stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen salibandymaajoukkue
Suomi maailmanmestaruuskilpailuissa > Ottelut vastustajittain (päivitetty 17.12.2021)

| Joukkue | Ottelut | Voitot | Tasapelit | Häviöt | Tehdyt maalit | Päästetyt maalit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ruotsi | 15 | 5 | 0 | 10 | 63 | 75 |
| Tšekki | 11 | 9 | 1 | 1 | 49 | 25 |
| Sveitsi | 10 | 8 | 0 | 2 | 48 | 30 |
| Tanska | 9 | 9 | 0 | 0 | 67 | 8 |
| Venäjä | 7 | 7 | 0 | 0 | 88 | 8 |
| Latvia | 6 | 6 | 0 | 0 | 64 | 8 |
| Saksa | 6 | 6 | 0 | 0 | 47 | 6 |
| Norja | 5 | 5 | 0 | 0 | 38 | 8 |
| Kanada | 2 | 2 | 0 | 0 | 43 | 5 |
| Viro | 2 | 2 | 0 | 0 | 17 | 3 |
| Singapore | 1 | 1 | 0 | 0 | 30 | 0 |
| Italia | 1 | 1 | 0 | 0 | 20 | 0 |
| Unkari | 1 | 1 | 0 | 0 | 15 | 1 |
| Slovakia | 1 | 1 | 0 | 0 | 5 | 1 |
| Kokonaistulos | 77 | 63 | 1 | 13 | 594 | 178 |
Pojat alle 19-vuotiaat > Saavutukset

Maailmanmestaruus 2003, 2011, 2015, 2017
MM-hopeaa 2005
MM-pronssia 2001, 2007, 2019
Aiheesta muualla

Maajoukkue Salibandyliiton sivustolla
| n k  Suomen maajoukkueet |
| --- | --- |
 Amerikkalainen jalkapallo M  N  Baseball  Beach volley M  N  Cheerleading  Curling  Futsal M  N  Haavipallo M  N  Hiihto M  N  Jalkapallo M  N  Beachfutis  Jääkiekko M  N  Jääpallo M  N  Koripallo M  N  Kriketti M  N  Käsipallo M  N  Maahockey  Ringette  Lentopallo M  N  Purjehdus  Ratsastus  Rugby union M  N  Rullakiekko M  N  Rullalautailu  Salibandy M  N  Softball  Sulkapallo  Squash  Tennis M  N  Uinti  Vesipallo
Kulunvalvonta (rautatietekniikka)

Baliisi on Suomessa käytettävän pistemäisen kulunvalvonnan, JKV:n, näkyvin osa.
Kulunvalvonnalla (engl. automatic train protection, lyh. ATP) tarkoitetaan rautatieliikenteessä vetureihin sekä rataan asennettua laitteistokokonaisuutta, jonka tarkoituksena on varmistaa nopeusrajoitusten sekä opasteiden ja merkkien noudattaminen. Järjestelmä valvoo junan nopeutta ja varoittaa mikäli veturinkuljettaja ei reagoi nopeusrajoituksiin tai opastimiin. Mikäli kuljettaja ei reagoi varoitukseen, kulunvalvonta jarruttaa automaattisesti, ainakin Suomessa.
Kokonaisuutena kulunvalvontajärjestelmä muodostuu kahdesta osasta: vetureihin asennettavista veturilaitteista, sekä rataan asennettavista ratalaitteista. Ratalaitteet on kytketty asetinlaitteisiin sekä opastimiin, ja ne välittävät veturilaitteille vetureiden rakenteissa olevien antenneiden välityksellä junaturvallisuuteen liittyvät tiedot, kuten tiedon suurimmasta sallitusta nopeudesta sekä opastimista.
Kulunvalvonta voidaan rakentaa joko jatkuvana tai pistemäisenä. Jatkuvassa kulunvalvonnassa veturilaitteet saavat yhtäjaksoisesti tietoa edessä olevasta tilanteesta, kun pistemäisessä tieto välitetään veturiin vain ennalta määrätyissä pisteissä baliisien avulla.
Suomessa

