stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SS-divisioona Das Reich
Sotarikokset

SS-divisioona Das Reich syyllistyi sodan aikana sotarikoksiin murhaamalla siviilejä ja sotavankeja.
Syyskuussa 1941 Das Reichiin kuuluvia sotilaita avusti Einsatzgruppe B:tä 920 juutalaisen murhassa Lahoiskissa Valko-Venäjällä.
9. kesäkuuta 1944 Tullen kaupungissa Ranskassa 99 siviiliä hirtettiin ja 148 lähetettiin Dachaun keskitysleiriin kostona Ranskan vastarintaliikkeen toiminnasta alueella.
10. kesäkuuta 1944 Oradour-sur-Glanen kylä poltettiin ja 642 siviiliä murhattiin kostona Ranskan vastarintaliikkeen toiminnasta alueella.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta SS-divisioona Das Reich Wikimedia Commonsissa
Das Reichin epäviralliset kotisivut
2. SS-Panzer-Division Das Reich
2. SS-Panzer-Division Das Reich
SS-Division Verfügungstruppe
Saksan toisen maailmansodan panssaridivisioonat
Rustam Šaripov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Šaripov vuonna 2011. |  Šaripov vuonna 2011. |  Šaripov vuonna 2011. |  |
Miesten telinevoimistelu
Maa:   Ukraina
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Atlanta 1996 | nojapuut |  |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | San Juan 1996 | nojapuut |  |
|  Hopeaa | Brisbane 1994 | nojapuut |  |
|  Pronssia | Dortmund 1994 | joukkuekilpailu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Praha 1994 | nojapuut |  |
|  Kultaa | Kööpenhamina 1996 | nojapuut |  |
|  Hopeaa | Kööpenhamina 1996 | joukkuekilpailu |  |
Maa:   Yhdistynyt joukkue
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Barcelona 1992 | joukkuekilpailu |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 1992 | rekki |  |
|  Hopeaa | Budapest 1992 | nojapuut |  |
Rustam H’alimdžanovytš Šaripov (ukr. Рустам Халімджанович Шаріпов, s. 2. kesäkuuta 1971 Dušanbe, Tadžikistanin SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen kilpauransa päättänyt telinevoimistelija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari, joka menestyi etenkin nojapuilla.
Elämä ja urheilu-ura

Šaripov edusti Neuvostoliiton hajottua Yhdistynyttä joukkuetta, missä hän voitti Barcelonan kesäolympialaisissa joukkuekilpailussa kultaa ja Budapestin EM-kilpailuissa kultaa rekillä ja hopeaa nojapuilla. Tämän jälkeen Šaripov edusti Ukrainaa. Vuonna 1994 hän saavutti nojapuiden MM-hopeaa Brisbanessa, erillisissä joukkuekilpailun MM-kilpailuissa pronssia Dortmundissa ja Prahassa nojapuiden Euroopan mestaruuden. Vuosi 1996 oli Šaripovin ylivoimaa nojapuilla: hän voitti olympiakullan Atlantassa, maailmanmestaruuden San Juanissa ja Euroopan mestaruuden Kööpenhaminassa. Lisäksi hän saavutti samana vuonna joukkuekilpailusta olympiapronssia ja EM-hopeaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rustam Šaripov Wikimedia Commonsissa
Rustam Šaripov Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
Panula (täsmennyssivu)

Panula voi tarkoittaa seuraavia:
Panula, kylä Kauhajoella
Panula-opisto, musiikkioppilaitos Kauhajoella
Sukunimi

