stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuiden elinkelpoisuus
Aurinkokunnassa

Seuraava on lista luonnollisista kuista ja ympäristöistä, joilla voi mahdollisesti olla maapallon ulkopuolista elämää.
| Nimi | Järjestelmä | Artikkeli | Muistiinpanoja |
| --- | --- | --- | --- |
| Europa | Jupiter |   | Pinnanalaista valtameriä ylläpitää geologinen aktiivisuus, vuorovesilämpeneminen ja säteily. Kuulla voi olla enemmän vettä ja happea kuin Maapallolla ja pieni kerros happipitoista ilmakehää. |
| Enceladus | Saturnus |   |  Pinnanalaista nestemäistä vettä voi olla geotermisen energian takia. |
| Titan | Saturnus |   | Sen ilmakehää pidetään samankaltaisena varhaisen Maan kanssa, vaikkakin jokseenkin tiheämpänä. Pintaa luonnehtivat hiilivetyjärvet ja kryotulivuoret ja metaani sade ja lumi. On pieni mahdollisuus, että siellä on metaanipohjaista biokemiaa. |
| Kallisto | Jupiter |   | Ajatellaan sisältävän pinnanalaisen meren, jota lämmittää vuorovesivoimat.  |

| Ganymedes | Jupiter |   | Siinä on mahdollisesti jäätä ja meriä useissa eri kerrostumissa ja suolaisen veden kerrostuma ensimmäisenä sen kiviytimen päällä.  |
| Io | Jupiter |   | Läheisyytensä takia Jupiterin kanssa siihen kohdistuu äärimmäinen vuorovesivaikutus, mikä tekee siitä vulkaanisimman toimivan kappaleen Aurinkokunnassa. Toiminta vapauttaa maaperään sitoutuneita kaasuja hitaasti ilmakehään. |
| Triton | Neptunus |   | Mahdollisesti nestemäistä vettä pinnanalaisessa meressä.  |
| Kharon | Pluto |   | Mahdollinen sisäinen meri, joka koostunee vedestä ja ammoniakista. |
Aurinkokunnan ulkopuolelta

Yhtään eksokuuta ei ole vielä havaittu. Suurilla planeetoilla Aurinkokunnassa, kuten Jupiterilla ja Saturnuksella tiedetään olevan suuria kuita ja osalla niistä osa elämälle vaadituista olosuhteista. Näin ollen tutkijat arvioivat, että monilla eksoplaneetoilla (ja kaksoisplaneetoilla) voi olla samalla tavalla suuria kuita, mitkä ovat mahdollisesti elinkelpoisia. Kuu, jolla on riittävän suuri massa, voi tukea ilmakehää Titanin tapaan. Tuollainen kuu voi myös ylläpitää nestemäistä vettä pinnalla.
Tiedetään massiivisia eksoplaneettoja, jotka sijaitsevat elinkelpoisella vyöhykkeellä (kuten Gliese 876 b, 55 Cancri f, Upsilon Andromedae d, 47 Ursae Majoris b, HD 28185 b ja HD 37124 c). Nämä ovat erityisessä huomiossa, koska niiden kiertolaisina voi olla kuita, joilla voi olla nestemäistä vettä pinnalla.
Eksokuiden elinkelpoisuus riippuu tähdestä tulevasta valosta, planeetasta heijastuvasta valosta ja myös pimennysten vaikutuksesta kiertoradan keskimääräiseen pinta-alan valaisuun. Tämän jälkeen vuorovesilämmitys voi vaikuttaa kuun asutettavuuteen. Vuonna 2012 tutkijat esittelivät mallinnustapaa, jolla voi määritellä elinkelpoiset kiertoradat kuille; he määrittelivät sisäisen rajan elinkelpoiselle kuulle tietylle planeetalle ja kutsuvat rengasta "elinkelpoiseksi laitamaksi". Kuut, jotka kiertävät planeetta lähempänä kuin elinkelpoista laitamaa ovat elinkelvottomia. Kun pimennykset ja kuun kiertoradan vakauden rajoitukset otettiin tässä mallissa huomioon, niin havaittiin — riippuen kuun kiertoradan epäkeskisyydestä — että on olemassa vähimmäismassa karkeasti noin 0,2 auringon massaa, mikä vaaditaan, että emotähti voi pitää asuinkelpoisia kuita elinkelpoisella vyöhykkeellään.
Eksokuiden ympäristön magneettikenttä mihin olennaisesti vaikuttaa emoplaneetan luontainen magneettikenttä on tunnistettu yhdeksi merkittäväksi tekijäksi eksokuiden elinkelpoisuudelle. Varsinkin havaittiin, että kuut, joiden etäisyys emoplaneetasta on noin 5–20 planeetansäteen etäisyydellä jättiläisplaneetastaan ne voivat olla elinkelpoisia säteilyn ja vuorovesilämpenemisen suhteen tarkasteltuna, mutta silti planeetan magnetosfääri vaikuttaa olennaisesti niiden elinkelpoisuuteen.
Europa – Jupiterin kuulla on mahdollisesti elämää.
Taiteilijan näkemys hypoteettisesta kuusta kiertämässä Saturnuksen kaltaista eksoplaneettaa, mikä voisi olla elinkelpoinen.
Paola Ghidoni

