stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Bilitisin laulut
Muita tulkintoja aiheesta > Myöhempi vaikutus

Bilitisin laulut on inspiroinut myös muita säveltäjiä. Charles Koechlin, Marcel Dupré, Georges Dandelot ja Dane Rudhyar ovat kaikki säveltäneet kokoelman runoja pianon säestämälle laulajalle. Arthur Honegger, Riccardo Zandonai ja Camille Erlanger ovat puolestaan säveltäneet Bilitisin laulujen innoittamia oopperoita. Marie Laurencin teki vuosina 1904–1905 sarjan Bilitisin laulujen inspiroimia etsauksia, jotka kuvaavat kahta alastonta, läpikuultavaa naishahmoa syleilemässä. Anonyymin kirjailijan ”muinaiskreikasta käännetty” Bilitis-pastissi Les Tendres Épigrammes de Cydno la Lesbienne (”Cydno lesbolaisen herkät epigrammit”) ilmestyi Pariisissa vuonna 1911.
David Hamiltonin ohjaama eroottinen draamaelokuva Bilitis – tyttö ja unelma sai ensi-iltansa vuonna 1977. Se kertoo 1930-luvulla elävästä koulutytöstä, joka viettää kesää vanhemman avioparin luona, missä hän kokee seksuaalisen heräämisen. Monet elokuvan kohtaukset muistuttavat sommittelultaan Willy Pogányn kuvituksia Bilitisin lauluihin. Elokuvan päähenkilö myös lukee ajoittain ääneen Loÿsin runoja. Ääniraidan sävelsi Francis Lai, ja Elaine Paige julkaisi vuonna 1981 sen tunnusmusiikista lauluversion toisella sooloalbumillaan sekä seuraavana vuonna singlenä ”The Second Time (Theme from Bilitis)”.
Teksasilainen Southwestern University järjesti tammi-helmikuussa 2010 Bilitis Revisited -nimisen esityksen, johon sisältyivät kaikki kolme Debussyn Bilitisin lauluihin perustuvaa sävellyskokonaisuutta: kolme laulua vuodelta 1897, 12 laulua vuodelta 1901 ja lisäksi kuusi ”epigrammia antiikista” vuodelta 1914. Esitykseen kuului alkuperäistä kuvaelmaa jäljittelevä visuaalinen osuus. Tavoitteena oli ”ennallistaa ja nykyaikaistaa” teokset ja herättää keskustelua vaietuista aiheista, kuten Louÿs ja Debussy olivat tehneet 1800-luvun lopussa.
Tutkijoiden näkemyksiä > Taidehistoriallinen merkitys

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Sanasta Bilitis on tullut symboli aistillisuudelle, homoseksuaaliselle rakkaudelle, seksuaaliselle heräämiselle ja itsetuntemukselle. | ” |
– John Michael Cooper, 2009.
Bilitisin laulut uudisti ranskalaista kirjallisuutta kahdella tapaa. Ensinnäkin se esitteli uudenlaisen näkemyksen käännöksestä, kirjoittajuudesta ja asiantuntemuksesta. Toisekseen se kuvasi naisen seksuaalisuutta vilpittömästi ja suorasukaisesti. Musiikin professori John Michael Cooperin mukaan jopa Pariisin edistysmieliset piirit pitivät raiskauksen, homoseksuaalisuuden ja prostituution kaltaisia aiheita tabuina. Kuvaamalla Bilitisin huoran sijaan Afroditelle uskollisena runoilijana Louÿs ja Debussy assosioivat seksuaalisen vapaamielisyyden puhtauteen, luovuuteen ja muihin yleviin aiheisiin. Samalla he nostivat julkiseen keskusteluun ja taiteeseen niistä aiemmin puuttuneita teemoja.
Tutkijoiden näkemyksiä > Orientalismi

