stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vastaanottotutkimus
Yleisötutkimus

Yleisöksi kutsutaan ryhmiä tai yksilöitä, jotka ovat media-alan yritysten tuotannon vastaanottajia. Joskus yleisöt ovat yritysten rakentamia. Yleisö voi olla aktiivista, mediatekstiä jatkuvasti suodattavaa tai vastustavaa tai passiivista, vaikutuksille altista.
Yleisötutkimus pyrkii selvittämään miten yleisön asenteet vaihtelevat tiettyä populaarikulttuurin tuotetta kohtaan tutkimalla kuinka yleisöt ymmärtävät sen ja käyttävät sitä. Suosituimpia yleisötutkimuksen metodeja ovat:
Laajat kyselytutkimukset ja mielipidekyselyt (esimerkiksi TV-mittaritutkimus, mutta myös mainostajien ja tutkijoiden suorittamat kyselyt), jotka mittaavat usean kuluttajan tottumuksia tutkimalla tilastollisesti edustavia otosryhmiä.
Pienet, tilastollisesti edustavat fokusryhmät kootaan vastaanottamaan populaarikulttuurin teosta ja keskustelemaan siitä.
Valitun yleisön perusteellinen etnografinen havainnointi. Tutkija voi esimerkiksi asua otosryhmänsä parissa havainnoiden näiden TV:n katselutapoja pitemmällä aikavälillä tai osallistua rock-bändin kiertueelle.
Jokaisella tutkimusmetodilla on hyvät ja huonot puolensa, ja joskus yhteen tutkimukseen voidaan käyttää toistakin metodia tarkemman tuloksen saamiseksi. Yleisötutkimuksessa pyritään eristämään sellaiset muuttujat kuin uskonto, rotu, etninen tausta, ikä, sukupuoli ja tulotaso, jotta saataisiin selville miten eri ryhmät tuottavat eri merkityksiä samasta tekstistä.
Mediatutkimus käyttää kahta eri vastaanottotutkimuksen mallia, vaikutusmallia (lääkeruiskuteoriaa) ja käyttötarkoitusmallia. Vaikutusmalli keskittyy siihen, miten media vaikuttaa yleisöön ja sen painopistealueita ovat media ja viestintä. Käyttötarkoitusmalli sen sijaan keskittyy siihen, mitä yleisö tekee vastaanottamallaan medialla, jolloin painotetaan itse kuluttajaa.
Etnografinen käänne alalla vei tutkimusta eteenpäin, ja kuluttamisen kontekstit liitetään nyt vahvasti median tulkinnan prosesseihin. Suuntausta, jota on kutsuttu myös aktiivisen yleisön tutkimukseksi, on kritisoitu siitä, että se vaikuttaa hylkäävän tekstin vaikutusvallan kokonaan ja korostaa vain kuluttamisen kontekstin tärkeyttä. Alan kehitys on kuitenkin auttanut tutkijoita ymmärtämään yhteyden median ja identiteetin kehityksen välillä. Yleisö- ja fanitutkimukset ovat toistuvasti osoittaneet, että mediatekstejä käytetään identiteetin luovaan kehittämiseen ja muokkaamiseen.
Reseptioteoria

Reseptioteoria tutkii mediatekstin vastaanottoa eli reseptiota. Reseptioteoria uskoo yleisön kykyyn vastustaa ja suodattaa tekstiä. Tämä tarkoittaa, että yleisö ei vain passiivisesti hyväksy mediatekstiä – oli se sitten kirja, elokuva tai muu taiteellinen teos – vaan lukija tai katsoja tulkitsee tekstin merkityksiä eri tavalla kulttuurisesta taustastaan ja elämänkokemuksestaan riippuen. Tekstin merkitys ei löydy tekstistä itsestään, vaan se syntyy tekstin ja lukijan välisestä suhteesta. Tietyn tekstin yleisesti hyväksytty merkitys syntyy, kun sen lukijoilla on sama kulttuurinen tausta ja he tulkitsevat tekstiä samoin. Mitä vähemmän yhteistä kulttuuriperintöä lukijalla on taiteilijan kanssa, sitä epätodennäköisempää on, että lukija ymmärtää taiteilijan teokselleen tarkoittaman merkityksen. Myös kahden eri kulttuurista tulevan henkilön tulkinnat samasta tekstistä eroavat suuresti.
Vedenmies

