stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sweet Dreams
Julkaisu ja vastaanotto

Sweet Dreams sai ensi-iltansa kotimaassaan Yhdysvalloissa 2. lokakuuta vuonna 1985. Suomessa elokuva tuli elokuvateattereihin ensimmäistä kertaa 5. syyskuuta vuonna 1986. Sweet Dreams tuotti marraskuuhun 1985 mennessä vain vähän yli 9 miljoonaa dollaria Yhdysvalloissa, joten elokuva ei ollut kaupallinen menestys. TriStar Pictures toimi elokuvan levittäjänä Yhdysvalloissa vuonna 1985.
Ilmestyessään itse elokuva ja pääosan esittäjät Lange ja Harris saivat kriitikoilta positiiviset arvostelut. Rotten Tomatoes -sivustolla elokuvalla on "tuore" 94 prosentin arvosana, joka perustuu kahdeksaantoista arvosteluun. Ainoastaan yksi arvostelu on negatiivinen. Melkein 6 500 arvionsa tehdystä käyttäjästä 83 prosenttia piti elokuvasta.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen sanoo Sweet Dreamsin olevan poikkeuksellisen hienovireinen ja koskettava elokuva ja antaa sille täydet viisi tähteä. Amerikkalainen VideoHound's Golden Movie Retriever antaa elokuvalle vain kaksi ja puoli tähteä neljästä, vaikka kehuukin roolisuorituksia kautta linjan. Helsingin Sanomien Mikael Fränti piti elokuvaa rauhallisesti ohjattuna, katsomisen arvoisena ja tarpeellisena joka suhteessa.
Julkaisu ja vastaanotto > Muut julkaisut

Sweet Dreams on julkaistu VHS:lle ja DVD:lle. Elokuva on julkaistu DVD:lle Yhdysvalloissa kolmesti: HBO Home Videon julkaisu vuodelta 1999, Warner Home Videon julkaisu vuodelta 2004 ja Momentum Picturesin julkaisu vuodelta 2007.
Palkinnot ja palkintoehdokkuudet

| Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Vuosi | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Palkinto | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Kategoria | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Ehdokas | Palkinnot ja palkintoehdokkuudet> Tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1986 | Oscar-palkinto | Paras naispääosa | Jessica Lange | Ehdokkuus |
| 1986 | National Society of Film Critics -palkinto | Paras naispääosa | Jessica Lange | Ehdokkuus |
| 1986 | National Society of Film Critics -palkinto | Paras naissivuosa | Ann Wedgeworth | Ehdokkuus |
Elokuvan epätarkkuuksia

Patsy Cline ja hänen veljensä eivät olleet matkalla hakemassa olutta, jolloin Cline melkein menetti henkensä vuonna 1961 tapahtuneessa auto-onnettomuudessa. He olivat matkalla hakemassa kankaita heidän ompelijaäidilleen, joka oli tekemässä Clinelle uusia esiintymisvaatteita. Auto-onnettomuus tapahtui kesäkuun puolessa välissä eikä talvella.
Clinen lentokone putosi Tennesseen Camdenia lähellä sijaitsevaan metsään eikä vuorenjyrkänteelle. Länsi-Tennesseessä ei ole ollenkaan vuoria.
Todellisuudessa lentokone putosi huonon sään vuoksi. Elokuvassa lentokone putosi, koska tuli ongelmia saada moottori käynnistymään uudelleen sen jälkeen, kun tyhjä polttoainesäiliö vaihdettiin täyteen. Lisäksi lentokone putosi matkalla Tennesseen Nashvillestä Missourin Kansas Cityyn eikä päinvastoin.
Lentokone onnettomuuden sattuessa oli Piper PA-24 Comanche eikä elokuvan Cessna 172 Skyhawk.
Aiheesta muualla

Sweet Dreams Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Sweet Dreams Elonet.
Sweet Dreams AllMoviessa. (englanniksi)
Sweet Dreams TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Sweet Dreams Rotten Tomatoesin sivuilla (englanniksi)
Sweet Dreams Box Office Mojossa (englanniksi)
Žukovka

