stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
John White

John White (s. noin 1756 – 20. helmikuuta 1832 Worthing, Englanti) oli englantilainen lääkäri ja luonnontieteilijä.
White syntyi Sussexissa, joidenkin lähteiden mukaan vuonna 1750. Hän liittyi kirurgiksi Kuninkaallisen laivaston alukselle HMS Wasp vuonna 1778 ja purjehti niin Intiaan kuin Karibialle. Vuonna 1786 White liittyi Irresistiblen miehistöön, ja kapteeni Sir Andrew Snape Hamondin suosituksesta hänet valittiin pääkirurgiksi laivastoon, joka lähti 1787 perustamaan asutusta Australian Botany Bayhin. Laivastossa oli yhdessätoista laivassa kaikkiaan lähes 1 500 ihmistä, joista 778 vankeja, ja paljolti Whiten ja hänen alaistensa ansiosta kahdeksan kuukautta kestäneen purjehduksen aikana kuoli vain 34 ihmistä. Perillä Australiassa rakennettiin sairaala ja kuolleisuus väheni edelleen. Elokuussa 1788 White joutui kaksintaisteluun alaisensa William Balmainin kanssa, ja molemmat haavoittuivat.
Whiten nimeämä tasmaniankaija.
White piti päiväkirjaa Australiassa havaitsemistaan linnuista ja lähetti kirjoituksensa Englantiin ystävälleen Thomas Wilsonille, joka julkaisi teoksen Journal of a Voyage to New South Wales vuonna 1790. Teoksessa oli 65 piirrosta, ja se käännettiin pian saksaksi ja myöhemmin myös ruotsiksi ja ranskaksi. Hän lähetti piirroksia ja näytteitä myös teokseen The Voyage of Governor Phillip to Botany Bay (Lontoo, 1789).
Vuonna 1790 siirtokuntaan saapui toinen 500 vangin laivasto. Vangit olivat erittäin huonossa kunnossa ja heitä kuoli paljon. Lääkkeiden ja tarvikkeiden puutteesta huolimatta White alaisineen hoiti yli puolet vangeista terveiksi. Kolmas vankilaivasto 1791 koki lähes saman kohtalon ja pahimmillaan lähes 600 vankia oli sairaalahoidossa ja kykenemättömiä työhön. Vuonna 1792 kuoli kaikkiaan 436 vankia.
Vuonna 1792 White sai omakseen 40 hehtaarin tilan nykyisen Petershamin kaupungin alueelta. Myöhemmin hänelle myönnettiin vielä 12 hehtaaria lisää maata. Hän myi maansa uudisasukkaalle vuonna 1822.
White palasi Englantiin 1795 ja kirjoitti laajan käsikirjoituksen australialaisista kasveista. Käsikirjoitus katosi jäljettömiin, mutta todennäköisesti siihen liittyvät piirrokset on museoitu British Museumiin. Vuonna 1796 White palasi laivastoon ja purjehti merillä kolme vuotta. Tämän jälkeen hän toimi lääkärinä laivaston asemilla Kentissä aina vuoteen 1820 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle.
White kuvaili ja nimesi tasmaniankaijan vuonna 1790. Myös IBC mainitsee auktoriksi Whiten, mutta Itiksessä auktoriksi mainitaan George Shaw, mikä lienee väärin.
Josef Julius Wecksell

