stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Demos
Kleistheneen demokset > Luettelo demoksista fyleittäin > (II) Aigeis

Alempi Ankyle
Ylempi Ankyle
Arafen
Bate
Diomeia
Erkhia
Erikeia
Fegaia
Filaidai
Gargettos
Halai Arafenides
Hestiaia
Ikarion
Ionidai
Kollytos
Kolonos
Kydantidai
Myrrhinutta
Otryne
Plotheia
Teithras
Kleistheneen demokset > Luettelo demoksista fyleittäin > (III) Pandionis

Angele
Konthyle
Kydathenaion
Kytheros
Myrrhinus
Oa
Alempi Paiania
Ylempi Paiania
Prasiai
Probalinthos
Steiria
Kleistheneen demokset > Luettelo demoksista fyleittäin > (IV) Leontis

Aithalidai
Deiradiotai
Eupyridai
Frearrhioi
Halimus
Hekale
Hybadai
Kettos
Kholleidai
Kolonai
Kropidai
Leukonoe
Oion Kerameikon
Paionidai
Pelekes
Alempi Potamos
Ylempi Potamos
Potamos Deiradiotai
Skambonidai
Sunion
Kleistheneen demokset > Luettelo demoksista fyleittäin > (V) Akamantis

Hagnus
Eiresidai
Eitea
Hermos
Ifistiadai
Kefale
Kerameikos
Kholargos
Kikynna
Poros
Prospalta
Sfettos
Thorikos
Kleistheneen demokset > Luettelo demoksista fyleittäin > (VI) Oineis

Akharnai
Butadai
Epikefisia
Fyle
Hippotomadai
Kothokidai
Lakiadai
Lusia
Oe
Perithoidai
Ptelea
Thria
Tyrmeidai
Kleistheneen demokset > Luettelo demoksista fyleittäin > (VII) Kekropis

Aiksone
Athmonon
Daidalidai
Epieikidai
Flya
Halai Aiksonides
Ksypete
Melite
Pithos
Sypalettos
Trinemeia
Kleistheneen demokset > Luettelo demoksista fyleittäin > (VIII) Hippothontis

Akherdus
Anakaia
Auridai
Azenia
Dekeleia
Elaius
Eleusis
Eroiadai
Hamaksanteia
Keiriadai
Koile
Kopros
Korydallos
Oinoe
Oion Dekeleikon
Pireus
Thymaitadai
Kleistheneen demokset > Luettelo demoksista fyleittäin > (IX) Aiantis

Afidna
Faleron
Marathon
Oinoe
Rhamnus
Trikorythos
Kleistheneen demokset > Luettelo demoksista fyleittäin > (X) Antiokhis

Aigilia
Alopeke
Amfitrope
Anaflystos
Atene
Besa
Eitea
Eroiadai
Kolonai
Krioa
Pallene
Semakhidai
Thorai
Hellenistisen ja roomalaisen ajan demokset

Demokset säilyivät hellenistiselle ja roomalaiselle kaudelle saakka. Tuolla ajalla perustettiin viisi uutta fyleä, (XI) Antigonis, (XII) Demetrias, (XIII) Ptolemais, (XIV) Attalis ja (XV) Hadrianis. Niistä kolmeen perustettiin myös uusia demoksia; ne olivat:
Berenikidai (vuodesta 224/223 eaa., fyle Ptolemais)
Apollonieis (vuodesta 201/200 eaa., fyle Attalis)
Antinoeis (vuodesta 130 jaa., fyle Hadrianis)
Myöhempi käyttö

Bysantin valtakunnan aikana termillä demos viitattiin johonkin neljästä valjakkoajojen joukkueesta, joita olivat punaiset, siniset, vihreät ja valkoiset.
Nykyajan Kreikassa termi demos (dímos) tarkoittaa kuntaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Attikan demokset Wikimedia Commonsissa
Pinaks-tauluja, joihin oli kirjattu henkilötietoja (nimi, isän nimi ja demos). Tauluja käytettiin muun muassa oikeusistuntojen jäsenten valinnassa. Antiikin Agoran museo.
Aku Ahjolinna

