöä Suomessa.
Sähköttäminen on luotettava tapa viestiä satojen kilometrien päähän. Sähkötyslähete etenee kapeakastaisuutensa ansiosta puhelähetettä paremmin, ja on vastaanotettavissa jopa silloin, kun puhelähetyksestä ei enää huonon kuuluvuuden takia saa selvää.
Morseaakkoset

Kansainväliset sähkötys- eli morseaakkoset:
Morseaakkoset > Kirjaimet

A .-     P .--.
B -...   Q --.-
C -.-.   R .-.
D -..    S ...
E .      T -
F ..-.   U ..-
G --.    V ...-
H ....   W .--
I ..     X -..-
J .---   Y -.--
K -.-    Z --..
L .-..   Å .--.-
M --     Ä .-.-
N -.     Ö ---.
O ---
Morseaakkoset > Erikoismerkit

!  ..--.
?  ..--..
/  -..-.
=  -...-
:  ---...
,  --..--
.  .-.-.-
-  -....-
(  -.--.
)  -.--.-
Morseaakkoset > Numerot

0  -----
1  .----
2  ..---
3  ...--
4  ....-
5  .....
6  -....
7  --...
8  ---..
9  ----.
Liikennöinti

Sähkötysliikenteen nopeuttamiseen käytetään sovittuja lyhenteitä. Näihin kuuluvat kansainväliset Q-koodit ja lähinnä sotilaallisessa viestiliikenteessä käytössä olevat Z-koodit. Q- ja Z-koodit ovat kolmikirjaimisia lyhenteitä, jotka ilmaisevat kysymyksiä tai toteamuksia.
Kutsut tai asematunnukset ovat lyhenteitä, jotka identifioivat liikennöijän ja joita voidaan käyttää ilmaisemaan, ketä kutsutaan. Meriradioliikenteessä ja radioamatööriliikenteessä kutsuun sisältyy kansallisuuden ilmaiseva etuliite. Sotilaallisessa viestiliikenteessä kutsut saattavat olla näennäisen satunnaisia merkkiyhdistelmiä, ja niitä voidaan liikenneanalyysin vaikeuttamiseksi vaihtaa määräajoin.
Liikennöinti > Esimerkki

Asema ab kysyy asemalta cd signaalin kuuluvuutta ja merkkien luettavuutta, cd vastaa molempien olevan erinomaisia. ab päättää yhteyden vastaten aseman cd signaalin ja kuuluvuuden olevan myös erinomaisia.
ab: cd cd cd de ab qsa? qrk? k
cd: ab ab ab de cd qsa 5 qrk 5 va
ab: qsa 5 qrk 5 va
Nopeus ja tekniikka > Sähkötysnopeus

Sähkötysnopeudesta ilmaistaan useimmiten erikseen anto- ja ottotasot. Molemmat vaativat erilaista osaamista. Ottotasot vaativat sähkötysmerkkien vaistonvaraista muistamista selkäytimestä, kun taas antotasot vaativat fyysisen sähkötystekniikan harjoittelua. 40 merkin minuuttivauhtia pidetään sujuvana miniminopeutena tutkinnoissa tai radioaalloilla. 60 merkkiä minuutissa on hyväksyttävä nopeus ja puolustusvoimien tavallisen 2. luokan radioviestittäjätutkinnon pohja. 1. luokkaan tarvitaan puolestaan 80 merkkiä. Harva yltää yli 100 merkin nopeuksiin.
sähkötyksen vastaanoton maailmanennätyksen haltijana pidetään Theodore R. ”Mac” McElroytä, joka vastaanotti kilpailussa vuonna 1939 nopeudella 75,2 sanaa minuutissa. Nykyisen laskutavan mukaiseksi muutettuna tämä on arviolta noin 325–360 merkkiä minuutissa.
vuonna 1991 Oleg Buzubov vastaanotti 530 numeromerkkiä yhden minuutin aikana ja teki vain yhden virheen. Pidetään kuitenkin todennäköisenä, ettei tällaista nopeutta voisi ylläpitää paljon pitempään.
aivan lyhyitä lähetyksiä saattaa vastaanottaa huomattavasti omaa tavallista ottotasoaan nopeampinakin. Muutaman merkin mittaisen asemantunnuksen vastaanottaminen on onnistunut jopa yli 700 merkin minuuttinopeuksilla.
Guinnessin ennätystenkirjan mukaan sähkötyksen lähettämisen ennätyksen – 216 merkkiä sekalaista tekstiä minuutissa – teki 6. toukokuuta 2003 valkovenäläinen Andrei Bindasov High Speed Telegraphy -maailmanmestaruuskilpailuissa.
Raporttimuotoista sähköttämistä varten esimerkiksi diplomaattiliikenteen lähettämiseksi oli jo 1930-luvulla käytössä undulaattoreita, jotka kykenivät lukemaan sähkötystä koneellisesti mahdollistaen erittäin suuren lähetys- ja vastaanottonopeuden.
Nopeus ja tekniikka > Sähkötysavaimet