Bilitisin lauluissa on omaelämäkerrallisia piirteitä. Venutin mukaan Louÿsin suhtautuminen Meriemiin muistutti tuolloin suosittuja orientalistisia käsityksiä, joiden mukaan itämaiset naiset ovat ”rajattoman aistillisia, enemmän tai vähemmän tyhmiä ja ennen muuta alati halukkaita” (vrt. Edward Said: Orientalismi, 1978). David Graysonin (2001) mukaan Louÿsin asenne ”eksoottisia” rakastajattariaan kohtaan oli rasistinen ja kolonialistinen, vaikka hänen tunteensa heitä kohtaan olivatkin voimakkaita.
Suomennokset

Les Chansons de Bilitisiä ei ole kokonaisuudessaan suomennettu. Suomenkielisissä lähteissä runoja on kuitenkin ollut tapana nimittää Bilitisin lauluiksi.
Avanti!-orkesteri esitti Debussyn Bilitis-sävellyksiä vuosina 1992 ja 1993 Pentti Saaritsan suomentamana. Käännökset on julkaistu Saaritsan käännösantologiassa Salaperäinen seurue (1997). Teoksen taitto jakaa runot säkeisiin, mutta säilyttää alkutekstin kappalejaon.
Pertti Nieminen käänsi ja julkaisi Bilitisin lauluista kuusi käännösantologiassaan Kuu kultainen terälehti (2008). Osaa teksteistä Nieminen on rajannut pudottamalla yhden tai useampia kappaleita pois, ja joitakin hän on taittanut säkeistömuotoon. Kiiltomato-verkkolehden arviossa Kristian Blomberg kuvailee Niemisen runovalintoja ”verrattain siivoiksi ja rakkausviittauksiltaan sukupuolettomiksi” mutta ”hyviksi ja kiinnostaviksi” yhtä kaikki. Hän kuitenkin arvostelee ”liehureunaista” taittoa, joka ”jää häälymään epämääräisesti säkeistömuotoisen runon ja proosan väliin”. Alkuperäinen proosamuoto olisi Blombergin mukaan ollut parempi ratkaisu sekä esteettisistä että historiallisista syistä.
| --- | --- |
 Bilitisin lauluja (suom. Pentti Saaritsa) Paimenlaulu (Chant pastoral)  Vertailuja (Les comparaisons)  Tarinat (Les contes)  Laulu (Chanson [Ombre du bois])  Luunoppapeli (La partie d’osselets)  Bilitis (Bilitis)  Nimetön hauta (Le tombeau sans nom)  Egyptiläiset kurtisaanit (Les courtisanes égyptiennes)  Altaan kirkas vesi (L’eau pure du bassin)  Kastanjettitanssi (La danseuse aux crotales)  Mnasidikan muisto (Le souvenir de Mnasidika)  Aamusade (La pluie au matin) :  Viisi runoa kokoelmasta  Les Chansons de Bilitis (suom. Pertti Nieminen) Mnasidikan rinnat (Les seins de Mnasidika, katkelma)  Panin huilu (La flûte de Pan)  Hiukset (La chevelure)  Vertailua (Les comparaisons)  Najadien hauta (Le tombeau des Naïades)  Laulu (Chanson [Quand il est revenu])
Kuvituksia

(George Barbier, 1922.)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  VIAF 
Kansalliset:  Israel  Yhdysvallat 
Muut:  MusicBrainz work  IdRef 
George Barbierin kuvitusta vuodelta 1922.
Charles Mengin, Sapfo, 1877.
Biskralainen tanssityttö, n. 1917.
Willy Pogányn kuvitusta vuoden 1926 yhdysvaltalaiseen laitokseen.
Pierre Louÿs 1800-luvun lopulla.
Natalie Clifford Barney lukeutui Bilitisin laulujen ihailijoihin ja ystävystyi sittemmin Louÿsin kanssa. Alice Pike Barneyn maalaus vuodelta 1896.
Claude Debussy vuonna 1908.
Talonpoika

