stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Keiō-rautatiet
Linjat

Keiō-rautateiden päälinja liittää Shinjukun rautatieaseman Keiō-Hachiōjin rautatieasemaan. Muut linjat haarautuvat tästä linjasta, lukuun ottamatta Inokashira-linjaa, joka kuitenkin risteää päälinjan kanssa. Tokion päässä Keiō harjoittaa läpiajoliikennettä Toein Shinjuku-linjalle.
| Symboli | Linja | Japaniksi | Reitti | Pituus (km) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Keiō-linja | 京王線 | Shinjuku–Keiō-Hachiōji | 37,9 |
|  | Keiōn uusi linja | 京王新線 | Shinjuku–Sasazuka | 3,6 |
|  | Sagamihara-linja | 京王相模原線 | Chōfu–Hashimoto | 22,6 |
|  | Keibajō-linja | 京王競馬場線 | Higashi-Fuchū–Fuchū-keiba seimon-mae | 0,9 |
|  | Dōbutsuen-linja | 京王動物園線 | Takahatafudō–Tama-dōbutsukōen | 2,0 |
|  | Takao-linja | 京王高尾線 | Kitano–Takaosanguchi | 8,6 |
|  | Inokashira-linja | 京王井の頭線 | Shibuya–Kichijōji | 12,7 |
Kejsmolandsbackenin jätinkirkko

| Kejsmolandsbackenin jätinkirkko> Sijainti |
| --- | --- |
 Kejsmolandsbackenin jätinkirkko
Koordinaatit:  63.43456187°N, 23.03657239°E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Pedersöre (Purmo)
Historia
Tyyppi:  Jätinkirkko
Ajanjakso:  kivikausi, pronssikausi
Korkeus:  55,0  m
Pinta-ala:  560 (28×20)  m²
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kejsmolandsbackenin jätinkirkko on Pohjanmaalla Pedersören Purmossa sijaitseva  jätinkirkko.
Sijainti

Jätinkirkko sijaitsee Purmon kirkosta 10,5 kilometriä eteläkaakkoon Edetissä olevalla Kejsmolandsbackenin mäellä 950 metriä Purmonjoesta länteen. Mäen 55 metrin korkeuskäyrän eteläpäässä sijaitsee selvästi hahmoteltavissa oleva jätinkirkko.
Jätinkirkko ja sen ympäristön kohteet

Mäen päällä sijaitsee kivistä puhtaaksi raivattu terassimainen alue, jota kiertää kivivalli. Vallin pituus on 28 metriä ja leveys 20 metriä. Vallien sisälle jäävä alue on 15 metriä pitkä ja 10 metriä leveä. Kivivallin leveys vaihtelee 3–5 metriä. Jätinkirkon pituusakseli suuntautuu 42° pohjoissuunnasta vastapäivään eli luoteeseen. Kivivallissa on kaksi matalampaa kohtaa, joita kutsutaan porteiksi. Toinen portti aukeaa jätinkirkon keskikohdasta katsoen 43° pohjoissuunnasta myötäpäivään eli koilliseen ja toinen portti aukeaa 320° pohjoissuunnasta myötäpäivään eli luoteeseen.
Kivivallin ulkopuolelta on löytynyt kaksi kiviröykkiötä. Niitä arvellaan löytyvän vielä lisää. Kivivallin sisäpuolella on röykkiömäisiä muodostelmia ja niiden lisäksi havaittiin kaivettuja kohtia. Havaitut kohteet näkyivät selvästi vuonna 2008 tehdyn kulotuksen jälkeen.
Tutkimuksia

Vuonna 2008 jätinkirkon alueella suoritettiin tarkastus (Kaisa Lehtonen ja Pentti Risla), mutta kohdetta ei ole tutkittu kaivauksin.
Aiheesta muualla

