stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Abdul Majeed Waris

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 19. syyskuuta 1991 (ikä 33)
Syntymäpaikka:  Tamale, Ghana
Pelipaikka: hyökkääjä
Pituus: 172 cm
Paino: 71 kg
Seura
Seura:  Trabzonspor
Pelinumero: 28
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2012 |  Häcken | 55 | (26) |
| 2012–2014 |  Spartak Moskova | 15 | (1) |
| 2014 | →  Valenciennes (laina) | 16 | (9) |
| 2014– |  Trabzonspor | 7 | (0) |
| Yhteensä | Yhteensä | 93 | (36) |
Maajoukkue
| 2012– |  Ghana | 19 | (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 14. joulukuuta 2014.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 14. joulukuuta 2014.
Abdul Majeed Waris (s. 19. syyskuuta 1991 Tamale, Ghana) on ghanalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa kaudella 2014–2015 Turkin Superliigan Trabzonsporia.
Waris aloitti ammattilaisuransa Ruotsissa Allsvenskanin Häckenissä, jota hän edusti kaudet 2010–2012. Sarjan toiseen sijaan päättyneen kolmannen Häcken-kauden jälkeen Waris siirtyi Venäjän liigan Spartak Moskovaan, jossa hänen peliaikansa jäi vähäiseksi. Waris pelasi kevään 2014 lainalla Ranskan Ligue 1:n Valenciennesissa ja siirtyi saman vuoden syksyllä Trabzonsporiin.
Waris on pelannut Ghanan maajoukkueessa vuodesta 2012 lähtien. Yhteensä hän on pelannut 19 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia (tilanne 14. joulukuuta 2014). Waris oli mukana MM-kisoissa 2014, joissa hän pelasi kaksi ottelua.
Antti Heikinheimo

Antti Juhani Heikinheimo (s. 27. marraskuuta 1954 Espoo) on entinen asianajaja  ja Hannes Snellmanin asianajotoimiston pitkäaikainen osakas. Hän toimi vuosina 2000–2004 toimiston toimitusjohtajana. lähde? Vuosina 2011–2017 hän toimi Suomen UNICEFin hallituksen puheenjohtajana ja vuosina 2010–2016 keskuskauppakamarin tilintarkastuslautakunnan puheenjohtajana. lähde?
Helmikuusta 2017 hän on toiminut Espoon käräoikeuden osa-aikaisena käräjätuomarina keskittyen yksinomaan sovitteluihin. Tämän lisäksi hän toimii yksityisinä sovittelijana. lähde?
Heikinheimolle myönnettiin laamannin arvonimi vuonna 2013. Suomen Asianajajliitto myönsi hänelle Oikeusteko-palkinnon merkittävästä työstä oikeudenmukaisuuden edistämiseksi sovittelijana vuonna 2023.
Aiheesta muualla

Antti Heikinheimo Asianajotoimisto Hannes Snellmanin kotisivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Le Mans Prototype

LMP1-luokan Audi R8 Petit Le Mans -kilpailussa lokakuussa 2005.
Lola EX257
Le Mans Prototype eli LMP on ainoastaan kilpa-autoilutarkoitukseen suunniteltujen rata-autojen luokka. LMP-autoja käytetään Ranskan Le Mansin 24 tunnin ajoissa, Euroopan Le Mans Series -sarjassa, Pohjois-Amerikan American Le Mans Series -sarjassa sekä FIA World Endurance Championship -sarjassa. Autojen keskinäisen tunnistamisen helpottamiseksi ja järjestyksen tiedottamiseen autoihin on kiinnitetty LMP1:iin punaiset kilpailunumerot ja johtoauton lamput, LMP2:iin vastaavasti siniset. Kilpailuissa mukana olevilla GT-luokan autoilla on vihreät (GT1) tai keltaiset (GT2) väritunnisteet.
Protyyppiautoja pidetään maailman kalleimpina urheiluautoina pois lukien Formula 1 -autot, ja niissä on hyödynnetty uusinta teknologiaa, kuten hybridit.
Historia

