stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Zvenyhorodkan piiri
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Zvenyhorodkan piiri Wikimedia Commonsissa
Josef Sykiäinen

Josef (Juuso) Sykiäinen (ven. Ио́сиф Ива́нович Сюкия́йнен, Josif Ivanovitš Sjukijainen, 10. huhtikuuta 1900 Suomen Vuissakka – 30. kesäkuuta 1977 Petroskoi) oli neuvostoliittolainen poliitikko ja historioitsija.
Josef Sykiäinen syntyi inkerinsuomalaisen talonpojan perheeseen. Hän valmistui Leningradin pedagogisesta instituutista vuonna 1932 ja työskenteli opettajana ja kouluhallinnon tarkastajana.
Vuosina 1940–1944 Sykiäinen toimi Karjalais-suomalaisen SNT:n kommunistipuolueen sihteerinä ja vuosina 1944–1954 tasavallan ulkoministerinä. Vuonna 1946 hän suoritti Moskovan diplomaattiakatemian tutkinnon. Vuosina 1949–1952 Sykiäinen johti Marxin–Engelsin-Leninin instituutin Karjalan osastoa, vuosina 1952–1957 Neuvostoliiton tiedeakatemian Karjalan filiaalia ja vuosina 1957–1960 NKP:n aluekomitean puoluehistorian instituuttia.
Sykiäinen suoritti historian tohtorin tutkinnon vuonna 1960 ja työskenteli vuoteen 1973 saakka Petroskoin yliopiston NKP:n historian laitoksen opettajana ja professorina. Hän on tutkinut varsinkin Venäjän ja Suomen suhteita sekä Suomen sisällissotaa.
Lehtimies Rudolf Sykiäinen oli Josef Sykiäisen poika.
Teoksia

Karelski vopros v sovetsko-finljandskih otnošenijah v 1918–1920 gg. Petrozavodsk, 1948.
Revoljutsionnyje sobytija 1917–1918 gg. v Finljandii. Petrozavodsk, 1962.
ʿAin

ʿAin-konsonantin itsenäinen muoto.
ʿAin (arab. عين‎, ʿain, pers. ‏عین‎, ʿein) on arabialaisen kirjaimiston 18. kirjain. Sen itsenäinen muoto on ع. Heprealaisessa kirjaimistossa ʿainin vastine on ajin (ע).
Arabian kielessä ʿain lausutaan soinnillisena faryngaalisena frikatiivina [ʕ]. Kielissä, joissa faryngaalifrikatiivia ei esiinny, konsonantti jätetään usein pois arabiaperäisten lainasanojen ja nimien ääntämyksestä. Esimerkiksi arabiassa ʿain-konsonantilla alkavat nimet Ali (arab. علي, ʿAlī) ja Abdi (arab. عبدي, ʿAbdī) lausutaan suomeksi vokaalialkuisina.
Persiassa ʿain lausutaan joko mykkänä tai glottaaliklusiilina [ʔ]. Vokaalin edellä se ilmaisee seuraavan vokaalin lausumista pitkänä. Urdussa ʿain äännetään konsonantin jäljessä vokaalina [ɑ] ja muualla joko mykkänä, glottaaliklusiilina tai vokaalina [ə].
ʿAinin kirjoitusasu muuttuu huomattavasti riippuen siitä, missä kohdassa sanaa kirjain esiintyy. Sanan alussa ja sellaisten kirjainten jälkeen, joita ei koskaan liitetä seuraavaan kirjaimeen, ʿain kirjoitetaan عـ (esim. عا ʿā). Sanan keskellä edeltävään ja seuraavaan kirjaimeen liitettynä ʿainin kirjoitusasu on ـعـ (esim. نعا nʿā), ja sanan lopussa edeltävään kirjaimeen liitettynä se kirjoitetaan ـع (esim. نع nʿ).
ʿAin-kirjaimen pohjalta on muodostettu arabialainen kirjain ġain (غ).
Ziniaré