| Josef Julius Wecksell |
| --- | --- |
 J. J. Wecksell vuonna 1882.
Henkilötiedot
Syntynyt: 19. maaliskuuta 1838 Turku
Kuollut: 9. elokuuta 1907 (69 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Josef Julius Wecksell (19. maaliskuuta 1838 Turku – 9. elokuuta 1907 Helsinki) oli suomalainen runoilija ja näytelmäkirjailija.
Wecksellin vanhemmat olivat hattutehtailija Johan Wecksell ja Sofia Ulrika Björklund. Hän pääsi ylioppilaaksi 1858 Turun lukiosta ja opiskeli sitten estetiikkaa ja kirjallisuutta Helsingin yliopistossa.
Wecksellin ura oli lyhyt mutta menestyksekäs. Wecksell ehti julkaista virallisesti uransa aikana vain kaksi teosta, runokokoelman Valda ungdomsdikter (1860) ja näytelmän Daniel Hjort (1863). Wecksellin henkinen tasapaino murtui 24-vuotiaana, ja hän joutui Lapinlahden mielisairaalaan, jossa hän vietti loppuelämänsä. Wecksell on huomattava ruotsinkielisen jälkiromantiikan tulkki, jonka ihanteellisessa tyylissä välkkyy paljon älyllistä ironiaa.
Wecksell on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Wecksellin mukaan on nimetty Wecksellintie Helsingin Eirassa. Turussa on Yrjö Liipolan veistämä patsas Åbo Akademin kirjaston edustalla. Turussa on myös Wecksellin portaat, jotka ovat hänen lapsuudenkotinsa lähellä.
Teokset > Ruotsiksi

Tre friare. 1854.
Två studenter på runosamling. 1859.
Valda ungdomsdikter. Åbo 1860.
Daniel Hjort: Sorgespel i fem akter med fyra tablåer. Edlund, Helsingfors 1863. (Teos digitoituna Doriassa.)
Samlade dikter af Josef Julius Wecksell. Helsingfors 1868, 3. tillökade upplaga Holm, Helsingfors 1891, 5. uppl. med en inledning av Gunnar Castrén. Schildt, Helsingfors 1919.
Giftermålsspekulanten: Komedi i en akt med sång. Borgåbladets teaterbibliotek 29. Tryckeri- och tidnings, Borgå 1931.
Tre friare: Skämt i en akt med sång. Borgåbladets teaterbibliotek 27. Tryckeri- och tidnings, Borgå 1931.
Dikter i urval. Inledning av Karin Allardt Ekelund. Söderström, Helsingfors 1960.
Samlade dikter. Inledning och kommentar av Karin Allardt Ekelund. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland, 395. Finlandssvensk vitterhet, Åbo 1962.
Teokset > Suomennokset

Daniel Hjort: Murhenäytelmä viidessä näytöksessä ja neljässä kuvaelmassa. Suomentanut Paavo Cajander. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkitsema kilpa-suomennos. Holm, Helsinki 1877, 2. tark. painos 1905
Viisi runoa. Suomantanut Irene Mendelin. Kansanvalistus-seuran lehtisiä 34. Kansanvalistus-seura, Helsinki 1894
Valikoima runoelmia. Suomentanut Aukusti Simelius. Suomentaja, Helsinki 1908
Sydänyön lapsen lauluja: Kokoelma runoja. Suomentanut Reino Hirviseppä. Kivi, Helsinki 1941
Daniel Hjort: Viisinäytöksinen murhenäytelmä. Suomentanut Mikko Kilpi. WSOY 1957
Daniel Hjort. Suomentanut Matti Rossi. Jälkisanat Jouko Turkka. Love kirjat, Helsinki 1981
Teokset > Muut käännökset

Daniel Hjort: Veselohra o pěti jednáních. Tšekiksi kääntänyt František Šebek. V. Šimek, Písek 1869. E-kirjana Gutenberg-projektissa.
Kirjallisuutta

Arvid Mörne, Josef Julius Wecksell : en studie / Arvid Mörne., Helsinki, 1909 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547, verkkoversio)
Arvid Mörne, Nya Wecksellstudier / Arvid Mörne., Helsinki, 1920 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547, verkkoversio)
Josef Julius Wecksell ja Karin Allardt-Ekelund, Samlade dikter / J. J. Wecksell ; med inledning och kommentar av Karin Allardt Ekelund., Helsinki, 1962 (ISSN 0039-6842 ja 2490-1547, verkkoversio)
Aiheesta muualla

