stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kesäolympialaiset 1924

Vuoden 1924 kesäolympialaiset järjestettiin Pariisissa, Ranskassa. Kisojen avajaiset olivat 4. toukokuuta ja päättäjäiset 27. heinäkuuta 1924.
Kisojen yhteydessä järjestettiin Chamonix’n kaupungissa ensimmäistä kertaa erityinen talviurheiluviikko. Tapahtuma oli valtava menestys, ja se julistettiin jälkikäteen ensimmäisiksi talviolympialaisiksi. Aiemmin talvilajeista jääkiekossa ja taitoluistelussa oli kilpailtu kesäolympialaisten yhteydessä.
Lajit

Pariisin olympialaisissa kilpailtiin 20 eri urheilulajissa.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|   Ammunta   Jalkapallo   Miekkailu   Nykyaikainen viisiottelu   Nyrkkeily   Paini   Painonnosto  |   Poolo   Purjehdus   Pyöräily   Ratsastus   Rugby   Soutu   Tennis  |   Uimahypyt   Uinti   Vesipallo   Voimistelu   Yleisurheilu  |
Lajit > Näytöslajit

Jeu de paume
Melonta
Pallopelit
Baseball
Koripallo
Lentopallo
Pelota
Ranskalaiset taistelulajit
Canne de combat
Savate
Lajit > Taidelajit

Taidelajit
Osallistuneet maat

Vuoden 1924 kesäolympialaisiin osallistui 44 maata. Saksa ei saanut järjestelytoimikunnalta kutsua kisoihin, eikä täten voinut osallistua.
Alankomaat
Argentiina
Australia
Belgia
Brasilia
Bulgaria
Chile
Ecuador
Egypti
Espanja
Filippiinit
Etelä-Afrikka
Haiti
Intia
Irlanti
Italia
Itävalta
Japani
Jugoslavia
Kanada
Kreikka
Kuuba
Latvia
Liettua
Luxemburg
Meksiko
Monaco
Norja
Puola
Portugali
Ranska
Romania
Ruotsi
Suomi
Sveitsi
Tanska
Tšekkoslovakia
Turkki
Unkari
Uusi-Seelanti
Viro
Iso-Britannia
Uruguay
Yhdysvallat
Mitalitaulukko

