stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pajatso
Pajatso ulkomailla

Suomalaisia pajatsoja vietiin 1970-luvulta lähtien myös ulkomaille, joskin sellaisten käyttö oli lain sallimaa vain 10–20 maassa, Yhdysvalloissakin vain Nevadan osavaltiossa. Vuoden 1995 jälkeen RAY:n pajatsoja ja muita automaatteja ei kuitenkaan ole viety ulkomaille johtuen EU:n kilpailusäädöksistä.lähde?
Suomalaispajatsojen vienti käynnistyi vuonna 1972, kun Norjan Punaisen Ristin peliautomaattiyhtiön RKA:n silloinen omistajapariskunta Kjell ja Gerd Isakssen näkivät Lapin matkallaan RAY:n 50 pennin pajatson.lähde? Vuoteen 1980 mennessä pajatsoja oli viety Norjaan yli 40 miljoonalla markalla. Tuolloin eräs espanjalaisyhtiö yritti myydä suomalaisilta kopioituja mekaanisia pajatsoja Norjaan, mutta niiden laatu ei tyydyttänyt. Sen sijaan norjalaisten onnistui itse kehittää oma sähkömekaaninen pajatso.
RAY:n valmistamia pajatsoja vietiin 1970-luvulla Norjan lisäksi ainakin Islantiin, Sambian turistikeskuksiin, Yhdysvaltoihin ja kokeiluerä Jugoslaviaan.
Nykyään pajatsoja voi pelata Chilessä, jossa paikallinen pelioperaattori harjoittaa pajatsotoimintaa suomalaisvalmisteisilla elektronisilla pajatsoilla.lähde?
Pajatson MM-kisat

Pajatson MM-kisat olivat RAY:n joka toinen vuosi järjestämä kilpailu. Ensimmäiset lajin MM-kisat järjestettiin vuonna 2003. Voittajaksi tuli Tero Tikkanen. Seuraavissa kisoissa vuonna 2005 voitti norjalainen Christen Romness. Vuonna 2007 kisoihin osallistui noin 8 000 kilpailijaa, ja voiton vei vantaalainen Jukka-Pekka Kumpulainen. 2009 pidetyt pajatsomestaruuskisat päättyivät Juha Jukkalan voittoon. Vuoden 2009 jälkeen kisoja ei ole pidetty.
Kirjallisuutta

Luoto, Santtu & Wickström, Mika: Kansanterveydelle: Pajatson historia Suomessa.  Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-33489-8
Aiheesta muualla

http://www.rahapeliopas.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Ylen Elävä arkisto: Pajatson suomenmestaruuskisan finaali 1988
http://www.ray.fi/pelitoiminta/peliautomaatit/pajatsopelit.php?l1=6
Nostalgiapelit- sivuston virtuaalipajatso
Yle Areena, Kevyet Mullat - Pajatso http://areena.yle.fi/1-3955225
Pajutammi

| Pajutammi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophyta
Lahko::  Pyökkimäiset Fagales
Heimo::  Pyökkikasvit Fagaceae
Suku::  Tammet Quercus
Laji::  phellos
luokitusjärjestelmä::  APG III
Kaksiosainen nimi
 Quercus phellos  L., 1753 

Katso myös
   Pajutammi Wikispeciesissä   Pajutammi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pajutammi (Quercus phellos) on tammien (Quercus) sukuun ja pyökkikasvien heimoon (Fagaceae) kuuluva kesävihanta puulaji. Pajutammi kasvaa luontaisena Pohjois-Amerikassa lähinnä Yhdysvaltain itärannikolla ja eteläosissa. Puun suomenkielinen nimi tulee sen kapeista lehdistä, jotka muistuttavat monien pajujen (Salix) lehtiä.
Kuvaus