| Paola Ghidoni |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 2.11.2022–  
Ryhmä:  ID-ryhmä
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. heinäkuuta 1963 (ikä 61) Montecchio Maggiore, Italia
Kansalaisuus:  italialainen
Ammatti:  tilintarkastsaja
Tiedot
Puolue:  Pohjoisen liitto
Paola Ghidoni (s. 8. heinäkuuta 1963 Montecchio Maggiore, Italia) on italialainen poliitikko. Ghidoni edustaa Pohjoisen liitto-puoluetta. Ghidoni on toiminut Euroopan parlamentin jäsenenä marraskuusta 2022 lähtien. Hän edustaa Euroopan parlamentissa Identiteetti ja demokratia -ryhmää.
Ghidoni on koulutettu tilintarkastaja ja intohimoinen italialaisen ruoan ja viinin harrastaja. Hän on ollut Pohjoisen Liitto -puolueen jäsen niin kauan kuin muistaa ja on toiminut puolueessa monissa paikallisissa tehtävissä, joissa hän on hyödyntänyt ammatillista asiantuntemustaan.
Amerikankrokotiili

| Amerikankrokotiili |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Krokotiilieläimet Crocodylia
Heimo::  Krokotiilit Crocodylidae
Suku::  Crocodylus
Laji::  acutus
Kaksiosainen nimi
 Crocodylus acutus  Cuvier, 1807 
 Amerikankrokotiilin levinneisyys
Katso myös
   Amerikankrokotiili Wikispeciesissä   Amerikankrokotiili Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amerikankrokotiili (Crocodylus acutus) on suurikokoinen krokotiililaji. Se on Amerikan tunnetuimpia krokotiililajeja.lähde?
Koko ja ulkonäkö

Amerikankrokotiili voi kasvaa jopa kuusimetriseksi, mutta jää yleensä 3–4-metriseksi. Amerikankrokotiili on läheistä sukua orinoconkrokotiilille ja se muistuttaa sitä sekä rakenteeltaan että käyttäytymiseltään. Laji lienee kehittynyt Väli-Amerikassa ja levinnyt sieltä Etelä-Amerikan pohjoisosiin.
Amerikankrokotiilin pää on kolmiomainen ja leveä, kuubalaisilla yksilöillä se on erityisen leveä. Selkäpuolella on sarveislevyjä jotka sijoittuvat hyvin hajanaisesti selkään, eivätkä ole rivissä kuten monilla muilla krokotiileilla. Kaulaa kohti sarveislevyt kuitenkin muodostuvat kaulusmaiseksi ja ovat rivissä. Pyrstön tyviosassa selän sarveislevyt ovat kahtena harjanteena, mutta lähempänä pyrstön kärkeä ne sulautuvat yhteen. Nuoret amerikankrokotiilit ovat selkäpuolelta vihertävänruskeita ja vatsapuolelta vaaleankeltaisia. Krokotiilin ikääntyessä sen väri tummenee ja muuttuu harmahtavaksi.
Hampaat, joita on noin 70, ovat suuret ja niistä etummaisimmat ovat uurteiset, joka näkyy varsinkin nuorilla. Leuat ovat hyvin vahvat ja soveltuvat hyvin kovakuorisen saaliin murskaamiseen.
Levinneisyys ja elinympäristö