Vedenmies on miespuolinen taruolento, joka elää vedessä. Eri kulttuureissa on omat tarinansa vedenmiehistä. Jotkut heistä ovat komeita ja miellyttäviä, toiset rumia ja vaarallisia.
Eri kulttuureissa

Merenmiehet ovat naispuolisten merenneitojen vastineita ja elävät meressä. Heillä voi olla jalkojen tilalla kalanpyrstö, ja heitä on niin komeita kuin rumiakin.
Ruotsalaiset ja norjalaiset tuntevat virranveikon (ruots. strömkarl), joka istuu koskessa aamusta iltaan ja soittaa taidokkaasti viulua tai harppua. Virranveikko on myös hyvä kauppamies.
Fossegrim on norjalaisen perinteen vedenhenki, joka asuu yksikseen putouksissa ja putousten suvannoissa. Fossegrim on hyväntahtoinen, pieni ja kultahiuksinen mies, joka pitää musiikista, laulamisesta ja ihmisten seurasta.
Tanskan vesillä on kerrottu elävän merenherra, havmand. Hän on ystävällinen, kookas ja miellyttäväkasvoinen mies, jolla on parta ja joskus kalanpyrstö. Hänen sukulaisensa on merenmies Dinny Mara. Merenherra soittaa huilullaan mereen kadonneiden ihmisten sieluille.
Drakit ovat Englannissa keskiajalla tunnettuja polvenkorkuisia ja kurttunaamaisia olentoja, jotka voivat vetää ihmisiä veden alle.
Amazonian asukkaat puhuvat encantadosta, joka on delfiinin kaltainen vedenhenki ja ottaa joskus valkopukuisen ja hattupäisen ihmisen hahmon. Se viettelee joskus neitoja ja vie heidät veden alle, mistä heidät täytyy pelastaa shamaanien ja tietäjien taioilla.
Vesissä elelee tarujen mukaan vedenmiesten ohella muitakin miespuolisia vedenolentoja, kuten jumalia, haltioita, vedenhenkiä ja hirviöitä, sekä niiden naispuolisia vastineita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vedenmies Wikimedia Commonsissa
Merenmies merenneidon seurassa venäläisessä piirroksessa 1860-luvulta.
Norjalainen fossegrim Nils Bergslienin maalauksessa.
RN Vedetta

| Vedetta |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  La Foce, Genova
Kölinlasku:  1862
Laskettu vesille:  24. lokakuuta 1866
Palveluskäyttöön:  16. huhtikuuta 1869
Poistui palveluskäytöstä:  1901
Tekniset tiedot
Uppouma:  814 t
Pituus:  56,25 m
Leveys:  8,24 m
Syväys:  3,56 m
Koneteho:  670 ihp
Nopeus:  11 solmua
Miehistöä:  95
Aseistus
Aseistus:  1 × 75 mm/21 tykki
RN Vedetta (ital. Regia Nave Vedetta) oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1866 vesillelaskettu parkkitakiloitu yhteysalus, joka oli samalla ensimmäinen italialaisella telakalla valmistunut rautarunkoinen sotalaiva.
Valmistus

Alus tilattiin Genovasta La Focelta ja sen köli laskettiin vuonna 1862. Alus laskettiin vesille 24. lokakuuta 1866 ja se liitettiin laivastoon 16. huhtikuuta 1869.
Palvelus

Alus aseistus vaihdettiin vuonna 1896 kahteen 37 millimetrin 25 pituuskaliiperin ja kahteen 37 millimetrin 20 pituuskaliiperin tykkiin. Alus siirrettiin vuonna 1901 varastolaivaksi ja  se poistettiin alusluettelosta 30. elokuuta 1903. Alus luovutettiin genovalaiselle Garaventa instituutille.
Varaanit

| Varaanit |
| --- | --- |
 Komodonvaraani (Varanus komodoensis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Osalahko::  Anguimorpha
Heimo::  Varaanit Varanidae  Hardwicke & Gray, 1827
Suku
 Varanus 
Katso myös
   Varaanit Wikispeciesissä   Varaanit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Varaanit (Varanidae) ovat suuria tropiikin liskoja. Varaanien heimoon kuuluu nykyisin ainoastaan yksi suku, Varanus, johon kaikki tunnetut varaanilajit on sijoitettu.
Kehitys ja taksonomia