Lisää luettavaa aiheesta Josef Julius Wecksell on Wikiaineistossa
Vapaasti ladattavia J. J. Wecksellin e-kirjoja Kansalliskirjaston Klassikkokirjastossa, Projekti Lönnrotissa sekä Project Gutenbergissa.
Teoksia digitoituina Kansalliskirjaston kokoelmissa:
Daniel Hjort: Sorgespel i fem akter med fyra tablåer. Helsinki 1863.
Valda ungdomsdikter. Turku 1860.
Wecksell, Josef Julius hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
J. J. Wecksellin runoilijakohtalo. Runoilijan syntymästä tänään sata vuotta, Aamulehti, 19.03.1938, nro 76, s. 9, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Josef Julius Wecksellin syntymän 100-vuotismuisto, Helsingin Sanomat, 19.03.1938, nro 76, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899 
Muut:  IdRef
Weser Flugzeugbau

| Weser Flugzeugbau |
| --- | --- |
Perustettu:  1934
Perustaja:  Adolf Rohrbach
Lakkautettu:  1964
Toimiala:  lentokoneteollisuus
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Weser-Flugzeugbau GmbH oli saksalainen vuonna 1934 perustettu lentokonetehdas. Sen perusti telakkakonserni Deschimag eli Deutsche Schiff- und Maschinenbau AG pyrkien uudelle - ja natsien valtaannousun jälkeen tuottoisalle - liiketoiminta-alueelle.
Yhtiö ei syntynyt tyhjästä. Vuonna 1922 diplomi-insinööri (Dr.-Ing.) Adolf Rohrbach perusti Berliiniin Rohrbach Metallflugzeugbau GmbH-yhtiön, joka nimensä mukaisesti pyrki valmistamaan kokometallisia lentokoneita.  1930-luvun alussa yhtiö ajettiin alas. Huhtikuussa 1934 tästä tuli Weser-Flugzeugbau GmbH. Adolf Rohrbach jatkoi Weserin teknisenä johtajana  Bremenissä, johon rakennettiin tehdas vuosina 1935-36.
Rorhbach oli kehittänyt ideaa VTOL-lentokoneesta (Vertical TakeOff and Landing) vuodesta 1933 ja jatkoi tätä. Pystysuoraan nouseva lentokone tuli todeksi vasta 1950-luvulla.
Diplomi-insinööri Simon oli vuoteen 1938 mennessä kehittänyt VTOL-koneen nineltään  P1003/1. Siinä oli halkaisijaltaa nelimetriset potkurit, jotka kääntyivät nousuasentoon ja vaakalentoasentoon. Kone lensi - paperilla - 650 km/h. Vuonna 1989 Boeing toi markkinoille Boeing V-22 Osprey lentokoneen, joka on tämän suunnitelman kaltainen.
Toisen maailmansodan aikana Weserflug rakensi tehtaan myös Puolaan, jossa valmistettiin Junkers Ju 188 ja Ju 388 -pommikoneita.
Koko Weser-yhtiö siirtyi vuonna 1944 Bremeniin ottaen haltuunsa poliittisesti epäsuosiossa olevan Focke Achgelis-yhtiön tehtaan.
Vuosina 1940-45 Weserflug rakensi  5 215 Junkers Ju 87 Stukaa Tempelhofissa. Tämä Berliinin tehdas rakensi myös Focke-Wulf Fw 190 -hävittäjiä. Tehdas käytti orjatyövoimaa: huhtikuussa 1944 4 151 Temperhofin tehtaan työntekijästä oli 2 103 vankeja.
Vuonna 1948 yhtiön uskottu mies Horst Janson alkoi koota tietoja Weser AG:n varoista, johon Weserflug kuului. Janson koordinoi Bremenin alueen uudelleenteollistamista. Vuoteen 1955 asti Saksa ei Liittoutuneiden sanelemien rauhansopimuksen ehtojen mukaan saanut tehdä moottorilentokoneita. Vuonna 1960 Jansonista tuli Weser AG:n hallituksen puheenjohtaja. Vuonna 1961 Weserflug liittyi VFW-yhtiöön, johon liittyivät myös Focke Wulf (Bremenissä) ja Hamburger Flugzeugbau, joka oli osa Entwicklungsring Nord (ERNO)a. Aluksi yhtiöt kehittävät raketteja etenkin ELDO-avaruusjärjestölle. Kun Focke Wulf ja Weserflug fuusioituivat vuonna 1964, yhtiöstä tuli Vereinigte Flugtechnische Werke.
Lentokoneet

