stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paula Modersohn-Becker
Taiteellinen työ

Modersohn-Beckerin taide ei tyytynyt pelkkään todellisuuden jäljittelyyn, vaan hän pyrki liittämään teoksiinsa suurempia symbolisia merkityksiä. Hänen teoksistaan voi usein löytää viittauksia syntymän ja kasvun teemoihin. Tyylillisesti hän pyrki muotojen yksinkertaistamiseen, ja monet hänen töistään ovat tilavaikutelmaltaan kaksiulotteisia.
Modersohn-Beckeriä voidaan luonnehtia varhaiseksi ekspressionistiksi. Hänen tyylistään voi löytää yhtymäkohtia nabismiin sekä Paul Gauguinin ja Paul Cézannen taiteeseen. Modersohn-Becker oli ehkä ensimmäinen saksalainen taidemaalari, joka ymmärsi Cézannen merkityksen nykytaiteelle.
Modersohn-Beckerin elämän viimeisen vuoden suuri teema oli äitiys, sillä hän tuli raskaaksi alkuvuodesta 1907. Samoihin aikoihin hän oli enteellisesti kiinnostunut Egyptin Faiyumin muumiomaalauksista ja jäljitteli niiden tyyliä viimeisessä omakuvassaan (ns. omakuva kamelianoksan kanssa). Tytär Mathilde syntyi 2. marraskuuta 1907. Synnytys oli niin vaikea, että lääkäri määräsi äidin pitkään vuodelepoon. Kun hän sitten viimein 20. marraskuuta sai luvan nousta ylös sängystä, sai hän veritulpan ja kuoli sydänkohtaukseen. Hän oli kuollessaan 31-vuotias. Tytär eli vuoteen 1998.
Modersohn-Beckerin sanotaan olleen ensimmäinen taidemaalari joka on maalannut itsestään omakuvan raskaana ollessaan. Hänen työskentelytahtinsa oli kova, hän maalasi 80 taulua vuodessa. Hänen maalauksiaan ei ennen hänen kuolemaansa ollut myyty kuin kolme. Vuonna 1937 hänen maalauksistaa 70 poistettiin Saksan museoista ja ne joko tuhottiin tai niitä esiteltiin rappiotaiteena.
Lyhyen elämänsä aikana Paula Modersohn-Beckerin taide sai vähän huomiota. Osittain vähäinen maine johtui ehkä siitä, että kriitikot olivat antaneet murskaavaa kritiikkiä hänen ensimmäisestä näyttelystään vuonna 1899, mikä sai hänet varomaan töidensä ennenaikaista tuomista näytteille. Nykyään Modersohn-Beckeriä pidetään Käthe Kollwitzin ohella merkittävimpänä saksalaisena naistaidemaalarina.
Maalauksia

Oja, 1900-1902.
Pienen tytön pää, noin 1902.
Asetelma, 1906-1907.
Runoilija Rainer Maria Rilken muotokuva, 1906.
Kuvanveistäjä Clara Rilke Westhoffin muotokuva.
Lapsi leikkii haikaran kanssa 1906.
Stilleben, Kinderkopf mit weißem Tuch.
Kinderakt mit Goldfischglas, 1906-1907.
Kirjallisuutta

Hubbard, Sue: Girl in White.  Cinnamon Press, 2013.  ISBN 978-1907090684  (englanniksi), romaani
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paula Modersohn-Becker Wikimedia Commonsissa
Harris, Elatia: Girl In White: An Interview With Sue Hubbard 3 Quarks Daily. 10.9.2012. Viitattu 20.9.2019. (englanniksi)
5 Facts About Paula Modersohn-Becker, The Rebellious Female Artist TheArtGorgeous. 18.8.2018. Viitattu 20.9.2019. (englanniksi)
Brunton, Ruby: A New Biography of Paula Modersohn-Becker Reveals an Artist Committed to Painting Women Hyperallergic. 16.11.2017. Viitattu 20.9.2019. (englanniksi)
Ellison, Heidi: The Artist’s Life as A Short, Intense Celebration Paris Update. 7.2.2010. Viitattu 20.9.2019. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 2 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  KulturNav  Museum of Modern Art  Musée d'Orsay  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Paula Modersohn-Becker, Kyljellään makaava äiti ja lapsi.
Torolf Sörensen

