stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Studio Julmahuvi
Taustaa

Julmahuvi-ryhmän jäsenet tutustuivat toisiinsa Teatterikorkeakoulussa, ja he alkoivat tehdä vapaa-ajalla projekteja yhdessä, kuten mm. kesäteatteria. Ryhmä teki televisiokomediaa sekä ennen Julmahuvia että sen jälkeen:
To(i)ni ja Heikki Haaman -show (1995-96)
Joyboys Story (1997)
Studio Julmahuvi (1998)
Jerico 2000 (1999)
Mennen tullen (2000)
To(i)ni ja Heikki Haaman -show ja Joyboys Story tehtiin MTV3:lle. Edellinen oli mustaa ja absurdia huumoria viljellyt sketsisarja, jonka esikuvia olivat mm. Velipuolikuu, Mutapainin ystävät, Tabu ja Monty Python. Jälkimmäinen taas oli vuoden 1997 Montreux’n kultainen ruusu -kilpailuun tehty erikoisohjelma, joka voittikin kilpailun kolmannen palkinnon eli pronssisen ruusun.
Tuotanto

Joyboys Storyn menestyksen jälkeen Julmahuvi-ryhmä päätti tarjota eri televisioyhtiöille omaa komediasarjaa. MTV3:n silloinen kanavajohto halusi sarjan päätähdeksi tunnetumpaa näyttelijää ja nähdä käsikirjoitukset etukäteen, minkä takia ryhmä päätti tarjota sarjaa Yleisradiolle. Myyntipuheessaan ryhmä sanoi, kuinka heitä kiinnosti huolellinen tekeminen "nopeasti kasaan lätkimisen" sijaan. He halusivat enemmän kuvauspäiviä, "rutkasti aikaa editoitiin" ja panostusta maskeeraukseen, lavastukseen, puvustukseen ja grafiikkaan. He sanoivat tavoitteekseen televisioviihteen uudistamisen, jolla haluttiin "haastaa muutkin viihteentekijät siirtymään 2000-luvulle". Ryhmä päätyi töihin Ylelle vuoden ajaksi ja sai suomalaisittain tavanomaista suuremman budjetin, 375 000 markkaa (62 500 euroa) jaksolta. Tommi Korpela tuli ryhmään mukaan neljäntenä näyttelijänä, kun Jani Volanen halusi keskittyä ohjaukseen.
Studio Julmahuvia käsikirjoitettiin kolme kuukautta. Sketsejä suunniteltiin siten, että jokainen näyttelijä toi aamuisin mukanaan joko lauseen, aforismin, vitsin tai valmiin sketsin. Ideat jaettiin pinoihin niiden huvittavuuden ja puutteiden mukaan. Ajatus kuvitteellisesta TV-kanavasta syntyi kun ideoita kehiteltiin ja yhdisteltiin ja kun näistä haluttiin muodostaa kokonaisuus. Ajatuksena oli, ettei katsoja tiennyt katsovansa komediasarjaa jos hänellä oli äänet poissa televisiosta.
Julmahuvin jatkoksi syntyi erikoisjakso Jerico 2000 (1999), joka parodioi A-studion ja Ajankohtaisen kakkosen kaltaisia Yleisradion ajankohtaismakasiineja. Jericossa kierrätettiin Studio Julmahuvin ”illan dokumentteja”, kuten Viimeiset vaeltajat ja Paradise Coctail – totuus kulissien takana, ja siinä nähtiin myös uusia sketsejä, kuten reportaasi ”munkkien vapautusrintamasta”, joka päästää munkkeja pakoon luostareista. Ohjelma osallistui Montreux’n kilpailuun, muttei päässyt palkintosijoille.
Studio Julmahuvin sketsejä

