stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ITE-taide
Teosten tunnusmerkkejä > Tekijät

Nykykansantaiteilijat ovat taidemaailman ulkopuolella työskenteleviä itseoppineita taiteilijoita, joiden taide perustuu heidän elämäntapaansa liittyvään itselähtöiseen visuaaliseen ilmaisuun. Nykykansantaide on tekijänsä elinympäristöön ja kokemusmaailmaan sitoutuvaa taidetta – tapa elää esteettisiä arvoja korostavaa hyvää elämää.
Monet ITE-taiteen tekijät ovat tehneet elämäntyönsä muualla kuin taiteessa. Työn ohessa he ovat rakentaneet omia pienoismaailmojaan kotona tai pihapiirissä. Monet heistä asuvat maaseudulla. Monet ITE-taiteilijat aloittavat aktiivisen taiteen tekemisen vasta eläkkeelle jäätyään. ITE-taidetta onkin kuvaitu "kolmannen iän ja ylimääräisen ajan taiteeksi".
Teosten tunnusmerkkejä > Vastaanotto

Tyypillistä ITE-taiteen esittelyissä ovat taiteilijan itseoppineisuuden ja taiteellisen suvereniteetin korostaminen. Kuitenkin rajankäynti ammattitaiteilijoiden ja ITE-taiteilijoiden välillä on tavallista. Kuvataidekriitikko Veikko Halmetojan mukaan suomalaiseen nykytaiteeseen on ilmestynyt ammattitaiteilijoita, jotka ammentavat vaikutteita kuvalliseen ilmaisuunsa ITE-taiteesta. Tällaisina taiteilijoina hän mainitsee esimerkiksi Tapani Kokon, Jasmin Anoschkinin ja Tuija Teiskan.
Ammattitaidetta myös kyseenalaistetaan vertaamalla sitä ITE-taiteeseen. Esimerkiksi Kalevan toimittaja Jukka Turunen arvioi, että ”Poliittisesti korrekteimpia kuvantekijöitä taitavat olla erilaisten apurahojen turvin poliittista taidetta tekevät nykytaiteilijat”. Kirjoittajan mielestä esimerkiksi Ensio Tuppuraisen parikymmentä vuotta sitten ruskeilla pölkkykirjaimilla oranssiselle pohjalle vetäisemä MUUKALAISET MUUALLE MUILUTTAMAAN -kyltti on ”aina vaan ajankohtaisempi”.
ITE termin yleistyttyä sitä on käytetty kuvaamaan monia kuvataiteen ulkopuolisia ilmiöitä. Taidelajin tuntija, kuvataiteilija Erkki Pirtola on pitänyt muun muassa Lordin voittoa Eurovision laulukilpailussa 2006 ITE-taiteen voittona.
ITE-taide Suomessa

ITE-taiteen esittely sai alkunsa Suomessa Maaseudun Sivistysliiton ja Kaustisen Kansantaiteenkeskuksen hankkeissa, joissa tutkittiin ja esiteltiin visuaalisen nykykansantaiteen muotoja. Jo ennen ITE-hanketta valokuvaaja Veli Granö oli taltioinut kansantaiteilijoiden teoksia. Hän julkaisi ensimmäisen asiaa käsitelleen kirjan, Onnela (1989).
Maaseudun Sivistysliiton 1990-luvun lopussa aloittamat alueelliset ITE-taiteen kartoitusprojektit ovat lisänneet tietoa suomalaisesta nykykansantaiteesta ja kartuttaneet ITE-taiteen teosten ja valokuvien kokoelmia. ITE-kartoitukset on vuosien 1998-2024 välillä toteutettu koko Suomessa maakunnallisina kartoitushankkeina Varsinais-Suomessa, Kainuussa, Pohjanmaan alueilla, Pohjois-Karjalassa, Keski-Suomessa, Lapissa, Kaakkois-Suomessa, Pirkanmaalla, Etelä- ja Pohjois-Savossa, Satakunnassa, Hämeessä ja Uudellamaalla.
ITE-taide Suomessa > ITE-museo

