stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Münchenin metro

| U-Bahn München |
| --- | --- |


Sijainti:  München, Saksa
Avattu:  19. lokakuuta 1971
Pituus:  103,1 km
Asemia:  100
Linjoja:  8
Raideleveys:  1 435 mm
Matkoja päivässä:  904 110 (2006)
Matkoja vuodessa:  413 miljoonaa (2018)
Münchenin metro (saks. U-Bahn München) on metrojärjestelmä Münchenissä, Baijerin osavaltiossa, Saksassa. Sitä liikennöi Münchner Verkehrsgesellschaft eli MVG. Metrolla on vuosittain yli 360 miljoonaa käyttäjää. Järjestelmä koostuu 100 metroasemasta ja kahdeksasta metrolinjasta. Linjojen yhteispituus on 95 kilometriä. Kaikki linjat kulkevat maan alla, lukuunottamatta U5 ja U6 linjojen lyhyitä pintaosuuksia.
Historia > Metron rakennustyöt ja avaaminen vuosina 1965–1972

Münchenin metron rakennustyöt aloitettiin 1. helmikuuta 1965 Baijerin pääministeri Alfons Goppelin ja Münchenin pormestari Hans-Jochen Vogelin toimesta Nordfriedhofin aseman työmaalla, joka tuolloin tunnettiin nimellä Schenkendorfstraße. Ensimmäinen, 13,2 kilometrin pituinen metrolinja Kieferngartenin ja Harrasin välillä, johon kuului kaksitoista maanalaista ja kolme maanpäällistä asemaa, valmistui vuonna 1975.
Münchenin saama vuoden 1972 kesäolympialaisten isännyys 26. huhtikuuta 1966 kiihdytti metrohankkeen toteutusta. Kaupunki tarvitsi kiireesti tehokkaan liikenneverkon. Kaupunginvaltuusto muutti 16. kesäkuuta 1966 päätöksellään aikaisempia suunnitelmia ja priorisoi olympiapaikalle johtavan metrolinjan, jonka rakennustyöt aloitettiin 10. toukokuuta 1967. Sitä vastoin Implerstraßen ja Harrasin välisen 2,7 kilometrin osuuden rakentaminen lykättiin.
Kesällä 1967 ensimmäiset testiajot suoritettiin toimitetuilla metrojunien prototyypeillä Alte Heiden ja Studentenstadtin välillä. varikon rakennustyöt hoidettiin väliaikaisesti Alte Heidenin aseman pohjoispuolella sijaitsevalla sivuraiteella. Tulevien ajoneuvojen kolme prototyyppiä suorittivat ensimmäiset testinsä raitiovaunuvarikolla, ennen kuin ne siirrettiin metroradalle vuonna 1967. Vuoteen 1969 mennessä linja Fröttmaningin metrovarikolle oli jo käytössä. Freimannin aseman eteläpuolelle rakennettiin sivuraide Deutsche Bundesbahnin verkkoon, jota pitkin kaikki tulevat metrojunat toimitettiin.
U6-linjan matkustajaliikenne alkoi 10,5 kilometrin pituisella linjalla Kieferngartenin ja Goetheplatzin asemien välillä 19. lokakuuta 1971, (noin kolme vuotta suunniteltua aikaisemmin).
Historia > Laajennukset vuosina 1975-1983

22. marraskuuta 1975 liikenne U3- ja U6-linjojen jatkeella Goetheplatzilta Harrasiin alkoi. Kolmatta Implerstraßen metroasemalle rakennettua raidetta ei käytetty 14 vuoteen. Tätä raidetta käytettiin vasta vuodesta 1989 alkaen, kun U3-linjan erillinen eteläinen haara avattiin. Myös yhdystunnelin haara suunniteltuun kolmanteen tunneliin (nykyinen U4/U5) rakennettiin.
28. toukokuuta 1978 avattiin Poccistraßen asema Goetheplatzin ja Implerstraßen välisellä osuudella. Sen rakentaminen viivästyi suunnitellun moottoritien takia, jota ei koskaan rakennettu, ja se piti rakentaa U3- ja U6-linjojen ollessa jo auki.
16. huhtikuuta 1983 Westparkin kansainvälisen puutarhanäyttelyn johdosta U3- ja U6-linjoja laajennettiin kolmella asemalla Holzapfelkreuthiin ja vain muutama viikko myöhemmin, 28. toukokuuta, U1-linjan haara Rotkreuzplatzille otettiin käyttöön. Yli 40 kilometrin pituinen ja kaksi päälinjaa sisältävä verkosto, jossa oli yhteensä neljä linjaa, oli jo hyvin kehittynyt kaupungin keskustan ja erillisten esikaupunkien osalta vain kaksitoista vuotta liikennöinnin aloittamisen jälkeen.
Historia > Kolmannen tunnelin rakentaminen ja avaaminen