Suomessa rautateiden kulunvalvonnasta käytetään nimitystä junien kulunvalvonta, lyh. JKV. Suomessa käytetyn järjestelmän kansainvälinen nimitys on ATP-VR/RHK.
Muumipeikko (televisiosarja)

| Muumipeikko> Mumintrollet |
| --- | --- |
Kestoaika:  25 minuuttia
Pääosissa:  Nils Brandt Lasse Pöysti Elina Salo Birgitta Ulfsson
Alkuperämaa:   Ruotsi
Alkuperäiskieli:  ruotsi
Verkko:   TV2  TV1
Julkaistu:  1969
Esitetty:   10. tammikuuta 1970 – 4. huhtikuuta 1970  5. joulukuuta 1969 – 27. helmikuuta 1970
Tuotantokausia:  1
Jaksoja:  13
Tuotanto
Ohjaaja(t):  Vivica Bandler Ulla Berglund
Käsikirjoittaja(t):  Tove Jansson Lars Jansson
Säveltäjä(t):  Erna Tauro
Tuotantoyhtiö(t):  Sveriges Radio
Aiheesta muualla
IMDb 
Muumipeikko (ruots. Mumintrollet) on ruotsalainen Sveriges Radion tuottama vuonna 1969 valmistunut 13-osainen Tove Janssonin luomiin Muumi-hahmoihin perustuva televisiosarja. Sarjan ohjasivat Vivica Bandler ja Ulla Berglund. Käsikirjoituksen tekivät Tove ja Lars Jansson. Pääosanesittäjät ovat suomalaisia näyttelijöitä.
Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin 5. joulukuuta 1969 Ruotsin TV2-kanavalla. Suomessa sarja on esitetty TV1-kanavalla alkuvuodesta 1970.
Erna Tauro sävelsi sarjaan useita lauluja. Janssoneiden käsikirjoitus ja Tauron laulut sovitettiin tekijöiden kuoleman jälkeen musiikkinäytelmäksi Kuningas Muumilaaksossa (Kungen i Mumindalen), joka sai ensi-iltansa Helsingin Svenska Teaternissa vuonna 2008.
Sarjan osat

Luettelossa jaksojen ruotsinkieliset nimet:
Den lyckliga dalen
Av med näsan!
Fjärilar och hovnigningar
Guld och sammet
Menuett och spaghetti
Rubiner och byxknappar
Parad och trolleri
Kungen kommer!
Kungen blir osynlig
Kungen flyger
Troll och teater
Rampfeber
Generalrepetition
Sarjan näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Nils Brandt  | … |  Muumipappa   |
|  Birgitta Ulfsson  | … |  Muumimamma   |
|  Lasse Pöysti  | … |  Muumipeikko   |
|  Gunvor Sandqvist  | … |  Miisa   |
|  Gustav Wiklund  | … |  Hosuli   |
|  Elina Salo  | … |  Pikku Myy   |
|  Lisa Bergström  | … |  Vilivinkka   |
|  Gösta Ekman  | … |  Kuningas   |
|  Marianne Stjernqvist  | … |  Karlson   |
|  Roland Hedlund  | … |  Kuriiri   |
|  Bert-Åke Varg  | … |  Hovietsivä   |
|  Johnny Eriksson  | … |  Vartija   |
Sarjassa muuminaamioissa olevat näyttelijät ottavat naamionsa pois eräässä kohtauksessa, joka tosin kuuluu sarjan juoneen. Ruotsissa tästä tosin spekuloitiin, että näyttelijät olisivat muuten tukehtuneet naamioittensa alle. Sarjassa Pikku Myytä näytellyt Elina Salo esitti kyseistä hahmoa myös Lilla Teaternin Muumi-näytelmissä. Hän esitti hahmoa myös äänellään animaatiosarjassa Muumilaakson tarinoita Yleisradion tekemässä suomenkielisessä jälkiäänityksessä. Lasse Pöysti oli näytellyt Muumipeikkoa jo vuonna 1959 Vivica Bandlerin Lilla Teaternille ohjaamassa Troll i kulisserna -näytelmässä.
Caucher Birkar

