stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tove Jansson
Tuotanto > Kirjat

| Teos  ja mahdollinen uusittu versio | Julkaisuvuosi | Suomenkielinen nimi | Suomennos | Suomenkielisen julkaisuvuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Sara och Pelle och Neckens bläckfiskar (av ”Vera Haij”) | 1933 | Pipu ja Kalle ja Ahdin mustekalat (1933) Seikkailu merenpohjassa (2014) | Tuntematon (1933) Sirke Happonen (2014) | 1933 2014 |
| Småtrollen och den stora översvämningen | 1945 | Muumit ja suuri tuhotulva | Jaakko Anhava | 1991 |
| Kometjakten Mumintrollet på kometjakt Kometen kommer | 1946 1956 1968 | Muumipeikko ja pyrstötähti | Laila Järvinen | 1955 |
| Trollkarlens hatt Trollkarlens hatt | 1948 1956 | Taikurin hattu | Laila Järvinen | 1956 |
| Muminpappas bravader Muminpappas bravader Muminpappans memoarer | 1950 1956 1968 | Muumipapan urotyöt | Laila Järvinen | 1963 |
| Hur gick det sen? Boken om Mymlan, Mumintrollet och Lilla My | 1952 | Kuinkas sitten kävikään? Kirja Mymmelistä, Muumipeikosta ja pikku Myystä | Hannes Korpi-Anttila | 1952 |
| Farlig midsommar | 1954 | Vaarallinen juhannus | Laila Järvinen | 1957 |
| Trollvinter | 1957 | Taikatalvi | Laila Järvinen | 1958 |
| Vem ska trösta knyttet? | 1960 | Kuka lohduttaisi Nyytiä? | Kirsi Kunnas | 1960 |
| Det osynliga barnet och andra berättelser | 1962 | Näkymätön lapsi ja muita kertomuksia | Laila Järvinen | 1962 |
| Pappan och havet | 1965 | Muumipappa ja meri | Laila Järvinen | 1965 |
| Vi. En romantisk bok för älskande | 1965 | Onnelliset. Rakastavaisten oma kirja | Katariina Heilala | 2017 |
| Bildhuggarens dotter | 1968 | Kuvanveistäjän tytär | Kristiina Kivivuori | 1969 |
| Sent i november | 1970 | Muumilaakson marraskuu | Kaarina Helakisa | 1970 |
| Lyssnerskan | 1971 | Kuuntelija | Kristiina Kivivuori | 1972 |
| Sommarboken | 1972 | Kesäkirja | Kristiina Kivivuori | 1973 |
| Solstaden | 1974 | Aurinkokaupunki | Kristiina Kivivuori | 1975 |
| Den farliga resan | 1977 | Vaarallinen matka | Panu Pekkanen | 1977 |
| Dockskåpet och andra berättelser | 1978 | Nukkekaappi ja muita kertomuksia | Eila Pennanen | 1980 |
| Skurken i muminhuset | 1980 | Outo vieras Muumitalossa | Panu Pekkanen | 1980 |
| Den ärliga bedragaren | 1982 | Kunniallinen petkuttaja | Kyllikki Härkäpää | 1983 |
| Stenåkern | 1984 | Kivipelto | Oili Suominen | 1989 [yhteisjulkaisu Kevyt kantamus ja muita kertomuksia] |
| Resa med lätt bagage | 1987 | Kevyt kantamus | Oili Suominen | 1989 [yhteisjulkaisu Kevyt kantamus ja muita kertomuksia] |
| Rent spel | 1989 | Reilua peliä | Kyllikki Härkäpää | 1990 |
| Brev från Klara | 1991 | Seuraleikki | Eila Pennanen | 1991 |
| Visor från Mumindalen | 1993 | Muumilaakson laulukirja | Vexi Salmi | 1994 |
| Anteckningar från en ö | 1996 | Haru, eräs saari | Liisa Ryömä | 1996 |
| Meddelande: noveller i urval 1971–1997 | 1998 | Viesti: Valitut novellit 1971–1997 | Useita suomentajia | 1999 |
| Bulevarden och andra texter | 2017 | Bulevardi ja muita kirjoituksia | Sirke Happonen | 2017 |
Tuotanto > Sarjakuvat

