stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Luettelo jääkäreistä H
H > Eino Kustaa Hietala

(9. elokuuta 1894 Lapua – 3. maaliskuuta 1918) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat työmies Matti Vilhelm Hietala ja Liisa Kuja. Tämä kolme luokkaa kansakoulua käynyt työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 27. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän joutui sairaalahoitoon Mitauhun ja Frankfurtiin hänellä todetun keuhkotaudin takia 21. maaliskuuta 1917 alkaen. Hän kuoli kyseiseen tautiin Hampurissa 3. maaliskuuta 1918, jonne hänet myös haudattiin. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
H > Kaarle Kustaa Hietala

(14. toukokuuta 1891 Kortesjärvi – 11. toukokuuta 1968) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Erkki Hietala ja Sanna Maija Ojanperä. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1915 Lempi Adolfina Suomelan kanssa.
Tämä kansakoulun käynyt työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 29. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin 23. syyskuuta 1917 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan ja 22. marraskuuta 1917 alkaen pataljoonan 1. komppaniaan. 
Hietala saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonaan, josta hänet siirrettiin 13. maaliskuuta 1918 alkaen 3. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärän kylässä ja rautatieasemalla sekä Viipurissa. Sisällissodan jälkeen hänet siirrettiin armeijan uudelleenjärjestelyn yhteydessä muodostettuun Suomen valkoiseen kaartiin, missä hänet sijoitettiin 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 12. heinäkuuta 1918 alkaen Pioneerikoulutuspataljoonaan, missä hän toimi joukkueenjohtajana 1. komppaniassa. Pioneerikoulutuspataljoonan jakauduttua hänet sijoitettiin koulutusaliupseeriksi Pioneeripataljoona 2:n 1. komppaniaan ja edelleen 1. marraskuu 1921 Pioneeripataljoona l:n 4. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 1. lokakuuta 1922, mutta astui uudelleen palvelukseen koulutusaliupseeriksi Pioneeripataljoonan 1. komppaniassa 1. marraskuu 1927 ja palveli pataljoonassa 30. syyskuuta 1928 saakka, jonka jälkeen hän työskenteli työmiehenä Kortesjärvellä ja Evijärvellä. Hietela osallistui talvisotaan joukkueenjohtajana 16. Pioneerikomppaniassa ja osallistui taisteluihin Kiviniemellä, jonka jälkeen toimi metsätöissä ja uitoissa etupäässä Kortesjärvellä. Hän oli hoidettavana Kyyhkylän invalidikodissa vuosina 1953–1959 ja Kortesjärven vanhainkodissa vuodesta 1959 alkaen. Hänet haudattiin Kortesjärvelle. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 14. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit: Vapaudenristi 4. lk. ( 1918 miekkojen kera ja 1940), Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
H > Kalle Arvid Hiltunen

(käytti Saksassa peitenimeä Koski), (12. helmikuuta 1891 Ylikiiminki – 6. maaliskuuta 1977) oli suomalainen suojeluskunta-aliupseeri ja maanviljelijä. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Kalle Hiltunen ja Kreeta Loviisa Vilpponen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1929 Anna Serafiina Hahton kanssa. Tämä Limingan kansakoulun ja kansanopiston käynyt maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 22. joulukuuta 1916, josta hänet siviilitöihin 4. helmikuuta 1917. Suomeen Hiltunen palasi takaisin 10. joulukuuta 1918 ja jatkoi maanviljelystään ja metsätöitään. Hiltunen toimi Ylikiimingin suojeluskunnan paikallispäällikön 1. toukokuuta – 15. joulukuu 1919 ja 15. helmikuuta – 15. toukokuuta 1920 väliset ajat. Hiltunen suoritti myös Kemissä vuonna 1919 suojeluskuntain alipäällystökurssin ja hänet ylennettiin suojeluskunta-aliupseeriksi. Hänet on haudattu Utajärven Sotkankylän hautausmaalle. Ylennykset: Suojeluskunta-aliupseeri 1919.
H > Matti Aleksanteri Hinkula

