stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mekaniikan ongelmat
Sisältö

Teos tarkastelee erilaisia mekaniikan ongelmia, liittyen erityisesti vipuvarsiin ja liikkeeseen. Tekstissä ongelmat ja niiden ratkaisut havainnollistetaan käyttäen kulmia ja ympyröitä, jotka on ainakin uudemmissa painoksissa esitetty myös kuvina.
Muutamia ongelmia ja ratkaisuja:
Miksi keskellä laivaa olevat soutajat antavat suuremman panoksen laivan liikkeelle? (Keskellä laivaa alus on leveämpi, joten suurempi osa airoista mahtuu laivan sisälle, jolloin vipuvarsi on suurempi.)
Miksi heittoaseen nopeus on suurempi, jos se heitetään lingolla kuin jos se heitetään kädestä? (1. Kappaletta on helpompi liikuttaa, jos se on jo liikkeessä, lingossa tms. 2. Pyöritettäessä linko muodostaa ympyrän, jonka keskipisteessä on käsi. Mitä pidempi säde pyöritettäessä on, sitä suurempi on nopeus ympyrän kehällä.)
Miksi pieni peräsin liikuttaa laivaa pientä voimaa käyttämällä?
Miksi pallomaiset ja pyöreät kappaleet ovat helppoja liikuttaa?
Miksi lankku on sitä heikompi ja taittuu sitä helpommin mitä pidempi se on?
Miksi pieni kiila voi saada aikaan suuren paineen ja halkaista suuria massoja?
Miksi pähkinät on helpompi rikkoa pähkinänsärkijällä kuin iskemällä?
Miksi pitkää lautaa on hankalampi kantaa olkapäällä laudan päästä kuin sen keskeltä?
Miksi heitetty esine lopulta pysähtyy?
Kirjallisuutta

Aristotle: Mechanical Problems. Teoksessa Aristotle’s Works.  (Volume XIV: Minor Works. Loeb Classical Library 307)  Cambridge, Massachusetts:  Harvard University Press.  ISBN 0-674-99338-1  Kreikankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.
Doina Melinte

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Doina Melinte |  Doina Melinte |  Doina Melinte |  |
Maa:   Romania
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Los Angeles 1984 | 800 metriä |  |
|  Hopeaa | Los Angeles 1984 | 1 500 metriä |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Rooma 1987 | 1 500 metriä |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Indianapolis 1987 | 1 500 m |  |
|  Kultaa | Budapest 1989 | 1 500 m |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Stuttgart 1986 | 1 500 metriä |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Milano 1982 | 800 metriä |  |
|  Kultaa | Pireus 1985 | 1 500 metriä |  |
|  Kultaa | Budapest 1988 | 1 500 metriä |  |
|  Kultaa | Haag 1989 | 800 metriä |  |
|  Kultaa | Glasgow 1990 | 1 500 metriä |  |
|  Hopeaa | Göteborg 1984 | 800 metriä |  |
|  Pronssia | Genova 1992 | 1 500 metriä |  |
Doina Melinte (o.s. Besliu, s. 27. joulukuuta 1956 Hudeşti) on romanialainen keskimatkojen juoksija ja olympiavoittaja.
Melinte osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Moskovassa 1980 mutta ei vielä selviytynyt 800 metrin juoksun välieriä pidemmälle. Vuonna 1981 hän alitti 800 metrillä kaksi minuuttia ja voitti mestaruuden Universiadeissa. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 hän sijoittui 800 metrillä kuudenneksi ja 1 500 metrillä yhdeksänneksi. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän sijoittui molemmilla matkoilla kuudenneksi.
Los Angelesin 1984 olympialaisissa Melinte voitti kultaa 800 metrillä ja hopeaa 1 500 metrillä. Arvokisojen mitaliputki jatkui 1 500 metrin pronssilla sekä vuonna 1986 Stuttgartin EM-kilpailuissa että vuonna 1987 Rooman MM-kilpailuissa. Vielä Splitin EM-kilpailuissa 1990 hän sijoittui 1 500 metrillä kuudenneksi ja Tokion MM-kilpailuissa 1991 neljänneksi.
Sisäratojen MM-kilpailuissa Melinte voitti 1 500 metrillä kultaa vuosina 1987 ja 1989 ja sijoittui neljänneksi vuonna 1991. Sisäratojen EM-kilpailuissa hän saavutti vuosina 1982–1992 viisi kultaa, yhden hopean ja yhden pronssin. Melinte juoksi sisäradoilla kolme maailmanennätystä. 13. helmikuuta 1988 maililla ajan 4.18,86 ja 9. helmikuuta 1990 maililla 4.17,14 ja samassa juoksussa väliaikana 1 500 metrillä ajan 4.00,27. Mailin ennätyksen rikkoi Genzebe Dibaba vuonna 2016 ja 1 500 metrin ennätyksen Regina Jacobs vuonna 2003.
Meidias-maalari