Toimitusjohtaja Torolf Sörensen vuonna 1964.
Karl Torolf Sörensen (28. huhtikuuta 1910 Viipuri – 17. huhtikuuta 1990) oli Nokian toimitusjohtaja vuodesta 1959. Hän oli koulutukseltaan diplomi-insinööri (1933) ja oli Waldhof-selluloosatehtaan palveluksessa 1933–1944, Kaukaan Tehdas Oy:n palveluksessa 1944–1948. Nokian yli-insinööri hän oli 1949–1958, jonka jälkeen hänestä tuli toimitusjohtaja. Hän keskittyi Nokiassa puunjalostuksen kehittämiseen.
François Mitterrand

| François Mitterrand |
| --- | --- |
 François Mitterrand vuonna 1983.
Ranskan tasavallan 21. presidentti
 21.5.1981–17.5.1995  
Pääministeri:  Pierre Mauroy Laurent Fabius Jacques Chirac Michel Rocard Édith Cresson Pierre Bérégovoy Édouard Balladur
Edeltäjä:  Valéry Giscard d’Estaing
Seuraaja:  Jacques Chirac
Andorran ruhtinaskumppani
 21.5.1981–17.5.1995  
Edeltäjä:  Valéry Giscard d’Estaing
Seuraaja:  Jacques Chirac
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. lokakuuta 1916 Jarnac, Ranska
Kuollut: 8. tammikuuta 1996 (79 vuotta) Pariisi, Ranska
Ammatti:  asianajaja
Puoliso:  Danielle Mitterrand
Tiedot
Puolue:  Sosialistinen puolue
Uskonto:  agnostikkolähde?
 Nimikirjoitus
François Maurice Adrien Marie Mitterrand ( kuuntele ääntämys (ohje); 26. lokakuuta 1916 Jarnac, Charente – 8. tammikuuta 1996 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko ja Ranskan presidentti vuoden 1981 toukokuusta vuoteen 1995. Hänet valittiin uudelleen 1988.
Uran alkuvuodet

Mitterrand syntyi vuonna 1916 Jarnacin kunnassa Charenten departementissa läntisessä Ranskassa. Hän kasvoi konservatiivisessa ja katolisessa porvariperheessä, ja uskonnollista yksityiskoulua käyneen Mitterrandin ajatusmaailma oli 1930-luvulla oikeistolainen sekä nationalistinen. Hänen poliittinen uransa alkoikin liittymisellä äärinationalistiseen Croix de Feu -ryhmään. Hän myös kirjoitti L'Écho de Paris -sanomalehteen, joka vastusti istuvaa Léon Blumin vasemmistohallitusta.
Mitterrandilla oli oikeus- ja valtiotieteellinen koulutus.
Mitterrand palveli Ranskan armeijassa toisessa maailmansodassa. Hän joutui sotavangiksi vuonna 1940, mutta pakeni 1941. Hän työskenteli Vichyn hallituksen alaisuudessa. Myöhemmin hän toimi Ranskan vastarintaliikkeessä pitäen samaan aikaan virkaa saksalaismyönteisessä hallituksessa. Toisen maailmansodan jälkeen Mitterrand jatkoi poliittista uraansa liittyen keskustavasemmistolaiseen UDSR-puolueeseen, ja hänet valittiin kansalliskokoukseen edustamaan Nièvren departementtia vuonna 1946. Vuodesta 1953 hän toimi puolueensa puheenjohtajana. Hän ohjasi puoluettaan enemmän vasemmalle pitäen kuitenkin selvän pesäeron kommunisteihin. Hän oli useaan otteeseen ministerinä Ranskan neljännen tasavallan hallituksissa, mutta erosi 1957 Ranskan Algerian-politiikan vuoksi.lähde?
Presidenttinä