Muksuluuri – lastenohjelma jota juontaa maanis-depressiivinen satusetä Touko-Pouko (Jukka Rasila). Touko-Pouko saattaa riehua ympäri studiota intiaanina tai Tarzanina, ”askarrella-paskarrella” muovailuvahasta sielun tai valistaa lapsia ”ydinsodan-pydinsodan” vaaroista. Ohjelmassa Touko pääsi myös vastaamaan satunnaisiin puheluihin lapsilta sekä esittämään kappaleen Kreikan Meri. Muksuluurin puhelinnumero on ”tuttu-puttu” 0700-6528834, eli ”kuusi-puusi viisi-piisi kaksi-paksi kasi-pasi kasi-pasi kolme-dolme ja nelkku-kelkku”.
Z-Salamapartio – parodia 1970-luvun jännityssarjoista, jonka pääosassa on kaksi pitkätukkaista yksityisetsivää Mats ja Rauski (Janne Reinikainen ja Tommi Korpela). Z-Salamapartion pohjalta toteutettiin myöhemmin Julmahuvi-ryhmän sarja Mennen Tullen.
Die Kühe – Ratkaisijat (suom. Lehmät) – saksalainen poliisisarja, jossa kovaääniset ja varsin hidasälyiset etsivät Dieter ja Berner (Petteri Summanen ja Jukka Rasila) selvittävät kadonneen suomalaisen mäkihyppääjän (”A-P Nikkola”) arvoitusta. Sarjan viimeisessä jaksossa Ari-Pekka Nikkola esiintyy cameoroolissa.
Pää kylmänä, Nanook! – Pingu-lastenohjelmaa ja amerikkalaisia perheaiheisia tilannekomedioita parodioiva, sanaton komediasarja neljän iglussa asuvan eskimon rattoisasta elämästä. Sketsin oli alkujaan tarkoitus olla pelkkä 20 sekunnin mainos kuvitteellisesta eskimo-tilannekomediasarjasta. Sitä varten saatiin kuitenkin teltankokoisen iglun sijaan iso ja kallis halkaisijaltaan 10-metrinen iglu, jossa oli mahdollisuus kuvata suuntiin ja kunnollinen valaistus. Tämän takia sketsi laajennettiin moniosaiseksi parodiaksi.
Practical English, Abu – Aikuiskoulutuskeskuksen intialainen kieliohjelma, jossa opetellaan esimerkiksi uutta itämaista mattoa ostaessa tarvittavia englanninkielisiä fraaseja.
Viimeiset vaeltajat – BBC-henkinen luonto-ohjelma kahdesta tutkijasta jotka jäljittivät Helsingin raitiovaunuja. Sketsin esikuvana oli dokumentti siperiantiikerien tutkijoista.
Aiheesta muualla

Julmahuvi.net (Archive.org, sisältää myös alasivut)
Studio Julmahuvi Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Studio Julmahuvi Ylefn Elävässä arkistossa (Arkistoitu – Internet Archive)
Studio Julmahuvi Yle Areenassa
Jukka Rasila esittää Touko-Poukoa sketsissä Muksuluuri
Sio

| Sio |
| --- | --- |
 Sio
 Koordinaatit: 14°24′21″N, 4°4′58″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Moptin alue
Piiri:  Moptin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  521 km²
Väkiluku (2009):  24 100
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sio on maalaiskunta Moptin alueen Moptin piirissä Malissa. Sen keskuskylä Soufouroulaye sijaitsee Niger- ja Banijokien tulva-alueen itäreunalla 25 kilometriä Moptista etelään. Kunnassa on 24 100 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede ja ilmasto

Sion kunnan pinta-ala on 521 neliökilometriä. Se rajoittuu lännessä Moptin piirin Soyen ja pohjoisessa Socouran, idässä Bandiagaran piirin Pignari Banan ja Pignaryn sekä etelässä Djennén piirin Fakalan kuntiin.
Kunta on pinnanmuodostukseltaan tasankoa, jonka länsiosa kuuluu tulva-alueeseen. Sen läpi virtaa Nigerin sivujoki Bani, joka muodostaa lukuisia järviä kuten Mbela, Thiofi, Kadié, Bouba ja Sabana. Luonnonvarainen kasvillisuus on savannia sekä paikoitellen galleriametsiä.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Sadekausi kestää heinäkuusta syyskuuhun. Vuotuinen sademäärä on 350–400 millimetriä.
Asutus

