stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Galeries Royales Saint-Hubert

Galeries Royales Saint-Hubert
(Galerie du Roi)
Galeries Royales Saint-Hubert on Brysselin keskustassa sijaitseva lasikattoinen kauppagalleria. Galleriassa on ylellisiä kauppoja, kelloseppien liikkeitä, suklaamyymälöitä sekä ravintoloita. Kauppakeskuksessa käy vuosittain noin 6 miljoonaa vierailijaa. Se sijaitsee Brysselin keskusaukion Grand-Placen läheisyydessä.
Historia

Gallerian suunnitteli Alankomaissa syntynyt ja lapsena vanhempiensa mukana Brysseliin muuttanut arkkitehti Jean-Pierre Cluysenaar. Galleria valmistui vuonna 1847.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Galeries Royales Saint-Hubert Wikimedia Commonsissa
Geronimo Pratt

Elmer "Geronimo" Pratt (13. syyskuuta 1947 – 2. kesäkuuta 2011 Tansania) oli rotusortoa vastustavan Mustien panttereiden johtohahmoja.
Pratt oli lähes puolet elämästään vankilassa. Hänet pidätettiin 1970-luvulla, ja häntä syytettiin murhasta, mutta hän piti sitä poliittisena ajojahtina aikana, jolloin järjestö oli vastakkain hallituksen kanssa. Prattin murhatuomio kumottiin 1990-luvun lopulla epäreilun oikeudenkäynnin vuoksi.
Pratt vietti viimeiset vuotensa Tansaniassa, jossa hän kuoli kesäkuussa 2011. Hän toimi ihmisoikeuksien puolesta kuolemaansa saakka.
François Asselineau

| François Asselineau |
| --- | --- |
 Asselineau vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 14. syyskuuta 1957 (ikä 67)  Pariisi, Ranska
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.francoisasselineau.fr
François Asselineau (s. 1957) on ranskalainen poliitikko. Hän toimi aktiivisesti Rassemblement pour la Francessa (RPF) ja Union pour un Mouvement Populairessa (UMP) ennen kuin perusti oman puolueensa Union populaire républicaine (UPR) vuonna 2007. Puolue kannattaa Ranskan eroa EU:sta, euroalueesta ja Natosta. Asselineau oli ehdolla vuoden 2012 presidentinvaaleissa ja vuoden 2017 presidentinvaaleissa, joista jälkimmäisissä hän sai ensimmäisellä kierroksella 0,92 prosenttia äänistä.
François Asselineau on opiskellut HEC Parisissa ja ENA:ssa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta François Asselineau Wikimedia Commonsissa
Guibert Gemblouxlainen

Guibert-Martin Gemblouxlainen (s. 1124 t. 1125– 22. helmikuuta 1213) oli belgialainen munkki, jonka kanssa Hildegard Bingeniläinen oli kirjeenvaihdossa. Guibert oli Hildegardin harras ihailija, ja hänestä tuli myöhemmin, Volmarin kuoltua, tämän kirjuri. Guibert oli 25 vuotta Hildegardia nuorempi. Vuonna 1175 Hildegard lähettää hänelle jäljennökset teoksistaan Liber vitae meritorum ja Symphonia. Hän kirjoitti Hildegardin Vitaa vuosina 1177–1181., mutta työ jäi kesken, kun hänet kutsuttiin takaisin luostariin. Hän otti Vitan mukaan, mutta häneltä jäi aineistoa Rupertsbergiin. Sitä aineistoa Theoderic käytti hyväkseen laatiessaan Vitan osat 2 ja 3. Hän kuvailee kirjoituksissaan Hildegardin ja nunnien toimia Hänestä tuli 1193 Gemblouxin benediktiiniläisluostarin apotti.
Aiheesta muualla

