stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marimekko
Yrityshistoria > Marimekosta tulee pörssiyhtiö

Marimekko listautui Helsingin pörssiin toukokuussa 1974. Listautumista edelsi osakeanti, jolla osakepääoma nostettiin 1,638 miljoonasta markasta viiteen miljoonaan markkaan. Yhtiön ensimmäisenä pörssivuotena tapahtui paljon: Vuoden aikana liikevaihto kasvoi 40,4 % ja Pohjoisesplanadi 31:n myymäläkin avattiin. Yhtiön uusi konepaino valmistui Herttoniemeen ja uusi ompelimo Kiteelle. Yhtiö sai Tasavallan presidentin vientipalkinnon, ja Urho Kekkonen kävi myös vihkimässä ompelimon käyttöön.
Tulevina vuosina Herttoniemen toimitilat jatkoivat laajentumistaan. Toinen painokone asennettiin Herttoniemeen jo tehtaan valmistumista seuraavana vuonna. Vuosina 1978–1979 konepainon laajennettuihin tiloihin yhdistettiin käsipaino. Lopulta kaikki Vanhalla talvitiellä sijainneet toiminnat (ompelimo, leikkaamo, tuotannon aputilat, keskushallinto ja henkilökunnan myymälä) siirrettiin sinne vuonna 1983. Tässä vaiheessa tehtaan koko pinta-ala oli 11 000 neliömetriä, ja uudet toimitilat vihki käyttöön eduskunnan varapuhemies Pirkko Työläjärvi.
Armi Ratia pyysi eroa toimitusjohtajan tehtävästä 1. tammikuuta 1977 alkaen. Hänen tilalleen toimitusjohtajaksi valittiin varatoimitusjohtaja Asko Kousa. Armi Ratia jatkoi kuitenkin johtokunnan jäsenenä vastuullaan tuotesuunnittelu sekä mainonnan ja PR-toiminnan koordinoiminen. Kousalla oli erimielisyyksiä yrityksen johtamisesta omistajien ja johtoryhmän kanssa, joten Armi Ratia palasi toimitusjohtajaksi hyvin pian 2. syyskuuta 1977. Varatoimitusjohtajaksi valittiin talousjohtaja Risto Takala. Armi Ratia kuoli 3. lokakuuta 1979. Hän toimi yhtiön hallituksessa kuolemaansa asti mutta oli Marimekon johtamiskulttuurista kirjoittaneen Anneli Karsin mukaan viimeiset noin kolme vuotta väsynyt ja hapuileva ryhdyttyään raittiiksi lääkärin määräyksestä. Hänen tilalleen toimitusjohtajaksi tuli Risto Takala. Takalaa seurasi Kari Mattson 1. maaliskuuta 1982 alkaen.
Vuonna 1974 liikevaihto nousi yli 40 prosenttia, mutta seuraavina vuosina kasvutahti hidastui. Heikosti sujuneen Yhdysvaltain-myynnin vuoksi maahantuontisopimus pitkäaikaisen kumppanin Design Research Inc:n kanssa purettiin, ja Marimekko perusti oman myynti- ja jakeluyrityksen New Yorkiin, missä toiminta alkoi vuoden 1977 alussa. Markkamääräinen myynti Yhdysvaltoihin nousikin 39 %, mitä Suomen markan devalvointi edesauttoi. Myynnin nousu oli vain tilapäistä, sillä seuraavana vuonna kauppa Yhdysvaltoihin laski 41 prosenttia. Kaiken kaikkiaan vuodesta 1973 vuoteen 1984 Marimekon liikevaihto nousi 26,2 miljoonasta 94,1 miljoonaan markkaan, noin 260 %. Rahan reaaliarvolla mitattuna kasvua oli kuitenkin vain 10 prosenttia. Yhtiön pörssikurssi oli listautumisen jälkeen pitkään lievästi laskevalla suunnalla. Vuoden 1980 lopun aallonpohjasta se sitten nousikin neljässä vuodessa lähes 700 %. Bökarsin kartano, joka oli ollut yhtiöllä pitkään vuokralla, ostettiin vuonna 1981.
Yrityshistoria > Amer ostaa Marimekon

