stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kiekko-Espoo

| Kiekko-Espoo |
| --- | --- |

Perustettu:  1984 1984 Kiekko-Espoo ry   1999 Blues Hockey Oy   2012 Jääkiekko Espoo Oy   2018 Kiekko-Espoo Oy
Entiset nimet:  Kiekko-Espoo    1984–1998, 2018–   Espoo Blues   1998–2016
Kaupunki:  Espoo, Suomi
Kotiareena:  Espoo Metro Areena
– kapasiteetti:  6 982
Miesten sarjataso:  SM-liiga
Naisten sarjataso:  Auroraliiga
Toimitusjohtaja:   Henri Sneck
Puheenjohtaja:   Ami Rubinstein
Miesten päävalmentaja:   Jyrki Aho
Naisten päävalmentaja:   Sami Haapanen
Miesten kapteeni:   Ville Lajunen
SM-liiga
Mestaruudet:  0
Hopeaa:  2 (Espoo Blues: 2008, 2011)
Pronssia:  0
Mestis
Mestaruudet:  1  (2023)
Hopeaa:  1 (2022)
Pronssia:  1 (2024)
Suomi-sarja
Mestaruudet:  0
Hopeaa:  0
Pronssia:  1 (2019)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kiekko-Espoo on espoolainen vuonna 1984 perustettu jääkiekkoseura, jonka miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2024–2025 SM-liigassa ja naisten edustusjoukkue Auroraliigassa. Kiekko-Espoo järjestää myös paljon junioritoimintaa ja se on Suomen suurin jääurheiluun keskittyvä urheiluseura.
Kiekko-Espoo toimi vuosina 1998–2016 nimellä Espoo Blues. Blues saavutti kaksi SM-hopeaa, mutta ajautui konkurssiin vuonna 2016. Nykyisen Kiekko-Espoon pohjaksi perustettiin vuonna 2017 Kiekko-Espoo ry, jonka muodostivat Espoon Kiekkoseuran ja Espoon Palloseuran juniorit. Seuran edustusjoukkueen toiminta käynnistyi Suomi-sarjassa kaudella 2018–2019.
Seuran miesten edustusjoukkue nousi jääkiekkoliiton kabinettipäätöksellä Mestikseen kaudeksi 2020–2021. Mestiksessä seura saavutti yhden mestaruuden, yhden hopean ja yhden pronssin. Vuonna 2023 seura jätti lisenssihakemuksen SM-liigaan, joka hyväksyttiin, ja siten Kiekko-Espoon miesten edustusjoukkue pelaa SM-liigaa kaudella 2024–25. Se on ensimmäinen uusi joukkue SM-liigassa sitten vuoden 2016.
Kiekko-Espoon miesten edustusjoukkue pelaa kotiottelunsa Espoon Tapiolassa sijaitsevalla 6982-paikkaisella Espoo Metro Areenalla.
Kiekko-Espoon historia

Katso myös: Espoon Bluesin historia
Kiekko-Espoon historia > Nousu II-divisioonasta I-divisioonaan 1987–1988

Divisioonakarsinnoissa jaossa oli liigaannousijoiden tilalle kaksi uutta paikkaa. Yhteensä divisioonaan selvityisi ensi kaudeksi siis viiden joukkueen sarjasta kolme parasta. Ainoana sarjapaikkaansa joutui puolustamaan VaKi. Kakkosesta se sai seurakseen Heinolan Peliitat, KOOVEEN, Kiekko-Espoon ja Lohi-Kiekon Jyväskylästä. Vuotta aiemmin divisioonasta pudonnut Peliitat joutui kamppailemaan jatkopaikkansa puolesta tiukasti kakkosdivarin etelälohkossa, kun taas Kiekko-Espoo oli selvittänyt tiensä samassa lohkossa itsensä selväksi ykköseksi vain kaksi tappiota kärsineenä. Karsintasarja oli tasainen. Kiekko-Espoo hävisi vierasottelunsa Heinolassa ja Jyväskylässä, mutta jäi sarjataulukon karsintaviivan päälle yhdeksällä pisteellään. Lohi-Kiekon kotonaan maalein 14–1 voittanut ryhmä teki sarjassa eniten maaleja (44) ja päästi vähiten (26). Kiekko-Espoon tärkein pelaaja oli runkosarjassa yli kaksi pistettä per ottelu tehnyt Jarmo Muukkonen. Karsinnoissa eniten tehopisteitä tekivät Jukka Tuovinen (5+7=12), Mikko Lempiäinen (6+5=11), Jan Långbacka (5+4=9), Arto Pappila (4+5=9) ja Olli Saalasti (2+7=9). 17-vuotias Petro Koivunen pelasi viisi peliä, ja hän teki kuusi maalia ja antoi kaksi maalisyöttöä. Joukkueen maalivahti oli aiemmin JYP:ssä liigaa pelannut Harri Tammiruusu.
Kiekko-Espoon historia > I-divisioona ja nousuyritys SM-liigaan 1988–1989

