stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Thomas More
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Thomas More Studies database (Arkistoitu – Internet Archive) - sisältää useita Moren teoksia, kuten dialogeja, varhaista runoutta ja kirjeitä, sekä artikkeleita ja elämäkerrallista materiaalia (englanniksi)
Thomas Moren teoksia (Project Gutenberg) (englanniksi)
Thomas More: Utopia (englanniksi)
Karl Kautsky: Thomas More and his Utopia (englanniksi)
Sir Thomas More: A Man for One Season, James Woodin essee tarjoaa kriittisen kuvan Moren uskonnollisesta suvaitsemattomuudesta (englanniksi)
Renessanssifilosofia
Francesco Petrarca
Georgios Gemistos Plethon
Leonardo Bruni
Georgios Trapezuntios
Nicolaus Cusanus
Johannes Bessarion
Lorenzo Valla
Johannes Argyropulos
Marsilio Ficino
Pietro Pomponazzi
Giovanni Pico della Mirandola
Gianfrancesco Pico della Mirandola
Erasmus Rotterdamilainen
Niccolò Machiavelli
Thomas Cajetanus
Nikolaus Kopernikus
Thomas More
Martti Luther
Juan Luis Vives
Paracelsus
Agostino Steuco
Bernardino Telesio
Petrus Ramus
Francesco Patrizi da Cherso
Jacopo Zabarella
Michel de Montaigne
Hieronymus Fabricius
Justus Lipsius
Giordano Bruno
Francisco Suárez
Francisco Sánchez
Cesare Cremonini
Francis Bacon
Galileo Galilei
Tommaso Campanella
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Taiwan  Japani  Tšekki  Australia 2  3  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 2  Venäjä  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  Scopus 
Taiteenala:  MusicBrainz 2  ULAN 
Henkilöt:  Alankomaat  Deutsche Biographie  DDB  Trove 2 
Muut:  Dictionnaire historique de la Suisse  RISM  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand) 
Ambrosius Holbeinin kuvitusta Thomas Moren Utopian vuoden 1518 laitokseen.
Thomas Moren patsas Chelsean vanhan kirkon edessä, Cheyne Walk, Lontoo.
José Ortega y Gasset

José Ortega y Gasset vuonna 1948.
José Ortega y Gasset (9. toukokuuta 1883 Madrid – 18. lokakuuta 1955 Madrid) oli espanjalainen filosofi. Sopivana vertailukohtana hänen fenomenologian suuntaisille pohdinnoilleen on pidetty Edmund Husserlin ja Martin Heideggerin tuotantoa. Ortegan kuuluisin teos espanjankielisen maailman ulkopuolella on Massojen kapina.
Sekä liberalistinen että konservatiivinen ajattelu ovat saaneet vaikutteita Ortegalta.
Elämä

Ortega vietti kuusi vuotta Málagan jesuiittakoulun oppilaana, minkä jälkeen hän opiskeli ensin Bilbaon yliopistossa ja myöhemmin filosofiaa Madridin keskusyliopistossa. Ortega väitteli 1904 ja suoritti sitten jatko-opintoja Saksassa.
Muutettuaan takaisin Espanjaan hänet valittiin Madridin keskusyliopiston filosofian professoriksi, missä tehtävässä hän toimi 1910–1936. Ortegan ensimmäinen teos Meditaciones del Quijote, jossa tulkittiin romaania Don Quijote, sisälsi hänen filosofiansa keskeisimmät periaatteet. Don Quijote sopi Ortegalle luontevasti tutkimuksen kohteeksi, sillä hänen mielestään kirjallisuus ja muut taiteenlajit olivat pelkkää ”valeasuista filosofiaa”. Ortegan merkittävin julkaisukanava oli hänen itse perustamansa Revista de Occidente. Kun francolaiset nousivat valtaan, Ortega muutti oma-aloitteisesti pois maasta. Takaisin Espanjaan hän tuli 1945 asuttuaan sitä ennen perheensä kanssa Ranskassa, Saksassa, Portugalissa, Hollannissa ja Argentiinassa.
Filosofia