Vuoden 1985 alussa suomalainen monialakonserni Amer osti 75 prosenttia Marimekko Oy:n äänivallasta Armi Ratian lapsilta Ristomatilta, Antilta ja Eriikalta. Kauppa maksettiin Amerin osakkeilla ja sen maksamilla osingoilla. Tieto kaupasta julkistettiin 22. tammikuuta. Toimitusjohtaja Mattsonille yrityksen myynti oli ratkaisu Armi Ratian jälkeläisten keskinäiseen riitelyyn. Amerin tarkoituksena oli kehittää Marimekkoa, joka yhtiön mielestä sopi hyvin sen merkkitavaroihin keskittyneeseen organisaatioon. Keskeisesti Amerin toimitusjohtaja Heikki O. Salosen mielissä oli kansainvälisen lisensiointitoiminnan lisääminen, missä oli tarkoitus hyödyntää Amerilla jo olevia myyntiverkostoja.
Tavoitteista huolimatta Amerin omistama Marimekko epäonnistui taloudellisesti. Vuonna 1986 Marimekko teki tappiota 12 miljoonaa markkaa, noin 13 prosenttia liikevaihdosta. Syksyllä toimitusjohtaja vaihtui Kari Mattsonista Jan-Erik Grönlundiin ja parin vuoden kuluttua taas Grönlundista Magnus Hästöhön. Yhdysvaltalainen Landor Associate’s -konsulttiyritys palkattiin muokkaamaan Marimekon imagoa tavoitteena nuorten naisasiakkaiden tavoittaminen ja myymälöiden kehittäminen. Jälkeenpäin Amerin toimitusjohtaja arvioi, ettei konsultin työstä ”paljoa villoja syntynyt”. Vuonna 1988 Amer ilmoitti, että tappioputki katkeaa aikaisintaan kahden vuoden päästä.
Amerin omistuksessa Marimekko ei kertaakaan tuottanut voittoa ja tuotti tappiota yhteensä 200 miljoonaa markkaa. Kirsti Paakkasen mielestä ongelma oli, että Amer-yhtymä ajatteli vain rahaa. Amerin-vuosia on pidetty Marimekon historiassa ainoana aikakautena, jolloin yhtiön perusidea hämärtyi.
Yrityshistoria > Kirsti Paakkasen aikakausi

Amer-yhtymä myi Marimekon Kirsti Paakkasen omistamalle Workidea Oy:lle vuonna 1991. Paakkanen oli juuri jäänyt eläkkeelle ja muuttanut Ranskaan myytyään perustamansa mainostoimisto Womenan. Kirsti Paakkasen rekrytoiminen toimitusjohtajaksi oli Matti Kavetvuon ja Kari Miettisen pohdintojen tulosta, jotka jo olivat Marimekossa mukana. Kavetvuo ja Miettinen olivat tutustuneet Paakkaseen jo aikaisemmin, kun tämä oli ollut Womenan toimitusjohtaja ja miesten konsulttiyrityksen asiakas.
Marimekossa Paakkanen palautti laadun ja designin yrityksen keskiöön. Ensimmäisen toimintavuotensa teemaksi hän valitsi laadun parantamisen, toisen vuoden teemaksi myynnin kasvun. Hän madalsi organisaatiota, vahvisti suunnittelijoiden asemaa ja kehitti sekä tuotesuunnittelua että markkinointia. Tämän seurauksena yrityksen kannattavuus parani ja vienti lisääntyi. Vuosi 1992 oli jo 194 markkaa voitollinen. Vuodesta 1991 vuoteen 2007 Marimekon liikevaihto nousi 12,4 miljoonasta eurosta (74 miljoonaa markkaa) 77,3 miljoonaan euroon. Vuoden 1999 listautumisen jälkeen markkina-arvo nousi 13,7 miljoonasta eurosta 146,3 miljoonaan euroon vuoden 2007 lopussa. Suomen Liikemies-Yhdistys valitsi Paakkasen vuoden liikemieheksi 1999. Vuonna 2006 Helsingin kauppakorkeakoulu promovoi hänet kunniatohtoriksi. Vuonna 2007 Marimekko oli Suomen 33:nneksi arvostetuin brändi.
Klassinen ja glamouria sisältävä ilme vahvistui samalla, kun aikaisempaa boheemiutta vähennettiin. Eräs Paakkasen merkittävistä päätöksistä oli Ritva Fallan palkkaaminen yritykseen vuonna 1997. Falla sai tehtäväkseen luoda mallistoa 1990-luvun nuorelle bisnesnaiselle, jonka tarpeet olivat erilaiset kuin 1960-luvun nuorten kotiäitien. Uuden idean tarpeellisuutta oli vaikea myydä Marimekon omalle myyntiosastolle, mutta Falla onnistui työssään. Fallan saatua vastuulleen yhtiön viennin edistämisen Talouselämä-lehti povasi hänestä myös Paakkasen seuraajaa.
Marimekko osti Grünsteinin turkisyhtiön syksyllä 2001, mikä herätti vastustusta eläintensuojelijoiden keskuudessa. Paakkanen myönsi myöhemmin, että ostos oli virhe. Joulukuussa 2004 Marimekko myi Grünsteinin Gemmi Oy:lle. Paakkanen vähensi omaa omistustaan Marimekossa vähitellen varautuessaan johtajan vaihdokseen. Vuonna 1999 hän myi puolet osakkeistaan yleisölle, minkä jälkeen yhtiö liittyi Helsingin arvopaperipörssin I-listalle. Elokuussa 2002 hän vähensi omistustaan 50:stä 32,3:een prosenttiin ja syyskuussa 2005 20 prosenttiin.
Yrityshistoria > Pääomistajaksi Mika Ihamuotila