Pajutammi on keskikokoinen puu. Se kasvaa noin 30 metriä korkeaksi. Sen runko voi kasvaa rinnankorkeusläpimitaltaan noin metrin paksuiseksi. Puun latvus on nuorena kartiomainen ja vanhemmiten pyöreähkö. Puun juuristo on matala ja muodostaa sienijuuria.
Kaarna on tummanharmaata ja nuorena sileää. Vanhemmiten se muuttuu epäsäännöllisen uurteiseksi. Versot ovat punaruskeita ja kaljuja. Silmut ovat ruskeita, kaljuja, teräväkärkisiä ja tavallisesti 2–4 millimetriä pitkiä.
Lehdet ovat yksinkertaisia, ruodillisia ja muodoltaan kapean suikeita tai tasasoukkia. Lehtilapa on 5–12 senttimetriä pitkä, 1–2,5 senttimetriä leveä, suippotyvinen, suippokärkinen ja ehytlaitainen. Lehdet ovat yleensä kaljuja kummaltakin puolelta, mutta saattavat olla hieman karvaisia alapinnaltaan. Lehtiruoti on yleensä 2–4 millimetriä pitkä ja tavallisesti kalju. Uudet lehdet ovat puhjetessaan kellertäviä. Pajutammi on kesävihanta ja varistaa lehtensä talveksi. Lehtien syysväritys on keltainen tai keltaruskea.
Pajutammi on yksikotinen ja hede- ja emikukat kasvavat eri kukinnoissa samassa puussa. Hedekukat ovat keltavihreitä ja hedekukinto on rakenteeltaan norkko. Pienet emikukat kasvavat pienissä muutaman kukan ryhmissä. Kukinta tapahtuu lopputalvella tai keväällä, yleensä ennen lehtien puhkeamista.
Hedelmä on maljamaisen kehdon ympäröimä pähkinä eli tammenterho. Maljamainen kehto peittää suunnilleen yhden kolmanneksen tai neljänneksen pähkinästä. Pähkinä on munanmuotoinen tai puolipallomainen ja usein pinnaltaan uurteinen. Se on 8–12 millimetriä pitkä ja 6,5–10 millimetriä leveä. Terhot kypsyvät seuraavana vuonna pölytyksestä.
Levinneisyys

Pajutammea kasvaa luonnonvaraisena Yhdysvaltain itäosien rannikkotasangolla sekä eteläosissa merenpinnantasosta noin 400 metrin korkeuteen. Sitä esiintyy Alabaman, Arkansasin, Delawaren, Etelä-Carolinan, Floridan, Georgian, Illinoisin, Kentuckyn, Louisianan, Marylandin, Missourin, New Jerseyn, New Yorkin, Oklahoman, Pennsylvanian, Pohjois-Carolinan, Tennesseen, Texasin ja Virginian osavaltioissa sekä Columbian piirikunnan alueella.
Elinympäristö

Pajutammi on kostean, lämpimänlauhkean ilmastoalueen laji. Sen elinalueille ovat tyypillisiä pitkät, kuumat kesät ja lyhyet, leudot talvet. Vuoden keskilämpötila vaihtelee 10 ja 21 celsiusasteen välillä, kesäkuukausien keskilämpötila on 21–27 celsiusastetta ja talvikuukausien −4–13 celsiusastetta. Pajutammen levinneisyysalueella keskimääräinen vuosittainen sademäärä on 1 000–1 500 millimetriä. Pajutammi kasvaa yleensä alluviaalialueilla, tyypillisesti jokien tulvatasangoilla, jokirannoilla ja suistoalueilla. Se menestyy parhaiten syvässä hiesupitoisessa maassa.
Pajutammi muodostaa usein sekametsiä lännenambrapuun (Liquidambar styraciflua), vesitammen (Quercus nigra) ja tammilajin Quercus laurifolia kanssa. Se kasvaa yleisesti myös yhdessä loblollymännyn (Pinus taeda), punavaahteran (Acer rubrum), hikkorilajin Carya aquatica, keltislajin Celtis laevigata, amerikanpersimonin (Diospyros virginiana), kolmioan (Gleditsia triacanthos), punasaarnin (Fraxinus pennsylvanica), amerikanmustapoppelin (Populus deltoides), tammilajien Quercus lyrata, Quercus michauxii ja Quercus pagoda sekä valkojalavan (Ulmus americana) ja setrijalavan (Ulmus crassifolia) kanssa.
Pajutammi viihtyy parhaiten aurinkoisella tai puolivarjoisella paikalla. Se ei kestä tulta ja metsäpalot tuhoavat usein kaikki pajutammet alueeltaan. Myös useat hyönteiset ja sienitaudit voivat vakavasti vahingoittaa puita.
Käyttö