Mitalitilaston ensimmäinen vuoden 1924 kesäolympialaisissa oli Yhdysvallat. Eniten olympiavoittoja saavuttaneet urheilijat olivat Suomen Paavo Nurmi viidellä olympiakullalla ja Ville Ritola neljällä olympiavoitolla.
| Vuoden 1924 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Sija | Vuoden 1924 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Maa | Vuoden 1924 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Kultaa | Vuoden 1924 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Hopeaa | Vuoden 1924 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Pronssia | Vuoden 1924 kesäolympialaisten mitalitaulukko> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Yhdysvallat | 45 | 27 | 27 | 99 |
| 2 |  Suomi | 14 | 13 | 10 | 37 |
| 3 |  Ranska | 13 | 15 | 10 | 38 |
| 4 |  Iso-Britannia | 9 | 13 | 12 | 34 |
| 5 |  Italia | 8 | 3 | 5 | 16 |
| 6 |  Sveitsi | 7 | 8 | 10 | 25 |
| 7 |  Norja | 5 | 2 | 3 | 10 |
| 8 |  Ruotsi | 4 | 13 | 12 | 29 |
| 9 |  Alankomaat | 4 | 1 | 5 | 10 |
| 10 |  Belgia | 3 | 7 | 3 | 13 |
| 11 |  Australia | 3 | 1 | 2 | 6 |
| 12 |  Tanska | 2 | 5 | 2 | 9 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ylen Elävä arkisto: Pariisin olympialaiset 1924
Olympialaisten kisain kentiltä, Suomen Kuvalehti, 19.07.1924, nro 29, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Voittajia juhlitaan, Suomen Kuvalehti, 02.08.1924, nro 31, s. 11, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| n k  Olympialaiset |
| --- | --- | --- |
| Kesäolympialaiset |  1896  1900  1904  1906  1908  1912  1916  1920  1924  1928  1932  1936  1940  1944  1948  1952  1956  1960  1964  1968  1972  1976  1980  1984  1988  1992  1996  2000  2004  2008  2012  2016  2020  2024  2028  2032  2036  |  |
| Talviolympialaiset |  1924  1928  1932  1936  1940  1944  1948  1952  1956  1960  1964  1968  1972  1976  1980  1984  1988  1992  1994  1998  2002  2006  2010  2014  2018  2022  2026  2030  2034  |  |
Kesäolympialaisten 1924 lajit ja kilpailutapahtumat
Ammunta | Jalkapallo | Jeu de paume (Näytöslaji) | Melonta (Näytöslaji) | Miekkailu | Nykyaikainen viisiottelu | Nyrkkeily | Paini | Painonnosto | Pallopelit (Näytöslaji) | Pelota (Näytöslaji) | Poolo | Purjehdus | Pyöräily | Ranskalaiset taistelulajit (Näytöslaji) | Ratsastus | Rugby | Soutu | Taidelajit | Tennis | Uimahypyt | Uinti | Vesipallo | Voimistelu | Yleisurheilu
Valtiot kesäolympialaisissa 1924
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Alankomaat |  Argentiina |  Australia |  Belgia |  Brasilia |  Bulgaria |  Chile |  Ecuador |  Egypti |  Espanja |
|  Filippiinit |  Etelä-Afrikka |  Haiti |  Intia |  Irlanti |  Italia |  Itävalta |  Japani |  Jugoslavia |  Kanada |
|  Kreikka |  Kuuba |  Latvia |  Liettua |  Luxemburg |  Meksiko |  Monaco |  Norja |  Puola |  Portugali |
|  Ranska |  Romania |  Ruotsi |  Suomi |  Sveitsi |  Tanska |  Tšekkoslovakia |  Turkki |  Unkari |  Uusi-Seelanti |
|  Viro |  Iso-Britannia |  Uruguay |  Yhdysvallat |  |  |  |  |  |  |
Pariisin vuoden 1924 olympialaisiin osallistuneet maat.
  Osallistui ensimmäistä kertaa.   Osallistui, aiempia osallistumisia.   Ei osallistunut.
Lontoon sopimus (1913)

Lontoon sopimus allekirjoitettiin Lontoossa 30. toukokuuta 1913, ja se päätti ensimmäisen Balkanin sodan.
Sopimus allekirjoitettiin Balkanin liiton, johon kuuluivat Kreikka, Bulgaria, Serbia ja Montenegro, sekä Osmanien valtakunnan välillä. Ensimmäisen Balkanin sodan hävinnyt Osmanien valtakunta luopui sopimuksessa kaikista Euroopan puoleisista alueista Traakiassa Aigeianmeren rannalla sijaitsevasta Enoksesta (nyk. Enez) Mustanmeren rannikon Midiaan (nyk. Kıyıköy) vedetyltä suoralta linjalta asti. Osmanien valtakunta luopui sopimuksessa myös Aigeianmeren saarista sekä Kreetasta. Sopimukseen kuului myös itsenäisen Albanian valtion perustaminen.
Voittajavaltiot eivät kuitenkaan päässeet sopimukseen siitä, miten Turkin luovuttamat alueet oli niiden kesken jaettu, ja niinpä jo saman vuoden kesäkuussa syttyi toinen Balkanin sota.
Aiheesta muualla

Lontoon sopimuksen vaiheista (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Eduskuntavaalit 2007