| Caucher Birkar |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1978 Kordestān, Iran
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Teheranin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Ivan Fesenko (käännä suomeksi) ja Vyacheslav Shokurov (käännä suomeksi)
Instituutti:  Cambridgen yliopisto
Tutkimusalue:  Algebrallinen geometria ja birationaalinen geometria
Palkinnot:  Fieldsin mitali (2018)
Aiheesta muualla
www.dpmms.cam.ac.uk/~cb496
Caucher Birkar  (kurdiksi كۆچه‌ر بیركار‎, Koçer Bîrkar, pers. ‏کوچر بیرکار‎, Kučer Birkār; synt. Fereydoun Derakhshani, pers. ‏فریدون درخشانی‎, Fereydun Deraxšāni; s. 1978 Kordestān, Iran) on iranilainen matemaatikko ja professori Cambridgen yliopistossa. Hän on yksi neljästä tutkijasta, jotka palkittiin Fieldsin mitalilla vuonna 2018. Kurditaustainen Birkar haki turvapaikkaa Britanniasta opiskellessaan Teheranissa.
Hän on ollut Academia Europæan ulkomaalaisjäsen vuodesta 2019.
Kangerlussuaqin lentoasema

Kangerlussuaqin lentoasema (IATA: SFJ, ICAO: BGSF), joka tunnetaan myös nimellä Søndre Strømfjordin lentoasema, sijaitsee Kangerlussuaqissa, Grönlannissa. Se on Grönlannin ainoa suurille matkustajakoneille riittävän suuri siviililentoasema; kiitotien pituus on lähes kolme kilometriä. Pääosa Air Greenlandin kansainvälisistä lennoista operoidaan Kangerlussuaqista.
Lentokenttä rakennettiin alun perin vuonna 1941 amerikkalaiseksi lentotukikohdaksi nimeltä ”Blue West 8”. Tukikohta menetti myöhemmin merkityksensä ja luovutettiin Grönlannin itsehallinnolle 1990-luvulla.
Lentoyhtiöt ja kohteet

Air Greenland (Aasiaat, Kööpenhamina, Ilulissat, Kulusuk, Maniitsoq, Narsarsuaq, Nuuk, Qaanaaq, Qaarsut, Sisimiut, Upernavik, Uummannaq)
Scandinavian Airlines (Kööpenhamina [kesäisin])
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kangerlussuaqin lentoasema Wikimedia Commonsissa
Air Greenlandin Boeing 757-200 Kangerlussuaqin lentoasemalla.
How Much Time Do We Have Left?

|  How Much Time Do We Have Left? |
| --- | --- |
Tiedosto:Klemen How Much Time Do We Have Left? single.cover.jpg
Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Klemen
Levy-yhtiö:  Universal Music Poland
Kesto:  3:03
Tyylilaji:  pop, balladi
Julkaistu:  1. helmikuuta 2025
Säveltäjä(t):  Klemen Slakonja Maja Slatinšek Ryan Small
Sanoittaja(t):  Klemen Slakonja
Tuottaja(t):  Maja Slatinšek Ryan Small
Euroviisutiedot
Vuosi:  2025
Maa:  Slovenia
Kieli:  englanti
Video:  videolinkki
Aikajärjestys
 ◄ ”Veronika” (2024) 
How Much Time Do We Have Left? (suom. Paljonko meillä on aikaa jäljellä?) on slovenialaisen laulajan Klemenin esittämä kappale, joka julkaistiin 1. helmikuuta 2025. Klemen voitti kappaleella Slovenian vuoden 2025 euroviisukarsinnan EMA 2025 -kilpailun ja edustaa täten Sloveniaa vuoden 2025 Eurovision laulukilpailussa Baselissa.
Ghostbusters: Afterlife