Muumit: Sarjakuvaklassikot 1.  (Moomin, 1954–55)  Suomentanut Anita Salmivuori. Helsinki:  WSOY, 2008.  ISBN 978-951-0-34342-5
Muumit: Sarjakuvaklassikot 2.  (Moomin, 1955–56)  Suomentanut Anita Salmivuori ja Juhani Tolvanen. Helsinki:  WSOY, 2009.  ISBN 978-951-0-35404-9
Muumit: Sarjakuvaklassikot 3.  (Moomin, 1956–57)  Suomentanut Anita Salmivuori ja Juhani Tolvanen. Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36520-5
Muumit: Sarjakuvaklassikot 4.  (Moomin, 1957–58)  Suomentanut Anita Salmivuori ja Juhani Tolvanen. Helsinki:  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-37874-8
Muumit: Sarjakuvaklassikot 5.  (Moomin, 1959)  Suomentanut Anita Salmivuori ja Juhani Tolvanen. Helsinki:  WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-39157-0
Muumit: Sarjakuvaklassikot 6.  (Moomin, 1960)  Suomentanut Anita Salmivuori ja Juhani Tolvanen. Helsinki:  WSOY, 2013.  ISBN 978-951-0-39746-6
Tuotanto > Näytelmiä ja kuunnelmia, valikoima

Troll i kulisserna 1958 (Muumit kulisseissa, suom. Kirsi Kunnas, 2002)
Muminoperan (Muumiooppera, 1974)
Mumintroll i kulisserna 1982 (Muumipeikot kulisseissa, suom. Eila Maunu, 1994)
Tuotanto > Kuvituksia, valikoima

Lewis Carroll: Snarkjakten, 1959, suom. Kraukijahti
J. R. R. Tolkien: Bilbo, en hobbits äventyr, 1962, suom. Hobitti eli sinne ja takaisin
Lewis Carroll: Alice i underlandet, 1966, suom. Liisan seikkailut ihmemaassa
Kirjallisuutta