Mika Ihamuotila aloitti Marimekon toimitusjohtajana 1. helmikuuta 2008. Jo aikaisemmin 31. lokakuuta 2007 Paakkasen omistama Workidea Oy oli myynyt puolet eli 10 prosenttia Marimekon osakkeista Ihamuotilan omistamalla Muotitila Oy:lle, mikä yhdessä Varmalta ostettujen osakkeiden kanssa nosti Ihamuotilan omistusosuuden yhtiöstä 13 prosenttiin. Tämän lisäksi Ihamuotila sai äänioikeuden ja osto-option Paakkasen haltuun jääneisiin osakkeisiin. Osto-optio oli käytettävä vuoden 2008 aikana, mutta kun Ihamuotila ei ostanut osakkeita, Paakkanen kimpaantui hänelle ja myi osakkeensa Veritas Eläkevakuutukselle, Ilmariselle ja Varmalle.
Ihamuotila on sanonut haluavansa tehdä Marimekosta rennon ja värikkään lifestyle-brändin, joka hamuaa vahvasti ulkomaille. Tarkoitus on myös lisätä korkean jalostusasteen tuotteiden kuten asusteiden ja laukkujen osuutta myynnistä kankaiden kustannuksella.
Ihamuotilan luotsaama Marimekko perusti Yhdysvaltoihin uuden tytäryrityksen ja avasi uuden esittelytilan New Yorkissa elokuussa 2010 ja elokuussa 2012 kolme uutta esittelytilaa Bostonissa, Palo Altossa ja Beverly Hillsissä sekä perusti uudet myymälät Berliinissä ja Malmössä. Myös Japanissa ja Etelä-Koreassa yhtiö avasi uuden konseptimyymälän. Kiinassa ja Hongkongissa tavoitteena on avata 15 uutta konseptimyymälää vuoden 2016 loppuun mennessä.
Vuonna 2014 taiteelliseksi johtajaksi ja johtoryhmän jäseneksi nimitettiin ruotsalainen Anna Teurnell, joka oli Hennes & Mauritzin Other Stories -brändin designjohtaja. Teurnell lopetti Marimekossa helmikuussa 2017.
Huhtikuusta 2015 lähtien toimitusjohtajana on toiminut Tiina Alahuhta-Kasko. Hänen aikanaan Marimekko on jatkanut kansainvälistymistä ja suunnannut strategiaansa onnistuneesti trenditietoisiin nuoriin. Johtoryhmää on uudistettu palkkaamalla muun muassa luova johtaja Rebekka Bay japanilaisesta vaatejätti Uniqlosta ja myyntijohtaja Dan Trap urheilumerkki Salomonilta. Marimekko tekee yhteistyötä muun muassa Uniqlon ja Adidaksen kanssa. Alahuhta-Kaskon toimikauden vuosina 2015–2021 Marimekon osakekurssi seitsenkertaistui.
Suunnittelijat ja tuotteet

