stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Säätyvaltiopäivät

Säätyvaltiopäivät olivat entisajan Euroopassa monissa maissa lakia säätävä kokous, jossa jokainen sääty oli edustettuna erikseen. Useimmissa maissa säätyvaltiopäivillä olivat edustettuina aatelissääty, pappissääty ja porvarissääty, Ruotsissa poikkeuksellisesti myös talonpoikaissääty. Säätyvaltiopäivät olivat ennen 1800-lukua käytössä ainakin Ranskassa, Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa, Pohjoismaissa sekä Puolassa (nimellä Sejm).
Säätyvaltiopäiviä kutsutaan usein pelkästään nimellä valtiopäivät.
Ruotsin säätyvaltiopäivät

Ruotsissa jokaisella neljällä säädyllä oli oma kamari, joka otti kantaa valtiopäivillä käsiteltäviin asioihin. Jokaisella säädyllä oli myös oma puhemiehensä ja sihteerinsä. Aatelissäädyn puhemiestä kutsuttiin maamarsalkaksi.
Suomen suuriruhtinaskunnan säätyvaltiopäivät

Porvoon valtiopäivistä 10/22. maaliskuuta 1809 alkaen Suomen suuriruhtinaskunnan säätyvaltiopäivät toimivat erillään Ruotsin valtiopäivistä ylimääräisten valtiopäivien loppuun 6/18. syyskuuta 1906 asti. Ne kokoontuivat istuntoihinsa ylimääräiset valtiopäivät huomioon ottaen 15 kertaa autonomian aikana.
Talonpoikaissäädyn valtiopäivämiesten vaalipiireinä toimivat tuomiokunnat. Kustakin tuomiokunnasta valittiin yksi edustaja.
Suomen aateliskalenterissa olevien aatelissukujen päämiehet edustivat valtiopäivillä omia sukujaan. Papistolla oli erityinen piispat, kirkkoherrat ja kappalaiset käsittävä vaalimenetelmänsä. Porvarit valittiin kaupungeista raatihuoneilla järjestetyissä vaaleissa. Talonpoikaisto valittiin tuomiokunnissa toimittamissa valitsijamies vaaleissa.
Säätyvaltiopäivät korvaavan Eduskunnan ensimmäiset vaalit järjestettiin 15.–16. maaliskuuta 1907.
Säätylaki

Säätylaki tarkoitti aiemmin säätyvaltiopäivillä valtiosäätyjen työn tuloksena syntynyttä lakia. Säätylain vastakohta oli valtionpäämiehen antama asetus, jonka antamiseen hänellä oli oikeus niin sanotun taloudellisen lainsäädäntövallan nojalla.
Aiheesta muualla

Eduskunta: Porvoon valtiopäivät (Arkistoitu – Internet Archive)
Eduskunta: säätyvaltiopäivät 1809–1906 (Arkistoitu – Internet Archive)
Luettelo Suomen talonpoikaissäädyn valtiopäiväedustajista säätyvaltiopäivillä (Arkistoitu – Internet Archive)
Vanhuus

Ihmisen ikäkaudet
Alkio | Sikiö
Syntymä | Lapsuus | Vauvaikä | Leikki-ikä | Kouluikä
Nuoruus | Murrosikä
Aikuisuus | Keski-ikä
Vanhuus | Kuolema
Vanhuus on keski-ikää seuraava viimeinen ikäkausi ennen kuolemaa. Se on ajanjakso, jolloin ruumiilliset ja henkiset voimat heikkenevät ja solut rappeutuvat vanhenemisen myötä.
Ajoitus

Yleistä määritelmää sille, milloin vanhuus alkaa, ei ole. Toimintakyvyn heikkenemisen perusteella voidaan sanoa vanhuuden alkavan noin 75 vuoden iässä. Joka kolmas 70-74-vuotias pitää itseään vanhana. Suomessa 65 vuotta täyttäneitä sanotaan ikääntyneiksi, koska 65 on tyypillinen eläkeikä.
Toimintakyvyn heikkeneminen