Suomen 35. eduskuntavaalit järjestettiin 18. maaliskuuta 2007, jolloin tuli kuluneeksi lähes päivälleen sata vuotta ensimmäisistä eduskuntavaaleista. Ennakkoäänestys pidettiin 7.–13. maaliskuuta. Vaaleissa valittiin 200 kansanedustajaa 15 vaalipiiristä.
Vaaleissa käytti äänioikeuttaan 2 772 799 kansalaista, ja äänestysprosentti oli 67,9. Luku on sodanjälkeisen historian alhaisin. Aktiivisuus laski edelliskerrasta 1,8 prosenttiyksikköä. Ennakkoon äänesti 29,7 (+3,7) prosenttia äänioikeutetuista.
Vaalipiirijakoon oli tullut pieni muutos, kun Punkalaitumen kunta siirtyi Satakunnan maakunnasta ja vaalipiiristä Pirkanmaan maakuntaan ja vaalipiiriin vuoden 2005 alussa.lähde?
Oppositiopuolue kokoomus nousi vaalien suurimmaksi voittajaksi saatuaan kymmenen lisäpaikkaa. Hallituspuolueista SDP menetti kahdeksan paikkaa ja keskusta neljä, mutta jälkimmäinen säilytti kuitenkin täpärästi asemansa suurimpana puolueena, ja näin keskusta sai jatkaa hallituksen johdossa. Perussuomalaiset nosti paikkalukuaan kahdella, vihreät ja RKP yhdellä. RKP:n ääniosuus ja äänimäärä laskivat tosin hieman. Kristillisdemokraattien paikkamäärä pysyi edellisten vaalien tasolla.lähde?
Vaalien jälkeen muodostettiin Vanhasen II hallitus, jota seurasi Kiviniemen hallitus.
Vaalikamppailu

Eduskuntavaalien kampanjointi pääsi alkamaan poikkeuksellisen myöhään, vasta tammikuun puolivälissä 2007. Suomi oli ollut Euroopan unionin puheenjohtajamaa vuoden 2006 jälkimmäisellä puoliskolla, eikä silloin ollut haluttu nostaa esiin sisäpoliittisia kiistakysymyksiä. Hallituspuolueet näyttivät aluksi olevan vahvoilla, koska päähallituspuolueet SDP ja keskusta olivat puolueiden kannatusmittauksissa selvästi suurempia kuin pääoppositiopuolue kokoomus. Todennäköisimpänä hallitusvaihtoehtona pidettiinkin punamultahallituksen jatkamista.
Vaalikamppailun aikana ei noussut esiin suuria kiistanaiheita, jotka olisivat kiihottaneet äänestäjien mieliä. Merkittävin väittely käytiin niin sanotusta kansantalouden jakovarasta eli niistä noin neljästä miljardista eurosta, jotka hallituksella oli todennäköisesti käytettävissään alkavalla vaalikaudella. Sosialidemokraatit ehdottivat, että valtaosa varoista olisi käytettävä tulonsiirtoihin ja palveluihin. Kokoomus kannatti veronalennuslinjan jatkamista, ja keskustan kanta oli näiden ääripäiden välillä. Keskusta vaati myös ruoan arvonlisäveron alentamista, kun taas kokoomus ja RKP pitivät tärkeänä perintöveron alentamista. Perintöverosta tulikin selvästi poliittista kenttää jakanut ideologinen kysymys: oikealla kannatettiin sen poistamista tai ainakin alentamista, kun taas vasemmisto piti tärkeänä sen säilyttämistä.
Aivan vaalikamppailun loppumetreillä kokoomuslainen europarlamentaarikko Eija-Riitta Korhola pohti blogissaan pääministeri Matti Vanhasen ja Vihreän liiton kansanedustajan Merikukka Forsiuksen suhdetta. Korhola epäili heillä olevan "vipinää", josta kerrottaisiin vasta vaalien jälkeen. Vanhanen raivostui Korholalle ja ihmetteli kokoomuksen toimintaa, ja Jyrki Katainen joutuikin julkisesti pahoittelemaan Korholan käyttäytymistä. Vanhasen voimakkaaseen reaktioon saattoi vaikuttaa hänen entisen naisystävänsä Susan Ruususen helmikuussa 2007 julkaisema kirja Pääministerin morsian, jossa tämä kertoi avoimesti heidän suhteestaan. Vaalien jälkeen Vanhanen teki kirjan johdosta poliisille tutkintapyynnön siitä, oliko kirjan kustantaja loukannut hänen yksityiselämänsä suojaa. Sen sijaan kiista Korholan kanssa ei enää jatkunut, ja jo viikon kuluttua vaalipäivästä Vanhanen ja Forsius näyttäytyivät julkisesti yhdessä.
Vaalikamppailu > SAK:n vaalimainoskohu