Hildegardin kirje Guibertille (Arkistoitu – Internet Archive)
Frederick Marryat

| Frederick Marryat |
| --- | --- |
 Frederick Marryatin muotokuva. Maalarina John Simpson
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1792 Westminster, Lontoo, Englanti
Kuollut: 9. elokuuta 1848 (56 vuotta) Langham, Norfolk, Englanti
Kansalaisuus:  Englanti
Ammatti:  Kuninkaallisen laivaston upseeri, kirjailija, novellisti
Kirjailija
Äidinkieli: Englanti
Aikakausi:  1800-luku
Tyylilajit:  Meritarinat ja lastenkirjat
Esikoisteos:  The Naval Officer, or Scenes in the Life and Adventures of Frank Mildmay (1829)
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Frederick Marryat (10. heinäkuuta 1792 Lontoo – 9. elokuuta 1848 Langham, Norfolk) oli brittiläisen kuninkaallisen laivaston virkamies, kirjailija sekä Charles Dickensin tuttava. Hänet tunnetaan varhaisena meritarinoiden edelläkävijänä, eritoten puolittain omaelämäkerrallisesta romaanista Merikadetti Jack Easy (Mr Midshipman Easy) (1836), lapsilleen kirjoittamastaan romaanista Uudenmetsän lapset  (The Children of the New Forest) (1847), ja laajasti käytetystä merenkulun liputusjärjestelmästä, joka tunnetaan Marryatin koodina.
Varhaiselämä ja laivastoura

Frederick Marryat syntyi Lontoon Westminsterissä. Great George oli hänen kotikatunsa. Hänen isänsä Joseph Marryat (1757–1824) oli kaupparuhtinas ja parlamentin jäsen sekä äitinsä amerikkalainen Charlotte von Geyer.  Yritettyään karata merille usean kerran, Marryat pääsi lopulta Kuninkaallisiin merivoimiin 1806 merikadetiksi. Laivana oli HMS Imperieuse (Hänen majesteettinsa laivaston Imperiuse). Fregattia komensi Lordi Cochrane (tämä ansioitui myöhemmin sekä Marryatin että muiden kirjailijoiden innoituksen lähteenä).
Marryatin aikajaksoon Imperieusella sisältyi mm. Gironden taistelu, laivasta pudonneen merikadetin pelastus ja useiden alusten kaappaus Välimerellä. Monia aluksia vallattiin Espanjassa Välimeren rannikolla sekä Montgatin linna. Imperieuse osallistui Scheldtin operaatioon 1809, jossa Marryat sairastui malariaan; hän palasi Englantiin 74-tykkisellä HMS Victoriousilla. Toivuttuaan Marryat palasi Välimerelle ja taas pelasti laivaston jäsenen merestä. Sieltä hän jatkoi matkustajana Bermudalle ja edelleen sieltä Nova Scotian Halifaxiin. Laivoina matkallaan oli 74-tykkinen HMS Centaur, 64-tykkinen HMS Atlas, ja kuunari HMS Chubb sekä 32-tykkinen fregatti HMS Aeolus, johon hän tuli 27. huhtikuuta 1811.
Muutamia kuukausia myöhemmin Marryat jälleen niitti kunniaa niitti kunniaa johtamalla yrityksen leikata Aeoluksen päämasto pelastaakseen laivan myrskyssä ja rohkeasti pelastamalla miehen hukkumasta. Sen jälkeen hän siirtyi fregatti HMS Spartaniin ja osallistui moniin Yhdysvaltain laivojen valtauksiin (vuoden 1812 sota oli alkanut). 26. joulukuuta 1812 hänet ylennettiin luutnantiksi ja siinä asemassa hän palveli sluuppi HMS Espieglessä and HMS Newcastlessa. Marryat johti neljää proomua jäljemmästä laivasta hyökkäysretkellä Massachusettsin Orleansiin joulukuun 19. päivänä 1814. Sodan viimeinen taistelu käytiin Uudessa Englannissa. Aluksi Marryat pysäytti amerikkalaiskuunarin ja kolme sluuppia, mutta pääsi pakoon vain yhdellä sluupilla. Sotatoimilla oli sekalaiset tulokset. Marryat ylennettiin komentajaksi 13. kesäkuuta 1815 juuri rauhan tultua.
Sodan jälkeen