Anu Panula (1956–2021), tanssija ja koreografi
Eeva-Jonna Panula, ohjelmistokehittäjä ja esteettömyysasiantuntija
Eino Panula (1911–1912), Titanicin onnettomuuden lapsiuhri
Harri J. Panula (s. 1980), elokuvaohjaaja ja -tuottaja
Iiro Panula (s. 1990), näyttelijä
Jorma Panula (s. 1930), kapellimestari, säveltäjä, sovittaja ja orkesterinjohdon opettaja
Juha Panula (s. 1954), kauppatieteiden tohtori, lehtori ja markkinoinnin ent. professori
Pertti Panula (s. 1952), biolääketieteen professori
Terhi Panula (s. 1953), näyttelijä ja tanssija
Sarjakuvan tiedotuskeskus

Sarjakuvan tiedotuskeskus ry on vuonna 2009 perustettu yhdistys, joka toimii sarjakuva-alan toimijoita yhdistävänä organisaationa ja edistää kotimaisen sarjakuvan historian tallentamista, säilymistä ja tutkimusta. Yhdistyksen 
ensimmäinen suurhanke oli suomalaisen sarjakuvan 100-vuotisjuhlavuosi 2011. Tämän jälkeen yhdistys on keskittynyt sarjakuvamuseohankkeen edistämiseen. Yhdistyksen jäsenyhdistyksinä toimivat Suomen suurimmat sarjakuva-alan yhdistykset Suomen sarjakuvaseura ry ja Sarjakuvantekijät ry.
Sarjakuvan tiedotuskeskuksen toimintaa > Suomalainen sarjakuva 100 vuotta

Suomalaisen sarjakuvan 100-vuotisjuhlavuotta vietettiin vuonna 2011. Juhlavuosi laskettiin ensimmäisen suomalaisen sarjakuvakirjan Ilmari Vainion Professori Itikaisen tutkimusretken julkaisusta 21. marraskuuta 1911. Juhlavuoden ohjelma koostui näyttelyistä, julkaisuista, festivaaleista ja muista sarjakuvatempauksista sekä sarjakuvan kulttuuripoliittista asemaa parantavista toimenpiteistä.
Sarjakuvan tiedotuskeskuksen toimintaa > Sarjakuvamuseohanke

Sarjakuvamuseohanke on kansallinen hanke, joka käynnistyi vuonna 2011, suomalaisen sarjakuvan 100-vuotisjuhlavuotena. Sarjakuvamuseohankkeen taustajärjestönä toimii Sarjakuvan tiedotuskeskus ry.
Sarjakuvamuseohankkeen ensisijainen tehtävä on luoda kattava tutkimustietokanta suomalaisista sarjakuvaoriginaaleista, luetteloida materiaalit ja tarjota tutkijoille pääsy tutkimaan aineistoja. Hankkeen missio on edistää sarjakuvataiteen ymmärrystä ja arvostusta sekä lisätä keskustelua ja tutkimusta tämän maailman suosituimman taiteenlajin kulttuurisista, taiteellisista ja historiallisista vaikutuksista. Suomen sarjakuvaseuran
kirjastokokoelman kehitystyö liittyy myös Sarjakuvamuseohankkeeseen ja tulevaisuudessa kokoelmatoiminnat tulevat lähentymään entisestään.
Sarjakuvan tutkimuskirjasto -projekti käynnistyi vuonna 2013 osana Sarjakuvamuseohanketta. Projektin puitteissa Suomen sarjakuvaseuran kokoelman tietokantaan on kerätty mm. kotimaisten sarjakuvaa käsittelevien väitöskirjojen, lisensiaatintöiden, pro gradu -tutkielmien, esitelmien, artikkeleiden ja sarjakuvatietokirjojen viitetietoja. Osa julkaisuista on luettavissa verkossa sekä selailukappaleena Suomen sarjakuvaseuran kirjastokokoelmassa.
Aiheesta muualla