Weserflug We 271
Weserflug P.1003
Aiheesta muualla

F.-Herbert Wenz: Flughafen Tempelhof. Chronik des Berliner Werkes der "Weser" Flugzeugbau GmbH Bremen. Bau der Kriegsflugzeuge Ju 87-Stuka und Fw 190 1939-1945. Lemwerder (Stedinger Verlag) 2000. ISBN 3-927697-24-9.
Bjarne Wegelius

Bjarne Arnulf Wegelius
Bjarne Arnulf Wegelius (20. joulukuuta 1887 Helsinki – 26. elokuuta 1951) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat asessori, valtionrautateiden tariffi - ja tarkastusosaston päällikkö Gustaf Robert Wegelius ja Johanna Alexandra Holmström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Margaretha Christina Andsténin kanssa.
Opinnot

Wegelius kävi kuusi luokkaa Helsingin uutta ruotsalaista oppikoulua ja Raahen Porvari- ja Kauppakoulun sekä teki opintomatkan Saksaan vuosina 1908 - 1909. Opiskelujen jälkeen hän toimi konttoristina Karhula oy:ssä vuosina 1909 – 1911, josta hän siirtyi Rudolf Nymanin agentuuriliikkeen konttoripäälliköksi Helsinkiin vuonna 1911 ja toimi yrityksessä vuoteen 1912 saakka, jolloin siirtyi Viipuriin Simpeleen paperitehtaan kirjanpitäjäksi, josta hän siirtyi edelleen vuonna 1913 osantopäälliköksi Itämaisen tupakkatehtaalle Helsinkiin ennen kuin liittyi jääkäriliikkeeseen.
Jääkäriaika

Wegelius liittyi yhtenä ensimmäisistä niiden vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 28. helmikuuta 1915 ja hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan, josta hänet sijoitettiin myöhemmin perustettuun Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 2. syyskuuta 1915. Pioneerikomppaniasta hänet siirrettiin pataljoonan täydennysjoukkoon 4. huhtikuuta 1916 ja edelleen vasta perustettuun pataljoonan haupitsipatteriin 6. lokakuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahden rannikkoasemissa ja Aa - joella.
Suomen sisällissota

Wegelius saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan patteriupseeriksi Jääkäritykistön 2. patterissa ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Länkipohjassa, Pitkäjärvellä, Orivedellä, Kangasalla ja Lempäälässä sekä Tampereella. Hänet määrättiin Tampereen valtauksen jälkeen suoritetussa tykistön uudelleen järjestelyn yhteydessä muodostetun Jääkäritykistöprikaatin 2. jääkäripatteriston 3. patterin päälliköksi ja hän otti osaa patterinpäällikkönä sotatoimiin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika

Sisällissodan jälkeen Wegelius määrättiin Sotaministeriöön 15. kesäkuuta 1918 ja hänet sijoitettiin tykistö - ja kuormastotoimiston (Y 3:n) ja 1. tammikuuta 1919 alkaen taisteluvälineosaston päälliköksi. Sotaministeriöstä hänet siirrettiin 15. maaliskuuta 1919 alkaen komentajaksi kenttätykistörykmentti 2:n I patteristoon. Hän toimi omien tehtäviensä ohella myös rykmentinkomentajan apulaisena. Armeijasta Wegelius erosi 20. huhtikuuta 1921 ja siirtyi Viipuriin, missä perusti oman agentuuriliikkeenselvennä. Wegelius toimi vuodesta 1928 alkaen Liikkeenharjoittajain vakuutusyhtiön Karjalan piirin tarkastajana ja 20. joulukuuta 1937 alkaen yhtiön Viipurin haarakonttorin johtajana. Hänet haudattiin Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Luottamustoimet