Divisioonan voitti 68 pistettä kerännyt JoKP, joka nousi sarjan ensimmäiseksi pysyvästi jo kahdeksannella sarjakierroksella. Toisesta paikasta liigakarsintaan taistelivat median suosikki Jokerit sekä erinomaisen kauden pelannut sarjatulokas Kiekko-Espoo. Koko kauden kakkos- ja kolmostiloja keskenään vaihdelleet joukkueet saivat eroa aikaan sijoituksissaan vasta runkosarjan viimeisellä neljänneksellä, jolloin rivinsä uudelleen koonnut Jokerit taisteli itsensä K-Espoon ohi kahdeksan pisteen turvin. Kohun saattelemana Kalervo Kummolan suojiin siirtynyt Jokerit sai kasaan 64 ja Kiekko-Espoo 56 pistettä. Jokereiden maaliero oli 278–173. Jarmo Toivosen valmentama Kiekko-Espoo teki 50 maalia vähemmän ja päästi neljä enemmän.
Edellisvuoden nuorisotähti Teemu Selänne pelasi ensimmäisen kautensa miesten sarjassa ja oli helsinkiläisten paras pistemies (36+33=69), vaikka joutuikin jättämään yhdeksän peliä väliin kiireiden vuoksi. Myös Espoossa oltiin panostettu nuoriin pelaajiin. Joukkueen rungon oli annettu hitsautua kakkosessa, eikä kokoonpanoon tehty suuriakaan muutoksia. Joukkueen tärkein pelaajahankinta oli jyväskyläläinen maalivahti Risto Dufva. Valtaosa pelaajista oli 1960–1970-lukujen taitteessa syntyneitä espoolaisia. Seuran omat kasvatit Petro Koivunen, Jan Långbacka ja Mikko Lempiäinen muodostivat joukkueen tehokolmikon. Erityisen hyvä Kiekko-Espoo oli erikoistilanteissa. Se teki 59 ylivoima- ja 11 alivoimamaalia, ja alivoimapelikin toimi kohtalaisesti. Petro Koivunen teki eniten ylivoimamaaleja koko sarjassa (12), puolustaja Sami Nuutinen yhden vähemmän.
Kiekko-Espoon historia > Toinen kausi I-divisioonassa 1989–1990

Rinnanmitalla Kari Torkkelin valmentamalle TuTo:lle jäi pisteen vähemmän kerännyt Kiekko-Espoo. Kaksikolla ei suurtakaan panosta missään vaiheessa kautta ollut, sillä erot sekä ylös- että alaspäin olivat suhteellisen selvät. Varsinkin espoolaisille kausi oli silti suunnaton pettymys. Ensimmäinen kausi oli ollut erittäin onnistunut, ja houkutuksista huolimatta seuran lupaavat omat kasvatit olivat vielä jääneet divisioonaan, joten K-Espoon oletettiin yhä taistelevan kärkipään sijoista. Nuorista joukkueen olivat jättäneet vain Jokereihin siirtynyt Jan Långbacka sekä puolustajalupaus Peter Ahola, joka siirtyi Bostonin yliopistoon. Lisäksi Jukka Tuovinen ja Jukka-Pekka Hienonen vaihtoivat joukkuetta. Muuten pysyi joukkue lähes samana.
Uusia pelaajia Matinkylässä olivat jyväskyläläinen hyökkääjä Marko Virtanen (22 maalia 30 pelissä), yli kymmenen kautta Extraliigaa Litvínovissa pelannut tšekkipuolustaja Jordan Karakavrilidis sekä omista kasvateista muun muassa Juha Ylönen ja Tom Laaksonen. Karakavrilidis tosin siirtyi jo kesken kauden pelaamaan II divisioonaa Iisalmelle tehtyään 24 pelissä tehot 7+12=19. Ilmeisesti merkittävin menetys oli Martti Merran jättäytyminen sivuun valmennusryhmästä, sillä espoolaisten peli ei käynnistynyt missään vaiheessa kautta. Tosin Petro Koivunen pelasi hyvin, eikä edes asepalveluksen samanaikainen suorittaminen juuri vaikuttanut hänen pelaamiseensa. Koivunen teki kauden aikana 60 pistettä (25+35) ja oli joukkueen paras pistemies. Kiekko-Espoo teki kauden aikana peräti 214 maalia, mutta päästi niitä 229.
Kiekko-Espoon historia > Kolmas kausi I-divisioonassa 1990–1991