Marryatin mielenkiinto kohdistui tieteellisiin opintoihin. Hän keksi pelastusveneen, jolla hän voitti Royal Humane Societyn kultamitalin ja sai lempinimen "Lifeboat" (”Pelastusvene”). Kauppalaivojen saattueissa saamiensa kokemustensa perusteella Napoleonin sodissa hän kehitti käytännöllisen, laajalti käytetyn merenkulkuun soveltuvan liputusjärjestelmän, Marryatin koodin. Opintojensa aikana 1818, hän löysi kotilosuvun Cyclostrema uuden lajin Cyclostrema cancellatum.
1819 Marryat meni naimisiin Catherine Shairpin kanssa. Perheeseen syntyi neljä poikaa, joista kolme kuoli lapsena, mutta nuorin Francis Samuel selviytyi sekä seitsemän tytärtä. Näiden joukossa oli Florence, tuottelias kirjailija ja isänsä elämäkerran kirjoittaja. Edelleen sisaruksia oli Emilia, joka kirjoitti isänsä tapaan moralistisia seikkailuromaaneja; Augusta myös oli seikkailufiktioiden kirjoittaja. Näihin aikoihin Marryat oli yhteistyössä George Cruikshankin kanssa. Tällöin syntyi karikatyyrinen teos The New Union Club, liioitteleva satiiri abolitionismia vastaan.
1820 Marryat oli komentajana sluuppi HMS Beaverillä ja väliaikaisesti HMS Rosariolla, jolla hänen tarkoituksenaan oli tuoda Englantiin ilmoitus  Napoleonin kuolemasta Saint Helenan saarella. Hänen piti myös tehdä hahmotelma Napoleonin ruumiista kuolinvuoteella. Hahmotelma julkaistiin myöhemmin litografina. Hänen taiteelliset taitonsa olivat vaatimattomat, mutta hänen laivamiehenä kajuutassa tekemänsä hahmotelmansa olivat kuitenkin melkoisen kiehtovia.
Vuonna 1823 hänet nimitettiin HMS Larneen ja hän osallistui Burman vastaiseen sotaan vuonna 1824. (Sotaretkeläiset kokivat suuria sairauden aiheuttamia menetyksiä.) Hänet ylennettiin komentajaksi 28-tykkisen HMS Teesiin. Palveluistaan hän sai Kuninkaallisissa merivoimissa kapteenin arvon. Marryat palasi Englantiin vuonna 1826. Vuonna 1829 hän oli komentajana fregatti HMS Ariadnella tehtävänään kartoittaa karikot  Madeiran ja Kanariansaarten ympäriltä. Tämän hän koki tuhauttavaksi. Ensimmäisen romaaninsa Naval Officerin julkaisemisen jälkeen, hän päätti irtisanoutua toimestaan marraskuussa 1830 ja aloittaa kirjoittamisen kokopäiväisesti.
Kirjallisuudesta