Okkonen, Jari: Jättiläisen hautoja ja hirveitä kiviröykkiöitä: Pohjanmaan muinaisten kivirakennelmien arkeologiaa.  (Väitöskirja, Oulun yliopisto. Acta Universitatis Ouluensis. Series B, Humaniora 52)  Oulu:  Oulun yliopisto, 2003.  ISBN 951-42-7169-6  Teoksen verkkoversio (pdf). (Arkistoitu – Internet Archive)
Okkonen, Jari: Jätinkirkot – Pohjanmaan arvoitukselliset muinaisjäännökset (Arkistoitu – Internet Archive), Arkeologia NYT! 2-3/2008 5–7
Suomen jätinkirkot
| --- | --- |
Pohjois-Karjala: Ison Mahosaaren jätinkirkko
Etelä-Pohjanmaa:  Korkeamäen jätinkirkko  Storbackenin jätinkirkot 
Pohjanmaa:  Bäckeshällornan jätinkirkko  Hembackenin jätinkirkko  Honkobackharjun jätinkirkko  Högryggenin jätinkirkko  Höysälänjärven jätinkirkko  Jäknabackenin jätinkirkko  Kejsmolandsbackenin jätinkirkko  Kåtabackenin jätinkirkko  Racklen jätinkirkko  Snårbackenin jätinkirkko  Svedjebackenin jätinkirkko  Tallbackharjun jätinkirkot  Tavoman jätinkirkko 
Keski-Pohjanmaa:  Hangaskankaan jätinkirkko  Honkiperän Hautakankaan jätinkirkko  Kiimanevan Hautakankaan jätinkirkko  Kirkkoharjun jätinkirkko  Korven jätinkirkko  Kämppäkankaan jätinkirkko  Pahikaisharjun jätinkirkko  Pikku Hautakankaan jätinkirkko  Tressunharjun jätinkirkot 
Pohjois-Pohjanmaa:  Hiidenlinna  Jätinlinna  Jättiläissaaren jätinkirkko  Kehäkankaan jätinkirkko  Keskimmäisenkankaan jätinkirkko  Kettukankaan jätinkirkko  Kivilammen jätinkirkko  Kiviojakankaan jätinkirkko  Kotakankaan jätinkirkko  Käyräkankaan jätinkirkot  Laivakankaan jätinkirkko  Linnamaan jätinkirkko  Linnakankaan jätinkirkko  Linnankankaan jätinkirkko  Linnansaaren jätinlinna  Luola-ahon jätinkirkko  Metelinkankaan jätinkirkko  Metelinkirkko  Miehennevan jätinkirkko  Mustosenkankaan jätinkirkko  Mäntyselän jätinkirkko  Pattijoen Kastelli  Pesuankankaan jätinkirkko  Pikku Jakenaron jätinkirkko  Pikku Liekokankaan jätinkirkot  Pirttihaudankankaan jätinkirkko  Pirttivaaran jätinkirkot  Rajakankaan kirkko  Tyrnävän Hautakankaan jätinkirkko 
Lappi: Jatulinlehdon jätinkirkko
Keltalyijykerttu

| Keltalyijykerttu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Hertut Cisticolidae
Suku::  Lyijykertut Camaroptera
Laji::  superciliaris
Kaksiosainen nimi
 Camaroptera superciliaris  (Fraser, 1843) 
Katso myös
   Keltalyijykerttu Wikispeciesissä   Keltalyijykerttu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Keltalyijykerttu (Camaroptera superciliaris) on lyijykerttujen sukuun kuuluva varpuslintu. Lajin nimesi ja kuvaili Louis Fraser 1843.
Koko ja ulkonäkö

Linnun yläpuoli ja poski ovat keltaiset, alapuoli on valkoinen ja kurkussa on sininen laikku. Koivet ovat pitkähköt ja punertavat, nokka suora, pitkähkö ja tumma.
Laji kuuluu lyijykerttujen sukuun, johon sen lisäksi kuuluu kaksi muuta lajia. Suku kuuluu laajaan herttujen (Cisticolidae) heimoon.
Esiintyminen

Keltalyijykerttu elää Afrikan länsi- ja keskiosissa, Ugandasta länsirannikolle. Sen esiintymisalueen suuruus on noin 2,8 miljoonaa neliökilometriä. Sen kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö

Lajin tyypillistä elinympäristöä ovat trooppiset ja subtrooppiset alavat metsät ja pensaikot.
Gustaf von Numers (heraldikko)

| Gustaf von Numers |
| --- | --- |
 Gustaf von Numers
Henkilötiedot
Syntynyt: 31. heinäkuuta 1912 Kangasala
Kuollut: 21. toukokuuta 1978 (65 vuotta) Helsinki
Ammatti:  heraldikko
Gustaf Herman von Numers (31. heinäkuuta 1912 Kangasala – 21. toukokuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen heraldikko. Hän on suunnitellut suomalaisia kunnanvaakunoita ja yhteisöjen tunnuksia. Hänet on palkittu Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1973. Numers oli ensimmäinen suomalainen, joka kutsuttiin Académie internationale d’héraldiquen jäseneksi.
Ura

