stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Titaanidisulfidi

| Titaanidisulfidi |
| --- | --- |

Tunnisteet
CAS-numero:  12039-13-3
PubChem CID:  61544
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  TiS2
Moolimassa:  112,01
Ulkomuoto:  Kellanruskea kiteinen aine
Tiheys:  3,22 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Titaanidisulfidi (TiS2) eli titaani(IV)sulfidi on titaani- ja sulfidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää elektrodimateriaalina litliumioniakuissa ja kiinteänä voiteluaineena.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa titaanidisulfidi on kellanruskeaa kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on heksagonaalinen. Aine on veteen liukenematonta, mutta liukenee kuumennettaessa happoliuoksiin, jolloin se myös hajoaa. Titaanidisulfidin rakenne muistuttaa kadmiumjodidin rakennetta ja koostuu titaani- ja sulfidi-ionien muodostamista kerroksista. Alkalimetalli- ja maa-alkalimetallikationit sekä eräät orgaaniset anionit voivat interkalatoitua titaani- ja sulfidi-ionikerrosten väliin.
Valmistus ja käyttö

Titaanidisulfidia voidaan valmistaa kuumentamalla titaanin ja rikin seosta. Tyypillisempi tapa on kuitenkin titaani(IV)kloridin ja rikkivedyn välinen reaktio kuumassa posliinista valmistetussa putkireaktorissa.
Ensimmäisenä titaanidisulfidin käyttöä litiumioniakkujen katodimateriaalina tutki M. Stanley Whittingham. Litiumionit kykenevät interkalatoitumaan titaanidisulfidin kiderakenteeseen ja myös poistumaan siitä. Titaanidisulfidia elektrodimateriaalinaan käyttävät akut tuottavat suuren jännitteen. Kaupallisissa sovelluksissa titaanidisulfidin ovat kuitenkin korvanneet myöhemmin kehitetyt tehokkaammat materiaalit. Titaanidisulfidia voidaan käyttää molybdeenidisulfidin tavoin kiinteänä voiteluaineena.
Litiumionit interkalatoituvat titaanidisulfidikerrosten väliin akun purkautuessa
Esko Rantanen

Esko Rantanen (s. 29. tammikuuta 1946 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa vuosina 1966–1975 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Rantanen edusti koko SM-sarjauransa ajan Tampereen Koo-Vee:ta. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 199 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 79 + 59 = 138 ja jäähymääränsä 231 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1968.
Ranskan laivaston upottautuminen

Ranskan laivaston upottautuminen oli Vichyn Ranskan 27. marraskuuta 1942 Touloniin sijoitetun laivaston vastatoimi saksalaisten miehitykselle. Sillä estettiin laivaston päätyminen Saksan laivastolle operaatio Lilassa. Saksalaisten aloitettua Vichyn Ranskan miehityksen Operaatio Antonissa 11. marraskuuta 1942 Ranskan laivaston komentaja Jean de Laborde antoi käskyn upottaa laivaston alukset saksalaisten saavuttua Touloniin 27. marraskuuta 1942. Peräti 77 alusta upotettiin kaupungin satamaan. Saksalaiset onnistuivat valtaamaan 39 pienempää alusta sekä ensimmäisen maailmansodan aikaiset taistelulaivat FS Condorcetin ja FS Oceanin vahingoittumattomina. Laivaston sukellusveneistä Casabianca ja Marsouin onnistuivat pakenemaan Algeriaan, Glorieoux Oraniin ja Iris Barcelonaan. Vénus upottautui sataman sisäänkäynnille. Vapaan Ranskan joukkojen komentaja Charles de Gaulle kritisoi laivaston komentajia siitä, etteivät he käskeneet laivaston paeta Algeriaan. Laivaston tuhon myötä Vichyn Ranskan puolustus tuhoutui täysin. Saksan sodanjohdon pettymyksestä huolimatta Adolf Hitler ilmoitti laivaston tuhoutumisen sinetöineen Case Antonin onnistumisen. Italialaiset nostivat myöhemmin osan uponneista aluksista joko romutettavaksi tai korjattavaksi.
Laivaston pääalusten sijainti operaation aikana
Aiheesta muualla