Kuntaan kuuluu 20 kylää. Niistä suurimmat ovat 4 000 asukkaan Kouna, 3 600 asukkaan Somadougou ja yli 2 000 asukkaan Soufouroulaye ja Neima. Asukkaat ovat etupäässä markoja, bambaroita, fulbeja, dogoneja ja bozoja. Vallitsevat uskonnot ovat islam ja kristinusko.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan läpi kulkee Bamakon ja Moptin välinen maantie RN6, minkä ansiosta useilla kylillä on hyvät liikenneyhteydet.
Asukkaiden pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi (lähes 40 % tuotannosta), hirssi, durra, maissi, maapähkinä, pavut, vesimeloni ja vihannekset. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Lisäksi harjoitetaan polttopuun hankintaa, keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Somadougoussa pidetään viikoittain tärkeät markkinat ja Soufouroulayessa pienemmät. Karjaa ja kalaa viedään myytäväksi Moptiin, Bamakoon ja Burkina Fasoon.
Kunnassa toimii esikoulu, kahdeksan alakoulua, kaksi yläkoulua, kaksi koulutus- ja kehittämiskeskusta (CED), lukutaitokeskuksia ja madrasa. Terveyspalveluihin kuuluvat Soufouroulayen ja Somadougoun terveyskeskukset ja kaksi terveysasemaa. Vesihuolto käsittää joukon kaivoja, porakaivoja ja vesiposteja. Muihin palveluihin kuuluu kaksi toria, kaupat, viljavarastot, myllyt, riisinkuorimakoneet sekä Soufouroulayen nuortenleiri, jonka tarkoitus on edistää nuorison työllisyyttä. Jokaisen kylän pikku moskeijan lisäksi kunnassa on kaksi suurta perjantaimoskeijaa.
Nähtävyydet ja matkailu

Kunnassa sijaitsevat Sékou Amadoun 1800-luvun alussa perustaman Hamdallahin kaupungin rauniot. Matkailupalveluja ei ole.
Sosioekonominen asema

Sosioekonomisella asemalla viitataan yleensä sekä hyvinvoinnin aineellisiin ulottuvuuksiin että aineellisten voimavarojen hankkimiseen tarvittaviin edellytyksiin. Tällaisia aineellisia voimavaroja ovat tulot, varallisuus ja asumistaso. Niiden hankkimisen edellytyksiä ovat puolestaan koulutus, ammatti ja asema työelämässä. Kaikilla näillä sosioekonomisilla tekijöillä on johdonmukainen ja selvä yhteys hyvinvointiin, terveyteen ja niiden määrittäjiin.lähde tarkemmin?
Sosioekonomista asemaa käytetään kuvaajana yksilön asemasta yhteiskunnassa ja se on oleellinen osa eriarvoisuuden tutkimuksessa. Sillä on yhteys yksilön yhteiskuntaluokkaan. Sosioekonominen asema vaikuttaa yksilön elinympäristöön ja elintapoihin, jonka lisäksi sen ylisukupolvista periytyvyyttä hyödynnetään mahdollisuuksien tasa-arvon toteutumisen mittaamisessa.
Tulot ja varallisuus

Sosioekonomisen aseman materiaalisena mittarina toimivat tulot ja varallisuus. Tähän lukeutuvat mm. palkkatulot, osingot, korot, vuokratulot ja sosiaalituet. Nämä tekijät ovat mukana määrittämässä yksilön varallisuutta ja resursseja. Eriarvoisuuden tutkimuksessa olennaista on tulojen ja varallisuuden jakautuminen yhteiskunnassa ja näiden muuttujien yhteydet ammattiaseman ja koulutuksen kanssa.
Tulojen jakautumista yhteiskunnassa voidaan kuvata Gini-kertoimella, jossa 0 kuvaa täydellistä tulojen tasa-arvoa ja 100 täydellistä epätasa-arvoa. Suomi sijoittui vuonna 2008 maidenvälisessä vertailussa kymmenenneksi tasa-arvoisimmaksi maaksi yhdessä Norjan kanssa Gini-arvolla 26.8.
Ammattiasema