ITE – Nykykansantaiteen museo perustettiin Kaustiselle vuonna 2001 hallinnoimaan saatuja lahjoituksia ja teosostoja. ITE-museo siirtyi Kokkolan maakuntamuseon alaisuuteen vuonna 2009, jolloin K.H. Renlundin museo, Maaseudun Sivistysliitto ja Kaustisen kunta solmivat sopimuksen yhteistyöstä ja -omistuksesta. Nyttemmin yhteistyösopimus on Kokkolan kaupungin ja Maaseudun Sivistysliiton välinen. Keväästä 2015 alkaen ITE-taiteen vaihtuvia näyttelyjä on esitelty K.H.Renlundin museokorttelissa omassa rakennuksessa. ITE-taiteen näyttelyitä museo tuottaa itse sekä yhdessä eri yhteistyökumppanien ja kuraattoreiden kanssa. ITE-museo esittelee Maaseudun Sivistysliiton ITE-kokoelman teoksia, Dallmeiereiden laajan lahjoituskokoelman teoksia ja vaihtuvia vierailevia näyttelyitä.
ITE-museon kokoelmaan kuuluu noin 350 teosta tai teoskokonaisuutta lähes 50 nykykansantaiteilijalta. Lukumäärässä ei ole kuitenkaan mukana esimerkiksi laaja Ilmari Salmisen teosten kokoelma, johon kuluu lähes 1000 piirrosta, kollaasia ja installaatiota. ITE-kokoelmassa on veistoksia, maalauksia, piirroksia ja valokuvia sekä suuri määrä haastattelumateriaalia ja filmejä. ITE-museon kokoelmat omistaa Maaseudun Sivistysliitto. ITE-kokoelman teoksia lainataan ja niiden pohjalta on koottu useita näyttelyitä, joita on esitetty sekä kotimaassa että ulkomaisissa outsider-taiteen katselmuksissa.
ITE-kokoelmateoksia alettiin luetteloida digitaalisen tietokantaan (DigITE) vuonna 2011. DigITE on Maaseudun Sivistysliiton omistama sähköinen arkisto, jonne on lisäksi taltioitu kartoitushankkeissa syntynyttä materiaalia, kuten taiteilijatietoja ja teoskuvia.
ITE-taide Suomessa > ITE-museo > Dallmeier-kokoelma

Vuonna 2005 ITE-museo sai haltuunsa hannoverilaisen lääkäripariskunnan Maija ja Volker Dallmeierin keräämän kokoelman. Kyseessä on arvokas eurooppalaisen naiivin ja outsider-taiteen yksityiskokoelma, jonka kartuttaminen alkoi 1970-luvulla. Dallmeierit matkustivat kaikkialle Eurooppaan tapaamaan naiiveja ja outsider-taiteilijoita, joiden teokset ovat nykyään tunnettuja. Suomessa syntynyt Maija Dallmeier ja hänen miehensä viettävät aikaa säännöllisesti Hämeessä. Pariskunta on seurannut aktiivisesti nykykansantaiteen arvostuksen heräämistä ja nousua Suomessa. Kokoelma sisältää yli 200 taideteosta 57 taiteilijalta 17 maasta ja laajan kirjakokoelman. Siinä on maalauksia ja pienoisveistoksia. Kokoelman taiteilijoita ovat muun muassa André Bauchant, Enrico Benassi, Erich Bödeker, Emerik Fejes, Nikifor, Hector Trotin, Josef Wittlich ja Anna Zemankova. Suomalaista taiteilijoista kokoelmassa on teoksia Håkan Brunbergilta ja Enni Idiltä. Kokoelman veistoksissa korostuu uskonnollinen teema ja veistokset ovat pääsääntöisesti Puolasta.
ITE-taide Suomessa > Haihatus

ITE-taidetta lähellä on ollut myös taidelaitos Haihatus, joka järjesti ensimmäisen valtakunnallisen "takapihan taiteilijoiden" näyttelyn kesällä 2000, Nokan vanhalla kyläkoululla Hartolassa. Vuonna 2002 taidelaitos muutti Joutsaan, jossa Haihatuksen kesänäyttelyt ovat vuosittain esitelleet parinkymmenen nykytaiteilijan teoksia. Nykyään Haihatuksen omistaa taiteilija-muusikko Risto Puurunen, eikä laitoksen nettisivuilla ole enää mainintaa ITE-taiteesta.  Haihatuksen vuosien 2020–2021 kesänäyttelyihin on esitelty taiteilijoiden töitä, jotka ovat itseoppineita, kuten myös näyttelyiden kuraattori Tuomo Vuoteenoma.  Haihatuksessa on myös veistospelto, jossa on esillä kokoelma ITE-taiteilija Reino Koskisen teoksia.
ITE-taide Suomessa > ITE-taiteen tutkimus