Ranskalainen talonpoika ruokatauolla 1900-luvun alkupuolella.
Itäsuomalaisia talonpoikaisnaisia 1800-luvulta.
Talonpoika (ruots. allmoge) tarkoittaa talollista, joka hallinnoi (omistamaansa tai vuokraamaansa) viljelysmaita ja metsää ja saa siitä pääasiallisen toimeentulon.
Talonpoikien vapautuminen Euroopassa

Talonpoikien vapautuminen käynnistyi Ranskan vallankumouksesta vuonna 1789 ja sitä seuranneesta valistuksen ajasta. Ranskassa oli 1750-luvulla kehittynyt taloudellinen fysiokraattinen oppisuunta, jonka mukaan maa oli kaiken rikkauden lähde ja siihen kohdistettu työ luo uutta arvoa. Vallankumoukset, talonpoikaiskapinat ja valistusaika yhdessä raivasivat tietä talonpoikien täydelliselle vapautumiselle isäntien vallasta.
Ranskassa maaorjuus sai keskiajalla jalansijaa, mutta varsin lievässä muodossa. Oikeudellisesti talonpojat olivat täysin vapaita, mutta suuri verotaakka rasitti heitä. Kolmannes talonpojan tuloista saattoi mennä kruunun veroihin. Kartanonomistajien ja kirkkojen etuoikeudet lakkautettiin yhdellä kertaa vallankumouksessa ja talonpojat saivat täydellisen itsenäisyyden.
Saksassa vapautuminen muodostui erilaiseksi maan eri osissa. Elbejoki oli jakanut maatalouden ja yhteiskunnalliset olot jo keskiajalta lähtien läntiseen ja itäiseen kehityskulkuun. Maaorjuus lakkautettiin Napoleonin armeijan edetessä alueella. Läntisessä Saksassa talonpojat olivat lähes yhtä itsenäisiä kuin Ranskassa ja heitä rasitti lähinnä suuri verotaakka. Heidän lopullinen vapautumisensa tapahtui Euroopan hulluna vuonna 1848. Eteläisessä Saksassa sen sijaan vallitsi  maaorjuus, josta vapautuminen alkoi vuonna 1783, jolloin Badenin rajakreivi Karl Friedrich lakkautti maaorjuuden omilla maillaan. Muut valtiot alkoivat seurata  hänen esimerkkiään. Itäisessä Saksassa tilanne oli pahin ja siellä vallitsi täydellinen turpeeseen sidottu maaorjuus, jonka lakkauttaminen oli suuren ponnistelun takana. Sen ydinalueella Preussissa poliittista ja taloudellista valtaa käyttivät Junkkerit. Suurtilalliset vastustivat ankarasti talonpoikien itsenäistymistä ja kun vapautuminen tapahtui, entisistä maaorjista tuli maatyöläisiä. Junkkerit osittain säilyttivät omistuksensa edelleenkin, josta seurasi suuri yhteiskunnallinen kuilu maatyöläisten kanssa jatkossakin. Kaikki maaorjat eivät kyenneet lunastamaan tilojaan omikseen ja jäivät siten proletarisoituneiksi maatyöläisiksi suurtiloille. Maaorjuus oli valtionmailla virallisesti lakkautettu jo vuonna 1763, mutta yleinen vapautuminen tapahtui vasta 1848.
Venäjällä talonpojat olivat keskiajalla täysin vapaita, mutta he kuuluivat kiinteästi kyläyhteisöön, joka omisti kylän maat yhteisesti. Kyläyhteisön maat jaettiin säännöllisesti perheiden kesken. Systeemiä kutsutaan mir-järjestelmäksi. Joillakin alueilla mirin korvasi suurperhelaitos. Talonpojat eivät kuitenkaan kyenneet vastustamaan maaorjuuden saapumista keskuuteensa ja jo 1600-luvulla koko Venäjällä vallitsi täydellinen maaorjuus, jossa talonpoika kuului ruumiineen ja sieluineen täydellisesti herralle. Maaorjuus saavutti huippunsa Katariina Suuren aikana, jolloin maaorjat olivat yksityisomaisuutta, joita voitiin myydä ja lahjoittaa. Maanomistajan varallisuutta ei enää laskettu varojen vaan maaorjien määrän mukaan. Keisarin käskykirjeellä maaorjuus lakkautettiin vuonna 1861, mutta talonpoikien vapautuminen edistyi äärimmäisen hitaasti ja pysähtyi kokonaan bolševikkien kaapatessa vallan Venäjän vallankumouksessa vuonna 1917.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Talonpoika Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Israel  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  KulturNav 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  Internet Encyclopedia of Ukraine
Hollannin kieli