| Meidias-maalari |
| --- | --- |
 Meidias-maalarin punakuviotekniikalla maalaama, savenvalaja Meidiaan tekemä ja signeeraama kalpis, n. 420–400 eaa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 400-luku eaa.
Kuollut: 300-luku eaa.
Ammatti:  vaasimaalari
Taiteilija
Aktiivisena:  n. 420–390 eaa.
Taidesuuntaus:  punakuviokeramiikka
Meidias-maalari oli antiikin kreikkalainen vaasimaalari, joka maalasi attikalaista punakuviokeramiikkaa. Hän toimi Ateenassa klassisella kaudella noin vuosina 420–390 eaa. Maalarin oikeaa nimeä ei tunneta. Tutkimuksessa käytetty nimitys perustuu siihen, että hän maalasi savenvalaja Meidiaan signeeraamia vaaseja. Joskus heidät on nähty samana henkilönä.
Meidias-maalari maalasi monenlaisia ja -kokoisia vaaseja, joista monet olivat naisten käyttämiä tyyppejä, kuten hydriat ja erilaiset hajusteastiat. Myös hänen vaasimaalauksensa kuvasivat naisten kotoisia askareita sekä kuolevaisten maailmassa että mytologisessa ympäristössä. Hahmojen asennot ovat usein lähes teatraalisia. Maalarin työt on yhdistetty yhteen henkilöön tyylillisin perustein.
Meidias-maalarin tunnetuin teos on savenvalaja Meidiaan signeeraama kalpis, joka on nykyisin British Museumissa. Sen koristelussa on kahdessa vaakasuuntaisessa vyöhykkeessä sulokkaita naishahmoja, kuten Leukippoksen tyttäriä ja hesperidejä.
Teoksia

Hydria, n. 420–410 eaa.
Lekyytti, n. 420–410 eaa.
Lekyytti, n. 420–410 eaa.
Lekyytti, n. 420 eaa.
Lekyytti, n. 410–400 eaa.
Medma

| Medma> Μέδμα.Sijainti |
| --- | --- |
 Medma
Koordinaatit:  38°29′14″N, 15°58′34″E
Valtio:  Italia
Paikkakunta:  Rosarno, Reggio Calabria, Calabria
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  n. 600-luku eaa.–1. vuosisata jaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Suur-Kreikka
Aiheesta muualla
  Medma Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Medma (m.kreik. Μέδμα, myös Medmē, Μέδμη, Mesma, Μέσμα) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Suur-Kreikassa eli Magna Graeciassa nykyisen Italian alueella. Se sijoitetaan nykyisen Rosarnon kaupungin paikalle.
Maantiede

Medma sijaitsi Apenniinien niemimaan ”saappaankärjen” eli Bruttiumin niemimaan ja myöhemmän Calabrian alueen länsirannikolla eli Tyrrhenanmeren puolella. Se oli rakennettu Hipponionin kaupungin ja Metauros-joen (nyk. Petrace) suun väliselle alueelle noin 43 kilometriä pohjoiseen Rhegionin kaupungista ja nykyisestä Reggio di Calabriasta. Kaupungin lähellä sijaitsi samanniminen lähde, josta sen sanottiin saaneen nimensä. Strabonin kuvauksen perusteella kaupunki sijaitsi hieman sisämaassa, kun taas rannikolla sillä oli erillinen satama nimeltä Emporion. Se on joskus sijoitettu nykyisen Nicoteran paikalle.
Medman kaupunkivaltion vallassa olleeseen alueeseen kuului nykyisen Rosarnon tasanko sekä Aspromonte-vuorten alarinteet, ja sen pinta-alaksi on arvioitu noin 100 neliökilometriä.
Historia