Žukovka (ven. Жу́ковка) on kaupunki Brjanskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Dneprin sivujoen Desnan rannalla 56 kilometriä Brjanskista luoteeseen. Tämä 18 269 asukkaan kaupunki on 36 983 asukkaan Žukovkan piirin keskus (väkiluvut 2010). Sen kautta kulkee Brjanskin ja Roslavlin välinen rautatie. Asukkaita on 18500 henkeä
Ennen Venäjän vallankumousta Žukovkassa toimi pieni rautavalimo. Toisen maailmansodan aikana paikkakunta oli saksalaisten miehittämä. Kaupunginoikeudet se sai vuonna 1962. Nykyään siellä on mm. elintarvike-, huonekalu- ja laiteteollisuutta. Kaupungin lähellä Ovstugin kylässä sijaitsee kartano, jossa runoilija Fjodor Tjuttšev vietti lapsuutensa. Nykyisin siellä toimii museo, jossa järjestetään vuotuisia runojuhlia.
Aiheesta muualla

Žukovkan piirin sivusto (venäjäksi)
Zujevka

Zujevka (ven. Зу́евка) on kaupunki Kirovin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Vjatkan sivujoen Tšeptsan varrella 121 kilometriä Kirovista itään. Kaupunki on Zujevkan piirin keskus. Sen kautta kulkee Kirovin ja Permin välinen rautatie. Asukkaita on 12 400 henkeä (vuonna 2005).
Zujevka on saanut alkunsa samannimisen rautatieaseman ympärille vuoden 1895 jälkeen syntyneestä asutuksesta. Vuonna 1929 siitä tuli piirikeskus ja vuonna 1944 kaupunki. Nykyään siellä on vaunuvarikko, konepaja- ja elintarviketeollisuutta.
Aiheesta muualla

Zujevkan kaupungille ja piirille omistettu sivusto (venäjäksi)
Rimma Žukova

| Mitalit> Maa:  Neuvostoliitto.Naisten pikaluistelu.Yleisluistelun MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Neuvostoliitto.Naisten pikaluistelu.Yleisluistelun MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:  Neuvostoliitto.Naisten pikaluistelu.Yleisluistelun MM-kilpailut  | Maa:  Neuvostoliitto> Naisten pikaluistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Kuopio 1955 | yhteispisteet |  |
|  Hopeaa | Lillehammer 1953 | yhteispisteet |  |
|  Hopeaa | Östersund 1954 | yhteispisteet |  |
|  Hopeaa | Borlänge 1956 | yhteispisteet |  |
|  Pronssia | Kongsberg 1949 | yhteispisteet |  |
|  Pronssia | Moskova 1950 | yhteispisteet |  |
Rimma Žukova (14. maaliskuuta 1925 – 5. elokuuta 1999) oli 1950-luvun parhaita naispikaluistelijoita. Hän voitti yhden maailmanmestaruuden ja viisi muuta MM-mitalia.
Žukova saavutti MM-kilpailuissa pronssia vuosina 1949 ja 1950, sijoittui neljänneksi vuonna 1952, saavutti hopeaa vuosina 1953 ja 1954 sekä voitti ainoan maailmanmestaruutensa Kuopiossa 1955. Vielä vuonna 1956 hän saavutti MM-hopeaa ja sijoittui vuonna 1957 MM-kilpailuissa viidenneksi. Hän luisteli maailmanennätyksiä eri matkoilla 1 000 metristä 5 000 metriin. Neuvostoliiton mestaruuden hän voitti vuosina 1952, 1953 ja 1954.
Ennätykset

| Matka | Aika | Paikka | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- |
| 500 m | 46,6 | Alma-Ata | 1952 |
| 1 000 m  | 1.34,4 | Alma-Ata | 1955 |
| 1 500 m | 2.27,7 | Alma-Ata | 1955 |
| 3 000 m | 5.13,8 | Alma-Ata | 1953 |
| 5 000 m | 9.01,6 | Alma-Ata | 1953 |
Zydeco

Zydeconsoittajia New Iberiassa, Louisianassa, 1938
Zydeco on cajunmusiikista erityisesti toisen maailmansodan jälkeen pääosin Louisianassa Yhdysvalloissa kehittynyt ja levinnyt kansanmusiikkityylilaji. Zydeco on yleensä nopeatempoista ja tanssimusiikiksi tarkoitettua. Laulutekstit ovat enimmäkseen ranskankielisiä.
Zydeco on saanut vaikutteita etenkin jazzista, bluesista sekä rhythm and blues -musiikista. Tanssiyhtyeeseen kuuluu yleensä vähärivinen harmonikka, kitaroita, basso, rummut sekä metallinen pyykkilauta. Zydecon tunnettuja edustajia ovat muun muassa Clifton Chenier ja Rockin Dopsie.
Petter Johan von Zweigberg