LMP-luokka tuli vuonna 1995 aikaisemman 1980-luvulta peräisin olevan C-ryhmän tilalle.
C tuli englannin kielen sanasta consumption, kulutus, sillä C-ryhmän autojen polttoaineenkulutusta oli rajoitettu siten, että C-ryhmän autojen tuli 1 000 kilometrin kilpailuissa tehdä 5 välitankkausta ja 24 tunnin ajoissa 25 tankkausta. Toisin kuin LMP-luokassa, C-ryhmän autojen säännöt olivat väljemmät ja moottorin virittäminen oli vapaampaa. Muun muassa turboahdin oli sallittu.
C-ryhmän autot olivat erittäin nopeita, ja kehityksen jatkuessa kuljettajien turvallisuus vaarantui. Vuonna 1988 Circuit de la Sarthe -radan Mulsannen suoralla saavutettiin 405 km/h nopeus ja FIA:n vaatimuksesta Le Mansin 24 tunnin ajot järjestävä Automobile Club de l’Ouest joutui lisäämään pitkälle suoralle kaksi shikaania nopeuksien rajoittamiseksi. Viimeisen kerran C-ryhmän autoilla ajettiin Le Mansin 24 tunnin kilpailussa vuonna 1994.
Vuonna 2006 tehtiin moottoriurheilun historiaa kun Audi voitti Le Mansin 24 tunnin ajon 5,5-litraisella dieselmoottorisella Audi R10:lla.
Alaluokat

LMP-luokkia ovat:
LMP1: LMP1-luokan autot, joissa on paikat kahdelle kuljettajalle, ovat nykyajan rataurheiluautoista kehittyneimpiä. Auton vähimmäispaino on 900 kg, ja moottorin enimmäistilavuus on rajoitettu vapaasti hengittävillä moottoreilla 3,4 litraan ja ahdetuilla 2,0 litraan. Dieselpolttoainetta käyttävien autojen enimmäistilavuus on rajoitettu ahdettuna 3,7 litraan.
LMP2: LMP2-autojen vähimmäispaino on 900 kg. Moottorin tulee olla tuotantomalliin pohjautuva tilavuudeltaan enimmillään 5,0 litraa vapaasti hengittävillä ja 3,2 litraa turboahdetuilla. Sylinterien enimmäismäärä on kahdeksan.
LMP3: LMP3-luokan autot painavat 870–900kg ja autossa on yksi vapaasti hengittävä V8-moottori, joka tuottaa noin 420 hevosvoimaa. Auto on hieman pienempi kuin LMP1- ja LMP2-luokkien autot. Moottorin ohjauksen tekee Magneti Marelli ja kokoonpanoa myy Oreca. Auton myyntihinta on alle 195 000 euroa, josta runko on noin 135 000 euroa ja moottori noin 60 000 euroa. Luokka on tarkoitettu alkuaskeleeksi kestävyysajoon nuorille kuljettajille ja "herrasmieskuskeille".
LMP2- ja LMP3-luokissa käytetään maksimihintaa autoille.
FIA WEC -sarja korvasi LMP1-luokan Hypercar-luokalla vuonna 2021. Uusia luokkia ovat LMH (Le Mans Hypercar) ja LMDh (Le Mans Daytona h). LMH säännöt tulivat aluksi viiden vuoden elinkaarella, jota jatkettiin kahdella vuodella kun LMDh tuli mukaan vuonna 2023. Vuonna 2024 kerrottiin, että LMH ja LMDh sääntöjenn elinkaarta on jatkettu kahdella vuodella vuoden 2029 loppuun asti.
LMDh-luokassa käytetään LMP2-luokan runkoa, jolle on neljä lisensoitua valmistajaa: Oreca, Dallara, Ligier ja Multimatic. Moottorivalmistaja on vapaa sääntöjen mukaan, mutta autossa on oltava hybridijärjestelmä, jonka valmistavat yhdessä Bosch (invertteri), Williams Advanced Engineering (moottori) ja Xtrac (vaihteisto).
American Le Mans Series -sarjassa LMP-luokka jaettiin LMP900-, LMP675- ja LMGTP (katetut autot) -luokkiin.
Formula Le Mans (FLM) tai LMPC-luokka (American Le Mans Series -sarjassa) oli lähtötason luokka. Luokka oli peräisin Le Mans Series -sarjan ohella ajettavasta Le Mans Prototype Challenge -sarjasta, jota kutsuttiin myös Formula Le Mans -sarjaksi ennen vuotta 2012.
LMPC-luokan korvasi LMP3-luokka. IMSA jätti pois LMPC-luokan, koska sen kustannukset olivat verrattavissa LMP2-luokkaan: runko oli noin 400 000 dollaria ja varaosien kanssa kyseessä oli miljoonan dollarin auto.
European Le Mans Series -sarjassa kaudelle 2015 hyväksyttiin kuusi valmistajaa LMP3-luokan autoille. Autojen sääntöjä muutettiin myöhemmin toisen sukupolven autoille, joissa aerodynamiikkaa on muutettu, turvallisuutta on kehitetty ja tehoa on 50 hevosvoimaa enemmän.
Käännös suomeksi
Alan Henning