Amerikankrokotiilia tavataan Karibialla ja sen lähialueilla. Lajia tavataan ainakin Kuubassa, Meksikossa, Floridassa, Haitilla, Jamaikassa, Hondurasissa, Venezuelassa, Kolumbiassa, Costa Ricassa, Ecuadorissa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Belizessä,Panamassa, Perussa ja Nicaraguassa. Mahdollisesti sitä elää myös Trinidadissa ja Margaritassa. Caymansaarilta se on hävinnyt. Monissa valtioissa se on melko harvinainen. Kannan kooksi arvioidaan 10 000–20 000 yksilöä ja laji on vaarantunut. Kanta kuitenkin kasvaa Floridassa.
Amerikankrokotiili elää joissa, järvissä, kanaaleissa ja  patoaltaissa. Se viihtyy myös meressä, erityisesti mangrovemetsissä, vuorovesialueilla ja rannikkolaguuneissa. Poikaset eivät kuitenkaan kestä suolavettä, jonka takia laji ehkä puuttuu esimerkiksi Bahamasaarilta.
Elintavat

Amerikankrokotiilit usein vain kelluvat päivisin veden pinnassa liikkumatta. Auringon laskiessa ne vilkastuvat ja lähtevät ruoan hakuun. Pääravintoa ovat kalat, kilpikonnat ja ravut. Usein se myös syö lintuja ja nisäkkäitä. Voipa se syödä myös pienempiä lajitovereita. Satunnaisesti se on hyökännyt myös ihmisen kimppuun, muttei tiettävästi saalistusmielessä. Amerikankrokotiilit eivät kuitenkaan ole yleensä erityisen vihamielisiä toisiaan kohtaan ja niitä voi olla samalla alueella suuria määriä. Krokotiilit kaivautuvat pohjamutaan kuivina kausina ja ovat siellä usein myös sulattamassa ruokaansa.
Amerikankrokotiilit lisääntyvät ennen sadekautta, huhti-kesäkuussa. Naaraat rakentavat pesänsä hiekasta ja simpukankuorista. Pesäkeon valmistuttua naaras kiipeää sen päälle ja kaivaa takajaloillaan matalan kuopan, johon se munii kahteen tai kolmeen kerrokseen 19–80 munaa. Sen jälkeen munat peitetään ja naaras jää vartioimaan pesää munarosvoilta, kuten pesukarhuilta. Emo yleensä pakenee ihmisen tullessa lähelle, mutta suuret naaraat voivat myös hyökätä. Poikaset kuoriutuvat heinä-elokuussa. Poikaset ovat selkäpuolelta harmaanvihreitä ja niiden pyrstöstä puuttuvat poikkijuovat. Kasvu on nopeaa ensimmäisinä elinvuosina. Lisääntymiskykyiseksi amerikankrokotiilit tulevat 7–8-vuotiaina ja ne voivat elää luonnossa yli 60 vuotta, mutta tarhattuna jopa 80 vuotta.
Amerikanmäyrä

| Amerikanmäyrä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Näätäeläimet Mustelidae
Suku::  Taxidea  Waterhouse, 1839
Laji::  taxus
Kaksiosainen nimi
 Taxidea taxus  (Schreber, 1777) 
 Amerikanmäyrän levinneisyys
Katso myös
   Amerikanmäyrä Wikispeciesissä   Amerikanmäyrä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amerikanmäyrä (Taxidea taxus) on Pohjois-Amerikassa elävä melko isokokoinen näätäeläin ja Taxidea-sukunsa ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö

Amerikanmäyrä muistuttaa ulkonäöltään Euroopassa tavattavaa mäyrää. Eläin on helposti tunnistettavissa pään mustavalkoisesta kuvioinnista. Amerikanmäyrät kasvavat keskimäärin 60–75 cm pitkiksi. Naaraat painavat enintään noin 7 kg ja koiraat jopa 12 kg.
Amerikanmäyrällä on useita alalajeja.
Ravinto ja elintavat

Amerikanmäyrä on petoeläin. Se saalistaa muun muassa maaoravia, hiiriä, kaniineja ja muita pieniä nisäkkäitä. Se voi syödä myös haaskoja ja varastoida löytämäänsä ravintoa. Amerikanmäyrä liikkuu lähinnä öisin. Se on aktiivisempi kesäaikaan kuin talvella, mutta ei vaivu horrokseen eikä nuku talviunta.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Amerikanmäyrä (Taxidea taxus)
iNaturalist: Amerikanmäyrä (Taxidea taxus)
ITIS: Taxidea taxus (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Taxidea taxus, American badger (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Taxidea taxus (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Taxidea taxus:  Wikidata: Q232129  Wikispecies: Taxidea taxus  ADW: Taxidea_taxus  BioLib: 1780  BOLD: 10484  CoL: 54ZSX  EoL: 328595  EPPO: TAXITA  FEIS: tata  GBIF: 2434102  iNaturalist: 41789  IRMNG: 10791595  ITIS: 180565  IUCN: 41663  MDD: 1005880  MSW: 14001508  NatureServe: 2.101705  NCBI: 30554  Observation.org: 88030  ODNR: american-badger  Open Tree of Life: 754612  Paleobiology Database: 52093  Paleobiology Database: 52093  SeaLifeBase: 68805 
Ursus taxus:  Wikidata: Q109647612  CoL: 7F2JD  GBIF: 8117956  ITIS: 1086127 
Amerikanmäyrä
Paperback Writer (kirja)

Paperback Writer on Mark Shipperin kirjoittama puoliksi fiktiivinen, satiirinen Beatles-historiikki vuodelta 1978. Siinä yhdistetään tositapahtumia fiktioon ja muun muassa väitetään, että Beatlesien ensimmäinen LP olisi ollut nimeltään We're Gonna Change the Face of Pop Music Forever. Kirja huipentuu Beatlesin comebackiin ja uuden albumin julkaisuun vuonna 1977.
Kirja on ilmestynyt suomeksi 1982 nimellä Paperback writer – Beatlesien elämä ja toiminta, Juice Leskisen suomentamana.
Skotlannin baptistiliitto

| Skotlannin baptistiliitto |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  Baptistinen
Yhteistyötahoja:  Baptistien maailmanliitto
Toiminta-alue:  Skotlanti, Yhdistynyt kuningaskunta
Seurakuntia:  155
Jäseniä:  10 000
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Skotlannin baptistiliitto on baptistinen kirkkokunta Skotlannissa Isossa-Britanniassa. Vuonna 2024 siihen kuului 155 seurakuntaa ja 10 000 jäsentä. Se on Baptistien maailmanliiton jäsen.
Aiheesta muualla

Kirkon kotisivut
Irlannin kirkko

Irlannin kirkko (engl. Church of Ireland, iiriksi Eaglais na hÉireann) on Irlannissa ja Pohjois-Irlannissa toimiva anglikaaninen kirkko. Sitä johtaa Armagh’n arkkipiispa, jonka lisäksi Dublinissa on oma arkkipiispansa.
Irlannin tasavallassa Irlannin kirkko on toiseksi suurin kirkko katolisten jälkeen. Se kuuluu Kirkkojen maailmanneuvostoon ja Porvoon kirkkoyhteisöön.
Tärkeä Irlannin kirkon varhainen johtaja oli Armagh’n arkkipiispa James Ussher. Nykyinen Armagh’n arkkipiispa on Alan Harper. Dublinin arkkipiispana toimii John Neill.
Aiheesta muualla