Suurin kohu vaalikampanjoinnin aikana nousi puolueiden ulkopuolelta. Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö (SAK) julkisti helmikuun lopussa televisiomainokset, joiden avulla oli tarkoitus kannustaa palkansaajia vaaliuurnille. Mainoksissa Oiva Lohtanderin esittämä öykkärimäinen johtaja mässäili herkkupöydän ääressä, kehui metsästyssaaliitaan ja ilkkui samalla työläisille siitä, että nämä eivät edes äänestä. Mainokset herättivät heti tuoreeltaan voimakasta paheksuntaa ja erityisesti niistä pahoittivat mielensä monet yrittäjät. SAK:n johto – mukaan lukien järjestön maltillisena tunnettu puheenjohtaja Lauri Ihalainen – puolusti aluksi voimakkaasti kampanjaa ja kiisti jyrkästi, että sillä olisi ollut tarkoitus hyökätä jotakin kansalais- tai ammattiryhmää vastaan. Kun arvostelu ei ottanut laantuakseen, SAK:ssa alettiin pelätä, että mainoksista olisi työntekijäjärjestöille enemmän haittaa kuin hyötyä. Lopulta SAK päätti hyllyttää kampanjan, kun monet tunnetut sosialidemokraatit olivat tuominneet sen, ja teetti uudet neutraalimmat mainokset. SAK:n johto katsoi, että ruoalla mässäily oli ärsyttänyt ihmisiä ja vienyt huomion äänestämisen tärkeydestä mainonnan tyyliin. Alkuperäisiä mainoksia ei ehditty esittää televisiossa kertaakaan, mutta ne olivat hyllytyksen jälkeenkin katsottavissa Internetin YouTube-sivustolla. Mainoskohu saattoi lopulta aktivoida enemmän kokoomuksen kuin vasemmiston kannattajia, koska pääkaupunkiseudulla äänestysaktiivisuus nousi kokoomuksen vahvoilla kannatusalueilla suuremmaksi kuin vasemmiston perinteisillä tukialueilla.
Vaalipiirit ja vaaliliitot

Kansanedustajat valitaan 15 vaalipiiristä, joiden paikkaluku (Ahvenanmaan maakuntaa lukuun ottamatta) määräytyy piirin asukasluvun perusteella. Valtioneuvosto vahvisti paikkajaon 12. lokakuuta 2006 syyskuun lopun väestötietojen perusteella. Edellisistä vaaleista paikkajako on muuttunut siten, että Pohjois-Karjalasta valitaan yksi edustaja vähemmän ja vastaavasti Uudeltamaalta yksi enemmän.
| Nro | Vaalipiiri | Kansan- edustajia | Vaaliliitot | Kartta |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 01 | Helsingin vaalipiiri | 21 | KD + Köyhien Asialla  PS + Itsenäisyyspuolue |  |
| 02 | Uudenmaan vaalipiiri | 34 | PS + Itsenäisyyspuolue |  |
| 03 | Varsinais-Suomen vaalipiiri | 17 | Kesk. + RKP |  |
| 04 | Satakunnan vaalipiiri | 9 | KD + PS + Itsenäisyyspuolue |  |
| 05 | Ahvenanmaan maakunnan vaalipiiri | 1 |   |  |
| 06 | Hämeen vaalipiiri | 14 |   |  |
| 07 | Pirkanmaan vaalipiiri | 18 | PS + Itsenäisyyspuolue |  |
| 08 | Kymen vaalipiiri | 12 | KTP + SKP |  |
| 09 | Etelä-Savon vaalipiiri | 6 | SDP + Vas. + Vihr.  Kok. + KD + PS |  |
| 10 | Pohjois-Savon vaalipiiri | 10 | Vas. + Vihr.  Kok. + PS  KTP + SKP + STP  Köyhien Asialla + Itsenäisyyspuolue |  |
| 11 | Pohjois-Karjalan vaalipiiri | 6 | SDP + Vas.  Kok. + KD + PS  |  |
| 12 | Vaasan vaalipiiri | 17 | PS + Itsenäisyyspuolue |  |
| 13 | Keski-Suomen vaalipiiri | 10 | PS + Itsenäisyyspuolue |  |
| 14 | Oulun vaalipiiri | 18 | KD + Köyhien Asialla  PS + Itsenäisyyspuolue |  |
| 15 | Lapin vaalipiiri | 7 | Kesk. + KD  Kok. + Vihr.  PS + Itsenäisyyspuolue + Köyhien Asialla |  |
Tulos > Naisten ja miesten määrä vaalipiireittäin