Perinteinen sähkötysavain on suora sähkötysavain eli "pumppuavain". Siinä avainvivun painallus sulkee virtapiirin. Painalluksen kesto määrää, tuleeko merkistä piste vai viiva. Lähes kaikkien sähkötysmerkkien tuottaminen vaatii siten useita painalluksia. Pumppuavaimen käyttö käy hankalaksi yli 100 merkin minuuttivauhdissa.
Puoliautomaattisessa sähkötysavaimessa on vipu, joka liikkuu vaakatasossa perusasennosta kahteen suuntaan. Painettaessa vipua vasemmalle vipu kytkee virtapiirin jatkuvana kuten perinteisessä sähkötysavaimessa. Tätä käytetään annettaessa viiva. Painettaessa vipua oikealle käynnistyy heilurikoneisto, joka kytkee ja katkaisee virtapiiriä tuottaen pisteitä avaimeen säädetyllä nopeudella niin kauan kuin vipua painetaan. Tällaisella avaimella taitava sähköttäjä voi saavuttaa antotason 300–400 merkkiä minuutissa.
Alkuperäinen puoliautomaattinen avain oli nimeltään Vibroplex, jossa pisteen puolelle painettaessa löysä metalliliuska yksinkertaisesti ei painautunut kiinni kontaktipintaan vaan jäi väpättämään, tuottaen hitaasti vaimenevan jatkuvien pisteiden virran.
Automaattisessa sähkötysavaimessa on yksi tai kaksi vaakatasossa liikkuvaa vipua. Oikealle painettaessa syntyy pisteitä ja vasemmalle painettaessa viivoja. Jos avaimessa on kaksi vipua, avaimen toteutuksesta riippuu, mitä tapahtuu, kun molempia painetaan samanaikaisesti. Nykyisin suosittu on vaihtovoittoinen eli jambinen toiminta, jossa molempia vipuja samanaikaisesti painettaessa syntyy vuorotellen pisteitä ja viivoja.
Nopeus ja tekniikka > Antotekniikka

Pumppuavaimella annettaessa alussa tärkeintä on, että ranne pysyy löysänä. Ongelmana onkin sähkötysavaimen nupista kiinni pitäminen ja sormien jännittäminen, joka luonnostaan saa ranteenkin jännittymään. Ranteen tulisi etenkin alussa joustaa jopa liioitellusti ja itse asiassa kaiken työn tulisi tapahtua ranteella.
Käsialaa ei sähkötyksessä saisi kuulua; sähkötystä ei siis saisi erottaa koneen sähkötyksestä. Tämä parhaassakin tapauksessa toteutuu vain osittain, ja muutaman liikennöintikerran jälkeen voi helposti tunnistaa tuttujen käsialoja isoistakin ryhmistä näytteitä.
Sähkötys vaatii erittäin hyvää rytmitajua etenkin, koska suuri osa sähkötettävistä rytmeistä ei osu esimerkiksi 4/4-tahtilajiin. Klassinen rytmivirhe onkin sähköttää esimerkiksi s-kirjain (...) triolina kolmen neljäsosalyönnin sijaan.
Koulutus

Sähkötystä ei juurikaan ole enää opetettu puolustusvoimissa 1990-luvun jälkeen, kun kenttäviestivälineistöä digitalisoitiin. Sähkötys poistettiin myös radioamatöörivaatimuksista Suomessa. Kuitenkin vielä joissain radioamatööriyhdistyksissä voi olla mahdollisuuksia saada tukea sähkötyksen opettelulle. Ruotsissa toimii Scandinavian Open CW Society, jonka piirissä opetteleva voi saada sähkötysyhteyksiä.
Optinen sähkötys

Sähkötysmerkkejä on käytetty myös optisessa sähköttämisessä valolla. Asevoimissa ja puolustusvoimissa on ollut erityisesti merivoimissa ja laivastoissa käytössä vilkkulamppu, millä sota-aluksilta toisella on voitu antaa valolla vilkkulampulla sähkötysmerkkejä käyttämättä radiota ja ottamatta riskiä, että alukset tulevat vihollisen kuulluksi vilkkulamppuetäisyyttä pidemmältä. Yhdysvaltain laivasto on kehittänyt tietokonemenetelmän, missä vilkkulampun käyttö ei enää edellytä sähkötystaitoa, vaan tietokone sekä lähettää että vastaanottaa ja tulkitsee sähkötysmerkit näköetäisyydeltä. Järjestelmää kutsutaan Flashing Light to Text Converteriksi (FLTC).
Kirjallisuutta

Lennättimen historiasta: Standage, Tom: The Victorian Internet : the remarkable story of the telegraph and the nineteenth century's on-line pioneers.  New York:  Walker and Co, 1998.  ISBN 0802713424.  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Liikennevihko, s. 19–21.  (Versio 3)  Suomen Radioamatööriliitto, 8/2018.  Teoksen verkkoversio (viitattu 4.2.2019).
Morse-sähköttäjät - Amerikan häviävä ammattikunta, Helsingin Sanomat, 16.10.1938, nro 279, s. 34, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aiheesta muualla > Sähkötysohjelmia