Vuodesta 1832 vuoteen 1835 Marryat toimitti Metropolitan-lehteä. Lisäksi hän tuotti romaaneja; hänen suurin menestyksensä tuli Merikadetti Jack Easystä (Midshipman Easy) vuonna 1836. Hän oli Pohjois-Amerikassa vuonna 1837, jolloin puhkesi kapina Ala-Kanadassa ja palveli Ison-Britannian asevoimien kanssa kapinan tukahduttamisessa. Hän asui Brysselissä vuoden, matkusteli Kanadassa ja Yhdysvalloissa ja muutti Lontooseen vuonna 1839, missä hän oli Charles Dickensin ja monien muiden vaikutuspiirissä.
Marryatin romaanit ovat ajalleen tyypillisiä. Niissä on perhekohtauksia ja yhteiskunnallisen tilan huolenaiheita, joiden varjot usein lankeavat merivoimien toimintaan. Mutta siksi ne ovat mielenkiintoisia tekijän 25-vuotisen kokemuksen merkkejä kuvitteellisina esityksinä, ja teosten hahmoja ihailivat mm. Mark Twain, Joseph Conrad ja Ernest Hemingway. Romaanit olivat ensimmäisiä meriromaaneja, jotka olivat mallina C. S. Foresterin ja Patrick O'Brianin myöhemmille teoksille. Nämä taas sijoitettiin Nelsoninaikaan ja kertovat nuorista miehistä, jotka menestyivät merivoimissa.
Kirjojensa lisäksi Marryat tunnettiin merenkulkuaiheisista lyhyistä kirjoituksistaan. Nämä novellit, näytelmät, matkajournalismi ja esseet ilmestyivät myös The Metropolitan -lehdessä, ja ne julkaistiin myöhemmin kirjallisessa muodossa Olla Podrida. Marryatin goottilainen romaani Lentävä hollantilainen (Phantom Ship) vuodelta 1839 sisälsi Hartzin vuorten valkoisen suden, lyhyen tarinan naispuolisesta ihmissudesta.
Vuonna 1839 Marryat julkaisi myös Amerikan päiväkirjan Diary in America, matkakertomuksen. Tässä ilmenee kritiikkiä amerikkalaista kulttuuria ja yhteiskuntaa kohtaan. Kirja ja kirjailija olivat molemmat alttiita väkivallalle, mukaan lukien kirjojen ja Marryatia esittävän nuken polttaminen.
Marryatin teokset herättivät lukijoissa ristiriitoja. Jotkut arvostelivat häntä huolimattomuudesta kirjoittamisessaan. Toiset taas ihailivat kuinka hän kirjoitti kokemuksistaan merellä. Hänen myöhempien romaaniensa kohderyhmänä olivat yleensä lapset. Kuuluisin romaani nykypäivän lukijoille on Uudenmetsän lapset (The Children of the New Forest), joka julkaistiin vuonna 1847. Tapahtumaympäristönä oli Hampshiren Swayn kylää ympäröivä maaseutu .
Marryat otettiin kuninkaallisen seuran jäseneksi (Royal Society) tunnustuksena keksinnöstään ja muista saavutuksistaan. Vuonna 1843 hän muutti Norfolkissa Manor Cottagessa pieneen kartanoon, jossa hän kuoli vuonna 1848. Hänen tyttärensä Florence Marryat tunnettiin myöhemmin kirjailijana ja näyttelijänä. Poikansa Francis Samuel Marryat kirjoitti loppuun romaanin The Little Savage .
Suomennetut teokset

Merirosvo. Suomentanut Kaarlo Kramsu. Satakunnan kirjakauppa, 1890. (The Pirate, 1836)
Perämies pirteä: Kapteeni Fr. Marryatin mukaan nuorisolle vapaasti kerrottu. Suomentanut Uuno Helve. WSOY, 1909. (Masterman Ready, or the Wreck in the Pacific, 1841)
Uudisasukkaat Kanadassa. Suomentanut Uuno Helve. Otava, 1911. (Settlers in Canada, 1844)
Uudenmetsän lapset. Suomentanut Anni Swan. Otava, 1911. (The Children of the New Forest, 1847)
Kolme kutteria: meriseikkailukertomus. Suomentanut Väinö Jokinen. Karisto, 1915. (The Three Cutters, 1836)
Saaren orvon seikkailut. Suomentanut K. V. Nyman. Kirja, 1918. (The Little Savage, 1848)
Lentävä hollantilainen. Suomentanut Väinö Nyman. Kirja, 1922. (The Phantom Ship, 1839)
Peter Simplen tulikaste: kapteeni Marryat. Suomentanut Alpo Kupiainen, kuvittanut J. Ayton Symington. Karisto, 1929. (Peter Simple, 1)
Peter Simple mainetöissä: kapteeni Marryat. Suomentanut Alpo Kupiainen, kuvittanut J. Ayton Symington. Karisto, 1929. (Peter Simple, 2)
Peter Simplen saavutus: kapteeni Marryat. Suomentanut Alpo Kupiainen, kuvittanut J. Ayton Symington. Karisto, 1929. (Peter Simple, 3)
Merikadetti Jack Easy. Suomentanut Alpo Kupiainen. Karisto, 1930. (Mr Midshipman Easy, 1836)
Jack Easy merillä. Suomentanut Alpo Kupiainen. Karisto, 1930. (Mr Midshipman Easy II)
Jack Easy perillä. Suomentanut Alpo Kupiainen. Karisto, 1930. (Mr Midshipman Easy III)
Joen kasvatti. Suomentanut Alpo Kupiainen. Karisto, 1939. (Jacob Faithful I, 1834)
Elon aallokossa. Suomentanut Alpo Kupiainen. Karisto, 1939. (Jacob Faithful II, 1834)
Merimiehenä ja herrana. Suomentanut Alpo Kupiainen. Karisto, 1940. (Jacob Faithful III, 1834)
Nuori kadetti Simple. Suomentanut Tauno Karilas, kuvittanut J. Symington. WSOY, 1953. (Peter Simple)
Kaapparikapteeni. Suomentanut Sinikka Kallio-Visapää. Otava, 1955. (The Privateersman, or One Hundred Years Ago, 1846)
Peter Simple merillä: kapteeni Marryat. Suomentanut Alpo Kupiainen, kuvittanut J. Ayton Symington. Karisto, 1991. (Peter Simple, 1834)
Suomentamattomat teokset