Marimekon, tai oikeammin sen edeltäjän Printex Oy:n, ensimmäinen suunnittelija oli Maija Isola. Hänen tunnetuin luomuksensa on Unikko-kuosi. Muita töitä ovat olleet muun muassa Kivet, Melooni,  Linnunrata ja Mansikkavuoret. Isola työskenteli Marimekolle vuosina 1949–1987. Toinen Marimekkoon alkuvuosina tullut suuri nimi oli Vuokko Eskolin-Nurmesniemi, joka suunnitteli kuoseja ja vaatteita, kuten Jokapoika-paidan. Tunnettuja kuoseja olivat muun muassa Hepskukkuu ja Tiibet.
1960 taloon tuli Annika Rimala, joka tunnetaan Tasaraidan ja Tuulihatun suunnittelijana. Katsuji Wakisaka toimi Marimekon suunnittelijana 1968–1976 ja myöhemmin vuonna 2001. Hänen autokuvioitu Bo Boo -kuosinsa on ollut erityisen suosittu Yhdysvalloissa. Marimekon ensimmäisen miesten puvun suunnitteli Pentti Rinta, jonka Kuski-puvusta tuli klassikko. Rinta suunnitteli Marimekolle vuosina 1969–1987.
Japanilainen Fujiwo Ishimoto oli vuodesta 1970 alkaen Marimekon silloisen tytäryhtiön Décembren suunnittelijana ja aloitti Marimekolle suunnittelun 1974. Hänen painokangasmallinsa ovat abstrakteja ja graafisia, väritykseltään tummia tai heleitä. Hyvin menestynyt Ishimoto-kokoelma on esimerkiksi Maisema vuodelta 1982. Marja Suna, joka tuli taloon Armi Ratian kuolinvuonna 1979, suunnitteli yhtiön ensimmäisen neulevaatemalliston. Suna lähti yhtiöstä vuonna 2003. Samana vuonna Sunan kanssa Kristina Isola alkoi suunnitella suoraan Marimekolle yhdessä äitinsä Maija Isolan kanssa. Hän suunnittelee omia malleja ja vastaa äitinsä kuosien uusista versioista.
Jukka Rintala on työskennellyt Marimekolle kahteen otteeseen. Ensimmäisen kerran vuosina 1986–1988 ja toistamiseen 1991-2008. Hän on suunnitellut muun muassa Karjalan marjat -malliston. Jaana Parkkila (1993–2007) on suunnitellut Marimekolle vaatteita ja laukkuja, joiden värimaailmassa on paljon mustaa ja voimakkaita värejä. Erja Hirven ura Marimekolla alkoi 1995. Hänen suunnittelemiaan kankaita ovat muun muassa Päiväntasaaja, Kaarna ja Japanissa suosittu Kaktus. Vaatesuunnittelija Mika Piirainen on suunnitellut yhtiölle vuodesta 1994 alkaen, aluksi täysipäiväisesti ja sitten freelancerina. Hän on suunnitellut naisten, miesten ja lasten vaatteita sekä erilaisia asusteita, kuten laukkuja, hattuja, puukenkiä ja sateenvarjoja. Ritva Falla on ollut Marimekon vakituinen suunnittelija vuodesta 1997. Bisnesnaiselle suunnitellusta Ritva Falla -mallistosta tuli hitti ja Fallalle myönnettiin muotoilun valtionpalkinto. Muotoilun taiteilijaprofessorina 2000-luvun alussa toiminut Matti Seppänen tuli Marimekkoon 1999. Hänen käsialaansa on Marimekon miestenvaatemallisto, joka kantaa nimeä Matti. Samu-Jussi Koski aloitti Marimekolla vaatesuunnittelijana 2004 ja hänet nostettiin vaatetustuotelinjan taiteelliseksi johtajaksi 2008. Seuraavana vuonna hän erosi voidakseen keskittyä enemmän luovaan työhön. Hänen johdollaan uudistettua vaatemallistoa oli kuitenkin jo ehditty kehua..
Vuonna 2014 Marimekko julkisti uuden Unikko-sarjan alkuperäisen Maija Isolan Unikon 50-vuotisjuhlan kunniaksi.
Marimekon filosofia