Suomen sarjakuvamuseo
Suomen sarjakuvaseura
Suomen sarjakuvaseuran kokoelman tietokanta (Arkistoitu – Internet Archive)
Paid My Dues

| ”Paid My Dues” Anastacian |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Freak of Nature
 Julkaistu: 6. marraskuuta 2001
 Formaatti: CDS, 12” vinyyli
 Tekijä(t): Anastacia, Greg Lawson, Damon Sharpe, LaMenga Kafi
 Tuottaja(t): Ric Wake, Richie Jones
 Tyylilaji: pop, R&B
 Kesto: 03.21
 Levy-yhtiö: Sony
Listasijoitukset
  14.  18.
Anastacian muut singlet
| ”Made for Lovin’ You” 2001 | ”Paid My Dues” 2001 | ”One Day in Your Life” 2002 |
Paid My Dues on yhdysvaltalaisen laulajan Anastacian single, joka julkaistiin vuonna 2001 albumilla Freak of Nature. Musiikkivideossa Anastacia tanssii käytävällä huoneiston ja esityksen edessä. Lopuksi Anastacia esiintyy lavalla ja aikakoneet menevät pois päältä.
Single nousi Isossa-Britanniassa singlelistan sijalle 14. Suomessa se debytoi virallisen singlelistan sijalla 18.
Ruutukoruahven

| Ruutukoruahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Alalahko::  Labroidei
Heimo::  Kirjoahvenet Cichlidae
Suku::  Julidochromis
Laji::  marlieri
Kaksiosainen nimi
 Julidochromis marlieri  Poll, 1956 
Katso myös
   Ruutukoruahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Ruutukoruahven (Julidochromis marlieri) on värikäs kirjoahvenlaji, joka elää endeemisenä afrikkalaisessa Tanganjikajärvessä. Sitä voidaan myös pitää akvaariokalana.
Koko ja ulkonäkö

Ruutukoruahvenkoiras voi kasvaa noin 13 cm pitkäksi ja naaras vielä hieman pidemmäksi, noin 14 cm pituuteen. Ruutukoruahvenen suomupeite on valkoisen ja tummanpunaisen ruudukas. Evät ovat läpikuultavat ja niissä on valkoisia täpliä. Rintaevien läheisyydessä on pieni keltainen alue.
Käyttäytyminen

Yleensä ruutukoruahvenet ovat varsin rauhallisia kaloja. Kutuaikaan erityisesti johtava koiras muuttuu aggressiivisemmaksi ja vartioi omaa reviiriään tarkasti. Naaras laskee mätinsä esimerkiksi luolaan. Toisin kuin useat muut kirjoahvenlajit, ruutukoruahvennaaraat eivät haudo mätiään suussaan. Luonnossa ruutukoruahvenet uivat avovedessä, mutta eivät kuitenkaan kovin kaukana kivikkopohjasta.
Vesiolot ja ravinto

Ruutukoruahvenet viihtyvät parhaiten vedessä, jonka lämpötila on 22–25 °C ja pH 7,5–9,0. Ravintonaan laji käyttää vedessä eläviä etanoita, pieniä äyriäisiä ja myös kasviravintoa.
Ristiretket Suomeen

Ristiretket Suomeen olivat 1100- ja 1200-luvulla tehtyjä sotaretkiä, joiden tarkoituksena oli käännyttää Suomen luonnonuskoinen väestö katoliseen uskoon ja kirkon alaisuuteen. Suomeen kohdistuneille ristiretkille lähdettiin ainakin Tanskasta ja Ruotsin eri alueilta, sekä mahdollisesti myös Norjasta. Myös saksalaiset ovat saattaneet tehdä väkivaltaista käännytystyötä Suomessa.
Ristiretket Suomeen