Ammattiasemalla voidaan viitata perinteiseen marxilaiseen tai weberläiseen yhteiskuntaluokitteluun tai näitä uudempaan Erikson-Goldthorpe-Portocarero (EGP) luokitteluun. Marxilainen lähestymistapa edustaa tuotantovälineiden omistussuhteisiin perustuvaa jakoa, kun taas EGP-luokittelu perustuu weberiläisestä traditiosta johdettuun jakoon. EGP-luokittelussa pääteemoja ovat erottelu työnantajien ja palkkatyöntekijöiden välillä, työn itsenäisyys ja valvonnan vaikeuden aste sekä erityistietojen, taitojen ja yksilöllisten kykyjen osuus .
Jako työantajien ja palkkatyöntekijöiden välillä on yleinen, joskin ammattijohtajuuden ja yksityisyrittäjyyden tapauksissa jakolinjat eivät välttämättä toimi näin selvästi. Itsenäisyys, valvonnan vaikeus ja erityistiedot ovatkin nykyään ratkaisevassa osassa määritellessä yksilön ammattiasemaa. Palkkatyön kohdalla jako voidaan tehdä palvelus- ja työsuhteen välillä. Palvelussuhde tarkoittaa että työn valvominen on vaikeaa ja työ vaatii huomattavaa erityisosaamista. Tästä seuraa, että neuvotellessaan työnantajan kanssa palvelussuhteessa oleva työntekijä on hyvässä asemassa, sillä hänen työtään kykenee tekemään vain rajallinen joukko ihmisiä. Työsuhteella taas viitataan helposti valvottavissa olevaan ja erityistaitojen/tietojen kannalta vähemmän vaativiin työtehtäviin, joissa työntekijän neuvotteluvara on yleensä palvelussuhteessa olevaa heikompi.
Näitä teemoja soveltamalla on mahdollista erotella ainakin 11 ammattiluokkaa, mutta yleisemmin tutkimuksissa samankaltaisia luokkia on yhdistetty. Ammattiluokat ovat yhdensuuntaisia yhteiskuntaluokan käsitteen kanssa. Eliitti tai yläluokka samaistetaan EGP-jaottelussa I luokkaan, kun taas keskiluokkaan voidaan laskea luokat II ja IIa. Työväenluokka, tai puhekielessä yleisemmin ”duunarit”, sijoitetaan enimmäkseen luokkiin V, VI ja VIIab. Ammattiasema ja siitä seuraava luokittelu on olennainen osa yhteiskuntatutkimusta ja kysyttäessä suurin osa ihmisistä on valmis sijoittamaan itsensä johonkin yhteiskuntaluokkaan. Luokka-asemaa ei kuitenkaan koeta pelkästään ammattiasemaan perustuvan jaon kautta. Yksilön subjektiivinen käsitys yhteiskuntaluokastaan riippuu ammattiaseman lisäksi mm. tämän tulotasosta.
Eri ammattiluokkien osuudet väestöstä vaihtelevat ajallisesti. Suomessa erityisesti luokkien I-II osuudet ovat kasvaneet sekä naisilla että miehillä siirryttäessä 1970-luvulta 2000-luvulle. Keskiluokka on myös kasvanut lähinnä maanviljelysammatin supistuessa, kuitenkin niin ettei teollisuustyössä ole havaittavissa vastaavaa kehitystä. Tilastollisesti naiset ovat keskiluokkaistuneet miehiä enemmän.
EGP-luokittelua on kritisoitu luokittelun laajuudesta, josta johtuen jaottelut ammattiluokista jäävät niin yleiselle tasolle, ettei niitä koeta riittävän tarkoiksi kuvauksiksi todellisuudesta. Vaihtoehtona onkin lähes kaikki ammattinimikkeet kattava jaottelu, joka on EGP-luokittelua tarkempi, mutta samalla niin atomistinen, ettei sitä voida hyödyntää kuin rajoitetuissa tapauksissa .
Sosiaalinen liikkuvuus