Vantaalaisten perässä tulivat 49 pistettä keränneet Karhu-Kissat sekä Kiekko-Espoo. Kiekko-Espoo aloitti kautensa kolmella tappiolla – loppu sujuikin jo paremmin, sillä kahdeksasta viimeisestä pelistään se ei hävinnyt yhtäkään. Espoolaiset olivat sinnitelleet kiekkoinnostuksensa turvin mukana hyvin ja yhtenäisenä rintamana, mutta tähän kauteen se joutui lähtemään pelkäämistään asetelmista, eli lupauksensa menettäneenä. Koko edelliskauden ykkösketju oli vaihtanut joukkuetta. Omista nuorista pelaajista vakituisen pelipaikan sai muun muassa Jere Lehtinen. Espoolaiset menestyivät kuitenkin pelaajamenetyksistä huolimatta – nimenomaan joukkueena. Niukkojen voittojen takia Kiekko-Espoon maaliero oli 186–166.
Kiekko-Espoon historia > Neljäs kausi I-divisioonassa ja nousu SM-liigaan 1991–1992

Kärkipäässä pääjoukosta erottui kolmikko Kiekko-Espoo, Kärpät ja KooKoo. Kiekko-Espoo ratkaisi kilvan edukseen kauden puolivälissä pelaten putkeen 12 ottelua ilman tappioita. Koko kauden aikana vain seitsemän peliä hävinneet espoolaiset keräsivät 69 pistettä. Espoossa joukkuetta oli rakennettu kohti liigakelpoisuutta pitkäjännitteisesti omista kasvateista. Samoilla linjoilla seurassa oli valmistauduttu tähänkin kauteen. Lähtökohdat olivat hyvät, sillä seuran 1970-luvun alkupuolella syntyneet kuuluivat ikäluokkansa parhaimmistoon Suomessa. Juha Ylönen (HPK) ja Lahteen siirtyneet Tommy Kiviaho sekä Teemu Sillanpää jättivät Kiekko-Espoon kesän aikana, mutta muuten joukkue pysyi muuttumattomana. Vastaavasti espoolaislähtöinen Jan Långbacka palasi seuraan kahden Jokereissa pelaamansa vuoden jälkeen, ja joukkueen omista junioreista kasvoi uusia vastuunkantajia. Isokokoinen Tom Laaksonen teki ensimmäisellä kaudellaan Kiekko-Espoossa 43 pelissä tehot 23+18=41. Laaksosta tehokkaammin espoolaisista kiekkoilivat Tero Lehterä (23+33=56), Riku Kuusisto (22+33=55), Mikko Lempiäinen (21+30=51), Jan Långbacka (17+33=51) ja Jere Lehtinen (32+17=49).
SM-liigakarsinnassa Kiekko-Espoo sai vastaansa liigan viimeiseksi sijoittuneen JoKP:n. Suurempien yleisömäärien toivossa Matinkylän sijasta Helsingin jäähallissa karsinnat pelannut Kiekko-Espoo ja JoKP pelasivat täyden sarjan. Avausottelussa paikkaansa puolustanut JoKP otti 3–4-vierasvoiton. Divisioonan parhaaksi valmentajaksi valittu Martti Merra sai kuitenkin valettua uskoa joukkueeseensa. Kiekko-Espoo voitti seuraavan ottelutn täynnä yleisöä olleessa Joensuun jäähallissa 2–8. Joensuulaisten maalivahtina pelasi Juha Virenius. Kolmannessa pelissä Kiekko-Espoon maalivahtina pelasi Ari Hilli, sillä kahdessa ensimmäisessä karsintapelissä pelannut Sami Äikää joutui umpisuolileikkaukseen. Hilli pelasi hyvin, ja K-Espoo voitti kolmannen pelin Petteri Kanervan jatkoaikamaalilla 3–2. Näin ollen JoKP tarvitsi kaksi voittoa säilyäkseen sarjassa. Viidettä ja ratkaisevaa peliä oli saapunut seuraamaan Helsingin jäähalliin peräti 7 776 katsojaa. Kotijoukkueen Tero Lehterä teki maalin reilut kymmenen minuuttia ennen täyttä peliaikaa. Kiekko-Espoo voitti 2–1 ja nousi liigaan voitoin 3–2. Nousua oli yritetty jo parin vuoden ajan, mutta seuran johtajien mielestä se tuli silti aavistuksen liian aikaisin. Jan Långbacka teki viidessä pelissä tehot 3+3=6 ja Jere Lehtinen 2+4 = 6. Espoolaisten paras maalintekijä karsinnoissa oli Riku Kuusisto 4+0=4.
Kiekko-Espoon historia > 1998–2016: Uinuvat vuodet