Morse Academy The DXZone.com. Viitattu 4.2.2019 (englanniksi).
Twigger, Simon: Morse Code Practice AA9PW. Viitattu 4.2.2019. (englanniksi)
Kurz, Fabian: Learn CW Online lcwo.net. Viitattu 5.4.2024. (englanniksi)
Perinteinen sähkötysavain eli ”pumppu”.
Suomi hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 1978

Suomi hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 1978 käsittelee Suomen joukkuetta Lahdessa järjestetyissä Hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 1978.
Joukkueen valitseminen

Tammikuun kahtena viimeisenä viikonloppuna 1978 kilpailtiin Jyväskylässä ja Lahdessa Suomen-mestaruuskilpailuja ja katsastuksia, joiden perusteella Suomen Hiihtoliitto valitsi MM-kisajoukkueen. Sekä Jyväskylässä että Lahdessa käytyjen miesten hiihtokilpailujen tulokset muodostuivat osittain keliolosuhteidenkin vuoksi niin yllättäviksi, että miesten hiihtojoukkueeseen valittiin yhdeksän hiihtäjää alun perin suunnitellun seitsemän sijaan. Tammikuun 29. päivä nimettyyn joukkueeseen kuuluivat seuraavat 25 urheilijaa:
Maastohiihto, miehet
Risto Kiiskinen, Arto Koivisto, Markku Koskela, Esko Lähtevänoja, Juha Mieto, Matti Pitkänen, Pertti Teurajärvi, Heikki Torvi, Pentti Vahvaselkä
Maastohiihto, naiset
Marja Auroma, Marja-Liisa Hämäläinen, Kaija Härkin, Taina Impiö, Hilkka Riihivuori, Helena Takalo
Mäkihyppy
Pekka Hyvärinen, Pentti Kokkonen, Jari Puikkonen, Tapio Räisänen, Jouko Törmänen, Kari Ylianttila
Yhdistetty
Jorma Etelälahti, Jouko Karjalainen, Jukka Kuvaja, Rauno Miettinen.
Urheilijoista arvokisojen ensikertalaisia oli peräti 11. Mäkiviikon 1977-78 voittanut Kari Ylianttila kaatui harjoituksissa vain kolme päivää ennen kisoja ja hänen jalkansa murtui. Näin ollen yhdeltä mäkikilpailuiden suosikeista jäi Lahden kisat väliin.
Menestys

Suomi saavutti kisoista kolme kultaa, kolme hopeaa, kolme pronssia ja lisäksi seitsemän sijoitusta kuuden parhaan joukkoon. Neuvostoliiton voittamissa mitali- ja pistetaulukoissa Suomi oli toinen. Mitalisaalista pidettiin jopa odottamattoman hyvänä. Mitaleita saatiin kaikista lajiryhmistä, mutta naishiihtäjät vastasivat suurimmasta menestyksestä neljällä henkilökohtaisella mitalilla ja viestivoitolla. Miesten hiihdossa Matti Pitkänen oli harmittavasti jokaisella henkilökohtaisella matkalla neljäs. Ensimmäistä kertaa 12 vuoteen suomalaiset saivat myös mäkihypystä mitalin, joka olikin kultainen, kun Tapio Räisänen oli paras suurmäen kilpailussa.
Mitalistit

| Mitali | Nimi | Laji |
| --- | --- | --- |
| Kultaa | Helena Takalo | 5 kilometrin hiihto |
| Kultaa | Taina Impiö   Marja-Liisa Hämäläinen   Hilkka Riihivuori   Helena Takalo | 4 × 5 kilometrin   viestihiihto |
| Kultaa | Tapio Räisänen | Mäkihyppy K90m |
| Hopeaa | Esko Lähtevänoja   Juha Mieto   Pertti Teurajärvi   Matti Pitkänen | 4 × 10 kilometrin   viestihiihto |
| Hopeaa | Hilkka Riihivuori | 5 kilometrin hiihto |
| Hopeaa | Rauno Miettinen | Yhdistetty kilpailu |
| Pronssia | Juha Mieto | 15 kilometrin hiihto |
| Pronssia | Hilkka Riihivuori | 10 kilometrin hiihto |
| Pronssia | Helena Takalo | 20 kilometrin hiihto |
Sijoitukset lajeittain > Hiihto, miehet > 15 kilometriä

| Sija | Kilpailija | Aika | Ero voittajaan |
| --- | --- | --- | --- |
| 3 | Juha Mieto | 49.14,37 | +5,00 |
| 4 | Matti Pitkänen | 49.23,85 | +14,48 |
| 12 | Pertti Teurajärvi | 50.31,33 | +1.21,96 |
| 32 | Pentti Vahvaselkä | 51.46,78 | +2.37,41 |
Mieto johti kilpailua vielä 10 kilometrin kohdalla, jonka jälkeen hänen suksistaan heikkeni pito ratkaisevasti. Hän olikin pettynyt pronssista huolimatta. Pitkänen ei sen sijaan harmitellut neljättä sijaansa, koska hän piti 50 kilometriä päämatkanaan. Teurajärveä ja Vahvaselkää odotettiin lähemmäs kärkeä.