stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sörnäistentunneli
Kustannukset ja hyöty-kustannusarvio

Hankkeen alustava kustannusarvio on noin 178 miljoonaa euroa ja vuotuiset käyttökustannukset noin kaksi miljoonaa ja vuosittaiset laskennalliset hyödyt noin kuusi miljoonaa. Hankkeen hyöty/kustannussuhde on 0,63.
| Kustannus | milj>  euroa vuodessa |
| --- | --- |
Aikakustannukset, joukkoliikennematkustajat: 0,44
Aikakustannukset, tavaraliikenne: 1,01
Aikakustannukset, henkilöautot: 3,31
Ajoneuvokustannukset, henkilöautot: 0,00
Ajoneuvokustannukset, tavaraliikenne: 0,00
Operointikustannukset, bussiliikenne: 0,58
Onnettomuuskustannukset: 0,69
Päästökustannukset: 0,03
Kunnossapitokustannukset: -2,00
Hyödyt yhteensä (milj. eur/v): 4,06
Hankkeen alustava kustannusarvio koostuu seuraavista komponenteista sisältäen 25% kustannusvarauksen.
| Komponentti | Hinta-arvio |
| --- | --- |
Kaukalo- ja betonitunneliosuudet: 74,9 M€
Kalliotunneliosuus (793 m): 19,7 M€
Louheen kuljetus: 2,0 M€
Maamassojen poiskuljetus ja vastaanotto, puhtaat maat: 1,5 M€
Pilaantuneiden maiden kunnostus: 6,9 M€
Tunnelin tekniset järjestelmät ja -tilat*  *Arvioitu 2012 laskelman perusteella 10 % korotus huomioiden.: 6,3 M€
Työnaikaiset liikennejärjestelyt: 1,5 M€
Kadunrakentaminen: 11,2 M€
Liikenteenhallintajärjestelmät: 3,0 M€
Yhteensä: 127,0 M€
Kustannusvaraus 25%: 31,8 M€
Kustannus varauksineen: 158,8 M€
Yhteensä, sis. rakennuttajan kustannuksen (12%) (alv. 0%): 177,8 M€
Aiheesta muualla

Tunnelipiirros (PDF) (Arkistoitu – Internet Archive)
Suuaukkojen piirrokset (PDF) (Arkistoitu – Internet Archive)
Havainnekuvia (PDF) (Arkistoitu – Internet Archive)
Yleissuunnitelma (PDF)
Tunneli vähentäisi liikennettä ja melua vilkkaan Hermannin rantatien eteläosassa.
Tunnelin pohjoisen suuaukon rakennustyömaa huhtikuussa 2023.
Ernesto Ambrosini

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ernesto Ambrosini |  Ernesto Ambrosini |  Ernesto Ambrosini |  |
Maa:   Italia
Miesten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Antwerpen 1920 | 3 000 m estejuoksu |  |
Ernesto Ambrosini (29. syyskuuta 1894 Monza – 4. marraskuuta 1951 Monza) oli italialainen yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili estejuoksussa, keski- ja kestävyysmatkoilla. Ambrosinin seura oli Brescia Calcio.
Ambrosini kilpaili Antwerpenin olympialaisissa 1920 kolmella matkalla. Hän putosi alkuerissä 800 metrillä, mutta voitti pronssia 3 000 metrin esteissä ja juoksi myös maansa 3 000 metrin joukkueessa, joka sijoittui viidenneksi. Ambrosini putosi estejuoksussa alkuerissä Pariisin kisoissa 1924 ja sama kohtalo kävi myös Italian 3 000 metrin joukkueelle, jonka jäsen hän oli.
Ennätykset

800 m: 1.59,0 (1920)
3 000 m esteet: 9.36,6 (1923)
Eric Lichaj

Eric Lichaj
Eric Joseph Lichaj (17. marraskuuta 1988 Downers Grove Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Seurajoukkueura