Armi Ratialle Marimekko oli ”elämäntapa, kaunista arkipäivää ja siinä parasta”. Tämän näkemyksen jakoi omana aikanaan Kirsti Paakkanen , ja Kari Mattsonin mielestä myynti Amerille tulisi säilyttämään yhtiön erityisluonteen. Yhtiön pitkäaikaiset työntekijätkin ovat kuvailleet Marimekkoa elämäntavaksi. Paakkasen mielestä Marimekko ei kuitenkaan enää muistuttanut näitä ihanteita, kun hän astui yhtiön johtoon, ja hän piti tehtävänään nostaa kyseiset arvot niille kuuluvalle paikalleen.
Armi Ratia näki, että kansaa ei pidä kosiskella vaan hän katsoi vaateteollisuuden velvollisuudeksi kasvattaa kansan makua. Marimekko sanoutui irti Pariisin muotilinjauksista, ja Ratia teki tietoisesti ”antimuotia” vartalon viivat ja ylimääräiset kilot kätkevillä leikkauksilla. Marimekko oli vapauden, tasa-arvon, hyödyn, käytännöllisyyden, optimismin ja onnen filosofia. 1960-luvulla Marimekon käyttäjiä luonnehdittiin muun muassa itsevarmoiksi, iättömiksi ja riippumattomiksi. Suunnittelijat ovat pitäneet Marimekon suunnittelufilosofiana intohimoa ja ”Voimakasta Tunnetta”, jonka pohjalle yritys on alun perin luotu.
Marimekkoa Paakkanen piti niin suomalaisena yrityksenä, ettei suomalaisempaa löydy. Ihamuotilan mielestä Marimekko taas on kaikista suomalaisin ja henkiseltä merkitykseltään Suomen suurin yhtiö.
Kohuja

Kristina Isolan Metsänväki-kuosin havaittiin toukokuussa 2013 olevan kopio ukrainalaisen naivistitaiteilija Marija Prymatšenkon teoksesta Rotta matkalla vuodelta 1963. Kuosia on käytetty muun muassa sinisenä Finnairin lentokoneissa. Syyskuussa 2013 Marimekko lopetti yhteistyön suunnittelija Kristina Isolan kanssa. Heinäkuussa 2013 Yleisradio uutisoi Teresa Moorhousen suunnitteleman Isoisän puutarha -kuosin yhtäläisyyksistä englantilaisen lastenkirjan kuvitukseen. Kirjan kustantaja ilmoitti tutkivansa mahdollisen kopioinnin.
Maaliskuussa 2021 Finnwatch raportoi Marimekon poistaneen verkkosivuiltaan maininnan, jonka mukaan Marimekko ei käytä Kiinan Xinjiangin alueella Uiguurien pakkotyöllä tuotettua puuvillaa.
Kirjallisuutta