7. lokakuuta 1970 tehtiin päätös rakentaa kolme päälinjaa kaupungin keskustan läpi ja yhdistää kaksi linjaa kuhunkin tunneliin. Päätöksen taustalla olivat historiallisen keskustan tiheiden maanalaisrakenteiden korkeat kustannukset ja parempi verkostovaikutus vähemmillä vaihtoyhteyksillä. Liian monen reitin rakentamista tulisi välttää. tutkimuksen mukaan päälinjojen määrän vähentäminen paransi merkittävästi linjojen kannattavuutta, ja keskustan vaihtoyhteyksiä voitiin parantaa myös yhdistämällä linjoja. Näin ollen säästöä kertyi noin puoli miljardia Saksan markkaa.
Suunnitellun metroverkon perusrakenne toteutui seuraavien kahden vuosikymmenen aikana, vaikka laitamilla tehtiin muutoksia. järjestelmän keskiössä oli päärautatieaseman, Odeonsplatzin ja Sendlinger Torin muodostama  kolmio, jonka tavoitteena oli tarjota optimaaliset vaihtoyhteydet kaikkien linjojen ja S-Bahnin välillä mainituilla asemilla sekä Karlsplatzin ja Marienplatzin asemilla. tavoitteet määriteltiin kolmessa keskipitkän aikavälin suunnitelmassa, jotka toteutuivat suurelta osin vuoteen 2006 mennessä.
10. maaliskuuta 1984 kolmannen metrotunnelin (U4/U5) ensimmäinen osuus Westendstraßelta Karlsplatzille avattiin. Koska muita yhteyksiä verkkoon, erityisesti Fröttmaningin metrovarikkoon, ei ollut, Theresienwiesen alle rakennettiin kaksiraiteinen tunneli, joka liittää linjan Implerstraßen asemaan ja sitä kautta muuhun verkkoon.
U5 laajeni nopeasti; 1. maaliskuuta 1986 se saavutti U3:n ja U6:n Odeonsplatzilla, ja 24. maaliskuuta 1988 linjaa pidennettiin länteen kahdella asemalla Laimer Platzille. Saman vuoden 27. lokakuuta avattiin kaksi uutta linjahaaraa Max-Weber-Platzilta Innsbrucker Ringille ja Arabellaparkiin. Vuoteen 1999 asti U5 jakoi reitin Neuperlach Südiin U2:n kanssa. Tämä oli viimeinen laajennus U4:lle ja U5:lle tähän mennessä. Vuodesta 2022 alkaen on rakennettu U5 -linjan jatketta länteen Pasingin rautatieasemalle. Laimer Platzin ja Pasingin aseman välille rakennetaan uudet asemat Willibaldstraße ja Am Knie ja sen pitäisi valmistua vuonna 2028. U4:n laajentaminen itään Englschalkingiin on osa Münchenin kaupungin kolmatta keskipitkän aikavälin suunnitelmaa.
Historia > Aikajana