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vaalipiiri | Miehet | Muutos | Naiset | Muutos |
| Helsinki | 8 | - 2 | 13 | + 2 |
| Uusimaa | 17 | - 3 | 17 | + 4 |
| Varsinais-Suomi | 10 | + 2 | 7 | - 2 |
| Ahvenanmaa | 0 | - 1 | 1 | + 1 |
| Satakunta | 7 | - | 2 | - |
| Häme | 8 | + 2 | 6 | - 2 |
| Pirkanmaa | 13 | + 4 | 5 | - 4 |
| Kymi | 8 | - 1 | 4 | + 1 |
| Etelä-Savo | 2 | - 3 | 4 | + 3 |
| Pohjois-Savo | 7 | - 2 | 3 | + 2 |
| Pohjois-Karjala | 5 | - | 1 | - 1 |
| Vaasa | 10 | - 1 | 7 | + 1 |
| Keski-Suomi | 5 | - 3 | 5 | + 3 |
| Oulu | 11 | - 1 | 7 | + 1 |
| Lappi | 5 | - 1 | 2 | + 1 |
| Koko maa | 116 | - 9 | 84 | + 9 |
Tulos > Ennätyksiä ja muutoksia

Eduskuntaan palannut Kokoomuksen Sauli Niinistö teki eduskuntavaalien kaikkien aikojen ääniennätyksen keräten Uudellamaalla 60 563 ääntä. Hertta Kuusisen aiempi ennätys syntyi vaaleissa 1948. Euroopan investointipankin varapääjohtajana työskennellyt Niinistö oli kesällä 2006 ilmoittanut, ettei hän asettuisi ehdokkaaksi eduskuntavaaleihin. Syksyn kuluessa mieli kuitenkin muuttui, ja hän lähti ehdokkaaksi Uudenmaan vaalipiiriin. Vaalipäivään saakka ounasteltiin Niinistön pyrkivän pääministeriksi, mikä olisi heikentänyt kokoomuksen nuoren puheenjohtajan Jyrki Kataisen asemaa. Niinistö ja Katainen vakuuttivat kuitenkin toimivansa hyvässä yhteistyössä ja kokoomuksen noudattavan "kahden kärjen strategiaa".
Naiskansanedustajien lukumäärä kasvoi ennätyksellisen suureksi, 84:ään (+9). Aiempi ennätys oli peräisin vuoden 1991 vaaleista, jolloin naisia valittiin 77. Heistä valittiin eduskuntaan vielä viisi; Keskustan Sirkka-Liisa Anttila, Kokoomuksen eduskuntaan palannut, tuolloin LKP:ta edustanut Tuulikki Ukkola, SDP:n Sinikka Hurskainen ja Liisa Jaakonsaari, sekä Vihreiden Heidi Hautala. Naiskansanedustajien osuuden kasvu näkyi myös siinä, että vaalien jälkeen muodostettuun hallitukseen tuli ensimmäistä kertaa Suomen historiassa naisenemmistö, 12 ministeriä 20:stä.
Valituista 72 ei ollut kuulunut edelliseen eduskuntaan. 64 oli ollut kansanedustajana jo ennen vuoden 1999 vaaleja ja noin puolet eli 99 vuoden 2003 vaaleja. 11 nyt valittua kansanedustajaa oli tullut eduskuntaan jo Urho Kekkosen presidenttikaudella: Mauri Pekkarinen ja Paavo Väyrynen (Kesk.), Ilkka Kanerva, Pertti Salolainen ja Ben Zyskowicz (Kok.), Matti Ahde, Liisa Jaakonsaari, Jouko Skinnari ja Erkki Tuomioja (SDP) sekä Mikko Kuoppa ja Esko-Juhani Tennilä (Vas.). Mauno Koiviston kaudella eduskunnassa työskennelleitä oli edellisten lisäksi 28.
Vaaleissa ehdokkaina olleita, valitsematta jääneitä julkisuuden henkilöitä olivat mm. Jari Isometsä ja Henri Vähäkainu ("Pikku G") (Kesk.), Lotta Backlund ja Raakel Lignell (Kok.), Miranda Vuolasranta (SDP), Tea Vikstedt (Vas.), Helena Molander ja Anne Pohtamo (Kd.), Ilkka "Frederik" Sysimetsä (Ps.), Marko Björs (Vihr.) sekä Seppo Lampela ("Steen1"), Kari Peitsamo, Matti Rossi ja Anneli Sauli (SKP).
Keväällä 2008 vuoden 2007 eduskuntavaaliehdokkaiden saama rahoitus herätti laajaa keskustelua.
Kansanedustajat

