stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1935
Kuolleita > Heinäkuu–syyskuu

3. heinäkuuta – André Citroën, ranskalainen autoteollisuuden uranuurtaja (Citroënin autotehtaan perustaja) (s. 1878)
3. heinäkuuta – Oskari Lahdensuo, suomalainen kansanedustaja (s. 1864)
12. heinäkuuta – Alfred Dreyfus, ranskalainen upseeri (Dreyfusin tapaus) (s. 1859)
19. heinäkuuta – Selma Kajanus, suomalainen pianisti ja runoilija (s. 1860)
8. elokuuta – Hjalmar Åberg, suomalainen arkkitehti (s. 1870)
15. elokuuta – Wiley Post, yhdysvaltalainen lentäjä (lensi vuonna 1933 ensimmäisenä yksin maailman ympäri) (s. 1898)
30. elokuuta – Henri Barbusse, ranskalainen kirjailija ja toimittaja (s. 1873)
19. syyskuuta – Konstantin Tsiolkovski, venäläinen opettaja ja avaruuslentojen varhainen suunnittelija (s. 1857)
Kuolleita > Lokakuu–joulukuu

13. lokakuuta – Lars Karl Krogius, suomalainen laivanvarustaja ja kauppaneuvos (s. 1860)
19. lokakuuta – Oda Krohg, norjalainen taidemaalari (s. 1860)
20. lokakuuta – Arthur Henderson, vuoden 1934 Nobelin rauhanpalkinnon saanut brittiläinen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja (s. 1863)
3. marraskuuta – Pauli E. Blomstedt, suomalainen arkkitehti (s. 1900)
28. marraskuuta – Erich von Hornbostel, itävaltalainen musiikkitieteilijä, nykyaikaisen etnomusikologian perustaja (s. 1877)
30. marraskuuta – Fernando Pessoa, portugalilainen kirjailija (s. 1888)
4. joulukuuta – Charles Richet, vuoden 1913 Nobelin lääketieteen palkinnon saanut ranskalainen fysiologi (s. 1850)
8. joulukuuta – Erland Kumlander (”Erkki Karu”), suomalainen elokuvaohjaaja ja -tuottaja (s. 1887)
9. joulukuuta – Nina Grieg, tanskalais-norjalainen laulaja (s. 1845)
10. joulukuuta – Allan Serlachius, suomalainen lakimies, professori, valtiopäivämies, senaattori ja kansanedustaja (s. 1870)
13. joulukuuta – Victor Grignard, vuoden 1912 Nobelin kemianpalkinnon saanut ranskalainen kemisti (s. 1871)
16. joulukuuta – Thelma Todd, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1906)
17. joulukuuta – Juan Vicente Gómez, Venezuelan presidentti ja caudillo (s. 1857)
20. joulukuuta – K. A. Poukka, suomalainen matemaatikko (s. 1882)
24. joulukuuta – Alban Berg, itävaltalainen säveltäjä (s. 1885)
Nobelin palkinnot

Nobelin fysiikanpalkinto: James Chadwick
Nobelin kemianpalkinto: Frédéric Joliot ja Irène Joliot-Curie
Nobelin lääketieteen palkinto: Hans Spemann
Nobelin rauhanpalkinto: Carl von Ossietzky
Muuta

Elokuvavuosi 1935
Kirjallisuusvuosi 1935
Frédéric Joliot ja Irène Joliot-Curie saivat Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1935 alkuaineiden radioaktiivisten isotooppien syntetisoinnista.
Byrds