| Avattu | linja | Osa | Pituus | Uudet asemat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19. lokakuuta 1971 |  | Kieferngarten–Goetheplatz | 12 km | 13 |
| 8. toukokuuta 1972 |  | Münchner Freiheit–Olympiazentrum | 4 km | 4 |
| 22. marraskuuta 1975 |   | Goetheplatz–Harras | 2,7 km | 2 |
| 28. toukokuuta 1978 |   | Poccistraße | –– | 1 |
| 18. lokakuuta 1980 |  | Scheidplatz–Neuperlach Süd | 16 km | 18 |
| 16. huhtikuuta 1983 |   | Harras–Holzapfelkreuth | 2,7 km | 3 |
| 8. toukokuuta 1983 |  | Hauptbahnhof–Rotkreuzplatz | 3,3 km | 3 |
| 10. maaliskuuta 1984 |   | Westendstraße–Karlsplatz | 6 km | 6 |
| 1. maaliskuuta 1986 |   | Karlsplatz–Odeonsplatz | 0,7 km | 1 |
| 24. maaliskuuta 1988 |   | Westendstraße–Laimer Platz | 1,4 km | 2 |
| 27. lokakuuta 1988 |  | Odeonsplatz–Innsbrucker Ring | 4,1 km | 7 |
| 27. lokakuuta 1988 |  | Max-Weber-Platz–Arabellapark | 3,6 km | 7 |
| 28. lokakuuta 1989 |  | Implerstraße–Forstenrieder Allee | 6,1 km | 6 |
| 1. kesäkuuta 1991 |  | Forstenrieder Allee–Fürstenried West | 1,9 km | 2 |
| 22. toukokuuta 1993 |  | Holzapfelkreuth–Klinikum Großhadern | 2,9 km | 3 |
| 20. marraskuuta 1993 |  | Scheidplatz–Dülferstraße | 5 km | 5 |
| 30. kesäkuuta 1994 |  | Kieferngarten–Fröttmaning | 1 km | 1 |
| 26. lokakuuta 1996 |  | Dülferstraße–Feldmoching | 1,9 km | 2 |
| 28. lokakuuta 1995 |  | Fröttmaning–Garching-Hochbrück | 3,8 km | 1 |
| 9. marraskuuta 1997 |  | Kolumbusplatz–Mangfallplatz | 3,6 km | 4 |
| 23. toukokuuta 1998 |  | Rotkreuzplatz–Westfriedhof | 2 km | 2 |
| 29. toukokuuta 1999 |  | Innsbrucker Ring–Messestadt Ost | 7,7 km | 6 |
| 18. lokakuuta 2003 |  | Westfriedhof–Georg-Brauchle-Ring | 0,7 km | 1 |
| 31. lokakuuta 2004 |  | Georg-Brauchle-Ring–Olympia-Einkaufszentrum | 0,5 km | 1 |
| 14. lokakuuta 2006 |  | Garching-Hochbrück–Garching-Forschungszentrum | 4,4 km | 2 |
| 28. lokakuuta 2007 |  | Olympiazentrum–Olympia-Einkaufszentrum | 2,2 km | 2 |
| 11. joulukuuta 2010 |  | Olympia-Einkaufszentrum–Moosach | 2 km | 2 |
Tulevaisuus > Rakenteilla olevat laajennukset > U5 – Laimer Platz-Pasing

Laimer Platzin ja Pasingin välinen laajennus hyväksyttiin 14. heinäkuuta 2015, sen tarkoituksena on helpottaa alueen ylikuormitettuja raitiovaunu- ja bussilinjoja. Mikäli Pasingin ja Ostbahnhofin aseman välillä ilmenee S-Bahn-liikenteen häiriöitä, U5-linja voi toimia vaihtoehtoisena yhteytenä asemien välillä. Rakennustyöt aloitettiin vuonna 2022, 547 miljoonan euron kustannuksin, ja linjan odotetaan avautuvan 2030-luvun alussa. osuudelle tulee kolme uutta metroasemaa, jotka ovat Willibaldstraße, Am Knie ja Pasing. Valmistuessaan U5 tulee olemaan Münchenin ainoa metrolinja, joka yhdistää päärautatieaseman, Pasingin että Ostbahnhofin asemat toisiinsa, tarjoten yhteyksiä alueellisiin ja pitkän matkan junareitteihin.
Tulevaisuus > Rakenteilla olevat laajennukset > U5 – Pasing-Freiham