| Ghostbusters: Afterlife |
| --- | --- |
Ohjaaja:  Jason Reitman
Käsikirjoittaja:   Gil Kenan  Jason Reitman 
Tuottaja:  Ivan Reitman
Säveltäjä:  Rob Simonsen
Kuvaaja:  Eric Steelberg
Leikkaaja:   Dana E. Glauberman  Nathan Orloff 
Pääosat:   Carrie Coon  Finn Wolfhard  Mckenna Grace  Annie Potts  Ernie Hudson  Paul Rudd 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Columbia Pictures  Ghost Corps  Bron Creative 
Ensi-ilta:   23. elokuuta 2021 (CinemaCon)  18. marraskuuta (Eurooppa)  19. marraskuuta (Yhdysvallat) 
Kesto:  124 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  74 973 880  $
Tuotto:  204 445 747 $
Edeltäjä:  Ghostbusters II
Seuraaja:  Ghostbusters: Frozen Empire
   
Ghostbusters: Afterlife on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen tieteiskomedia. Elokuva on jatkoa vuoden 1989 elokuvalle Ghostbusters – haamujengi II. Elokuvan on ohjannut Jason Reitman, joka on Ivan Reitmanin poika. Elokuvan pääosissa ovat Carrie Coon, Finn Wolfhard, Mckenna Grace, Bokeem Woodbine, Paul Rudd, Logan Kim ja Celeste O'Connor.
Elokuvissa esiintyvä Haamujengin auto.
Juoni

Egon Spengler omistaa maatilan Oklahoman pikkukaupungissa, Summervillessa. Hän vangitsee olennon Ivo Shandorin kaivoksessa ja piilottaa haamuansan maatilalleen ennen kuin hän menehtyy sydänkohtaukseen. Hänen tyttärensä Callie muuttaa maatilalle lastensa, Trevorin ja Phoeben, kanssa. Trevor ihastuu Luckyyn, ja Phoebe ystävystyy Podcastin sekä opettajansa, seismologi Gary Groobersonin, kanssa. Phoebe löytää haamuansan ja Egonin laboratorion, missä isoisän haamu opastaa häntä Haamujengi-varusteiden korjaamisessa. Hän, Podcast ja Trevor vangitsevat Muncher-haamun, mutta joutuvat poliisin pidättämiksi. Poliisi takavarikoi heidän varusteensa ja autonsa, Ecto-1:n. Phoebe ottaa poliisiasemalla yhteyttä Ray Stantziin ja kuulee Haamujengin hajonneen, kun Egon lähti yksin tutkimaan lähestyvää uhkaa. Lapset vapautuvat poliisiasemalta ja Callie sekä Gary joutuvat Gozerin puolijumalapalvelijoiden, Zuulin ja Vinzin, riivaamiksi.
Lapset lähtevät tutkimaan kaivosta. Kaivoksessa he löytävät Gozerin temppelin ja Egonin rakentamat protonitykit, jotka estävät Gozerin paluun. Lasten poissa ollessa Vinzin riivaama Gary tuhoaa ne, jolloin Gozer vapautuu ja tappaa Ivo Shandorin. Lapset yrittävät käyttää Egonin haamuansakenttää vangitakseen Gozerin, mutta ansa pettää, ja Lucky joutuu riivatuksi.
Ray Stantz, Peter Venkman ja Winston Zeddemore saapuvat lasten apuun. Egonin henki liittyy taisteluun, ja yhdessä he vangitsevat Gozerin sekä tämän kätyrit. Egon hyvästelee perheensä ennen kuin siirtyy tuonpuoleiseen. Lopuksi Haamujengi palaa New Yorkiin, jossa Winston palauttaa Ecto-1:n paloasemalle, jossa he pitivät ennen tukikohtaansa. Vanha haamuansajärjestelmän varoitusvalo alkaa välkkyä.
Pääosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Carrie Coon   | … |   Callie Spengler   |
|  Finn Wolfhard   | … |   Trevor Spengler   |
|  Mckenna Grace   | … |   Phoebe Spengler   |
|  Bokeem Woodbine   | … |   Sherman Domingo   |
|  Paul Rudd   | … |   Gary Grooberson   |
|  Logan Kim   | … |   Podcast   |
|  Celeste O'Connor   | … |   Lucky Domingo   |
Sivuosissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Bill Murray   | … |   Peter Venkman   |
|  Dan Aykroyd   | … |   Raymond Stantz   |
|  Ernie Hudson   | … |   Winston Zeddemore   |
|  Annie Potts   | … |   Janine Melnitz   |
|  Sigourney Weaver   | … |   Dana Barret   |
The Binding of Isaac: Rebirth