| Hollanti |
| --- | --- |
 Hollannin kielen puhuma-alue maailmalla. Etelä-Afrikassa sinisellä merkitty afrikaans on hollannin tytärkieli.
Oma nimi:  Nederlands
Tiedot
Alue:  Alankomaat Belgia Suriname Karibia
Virallinen kieli:   Alankomaat   Belgia   Suriname   Euroopan unioni
Puhujia:  n. 23 miljoonaa
Sija:  37.
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielenhuolto:  Nederlandse Taalunie
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  indoeurooppalaiset kielet
Kieliryhmä:  germaaniset kielet länsigermaaniset kielet
Kielikoodit
ISO 639-1:  nl
ISO 639-2:  dut (B) / nld (T)
ISO 639-3:  nld
 Ohje 
Hollannin kieli (holl. Nederlandse taal) on indoeurooppalaisen kielikunnan germaanisen haaran länsigermaaniseen ryhmään kuuluva kieli. Se on läheistä sukua muille länsigermaanisille kielille eli englannille, saksalle ja friisiille ja kaukaisempaa sukua pohjoisgermaanisille eli skandinaavisille kielille.
Hollannista on kehittynyt myös muutamia pidgin- ja kreolikieliä kuten esimerkiksi petjo. Hollannin kieltä tutkiva kieliteteen ala on nederlandistiikka.
Alueellinen sijoittuminen

Hollantia käytetään Alankomaissa ja sen entisissä siirtomaissa, kuten Surinamessa, sekä sen merentakaisilla alueilla Arubassa, Curaçaossa, Sint Maartenilla, Bonairessa, Sabassa ja Sint Eustatiuksella, sekä Belgiassa. Hollannin kieli on kyseisissä maissa virallinen kieli. Se oli myös Etelä-Afrikan virallinen kieli vuoteen 1961 asti. Hollannin puhujia on myös maissa, joihin on muuttanut paljon alankomaalaisia ja flaamilaisia siirtolaisia, kuten Kanadassa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Yhdysvalloissa. Virallista koulussa opetettavaa ja viranomaisten käyttämää kieltä kutsutaan nimellä Standaardnederlands tai Algemeen Nederlands.
Hollannin läheisimmät sukukielet ovat Alankomaiden pohjoisessa Friisinmaan provinssissa ja Pohjanmeren Friiseinsaarilla puhuttu friisin kieli, Etelä-Afrikassa puhuttu afrikaans ja Saksan pohjoisosissa puhuttu alasaksin murre (Plattdüütsch).
Murteet

Murteiltaan hollanti jaetaan kolmeen pääryhmään: keskiset pohjois- keskiset etelä- ja pohjoismurteet. Kaksi ensimmäistä sijoittuvat maantieteellisesti siten, että keskisiä pohjoismurteita puhutaan pääsääntöisesti Alankomaissa ja keskeisiä etelämurteita Belgiassa.
Murteet > Flaami