Pajutammea käytetään koristepuuna ja katupuuna varsinkin Pohjois-Amerikassa. Se sietää suhteellisen hyvin kuivuutta, kuumuutta, ilmansaasteita ja seisovaa vettä. Tulvansietokykynsä ansiosta se soveltuu myös ehkäisemään eroosiota ja sitomaan maata ajoittain veden peittämille jokien ja altaiden reuna-alueille. Se sietää huonosti leikkausta ja leikattujen oksien paraneminen kestää vuosia.
Pajutammi risteytyy sekä luonnossa että viljelyssä lukuisten muiden lähisukuisten tammilajien kanssa. Näitä ovat ainakin purppuratammi (Quercus coccinea), Quercus hemisphaerica, Quercus ilicifolia, paanutammi (Quercus imbricaria), Quercus incana, Quercus laurifolia, Quercus ludoviciana, patukkatammi (Quercus marilandica), vesitammi, otatammi (Quercus palustris), Quercus pumila, punatammi (Quercus rubra), Quercus shumardii ja mustatammi (Quercus velutina).
Pajutammen lehtiä ja terho.
Pajutammen kaarnaa.
Pakkanen

Suomen eteläosassa viittätoista pakkasastetta pidetään kireän pakkasen rajana.
Pakkanen tarkoittaa sitä, että lämpötila laskee celsius-asteikolla alle nollan, jolloin vesi alkaa jäätyä. Talvella, kun ei ole pakkasta, sanotaan olevan suojaa tai suojasäätä.
Ilmatieteen laitos ennustaa kireää pakkasta eri lämpötilarajoilla maan eri osiin: eteläosassa riittää −15 °C, keskiosissa −20 °C ja maan pohjoisosassa vasta alle −25 °C:n lämpötilat ovat kireää pakkasta.
Pakkasennätykset

Suomen pakkasennätys on –51,5 °C, joka mitattiin Kittilän Pokassa 28. tammikuuta 1999. Pohjoisen pallonpuoliskon ennätyspakkanen –69,6 °C on mitattu Klinckin automaattisella sääasemalla Grönlannin keskiosan jäätiköllä (72°18'N, 40°28'W) 22. joulukuuta 1991. WMO (Maailman ilmatieteen järjestö) vahvisti kyseisen ennätyksen vuonna 2020. Aikaisempi ennätys oli mitattu Oimjakonissa, Sahan tasavallassa (Jakutiassa) Siperiassa 6. helmikuuta 1933. Mitattu lukema oli –67,7 °C. Kyseessä on alin lämpötila missään, missä on ihmisasutusta. Maapallon pakkasennätys on Vostok-tutkimusasemalla Antarktiksella mitattu –89,2 °C.
Pakkasvaroitukset