Myöhäisellä liitukaudella kehittyneet varaanit ovat eräitä vanhimmista elossa olevista liskoista. Ne ovat sukua 136–65 miljoonaa vuotta sitten eläneelle mosasaurille. lähde?
Varaanilajeja on kaikkiaan noin 90, joista pienimmät ovat noin 20 senttimetrin pituisia ja suurimmat yli kolmimetrisiä. Varaaneille tyypillisiä piirteitä ovat käärmemäinen kieli, pitkä kaula, vahvat jalat ja voimakas häntä.lähde tarkemmin? Niillä on hampaissa millimetrin tuhannesosien paksuinen rautakerros, jonka ansiosta hampaan leikkauspinta on kovempi.
Uusia lajeja on löytynyt vielä 2010-luvulla.
Elinympäristö

Varaanit elävät enimmälti maalla, mutta monet niistä ovat ketteriä kiipeilijöitä ja hyviä uimareita. Niiden poikkeuksellinen juoksukyky verrattuna muihin liskoihin johtuu siitä, etteivät ne käytä samoja lihaksia hengittämiseen ja liikkumiseen. Varaanit liikkuvat pääosin päivisin ja useimmat lajit etsivät aktiivisesti ravintoa. Varaanien elinympäristöä ovat trooppiset ja aavikkomaiset alueet. Lajeja voi tavata Afrikasta, joistain Aasian osista ja Australiasta.
Elintapa

Pitkäkaulaiset varaanit tarkkailevat lähettyvillä olevia vihollisia pitämällä päätään pystyasennossa. Ne pelottelevat vihollisiaan kauemmaksi huitomalla hännällään ja sihisemällä äänekkäästi. Varaanit voivat myös avata suunsa, pullistaa kaulaansa ja laajentaa kehoaan näyttääkseen suuremmalta. Varaaneilla on voimakas häntä, jolla ne voivat iskeä lujaa ja tarkasti.  Ne eivät pudota häntäänsä vaaran uhatessa, kuten jotkut muut liskolajit tekevät. lähde?
Varaaneilla on terävät ja pitkät kynnet sekä niiden leuat ovat vahvat. Varaanit ovat lihansyöjiä ja syövät ravinnokseen lähes kaikkea mitä pystyvät nielemään. Varaanit nielaisevat käärmeiden tapaan saaliinsa kokonaisena. Varaanien ravintoon kuuluvat esimerkiksi hyönteiset, linnut, pienet nisäkkäät, matelijat ja niiden munat sekä raadot. Lajit, jotka elävät vesistöjen läheisyydessä syövät mieluusti kaloja. lähde?
Varaani erittää myrkkyrauhasestaan myrkkyä, joka estää saaliin veren hyytymisen, ja saalis vuotaa hitaasti kuiviin.
Lisääntyminen

Varaanilajien sukupuolilla on ulkonäöllisesti hyvin vähän jos ollenkaan eroa. Varaanit munivat 7–35 pehmeäpintaista munaa, tyypillisesti joen varsille pieniin koloihin tai vesistöjen lähettyvillä sijaitseviin puihin. Lisääntymiskausien aikaan joidenkin lajien koiraiden on havaittu taistelevan keskenään. Hautomiskausi kestää kahdeksasta kymmeneen viikkoa. lähde? Mustavesivaraanin hautomisaika on kuitenkin kahdeksasta kahteentoista kuukauteen. Ainakin komodonvaraanilla partenogeneesi on mahdollista.
Varaanilajeja