Ranskan viidennen tasavallan aikana Mitterrand oli ehdokkaana presidentinvaaleissa Charles de Gaullea vastaan 1965, mutta hävisi. Hän toimi vasemmistopuolueiden liiton (koalitio sosialistien ja liberaalien välillä) puheenjohtajana vuodesta 1965 vuoteen 1968, mutta liittyi Ranskan sosialistipuolueeseen (PS), jossa hän nousi puoluejohtajaksi 1971, Epinayn kongressin jälkeen. Hän oli jälleen ehdolla presidentiksi 1974 Valéry Giscard d’Estaingia vastaan, mutta hävisi jälleen, tosin varsin niukasti. Lopulta 1981 Mitterrandista tuli ensimmäinen viidennen tasavallan sosialistipresidentti, kun hän voitti selvästi kilpailijansa Giscard d’Estaingin. Yksi hänen ensimmäisistä toimenpiteistään oli kuolemanrangaistuksen poistaminen.
Maan sisäisessä politiikassa Mitterrandin toimia varjostivat sarja talouskriisejä ja konservatiiviset parlamentit (1986–1988 ja 1993–1995), niin kutsutut cohabitationin (suom. yhteiselo) ajat, jolloin pääministeri ja presidentti edustivat eri puolueita. Pääministerinä toimi ensimmäisen cohabitationin aikana Jacques Chirac ja toisen Édouard Balladur. Mitterrand ja Chirac ratkaisivat mahdolliset ongelmat sopimalla työnjaosta, jonka mukaan presidentti keskittyi ulko- ja pääministeri sisäpolitiikkaan.
Mitterrandin presidenttikausien pääasialliset saavutukset olivat kansainvälisiä, erityisesti Euroopan talousyhteisössä. Mitterrand tuki EY:n laajentumista Espanjaan ja Portugaliin, jotka liittyivät tammikuussa 1986. Helmikuussa 1986 hän tuki Euroopan yhtenäisasiakirjan voimaantuloa. Mitterrand tuli toimeen Helmut Kohlin kanssa, mikä paransi huomattavasti ranskalais–saksalaisia suhteita. Yhdessä he auttoivat synnyttämään Maastrichtin sopimuksen, joka allekirjoitettiin 7. helmikuuta 1992.
Mitterrandin viimeinen presidenttikausi päättyi toukokuussa 1995. Hänen seuraajakseen valittiin Jacques Chirac.
Presidenttinä > Hallitukset

| Pääministeri | Vuodet |
| --- | --- |
Édouard Balladur: 1993–1995
Pierre Bérégovoy: 1992–1993
Édith Cresson: 1991–1992
Michel Rocard: 1988–1991
Jacques Chirac: 1986–1988
Laurent Fabius: 1984–1986
Pierre Mauroy: 1981–1984
Kuolema

Mitterrand kuoli syöpään tammikuussa 1996. Eturauhassyövästä kärsinyt presidentti tiesi kuolemansa olevan lähellä ja järjesti elämänsä viimeisen juhla-aterian 31. joulukuuta 1995. Ateriaan kuului Ranskassa suurena herkkuna pidettyä, mutta ruuanvalmistuksessa laitonta peltosirkkua. Sirkku oli viimeinen ruokalaji, jonka hän söi ennen kuin kuoli viikkoa myöhemmin.lähde? Mitterrand haudattiin 11. tammikuuta 1996 synnyinkaupunkiinsa Jarnaciin.
Kuolemaa seurasi kohu, kun hänen entinen lääkärinsä Claude Gubler paljasti kirjassaan Le Grand Secret (”suuri salaisuus”), että Mitterrandista kirjoitettuja terveysraportteja oli vääristelty marraskuusta 1981.
Yksityiselämä

Mitterrandin vaimo Danielle Mitterrand oli vasemmistolainen aktiivi. Poikiensa Jean-Christophe ja Gilbert Mitterrandin lisäksi hänellä oli tytär Mazarine Pingeot Anne Pingeot’n kanssa. Mitterrand toimi 1960-luvulla Grand Orient de France -vapaamuurarijärjestön suurmestarina. Vuonna 1987 Mitterrandista tuli myös ensimmäinen Ranskan presidentti, joka kutsui Grand Orient de France -järjestön edustajan Élysée-palatsiin.
Kunnianosoituksia

Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunta (Suomi, 1983)
Islannin Haukan ritarikunta (Islanti, 1983)
Henrik Purjehtijan ritarikunta (Portugali, 1983)
Vapauden ritarikunta (Portugali, 1987)
Pyhän Olavin ritarikunta (Norja, 1984)
Serafiimiritarikunta (Ruotsi)
Isabella Katolilaisen ritarikunta (Espanja, 1982)
Syöpätautien klinikka