The Naval Officer, or Scenes in the Life and Adventures of Frank Mildmay (1829)
The King's Own (1830)
Newton Forster or, the Merchant Service (1832)
The Pacha of Many Tales (1835)
Japhet, in Search of a Father (1836)
Snarleyyow, or the Dog Fiend (1837)
Rattling the Reefer (yhdessä Edward Howardin kanssa) (1838)
Diary in America (1839)
Olla Podrida (1840)
Poor Jack (1840)
Joseph Rushbrook, or the Poacher (1841)
Percival Keene (1842)
Monsieur Violet (1843)
The Mission, or Scenes in Africa (1845)
Valerie (1848)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vapaasti ladattavia Frederick Marryatin e-kirjoja Projekti Lönnrotilta sekä Project Gutenbergiltä
Luettelo tunnetuista mielialahäiriöisistä

Tämä on luettelo tunnetuista henkilöistä, joiden tiedetään elämänsä aikana sairastaneen mielialahäiriötä eli masennuksen tai kaksisuuntaisen mielialahäiriön alatyyppiä tai skitsoaffektiivista häiriötä.
Suomalaisia > Kaksisuuntaiseen mielialahäiriöön sairastuneita

Maria Monde (s. 1983), monialataiteilija.
Cheek (s. 1981), hiphop-artisti.
Tuomas Enbuske (s. 1977), toimittaja ja juontaja.
Jussi Hakulinen (1964–2022), rock-muusikko: Yö-yhtyeen alkuperäisjäsen, sittemmin soolouralla.
Hanna Hauru (1978–2021), kirjailija. Hänellä oli myös epävakaa persoonallisuus.
Sami Hynninen (s. 1976), muusikko, mm. doom metal -yhtyeissä Reverend Bizarre ja Spiritus Mortis.
Johanna Hämäläinen (s. 1983), Idols-finalisti ja muusikko.
Susanna Ingerttilä (s. 1972) ex-missi.
Kari Kairamo (1932–1988), Nokian toimitusjohtaja ja sen hallituksen puheenjohtaja, teki itsemurhan.
Tapani Kansa (s. 1949), laulaja.
Juha Kurvinen (s. 1975), jonglööri, koomikko ja kirjailija.
Anna Lappalainen (1896–1988), Kellokosken prinsessana tunnettu mielisairaalapotilas. Sairasti myös skitsofreniaa.
Ville Lyytikäinen (1967–2016), jalkapallovalmentaja.
Isa Merikallio (s. 1968), yritysjohdon valmentaja, strategiakonsultti ja tietokirjailija.
Kristian Meurman (s. 1979), Idols-finalisti ja muusikko, Hyvän mielen lähettiläs. Sairastui 18-vuotiaana.
Elina Nurmi (s. 1986), malli, juontaja ja vuoden 2005 I Miss Suomi -perintöprinsessa, sairauteen kuulunut psykoottista masennusta.
Ilmari Pohjola (s. 1979), Ultra Bran pasunisti.
Pekka Pöyry (1939–1980), saksofonisti ja huilisti (mm. Tasavallan Presidentti ja The Islanders -yhtyeissä). Teki itsemurhan.
Antti Railio (s. 1984), The Voice of Finland -kilpailun voittaja 2013 ja power metal -yhtye Celestyn entinen laulaja.
Panama Rayo (s. 1977, rap-artisti.
Riina Rinkinen (s. 1982), metalliyhtye Silentiumin laulaja.
Pertti Salovaara, (s. 1970), keskustan entinen kansanedustaja ja radiotoimittaja, joutui masennuksen vuoksi jättämään poliittisen uransa.
Hugo Simberg (1873–1917), taidemaalari ja -graafikko. Koki myös kuulo- ja näköharhoja.
Harri Sirola (1958–2001), kirjailija, teki itsemurhan.
Päivi Storgård (s. 1966), toimittaja, kirjailija ja entinen RKP:n varapuheenjohtaja.
Tapio Suominen (s. 1964), urheilutoimittaja. Sairauteen kuulunut psykoottista masennusta.