| Byrds The Byrds |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 16. lokakuuta –  15. marraskuuta 1972, Hollywood, Kalifornia
 Julkaistu: 7. maaliskuuta 1973
 Tuottaja(t): David Crosby
 Tyylilaji: country rock, folk rock, rock
 Kesto: 34.54
 Levy-yhtiö: Asylum Records
Listasijoitukset
  19. (31. maaliskuuta 1973)    20. (1973)    31. (huhtikuu 1973)
The Byrdsin muut julkaisut
| The Best of The Byrds: Greatest Hits, Volume II 1972 | Byrds 1973 | The Byrds 1990 |
Byrds on yhdysvaltalaisen The Byrds -yhtyeen maaliskuussa 1973 julkaistu kahdestoista ja viimeinen studioalbumi. Jo kerran hajonnut yhtye koottiin uudelleen ja levyllä esiintyi sen alkuperäinen kokoonpano; Gene Clark, Chris Hillman, David Crosby, Roger McGuinn ja Michael Clarke. Albumi menestyi kaupallisesti kohtuullisen hyvin, mutta sai osakseen heikkoja arvosteluja kriitikoilta. Roger McGuinn pettyi tästä ja hajotti yhtyeen lopullisesti.
Albumilla on muun muassa cover-versio Neil Youngin klassikosta ”Cowgirl in the Sand”.
Kappaleet

A-puoli
Full Circle – 2.43 (säv. Gene Clark)
Sweet Mary – 2.55 (säv. Roger McGuinn/Jacques Levy)
Changing Heart – 2.42 (säv. Clark)
For Free – 3.50 (säv. Joni Mitchell)
Born to Rock 'n' Roll – 3.12 (säv. McGuinn)
B-puoli
Things Will Be Better – 2.13 (säv. Chris Hillman/Dallas Taylor)
Cowgirl in the Sand – 3.24 (säv. Neil Young)
Long Live the King – 2.17 (säv. David Crosby)
Borrowing Time – 2.00 (säv. Hillman/Loe Lala)
Laughing – 5.38 (säv. Crosby)
(See the Sky) About to Rain – 3.49 (säv. Neil Young)
Kokoonpano

Roger McGuinn – kitarat, moog-syntetisaattori, banjo, laulu
Chris Hillman – bassokitara, kitarat, mandoliini, laulu
Gene Clark – akustinen kitara, huuliharppu, tamburiini, laulu
Michael Clarke – rummut, congarummut, lyömäsoittimet
David Crosby – kitarat, laulu
Viivi Prokofjev

Viivi Prokofjev (s. 1988) on suomalainen graafinen suunnittelija.
Prokofjev on suunnittellut useita kirjojen ulkoasuja. Suomen kirjataiteen komitea valitsi hänen suunnittelemansa Klaus Maunukselan Manuaalin Vuoden 2022 kauneimmaksi kirjaksi. Helsingin Sanomat arvioi vuonna 2024 Prokofjevin suunnittelua Maunukselan Prosessi-kirjaan ”merkitystietoiseksi” sekä ”ehdottomasti osaksi romaania”. Prokofjev on suunnitellut myös rap-artisti Paperi T:n palkitun Malarian pelko -albumin ulkoasun.
Prokofjev työskentelee Suomen Kuvalehdessä. Hän on aiemmin työskennellyt myös muun muassa Ylioppilaslehden ja Tulvan art directorina (AD).
Lindberg

Lindberg on ruotsinkielinen sukunimi, joka merkitsee suomennettuna lehmuskalliota.  Nimen muunnoksena esiintyy myös Lindbergh.
Kuvitteellisia Lindbergejä