| The Binding of Isaac: Rebirth |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Nicalis
Julkaisija:  Nicalis
Jakelija:  Sony, Valve Corporation, Steam, Humble Store, Nintendo eShop, Microsoft Store, App Store, GOG.com ja PlayStation Store
Suunnittelija:  Edmund McMillen
Taiteilija:  Edmund McMillen
Säveltäjä:  Matthias Bossi Jon Evans
Pelisarja:  The Binding of Isaac
Julkaistu:   4. marraskuuta 2014 Windows, OS X, Linux WW 4. marraskuuta 2014 PlayStation 4, PlayStation Vita NA 4. marraskuuta 2014 EU 5. marraskuuta 2014 Xbox One NA 23. heinäkuuta 2015 Wii U, New Nintendo 3DS NA 23. heinäkuuta 2015 PAL 29. lokakuuta 2015 JP 28. lokakuuta 2015 iOS WW 11. tammikuuta 2017 Nintendo Switch NA 17. maaliskuuta 2017 PAL 17. maaliskuuta 2017 JP Q2 2017 
Lajityyppi:  roguelike, dungeon crawl, ammunta, toimintaseikkailu
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  PEGI: 16
Alusta:  Microsoft Windows, OS X, Linux, PlayStation 4, PlayStation Vita, Wii U, New Nintendo 3DS, Xbox One, iOS, Nintendo Switch
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK  : 
The Binding of Isaac: Rebirth on The Binding of Isaac -pelin toinen osa, joka perustuu samaan tarinaan kuin aikaisempi versio.
Pelin julkaisualustat ovat Microsoft Windows, OS X, Linux, PlayStation 4, PlayStation Vita, Wii U, New Nintendo 3DS, Xbox One, iOS ja Nintendo Switch.
Vastaanotto

| The Binding of Isaac: Rebirth> Yhteispisteet.Kerääjä | The Binding of Isaac: Rebirth> Yhteispisteet.Pisteet |
| --- | --- |
Metacritic: PC: 86/100 PS4: 88/100 3DS: 78/100
Arvostelupisteet
Julkaisu: Pisteet
Destructoid: 10/10
IGN: 9/10
Peli sai IGN:n arvostelussa 9/10. Peli sai Destructoidin arvostelussa täydet 10/10.
Aiheesta muualla

Virallinen verkkosivu[vanhentunut linkki]
Turku Aikikai

Aikikai ry on aikidoseura joka on perustettu 1991. Seura on yksi Suomen suurimmista aikidoseuroista. Seuran lajit ovat aikido, iaido, katori shintō-ryū ja girya. Seurassa ei ole kilpalajeja, vaan se keskittyy henkiseen ja fyysiseen kehittymiseen budoharjoittelun avulla.
Perustajajäseninä toimivat Budokwain aikidojaoston jäsenet Petteri Mäyrälä, Marko Saari, Petteri Silenius, Juha Turunen ja Matti Vallila.  Toiminta aloitettiin Turun Jujutsu-seuran salilla Vanha-Hämeentie 3:ssa Aikarin talossa. Vuoden 1992 alussa seura siirsi toimintansa judosalille osoitteeseen Sorsatie 1. Vuonna 1998 kesällä seura muutti Shaolin-dojolle Nahkurinkatu 8:aan. Syksyllä 2013 Turku Aikikai ry siirtyi Shaolin-dojon pääseuraksi.  Turku Aikikai ry jatkaa Shaolinin perustajan Ilpo Jalamon toimintaa dojon vetäjänä. Sali uusi osoite on Linnankatu 61.
Harjoitukset Turku Aikikain salilla 2016, opettajana Petteri Silenius 7.dan, Shihan
Vuoden 2008 alussa seuran päävalmentaja Petteri Silenius muutti Kreikkaan ja seuran uutena päävalmentajana aloitti Kari Tamminen. Syksyllä 2011 Petteri Silenius palasi Suomeen ja jatkaa seuran  pääopettajana.
Aiheesta muualla