Petter Johan von Zweigberg (myös muodossa von Zweygbergk, k. 1750) oli suomalainen rusthollari, upseeri ja talonpoikaissäädyn edustaja Ruotsin vuoden 1731 valtiopäivillä. Hän omisti vuodesta 1724 alkaen Runsas-nimisen ratsutilan Suur-Pirkkalassa, nykyisen Ylöjärven alueella.
Petter Johanilla oli ainakin kaksi lasta vaimonsa Ingeborg Widbohmin (k. 1769) kanssa. Poika Gustaf Ernst von Zweigberg (1726 - 1767) hallitsi isän tilasta lohkottua Runsaan Ylisen ratsutila. Poika Fredrik Johan Zweygberg (1722 - 1775) opiskeli Turun akatemiassa ja toimi Hausjärven kappalaisena, mutta erotettiin virastaan vuonna 1769.
Petter Johan kuului alkuaan böömiläiseen von Zweigbergk-aatelissukuun. Isä Anton Georg von Zweygberg omisti Volkovon lahjoitusmaan nykyisellä Pietarin esikaupunkialueella ja kaatui taistelussa Venäjää vastaan. Antonin leski Margaretha o.s. Fechtenberg joutui lapsineen vankeuteen Venäjälle Pietari Suuren vallattua suvun maat.
Petter itse kuoli tapaturmaisesti keväällä 1750. Matkallaan kodistaan Runsaan ratsutilalta hän lankesi hevosineen jäihin oikaistessaan kapean, mutta virtauspaikkoja sisältävän salmen yli. Paikallisessa kansanperinteessä ja kummitustarinoissa kerrotaan salmeen hukkuneesta ritarista matkalla rakastajatterensa luo viitaten todennäköisesti juuri Petter von Zweigbergiin ja hänen kohtaloonsa. Näsijärven Vahantalahden kapein kohta nimettiin tarinan johdosta Ritarisalmeksi.
Zora

| Zora |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Aurora, Dawn, Gry, Roxana 
Nimen alkuperä:  eteläslaavilaisten kielten ’aamurusko’
Infobox OKNimi-testi OK: 
Zora on naisen etunimi. Se on slovenialaista, serbialaista tai kroatialaista alkuperää oleva nimi, joka merkitsee aamuruskoa.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu alle 25 Zora-nimistä naista.
Tunnettuja Zoria

Zora Folley (1932–1972), yhdysvaltalainen nyrkkeilijä
Zora Neale Hurston (1891–1960), yhdysvaltalainen antropologi, folkloristi ja kirjailija
Kuvitteellisia Zoria

Zora, päähenkilö Kurt Heldin nuortenkirjassa Zora punatukka (saks. Die rote Zora und ihre Bande, 1941, suom. 1961)
Sysilatikka

| Sysilatikka |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Hävinnyt  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Alaluokka::  Siipikantaiset Pterygota
Lahko::  Nivelkärsäiset Hemiptera
Alalahko::  Luteet Heteroptera
Osalahko::  Pentatomomorpha
Yläheimo::  Aradoidea
Heimo::  Latikat Aradidae
Suku::  Aradus
Laji::  aterrimus
Kaksiosainen nimi
 Aradus aterrimus  Fieber, 1864 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sysilatikka eli savulatikka (Aradus aterrimus) on latikoihin kuuluva ludelaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu alueellisesti hävinneeksi (RE), sillä lajista ei ole tehty havaintoja yli sataan vuoteen.
Koko ja ulkonäkö

Muiden latikoiden tapaan sysilatikka on leveä ja erittäin litteä lude, jonka pinta on lähes karvaton ja nystermien peittämä. Peitinsiipien kärkikalvossa on siipisuonia ja selän keskellä näkyvä pikkukilpi on teräväkärkisen kolmiomainen. Sysilatikan peitinsiivet ovat kärkikalvoa myöten yksivärisen mustat ja etuselän kulmat ovat pyöristyneesti ulkonevat. Tuntosarvien toinen jaoke on tasaisesti kärkeä kohti paksuuntuva ja eläimen päätä lyhyempi. Ruumiin pituus on 5,0–6,8 mm.
Levinneisyys ja lentoaika