| Alan Henning> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 15. elokuuta 1967
Kuollut: 3. lokakuuta 2014 (47 vuotta)
Puoliso:  Barbara Henning
Lapset:  Adam Henning Lucy Henning
Alan Henning (15. elokuuta 1967 – 3. lokakuuta 2014) oli manchesterilainen taksiautoilija ja humanitaarisen avun vapaaehtoinen.  
Hän oli neljäs kaapattu länsimainen henkilö jonka teloituksen ja mestaamisen Isis on videoinut ja julkistanut. Henningin surmanneen "Jihadi-John" on tunnistettu Kuwaitista 6-vuotiaana perheineen Englantiin muuttaneeksi 26-vuotiaaksi Lontoolaiseksi Mohammed Emwaziksi
Henning oli ennen teloitusta panttivankina Syyriassa 9 kuukautta. Henning kaapattiin vain minuutteja saapumisensa jälkeen. Tämä oli hänen neljäs kerta humanitaarisen avun vapaaehtoisena Syyriassa.
Renée Adorée

| Renée Adorée |
| --- | --- |
 Renée Adorée vuonna 1922
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jeanne de la Fonte
Syntynyt: 30. syyskuuta 1898  Lille, Nord-Pas-de-Calais
Kuollut: 5. lokakuuta 1933 (35 vuotta)  Los Angeles, Kalifornia
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Tom Moore (1921–1924) William Sherman Gill (1927–1929)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1903–1930
Merkittävät roolit:  Melisande Suuri paraati Musette Boheemielämää Salome Varieté-hurmaaja
Palkinnot
 Walk of Fame, Hollywood (1960) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Renée Adorée (oikealta nimeltään Jeanne de la Fonte; 30. syyskuuta 1898 Lille, Nord-Pas-de-Calais – 5. lokakuuta 1933 Los Angeles, Kalifornia) oli ranskalainen näyttelijä, joka näytteli Hollywoodin mykkäelokuvissa 1920-luvulla.
Elämä ja ura > Nuoruus

Jeanne de la Fonte syntyi Ranskan Lillessä sirkusesiintyjien tyttäreksi 30. syyskuuta vuonna 1898. Jeanne syntyi sirkusteltassa, ja hänellä oli sisar ja veli. Hänen isänsä oli sirkuksen klovni ja äitinsä ratsastaja. Jeanne alkoi esiintyä jo viiden vuoden ikäisenä vanhempiensa kanssa. Jeanne koulutettiin jo lapsena akrobaatiksi, ratsastajaksi ja tanssijaksi.
Teini-ikäisenä hän alkoi näytellä näytelmissä ja pantomiimina, ja matkusti ympäri Eurooppaa näytelmäseurueensa kanssa. Hän oli esiintymässä Venäjällä, kun ensimmäinen maailmansota syttyi, ja hän lähti Lontooseen. Lontoossa hän esiintyi musikaalikomediassa.
Elämä ja ura > Ura