Ikä yksin ei kuvaa toimintakyvyn heikkenemistä, vaan samanikäiset vanhukset voivat olla aivan erikuntoisia. On 80-vuotiaita, joiden fyysinen ja psyykkinen kunto vastaa 20-vuotiasta, mutta on myös 60-70-vuotiaita, jotka tarvitsevat jatkuvaa apua. Merkittävin vanhusten toimintakykyä heikentävä tekijä on dementia.
Vanhuuteen kuoleminen

Yli 90-vuotiaat kuolevat usein sillä tavalla, että moni elinjärjestelmä pettää vähitellen samanaikaisesti, sen sijaan että kuolema johtuisi yhdes­tä nimenomaisesta taudista. Tätä sanotaan vanhuuteen kuolemiseksi, vaikka viimesijainen kuolinsyy olisi esimerkiksi keuhkokuume tai aivoinfarkti. Länsimaissa naiset kuolevat vanhuuteen keskimäärin 80–85 vuoden iässä, ja miehet yleisimmin 75–80-vuotiaana.[lähde? ]  Erittäin pitkä elinikä on naisilla tyypillisempää kuin miehillä. Suurin osa sata vuotta ylittäneistä ihmisistä on naisia.
YK:n toimenpideohjelma

YK:n yleiskokous hyväksyi vuonna 2002 Madridin suunnitelman väestön vanhenemisen aiheuttamista toimenpiteistä. Toimenpideohjelmaa on päivitetty sen jälkeen viiden vuoden välein. Ohjelma pyrkii antamaan hallituksille, järjestöille ja muille toimijoille ohjeita, miten ne voivat suunnata toimintaansa uudelleen ottamaan paremmin huomioon vanhusväestön tarpeet. Pelkkä olemassaolevien palveluiden lisääminen ei riitä, sillä tarpeet ovat erilaisia: esimerkiksi nykyinen terveydenhuolto on suunniteltu parantamaan akuutteja sairauksia, kun taas vanhusten vaivat ovat usein kroonisia tai ainakin pitkäaikaisia.
Vanhimmat ihmiset

Historian vanhin tunnettu ihminen oli 122-vuotiaaksi elänyt Jeanne Calment. Maailmassa tunnetaan hänen lisäkseen yksi 120 ikävuoden mahdollisesti ylittänyt henkilö, Shigechiyo Izumi. Hänen on oletettu kuolleen 120-vuotiaana, mutta todellinen ikä on sittemmin kyseenalaistettu. Jos Izumi eli todella 120-vuotiaaksi, hän on kaikkien aikojen vanhin mies; muussa tapauksessa vanhin on 116-vuotiaana kuollut Jirōemon Kimura.[lähde? ]
Yli 110-vuotiaaksi eläneitä on maailmassa dokumentoitu satoja. Cruz Hernándezin väitettiin olleen 128-vuotias, kun hän kuoli 8. maaliskuuta 2007. On myös väitetty nepalilaisen Bir Narayan Chaudhurin eläneen 141-vuotiaaksi.[lähde? ]
Nykyään on tutkinnan alla olevia väitteitä eräistä hyvin iäkkäistä ihmisistä. Yhdessä näistä kohteena on israelilainen Mariam Amash, jonka henkilökortissa annettu syntymävuosi on 1888.
Suomen historian vanhin ihminen on virallisesti Lempi Rothovius, joka eli 112-vuotiaaksi. 117-vuotiaaksi väitetyn Maria Anderssonin ikää ei ole pystytty aukottomasti todistamaan. Aarne Arvosen kuoltua 111-vuotiaana tammikuussa 2009 uutisoitiin, että Suomessa eli 523 yli satavuotiasta henkilöä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Ylen Elävä arkisto: Ylilääkityt ja alihoidetut vanhukset
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Hans Baldungin maalaus Ihmisen ikäkaudet ja kuolema, 1540–1543
Viipurin Palloseura