Sosiaalinen liikkuvuus kuvaa tilannetta, jossa yksilöt päätyvät eri sosiaaliseen asemaan kuin heidän vanhempansa. Jos yksilö päätyy samaan asemaan kuin vanhempansa, on kyseessä sosiaalinen periytyvyys. Yhteiskunnassa korkea sosiaalinen liikkuvuus koetaan yleisesti positiivisena ilmiönä. Sosiaalinen liikkuvuus on yhteydessä meritokratian toteutumiseen. Tällöin yksilön menestys on seurausta hänen omista kyvyistään ja toimistaan toisin kuin vahvasti sosiaalisen periytyvyyden yhteiskunnissa, joissa vanhempien asema määrittelee yksilöiden mahdollisuudet. Kaikki sosiaalinen periytyvyys ei kuitenkaan ole seurausta yhteiskunnan avoimuuden puutteesta, vaan on olemassa monia erilaisia mekanismeja, jotka osallistuvat tämän ilmiön tuottamiseen . Näitä ovat esimerkiksi koulutuksen erilainen arvostaminen ja geneettinen perimä. Siksi yhteiskunnissa ei koskaan esiinny ”täydellistä” sosiaalista liikkuvuutta, sillä se vaatisi pakkokeinoja jotka ovat ristiriidassa demokraattisten yhteiskuntien muiden perusarvojen kanssa .
Aiheesta muualla

https://www.tilastokeskus.fi/meta/kas/sosioekon_asema.html#tab2
Suomen ruotsinkielinen nuorisoliitto

| Finlands Svenska Ungdomsförbund FSU |
| --- | --- |

Kotipaikka:  Helsinki
Puheenjohtaja:  Niclas Sandnabba
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Finlands Svenska Ungdomsförbund FSU suomeksi Suomen ruotsinkielinen nuorisoliitto  on kulttuuri ja nuorisotoimintaa järjestävä ruotsinkielen järjestö. Järjestöön kuuluu 270 paikallisyhdistystä. Järjestöllä on 250 seurataloa.
Järjestö koostuu 4 piiristä jotka ovat, Uudellamaalla Nylands Svenska Ungdomsförbund (NSU), Pohjanmaalla Svenska Österbottens Ungdomsförbund (SÖU), Varsinais-Suomessa Åbolands Ungdomsförbund (ÅUF) ja Ahvenanmaalla Ålands Ungdomsförbund (ÅlUF).
Ensimmäinen ruotsinkielinen seuratoiminta alkoi vuonna 1888 jolloin Johannes Klockars perusti Malax UF:n, Maalahteen Pohjanmaalle.
Sulkavanlampi (Viitasaari)

| Sulkavanlampi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Viitasaari
Koordinaatit:  63°03′10″N, 25°42′06″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Keiteleen pohjoisosan alue (14.43)
Laskupuro:  Myllypuro Ylä-Keiteleseen 
Järvinumero:  14.433.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  105,4 m  
Pituus:  590 m  
Leveys:  540 m  
Rantaviiva:  2,485 km  
Pinta-ala:  13,398 ha  
Tilavuus:  0,0001336 km³ 
Keskisyvyys:  1 m  
Suurin syvyys:  3,4 m  
Saaria:  ei saaria 
 fiSulkavanlampi 
Sulkavanlampi  on Keski-Suomessa Viitasaarella  Soliskylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 590 metriä pitkä, 540 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 13,4 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 133 600 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 1,0 metriä ja suurin syvyys on 3,4 metriä. Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueen (14.4) Keiteleen pohjoisosan alueella (14.43), jonka Sulkavanlammen valuma-alueeseen (14.433) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 105,4 metriä mpy.
Suomen Washingtonin-suurlähetystö