Lajin levinneisyys ulottuu Keski-Euroopasta ja Skandinavian eteläosista Keski-Aasian ja Siperina poikki Venäjän kaukoitään, joskin lajia tavataan koko esiintymisalueellaan vain harvoin. Suomessa lajista on tehty vain kaksi havaintoa, joista toisen sijainti on määrittelemätön ja viimeisin havainto on Pohjois-Karjalan Kontiolahdella 1800-luvun lopulta.
Elinympäristö ja elintavat

Keski-Euroopassa sysilatikka elää kuolleilla tammilla, kastanjoilla sekä muilla puilla, joita vyökäävät (Trametes) ovat lahottaneet. Sitä tavataan myös metsäpalojen polttamilla kuusilla ja männyillä. Suomessa sitä on pidetty metsäpaloalueiden lajina, mutta havaintojen vähäisyyden vuoksi elinympäristövaatimukset ovat käytännössä tuntemattomat. Ruotsissa löytö Gotlannin Fåröltä, kaukana mantereelta, viittaa lajin kykyyn tarvittaessa lentää pitkiäkin matkoja.
Suomen lajistosta sysilatikka on luokiteltu hävinneeksi vuosien 1985, 1992, 2000 ja 2010 uhanalaisarvioinneissa. Ruotsissa laji on äärimmäisen uhanalainen.
Aiheesta muualla

Global Biodiversity Information Facility: Luokittelu ja levinneisyyskartta (englanniksi)
Luomus: Aradus aterrimus (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q10684388  EUNIS: 246411  Fauna Europaea (new): 2c4bf6d3-3906-474e-ae6a-a23e2ee54452  GBIF: 4485561  iNaturalist: 987842  NBN: NHMSYS0020308954  Open Tree of Life: 3473190  Laji.fi: MX.230240
USS Zumwalt (DDG-1000)

| USS Zumwalt |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Bath Iron Works, Bath, Maine
Kölinlasku:  17. marraskuuta 2011
Laskettu vesille:  28. lokakuuta 2013
Palveluskäyttöön:  15. lokakuuta 2016
Tekniset tiedot
Uppouma:  15 761 t
Pituus:  186,0 m
Leveys:  24,6 m
Syväys:  8,4 m
Koneteho:  78 MW
Nopeus:  30+ solmua
Miehistöä:  147+28 lentohenkilöstöä
Aseistus
Aseistus:  2 × 155 mm AGS 20 × Mk57 VLS 2 × 30 mm Mk46 GWS 2 × MH-60R Seahawk -helikopteria
USS Zumwalt (runkonumero DDG-1000) on Yhdysvaltain  laivaston Zumwalt-luokan hävittäjä.
Rakentaminen

Alus tilattiin Bath Iron Worksiltä Bathista, Mainesta, missä köli laskettiin 17. marraskuuta 2011. Alus laskettiin vesille 28. lokakuuta 2013 ja otettiin palvelukseen 15. lokakuuta 2016.
Zirkoniumkarbidi

| Zirkoniumkarbidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  12070-14-3
PubChem CID:  11159298
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  ZrC
Moolimassa:  103,23
Ulkomuoto:  Harmaa tai musta kiteinen aine 
Sulamispiste:  3 540 °C
Tiheys:  6,73 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene
Zirkoniumkarbidi (ZrC) on epäorgaaninen yhdiste ja zirkoniumin karbidi. Yhdiste on erittäin kovaa ja kuumuudenkestävää ainetta, minkä vuoksi sitä käytetään näitä ominaisuuksia vaativissa sovelluksissa.
Rakenne ja ominaisuudet

Zirkoniumkarbidi kuuluu niin kutsuttuihin välisijayhdisteisiin: hiiliatomit sijaitsevat zirkoniumin metallihilan oktaedrisissä välisijoissa. Zirkoniumkarbidi ei ole stoikiometrinen yhdiste, vaan sen koostumus vaihtelee tyypillisesti välillä ZrC0,6–ZrC0,98, ja sitä voidaankin pitää kiinteänä liuoksena. Aine on hyvin kovaa ja haurasta, ja sen sulamispiste on 3 540 °C. Se ei liukene veteen eikä vesi hydrolysoi sitä. Zirkoniumkarbidi sen sijaan liukenee väkevään rikkihappoon ja väkevään vetyfluoridiin, jos läsnä on hapettavia ioneja, kuten nitraatteja tai peroksideja. Zirkoniumkarbidi on inertti tavallisissa lämpötiloissa ja reagoi vain halogenidien kanssa yli 250 °C:n lämpötilassa ja hapettimien läsnä ollessa se reagoi zirkoniumdioksidiksi yli 700 °C:n lämpötilassa. Monien muiden välisijayhdisteiden tavoin zirkoniumkarbidi johtaa sähköä.
Valmistus ja käyttö