Aav, Marianne & Kivilinna, Harri & Viljanen, Eeva (toim.): Marimekkoelämää: Väriä, raitaa ja muotoja.  (Näyttely 18.3.–29.5.2011)  Helsinki:  Designmuseo, 2011.  ISBN 978-952-9878-72-7
Ainamo, Antti: ”Ratia, Armi (1912–1979)”, Suomen kansallisbiografia, osa 8, s. 130–134.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006.  ISBN 951-746-449-5  / Teoksen verkkoversio.
Härkäpää, Maria ym. (toim.): Kuvioissa Marimekko®.  Helsinki:  WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-39617-9
Karjalainen, Tuula: ”Paakkanen, Kirsti (1929–)”, Suomen kansallisbiografia, osa Hakemisto, s. 60–61.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.  ISBN 951-746-441-X  / Teoksen verkkoversio.
Koivuranta, Esa ym.: Marimekko: Suuria kuvioita.  Helsinki:  Into, 2015.  ISBN 978-952-264-439-8
Markkanen, Kristiina: Marimekon linja. Teema, 2015, nro 3, s. 24–37.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marimekko Wikimedia Commonsissa
Marimekko.
Marimekko. Yle Elävä arkisto.
Marimekko Oyj hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Armi Ratia vuonna 1959 työn ääressä. (Valokuva Pertti Jenytin.)
Marimekon teollisuusrakennus ja tehtaanmyymälä Herttoniemen yritysalueella Helsingissä.
Marimekon liikevaihto (violetti) ja tulos ennen veroja (keltainen) 1973–1984 rahan nimellisarvolla. Vuodesta 1982 lähtien konsernin luvut.
Iittalan kanssa yhteistyössä tehtyjä Kivi-kynttilälyhtyjä Marimekon Primavera-kankaalla.
Marimekon liikevaihto ja tulos verojen jälkeen 1999–2008.
Marimekon tuotteita Helsingin Kampin liikkeessä.
Marimekon liike Helsingin Mikonkadulla Kämp Galleriaissa.
Kankaita Maija Isolan Unikko-kuosilla.
Iittalan kanssa yhteistyössä tehty Mariskooli-astia.
Sairaalan syke (suomalainen televisiosarja)

| Sairaalan syke |
| --- | --- |

Tyyli:  Dokumentti
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Jyri Jenni Jaana Tero Anki Annukka Jaana Katja Teemu Jukka
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Sub
Esitetty:  29. elokuuta 2008 – 14. marraskuuta 2008
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  12
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Century Films
Sairaalan syke on suomalainen televisiosarja, joka esitettiin Sub-kanavalla. Sarjassa kuvataan dokumentaarisesti sairaalan arkea. Ohjelmassa nähdään monenlaisia potilaita ja siinä kuvataan toimintaa leikkaussaleissa, poliklinikalla, vastasyntyneiden osastolla ja kirurgisella osastolla. Ohjelma on kuvattu Jorvin sairaalassa Espoossa. Sarjassa ovat mukana hoitajat Jyri, Jenni, Jaana, Tero, Anki, Annukka, Jaana, Katja ja Jukka. Ohjelmassa kuvaillaan potilaiden hoitoa, työntekijöiden kahvihuoneiden rupattelua, päivystystä, ja potilaita. Sairaalan syke alkoi Subilla 29. elokuuta 2008.
Päähenkilöt

Katja, Leikkaus ja anestiasairaanhoitaja
Jaana, Sisätautikirurginen sairaanhoitaja
Jaana, Sairaanhoitaja
Jyri, Tehohoitaja
Annukka, Tehohoitaja
Jukka, Osastonylilääkäri
Anki, Lastensairaanhoitaja
Jenni, Lastensairaanhoitaja
Teemu, Tehohoitaja
Tero, Tehohoitolääkäri
Jaksot

| Jakso | Ensiesitys |
| --- | --- |
1.: 29. elokuuta 2008
2.: 5. syyskuuta 2008
3.: 12. syyskuuta 2008
4.: 19. syyskuuta 2008
5.: 26. syyskuuta 2008
6.: 3. lokakuuta 2008
7.: 10. lokakuuta 2008
8.: 17. lokakuuta 2008
9.: 24. lokakuuta 2008
10.: 31. lokakuuta 2008
11.: 7. marraskuuta 2008
12.: 14. marraskuuta 2008
Tuhkalipeä

Tuhkalipeä on seos, jota valmistetaan sekoittamalla vettä puutuhkaan. Puun tuhkassa on huomattavasti enemmän kaliumia kuin natriumia, joten syntynyt neste on pääosin kaliumhydroksidia. Natriumhydroksidi liukenee veteen huonommin.
Tuhkalipeän valmistus