Turku Aikikain kotisivut
Veronika (kappale)

|  Veronika |
| --- | --- |

Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Raiven
Levy-yhtiö:  Virgin Music Group
Kesto:  2:46
Tyylilaji:  vaihtoehtopop, pop
Julkaistu:  20. tammikuuta 2024
Säveltäjä(t):  Sara Briški Cirman Peter Khoo Martin Bezjak Danilo Kapel Bojan Cvjetićanin
Sanoittaja(t):  Sara Briški Cirman Klavdija Kopina Bojan Cvjetićanin
Tuottaja(t):  Martin Bezjak
Euroviisutiedot
Vuosi:  2024
Maa:  Slovenia
Kieli:  sloveeni
Video:  videolinkki
Aikajärjestys
 ◄ ”Carpe Diem” (2023) 
 ”How Much Time Do We Have Left?” (2025) ► 
Veronika on slovenialaisen laulajan Raivenin esittämä kappale, jolla hän edustaa Sloveniaa vuoden 2024 Eurovision laulukilpailussa Malmössä.
Prievidza

| Prievidza |
| --- | --- |

 Prievidza
 Koordinaatit: 48°46′16″N, 18°37′18″E 
Alue:  Trenčínin alue
Piiri:  Prievidza
perustettu:  1300-luvulla
Hallinto:  
 – Pormestari:  Katarína Macháčková
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  43,063 km²
Korkeus:  280 m
Väkiluku (2005):  51 412
 
 http://www.prievidza.sk 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Prievidza (unk. Privigye, saks. Priwitz) on kaupunki Trenčínin alueella (slovakiksi Trenčínsky kraj), Slovakiassa, maan luoteisosassa, 160 km Bratislavasta. Sen pinta-ala on 43,06 km² ja väkiluku oli 51 412 asukasta 31. joulukuuta 2005. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan asukkaista 96,7 % oli slovakkeja ja 1,0 % tšekkejä. Sekä saksalaisten että unkarilaisten osuus oli 0,5 %. Uskonnoltaan 61,9 % ilmoitti olevansa roomalaiskatolisia, 2,3 % protestantteja ja 29,0 % ei ilmoittanut mitään uskontoa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Prievidza Wikimedia Commonsissa
Olympic Jumping Complex

| Olympic Jumping Complex |
| --- | --- |
 HS100 (vas.), HS128 (oik.)
Sijainti
Paikkakunta:   North Elba, New York, Yhdysvallat
Koordinaatit:  44°15′21″N, 73°57′52″W
Avattu:  1904
Remontoitu:  1920–1921, 1923, 1927, 1928, 1965, 1977–1979, 1994, 2011, 2019–2023
Muut mäet:  K20, K10
Seura:  Lake Placid Ski Club & NYSEF
MacKenzie Intervale Ski Jump HS128