| Ziniaré |
| --- | --- |
 Ziniaré
 Koordinaatit: 12°35′12″N, 1°17′54″W 
Valtio:  Burkina Faso
Alue:  Plateau-Central
Provinssi:  Oubritenga
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  526 km²
Väkiluku (2019):  88 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ziniaré on kaupunkikunta sekä Plateau-Centralin alueen ja Oubritengan provinssin hallinnollinen keskus Burkina Fasossa. Se sijaitsee 35 kilometriä Ouagadougousta koilliseen. Kunnassa on 88 300 ja kaupunkialueella 33 300 asukasta (vuonna 2019, väestönlaskenta).
Maantiede ja väestö

Ziniarén kunnan pinta-ala on 526 ja kaupunkialueen 77 neliökilometriä. Kaupunkikunta rajoittuu pohjoisessa Zitengan ja Korsimoron, idässä Absouyan, etelässä Nagréongon ja Saaban sekä lännessä Dapélogon ja Loumbilan maalaiskuntiin. Maisemaa leimaa kumpuileva tasanko. Tärkein vesistö on Nakambé eli Valkoinen-Volta. Kaupungin kaakkoispuolella sijaitsee Tamissin tekojärvi. Luonnonvarainen kasvillisuus on metsä-, pensas- ja heinäsavannia.
Seudun ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Vuotuinen sademäärä on 600–700 millimetriä. Sadekausi kestää kesäkuusta syyskuuhun.
Kuntaan kuuluu viisi kaupunginosaa ja 53 kylää. Asukkaista 81,2 % on moseja, 4,2 % bwaboja ja 3,4 % samoja. Puhutuin kieli on moore. Katolisia on 48,5 %, muslimeja 43,4 % ja protestantteja 7,8 %.
Historia

Ouagadougoun mosivaltioon kuulunut Ziniaré oli siirtomaa-aikana kantonin ja myöhemmin hallintopiirin keskus. Oubritengan provinssi on perustettu vuonna 1984 ja Ziniarén kunta vuonna 1995.
Liikenne, talous ja palvelut

Ziniarén kautta kulkee Ouagadougousta Kayaan johtava maantie RN3. Asukkaiden pääelinkeinot ovat maatalous, hallinto, palvelut ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, hirssi, riisi, maissi ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat, aasit ja siipikarja. Kaupungissa on liikenneasema ja keskustori. Teollisuutta ei ole juuri lainkaan.
Kaupungissa toimii julkisia ja yksityisiä lyseoita ja ammattikouluja. Terveyspalveluihin kuuluvat poliklinikka, terveyskeskukset ja apteekit. Kulttuurilaitoksia ovat nuorisotalo, naisten talo, elokuvateatteri ja multimediakeskus.
Matkailu ja nähtävyydet

Ziniarén tärkein nähtävyys on eläinpuisto. Muita kohteita ovat Laongon graniittiveistokset, Manégan museo, Guiloungoun Pyhän Paavalin kirkko, naba Oubrin mausoleumi ja Laongon ”oopperakylä”. Kaupungissa on joitakin majoituspalveluja.
Anne Åkerblom

| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten judo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten judo.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten judo.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Naisten judo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Landskrona 1985 | yli 72 kg |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1989 | yli 72 kg |  |
Anne Carita Åkerblom (ent. Vainio, s. 15. lokakuuta 1960 Helsinki) on suomalainen judoka ja EM-mitalisti. Kilpaurallaan hän edusti helsinkiläistä Meido-Kania.
Åkerblom voitti yli 78-kilogramman sarjassa EM-hopeaa vuosina 1985 ja 1989. Hän sijoittui samassa painoluokassa viidenneksi EM-kilpailuissa 1992 ja 1993. MM-kilpailujen avoimessa luokassa hän oli seitsemäs 1991. Hän osallistui myös Barcelonan vuoden 1992 kesäolympialaisiin, joissa sijoittui 20:nneksi.
Åkerblom on avioliitossa painonnostaja Arto Savosen kanssa, ja heillä on yhteisiä lapsia.
Zulu-sota