Numers ei ollut koskaan päätoiminen taiteilija. Hän työskenteli teollisuuden palveluksessa, viimeksi Teollisuusvakuutus-yhtiön konttoripäällikkönä, ja oli heraldikkona itseoppinut. Hän oli kuitenkin yksi harvoja heraldiikkaan perehtyneitä suomalaisia taiteilijoita, kun Suomessa säädettiin vuonna 1949 laki kunnanvaakunoista. Niinpä von Numers sai suunniteltavakseen noin 150 kunnan vaakunat. Hänen aktiivisin kautensa sijoittui vuosiin 1952–1957. Numers suunnitteli myös puolustusvoimien päätunnuksen vuonna 1963, joukko-osastoliput kenttätykistölle, rannikkotykistölle, ilmavoimille ja laivastolle, useita sukujen, yhdistysten ja järjestöjen tunnuksia sekä Serafiimiritarikunnan jäseniltään edellyttämät henkilövaakunat presidentti J. K. Paasikivelle 1950 ja Urho Kekkoselle 1956. Hän myös kehitti vuonna 1950 havukoron. Kun Suomen Valkoisen Ruusun suurristin ketjuista poistettiin vuonna 1963 hakaristikuviot, von Numers suunnitteli niiden tilalle uudet havuristit, jotka perustuivat havukoroon.
Aikanaan epävirallisena "valtionheraldikkonakin" pidetty von Numers oli Suomen heraldisen seuran ensimmäinen puheenjohtaja 1957–1964 ja valtion heraldisen toimikunnan jäsen 1969–1978. Hän sai Pro Finlandia -mitalin vuonna 1977.
Näytelmäkirjailijana tunnettu Gustaf Adolf von Numers oli heraldikko Gustaf Herman von Numersin kaukainen sukulainen. Gustaf Hermanin isoisä ja Gustaf Adolfin isä olivat pikkuserkkuja.
Gustaf von Numersin suunnittelemat kunnanvaakunat > Käytössä olevat

Gustaf von Numers on piirtänyt muun muassaselvennä seuraavien kuntien vaakunat:lähde tarkemmin?
Askaisten vaakuna (vuodesta 2009 Maskun vaakuna)
Euran vaakuna
Haapajärven vaakuna
Haminan vaakuna (suunniteltu vanhan vaakunan pohjalta, vuosina 2003–2012 Hamina käytti Vehkalahden vaakunaa)
Hangon vaakuna
Heinolan vaakuna
Himangan vaakuna (vuodesta 2010 Kalajoen vaakuna)
Hirvensalmen vaakuna
Hämeenkyrön vaakuna
Hämeenlinnan vaakuna (von Numers piirtänyt uudelleen)
Jokioisten vaakuna
Joutsan vaakuna
Jämijärven vaakuna
Jämsänkosken vaakuna (vuodesta 2009 Jämsän vaakuna)
Kannuksen vaakuna
Kivijärven vaakuna
Kokemäen vaakuna
Konneveden vaakuna
Korsnäsin vaakuna
Koski Tl:n vaakuna
Kruunupyyn vaakuna
Kärsämäen vaakuna
Lapuan vaakuna
Lemin vaakuna
Lempäälän vaakuna
Lestijärven vaakuna
Luhangan vaakuna
Luodon vaakuna
Luopioisten vaakuna (vuodesta 2007 Pälkäneen vaakuna)
Luumäen vaakuna
Maksamaan vaakuna (vuosina 2007–2010 Vöyri-Maksamaan vaakuna, vuodesta 2011 Vöyrin vaakuna)
Merijärven vaakuna
Mietoisten vaakuna (vuodesta 2007 Mynämäen vaakuna)
Mustasaaren vaakuna
Myrskylän vaakuna
Nakkilan vaakuna
Nauvon vaakuna (vuosina 2009–2011 Länsi-Turunmaan vaakuna, vuodesta 2012 Paraisten vaakuna)
Nokian vaakuna
Närpiön vaakuna
Oripään vaakuna
Paltamon vaakuna
Perhon vaakuna
Pietarsaaren vaakuna
Pirkkalan vaakuna
Pomarkun vaakuna
Pornaisten vaakuna
Porvoon vaakuna (von Numers piirtänyt uudelleen)
Posion vaakuna
Pudasjärven vaakuna
Punkalaitumen vaakuna
Reisjärven vaakuna
Ruokolahden vaakuna
Rääkkylän vaakuna
Sievin vaakuna
Sulkavan vaakuna
Suomussalmen vaakuna
Suonenjoen vaakuna
Tammelan vaakuna
Tervon vaakuna
Toholammin vaakuna
Toivakan vaakuna
Tuusniemen vaakuna
Töysän vaakuna (vuodesta 2013 Alavuden vaakuna)
Utsjoen vaakuna
Vesannon vaakuna
Vesilahden vaakuna
Vetelin vaakuna
Vihdin vaakuna
Ylöjärven vaakuna
Gustaf von Numersin suunnittelemat kunnanvaakunat > Käytöstä poistuneet