| Viipurin Palloseura |
| --- | --- |

Perustettu:  1928
Lakkautettu:  1940
Kotikunta:  Viipuri
Kotikenttä:  Salakkalahti
Värit:           
 Kultaa:  2 (1931, 1936)
 Hopeaa:  1 (1934)
 Pronssia:  2 (1932, 1933)
Viipurin Palloseura (lyh. ViPS), oli vuonna 1928 perustettu viipurilainen jääpalloseura. Jääpallossa se voitti SM-kultaa vuosina 1931 ja 1936. SM-hopeaa se saavutti vuonna 1934 ja pronssia vuosina 1932 ja 1933. Jalkapallossa ViPS pelasi pääsarjassa kahden kauden ajan vuosina 1930 ja 1931. Toiseksi korkeimmalla sarjatasolla se pelasi vielä seitsemän kauden ajan 30-luvulla. Jääkiekon SM-kilpailuihin ViPS osallistui yhden kerran ja selviytyi 1929 välieriin.
Historia > Seuran perustaminen

Viipurin Palloseura perustettiin Viipurissa 11. lokakuuta vuonna 1928. Uuden seuran ohjelmaan otettiin jääpallo ja jalkapallo. Viipurissa oli runsaasti jääpallon harrastajia, eivätkä kaikki päässeet pelaamaan mahtiseura Susissa. ViPS sai riveihinsä monia pelaajia paikalliskilpailijoistaan Viipurin IFK:sta ja Reippaasta. Monet Reippaan pelaajat olivat olleet edellisenä talvena voittamassa ensimmäistä jääkiekon Suomen mestaruutta.
ViPS osallistui perustamisensa jälkeisenä kautena jääpallon SM-kilpailuun 1929. Ensimmäisellä kaudellaan se voitti Savonlinnan Riennon ja Lappeenrannan Urheilu-Miehet. Riennon ja LUM:n jälkeen vastaan tuli paikalliskilpailija Sudet. Ensimmäisessä ottelussa ViPS:n nuori joukkue venyi 3-3 tasapeliin, mutta uusintaottelussa kokeneempi Sudet eteni jatkoon 3-1 voitolla.
Seuraavalla kaudella 1930 ViPS selviytyi SM-cupissa jo neljän parhaan joukkoon. Se voitti Reippaan ja Helsingin Jalkapalloklubin, ja seuraavana vastassa oli taas Sudet. Sudet eteni lopulta finaaliin niukalla 2-1 voitolla.
Historia > Menestyskaudet

Seuraavana kautena 1931 pelattiin ensimmäistä kertaa sarjamuotoinen jääpallon SM-kilpailu. Sarjaan osallistui kuusi joukkuetta, kaksi Viipurista ja neljä Helsingistä. ViPS voitti sarjan puhtaalla pelillä, ratkaisevassa ottelussa ViPS onnistui vihdoin päihittämään Sudet maalein 2-1. ViPS jäi näin historiaan ensimmäisen SM-sarjan mestarina.
ViPS oli Suomen jääpallon huipulla myös seuraavina kausina. Kahtena seuraavana kautena ViPS sijoittui kolmanneksi, mestaruus jäi Viipuriin paikallisvastustaja Susille. Seuraavana vuonna 1934 mestaruus oli taas lähellä; ViPS sijoittui sarjan kärjessä tasapisteisiin Helsingin IFK:n kanssa ja joukkueet pelasivat uusintaottelun mestaruudesta Helsingissä. ViPS johti ottelua 2-1, mutta HIFK voitti ottelun lopulta 3-2, ja ViPS jäi näin hopealle. Seuraava kausi 1935 sujui ViPS:ltä vaisummin ja seura jäi SM-sarjassa viidenneksi.
Seuraavaksi kaudeksi 1936 SM-sarjaa laajennettiin kahdeksan joukkueen sarjaksi. ViPS voitti heti sarjan alussa viisi ensimmäistä otteluaan. Kuudennessa ottelussaan HIFK onnistui voittamaan ViPS:n, ja mestaruuden ratkaisu venyi viimeiselle kierrokselle. Ennen ratkaisevaa kierrosta ViPS oli kymmenessä pisteessä ja Sudet ja HIFK pisteen ViPS:aa jäljessä. ViPS voitti viimeisen kierroksen ottelussa Viipurissa Helsingin Palloseuran 5-0, ja näin ViPS voitti toisen mestaruutensa.
Seuraavina kausina 1937-1939 ViPS ei enää yltänyt mitalikantaan. Se sijoittui joka vuosi SM-sarjassa itälohkon kolmanneksi, eikä näin yltänyt mitalipeleihin.
Historia > ViPS sulautetaan Susiin