Aku Ahjolinna ja Saga Eriksson, 2019
Aku Antero Ahjolinna (s. 8. elokuuta 1946 Helsinki) on suomalainen balettitanssija ja koreografi.
Ahjolinna pääsi Kansallisoopperan balettikouluun vuonna 1959. 17-vuotiaana vuonna 1963 hän sai kiinnityksen tanssijaksi Suomen Kansallisbalettiin ja eteni solistitanssijaksi vuonna 1969. Ahjolinna on opiskellut myös Leningradissa Vaganovan balettiakatemiassa, Englannissa, Ranskassa, Unkarissa ja Yhdysvalloissa ja tehnyt lukuisia kiertuita Suomessa ja ulkomailla. Koreografina Ahjolinna aloitti vuonna 1984 Paavo Heinisen Silkkirumpu-oopperassa. Hän jäi baletista eläkkeelle vuonna 1993.
Ahjolinnan rooleja olivat muun muassa kaani Girei Bahtsisarain suihkulähteessä, Crassus Spartacuksessa, Jago Othellossa ja äiti baletissa Bernarda Alban talo.
Ahjolinnan puoliso on balettitanssija ja -pedagogi Saga Eriksson. Ahjolinna on vakaumukseltaan ortodoksi.
Aiheesta muualla

Ylen Aamu-tv: Vanhan oopperatalon muistoja Yle Areena.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Ritva  Elonet
Afrodite, dea dell’amore

| Afrodite, dea dell’amore |
| --- | --- |
 Elokuvan italialainen mainosjuliste.
Ohjaaja:  Mario Bonnard
Käsikirjoittaja:  Ugo Moretti, Sergio Leone, Mario Bonnard, Mario Di Nardo
Tuottaja:  Alberto Manca, Adriano Merkel
Säveltäjä:  Giovanni Fusco
Kuvaaja:  Tino Santoni
Leikkaaja:  Nella Nannuzzi
Pukusuunnittelija:  Giancarlo Bartolini Salimbeni
Lavastaja:  Saverio D’Eugenio
Pääosat:  Isabelle Corey, Antonio De Teffé, Irène Tunc, Ivo Garrani
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Schermi Produzione
Ensi-ilta:  29. elokuuta 1958 (Italia)
Kesto:  103 min. (Italia)
Alkuperäiskieli:  italia
Tuotto:  363 432 367 liiraa (Italia)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
DBCult
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Afrodite, dea dell’amore (”Afrodite, rakkauden jumalatar”) on vuonna 1958 valmistunut italialainen elokuva. Lajityypiltään historia-aiheista peplumia edustavan elokuvan on ohjannut Mario Bonnard. Sen pääosia esittävät Isabelle Corey, Antonio De Teffé, Irène Tunc ja Ivo Garrani.
Juoni