Perinteisesti lipeä on valmistettu koivutuhkasta, mutta leppää lukuun ottamatta kaikkien puiden tuhka käy tähän. Tuhkasta seulotaan kaikki ylimääräinen, ja seossuhde on 1:10, jossa 1 osa on seulottua puutuhkaa ja 10 osaa vettä. Tämä sekoitetaan astiassa, esimerkiksi kattilassa. Helpoiten sekoittaminen onnistuu vähitellen sekoittaen. Tuhkasekoituksen annetaan kiehua 15–20 minuuttia, jonka jälkeen se jäähdytetäään. Seuraavana päivänä jokseenkin kirkas neste  suodatetaan ja säilötään lasipulloihin. Liuoksen pH-pitoisuus on suunnilleen 11–14, eli kyseessä on emäksinen liuos, joka syövyttää voimakkaasti, joten työturvallisuuteen tulee kiinnittää erityistä huomiota.
Lipeää on perinteisesti käytetty saippuan valmistuksessa, kansanlääkinnässä ja kasvivärjäyksessä. Kasvivärjäyksessä se auttaa erityisesti värejä kiinnittymään kasvikuituihin.
Valmistustapaesimerkki

"Koivupuun tuhkasta saadaan parasta lipeää, mutta muunkin puun, paitsi lepän, kelpaa. Tuhkasta seulotaan pois hiilet ja roskat. Nopeimmin saadaan lipeää, kun sangollinen tuhkaa pannaan saaviin ja 8–10 sangollista kuumaa vettä kaadetaan päälle. Sakkaa hämmennetään hetkinen, saavi peitetään ja kun sakka on laskeutunut, kaadetaan kirkas lipeä pinnalta. Tällaista lipeää käytetään noin yksi litra sangolliseen vettä. Tämä sopii vaatteiden liottamiseen ja siivouksiin sekä lehmien pesuun."
Aiheesta muualla

Kasvien käyttö värjäyksessä
Piiri (televisiosarja)

| Piiri |
| --- | --- |
Kestoaika:  30 minuuttia
Pääosissa:  Saija-Reetta Kotirinta Marja Pennanen
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Sub
Esitetty:  5. lokakuuta 2008 – 23. marraskuuta 2008
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  8
Tuotanto
Tuottaja(t):  Jarkko Luoma
Vastaava(t) tuottaja(t):  Minna Von Reiche Pete Paavolainen (Sub)
Ohjaaja(t):  Kimmo Mäki
Käsikirjoittaja(t):  Jarkko Luoma
Leikkaaja(t):  Ismo Lampi
Kuvaaja(t):  Tuomas Ollila
Tuotantoyhtiö(t):  Van Der Media
Piiri oli vuonna 2008 Sub-kanavalla esitetty suomalainen televisiosarja. Se kertoo paikoista, joissa on tavattu paranormaaleja ilmiöitä, kuten kummittelua tai poltergeistia.
Ohjelmaa juonsi Saija-Reetta Kotirinta. Hänen lisäkseen kummitelluiksi epäiltyjä paikkoja tutki meedio Marja Pennanen.
Jaksot

| Jakso | Nimi | Ensiesitys |
| --- | --- | --- |
| 1. | Mustasaaressa sijaitsevan Grönvikin kartanon pihalla vaeltaa valkoinen rouva | 5. lokakuuta 2008 |
| 2. | Seinäjoen nuorisotalolla on alkanut tapahtua outoja erään teatterin näyttelijän kuoleman jälkeen | 12. lokakuuta 2008 |
| 3. | Nakkilalaisen maatilan uudet asukkaat huomasivat pian, etteivät olleet yksin | 19. lokakuuta 2008 |
| 4. | Vantaalaisessa kerrostaloasunnossa tavarat siirtyvät ja öisin on vaikea saada unta | 26. lokakuuta 2008 |
| 5. | Herkoolin kartanossa Ilmajoella muotokuva putoilee seinältä, yläkerrasta kuuluu puhetta ja ovet avautuvat itsestään | 2. marraskuuta 2008 |
| 6. | Kuomiokoskella sijaitsevalla maatilalla liikuskelee outo mieshahmo | 9. marraskuuta 2008 |
| 7. | 1800-luvun pohjalaistalossa asuva perhe on todistanut outoja ilmiöitä | 16. marraskuuta 2008 |
| 8. | 1930-luvulla perustettu Köyliön kyläkauppa elää omaa elämäänsä | 23. marraskuuta 2008 |
Aiheesta muualla