Vuonna 1940 talvisota keskeytti jääpallotoiminnan. Viipurilaisseuroille talvisodan rauhanehdot olivat kohtuuttomat, ne joutuivat jättämään kotikaupunkinsa. Talvisodan jälkeen Viipurin Sudet ja Viipurin Palloseura pitivät yhteisen kokouksen, jossa päätettiin että ViPS:n pelaajat siirtyivät Susien riveihin. Sudet muutti sodan jälkeen Helsinkiin, missä se pelasi seuraavan kauden 1941 SM-sarjan. Vuonna 1942 perustettiin Helsingissä uusi urheiluseura, Hukat, jonka pääosan muodostivat ViPS:n palloilijat. Hukat osallistui asemasotavaiheen aikana pelattuun cup-muotoiseen SM-sarjaan 1943, ja pelasi tämän jälkeen SM-sarjassa vuoteen 1950 asti.
Sota aiheutti muitakin suuria menetyksiä. Yksi nimekkäimmistä ViPS:n pelaajista, maaotteluissakin Suomea edustanut Eino Kanerva, haavoittui kuolettavasti jatkosodassa Poventsassa vuonna 1942. Muita ViPS:n riveissä pelanneita sankarivainajia olivat Pentti Pukero ja Jaakko Hyytiäinen.
ViPS jääpallon SM-sarjassa
| Kausi | O | V | T | H | Maalit | P | Sija |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1931 | 5 | 5 | 0 | 0 | 27-11 | 10 | 1 |
| 1932 | 5 | 3 | 1 | 1 | 18-19 | 7 | 3 |
| 1933 | 5 | 3 | 0 | 2 | 8-7 | 6 | 3 |
| 1934 | 5 | 3 | 1 | 1 | 15-7 | 7 | 2 |
| 1935 | 5 | 1 | 2 | 2 | 11-13 | 4 | 5 |
| 1936 | 7 | 6 | 0 | 1 | 24-10 | 12 | 1 |
| 1937 | 3 | 1 | 1 | 1 | 8-7 | 3 | 5 |
| 1938 | 5 | 2 | 2 | 1 | 7-6 | 6 | 5 |
| 1939 | 5 | 3 | 1 | 1 | 14-10 | 7 | 5 |
| Yhteensä | 45 | 27 | 8 | 10 | 132-90 | 62 |  |
Historia > Seurassa pelanneita pelaajia

Sulo Kirsi
Allan Lagerström
Eero Kettunen
Erkki Kariluoma
Leo Tukiainen
Rufus Wahl
Samuli Lamppu
Eino Kanerva
Gösta Berg
Muut lajit

Jalkapallossa ViPS pelasi pääsarjassa kahden kauden ajan vuosina 1930 ja 1931. Vuoden 1931 putoamisen jälkeen se pelasi vuotta 1933 lukuun ottamatta talvisotaan asti toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Vuonna 1933 Viipurin piiristä B-sarjaan selviytyi Reipas.
Jääkiekossa joukkue osallistui SM-kilpailuun yhden kerran, vuonna 1929. ViPS selviytyi välieriin voitettuaan Reippaan. Välieräottelunsa ViPS hävisi Helsingin Palloseuralle.
Valkeajärvi (Orivesi, Hanhilahti)

| Valkeajärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°37′31″N, 24°08′34″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Näsijärven alue (35.31)
Laskuoja:  oja Koukkujärveen 
Järvinumero:  35.317.1.009
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  150,3 m  
Rantaviiva:  1,121 km  
Pinta-ala:  5,154 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiValkeajärvi 
Valkeajärvi  on Pirkanmaalla Orivedellä Hanhilahden kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 5,2 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Vaavunjoen valuma-alueeseen (35.317) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 150,3 metriä mpy.
Suomen passivirasto