Eletään vuotta 67 aaj. Korintin käskynhaltija Antigonus ryhtyy keisari Neroa miellyttääkseen rakentamaan kanavaa Korintin kannaksen läpi. Rakennustyötä varten hän nostaa veroja ja lisää kansan kärsimyksiä. Antigonus suunnittelee myös suurta temppeliä, jonka Afrodite-patsasta tekemään kutsutaan kuuluisa kuvanveistäjä Demetrius. Tämä ottaa mallikseen kunnianhimoisen orjan Dialan, joka rakastuu kuvanveistäjään ja viettelee samaan aikaan myös Antigonoksen. Demetrius puolestaan rakastuu toiseen orjatyttöön Lernaan, joka on harras kristitty. Ruton uhatessa kaupunkia Antigonus syyttää kristittyjä ja määrää heidät teloitettavaksi. Lernan mukana vankilaan joutuu myös Demetrius, joka kääntyy kristinuskoon. Rooman armeija puuttuu tapahtumiin ja rakastavaiset saavat toisensa.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Isabelle Corey  | … |  Lerna   |
|  Antonio De Teffé  | … |  Demetrius Helleeni   |
|  Irène Tunc  | … |  Diala   |
|  Ivo Garrani  | … |  Antigonus   |
|  Clara Calamai  | … |  Stenele   |
|  Massimo Serato  | … |  Quintus Rufus   |
|  John Kitzmiller  | … |  Tomor   |
|  Giulio Donnini  | … |  Erastus   |
|  Carlo Tamberlani  | … |  Matteus   |
|  Mino Doro  | … |  Cropilus   |
|  Germano Longo  | … |  Oscus   |
|  Andrea Aureli  | … |  Kibur   |
|  Gian Paolo Rosmino  | … |  Dioneus   |
|  Matteo Spinola  | … |  Glaucus   |
|  Adriano Micantoni  | … |  Ftiré   |
|  Paul Müller  | … |  aasialainen   |
|  Emma Baron  | … |  Onoria   |
|  Liliana Gerace  | … |  ennustaja   |
|  Edda Soligo  | … |  maalaisnainen   |
|  Nada Cortese  | … |  kansannainen   |
|  Livio Lorenzon  | … |  vakoilija   |
|  Mimmo Poli  | … |  foinikialainen orja   |
|  Renato Montalbano  | … |     |
|  Ettore Jannetti  | … |     |
|  Gustavo Serena  | … |     |
|  Giovanni Pazzafini  | … |     |
Tuotanto

Afrodite, dea dell’amore on kuvattu Schermiscope-laajakangastekniikalla Ferraniacolor-väreissä Incir De Paolisin studiolla Roomassa. Se on aiheeltaan samankaltainen kuin Giorgio Rivaltan aiemmin valmistunut Afrodite, rakkauden jumalatar (La venere di Cheronea, 1957), jossa kuvanveistäjä myös etsii mallia Afrodite-patsaalleen.
Elokuva on melko isolla budjetilla tehty pukudraama, joka perustuu lähinnä dialogiin ja sisältää vain vähän toimintaa. Sen valttina on nimekäs näyttelijäkaarti, josta erottuvat erityisesti psykologisesti kompleksia roistoa esittävä Ivo Garrani sekä seksikäs vuoden 1954 Miss Ranska Irène Tunc. Muita tunnettuja nimiä ovat apuohjaajina toimineet Sergio Leone ja Romolo Guerrieri. Elokuvan uskonnolliset ainekset vaikuttavat päälleliimatuilta.
DVD-julkaisut

Afrodite, dea dell’amore on saatavilla laadultaan erinomaisena ranskalaisen DVD:nä, joka sisältää myös italiankielisen ääniraidan. Pahasti leikelty yhdysvaltalainen tv-kopio on teknisestikin surkea.
Aiheesta muualla

Afrodite, dea dell’amore Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Eduard Dietl