Neljänteen sijaan päättyneen kauden 1997–1998 jälkeen Kiekko-Espoon nimi muuttui Espoo Bluesiksi. Seura kantoi K-Espoon historiaa mukanaan. Kiekko-Espoon pelaajista Jere Lehtisen ja Timo Hirvosen numerot jäädytettiin ja paidat nostettiin Tapiolan monitoimiareenan kattoon. Tuon seuran taival päättyi vuonna 2016 talousvaikeuksiin. 1998–2016 Kiekko-Espoon nimellä pelasi useita juniorijoukkueita, mutta seuralla ei ollut aikuisten edustusjoukkuetoimintaa. Seuran nimi ja tunnus pysyivät vanhan yhdistyksen hallussa, joka pyöritti Bluesia.
Bluesin kaatumisen jälkeen seuran entinen omistaja Jussi Salonoja käynnisti yleisseurahankkeensa. Kiekko-Espoo oli yksi nimivaihtoehdoista, mutta Salonoja päätyi Espoo Unitediin. Espoo Unitedin taru päättyi kahden kauden jälkeen keväällä 2018.
Kiekko-Espoon historia > 2017: Uusi alku

Espoo Bluesin ja Kiekko-Espoon juniorijoukkueet pelasivat vuoteen 2014 asti Kiekko-Espoo Juniorit ry:n alaisuudessa. Kiekko-Espoon ja Bluesin junioritoiminnan ytimen muodostivat pitkään junioriseurat EJK, EKS, EPS ja Jäähonka. Näistä seuroista EPS ja EKS erosivat yhteistyöstä 2010-luvun puolivälissä erimielisyyksien vuoksi.
Vuonna 2017 seurat aloittivat oman pelaajapolkunsa C-A-junioreihin. Sen nimeksi tuli Kiekko-Espoo.
Unitedin kaatumisen jälkeen Espooseen syntyi aikuisten edustusjoukkuetasolle merkittävä tyhjiö. Juniorien pelaajapolulle ei ollut enää ylintä pysäkkiä kun ensin Blues ja sitten United katosivat kartalta. Kiekko-Espoo ry perusti joukkueen myös miesten sarjoihin. Seuran urheilutoiminnan johtoon pestattiin Bluesista ja Unitedista tuttu konkaripelaaja Kim Hirschovits.
Edustusjoukkuetta pyörittää osakeyhtiö, jota hallinnoi Kiekko-Espoo ry. Sen jäseniä ovat EKS ja EPS. Yhdistyksen sääntöjen mukaan Blues Juniors voi liittyä mukaan samoilla oikeuksilla muiden junioriseurojen kanssa.
Toisin kuin kaksi vuotta aiemmin perustettu United, Kiekko-Espoon uusi tuleminen sai espoolaisen jääkiekon kasvatit vahvasti taakseen. Osakeyhtiön osakkaiksi lähti lukuisia Kiekko-Espoon ja Bluesin kasvatteja. Joukkoon kuuluvat mm. Tomi Sallinen, Jere Sallinen, Jani Lajunen, Ville Lajunen, Arto Laatikainen, Toni Kähkönen, Veli-Matti Savinainen, Mikko Koskinen, Mikko Lehtonen ja Matti Järvinen.