Suomen passivirasto oli Venäjän keisarikunnan pääkaupungissa Pietarissa vuosina 1819–1918 toiminut virasto. Sen tehtävänä oli valvoa suomalaisten matkustamista Venäjälle ja Venäjällä vakituisesti asuvia suomalaisia. Suomen passivirasto toimi aluksi Suomen asiain komitean alaisuudessa ja vuodesta 1848 Suomen valtiosihteerinviraston alaisuudessa.
Suomen passiviraston synty

Passiviraston synty liittyy Suomen suuriruhtinaskunnan saamaan autonomiseen asemaan Venäjän yhteydessä. Vuodesta 1809 alkaen Venäjälle matkustavilta suomalaisilta alettiin vaatia venäläisten asetusten mukaista passia. Kolmea kuukautta pidempään maassa oleskelleilta vaadittiin oleskelulupa. Sen saamiseksi tuli hakea todistus Suomen asiain komitealta.
Erityisesti Pietarin vetovoima oli suuri varsinkin Itä-Suomessa. Vuoteen 1819 mennessä suomalaisia oli muuttanut Venäjälle niin runsaasti, että viranomaiset pelkäsivät sen aiheuttavan Suomelle vahinkoa. Maahanmuuton rajoittamiseksi annettiinkin kaksi asetusta. Näistä ensimmäinen säännösteli työväestöön ja palvelusväkeen kuuluvien muuttoa Venäjälle ja toinen virkamiesten, säätyhenkilöiden sekä porvaristoon kuuluvien matkoja Venäjälle. Tiivistetysti asetukset määräsivät, että työtätekevillä piti olla Suomesta annettu matkapassi ja sen perusteella myönnetty oleskelupassi Venäjälle, kun taas säätyläisille riitti pelkkä matkapassi, joka piti käydä näyttämässä passivirastossa. Vuonna 1903 passiasetus muuttui siten, että kaikki suomalaiset tarvitsivat oleskelupassin Venäjällä asuessaan.
Tehtäviä hoitamaan perustettiin Pietariin Suomen asiain komitean yhteyteen vuonna 1819 Suomen passitoimisto. Vuonna 1848 siitä tuli Suomen valtiosihteerinviraston alainen erillinen Suomen passivirasto.
Suomen passiviraston toiminta

Passiviraston tehtävänä oli tarkastaa Venäjälle saapuvien suomalaisten suuriruhtinaskunnasta saamat matkapassit ja tarvittaessa antaa niiden tilalle venäjänkielinen oleskelupassi. Oleskelupassi oli tavallisesti vuoden voimassa. Passintarkastuksen ja passin lunastuksen yhteydessä kannettiin lunastusmaksu, joka meni vaivais- ja työhuonerahastoon sekä vuodesta 1848 alkaen passinhaltijan suomalaisen kotipitäjän vaivaiskassan hyväksi.
Passiviraston tehtäviin kuului myös Venäjällä oleskelleiden suomalaisten virallisten asioiden hoito. Se kantoi henkirahan ja suostuntaveron sekä laati luettelot Venäjällä oleskelevista suomalaisista ja lähetti ne henkikirjoittajille Suomeen. Yleisen asevelvollisuuden tultua voimaan vuodesta 1879 passivirasto valvoi venäjänsuomalaisten kutsuntoihin osallistumista. Passivirastossa oli lisäksi lääkäri ja oikeudenkäyntiapulainen, joka avusti suomalaisia venäläisissä tuomioistuimissa.
Poliisi toi usein passittomuudesta, kerjäämisestä, juopumuksesta sekä muista vastaavista pikkurikkeistä pidätettyjä kielitaidottomia suomalaisia kuulusteluihin passitoimistoon. Huippuvuonna 1868 toimistoon tuotiin yli tuhat pidätettyä. Passitoimistolla oli myös valta palauttaa suomalaisia kotipitäjiinsä toistuvista ja karkeista rikkeistä, sekä kieltää palaamasta Venäjälle.
Suomen itsenäistyttyä passivirasto lakkautettiin 28. kesäkuuta 1918 annetulla asetuksella.
Suomen passiviraston arkisto