Filosofisissa yleisteoksissa Ortegaa on pidetty muun muassa eksistentialistina, fenomenologina ja pragmatistina. Itse hän antoi filosofiselle työlleen nimikkeen ”ratiovitalismi” (raciovitalismo).
Ratiovitalismi on synteesi järkeä painottavasta rationalismista ja vitalismista, jossa  järjen katsotaan olevan biologinen prosessi. Ortegan mukaan järki ja rationaalisuus pitää ymmärtää ihmiselämän vitaalisten, yhteiskunnallisten ja historiallisten ulottuvuuksien myötä kehittyvänä ilmiönä. Hän käyttää siitä myös nimitystä "historiallinen järki".
Teoksia > Suomennoksia

Taiteen irtautuminen inhimillisestä ja Ajatuksia romaanista: Kaksi esseetä.  ((La deshumanización del arte, 1925; Ideas sobre la novela, 1914.) Suomentanut Sinikka Kallio)  Helsinki:  Otava, 1961.
Massojen kapina.  ((La rebelion de las masas, 1930.) Suomentanut Sinikka Kallio-Visapää)  Helsinki:  Otava, 1952.
Ajatuksia tekniikasta.  ((Meditación de la técnica, 1939.) Suomentanut Antti Immonen)  Tampere:  Eurooppalaisen filosofian seura, 2006.  ISBN 952-5503-24-0
Historian kriiseistä ja muita esseitä.  ((Esquema de las crisis y otros ensayos, 1942.) Suomentanut Sinikka Kallio-Visapää)  Helsinki:  Otava, 1956.
Kirjallisuutta

Lempiäinen, Pekka: Elämä: Tutkimus José Ortega y Gassetin filosofiasta.  (Väitöskirja. Filosofisia tutkimuksia Helsingin yliopistosta, 43)  Helsinki:  Helsingin yliopisto, 2014.  ISSN 1458-8331  ISBN 978-952-10-9792-8  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Holmes, Oliver: José Ortega y Gasset The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet 
Taiteenala:  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Moussa Travélé