Gravett, Paul: Tove Jansson: Kuvittaja.  Suomentanut Juhani Tolvanen. Helsinki:  Otava, 2023.  ISBN 978-951-1-46425-9
Happonen, Sirke: Muumiopas.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2012.  ISBN 978-952-222-363-0
Happonen, Sirke: Vilijonkka ikkunassa: Tove Janssonin muumiteosten kuva, sana ja liike.  (Väitöskirja: Helsingin yliopisto)  Helsinki:  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-33163-7
Järvelä, Juha: Tove Janssonin Helsinki.  Helsinki:  Minerva, 2021.  ISBN 978-952-375-317-4
Karlsson, Petter: Muumimaailma ja todellisuus: Tove Janssonin elämä kuvina.  ((Muminvärlden & verkligheten: Tove Janssons liv i bilder, 2014.) Kuvatoimitus Bengt Wanselius. Suomentanut Sari Kumpulainen)  Helsinki:  WSOY, 2014.  ISBN 978-951-0-40949-7
Kruskopf, Erik: Kuvataiteilija Tove Jansson.  ((Bildkonstnären Tove Jansson, 1992.) Suomentanut Eija Kämäräinen)  Helsinki:  WSOY, 1992.  ISBN 951-0-18241-9
Latva, Otto – Leskelä-Kärki, Maarit: Meri ja Tove – elämää saaristossa.  John Nurmisen Säätiö, 2022.  ISBN 978-952-9745-93-7
Tarkka, Pekka: ”Tove Jansson”, Suomalaisia nykykirjailijoita.  (6. uudistettu laitos)  Helsinki:  Tammi, 2000.  ISBN 951-31-1770-7
Westin, Boel & Svensson, Helen (toim.): Kirjeitä Tove Janssonilta.  ((Brev från Tove Jansson, 2014.) Suomentanut Jaana Nikula)  Helsinki:  Schildts & Söderströms, 2014.  ISBN 978-951-52-3409-4
Virtanen, Leena – Pelliccioni, Sanna: Tove! Tove Janssonin matka vapauteen ja maailman ääriin.  Helsinki:  Teos, 2023.  ISBN 978-952-363-404-6
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Tove Janssonin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa. 28.6.2001. (Arkistoitu – Internet Archive)
Tove Jansson -sivusto. (suomeksi, ruotsiksi, englanniksi)
Radio- och TV- intervjuer med Tove Jansson. Yle Elävä arkisto/Arkivet. (Arkistoitu – Internet Archive)
Tove Jansson läser Tove Jansson. Yle Arkivet.(Arkistoitu – Internet Archive)
Välähdyksiä Tove Janssonista. Yle Elävä arkisto.
Tove Jansson kertoo elämästään. Yle Elävä arkisto.
Tove Jansson Kansallisgallerian kokoelmissa
Tove Jansson -seura ry.
Coward, Ros: Gifted creator of the Moomins, a fantasy family for children and adults alike. The Guardian 30.6.2001. (englanniksi)
Moominland Tales: The Life of Tove Jansson. BBC. (englanniksi)
Tanskanen, Jani: Murhia ja pimeydessä vaanivia silmiä – Tove Jansson kirjoitti kauhua lapsille ja aikuisille. Yle 3.11.2017.
Krapulainen hemuli ja muuta Tove Janssonin tuntemattomampaa tuotantoa. Ohjelma Janssonin Bulevardi-teoksesta. Yle Radio 1:n Kirjakerho.
Yleisradion Tove Jansson 100 -teemasivu.
Jansson, Tove hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea 2  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz  Museum of Modern Art  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Ritva  Kansallisbiografia  Biografiskt Lexikon  Yle  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Hufvudstadsbladet 
Tove Jansson 1920-luvulla.
Eemu Myntti: Tove Janssonin muotokuva 1930-luvulla. Pirkanpohjan taidekeskus, Ähtäri.
Jansson maalaa freskoa Juhlat maalla vuonna 1947 Helsingin kaupungintalon ravintolaan. Vieressä opiskelutoveri Niilo Suihko.
Tove Jansson ja muumihahmoja esittäviä nukkeja vuonna 1956.
Tuulikki Pietilä, Tove Jansson ja Signe Hammarsten-Jansson Klovharun saarella.
Sirppa Sivori-Asp

Sirppa Sivori-Asp (3. heinäkuuta 1928 Viipuri – 20. maaliskuuta 2006 Helsinki)  oli suomalainen näyttelijä, ohjaaja ja televisiotuottaja. Hän oli television lastenohjelmien ja suomalaisen nukketeatterin uranuurtaja.
Sivori-Asp sai vuonna 1996 Suomen Teatterijärjestöjen Keskusliiton kultaisen kunniamerkin..
Elämäkerta