Suomeen tehdyt ristiretket olivat osa Pohjoisia ristiretkiä. Vuonna 1168 Paavi Aleksanteri III lähetti joukon kirjeitä Rügenin saarella sijainneen Arkonan pakanalinnoituksen valloituksen jälkeen, mitkä tarjosivat skandinavian kristityille mahdollisuuden taistella pakanoita vastaan myös Virossa ja Suomessa samoin valtuuksin kuin Lähi-itään tehdyillä retkillä. Itämeren alueen ristiretket olivat myös yhteispohjoismaisia yrityksiä. Tanskalaiset tekivät Suomeen ristiretket ainakin vuosina 1191 ja 1202 ja mahdollisesti myös vuoden 1187 tienoilla. Ruotsalaiset puolestaan tekivät Varsinais-Suomeen mahdollisesti niin sanotun ensimmäisen ristiretken joskus 1150-luvulla, toisen ristiretken vuosina 1249–1250 hämäläisiä vastaan ja kolmannen ristiretken vuonna 1293 karjalaisia vastaan. Norjan kuninkaalle Paavi Gregorius IX antoi puolestaan kirjeessään 6. heinäkuuta 1241 luvan vaihtaa Pyhään maahan tehtävä ristiretki "maasi naapuruudessa asuvia pakanoita vastaan". Jouko Vahtola on puolestaan pitänyt mahdollisena saksalaisten Hämeeseen tekemää ristiretkeä joskus 1200-luvulla perustuen Neitsyt Marian kirkoiksi vihittyjen kirkkojen nimiin sekä alueen kirkkoherrojen ja voutien saksalaisuuteen.
Tanskalaiset ja ruotsalaiset ovat mahdollisesti noudattaneet tekemissään ristiretkissä työnjakoa. Ruotsalaisten sotaretket suuntautuivat pääasiassa Pohjanlahden rannikkoalueille ja Varsinais-Suomeen, kun taas tanskalaisten retket kohdistuivat Suomenlahden alueelle ja enemmän itään. Tätä näkemystä tukevat Tanskalaisessa itineraariossa, eli purjehdusoppaassa, 1200-luvulta mainitut tanskalaiset paikannimet Suomenlahden rannikolla, sekä ristiretkiaikaiset linnoitukset Sipoossa ja Porvoossa, joiden luota on löydetty sellaisten kasvien jäänteitä, joita tunnetaan ainoastaan Tanskasta. Saksalaiset toimivat puolestaan pääasiassa Liivinmaalla, eli nykyisen Latvian ja Viron alueella.
Ajan lähdeaineisto on kaikkiaan niin vajavaista, ettei sotaretkistä ole tarkkaa tietoa. Ylipäänsä kaikista retkistä kertovat tiedot keskiaikaisessa kertovassa lähdeaineistossa ovat selvästi tapahtumia myöhäisempiä. Kirjallisille kertomuksille on yhteistä, että ne pyrkivät oikeuttamaan myöhemmin valtaan nousseen suvun asemaa kuvaamalla menneiden aikojen suurtekoja. Kirkollisessa mielessä sotaretkissä oli kyse kristinuskon juurruttamisesta ja kirkon organisaation pystyttämisestä, jolloin voidaan puhua lähetysmatkoista Suomeen.
Tanskalaisten ristiretket Suomeen

Varhaiset säilyneet tanskalaiset lähteet mainitsevat useista Suomeen tehdyistä retkistä. Monissa tapauksissa maininnat eivät kuitenkaan kohdistu mihinkään yhteen tiettyyn retkeen vaan kyse on todennäköisesti useampina vuosina tehdyistä retkistä. Esimerkiksi vuonna 1187 ristiretkeilijä Esbern Snare oli joulupidoilla pitämässään puheessaan Jerusalemin vapauttamisesta viitannut myös tanskalaisten suomalaisista saamaan suureen voittoon.
Tanskalaiset tekivät kuitenkin ristiretken Suomeen ainakin vuonna 1191 kuningas Knuut VI:n johdolla. Tanskalaisissa annaaleissa mainitaan, että retken seurauksena Suomi "tuli valloitettua kovalla kädellä". Vuonna 1202 tehtiin myös ristiretki Suomeen Lundin arkkipiispa Andreas Sunesenin johdolla. Paavi Innocentius III nimitti Sunesenin kaksi vuotta retken jälkeen vuonna 1204 paavilliseksi lähettilääksi ja kaikkien Itämeren alueen ristiretkien järjestelijäksi.
Ruotsalaisten tekemät ristiretket