Freihamin asukkaat ovat vaatineet U5-metrolinjan laajentamista Freihamiin Pasingin asemalta. Alun perin MVG hylkäsi ehdotuksen korkeiden kustannusten ja Freihamin pohjois- ja eteläosia palvelevien kahden S-Bahn-linjan vuoksi. Raitiovaunulinjan jatkaminen Pasingista Freihamiin nähtiin edullisempana vaihtoehtona. 17. heinäkuuta 2015 pidettiin kansalaisaloite ja vetoomuskampanja, (jota kristillisdemokraattinen unioni (CDU) ja sosiaalidemokraattinen puolue (SPD) tukivat), U5-linjan laajentamiseksi Freihamiin. Tammikuussa 2019 kaupunginvaltuusto päätti jatkaa U5:sta Freihamiin, sillä odotettavissa olevan väestönkasvun vuoksi metrolinja palvelisi kasvavaa kysyntää paremmin kuin raitiovaunu. Lisäksi uusi läntinen pääteasema sijoitetaan Freihamin keskustaan, mikä palvelee esikaupunkialuetta paremmin kuin pohjois- ja eteläpuolella olevat S-Bahn-linjat.
Kaupunginvaltuusto hyväksyi 26. tammikuuta 2020 suunnitelman U5-linjan jatkamisesta Freihamiin, ja rakentaminen alkoi yhtä aikaa Pasingin metroaseman kanssa vuonna 2021. Pasing-Freiham laajennus on 4,5 kilometrin pituinen ja sisältää neljä uutta asemaa: Westkreuz, Radolfzeller Straße, Riesenburgstraße ja Freiham Zentrum. Valmistumisen arvioidaan tapahtuvan vuosien 2035–2040 välillä.Kustannusarvio on 750 miljoonaa euroa.
Oberbayernin hallintoalue hyväksyi 28. heinäkuuta 2020 suunnitelman tulevien metroasemien (Willibaldstraße ja Am Knie) välisen reitin linjauksesta ja rakentamisesta. Reitti kulkee Willibaldstraßen metroasemalta Landsberger Straßen ja Agnes-Bernauer-Straßen kautta kohti kahta suosittua uimahallia ja urheilukeskusta (Westbad Hallenbad ja Eis- und Funsportzentrum West). Am Knie -metroasema sijaitsee lähellä näitä keskuksia, mikä mahdollistaa nopean ja helpon pääsyn asemalle.
Freiham Zentrum -aseman rakennustöiden aloituseremonia pidettiin 28. toukokuuta 2024. Koska rakennustyöt suoritetaan tyhjällä kentällä, Se ei edellytä muokkaustöitä olemassa olevaan infrastruktuuriin, mikä säästää arviolta 50 miljoonaa euroa rakennuskustannuksissa. Sisäänkäynnin on määrä valmistua vuoteen 2027 mennessä. 4,7 kilometrin pituinen yhteys Pasingiin kolmen aseman (Riesenburgstraße, Radolfzeller Straße ja Westkreuz) kautta on suunniteltu valmistuvan 2040-luvulla.
Tulevaisuus > Rakenteilla olevat laajennukset > U6 – Klinikum Großhadern-Martinsried

Tämä 1,3 kilometrin laajennus yhdistää Martinsriedin suuren biotekniikkakeskuksen Münchenin keskustaan. Vuonna 2012 sen arvioidut kustannukset olivat 73,3 miljoonaa euroa. Koska laajennus ulottuu Münchenin kaupungin rajojen ulkopuolelle, suurimman osan rahoituksesta (95 %) maksaa Baijerin osavaltio, kun taas Planeggin ja Münchenin kaupunkien osuus on pienempi. Suunnitelma hyväksyttiin vuonna 2013, ja aseman arvioitiin valmistuvan vuosina 2014–2015. Laajennuksen on kuitenkin kuljettava saastuneen alueen ja myöhemmin täytetyn entisen sorakuopan läpi, mikä johti suunnittelun viivästymiseen.
Metrotunnelin rakentaminen Martinsriediin aloitettiin helmikuussa 2023, ja laajennuksen arvioidaan valmistuvan vuonna 2027.
Tulevaisuus > Suunnitellut laajennukset > U4 – Arabellapark-Englschalking