Seurajoukuetasolla Lichaj on edustanut kesäkuusta 2013 lähtien Nottingham Forest FC:tä. Aiemmin urallaan hän on pelannut myös Chicago Fire Premierin (4 ottelua), Aston Villa FC:n (32 ottelua, 1 maali), Lincoln City FC:n (6 ottelua), Leyton Orient FC:n (9 ottelua, 1 maali) ja Leeds United AFC:n (16 ottelua) riveissä.
Maajoukkueura

Yhdysvaltain jalkapallomaajoukkueessa Lichaj on pelannut vuodesta 2010 alkaen 10 ottelua. Hän on ollut Yhdysvaltain ikäkausimaajoukkueiden mukana sekä alle 17-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2005 että alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa vuonna 2007.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Eric Lichaj
Käännös suomeksi
Ernst Pohjanpalo

Ernst Jaakko Pohjanpalo (sukunimi vuoteen 1906 Friis, 26. lokakuuta 1888 Kalajoki – 12. toukokuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen insinööri, tehtailija ja keksijä.
Pohjanpalon vanhemmat olivat tehtailija Jaakko Pohjanpalo ja Johanna Pahikkala. Hän valmistui insinööriksi 1912. Pohjanpalo toimi Pietarissa Ludvig Nobelin dieselmoottoritehtaan insinöörinä 1912-1913 ja Suomessa rautatiehallituksen insinöörinä 1914–1919. Hän perusti vuonna 1919 Riihimäelle ampumatarvike- ja kivääritehtaan (myöhemmin Oy Sako Ab) ja oli sen johtajana 1919–1922. Tämän jälkeen Pohjanpalo osti 1922 Helsingin Sirpalesaaressa toimineen Erkko & Markoff Oy:n moottoritehtaan ja perusti 1923 moottoritehdas Ares Oy:n toimien sen johtajana ja yhtiön johtokunnan jäsenenä 1922–1941. Ares asensi valmistamiaan venemoottoreita muiden tehtaiden valmistamiin moottoriveneisiin ja Ares valmisti myös itse jonkin verran moottoriveneitä. Pohjanpalo myi Areksen vuonna 1941.
Pohjanpalo oli sitten Suomenlinnan konepajan päällikkönä 1941–1942, rautatiehallituksen I luokan koneinsinöörinä vuodesta 1943, konepajojen tarkastajana vuodesta 1944 sekä konepajojen toimistopäällikkönä ja apulaisjohtajana vuodesta 1945. Hän johti valtion rautateiden Hyvinkään veturikonepajan suunnittelutyöt.
Pohjanpalo teki useita moottorikeksintöjä kehittäen muun muassa Ares-matalapaineraakaöljymoottorin. Hänellä oli nimissään seitsemän patenttia.
Aiheesta muualla

Puolustuslaitoksemme tuki : Suomen ensimmäinen ampumatarviketehdas, Suomen Kuvalehti, 24.07.1920, nro 29, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Edvin Ruotsalainen

Edvin Ruotsalainen (11. lokakuuta 1899 Iisalmen mlk. – 4. syyskuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen lausuntataiteilija, joka myös näytteli muutamissa elokuvissa. Hän toimi 1940-luvulla muun muassa Helsingin työväenopiston lausuntataiteen opettajana.
Henkilöhistoria

Edvin Ruotsalaisen äiti oli Anna Augusta Ruotsalainen ja puoliso vuodesta 1925 Helvi Maria Pulkkinen. Suomen Näyttämöopiston Ruotsalainen kävi 1930 ja toimi sitten vapaana lausuntataiteilijana ja puhetekniikan ja lausunnan opettajana, Helsingin työväenopiston ohella vuonna 1949 Kansankonservatoriossa. Iisalmen Työväen Näyttämöllä taiteilijan uransa aloittanut Ruotsalainen tunnettiin lausunnan ohella puhepedagogina, joka työskenteli puhetaidon ohella puhevikojen korjaamista tarvitsevien parissa.
Elokuvat

Ristikon varjossa (1945)
Tähtireportterit tulevat (1945)
Nokea ja kultaa (1945)
Team HTC-Highroad