Wegelius toimi Viipurin kauppaseuran hallituksen jäsenenä ja sihteerinä vuodesta 1932 alkaen ja Viipurin ruotsalaisen mieskuuron hallituksen jäsenenä ja sihteerinä vuosina 1929 - 1937 ja varapuheenjohtajana vuodesta 1937 alkaen sekä Yhdistyksen Dramatiska klubben i Wiborg hallituksen jäsenenä ja sihteerinä vuosina 1924 - 1936 ja varapuheenjohtajana vuodesta 1936 alkaen.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Hilfsgruppenführer 2. syyskuuta 1915  Gruppenführer 6. joulukuuta 1915  Luutnantti 11. helmikuuta 1918  Kapteeni 12. maaliskuuta 1918 |    |  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi |
Johan Herman Wessel

| Johan Herman Wessel |
| --- | --- |
 Johan Herman Wessel
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. lokakuuta 1742 Vestby, Norja
Kuollut: 29. joulukuuta 1785 (43 vuotta) Kööpenhamina, Tanska
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: norja
Tuotannon kieli: tanska
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Johan Herman Wessel (6. lokakuuta 1742 Vestby, Norja – 29. joulukuuta 1785 Kööpenhamina, Tanska) oli norjalainen kirjailija.
Wesselin setä oli Peder Wessel ja veljiä matemaatikko Caspar Wessel (1745–1818) ja juristi Ole Christopher Wessel (1744–1794).
Wessel asui vuodesta 1761 Kööpenhaminassa, jossa hän oli perustamassa legendaarista norjalaista kirjailijaryhmää Det norske Selskab. Hän toimitti kirjallisuuslehteä Votre Serviteur otiosis, jossa julkaistiin hänen koomisia kertomuksiaan. Samalla hän toimi yksityisopettajana ja käänsi näytelmiä. Wessel on merkittävä erityisesti parodioista, joissa hän näytelmämuodossa pilkkasi ranskalais-klassista tragediagenreä. Niistä parhain on Kierlighed uden Strømper (1772), jota on esitetty edelleen. Hän on kirjoittanut myös lyhyitä runomuotoisia humoristisia kertomuksia sekä hauskoja hautakirjoituksia ja muistokirjoituksia, joissa häntä voi verrata esimerkiksi ruotsalaiseen Anna Maria Lenngreniin.
Suomennettua tuotantoa

Antologiassa Skandinavian kirjallisuuden kultainen kirja, WSOY 1930
Rakkaus sukkia vailla (otteita)
Pikku runoja, suom. Aarni Kouta
Antologiassa Maailman lyriikkaa: runosuomennoksia, suom. Aarni Kouta, Helsinki: Otava, 1922
Pikku runoja, suom. Aarni Kouta
Antologioissa: Yrjö Jylhä, Runon pursi: maailmankirjallisuuden kertovaa runoutta, Helsinki: WSOY 1934 (3. p. WSOY 1980) ja Yrjö Jyrinkoski, Runomuistelmat: ohjelmistoa 20 vuoden ajalta, toim. Tom Kalima, Espoo: Weilin+Göös 1981 ISBN 951-35-2469-8
Seppä ja leipuri (Smeden og Bageren), suom. Yrjö Jylhä,
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Johan Herman Wessel Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Johan Herman Wessel on Wikiaineistossa  (Pikku runoja)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  RISM  IdRef
Waldemar Walli

Anshelm Waldemar Walli, sukunimi vuoteen 1906 Wallin (7. kesäkuuta 1847 Pori – 23. tammikuuta 1925 Tampere) oli suomalainen kirkkoherra ja valtiopäivämies.
Henkilöhistoria