Meilahden sairaala-alue vuonna 1965, keskellä kuvaa on Syöpätautien klinikka, vas. Meilahden tornisairaala
Syöpätautien klinikka, alk. Sädehoitoklinikka on Helsingissä Meilahden sairaala-alueella sijaitseva rakennus. Rakennuksen eri peruskorjausvaiheiden aikana vuosina 2009−2025 toimintaa on siirtynyt Kolmiosairaalaan ja vuonna 2023 valmistuneen Siltasairaalaan yhteyteen, alkuperäisen rakennuksen eteen rakennettuun Syöpäkeskukseen, osoitteessa Haartmaninkatu 4.
Vuonna 1962 valmistuneen rakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Erkki Helamaa ja Veijo Martikainen. Rakennusta ei ole suojeltu asemakaavassa, vaikka rakennussuunnitelma perustuu yleisen arkkitehtikilpailun 1. palkintosijaan.
Historia

Helsingin Yleisen sairaalan sädehoito-osasto sijaitsi alunperin Unioninkatu 38:ssa. Hyksin synnyn aikoihin 1950-luvulla sen tilat alkoivat käydä ahtaiksi sädehoidon yleistyttyä hoitomenetelmänä. Professori Sakari Mustakallio onnistui saamaan eduskunnan myötämieliseksi erillisen sädehoitoklinikan rahoittamiselle ja rakentamiselle. Klinikan suunnittelusta järjestettiin kutsukilpailu, jonka voittivat arkkitehdit Erkki Helamaa ja Veijo Martikainen. Rakennus toteutui hyvin samankaltaisena kilpailuehdotuksen kanssa ja sädehoito-osasto pääsi muuttamaan rakennukseen syyskuussa 1962.
Rakennukseen tuli 125 potilaspaikkaa sekä laajat poliklinikka- ja toimenpidetilat. Vuodeosastot sijoitettiin 8-kerroksisen potilastornin viiteen ylimpään kerrokseen. Kellarikerrokseen sijoitettiin raskasta säteilysuojausta vaativat tilat. Rakennus on Meilahden alueen ja ilmeisesti Suomen ensimmäinen "blokki jalustalla" -tyyppinen sairaala. Alkuperäistäisisäänkäyntiä korosti sen ylle lipaksi asettunut luentosaliosa, jollainen tehtiin myöhemmin myös Meilahden tornisairaalaan. Teräsbetonirunkoisen rakennuksen julkisivut on verhottu valkosementtimosaiikkipintaisilla elementeillä. Ikkunapuitteiden kehyksissä ja listoissa on käytetty kuparipeltiä. Kivijalka on verhottu tummanruskeilla keraamisilla laatoilla.
Peruskorjaukset

Rakennuksessa on tehty useita peruskorjauksia. Jo vuonna 2011 tarpeelliseksi todettua julkisivukorjausta ei voitu toteuttaa, koska rakennuksen piti olla tuolloin tyhjä. Vuonna 2013 HUSin valtuusto päätti uuden trauma- ja syöpäkeskuksen (Siltasairaala) rakentamisesta Meilahden tornisairaalan viereen. Syöpätautien klinikan sisäänkäyntiosat purettiin ja myös potilastorniosaa suunniteltiin purettavaksi uuden Siltasairaalan tieltä, mutta tämä suunnitelma ei toteutunut. Potilastorni peruskorjattiin vuosina 2009–2013. Vuonna 2015 rakennuksesta löytyi aikanaan tavallista eristemateriaalia eli asbestia, mikä mutkisti peruskorjaussuunnitelmia. Rakennuksen matala osa on ollut vuosina 2020–2025 peruskorjattavana. Vesivahingot aiheuttivat lisäkustannuksia.
Uudisrakennus Syöpäkeskus

Haartmaninkadun puolella sijaitsee uusi, vuonna 2023 valmistunut Syöpäkeskus osoitteessa Haartmaninkatu 4, josta on käynti sisäistä ylikulkusiltaa myöten Siltasairaalaan. Paciuksenkadun puolelle on rakennettu uusi sisäänkäyntiosa huolto- ja potilasliikenteelle.
Aiheesta muualla

Syöpäkeskus HUS-yhtymän verkkosivuilla
Meilahden sairaala-alue. Valtakunnallisesti arvokkaat rakennetut ympäristöt RKY. Museovirasto.
Syöpätautien klinikan peruskiven muuraustilaisuus vuonna 1960
Syöpätautien klinikka vuonna 2011
Sypressit

| Sypressit |
| --- | --- |
 Välimerensypressin (Cupressus sempervirens) oksia ja käpyjä
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Paljassiemeniset Pinophyta
Lahko::  Cupressales
Heimo::  Sypressikasvit Cupressaceae
Alaheimo::  Cupressoideae
Suku::  Sypressit Cupressus  L.
Katso myös
   Sypressit Wikispeciesissä   Sypressit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sypressit (Cupressus) on sypressikasvien (Cupressaceae) heimoon kuuluva kasvisuku.
Kuvaus