Tähän mennessä ainoa ITE-taidetta käsitellyt väitöskirja on ollut taidekasvattaja Minna Haverin väitöskirja Nykykansantaide, joka tarkastettiin Taideteollisessa korkeakoulussa vuonna 2010.
Tapahtumia ja näyttelyitä

Vuodesta 2000 lähtien ITE-taiteen näyttelytoiminta on ollut jatkuvaa. ITE-näyttelyitä on nähty useissa suomalaisissa taidemuseoissa, suurimpana vuoden 2005 Omissa Maailmoissa – Toinen taide -näyttely nykytaiteen museo Kiasmassa sekä siihen liittynyt Töölonlahden ITE-veistospuisto. Vuodesta 2012 lähtien ITE-toimintaa on arkistoitu Maaseudun Sivistysliiton ylläpitämään ITE-taiteen verkkoportaaliin. Verkkoportaalissa tiedotetaan myös ajankohtaisista ITE-näyttelyistä ja muusta ITE-toiminnasta .
Suomalaista ITE-taidetta on esitelty myös useissa kansainvälisissä näyttelyissä, muun muassa Lontoossa ja Budapestissa 2004, Moskovassa 2005, Pariisissa 2006 ja Randersissa, Tanskassa 2008.
Suomalaisia ITE-taiteilijoita

Seuraavia henkilöitä on esitelty ITE-taiteilijoina näyttelyissä ja ITE-taiteen vuosikirjoissa vuodesta 2000 alkaen.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Andreas Alariesto (1900–1989), Riesto, Sodankylä  Arja Alhoranta, Pyhäranta  Arto Ali-Eskola s. 1948, Marttila  Tyyne Esko s. 1920, Kokkola  Edvin Hevonkoski (1923–2009), Vaasa  Tuula Huusko (1946–2004), Kajaani  Martti Hömppi (1935–2013), Siuro, Nokia  Enni Id (1900–1992), Padasjoki  Kyösti Iitti s. 1948, Pöytyä  Johannes Ivakko (1914–2003), Lahti  Matias Keskinen (1922–1997), Vuolijoki  Aune Kinnunen, Viitasaari  |  Rikhard Koivisto (1912–1983), Kauhajoki  Alpo Koivumäki (1939–2023), Kauhajoki  Olavi Laiho s. 1951, Laihia  Matti Lepistö s.1943, Raahe  Viljo Luokkanen s. 1938, Riihimäki  Petri Martikainen s. 1964, Kemiö  Väinö Oja s. 1930, Paimio  Timo Peltonen s. 1929, Korpilahti  Jorma Pihl s. 1944, Sauvo  Matti Rutanen  (1888–1964), Saarijärvi  Jussi Ruusulampi s. 1976, Helsinki  Niilo Rytkönen, Suonenjoki  Veijo Rönkkönen (1944–2010), Parikkala  |  Ilmari Salminen (1929–2008), Petäjävesi  Johannes Setälä s. 1941, Karjalohja  Elis Sinistö (1912–2004), Kirkkonummi  Kaarina Staudinger-Loppukaarre (1911-2013), Savonlinna  Vihtori Storck (1911–1993), Kinnula  Seppo Suomensyrjä s. 1950, Villähde, Nastola  Maija Takkinen s. 1938, Rantasalmi  Jussi Tukiainen s. 1937, Kerimäki  Ensio Tuppurainen (Jätkän taulutalo) (1924–2014), Kääpälä, Valkeala  Juha Vanhanen, Myllymäki  |
Lähteet:
Kirjallisuutta