Cernuschi, Enrico & O'Hara, Vincent P.: Toulon: The Self-Destruction and Salvage of the French Fleet. Conway's Warship, 2013, XXXV. vsk, s. 134-148.  Lontoo:  Conway Publishing. ISBN 978-1-84486-205-4  (englanniksi)
battleships-cruisers.co.uk
photographs by the RAF
Synthèse des Rapports des Préfets de la Zone libre Pour le mois de novembre 1942 (Arkistoitu – Internet Archive)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Scuttling of the French fleet in Toulon
Käännös suomeksi
Tlepolemos (diadokki)

Tlepolemos Pythofaneen poika (m.kreik. Tληπoλεμoς) oli makedonialainen sotilas.
Hän oli yksi Aleksanteri Suuren hetairoista (ἑταῖροι). Tlepolemos mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 330 eaa., jolloin hänet nimitettiin Parthia-Hyrkanian episkopokseksi. Hänen tehtäviinsä kuului vartioida paikallista satraappia Amminapesta. Tlepolemos jatkoi tehtävässään sen jälkeen, kun Amminapeen tilalle nimitettiin Fratafernes. Vuonna 325 eaa. Tlepolemos nimitettiin Karmanian satraapiksi. Hänen edeltäjänsä Sibyrtios sai hallittavakseen Arian ja Drangianan. Tlepolemoksen asema Karmanian satraappina säilyi Aleksanterin kuoleman jälkeisessä Babylonian jaossa vuonna 323 eaa. ja Triparadisoksen sopimuksessa. Toisen diadokkisodan aikana Tlepolemos tuki Eumenes Kardialaista Antigonos I:tä vastaan. Eumeneen kärsittyä tappion Gabienen taistelussa vuonna 316 eaa. Tlepolemos pakeni Karmaniaan. Antigonos ei saanut Tlepolemosta syrjäytettyä, ehkä siksi että hän oli niin suosittu Karmaniassa.
Hannu Rantakari

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hannu Rantakari |  Hannu Rantakari |  Hannu Rantakari |  |
Maa:   Suomi
Miesten telinevoimistelu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Pronssia | Tokio 1964 | hyppy |  |
Hannu Juhani Rantakari (8. tammikuuta 1939 Tampere – 1. tammikuuta 2018 Tampere) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän voitti olympiapronssia vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa hypyssä.
Tokion olympialaisissa Rantakari sijoittui hyppykilpailun kolmannen sijansa lisäksi kahdeksanneksi joukkuekilpailussa ja 48:nneksi 12-ottelussa. Hän osallistui myös Méxicon 1968 olympialaisiin ja sijoittui kymmenenneksi joukkuekilpailussa, 32:nneksi renkailla sekä 73:nneksi 12-ottelussa. MM-kilpailuissa hän sijoittui parhaimmillaan kahdeksanneksi nojapuilla ja rekillä vuonna 1962.
Rantakari edusti kotimaassaan Tampereen Kilpa-Veljiä ja sittemmin Tampereen Sisua. Hän voitti Suomen mestaruuden moniottelussa vuonna 1963 sekä yhteensä kuusi telinemestaruutta vuosina 1963–1967. Hänet valittiin TUL:n parhaaksi urheilijaksi vuosina 1961 ja 1964. Voimistelun maailman rankinglistalla hän oli 14:s vuonna 1964 ja 20:s vuonna 1965.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hannu Rantakari Wikimedia Commonsissa
Hannu Rantala

Hannu Kalevi Rantala (16. maaliskuuta 1936 Mänttä – 24. joulukuuta 2023 Kouvola) oli suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli aluksi korkeushyppy, mutta parhaat menestyksensä hän saavutti kolmiloikkaajana.
Rantala sijoittui Melbournen 1956 olympialaisten kolmiloikassa 19:nneksi ja neljä vuotta myöhemmin Rooman olympialaisten kolmiloikkakarsinnassa 22:nneksi. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän sijoittui kahdeksanneksi. Hän edusti Suomea 13:ssa aikuisten maaottelussa.
Seuratasolla Hannu Rantala edusti Mäntän Urheilijoita ja Mäntän Valoa. Hän saavutti SM-hopeaa korkeushypyssä vuosina 1954 ja 1955 sekä kolmiloikassa vuosina 1958 ja 1960. Hän voitti TUL:n mestaruuden korkeushypyssä vuosina 1953 ja 1954 sekä kolmiloikassa vuonna 1959.
Hannu Rantalan uran parhaat tulokset olivat kolmiloikassa 15,73 m vuodelta 1958, korkeushypyssä 196 cm vuodelta 1954 sekä pituushypyssä 707 cm.
Aiheesta muualla