Sypressit ovat ainavihantia, 5–40 metriä korkeita havupuita tai pensaita. Niiden neulaset ovat pehmeitä, 2–5 millimetrin pituisia, kasvavat pareittain toisiaan vastapäätä ja pysyvät puussa 3–5 vuotta. Nuorilla, enintään kahden vuoden ikäisillä taimilla neulaset ovat 5–15 millimetrin pituisia ja teräviä. Kävyt ovat 8–40 millimetrin pituisia, muodoltaan pallomaisia tai munan muotoisia ja kypsyvät 18–24 kuukauden kuluttua pölytyksestä. Siemenet ovat pieniä, 4–7 millimetrin pituisia, ja niihin liittyy kummallakin puolella kapea siipi.
Monet sypressilajit ovat hyvin sopeutuneet ajoittaisiin metsäpaloihin. Niiden siemenet voivat pysyä vuosia umpinaisen kävyn sisällä, kunnes emopuu on tuhoutunut palossa, minkä jälkeen siemenistä kasvavat taimet valtaavat avoimeksi tulleen kasvupaikan. Toisten lajien kävyt sen sijaan avautuvat kypsyttyään, jolloin siemenet pääsevät leviämään.
Levinneisyys

Sypressejä kasvaa laajalti pohjoisella pallonpuoliskolla lämpimässä ilmastossa kuten Pohjois- ja Keski-Amerikassa, Luoteis-Afrikassa, Lähi-idässä, Himalajalla, Etelä-Kiinassa, Italiassa ja Pohjois-Vietnamissa. Joidenkin lajien luontaista levinneisyysaluetta on vaikea määrittää, koska paikoitellen ne ovat runsailta viljelyksiltä levinneet ympäristöön.
Käyttö

Monia lajeja kasvatetaan puistoissa ja erityisen yleisesti myös hautausmailla koristepuina, Aasiassa myös temppelien ympärillä. Muutamia lajeja kasvatetaan puuaineensa vuoksi, joka voi olla hyvin kestävää.
Lajeja

Sypressilajien lukumäärästä tutkijat eivät ole päässeet yksimielisyyteen. Eri lähteissä niitä ilmoitetaan olevan 16–25 lajia. Tämä johtuu siitä, että niitä esiintyy monin paikoin pieninä ja eristyneinä populaatioina, joista on vaikea selvittää, muodostavatko ne oman lajinsa vai ainoastaan jonkin alalajin tai muunnoksen. Viime aikoina tunnustettujen lajien lukumäärä on ollut vähenemään päin, ja eräitä ennen eri lajeiksi katsottuja muotoja pidetään nykyisin vain alalajeina.
Puutarhoissa yleisesti kasvatettu leylandinsypressi (Cupressus × leylandii) on syntynyt montereynsypressin ja nutkansypressin risteytymänä. Nutkansypressiä pidettiin pitkään valesypressien (Chamaecyparis) sukuun kuuluvana ja nykyään se luetaan vaihtelevasti kuuluvaksi joko sypresseihin, sukuun Callitropsis tai sukuun Xanthocyparis.
Nimeä sypressi käytetään myös eräistä tähän sukuun kuulumattomista, mutta samaan heimoon kuuluvista kasveista. Sellaisia ovat valesypressit, joihin kuuluu muun muassa hernesypressi (Chamaecyparis pisifera), suosypressit (Taxodium), deltasypressit (Glyptostrobus), sädesypressit (Callitris), patagoniansypressi (Fitzroya cupressoides), ristisypressi (Pilgerodendron uviferum), atlassypressi (Tetraclinis articulata).
Lajeja > Vanhan mantereen lajeja