Lennart Lindberg, Herra Lindberg, Risto Räppääjä-kirjoissa
Gram Parsons

| Gram Parsons |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 5. marraskuuta 1946 Winter Haven, Florida, Yhdysvallat
Kuollut: 19. syyskuuta 1973 (26 vuotta) Joshua Tree, Kalifornia, Yhdysvallat
Ammatti:  kitaristi, laulaja-lauluntekijä, pianisti
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1963–1973
Tyylilajit:  Country, country rock, Rock, folk rock
Soittimet:  kitara, laulu, piano, urut
Yhtyeet:  International Submarine Band  The Byrds  The Flying Burrito Brothers  Emmylou Harris
Levy-yhtiöt:  Reprise, A&M
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Gram Parsons, oikealta nimeltään Ingram Cecil Connor III (5. marraskuuta 1946 Winter Heaven, Florida  – 19. syyskuuta 1973 Joshua Tree, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen laulaja, lauluntekijä, kitaristi ja pianisti. Hän toimi lyhyeksi jääneen uransa aikana yhtyeissä The Shilos, The Byrds, The International Submarine Band ja The Flying Burrito Brothers. Gram Parsonsia pidetään country rockin yhtenä suurimmista edelläkävijöistä. Molemmat sooloalbuminsa, GP (1973) ja postuumisti julkaistun Grievous Angel (1974), Parsons teki yhdessä Emmylou Harrisin kanssa.
Gram Parsonsin isoisä oli rikas floridalainen sitrushedelmien suurviljelijä ja äiti tuon yrityksen perijätär. Yläluokkaisesti kasvatettu Parsons kiinnostui musiikista Harvardin yliopistossa ja jätti opintonsa kesken. Parsons kuoli 26-vuotiaana morfiinin ja alkoholin yliannostukseen motellihuoneessaan Joshua Treen kansallispuistossa Kaliforniassa. Hänen ystävänsä, halutessaan toteuttaa kuolleen Parsonsin toiveen, varastivat Parsonsin perheelle kuljetettavana olleen ruumisarkun Los Angelesin lentoasemalla, ajoivat sen syrjäisen tien varteen, täyttivät bensiinillä ja yrittivät polttaa ruumiin. Myöhemmin omaiset saivat poikansa puoliksi palaneen ruumiin huostaansa ja hautasivat sen Louisianaan.
Diskografia

Safe at Home : International Submarine Band (1968)
Sweetheart of the Rodeo : The Byrds (1968)
The Gilded Palace of Sin : Flying Burrito Brothers (1969)
Burrito Deluxe : Flying Burrito Brothers (1970)
GP : Gram Parsons (1973)
Grievous Angel : Gram Parsons (1974)
Early Years (1963–1965) : Gram Parsons (1979)
Live 1973 : Gram Parsons and the Fallen Angels (1982)
Sacred Hearts & Fallen Angels: The Gram Parsons Anthology : Gram Parsons/Various (2001)
Another Side of This Life: The Lost Recordings of Gram Parsons : Sundazed Music (2001)
The Complete Reprise Sessions : Gram Parsons (2006).
Kirjallisuutta

Nyman, Jake: ”Gram Parsons”, Rocktieto. Osa 3 N–Z, s. 46–49.  (Soundi-kirja 16)  Pirkkala:  Fanzine Oy, 1982.  ISBN 951-99372-4-2
Aiheesta muualla

Kotisivut(englanniksi)
Gram Parsonin hauta (englanniksi)
| n k The Byrds |
| --- | --- |
 Clarence White  Chris Hillman  Gene Clark  Gram Parsons  Gene Parsons  Skip Battin  Michael Clarke  David Crosby  Kevin Kelley  Roger McGuinn  John York 
Albumit:  Mr. Tambourine Man  Turn! Turn! Turn!  Fifth Dimension  Younger Than Yesterday  The Byrds’ Greatest Hits  The Notorious Byrd Brothers  Sweetheart of the Rodeo  Dr. Byrds & Mr. Hyde  Ballad of Easy Rider  (Untitled)  Byrdmaniax  Farther Along  The Best of The Byrds: Greatest Hits, Volume II  Byrds  The Byrds  20 Essential Tracks From The Boxed Set: 1965-1990  Live at the Fillmore – February 1969  The Byrds Play Dylan  The Essential Byrds 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Henkilöt:  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC
Thomas Olsen

| Thomas Olsen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 25. kesäkuuta 1995 (ikä 29) Oslo, Norja
Kansalaisuus:   Norja
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  oikea laitahyökkääjä
Maila:  oikea
Pituus:  186 cm
Paino:  90 kg
Seura
Seura:  Jukurit
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  10
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2014–
Aik. seurat:  Vålerenga IF (Norja)
Thomas Olsen (s. 25. kesäkuuta 1995 Oslo, Norja) on norjalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Mikkelin Jukureissa.
Ura > Maajoukkueura