Hannu Rantala Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  World Athletics  Tilastopaja 🔒
Tippuri

| Tippuri |
| --- | --- |
 Miehellä tippuri voi aiheuttaa kellertävää vuotoa.
Ala:  seksitauti
Syyt:  gonokokkibakteeritartunta seksistä
Oireet:  vuoto, kirvely, kipu
Ehkäisy:  kondomin käyttö
Hoito:  antibioottikuuri
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Tippuri eli gonorrea on seksitauti, jonka aiheuttaa gonokokkibakteeri. Tartunnan voi saada suojaamattomassa seksissä sukuelimiin, peräaukkoon tai suuhun.
Itäminen ja oireet

Miehellä tippurin itämisaika on 1–5 vuorokautta, naisella 2–3 viikkoa. Tippuritartunta voidaan todeta 5–7 vuorokauden kuluttua tartunnasta ensivirtsanäytteestä, emättimestä tai kohdunsuulta, tarvittaessa peräsuolesta tai nielusta.
Tippurin oireet muistuttavat klamydian oireita. Usein tartunta on kuitenkin oireeton. Miehellä esiintyy tyypillisesti runsasta kellertävää vuotoa virtsaputkesta, virtsaaminen kirvelee, ja virtsaamistarve tihentyy. Hoitamaton tulehdus voi levitä virtsaputkea ylöspäin ja aiheuttaa kuroumia virtsaputkeen. Myös lisäkivestulehdus on mahdollinen.
Naisella voi esiintyä alavatsakipua, epämääräistä valkovuotoa ja kirvelyä virtsatessa. Kohtuun ja munanjohtimiin voi kehittyä sisäsynnytintulehdus, jos infektio nousee sinne kohdunkaulan kanavan kautta. Sisäsynnytintulehdus voi aiheuttaa alavatsakipua, lisääntynyttä valkovuotoa tai veristä tihkuvuotoa, kuumetta sekä kohdun ja sivuelinten aristusta sisätutkimuksissa. Siitä voi seurata lapsettomuutta, kohdunulkoinen raskaus tai pitkittynyttä alavatsakipua.
Nielutippuriin liittyy kurkkukipua tai polttavaa kivelyä suussa. Peräaukkoon saatu tartunta voi aiheuttaa limaista vuotoa ja kirvelyä. Jos bakteeri leviää sormien välityksellä silmiin, se aiheuttaa sidekalvopunoitusta ja märkimistä. Verenkiertoon levinnyt tippuribakteeri voi aiheuttaa niveltulehduksen tai harvinaisen verenmyrkytyksen. Vastasyntynyt voi saada silmäinfektion ja yleisinfektion hoitamattoman äidin synnytyskanavasta.
Historia ja yleisyys

Tippurin kuvauksia on löydetty jo muinaisen Egyptin ja antiikin Kreikan ajoilta. Tippuri oli kupan ohella Euroopan merkittävin seksitauti 1900-luvulle asti, jolloin myös klamydia ja HIV yleistyivät. Koko maailmassa todettiin vuonna 2012 yhteensä 78 miljoonaa tippuritapausta. Yleisimmillään tauti on Afrikassa ja Tyynenmeren länsirannikolla, ja Yhdysvalloissa se on vähenemisestään huolimatta edelleen toiseksi yleisin seksitauti.
Suomessa tippuri on neljänneksi yleisin seksitauti. Tartunta on miehillä yleisempi kuin naisilla.
Vielä sota-aikana 1940-luvulla Suomessa kirjattiin vuosittain yli 24 000 tippuritartuntaa. Penisilliinin käyttöön oton jälkeen tapausten määrä väheni 1950-luvulla 5 000:een. Tartuntojen määrä kolminkertaistui 1970-luvulla, kunnes se alkoi jälleen laskea 1980-luvulla.
2000-luvulla Suomessa on todettu vuosittain normaalisti 500–600 tartuntatapausta. Tauti on kuitenkin yleistynyt 2020-luvulla. Vuonna 2022 tilastoitiin 960 tapausta ja vuonna 2023 jo 1 328 tapausta.
Ehkäisy ja hoito