Kiekko-Espoo palasi miesten edustusjoukkuetasolle tasan 20 vuotta sen jälkeen, kun alkuperäisen seuran nimi muuttui Bluesiksi. Uusi Kiekko-Espoo aloitti pelit kaudella 2018–2019 Suomi-sarjassa. Se pelasi kauden kotiottelunsa Espoonlahden jäähallissa.
Kaudella 2019–2020 myös Bluesin naisten edustusjoukkue siirtyi Kiekko-Espooseen.
Kaudella 2019–2020 muuttui A-liiganuorten pelillinen lisenssioikeus Espoo Bluesilta Kiekko-Espoolle. Taustalla oli usean espoolaisen seuran yhteistyö. Kaudelle 2019–2020 Kiekko-Espoo siirtyi pelaamaan kotiottelunsa Espoo Metro Areenalle. Samalla kaudella myös SM-liigassa pelaava Bluesin naisten edustusjoukkue siirtyi Kiekko-Espoon alaisuuteen.
Kiekko-Espoon nousi kaudeksi 2020–2021 jääkiekkoliiton lisenssikomitean päätöksellä Mestikseen.
Lokakuussa 2023 Kiekko-Espoo jätti jääkiekkoliiton lisenssikomitealle lisenssihakemuksen SM-liigaan. Hakemus hyväksyttiin 19. joulukuuta 2023 ehdollisena.
Kiekko-Espoon historia > 2024: Espoon paluu Liigaan

Keväällä 2024 Kiekko-Espoo ilmoitti, että se on onnistunut täyttämään Liigan lisenssiin vaadittavat ehdot, ja Kiekko-Espoo ja Liiga sopivat liigaosakkeen lunastamisesta. Kiekko-Espoo pelasi viimeisen kautensa Tomas Westerlundin valmentamana Mestiksessä 2023–24 ja saavutti pronssia.
Kiekko-Espoo palaa SM-liigaan kaudeksi 2024–25. Se on palkannut uudeksi päävalmentajakseen Jyrki Ahon.
Tunnukset > Peliasu

Kiekko-Espoo pelaa kotiottelunsa tummansinisellä paidalla, tummansinisillä housuilla ja tummansinisellä kypärällä. Vierasottelut joukkue pelaa valkoisella paidalla, tummansinisillä housuilla ja tummansinisellä kypärällä.
Tunnukset > Logot

Kiekko-Espoon käyttämät logot ovat pääasiassa liittyneet Espoon kaupungin vaakunaan.
Kiekko-Espoon logo vuosina 1984–1998.
Kiekko-Espoon logo vuosina 2018–2024.
Logo vuodesta 2024 lähtien.
Nykyinen joukkue