Belgian pohjoisosassa Flanderissa puhutaan hollannin kielen murretta tai murteita. Kirjakielenä siellä on sama hollannin kieli kuin Alankomaissa. Suomessa on aiemmin kutsuttu Flanderin asukkaiden puhumaa kieltä flaamiksi, mutta Kotimaisten kielten keskuksen nimistöneuvonta suosittelee flaamin kieli -termin jättämistä historiallisiin yhteyksiin. Flaami ei myöskään ole missään virallisena kielenä. Belgian perustuslaki (art. 1–4) käyttää kielestä nimitystä hollanti, mutta sitä puhuvat belgialaiset muodostavat flaamilaisen yhteisön.
Flaami tarkoittaa myös Belgian Flanderin alueen asukasta.
Murteet > Muut

Alankomaiden koillisosassa on laaja Hollannin alasaksin murrealue, joka käsittää lähes kokonaan Groningenin, Drenthen ja Overijsselin provinssit. Sen eteläpuolella, osin myös Saksan puolella, puhutaan pienellä alueella Zuid-Geldersin murretta. Alankomaiden länsiosassa puhutaan hollannin murretta ja lounaassa lähellä Belgian rajaa zeelandin murretta. Alankomaiden eteläosissa puhutaan kahta murretta, brabantin murretta ja limburgin murretta, joiden alueet jatkuvat Flanderiin asti. Limburgin murretta puhutaan näistä idempänä, Saksan rajan tuntumassa. Flanderin länsiosissa puhutaan länsiflaamia ja itäflaamia. Lisäksi on huomionarvoista, että hollannin murre (Hollands) on eri asia kuin hollannin kieli eikä kieli ole kehittynyt pelkästään murteen pohjalta.
Hollannin alasaksilla ja limburgilla on Alankomaissa alueellisia kieliä tai vähemmistökieliä koskevassa eurooppalaisessa peruskirjassa määritelty oikeudellinen asema alueellisina kielinä, minkä vuoksi jotkut pitävät niitä murteiden sijaan erillisinä kielinä.
Kielioppi

Hollannin kielioppi on hyvin samanlaista kuin monissa muissakin germaanisissa kielissä. Esimerkiksi substantiivit jaetaan kahteen kieliopilliseen sukuun (yhteinen suku ja neutri).
Kielen perussanajärjestys on SVO eli subjekti–verbi–objekti.
Ääntäminen > Konsonantit

|  | Labiaali | Alveolaari | Palataali | Velaari | Glottaali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | m | n |  | ŋ |  |
| Klusiili | p | b | t | d |  | k |  |
| Frikatiivi | f | v | s | z |  | x | ɣ | h |
| Lateraali |  | l |  |  |  |
| Tremulantti |  | r |  |  |  |
| Puolivokaali | ʋ |  | j |  |  |
Lähde:
Ääntäminen > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | iː | yː |  | uː |
| Lähes suppea | ɪ | ʏ |  |  |
| Puolisuppea | eː | øː |  | oː |
| Keskivokaali |  | ə |  |
| Puoliavoin | ɛ |  | ɔ |
| Avoin |  | aː | ɑ |
Lähde:
Kirjakieli

Hollantia kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu käännettiin kokonaisuudessaan hollanniksi vuonna 1525.
Kielinäyte

»Alle mensen worden vrij en gelijk in waardigheid en rechten geboren. Zij zijn begiftigd met verstand en geweten, en behoren zich jegens elkander in een geest van broederschap te gedragen. »
Suomeksi:
»Kaikki ihmiset syntyvät vapaina ja tasavertaisina arvoltaan ja oikeuksiltaan. Heille on annettu järki ja omatunto, ja heidän on toimittava toisiaan kohtaan veljeyden hengessä.»
(YK:n ihmisoikeuksien yleismaailmallisen julistuksen 1. artikla)
Virallinen asema maittain

| Valtio | Väkiluku | Puhujien määrä äidinkielenä | Äidinkielisten osuus väestöstä | Asema |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat   (hollanti) | 17 116 000 | 15 449 000 | 90 % | de facto & de jure kansallinen kieli |
|  Belgia (hollanti) | 11 303 000 | 6 215 000 | 55 % | de jure kansallinen kieli |
|  Suriname   (hollanti) | 540 000 | 325 000 | 60 % | de jure kansallinen kieli |
| Yhteensä | 82 834 000 | 29 069 000 |  |  |
Hollanti on myös yksi Euroopan unionin virallisista kielistä.
Aiheesta muualla