Viralliset sivut (englanniksi)
Walesin baptistiliitto

| Walesin baptistiliitto |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  Baptistinen
Yhteistyötahoja:  Baptistien maailmanliitto
Toiminta-alue:  Wales, Yhdistynyt kuningaskunta
Seurakuntia:  406
Jäseniä:  12 433
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Walesin baptistiliitto on baptistinen kirkkokunta Walesissa Isossa-Britanniassa. Vuonna 2017 siihen kuului 406 seurakuntaa ja 12 423 jäsentä. Se on Baptistien maailmanliiton jäsen.
Aiheesta muualla

Kirkon kotisivut
Amerikaniibishaikara

| Amerikaniibishaikara |
| --- | --- |
 Amerikaniibishaikara Tampassa, Floridassa.
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Haikaralinnut Ciconiiformes
Heimo::  Kattohaikarat Ciconiidae
Suku::  Iibishaikarat Mycteria
Laji::  americana
Kaksiosainen nimi
 Mycteria americana  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Amerikaniibishaikara Wikispeciesissä   Amerikaniibishaikara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Amerikaniibishaikara (Mycteria americana) on suuri amerikkalainen haikaralaji, joka kuuluu kattohaikaroiden heimoon. Sen vanhempi suomenkielinen nimi on metsähaikara. Nimestään huolimatta amerikaniibishaikara ei kuulu iibisten heimoon, kuten eivät muutkaan iibishaikarat. Lajilla ei ole alalajeja.
Ulkonäkö ja koko

Aikuinen yksilö on suuri, pituudeltaan 83–115 senttimetriä. Tyypillisesti koiraat painavat 2,5–3,3 kilogrammaa ja naaraat noin 2,0–2,8 kilogrammaa. Suuret koiraat voivat painaa jopa 4,5 kiloa. Linnun höyhenet ovat suurimmilta osin valkoisia. Jalat ovat mustat tai harmaat, mutta jalkojen alaosa on vaaleanpunainen. Pää on tummanruskea ja kalju, naama musta.
Amerikaniibishaikara on suurisiipinen lintu ja lentää kaula ojossa ja jalat avattuina. Lennossa siipien mustat takareunat näkyvät selvästi.
Levinneisyys ja elinympäristö

Amerikaniibishaikara pesii suuressa osassa Etelä- ja Keski-Amerikkaa sekä Karibian aluetta. Laji on ainoa haikara, joka nykyisin pesii Pohjois-Amerikassa. Yhdysvalloissa amerikaniibishaikara pesii uhanalaisena Floridassa, Georgiassa ja Etelä-Carolinassa. Hiljattain on havaittu linnun elävän myös Pohjois-Carolinassa. Maailmanlaajuisesti IUCN on katsonut lajin olevan uhanalaisuusluokitukseltaan elinvoimainen.
Yhdysvalloissa amerikaniibishaikara suosii sypressipuita ja soita.
Lisääntyminen

Amerikaniibishaikarat rakentavat suuret pesänsä puihin. Yhdessä puussa voi pesiä jopa 25 lintua. Normaalisti naaras munii 3–5 munaa. Munia haudotaan 27–32 päivää, ja sekä naaras että koiras osallistuvat hautomiseen. Poikaset painavat noin 60 grammaa. Kilpailu ravinnosta on tiukkaa, ja jos ruokaa on vähän, vain vanhimmat poikaset selviävät. Viikon vanhat poikaset ruokitaan noin 15 kertaa päivässä, ja ne kasvavat nopeasti. 14 päivän jälkeen kuoriutumisesta poikaset painavat kymmenen kertaa enemmän kuin kuoriutuessaan. 28 päivän kohdalla kukin on 25 kertaa painavampi. Pesimäaikana amerikaniibishaikarat tarvitsevat yli 180 kiloa kaloja ruokkiakseen itseään ja jälkeläisiä.
Ravinto