K-piste:  115 metriä
Mäkikoko:  128 metriä
Mäkiennätys:  136,0 metriä  Ryōyū Kobayashi (11.2.2023)
Naisten mäkiennätys:  125,0 metriä  Lindsey Van (30.12.2004)
Kesämäkiennätys:  132,0 metriä  Clemens Aigner (7.10.2023)
Naisten kesämäkiennätys:  121,0 metriä  Abigail Strate (8.10.2022)
Avattu:  21.2.1921
Remontoitu:  1923, 1927, 1928, 1965, 1977–1979, 1994, 2019–2021
Muovitus:  Kyllä
Vauhtimäen pituus:  98,07 m
Vauhtimäen kulma:  35,1°
Keulan pituus:  6,89 m
Keulan korkeus:  3,08 m
Keulan kulma:  11°
Alastulorinteen kulma:  34,1°
MacKenzie Intervale Ski Jump HS100
K-piste:  90 metriä
Mäkikoko:  100 metriä
Mäkiennätys:  105,0 metriä  Andrew Osadetz
Naisten mäkiennätys:  100,5 metriä  Lindsey Van (31.12.2006)
Kesämäkiennätys:  108,0 metriä  Peter Frenette (9.10.2010)
Naisten kesämäkiennätys:  99,0 metriä  Atsuko Tanaka (8.10.2005)
Avattu:  12/1978
Remontoitu:  1983, 1994, 2019–2021
Muovitus:  Kyllä
Vauhtimäen pituus:  89,19 m
Vauhtimäen kulma:  35,2°
Keulan pituus:  6,3 m
Keulan korkeus:  2,68 m
Keulan kulma:  10,5°
Alastulorinteen kulma:  34°
MacKenzie Intervale Ski Jump HS53
K-piste:  48 metriä
Mäkikoko:  53 metriä
Mäkiennätys:  57,0 metriä  Taylor Hoffman (14.2.1998)
Naisten mäkiennätys:  54,5 metriä  Tara Geraghty-Moats (22.3.2009)
Kesämäkiennätys:  47,5 metriä  Alexander Madden (10.10.2004)
Naisten kesämäkiennätys:  35,5 metriä  Janne Rand (7.10.2001)
Avattu:  1927
Remontoitu:  1960-luku, 1980-luku, 1998, 2022–2023
Muovitus:  Kyllä
Tornin korkeus:  Luonnonmäki
Olympic Jumping Complex (aiemmin MacKenzie Intervale Ski Jump Complex ja Intervales Ski-hill) on viiden muovitetun hyppyrimäen, perinteisten hyppyjen talvi- ja kesäsuorituspaikkojen ja maauimalan muodostama urheilustadion North Elban kunnassa New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa.
Stadionilla on järjestetty vuosien 1932 ja 1980 talviolympialaisten, vuoden 1950 hiihdon MM-kilpailujen, vuoden 1986 hiihdon nuorten MM-kilpailujen, vuosien 1972 ja 2023 talviuniversiadien sekä ainoiden Hyvän tahdon kisojen talviversion (2000) mäkihyppykilpailut ja yhdistetyn mäkiosuudet.
Historia