Ohjelman kotisivut
Piiri on kauhea kummitussarja. Savon Sanomat.  18.7.2009. Arkistoitu 29.4.2013.
Biisonimafia (televisiosarja)

| Biisonimafia |
| --- | --- |

Tyyli:  Komedia, Stuntti
Kestoaika:  5-20 min
Luoja(t):  Kai Rinkinen, Janne Kaperi (käsikirjoittajat)
Pääosissa:  Kai Rinkinen Janni Hussi Janne Kaperi Sami Kemell Viivi Pumpanen  Tuomas Rinkinen
Alkuperämaa:   Suomi
Esitetty:  10. helmikuuta 2010 – 3. joulukuuta 2013
Tuotanto
Tuottaja(t):  Janne Kaperi
Vastaava(t) tuottaja(t):  Jarno Laasala
Ohjaaja(t):  Walfrid Rinkinen
Käsikirjoittaja(t):  Kai Rinkinen,  Janne Kaperi
Säveltäjä(t):  Audio Network
Kuvaaja(t):  Jarkko Jortikka Heikki Kaperi Kake Järvelä
Tuotantoyhtiö(t):  Rabbit Films
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
Biisonimafia on samannimisen sketsiryhmän tekemä komediasarja, jonka ensimmäinen tuotantokausi esitettiin Subin netissä vuonna 2010. Sarjan toinen tuotantokausi esitettiin seuraavana vuonna televisiossaselvennä, joten siitä tuli ensimmäinen suomalainen televisiosarja, joka on aloittanut nettisarjana.
Sarjassa esiintyy  Miss Suomi 2010 -kilpailun voittaja Viivi Pumpanen sekä "Kaitsu" Rinkinen, Janne Kaperi ja Sami Kemell.
Ohjelman tuotti Duudsonit -sarjan tekijöiden Jarno Laasalan ja Jukka Hildenin tuotantoyhtiö Rabbit Films. Kolmannella kaudella mukana oli myös Justimusfilms.lähde?
Tuotantokaudet

Ensimmäistä tuotantokautta alettiin esittää pelkästään Subin netissä 10. helmikuuta 2010. Toinen tuotantokausi esitettiin 12. helmikuuta 2011 – 2. toukokuuta 2011 televisiossa. Kolmas tuotantokausi esitettiin Subin netissä. Neljännellä kaudella jaksot olivat lyhytelokuvia sketsien sijaan.
Sarjassa esiintyviä hahmoja

Aulis Röpönen on keski-ikäinen mies, jolta Kukkosen veljekset huijaavat rahaa huonoilla kaupoilla.
Jake ja Kake Kukkonen ovat veljekset, jotka saavat usein tavalla tai toisella myytyä romua Röpöselle.
Pissis on teini-ikäinen tyttö, jota alkoholi, pojat ja tosi-TV kiinnostavat.
Seija Uola on varattujen miesten "suolaaja", eli estää heitä tekemästä syrjähyppyjä toisten naisten kanssa.
SepariTV on tv-ryhmä, joka kuvaa erilaisia piloja.
Urpo on hyvin herkästi suuttuva mies, mikäli tätä sanotaan Urpoksi.
Kyyhkyläiset ovat kesämökillä lomaansa viettävä nuori pariskunta.
Sarjassa esiintyviä hahmoja > Näyttelijät

Kai Rinkinen
Janni Hussi
Janne Kaperi
Sami Kemell
Viivi Pumpanen
Tuomas Rinkinen
Kaksoisviestintä

Kaksoisviestintä tarkoittaa monitulkintaista viestintää. Se voi tarkoittaa ristiriitaa puheen ja samanaikaisen käyttäytymisen kanssa tai puheen tai muiden symbolien monitulkintaista sisältöä. Politiikassa sitä on käytetty tarkoittamaan piiloviestintää, missä todellinen sanoma esitetään kätketysti.