(11. tammikuuta 1892 Salo – 9. maaliskuuta 1949) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat nahkuri Kustaa Hinkula ja Maria Elisabet Pekuri. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna Elin Maria Mustosen kanssa. Tämä kansakoulun käynyt merimies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 21. syyskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hinkula saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan kuormastoaliupseeriksi 2. Jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Kalevankankaalla, Tampereella, Rajamäellä, Tarpilassa ja Raivolassa. Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 2. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2 ja myöhemmin Savon jääkärirykmentti. Hinkula toimi sotilasuransa aikana komppanianvääpelinä useassa komppaniassa, kunnes viimein erosi armeijasta 12. tammikuuta 1920 ja siirtyi ensin kulkukauppiaaksi ja myöhemmin asioitsijaksi. Talvisotaan Hinkula osallistui kolonnan johtajana Kenttätykistörykmentti 8:ssa. Jatkosodan puhjettua hänet kutsuttiin palvelukseen Jalkaväenkoulutuskeskus 13:een, mutta hänet vapautettiin palveluksesta hänen sairautensa takia. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Vääpeli 19. elokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
H > Juho Jalmari Hintsala

(17. tammikuuta 1891 Ylivieska – 14. helmikuuta 1948) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat pienviljelijä Emanuel Hintsala ja Helena Hedvig Virkkanen. Hänet vihittiin avioliittoon ensimmäisen kerran vuonna 1921 Fanni Mirjam Sakkon kanssa ja hänen kuoltua vuonna 1926 toisen kerran vuonna 1932 Lempi Serafia Pakan kanssa. Hintsala kävi kansakoulun ja Oulun teollisuuskoulun konerakennusosaston vuosina 1929–1932. Tämä Ylivieskalainen pienviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 18. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hänet lähetettiin 28. maaliskuuta 1917 Altonan työosastoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin 4. elokuuta 1917. Suomeen takaisin hän saapui höyrylaiva S/S Areturuksen toisella matkalla 24. maaliskuuta 1918 ja Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin aliupseeriksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonaan, josta hänet siirrettiin piakkoin joukkueenjohtajaksi 13. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hintsala otti osaa sisällissodassa sotatoimiin Karjalankannaksella, muun muassa Kuokkalan taisteluun ja etenemiseen Rajajoelle. Sisällissodan jälkeen Hintsala palveli edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi ja sen jälkeen Tampereen rykmentti, missä hän toimi koulutusaliupseerina 3. komppaniassa. Armeijasta hän erosi 17. huhtikuuta 1919 ja siirtyi paikallispäälliköksi Ylivieskan suojeluskuntaan 1. kesäkuuta 1920 ja palveli suojeluskuntaa 30. kesäkuuta 1921 saakka, jonka jälkeen hän siirtyi Raudaskylän sähköosuuskunnalle asentajaksi ja palveli yritystä vuoteen 1929 saakka lukuun ottamatta vuosia 1924–1925, jolloin hän oli rakennusmestarin apulaisena Iisalmen-Ylivieskan rautatien rakennustyömaalla. Vuonna 1933 hän siirtyi Vaasan puuvillatehdas oy:n palvelukseen ja jo seuraavana vuonna hän sai ylennyksen konemestariksi. Talvisotaan Hintsala osallistui Osasto Hämäläisessä joukkueenjohtajana ja osallistui taisteluihin Kuhmossa. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin Jalkaväenkoulutuskeskus 11:een, josta hänet siirrettiin myöhemmin Jalkaväenkoulutuskeskus 2:een. Koulutuskeskuksissa hän toimi komppanian- ja esikuntavääpelinä, kunnes hänet siirrettiin joukkueenjohtajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 3:een. Vuonna 1942 hänet siirrettiin työnjohtajaksi 1. Linnoitus korjauspajaan ja edelleen Linnoitus rannikko pataljoona 611:staselvennä, missä hän palveli aina sodan loppuun saakka, jolloin hän siirtyi konemestariksi Raudas-Tiili Oy:le ja palveli yritystä vuoteen 1948 saakka. Hänet haudattiin Ylivieskan Raudaskylän hautausmaalle. Ylennykset: Aliupseeri 24. maaliskuuta 1918, Vääpeli 13. heinäkuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. l, Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
H > Ville Hintsala

(20. lokakuuta 1892 Ylivieska – 17. joulukuuta 1934) oli suomalainen jääkärivääpeli Hänen vanhempansa olivat pienviljelijä Emanuel Hintsala ja Helena Hedvig Virkkanen. Hintsala kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja viljeli kotitilaansa sekä toimi jääkärivärvärinä Keski-pohjanmaalla ennen kuin liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 7. tammikuuta 1916, josta hänet vapautettiin hänen sairautensa takia 10. toukokuuta 1916. Pataljoonasta eronsa jälkeen hän jäi kumminkin työskentelemään Saksaan ja palasi Suomeen 29. marraskuu 1918 ja astui Suomen armeijan palvelukseen 23. tammikuuta 1919 aliupseeriksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:n 3. komppaniaan. Armeijasta hän erosi 11. maaliskuuta 1919 ja Liittyi Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hänet sijoitettiin rannikkotykistöön, jonka mukana otti osaa taisteluihin Vitelessä ja Rajakonnussa. Sotaretkeltä palattuaan hän toimi muun muassa seppänä valtion rautatierakennustyömailla. Hänet on haudattu Ylivieskan Raudaskylän hautausmaalle. Ylennykset: Aliupseeri 23. tammikuuta 1919. Kunniamerkit: Aunuksen vapaussodan muistomitali, Jääkärimerkki.
Ivar Johannes Heinrich Alexander Hinz
H > Henrik Hesekiel Hirvinen