Sivori-Aspin teatteriura alkoi 1930-luvulla Viipurin kaupunginteatterista, jossa hän esiintyi nelivuotiaana näytelmässä Pikku Pirkko Pirkkalasta. 1940-luvulla Sivori-Asp opiskeli näyttelijäntyötä Pittsburghin Playhouse School of Theatre -oppilaitoksessa Yhdysvalloissa. Televisiotyötä Sivori-Asp opiskeli New Yorkissa The School of Radio and TV Technique -koulussa 1958–1959.
Sivori-Asp toimi 1946–1958 näyttelijänä Turun kaupunginteatterissa, jossa hän sai myös ohjaustehtäviä. Vuonna 1959 hän siirtyi Televisioteatterin ohjaajaksi ja työskenteli Yle TV1:ssä vuoteen 1991 dokumentti- ja lastenohjelmien toimittajana ja ohjaajana.
Sirppa Sivori-Asp näki 1950-luvulla itävaltalaisen Salzburger Marionettentheaterin esityksiä ja innostui nukketeatterista. Vuonna 1971 aloitti toimintansa Nukketeatteri Vihreä Omena, jossa Sivori-Asp toimi taiteellisena johtajana 1975–1995. Nukkenäyttelijänä ja -ohjaajana hän vieraili muun muassa Yhdysvalloissa, Ruotsissa ja Venäjällä.
Sivori-Asp teki lukuisia sivuosia suomalaisissa elokuvissa sekä ohjauksia myös koti- ja ulkomaisille teattereille ja oopperayhdistyksille. Suomen Teatteriohjaajien Liiton hallitukseen hänet valittiin vuonna 1968. Nukketeatterijärjestö Suomen Unima ry:n puheenjohtajana Sirppa Sivori-Asp toimi 1985–1992 ja Kansainvälisen nukketeatteriliitto Uniman puheenjohtajana 1992–1996. Hän oli myös mukana perustamassa Suomi–Sri Lanka Seuraa.
Sirppa Sivori-Aspin isä oli muusikko Emil Sivori, joka kuoli ennen kuin tytär ehti täyttää yhtä vuotta.. Hän oli vuodesta 1951 naimisissa komentajakapteeni Eino Aspin kanssa.
Aiheesta muualla

Sirppa Sivori-Asp Elonetissä.
Sirppa Sivori-Asp Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Maria Kaisa Aula

| Maria Kaisa Aula> Kansanedustaja |
| --- | --- |
 22.3.1991–18.3.2003  
Ryhmä/puolue:  Keskustan eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Lapin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 27. maaliskuuta 1962 (ikä 62) Tervola
Tiedot
Koulutus:  valtiotieteiden lisensiaatti (1990)
Maria Kaisa Aula (s. 27. maaliskuuta 1962 Tervola) on suomalainen poliitikko, joka toimi valtiovarainministeri Mika Lintilän valtiosihteerinä Rinteen hallituksessa. Hän oli keskustan kansanedustaja kolme kautta vuosina 1991–2003. Vuosina 2005–2014 Aula oli Suomen ensimmäinen lapsiasiavaltuutettu.
Vuoden 2014 alusta Aula on toiminut Väestöliiton hallituksen puheenjohtajana. Hän toimii Keski-Suomen hyvinvointialueen aluehallituksen puheenjohtajana.
Ura

Aula valmistui ylioppilaaksi vuonna 1981, valtiotieteiden kandidaatiksi vuonna 1987 ja valtiotieteiden lisensiaatiksi vuonna 1990 Helsingin yliopistosta. Vuosina 1985–1986 hän oli Keskustan Opiskelijaliiton puheenjohtaja. Aula oli myös Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtaja vuosina 1988–1989. Vuonna 2013 Aula promovoitiin Jyväskylän yliopiston yhteiskuntatieteellisen tiedekunnan kunniatohtoriksi.
Vuonna 1986 Aula työskenteli keskustan lainsäädäntösihteerinä ja vuosina 1988–1989 tutkijana Yleisradion tutkimus- ja kehitysosastolla. Vuodet 1989–1990 hän vietti ASLA-Fulbright-stipendiaattina Harvardin yliopistossa Yhdysvalloissa. Vuonna 1991 Aula työskenteli assistenttina Helsingin yliopiston valtio-opin laitoksella.
Vuoden 1991 eduskuntavaaleissa Aula valittiin kansanedustajaksi Lapin vaalipiiristä, jota hän edusti 12 vuotta, kunnes jätti eduskunnan vuonna 2003. Vuosina 1993–1994 Aula toimi pääministerin talouspoliittisena neuvonantajana. Hän oli keskustan varapuheenjohtaja vuosina 1994–2002.
Eduskunnassa Aula oli valtiovarainvaliokunnan puheenjohtaja vuosina 1999–2003. Hän oli jäsen myös sivistysvaliokunnassa, ympäristövaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa sekä Yleisradion hallintoneuvostossa. Vuosina 1995–1999 hän oli ETYJin parlamentaarisen yleiskokouksen Suomen valtuuskunnan varapuheenjohtaja. Vuonna 2003 Aula toimi pääministerien Anneli Jäätteenmäen ja Matti Vanhasen talouspoliittisena neuvonantajana.
Vuosina 2004–2005 Aula työskenteli Lastensuojelun Keskusliiton puheenjohtajana. Syksyllä 2005 hänet nimitettiin Jyväskylään perustettuun lapsiasiavaltuutetun virkaan. Hänen toinen viisivuotiskautensa olisi päättynyt syyskuussa 2015, mutta hän ilmoitti tammikuussa 2014 eroavansa tehtävästä huhtikuun lopussa. Syyksi hän kertoi toimiston riittämättömät resurssit ja työn kuormittavuuden. Aulan seuraajaksi nimitettiin Suomen Vanhempainliiton toiminnanjohtaja, teologian ja hallintotieteiden maisteri Tuomas Kurttila.
Aula nimitettiin vuonna 2019 valtiovarainministeri Mika Lintilän valtiosihteeriksi. Keski-Suomen aluevaalien voittaja keskusta nimesi Aulan Keski-Suomen hyvinvontialueen aluehallituksen puheenjohtajaksi helmikuussa 2022. Kausi  kestää seuraavat neljä vuotta.
Yksityiselämä