Lisäksi von Numers on suunnitellut seuraavat käytöstä poistuneet kunnanvaakunat:lähde?
Aitolahden vaakuna
Alavetelin vaakuna
Anttolan vaakuna
Bergön vaakuna
Björköbyn vaakuna
Bromarvin vaakuna
Elimäen vaakuna
Eräjärven vaakuna
Eurajoen vaakuna (Eurajoen nykyinen vaakuna on entinen Luvian vaakuna)
Hiittisten vaakuna
Hinnerjoen vaakuna
Honkilahden vaakuna
Houtskarin vaakuna
Iniön vaakuna
Jepuan vaakuna
Joutsenon vaakuna
Jämsän vaakuna (Jämsän nykyinen vaakuna on entinen Jämsänkosken vaakuna)
Kaarlelan vaakuna
Karinaisten vaakuna
Karunan vaakuna
Kauvatsan vaakuna
Kemiön vaakuna
Kiikan vaakuna (von Numers suunnitteli vaakunan yhdessä T. Takalan kanssa)
Kerimäen vaakuna
Kiikoisten vaakuna
Kiukaisten vaakuna
Kodisjoen vaakuna
Koivulahden vaakuna
Korppoon vaakuna
Koskenpään vaakuna
Kouvolan vaakuna (korvattiin uudella vaakunalla vuonna 2009)
Kruunupyyn vaakuna (korvattiin uudella vaakunalla vuonna 1974)
Kuhmalahden vaakuna
Kullaan vaakuna
Kälviän vaakuna
Lapin vaakuna
Lapväärtin vaakuna
Lohtajan vaakuna
Maalahden vaakuna (korvattiin uudella vaakunalla vuonna 1982)
Maaningan vaakuna
Mouhijärven vaakuna
Munsalan vaakuna
Mustasaaren vaakuna (korvattiin uudella vaakunalla vuonna 1975)
Nummen vaakuna (vuosina 1981–2012 Nummi-Pusulan vaakuna)
Nuijamaan vaakuna
Oravaisten vaakuna
Oulunsalon vaakuna
Paraisten vaakuna (Paraisten nykyinen vaakuna on entinen Nauvon vaakuna)
Paraisten maalaiskunnan vaakuna
Pattijoen vaakuna
Pernajan vaakuna
Perttelin vaakuna
Petolahden vaakuna
Pietarsaaren maalaiskunnan vaakuna (korvattiin uudella vaakunalla vuonna 1984)
Pirttikylän vaakuna
Porvoon maalaiskunnan vaakuna
Pusulan vaakuna
Pyhämaan vaakuna
Pälkäneen vaakuna (Pälkäneen nykyinen vaakuna on entinen Luopioisten vaakuna)
Pyhäjärvi Ul:n vaakuna
Raippaluodon vaakuna
Raution vaakuna
Rymättylän vaakuna
Saloisten vaakuna
Siipyyn vaakuna
Sulvan vaakuna
Suoniemen vaakuna
Sääksmäen vaakuna (von Numers yhdessä Kalle Carlstedtin kanssa)
Säämingin vaakuna (von Numers yhdessä Viktor Räsäsen kanssa)
Teerijärven vaakuna
Tenholan vaakuna
Tiukan vaakuna
Tyrvännön vaakuna
Tyrvään vaakuna
Uskelan vaakuna
Vammalan vaakuna
Vanajan vaakuna
Varpaisjärven vaakuna
Vehmersalmen vaakuna
Velkuan vaakuna
Viljakkalan vaakuna
Västanfjärdin vaakuna
Vöyrin vaakuna (Vöyrin nykyinen vaakuna on entinen Maksamaan vaakuna)
Ylihärmän vaakuna
Yläneen vaakuna
Ähtävän vaakuna
Äänekosken vaakuna (Äänekosken nykyinen vaakuna on entinen Suolahden vaakuna)
Öjan vaakuna
Muita Gustaf von Numersin suunnittelemia tunnuksia

Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan suurristin ketjun kuusenhavukuvio
J. K. Paasikiven vaakuna
U. K. Kekkosen vaakuna
Puolustusvoimien tunnuskuva
Sotilasansiomitali
Pohjois-Karjalan patteriston lippu
Keski-Suomen pioneeripataljoonan lippu
Pohjanmaan Ilmatorjuntapatteriston lippu
Taistelukoulun lippu
Merivartiokoulun lippu
Pohjanlahden, Saaristomeren ja Suomenlahden merivartiostojen liput
Pirkanmaan vaakuna
Varsinais-Suomen maakuntaliiton lippu
Lounais-Hämeen vaakuna
Helsingin Reserviupseeripiirin lippu[]
Muita Gustaf von Numersin suunnittelemia tunnuksia > Kuvia suunnittelutöistä

Urho Kekkosen vaakuna.
Kallelan suvut -muistokyltti Lemun kirkon luona Maskussa (1986).
Kuninkaallisen Suomen tykistörykmentin muistomerkki, Helsinki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Gustaf von Numers Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  VIAF 
Kansalliset:  Puola 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana 
Von Numers-suvun vaakuna.
Komodonvaraani

| Komodonvaraani |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Anguimorpha
Heimo::  Varaanit Varanidae
Suku::  Varanus
Laji::  komodoensis
Kaksiosainen nimi
 Varanus komodoensis  Ouwens, 1912 
 Komodonvaraanin levinneisyys. Nykyinen elinalue vihreällä, alkuperäinen punaisella.
Katso myös
   Komodonvaraani Wikispeciesissä   Komodonvaraani Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Komodonvaraani  eli jättiläisvaraani (Varanus komodoensis) on varaaneihin kuuluva matelija ja maailman suurin lisko. Tämä harvinainen matelija kasvaa 2–3 metrin pituiseksi ja painaa 70–160 kiloa.
Naaras munii heinä–elokuussa 15–30 munaa syvään maakuoppaan. Kuoriuduttuaan poikaset kiipeävät puihin, missä ne viettävät ensimmäiset elinvuotensa suojassa aikuisilta yksilöiltä. Vuonna 2023 niitä on alle 1400 yksilöä lähde?, ja laji on erittäin uhanalainen.
Ulkonäkö ja koko

Luonnonvarainen aikuinen komodonvaraani painaa yleensä noin 70 kg, mutta vankeudessa elävät yksilöt ovat yleensä tätä painavampia. Todistettavasti suurin luonnonvarainen yksilö oli 3,13 metrin pituinen ja painoi sulamaton ruoka mukaan lukien 166 kg. Komodonvaraanilla on muun ruumiinsa pituinen häntä sekä noin 60 tiheään aseteltua sahalaitaista hammasta, jotka voivat olla jopa 2,5 cm:n pituisia. Sen sylki on usein verensävyistä koska sen hampaat ovat lähes täysin ienkudoksen peitossa, joka komodonvaraanin syödessä repeytyy auki. Komodonvaraanilla on pitkä, keltainen, syvään haarautunut kieli.
Myrkyllisyys

Aikaisemmin oli yleinen käsitys, että komodonvaraanin suussa elää pahanlaatuisia bakteereja, jotka aiheuttavat saaliseläimelle tulehduksen. Teoria asetettiin kyseenalaiseksi, sillä kaikkien eläimien suun limakalvoilla elää bakteereja, ja niiden puremasta voi seurata tulehdus. Komodonvaraanin myrkkyrauhasista saatiin kuitenkin näyttöä. Melbournen yliopiston tutkijat havaitsivat komodonvaraanin erittävän veren hyytymistä estävää myrkkyä, joka aiheuttaa saaliseläimen kuolemisen verenhukkaan.
Levinneisyys