| Kiekko-Espoo kaudella 2024–2025 n k > Kokoonpano | Kiekko-Espoo kaudella 2024–2025 n k > Kokoonpano | Kiekko-Espoo kaudella 2024–2025 n k > Kokoonpano | Kiekko-Espoo kaudella 2024–2025 n k > Kokoonpano | Kiekko-Espoo kaudella 2024–2025 n k > Valmentajat | Kiekko-Espoo kaudella 2024–2025 n k >  | Kiekko-Espoo kaudella 2024–2025 n k >  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Maalivahdit  31   Marcus Hellgren    1   Aleksi Karjalainen   35   Sami Rajaniemi   30   Petteri Rimpinen Puolustajat  64   Arvid Aronsson   50   Tobias Ekberg   23   Atte Heinänen    3   Miro Keskitalo   46   Anders Koch   55   Kasper Kotkansalo (A)   26   Kasper Kulonummi   34   Aleksi Laakso   47   Ville Lajunen (C)    7   Eelis Marila   48   Nooa Nyman |  |  Hyökkääjät  48   Joose Antonen   13   Niilo Harju   15   Aatu Heinänen    8   Cameron Hillis   28   Janne Hämäläinen   71   Matti Järvinen (A)   22   Aapo Katavisto   90   Juho Koivusaari   18   Ottoville Leppänen    9   Heikki Liedes (A)   12   Joni Piipponen   14   Elias Puolanne   89   Peter Quenneville   72   Joachim Rohdin   40   Tomi Sallinen (A)   29   Tuomas Suoniemi   38   Teemu Tallberg   21   Rasmus Toivainen   82   Venni Tolppola   78   Arttu Tuomaala   75   Santeri Virtanen |  |  Päävalmentaja Jyrki Aho Apulaisvalmentajat Kurtis McLean  Tomas Westerlund  Rolf von Hedenberg  Selitykset (C) Kapteeni  (A) Varakapteeni  Lähde: Elite Prospects eliteprospects.com. Päivitetty: 1. maaliskuuta 2025  |  |  |
Nykyinen joukkue > Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Jyrki Aho
Apuvalmentaja: Kurtis McLean
Maalivahtivalmentaja: Rolf von Hedenberg
Joukkueenjohtaja: Timo Kolehmainen
Kunto- ja luisteluvalmentaja: Jukka Lehto
Huoltopäällikkö: Aleksi Lindstedt
Huoltaja: Taisto Barsk
Operatiivinen johtaja: Juuso Holtari
Urheilutoimenjohtaja: Kim Hirschovits
Puheenjohtaja: Ami Rubinstein
Mestiksessä palkitut

| Kausi | Valinta | Voittaja |
| --- | --- | --- |
| 2021–2022 | Toinen tähdistökentällinen |  Miro Keskitalo |
| 2021–2022 | Toinen tähdistökentällinen |  Roope Taponen |
| 2021–2022 | Ensimmäinen tähdistökentällinen |  Sakari Turtiainen |
| 2022–2023 | Pudotuspelien arvokkain pelaaja (Håkan Hjerpe -palkinto) |  Tommi Huhtala |
| 2022–2023 | Toinen tähdistökentällinen |  Janne Hämäläinen |
| 2022–2023 | Paras maalivahti (Pasi Nurminen -palkinto) Ensimmäinen tähdistökentällinen |  Waltteri Ignatjew |
| 2022–2023 | Ensimmäinen tähdistökentällinen |  Atro Leppänen |
| 2022–2023 | Paras puolustaja (Jari Lippojoki -palkinto) Ensimmäinen tähdistökentällinen |  Aleksi Matinmikko |
| 2022–2023 | Paras valmentaja (Raimo Määttänen -palkinto) Mestarijoukkueen valmentaja (Juhani Tamminen -palkinto) |  Tomas Westerlund |
| 2023–2024 | Toinen tähdistökentällinen |  Janne Hämäläinen |
Päävalmentajat 2018–

2018–2019  Mikko Juutilainen
2019–2020  Kim Hirschovits
2020–2021  Janne Tuunanen
2021–2022  Kim Hirschovits
2022–2024  Tomas Westerlund
2024-  Jyrki Aho
Kapteenit 2018–

2018–2019  Nikke Kettukangas
2019–2020  Juuso Hämäläinen
2020–2021  Arto Laatikainen (12. tammikuuta 2021 asti)
2021  Anton Ollikainen
2021–2022  Toni Kähkönen
2022–2024   Miro Keskitalo
2024-   Ville Lajunen
Sulkapallo

| Sulkapallo |
| --- | --- |

Alkuperämaa:  Englanti
Piirteet
Tyyppi:  mailapeli
Kilpailumuodot:  kaksinpelit, nelinpelit, sekanelinpeli
Varusteet:  sulkapallomaila, sulkapallo
Pelikenttä:  sulkapallokenttä
Pelialue:  13,40 × 5,18 m (6,10 m)
Kilpailutoiminta
Kansainvälinen kattojärjestö:  Badminton World Federation
Olympialaisissa:  1992–
MM-kilpailut:  MM-kilpailut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sulkapallo on mailapeli, jota pelaa vastakkain kaksi pelaajaa (kaksinpeli) tai kaksi paria (nelinpeli). Nelinpeliä, jossa parin muodostaa mies ja nainen, kutsutaan sekanelinpeliksi. Sulkapallossa tarkoitus on pelata palloa verkon yli vastapuolen rajojen sisälle, siten että vastustaja ei saa palautetuksi palloa takaisin.
Kenttä