Maria Kaisa Aula on alkujaan tervolalainen, Louen kylästä, Lapista.
Jätettyään eduskunnan Aula muutti Keski-Suomeen Viitasaarelle. Hän avioitui ilmavoimien projektipäällikkö Seppo Pietiläisen kanssa ja sai kaksoset vuonna 2003.
Julkaisut

Poliitikotko tiedotusvallan uhreja vai päinvastoin, teoksessa J. Wiio (toim.): Politiikka ja julkisuus (1989)
Poliitikkojen ja toimittajien suhteet murroksessa? tutkimus Yleisradion politiikan toimittajien ammatti-identiteetistä 1980-luvulla (1991)
Köppinen

| Köppinen |
| --- | --- |
Syntynyt:  7. toukokuuta 2003 (ikä 21)
Sukupuoli:  ori
Väri:  tummanrautias
Rotu:  suomenhevonen
Isä:  Liising
Emä:  Veto-Voltti
Emänisä:  Voltti
Kasvattaja:  Jyrki ja Maija Korhonen, Siuntio
Omistaja:  Jyrki ja Maija Korhonen, Siuntio
Ohjastaja:  Ari Moilanen
Lähdöt:  270: 48-38-31
Autoennätys:  20,4aly
Tasoitusennätys:  22,3ke
Voittosumma:  699 153,00 €
Suurkilpailuvoittoja
 Tähtisprintteri 2011 Alopaeuksen muistoajo 2014 Ravikuninkuus 2014 Ravikunikuus 2017 
Päivitetty:  30. heinäkuuta 2018
Köppinen (s. 7. toukokuuta 2003) on suomenhevonen, joka on vuosien 2014 ja 2017 ravikuningas. Ori saavutti ensimmäisen kuninkuuden elokuussa Porissa järjestetyissä Kuninkuusraveissa. Toisen kuninkuuden ori saavutti Espoossa sijaitsevalla Vermon raviradalla elokuussa 2017. Köppisen omistavat siuntiolaiset Jyrki ja Maija Korhonen, jotka myös vastaavat sen valmennuksesta.
Ura