Lontoosta hän lähti Yhdysvaltain New York Cityyn, missä hän jatkoi työtään teatterissa. New Yorkissa Jeanne esiintyi musikaaleissa Oh Uncle, O' What a Girl ja The Dancer and Sunny. Eräänä iltana Fox Film Companyn (nykyään 20th Century Fox) roolittaja tapasi Jeannen teatterilla ja pyysi häntä ottamaan koe-esiintymisen. Koe-esiintyminen kuitenkin epäonnistui ja Jeanne luopui kiinnostuksestaan elokuvantekoa kohtaan. Ystävät kuitenkin kehottivat häntä ottamaan toisen koe-esiintymisen; tuloksena Jeanne sai roolin Claudiana vuoden 1920 elokuvassa The Strongest, joka oli Jeannen toinen elokuva. Adorée oli tehnyt elokuvadebyyttinsä vuonna 1918 australialaisessa elokuvassa 500 Pounds Reward. Vuonna 1920 studio Fox Film Corporation oli antanut Jeanne de la Fontelle uuden ja eksoottisen nimen, Renée Adorée, joka on ranskaa ja tarkoittaa "uudestisyntynyttä" ja "ihailtua".
Adorée tapasi viisitoista vuotta vanhemman näyttelijän Tom Mooren (1883–1955) New Yorkissa uudenvuodenaattona 31. joulukuuta vuonna 1920. Tom Moore ja hänen veljensä olivat siihen aikaan hyvin menestyneitä Hollywood-näyttelijöitä. Adorée ja Moore menivät vihille Mooren kotona kuusi viikkoa myöhemmin heidän tapaamisestaan 12. helmikuuta vuonna 1921 Kalifornian Beverly Hillsissä. Heidän avioliittonsa ei kuitenkaan kestänyt; he erosivat vuonna 1924.
Adorée teki kuuluisimman roolityönsä Melisandena melodramaattisessa sotaelokuvassa Suuri paraati (1925), jossa hänen vastanäyttelijänään on John Gilbert. Suuri paraati teki Adoréesta sensaation ja supertähden vain yhdessä yössä. Suuresta paraatista tuli yksi Metro-Goldwyn-Mayerin suurimmista menestyselokuvista kautta aikain. Suuri paraati on mykkäelokuvakauden toiseksi menestynein elokuva Kansakunnan syntymisen (1915) jälkeen. Elokuva sai ylistävän vastaanoton myös kriitikoilta ja monet elokuvahistorijoitsijat pitävät Suurta paraatia mykkäelokuvakauden yksi parhaimmista elokuvista. Vuonna 1928 Adorée näytteli Howard Hughesin tuottamassa draamaelokuvassa The Mating Call, jossa Adoréella on lyhyt alaston uintikohtaus. Alaston uintikohtaus aiheutti siihen aikaan huomattavaa kohua.
Renée Adorée teki muita tunnettuja roolejaan elokuviin Ai anteeksi! (1925), Musta lintu (1926), Boheemielämää (1926), Lainsuojattomien maa (1926), Varieté-hurmaaja (1927), Mr. Wu (1927), Etelämeren laulu (1929) ja Intohimoja (1930). Renée teki uransa aikana paljon elokuvia eri studioille, muun muassa Fox Film Corporationille (1920–1922), Universal Pictures Corporationille (1923, 1927 ja 1928) ja Metro-Goldwyn-Mayer Pictures Corporationille (1924–1929).
Adorée meni toisen ja viimeisen kerran vihille liikemies William Sherman Gillin kanssa 28. kesäkuuta vuonna 1927. Avioliitto päättyi kuitenkin eroon 2. helmikuuta vuonna 1929. Äänielokuvan tulon myötä Adorée oli yksi niistä onnekkaista näyttelijöistä, joiden oma ääni ei tuhonnut uraa mykkäelokuvakauden päätyttyä. Adorée näytteli Lon Chaneyn ja entisen lankonsa Owen Mooren kanssa. Adorée teki myös kolme muuta elokuvaa John Gilbertin kanssa ja neljä elokuvaa Ramón Novarron kanssa.
Elämä ja ura > Sairaus ja kuolema