Amerikaniibishaikaroiden ravinto koostuu pääasiassa kaloista, sammakoista ja suurista hyönteisistä.
Amerikaniibishaikaran pää.
Amerikaniibishaikaroita pesimässä.
Käännös suomeksi
Ison-Britannian luterilainen kirkko

Ison-Britannian luterilainen kirkko (engl. Lutheran Church in Great Britain) on luterilainen kirkko Isossa-Britanniassa.
Kirkko on ollut vuodesta 1988 Luterilaisen maailmanliiton jäsen, ja sen jäsenmäärä on 1 500- Vuonna 2010 se liittyi jäseneksi Porvoon kirkkoyhteisöön. Kirkon piispana toimii vuodesta 2019 alkaen norjalainen, entinen Sør-Hålogalandin hiippakunnan piispa, Tor Berger Jørgensen.
Kirkolla on kuusi englanninkielistä seurakuntaa ja yksi pohjoismainen seurakunta, minkä lisäksi se järjestää jumalanpalveluksia puolaksi viidellä paikkakunnalla sekä Suur-Lontoon alueella myös kantoninkiinaksi, mandariinikiinaksi ja swahiliksi.
Aiheesta muualla

Kirkon kotisivut
Tolvilan kartano

Tolvilan kartano sijaitsee Viialassa, nykyisen Akaan alueella. Kartano on yksi alueen suurimpia maatiloja ja sen historia ulottuu useiden vuosisatojen taakse. Aikaisemmin Tolvilan kartano ja kylä kuuluivat Lempäälään, kunnes ne liitettiin 1932 muodostettuun Viialan kuntaan.
Tolvilan kartanon alueella on toiminut Markku Niemisen valmentama ravitalli. Tolvilan kartanon mailla on hoidettu ja valmennettu useita menestyneitä ravihevosia. Viime vuosien aikana Tolvilan kartanon mailla on alettu kasvattaa lampaita ja sinne on perustettu Tolvilan Kartanon lammastila -niminen lammastuotteisiin erikoistunut palvelu. Kartanon mailla tuotetaan ja myydään lampaan lihaa eri muodoissa, enemmän ja vähemmän jalostettuna. Lisäksi myynnissä on lampaantaljoja ja villaa sekä muita maaseututuotteita.
Tolvilan kartanon mailla on ollut asutusta jo kivikaudella ja osa alueesta on suojeltu muinaismuistolain perusteella. Tilan nimi on säilynyt samana jo keskiajalta alkaen, jolloin (vuonna 1465) maanomistajana tiedetään olleen Martti Tolvila -niminen henkilö. Kartanoksi tilaa on kutsuttu 1600-luvun puolivälistä alkaen, jolloin se toimi säteritilana.
Aiheesta muualla

Tolvilan kartanon internet -sivut
Pallo-Iirot

Pallo-Iirojen kotikenttä, Äijänsuon stadion.
Äijänsuon Stadionin pääkatsomo.
Pallo-Iirot ry (lyhennetään usein P-Iirot, aikaisemmin myös RaPI) on vuonna 1930 perustettu jalkapalloseura Raumalta Suomesta. Seuran miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2023 Kakkosessa. Kotiottelunsa Pallo-Iirot pelaa Äijänsuon stadionilla. Seuran hallituksen puheenjohtajana toimii Jarmo Savikurki ja toiminnanjohtajana Janne Koivisto. Aikaisemmin seura on toiminut myös nimellä Hakrit. 1990-luvun alussa Rauman johtavat jalkapalloseurat Rauman Pallo ja Pallo-Iirot yhdistyivät Rauman Pallo-Iiroiksi, joka myöhemmin lyheni nykyiseen muotoonsa.
Historia