Wikipedia, vapaa tietosanakirja
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Dutch 101 Learn Dutch online (englanniksi)
Onze Taal - hollannin kielenhuoltoon ym. kieleen liittyviin asioihin keskittyvä yhdistys
Taalthuis Nederlands - Ilmainen hollannin kielen online-kurssi englanniksi.
Wikisanakirja: Hollannin verbin taivutustaulukko jossa esiintyvät kaikki verbin taivutusmuodot
| n k Germaaniset kielet |
| --- | --- |
Länsigermaaniset kielet:  afrikaans  alasaksa  englanti  friisi itäfriisi  länsifriisi  pohjoisfriisi  hollanti  jiddiš  limburg  luxemburg  saksa baijeri  elsassi  kölsch  pennsylvaniansaksa  skotti  wymysorys  yola† 
Pohjoisgermaaniset eli skandinaaviset kielet:  fääri  islanti  norja kirjanorja  uusnorja  norni†  ruotsi älvdalska  tanska 
Itägermaaniset kielet:  burgundi†  gootti† Krimin gootti†  vandaali† 
† kuollut kieli
Euroopan unionin viralliset kielet
bulgaria
englanti
espanja
hollanti
iiri
italia
kreikka
kroatia
latvia
liettua
malta
portugali
puola
ranska
romania
ruotsi
saksa
slovakki
sloveeni
suomi
tanska
tšekki
unkari
viro
Puhuttua hollantia
Siittiö

Siittiö tunkeutumassa munasolun sisään.
Siittiö (spermium) on mikroskooppisen pieni, kypsä koiraan sukusolu, joka vie koiraan geneettisen informaation naaraan munasoluun.
Siittiöt muodostuvat kiveksen siementiehyissä, ja valmiiksi kypsyminen kestää noin 75 päivää. Kypsyttyään ne kulkeutuvat kiveksestä lisäkivekseen, jossa ne kypsyvät loppuun asti, liikkuviksi ja valmiiksi siittiöiksi.
Siittiöt ihmisillä

Aikuisen miehen kives tuottaa arviolta 150 miljoonaa siittiötä päivittäin. Siittiöiden osuus siemennesteestä on noin 1 %.
Iän myötä miesten sukusolujen tuotanto heikkenee tasaisesti ja tulee alttiimmaksi geenivirheille. Tämän vuoksi hedelmällisyys eli heidän siittiöidensä kyky hedelmöittää munasolu laskee. Lisäksi mahdollisesti hedelmöittyvän munasolun todennäköisyys kehittyä ihmiseksi pienenee. Edelleen samasta syystä siittiön kehityshäiriöiden riski kasvaa.
Nuorten miesten siittiöiden laatu on romahtanut. Esimerkiksi Suomessa aikaisemmin kansainvälisessä vertailussa korkeaksi todettu siittiöiden laatu on laskenut niin paljon, että joka kolmannella se vaikuttaa hedelmällisyyteen. Mikäli huononemistahti jatkuu, on arvioitu, että se saattaa johtaa keskiverron suomalaisen miehen jopa lähelle hedelmättömyyttä. Syiksi huononemiskehitykselle on arveltu muun muassa äidin raskauden aikaista tupakointia.  Väliaikaisesti siittiöiden laatu heikkenee kivesten joutuessa puristuksiin ja niiden ylikuumentuessa. Tämä ylilämpeneminen voi olla myös kroonista.
Neljänkymmenen vuoden aikana siemennesteen keskimääräinen siittiöpitoisuus on länsimaissa laskenut liki 60 prosenttia. Lasku jatkuu edelleen noin puolitoista prosenttia vuodessa. Jerusalemin yliopiston epidemiologi Hagai Levine kollegoineen kävi läpi parisataa tutkimusta vuosilta 1970–2010. Tutkimuksissa oli mitattu siittiömääriä eri puolilla maailmaa. Eurooppalaisissa tutkimuksissa oli havaittu siittiöiden laadun heikentyminen. Lapsettomuus ilman hoitoja voi uhata jo nuoriakin miehiä. Siittiöiden laadun ja määrän heikentymisen tarkka syy ei ole tiedossa.
Siittiön rakenne