Uusia kansanedustajia olivat muun muassa Keskustan Juha Mieto, Tuomo Puumala ja Markku Uusipaavalniemi, Kokoomuksen Petteri Orpo, Lenita Toivakka ja Henna Virkkunen, SDP:n Marko Asell, Maria Guzenina-Richardson, Krista Kiuru ja Tommy Tabermann, Vasemmistoliiton Paavo Arhinmäki ja Merja Kyllönen, Sauli Niinistön veljenpoika Vihreiden Ville Niinistö, Perussuomalaisten Pirkko Ruohonen-Lerner sekä RKP:n Anna-Maja Henriksson ja Stefan Wallin. Pääministeri vuosina 1995–2003 ja vaalikaudella 2003–2007 eduskunnan puhemies Paavo Lipponen (SDP) ei asettunut enää ehdolle vaaleihin. Muita vapaaehtoisia luopujia oli muun muassa Keskustan Matti Väistö, Kokoomuksen Kaarina Dromberg, sekä Vihreiden Osmo Soininvaara.
SDP:n kansanedustaja Tuula Haatainen siirtyi syyskuussa 2007 Helsingin apulaiskaupunginjohtajaksi ja hänen tilalleen tuli entinen ministeri ja Uudenmaan läänin maaherra Jacob Söderman, joka oli toiminut myös Euroopan oikeusasiamiehenä vuosina 1995–2003.
Keskustalainen toisen kauden kansanedustaja Susanna Haapoja kuoli kesken vaalikauden toukokuussa 2009, ja Vasemmistoliiton kansanedustaja ja puolueen entinen puheenjohtaja Claes Andersson sai heikentyneen terveytensä vuoksi pyytämänsä eron eduskunnasta syysistuntokauden alkaessa 2009. Haapojan ja Anderssonin tilalle tulivat vuoden 2007 vaaleissa pudonneet Lasse Hautala ja Kari Uotila.
SDP:n kansanedustaja, runoilija Tommy Tabermann kuoli heinäkuussa 2010 ja hänen tilalleen tuli Risto Kuisma, joka oli aikanaan toiminut perustamansa Remonttiryhmän kansanedustajana vuosina 1998–2001. Syksyllä 2010 Keskustan kansanedustaja Liisa Hyssälä siirtyi Kansaneläkelaitoksen pääjohtajaksi, Kokoomuksen kansanedustaja Jukka Mäkelä Espoon kaupunginjohtajaksi sekä Keskustan kansanedustaja Matti Vanhanen Perheyritysten Liiton toimitusjohtajaksi. Heidän tilalleen uusiksi kansanedustajiksi tulivat vuoden 2007 vaaleissa pudonneet Mauri Salo (Kesk.), Lasse Viren (Kok.) ja Seppo Särkiniemi (Kesk.).
Kansanedustajat > Ääniharavat