| Eduard Dietl |
| --- | --- |
 Kenraalieversti Dietl
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. heinäkuuta 1890  Bad Aibling, Baijeri, Saksa
Kuollut: 23. kesäkuuta 1944 (53 vuotta)  Rettenegg, Steiermark, Saksa (nyk. Itävaltaa)
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksan keisarikunta  Weimarin tasavalta  Natsi-Saksa
Palvelusvuodet:  1910–1944
Taistelut ja sodat:  Ensimmäinen maailmansota  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Kenraalieversti
Kunniamerkit:  Rautaristin ritariristi tammenlehvin ja miekoin Vapaudenristin suurristi miekkojen kera Valkoisen Ruusun suurristi miekkojen kera
 Nimikirjoitus
Eduard Wohlrath Christian Dietl (s. 21. heinäkuuta 1890 Bad Aibling, Saksa – 23. kesäkuuta 1944 Steiermark, Saksa (nyk. Itävaltaa) oli saksalainen sotilaskomentaja toisen maailmansodan aikana, arvoltaan kenraalieversti.
Dietl oli jo varhain kansallissosialismin kannattaja, kansallissosialistisen puolueen jäsen ja eräs Adolf Hitlerin lempikenraaleista. Dietl johti Saksan 3. vuoristodivisioonaa Norjan maihinnousun aikana 9.–10. huhtikuuta 1940. Norjan valloituksen jälkeen natsipropaganda nosti Dietlin julkisuuteen Narvikin sankarina ja hän oli ensimmäinen kenraali, jolle myönnettiin rautaristi tammenlehvillä, 19. kesäkuuta 1940. Dietl sai johtaakseen vuoristoarmeijakunta Norjan, joka toimi Suomen ja Norjan alueella itärintaman pohjoisimmassa osassa. Kesäkuussa 1942 armeijakunnan nimeksi muutettiin 20. vuoristoarmeija (saks. 20. Gebirgsarmee).
Eduard Dietl Suomessa

Dietl toimi Suomessa armeijakuntansa esikunnassa Rovaniemellä. Hän oli Suomessa ollessaan varsin pidetty, Suomen ystäväksi mielletty saksalaisupseeri. Vaikka Dietl oli kotoisin Baijerista, häntä pidettiin usein itävaltalaisena, alppijääkäreiksi kutsuttujen 20. Vuoristoarmeijan itävaltalaisjoukkojen mukaan. Dietl oli innokas laskettelija ja rakennutti Rovaniemelle Ounasvaaran ensimmäisen pujottelurinteen vuonna 1943. Suomessa olo aikanaan hän oppi muutaman sanan suomeakin esimerkiksi "ryssä matalaksi, onnea". Dietl tuli hyvin toimeen suomalaisten upseerien ja virkamiesten kanssa, ja ystävystyi tärkeimpien yhdyshenkilöidensä yhteysesikunta Roin päällikön eversti Oiva Willamon ja Lapin läänin maaherra Kaarlo Hillilän kanssa.
Huolimatta siitä, että Dietl oli vakaumuksellinen kansallissosialisti, omien sanojen mukaan ”hänelle ei tulisi mieleenkään ryhtyä tätä oppia Suomessa saarnaamaan”. Toisin kuin Saksalle, Dietl piti Suomelle demokratiaa sopivimpana yhteiskuntamuotona.
Kuolema lento-onnettomuudessa

Jatkosodan ratkaisutaistelujen aikaan kesäkuun 1944 puolivälissä Dietl kiersi tapaamassa Suomen poliittista ja sotilaallista johtoa. Saksan sodanjohdolle Dietl painotti Suomen tarvitsevan kaiken mahdollisen materiaaliavun. Osittain tätä tarkoitusta varten hän matkusti 17. kesäkuuta Saksaan, jossa 22. kesäkuuta keskusteli tilanteesta kahdenkeskisissä neuvotteluissa Adolf Hitlerin kanssa. Dietl kuoli lento-onnettomuudessa lennolla Grazista Wiener Neustadtiin Voraun vuoristossa Retteneggin lähellä seuraavana päivänä, 23. kesäkuuta 1944 aamulla kello 7.42.
Dietlin seuraajaksi Jugoslaviasta komennettu Lothar Rendulic määräsi myöhemmin saksalaisjoukkojen vetäytymisvaiheessa loka–marraskuussa 1944 Lapin hävitettäväksi. Pohjois-Suomessa arveltiin yleisesti, ettei Dietl olisi voinut antaa samanlaista hävityskäskyä, ja lento-onnettomuutta arveltiin jopa järjestetyksi. Todellisuudessa Dietl oli allekirjoittanut vastaavanlaisen tuhoamisen sisältävän peräytymisvaiheen toimintasuunnitelman jo vuonna 1943.
Yksi Dietlin kesäasetakki kunniamerkkeineen ja kenttälakkeineen jäi hänen Helsingin asuntoonsa ja on nykyään Sotamuseossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eduard Dietl Wikimedia Commonsissa
Kenraali Dietlin muistosanat sotilasradiossa 1944. Lapplandsender-rintamaradion äänite. Ylen Elävä arkisto.
Dietl, Eduard hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  NARA  SNAC 
Pohjois-Suomen saksalaisten joukkojen komentaja kenraalieversti Eduard Dietl ja yhteysesikunta Roin päällikkö Oiva Willamo Dietlille rakennetussa hirsimajassa Rovaniemellä syyskuussa 1943.
Agesilaos (Ksenofon)