Moussa Bleni Travélé (k. 1941) oli malilainen tulkki ja kirjailija.
Moussa Travélé syntyi Ségoussa 1800-luvun lopulla. Hän työskenteli Ranskan Sudanin siirtomaahallinnon tulkkina ja sai ansioistaan kunnialegioonan arvomerkin. Travélé oli yksi ensimmäisistä afrikkalaisista kansatieteen, kielen ja suullisen perinteen tutkijoista. Hän julkaisi muun muassa bambaran kielenoppaan vuonna 1910, pienen bambaran sanakirjan vuonna 1913 ja kansanperinnekokoelman Proverbes et contes bambara vuonna 1923. Travélé teki yhteistyötä kielitieteilijä Maurice Delafossen ja kansatieteilijä Henri Labouretin kanssa. Hänet valittiin Ranskan siirtomaatutkimuksen akatemian jäseneksi vuonna 1922.
Malin presidentin Modibo Keïtan puoliso Mariam Travélé oli Moussa Travélén tytär.
Vsevolod Bobrov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sotšin talviolympialaisten yhteydessä vuonna 2013 julkaistu  15 ruplan postimerkki Vsevolod Bobrovista. |  Sotšin talviolympialaisten yhteydessä vuonna 2013 julkaistu  15 ruplan postimerkki Vsevolod Bobrovista. |  Sotšin talviolympialaisten yhteydessä vuonna 2013 julkaistu  15 ruplan postimerkki Vsevolod Bobrovista. |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Cortina d'Ampezzo 1956 | jääkiekko |  |
Vsevolod Mihailovitš Bobrov (ven. Всеволод Михайлович Бобров, 1. joulukuuta 1922 Moršansky – 1. heinäkuuta 1979 Moskova) oli neuvostoliittolainen jääkiekkoilija, jalkapalloilija ja jääkiekkovalmentaja. Hän oli yksi parhaista molempia lajeja pelanneista venäläisistä urheilijoista.
Palveltuaan Neuvostoliiton armeijassa toisessa maailmansodassa Bobrov liittyi armeijan urheiluseuraan, Moskovan TsDKA:han vuonna 1945. Hän pelasi jalkapalloa TsDKA:ssa vuoteen 1953 asti. Bobrov pelasi myös seuroissa VVS ja Spartak. Hän voitti neljä Neuvostoliiton mestaruutta ja teki 97 maalia 116 pelissä. Hän voitti mestaruussarjan maalikuninkuuden 24 maalilla vuonna 1945 ja 14 maalilla vuonna 1947. Bobrov oli vieraspelaajana Moskovan Dynamon kiertueella Isossa-Britanniassa. Hän teki kuusi maalia otteluissa Chelseaa, Arsenalia ja Rangersia vastaan.
Bobrov pelasi kolme ottelua Neuvostoliiton maajoukkueessa vuoden 1952 Helsingin olympialaisissa. Hän teki kisoissa kaikkiaan viisi maalia, joukossa hattutemppu Jugoslaviaa vastaan.
Jääkiekkoilijana Bobrov menestyi vielä jalkapallouraansakin paremmin. Hän aloitti jääkiekon pelaamisen TsDKA:ssa vuonna 1947 ja jatkoi vuoteen 1957. Vuodet 1950–1953 hän edusti VVS Moskovaa. Neuvostoliiton mestaruuden jääkiekossa hän voitti seitsemän kertaa. Bobrov voitti maansa mestaruussarjan maalikuninkuuden vuosina 1948, 1951 ja 1952 sekä teki yhteensä 254 maalia 130 ottelussa. Hän voitti olympiakultaa Neuvostoliiton joukkueessa vuonna 1956 Cortina d'Ampezzon talviolympialaisissa sekä lisäksi maailmanmestaruuden vuonna 1954, jolloin hänet valittiin myös kisojen parhaaksi hyökkääjäksi. Hän teki maajoukkueurallaan 89 maalia 59 maaottelussa. Venäjän kiekkoilussa Bobrov-kerhoon pääsee pelaaja joka tekee vähintään 250 maalia urallaan.
Bobrov toimi peliuransa aikana VVS:n jalkapallojoukkueessa pelaajavalmentajana. Hän jatkoi pelaamisen lopetettuaan molemmissa lajeissa valmentajana. Bobrov valmensi Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkuetta vuoden 1972 Summit Series -sarjassa ja maailmanmestaruuteen vuosina 1973 ja 1974.
Bobrovin mukaan on nimetty yksi KHL-liigan neljästä divisioonasta.
Erikoispalkinto

kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF Hall of Fame vuonna 1997
Boé (Guinea-Bissau)

| Boé |
| --- | --- |
 Gabün osa-alueet.
 Boé
 Koordinaatit: 11°44′49″N, 14°12′40″W 
Valtio:  Guinea-Bissau
Alue:  Gabún alue
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  osa-alue
Väkiluku (2009):  10 878
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Boé on osa-alue eli sektori Gabún alueella Guinea-Bissaussa. Osa-alueella 10 878 asukasta (vuonna 2009, väestönlaskenta). Sen pinta-ala on 3 287,8 neliökilometriä. Kaupunkiväestöä ei ole.
Guinea-Bissau julistettiin itsenäiseksi Madina do Boéssa 24. syyskuuta 1973. Seudulta on löydetty suuri bauksiittiesiintymä. Maan hallitus sopi sen hyödyntämisestä Angola Bauxiten kanssa vuonna 2008, mutta vuoden 2012 vallankaappaus jäädytti hankkeen.
Jerry Bock