Laajennusta käsitellään kolmannessa keskipitkän aikavälin suunnitelmassa, joka sisältää myös suunnitelman siirtää osa S8-linjasta maan pinnalta maan alle Unterföhringin ja Leuchtenbergringin asemien välillä. Laajennuksen hyväksymisestä ja rakentamisen aikataulusta ei ole vielä varmuutta. Suunnitellut asemat, Cosimapark, Fideliopark ja Englschalking, sijaitsevat kaikki Bogenhausenin alueella.
Tulevaisuus > Suunnitellut laajennukset > U9

U3- ja U6-linjojen kuormituksen vähentämiseksi on suunniteltu, että uusi linja kulkisi Münchner Freiheitin ja Implerstraßen asemien välillä uuden Pinakothekenin aseman ja päärautatieaseman alla olevan kolmannen metroaseman kautta. Münchenin kaupunginvaltuuston SPD:n ryhmä esitti 12. joulukuuta 2008, että uutta metroyhteyttä tutkittaisiin, mikä helpottaisi U3- ja U6-linjojen ruuhkaisia reittejä, erityisesti Odeonsplatzin ja Sendlinger Torin vaihtoasemien ruuhkia. MVG:n ja MVV:n vuonna 2014 toteuttama yhteistutkimus totesi, että linja olisi rakenteellisesti toteutettavissa. Toiminnallisista syistä linjan yhtymistä U6:een oli suunniteltu myös Giselastraßen asemalle, (Münchner Freiheitin sijasta) joka oli tarkoitus laajentaa neliraiteiseksi. Vaihtoehtona Theresienwiesen aseman laajennukselle harkitaan uutta asemaa Baijerin puiston alla. Lisäksi suunnitellaan, U9:n, Theresienstraßen ja Königsplatzin asemien välille rakennettavaa yhdystunnelia U2-linjalle. Tämän reitin osien ruuhkien helpotus mahdollistaisi uusien linjojen luomisen.
Lokakuussa 2022 projektin toteutuminen ei ollut vielä varmaa, johtuen neljän miljardin euron arvioiduista rakennuskustannuksista ja epäselvästä rahoituksesta.
Linjat

Münchenin metrossa on kahdeksan linjaa.
| --- | --- |
: Olympia-Einkaufszentrum - Georg-Brauchle-Ring - Westfriedhof - Gern - Rotkreuzplatz - Maillingerstraße - Stiglmaierplatz - Hauptbahnhof - Sendlinger Tor - Fraunhoferstraße - Kolumbusplatz - Candidplatz - Wettersteinplatz - St.-Quirin-Platz - Mangfallplatz
: Feldmoching - Hasenbergl - Dülferstraße - Harthof - Am Hart - Frankfurter Ring - Milbertshofen - Scheidplatz - Hohenzollernplatz - Josephsplatz - Theresienstraße -Königsplatz - Hauptbahnhof - Sendlinger Tor - Fraunhoferstraße - Kolumbusplatz - Silberhornstraße - Untersbergstraße - Giesing - Karl-Preis-Platz - Innsbrucker Ring - Josephsburg - Kreillerstraße - Trudering - Moosfeld - Messestadt West - Messestadt Ost
: Moosach - Olympia-Einkaufszentrum - Oberwiesenfeld - Olympiazentrum - Petuelring - Scheidplatz - Bonner Platz - Münchner Freiheit - Giselastraße - Universität - Odeonsplatz - Marienplatz - Sendlinger Tor - Goetheplatz - Poccistraße - Implerstraße - Brudermühlstraße - Thalkirchen - Obersendling - Aidenbachstraße - Machtlfinger Straße - Forstenrieder Allee - Basler Straße - Fürstenried West
: Westendstraße - Heimeranplatz - Schwanthalerhöhe - Theresienwiese - Hauptbahnhof - Karlsplatz (Stachus) - Odeonsplatz - Lehel - Max-Weber-Platz - Prinzregentenplatz – Böhmerwaldplatz - Richard-Strauss-Straße - Arabellapark
: Laimer Platz - Friedenheimer Straße - Westendstraße - Heimeranplatz - Schwanthalerhöhe - Theresienwiese - Hauptbahnhof - Karlsplatz (Stachus) - Odeonsplatz - Lehel - Max-Weber-Platz - Ostbahnhof - Innsbrucker Ring - Michaelibad - Quiddestraße - Neuperlach Zentrum - Therese-Giehse-Allee - Neuperlach Süd
: Garching-Forschungszentrum - Garching - Garching-Hochbrück - Fröttmaning - Kieferngarten - Freimann - Studentenstadt - Alte Heide - Nordfriedhof - Dietlindenstraße -  Münchner Freiheit - Giselastraße - Universität - Odeonsplatz - Marienplatz - Sendlinger Tor - Goetheplatz - Poccistraße - Implerstraße - Harras - Partnachplatz - Westpark - Holzapfelkreuth - Haderner Stern - Großhadern - Klinikum Großhadern
: Westfriedhof - Gern - Rotkreuzplatz - Maillingerstraße - Stiglmaierplatz - München Hauptbahnhof - Sendlinger Tor - Fraunhoferstraße  - Kolumbusplatz - Silberhornstraße - Untersbergstraße - Giesing - Karl-Preis-Platz - Innsbrucker Ring - Michaelibad - Quiddestraße - Neuperlach Zentrum
: Olympiazentrum - Scheidplatz-  Königsplatz - München Hauptbahnhof - Sendlinger Tor - Fraunhoferstraße - Kolumbusplatz - Silberhornstraße - Untersbergstraße - Giesing - Karl-Preis-Platz - Innsbrucker Ring - Michaelibad - Quiddestraße - Neuperlach Zentrum
Kalusto