| Agesilaos> Ἀγησίλαος |
| --- | --- |
 Teoksen englanninkielisen käännöksen kansilehti vuodelta 1880.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Ksenofon
Kieli:  muinaiskreikka (klassinen)
Genre:  panegyyri eli ylistyspuhe
Julkaistu:  vuoden 360 eaa. jälkeen
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Agesilaos (m.kreik. Ἀγησίλαος, Agēsilaos, lat. Agesilaus) on Ksenofonin kirjoittama teos, joka on muodoltaan ylistyspuhe Spartan kuninkaalle Agesilaos II:lle.
Historia

Agesilaos toimi Spartan kuninkaana vuosina 400–360 eaa. Ksenofon oli liittynyt hänen Persiaa vastaan taistelleisiin joukkoihinsa Vähässä-Aasiassa palattuaan kymmenentuhannen sotaretkeltä. Hän kiintyi kuninkaaseen ja ihaili tätä, ja seurasi tätä myöhemmin myös Kreikkaan taistelussa Spartan vihollisia, myös Ksenofonin omaa kotikaupunkia Ateenaa, vastaan. Nämä tapahtumat ajoittuvat noin vuosiin 400–394 eaa.
Ksenofon kirjoitti Agesilaoksesta jo historiateoksessaan Hellenika, missä hän ylisti kuninkaan poliittista viisautta ja sotilaallisia hyveitä. Erillisen Agesilaokselle omistetun ylistyspuheensa Ksenofon kirjoitti vasta sen jälkeen, kun kuningas oli kuollut vuonna 360 eaa. Tämä tekee kirjoituksesta yhden Ksenofonin viimeisistä. Edwin Linkomies arvioi, että teoksellaan Ksenofon halusi pystyttää suosijalleen kirjallisen muistomerkin. Cicero piti teosta hienompana muistomerkkinä kuin yhtäkään kuninkaille pystytettyä patsasta. Kirjoitus vaikutti myöhemmin Cornelius Nepoksen Kuuluisia miehiä -teoksen Agesilaos-elämäkertaan.
Sisältö

Kirjoitus on muodoltaan panegyyri eli ylistyspuhe. Ksenofon aloittaa huomauttamalla tietävänsä, että Agesilaokselle on vaikea kirjoittaa sellaista kiittävää puhetta, joka olisi hänen hyveidensä ja kunniansa mukainen; mutta jatkaa, että tätä täytyy ainakin yrittää, sillä ei olisi soveliasta, että niin hyvä mies jäisi ylistämättä vain täydellisyytensä vuoksi.
Puheessaan Ksenofon hyödyntää Hellenikan historiallista aineistoa. Kuvausta on kuitenkin väritetty retorisesti ja painotettu Ksenofonin eetillisten periaatteiden mukaisesti. Nykyisin tällaista läpeensä ylistelevää kirjoitusta on luonnehdittu tyyliltään mauttomaksi ja liioittelevaksi.
Kirjallisuutta