Talvesta 2011–2012 alkaen Ilmatieteen laitos on alkanut varoittaa kireästä pakkasesta riskiryhmiä, joihin kuuluvat pikkulapset, vanhukset ja pitkäaikaissairaat, erillisellä kolmiportaisella pakkasvaroituksella. Sen mukaan maan eteläosissa kireä pakkanen on –20...–25 astetta, erittäin kireä pakkanen –25...–30 astetta, sekä äärimmäisen kireä pakkanen, jolloin pakkasta tulee olla vähintään 30 astetta. Maan keskiosissa vastaavat rajat ovat kireä –25...–30, erittäin kireä –30...–35, sekä äärimmäisen kireä pakkanen, jolloin pakkasta tulee olla vähintään 35 astetta. Maan pohjoisosissa vastaavat rajat ovat kireä –30...–35 erittäin kireä –35...–40, sekä äärimmäisen kireä, jolloin pakkasta tulee olla vähintään –40 astetta.
Sanan käyttö

On esitetty, että sana pakkanen olisi yhteydessä saamen kielen sanaan bakkas, bak'ka ’kuuma, hyvin lämmin, kuumuus’, mutta tätä yhteyttä ei ole yleisesti hyväksytty.
Kovaa pakkasta voidaan kutsua tulipalopakkaseksi. Nimitys tulee ilmeisesti siitä, että kylmällä säällä lämmitetään tavallista enemmän, mikä kasvattaa tulipalojen todennäköisyyttä. Sana paukkupakkanen juontaa juurensa siitä, kuinka lämpölaajenemisen johdosta talojen rakenteisiin kasaantunut jännite purkautuu kovilla pakkasilla kovana paukahduksena.
Pakkaspaukku on harvinaisempi ilmiö kuin paukkupakkaset. Tällainen pamahdus aiheutuu siitä, kun maaperässä oleva vesi jäätyy ja laajenee, mikä aiheuttaa äänen ja maaperän liikkeen. Sanomalehti Kaleva kertoi 15. tammikuuta 2016 tällaisesta tapauksesta Oulun Talvikankaalta, jossa loppiaisena 2016 koettiin jääjäristys eli pakkaspaukku. Se aiheutti halkeamia ainakin yhteen taloon ja tiehen, lehti kertoi. Paukahtava ääni kuultiin laajalla alueella, kun lämpötila putosi nopeasti.
Halla tarkoittaa tilannetta, jossa lämpötila laskee maan kasvillisuuskerroksessa niin alas, että kasvit, etenkin viljelyskasvit tai sato, vaurioituvat tai tuhoutuvat. Suomen olosuhteissa tämä tarkoittaa pakkasta. Jos tavanomaisella sääaseman lämpötilanmittauskorkeudella eli kahdessa metrissä on myös pakkasta, puhutaan yöpakkasista.
Yöpakkaset poliittisena terminä viittaa aikaan 1950-luvulla, jolloin Suomen ja Neuvostoliiton välit olivat kireät.
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Pakkanen Wikisitaateissa
Luettelo pikkuplaneetoista: 7001–8000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 7001:stä ja päättyen 8000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 8001–9000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 8001:stä ja päättyen 9000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo squashin Suomen-mestareista

Tämä on luettelo squashin Suomen-mestareista. Squashissa on pelattu Suomen-mestaruuksista miesten ja naisten kaksinpelissä vuodesta 1970.
Miesten ja naisten kaksinpeli