Seura aloitti toimintansa vuonna 1930 jalkapallossa ja jääurheilussa nimellä Iirot. Vuonna 1934 seura saavutti jääpallon B-junioreiden piirimestaruuden.
1960-luvulla Iirot ja Rauman Lukko pelasivat molemmat sekä jääkiekkoa että jalkapalloa. Tämä söi molempien taloudellisia resursseja, joten vuonna 1969 Iirot päätti yhdistää toimintansa Lukon jalkapallojaoston kanssa. Uuden fuusioseuran nimeksi tuli raumalaisperäinen sana Hakrit. 1970-luvulla Hakreilla oli sekä lasku- että nousukausia, joihin lukeutui muun muassa edustusjoukkueen nousu IV-divisioonasta III-divisioonaan.
1980-luvun alussa seura palasi lähemmäs juuriaan vaihtamalla nimekseen Pallo-Iirot. Samalla vuosikymmenellä edustusjoukkue nousi III-divisioonasta aina I-divisioonaan asti. Aikakauteen mahtui kuitenkin myös sarjaputoamisia.
1990-luvulla Pallo-Iirot karisti mainettaan hissijoukkueena pelaten kahdeksan peräkkäistä kautta Ykkösessä. Taloudellisesti seuralla oli vaikeaa, mutta se selvisi veloista tiukalla kulukuurilla ja pitkäjänteisellä toiminnalla. Talouden tasapainottamisessa kului kuitenkin useita vuosia.
Nykyisellä vuosituhannella Pallo-Iirot on pelannut pääasiassa Kakkosta, mutta kävi Ykkösessä viimeksi kausilla 2004 ja 2005. Kaudella 2015 Pallo-Iirot asetti tavoitteekseen Kakkosen lohkovoiton, mutta tuloksena oli putoaminen Kolmoseen.
Identiteetti

Pallo-Iirot miellettiin aikoinaan porvarien seuraksi, kun taas kilpailija Rauman Pallolla oli sosiaalidemokraattien joukkueen maine. Politiikka leimasi suomalaista urheilukenttää pitkälle 1990-luvulle asti – esimerkiksi Pallo-Iirot ei poliittisista syistä suostunut yhteistyöhön Rauman Pallon kanssa. Seurojen välinen kilpavarustelu heikensi molempien taloutta, jolloin Rauman Pallo joutui 1990-luvulla lopettamaan toimintansa. Sen sijaan Pallo-Iirot onnistui selviämään veloistaan.
Miesten edustusjoukkue > Joukkue kaudella 2024