Timo Tolkki (s. 1966), muusikko, Stratovariuksen entinen kitaristi.
Taavi Vartiainen (s. 1994), jääkiekkoilija.
Jukka Virtanen (1933–2019) näyttelijä (esim. The Joulukalenteri), kääntäjä, ohjaaja ja Levyraati-juontaja. Sairasti myös alkoholiriippuvuutta ja syöpää.
Suomalaisia > Kaksisuuntaiseen mielialahäiriöön sairastuneita > Mahdollisesti myös

Pekka Herlin (1932–2003), Koneen toimitusjohtaja. Sairasti alkoholismia ja lastensa mukaan hänellä oli myös kaksisuuntaisen mielialahäiriön, skitsofrenian ja narsismin oireita.
Mika Waltari (1908–1979), kirjailija. Tunnetuimpia teoksia Sinuhe egyptiläinen ja Komisario Palmu -sarja. Hypomaanisia kausia hoidettiin insuliinikuureilla.
Suomalaisia > Masennukseen sairastuneita

Marko Annala (s. 1972), metalliyhtye Mokoman laulaja.
Matti Esko (s. 1947), iskelmälaulaja.
Tuomas Grönman (s. 1974), urheilukommentaattori, entinen jääkiekkopuolustaja ja Olympia-mitalisti.
Neil Hardwick (s. 1948), brittiläissyntyinen ohjaaja ja kirjailija.
Outi Heiskanen (1937–2022) taidegraafikko.
Pasi Ikonen (s. 1980), suunnistaja ja pikamatkan maailmanmestari. Sairastanut myös alkoholismia.
Kristoffer Ignatius (s. 1979), Sub-kanavan juontaja. Sairastui koulukiusaamisen seurauksena.
Janita (s. 1978), soul- ja R&B -laulaja, voittanut kaksi Emma-palkintoa. Ollut pitkin elämää masentunut.
Juju (s. 1984), rap-artisti ja laulaja, kärsinyt masennuksesta
Tanja Karpela (s. 1970) keskustan entinen kansanedustaja ja kulttuuriministeri. Poliitikkona piti masennuksen salassa.
Mika Kohonen (s. 1977), salibandypelaaja, äänestetty viidesti maailman parhaaksi. Kärsii myös paniikkikohtauksista.
Tellervo Koivisto (s. 1929), SDP:n entinen kansanedustaja ja presidentti Mauno Koiviston puoliso.
Alexi Laiho (1979–2020), metalliyhtye Children of Bodomin laulaja-kitaristi. Sairasti nuoruudessa vakavaa masennusta, mihin kuului myös itsemurha-ajatuksia.
Matti Lehikoinen (s. 1984), alamäkipyöräilijä.
Tommi Liimatainen (s. 1977), musiikkimanageri ja levy-yhtiö Hype Recordsin entinen toimitusjohtaja.
Rosa Meriläinen (s. 1975), vihreiden entinen kansanedustaja ja kaupunginvaltuutettu sekä kirjailija. Sairastanut keskivaikeaa masennusta.
Mika Myllylä (1969–2011), maastohiihtäjä. Sairasti syvää masennusta sekä alkoholismia.
Matti Nykänen (1963–2019), mäkihyppääjä ja laulaja. Sairasti vakavaa masennusta ja koki itsetuhoisia ajatuksia.
Raija Oranen (s. 1948), kirjailija ja käsikirjoittaja, tehnyt mm. Ruusun aika -sarjan käsikirjoituksen.
Pete Poskiparta (s. 1977), viihdetaikuri ja mentalisti. Sairastanut vakavaa masennusta.
Mitro Repo (s. 1958), ortodoksi-pastori ja entinen SDP:n meppi.
Matti Saari (1986–2008), koulusurmaaja, teki itsemurhan.
Juhani Tamminen (s. 1950), jääkiekkovalmentaja ja -asiantuntija. Sairasti työuupumusta.
Pauliina Vanhatalo (s. 1979), kirjailija. Sairastanut keskivaikeaa masennusta.
Paula Vesala (s. 1981), näyttelijä ja poprock-yhtye PMMP:n laulaja. Ollut vakavasti masentunut.
Kristiina Wheeler (s. 1983), brittiläissyntyinen muusikko.
Muunmaalaisia > Kaksisuuntaiseen mielialahäiriöön sairastuneita