Rhodes, Colin: Toinen taide - luovat erot.  Suomentanut Snellman, Tomi. Helsinki:  Maahenki, 2004.  ISBN 952-5328-42-2
Granö, Veli: Onnela.  Helsinki:  Taide, 1989.  ISBN 951-8912-00-9
Granö, Veli & Honkanen, Martti & Pirtola, Erkki: Itse tehty elämä – ITE.  (Toimitustyö: Raija Kallioinen. Julkaisija: Maaseudun sivistysliitto)  Helsinki:  Maahenki, 2000.  ISBN 952-5328-06-6
Itkonen, Satu: Ite-taide: Arjen luovuutta.  (Julkaisijat: Maahenki oy ja Nykytaiteen museo Kiasma)  Helsinki:  Maahenki, 2005.  ISBN 952-5328-53-8
Kirjallisuutta > ITE-taiteen vuosikirjat

Kulttuurikustantamo Maahenki on vuodesta 2002 julkaissut Nykykansantaiteen vuosikirjoja. Kyseinen sarja perustuu suurelta osin maakunnallisten ITE-taiteen kartoitushankkeiden esiin nostaman taiteen esittelyyn, mutta kirjoissa on myös pyritty määrittämään ITE-taiteen paikkaa taiteen kentällä. Vuosikirjojen formaatissa on ilmestynyt kaksi erillisteosta: uskonnolliseen ITE-taiteeseen keskittynyt ITE hengessä ja englanniksi ITE-taidetta esittelevä ITE Art in Finland.
Knuuttila, Seppo (toim.): ITE rajoilla.  (Nykykansantaiteen vuosikirja 1)  Helsinki:  Maahenki, 2002.  ISBN 952-5328-19-8
Knuuttila, Seppo (toim.): ITE käsillä. Nykykansantaiteen vuosikirja 2. Helsinki: Maahenki, 2003.
Knuuttila, Seppo (toim.): ITE paikalla. Nykykansantaiteen vuosikirja 3. Helsinki: Maahenki, 2004.
Knuuttila, Seppo (toim.): ITE hengessä.  Helsinki:  Maahenki, 2006.  ISBN 952-5328-85-6
Oino, Lauri (toim.): ITE lakeuksilla. Nykykansantaiteen vuosikirja 4. Helsinki: Maahenki, 2006.
Immonen, Pirjo & Vuorimies, Elina (toim.): Ite korvessa.  (Nykykansantaiteen vuosikirja 5)  Helsinki:  Maahenki, 2007.  ISBN 978-952-5652-01-7
Oino, Lauri (toim.): ITE jokivarsilla. Nykykansantaiteen vuosikirja 6. Helsinki: Maahenki, 2008.
Knuuttila, Seppo ja Tuuva, Minna (toim.): ITE vaaroilla. Nykykansantaiteen vuosikirja 7. Helsinki: Maahenki, 2010.
Simpanen, Marjo-Riitta (toim.): ITE keskellä. Nykykansantaiteen vuosikirja 8. Helsinki: Maahenki, 2010.
Knuuttila, Seppo (toim.): ITE Art in Finland. Helsinki: Maahenki, 2011.
Haveri, Minna (toim.): ITE kaakossa. Nykykansantaiteen vuosikirja 9. Helsinki: Maahenki, 2013.
Haveri, Minna (toim.): ITE Lapissa. Nykykansantaiteen vuosikirja 10. Helsinki: Maahenki, 2013.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
ITENET, Suomalaisia ITE-taiteilijoita
ITE-taiteen facebook-ryhmä
Taidelaitos Haihatus
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
↑  Kantokorpi, Otso: ITE-taiteen vuodet. 1/2 : yhden suhde toiseen -lehti.. 2013. Arkistoitu 2.4.2015.
Giánnis Rítsos

| Giánnis Rítsos Jannis Ritsos |
| --- | --- |
 Giánnis Rítsoksen rintakuva Monemvasiássa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1. toukokuuta 1909 Monemvasiá, Kreikka
Kuollut: 11. marraskuuta 1990 Ateena, Kreikka
Kansalaisuus:  kreikkalainen
Ammatti:  runoilija
Kirjailija
Äidinkieli: kreikka
Tuotannon kieli: kreikka
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Giánnis Rítsos, usein Jannis Ritsos (kreik. Γιάννης Ρίτσος) (1. toukokuuta 1909 Monemvasiá, Kreikka – 11. marraskuuta 1990 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen runoilija ja vasemmistoaktivisti. Toisen maailmansodan aikaan hän kuului Kreikan vastarintaliikkeeseen.
Elämä