Köppinen juoksi koelähdön marraskuussa 2006 Vermossa kasvattajansa Jyrki Korhosen ajamana ja ensimmäisen varsinaisen kilpailunsa seuraavan vuoden toukokuussa silloisen valmentajansa Tapio Perttusen ohjastamana. Hevonen selvisi nelivuotiskaudellaan Kriteriumin finaaliin, jossa se sijoittui laukanneena kuudenneksi. Viisivuotiaana Köppinen siirtyi takaisin omistajiensa valmennukseen. Suurin menestys tuli Turun Metsämäessä juostussa L. Fabritius Memorialissa, jossa ori oli toinen ohjastajanaan Pertti Puikkonen. Vuonna 2011 Köppinen sijoittui toiseksi Turussa ravatussa Kylmäveristen Pohjoismaiden mestaruudessa norjalaisen Hallsta Lotuksen jälkeen. Hevosen ohjastajana toimi tuolloin Antti Teivainen.
Ensimmäiseen kuninkuuskilpaansa Köppinen osallistui vuonna 2012 Mikkelissä, jossa ori oli lopputuloksissa kuudes. Vuoden 2013 Kuninkuusravit Köppiseltä jäivät väliin, mutta Poriin se osallistui yhtenä ennakkosuosikeista. Köppinen epäonnistui 1609 metrin osalähdössä, mutta 2 100 metrin osalähdön kakkossija ja päätösmatkan voitto riittivät ravikuninkuuteen. Oriilla kävi melkein samalla tavalla vuoden 2017 kuninkuusraveissa, kun 1609 metrin osalähdössä suoritus oli vasta kuudennes, 2100 metrin osalähdöstä tuli kolmoissija ja päätösmatkalta ylivoimainen voitto. Päätösmatkan huima ero riitti kokonaiskilpailun voittoon, jolloin Köppinen kruunattiin kuninkaaksi.
Ori osallistui vielä viimeisenä kilpailuvuotenaan kuninkuuskisaan ollen kokonaiskilpailun toinen. Köppinen voitti päätösmatkan, mutta eroa kilpailua johtaneeseen Costelloon ei syntynyt riittävästi, jotta ori olisi uusinut ravikuninkuutensa.
Chris Nilan

| Chris Nilan> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. helmikuuta 1958 Boston, Massachusetts
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Knuckles
Pelipaikka:  hyökkääjä
Pituus:  183 cm
Paino:  93 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1979–1992
Seurat:  Montreal Canadiens New York Rangers Boston Bruins
NHL-varaus:  231. varaus, 1978 Montreal Canadiens
Aiheesta muualla
www.knucklesnilan.com
Chris Nilan (synt. 9. helmikuuta 1958 Boston, Massachusetts) on uransa lopettanut ammattilaisjääkiekkoilija. Hän oli aikanaan tunnettu tappelija NHL-liigassa, ja muistetaan etenkin urastaan Montreal Canadiensissa. Nilan pelasi 13 kauden aikana NHL-liigassa 688 ottelua, joissa keräsi yli 3 000 rangaistusminuuttia.
Pelaajaura

Nilan pelasi nuorena kotiseutunsa junnujoukkueissa Bostonissa. Hän pelasi yliopistokiekkoa Northeastern Universityssä 1976–1979. Hänen fyysinen pelityylinsä herätti Montreal Canadiensin huomion, ja joukkue varasi Nilanin vuoden 1979 NHL:n varaustilaisuuden viimeisellä kierroksella. Nilan siirtyi heti Montrealin farmijoukkueeseen AHL-liigan Nova Scotia Voyageursiin. Nilan pelasi tappelijan roolissa menestyksekkäästi ja hän nousi jo samana vuonna NHL:ään.
Seuraavan kahdeksan kauden ajan Nilan suojeli joukkueen tähtiä Guy Carbonneauta, Bob Gaineya ja Stéphane Richeriä. Kausi 1983–1984 oli Nilanin tehokkain 21 maalilla. Kaudella 1985–1986 Montreal voitti Stanley Cupin. Seuraavana vuonna Nilan edusti Yhdysvaltoja Kanada-cupissa.
Nilan ajautui kaudella 1987–1988 riitoihin Montrealin uuden päävalmentajan kanssa, ja hänet myytiin New York Rangersiin. Seuraavia kahta kautta varjostivat useat loukkaantumiset. Rangers myi Nilanin ennen kauden 1990–1991 alkua Boston Bruinsiin. Kausi 1991–1992 jäi Nilanin viimeiseksi. Kesken kauden Boston laittoi Nilanin vapaiden pelaajien listalle, josta Montreal nappasi hänet. Nilan lopetti uransa Montrealissa kauden päätteeksi.
Pelaajauransa jälkeen Nilan on kamppaillut lääkkeiden, alkoholin ja huumeiden kanssa. Urallaan hänelle tehtiin miltei 30 leikkausta, joiden kipulääkkeet aiheuttivat riippuvuutta. Nilan on kirjoittanut ongelmistaan kirjan. Hänen pelaajaurastaan ja sen jälkeisestä ajasta on tehty dokumenttielokuva The Last Gladiators.
Aiheesta muualla