Vuoden 1930 loppuun mennessä Adorée oli näytellyt yli neljässäkymmenessä elokuvassa, joista neljä viimeistä ovat äänielokuvia. Samana vuonna Adoréelta diagnosoitiin tuberkuloosi. Vastoin hänen lääkärinsä määräystä, Adorée viimeisteli viimeiseksi jääneen elokuvansa Kun rakkaus kutsuu (1930), jossa hänellä on vastanäyttelijänään Ramón Novarro. Kun elokuva saatiin päätökseen, Adorée vietiin Arizonan Prescottissa sijaitsevaan parantolaan, missä hän lepäsi kaksi vuotta. Huhtikuussa vuonna 1933 Adorée lähti parantolasta. Tällöin luultiin, että Adorée oli parantunut tuberkuloosista tarpeeksi ja voisi jatkaa hänen elokuvauraansa, mutta Adoréen tila romahti nopeasti ja hänen terveytensä alkoi heikentyä päivä päivältä. Adorée siirrettiin vaatimattomasta kodistaan Los Angelesin Tujungassa sijaitsevaan terveyskeskukseen syyskuussa vuonna 1933.
Renée Adorée kuoli vain 35-vuotiaana sairastamaansa tuberkuloosiin varhain torstaiaamuna 5. lokakuuta vuonna 1933 Los Angelesin Tujungassa Kaliforniassa. Adoréen hautajaiset pidettiin kello yksitoista lauantaiaamuna 7. lokakuuta. Adorée haudattiin Hollywood Forever -hautausmaalle Los Angelesin Hollywoodiin. Adoréen ainoa perillinen oli hänen äitinsä, joka asui Englannissa.
Adorée sai elokuvaurastaan ja työstään viihdeteollisuuden hyväksi tähden Hollywoodin Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 1601 Vine Street 8. helmikuuta vuonna 1960.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 1918 | – | 500 Pounds Reward | Irene |
| 1920 | – | The Strongest | Claudia |
| 1921 | – | Made in Heaven | Neiti Lowry |
| 1922 | – | A Self-Made Man | Anita Gray |
| 1922 | – | West of Chicago | Della Moore |
| 1922 | – | Honor First | Moira Serern |
| 1922 | Monte Criston kreivi | Monte Cristo | Eugénie Danglars |
| 1922 | – | Mixed Faces | Mary Allen Sayre |
| 1922 | Mielikuvitusta ja todellisuutta | Daydreams | Tyttö |
| 1923 | – | The Six-Fifty | Hester Taylor |
| 1923 | Palavia sydämiä | The Eternal Struggle | Andrée Grange |
| 1924 | – | Women Who Give | Becky Keeler |
| 1924 | – | A Man's Mate | Wildcat |
| 1924 | – | Defying the Law | Lucia Brescia |
| 1924 | Härkätaistelu | The Bandolero | Petra |
| 1925 | Ai anteeksi! | Excuse Me | Francine |
| 1925 | Alathea | Man and Maid | Suzette |
| 1925 | Apachikuningas | Parisian Nights | Marie |
| 1925 | Mitä nainen tahtoo... | Exchange of Wives | Elise Moran |
| 1925 | Suuri paraati | The Big Parade | Melisande |
| 1926 | Musta lintu | The Blackbird | Mademoiselle Fifi Lorraine |
| 1926 | Boheemielämää | La Bohème | Musette |
| 1926 | Mustalaismorsian | Exquisite Sinner | Mustalaissisäkkö Silda |
| 1926 | Kahden naisen välillä | Tin Gods | Carita |
| 1926 | Kädet nyrkissä | Blarney | Peggy Nolan |
| 1926 | Lainsuojattomien maa | The Flaming Forest | Jeanne-Marie |
| 1927 | Varieté-hurmaaja | The Show | Salome |
| 1927 | – | Heaven on Earth | Marcelle |
| 1927 | Mr. Wu | Mr. Wu | Nang Ping |
| 1927 | Hurmaavia ranskattaria | On Ze Boulevard | Musette |
| 1927 | – | Back to God's Country | Renee DeBois |
| 1928 | Eräs nuori mies | A Certain Young Man | Henriette |
| 1928 | Kielletyt hetket | Forbidden Hours | Marie de Floriet |
| 1928 | Kasakat | The Cossacks | Maryana |
| 1928 | Lapsuuden ystävä | The Michigan Kid | Rose Morris |
| 1928 | – | The Mating Call | Catharine |
| 1928 | – | The Spieler | Cleo d'Alzelle |
| 1928 | Ilveilijät | Show People | Omana itsenään juhla-aterialla |
| 1929 | Suurvallan myrskyaalto | Tide of Empire | Josephita Guerrero |
| 1929 | Etelämeren laulu | The Pagan | Madge |
| 1929 | Hollywood revue 1930 | The Hollywood Revue of 1929 | Omana itsenään |
| 1930 | Intohimoja | Redemption | Masha |
| 1930 | Kun rakkaus kutsuu | Call of the Flesh | Lola |
Aiheesta muualla