Komodonvaraani (Varanus komodoensis) on suurin ja tunnetuin varaani. Tunnetaan myös jättiläisvaraanina. lähde?
Krokotiilivaraani (Varanus salvadorii) on pisin varaani. Tunnetaan myös puuvaraanina. lähde?
Juovavaraani (Varanus salvator) on erittäin nopea juoksija ja loistava uimari. Tunnetaan joskus myös ”vesivaraanina”. lähde?
Valkokaulavaraani (Varanus albigularis) on rakenteeltaan erittäin massiivinen varaani. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Afrikassa. lähde?
Niilinvaraani (Varanus niloticus) on erittäin hyvä uimari, joka viihtyy myös puissa. lähde?
Mangrovevaraani (Varanus indicus kalabeck) on erinomainen uimari, joka pystyy olemaan sukelluksissa jopa tunnin. lähde?
Kirjovaraani (Varanus varius) on Australiassa elävä kookas, täysikasvuisena 1,5–2 metrin pituinen varaani. lähde?
Suurvaraani (Varanus giganteus) on Australiassa elävä suurikokoinen mutta arka laji, jolla on aikuisena mittaa noin kaksi metriä. lähde?
Gouldinvaraani (Varanus gouldii) elää Australiassa. lähde?
Bengalinvaraani (Varanus bengalensis) esiintyy lähinnä Intiassa. lähde?
Aavikkovaraani (Varanus griseus) tunnetaan myös nimellä kaspianvaraani. lähde?
Luzoninvaraani (Varanus grayi) elää Filippiineillä. lähde?
Vesivaraani (Varanus mitchelli) on pienikokoinen, Australiassa elävä laji.
Arovaraani (Varanus exanthematicus) on Afrikasta kotoisin oleva pienikokoinen laji, jota pidetään Suomessakin lemmikkieläimenä. lähde?
Kääpiövaraani (Varanus brevicauda) on Australiassa elävä, vain 23-senttiseksi kasvava laji, jota pidetään myös lemmikkieläimenä. lähde?
Piikkihäntävaraani (Varanus acanthurus) on kotoisin Länsi- ja Pohjois-Australiasta ja on nykyään melko suosittu lemmikkieläimenä. Se kasvaa enintään 70-senttiseksi. lähde?
Varanus mertensi on pienin varaani. Se voi olla veden alla pitkiäkin aikoja. lähde?
Varanus macraei on Uudessa-Guineassa elävä laji, joka löydettiin vuonna 2001.
Varanus boehmei on Uudessa-Guineassa elävä laji, joka löydettiin vuonna 2003.
Varanus reisingeri on Uudessa-Guineassa elävä laji, joka löydettiin vuonna 2005.
Sinihäntävaraani (Varanus semotus) on Massaun saarella elävä laji, joka löydettiin vuonna 2016.
Megalania (Varanus prisca eli Megalania prisca) oli esihistoriallisena aikana eteläisessä Australiassa elänyt noin 4,5-6 metriä pitkä ja yli 600 kg painanut varaanilaji. Se on suurin tunnettu varaanilaji, joka hävisi sukupuuttoon noin 40 000 vuotta sitten. lähde?
Alasuvut

Luettelo suvun Varanus alasuvuista. lähde?
Alasuku Euprepiosaurus
Alasuku Odatria
Alasuku Papusaurus
Alasuku Philippinosaurus
Alasuku Polydaedalus
Alasuku Psammosaurus
Alasuku Soterosaurus
Alasuku †Varaneades
Alasuku Varanus
Varaanilaji, jota ei ole määritetty mihinkään edellisistä alasuvuista: Varanus spinulosus, Salomoninsaarilla elävä laji. lähde?
Aiheesta muualla

Evolution of Varanid Lizards (englanniksi)
Komodon saaren jättiläisliskot, varaanit (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q3082684  Wikispecies: Varanidae  AFD: Varanidae  BOLD: 1099  CoL: 6273W  EoL: 8115  EPPO: 1VARAF  GBIF: 5023  iNaturalist: 39392  IRMNG: 103447  ITIS: 174114  NCBI: 8555  Open Tree of Life: 713776  Paleobiology Database: 38035  Plazi: 592C4D59-0A61-FFF1-2BC0-3E8E5D32B4E3  WoRMS: 395082
Vasili III

| Vasili III |
| --- | --- |
 
Moskovan suuriruhtinas (Venäjän hallitsija)
Valtakausi:  6. marraskuuta 1505 – 3. joulukuuta 1533
Edeltäjä:  Iivana III Suuri
Seuraaja:  Iivana IV Julma