Rítsos syntyi varakkaaseen maanomistajasukuun Monemvasiássa. Hän koki lapsena suuria menetyksiä, kun hänen äitinsä ja vanhempi veljensä kuolivat tuberkuloosiin, isä joutui mielenterveyshäiriöiden vuoksi hoitoon. Rítsos kärsi taloudellisesti jo nuorena. Kaikki tämä vaikutti syvästi hänen runouteensa. Rítsos itse oli tuberkuloosin vuoksi sairaalahoidossa 1927–1931.
Kirjallinen ura

Rítsos liittyi 1931 Kreikan kommunistiseen puolueseen (KKE). Hänen ystäväpiirinsä pysyi työläistaustaisena. Rítsos julkaisi teoksen Traktér (Τρακτέρ, ”Traktori”, 1934), jonka herätteenä oli Vladimir Majakovskin futurismi. Vuonna 1935 ilmestyi hänen teoksensa Pyramídes (Πυραμίδες, ”Pyramidit”, 1935), ja näissä kahdessa hän pyrki saavuttamaan hauraan tasapainon niiden kahden ääripään välillä, jotka muodostuivat kommunistiseen ihanteeseen perustuvasta uskota tulevaisuuteen ja toisaalta omasta henkilökohtaisesta epätoivosta. lähde?
Hänen merkittävä runonsa Epitáfios (Επιτάφιος, 1936) rikkoi perinteisen kansanrunouden muodon ja ilmaisi hyvin selkeällä ja yksinkertaisella kielellä viestin ihmisten ykseydestä. Sen jälkeen Rítsos muutti runojensa säemuodon vapaammaksi, jotta hän saattoi osuvammin ilmaista elämäntuskaa ja ahdistusta sekä rakkautta ja nuoruusmuistojaan.
Poliittinen kuohunta ja runous

Ioánnis Metaxáksen oikeistodiktatuuri syntyi 1936, ja sen aikana poltettiin Epitáfios julkisesti Ateenassa Akropolis-kukkulan juurella. Rítsos vastasi suuntautumalla surrealismiin. Tänä aikana hän julkaisi runot To tragoúdi tis adelfís mou (Το τραγούδι της αδελφής μου, ”Sisareni laulu”, 1937) ja Eariní symfonía (Εαρινή συμφωνία, ”Kevään sinfonia”, 1938).
Perintö

Rítsos kuuluu nykyisin Kreikan 1900-luvun neljän suuren runoilijan joukkoon, jossa hänen lisäkseen ovat Kostís Palamás, Giórgos Seféris ja Odysséas Elýtis. Ranskalainen runoilija Louis Aragon on sanonut, että Rítsos oli ”aikamme suurin runoilija”. Hän oli yhdeksän kertaa ehdokkaana Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Leninin rauhanpalkinnon saadessaan hän sanoi, että ”tämä palkinto on minulle Nobelia merkittävämpi”.lähde?
Rítsos kirjoitti pääasiassa runoja, joiden sisältö on poliittinen. Harvoja poikkeuksia on Kuutamosonaatti. Runot ovat aika ajoin olleet kiellettyjä vasemmistolaisuutensa vuoksi.lähde?
Suomennettu tuotanto