Jerrold Lewis ”Jerry” Bock (23. marraskuuta 1928 – 2. marraskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen musikaalien säveltäjä. Hänet on palkittu Pulitzer- ja Tony-palkinnoilla.
Bock syntyi New Havenissa (Connecticut), kasvoi Flushingissa (New York) ja opiskeli lapsena pianonsoittoa. Hän sävelsi ensimmäisen näytelmänsä My Dream high schoolissa ollessaan. Opiskellessaan Wisconsinin yliopistossa Madisonissa (1945–1949) hän kirjoitti opiskelutoveri Larry Holofcenerin kanssa musikaalin Big As Life, joka voitti ensimmäisen sijan BMI:n järjestämässä yliopistojen näytelmäkilpailussa. Bockin yhteistyö Holofcenerin kanssa jatkui valmistumisen jälkeen; yhteistyöstä syntyi muun muassa television revyymusiikkia sekä musikaalit Catch a Star (Broadway 1955) ja Mr. Wonderful (1956). Jälkimmäisen musikaalin säveltämiseen osallistui myös George David Weiss.
Tärkeä yhteistyökumppani Bockin uralla oli sanoittaja Sheldon Harnick. Heidän ensimmäinen yhteinen musikaalinsa oli vuoden 1958 The Body Beautiful. Seuraavana vuonna heidän näytelmänsä Fiorello! palkittiin Tony-, Pulitzer- ja New York Drama Critics’ Circle -palkinnoilla. Vielä menestyneemmäksi tuli vuoden 1964 Viulunsoittaja katolla (engl. Fiddler on the Roof), joka palkittiin yhdeksällä Tonylla ja lukuisilla muilla palkinnoilla. Muihin Bockin ja Harnickin musikaaleihin kuuluvat She Loves Me (1963), The Apple Tree (1966) ja heidän viimeiseksi tuotoksekseen jäänyt The Rothchilds (1970). Kun yhteistyö Harnickin kanssa loppui, Bock lopetti Broadway-näytelmien säveltämisen.
Bock on kuulunut vuodesta 1971 Songwriters Hall of Fameen. Hänet on valittu myös American Theatre Hall of Fameen.
Kuzma Abramov

Kuzma Grigorjevitš Abramov (ven. Кузьма́ Григо́рьевич Абра́мов, 12. marraskuuta 1914 nykyisen Mordvan tasavallan Bolšije Bereznikin piirin Staryje Naimanyn kylä – 4. elokuuta 2008 Saransk) oli ersämordvalainen kirjailija.
Kuzma Abramov syntyi talonpojan perheeseen. Keskikoulun jälkeen hän opiskeli vuoden Mordvan opettajakorkeakoulussa, mutta jätti sen kesken. Abramov työskenteli kyläkoulun opettajana, kirjakustantamon toimittajana, kävi armeijan ja osallistui toiseen maailmansotaan. Hän valmistui opettajakorkeakoulusta etäopiskelijana vuonna 1954.
Abramovin ensimmäinen runokokoelma ilmestyi vuonna 1940. Varsinainen kirjailija hänestä tuli vasta sodan jälkeen. Abramov kirjoitti kertomuksia, näytelmiä ja pienoisromaaneja sekä mordvalaisten historiasta kertovan trilogian Naiman (1957), Lomantne teevst malatseks (”Ihmisistä tuli läheisiä”, 1961) ja Katšamon patšk (”Savu maan yllä”, 1964). Sitä seurasi taiteilija Stepan Erzjasta kertova trilogia Erzjan tsjora (”Ersän poika”, 1971, 1973, 1974), joka sai Mordvan ASNT:n valtionpalkinnon. Huomiota herättivät myös romaanit Eset kanstos a marjavi (”Oma taakka ei paina”, 1967) ja Velen teiter (”Maalaistyttö”, 1980).
1980-luvulla Abramov kirjoitti eeppisiä romaaneja mordvalaisten historiasta. Romaanin Purgaz (1988) aiheena on 1200-luvun vaihteen mordvalaisruhtinas ja kansan hajoaminen keskenään taisteleviksi suvuiksi, jotka eivät pysty puolustautumaan ulkoisia vihollisia vastaan. Romaani Oljatšint kise (”Vapauden tähden”, 1989) kertoo Volgan keskijuoksun kansojen kapinaliikkeestä 1670-luvun alussa. Abramov toimi myös lastenkirjailijana, journalistina ja ersän kielen tutkijana. Hänen laatimansa ersän selittävä sanakirja Valon jovtnema valks ilmestyi vuonna 2002.
Abramov hyväksyttiin Neuvostoliiton kirjailijaliiton jäseneksi vuonna 1949. Hän sai Mordvan kansankirjailijan arvonimen vuonna 1985.
Blue Suede Shoes