|  | Miesten kaksinpeli | Naisten kaksinpeli | Lähde |
| --- | --- | --- | --- |
| 1970 | Poku Salo | Annika Swanljung |  |
| 1971 | Poku Salo | Eija Jones |  |
| 1972 | Poku Salo | Eija Jones |  |
| 1973 | Kale Leskinen | Eija Jones |  |
| 1974 | Harri Bucht | Eija Jones |  |
| 1975 | Harri Bucht | Eija Jones |  |
| 1976 | Kale Leskinen | Rina Örö |  |
| 1977 | Kale Leskinen | Nina Mohell |  |
| 1978 | Poku Salo | Nina Mohell |  |
| 1979 | Kale Leskinen | Marisanna Saari |  |
| 1980 | Harri Bucht | Katja Sauerwald |  |
| 1981 | Kale Leskinen | Katja Sauerwald |  |
| 1982 | Markku Sainio | Katja Sauerwald |  |
| 1983 | Kale Leskinen | Tuula Myllyniemi |  |
| 1984 | Markku Sainio | Katja Sauerwald |  |
| 1985 | Kale Leskinen | Tuula Myllyniemi |  |
| 1986 | Matti Saarela | Tuula Myllyniemi |  |
| 1987 | Sami Elopuro | Tuula Myllyniemi |  |
| 1988 | Sami Elopuro | Tuula Myllyniemi |  |
| 1989 | Sami Elopuro | Tuula Myllyniemi |  |
| 1990 | Sami Elopuro | Tuula Myllyniemi |  |
| 1991 | Sami Elopuro | Tuula Myllyniemi |  |
| 1992 | Sami Elopuro | Tuula Myllyniemi |  |
| 1993 | Sami Elopuro | Tuula Myllyniemi |  |
| 1994 | Juha Raumolin | Tuula Myllyniemi |  |
| 1995 | Sami Elopuro | Tuula Myllyniemi |  |
| 1996 | Juha Raumolin | Tuula Myllyniemi |  |
| 1997 | Ville Sistonen | Tuula Myllyniemi |  |
| 1998 | Olle Poutiainen | Tuula Myllyniemi |  |
| 1999 | Mika Monto | Tuula Myllyniemi |  |
| 2000 | Olli Tuominen | Tuula Myllyniemi |  |
| 2001 | Olli Tuominen | Lotta Vuorela |  |
| 2002 | Olli Tuominen | Tuula Myllyniemi |  |
| 2003 | Olli Tuominen | Lotta Vuorela |  |
| 2004 | Olli Tuominen | Lotta Vuorela |  |
| 2005 | Olli Tuominen | Lotta Vuorela |  |
| 2006 | Olli Tuominen | Lotta Vuorela |  |
| 2007 | Olli Tuominen | Jutta Tuunanen |  |
| 2008 | Olli Tuominen | Tuula Minetti |  |
| 2009 | Olli Tuominen | Tuula Minetti |  |
| 2010 | Olli Tuominen | Elina Kononen |  |
| 2011 | Olli Tuominen | Saara Valtola |  |
| 2012 | Olli Tuominen | Emilia Soini |  |
| 2013 | Olli Tuominen | Elina Kononen |  |
| 2014 | Olli Tuominen | Elina Kononen |  |
| 2015 | Henrik Mustonen | Elina Kononen |  |
| 2016 | Olli Tuominen | Emilia Soini |  |
| 2017 | Olli Tuominen | Emilia Soini |  |
| 2018 | Jami Äijänen | Emilia Korhonen |  |
| 2019 | Miko Äijänen | Emilia Soini |  |
| 2020 | Olli Tuominen | Emilia Soini |  |
| 2021 | Miko Äijänen | Emilia Soini |  |
| 2022 | Mahesh Mangaonkar | Emilia Soini |  |
| 2023 | Miko Äijänen | Emilia Soini |  |
| 2024 | Henrik Mustonen | Emilia Soini |  |
Luettelo Ruotsin merivoimien tykkiveneistä

Ruotsin sotalaivat
A -
B -
C -
D -
E -
F -
G

H -
I -
J -
K -
L -
M - 
N

O -
P -
Q -
R -
S -
T -
U 

V -
W -
X -
Y -
Z -
Å -
Ä -
Ö
Vartioveneet
Fregatit
Hävittäjät
Tykkiveneet
Korvetit
Risteilijät
Linjalaivat
Miinalaivat
Miinantorjunta-alukset
Miinanraivaajat
Monitorit
Moottoritorpedoveneet
Rannikkopanssarilaivat
Partioalukset
Purjealukset
Ohjusveneet
Koululaivat
Kuunarit
Torpedoveneet
Tukilaivat
Sukellusveneet
Yhteysalukset
Luettelo Ruotsin merivoimien tykkiveneistä listaa Ruotsin merivoimissa palvelleet tykkiveneet. Ensimmäinen laskettiin vesille 1850 ja viimeinen 1891.
1. luokan tykkiveneet