Münchenin metro käyttää kolmen eri sukupolven sähkömoottorivaunuja, luokka A, luokka B ja luokka C.
Kalusto > Luokka A

A-luokan junat valmistettiin vuosina 1967–1983. Ne koostuvat kahdesta yhteen kytketystä vaunusta. Kaksivaunuisten yksiköiden pituus on 37,15 metriä, korkeus 3,55 metriä ja leveys 2,90 metriä. Kummallakin puolella on kolme ovea, ja yksiköissä on 98 istumapaikkaa sekä seisomatilaa 192 matkustajalle. Yhteensä toimitettiin 193 kaksivaunuista yksikköä, joista 179 on yhä käytössä. Enintään kolme A-luokan kaksivaunuista yksikköä voidaan liittää yhteen muodostamaan 3/3-juna. Junat aiotaan korvata uusilla C-luokan junilla vuoteen 2026 mennessä.
Kalusto > Luokka B

B-luokan junat rakennettiin vuosina 1981–1994 vastaamaan 1980-luvulla kasvaneen rataverkon kalustotarpeita. A-luokan junien tapaan, aluksi tilattiin kuusi prototyyppiä. Sarjatuotannon aloittaminen ja prototyyppien muokkaaminen sarjatuotantoversioita vastaaviksi kesti kuusi vuotta. B-yksiköt ovat kooltaan samanlaisia kuin A-yksiköt, mutta niiden rakenne (erityisesti etuikkuna) ja kolmivaiheinen virtajärjestelmä eroavat tasavirtamoottoreita käyttävistä A-yksiköistä. Oven avaamismekanismi on myös erilainen: B-yksiköissä matkustajat avaavat molemmat ovet vetämällä yhtä kahvaa, toisin kuin A-yksiköissä, joissa vaaditaan molempien kahvojen käyttöä. Kuudestakymmenestäkolmesta yksiköstä viisikymmentäseitsemän on yhä käytössä, (mukaan lukien yksi prototyyppi), ja kuusi on romutettu. Maksimissaan kolme B-luokan kaksivaunuista yksikköä voi muodostaa pitkän 3/3-junan, mutta A- ja B-luokan yksiköiden yhdistäminen sekajunaksi ei ole mahdollista, sillä ne eivät ole keskenään yhteensopivia.
Kalusto > luokka C