Xenophon: Agesilaus. Teoksessa Xenophon: Hiero. Agesilaus. Constitution of the Lacedaemonians. Ways and Means. Cavalry Commander. Art of Horsemanship. On Hunting. Constitution of the Athenians.  (Translated by E. C. Marchant, G. W. Bowersock. Loeb Classical Library 183)  Cambridge, MA:  Harvard University Press, 1925.  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Agesilaos Wikimedia Commonsissa
Xenophon: Agesilaus. Perseus. (muinaiskreikaksi)
Xenophon: Agesilaus. Perseus. (englanniksi)
Diisoteria

| Diisoteria> Διισωτήρια |
| --- | --- |
Tyyppi:  uskonnollinen juhla Zeuksen ja Athenen kunniaksi
Päivämäärä:  Skiroforion 29. tai 30. (kesä-heinäkuu)
Järjestämistiheys:  vuosittain
Paikkakunta:  Ateena, Attika, Kreikka
Diisoteria (m.kreik. Διισωτήρια, Diisōtēria, lat. Disoteria) oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka oli omistettu Zeus Soterille ja Athene Soteiralle. Sitä vietettiin Skiroforion-kuun viimeisenä päivänä eli 29. tai 30. päivä eli attikalaisen kalenterin vuoden viimeisenä päivänä, nykyisen kesä-heinäkuun aikoihin.
Juhla liittyi erityisesti Pireuksessa sijainneeseen Zeus Soterin ja Athene Soteiran temppeliin. Se perustettiin vasta Themistokleen linnoitettua Pireuksen vuonna 472 eaa. Erään teorian mukaan juhla olisi liittynyt alueen vapauttamiseen persialaisilta Salamiin taistelun vuonna 480 eaa. jälkeen. Juhlaan kuului eponyymiarkontin johtama kulkue, joka sai mahdollisesti alkunsa Agoralta Zeuksen stoalta, sekä myöhemmin hellenistisellä kaudella efebien purjehduskilpailu.
Ágios Konstantínos (Méthana)

| Ágios Konstantínos> Άγιος Κωνσταντίνος |
| --- | --- |
 Ágios Konstantínoksen arkeologista aluetta.
Sijainti
 Ágios Konstantínos
Koordinaatit:  37°35′36″N, 23°24′5″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Méthana, Troizinía-Méthana, Saaret, Attika
Historia
Tyyppi:  asutus
Ajanjakso:  1300–1200 eaa.
Kulttuuri:  mykeneläinen kulttuuri
Aiheesta muualla
  Ágios Konstantínos Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ágios Konstantínos (kreik. Άγιος Κωνσταντίνος) on mykeneläisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde Méthanan niemimaalla Kreikassa. Se sijaitsee niemimaan itärannikolla samannimisen Pyhälle Konstantinokselle ja Pyhälle Helenalle omistetun kirkon alueella, noin 1,5 kilometriä Méthanan kylästä koilliseen. Kohde on saanut nykyisen nimensä kirkosta, eikä asutuksen muinaista nimeä tunneta.
Ágios Konstantínoksen megaronin rauniot.
Asutus on ajoitettu 1300–1200-luvuille eaa. Se löydettiin vuonna 1990. Rakennuskokonaisuuteen kuuluu muun muassa megaron. Yksi kokonaisuuden huoneista on tunnistettu pyhäköksi, jossa on palvottu jotakin mykeneläisen uskonnon jumalaa, todennäköisesti Poseidonia. Huoneen koko on vain noin 4,30 x 2,60 metriä. Siinä on ollut keskellä tulisija, jossa on poltettu uhreja.
Raunioista on löydetty muun muassa idoleita, koruja, juoma-astioita sekä poltettuja eläinten luita. Idoleihin lukeutuu suuri joukko eläinhahmoisia pienoisesineitä, kuten hevosia ja nautaeläimiä, sekä psii-kirjaimen muotoisia niin kutsuttuja lintujumala-idoleita. Pyhäkkölöytö on ollut merkittävä mykeneläisen ajan uskonnon tuntemisen kannalta.
Alueelta tehdyt esinelöydöt ovat Pireuksen arkeologisessa museossa.
Kirjallisuutta