Syntynyt:  25. maaliskuuta 1479 Moskova, Moskovan Venäjä
Kuollut:  3. joulukuuta 1533 (54 vuotta) Moskova, Moskovan Venäjä
Puoliso:  Solomonia Saburova   Jelena Vasiljevna Glinskaja (1510–1538)
Lapset:  Iivana IV  Juri
Suku:  Rurik
Isä:  Iivana III Suuri
Äiti:  Sofia Palaiologos
Uskonto:  ortodoksi
Vasili III Ivanovitš (ven. Василий III Иванович); (25. maaliskuuta 1479 Moskova – 3. joulukuuta 1533 Moskova, Moskovan ruhtinaskunta) oli Moskovan suuriruhtinas   vuosina 1505–1533. Hän oli Iivana III:n (Iivana Suuren) ja Sofia Palaiologosin poika. Hänen isänsä Iivana III oli ensimmäinen koko Venäjän hallitsija (1462–1505).
Hallitsijana

Vasili III valloitti Smolenskin, Rjazanin ja Pihkovan. Hänen aikanaan Venäjän siteet Länsi-Eurooppaan voimistuivat. Erityisen intensiivisiksi kosketukset kehittyivät paavin ja saksalais-roomalaisen keisarin suuntaan. Venäjälle muutti saksalaisia. Heitä asettui Moskovassa omaan kaupunginosaansa ja heillä oli hyvä maine tykistön kehittäjinä. Vasilin henkivartiostokin koostui saksalaisista. Hän ajatti pois saksalaisten sotilaidensa parrat, ja valkoisen asun vuoksi heitä kutsuttiin enkelijoukoksi. Syynä yhteistyöhön saksalaisten kanssa oli yritys kehittää puolustusta Turkkia vastaan. Vasili oli sivistyksen ystävä, hän opetteli kreikkaa ja seurusteli papiston kanssa. Vasilin ideologiksi tuli joksikin aikaa munkki nimeltään Maksim Grek. Hän oli muuttanut Athos-vuoren luostarista Kreikasta ­Venäjälle vuonna 1518 ja saarnasi ortodoksisen kirkon ja Venäjän valtion lujaa liittoa.
Itävaltalainen diplomaatti, Habsburgien keisarihuoneen lähettiläs Sigismund von Herberstein kävi Venäjällä kaksi kertaa vuosina 1518 ja 1526–1527. Hänen pääteoksensa Rerum Moscoviticarum Commentarii, joka ilmestyi vuonna 1549, oli aikakauden luetuin teos Venäjästä. Matkojen syy oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan, siis Itävallan, pyrkimys välittää rauha Venäjän ja Puolan välille sekä solmia liitto Moskovan kanssa Osmanien valtakuntaa vastaan.
Perhe

Ensimmäinen puoliso oli vuodesta 1505 Solomonia Saburova; avioliitto kumottiin vuonna 1525 lapsettomuuden vuoksi.
Toinen puoliso vuosina 1526–1533 oli ruhtinatar Jelena Vasiljevna Glinskaja (1510–1538), tästä avioliitosta syntyivät:
Iivana IV (s. 1530)
Juri (s. 1532)
Perhe > Avioero