Ruotsalaiset tekivät Suomeen keskiajalla sotaretkiä, joita myöhempi historiankirjoitus on pääasiassa 1800-luvulta alkaen romantisoivasti ja osin harhaanjohtavasti kutsunut ristiretkiksi. Niin sanottu ensimmäinen ristiretki tehtiin Lounais-Suomeen ehkä 1150-luvulla, sikäli kuin kyseessä ei ole kuvitteellinen tapahtuma. Toinen ristiretki käynnistyi mahdollisesti vuonna 1238 tai 1249 ja se suuntautui retkestä kertovan Eerikinkronikan mukaan hämäläisiä vastaan. Kolmas ristiretki ja mahdollisesti ainoa todellinen ruotsalaisten tekemä ristiretki tehtiin karjalaisia vastaan vuonna 1293. Ristiretkien vanavedessä ruotsalaiset kolonisoivat Suomen rannikkoalueita, mikä johti suomenruotsalaisten syntyyn.
Ruotsalaisten tekemät ristiretket > Ensimmäinen ristiretki

Ensimmäinen ristiretki Suomeen on 1200-luvun lopulla sepitetyssä Pyhän Eerikin legendassa kuvattu puolihistoriallinen tai kuvitteellinen tapahtuma, joka on sijoitettu 1150-luvulle. Legendan mukaan Ruotsin kuningas Eerik Pyhä ja englantilaissyntyinen piispa Henrik matkasivat Ruotsista Lounais-Suomeen sotajoukon kanssa. Kun kuningas palasi takaisin Ruotsiin, jäi piispa järjestelemään Suomen kirkollisia oloja. Ja lopulta Lalli surmasi hänet. Eerikistä on asiakirjamerkintöjä, mutta Henrikistä on vain niukasti tietoa.
Ruotsalaisten tekemät ristiretket > Toinen ristiretki

Niin sanottu toinen ristiretki Suomeen tehtiin Eerikinkronikan mukaan mahdollisesti vuosina 1249–1250. Sen johtajaksi on ehdotettu ruotsalaista mahtimiestä Birger-jaarlia. Ristiretken seurauksena Länsi-Suomi liitettiin lopullisesti Ruotsin valtakuntaan. Lyypekin kaupungin kronikka toteaa retkestä: "Birger pakotti Suomen Ruotsin kruunulle".
Ruotsalaisten tekemät ristiretket > Kolmas ristiretki

Kolmas ristiretki Suomeen vuonna 1293 suuntautui Viipuriin ja Karjalaan. Sitä ennen karjalaiset ja hämäläiset olivat hyökkäilleet jatkuvasti toistensa alueille. Nyt hämäläiset saivat tukea Ruotsin kuninkaalta ja karjalaiset Novgorodin ruhtinaalta. Ristiretken yhteydessä ruotsalaiset (rusit) valtasivat karjalaisilta 14 kihlakuntaa mahdollisesti marski Torkkeli Knuutinpojan johdolla ja perustivat tuhotun karjalaisten linnoituksen paikalle Viipurin linnan. Tämä on retkistä ainoa, jolle on saatu paavin lupa. Niin sanottu ristiretkibulla on annettu vuonna 1351 eli retken jälkeen.
Ristiretkien jälkeen