Komodonvaraani elää seuraavilla Indonesian puolikuivilla saarilla: Komodo, Rintja, Flores ja Padar. Sen mieliympäristöä ovat erityisesti avoimet ja puoliavoimet alankoalueet, kuten ruohomaat palmuineen. Komodonvaraani siis pitää kuivista oloista.
Ravinto

Nuoret komodonvaraanit syövät pieniä liskoja, hyönteisiä ja aikuisten ruoantähteitä. Aikuisille koko ei ole ongelma: ne vaanivat kaiken kokoisia eläimiä jyrsijöistä vesipuhveleihin. Hallitseva uros aterioi ensin, sitten on raadon vainunneiden ja paikalle kokoontuneiden pienempien yksilöiden vuoro. Aikuiset ovat aggressiivisia ja saattavat tappaa ja peräti syödä nuoria tielle tulevia lajitovereitaan. Komodonvaraani voi olla ihmisellekin vaarallinen. Laji liikkuu ketterästi koostaan huolimatta. Taaksepäin suuntautuvilla hampaillaan varaani saa lujan otteen saaliistaan. Joskus uhri onnistuu riuhtomaan itsensä vapaaksi, mutta se ei ole silloinkaan turvassa, sillä pedolla on myrkkyä joka estää veren hyytymistä ja näin ollen uhri vuotaa kuiviin.
Evoluutio

Komodonvaraanin evoluutiokehitys alkoi varaanien suvusta, joka puolestaan sai alkunsa Aasiasta noin 40 miljoonaa vuotta sitten, josta se myöhemmin levisi Australiaan. Noin 15 miljoonaa vuotta sitten, Australian ja Kaakkois-Aasian yhteentörmäys mahdollisti kulun nykyiseen Indonesian saaristoon. Komodonvaraanin uskotaan erilaistuneen australialaisista esivanhemmistaan 4 miljoonaa vuotta sitten ja laajentaneen niiden esiintymisalueen aina itäiselle Timorin saarelle saakka. Jääkausi ja sen aiheuttamat suuret merenpinnan korkeuden vaihtelut siirsivät komodonvaraanien asuttamat saaret niiden nykyisille sijaintipaikoilleen.
Aiheesta muualla

Tieteen Kuvalehti (nr. 7/2000 s. 74–77): Uutta verta varaaneille (arkisto)
Tieteen Kuvalehti (nr. 13/2001 s. 34–41): Maailman suurin lisko (arkisto)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q4504  Wikispecies: Varanus komodoensis  ADW: Varanus_komodoensis  BioLib: 59493  CoL: 7FFW5  ECOS: 6201  EoL: 790179  EPPO: VARNKO  GBIF: 2470854  iNaturalist: 39449  IRMNG: 11395309  ITIS: 202168  IUCN: 22884  NCBI: 61221  Observation.org: 104385  Open Tree of Life: 1091028  RD: komodoensis  Species+: 7119  ZooBank: 90C9177F-1E5B-4512-92E1-FE455825DA7B
Peder Kongshaug