Tippuriin ei ole rokotetta, ja sen voi ehkäistä vain käyttämällä aina kondomia kaikenlaisen seksin yhteydessä.
Tippurin hoitona on usean antibiootin yhdistelmä, koska tippurikannat ovat jo tulleet resistenteiksi useille antibiooteille. Lääkityksen jälkeen potilas on viikon ajan selibaatissa, minkä jälkeen hän käyttää seksin aikana aina kondomia, kunnes hänet todetaan parantuneeksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tippuri Wikimedia Commonsissa
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Gonorrhea (englanniksi)
Tippuritartunnan oireita emättimessä.
Tiudia

| Tiudia Тивдия, Tivdija Tiudii |
| --- | --- |
 Taloja Tiudianjoen rannalla.
 Tiudia
 Koordinaatit: 62°33′41″N, 33°57′43″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Kontupohjan piiri
Kunta:  Hirvas
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2013):  197
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tiudia eli Tiutia (ven. Ти́вдия, Tivdija, karjalaksi Tiudii, Tiud’ankylä) on kylä Karjalan tasavallan Kontupohjan piirin Hirvaksen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Sandaljärveen laskevan Tiudianjoen varrella 22 kilometriä Hirvaksesta koilliseen. Kylässä on 197 asukasta (vuonna 2013).
Historia

Tiudian lyydiläiskylä on kuuluisa sen läheltä vuonna 1757 löydetyistä marmoriesiintymistä. Kylä oli perustettu noin vuonna 1690 ja ensimmäiset asukkaat tuli Niinisaaren kylästä. Kylän nimi selitettiin tulleen siitä, että joki oli tiuni (tyyni). Vuonna 1807 perustettiin Tiudian marmoritehdas. Se käsitteli paikallista marmoria, Šokšun kvartsiittia ja muita kivilajeja, joita käytettiin Pietarin Kazanin katedraalin ja Iisakinkirkon koristeluun. Kylään silloin muutti sekalaista väkeä naapuripitäjistä, muun muassa on Sortavalasta tullut asukkaita kiveä louhimaan. Tehdas suljettiin vuonna 1892 ja samalla loppui myös Tiudian marmoriesiintymän teollinen hyödyntäminen.
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Tiudia kuului Kontupohjan volostin Niinisaaren kyläkuntaan. Vuonna 1905 kylässä oli 58 taloa, koulu ja 510 asukasta. Myöhemmin Tiudia erotettiin omaksi volostikseen.
Neuvostoaikana perustettiin Kontupohjan piiriin kuulunut Tiudian kyläneuvosto, joka käsitti myös Ližmajärven (ven. Ližmozero) Pienisaaren (Malyi Ostrov) ja Suurisaaren (Bolšoi Ostrov), Maamäen (Zemljanyje Gory), Matjun (Matjukov Navolok), Naumaisen (Naumovo), Paloselän (Paloselga) ja Valkeamäen (Belaja Gora) kylät. Vuonna 1926 kylässä asui 456 karjalaista, 9 suomalaista ja 39 venäläistä .Vuonna 1933 kyläneuvostossa oli lähes 1 500 asukasta, joista noin kolme neljännestä oli karjalaisia ja loput venäläisiä ja muiden kansallisuuksien edustajia. Valkeamäen kylä oli lähes kokonaan venäläinen. Tiudiassa asukkaita oli 595.
Nykypäivä

Tiudian ohi kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie. Sieltä on linja-autoyhteydet Hirvakseen ja Kontupohjaan. Kylässä toimii karjatila ja lohenkasvattamo. Palveluihin kuuluvat lastentarha ja lääkintäasema.
Paikallinen nähtävyys on Valkeamäen entinen marmorilouhos. Valkeamäen kylässä sijaitsee myös vuonna 1856 rakennettu Kazanin jumalanäidin ikonin kirkko, jonka on suunnitellut arkkitehti Konstantin Ton. Tiudianjoen koski on suosittu melontakohde.
Todžalaiset