Konsolaki, Ε.: ”A Mycenaean Sanctuary on Methana”. Teoksessa Hägg, R. (toim.): Peloponnesian Sanctuaries and Cults, s. 25–36.  (Proceedings of the Ninth International Symposium at the Swedish Institute at Athens, 11-13 June 1994)  Stockholm:  Aström Förlag, 2002.  ISBN 91-7916-038-7
Κονσολάκη-Γιαννοπούλου, Ε.: ”Τα μυκηναϊκά ειδώλια από τον Αγ. Κωνσταντίνο Μεθάνων”. Teoksessa Κονσολάκη-Γιαννοπούλου, Ε. (toim.): Αργοσαρωνικός (τομ.Α'), Πρακτικά 1ου Διεθνούς Συνεδρίου Ιστορίας και Αρχαιολογίας του Αργοσαρωνικού, Αθήνα, 2003, 375–406.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ágios Konstantínos Wikimedia Commonsissa
NRP Águia (P1165)

| NRP Águia |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal do Alfeite, Lissabon
Laskettu vesille:  15. lokakuuta 1974
Palveluskäyttöön:  28. helmikuuta 1975
Poistui palveluskäytöstä:  2016
Tekniset tiedot
Uppouma:  45 t (kuormattu)
Pituus:  23,6 m
Leveys:  5,6 m
Syväys:  1,6 m
Koneteho:  2 × Cummins-dieselmoottoria, 1 100 hv
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  8
Aseistus
Aseistus:  1 × Oerlikon 20 mm -tykki 2 × 12,7 mm konekivääriä
NRP Águia (runkonumero P1165) oli Portugalin laivaston Albatroz-luokan partioalus.
Valmistus

Alus tilattiin Arsenal do Alfeitelta Lissabonista. Alus laskettiin vesille 15. lokakuuta 1974 ja otettiin palvelukseen 28. helmikuuta 1975.
Palvelus

Alus poistettiin palveluksesta 2016.
Agronomitalo

Agronomitalon julkisivu Kasarmitorille.
Agronomitalo (aikaisemmin Lääkäreiden talo) on vuonna 1901 valmistunut kansallisromanttis–jugendtyylinen, alkujaan asuinrakennukseksi valmistunut kivitalo Helsingin Kaartinkaupungissa. Rakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Gesellius, Lindgren, Saarinen. Pohjoisen Makasiinikadun ja Fabianinkadun kulmaan valmistuneeseen taloon asettautuivat asumaan lääkärit, jotka pitivät vastaanottojaan talon suurissa huoneistoissa. Talossa oli myös pienempiä huoneistoja.
Julkisivua koristavat sammakko- ja hirviöveistokset.
Kulmatontin, jolla oli tuolloin puutalo, ostivat vuonna 1898 veljekset Axel, Georg ja Ernst Ehrnrooth. Georg ja Ernst Ehrnrooth myivät osuutensa kahdelle lääkärille, Axel Holmbergille ja Wilhelm Zilliacukselle. Taloon muutti muitakin lääkäreitä, jotka paitsi asuivat siellä myös pitivät talossa vastaanottoaan. Lääkäreiden huoneistot olivat isoja, 150–300-neliöisiä. Pienemmissä huoneistoissa asui keskiluokkaan ja työläisiin kuuluvia.
Talon asukkaisiin kuului muun muassa Nikolai Bobrikovin leikannut kirurgi Richard Faltin sekä rakennuksessa valmistavaa koulua pitäneet sisarukset Annie ja Bertha Edelfelt, joiden isä oli arkkitehti Carl Albert Edelfelt ja veli taidemaalari Albert.
Agronomiliitto osti rakennuksen vuonna 1953, ja siinä on muun muassa liiton toimisto. Omistajanvaihdoksen myötä rakennuksen nimi vaihtui Lääkäreiden talosta Agronomitaloksi.
Kirjallisuutta