| Mitalit> Maa:  Norja.Miesten pikaluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Norja.Miesten pikaluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Norja.Miesten pikaluistelu. Olympialaiset  | Maa:  Norja> Miesten pikaluistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Peking 2022 | joukkuetakaa-ajo |  |
| Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  | Matkakohtaiset MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Calgary 2024 | joukkuetakaa-ajo |  |
|  Pronssia | Heerenveen 2023 | joukkuetakaa-ajo |  |
|  Pronssia | Calgary 2024 | 1 500 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Heerenveen 2025 | yleisluistelu |  |
| Matkakohtaiset EM-kilpailut  | Matkakohtaiset EM-kilpailut  | Matkakohtaiset EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Heerenveen 2024 | 1 500 m |  |
|  Kultaa | Heerenveen 2024 | joukkuetakaa-ajo |  |
Peder Kongshaug (s. 13. elokuuta 2001) on norjalainen pikaluistelija. Hän voitti olympiakultaa joukkuetakaa-ajossa vuonna 2022.
Kongshaug voitti nuorten maailmanmestaruuden 1 000 metrillä vuonna 2020. Aikuisten arvokilpailuissa hän luisteli ensimmäisen kerran vuonna 2021. Hän oli seitsemäs vuoden 2022 Euroopan-mestaruuskilpailujen 1 500 metrillä. Pekingin olympialaisissa 2022 hän voitti Hallgeir Engebråtenin ja Sverre Lunde Pedersenin kanssa kultaa joukkuetakaa-ajossa sekä sijoittui neljänneksi 1 500 metrillä. Saman vuoden yleisluistelun MM-kilpailuissa hän oli neljäs. Hän sijoittui 2023 yleisluistelun EM-kilpailuissa viidenneksi ja saavutti Heerenveenin MM-kilpailuissa joukkuetakaa-ajossa pronssia. Hän voitti Heerenveenissä 2024 Euroopan-mestaruuden 1 500 metrillä ajalla 1.44,25 ja joukkuetakaa-ajossa. Saman vuoden Calgaryn MM-kilpailuissa hän sai hopeaa joukkuetakaa-ajossa ja pronssia 1 500 metrillä. Hän sai EM-hopeaa yleisluistelussa 2025.
Kongshaug sijoittui 1 500 metrin maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi kaudella 2024–2025. Hän on voittanut kaksi 1 500 metrin maailmancupin osakilpailua. Hän luisteli 500 metrin ennätyksensä 35,86 Calgaryssa joulukuussa 2022, 1 000 metrin ennätyksensä 1.07,92 Salt Lake Cityssä tammikuussa 2024 ja 1 500 metrin ennätyksensä 1.42,25 Calgaryssa tammikuussa 2025.
Rooman valtakunnan kulttuuri

Historia
200-luvun kriisi
myöhäisantiikki
Hallinto ja politiikka
kuninkaat
konsulit
keisarit
senaatti
provinssit
Oikeus
Talous
Kulttuuri
kirjallisuus
mytologia
ruoka
tekniikka
Sotahistoria
legioona
n
k
Osa artikkelisarjaa
Roomalainen kulttuuri on yksi eurooppalaisen kulttuurin peruspylväistä. Rooman valtakunta oli kulttuurillisesti hyvin hajanainen. Roomalainen kulttuuri otti runsaasti vaikutteita kreikkalaisesta (käytännössä hellenistisestä) maailmasta sekä Italian varhaisemmista kulttuureista, etenkin etruskeilta. Myös Karthagon vaikutus oli merkittävä.
Uskonto

Roomalaisten valtauskonto muuttui historian kuluessa animistisesta luonnonuskonnosta polyteistiseen kreikkalaisvaikutteiseen valtionuskontoon ja edelleen erilaisten itämaisten mysteerikulttivaikutteiden kautta kristinuskoon. Valtakunnan laajuus varmisti sen, että sen sisään mahtui varsin erilaisia uskonnollisia näkemyksiä. Vuonna 380 kuitenkin kristinusko julistettiin valtionuskonnoksi ja muut uskonnot kiellettiin.
Kieliolot

Rooman kaupunkivaltion alkuperäinen kieli oli latina. Rooman laajetessa latina vähitellen syrjäytti paikalliset kielet imperiumin länsiosissa. Kuitenkin jotkut niistäkin säilyivät käytössä, sillä ainakin vielä 200-luvulla esimerkiksi gallia voitiin käyttää virallisissa yhteyksissä. Itäosissa ja Afrikassa paikalliset kielet pitivät paremmin pintansa. Latina oli myös pääasiallinen hallintokieli, mutta kreikan asema vahvistui jatkuvasti. Roomalainen eliitti oli käytännössä kaksikielistä ja kirjallisuus kirjoitettiin usein nimenomaan kreikaksi. Myös Julius Caesar lienee virkkonut monet kuuluisista lentävistä lauseistaan alun perin kreikaksi, latinaksi ne käännettiin vasta keskiajalla. Länsi-Rooman hajottua kreikka vahvisti yhä enemmän asemaansa valtakunnan itäisessä osassa (joka tunnetaan nykyään nimellä Bysantin valtakunta) ja 600-luvulla kreikka lopulta syrjäytti latinan.