Valoon ja tuuleen, suom. Marja Suominen, Nihil interit 1998 ISBN 952-9886-10-1
Vankilan puu ja naiset, suom. Caj Westerberg. Julkaistu: [Hki]: [Yleisradio], 1980.
"Abastraktinen maalari", suom. Sina Kujansuu, Runon ääni: lausujain juhla-antologia, toim. Maarit Huovinen, s. 108 Helsinki: WSOY 1988 ISBN 951-0-15223-4
"Chile", suom. Jussi Korhonen, Runous, Suomen Runouden Tuki 1983 nro 1, s. 15.
"Kreikan kommunistisen nuorisoliiton tovereille", suom. Jussi Korhonen, Kulttuurivihkot 1980, nro 2, s. 40–41 ),
"Kirje Joliot-Curielle" suom. Caj Westerberg, Parnasso 1970, nro 8, s. 485–494.
"Luonnoton kukkaloisto", suom. suom. Jussi Korhonen, Runous 1983; nro 1
"Nokinen pata: runoelma", suom. Jussi Korhonen, Kulttuurivihkot 1978, nro 8, s. 62–71),
"Rauha: katkelmat", suom. Jussi Korhonen, Kulttuurivihkot 1985, nro 6, s. 10)
"Romiosini I–VII", suom. Marja Suominen, Kourallinen valoa: nykykreikkalaisen runouden antologia, toim. Reija Tanninen, Martti Leiwo, Vanaa: Nihil Interit 1997 ISBN 952-9886-06-3, s. 57–60 (Runo on kokoelmasta Ρωμιοσύνη, 1966. Kirjoitettu vuosina 1945–1947).
"Savenvalaja", suom. Jussi Korhonen, Kulttuurivihkot 1985: nro 6
"Toinen kaupunki", suom. Jussi Korhonen, Runous 1983; nro 1
"Vararikko", suom. Jussi Korhonen, Runous 1983; nro 1
"Veri", suom. Jussi Korhonen, Runous 1983; nro 1
"Vesi", suom. Jussi Korhonen, Runous 1983; nro 1
"Yö telkien takana", suom. Jussi Korhonen, Runous 1983; nro 1
Aiheesta muualla

Runoja (Arkistoitu – Internet Archive) englanniksi
Moonlight Sonata (Arkistoitu – Internet Archive) (kreikaksi) & (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Yiannis Ritsos
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 2 
Taiteenala:  ADK  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Käännös suomeksi
Juutalaisista ja heidän valheistaan

Martti Luther: Juutalaisista ja heidän valheistaan (1543)
Juutalaisista ja heidän valheistaan (saks. Von den Jüden und ihren Lügen) on Martti Lutherin teos, joka ilmestyi vuonna 1543. Luther pyrki käännyttämään juutalaiset kristinuskoon, mutta epäonnistui. Luther kirjoitti teoksen elämänsä loppuvaiheessa.
Juutalaisvihamielisen sisältönsä vuoksi kirjaa on Saksassa käytetty antisemitistisen propagandan välineenä. Vuosina 1931–1937 otettiin Hans Ludolf Parisiuksen Münchenissä laatimasta lyhennetystä kansanpainoksesta yhdeksän painosta. Luther julkaisi vuonna 1543 myös toisen juutalaisia herjaavan kirjan Shemhamforaksesta ja Kristuksen suvusta.
Lundin yliopiston historian professori Dick Harrison on huomauttanut, että 1500-luvun Saksan yhteiskunta oli hyvin vahvasti antisemitistinen, ja Luther oli oman aikansa lapsi. Uudesta testamentista Luther luki juutalaisista, jotka olivat Matteuksen evankeliumin mukaan kollektiivisesti syyllisiä Jeesuksen kuolemaan: ”Tulkoon hänen verensä meidän ja meidän lastemme päälle” (Matt. 27:25). Tämä vahvisti hänen juutalaisvastaista asennettaan. Lutherin mielestä Jeesus ei ollut juutalainen, vaan jumalankaltainen ihminen, jonka maan päälle tulon jälkeen Vanhan testamentin opetukset eivät enää päteneet. Luther ei ollut ajatuksineen yksin, mutta hänen saarnaajantaitonsa ja puhujanlahjansa antoivat antisemitistiselle sanomalle lisää kantavuutta.
Antisemitismiä oli Euroopassa jo kauan ennen Martti Lutherin aikaa. Mustan surman aikana 1300-luvulla oli uskottu juutalaisten levittävän sairauksia esimerkiksi myrkyttämällä kaivoja. Myös juutalaisten salaliitosta kristittyjä ja muslimeja vastaan huhuttiin.
Ruotsalaisen kirjailijan Göran Rosenbergin mukaan Luther ei ollut rasisti, vaan hänelle asenne juutalaisiin oli uskonasia. Luther ei hyväksynyt sitä, että juutalaiset eivät pitäneet Jeesusta Messiaana, mutta hän toivoi pitkään, että juutalaiset lopulta ymmärtäisivät totuuden ja kääntyisivät kristinuskoon. Rosenbergin mukaan käänne Lutherin ajattelussa tapahtui 1530-luvulla, jolloin hänen asenteensa muuttui suvaitsevaisuudesta ja odotuksesta haluun käännyttää juutalaiset väkivalloin tai karkottaa heidät.
Göran Rosenbergin mukaan Luther nostettiin Hitlerin Saksassa lähes pyhimyksen asemaan, ja monet kansallissosialistit vetosivat suoraan Lutheriin ja perustelivat holokaustia hänen kirjoituksillaan. Professori Dick Harrison arvelee, että Luther olisi kauhistunut natsien keskitysleireistä ja julistanut, että ”kosto kuuluu yksin Jumalalle”.
Suomennos