Team HTC-Highroad (UCI-tunnus THR) oli saksalaistaustainen, sittemmin Yhdysvaltoihin rekisteröity maantiepyöräilyn ammattilaistalli. Se perustettiin vuonna 1991 nimellä Team Telekom, jonka pääsponsorina oli T-Mobilen emoyhtiö Deutsche Telekom. Vuonna 2004 nimi muutettiin T-Mobileksi. Yhtiö lopetti joukkueen sponsoroinnin 2007.
Talli oli vuoden 2008 ensimmäiset kuusi kuukautta ilman nimisponsoria käyttäen tallin omistavan yhtiön nimeä Team High Road. Vuoden 2008 Ranskan ympäriajosta alkaen tallin pääsponsorina oli urheiluvaatteita valmistava Columbia. Vuoden 2009 Ranskan ympäriajosta lähtien toiseksi sponsoriksi tuli matkapuhelimia valmistava HTC, josta tuli joukkueen pääsponsori kaudesta 2011 alkaen. Yritys lopetti tallin sponsoroinnin kauden 2011 jälkeen, ja joukkue lopetti toimintansa. Talli osallistui pyöräilyn suuriin ympäriajoihin, Ranskan, Espanjan ja  Italian ympäriajoon, yhden päivän klassikoihin ja muihin merkittäviin kilpailuihin. Talli kuului UCI ProTour- tasolle 2005–2011.
Tallin johtajina toimivat muun muassa Olaf Ludwig, Walter Godefroot, Eddy Vandenhecke, Bob Stapleton ja Rolf Aldag.
Historia > Team Telekom

Tallin perusti Walter Godefroot vuonna 1991 ja siitä tuli välittömästi yksi ammattilaispyöräilyn merkittävistä talleista. Vuonna 1994 saksalainen sprintteri Erik Zabel toi tallille ensimmäisen maailmancup-osakilpailun voiton Pariisi–Tours-kilpailusta. Vuotta myöhemmin Zabel voitti kaksi etappia vuoden 1995 Ranskan ympäriajossa.
Tallin kansainvälinen läpimurto tapahtui vuosina 1996 ja 1997. Godefroot hankki talliin tanskalaisen Bjarne Riisin, joka oli sijoittunut kolmanneksi vuoden 1995 Ranskan ympäriajossa. Riis voitti kilpailun vuonna 1996 ja hänen saksalainen apuajajansa Jan Ullrich sijoittui toiseksi. Vuoden 1997 Ranskan ympäriajossa Ullrich nousi kokonaiskilpailun voittajaksi Riisin avustamana. Talli voitti samana vuonna myös Ranskan ympäriajon joukkuekilpailun.
Vuosina 1997 ja 1998 Zabel voitti Milano–San Remo -ajon ja Ullrich sijoittui toiseksi vuoden 1998 Ranskan ympäriajossa. Ullrich voitti vuoden 1999 Espanjan ympäriajon, jouduttuaan jättämään Ranskan ympäriajon väliin polvileikkauksen takia. Vuonna 2000 Zabel voitti maailmancupin kokonaiskilpailun ja Ullrich sijoittui jälleen toiseksi Ranskan ympäriajossa. Vuonna 2001 Zabel voitti Milano–San Remo -kilpailun neljännen kerran peräkkäin ja Ullrich sijoittui toiseksi Ranskan ympäriajossa. Vuonna 2002 kazakstanilainen Aleksandr Vinokurov voitti Pariisi–Nizza-ajon, Amstel Gold Racen sekä Sveitsin ympäriajon. Ullrich siirtyi Team Bianchi-talliin kaudeksi 2003 ja Vinokurovista tuli tallin kapteeni Ranskan ympäriajoon, jossa hän sijoittui kolmanneksi. Zabel voitti Pariisi–Tours-kilpailun ja italialainen Daniele Nardello voitti Züri-Metzgete-kilpailun.
Historia > T-Mobile