Tyypillisesti zirkoniumkarbidia tuotetaan zirkoniumdioksidista tai zirkoniumsilikaatista kuumentamalla niitä hiilimustan eli hienojakoisen hiilen kanssa inertissä ilmakehässä tai alipaineessa noin 1 500 °C:n lämpötilassa. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on zirkonium(IV)kloridin ja metaanin välisellä reaktiolla vetyilmakehässä 900–1 400 °C:n lämpötilassa.
Zirkoniumkarbidia käytetään hionta-aineena, valmistettaessa hehkulamppujen hehkulankoja ja työkalujen pinnoitteena. Sitä on tutkittu myös ydinreaktorien rakennemateriaalina. Zirkoniumkarbidia voidaan käyttää myös komposiittina muiden metallikarbidien kanssa.
Aiheesta muualla

ChemBlink: Zirconium carbide (englanniksi)
Sykloadditio

Sykloadditio on perisyklinen kemiallinen reaktio. IUPACin määritelmän mukaan sykloadditio on reaktio, jossa kaksi tai useampi tyydyttymätöntä molekyyliä tai saman molekyylin osaa reagoivat muodostaen syklisen eli rengasrakenteisen tuotteen, jonka sidosten kokonaismäärä on vähentynyt.
Sykloadditioissa alkeeni reagoi sopivan yhdisteen kanssa muodostaen rengasmaisen tuotteen. Reaktion voi aktivoida joko lämmön tai valon energia. Näistä käytetään nimityksiä terminen ja fotokemiallinen sykloadditio. Sykloadditiossa kaikki sidosten katkeamiset ja muodostumiset tapahtuvat yhdessä vaiheessa eikä muodostu välituotteita.
Reaktiotyyppien merkitseminen

Erilaisten sykloadditioreaktioiden merkitsemiseen käytetään kahta tapaa.
Merkinnässä A(i + j + ...) i ja j merkitsevät reaktioon osallistuvien molekyylien lineaarisesti kiinnittyneiden atomien määrä. Nämä muodostavat rengasmaisen additiotuotteen, jonka renkaassa on (1+j+...) atomia
IUPAC suosittelee merkintätapaa, jossa lähtöaineiden reaktioon osallistuvien elektronien määrä merkitään hakasulkuihin. Esimerkiksi alla olevaa Diels–Alder-reaktiota vastaava merkintä on [4+2].(Dieenissä reaktioon osallistuu kaksi elektroniparia eli neljä elektronia ja elektrofiilissä yksi elektronipari eli kaksi elektronia). Merkintään voidaan lisätä alaindekseinä tietoa tuotteen stereokemiasta reaktioon osallistuvista atomiorbitaaleista.
[2+2]-sykloadditio > Fotokemiallinen [2+2]-sykloadditio

Fotokemiallisessa [2+2]-sykloadditiossa kaksi alkeenia reagoivat muodostaen tuotteen, jossa on neljän hiilen muodostama rengas. Fotonin energia virittää yhden toisen alkeenin sitovalla π-orbitaalilla sijaitsevista elektroneista korkeammalla energiatasolla sijaitsevalle hajottavalle π*-orbitaalille. Tällöin alkeenit voivat reagoida ja muodostaa sykloadditiotuotteen.
[2+2]-sykloadditio > Terminen [2+2]-sykloadditio

Terminen [2+2]-sykloaditio tapahtuu vaikeammin kuin fotokemiallinen sykloadditio. Tässä alkeeni reagoi toisen aineen, jonka rakenteessa samasta hiiliatomista lähtee kaksi kaksoissidosta. Toinen kaksoissidoksista on usein happeen. Tällaisia yhdisteitä ovat muun muassa orgaaniset isosyanaatit ja keteenit.
Diels–Alder-reaktio