Zulu-sota käytiin Brittiläisen imperiumin ja eteläafrikkalaisten zulujen välillä 11. tammikuuta – 4. heinäkuuta 1879. Sota tunnetaan muutamista erittäin verisistä taisteluista, kuten Isandlwanan ja Ulundin taistelut. Sota opetti siirtomaavalloille, ettei alkuasukaskansojen taistelukykyä tule aliarvioida. Sota kuitenkin päättyi zulujen tappioon ja zulujen kuningaskunnan tuhoon.
Zulu-sota kulttuurissa

Zulu-sodan Isandlwanan taistelusta on tehty kaksi tunnettua elokuvaa: Zulu (1964) ja Taistelu aamunkoitteessa (Zulu Dawn, 1979).
Ruotsalainen power metal -yhtye Sabaton on tehnyt zulu-sodasta kertovan kappaleen Rorke’s Drift vuonna 2016 julkaistulle The Last Stand -albumilleen.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Zulu-sodasta kertovaa materiaalia
Ellina Zvereva

| Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Valko-Venäjä.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Valko-Venäjä> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Sydney 2000 | kiekonheitto |  |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | kiekonheitto |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Göteborg 1995 | kiekonheitto |  |
|  Kultaa | Edmonton 2001 | kiekonheitto |  |
|  Hopeaa | Ateena 1997 | kiekonheitto |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1994 | kiekonheitto |  |
Ellina Aleksandrovna Zvereva (ven. Эллина Александровна Зверева, valkoven. Эліна Аляксандраўна Зверава, Elina Aljaksandrauna Zverava; s. 16. marraskuuta 1960) on valkovenäläinen kiekonheittäjä ja olympiavoittaja.
Zvereva esiintyi arvokilpailuissa ensimmäisen kerran jo Soulin 1988 olympialaisissa Neuvostoliittoa edustaen. Valko-Venäjän edustusasussa hän kilpaili vielä 20 vuotta myöhemmin Pekingin 2008 olympialaisissa. Molemmissa kilpailuissa hän sijoittui kuuden parhaan joukkoon. Hän voitti olympiakultaa Sydneyssä 2000 sekä maailmanmestaruuden Göteborgissa 1995 ja Edmontonissa 2001. Jälkimmäisen mestaruuden hetkellä hänellä oli ikää 40 vuotta ja 268 päivää, ja hänestä tuli MM-kilpailujen historian vanhin maailmanmestari. Edmontonin kultamitalinsa hän tosin sai vasta kisan alun perin voittaneen Natalja Sadovan kärähdettyä dopingtestissä. Zvereva itse oli jäänyt kiinni steroidien käytöstä vuonna 1992.
Arvokisasijoitukset

Soulin olympialaiset 1988: Viides (68,94 m)
Splitin EM-kilpailut 1990: Kuudes (63,88 m)
Tokion MM-kilpailut 1991: Yhdeksäs (63,22 m)
Stuttgartin MM-kilpailut 1993: Karsinnan 17:s (59,64 m)
Helsingin EM-kilpailut 1994: Hopeaa (64,46 m)
Göteborgin MM-kilpailut 1995: Kultaa (68,64 m)
Atlantan olympialaiset 1996: Pronssia (65,64 m)
Ateenan MM-kilpailut 1997: Hopeaa (65,90 m)
Budapestin EM-kilpailut 1998: Neljäs (65,92 m)
Sevillan MM-kilpailut 1999: Kymmenes (62,75 m)
Sydneyn olympialaiset 2000: Kultaa (68,40 m)
Edmontonin MM-kilpailut 2001: Kultaa (67,10 m)
Ateenan olympialaiset 2004: Karsinnan 15:s (60,63 m)
Göteborgin EM-kilpailut 2006: Kuudes (61,72 m)
Pekingin olympialaiset 2008: Kuudes (60,82 m)
Syrakusa