Suomen passiviraston arkisto sijaitsee nykyään Kansallisarkistossa. Arkistokokonaisuus siirrettiin sinne Tarton rauhansopimuksen ja vuonna 1924 solmitun Suomen ja Neuvostoliiton välisen arkistojenpalautussopimuksen nojalla.
Arkisto kattaa vuodet 1819–1918, mutta se ei ole säilynyt täydellisenä. Osa arkistosta joutui veden valtaan Nevan tulviessa vuonna 1924, jolloin huomattava osa asiakirjoista meni osittain tai kokonaan käyttökelvottomiksi. Tämän vuoksi monet arkistossa olevat asiakirjasarjat ovat epätäydellisiä tai käyttökiellossa huonon kuntonsa vuoksi.
Arkiston aineistoon kuuluu passiviraston toiminnasta kertovia diaareja ja päiväkirjoja, erilaisia passinhaltijoihin liittyviä luetteloja ja akteja, viraston toimintaa koskevia akteja, tilikirjoja sekä virkamiesten kirjeenvaihtoa. Osa asiakirjoista on kirjoitettu venäjäksi.
Lisäksi arkistoon kuuluu Suomi-Seuran 1950-luvulla kokoama passinhaltijain henkilökortisto. Kortisto on koottu passiviraston perusasiakirjojen pohjalta ja se kattaa vuodet 1819–1858.
Merkittävä osa Suomen passiviraston arkistosta on digitoitu ja vapaasti katsottavissa Kansallisarkiston digitaaliarkistossa.
Suoristuva joukko

Suoristuvat joukot ovat mittateorian sovelluksissa käytettävä joukkotyyppi, joilla on paljon sileiden monistojen ominaisuuksia mittateoreettisessa mielessä. Suoristuvuutta käytetään erityisesti fraktaalien teoreettisessa tutkimuksessa.
Määritelmä

Olkoon  E\subset \mathbb {R} ^{n} ja  m\in \mathbb {N} . Nyt joukko E on m-suoristuva, jos on olemassa Lipschitz-kuvaukset  f_{i}:\mathbb {R} ^{m}\rightarrow \mathbb {R} ^{n}, joilla
missä  {\mathcal {H}}^{m} on m-ulotteinen Hausdorffin mitta.
Toisin sanoen m-suoristuvaa joukkoa voidaan approksimoida Lipschitz-kuvausten kuvajoukoilla mittateoreettisessa mielessä tarkasti.
Kirjallisuudessa joukkoa  F\subset \mathbb {R} ^{n} sanotaan puhtaasti m-epäsuoristuvaksi, jos jokaisella m-suoristuvalla  E\subset \mathbb {R} ^{n} pätee
Epäsuoristuvuutta ja puhtaasti epäsuoristuvuutta ei tule sekoittaa keskenään. Nimittäin on olemassa joukkoja, jotka eivät ole puhtaasti epäsuoristuvia, mutta ovat epäsuoristuvia (esimerkiksi puhtaasti epäsuoristuvan ja suoristuvan joukon erillinen yhdiste). Toisaalta voidaan osoittaa, että jokainen joukko  A\subset \mathbb {R} ^{n} voidaan jakaa puhtaasti m-epäsuoristuvaan ja m-suoristuvaan osaan.
Esimerkkejä