Diels–Alder-reaktio on yksi tärkeimmistä orgaanisen kemian reaktioista. Siinä konjugoitu dieeni reagoi alkeenin eli dienofiilin kanssa, jolloin tuotteena muodostuu yhdiste, jonka rakenteessa on kuuden hiiliatomin muodostama rengas. Dieenissä on 4 elektronia π-orbitaaleilla ja dienofiilissä kaksi, jolloin reaktiota kutsutaan myös nimellä [4+2]-sykloadditio. Renkaan muodostuessa kaksi π-sidosta hajoaa ja muodostuu kaksi uutta σ-sidosta.
1,3-dipolaarinen sykloadditio

1,3-dipolaarisessa sykloadditiossa alkeeni reagoi kolmiatomisen molekyylin kanssa. Tämä molekyyli on polarisoitunut eli 1- ja 3-asemissa sijaitsevilla atomeilla on muodollinen sähkövaraus. Varaus on kummallakin atomilla erimerkkinen. Tällaisia rakenteita sisältäviä aineita ovat muun muassa otsoni, jolloin reaktiota kutsutaan otsonolyysiksi, nitronit, nitriilioksidit, atsidit ja nitroyhdisteet. Mekanismiltaan tämä reaktio on samankaltainen Diels–Alder-reaktion kanssa.
Formaalinen sykloadditio

Eräissä metallikatalysoiduissa sykloadditioreaktioissa reaktiomekanismi voi olla niin sanottu ioni-mekanismi ja sisältää useita välivaiheita. Näitä reaktioita kutsutaan usein formaalisiksi sykloadditioiksi erotuksena perisyklisistä sykloadditioista. Formaaliset sykloadditiot voivat niin ikään tapahtua joko termisesti tai fotokemiallisesti.
Esimerkki formaalisesta [3+3]-sykloadditiosta on syklisen enonin ja enamiinin välinen reaktio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sykloadditio Wikimedia Commonsissa
Valerio Zurlini

Valerio Zurlini vuonna 1973.
Valerio Zurlini (19. maaliskuuta 1926 Bologna – 26. lokakuuta 1982 Verona) oli italialainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja.
Zurlini valmistui juristiksi Rooman yliopistosta ja alkoi tehdä dokumenttielokuvia 1940-luvun lopulla. Hänen ensimmäinen näytelmäelokuvansa oli Vasco Pratolinin romaaniin perustuva Petettyjä tyttöjä (Le ragazze di San Frediano, 1955). Melko lyhyeksi jääneellä urallaan Zurlini ohjasi joukon arvostettuja kirjallisuussovituksia, kuten Venetsian elokuvajuhlien kultaisen leijonan saaneen Cronaca familiaren (1962). Hänet muistetaan parhaiten viimeisestä elokuvastaan Il deserto dei Tartari (1976), joka perustuu Dino Buzzatin samannimiseen romaaniin.
Aiheesta muualla

Valerio Zurlini Elonetissä.
Valerio Zurlini Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Korea  Alankomaat  Puola  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Zhou Youguang

Zhou Youguang 1920-luvulla.
Zhou Youguang (kiin. 周有光; 13. tammikuuta 1906 Changzhou – 14. tammikuuta 2017) oli kiinalainen kielitieteilijä, jota usein sanotaan ”pinyinin isäksi”. Pinyin on Kiinan virallinen mandariinikiinan siirtokirjoitusjärjestelmä.
Koulutus ja uran alku

Zhou kirjoittautui 1923 Shanghain Saint John’s Universityyn, suoritti siellä taloustieteiden tutkinnon ja opiskeli sivuaineena lingvistiikkaa. Hän lähti pois vuoden 1925 toukokuun 30. liikkeen aikana ja siirtyi lyhytikäiseen Guanghuan yliopistoon, josta hän valmistui 1927. Zhou oli vaihto-opiskelijana Japanissa ja työskenteli uransa alussa pankkivirkailijana ja ekonomistina ulkomailla (lähinnä New Yorkissa) kiinalaisen pankin lähettämänä, mutta palasi Shanghaihin 1949, jolloin Kiinan kansantasavalta perustettiin, ja työskenteli yliopiston opettajana.
Pinyinin suunnittelu

Zhou nimettiin 1955 johtamaan lukutaidon lisäämiseksi perustettua kiinan kielen uudistamiskomiteaa, mikä todennäköisesti oli hänen pelastuksensa, kun taloustiede ei ollut vallanpitäjien suosiossa. Samaan aikaan perustettiin myös komiteoita, jotka laativat yksinkertaisemmat kiinan kirjoitusmerkit, huolehtimaan mandariinikiinan julistamisesta koko maan viralliseksi kieleksi, mutta Zhoun komitea huolehti siirtokirjoituksen kehittämisestä siten, että kirjoitus noudattaisi kiinan kirjoitusmerkkien ääntämystä. Zhoun mukaan työhön meni kolme vuotta täysipäiväistä työtä. Pinyin määrättiin viralliseksi siirtokirjoitusjärjestelmäksi 1958, joskin se oli silloin kuten nykyisinkin vain ääntämisohje, eikä se korvaa kirjoitusjärjestelmää.
Myöhempi ura