Olsen edusti Norjaa MM-kilpailuissa vuosina 2023 ja 2024 sekä Milanon olympiakisojen 2016 karsinnoissa. Yhteensä hän on pelannut 51 A-maaottelua tehopistein 5+9=14. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 8. huhtikuuta 2017 Lillehammerissa Saksaa vastaan.
Olsen pelasi myös alle 20-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän voitti hopeaa.
Pelityyli

Jukurien kehityspäällikkö Mikko Hakkaraisen mukaan Olsen on dynaaminen ja luisteluvoimainen hyökkääjä, joka on profiloitunut erityisesti maalintekijäksi.
Helsingin päärautatieasema

Helsingin päärautatieasema (aik. Helsingin rautatieasema, lyh. Hki, ruots. Helsingfors centralstation) on Helsingin tunnettu maamerkki ja pääkaupunkiseudun julkisen liikenteen keskipiste. Asemalta lähtevät kaikki pääkaupunkiseudun lähijunat ja se on myös Suomen merkittävin kaukojunien lähtöpaikka. Aseman alla sijaitseva Rautatientorin metroasema on Helsingin metron asemista vilkkain. Helsingin päärautatieasemalta lähtivät myös Venäjälle Pietariin ja Moskovaan liikennöivät junat. Junaliikenne Pietariin loppui 28. maaliskuuta 2022; junaliikenne Moskovaan oli loppunut jo aiemmin.
Rautatie rakennettiin Helsinkiin 1860-luvulla. Arkkitehti Eliel Saarisen 1900-luvun alussa suunnittelema graniittinen asemarakennus on tunnettu kellotornistaan ja kuvanveistäjä Emil Wikströmin Lyhdynkantajat-patsaista. Helsingin päärautatieasemasta on tullut koko Suomen rautateiden symboli. Muun muassa VR on käyttänyt Helsingin päärautatieasemaa ja sen pääsisäänkäynnin vieressä olevia kivipatsaita mainonnassaan.
Yleistä

Helsingin päärautatieasema sijaitsee Helsingin ydinkeskustassa, Kluuvin kaupunginosassa osoitteessa Kaivokatu 1. Asemarakennuksen pääjulkisivu on Kaivokadun puolella. Aseman itäpuolella on Rautatientori, länsipuolella Asema-aukio ja Elielinaukio. Asemalta johtaa Asematunneli Kaivokadun ali Citycenterin (Makkaratalon) maanalaiseen kerrokseen. Asemalta on kulkuyhteys myös sen alla sijaitsevalle Rautatientorin metroasemalle.
Helsingin päärautatieasema on koko pääkaupunkiseudun lähi-, kaukojuna- ja metroliikenteen solmukohta. Aseman kautta kulkee päivittäin 240 000 matkustajaa, ja se on kävijämäärältään Suomen vilkkain rakennus. Noin puolet kulkijoista on junamatkustajia. Arkisin asemalle saapuu ja sieltä lähtee yli sata kaukojunaa ja noin 850 lähijunaa.
Asemarakennuksen ytimen muodostaa aseman keskiosa, jossa toimii odotussalit, lipunmyynti, kioskihalli ja kulkuyhteys Asematunneliin. Aseman itäiseen siipeen eli hallintorakennukseen oli sijoitettu Rautatiehallituksen toimistot. Siellä toimi myös keskusposti, ennen kuin se muutti 1930-luvulla valmistuneeseen Postitaloon. VR:n pääkonttori siirtyi Pasilaan vuonna 2018. Seurauksena itäsiipi muutettiin Scandic Grand Central Helsinki -hotelliksi, joka avattiin vuonna 2021. Länsisiiven maanalaisiin tiloihin sijoitettiin 1970-luvulla matkatavaroiden säilytystilat. Maanpäälliseen kerrokseen rakennettiin 2000-luvulla kahvila ja liiketilaa, ja ylemmissä kerroksessa sijaitsee toimistoja ja liiketiloja. Asemalla on toistakymmentä kioskia ja ravintolaa, joissa vierailee päivittäin yli 20 000 asiakasta.
Historia > Rautatien tulo