Karjalan ristiretken jälkeen sotatila Ruotsin ja Novgorodin tasavallan välillä jatkui. Novgorod hyökkäsi Hämeeseen vuonna 1311 polttaen "Vanain kaupungin" sekä Turkuun vuonna 1318 polttaen sen maan tasalle. Jatkuvat hävitysretket alkoivat kuitenkin käydä molempien voimille, ja vuonna 1323 solmittiin Pähkinäsaaressa rauhansopimus. Pähkinäsaaren rauhaan päättyi Suomen ristiretkiaika. Novgorod tunnusti Ruotsin valta-aseman Länsi-Karjalassa, mutta Novgorodille jäivät Laatokan ympärillä olevat alueet. Rauhassa sovitun rajan itäpuolelle jäi ortodoksinen ja länsipuolelle katolinen usko. Kyse oli myös hansakauppiaiden kaupallisista eduista, joita sotiminen saattoi haitata.
Ristiretkien seurauksena Ruotsi liitti Suomen yhteyteensä ja samalla osaksi läntistä eli katolista kirkkoa ja ruotsalaisten Suomen rannikkoalueiden kolonisaatio alkoi. Turku muodostui uuden uskonnon pääpaikaksi tuomiokirkkoineen. Niin sanottu ristiretkiaika oli sekoitus rauhanomaista hengellisen ja maallisen vallan leviämistä, varsinaista valloitusta ja asutustoimintaa (ruotsinkielinen rannikkoasutus Suomeen). Vaikka kyse oli osittain valtaamisesta, ei alueelle muodostunut erillistä valloittajien ja valloitettujen väestönosaa, kuten Virossa.
Ristiretkeläisten tulo Suomeen, pohjautuu Henrikin kenotafin piirrokseen. Suomen postilaitos julkaisi vuonna 1955 aiheesta postimerkin, kun arvioitiin kuluneen 800 vuotta ensimmäisestä ruotsalaisten ristiretkestä Suomeen.
Kolme ruotsalaisten tekemää ristiretkeä Suomeen. Kartassa kuvatut ensimmäiset ja toisen ristiretken reitit ja kohteet ovat vain oletettuja.
Panuma

Panuman hiekkaranta
Panuma on Pudasjärven kaupungissa Panumanjärven rannalla Kipinän alueella sijaitseva kylä. Se sijaitsee noin 35 kilometrin päässä kaupungin ydinkeskustasta Kurenalta lounaaseen. Oulusta matkaa on noin 60 kilometriä. Kylässä on vajaa parikymmentä vakituista asuntoa, mutta suurin osa kylän asunnoista koostuu kesämökeistä.
Vanhoissa asiakirjoissa mainitaan kylällä olleen asutusta jo 1500-luvulla. Koko Panuman kylä paloi 11. lokakuuta 1925 ankaran myrskyn aikana sattuneessa tulipalossa.
Kylällä toimii oma kyläyhdistys Panumajärvi ry ja erämaatila Poro-Panuma, joka tarjoaa majoitus- ja retkeilypalveluita. Kylä tunnetaan eritoten vuosittain järjestetystä Panuman Kulta-ajot -tapahtumasta.[lähde? ]
Panuma on eteläisen poronhoitoalueen vanhimpia porokyliä. Poroja hoidetaan Panumalla jo seitsemännen sukupolven voimin.
Aiheesta muualla

Panuman kylän kotisivut
Poro-Panuman kotisivut
Pudasjärvi
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Aittojärvi: Aittojärvi  Hetekylä: Hetekylä – Keinäsperä  Hirvaskoski: Ervasti – Hirvaskoski – Kurki – Poijula  Iinattijärvi: Iinattijärvi  Jaurakkajärvi: Jaurakkajärvi   Kipinä: Kipinä – Kollaja –  Panuma – Taipaleenharju  Kurenala: Kurenalus (keskustaajama)  Pintamo: Pintamo  Pudasjärvi: Jaalanka – Jonku – Pudasjärven kirkonkylä – Ruottisenharju – Siivikko  Puhos: Puhos   Pärjänsuo: Livo – Pärjänsuo – Rytinki – Yli-Livo  Sarakylä: Kipinäsuo – Ruuhensuo – Sarajärvi  Siurua: Ala-Siurua – Siurua  Syötekylä: Syötekylä
Järviä, jokia ja muita vesistöjä:  Aittojärvi – Iijoki – Jaaskamonkoski – Jaurakaisjärvi – Jaurakkajärvi– Jongunjärvi – Mikanlampi – Ontamojärvi – Pudasjärvi – Sorvarinjärvi – Sotkajärvi
Nähtävyyksiä:  Pudasjärven kirkko – Sarakylän kappeli – Syötteen kansallispuisto
Muuta Pudasjärveen liittyvää:  Hirsikampus – Hirvisuo – Iijokiseutu – Iso-Syöte – Jyrkkäkoski – Kesäpilkin MM-kisat – Niemitalon Juustola – Pudasjärven lentokenttä – Litokaira – Olvassuo – Virkistysuimala Puikkari – Pudasjärven ufot – Syöte – Umpihankihiihdon MM-kisat
P. O. Barck