Suoristuvia joukkoja ovat mm. sileät m-monistot (m-suoristuvia) ja suoristuvat käyrät (1-suoristuvia).
Puhtaasti 1-epäsuoristuvia ovat mm. Kochin lumihiutale ja Cantorin joukon tulojoukko itsensä kanssa.
Approksimatiivinen tangentti

Olkoon  E\subset \mathbb {R} ^{n},  x_{0}\in E ja  T:\mathbb {R} ^{m}\rightarrow \mathbb {R} ^{n} affiini kuvaus. Olkoon lisäksi  0<\alpha <1 ja joukko
missä  d(x,T(\mathbb {R} ^{m}))=\inf _{y\in T(\mathbb {R} ^{m})}|x-y| on pisteen x etäisyys joukosta  T(\mathbb {R} ^{m}).
Määritellään, että  T on joukon  E approksimatiivinen tangentti pisteessä  x_{0}, jos jokaisella  0<\alpha <1 on raja-arvo
Voidaan osoittaa, että m-suoristuvilla joukoilla on approksimatiivinen tangentti  {\mathcal {H}}^{m}-melkein jokaisessa pisteessä  x_{0}\in E.
Umpilampi (Mäntyharju, Enonlahti)

| Umpilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mäntyharju
Koordinaatit:  61°22′12″N, 26°33′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Vuohijärven alue (14.91)
Laskujoki:  suo-oja Lehmiojaan 
Järvinumero:  14.915.1.031
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  82,8 m  
Pituus:  250 m  
Leveys:  150 m  
Rantaviiva:  0,638 km  
Pinta-ala:  2,481 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiUmpilampi 
Umpilampi  on Etelä-Savossa Mäntyharjulla  Enonlahden lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 250 metriä pitkä, 150 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,5 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria.  Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Vuohijärven alueella (14.91), jonka Nurmaanjärven valuma-alueeseen (14.915) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 82,8 metriä mpy.
Talttaus

Talttaus on ainetta poistava työstötapa, jossa kappaleeseen tehdään koloja ja uurteita. Työväline ja tekniikka vaihtelevat materiaalin mukaan.
Talttaustavat > Käsitalttaus

Käsitalttauksessa käytetään erimuotoisia käsitalttoja kolojen tekoon.
Talttaustavat > Poratalttaus

Poratalttauksessa tehdään neliskulmaisia reikiä poraamalla.
Talttaustavat > Ketjutalttaus

Ketjutalttauksessa tehdään pyöreäpohjaisia upotuksia esim. oven lukkopesää varten. Terä muistuttaa moottorisahan terää.
Talttaustavat > Värähtelytalttaus

Värähtelytalttauksessa terä värähtelee ja syö materiaalia, ikään kuin kynsii tuotetta pois. Pohjan muoto on hiukan pyöreä riippuen terän koosta.
Talttaustavat > Hiilikaaritalttaus

Hiilikaaritalttauksessa kappaletta sulatetaan valokaarella ja sula materiaali poistetaan paineilmalla puhaltamalla. Menetelmä soveltuu useimpien metallien työstöön. Menetelmän nimi tulee hiilipuikosta, jonka kautta valokaari johdetaan materiaaliin.
Thank U