Käydessään vuonna 1856 Suomessa keisari Aleksanteri II esitti talouselämän edistämisohjelman. Siinä hän piti tärkeänä edistää sisämaan yhdistämistä merisatamiin kanavilla ja rautateillä. Niinpä alettiin suunnitella Suomen ensimmäistä rautatieyhteyttä Helsingistä Hämeenlinnaan.
Historia > Rautatien tulo > Helsingin ratalinjaus ja rautatieaseman sijainti

Vuonna 1853 esitetyssä ratahankkeessa Helsingin rautatieaseman paikaksi esitettiin Hietalahden torin pohjoisreunaa. Myöhemmin 1857 rautatieaseman sijainniksi ehdotettiin Turun kasarmin lähialueita, kolmantena vaihtoehtona oli Kluuvin kaivon ympäristö. Kesällä ja syksyllä tehtyjen ratalinjaa koskevien tutkimusten pohjalta selvisi, kuinka vaikea projekti rautatien rakentaminen niemen kärjessä sijaitsevaan Helsinkiin oli. Tutkimustulosten pohjalta ratalinjalle hahmottui neljä vaihtoehtoa. Linjaukset poikkesivat kustannuksiltaan toisistaan hyvin paljon. Alkuperäisessä suunnitelmassa radan pääasemaa varten oli varattu 40 800 ruplaa, mutta kalleimman ratkaisun hinnaksi arvioitiin 162 000 ruplaa.
Halvimmassa vaihtoehdossa olisi ratalinja tehnyt Pasilan jälkeen mutkan ja kiertänyt Töölönlahden ympäri. Toisessa linjausvaihtoehdossa rata olisi vedetty suoraan Pasilasta länteen Töölön sokeritehtaan ohitse. Kolmannessa vaihtoehdossa Pasila olisi ohitettu suoraan ja jatkettu Töölönlahden ympäri. Näissä vaihtoehdoissa rautatieasema olisi sijoittunut Turun kasarmin eteläpuolelle. Neljännessä vaihtoehdossa rata vedettäisiin Pasilasta suoraan Töölönlahden ja Kaisaniemen puiston yli Kluuviin, jolloin asema tulisi heti Kluuvin kaivon jälkeen. Tämä vaihtoehto oli kaikkein kallein, ja sen kustannuksiksi arvioitiin 107 970 ruplaa. Se edellytti muita vaihtoehtoja enemmän kallion räjäyttämistä ja Kluuvinlahden täyttämistä.
Kolme ensimmäistä vaihtoehtoa edellyttivät, että Töölönlahden rannalta purettaisiin huviloita ja muita rakennuksia ja rata-alueeksi olisi otettava kaupungin ympäristöstä kaunista ja viljeltyä maata. Lisäksi maa-alueiden pakkolunastuksista aiheutuvat kustannukset olisivat merkittävästi suuremmat kuin neljännessä vaihtoehdossa. Vielä todettiin, että jyrkkä mutka heti rautatieaseman jälkeen kuluttaisi enemmän kiskoja ja junien pyöriä. Tästä olisi seurauksena junan kallistumisvaara, joka vähentäisi veturin vetotehoa. Suorassa ratalinjassa oli etuna esteetön näkymä asemalta radalle kulkevaan liikenteeseen. Lopulta päädyttiin kannattamaan neljättä ratalinjavaihtoehtoa, ja se hyväksyttiin 26. marraskuuta 1857.
Valintaan saattoi vaikuttaa myös se, että rautatieyhtiön teknisenä johtajana toimi tuolloin Knut Stjernvall, jonka isäpuoli Carl Johan Walleen omisti Hakasalmen huvilan Töölönlahden länsirannalla. Kolme muuta ratalinjausta olisivat edellyttäneet huvilan purkamista.
Päätöksen jäljiltä helsinkiläisiä alkoi huolestuttaa Kluuvin kaivon vieressä sijaitsevan Kaisaniemen puiston kohtalo. Oli selvää, että rautatie tulisi valtaamaan osan puiston alueista. Kaupunkilaisten pyynnöstä vuonna 1859 ratalinjaa siirrettiin hieman itäänselvennä, jotta puiston kaksi suurta ja kaunista kumparetta saatiin säästettyä.
Historia > Rautatien tulo > Kluuvinlahden täyttäminen