Vuonna 2004 talli vaihtoi nimekseen T-Mobile ja Jan Ullrich palasi talliin. Ullrich sijoittui Ranskan ympäriajossa neljänneksi, mutta tallin paras ajaja oli toiseksi sijoittunut Andreas Klöden. T-Mobile voitti joukkuekilpailun. Kevätkaudella 2005 Vinokurov voitti Liège–Bastogne–Liège -kilpailun ja Ullrich sijoittui kolmanneksi Ranskan ympäriajossa. Vinokurov ajoi apuajajana ja sijoittui viidenneksi voittaen samalla kaksi etappia. Talli oli jälleen Ranskan ympäriajon joukkuekilpailun paras.
Heinäkuussa 2005 Ranskan ympäriajon aikana Vinokurovin sopimus päättyi ja hänen jatkamisestaan tallissa liikkui runsaasti huhuja. Neljä päivää ennen kilpailun päättymistä, Vinokurov ilmoitti jättävänsä tallin ja haluavansa taistella Ranskan ympäriajon voitosta kapteenin roolissa. Vinokurov siirtyi Liberty Seguros-talliin. Myös Erik Zabel vaihtoi tallia 13 T-Mobilessa vietetyn vuoden jälkeen. Zabel siirtyi vasta perustettuun Team Milram-talliin. Ennen kauden 2006 alkua Walter Godefroot luopui johtajan paikastaan ja hänen tilalle nousi Olaf Ludwig.
Vuoden 2006 Ranskan ympäriajoon liittyneen dopingskandaalin seurauksena 13 ajajalta kiellettiin osallistuminen kilpailuun. Yksi kilpailun ennakkosuosikeista, Jan Ullrich, oli näiden kolmentoista ajajan joukossa. Myös tallissa ajaneelta Oscar Sevillalta kiellettiin osallistuminen. 9. heinäkuuta talli ilmoitti erottavansa urheilupäällikkönsä Rudy Pevenagen. 21. heinäkuuta talli irtisanoi myös Jan Ullrichin sopimuksen.
Vuoden 2006 Ranskan ympäriajossa T-Mobile voitti joukkuekilpailun kolmannen kerran peräkkäin. Andreas Klöden sijoittui kolmanneksi. Matthias Kessler voitti 3. etapin ja Serhi Hontšar voitti kilpailun kaksi henkilökohtaista aika-ajoa ja piti yllään johtajan keltaista paitaa kolmen päivän ajan. Kilpailun jälkeen tallin johtoportaassa tapahtui lukuisia henkilövaihdoksia. Olaf Ludwigin tilalle uudeksi tallipäälliköksi valittiin Bob Stapleton.
Huhtikuussa 2007 Marcus Burghardt voitti Gent–Wevelgem-klassikon. Toukokuussa useat entiset T-Mobilen ajajat myönsivät käyttäneensä EPOa ajaessaan tallissa 1990-luvulla. Heihin kuuluivat Erik Zabel, Rolf Aldag, Brian Holm, Bjarne Riis, Bert Dietz, Udo Bölts ja Christian Henn. Riis myönsi käyttäneensä dopingia myös vuonna 1996, jolloin hän voitti Ranskan ympäriajon. Tämän seuraksena Riis menetti kilpailun voiton. T-Mobile lähti vuoden 2007 Ranskan ympäriajoon nuorella tulevaisuuden joukkueella ja korostetusti dopingin vastaisella imagolla. Kilpailun aikana kävi kuitenkin ilmi, että tallin ajaja Patrik Sinkewitz oli jäänyt kiinni testosteronin käytöstä harjoutusleirin aikana ennen kilpailua.
Historia > Team High Road

Sinkewitzin dopingtapauksen jälkeen marraskuussa 2007 Deutsche Telekom ilmoitti lopettavansa välittömästi ammattipyöräilyn sponsoroinnin. Talli jatkoi toimintaansa nimellä Team High Road kesäkuuhun 2008 saakka. Helmikuussa 2008 talli vaihtoi kotimaansa Saksasta Yhdysvaltoihin.
Historia > Team Columbia