Per Olov (Per-Olov) Fredrik Barck (1. toukokuuta 1912 Helsinki – 4. marraskuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija, toimittaja ja kirjallisuusarvostelija. Hän väitteli filosofian tohtoriksi 1953 aiheenaan Arvid Mörne ja vuosisadanvaihteen Suomi. Hän oli merkittävä suomenruotsalainen kirjallisuuskriitikko ja toimi vuosina 1935–1963 useissa lehdissä ja Yleisradiossa. Vuodesta 1954 hän oli Åbo akademin ruotsinkielisen kirjallisuuden dosentti ja 1964–1972 kirjallisuushistorian professori. Hän oli Finlands svenska författareföreningin puheenjohtaja 1953–1956 ja Svenska litteratursällskapet i Finlandin puheenjohtaja 1966–1973. Merkittäviä ovat erityisesti hänen esseekokoelmansa Dikt och förkunnelse (1936) ja Ansikten och möten (1972) ja Ture Jansonin elämäkerta (1962).
Teokset

Dikt och förkunnelse. Söderström, Helsingfors 1936
Gunnar Johansson: Soldater: frontbrev 1940-1942; julkaissut P. O. Barck ja Lorenz von Numers. Schildt, Helsingfors 1942
Hård höst: debatt och värdering; kirjoittajat P. O. Barck et al.; toim. Olof Lagercrantz ym. Schildt, Helsingfors 1943
Dikter om kärleken: ur samtidens svenska dikt; Valikoinut P. O. Barck ja Olof Lagercrantz; piirrokset Adolf Hallman. Albert Bonniers förlag, Stockholm 1944
Finlands natur i dikt och konst; koonnut P. O. Barck, Ola Zweygbergk. Schildt, Helsingfors 1945, 4. p. 1948
Selvät sanat-juttu - Målet om Selvät sanat. Ekenäs 1945
Arvid Mörne och sekelskiftets Finland: väitöskirja. Helsingfors 1953
Tal på Svenska dagen den 6 november 1954. Helsingfors 1954
Ture Janson, författaren och journalisten. Söderström, Helsingfors 1962
Festskrift till Olof Enckell 12.3.1970; toimituskomitea P. O. Barck, Johan Wrede, Ingmar Svedberg. Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland 437. Helsingfors 1970
Ansikten och möten. Söderström, Helsingfors 1972
Mina oroliga år. Söderström, Helsingfors 1973
Reflexer. Ekenäs tryckeri, Ekenäs 1977
Aiheesta muualla

Redaktör och litteraturvetare P. O. Barck berättar om Elmer Diktonius och samhället omkring honom, Ylen elävä arkisto
P. O. Barck i Mannerheims högkvarter sommaren 1943, Ylen elävä arkisto
Oleksandra Stadnjuk