Alue, johon Helsingin rautatieasemaa alettiin suunnitella, on entistä merenpohjaa. 1800-luvulla paikka oli liejuinen ja haiseva, kaatopaikkana ja yleisenä käymälänä käytetty vesialue. Kluuvinlahtea alettiin täyttää jo 1830-luvulla, mutta täyttö alkoi toden teolla, kun rautatietä alettiin rakentaa.
Lahti padottiin Hakasalmen kohdalta, Kluuvin suo ojitettiin, ja padon taakse rakennettiin kivireunainen kokooja-allas, josta vesi pumpattiin tuulivoimalla Töölönlahteen. Alueelle ajettiin vuosikymmenien aikana hevoskuormittain hiekkaa.
1830-luvun suunnitelmien mukaan Kaivokadun pohjoispuolinen ja Mikonkadun länsipuolinen alue piti jakaa kahteen kortteliin, jotka saisivat nimen Hyeena ja Hilleri ja jotka Hakasalmenkatu eli nykyinen Keskuskatu erottaisi toisistaan. Päätös rautatien rakentamisesta määräsi Hyeenaksi ja Hilleriksi nimettyjen korttelien kohtalon. Knut Stjernvall laati lopullisen ratasuunnitelman vuonna 1859. Hän ehdotti, että ratapihan itäpuolella olevaan Hyeena-korttelin paikalle tulisi avara tori. Hyeena-korttelilla sijainneet vähäiset rakennukset purettiin, ja se muutettiin nykyiseksi Rautatientoriksi. Hilleri-korttelin reunalle alettiin rakentaa Helsingin ensimmäistä rautatieasemaa.
Rautatietyömaa muutti huomattavasti Helsingin kaupunkikuvaa. Rautatietä paalutettiin suurten tukkien avulla, ja lahden sivustalle asennettiin kivetystä. Rautatien tieltä Kaisaniemen puistosta jouduttiin kaatamaan haapoja, mutta puistoa pyrittiin säästämään niin paljon kuin suinkin oli mahdollista. Linnunlaulusta räjäytettyä kalliota upotettiin Töölönlahteen tulevan ratalinjan alle. Maaliskuussa 1861 ratapengerrys Töölönlahden yli oli valmis. Vesiliikennettä varten rakennettiin kaksi kivestä holvattua alikulkusiltaa. Suurempi alikulkusilloista oli 7 kyynärää ja pienempi 3 kyynärää. Rataosan rautatiekiskot tilattiin Englannista, ja ne saapuivat höyrylaivalla Helsingin Eteläsatamaan marraskuussa 1857.
Historia > Ensimmäinen asemarakennus