Wallin vanhemmat olivat kauppias, merimieshuoneen johtaja William Anshelm Wallin ja Anna Dorotea Wilhelmina Winter. Walli oli naimisissa 1870–1920 Selma Katarina Bergrothin (k. 1920) kanssa. Walli pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta 1847, suoritti Helsingin yliopistossa teologian erotutkinnon 1869 ja vihittiin papiksi 1870.
Walli toimi aluksi kappalaisena Pomarkussa ja Uudessakaupungissa. Hän oli Uudenkaarlepyyn kirkkoherrana 1879–1885 sekä Oulussa kirkkoherrana 1885–1905. Sen jälkeen kun Kuopion hiippakunnan piispanistuin siirrettiin Ouluun vuonna 1900, Walli toimi myös Oulun hiippakunnan tuomiorovastina 1900–1905. Oulussa asuessaan Walli oli vuosina 1892–1893 Oulun kaupunginvaltuuston jäsen. Viimeksi Walli oli Tampereen kirkkoherrana vuodesta 1905 alkaen. Hän oli myös Porvoon tuomiokapitulin asessorina ja osallistui edustajana säätyvaltiopäiville.
Walli oli ainoa Suomen kirkon pappi, jonka kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikov karkotti maasta. Hänet karkotettiin ja erotettiin tuomiorovastin virasta elokuussa 1903, ja hän oli Ruotsissa maanpaossa kaksi ja puoli kuukautta. Virkansa hän sai takaisin joulukuussa.
Walli oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1888, 1894, 1897, 1899 ja 1900.
Teokset

Nimellä Waldemar Wallin:
Hyvästä paimenesta ja hänen laumastansa: lähtösaarna. Tekijä, Pori 1875
Kuolemasta elämään: johdatus autuuteen, esiteltynä kanssapuheissa opettajan ja saanankuulian välillä. Mukailtu kirjasta Tvenne samtal emellan en lärare och dess åhörare. Tekijä, Turku 1879
Kuinka me vältämme ijankaikkisen kuoleman: tuomiosunnuntain-saarna. Uusikaarlepyy 1887
Varen redo och vaken: högmässopredikan andra söndag i advent, hållen i Uleåborgs kyrka. Sandström, Nykarleby 1892
Pieni rukouskirja Jumalan yksinkertaisia ja heikkoja lapsia warten; toimitti Wald. Wallin. G. Edén'in ym. mukaan. Bergdahl, Oulu 1904
Kustaa II Aadolfin aika Suomessa. Kyläläisten kirjasia n:o 66. WSOY 1906
Oulun diakonissakodin vuosikertomukset 1896–1898. Oulun diakonissakoti, Oulu 1934
Nimellä Waldemar Walli:
Saarna Kristillisten työväenyhdistysten ensimäisessä edustajakokouksessa Tampereella, 16 päivänä kesäkuuta 1906. Tampere 1906
Pyhäkoulu: lasten saarnoja pyhäkouluja ja koteja varten; toimittaneet Wald. Walli, Arvid Wallenius. Evankeliumi-tekstien toinen vuosikerta. WSOY 1910
Kirjallisuutta

Hannu Mustakallio: Maanpakolaisesta Tampereen ensimmäiseksi kirkkoherraksi: tuomiorovasti Waldemar Wallin (Walli) Oulun-kautensa lopulla ja sen jälkeen. Oulun diakonissalaitoksen tieteellisiä julkaisuja 1. Oulu 1997 ISBN 951-95984-2-1
Aiheesta muualla

Waldemar Wallin elämäkerta Kansallisbiografiassa (SKS Biografiakeskus)
Suomen pappissäädyn valtiopäivämiehet
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo  Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899
Potterless

Potterless on yhdysvaltalainen Mike Schubertin pitämä Harry Potter -aiheinen podcast. Podcastissa seurataan, kun Schubert lukee Harry Potter -kirjoja ja keskustelee vieraiden kanssa kirjojen tapahtumista. Kun kaikki kirjat on käyty läpi, podcastissa käsitellään mm. Harry Potter -elokuvia, Kirottua lasta ja muita Harry Potteriin liittyviä aiheita.
Yrjö Weilin

Georg (Yrjö) Hugo Karl (Kaarle) Weilin, kirjailijanimet Yrjö Veijola tai Weijola ja Juho Aura (12. elokuuta 1875 Jyväskylä – 5. joulukuuta 1930 Helsinki), oli suomalainen liikemies, kirjailija, kustantaja ja suomentaja.
Henkilötietoja ja ammattiura