| Suomen Washingtonin-suurlähetystö |
| --- | --- |
 Suomen suurlähetystö Washingtonissa.
Osoite:  3301 Massachusetts Avenue NW, Washington, D.C., 20008 United States of America
Sijainti:  Washington (DC), Yhdysvallat
Koordinaatit:  38.92445°N, 77.06517°W
Rakennustyyppi:  suurlähetystö
Valmistumisvuosi:  1994
Suunnittelija:  arkkitehdit Mikko Heikkinen ja Markku Komonen (Heikkinen-Komonen)
Omistaja:  Suomen valtio
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Suomen Washingtonin-suurlähetystö on Suomen ulkomainen edustusto Yhdysvaltain pääkaupungissa Washington D.C.ssä. Edustustoa on syyskuusta 2024 lähtien johtanut suurlähettiläs Leena-Kaisa Mikkola.
Suomen edustusto on toiminut Washington D.C.:ssa vuodesta 1923 lähtien. Lähetystön nykyinen osoite on sijainniltaan kymmenes. Suurlähetystön aseman edustusto sai 10. syyskuuta 1954. Suurlähetystön ohella Suomella on Yhdysvalloissa pääkonsulaatit New Yorkissa ja Los Angelesissa.
Lähetystörakennus sijaitsee arvokkaassa ympäristössä: laajan puiston viereisellä tontilla Massachusetts Avenuella Yhdysvaltain varapresidentin virka-asuntoa vastapäätä, lähellä Vatikaanin, Norjan ja Belgian suurlähetystöjä. Suomi maksoi joulukuussa 1991 hankkimastaan 0,5 hehtaarin tontista 6 miljoonaa dollaria. Vuonna 1994 valmistunut, suunnitelmien mukaan noin 4 800 neliömetrin laajuinen rakennus on arkkitehtien Mikko Heikkinen ja Markku Komonen (Heikkinen-Komonen) suunnittelema. Julkisivun päämateriaalit ovat vihreä graniitti (kiillotettu ja mattapintainen), lasilohkot, lasi ja pronssi. Rakennus on saanut energiatehokkuudestaan Yhdysvaltain ympäristövirasto EPA:n Energy Star-luokituksen ja lähetystö on saavuttanut asteittain toimintaansa kehittämällä korkeimman tason LEED (Leadership in Energy and Environmental Design) platina-sertifikaatin ensimmäisenä lähetystörakennuksena maailmassa. Henkilökunnalla on esimerkiksi Jopoja käytössään.
Suurlähetystö palvelee poliittisten ja kaupallisten tehtävien ohella suomalaisena kulttuurikeskuksena ja näyteikkunana, jossa voidaan järjestää myös konsertteja, taidenäyttelyitä ja elokuvaesityksiä rajoitetulle kävijäkunnalle. Suurlähetystön sauna lämpenee säännöllisesti esimerkiksi Suomen lehdistösuhteita ylläpitävän saunakerhon toimesta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Suomen Washingtonin-suurlähetystö Wikimedia Commonsissa
Suomi ulkomailla: Yhdysvallat (finlandabroad.fi)
Suomen edustustot ulkomailla (um.fi)
Suomen saaret