Todžalainen 1800-luvun lopun valokuvassa.
Todžalaiset ovat Venäjällä Tuvan tasavallassa asuva tuvalaisryhmä, joka puhuu tuvan kielen koillismurteisiin kuuluvaa todžaa. Nykyään heillä on laissa tunnustettu Venäjän vähälukuisen alkuperäiskansan asema.
Todžalaiset asuvat tasavallan koillisosassa sijaitsevassa Sajanvuorten muodostamassa Todžan laaksossa. 1990-luvulla heitä arvioitiin olevan noin 6 000 henkeä. Vuoden 2002 väestönlaskennassa todžalaisia rekisteröitiin 4 400 henkeä, heistä lähes kaikki Tuvan tasavallassa. Kotitasavallassaan asuvista todžalaisista 99,3 % puhuu tuvaa, 80,1 % venäjää ja 5,1 % mongolia.
Ryhmän ovat muodostaneet turkkilaisheimoihin 1800-luvulle tultaessa sulautuneet samojedit, ketit ja mongolit. Todžalaisten aineellinen kulttuuri poikkeaa muista tuvalaisista. Osa heistä harjoittaa poronhoitoa, osa karjanhoitoa. Muita elinkeinoja ovat metsästys ja kalastus. Kulttuurierot heijastuvat paikallisessa murteessa. Siinä on havaittavissa myös aikaisempien kielten jättämää substraattivaikutusta. Perinteiset elinkeinot, kulttuuri ja kieli ovat säilyneet poikkeuksellisen hyvin.
Tohmajärven vaakuna

Tohmajärven vaakuna vuodesta 2005 alkaen. Vuosina 1958–2004 sama vaakuna oli Värtsilän vaakunana.
Tohmajärven vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson. Vaakunan selitys on ”hopeakentässä musta alasin, josta nousee punainen lieska”, ja se on alun perin vahvistettu Värtsilän kunnanvaakunaksi 1. lokakuuta 1958. Vaakunan aihe viittaa seudun vanhaan rautateollisuuteen. Tohmajärvi otti vaakunan käyttöönsä kuntaliitoksen yhteydessä vuonna 2005.
Tohmajärven vaakuna vuosina 1953–2004.
Alkuperäinen Tohmajärvelle 20. huhtikuuta 1953 vahvistettu vaakuna oli myös Erikssonin suunnittelema. Sen vaakunaselitys on ”musta-punahalkoisessa kilvessä hopeinen koivunoksa paaluittain”. Vaakunan aihe viittaa Karjalan koivumetsiin.
Rantakorennot

| Rantakorennot |
| --- | --- |
 Sisyra terminalis
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Verkkosiipiset Neuroptera
Alalahko::  Hemerobiiformia
Heimo::  Rantakorennot Sisyridae  Handlirsch, 1908
Katso myös
   Rantakorennot Wikispeciesissä   Rantakorennot Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rantakorennot (Sisyridae) on verkkosiipisiin kuuluva hyönteisheimo. Suomesta tunnetaan kolme lajia.
Rantakorennot ovat 6–8 mm pituisia hyönteisiä, joilla on hoikka vartalo ja verraten suuret siivet. Ne muistuttavat ulkonäöltään ja olemukseltaan suuresti kirvakorentoja, mutta eroavat näistä siipisuonituksen perusteella. Aikuiset korennot liikkuvat hämärän aikaan tai öisin ja syövät niin kukkien mettä kuin toisia hyönteisiäkin.
Rantakorennot ovat ainoa verkkosiipisten ryhmä, jonka toukat elävät vedessä. Naaras laskee munat vesikasveille lähelle veden pintaa. Edellytyksenä munimispaikalle on makean veden alue, jossa kasvaa sieni- ja sammaleläimiä, joita toukat käyttävät ravinnokseen. Toukka hengittää kiduksilla ja sillä on erikoiset, pistinmäiset suuosat, joilla se imee ravintoa sienieläinkasvustoista. Toukka koteloituu kuivalle maalle.
Muiden verkkosiipisten tavoin rantakorennot lentävät usein valolle.
Lajit Suomessa

