Historiallinen poetiikka
Historiallinen poetiikka elokuvatutkimuksessa

Historiallinen poetiikka voi lisäksi tarkoittaa elokuvatutkimuksen kontekstissa David Bordwellin esittämää lähestymistapaa elokuvien tarkasteluun, joka pyrkii tuottamaan tietoa vastauksena erityisesti kahteen kysymykseen: 1.) Mitä ovat ne periaatteet joiden mukaan elokuvia luodaan ja joiden kautta ne saavat aikaan tiettyjä vaikutuksia, ja 2.) miten ja miksi nämä periaatteet ovat ilmaantuneet ja muuttuneet tietyissä empiirisissä olosuhteissa.  Hän näkee elokuvien poetiikan tutkimuksen systematisointina teoreettisesta tarkastelusta, joka kohdistuu elokuvallisiin käytäntöihin sikäli kuin ne ovat olemassa tai ovat olleet olemassa.  Bordwellin mukaan historiallinen poetiikka ei ensisijaisesti pyri tuottamaan tulkintoja tai ole erillinen kriittinen koulukunta , vaan se pyrkii luomaan selityksiä elokuvien erilaisille vaikutuksille.
Bordwell myös liittää historiallisen poetiikan ”uusformalismin” (neoformalism) projektiinsa , joka on hänen mukaansa painotukseltaan empirististä poetiikkaa joka painottaa vahvasti elokuvia koskevien faktojen löytämistä. Toisaalta hän korostaa, että uusformalistinen lähestymistapa huomioi myös teoreettisen käsitteistön vaikutuksen tutkimukseen, kuitenkin niin että erilaisten käsitteiden soveltuvuutta arvioidaan aineistosta käsin. Hän tiivistää uusformalistisen poetiikan esittävän teoreettisesti määrittyneitä, korjauksille avoimia ja falsifioitavissa olevia väitteitä.  Teoriasta tulee hänen mukaansa onttoa jos se jää liian yleiselle tasolle: jos elokuvista väitetään esimerkiksi vain että ne ”positioivat subjektin” ilman muita tarkennuksia, melkein mitä tahansa elokuvan käyttämää keinoa voidaan pitää vahvistuksena subjektin positioinnista.
Bordwell esittää historiallisen poetiikan ja uusformalistisen poetiikan vastauksena korkean abstraktiotason teorioille ja erityisesti sen yhdelle (elokuvatutkimuksessa) vaikutusvaltaiselle muodolle, jota hän nimittää ”SLAB-teoriaksi” (SLAB theory, lyhenne viittaa teoreetikoihin Saussure, Lacan, Althusser ja Barthes).  Hänen mukaansa poetiikka eroaa projektina SLAB-teoriasta ainakin kolmella tavalla.
Ensimmäinen eroavaisuus on, että poetiikka on ongelma- ja kysymyskeskeistä SLAB-teorian ollessa enemmänkin olemassa olevaan oppijärjestelmään pohjautuvaa: Bordwellin mukaan SLAB-teoreetikot lähtevät oletuksesta että heillä on jonkinlainen yleinen teoria sosiaalisesta ja psyykkisestä elämästä, joka mahdollistaa elokuvallisten ilmiöiden upottamisen laajempiin lainalaisuuksiin, mutta tämä teoria on oikeastaan ad hoc -rakennelma erilaisten teoreetikoiden (kuten esimerkiksi Lacanin ja Althusserin) ajatuksista.
Toiseksi Bordwellin mukaan poetiikka tekee systemaattista tutkimusta ja SLAB-teoria ei. Hänen mukaansa SLAB-teoria ei lähde siitä, että esitetään tiettyjä kysymyksiä ja mietitään niihin mahdollisia vastauksia vertaillen erilaisten ilmiöitä selittävien teorioiden hyötyjä ja haittoja, vaan se lähtee omista abstraktioistaan pitäen elokuvien ilmiöitä havainnollistavina esimerkkeinä.  Hän myös kritisoi SLAB-teoriaa siitä, että se irrottaa esimerkiksi Freudin, Saussuren, Lacanin ja Althusserin teoriat historiallisista konteksteistaan eikä huomioi myöhempiä (tai välttämättä myöskään aikaisempia) kehityksiä muun muassa kielifilosofian, psykologian tai sosiologian aloilla , jolloin myös näihin teoreetikoihin kohdistunut kritiikki jää huomiotta.
Kolmanneksi Bordwellin mukaan poetiikka käyttää käsitteitä selittävien väitteiden rakentamiseen, kun taas SLAB-teoria käyttää käsitteitä luodakseen tulkinnallisia narratiiveja.