”Blue Suede Shoes” on rockabillyn pioneeri Carl Perkinsin tekemä ja Sun Records -yhtiölle levyttämä klassikkokappale vuoden 1956 maaliskuulta. Se nousi Yhdysvaltain listalla kolmannelle ja Britannian listalla kymmenennelle sijalle saman vuoden kesäkuussa. Se oli molemmissa maissa Perkinsin ainoa Top 10 -hitti.
Single oli Yhdysvaltain 1950-luvun Top 250 -tilastossa sijalla 213. Se oli myös ensimmäinen levy, joka nousi siellä sekä pop-, country- että R&B-listalle.
Kappaleen levytti heti myös Elvis Presley. Hän vaati, että se julkaistaan Yhdysvalloissa vain EP-levyllä. Siitä tulikin ensimmäinen EP, joka pääsi Top 20 -listalle. Britanniassa Elviksen versio julkaistiin singlenä HMV-merkillä, ja se nousi myyntilistalla pykälää korkeammalle kuin samanaikainen Perkinsin alkuperäinen single. Single oli Elviksen toinen Top 10 -hitti Euroopassa.
Hurriganesin versio

| ”Blue Suede Shoes” Hurriganes |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 B-puoli: ”Red River Rock”
 Äänitetty : vuoden 1973 loppu; Finnlevy-studio, Helsinki
 Julkaistu: huhtikuu 1974
 Formaatti: vinyylisingle
 Tekijä(t): Carl Perkins
 Tyylilaji: rock and roll
 Kesto: 02.46
 Levy-yhtiö: Love Records
Listasijoitukset
  Suomi: 4.
Hurriganesin muut singlet
| ”Do You Wanna Dance” 1973 | ”Blue Suede Shoes” 1974 | ”Get On” 1974 |
Suomalainen Hurriganes-yhtye levytti kappaleen vuonna 1974, ja se julkaistiin vain singlenä. Solisti Remu Aaltonen ei jaksanut muistaa kaikkia kappaleen monimutkaisia sanoja, vaan lauloi mukaan fraaseja myös kappaleista ”Shake, Rattle and Roll” ja ”Baby Won’t You Let Me Rock ’n’ Roll”. ”Blue Suede Shoes” nousi Suomessa listan sijalle neljä.
Singlen B-puolella oli alkujaan Johnny and the Hurricanesin levyttämä ”Red River Rock”. Remu Aaltonen oli esittänyt sitä jo 1960-luvulla The Steelers -yhtyeen jäsenenä. Aaltonen soittaa Hurriganesin versiossa kazoota. Lopussa hän laulaa sekalaisia suomen-, ruotsin- ja englanninkielisiä ”rivouksia”.
Single julkaistiin uudelleen vuonna 1988.
Hurriganesin versio > Kokoonpano

Remu Aaltonen – laulu, rummut
Cisse Häkkinen – basso
Albert Järvinen – kitara
Blenheimin taistelu

Blenheimin taistelu (Saksassa Höchstädtin taistelu) käytiin 13. elokuuta 1704 Baijerissa lähellä Höchstädtia. Se oli eräs Espanjan perimyssodan tärkeimmistä taisteluista. Taistelu päättyi Ranskan vastaisen liittouman voittoon.
Tausta