Vasilin avioeroa on verrattu Englannin kuninkaan Henrik VIII:n tapaukseen. Erona on että Henrik oli katolinen ja päätyi lopulta välirikkoon kirkon kanssa. Venäjän ortodoksikirkko oli kysymyksessä myös ankara, mutta Konstantinopolin patriarkka oli liberaalimpi ja jo suostunut vastaaviin vaatimuksiin esimerkiksi Iivana II:n kohdalla. Venäjällä vaikutusvaltaiset munkit Maksim Grek ja liettualaistaustainen pajari Vassian Patrikejev vastustivat avioliiton mitätöimistä Solomonian kanssa. Loppujen lopuksi suuriruhtinas Vasili vaihtoi Venäjän kirkon johdon suosiollisempaan. Solomonia siirrettiin elämään luostariin.
Vasili valitsi uudeksi vaimokseen vuonna 1526 liettualaisen ylimyssuvun 15-vuotiaan tyttären Jelena Vasiljevna Glinskajan (1510–1538). Jelenan vanhemmat olivat ruhtinas Vasili Lvovitš Glinski (k. 1515), lipka-tataariklaanin jäsen, joka suvun mukaan polveutuu mongolipäällikkö Mamaista ja Serbian ruhtinatar Ana Jakšić, Jakšićin-aatelissuvusta. Suvun maine on Jelenan sedän ruhtinas Mihail Lvovitš Glinskin ansiota.
Perhe > Kuolema

Vasili III kuoli tapaturmaisesti vuonna 1533. Hän sai metsästysretkellä vamman, jonka jälkiseurauksiin, ilmeisesti tulehdukseen hänen arvellaan menehtyneen. Tällöin hänen poikansa Iivana ja Juri olivat vielä aivan pikkulapsia. Vasili aavisti kuolemansa ja hän oli testamentissaan määrännyt mahdollisimman luotettavan holhoojaneuvoston, johon kuului pajarineuvoston jäseniä, mutta nyt myös muun muassa vaimonsa Jelena Glinskajan setä Mihail Glinski. Hänen kanssaan Vasili ei ollut hyvissä väleissä, mutta arveli luultavasti hänen suojelevan lapsiaan, koska hänellä ei ollut vaatimuksia valtaistuimeen.
Suomen Työmies (1920–1923)

Lehden etusivu vuonna 1921.
Suomen Työmies (vuonna 1921 myös Suomen Työläinen) oli Helsingissä vuosina 1920–1923 ilmestynyt Suomen sosialistisen työväenpuolueen sanomalehti.
Suomen Työmies oli SSTP:n ensimmäinen itsenäinen lehtihanke. Se ilmestyi kuudesti viikossa. Päätoimittajina työskentelivät Arvo Tuominen (1920), Emil Tuomi (1921), Eero Meriluoto (1921), Johannes Forsman (1921 ja 1922), Viljo Kainulainen (1921), Pekka Pirskanen (1922), Voitto M. Jalava (1922) ja Ville Harinen (1922–1923).
Puolueen pää-äänenkannattajana toiminut lehti lakkautettiin määräajaksi syksyllä 1921, jolloin sen tilalla ilmestyi Uudenmaan piirin äänenkannattajana esiintynyt Suomen Työläinen. Vuoden 1922 alussa Suomen Työmiestä julkaissut Osakeyhtiö Työ hankki oman kirjapainon Amerikan suomalaisen sosialistijärjestön lahjoittaman ”miljoonan markan rahaston” turvin. Viranomaiset lakkauttivat lehden pysyvästi elokuussa 1923. Syyskuussa 1923 Työmiehen seuraajaksi perustettiin Työväenjärjestöjen Tiedonantaja.
Aiheesta muualla