Sulkapallokenttä on 13,40 metriä pitkä sekä 5,18 metriä leveä kaksinpelissä ja 6,10 metriä nelinpelissä. Kummallakin kenttäpuoliskolla on kaksi syöttöruutua, joiden eturaja on verkosta 1,98 metrin päässä. Kaksinpelissä syöttöruutujen takaraja on sama kuin kentän takaraja, ja nelinpelissä syöttöruudun takaraja on 76 senttimetriä takarajasta verkkoon päin.
Kenttäpuoliskot erottavan verkon yläreuna on laidoilta 155 senttimetrin ja keskeltä 152,4 senttimetrin korkeudella. Verkkopylväät ovat nelinpelisivurajojen kohdalla.
Kentän pinta on usein vinyyliä tai parkettia, ja alla on joustava vaneri- tai puulattia.
Välineet > Maila

Sulkapallomaila valmistetaan yleensä hiilikuidusta, ja se painaa yleensä alle 95 grammaa. Mailan pääosat ovat kahva, verkko eli ristikkäiset jänteet, kehys, varsi, kurkku ja runko. Mailan kokonaispituus on enintään 68 senttimetriä ja leveys 23 senttimetriä. Verkon enimmäismitat ovat 28 × 22 senttimetriä.
Välineet > Pallo

Sulkapallo painaa 4,74–5,50 grammaa. Sen nuppi on halkaisijaltaan 25–28 millimetriä. Nuppiin on kiinnitetty 16 samanpituista sulkaa, jotka ovat pituudeltaan 64–70 millimetriä, ja joiden kärjet muodostavat halkaisijaltaan 58–68 millimetrin kehän.
Pallon nuppi on valmistettu korkista ja päällystetty ohuella nahalla. Sulat ovat hanhen tai ankan sulkia, kilpailukäytössä hanhen. Nepalilaisen Kathmandu Post -lehden mukaan sulkapalloissa käytetyt sulat revitään Aasiassa eläviltä linnuilta, mikä aiheuttaa linnuille kärsimystä.
Pelin kulku

Otteluvoittoon vaaditaan kaksi erävoittoa. Pisteen saa jokaisesta voitetusta pallosta. Jos syöttäjä voittaa pallon, hän jatkaa syöttämistä, muutoin syöttövuoro vaihtuu. Erävoittoon vaaditaan 21 pistettä. Tilanteessa 20–20 vaaditaan kuitenkin kahden pisteen ero vastustajaan, mutta tilanteessa 29–29 seuraavan pisteen voittaja vie erän.
Pelaaja voittaa pisteen lyömällä pallon verkon yli vastustajan kenttään. Vastustaja saa pisteen myös, jos pelaaja lyö pallon rajojen yli tai verkkoon tai jos se koskettaa lyöjän kehoa tai vaatetusta.
Pelaajat syöttävät ja ottavat syötön vastaan oikeanpuoleisessa syöttöruudussaan, kun syöttäjällä ei ole erässä lainkaan tai on parillinen määrä pisteitä. Syöttö lyödään alakautta jalat maassa.
Pelaajat vaihtavat puolia erien välillä. Kolmannessa erässä puolet vaihdetaan myös kun johdossa olevalla on 11 pistettä.
Pelin pelaaminen ja strategia