HMS Blenda
HMS Disa
HMS Urd
HMS Skagul
HMS Skäggald
HMS Rota
HMS Verdande
HMS Skuld
2. luokan tykkiveneet

HMS Alfhild (1862)
HMS Aslög (1861)
HMS Astrid (1861)
HMS Carlsund (1860)
HMS Gunhild (1862)
HMS Hogland (1856)
HMS Ingegerd (1862)
HMS Motala (1860)
HMS Sigrid (1862)
HMS Svensksund (1856)
HMS Svensksund (1891)
HMS von Sydow (1850)
Pajunirkko

| Pajunirkko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Yökkösmäiset Noctuoidea
Heimo::  Nirkot Notodontidae
Alaheimo::  Aitonirkot Notodontinae
Suku::  Notodonta
Laji::  ziczac
Kaksiosainen nimi
 Notodonta ziczac  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Pajunirkko Wikispeciesissä   Pajunirkko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pajunirkko (Notodonta ziczac) on varsin yleinen ja kohtalaisen kookas yöperhoslaji. Perhosen hieman erikoinen tieteellinen lajinimi on Linnén antama ja viittaa oksalla oleskelevan toukan erikoiseen asentoon.
Koko ja ulkonäkö

Pajunirkon etusiipien pohjaväri on lämpimän ruskea, mutta siipi on etureunasta leveälti hopeanharmaa hiukan siiven puolivälin ulkopuolella olevaan ja selvästi erottuvaan mustaan siipitäplään saakka. Siipitäplä on hyvin kontrastinen ja kaartuu siiven tyveä kohti. Siipitäplän ulkopuolella siiven etureunassa on selvästi tummanharmaa alue. Lähellä siiven ulkoreunaa voi myös erottua yhdestä kahteen vaaleaa, aaltoilevaa poikkiviirua. Etusiiven takareunassa on pitkien mustanruskeiden suomujen muodostama tupsu. Takasiivet ovat vaihtelevansävyisesti harmaat ja niissä on hieman tummempi keskitäplä. Siipiväli vaihtelee 33–47 mm.
Napapiirin pohjoispuolella naarasyksilöillä on yleisväritykseltään tummempi muoto f. lapponica.
Levinneisyys ja lentoaika

Pajunirkkoa tavataan Pohjois-Afrikasta lähes koko Euroopan kautta Kuolan niemimaalle, Kaukasukselle ja idässä Itä-Siperiaan. Suomessa havainnot painottuvat maan etelä- ja keskiosiin, mutta harvakseltaan havaintoja on Pohjois-Lappia myöten. Perhoset ovat lennossa kahtena sukupolvena, mutta kummankin sukupolven varsin pitkän lentoajan vuoksi ne eivät juuri erotu. Lento alkaa toukokuun alussa ja jatkuu syyskuun alkupuolelle. Eniten havaintoja on heinäkuun keskivaiheilta. Ruotsalaisten arvioiden mukaan ensimmäinen sukupolvi lentää huhtikuun lopulta heinäkuun alkuun ja toinen osittain edellisen kanssa päällekkäin heinäkuulta elokuun loppupuoliskolle. Lisäksi on arveltu harvinaisen kolmannen sukupolven esiintymistä lämpiminä kesinä syys-lokakuussa.
Elinympäristö ja elintavat