Akrosomi on Golgin laitteesta peräisin oleva rakenne, joka sisältää entsyymejä, jotka auttavat siittiön tunkeutumista munasolua ympäröivien rakenteiden läpi. Näitä entsyymejä ovat muun muassa hyaluronidaasi ja akrosiini. Hyaluronidaasi pilkkoo munasolua ympäröivää pitkärakenteista sokeriketjua, hyaluronaania, ja akrosiini puolestaan pilkkoo valkuaisaineita.
Siittiö liikkuu häntänsä potkurimaisen liikkeen avulla noin 1–3 mm minuutissa ihmisillä. Hännän liikkeen mahdollistaa sen sisällä olevat mikrotubulukset, jotka liukuvat toistensa suhteen. Liike vaatii runsaasti energiaa, joka saadaan keskikappaleen alueelle keskittyvistä mitokondrioista. Suurin osa siittiöiden mitokondrioista kuitenkin tuhoutuu hedelmöityksen yhteydessä, joten vain äidin mitokondriot periytyvät munasolun välityksellä lapsille.
Siittiön kapasitaatio- ja akrosomireaktio

Kapasitaatio on noin 7 tunnin mittainen tapahtuma, joka tapahtuu suurimmaksi osaksi naisen munanjohtimissa. Kapasitaation aikana siittiön solukalvosta, tuman kohdalla olevalta alueelta, poistuu glykoproteiinivaippa ja soluliman proteiineja. Akrosomireaktio tapahtuu sen jälkeen kun siittiö on kiinnittynyt munasolun zona pellucidaan ja sen indusoi zonan proteiinit. Reaktiossa vapautuu entsyymejä, joita tarvitaan zona pellucidan läpäisemiseen mm. akrosiinia sekä trypsiinin kaltaisia aineita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Siittiö Wikimedia Commonsissa
Siittiön rakenne
Antti Punkari

Antti Punkari Tampereen elinkeinojohtajana 1990.
Antti Rikhard Punkari (s. 19. toukokuuta 1936 Ylistaro) on ekonomi, joka toimi Nokian kaupunginjohtajana.
Punkari syntyi maanviljelijä Johan Punkarin ja emäntä Anna Jokiniemen perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1962 on farmaseutti Pirkko Liisi Myrrä. Punkari valmistui merkonomiksi 1957 ja ekonomiksi 1960. Hän toimi liike-elämän palveluksessa  1961–1969 ja 1974–1988, muun muassa kustannuslaskijana, konttori- ja talouspäällikkönä sekä talous- ja aluejohtajana. Tampereen kaupungin teollisuusasiamies hän oli 1969–1984, elinkeinoasiamies 1988–1989 ja elinkeinojohtaja 1990–1991. Punkari valittiin Nokian kaupunginjohtajaksi vuonna 1991.  Hän jäi tästä tehtävästä eläkkeelle vuonna 1998.
Lappeenrannan seurakunta

| Lappeenrannan seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Lappeenrannnan kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Mikkelin hiippakunta
Rovastikunta:  Etelä-Karjalan rovastikunta
Pääkirkko:  Lappeenrannan kirkko
Perustettu:  1913
Jäsenmäärä:  17 537 (2022)
– Osuus asukkaista:  68,4 %
Kirkollisvero:  1,40 %
Kirkkoherra:  Hannu Haikonen
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lappeenrannan seurakunta on Lappeenrannassa Etelä-Karjalassa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Seurakunta kuuluu Mikkelin hiippakuntaan ja Etelä-Karjalan rovastikuntaan. Seurakunnan kirkkoherra on Hannu Haikonen.
Papisto