Suomen Työmies' digitoituna kansalliskirjastossa
First Apostolic Lutheran Church

Pohjois-Amerikan lestadiolaisuuden sukupuu
First Apostolic Lutheran Church (FALC) on Pohjois-Amerikassa Finnish Apostolic-Lutheran Congregationin hajaannuksessa vuonna 1927 syntynyt seurakunta. Sekaseuraisuutta vastustaneiden nimeksi tuli First Apostolic Lutheran Church, ja toinen puoli piti nimenään Apostolic Lutheran Church. Vuonna 1972 FALC jakautui kahtia. Toinen syntynyt ryhmä on Association of American Laestadian Congregations, nykynimeltään Laestadian Lutheran Church (LLC), joka jatkoi hengenyhteyttä Suomen vanhoillislestadiolaisten kanssa. Vuoden 1972 hajaannuksen jälkeen First Apostolic Lutheran Churchin kannattajiksi jääneitä kutsutaan töröläläisiksi heidän silloisen johtajansa Walter Törölän nimen mukaan. Walter Törölä oli päättämässä välien katkaisusta Suomen vanhoillislestadiolaisiin ja heidän keskusjärjestöönsä SRK:hon.
Walter Törölän jälkeen töröläläisten johtajaksi tuli hänen poikansa Peter Törölä. lähde?
Vuonna 2003–2004 töröläläisyydessä tapahtui hajaannus, jonka seurauksena siitä erkaantui pieni ryhmä nimeltä sveeniläisyys saarnaaja Sven Johanssonin johdolla, ja he perustivat Cokatoon kirkon nimeltä Grace Apostles Lutheran Church (GALC). Lisäksi sveeniläiset saivat hajaannuksessa haltuunsa Lansingin First Apostolic Lutheran Church:in. Sveeniläiset eivät hyväksyneet muiden töröläläisten eksklusiivista seurakuntaoppia, eivätkä kirkon maallistumista. Sveeniläiset arvostelivat sitä, että kirkkoon tultiin vain tapaamaan ystäviä, mutta saarnoista ei välitetty mitään. Sveeniläiset kritisoivat myös sitä, että uskon kohde oli monilla FALC:ssa vain anteeksiantamus, vaikka sen pitäisi olla Kristus, sillä "ilman uskoa Kristukseen ei ole anteeksiantamusta". GALC ryhtyi ehkä jonkin tason yhteistyöhön rauhansanalaisten kanssa. Cokaton F.A.L.C alkoi jakaantua 27. lokakuuta 2002, kun apulaispastori Sven Johansson äänestettiin pois virasta.
Pohjois-Amerikan töröläläiset ovat uskonyhteydessä Ruotsin johanssonilaisten ja Suomen sillanpääläisten kanssa. Töröläläisiin eli sillanpääläisiin liittyivät myös Suomessa vanhoillislestadiolaisuudesta vuonna 1964 erkaantuneet näppäläiset.lähde?
Vuonna 2012 töröläläisiä oli maailmassa yhteensä noin 4 000, ja se on neljänneksi suurin lestadiolaisryhmä maailmassa. Myös vuonna 2001 töröläläisten määräksi arvioitiin 4 000 henkilöä.
Helena Notkonen

Anja Helena Notkonen (oik. Anja Heleena Notkonen-Sipilä; 21. kesäkuuta 1936 Helsinki – 26. marraskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Notkonen näytteli useissa suomalaisissa televisiosarjoissa. Hänet muistetaan esimerkiksi Ruusun aika ja Sydän toivoa täynnä -sarjoista. Kahdessa Uuno-elokuvassa, Uuno Turhapuron aviokriisi ja Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin, Notkonen näytteli Sörsselssönin vaimoa Elviira Sörsselsöniä. Notkosen ensimmäinen merkittävämpi rooli oli elokuvassa Mies joka ei osannut sanoa ei. Notkonen näytteli Salatuissa elämissä Piitu Uskin esittämän Laura Kivirannan äitiä Eila Kivirantaa vuosina 2000, 2003 ja 2004.
Helena Notkonen teki ainutlaatuisen uran soveltavan teatterin pedagogina erityisesti kehitysvammaisten parissa.
Hän kuoli Helsingissä 71-vuotiaana marraskuussa 2007. Notkonen oli aiemmin naimisissa Jukka Sipilän kanssa, jonka kanssa he saivat kaksi tytärtä.  Notkonen on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Aiheesta muualla

Helena Notkonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Helena Notkonen Elonetissä.
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet  Yle
Vegarus

Vegarus (ven. Вегарус) on kylä Loimolan kunnan pohjoisosassa Karjalan tasavallan Suojärven piirissä Venäjällä Suomen luovuttamalla alueella. Vegarus sijaitsee noin 35 kilometriä Suojärveltä luoteeseen. Nykyinen Vegaruksen kylä, niin sanottu Uusi-Vegarus sijaitsee vanhan Vegaruksen eteläpuolella, paikalla missä Suomen aikana oli Aittojoen kylä. Vegaruksen kylässä oli 368 asukasta vuonna 1996.