(23. tammikuuta 1895 Karjalohja – 10. huhtikuuta 1918) oli suomalainen jääkärivaravääpeli. Hänen vanhempansa olivat työmies Mikko Hirvinen ja Matilda Lindström. Tämä karjalohjalainen sepän oppipoika liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 2. joulukuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hirvinen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 4. Jääkärirykmentin 8. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Raudussa, missä hän haavoittui taistelussa 5. huhtikuuta 1918 ja menehtyi saamiinsa haavoihin Sortavalan sairaalassa 10. huhtikuuta 1918. Hänet haudattiin Sakkolan sankarihautaan. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera kera, Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki.
H > Herman Petter Hirvonen

(22. toukokuuta 1888 Rääkkylä – 25. huhtikuuta 1917) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Pekka Hirvonen ja Anna Maria Tiainen. Tämä kansakoulun käynyt Savonlinnalainen kirjapainomestari liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 6. marraskuuta 1915, josta hän pyrki vapaaehtoisena perusteilla olevaan Jääkäripataljoonan tykistöön ja tulikin valituksi yhtenä niistä 26 miehestä, jotka Jääkäripataljoonan komentaja majuri Bayer valitsi haastattelunsa perusteella. Hänet siirrettiin virallisesti haupitsijaokseen 17. maaliskuuta 1916, minkä päivämäärän voidaan katsoa olevan jääkäritykistön virallinen perustamispäivä. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Ekkau-Kekkaussa sekä Aa-joella. Hirvonen sairastui Riianlahden rannikkoasemissa keuhkotautiin ja oli hoidettavana alkuun nostoväen 10. saniteettikomppanian kenttäsairaalassa Tuckumissa, mistä hänet siirrettiin myöhemmin sotilassairaala n:o 55:een Mitauhun, missä hän kuoli taudin runtelemana 25. huhtikuuta 1917. Hänet haudattiin Mitaun hautausmaahan. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
Jalmari Johannes Hirvonen
H > Juho Henrik Hirvonen

(20. lokakuuta 1891 Kiihtelysvaara – 1979) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Simo Hirvonen ja Maria Kinnunen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1926 Olga Rupposen kanssa. Tämä kansakoulun käynyt työmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 16. huhtikuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 23. heinäkuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella, josta hänet siirrettiin hänen sairauden johdosta 22. maaliskuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hän palasi takaisin komppaniaansa parannuttuaan 12. kesäkuuta 1917. Hirvonen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan koulutus- ja kuormastoaliupseeriksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa. Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 3. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin ensin Savon jääkärirykmentti n:o 3 ja myöhemmin Uudenmaan rykmentti. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina 2. komppaniassa.
Armeijasta hän erosi 25. huhtikuuta 1919 vain liittyäkseen Viron vapaussotaan lähteviin joukkoihin. Viron vapaussodassa hän toimi ensin joukkueenjohtajana Länsi-Inkerin rykmentin 1. komppaniassa ja myöhemmin komppanianpäällikkönä. Hirvonen haavoittui Kuhlin-Peipsijärven taistelussa. Viron vapaussodassa hän toimi myöhemmin virolaisessa panssarijunassa n:o 4 Pihkovan rintamalla ja sodan loppuvaiheilla hän toimi tiedusteluosastossa aina sodan loppuun saakka. Kaiken kaikkiaan hän kuului Pohjois-Inkerin rykmenttiin 25. lokakuuta – 20. joulukuuta 1920 välisen ajan. Viron vapaussodasta palattuaan hän siirtyi Rajamaan tullipoliisilaitoksen palvelukseen 1. tammikuuta 1921 ja palveli laitosta 1. tammikuuta 1922 saakka, jolloin siirtyi Mikkelin poliisilaitokselle ylimääräiseksi poliisikonstaapeliksi ollen tehtävässä vain noin kolme kuukautta, jolloin siirtyi Joensuun rajavartioston palvelukseen 7. syyskuuta 1922 ja palveli rajavartiostossa 31. joulukuuta 1923 saakka, josta hän siirtyi Salmin rajavartioston palvelukseen 30. heinäkuuta 1924 ja palveli Salmissa 10. maaliskuuta 1926 saakka. Myöhemmin hän toimi työmiehenä Oy the Wiborg wood companyssa Suojärvellä ja Imatran voima oy:ssä Imatralla.
Talvisotaan Hirvonen osallistui vartiopalvelusta suorittaen Imatran voimalaitoksella ja jatkosodan puhjettua hänet määrättiin ilmasuojelu joukkueenjohtajaksi ja sotavankileirin päälliöksi Jääskeen. Sotien jälkeen hän toimi maanviljelijänä Joutsenossa. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 2. kesäkuuta 1918, Vääpeli 10. elokuuta 1918. Kunniamerkit: Vapaudenmitali 2. lk. ( 1918 miekkojen kera ja 1941), Vapaussodan muistomitali soljen kera,  Talvisodan muistomitali, Jääkärimerkki,  Saksan maailmansotaan osallistuneiden kunniaristi.
H > Johannes Hjort