Vaalipiirikohtaiset äänikuninkaat tulivat joko SDP:n, Kokoomuksen, Keskustan tai RKP:n listoilta. Varsinais-Suomen vaalipiirin ääniharava Stefan Wallin (R.) oli ainoa, joka tuli kolmen suuren ulkopulelta.
Kulttuuriministeri Tanja Karpelan äänimäärä romahti täysin vain pieneen osaan edellisestä, mutta riitti vielä läpipääsyyn; toisin kävi Martin Saarikankaan. Tunnetuista ääniharavista myöskään Antti Kalliomäki ja Esko-Juhani Tennilä eivät saaneet enää yli 10 000 ääntä.
Vihreiden puheenjohtaja Tarja Cronberg Pohjois-Karjalan vaalipiiristä oli ilman edustajanpaikkaa jääneiden äänikuningatar saamillaan 7 804 äänellä. Ainoa Vanhasen I hallituksen ministeri, jota ei valittu uudelleen, oli Leena Luhtanen. Pudonneita olivat myös Keskustan Kauko Juhantalo, Petri Neittaanmäki ja Jukka Vihriälä, Kokoomuksen Maija Perho, sekä SDP:n Jouni Backman ja Maija Rask.
| Sija | Äänet | Äänet | Ehdokas | Puolue | Vaalipiiri |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | 60 563 | – | Sauli Niinistö | Kok. | Uudenmaan vaalipiiri |
| 2. | 24 112 | +17 195 | Matti Vanhanen | Kesk. | Uudenmaan vaalipiiri |
| 3. | 19 859 | +15 462 | Timo Soini | PS | Uudenmaan vaalipiiri |
| 4. | 17 607 | +4 827 | Ben Zyskowicz | Kok. | Helsingin vaalipiiri |
| 5. | 17 578 | +6 892 | Marja Tiura | Kok. | Pirkanmaan vaalipiiri |
| 6. | 16 390 | +5 327 | Paula Lehtomäki | Kesk. | Oulun vaalipiiri |
| 7. | 13 768 | – | Juha Mieto | Kesk. | Vaasan vaalipiiri |
| 8. | 12 924 | +249 | Heidi Hautala | Vihr. | Uudenmaan vaalipiiri |
| 9. | 12 894 | +3 346 | Erkki Tuomioja | SDP | Helsingin vaalipiiri |
| 10. | 12 578 | – | Maria Guzenina-Richardson | SDP | Uudenmaan vaalipiiri |
Lähteet: Oikeusministeriö Tilastokeskus
Kansanedustajat > Paikastaan luopuneet kansanedustajat

Ehdolle asettuneista istuvista kansanedustajista 44:ää ei valittu uudelleen. Edustajapaikastaan luopui omaehtoisesti kaikkiaan 27 kansanedustajaa. Europarlamenttivaaleissa 2004 valituiksi tulleet viisi kansanedustajaa, Satu Hassi (Vihr.), Ville Itälä (Kok.), Anneli Jäätteenmäki (Kesk.), Henrik Lax (RKP) ja Hannu Takkula (Kesk.), eivät pyrkineet takaisin eduskuntaan. Silloisista europarlamentaarikoista ehdolle asettui ja valittiin ainoastaan keskustan Paavo Väyrynen.  Valituista kansanedustajista kaksi kolmannesta toimi kansanedustajana jo ennestään.
| Vaalipiiri | Luopujat |
| --- | --- |
Helsingin: Paavo Lipponen (SDP), Outi Ojala (Vas.), Osmo Soininvaara (Vihr.), Jörn Donner (RKP, noussut eduskuntaan  vuoden 2007 alussa), Tony Halme (PS)
Uudenmaan: Ulla Anttila (Vihr.), Kaarina Dromberg (Kok.), Klaus Hellberg (SDP), Suvi-Anne Siimes (Vas.), Juhani Sjöblom (Kok.)
Varsinais-Suomen: Jan-Erik Enestam (RKP), Jukka Roos (SDP)
Satakunnan: Mikko Elo (SDP), Kalevi Lamminen (Kok.), Pirkko Peltomo (SDP)
Ahvenanmaan: Roger Jansson
Hämeen: Timo Seppälä (Kok.)
Pirkanmaan: Rosa Meriläinen (Vihr.), Reino Ojala (SDP), Irja Tulonen (Kok.), Jaana Ylä-Mononen (Kesk.)
Kymen: Antero Kekkonen (SDP)
Pohjois-Savon: Iivo Polvi (Vas.)
Pohjois-Karjalan: Matti Väistö (Kesk.)
Vaasan: Nils-Anders Granvik (RKP)
Oulun: Anne Huotari (Vas.), Esko Kurvinen (Kok.)
Lapin: Jari Vilén (Kok.)
Kansanedustajat > Uudelleen valitsematta jääneet kansanedustajat