| Syrakusa (Siracusa) Sarausa |
| --- | --- |
 Syrakusan vanhakaupunki ja Ortigian saari, taustalla tulivuori Etna.
 lippu:  vaakuna
 Syrakusa
 Koordinaatit: 37°05′N, 15°17′E 
Valtio:   Italia
Alue:   Sisilia
Maakunta:  Syrakusa
Perustettu:  734 eaa.
Hallinto:  
 – Pormestari:  Roberto Visentin (PdL)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  207,78 km²
Korkeus:  0–345 m
Väkiluku (31.12.2015):  122 291
 – Väestötiheys:  589 as./km²
 
 www.comune.siracusa.it 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Syrakusa (m.kreik. Συράκουσαι, Syrakūsai tai Syrakousai, lat. Syracusae, ital. Siracusa, sisiliaksi Sarausa) on kaupunki Sisilian itärannikolla Italiassa. Se on Syrakusan maakunnan pääkaupunki. Kaupungissa on runsaat 120 000 asukasta.
Antiikin Syrakusa nousi koko Sisilian merkittävimmäksi kaupungiksi, ja johti koko saaren kohtaloita erityisesti 400–200-luvuilla eaa. Roomalaiset valtasivat kaupungin vuonna 212 eaa., jonka jälkeen se toimi Sisilian roomalaisen provinssin pääkaupunkina. Kaupunki taantui keskiajalla 800–1000-lukujen saraseenivallan aikana, mutta kukoisti myöhemmin keskiajalla. Nykyinen Syrakusa on edelleen saaren tärkeimpiä kaupunkeja. Kaupungissa on lukuisia historiallisia nähtävyyksiä, joista monet ovat osa Unescon maailmanperintökohdetta Syrakusa ja Pantalican nekropolis.
Maantiede

Syrakusa sijaitsee Sisilian itärannikon eteläosassa vajaa 80 kilometriä eteläkaakkoon tulivuori Etnasta. Sen vanhakaupunki on rakennettu Ortigian saarelle, joka tunnettiin antiikin aikana nimimuodossa Ortygia. Saari on historiansa aikana ollut välillä kytkettynä kannaksella Sisilian pääsaareen, välillä taas kaivettu irti. Uudempi kaupunki on levittäytynyt pääosin Sisilian pääsaaren puolen niemelle Ortigian pohjoispuolella. Rannikolla kaupungin eteläpuolella sijaitsee laaja luonnonsatamalahti, johon laskevat Ciane- ja Anapo-joet.
Historia > Antiikki

Antiikin ajan Syrakusa oli alun perin kreikkalainen siirtokunta, jonka perustivat Korintista tulleet asuttajat vuonna 734 eaa. Syrakusa menestyi ja perusti saarelle lukuisia omia siirtokuntiaan. Siitä kehittyi saaren merkittävin polis eli kaupunkivaltio, ja se oli ajoittain voimakkain kreikkalainen kaupunki koko keskisellä Välimerellä ja huomattava kilpailija Karthagolle.
Syrakusalaiset voittivat karthagolaiset Himeran taistelussa vuonna 480 eaa. Gelonin johdolla. Kiitolliset syrakusalaiset antoivat hänelle itsevaltiuden, jossa virassa hän oli hyvämaineinen. Tämän jälkeen Syrakusaa hallitsivat yleensä tyrannit joitakin demokratian kausia lukuun ottamatta. Gelonin seuraaja Hieron kasvatti Syrakusan mahtia. Hän tuki runoilijoita ja muita taiteilijoita, joita hän kokosi hoviinsa. Heihin kuuluivat muun muassa tragediakirjailija Aiskhylos sekä runoilija Pindaros.
Peloponnesolaissodan aikaan vuosina 415–413 eaa. Syrakusa joutui Ateenan hyökkäyksen kohteeksi. Syrakusalaiset saivat ateenalaisista täydellisen voiton Spartan avulla. 300-luvun eaa. alussa tyranni Dionysios voitti Karthagon ja esti sitä valtaamasta koko Sisiliaa. Laajimmillaan 300-luvulla eaa. kaupunki hallitsi koko itäistä ja keskistä Sisiliaa sekä alueita myös Suur-Kreikan puolella Italian mantereella, mukaan lukien Rhegion ja Kalabria.
Kuuluisimpia syrakusalaisia on tieteilijä Arkhimedes. Hänen monia keksintöjään käytettiin kaupungin puolustukseen roomalaisia vastaan. Syrakusa oli tuolloin Karthagon liittolainen toisessa puunilaissodassa. Kaupunki kesti piiritystä kaksi vuotta ennen kuin se vallattiin 212 eaa. Tämän jälkeen Syrakusa toimi Sisilian roomalaisen provinssin pääkaupunkina. Siitä tehtiin roomalainen colonia vuonna 21 eaa.
Historia > Myöhempi historia