(1. syyskuuta 1895 Sulva – 29. tammikuuta 1968) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Isak Hjort ja Brita Maria Östergård. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Live Adelina Sundin kanssa. Tämä kansakoulun käynyt kotitilaansa viljellyt maanviljelijä liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 13. maaliskuuta 1916, josta hänet laskettiin sotapalvelukseen kykenemättömänä siviilitöihin jo 15. maaliskuuta 1916. Suomeen hän palasi 29. marraskuu 1918 ja jatkoi maanviljelystä kotitilallaan. Talvisotaan hän osallistui suorittamalla vartiopalvelusta kotipaikkakunnallaan, jonka jälkeen hän jatkoi edelleen maanviljelijänä toimien samalla myös sähköasentajana Sulvassa. Hänet haudattiin Sulvaan.
Bror Gabriel Hofman
H > Hannu Holck

(2. elokuuta 1880 Rovaniemi – 9. heinäkuuta 1942). oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat sahanhoitaja Juho Kaarle Holck ja Kaisa Maria Fredrikintytär. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Aino Elisabet Lehdon kanssa. Holck kävi Tornion alkeiskoulun ja Oulun kauppakoulun ja työskenteli konttoristina enne kuin liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 14. syyskuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 3. maaliskuuta 1917, josta hänelle myönnettiin työlomaa 18. joulukuu 1917. Suomeen hän palasi toukokuussa vuonna 1918 ja astui Suomen armeijan palvelukseen vääpeliksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin Kaartin jääkäripataljoonaan, missä hän toimi pataljoonan taloudenhoitajana 4. kesäkuuta 1918 alkaen. Armeijasta hän erosi toukokuussa vuonna 1919 ja liittyi Aunuksen retkikuntaan ja osallistui muun muassa Aunuksen kaupungin taisteluihin. Retkeltä palattuaan hän siirtyi konttoripäälliköksi Mikkelin Puutavara oy:lle ja palveli yritystä vuoteen 1924 saakka. Holck toimi kirjeenvaihtajana Mäntän tehtailla vuonna 1923 ja Juurikorven tehtaat oy:ssä vuosina 1923–1924. Vuodesta 1924 alkaen hän toimi yksityisenä liikemiehenä Oulussa aina vuoteen 1935 saakka, jonka jälkeen siirtyi konttoripäälliköksi hotelli Pohjanhoviin Rovaniemelle. Vuonna 1937 hän siirtyi maakunta-arkiston virkailijaksi Ouluun ja oli virassa vuoteen 1938 saakka, jolloin siirtyi Riihimäen kauppalan kamreeriksi, jossa tehtävässä toimi kuolemaansa saakka. Hänet haudattiin Tampereelle. Ylennykset: Vääpeli 4. kesäkuuta 1918. Kunniamerkit: Jääkärimerkki.
H > Adolf Hollo myöh. Holm