Ensimmäiset rakennelmat mäkihyppyä varten rakennettiin Lake Placidiin vuosina 1904–1905. Golf Hillillä oli vuonna 1917 K20- ja K10-luonnonmäet.
Vuonna 1920 rakennettiin ensimmäinen luonnonhyppyrimäki Intervaleen, sen K-piste oli 35 metrissä. Hyppyrimäen avajaisia vietettiin 21. helmikuuta 1921. Tuolloin lähempänä Lake Placidin kylää sijaitsivat K35- ja K15-luonnonmäet. Vuonna 1923 Intervalen hyppyrimäki rakennettiin uudelleen K50-hyppyrimäeksi.
Vuonna 1927 rakennettiin uusi K60-hyppyrimäki, jossa oli 20 metriä korkea teräksinen torni ja K40-hyppyrimäki. Seuraavana vuonna K60-mäen tornia korotettiin kolmella metrillä ja K-piste siirrettiin 61 metriin, vuonna 1965 hyppyrimäki remontoitiin K72 kokoiseksi. 1960-luvun loppupuolella K40-hyppyrimäki remontoitiin ja K-piste siirrettiin 48 metriin.
Toukokuussa 1977 vanha teräksinen torni purettiin ja paikalle rakennettiin betonista K86- ja K114-hyppyrimäet, jotka olivat käytössä vuoden 1980 talviolympialaisissa. Normaalimäki valmistui joulukuussa 1978 ja suurmäki valmistui helmikuussa 1979. Vuonna 1982 mäkihyppystadion nimettiin vuonna 1978 kuolleen talviolympialaisten 1980 järjestelytoimikunnan puheenjohtajan Ronald Malcolm MacKenzien mukaan Ronald M. MacKenzie – Intervale Ski Jump Complexiksi. Normaalimäen alastulorinteeseen asennettiin muovitus kesällä 1983. Samoihin aikoihin rakennettiin muovitetut K18- ja K10-mäet ja K48-mäen alastulorinne muovitettiin.
Vuonna 1994 remontoitiin suur- ja normaalimäkeä. Suurmäen alastulorinnettä muokattiin ja K-piste siirrettiin 114 metristä 120 metriin ja HS-pisteeksi asetettiin 134 metriä. Myös normaalimäen alastulorinnettä muokattiin ja alastulorinteseen vaihdettiin muovitus, K-piste siirrettiin 86 metristä 90 metriin ja HS-pisteeksi asetettiin 100 metriä. Vuonna 1998 rakennettiin K48-hyppyrimäkeen uusi vauhdinottomäki. Syksyllä 2011 rakennettiin uusi muovitettu K20-hyppyrimäki suurmäen ja K48-mäen väliin, joka korvasi puretun K18-hyppyrimäen.
Vuosina 2019–2023 mäkihyppystadion remontoitiin kokonaan. Kesällä 2019 työt aloitettiin normaali- ja suurmäen jäädytettävien latu-urien asentamisella. Kesällä 2021 normaali- ja suurmäen alastulorinteet muotoiltiin uudelleen, ja niihin asennettiin muovitus. Remontissa normaalimäen K- ja HS-piste säilyivät ennallaan 90 ja 100 metrissä, mutta suurmäen K-piste siirrettiin 115 metriin ja HS-piste 128 metriin. Remontin yhteydessä uusittiin myös hiihtohissi, purettiin K20-hyppyrimäki ja rakennettiin uudet muovitetut K20- ja K10-hyppyrimäet normaalimäen oikealle puolen. Vuosina 2022–2023 remontoitiin K48-hyppyrimäki, jonka HS-pisteeksi asetettiin 53 metriä.
Historia > Arvokilpailuvoittajat

Talviolympialaisissa 1932 mäkihyppykilpailun voitti norjalainen Birger Ruud. Talviolympialaisissa 1980 suurmäen kilpailun voitti Jouko Törmänen ja normaalimäen kilpailun voitti itävaltalainen Anton Innauer. Mäkihypyn maailmanmestaruuden vuonna 1950 voitti norjalainen Hans Bjørnstad.
Mäkihypyn nuorten maailmanmestaruuden vuonna 1986 voitti italialainen Ivan Lunardi ja joukkuekilpailun Saksa joukkueella Friedrich Brau, Robert Leonhard, Christian Rimmel ja Dieter Thoma.
Talviuniversiadeissa 1972 normaalimäen kilpailun voitti japanilainen Hideki Nakano. Talviuniversiadien 2023 mäkihyppykilpailut järjestettiin normaalimäestä; miesten kilpailun voitti kazakstanilainen Danil Vassilyev, naisten kilpailun voitti puolalainen Nicole Konderla, miesten joukkuekilpailun voitti Itävalta joukkueella Timon-Pascal Kahofer ja Maximilian Lienher, naisten joukkuekilpailun voitti Puola joukkueella Kinga Rajda ja Nicole Konderla ja sekajoukkuekilpailun voitti Puola joukkueella Nicole Konderla ja Adam Niżnik.
Hyvän tahdon kisoissa 2000 suurmäen kilpailun voitti norjalainen Morten Ågheim ja suurmäen joukkuekilpailun Norja joukkueella Tom Aage Aarnes, Arne Sneli, Tore Sneli ja Morten Ågheim.