Vanhan mantereen sypressien kävyissä on useimmiten 8–14 käpysuomua, paitsi kiinansypressillä (Cupressus funebris), jolla niitä on vain 6. Tunnetuin laji on Välimerenmaissa kasvava välimerensypressi (Cupressus sempervirens), joka on suvun tyyppilaji. Lajeista Cupressus vietnamensis on läheisempää sukua amerikkalaisille lajeille kuin muille vanhan maailman lajeille, jonka vuoksi eräät tutkijat sijoittavatkin sen sukuun Callitropsis tai sukuun Xanthocyparis.
Cupressus atlantica (syn. Cupressus dupreziana var. atlantica)
Cupressus chengiana
Cupressus duclouxiana
Cupressus dupreziana – tassilinsypressi
Cupressus funebris – kiinansypressi
Cupressus gigantea
Cupressus sempervirens – välimerensypressi, aitosypressi, italiansypressi
Cupressus torulosa – himalajansypressi
Cupressus tortulosa (syn. Cupressus cashmeriana)
Cupressus vietnamensis (syn. Callitropsis vietnamensis; Xanthocyparis vietnamensis)
Lajeja > Uuden mantereen lajeja

Uuden mantereen sypressien kävyissä on yleensä vain 4–8 käpysuomua, vain montereynsypressillä (Cupressus macrocarpa) niitä on enemmän. Uudemmat tutkimukset viittaavat siihen, etteivät ne ole niin läheistä sukua Vanhan mantereen sypresseille kuin aikaisemmin on luultu. Eräät tutkijat sijoittavat ne omaan sukuunsa Callitropsis, toiset taas sijoittavat vain nutkansypressin (Cupressus nootkatensis) sukuun Callitropsis ja muut amerikkalaiset lajit sukuun Hesperocyparis.
Cupressus abramsiana (syn. Cupressus goveniana var. abramsiana, Callitropsis abramsiana)
Cupressus arizonica (syn. Callitropsis arizonica ) – arizonansypressi
Cupressus arizonica var. glabra (syn. Cupressus glabra; Callitropsis glabra)
Cupressus arizonica var. montana (syn. Callitropsis montana)
Cupressus arizonica var. nevadensis (syn. Cupressus nevadensis; Callitropsis nevadensis)
Cupressus arizonica var. stephensonii (syn. Cupressus stephensonii; Callitropsis stephensonii)
Cupressus bakeri (syn. Callitropsis bakeri)
Cupressus goveniana (syn. Callitropsis goveniana) – goveninsypressi, goweninsypressi
Cupressus guadalupensis (syn. Callitropsis guadalupensis )
Cupressus guadalupensis var. forbesii (syn. Cupressus forbesii; Callitropsis forbesii)
Cupressus lusitanica (syn. Callitropsis lusitanica ) – meksikonsypressi
Cupressus lusitanica var. benthamii (syn. Cupressus benthamii)
Cupressus macnabiana (syn. Callitropsis macnabiana) – nevadansypressi
Cupressus macrocarpa (syn. Callitropsis macrocarpa) – montereynsypressi
Cupressus nootkatensis (syn. Callitropsis nootkatensis; Xanthocyparis nootkatensis; Chamaecyparis nootkatensis) – nutkansypressi
Cupressus pigmaea (syn. Cupressus goveniana var. pigmaea; Callitropsis pigmaea)
Cupressus sargentii (syn. Callitropsis sargentii) – kaliforniansypressi
Aiheesta muualla

| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q146911  Wikispecies: Cupressus  APDB: 189837  APNI: 90533  CoL: C6VP6  Conifers.org: Cupressus  EoL: 34195  EPPO: 1CVBG  Euro+Med PlantBase: 602a2150-3e41-44a7-ac00-4691b7515d90  FloraBase: 44793  FNA: 108697  FoAO2: Cupressus  FoC: 108697  GBIF: 2683954  GRIN: 3183  iNaturalist: 49292  IPNI: 30002843-2  IRMNG: 1072156  ITIS: 183455  NBN: NHMSYS0000457763  NCBI: 13468  NZOR: ceb5e854-5203-4478-b2cb-c11792ea03af  Open Tree of Life: 949942  Paleobiology Database: 369914  PLANTS: CUPRE  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:30002843-2  Tropicos: 40018366  VicFlora: 1bc6dd44-1ab2-4269-b4cc-c39ea45a4860  WFO: wfo-4000010075 
Meksikonsypressin (Cupressus lusitanica) oksia ja käpyjä.
Sävelluokkahierarkia