15. kesäkuuta 2008 urheiluvaatevalmistaja Columbia Sportswear julkisti kolmivuotisen sopimuksen, joka tuli voimaan vuoden 2008 Ranskan ympäriajon alkaessa 5. heinäkuuta.
Team Columbian joukkueeseen kuului useita nuoria ajajia, kuten Marcus Burghardt, Mark Cavendish, Edvald Boasson Hagen ja André Greipel. Kokemusta edustivat puolestaan George Hincapie, Kim Kirchen, Marco Pinotti ja Michael Rogers. Kirchen voitti La Flèche Wallonne -klassikon vuonna 2008. Kausi 2008 oli muutenkin Team Columbialle erittäin menestyksekäs. Joukkue otti kauden aikana yhteensä 85 voittoa, enemmän kuin yksikään toinen ammattilaistalli. Myös seuraavalla kaudella Columbia saavutti eniten voittoja, kaikkiaan 86. Näihin kuuluivat muun muassa Milano – San Remo (Mark Cavendish) ja yhteensä 17 etappivoittoa kolmessa suuressa ympäriajossa. Vuonna 2010 talli saavutti kaikkiaan 64 voittoa 16 kuljettajalla. Lisäksi Peter Velits sijoittui kolmanneksi Espanjan ympäriajossa. Velonews Magazine valitsi joukkueen toisena vuonna peräkkäin vuoden talliksi. Myös viimeiseksi jääneellä kaudellaan 2011 HTC menestyi hyvin. Tony Martin voitti Pariisi–Nizza-ajon ja Matthew Goss Milano – San Remon. 
Mark Cavendish voitti viisi etappia ja pistekilpailun Ranskan ympäriajossa.
Elokuva: Hell on Wheels

Vuonna 2005 julkaistiin Ranskan ympäriajon 100. vuosipäivän (mutta maailmansotien seurauksena 90. kilpailukerran) kunniaksi elokuva 'Hell on Wheels'. Elokuva kuvaa silloisen Team Telekom -tallin osallistumista vuoden 2003 Ranskan ympäriajoon.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tallin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:T-Mobile Team
T-Mobile-tallin ajajia vuoden 2005 Ranskan ympäriajossa
Käännös suomeksi
Telesat Canada

Telesat Canada on kanadalainen satelliittitietoliikenneyhtiö, joka perustettiin 2. toukokuuta 1969. Yhtiön pääkonttori on Ottawassa.
Nykyisin Telesat levittää yli 200 televisiokanavaa Kanadaan ja sen linkkikapasiteettia käyttävät muiden muassa Bell TV- ja Shaw Direct-tietoliikenneyhtiöt.
Historia

Telesat laukaisi Anik A1-tietoliikennesatelliitin vuonna 1972. Se oli INTELSATin ja Neuvostoliiton tietoliikennsatelliittien jälkeen avaus satelliittitietoliikenteen laajenemisessa. Kanadalaiset ovat luoneet siitä oman "ensimmäinen maailmassa"-luokan: Anik oli ensimmäinen kansallinen GEO-radan satelliitti, jota operoi liikeyritys. Kanadan valtion subvention tasosta ei yleensä tässä yhteydessä puhuta, Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton kohdalla valtion suuri tuki oli ilmiselvää. Anik A1:n toiminta päättyi vuonna 1981.
Omistus