Weilinin vanhemmat olivat liikemies (kirjankustantamo Weilin+Göös) ja koulunopettaja Alexander Georg Weilin ja Hanna Elisabet Dorothea von Brandenburg. Hänen puolisonsa vuodesta 1900 oli Helmi Matilda Wilhelmina Mäkelä. Yrjö Weilin kävi Jyväskylän ala-alkeiskoulua vuodesta 1883 alkaen ja muutti vanhempiensa mukana Helsinkiin, jossa pääsi ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta vuonna 1893. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1899 ja maisteriksi 1900.
Weilin oli Helsingin Sanomien avustaja 1912–1915 ja Kaunokirjailijaliiton sihteeri 1901–1906. Hän toimi Minervan kirjakaupan ja kustannusliikkeen johtajana 1901–1911 sekä autoliike Yrjö Weilin & Kumpp. Oy:n johtajana 1911–1929.
Weilin sai ensimmäinenä ajokortin Suomessa sen jälkeen, kun autoilijoiden järjestyssäännöt olivat valmistuneet. Eri lähteissä 1980-luvulta lähtien sanotaan, että hän olisi tilannut autoliikettään varten vuoden 1907 Tukholman autonäyttelyyn Akseli Gallen-Kallelalta julisteen Bil-Bol, josta tuli myöhemmin yksi suomalaisen julistetaiteen kulmakiviä, mutta nämä tiedot ovat kiistanalaisia. Tilaaja ei välttämättä ollut Weilin, tai jos olikin, hän mahdollisesti vain välitti ruotsalaisen autokauppiaan tilauksen.
Kirjallinen tuotanto

Weilin julkaisi runoja ja huvinäytelmiä. Hänen näytelmätuotantonsa koostuu lähinnä komedioista ja kansannäytelmistä. Näytelmästä Nuori luotsi (1904) tehtiin kaksi mykkäelokuvaa, joista ensimmäisen ohjasi Kaarle Halme vuonna 1913 ja toisen Erkki Karu 1927. Hänen runosuomennoksinaan tunnetaan myös J. L. Runebergin runoja sekä Jean Sibeliuksen säveltämä Viktor Rydbergin Ateenalaisten laulu ja hän suomensi myös muun muassa Lars Stenbäckin, Gustaf Frödingin ja Oscar Levertinin runoja. Weijolan tunnetuin suomennos lienee Émile Zolan prostituutiota käsittelevä romaani Nana (1930).
Kirjallinen tuotanto > Runokokoelmat

Haavoja, legenda kymmenessä [sic] runossa, 1. p. 1895, nimellä Yrjö Weilin.
Haavoja, legenda kymmenessä runossa, 2. muodosteltu p. 1899.
Karsikko, 1905.
Kuvitettu luettelo Suomen taideyhdistyksen kokoelmista. Yrjö Weilin, 1907.
Sunnuntairatsastaja, runoja, 1910.
Pekkalan veljet, runo julkaistu useissa kokoelmissa, muun muassa Iloitse kanssani : valikoima huumoria luettavaksi ja lausuttavaksi, 1945.
Kirjallinen tuotanto > Näytelmät

Pater Paulus, ilmasta temmattu ivailu yhdessä näytöksessä, 1896.
Nuori luotsi, nelinäytöksinen kansannäytelmä : (5 kuvaelmaa), 1904.
Nuoruus ja hulluus, kolminäytöksinen ilveily ylioppilas-elämästä, 1904.
Sydämiä yössä, syystarina neljässätoista runossa, Otava, 1905
Ihmeellinen asia, yksinäytöksinen näytelmä, 1910.
Kolme seuranäytelmää, 1910.
Palmkvistin kylpymatka, yksinäytöksinen pila, 1910.
Talkoopolska, laulunsekainen yksinäytöksinen seuranäytelmä, 1910.
Eläköön jatsi!, yksinäytöksinen pila, 1930.
Maakaupassa, yksinäytöksinen pila, 1930.
Aiheesta muualla

Yrjö Weilinin sanoitustuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Vapaasti ladattavia Yrjö Veijolan e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergilta
Yrjö Weilin : Auton ostossa, Suomen Kuvalehti, 20.2.1926, nro 8, s. 18, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Ruotsi 
Taiteenala:  MusicBrainz 2