| ”Thank U” Alanis Morissette |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Supposed Former Infatuation Junkie
 Äänitetty : 1998
 Julkaistu: 13. lokakuuta 1998
 Formaatti: CD-single, kasetti
 Tuottaja(t): Alanis Morissette  Glen Ballard
 Tyylilaji: alternative rock
 Kesto: 04.19
 Levy-yhtiö: Maverick
Alanis Morissetten muut singlet
| ”Uninvited” 1998 | ”Thank U” 1998 | ”Joining You” 1999 |
”Thank U” on kanadalaisen laulaja-lauluntekijä Alanis Morissetten kappale hänen neljänneltä studioalbumiltaan Supposed Former Infatuation Junkielta. Morissette kirjoitti kappaleen yhdessä Glen Ballardin kanssa, joka oli tuottanut hänen edellisen albuminsa. Morissette kirjoitti kappaleen palattuaan Intiasta.
”Thank U” sai musiikkikriitikoilta pääosin positiivisen vastaanoton ja menestyi hyvin myös singlelistoilla saavuttaen sijoituksia kymmenen parhaan joukossa monissa eri maissa. Kappaleeseen liittyvällä musiikkivideolla nähdään Morissette alastomana lukuisilla Los Angelesin kaduilla. Video sai pääosin positiivisen vastaanoton musiikkikriitikoilta, mutta aiheutti myös lievää kiistelyä videolla ilmenevästä alastomuudesta johtuen. Kappale oli ehdolla vuoden 2000 Grammy-palkintogaalassa kategoriassa ”paras naispoplaulajan esitys”.
Listasijoitukset

| Listat (1996) | Paras  sijoitus |
| --- | --- |
Australia (ARIA): 15
Itävalta (Ö3 Austria Top 40): 10
Belgia (Ultratip 50 Flanders): 25
Belgia (Ultratip 50 Wallonia): 22
Kanada (RPM): 1
Saksa (Official German Charts): 19
Irlanti (IRMA): 13
Italia (FIMI): 6
Alankomaat (Dutch Top 40): 8
Uusi Seelanti (Recorded Music NZ): 2
Norja (VG-lista): 3
Ruotsi (Sverigetopplistan): 49
Sveitsi (Schweizer Hitparade): 18
UK Singles Chart: 5
US Billboard Hot 100: 17
US Billboard Hot 100 Airplay: 2
US Billboard Adult Top 40 Tracks: 1
US Billboard Modern Rock Tracks: 12
US Billboard Mainstream Top 40: 2
Käännös suomeksi
Teimuraz Gabašvili

| Teimuraz Gabašvili |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. toukokuuta 1985 (ikä 39)
Kansalaisuus:   Venäjä
Tennispelaaja
Pituus:  187 cm
Paino:  84 kg
Kätisyys:  oikea
Ammattilaisena:  2001–
Palkintorahat:  4 188 804 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  59. (2.2.2009)
Voitot/tappiot:  116–199
Grand Slam -turnauksissa
Australian avoimet:  3. kierros (2014)
Ranskan avoimet:  4. kierros (2010, 2015)
Wimbledon:  2. kierros (2010)
Yhdysvaltain avoimet:  3. kierros (2014)
Nelinpeli
Voitot/tappiot:  45–84
Aiheesta muualla
ITF
ATP
Teimuraz Gabašvili (s. 23. toukokuuta 1985 Tbilisi, Georgia) on venäläinen tennispelaaja. Hän pelaa sekä kaksin- että nelinpeliä. Gabašvilillä ei ole vielä ATP-turnausvoittoja. Hänen paras saavutuksensa Grand Slam -turnauksissa on pääsy neljännelle kierrokselle Ranskan avoimissa 2010. Tuolloin hän voitti kolmannella kierroksella Andy Roddickin mutta hävisi seuraavassa ottelussaan Jürgen Melzerille. Toiselle kierrokselle Gabašvili on yltänyt Yhdysvaltain avoimissa 2006 ja 2007, Ranskan avoimissa 2009 sekä Wimbledonissa 2010.
Nelinpelissä Gabašvili on kerran yltänyt ATP-turnauksissa loppuotteluun, Indianapolisissa vuonna 2007.
Grand Slam -menestys

| Turnaus | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 | 2011 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Australian avoimet | - | 1. kierros | - | 1. kierros | 1. kierros | 1. kierros |
| Ranskan avoimet | - | 1. kierros | - | 2. kierros | 4. kierros | 1. kierros |
| Wimbledon | - | 1. kierros | - | 1. kierros | 2. kierros | - |
| US Open | 2. kierros | 2. kierros | 1. kierros | 1. kierros | 1. kierros | - |