Sulkapallon lentorata vaikuttaa hyvin voimakkaasti pelin luonteeseen. Sulkapallo lähtee liikkeelle hyvinkin kovalla vauhdilla (suurin mitattu nopeus 493 km/h). Toisaalta sulkapallolla on hyvin suuri ilmanvastus, joten se on suhteellisen helppoa lyödä vastustajan takarajalle niin, että se on lyötävissä vasta aivan kentän takaosassa.
Kaksinpeli: Kaksinpelissä ratkaisevaa on kyky liikuttaa vastustajaa ja itse liikkua oikein. Kaksinpeli on myös fyysisesti erittäin rankkaa ja monipuolista liikuntaa. Vastustajaa liikuttamalla pyritään pakottamaan hänet virhelyönteihin. Tyypillinen virhe on huono palautus, johon on helppo vastata esimerkiksi iskulyönnillä, tai joka menee pelialueen rajojen ulkopuolelle. Koska vastustajaa pyritään liikuttamaan, käytetään kaksinpelissä paljon iskulyöntejä ja drop-lyöntejä.
Nelinpeli: Nelinpelille tyypillistä ovat nopeat pallorallit ja kaksinpeliä huomattavasti alhaisemmat lyönnit: nelinpelissä takarajaltakin voi lyödä iskulyönnin, koska edessä pelikaveri on ottamassa vastaan lyhyet palautukset. Nelinpelissä hyökättäessä pelipari on kentällä peräkkäin ja puolustettaessa rinnakkain.
Pelin pelaaminen ja strategia > Lyönnit

Sulkapallossa on syötön lisäksi kolme yläkautta tehtävää peruslyöntiä, joiden oppiminen auttaa pelissä pitkälle. Yläkautta lyötävät lyönnit on aina lyötävä mahdollisimman korkealta. Aloittelijoiden yleisin virhe on päästää pallo alas, mikä varmasti alussa tuntuu varmemmalta palloon osumisen kannalta, mutta mitä ei kannata opetella. Sulkapallon lyönnit muistuttavat enemmän kiven heittoa kuin dartsia.
Pelin pelaaminen ja strategia > Lyönnit > Clear – peruslyönti

Clear on lyönti, joka lähtee yleensä omasta takakentästä korkeana kohti vastustajan takakenttää. Clearin tarkoituksena on valmistella tilannetta, jossa pystyy itse hyökkäämään iskulyönnillä. Tällainen tilanne syntyy usein, kun vastustaja ei pysty palauttamaan palloa omalta takakentältään riittävän vaikeana. Clear voi olla myös puolustuslyöntinä toimiva lyönti. Clear-lyöntejä on kahdenlaisia: hyökkääviä, nopeita ja matalia lyöntejä, sekä puolustavia, jotka ovat korkeampia ja siten hitaampia. Ranne pitää olla aina jäykkänä lyönnin aikana.
Pelin pelaaminen ja strategia > Lyönnit > Smash – iskulyönti

Iskulyönti on nopea lyönti, joka suuntautuu alaspäin. Nopeuden takia sen palauttaminen voi olla hyvin hankalaa. Iskulyönti on oiva tapa voittaa peli, kun vastustajan palautus ei ole kantanut riittävän kauas tai se on tullut etukentälle liian korkeana. Iskulyönnissä on tärkeää muistaa, että sitä harvoin kannattaa tehdä, jos oma tasapaino horjuu siitä liikaa.
Pelin pelaaminen ja strategia > Lyönnit > Drop

Drop lyödään usein kentän takalaidasta, ja se putoaa vastustajan etukenttään. Dropin tarkoitus on saada vastustaja liikkeelle, jotta lyöjä voi käyttää hyväkseen kentän pituutta. Drop-lyönnissä tärkeää on, että kehon liikerata muistuttaa mahdollisimman pitkälle clear-lyöntiä, jotta drop tulisi vastustajalle yllätyksenä. On olemassa myös verkkodrop, joka lyödään vuorostaan kentän etureunasta toiseen etureunaan eli hyvin lyhyt lyönti. Tähän lyöntiin ei tarvitse juuri voimaa.
Pelin pelaaminen ja strategia > Lyönnit > Syöttö

Syöttö voidaan lyödä joko pitkänä ja korkeana syöttöruudun takalaitaan tai matalana ja lyhyenä syöttöruudun etulaitaan. Se, kumpaa syöttöä käyttää, riippuu taitotasosta ja taktiikasta. Nelinpelissä lyhyt syöttö on tavallisempi, kun taas kaksinpelissä pitkä syöttö on yleisempi. Syöttäjän mailan osuessa palloon koko pallon on oltava syöttäjän vyötärön alapuolella. Vyötärönä pidetään sitä kuvitteellista linjaa vartalon ympäri, joka kulkee syöttäjän alimman kylkiluun alimman osan tasalla.