Suomen saaret muodostuvat vuonna 2018 julkaistun saariselvityksen mukaan 224 661 saaresta. Saarien kokoero on suuri, sillä yli aarin eli 100 neliömetrin kokoisia saaria on 185 759 ja alle puolen hehtaarin eli 5 000 neliömetrin kokoisia saaria on yli 100 000. Vain 76 saarta on suurempia kuin 10 neliökilometriä.
Koska Suomi on ”tuhansien järvien maa”, on järvissä yli puolet (55%) lasketuista saarista. Järvien saaria on 98 050 ja niiden kokonaispinta-ala on 7 200 neliökilometriä. Merien saarten pinta-ala on yhteensä 5 800 neliökilometriä. Kaikkien saarten osuus Suomen kokonaispinta-alasta 3,8 %. Manner-Suomen merialueilla ja sisämaan järvissä on 590 ympärivuotisesti asuttua saarta, joissa ei ole kiinteää tieyhteyttä. Näillä saarilla on yhteensä noin 7 500 asukasta. Lähes puolet Manner-Suomen saaristoasukkaista elää Varsinais-Suomessa. Ahvenanmaan maakunnassa näitä saaria on 80 ja niillä asuu pysyvästi 28 919 asukasta. Ilman tieyhteyttä olevien osa-aikaisesti asuttujen saarten määrä on noin 19 500.
Alla on taulukko Suomen saarista maakunnittain. Mukaan on otettu yli 0,5 hehtaarin saaret, vakituisesti asutut saaret ja osa-aikaisesti asutut saaret .
| maakunta | yli 0,5 ha saaret> lkm | vakituisesti asutut saaret> lkm | vakituisesti asutut saaret> pinta-ala (ha) | vakituisesti asutut saaret> asukkaita | osa-aikaisesti asutut saaret> lkm | osa-aikaisesti asutut saaret> pinta-ala (ha) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Ahvenanmaa | 8105 | 80 | 121310 | 28919 | 613 | 14670 |
| Etelä-Karjala | 2184 | 11 | 5773 | 114 | 895 | 9916 |
| Etelä-Pohjanmaa | 481 | 2 | 29 | 2 | 159 | 613 |
| Etelä-Savo | 9024 | 55 | 18320 | 324 | 2552 | 28704 |
| Kainuu | 1948 | 3 | 263 | 5 | 177 | 3329 |
| Kanta-Häme | 513 | 1 | 3 | 1 | 173 | 622 |
| Keski-Pohjanmaa | 626 | 1 | 2 | 2 | 180 | 1281 |
| Keski-Suomi | 4010 | 12 | 2328 | 27 | 1308 | 14108 |
| Kymenlaakso | 1634 | 14 | 3210 | 65 | 550 | 5228 |
| Lappi | 8657 | 10 | 4535 | 31 | 512 | 1944 |
| Pirkanmaa | 2906 | 9 | 409 | 13 | 1326 | 4994 |
| Pohjanmaa | 4249 | 28 | 5783 | 563 | 1494 | 24007 |
| Pohjois-Karjala | 4433 | 22 | 8769 | 123 | 1124 | 13735 |
| Pohjois-Pohjanmaa | 2583 | 6 | 20188 | 974 | 468 | 6906 |
| Pohjois-Savo | 5276 | 43 | 6712 | 174 | 1700 | 17107 |
| Päijät-Häme | 1333 | 9 | 671 | 20 | 553 | 3285 |
| Satakunta | 2506 | 18 | 716 | 30 | 1151 | 5584 |
| Uusimaa | 5497 | 101 | 11303 | 767 | 1767 | 16908 |
| Varsinais-Suomi | 9853 | 165 | 59370 | 3793 | 2777 | 33492 |
| Yhteensä | 75818 | 590 | 269694 | 35947 | 19498 | 223979 |
Stern (lehti)

Stern logo.
Stern (suom. tähti) on kerran viikossa ilmestyvä saksalainen aikakauslehti. Vuonna 1948 perustettua lehteä kustantaa nykyisin Gruner + Jahr, joka on Euroopan suurin printtaukseen ja julkaisemiseen erikoistunut yritys. Helmikuussa 2004, lehden levikki oli noin 1,07 miljoonaa kappaletta.
Stern-lehti tuli kuuluisaksi huijauksesta, joka tunnetaan nimellä "Hitlerin päiväkirjat".
Aiheesta muualla

