Muinaissukset
Luettelo muinaissuksista > Rautakausi 700-luvulle asti

Sysmän suksi on Suomessa vanhin pienolkainen suksi.  Se on valmistustavaltaan taidokkain lajissaan. Suksi on ajoitettu 2220 ± 100 BP  eli kalibroituna 260 ± 115 eaa.
Jokkafallin suksi löytyi Överkalixista Ruotsin Norrbottenista. Suksi löydettiin osin haljenneena kannasta pälkään asti. Halkeaman päähän oli porattu reiät, jotta suksen halkeaman pää voitiin sitoa umpeen. Siteitä varten oli ehkä samassa yhteydessä porattu neljä reikää, kuten on tehty A-tyypin tasapälkäisissä suksissa. Tämä suksi on kuitenkin alkujaan ollut tasapohjainen ja kohopälkäinen botninen suksi eli tyyppiä C1. Ajoitus on tehty siitepölyanalyysistä ja se ajoittuu rautakauden alkuun. Tämän löydön jälkeen on löydetty toinen samalla tavalla käsitelty suksi Glommersträskista (alla 1049 jaa.). Se perusteella arvelee Kjell Lundholm, että Jokkafallin suksi on löydetty suosta tärveltyneenä ja sitten korjattu omaan käyttöön.
Viitasaarelta Huopanan kylästä löytyi kourupälkäinen B-tyypin suksi, jonka pituus on 159 cm . Se on vuonna 1994 tehdyllä radiohiilianalyysilla ajoitettu 400 eaa., kun aiemmin tehdyn siitepölyajoituksen mukaan se oli ajoitettu noin 0 eaa. Keskustelua on herännyt veistojäljistä, joita on voinut jäädä kivikirveen käytöstä. Ajoitusta jälkien perusteella vaihdettu vanhempaan, koska kivikirveiden käyttöä on voinut vielä olla vuosituhannen vaihteessa. Tapaus muistuttaa Trehöringssjön pronssikautista suksea, jossa on myös kivikirveen jälkiä . Suksen kiinnitys jalkaan on kourupäläs-tyyppinen, suksen yläpinnan listoissa on reiät, joista mäystinnauhat pujotettiin. Suksi on näytteillä Suomen Urheilumuseolla .
Hedmarkista, joka sijaitsee noin 65 km Oslosta pohjoiseen, on löytynyt niin sanottu Fumes-ski, joka on valmistettu männystä. Se on kohopälkäinen, mutta jalkaa tukemaan on veistetty sivuille kallistetut tukipienat. Siteen kiinnittämiseksi on porattu reiät pälkään alitse vaakatasossa jolloin se kiinnittää suksen tiukasti jalkaan. Suksen pohjassa on reunoilla pienat ohjaamassa liukua, mikä on pitkälle sukselle tarpeen. Suksen pituus on 244 cm. Suksen aiempi ajoitus 150 jaa. on kalibroitu vuosiin 70-200 jaa.
Riihimäen Herajoen suksi löytyi Silmäkenevan keskeltä 1920-luvulla alueelta, joka on arkeologisesti muutenkin kiintoisa muinaisjärvi. Löytöhetkellä suksen ajoitukseksi pääteltiin siitepölyn perusteella 1500–500 eaa., mutta radiohiiliajoitus tarkensi ajoituksen varhaisrautakaudelle 1950 ± 130 BP eli 0-260 jaa. Suksen tyyppi on vanhahtava  kourupälkäinen ja tasapohjainen suksi, ruotsalaisittain B-tyyppiä. Suksen kärkeen on porattu reikä ohjausnarua varten.
Pertunmaalta on löytynyt 168,5 cm pitkä ja 13,2 cm leveä pienapohjainen suksi, joka valmistettiin lylymännystä. Se on kohopälkäinen ja sen kanta on pyöreä. Samantapainen suksi löytyi myös Alavudelta (KM 12114). Suksen radiohiiliajoitus 1710 ± 140 BP eli kalibroituna 318 ± 162 jaa.
Färnäsistä Taalainmaalta Ruotsista löytyi pienapohjainen skandinaavinen suksi tyypiltään C4. Se radiohiiliajoitettiin 350 jaa. eli esiroomalaiseen rautakauteen.
Liperin kapeaolkainen suksi on leveydeltään 16 cm, josta olkaan leveys vie 5,3 cm. Suksesta löyty vain kärkiosa, joten pituutta ei tiedetä. Suksen ajoitus on 1670 ± 100 BP  eli kalibroituna 372 ± 121 jaa.
Ikaalisista löydetty kapeaolkainen suksi, jonka olas on noin kolmasosa suksen leveydestä, mutta jossa olas on keskeltä kohollaan. Tätä voidaan melkein pitää kaksiuraisena suksena.  Yksiolkaisena sen tyyppi olisi C2, mutta useampiuraisena C3. Tälle on ehdotettu tyypiksi myös C2b . Suksen päällinen on koristeltu nauhapunoskuvioilla ja on vanhin tällä tavalla koristeltu suksi. Ajoitus on 1530 ± 130 BP  eli kalibroituna 491 ± 124 jaa.. Toinen ajoitus tälle on 290-550 jaa.
Saarijärven Summaseen laskevan ojan läheltä Viilsuolta löytyi niin sanottu botninen suksi, joka ajoitettiin 1460 ± 130 BP eli kalibroituna 430–680 jaa.