Mäkinen, Riitta: Yksi talo, tuhat tarinaa: Agronomitalon historia 1901–2001.  Helsinki:  Agronomiliitto, 2001.  ISBN 951-96301-4-7
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Agronomitalo Wikimedia Commonsissa
Ahdekaunokki

| Ahdekaunokki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit Asteraceae
Alaheimo::  Carduoideae
Suku::  Kaunokit Centaurea
Laji::  jacea
Kaksiosainen nimi
 Centaurea jacea  L. 
Katso myös
   Ahdekaunokki Wikispeciesissä   Ahdekaunokki Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ahdekaunokki (Centaurea jacea) on 30–80 cm korkea, monivuotinen, vahvajuurinen, punakukkainen ruohokasvi. Ahdekaunokin varsi on umpinainen, harvahaarainen sekä mykeröt ovat yksittäin ja 3–4,5 cm leveitä. Sen lehdet ovat kapeanpuikeita ja kehtosuomut tavallisesti vaalean punaruskeita. Ahdekaunokki kukkii heinä-elokuussa.
Suomessa ahdekaunokki on muinaistulokaskasvi. Se on Etelä-Suomessa yleinen ja Keski-Suomessa harvinainen. Koeluontoisesti se on menestynyt myös Rovaniemen korkeudella. Ahdekaunokki kasvaa pelloilla, kuivilla niityillä, pientareilla ja joutomailla. Sitä kasvatetaan myös puutarhakasvina.
Ahdekaunokki on eräs mahdollinen tulevaisuuden energiakasvi, sillä kasvatuskokeissa sen tuottaman kuiva-aineen määräksi on mitattu parhaimmillaan 20–24 tonnia hehtaarilta. Ahdekaunokki tuottaa metaania hehtaaria kohden 27–61 megawattitunnin edestä, toiseksi eniten maissin jälkeen.
Ahdekaunokkia käytetään myös värjäyksessä. Alunapuretteella kukista saadaan vihertävää tai vaaleankeltaista värjäysainetta.
Suomessa esiintyviä muita kaunokkilajeja ovat: nurmikaunokki (Centaurea phrygia), mustakaunokki (Centaurea nigra) ja ruiskaunokki (Centaurea cyanus).
Aiheesta muualla

Kasviatlas: Ahdekaunokin levinneisyys Suomessa
Pohjolan kasvien pauloissa: Centaurea jacea - ahdekaunokki
Pinkka, Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Ahdekaunokki (Centaurea jacea)
Ahdekaunokki (Centaurea jacea), Eliaksen yrittitarha (Internet Archive)
Valokki - Nettikasvio: Ahdekaunokki (Centaurea jacea)
ITIS: Centaurea jacea (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1130177  Wikispecies: Centaurea jacea  APDB: 198380  APNI: 58296  BioLib: 41512  Calflora: 9059  CoL: S6S6  Ecocrop: 4400  EoL: 467797  EPPO: CENJA  EUNIS: 153112  FNA: 250066298  FoAO2: Centaurea jacea  GBIF: 3128547  GRIN: 9821  iNaturalist: 55713  IPA: 5278  IPNI: 190753-1  IRMNG: 11232972  ISC: 113064  ITIS: 36962  MichiganFlora: 271  NatureServe: 2.133744  NBN: NBNSYS0000004505  NCBI: 351340  NZOR: a4d670b1-6c77-4720-a8ef-e2427910c906  NZPCN: 4523  Observation.org: 6567  Open Tree of Life: 242075  PalDat: Centaurea_jacea  PfaF: Centaurea jacea  PFI: 6037  Plant List: gcc-51717  PLANTS: CEJA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:190753-1  RHS: 42260  Tropicos: 2702168  uBio: 462757  VASCAN: 2965  VicFlora: 6359c40e-abbf-48e7-a3f4-11817011dc6c  WisFlora: 3066  WFO: wfo-0000095537  WoRMS: 1095109  Laji.fi: MX.39904