Chris Nilanin kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Chris Nilan The Internet Hockey Databasessa (englanniksi)
Cherbourgin taistelu

Cherbourgin taistelu oli toisessa maailmansodassa Ranskan valtauksen viimeisiä taisteluita. Dunkerquen valtauksen jälkeen Adolf Hitler määräsi Erwin Rommelin komentaman 7. panssaridivisioonan valtaamaan Cherbourgin kaupungin. Kaupunkia puolusti tuolloin 2 500 huonosti varustettua ranskalaissotilasta, jotka koostuivat osittain 208. rykmentin 6. pataljoonan senegalilaissotilaista, joilla oli hieman brittien tykistöä käytössään. 12. kesäkuuta 1940 saksalaiset valtasivat Saint-Valery-en-Cauxin. 17. kesäkuuta Saksan panssarit aloittivat etenemisen, jonka aikana Villedieu les Poéles, Coutances ja Lessay vallattiin. 18. kesäkuuta saksalaiset valtasivat Cherbourgin ilman suurta vastarintaa vangiten kaupungin puolustajat.lähde? 50 000 brittisotilasta, jotka oli evakuoitu Dunkerquesta nousivat maihin Cherbourgissa, mutta vetäytyivät välittömästi takaisin välttääkseen vangitsemisen. Saksalaiset miehittivät Cherbourgia vuoteen 1944 saakka, jolloin liittoutuneet valtasivat kaupungin takaisin Normandian maihinnousun aikana.lähde?
Al Suomi

Al Suomi vuonna 1937 Chicago Hornetsien paidassa
Albert William ”Al” Suomi (29. lokakuuta 1913 Eveleth – 23. syyskuuta 2014 La Grange) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hänellä oli suomalaisia sukujuuria; hänen isänsä oli Suomesta Yhdysvaltoihin muuttanut siirtolainen. Suomen pelipaikka oli vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi kaudella 1936–1937 NHL:ssä viisi ottelua ilman tehopisteitä Chicago Blackhawksin riveissä. Uransa jälkeen hän perusti rautakaupan, josta jäi eläkkeelle vasta 94-vuotiaana. Vuonna 2013 Suomesta tuli tiettävästi ensimmäinen elossa oleva NHL-kiekkoilija, joka täyttää sata vuotta. Suomi kuoli syyskuussa 2014 100-vuotiaana kotonaan.
Käännös suomeksi
Dougie Poynter

Douglas "Dougie" Lee Poynter (s. 30. marraskuuta 1987 Corringham, Essex, Englanti) on brittiläisen McFly -yhtyeen basisti ja taustalaulaja. Poynterin lisäksi bändiin kuuluvat myös kitaristi-laulajat Danny Jones ja Tom Fletcher, sekä rumpali Harry Judd. Poynter liittyi bändiin koesoiton kautta vuonna 2003, ollessaan vasta 15-vuotias.lähde?
Biografia

Dougie Poynter syntyi Orsett Hospital -sairaalassa, lähellä Corringhamia, Essexiä. Poynter asui äitinsä Samin ja nuoremman sisaruksensa Jazzien kanssa kolmisin heidän isänsä jätettyä perheen hieman ennen kuin Poynter koe-esiintyi McFlylle. Poynter kävi koulua Gable Hall School Arts Collegessa kotikaupungissaan. Poynter on kertonut olevansa koulukiusattu nuorempana.lähde?
Poynterin tiedetään olevan suuri eläinrakas. Hän on omistanut mm. liskoja ja koiria. Eläinten lisäksi Poynter on ollut kiinnostunut myös skeittaamisesta ja surffaamisesta, ja hän on kertonut harrastavansa molempia lajeja.lähde?
Ollessaan 12-vuotias, Poynter päätti opetella soittamaan bassokitaraa. 15-vuotiaana hän näki NME-lehdessä ilmoituksen basistin ja rumpalin vapaista paikoista uudessa bändissä ja meni koesoittoon. Tom Fletcher ja Danny Jones pitivät Poynterista ja tahtoivat tämän mukaan. Samana päivänä koesoitossa kävi myös McFlyn nykyinen rumpali Harry Judd ja niin McFly oli syntynyt.
Yksityiselämä