Vihreiden puheenjohtaja Tarja Cronberg Pohjois-Karjalan vaalipiiristä oli ilman edustajanpaikkaa jääneiden äänikuningatar saamillaan 7 804 äänellä. Ainoa Vanhasen I hallituksen ministeri, jota ei valittu uudelleen oli Leena Luhtanen.
| Vaalipiiri | Pudonneet |
| --- | --- |
Helsingin: Terhi Peltokorpi (KESK), Jere Lahti (KOK), Arto Bryggare (SDP), Ilkka Taipale (SDP)
Uudenmaan: Eero Lankia (KESK), Seppo Särkiniemi (KESK), Martin Saarikangas (KOK), Lasse Viren (KOK), Arja Alho (SDP), Risto Kuisma (SDP), Leena Luhtanen (SDP), Susanna Rahkonen (SDP), Kari Uotila (VAS)
Varsinais-Suomen: Mauri Salo (KESK), Marjukka Karttunen (KOK), Maija Perho (KOK), Virpa Puisto (SDP), Mikko Immonen (VAS), Sari Essayah (KD)
Satakunnan: Kauko Juhantalo (KESK)
Ahvenanmaan: 
Hämeen: Maija-Liisa Lindqvist (KESK), Minna Lintonen (SDP)
Pirkanmaan: 
Kymen: Pekka Kuosmanen (KOK), Seppo Lahtela (KOK)
Etelä-Savon: Pekka Nousiainen (KESK), Jouni Backman (SDP), Arto Seppälä (SDP)
Pohjois-Savon: Rauno Kettunen (KESK), Eero Lämsä (KESK)
Pohjois-Karjalan: Säde Tahvanainen (SDP), Tarja Cronberg (VIHR)
Vaasan: Lasse Hautala (KESK), Aulis Ranta-Muotio (KESK), Jukka Vihriälä (KESK), Harry Wallin (SDP), Pehr Löv (RKP)
Keski-Suomen: Petri Neittaanmäki (KESK), Ahti Vielma (KOK), Kalevi Olin (SDP)
Oulun: Markku Koski (KESK), Riikka Moilanen-Savolainen (KESK)
Lapin: Tatja Karvonen (KESK), Simo Rundgren (KESK), Maija Rask (SDP)
Kansanedustajat > Eduskuntaan palanneet entiset kansanedustajat

Sauli Niinistö, Kokoomus, Uusimaa, entinen ministeri ja puolueenjohtaja, kokoomuksen ehdokas presidentinvaaleissa 2006, ei ehdolla enää 2003. Edusti Turun eteläistä vaalipiiriä 1987–1999 ja Helsinkiä 1999–2003.
Paavo Väyrynen, eniten ääniä saanut ehdokas lähes 11 000 äänellä Lapin vaalipiirissä. Väyrynen ilmoitti, ettei tule eduskuntaan, vaan jatkaa Euroopan parlamentissa. Väyrynen muutti kuitenkin mielensä, kun keskusta päätti ministerinsä ja Väyrynen nousi ulkomaankauppa- ja kehitysministeriksi.
Pekka Haavisto, vuoden 1995 vaaleissa pudonnut vihreiden entinen puheenjohtaja ja vuosina 1995–1999 ympäristöministerinä. Eduskuntaan noin 5 000 äänellä Helsingin vaalipiiristä.
Pertti Salolainen, Helsingistä eduskuntaan palannut entinen ministeri ja entinen kokoomuksen puheenjohtaja sekä entinen Lontoon suurlähettiläs, noin 8 000 ääntä.
Claes Andersson, eduskuntaan Uudenmaan vaalipiiristä nousten eniten ääniä saaneeksi vasemmistoliiton ehdokkaaksi ja iäkkäimmäksi kansanedustaksi noin 9 000 äänellä.
Pekka Ravi, Pohjois-Karjala, kokoomus, putosi 2003
Anu Vehviläinen, Pohjois-Karjala, keskusta, kansanedustaja 1995–2003, jolloin putosi.
Tuulikki Ukkola, vuosina 1991–1995 LKP:ta edustanut ja vuoden 1995 vaaleissa pudonnut, palasi eduskuntaan kokoomuksesta.
Veltto Virtanen, vuosina 1995–1999 Ekologista puoluetta edustanut ja vuoden 1999 vaaleissa pudonnut, sitoutumattomana perussuomalaisista.
Håkan Nordman, Vaasa, rkp, putosi 1995, palasi 1999 ja putosi jälleen 2003. Ensimmäisen kerran eduskuntaan 1983.