Suomeksi kirja ilmestyi Kustannus Oy Vasaran julkaisemana vuonna 1939. Kirjan esipuheessa suomentaja T. T. Karanko kannatti Lutherin langettamaa tuomiota juutalaisille ja piti kirjan sanomaa erityisen ajankohtaisena.
Helmikuussa 2014 virolainen uusnatsijärjestö La Colonia ilmoitti aikovansa julkaista teoksen suomennoksen uudelleen ja yrittävänsä saada sen suomalaisten kirjakauppojen valikoimiin. Helsingin yliopiston rikosoikeuden professori Kimmo Nuotion mukaan kirjan mahdollinen julkaisu saattaisi olla lainvastainen ja täyttää kansanryhmää vastaan kiihottamisen kriteerit. Helsingin yliopiston seemiläisten kielten ja kulttuurien emeritusprofessori Tapani Harviaisen mielestä ”teos pitäisi asettaa kunnolla kontekstiinsa eikä tarjoilla sitä Lutherin johtavana ajatuksena juutalaisten suhteen”. Virolaisjärjestö alkoikin markkinoida kirjaansa kertoen samalla, että sen vironkielistä laitosta oli edellisenä vuonna myyty satoja kappaleita. Järjestö julkaisi pari kuukautta myöhemmin kirjan myös venäjänkielisenä.
Aiheesta muualla

Juutalaisista ja heidän valheistaan (suomeksi)
Valokuvataide

Félix Nadar, Sarah Bernhardt, noin 1864.
Eugène Atget, Posetiivari, 1898.
Valokuvataide on valokuvausta taiteellisena mediana. Kaikki valokuvat ovat visuaalista kulttuuria, mutta valokuvauksessa on sen alussa asti ollut pyrkimys myös taiteellisiin ilmaisuihin. Valokuvataide on yksi kuvataiteen ala.
Valokuvataiteen osa-alueet perustuvat ammattilaisten erikoistumiseen, järjestäytymiseen ja kuvien julkaisemisen käytäntöihin. Näin voidaan erotaa ainakin dokumenttikuvaus, kuvajournalismi, luontokuvaus, mainoskuvaus, maisemavalokuvaus, muotokuvaus ja niin sanottu vapaa valokuvataide
Vanha ja uusi ilmiö

Valokuvakulttuuri vahvistui 1970-luvulta alkaen ja sai sijan muiden taiteenalojen joukossa. Toisaalta valokuvataide on yhtä vanha ilmiö kuin valokuvauskin. Fysiikan ja kemian ilmiöitä yhdistävillä valokuvilla katsottiin olevan esteettisiä ominaisuuksia alusta alkaen, kun Dagerrotypia-menetelmä ”lahjoitettiin juhlallisesti ihmiskunnalle” vuonna 1839 Pariisissa.lähde? Suomalainen valokuvataide alkoi, kun Henrik Cajander kuvasi turkulaisnäkymän vuonna 1842.
Valokuvataide on tasapainoillut taiteen tradition, dokumentin ja massakuvan eri kuvatyyppien ristiriitaisessa maastossa. Myös taidegrafiikka on valokuvauksen tavoin monistettava taidemuoto, mutta valokuvien painamisen massaluonne herätti suurta hämmennystä. Varhaiset valokuvat valloittivat ihmisten sydämet välittömästi, mutta taiteen salonkien portinvartijat pyrkivät mahdollisimman pitkään pitämään valokuvauksen niin sanotun korkeataiteen ulkopuolella. lähde?