Sen omisti pitkään BCE Inc. (eli entinen Bell Canada Enterprises), joka myi vuonna 2007 omituksensa Loralille ja kanadalaiselle eläkekassalle 2,5 miljardin dollarin hintaan.
Pitkään konkurssisaneerauksessa ollut yhdysvaltalainen Loral-satelliittitietoliikenneyhtiö ja Kanadan julkisen sektorin työntekijöiden eläkekassa PSP Investments päättivät vuoden 2006 lopussa ostaa Telesatin osakkeet noin 2,5 miljardin Yhdysvaltain dollarin hintaan. Kauppa toteutui vuoden 2007 lopussa. Marraskuussa 2010 Telesat Canada aikoi myydä osakkeitaan pörssissä. Kanadan hallitus on sallinut sen, että yritys voisi siirtyä kokonaankin ulkomaalaisomistukseen. Helmikuussa 2011 kuitenkin sekä Eutelsat että SES totesivat julkisesti, ettei kumpikaan niistä aio maksa kuutta miljardia dollaria Telesatin osakkeista. Yhtiö osti maaliskuun alussa pääomistajansa Loralin omistamaa satelliittikapasitteettia 60 miljoonalla dollarilla.
Satelliitit

Anik A1 - 1972
Anik A2 - 1973
Anik A3 - 1975
Anik B - 1978
Anik D1 - 1982 - 1991
Anik C3 - 1982
Anik C2 - 1983 - myyty Paracom S.A.:lle vuonna 1993
Anik D2 - 1984 - myyty GE Americom:lle vuonna 1991 ja edelleen ARABSATille vuonna 1993
Anik C1 - 1985 - myyty Paracom S.A.:lle 1993 ja käyttö päättynyt vuonna 2003
Anik E2 - 1991
Anik E1 - 1991
MSAT - 1996
Telstar 12 - 13.10.1999
Nimiq 1 - 20.5.1999
Anik F1 - 21.11.2000
Nimiq 2 - 29.12.2002
Telstar 14 - 10.1.2004
Telstar 18 - 18.6.2004
Anik F2 - 17.7.2004
Anik F1R - 8.9.2005
Anik F3 - 9.4.2007
Nimiq 4 - 20.9.2008
Telstar 11N - 26.2.2009
Nimiq 5 - 18.9.2009
Nimiq 6 - on tilattu vuoden 2009 lopussa Space Systems/Loral (SS/L) yhtiöltä ja sen linkkikapasiteetin vuokraa kokonaisuudessaan Bell TV, eli omistaja toteuttaa satelliitin ja entinen omistaja vuokraa sen kapasiteetin.
Telstar 14R/Estrela do Sul 2 laukaistiin 21.5.2011, mutta sen toinen aurinkopaneli ei auennut ja satelliitin lähetysteho jää vajavaiseksi, joka oli osaltaan takaisku lännen pyrkimykselle vallata Etelä-Amerikan TV-viestintä haltuunsa.
Aiheesta muualla

Telesat Canada website
Anik C2 irtautuu avaruussukkula Challengerin rahtiruumasta lennolla STS-7.
Televisiomainonta

Televisiomainonta on mainonnan muoto, jossa tuotteita, palveluita, järjestöjä tai ajatuksia promotoidaan televisiossa esitettävien mainoselokuvien avulla. Useimmat televisiomainokset ovat ulkopuolisenselvennä mainostoimiston tekemiä, ja mainoksen lähetysaika ostetaan televisiokanavalta tai lähetysverkolta, jolla mainosta esitetään.
Suurin osa televisiomainoksista koostuu lyhyistä mainospätkistä, joiden kesto on muutamasta sekunnista muutamiin minuutteihin. Varsinaisten ohjelmien ulkopuolella televisiokanavat saattavat lähettää myös kestoltaan varsinaisten ohjelmien pituisia mainoksia.[lähde? ] Televisiomainontaa on käytetty käytännössä kaikkien mainostettavissa olevien asioiden mainostamiseen.kenen mukaan? Mainonnan tärkeydestä maailmassa kertoo esimerkiksi se, että Yhdysvalloissa ja monissa muissa maissa vaalimenestystä ei voi saavuttaa ilman onnistunutta televisiomainoskampanjaa. Monissa maissa televisiomainos on nähty tehokkaimmaksi joukkomainonnan muodoksi.[lähde? ] Näin ollen mainosaika on hyvin kallista. Kalleimmat mainokset ovat Super Bowlin (amerikkalaisen jalkapallon kauden pääottelu) aikana. Vuonna 2006 puolen minuutin mainos ohjelmassa maksoi 2,5 miljoonaa dollaria.[lähde? ] Yritykset ovat käyttäneet ohjelmassa varta vasten siihen tehtyjä mainoksia, jotka ovat usein saaneet enemmän huomiota kuin itse ottelut.
Historiaa