C-luokan junien, (jotka suunniteltiin 1990-luvun lopussa), oli tarkoitus korvata vähitellen A-luokan junat, joiden käyttö ja ylläpito ovat nykyään kalliimpia. C1-luokan junat koostuvat kuudesta vaunusta, jotka on yhdistetty yhdeksi jatkuvaksi kokonaisuudeksi, ja niissä on vaunujen väliset käytävät, joiden kautta matkustajat voivat kulkea junan päästä päähän. Kymmenen junaa, C1.9 (vaunut nro 601–610), tilattiin ja toimitettiin ilman prototyyppijunien arviointia. Tekniset ongelmat lykkäsivät niiden käyttöönottoa vuoteen 2002. Kahdeksan muuta yksikköä, C1.10 (vaunut nro 611–618), toimitettiin vuonna 2005. Yhteensä C1-junia on käytössä 18 kappaletta.
Toisen sukupolven junat, C2-luokka, tilattiin Siemens Mobilityltä marraskuussa 2010. Ne pohjautuvat Siemensin uusiin Inspiro-metrojuniin. Ensimmäinen erä, 21 yksikköä (C2.11), piti toimittaa vuonna 2012, mutta toimitus viivästyi vuoteen 2016 teknisten ongelmien ja liittovaltion sekä osavaltion säädösmuutosten takia. Toinen erä, 22 yksikköä (C2.12), tilattiin vuonna 2019, ja sen toimitus alkoi vuonna 2020 ja jatkui vuoteen 2022. Kolmas erä, 24 yksikköä (C2.13), tilattiin toukokuussa 2020, ja sen toimitus on suunniteltu vuosille 2022–2024. Kaiken kaikkiaan C2-junia on käytössä ja rakenteilla 67 kappaletta. Toimitusten valmistuessa A-luokan junista aiotaan luopua vuoteen 2026 mennessä.
Kalusto > luokka C > Luokka D

Uuden sukupolven metrojunat julkistettiin syyskuussa 2021 ja niitä tilataan 80 yksikköä. Junien on tarkoitus korvata luokkien B ja C1 junat 2030-luvun alussa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
MVG
U-Bahn-Bau (saksaksi)
Süddeutsche.de: Eine neue Röhre für München (saksaksi)
Saksan metrojärjestelmät
Berliini
Hampuri
München
Nürnberg
mahdollinen tuleva metrokartta jossa U9 näkyy.
Münchenin metrolinjasto.
A-luokan juna
B-luokan juna
C-luokan juna
Ahjon koulu

| Ahjon koulu |
| --- | --- |

Sijainti:  Ketjutie 2, Kerava
Koordinaatit:  60°24′01″N, 25°08′27″E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Perustettu:  1990
Rehtori:  Ulla Savenius
Luokat:  1-6
Oppilaita:  250 (2021)
Verkkosivut
Ahjon koulu on Keravalla Ahjon kaupunginosassa sijaitseva peruskoulu, jolle valmistui koulutalo vuonna 1990. Koulu toimii osoitteessa Ketjutie 2. Koulussa on noin 250 oppilasta ja annetaan opetusta vuosiluokille 1–6.Kouluun on myös yhdistetty päiväkoti Aarre.
Koulu äänestyspaikkana

Ahjon koulu toimii varsinaisina vaalipäivinä Keravan kaupungin Ahjon ja Kaskelan alueiden (alueet 9 ja 13) äänestyspaikkana.
Aiheesta muualla

Ahjon koulun sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Keravan koulut ja päiväkodit jpg-kartalla (Arkistoitu – Internet Archive)
Vladimir Bure