Suomesta on tavattu kolme rantakorentolajia. Mikään niistä ei vuoden 2010 kansallisen uhanalaisarvioinnin mukaan ole uhanalainen, mutta yksi laji on luokiteltu puutteellisesti tunnetuksi (DD).
tummarantakorento Sisyra nigra
ruskorantakorento Sisyra jutlandica DD
valjurantakorento Sisyra terminalis
Toijalan vaakuna

Toijalan vaakuna (1952–2006)
Toijalan vaakuna oli Toijalan kaupungin tunnus. Vaakunan aihe viittaa kunnan nimen alkukirjaimeen sekä esihistoriallisiin löytöihin, joita seudulta on tehty.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä lakiopaalu, saatteena kaksi keihäänkärkeä; kaikki hopeaa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Toijalan kauppalanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 27. maaliskuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 3. toukokuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2007, kun Toijala muodosti yhdessä Viialan kanssa Akaan kaupungin.
Lene Rantala

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Lene Rantala |  Lene Rantala |  Lene Rantala |  |
Maa:   Tanska
Naisten käsipallo
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Atlanta 1996 |  käsipallo |  |
|  Kultaa | Sydney 2000 |  käsipallo |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saksa 1997 | käsipallo |  |
|  Hopeaa | Norja 1993 | käsipallo |  |
|  Pronssia | Itävalta/Unkari 1995 | käsipallo |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Saksa 1994 | käsipallo |  |
|  Kultaa | Tanska 1996 | käsipallo |  |
|  Kultaa | Tanska 2002 | käsipallo |  |
|  Hopeaa | Alankomaat 1998 | käsipallo |  |
Lene Rantala (s. 10. elokuuta 1968 Kööpenhamina) on tanskalainen käsipalloilija ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Hän on pelipaikaltaan maalivahti. Rantalan isä on suomalainen.
Rantala on voittanut urallaan kaksi olympiakultaa, Atlantasta 1996 ja Sydneystä neljä vuotta myöhemmin. Olympiamenestyksen lisäksi Rantalalla on pitkältä uraltaan MM-kultaa (1997), -hopeaa (1993) ja -pronssia (1995) sekä kolme Euroopan-mestaruutta (1994, 1996, 2002) ja yksi EM-hopea (1998).
Aiheesta muualla

Profiili Larvik HK -joukkueen sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (norjaksi)
Profiili (Arkistoitu – Internet Archive) Sports Reference LLC. (englanniksi)
Anu Toikka

Anu Toikka (s. 27. lokakuuta 1963) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän edusti muun muassa Myllykosken Palloa, Herttoniemen Tovereita sekä Helsingin Jalkapalloklubia, jossa hän voitti sekä mestaruuden että Suomen cupin 1991 ja 1992. Toikka pelasi vuosina 1979–1992 maajoukkueessa 29 ottelua, joissa hän teki kahdeksan maalia.
Toikka valittiin vuoden naisjalkapalloilijaksi vuonna 1987.
Tílos

Tíloksen saari ilmasta nähtynä.
| --- | --- |
Sijainti:  36°26′N, 27°22′E, Tílos Ródos, Etelä-Egean saaret Kreikka
Saariryhmä:  Dodekanesia
Korkein kohta:  Profítis Ilías, 654 m
Pinta-ala:  63 km² 
| --- | --- |
Asukasluku:  780
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tílos (kreik. Τήλος), antiikin Telos (m.kreik. Τῆλος, Tēlos), on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään. Se on yksi saariryhmän kahdestatoista pääsaaresta. Saaren pinta-ala on 63 neliökilometriä ja asukasluku 780 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Tílos kuuluu Tíloksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkylä on Megálo Chorió.
Maantiede

Tílos sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren kaakkoisosassa Nísyroksen ja Chálkin saarten välissä, Ródoksesta pohjoiseen. Pääkaupunki Ateenan kupeessa sijaitsevaan Pireukseen matkaa kertyy 290 meripeninkulmaa eli noin 537 kilometriä.
Saaren korkein kohta on Profítis Ilías (654 metriä).
Maantiede > Hallinto ja kylät