Ensimmäinen televisiomainos lähetettiin heinäkuussa 1941, jolloin rannekelloja valmistava Bulova Watch Company maksoi yhdeksän dollaria WNBT:lle (NBC:n verkon merkittävin asema), mainoksensa lähettämisestä baseballottelun (Brooklyn Dodgers vastaan Philadelphia Phillies) aikana.[lähde? ]
Televisiomainokset ovat myös aiheuttaneet aika ajoin polemiikkia eri syistä. Muutamia mainoksia on Suomessa kielletty esimerkiksi väkivallan takia.[lähde? ]
Historiaa > Historiaa Suomessa

Suomessa Mainostelevisio aloitti lähetyksensä vuonna 1957. Kaikkien aikojen ensimmäisellä mainoskatkolla esitettiin kolme mainosta, joista yksi mainosti Jenkki-purukumia. Mainostelevisio oli 1980-luvulle asti ainoa mainoksia esittävä televisiokanava. 1980- ja 1990-luvulla televisiomainoksia esitti ohjelmien välissä myös Kolmoskanava (1987–1992). Vuonna 1993 MTV aloitti omana valtakunnallisena kanavanaan ja oli siihen aikaan ainoa kanava, jossa televisiomainoksia esitettiin. Myöhemmin televisiokanavat Nelonen ja Sub ovat lähettäneet mainoksia ohjelmiensa välissä tähän päivään asti. Yleisradion kanavat näyttävät joidenkin suurimpien urheilutapahtumien yhteydessä mainoksia, jotka suurimmaksi osaksi ovat kilpailun sponsoreihin liittyviä. Kanavien mainostauot ovat noin 15 minuutin välein ja ne kestävät noin neljä minuuttia. Suomessa yli minuutin pituisia mainoksia ei juuri normaaleilla mainostauoilla näe.kenen mukaan? Suomessa monet mainokset ovat ulkomailla tehtyjä ja dubattuja.[lähde? ]
Mainosten musiikki

Televisiomainonnan varhaisvaiheista lähtien mainoksissa on usein esitetty myös varta vasten sävellettyjä mainoslauluja. Nykyään niissä esiintyy usein myös musiikkia, jota ei ole alkujaan tehty mainontaa varten. Tämän katsotaan yleistyneen vuodesta 1987 alkaen,kenen mukaan? jolloin Nike käytti The Beatlesin ”Revolution”-kappaletta kenkämainoksessaan. Sen jälkeen tunnettuja kappaleita on käytetty mainoksissa paljon. Usein kappaleet eivät liity itse tuotteeseen mitenkään, vaan tarkoituksena on vain herättää mukavia tuntemuksia mainoksen katsojissa. Iggy Popin kappaletta ”Lust for Life”, joka kertoo heroiiniriippuvuudesta, käytettiin laivaristeilyjen mainostamiseen. Jotkut artistit eivät halua musiikkia käytettävän televisiomainoksissa, mutta he eivät pysty aina estämään musiikkinsa käyttöä. Toisaalta jotkut kappaleet ovat saaneet suosiota mainosten ansiosta. Etenkin Levi’s-firma tunnetaan osin mainosten luomista hiteistä (”Mr. Bombastic”, ”Inside”, ”Spaceman”). Samoin yleisö on joskus suhtautunut kielteisesti tiettyjen ihmisten itselleen tärkeinä pitämien musiikkikappaleiden käyttöön mainoksissa (esimerkiksi automainoksessa käytetty Sly and the Family Stonen rasismin vastainen ”Everyday People”).[lähde? ] Suomessa itse mainosalalla työskennellyt J. Karjalainen ei salli kappaleitaan käytettävän mainoksissa.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Televisiomainonta Wikimedia Commonsissa
Eskon koulu

| Eskon koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Hikiäntie 223, Hikiä, Hausjärvi
Tyyppi:  alakoulu
Rehtori:  Niina Arola
Luokat:  1–6
Eskon koulu on luokat 1–6 käsittävä peruskoulu Hausjärven Hikiällä. Koulu aloitti toimintansa lukuvuoden 2010 alussa. Koulu sijaitsee osoitteessa Hikiäntie 223. Koulun rehtori on Niina Arola.
Felice Borel