Renée Adorée Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Renée Adorée Elonetissä.
Renée Adorée Allmoviessa (englanniksi)
Renée Adorée Golden Silent -sivustolla (englanniksi)
Renée Adorée Notable Names Databasessa (englanniksi)
Renée Adorée Find a Graven sivuilla (englanniksi)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Puola 
Henkilöt:  DDB  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef 
Renée Adorée vuonna 1930
Renée Adorée ja Lew Cody elokuvassa Alathea (1925)
Hammarby IF Bandy

| Hammarby IF Bandy |
| --- | --- |

Koko nimi:  Hammarby IF Bandyförening
Perustettu:  1889
Kaupunki:  Tukholma
Kenttä:  Zinkensdamms IP
Värit:           
Sarja:  Elitserien
Mestaruudet:  2 (2010, 2013)
Hammarby IF Bandyförening eli Hammarby Bandy on tukholmalaisen Hammarby IF -seuran jääpallojaosto. Jääpallon edustusjoukkue pelaa Ruotsin pääsarjassa Elitserienissä.
Historia

Jääpallotoiminta Hammarby-seurassa alkoi, kun alun perin soutuseuraksi perustetun seuran soutajat ryhtyivät harrastamaan luistelua ja sittemmin jääpalloa Hammarbyjärven jäällä. Virallisesti jääpallo tuli seuran ohjelmaan vuonna 1905. 1920-luvulta lähtien Hammarby osallistui cup-muotoisiin Ruotsin mestaruuskilpailuun, mutta ei edennyt kertaakaan erityisen pitkälle. Kaudella 1930/31 ryhdyttiin pelaamaan sarjamuotoista mestaruussarjaa ja Hammarby teki ajoittain hissiliikettä ylemmän ja alemman sarjatason välillä. Helmikuussa 1957 joukkue selviytyi mestaruusloppuotteluun, missä se kuitenkin hävisi Örebrolle.
Viime vuosina seura on kärsinyt suurista taloudellisista vaikeuksista ja toiminnan jatkuminen on ollut vaakalaudalla. Nykyisin seura keskittyy voimakkaasti junioritoimintaan ja pyrkimyksenä on nostaa joka vuosi yhdestä kahteen omaa kasvattia edustusryhmään. 2000-luvulla seura on kuitenkin saavuttanut hyvää menestystä, ja se selviytyi vuosina 2000-2007 kuudesti mestaruusfinaaliin, mutta hävisi joka kerta. Hammarby voitti ensimmäisen mestaruutensa vihdoin vuonna 2010. Edellisen kerran tukholmalaisseura oli voittanut mestaruuden vuonna 1931, jolloin mestaruuden voitti AIK. Seuraava mestaruus tuli kaudella 2013.
Saavutukset