Seuraavat henkilöt ovat toimineet Lappeenrannan seurakunnan kirkkoherroina:
1914–1922: Hugo Alfred Kalaja
1922–1961: Kaiku Kallio
1962–1976: Herkko Kivekäs
1976–1987: Erkki Lindroos
1987–2002: Jussi Kuusela
2003–2015: Juha Tiihonen
2015– Hannu Haikonen
Hopon poppoo

| Hopon poppoo> Goof Troop |
| --- | --- |
 VHS-julkaisusta kaapattu tunnuskuva.
Tyyli:  Animaatio
Kestoaika:  22 min
Luoja(t):  Walt Disney Television
Pääosissa:  Bill Farmer Dana Hill Jim Cummings Rob Paulsen April Winchell Nancy Cartwright Frank Welker
Alkuperämaa:   Yhdysvallat
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:   MTV3  MTV Sub  Toon Disney  Disney Channel  Disney XD
Esitetty:  1992 – 1993
Jaksoja:  79 (luettelo jaksoista)
Tuotanto
Käsikirjoittaja(t):  Marion Wells Cathryn Perdue Jan Strnad Julia Lewald Bruce Talkington Jeff Saylor Steve Cuden Libby Hinson Mark McCorkle Robert Schooley Stephen Sustrarsic Mirith J. Colao Stephen Levi Mirith Schilder Jymn Magon
Tuotantoyhtiö(t):  Walt Disney Television Animation
Aiheesta muualla
IMDb 
Hopon poppoo (engl. Goof Troop) on Disneyn vuonna 1992–1993 valmistunut 79-osainen piirrossarja. Sarja perustuu Hopolan kaupungissa asustavan Hessu Hopon, hänen poikansa Mäksin ja heidän läheistensä elämänmenoon.
Sarjan hahmoja

Hessu Hopo: sarjan päähenkilö, jolle tapahtuu välillä vaikka mitä. Hänellä on poika nimeltä Mäks, joka on kuudennella luokalla ystävänsä ja naapurinsa P.P.:n kanssa.
Mäks Hopo: Hessun teini-ikäinen poika, joka on todella hyvä skeittailemaan. Mäks on luonteeltaan kekseliäs.
Pekka: Hessun naapuri, jonka kanssa Hessulla menee joskus sukset ristiin. Hän keksii aina uusia liikeideoita rahan saamiseksi. Hän omistaa muun muassa Pekan Autohuone-nimisen käytettyjen autojen liikkeen ja huvipuiston. Hän on itsekäs ja ajattelee vain omaa etuaan.
Petra: Pekan vaimo, joka suuttuu yleensä helposti esimerkiksi miehensä toheloinnista, yrittäen ensiksi esittää asiansa rauhallisesti, jos se ei tehoa niin hän selittää asian huutamalla. Hän toimii kodinhoitajana ja hän on ollut aiemmin töissä ikkunanpesijänä.
P.P.: Pekan teini-ikäinen poika, joka on myös Maxin paras ystävä.
Pipsa / Papu: Pekan tytär, joka on todella vilkas. Hän on 4-vuotias ja hänellä on oranssit hiukset. Hän tahtoo aina tehdä sitä, mitä veljensä P.P.:kin saa tehdä.
Elokuvia

Hopon poppoo (1995)
Hessu Hopo – rampin rämäpää (2000)