Länsi-Rooman kukistumisen jälkeen gootit valtasivat Syrakusan samoin kuin koko Sisilian. Belisarius valtasi sen Itä-Roomalle eli Bysantin valtakunnalle vuonna 535. Se säilyi Bysantilla aina 800-luvulle, jolloin sen valtasivat saraseenit. Tuolloin kaupunki oli Tauromeniumin ohella viimeisiä paikkoja saarella, joka joutui saraseeneille, ja se antautui yhdeksän kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen vasta vuonna 878 eli yli viisikymmentä vuotta sen jälkeen, kun saraseenit olivat aloittaneet saaren valloituksen. Kaikki asukkaat surmattiin, kaupunki poltettiin ja linnoitukset tuhottiin.
Syrakusa ei toipunut tästä iskusta pitkään aikaan, vaikka itse saari säilyikin asuttuna. Saraseenivaltaa kesti noin 200 vuotta. Vuonna 1085 normannit valloittivat Syrakusan ja perustivat Sisilian kuningaskunnan. Keisari Henrik VI liitti sen vuonna 1194 Pyhään saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan. Fredrik II:n valtakaudella Syrakusa kukoisti. Anjoun ja Aragonian välisessä kamppailussa Syrakusa liittyi Aragonian puolelle ja löi Anjoun 1298, jolloin se sai espanjalaisilta hallitsijoilta palkkiona suuret etuoikeudet.
Kaarle V uusi kaupungin linnoitukset 1500-luvulla, ja ne saivat nykyisen muotonsa. Kaupunkiin iski kaksi tuhoisaa maanjäristystä vuosina 1542 ja 1693 sekä rutto vuonna 1729. Enemmän tuhoa aiheuttivat kuitenkin toisen maailmansodan liittoutuneiden ja Saksan pommitukset vuonna 1943.
Nähtävyydet