Vuonna 2006 Poynter voitti brittiläisen Virgin Awardin -palkinnon kategoriasta "Most Fanciable Male".
Poynter seurusteli S Club 8 -yhtyeessä, nyttemmin The Saturdays -yhtyeessä laulavan Frankie Sandfordin kanssa. Vuoden 2011 lopussa Poynter kruunattiin viidakon kuninkaaksi brittiläisen tositelevisiosarjan I'm A Celebrity... Get Me Out Of Here! 11. kaudella.
New Yorkin historia

New Yorkin kaupungin historia alkoi vuonna 1524, kun Giovanni da Verrazzano ankkuroi ranskalaisen laivansa Hudson-joen suulle lenape-intiaanien asuinalueelle, jonne New Yorkin kaupunki myöhemmin perustettaisiin. Vuonna 1609 meritietä Intiaan etsinyt englantilainen Henry Hudson tutki Hudson-jokea ja totesi sen suun erinomaiseksi satamapaikaksi. Alankomaalaiset perustivat Manhattanin saaren eteläkärkeen siirtokunnan, jonka nimeksi he antoivat Uusi Amsterdam. Britit ottivat kaupungin haltuunsa vuonna 1664 ja nimesivät sen New Yorkiksi. Vuonna 1783 britit vetäytyivät New Yorkista, ja kaupungista tuli itsenäisten Yhdysvaltojen pääkaupunki 1789–1790.
New York kasvoi 1800-luvulla voimakkaasti etenkin Euroopasta tulleiden siirtolaisten myötä. Vuoteen 1898 mennessä New Yorkiin olivat yhdistyneet kaupungin kaikki nykyiset hallintoalueet, ja kaupungista tuli 1900-luvulla yksi maailman suurimmista ja johtavista metropoleista. New York kärsi vakavista taloudellisista vaikeuksista 1970-luvulla, mutta koki uuden nousukauden 1990-luvulla.
Esihistoria

New Yorkin alueella asui useita intiaaniheimoja ennen eurooppalaisten tuloa. Hudsonin alajuoksua asuttivat delawareintiaanit, joiden omakielinen nimi oli lenape. He kuuluivat algonkin-kansoihin. Manhattania asuttivat manatet ja Brooklynia canarseet. Lenapet olivat metsästäjä-keräilijöitä ja viljelivät myös maissia. Heidän asutuksestaan muistuttaa nykypäivänä Etelä-Manhattanin katu Pearl Street ('Helmikatu'), jonka hollantilaiset nimesivät intiaanien jättämien suurten simpukankuorikasojen mukaan. Eurooppalaisten saapuessa lenapeja arvioidaan asuneen nykyisen kaupungin alueella noin 5 000.
Eurooppalaisten saapuminen

Ensimmäinen eurooppalainen New Yorkin seudulla oli Giovanni da Verrazzano, joka ankkuroi ranskalaisen laivansa Hudsonin suulle vuonna 1524. Vuonna 1609 meritietä Intiaan etsinyt englantilainen Henry Hudson totesi Hudsonjoen suun erinomaiseksi satamapaikaksi ja havaitsi joen varrella runsaasti majavia, joiden turkiksille oli Euroopassa suuri kysyntä. Hudsonin löytö herättikin kiinnostusta eurooppalaisten turkismyyjien keskuudessa. Hän kohtasi myös lenape-intiaaneja, joiden hän kertoi olevan sotaisia joen alajuoksulla mutta ystävällisiä yläjuoksulla.