Saavutuksia Ruotsin pääsarjassa
2 mestaruutta: 2010, 2013
7 hopeaa; 1956, 2000, 2001, 2003, 2004, 2006, 2007,
Saavutuksia Ruotsin cupissa
1 kulta 2007
Saavutuksia Jääpallon maailmancupissa
2 kultaa: 1999, 2001
Aiheesta muualla

Virallinen sivu
Hammarby Bandysidan-tietokannassa
Elitserien 2024–2025
Bollnäs GoIF/BF
Broberg/Söderhamn Bandy
Edsbyns IF
Frillesås BK
Gripen Trollhättan
Hammarby IF, Tukholma
Ljusdals BK
Sandvikens AIK
IK Sirius, Uppsala
Vetlanda BK
IFK Vänersborg
Villa Lidköping BK
Västerås SK
Åby/Tjureda IF
Patrik Nilsson
Ruotsin mestaruus 2010
Timo Halonen

Halonen vuonna 2019
Timo Antero Halonen (s. 19. maaliskuuta 1960 Kemijärvi) on suomalainen virkamies, joka toimi Mikkelin kaupunginjohtajana 2015–2022. Aikaisemmin hän toimi Kiuruveden kaupunginjohtajana 1995–2003 ja Kuusamon kaupunginjohtajana 2003–2015.
Halonen erosi itse Mikkelin kaupunginjohtajan tehtävästä keväällä 2022. Eropuheessaan hän kritisoi kovin sanoin päätöksentekoa Mikkelissä. Kaupunginjohtajan tehtävän jälkeen hän aloitti toimialajohtajana Kainuun hyvinvointialueella.
Ura

Halonen valmistui valtiotieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1986. Työuransa hän aloitti Kalajoen viransijaisena kunnansihteerina 1985–1986, jatkoi Huittisten apulaiskaupunginsihteerinä 1986–1988 ja Kajaanin kaupungin kansliapäällikkönä 1988–1995, minkä jälkeen hän siirtyi Kiuruveden kaupunginjohtajaksi.
Kuusamon kaupunginvaltuuston valitessa kaupunginjohtajan kesäkuussa 2003 Halonen voitti istuvan kaupunginjohtajan Kyösti Tornbergin luvuin 18–24. Vuonna 2009 Halonen haki Kajaanin kaupunginjohtajaksi. Jari Tolonen voitti hänet äänin 28–23. Vuonna 2009 Halonen haki myös Kouvolan kaupunginjohtajaksi. Hän jatkoi Kuusamon kaupunginjohtajana vuoteen 2015.
Mikkelin kaupunginvaltuuston valitessa kaupunginjohtajan keväällä 2015 Halonen voitti Olli Naukkarisen äänin 33–26. Hän aloitti Mikkelin kaupunginjohtajana alkusyksyllä 2015. Vuonna 2016 hän väitteli tohtoriksi kaupunkiseutujen mainetyöstä. Halonen irtisanoutui Mikkelin kaupunginjohtajan tehtävästä huhtikuussa 2022, mutta hoiti tehtävää siihen asti, kunnes uusi kaupunginjohtaja löytyi, ja jatkoi vielä vuoden 2023 ajan erityistehtävissä.
Halonen oli Kuopion yliopiston neuvottelukunnan jäsen vuosina 1996–2003, Suomen Kuntaliiton valtuuston jäsen vuosina 1997–2001, Hiidenhirvi oy:n hallituksen puheenjohtaja vuosina 2001–2006, Iisalmen sahat oy:n hallituksen jäsen vuosina 2001–2003, Suomen kuntajohtajat ry:n hallituksen jäsen vuosina 2003–2004, Rukan kokouskeskuksen hallituksen jäsen vuosina 2004–2010, Koillis-Suomen kehittämisyhtiö Naturpoliksen hallituksen puheenjohtaja vuosina 2005–2013 ja 5-tie ry:n hallituksen jäsen vuosina 2006–2013.
Halonen on naimisissa, ja hänellä on neljä tytärtä, jotka ovat syntyneet vuosina 1998, 1999, 2001 ja 2003. Sotilasarvoltaan Halonen on majuri ja puoluetaustaltaan keskustalainen.
Urheilu-ura