Päivitetty 16. elokuuta 2024.
Miesten edustusjoukkue > Tunnettuja pelaajia

Suluissa vuodet Pallo-Iirojen edustusjoukkueessa. Omat kasvatit lihavoitu.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Iiro Aalto (1995–2000, 2010–2015)   Jussi Aalto (2003–2004, 2017–2019, 2021)   Elias Ahde (2022–)   Timo Aho (1994)   Daniel Antúnez (2009)   Raimo Braf (1965)   Diego Córdoba (2007)   Fábio Fontes Bezerra (2001)   João Gaetti (2006)   Marko Granholm (1991)   Harri Hakamäki (1994)   Rami Hakanpää (1999)   Erkki Harell (1963)   Randell Harrevelt (2020)   Jorma Hartikainen (1985)   Vesa Heikinheimo (2005)   Kalle Helin (1996–1997, 1999–2000)   Kimmo Hörkkö (2001–2005, 2008–2013, 2015)   Markus Juhola (1993)   Eetu Kaipio (2016–2019)   Olli Kangaslahti (1990)   Antti Keskitalo (2005–2008)   Kari Ketola (1990, 1992–1997)  |   Timo Korsumäki (1990)   Risto Koskikangas (1999)   Antti Koskinen (2006–2010)   Mika Kouhi (1998–1999)   Vesa Lamminen (1999)   Joonas Laurikainen (2004)   Juho Lehtonen (2008)   Tomi Leivo-Jokimäki (1992)   Ville Lehtinen (2000)   Toni Lötjönen (1998)   Vasile Marchiș (2000–2001, 2008–2016)   Emenike Mbachu (2018–2019)   Marko Nieminen (1991–1992)   Timo Nummelin (1988)   Veli-Pekka Nurmi (2009)   Yannick Ossok (2009)   Vitali Papadopulo (1991)   Timo Peltola (2001)   Tommi Pikkarainen (1994)   Sasha Popovitš (2013)   Janne Puputti (1992–1993)   Risto Puustinen (1989–1993)   Kari Ramstadius (1989)  |   Jukka Rantala (1993–1994, 1996)   Jani Raukko (1995–1998, 2005, 2009)   Jarkko Reinikka (2007)   Rami Rintanen (1984–1988, 1991–1993, 1997–1999)   Sami Rintanen (2001)   Pasi Salmela (1989–1993, 1997)   Esa Salmiheimo (1999)   Tuomas Salminen   Mikko Salo (1999)   Ilkka Santahuhta (2005)   Jussi-Pekka Savolainen (2001–2003, 2011–2014)   Otto Schultz (2019–2023)   Seppo Sulonen (1990–1995)   Panu Toivonen (1991)   Petri Toivonen (1989, 1991)   Tommi Torkkeli (1993–1996)   Jani Tuomala (2011–2013)   Tomi Uusitorppa (1998–2001)   Ari Valvee (1990, 1992)   Erkki Vihtilä (1981)   Teemu Vihtilä (1999)   Rami Viljanen (1995–2006)  |
Miesten edustusjoukkue > Ottelut Suomen Cupissa

2014

3. kierros:
4. kierros:
2015

3. kierros:
2016

2. kierros:
3. kierros:
4. kierros:
5. kierros:
2017

2. kierros:
3. kierros:
4. kierros:
5. kierros:
Lohkovaihe (30 parasta), lohko D:
P-Iirot sijoittui sijalle 6/6 lohkossa D, eikä edennyt puolivälieriin.
2018

2. kierros:
3. kierros:
2019

Kakkosen joukkueiden lohkovaihe, lohko 6:
P-Iirot sijoittui sijalle 3/3 Kakkosen joukkueiden lohkossa 6, eikä edennyt Kakkosen joukkueiden puolivälieriin.
2020

P-Iirot ei osallistunut.
2021

Alasarjajoukkueet eivät olleet mukana.
2022

Tasaus:
1. kierros:
2. kierros:
3. kierros:
Muut miesten joukkueet > P-Iirot/2

Pallo-Iirojen miesten kakkosjoukkue aloitti toimintansa vuonna 2007. Joukkue sai RKV:n sarjapaikan Satakunnan Kolmosesta. Kausina 2008–2012 joukkue pelasi nimellä Pallo-Iirot Reservi. Kaudella 2018 joukkue pelaa Länsi-Suomen Nelosessa.
Sarjasijoitukset:
2007 Kolmonen (Satakunta), sija 4/10
2008 Kolmonen (Satakunta), 5/10
2009 Kolmonen (Satakunta), 5/10
2010 Kolmonen (Satakunta), 2/10
2011 Kolmonen (Tampere/Satakunta), 10/11 (putoaminen Neloseen)
2012 Nelonen (Satakunta), 1/9 (nousu Kolmoseen, luopui sarjapaikasta ja aloitti uudelleen Vitosesta)
2013 Vitonen (Satakunta) B-lohko 3/8, Syksy 9/10
2014 Vitonen (Satakunta), 2/10 (nousu)
2015 Nelonen (Satakunta)
2016 Nelonen (Satakunta), 3/9
2017 Nelonen (Länsi-Suomi, lohko 1), 3/8
2018 Nelonen (Länsi-Suomi, lohko 1), 8/10
2019 Nelonen (Länsi-Suomi), 7/14
2020 Nelonen (Läntinen, lohko A), 8/13
2021 Nelonen (Läntinen, lohko A), 6/12 ja A yläloppusarja 3/6