Tílos kuuluu hallinnollisesti Tíloksen kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria.
Saaren suurimmat asutukset ovat saaren pääsatama Livádia (484 asukasta), pääkylä Megálo Chorió (241), Ágios Antónios (39) ja Éristos (16). (Katso myös: Luettelo Tíloksen kunnan kylistä ja saarista.)
Historia > Esihistoria

Tíloksella asui 4600 eaa. kääpiönorsulaji, jonka luita löydettiin vuonna 1971 Charkádion luolasta. Nykyisin luut ovat esillä museossa Megálo Chorióssa.
Historia > Antiikki

Antiikin kontekstissa saari tunnetaan nimimuodossa Telos. Doorilaiset asuttivat Teloksen noin vuonna 1000 eaa. Saaren poliksen eli kaupunkivaltion Teloksen kaupunkikeskus sijaitsi nykyisen Megálo Chorión kylän lähellä. Historioitsija Herodotoksen mukaan Teloksen ja Rhodoksen asukkaat perustivat Sisilian saarelle Gelan siirtokunnan. Telos liittyi 400-luvulla eaa. Deloksen meriliittoon, mutta sittemmin siirtyi Spartan puolelle. Telos itsenäistyi vuonna 394 eaa. 300-luvun eaa. lopulla Telos liittoutui Kosin kanssa ja säilyi itsenäisenä ainakin siihen saakka. Sittemmin Teloksesta tuli riippuvainen Rhodoksesta. Myöhemmin saari oli osa Rooman valtakuntaa.
Historia > Myöhempi historia

Rooman valtakunnan jakauduttua saari tuli muun Kreikan tavoin osaksi Bysantin valtakuntaa. Johanniittain ritarikunta valloitti saaren vuonna 1310. Tällöin saari tunnettiin mahdollisesti nimellä Piskopi.
Osmanien valtakunta valloitti saaren vuonna 1522. Italia valloitti Tíloksen ja muun Dodekanesian Kastelórizoa lukuun ottamatta vuonna 1912. Saksa miehitti saaren vuonna 1943 ja Kreikkaan saari liitettiin vuonna 1948.
Saaren suurin kaupunki, 1 200 asukkaan Mikró Chorió, autioitui 1950-luvulla, kun kaupungin vesivarat ehtyivät. Maanviljely oli 1970-luvulle saakka tärkeä elinkeino, mutta nykyisin väestö saa elantonsa pääasiassa muualta. Tíloslaisia on muuttanut joukoittain Yhdysvaltoihin, Australiaan ja Manner-Kreikkaan.
Nähtävyydet

Saaren pääkaupunki Megálo Chorió on rakennettu Ágios Stéfanos -vuoren rinteille. Vuoren huipulla on säilynyt johanniittaritareiden linnoituksen muurit. Muurien sisäpuolella on suurikokoinen kirkko. Megálo Chorión vanhalla hautausmaalla on tehty kaivauksia, ja sieltä on löydetty muun muassa pronssinen vesikäärme. Nykyisin vesikäärmettä säilytetään British Museumissa Lontoossa ja useat muut löydöt ovat Ródoksen museossa. Mikró Chorión autioituneen kylän tuntumassa sijaitsee keskiajalta peräisin olevan tornin rauniot. Tíloksella on myös luostareita, kuten muurien ympäröimä Pyhän Panteleimonin luostari. Luostarin sisäänkäynnin kupeessa on neliönmuotoinen torni.
Liikenne

Tílokselta kulkee lauttoja 2–4 lauttaa viikossa Nísyrokselle, Kosille, Kálymnokselle, Lérokselle, Ródokselle ja Kastelórizolle. Lautta Pireukseen, Párokselle, Chálkille, Pátmokselle, Sýmille, Náxokselle ja Astypálaialle kulkee 1–2 kertaa viikossa.
Kantosiipialus kulkee kolmesti viikossa Ródokselle ja kahdesti viikossa Nísyrokselle. Lisäksi Ródokselle, Nísyrokselle, Kosille, Pátmokselle ja Lérokselle kulkee ainakin kerran viikossa katamaraani.
Tíloksella liikennöi paikallisbusseja ja takseja. Lähimmät lentoasemat sijaitsevat Kosin ja Ródoksen saarilla.