Pudasjärven Hetekylän Viinisuosta saatiin vuonna 1935 maantien rakennustyössä talteen kuusipuusta valmistettu suksipari. Toinen suksi säilyi nostossa ehjänä, mutta toinen nostettiin talteen katkelmina. Löytäjän kertomuksen mukaan sukset vielä maassa ollessaan vaikuttivat eripituisilta eli sukset saattoivat olla niin sanotut epäpariset. Lyhyempi onkin rakenteeltaan erilainen kuin pitempi. Suksien päällä oli löydettäessä 40 cm mutaa ja 20 cm rahkaa. Pisin suksi oli takapainoisena 215 cm pitkä, 14 cm leveä ja 2,8 cm paksu. Sen päälipinta oli heikosti harjahtava ja päläs oli 35 cm pitkä ja 9 cm leveä, mutta päälipinnaltaan tasainen. Mäystimen kolo oli 3,5 cm leveä ja se oli koverrettu osittain päältäpäin ja sitten porattu sivuilta reiät. Pitkän suksen pohja oli tasainen, eikä käytön jälkiä havaittu. Toinen suksi palasina. Keskikappale oli 72 cm pitkä, 11,6 cm leveä ja 3,5 cm paksu, keulapala 39 cm pitkä. Tämänkin päläs oli 35 cm pitkä ja 7,5 cm leveä. Mäystimen kolo oli 7 cm leveä. Pohjan pinta oli epätasainen ja se arveltiin olleen nahkapohjainen. Suksien valmistus oli ollut nopeaa ja karkeaa, sillä työn jälki oli huonoa. Sukset ovat kansallismuseossa numerolla KM7825. Ne on ajoitettu ensimmäisen kristillisen vuosituhannen puoliväliin eli noin 400–600 jaa.
Mäntän suksi löytyi Kolhon Lietunsalosta (Multisuo) 1991 marjaretkellä metsäojituksen jäljiltä ojasta. Suksi on kohopälkäinen ja muutenkin botnisen suksen kaltainen. Suksen kanta on kuitenkin tasainen eikä suippo ja sen pituus on 168 cm ja leveys 15 cm. Päläs on 2,0 cm korkea ja 7,5 cm leveä ja sijaitsee enemmän suksen vasemmalle reunalle päin, jolloin suksi oli hiihtäjän oikeassa jalassa. Vilkuna arveli, että kyseessä oli tasaparisen suksen oikea suksi, joka olisi uhrattu suohon. Löytö on arvokas monella tapaa. Suksen reunat on porattu 4,5–5 senttimetrin välein 2–3 millimetrin suuruisia reikiä. Reiät on yhdistetty toisiinsa uurteella mikä osoittaa, että sukseen ommeltiin karvanahkapohja. Länsi-Siperiassa käytettiin 1700-luvulla samaa ompelutekniikkaa nahan kiinnittämiseen. Nahka taivutettiin reilusti suksen päälle ja ommeltiin langalla siten, että pohjapuolella lanka kulki urissa kohottamatta nahkaa irti pohjasta ja reiän kautta sillä ommeltiin nahan läpi ja palattiin seuraavasta reiästä takaisin pohjan puolelle uraan. Suksen kannassa ei ollut reikiä, mutta siinä kulki poikittain uurre, johon on asetettu puulista. Erikoisin löydös ovat suksen mäystimet eli siteet, sillä ne ovat säilyneet. Pälkään reiässä oli löydettäessä vielä karvainen mäystinremmi, jolla hiihtäjän jalka kiinnitettiin pälkään. Siinä oli silmukka, jolla kantapää kiristettiin mäystimeen remmillä. Remmi oli hävinnyt. Puu on mäntyä, jonka radiohiiliajoitus oli 1530 ± 30 BP eli kalibroituna 544 jaa. Koska puun ikä on yleensä suuri, on suksella hiihdetty 500–600 jaa. eli rautakaudella. Löytöpaikka on ollut silloin ranta-aluetta. Suksi on luetteloitu Museoviraston kokoelmissa numerolla KM 26590.
Rautalammin Peuransuolta löytyi 2003 vedestä puunkappale, joka osoittautui sukseksi. Se oli 155,4 cm pitkä ja kohopälkäinen. Päläs oli tosin hakattu irti ennen suohon panemista. Suksia on saatettu uhrata tällä tavalla. Janne Vilkuna huomasi suksen Peurasuon museossa ja lähetti suksen ajoitettavaksi. Sen radiohiiliajoitus on 600 jaa. eli suksi oli rautakautinen.
Alvdalin suksi Norjan Hedmarkista on ajoitettu 600 jaa. ja kuuluu myöhäiseen rautakauteen. Se löytyi 1906 suosta ja on valmistettu männystä. Se on säilynyt lähes alkuperäisen mittaisena. Sukset ovat näytteillä Holmenkollenin museossa.
Vuolijoelta Oulunjärvessä olevalta matalalta saarelta löytyi pienapohjainen suksi. Suksi on Kainuun museossa (nro 2797) ja se ajoitettiin 1440 ± 120 BP rautakaudelle eli kalibroituna 635 ± 123 jaa..
Saarijärven Lannevedeltä löytyi botninen suksi, joka ajoittuu keskiselle rautakaudelle.
Kinnulasta Keski-Suomesta vuonna 1968 löydetty varsin hienosti koristeltu suksi herättää tutkijoissa hämmennystä. Suksi on koristeltu kuin Ruotsin Birkassa tehtiin puu- ja luuesineille 1000–1200 jaa. Suksen ajoitus on kuitenkin 650 jaa., mikä on liian suuri aikaeroksi. Sellainen mahdollisuus vielä on, että puu, josta suksen puuaines on irrotettu, on yli 350 vuotta vanhempaa..