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Felice Placido Borel
Syntymäaika: 5. huhtikuuta 1914
Syntymäpaikka: Nizza, Ranska
Kuolinaika: 21. tammikuuta 1993 (78 vuotta)
Pelipaikka: Hyökkääjä
Maajoukkue
| 1933–34 |  Italia | 3 | (1) |

Felice Placido Borel (5. huhtikuuta 1914 Nizza – 21. tammikuuta 1993) oli italialainen jalkapalloilija. Borelin pelipaikka oli hyökkääjä. Hän saavutti urallaan jalkapallon maailmanmestaruuden vuonna 1934. Hän pelasi maailmanmestaruuskilpailuissa yhden ottelun tekemättä siinä maalia. Italian maajoukkueessa Borel pelasi kolme ottelua tehden niissä yhden maalin. Hän edusti seurajoukkueurallaan Juventusta, Torinoa, Alessandriaa ja Napolia.
Elisabeth Shue

| Elisabeth Shue |
| --- | --- |
 Elisabeth Shue vuonna 2009.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Elisabeth Judson Shue
Syntynyt: 6. lokakuuta 1963 (ikä 61) Wilmington, Delaware, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä, tuottaja
Puoliso:  David Guggenheim
Lapset:  3
Näyttelijä
Aktiivisena:  1982–
Merkittävät roolit:  “Jackie Sarnac” (Call to Glory) “Julie Finlay” (C.S.I.) “Sera” (Leaving Las Vegas)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Elisabeth Judson Shue (s. 6. lokakuuta 1963 Wilmington, Delaware) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvassa Leaving Las Vegas (1995). Hän oli ehdolla Oscar-palkinnon sekä Golden Globe ja BAFTA-palkinnon saajaksi parhaasta naispääosasta kyseisessä elokuvassa.
Shue syntyi Wilmingtonissa, Delawaressa. Hän opiskeli Columbia High Schoolin jälkeen Wellesley Collegessa ja Harvardin yliopistossa, jonka hän jätti luodakseen uran näyttelijänä. Hän kuitenkin palasi Harvardiin myöhemmin ja valmistui vuonna 2000.
Shuella oli varhainen rooli jo Karate Kidissä vuonna 1984. Myöhemmältä uralta ovat muiden muassa elokuvat Paluu tulevaisuuteen 2 (1989), Hollow Man – mies ilman varjoa (2000) ja Lemmenlomalla (2012). Hän on myös näytellyt rikostutkija Julie Finlayta rikossarjassa C.S.I..
Shue on naimisissa ja hänellä on lapsia. Hänen veljensä Andrew Shue on tullut tunnetuksi roolistaan Melrose Placessa. Elisabeth Shue on 160 cm pitkä.
Aiheesta muualla

Elisabeth Shue Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Elisabeth Shue Elonetissä.
Felice Cece

Felice Cece (26. maaliskuuta 1936 – 12. toukokuuta 2020) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 5. heinäkuuta 1959 ja nimitettiin Calvi e Teanon hiippakunnan piispaksi 17. elokuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 20. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bernardin Gantin, jota avustivat Giuseppe Costanzo ja Matteo Guido Sperandeo. Cecen johtama hiippakunta nimettiin 30. syyskuuta 1986 uudelleen Teano-Calviksi.
Cece sai 8. helmikuuta 1989 nimityksen Sorrento-Castellammare di Stabian arkkihiippakunnan arkkipiispaksi.