Oleksandra Oleksandrivna Stadnjuk (ukr. Олександра Олександрівна Стаднюк, s. 16. huhtikuuta 1980 Tšerkasy) on ukrainalainen pituushyppääjä ja kolmiloikkaaja.
Hän karsiutui pituushypyssä Helsingin MM-kilpailuissa 2005, Osakan MM-kilpailuissa 2007 ja Pekingin olympialaisissa 2008. Moskovan sisäratojen MM-kilpailuissa 2006 hän oli kolmiloikan seitsemäs tuloksella 14,34 m.
Hänen pituushyppyennätyksensä on 675 cm, jonka hän hyppäsi Haniassa 9. kesäkuuta 2007. Sisäradoilla hän on hypännyt 664 cm Kiovassa 13. tammikuuta 2006. Kolmiloikkaa hän on hypännyt ulkoradoilla 14,20 m Jaltalla 7. kesäkuuta 2008 ja sisäradoilla 14,34 m Moskovassa 11. maaliskuuta 2006.
Palotestaus

Palotestaus on tutkimustoimintaa jossa tutkitaan materiaalin, rakenteiden ja rakennelmien palamista. Palotestaus pyrkii parantamaan ja luokittelemaan erilaisten materiaalien, rakenteiden ja rakennelmien palamista.
Rakennusmateriaalien palotestaus

Rakennusmateriaalien palotestaus pyrkii luokittelemaan rakennusmateriaalien palokäyttäytymisen. Testausta käytetään luokittelemiseen ja tuotekehitykseen. Euroopassa palotestejä vaaditaan kaikilta rakennusmateriaaleilta, joilla on paloluokitus ja se liittyy CE merkin saamiskäytäntöön. Rakennusmateriaalit luokitellaan 6 eri luokaan (A1-F) joista A1 on paras ja F huonoin. Lisäksi luokitellaan palavaa pisarointia (luokat d1, d2 ja d3) ja savun muodostusta (luokat s1, s2 ja s3). Rakennusmateriaalien perustestaukseen kuuluu 5 eri testiä. Miedoin testi on pienenliekintesti (EN ISO 11925-2), jossa materiaalia kuormitetaan lähinnä käsisytyttimen (sytkärin) liekkiä muistuttavalla liekillä. Kovimman luokan (A luokka) saamiseen käytetään palamattomuustestiä (EN ISO 1182), jossa materiaalia pidetään 750 C asteen lämpötilassa 30min ja se ei saa menettää yli puolta painostaan testin aikana, sekä lämpöarvotestiä (pommikalorimetri , EN ISO 1716), jossa määritellään tuotteen palava energiamäärä. Muita testejä ovat,  tasopaneeli (EN ISO 9239-1)(vain lattiatuotteille) ja SBI (EN 13823) testi. A1 luokan materiaalit ovat käytännössä palamattomia kuten kivi, lasi ym. F luokan materiaalit ovat käytännössä luokittelemattomia. Esimerkiksi puu voi saavuttaa suojakäsiteltynä jopa B luokan, mutta A luokan saavuttaminen on nykymenetelmillä mahdotonta.
Suomessa rakennusmateriaaleilta kussakin loppuasennuskohteessa vaadittavat paloluokat ilmoitetaan Rakennusmääräyskokoelman osassa E.
Painonnosto kesäolympialaisissa 1952 – miesten yli 90 kg

| Painonnosto kesäolympialaisissa 1952  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| kääpiösarja |   | miehet |  |  |
| höyhensarja |   | miehet |  |  |
| kevytsarja |   | miehet |  |  |
| keskisarja |   | miehet |  |  |
| raskas keskisarja |   | miehet |  |  |
| kevyt raskassarja |   | miehet |  |  |
| raskassarja |   | miehet |  |  |
Helsingin olympiakisojen painonnoston sarjaan yli 90 kg osallistui 13 urheilijaa edustaen 11 kansallisuutta. Kilpailu käytiin 27. heinäkuuta. John Davis nosti olympiaennätykset punnerruksessa, tempauksessa ja yhteistuloksessa. Omissa nimissä ollut maailmanennätys 481,5 kg jäi kauaksi. Argentiinan Humberto Selvetti jakoi punnerruksen olympiaennätyksen.