Lily Allen (s.1985), englantilainen muusikko.
Sophie Anderton (s. 1977), englantilainen malli.
Emilie Autumn (s. 1979), yhdysvaltalainen muusikko.
Lisa Nicole Carson (s. 1969) yhdysvaltalainen näyttelijä.
Chris Brown (s. 1989), yhdysvaltalainen R&B- ja pop-laulaja.
Amanda Bynes (s. 1986), yhdysvaltalainen näyttelijä ja entinen Nickelodeon-kanavan juontaja.
Eason Chan (s.1974), hongkongilainen laulaja ja näyttelijä.
Kurt Cobain (1967–1994), yhdysvaltalainen Nirvanan keulahahmo, teki itsemurhan kärsittyään mm. kaksisuuntaisesta häiriöstä ja heroiiniaddiktiosta.
Vincent Crane (1943–1989), brittiläinen kosketinsoittaja.
DMX (1970–2021), yhdysvaltalainen räppäri.
Tony Dow (s. 1945), yhdysvaltalainen näyttelijä, tunnettu Leave It to Beaver -komediasarjasta.
Richard Dreyfuss (s. 1947), yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Connie Francis (s. 1938), yhdysvaltalainen poptähti.
Stephen Fry (s. 1957), englantilainen koomikko, näyttelijä, kirjailija ja ohjaaja, kertoo sairaudestaan televisiosarjassaan.
Kaye Gibbons (s. 1960), yhdysvaltalainen kirjailija.
Mel Gibson (s. 1956), yhdysvaltalainen näyttelijä, elokuvaohjaaja ja -tuottaja.
Linda Hamilton (s. 1956), yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ann Heberlein (s. 1970), ruotsalainen teologian tohtori ja yliopisto-opettaja.
Bernard Loiseau (1951—2003), ranskalainen kokki ja ravintoloitsija. Hän teki itsemurhan 2003.
Demi Lovato (s. 1992), yhdysvaltalainen muusikko, ollut hoidossa myös syömishäiriön ja itsetuhoisen käytöksen takia.
Bill Oddie (s. 1941), brittiläinen koomikko ja juontaja.
Axl Rose (s. 1962), yhdysvaltalainen Guns N’ Rosesin muusikko.
Nina Simone (1933—2003), yhdysvaltalainen soul-, jazz- ja blues -muusikko ja pianisti.
Britney Spears (s. 1981), yhdysvaltalainen poplaulaja.
Steve-O (s. 1974), brittiläinen rullalautailija ja stunt-näyttelijä, Jackass-ohjelmasta tunnettu.
Esaias Tegnér (1782–1846), ruotsalainen runoilija.
Devin Townsend (s. 1972), kanadalainen kitaristi, laulaja ja tuottaja.
Andy Ward (s. 1952), brittiläinen rockyhtye Camelin rumpali.
Catherine Zeta-Jones (s. 1969), brittiläinen näyttelijä.
Carrie Fisher (1956—2016), yhdysvaltalainen näyttelijä ja kirjailija.
Muunmaalaisia > Skitsoaffektiiviseen häiriöön sairastuneita