| Vladimir Bure |
| --- | --- |
 Vladimir Bure vuoden 1972 Munchenin kesäolympialaisissa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. joulukuuta 1950 Norlisk, Neuvostoliitto
Kuollut: 3. syyskuuta 2024 (73 vuotta) Miami, Florida Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Neuvostoliitto
Uran tiedot
Pituus:  181 cm
Laji:  uinti
Seura:  Moskovan Lokomotiv (–1972) ZSKA, Moskova
Kilpauran kesto:  1966–1979
Valmentaja:  Valeri Bure (–1974), Aleksei Bure (1974–)
| Mitalit> Maa:  Neuvostoliitto.miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Neuvostoliitto.miesten uinti. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Neuvostoliitto.miesten uinti. Olympialaiset  | Maa:  Neuvostoliitto> miesten uinti. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | München 1972 | 4 × 100 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | México 1968 | 4 × 200 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | München 1972 | 100 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | München 1972 | 4 × 200 m vapaauinti |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Belgrad 1973 | 4 × 100 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Cali 1975 | 100 m vapaauinti |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Barcelona 1970 | 4 × 100 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Barcelona 1970 | 4 × 200 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Wien 1974 | 100 m vapaauinti |  |
|  Hopeaa | Wien 1974 | 4 × 100 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Wien 1974 | 4 × 100 m sekauinti |  |
|  Hopeaa | Jönköping 1977 | 100 m vapaauinti |  |
|  Pronssia | Jönköping 1977 | 4 × 100 m vapaauinti |  |
Vladimir Valerjevitš Bure (ven. Владимир Валерьевич Буре; 4. joulukuuta 1950 Norlisk, Neuvostoliitto – 3. syyskuuta 2024 Miami, Florida Yhdysvallat) oli Neuvostoliittoa edustanut venäläinen uimari, joka saavutti olympiamitaleita vuosien 1968 ja 1972 kesäolympialaisissa. Neuvostoliiton kaatumisen jälkeen hän siirtyi Yhdysvaltoihin ja toimi NHL-seurojen Vancouver Canucks ja New Jersey Devils kuntovalmentajana.
Uintiura Neuvostoliitossa

Vladimir Bure alkoi uida isänsä Valerin ohjauksessa lajinaan vapaauinti. Bure kilpaili Neuvostoliiton puolesta olympialaisissa 1968, 1972 ja 1976 ja saavutti neljä mitalia: yhden henkilökohtaisen 100 metrin vapaauinnissa ja kolme vapaauintiviesteissä. Hän voitti myös kaksi hopeaa vuosien 1973 ja 1975 MM-kisoista. Lisäksi Bure oli kaksinkertainen Euroopan mestari sekä 17-kertainen Neuvostoliiton mestari. Isänsä Valerin kuoltua vuonna 1974 Vladimirin valmentajaksi tuli setä-Aleksei.
Uran jälkeinen aika > Uintivalmentajana Neuvostoliitossa

Uintiuransa jälkeen Vladimir toimi Bure ZSKA:n uintivalmentajana vuosina 1979–1985. Lisäksi hän toimi urheilutoimittajana sanomalehdissä ja radiossa.
Uran jälkeinen aika > Siirtyminen Yhdysvaltoihin kuntovalmentajaksi

Neuvostoliiton kaatumisen myötä Vladimir Bure siirtyi perheensä kanssa Yhdysvaltoihin. Siellä hän toimi kuntovalmentajana NHL-seuroissa Vancouver Canucks vuosina 1994–1999 ja New Jersey Devils vuosina 1999-2010 kuntokonsultti. Hän oli voittamassa New Jersey Devilsissä Stanley Cupin vuosina 2000 ja 2003.
Vladimir ja Tatjana Burella oli kaksi poikaa, Pavel ja Valeri, joista kasvoi 1990-luvulla NHL:n huippuammattikiekkoilijoita.
Uran jälkeinen aika > Paluu Eurooppaan

Vuonna 2010 Vladimir Bure palasi takaisin kotimaahansa Venäjälle entisen huippukiekkoilija Vjatšeslav Fetisovin kutsusta. Buresta tuli tällöin moskovalaisen ammattijääkiekkoseura TsSKA:n varapuheenjohtaja. Tässä tehtävässä hän oli kaksi vuotta. Vuodesta 2015 hänestä tuli Valko-Venäjän jääkiekkomaajoukkueen kuntovalmentaja vuosiksi 2015–2017.
Vuonna 2017 tapahtuneen sairastumisen jälkeen hän joutui luopumaan kuntiovalmentaja-tehtävästään Valko-Venäjällä. Hän siirtyi takaisin Yhdysvaltoihin, jossa hän kuoli syyskuussa 2024 Miamissa, Floridassa.