Viralliset sivut
Sushil Koirala

| Sushil Koirala |
| --- | --- |

Nepalin 37. pääministeri
 11. helmikuuta 2014 – 12. lokakuuta 2015  
Edeltäjä:  Khil Raj Regmi
Seuraaja:  Khadga Prasad Sharma Oli
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. elokuuta 1939 Biratnagar, Nepal
Kuollut: 9. helmikuuta 2016 (76 vuotta) Biratnagar, Nepal
Tiedot
Puolue:  Nepalin kongressipuolue
Sushil Koirala (12. elokuuta 1939 Biratnagar – 9. helmikuuta 2016) oli nepalilainen poliitikko. Hänet valittiin maansa pääministeriksi 75-vuotiaana helmikuussa 2014. Hän oli Nepalin kongressipuolueen puheenjohtaja.
Koiralan vaatimatonta elämäntapaa arvostettiin korruption vaivaamassa Nepalissa.
Sushil Koirala oli sukunsa neljäs pääministeri. Kongressipuolueen edellinen johtaja, pääministeri Girija Prasad Koirala oli hänen serkkunsa. Sushil Koirala erosi virastaan 10. lokakuuta 2015 ja hänet korvasi Khadga Prasad Sharma Oli.
Shanks (One Piece)

| Shanks |
| --- | --- |
Ensiesiintyminen:  Mangaluku #1   Animejakso #4
Nimi japaniksi:  赤髪のシャンクス
Nimi englanniksi:  Red-Haired Shanks
Muita nimiä:  Punatukka Shanks
Ääninäyttelijä (Seiyu):  Shūichi Ikeda
Ääninäyttelijä (4Kids):  Christopher Bevins
Henkilötiedot
Laji:  Ihminen
Palkkio:  4,048,900,000 berryä
Punatukka Shanks ( jap. 赤髪のシャンクス) on legendaarinen ja voimakas merirosvokapteeni One Piece manga- ja animesarjassa.
Hahmon historia

Shanks on tunnettu ja voimakas merirosvo Grand Linella, joka on Punatukka-merirosvojen kapteeni sekä yksi Neljästä keisarista (Yonkou) Grand Linen toisella puolella. Hän on Monkey D. Luffyn lapsuudensankari ja entinen Gol D. Rogerin miehistön jäsen. Shanks on yksi tunnetuimmista ja pidetyimmistä merirosvokapteeneista, sillä hän on ystävällinen eikä aloita taistelua usein. Viimeksi Shanksista kuultiin kun hän aloitti taistelun Kaidouta vastaan. Häntä on tähän asti nähty melko harvoin, mutta One Piece animesarjan aloitus- ja lopetuskappaleissa hän on esiintynyt monesti.
Shanks pukee aina mustaa kaapua hänen olkapäillään ja ennen Luffyn tapaamista piti olkihattua päässään. Hänellä on myös polviin ylettyvät housut ja sandaalit. Kutsumanimensä Punatukka (myös suomennettu Punapääksi) johtuu hänen punaisista hiuksistaan. Hänen vasemmassa silmässään on kolme arpea jotka  Mustaparta teki hänelle kauan sitten. Shanksilta puuttuu vasen käsi, koska hän menetti sen pelastaessaan Luffyä merihirviöltä kymmenen vuotta sitten. Shanks ja hänen miehistönsä nähdään usein juhlimassa ja juomassa alkoholijuomia, sillä yksi Shanksin mieliajanviete on juhliminen.
Eiichiro Odan mukaan Shanks on häntä eniten muistuttava One Piece hahmo, sillä hänkin pitää juhlimisesta.
Aikainen One Piece

Shanks oli ensimmäisenä esiintynyt hahmo One Piecen varhaisversiossa, Romance Downissa. Paljoa muutoksia puolitoista vuotta myöhemmin ilmestyneeseen One Pieceen verrattuna ei ole, paitsi Hegumanin poissaolo Romance Downista ja se, että Shanksin kättä ei syönytkään merihirviö vaan hai.
Romance Downin toisessa versiossa Luffy sai sekä hatun, että pirunmarjan hänen isoisältään, ei Shanksilta. Syy miksi Shanks jätettiin pois oli se, että ennen One Piecen aloittamista Eiichiro Oda halusi pitää salaisuutena Shanksin jälleen ilmestymisen ja lisätä suosiota Shanksin paluulla.