Syrakusan nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa kreikkalaisen teatterin ja roomalaisen amfiteatterin rauniot, latomiat eli suurikokoiset antiikin aikaiset kivilouhokset, Syrakusan katedraali (Santa Maria delle Colonne) ja sen osana olevat Athenen temppelin jäänteet, moderni Madonna delle Lacrime -kirkko sekä lukuisat muut kirkot, Castello Maniace -linnoitus sekä Syrakusan arkeologinen museo (Museo Archeologico Regionale Paolo Orsi).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Syrakusa Wikimedia Commonsissa
Syrakusan maakunta
Augusta | Avola | Buccheri | Buscemi | Canicattini Bagni | Carlentini | Cassaro | Ferla | Floridia | Francofonte | Lentini | Melilli | Noto | Pachino | Palazzolo Acreide | Portopalo di Capo Passero | Priolo Gargallo | Rosolini | Syrakusa | Solarino | Sortino
Unescon maailmanperintökohteet Italiassa
Agrigento
Alberobellon trullitalot
Alppien paalutalot (yhteinen viiden muun maan kanssa)
Amalfin rannikko
Aquileia
Assisin fransiskaanikohteet
Berninan rautatie (yhteinen Sveitsin kanssa)
Casertan palatsi, Vanvitellin akvedukti, San Leucion rakennusryhmä
Castel del Monte
Cerveteri, Tarquinia
Cilento ja Vallo di Diano, Paestum, Velia, Certosa di Padula
Crespi d’Adda
Dolomiitit
Etna
Ferrara
Firenze
Genova: Le Strade Nuove ja Palazzi dei Rolli
Ivrea
Langobardien hallintokeskukset Italiassa
Liparisaaret
Mantova ja Sabbioneta
Medicien villat ja puutarhat
Modenan katedraali, Torre Civica ja Piazza Grande
Monte San Giorgio (yhteinen Sveitsin kanssa)
Napoli
Padovan kasvitieteellinen puutarha
Piazza dei Miracoli
Piemonten ja Lombardian pyhät vuoret
Piemonten viinimaisema: Langhe-Roero ja Monferrato
Pienza
Pompeji, Herculaneum, Torre Annunziata
Portovenere, Cinque Terre ja saaret Palmaria, Tino ja Tinetto
Ravennan varhaiskristilliset rakennukset
Rooma
San Gimignano
Santa Maria delle Grazie
Sassi di Matera
Savoijin kuninkaallisen suvun asuinrakennukset
Siena
Su Nuraxi di Barumini
Syrakusa ja Pantalican kivinen nekropolis
Urbino
Val Camonica
Val di Noto
Val d’Orcia
Venetsia
Verona
Vicenza ja Veneton palladiolaiset villat
Villa Adriana
Villa d'Este
Villa Romana del Casale
Antiikin aikainen Syrakusan teatteri.
Arkhimedes polttaa konsuli Marcelluksen laivat peilien avulla Syrakusan piirityksen aikaan. Cherubino Cornienti, 1855.
Castello Maniace -linnoitus.
Syrakusan katedraali (oikealla) ja kaupungintalo.
Mare Nectaris

M.Nectaris Apollo 8- aluksesta valokuvattuna
Mare Nectaris (Nektarimeri t. Nektarin meri) on yksi Kuun meristä. Kuun koordinaatistossa sijainti on 15.2°S 34.6°E. Se on laavan osittain täyttämä törmäysallas. Mare Nectaris on syntynyt n. 3,92 miljardia vuotta sitten, ja tapahtuman mukaan on nimetty Kuun geologian nektariaaninen aika.. Laavatasangon halkaisija on 340 kilometriä täyttäen törmäysaltaan keskiosan. Törmäysaltaan reuna on Rupes altai -jyrkänne..
Ägläjärven vanha tsasouna

Ägläjärven vanha tsasouna ja vieressä koristeellinen ristin katos.
Ägläjärven vanha tsasouna oli yksi Korpiselän ortodoksisen seurakunnan tsasounista. Tsasouna sijaitsi Korpiselän kunnan itäosassa Ägläjärven kylän vanhalla hautausmaalla Ägläjärven Mikonlahden itärannalla. Tämä Ägläjärven vanhempi tsasouna oli rakennettu 1600-luvulla. Pohjakaavaltaan neliönmallisen tsasounan pinta-ala oli 16 m² ja korkeutta sillä oli 2,5 metriä. Tsasouna oli yksihuoneinen, hirsiseinäinen ja sen loiva satulakatto oli tehty päreistä. Tsasounan vieressä oli myös pohjakaavaltaan neliönmallinen ja lähes tsasounan korkuinen ristikatos, jonka sivut olivat 1,4 metriä pitkät. Koristeellisen ristikatoksen ristissä oli kuvattu Kristuksen piinausvälineet ja siinä oli Kristus ristillä -aiheeseen liittyvät kirkkoslaavinkieliset kirjainlyhenteet.
C. W. Åkerlund