Pajunirkkoa tavataan lähes kaikkialla pajuja ja haapoja kasvavilla paikoilla, etenkin avoimissa ja valoisissa lehtimetsissä ja pensaikoissa. Joskus perhosia tavataan kaukanakin tyypillisen elinympäristön ulkopuolella. Laji on yleensä melko harvalukuinen, mutta illan hämärryttyä lentonsa aloittaneita perhosia tulee helposti kirkkaiden valojen luokse. Koiraat tulevat valolle helpommin ja naaraita valolle lentäneistä yksilöistä on noin neljäsosa. Päivisin perhoset lepäilevät oksilla suojavärinsä naamioimina.
Naaras munii 200–250 munaa toukan ravintokasvien lehtien alapinnoille yksitellen tai pieniksi ryhmiksi. Munat kuoriutuvat kahden viikon kuluessa munimisesta ja toukat elävät yksin tai pieninä ryhminä piilotellen lehtien alapinnoilla. Isot toukat asettuvat lehden sivulle. Nuorilla puilla toukat löytyvät usein melko matalilta oksilta. Toukkia tavataan kasveilta harvoin kovin runsaasti. Lepäävä toukka asettuu erikoiseen, S-kirjainta muistuttavaan asentoon, jossa se pitää alustastaan kiinni pitäen kuitenkin keskivartaloa ja peräpäätään ylhäällä.
Toukat ovat täysikasvuisia elo- ja syyskuussa, jolloin ne koteloituvat maahan karikkeen joukkoon tai maanpinnan alle maa-aineksella naamioidun punaruskean kotelokopan sisään. Kesäkoteloista kuoriutuu perhonen noin kahden viikon kuluttua. Syyskotelot talvehtivat, pohjoisemmilla esiintymispaikoilla luultavasti useamman kuin yhden kerran.
Ravintokasvi

Toukka elää pääasiassa pajuilla (Salix), mutta myös haavalla (Populus tremula).
Aiheesta muualla

toukka (Arkistoitu – Internet Archive)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Bestimmungshilfe des Lepiforums (saksaksi)
Vlindernet (hollanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q198471  Wikispecies: Notodonta ziczac  BioLib: 53047  BOLD: 197673  CoL: 945WQ  EoL: 2868762  EPPO: NOTDZI  Fauna Europaea: 446452  Fauna Europaea (new): 995c55df-7f1c-4c6d-ac54-23dd365c9b68  GBIF: 4534909  iNaturalist: 324703  LepIndex: 59339  LoB: 4201  MaBENA: NotodZiczac  NBN: NHMSYS0000503410  NCBI: 988002  Observation.org: 2005  Open Tree of Life: 676893  Laji.fi: MX.62102
Pakastus

Pakastettuja meren antimia kaupan hyllyllä.
Pakastus on elintarvikkeen säilömistä jäädyttämällä. Pakastamisen seurauksena pilaantumista aiheuttavien pieneliöiden kasvu ja leviäminen pysähtyvät. Pakastaminen on kaikista säilöntätavoista tehokkain, sillä pakasteet säilyvät pitkään eikä säilöntäaineita tarvita. Pakastaminen myös säilyttää parhaiten ruoka-aineiden maun, aromin, värin ja ravintoarvot. Se muuttaa kuitenkin aina jonkin verran elintarvikkeen rakennetta.
Historia

Ruoan pakastaminen on vuosituhansia vanha säilöntämenetelmä, mutta kaupallisesti sitä on hyödynnetty laajemmin vasta viime vuosisatoina. Keinotekoista jäätä onnistuttiin valmistamaan ensimmäisen kerran 1700-luvun lopulla Skotlannissa. 1800-luvun lopulla pakastettua lihaa alettiin tuoda Eurooppaan laivalla Etelä-Amerikasta ja Australiasta. Vuotta 1928 pidetään nykyaikaisen pakasteruokateollisuuden syntyvuotena, kun Yhdysvalloissa kehitettiin kontaktipakastin. 1950- ja 1960-lukujen taitteessa otettiin teollisuudessa käyttöön irtopakastaminen.
Käyttö