Espanjan perimyssota alkoi Ranskan kuningas Ludvig XIV:n tuettua pojanpoikaansa Espanjan valtaistuimelle. Euroopan muut valtiot asettuivat Ranskaa vastaan. Toukokuussa 1702 Englanti, Alankomaat ja Habsburgien Itävalta julistivat sodan ranskalle. Liittoutuneiden armeijan komentajaksi nostettiin englantilainen John Churchill Marlborough. Ranskan armeija tunnettiin Euroopan voimakkaimpana ja keväällä 1704 ranskalaiset joukot ja heidän kanssaan liittoutunut Baijerin vaaliruhtinas Maksimilian II etenivät kohti Itävallan pääkaupunki Wieniä. Samaan aikaan Marlborough oli jäänyt jumiin Alankomaihin, joka oli haluton lähettämään omia joukkojaan kauas Keski-Eurooppaan.
Marlborough laati salaisen suunnitelman tilanteen ratkaisemiseksi. Suunnitelman yksityiskohdista sai etukäteen tietää vain Englannin kuningatar Anna. Marlborough johti 70 000:n miehen armeijan kohti Moselin laaksoa. Alue oli tarpeeksi lähellä Alankomaita sen suojelemiseksi ja samalla lähistön kaksi ranskalaista armeijaa olettaisivat hänen pysyttelevän pohjoisessa. Todellinen tarkoitus oli kuitenkin rientää Wienin avuksi.
19. toukokuuta matkaan lähteneille joukoille oli varattu salaa tarvikkeita 400 kilometrin marssia varten Reinin vartta pitkin Baijeriin. Alankomaiden tajuttua armeijan marssineen Moselin laakson ohi pysähtyminen oli jo liian myöhäistä. Marlborough ylitti Reinin sen itärannalle Koblenzissa, josta viiden viikon marssin jälkeen Marlborough oli viimein saapunut Tonavalle Baijerissa nyt 80 000 meistä käsittävän armeijan kanssa. Tonavan varrella sijainnut Donauwörth vallattiin 2. heinäkuuta ja Marlborough oli nyt asettanut itsensä ranskalais-baijerilaisen armeijan ja Wienin väliin. Hänen joukoihinsa liittyi Savoijin ruhtinas Eugenin 20 000 miestä ja Badenin rajakreivi Ludvig Vilhelmin armeija.
Noin 56 000:n miehen ranskalais-baijerilaista armeijaa johtivat kokeneet marsalkat Ferdinand de Marsin ja Camille d'Hostun. Armeija oli saapunut suurien vaikeuksien jälkeen Baijeriin Schwarzwaldin läpi. Armeija oli menettänyt kolmanneksen hevosistaan räkätaudin takia. Lopulta armeija oli kuitenkin päässyt leiriytymään Tonavan pohjoispuolelle Höchstädtissä Blindheimin ja Lutzingenin kylien välissä. Blindheim muodosti armeijan toisen sivustan ja Oberglau toisen. Asemia suojasi edestä pieni soinen Nebeljoki ja ylämäki. Marlborough ja Eugene olivat leiriytyneet armeijoineen idässä Donauwörthissä. Badenin rajakreivi lähti johtamaan Ingolstadtin piiritystä.
Marlborough liikutti joukkonsa lähemmäs vihollista 12. elokuuta. Hänen komennossaan oli nyt 52 000 miestä ja 60 tykkiä. Marlborough lähetti joitakin miehiään ranskalaisten asemiin. Miehet jäivät tarkoituksella kiinni ja esittivät armeijansa liikkuvan kohti pohjoista. D'Hostun oli taipuvainen uskomaan näiden kertomuksia. Hän ei uskonut Marlborough'n uskaltavan yrittävän suoraa hyökkäystä hyviä puolustusasemiaan vastaan. Marlborough'n miehet valmistelivat kuitenkin Nebeljoen ylitystä seuraavana yönä.
Taistelu