Sävelluokkahierarkialla (myös tonaalinen hierarkia, engl. tonal hierarchy) tarkoitetaan länsimaisessa musiikissa asteikon tehojen merkittävyysjärjestystä toisiinsa nähden. Eri sointutehoilla on hierarkkisesti eri tehtävä musiikillisessa teoksessa. Tässä hierarkiassa merkittävin teho on toonika, joka samalla on myös asteikon stabiilein teho.  Toonikan jälkeen  hierarkiassa merkittävimmäksi nousevat kolmisoinnut muut sävelet (mediantti ja dominantti). Myös subdominanttitehoiset (etenkin IV aste) soinnut ovat hierarkiassa merkittäviä. . Ihmismielellä on taipumus järjestää asioita ja jäsentää ne vielä keskenään paremmuusjärjestykseen. Tämä hierarkia on muokkautunut eri aikakausien tyylikonventioiden ja estetiikan mukana sellaiseksi, kuin sen havaitsemme, eikä ole kulttuurisesti yksiselitteinen. Länsimaisessa musiikissa havaitaan tonaalinen keskus (toonika), jota pyritään ilmaisemaan usein sekä rytmisesti että melodisesti, etenkin sävellyksen alussa ja lopussa..
Sävelluokka

Kuulohavainnon perusteella samaksi sävelkorkeudeksi havaituilla äänillä on yhteinen ”sävelyys”. Yhteistä ”sävelyyttä” kuvaa termi sävelluokka. Samaan sävelluokkaan luetaan siis enharmoniset sävelet kuten cis ja des sekä oktaavikerrannaiset c1, c2 jne. Sävelluokkia havainnollistamaan on kehitetty sävelluokkaympyrä tai sävelspiraali. Sävel­luokka­ympyrä kuvaa tasa­vireistä 12-säveljärjestelmää ja käsittää kromaattisen asteikon kaksi­toista säveltä, joiden suhteita toisiinsa se kuvaa. Siinä enharmoniset sävelet samastetaan keskenään, kun taas sävelspiraalissa ne katsotaan eri säveliksi.
Ihmiskorva on herkistynyt kuulemaan sävelkorkeuksia, joiden perustaajuudet ovat suhteessa 2/1, sillä luonnonsävelissä on runsaasti näitä 2/1 ylä-ääneksiä. Onkin esitetty, että korvan herkistyminen oktaavi-intervallille johtuu ylä-ääneksien tietyistä suhteista.
Kaikissa kulttuureissa esiintyy oktaavi-intervallin kuulemista samaksi säveleksi, vaikka välissä havaittu sävelaines vaihteleekin. Länsimaisessa musiikissa oktaavi jaetaan 12 kromaattiseen sävelluokkaan.
Carol Krumhansl ja probe tone -menetelmä

Sävelluokkahierarkian yksi keskeisimpiä tutkijoita on professori Carol Krumhansl. Hänen laajat tutkimuksensa on julkaistu teoksessa Cognitive Foundations on Musical Pitch.. Krumhanslin kognitiivinen hierarkiateoria on syrjäyttänyt teoreettiselle pohjalle rakentuneet hierarkiakäsitykset ja on oleellinen osa nykyajan käsitystä musiikillisista hierarkioista.
Probe tone –menetelmällä (suom. koetinsävelmenetelmä) tarkoitetaan tapaa, jolla tehojen stabiliteettia tonaalisessa hierarkiassa pyritään tutkimaan.  Testihenkilöille soitetaan useita kertoja tiettyä melodista tai harmonista näytettä. Tämän jälkeen heille soitetaan yhtä sointua tai säveltä, jonka sopivuutta kuultuun näytteeseen heidän tulee arvioida numeerisesti. Tulokset osoittavat, että kuultu hierarkia vastaa sävelten esiintymistiheyttä länsimaisessa tonaalisessa musiikissa, sekä kuvaavat parhaiten mielensisäisiä representaatioita tonaalisesta hierarkiasta. .. Länsimaisessa tonaalisessa musiikissa siis esiintyy tiheimmin toonika-tehoa, joka myös koetaan merkittävimmäksi tehoksi tonaalisessa hierarkiassa. Tutkimukset osoittavat, että hierarkkinen erottelu lisääntyy kymmeneen ikävuoteen asti, jolloin tonaalisen hierarkian käsitys on vahvistunut.  Myös musiikkiharrastuksen on tutkittu lisäävän tonaalisen hierarkian erittelykykyä.
Kuva 1.1 Sävelluokkaympyrä