Kulttuurivallankumouksen aikana Zhou joutui yli kahdeksi vuodeksi työleirille maaseudulle ”uudelleenkoulutettavaksi”, kuten suuri osa älymystöä siihen aikaan.
Vuodesta 1980 alkaen Zhou käänsi Liu Zunqin ja Chien Wei-zangin kanssa Encyclopedia Britannicaa kiinaksi ja sai siitä hyvästä lempinimen ”Encyclopedia Zhou”. Zhou jatkoi pinyinin laatimisen jälkeen kirjoittamista ja julkaisutoimintaa. Esimerkiksi hänen kirjansa Zhongguo Yuwen de Shidai Yanjin 中国语文的时代演进 on kääntänyt englanniksi Zhang Liqing, ja se julkaistiin 2003 nimellä The Historical Evolution of Chinese Languages and Scripts. Hän kirjoitti 44 kirjaa, niistä vuoden 2000 jälkeen kymmenen, joista osa on kielletty Kiinassa. Vanhoilla päivillään hän ryhtyi poliittisten uudistusten puolestapuhujaksi ja arvosteli yhä enemmän puolueen hyökkäyksiä perinteistä kiinalaista kulttuuria kohtaan.
Zhou avioitui 1933 Zhang Yunhen kanssa, joka kuoli 2002. Pariskunta sai kaksi lasta, pojan ja tyttären, joka kuoli kuusivuotiaana.
Aiheesta muualla

Zhou Youguangin blogi (百岁学人周有光的博客) (kiinaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Zhou Youguang
Käännös suomeksi
Zvenyhorodkan piiri

| Zvenyhorodkan piiri Звенигородський район |
| --- | --- |
 Piirin sijainti Tšerkasyn alueen kartalla
 Lippu:  Vaakuna
 Koordinaatit: 49.0767°N, 30.9623°E 
Valtio:   Ukraina
Alue:  Tšerkasyn alue
Perustettu:  1923, laajennettu 17.7.2020
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Zvenyhorodka (16 490 as., 2021)
Pinta-ala  ():  5 271,5 km²
Väkiluku (2021 (arvio)):  197 509
Zvenyhorodkan piiri (ukr. Звенигородський район, Zvenyhorodskyi raion) on hallinnollinen piiri Ukrainan keskiosissa Tšerkasyn alueella. Piiri on perustettu alkujaan vuonna 1923 ja sitä laajennettiin merkittävästi heinäkuussa 2020. Zvenyhorodkan piiri rajautuu idässä Tšerkasyn piiriin, etelässä Kirovohradin alueeseen (Novoukrajinkan ja Holovanivskin piirit), lännessä Umanin piiriin ja pohjoisessa Kiovan alueen Bila Tserkvan piiriin. Piirin hallinnollinen keskus on Zvenyhorodka (16 490 as., 2021).
Zvenyhorodkan piiri kuuluu Ukrainan aluehallinnon toiseen tasoon. Heinäkuussa 2020 Ukraina supisti Volynian alueen piirien lukumäärän neljään. Aiempaa laajemman Zvenyhorodkan piirin pinta-alaksi tuli 5 271,5 neliökilometriä.
Ukrainan tilastokeskus arvioi Zvenyhorodkan piirin väkiluvuksi 197 509 (1.1.2021). Piiri on väestöltään maaseutuvaltainen. Kaupunkilaisiksi luokiteltiin 43,2 prosenttia piirin asukkaista (85 275 as.), eli neljän kaupungin (Vatutine, Zvenyhorodka, Talne ja Špola) sekä viiden kaupunkityyppisen taajaman väestö.
Zvenyhorodkan piiri oli alueeltaan huomattavasti pienempi ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta.
Zvenyhorodkan kaupungintalo ja Leninin patsas (2014).
Katolinen Pyhän Annan kirkko (1702) Talnessa.
Ortodoksinen Pyhän Nikolain kirkko Špolassa.