Alkuperäisten suunnitelmien mukaan kaikki Helsinki–Hämeenlinna-radan asemarakennukset piti rakentaa puusta. Pian kuitenkin alettiin toivoa, että pääkaupungin asemarakennus rakennettaisiin arvokkaampaa materiaalia käyttäen. Rautatierakentaminen oli Suomessa uutta, eikä valmiita malleja uusille asemarakennuksille ollut. Niinpä Hämeen lääninarkkitehti Carl Albert Edelfeltiltä pyydettiin piirustuksia erilaisista vaihtoehdoista, jotka esiteltiin lokakuussa 1859.
Pienemmän yksikerroksisen rakennuksen kustannusarvio oli noin 27 000 ruplaa ja suuremman kaksikerroksisen rakennuksen noin 40 000 ruplaa. Puusta rakennettu asema olisi maksanut vain 18 000 ruplaa. Laskelmat eivät sisältäneet perustan paalutuskustannuksia, jotka mutaisella Kluuvinlahden rannalla olivat suuret.
Kauppaneuvos Borgström ja ylijohtaja von Born kannattivat kaikkein pienintä puista rakennusta väliaikaiseksi asemarakennukseksi, sillä matkustajamäärät olisivat melko pienet niin kauan kunnes rataa jatkettaisiin Hämeenlinnasta eteenpäin. Lisäksi aseman palovaara arvioitiin kohtalaisen pieneksi, sillä kaupungin asutus ei sijainnut aivan aseman läheisyydessä. Ylijohtaja Gyldén ja kuvernööri Antell kannattivat suurinta vaihtoehtoa ja ehdottivat, että asema tulisi rakentaa kerralla riittävän suureksi ja pysyväksi. Lisäksi kivisen rakennuksen paloturvallisuus olisi huomattavasti puista rakennusta parempi. Pieni kivinen rakennus katsottiin liian pieneksi, sillä asemalle tarvittiin odotussalit ja liikennetilat. Lisäksi yläkertaan tuli sijoittaa Suomen rautatiehallitukselle työhuoneet ja aseman virkamiehille asunnot. Lopulta äänestyksen uudesta rautatieasemasta voitti suuri kivinen asemarakennus.
Työt Helsingin ja Hämeenlinnan väliselle 108 kilometrin rataosuudelle aloitettiin vuonna 1858. Helsingin ensimmäinen rautatieasemarakennus valmistui vuonna 1861, mutta se avattiin liikenteelle vasta 17. maaliskuuta 1862. Rautatieasemapaikat nimettiin alkuaikoina ainoastaan ruotsiksi. Helsingin rautatieaseman suomenkielinen nimi virallistettiin vuonna 1897.
Aseman raiteet sijaitsivat aivan aseman vieressä Kaivokadun reunassa. Laitureiden päälle rakennettiin suuri puurakenteinen katos. Lähiliikenteen matkustajat tulivat juniin suoraan rautaportista Kaivokadulta ja ainoastaan kaukomatkustajat kulkivat asemahallin läpi. Rakennus sijaitsi lähempänä Kaivokatua kuin nykyinen asemarakennus. Sen pääty osoitti Kaivokadulle, ja pääsisäänkäynti oli Rautatientorille päin. Kaikki Edelfeltin suunnittelemat asemat olivat yksinkertaista sivuasematyyppiä, myös Helsingin asemarakennus, vaikka se sijaitsi radan päätepisteessä. Asemarakennuksen pohjoispuolelle, nykyisen aseman itäisen siiven paikalle sijoitettiin tavara-aseman makasiini. Asema-alueelle rakennettiin noin kahdeksan hehtaarin laajuinen ratapiha veturitalleineen ja konepihoineen. Ratapiha sijaitsi pääradan länsipuolella, suunnilleen nykyisen asemarakennuksen länsisiiven päässä. Veturitallissa oli paikka yhteensä 12 veturille.
Historia > Ensimmäinen asemarakennus > Ulkoasu