Blenheimin taistelu alkoi 13. elokuuta 1704. Marlborough'n suunntielman mukaan saksalaiset ja tanskalaiset joukot hyökkäisivät Oberglauhun ja liittouman lukumääräisesti vahvempi ratsuväki iskisi ranskalaisten ratsuväkeä vastaan Höchstädtin tasangolla. Eugene iskisi puolestaan de Marsinin ja Baijerin vaaliruhtinaan joukkoja vastaan Lutzingenissa. Hyökkäys myöhästyi Eugenen joutuessa kokoamaan sotilaitaan ja tykkejä hankalassa maastossa. Itse hyökkäys yllätti ranskalaiset ja baijerilaiset, mutta he toipuivat sekaannuksestaan ja muodostivat yhtenäisen puolustuslinjan.
Taistelut Blindheimissa olivat täydessä käynnissä puolenpäivän aikaan. Yritykset vallata Blindheim torjuttiin ja liittouma kärsi suuria tappioita. Ranskalainen ratsuväki lähetettiin tekemään loppu hyökkääjistä, mutta ratsuväki joutui Nebelillä piilotelleiden hesseniläisen jalkaväen väijyttämäksi. Ratsuväki lyötiin takaisin ja se vetäytyi kaaoksessa. Blindheimissa tilanteen kehityksestä säikähtänyt ranskalainen komentaja kokosi suurimman osan jalkaväestään kylään, jossa 5 000:ta liittouman sotilasta vastassa oli nyt 12 000 ranskalaista. Samaan aikaan Oberglau kukistui huolimatta ranskalaisten puolella taistelleiden irlantilaisten kiivaasta vastarinnasta. Eugenen onnistui puolestaan pidätellä de Marsinin ja Baijerin joukkoja tappioista huolimatta.
Kello 17.00 ranskalaiset joukot alkoivat jo olla selvästi väsyneitä taistelun edelleen jatkuessa. Marlborough toi etulinjaan levänneitä ratsuväen joukkojaan jalkaväen tukemana. Joukot iskivät ranskalaista ratsuväkeä vastaan. Ranskalaisen ratsuväki kääntyi lopulta pakoon ja monet heistä hukkuivat heidän yrittäessään ylittää Tinavaa. D'Hostun jäi hesseniläisen jalkaväen vangiksi. Baijerin vaaliruhtinas ja de Marsin pääsivät sitä vastoin vetäytymään järjestyksessä. Blindheim oli nyt jäänyt yksin ja sen puolustajat antautuivat muutamaa tuntia myöhemmin.
Seuraukset

Liittouma oli ottanut 14 000 sotavankia, vallannut 100 tykkiä sekä 129 jalkaväen ja 110 ratsuväen lippua. Ranskalaisten ja baijerilaisten tappiot kaatuneina ja haavoittuneina olivat arviolta yhteensä noin 20 000 miestä. Myös liittouma oli kärsinyt merkittäviä tappioita, heidän puolellaan kaatui tai haavoittui noin 14 000 miestä. Voittoa on joskus pidetty Englannin sotahistorian suurimpana. Taistelu ei kuitenkaan ratkaissut sotaa, joka jatkui vielä yhdeksän vuoden ajan.
Marlborough palasi Lontooseen joulukuussa 1704 saaden sankarin vastaanoton. Englantiin saapui myös vangiksi jäänyt d'Hostun, jonka yhdeksi saavutukseksi jäi sellerin tuominen englantilaiseen keittiöön.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Blenheimin taistelu Wikimedia Commonsissa
Marlborough'n marssi Baijeriin.
Marlborough Blindheimissa Robert Hillingfordin maalauksessa.
Yksityiskohta taistelua esittävästä seinävaatteesta 1700-luvulta.
Taistelun muistomerkki Lutzingenissa.
Blow Out – viimeinen todistaja

| Blow Out – viimeinen todistaja> Blow Out |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Brian De Palma
Käsikirjoittaja:  Brian De Palma
Tuottaja:  Fred C. Caruso
Säveltäjä:  Pino Donaggio
Kuvaaja:  Vilmos Zsigmond
Leikkaaja:  Paul Hirsch
Tuotantosuunnittelija:  Paul Sylbert
Erikoistehosteet:  Calvin Joe Acord
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Filmways
Levittäjä:  Filmways Netflix
Ensi-ilta:  24. heinäkuuta 1981
Kesto:  107 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  18 milj. dollaria (arvio)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Blow Out – viimeinen todistaja on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut Brian De Palman ohjaama elokuva.
Juoni

Kauhupornoelokuvia tekevä elokuvaäänittäjä (John Travolta) äänittää vahingossa todisteen, joka todistaa auto-onnettomuuden olleen poliittinen murha ja sen jälkeen äänittäjä havaitsee olevansa itse vaarassa. Elokuva mukailee tarinaltaan Michelangelo Antonionin kulttielokuvaa Blow-Up (1966), satirisoi elokuvantekoa ja viittaa moniin muihinkin tunnettuihin elokuviin.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  John Travolta  | … |  Jack Terry   |
|  Nancy Allen  | … |  Sally   |
|  John Lithgow  | … |  Burke   |
|  Dennis Franz  | … |  Manny Karp   |
Arvioita

Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo antaa Blow Outille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.