Halonen on myös aktiiviuransa päättänyt suomalainen estejuoksija. Hänen seuranaan oli koko hänen uransa ajan Nivalan Urheilijat ja hänen valmentajanaan toimi Kari Tenhunen. Kalevan kisoista Halonen saavutti pronssia 3 000 metrin estejuoksussa vuonna 1987. Virallisiin kilpailuihin hän ei ole osallistunut vuoden 1995 jälkeen.
Anton Gafarov

| Anton Gafarov |
| --- | --- |
 Anton Gafarov vuonna 2012
Henkilötiedot
Koko nimi:  Anton Ildusovitš Gafarov
Syntynyt: 4. helmikuuta 1987 (ikä 38) Hanty-Mansijsk, Neuvostoliitto
Uran tiedot
Seura:  Jugra Svsm 2
Laji:  maastohiihto 
Maailmancup
Kaudet:  2007-
Paras sijoitus:  2
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  2
 Tietolaatikko päivitetty 6. joulukuuta 2014 
| Mitalit> Maa:  Venäjä.Miesten maastohiihto.Universiadit  | Mitalit> Maa:  Venäjä.Miesten maastohiihto.Universiadit  | Mitalit> Maa:  Venäjä.Miesten maastohiihto.Universiadit  | Maa:  Venäjä> Miesten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Štrbské Pleso 2015 | sekajoukkuesprintti |  |
|  Hopeaa | Štrbské Pleso 2015 | sprintti |  |
Anton Ildusovitš Gafarov (ven. Антон Ильдусович Гафаров; s. 4. helmikuuta 1987 Hanty-Mansijsk) on venäläinen maastohiihtäjä, joka edustaa Jugra Svsm 2 -seuraa. Gafarov on erikoistunut sprintteihin.
Maailmancup

Hän debytoi maastohiihdon maailmancupissa joulukuussa 2007 Rybinskin vapaan hiihtotavan sprintissä ottaen heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä sijalla 23. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa Gafarov saavutti samassa paikassa niin ikään vapaan sprintissä ollen kolmas vuonna 2009. Hänen paras sijoituksensa maailmancupin osakilpailussa on toinen Rukan perinteisen hiihtotavan sprintistä marraskuulta 2013. Kaudella 2013-14 Gafarov sijoittui sprintticupin kokonaiskilpailussa sijalle 12.
Arvokilpailut

Gafarov osallistui myös vuoden 2014 talviolympialaisten sprinttiin Sotšissa. Sprintissä, joka hiihdettiin perinteisellä hiihtotavalla, hän oli 12. kaaduttuaan semifinaaleissa ja jäätyään niiden viimeiseksi. Gafarov osallistui myös vuoden 2009 MM-kisojen sprinttiin Liberecissä ja jäi sijalle 42. Hän saavutti kultaa sekajoukkuesprintistä ja hopeaa sprintistä vuoden 2015 talviuniversiadeista.
Käännös suomeksi