(8. toukokuuta 1891 Viipuri – 7. marraskuuta 1920) oli suomalainen jääkärivääpeli. Nimensä hän vaihtoi Holmiksi vuonna 1919. Hänen vanhempansa olivat työmies Juho Hollo ja Anna Vihtonen. Tämä kansakoulun käynyt rautateiden palvelusmies liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 22. marraskuu 1915 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella, missä hän sairastui ja hänet lähetettiin pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin siviilitöihin 21. marraskuu 1916. Suomeen hän palasi takaisin 16. maaliskuuta 1918 ja astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä ja hänet sijoitettiin sisällissotaa käyvään Valkoiseen armeijaan 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan, minkä mukana hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Tampereella, Kämärällä ja Viipurissa. Sisällissodan jälkeen suoritetussa armeijan uudelleen järjestelyssä hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen kaartiin, missä hän toimi 1. komppanian vääpelinä. Hänet siirrettiin 19. helmikuuta 1919 alkaen 2. komppaniaan ja 22. huhtikuuta 1919 alkaen 6. komppaniaan. Armeijasta Holm erosi vakinaisesta palveluksesta 17. toukokuuta 1919 ja siirtyi paikallispäälliköksi Alavuden suojeluskuntaan, missä hän palveli 15. elokuuta 1919 saakka, jolloin hän joutui jättämään työnsä hänellä todetun keuhkotaudin takia. Tautiaan hän hoidatti Takaharjun parantolassa, jonne hän lopulta kuoli 7. marraskuu 1920. Ylennykset: Varavääpeli 16. maaliskuuta 1918, Vääpeli 1. huhtikuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenristi 4. lk. miekkojen kera, Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki.
H > Runar Johannes Hollt

(15. helmikuuta 1892 Tampere – 12. toukokuuta 1919) oli suomalainen jääkäri. Hänen vanhempansa olivat isännöitsijä Johan Hollt ja Sofia Viktoria Weckman. Hollt kävi viisi luokkaa Tampereen suomalaista yhteiskoulua sekä Saksassa Reulingenin kutomateollisuusopiston, mistä hän valmistui vuonna 1913. Tämä Tamperelainen kutomoteknikko liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 17. lokakuuta 1917. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, missä sairastui 23. heinäkuuta 1916 ja joutui sairaalahoitoon eri sairaaloihin. Parannuttuaan hänet laskettiin työlomalle 19. heinäkuuta 1917, miltä lomalta hän palasi Suomeen sisällissodan jo päätyttyä elokuussa 1918 ja liittyi huhtikuussa 1919 Karjalan (Aunuksen) retkikuntaan, missä hän toimi joukkueenjohtajana 1. pataljoonan 3. komppaniassa. Hän otti retkikunnalla osaa taisteluihin Aunuksenkaupungin ympäristössä, missä hän lopulta kaatui taistelussa 12. toukokuuta 1919. Hänet haudattiin perhehautaan Tampereen hautausmaahan. Kunniamerkki: Aunuksen Vapaussodan muistomitali, Jääkärimerkki.
Johan Arne Holm
Sten Alfred Holm
Adolf Leonard Holmberg
Herman Wilhelm Holmberg
H > Johannes Emil Holmqvist

(s.23. kesäkuuta 1892 Raippaluoto) oli suomalainen jääkärivääpeli. Hänen vanhempansa olivat kalastaja Johan Holmqvist ja Greta Sofia Ohls. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Sigrid Elisabet Anderssonin kanssa. Tämä kansakoulun käynyt kalastaja liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan Jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 12. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Takaisin Suomeen hän palasi (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän otti osaa sisällissodan taisteluihin Karjalankannaksella. Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina 4. komppaniassa, josta hänet siirrettiin 5. syyskuuta 1918 Itämeren jalkaväkirykmentti n:o 1:een, josta taasen muodostettiin myöhemmin Porin rykmentti. Tässä rykmentissä hän toimi 5. komppanian vääpelinä. Armeijasta hän erosi 1. lokakuuta 1920 ja siirtyi poliisikonstaapeliksi Maarianhaminaan. Poliisin tehtäviä hän hoiti vuoteen 1927 saakka, jonka jälkeen hän muutti neljäksi vuodeksi Kanadaan, mistä palattuaan hän asettui työmieheksi Ahvenanmaalle. Talvisotaan Holmqvist osallistui rakennuskomennuskunnan päällikkönä Jalkaväenkoulutuskeskus 7:ssä. Sodan jälkeen hän siirtyi Ahvenanmaalle viljelijäksi. Ylennykset: Aliupseeri 11. helmikuuta 1918, Varavääpeli 1. huhtikuuta 1918, Vääpeli 7. toukokuuta 1918. Kunniamerkit:  Vapaudenmitali 1. lk; Vapaussodan muistomitali soljen kera, Jääkärimerkki.
Gunnar Gustav Holmqvist
Emil Alfred Holmström
Hans Edvard Holopainen
Lars Birger Homén