Carl Wilhelm Napoleon Åkerlund (12. huhtikuuta 1840 – 19. kesäkuuta 1911) oli suomalainen liikemies, kunnallisneuvos, lahjoittaja ja valtiopäivämies.
Åkerlund oli syntyjään köyhän äidin poika Helsingistä. Hän aloitti työuransa puotiapulaisena Hämeenlinnassa 13-vuotiaana. Åkerlundin työskentely kauppa-alalla jatkui Tampereella, aluksi kauppias L. J. Hammarénin palveluksessa ja myöhemmin, hänen ostettuaan Hammarénin kauppavarastot itselleen, itsenäisenä kauppiaana vuodesta 1870 lähtien. Vuonna 1886 Åkerlund aloitti työskentelyn Tampereen Säästöpankin rahastonhoitajan ja asiamiehen virassa. Hän hoiti näitä toimia aina kuolemaansa saakka.
Åkerlund oli Tampereen kunnalliselämässä keskeinen hahmo ja kuului kaupunginvaltuustoon 1874–1904. Ruotsinkielisestä kodista lähtöisin ollut Åkerlund liittyi suomenmielisten toimintaan ja oli heidän näkyvimpiä edustajiaan Tampereella, missä ruotsinmieliset hallitsivat kunnallista päätöksentekoa ja kunnallisvaaleja. Hän oli muun muassa perustamassa Aamulehteä vuonna 1881 ja Tampereen Suomalaista Klubia vuonna 1891. Lehtiyhtiön ensimmäisiin osakkeenomistajiin kuulunut Åkerlund oli yhtiön johtokunnan jäsen 27 vuotta ja toimi 13 vuotta sen puheenjohtajana.
Åkerlund edusti Tamperetta porvarissäädyssä valtiopäivillä 1888 ja 1891.
Tampereen Tullin alueella sijaitseva Åkerlundinkatu on nimetty C. W. Åkerlundin mukaan. Myös hänen kauppiaskollegallaan L. J. Hammarénilla on oma nimikkokatunsa samalla alueella.
Zhenyuan

| Zhenyuan |
| --- | --- |
 Zhenyuan

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Stettiner Vulcan AG, Stettin, Saksa
Kölinlasku:  1880
Laskettu vesille:  28. marraskuuta 1882
Palveluskäyttöön:  1885
Poistui palveluskäytöstä:  Japanin valtaama
Tekniset tiedot
Uppouma:  7 220 t (normaali) 7 670 t (maksimi)
Pituus:  93,88 m (kokonaispituus)
Leveys:  17,98 m
Syväys:  6,10 m
Koneteho:  7 500 ihp
Nopeus:  15,7 solmua
Miehistöä:  350
Aseistus
Aseistus:  4 × Krupp 12″/L20 -tykkiä 2 × Krupp 5,9″/L40 tykkiä 3 × 14″ torpedoputkea
Zhenyuan (kiin. 鎮遠, Zhenyuan; jap. 鎮遠, Chinen) oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivaston ja myöhemmin keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1882 vesillelaskettu Dingyuan-luokan panssarilaiva. Zhenyuanin nimi kirjoitettiin perinteisesti Chen Yuan. Luokan alukset olivat aikanaan ylivoimaisia laivoja japanilaisiin sotalaivoihin verrattuna paksun panssaroinnin ja modernien Kruppin tykkien ansiosta.
Taustaa