Lähes kaikki elintarvikkeet soveltuvat pakastettaviksi. Poikkeuksia ovat kurkut, tomaatti, lehtisalaatti, kokonaiset kananmunat ja jotkin juustot.
Käsittelemättömänä pakastettavaksi soveltuvat esimerkiksi liha, kala, maito, voi ja kuohukerma. Jotkin kasvikset ja hedelmät on ryöpättävä ennen pakastamista. Kypsennettynä voidaan pakastaa lähes kaikki ruoat. Pakastus sopii erityisesti keitoille, kastikkeille, muhennoksille, laatikoille, leiville ja leivonnaisille sekä mausteille.
Menetelmät

Teollisuudessa pakastus tapahtuu –40–50 °C:ssa ja kotipakastimessa –25 °C:ssa. Teollisuudessa pakastus tapahtuu elintarvikkeesta riippuen liikkuvassa ilmassa, kylmälevyjen välissä, jäähdytetyssä nesteessä tai jollakin muulla hyväksytyllä tavalla. Pakastettavasta tuotteesta johdetaan lämpö pois, jolloin sen sisältämä vesi muuttuu jääksi.
Leijapakastus eli tuulitunnelipakastus on teollisuudessa tavallisin kasvisten ja marjojen pakastusmenetelmä. Siinä kylmä ilmavirta pakastaa tuotteet erillään toisistaan.
Kaappipakastuksessa pakastettavat tuotteet pinotaan pakastuskaapin hyllyille. Pakastuskaapin kylmäaineena käytetään usein nestemäistä typpeä tai hiilidioksidia. Spiraalipakastimessa tuote liikkuu kuljetinhihnaa pitkin loivasti ylöspäin spiraalimaisesti.
Kontaktipakastuksessa tuote pakastetaan kylmien metallilevyjen tai metallimuottien avulla. Näin pakastetaan esimerkiksi jäätelöpaketit.
Kryogeenisessä pakastuksessa käytetään nestemäistä kaasua kuten typpeä ja hiilidioksidia, joka suihkutetaan elintarvikkeen pintaan.
Säilyminen

Pakastettu tuote eli pakaste säilytetään vähintään –18 °C:ssa elintarvikkeesta riippuen. Sulatettua tuotetta ei pidä enää uudelleen pakastaa. Pakastetut tuotteet varastoidaan pakastamoissa usein –30 °C:ssa, sillä vaikka elintarvikkeiden jäätymispiste on yleensä alimmillaan –3 °C, niissä on nestemäistä vettä vielä paljon sitäkin kylmemmässä.
Joidenkin elintarvikkeiden säilymisaikoja pakasteena:
marjat, kasvikset ja hedelmät noin vuoden
rasvaton kala ja liha 8–12 kuukautta
ruokaleipä 6–12 kuukautta
rikotut kananmunat 6 kuukautta
juurekset 5 kuukautta
leivonnaiset 3–9 kuukautta
rasvaiset elintarvikkeet ja ruoat noin 3 kuukautta
taikinat 2–4 kuukautta
jauheliha 1–2 kuukautta
Pitkä pakastusaika voi aiheuttaa sivumakua joihinkin tuotteisiin, kuten leipään, maitoon, kermaan ja mansikoihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pakastus Wikimedia Commonsissa
Pakastettuja vadelmia.
Reijo Paksal

Reijo Paksal (s. 8. elokuuta 1946 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä SM-sarjassa vuosina 1966–1975.
Paksal edusti koko SM-sarjauransa ajan Turun Tovereita. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 223 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 46 + 21 = 67 ja jäähymääränsä 56 minuuttia. Hän saavutti urallaan kaksi SM-pronssia.
Paksal toimi pitkään Turun Toverien jääkiekkojoukkueen TuTo Hockey Oy:n puheenjohtajana ja pääomistajana mutta luopui omistuksistaan keväällä 2011. Hän on toiminut myös Kiinteistöosakeyhtiö Kupittaan jäähallin toimitusjohtajana.