Kat Bjelland (s. 1963) yhdysvaltalainen Babes in Toyland -punkyhtyeen laulaja ja kitaristi.
Nick Blinko (s. 1961), brittiläinen Rudimentary Peni -anarkopunkyhtyeen laulaja, kitaristi ja sanoittaja.
David Helfgott (s. 1947), australialainen konserttipianisti ja Loisto-elokuvan päähenkilö.
Brian Wilson (s. 1942), yhdysvaltalainen The Beach Boys -yhtyeen perustaja ja pop-säveltäjä. Bipolaarinen skitsoaffektiivinen häiriö (ensin diagnoosina paranoidinen skitsofrenia).
Muunmaalaisia > Skitsoaffektiiviseen häiriöön sairastuneita > Historiassa

Vsevolod Garšin (1855–1888), venäläinen kirjailija. Jälkikäteen arveltu skitsoaffektiiviseksi häiriöksi.
Edvard Munch (1863—1944), norjalainen taidemaalari, tunnettu etenkin Huuto-maalauksesta. Kuuli ääniä ja näki harhoja, oli masentunut. Arveltu skitsoaffektiivista häiriötä.
Gorohovaja-katu

Gorohovaja-katu (Гороховая улица), suomennettuna Hernekatu, on yksi Pietarin keskustan pääkaduista. Katu toimii rajana Keskustan ja Amiraliteetin piireille ja ylettyy Amiraliteetti-prospektilta Pionerskaja-aukiolle. Gorohovaja-katu on yksi kolmesta Amiraliteetilta lähtevästä kadusta – muut kaksi ovat Voznesensky- ja Nevsky-prospektit. Kadut suunnitteli kokonaisuudeksi arkkitehti Pyotr Jeropkin rakennettaessaan vasempaa puolta Nevan rannasta, joka oli osittain tuhoutunut vuosien 1736–1737 tulipalojen johdosta.
Historia

Kadun alkuperäinen nimi oli Sredneja perspektiva (Средняя перспектива), suomennettuna Keskimmäinen perspektiivi. 1700-luvun keskivaiheilta katu kantoi heti kolme nimeä: Toinen Amiraliteetin prospekti, Toinen Perspektiivikatu ja Amiraliteetinkatu. Nykyisen nimen katu sai vuoden 1756 jälkeen, jolloin kauppias Garrah (mikä kansan keskuudessa herne / herneitä) rakensi kadulle kivitalon ja avasi putiikin.
Rasputin asui Gorohovaja-katu 64:ssä vuosina 1914–1916. Osoite on hänen osoitteistaan parhaiten tunnettu. Vuodesta 1918 Gorohovaja-katu 2:ssa sijaitso Yleisvenäläinen erityiskomissio vastavallankumousta ja sabotaasia vastaan (lyh. Tšeka), jonka johtoasemassa toimi Feliks Dzeržinski. Samana vuonna kadun nimeksi vaihdettiin Komissaariseksi, ja vuonna 1927 Dzeržinskin kaduksi. Alkuperäisen nimen katu sai takaisin vasta vuonna 1991.
Neuvostoliiton aikaan tuumittiin Gorohovaja-kadun laajentamista Pionerskaja-aukion taakse, jonka seurauksena rakennettiin tarkalleen linjassa oleva Sofijskaja katu, sekä rakettiinn taloja Volkoskin prospektille (talot 2 ja 4) ja Salovan kadulle (talot 20, 22, 24). Kuitenkaan laajimpiin uudistuksiin ei päästy, vaan tuumimiset jäivät tähän.