Helsingin asema oli alkuperäisissä piirustuksissa kaksikerroksinen, ja sen pohjoispäädyssä oli kahdeksankulmainen kellotorni. Asemarakennus rakennettiin kuitenkin kolmikerroksiseksi ilman kellotornia. Arkkitehtonisesti se oli yhdistelmä uusgotiikkaa ja uusrenessanssia, jotka olivat Euroopan muidenkin silloisten rautatieasemien yleisiä tyylejä.
Helsingin vanha asemarakennus oli kuin romanttinen pittoreski kartano, jonka pienellä koolla ja yksinkertaisella ulkonäöllä haluttiin myös kunnioittaa tsaaria ja Pietaria. Tudor-tyylinen, tiilirakenteinen ja rapattu asemarakennus oli verhoiltu luonnonkivellä. Alkuperäisissä suunnitelmissa asemarakennuksen oli tarkoitus olla tiilipintainen, mutta elokuussa 1860 rappaus lisättiin suunnitelmaan suuremman säänkestävyyden saavuttamiseksi. Aseman julkisivussa uusrenessanssin aiheita olivat muun muassa kerroslistat ja ikkunoiden ryhmittäminen akseleiksi. Gotiikkaan viittasivat tornin sakarat, turellit kattokulmissa ja Tudor-aiheiset kaaret ikkuna- ja oviaukoissa.
On arvioitu, että Edelfelt sai vaikutteita Helsingin rautatieasemaan Englannin vierailultaan, Vaasassa toimineen Carl Axel Setterbergin arkkitehtuurista sekä Nicholas Benoisin suunnittelemasta Pietarhovin asemasta, jossa oli monia yhtäläisyyksiä Helsingin asemaan.
Historia > Ensimmäinen asemarakennus > Sisätilat

Helsingin asemarakennuksen sisäänkäynti oli rakennuksen keskivaiheilla, ja suoraan sitä vastapäätä olivat matkatavaratoimisto ja lipunmyynti sekä muita aseman toimitiloja.
Rautatieasemilla ja junissa vallitsi nykyisestä poikkeava luokkajako, ja siksi asemille rakennettiin ensimmäiselle, toiselle ja kolmannelle luokalle omat odotushuoneet ja ravintolat. Aseman odotushuoneet ja ravintolat rakennettiin rakennuksen ensimmäisen kerroksen molempiin päihin.
Aseman eteläisessä päädyssä sijaitsivat 1. ja 2. luokan odotushuoneet ja pohjoisessa päädyssä 3. luokan odotushuone. Molempiin odotushuoneisiin oli liitettynä omat luokkajakoiset ravintolat. Asemalla ei ollut keskushallia, vaan asemalaiturille mennessään matkustajat kiersivät odotushuoneiden kautta.
Ensimmäisessä kerroksessa sijaitsi myös rautatieaseman konttoreita, virkamieshuone, lamppuhuone ja naistenhuone. Toisessa kerroksessa olivat rautatiepäällikön, asemapäällikön ja kamreerin asuinhuoneet. Kolmannessa kerroksessa sijaitsivat vahtimestarin ja insinöörimekaanikon asunnot. Lisäksi kolmannessa kerroksessa oli myös varastotilaa. Muista rautatieasemista poiketen Helsingin asemalle tuli kaasuvalaistus, sillä kaupungin ensimmäinen kaasulaitos oli vastikään valmistunut aseman viereen, nykyisen Postitalon kohdalle.
| Kerros | Selitykset | Kerroksen pohjakuva |
| --- | --- | --- |
| Pohjakerros |  Naisten WC  Keittiö   ?  Matkatavarat  Konduktöörien taukotila  Lamppuhuone  Keittiö  1. ja 2. luokan odotussali  Tarjoiluhuone  Lipunmyynti  Vahtimestari   ?  Tarjoiluhuone  3. luokan odotussali  Lennätinhuone  Eteishalli  Pääsisäänkäynti |  |
| 2 |  Asuinhuoneisto  Kamari  Ruokasali  Kodinhoitohuone  Keittiö  Rautatiepäällikön asunto  Eteinen  Käytävä  Salonki  Arkistohuone  Asuinhuone  Asuinhuone  Asuinhuone  Kamreerin asunto  Parveke |  |
| 3 |  Kamari  Ruokasali  Kodinhoitohuone  Keittiö  Varastohuone  Ullakko  Käytävä  Eteinen  Käytävä  Salonki   ?  Lasten huone  Vahtimestarin asunto |  |