Kiinan Euroopan ministeri Liu sai kutsun vuonna 1877 Saksan keisarikunnan laivaston taistelulaiva SMS Sachsenin vesillelaskuseremoniaan Stettiniin. Hänen 21. heinäkuuta lähettämänsä Kiinan delegaatio vieraili Itämeren telakalla ja Li Hung Chang vastaanotti vastaanotti täydellisen raportin saksalaisista aluksista. Hän havaitsi, että saksalaiset eivät olleet jääneet jälkeen brittiläisestä suunnittelusta ja siten hän lähetti opiskelijoita saksalaisille telakoille koulutettaviksi. Vuotta myöhemmin Li Fong Pao korvasi Liun tullen Kiinan Saksan-, Italian-, Alankomaiden- ja Itävalta-Unkarin-lähettilääksi. Li Hung piti tiiviit yhteydet lähettilääseen ja Li Fongista tulikin kaupallinen attasea, joka ehdotti alusten hankkimista Saksasta.
Kiinan taloustilanne antoi vuonna 1880 mahdollisuuden suunnitelman toteuttamiseksi. Li Hung halusi laivaston, johon kuuluisi neljä nopeaa panssarilaivaa ja kymmenen torpedovenettä. Stettiner Maschinenbau AG Vulcanin ja Kiinan edustaja Li Fong Pao allekirjoittivat 4.–8. tammikuuta 1881 Berliinissä tilauksen kahdesta parannellusta Sachsen-luokan taistelulaivasta (saks. Panzercorvetten), joista ensimmäinen luovutettaisiin puolessatoista vuodessa. Tilaukseen kuului lisäksi kymmenen torpedovenettä sekä muutama apulaiva. Epävirallinen tilaus oli kuitenkin jätetty jo muutamaa viikkoa aiemmin, koska panssari- ja terästilaukset Saarin alueen Dillinger Worksille oli tehty jo 9. joulukuuta 1880.
Kiinalaiset halusivat tilata lisää taistelulaivoja. Prinssi Tseng Chi Chai tilasi Kruppilta Essenistä viisi suurta panssaroitua alusta (saks. panzerschiffe) ja kolme pienempää panssaroitua alusta (saks. panzercorvetten). Rahoitusvaikeuksien vuoksi suuret alukset eivät kuitenkaan toteutuneet ja pienistäkin vain kaksi, ja kolmas korvattiin panssarikansiristeilijällä (saks. panzerdeckcorvette). Vuonna 1884 tilattiin vielä Vulcanilta kolme torpedovenettä.
Valmistus

Köli laskettiin vuonna 1882 telakkanumerolla 112 ja käyttäen tilapäisnimitystä Ti Erh Tieh Chien (panssarilaiva No. 2). Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla puoliltapäivin 28. marraskuuta nimellä Zhenyuan. Tilaisuuteen osallistuivat muun muassa Li Fong Pao ja Saksan keisarikunnan laivaston esikuntapäällikkö von Stosch. Alus aloitti koeajot 5. heinäkuuta 1883. Kruppin valmistama tykki räjähti 19. heinäkuuta Swinenünden edustalla järjestetyissä koeammunnoissa.
29. maaliskuuta – 2. huhtikuuta Zhenyuan päällikkönään E. Arnold kannellaan Li Fong Pao sekä telakanjohtajat Haack ja Wagner teki neitsytmatkan Eckenfördiin. Alus läpäisi 9. huhtikuuta matkalta palattuaan asetestit, mutta siitä huolimatta se, Dingyuan sekä vasta valmistunut panssarikansiristeilijä Chiyuan joutuivat odottamaan Euroopassa Ranskan ja Kiinan välisten sotatoimien päättymistä 9. kesäkuuta 1885 saakka.
Alukset aloittivat 3. heinäkuuta saksalaisella miehistöllä matkan Kielistä Kiinaan. Zhenyuanin päällikkönä oli Möller. Osasto saapui 10. elokuuta Adeniin, 29. elokuuta Colomboon ja lokakuun lopulla Takuun, jossa ne nostivat Saksan kauppalipun tilalle Kiinan lipun ja alus liitettiin samalla Beiyangin laivastoon. Kiinalainen miehistö korvasi saksalaisen, joka palasi 8. marraskuuta Hampuriin William Melbourne and Company Linen höyrylaiva SS Huntingdonilla.
Palvelus

Alus osallistui Jalujoen taisteluun ensimmäisessä Kiinan–Japanin sodassa 17. syyskuuta 1894, jolloin se vaurioitui pahoin. Alus joutui japanilaisten valtaamaksi 17. helmikuuta 1895 Weihaiwein taistelussa upottuaan japanilaisten piiritystykistön tulessa matalaan veteen.