Medma perustettiin varhaisemman suurkreikkalaisen kreikkalaiskaupungin Lokroi Epizefyrioin siirtokuntana. Sen perustaminen ajoitetaan varhaiselle arkaaiselle kaudelle 600-luvulle eaa. Kaupungin historia tunnetaan antiikin lähteistä melko huonosti, eikä se vaikuta nousseen alueen suurten kaupunkien joukkoon. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Medmaios (Μεδμαῖος) ja Mesmaios (Μεσμαῖος).
Vuonna 422 eaa. Medma oli Hipponionin tavoin sodassa emäkaupunkiaan Lokroita vastaan. Sisilian Syrakusan tyranni Dionysios asutti vuonna 396 eaa. 4 000 medmalaista Messenen paikalle. Tätä on kuitenkin epäilty, koska sen on arvioitu vastanneen kaupungin koko tuonaikaista väestöä, mutta arkeologia ei tue sitä käsitystä, että kaupunki olisi lakannut olemasta jo tuolloin. Medman tiedetään lyöneen omaa rahaa 300-luvulta eaa. lähtien. Aiemmat rahat olivat kaupungin 400-luvulta eaa. lähtien yhdessä Krotonin kassa lyömiä.
Roomalaisella kaudella kaupunki vaikuttaa selvinneen suhteellisen hyvin muita alueen kaupunkeja kohdanneesta taantumisesta, ja se oli olemassa vielä Strabonin ja Pliniuksen aikana ensimmäisellä vuosisadalla eaa. ja jaa. Kaupungin nimi ei kuitenkaan esiinny enää Ptolemaioksella.
Rakennukset ja löydökset

Medman varsinaisen kaupunkialueen kooksi on arvioitu noin 30–35 hehtaaria. Kaupungin paikalta on löydetty jäänteitä hellenistiseltä ja roomalaiselta kaudelta, mukaan lukien useiden pyhäkköjen rauniot sekä lukuisia hautoja. Esinelöytöihin lukeutuu muun muassa terrakottaisia votiivilahjoiksi tarkoitettuja pienoispatsaita. Ne on omistettu ennen kaikkea Persefonelle (Korelle) ja Athenelle (Hippia, Promakhos).
Rosarnossa on nykyisin Medman arkeologinen alue, jonka yhteydessä toimii pieni museo.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Medma Wikimedia Commonsissa
Arkaainen terrakottafiguriini Medmasta, n. 490 eaa. British Museum.
Puhdastila

Kuituoptiikan testausta puhdastilassa
Mikroelektroniikan valmistukseen tarkoitettu puhdastila rakenteilla
Puhdastiloissa käytetään kuvan esittämää päähinettä ja hengityssuojaa. Suojalaseja käytetään vain puhtaimmissa puhdastiloissa.
Puhdastilalla tarkoitetaan kontrolloitua tilaa, missä valittuja olosuhteita ylläpidetään työskentelyn tai tuotteen puhtauden varmistamiseksi. Puhdastilan teknisessä toteutuksessa suuri määrä ilmaa painetaan ylhäältä HEPA-suodattimen läpi alas mahdollisemman tasaisena laminaarisena virtauksena, jonka tarkoitus on työntää männän tavoin epäpuhtaudet pois kriittisiltä vyöhykkeiltä. Tämä toteutetaan pääasiassa puhtaimmissa ISO-luokissa. Luokasta ISO 6 ja sitä "likaisemmissa" käytetään nimitystä turbulenttinen ilmavirtaus. Turbulenttisessa ilmanjaossa pääpaino on ilman epäpuhtauksien laimentaminen haluttuun tasoon. Puhdastilaan rakennettu tuotantolaitteisto on yleensä ritilälattialla ja katto on kauttaaltaan peitetty hepa-suodattimilla, jolloin ilmavirtaus koko tuotantotilan alalta on tasainen. Suuren kiertävän ilmamäärän vuoksi energiaa kuluu paljon, minkä vuoksi lattianeliöt tällaisessa tilassa ovat kalliita. Suurin epäpuhtauksien lähde on käyttöhenkilöstö, joka joutuu olemaan erityisessä puhdastila-asussa. GMP-puhdastiloissa "ritilälattioita" ei saa käyttää kontaminaatiovaaran vuoksi.
Virallinen puhdastilojen määritelmä kuuluu standardin ISO-146441-1 mukaan: Puhdastila on tila, missä ilmassa esiintyvien partikkeleiden määrää kontrolloidaan, ja joka on rakennettu sekä jota käytetään niin, että minimoidaan partikkeleiden sisäänpääsy, syntyminen ja pysyminen tilassa, ja missä kaikkia asiaan liittyviä parametreja, kuten lämpötilaa, kosteutta ja ilmanpainetta kontrolloidaan tarpeen mukaan.
Puhdastilojen luokitus ja käyttö

Pääasialliset säädettävät parametrit ovat vaihtuvan ilman määrä, ilmankosteus ja lämpötila. Näitä suureita valvotaan monitorointijärjestelmän avulla. Puolijohdeteollisuudessa seurataan myös tilaan tuotavan ilman partikkelien määrää ja kokoa. Standardin ISO-14644, osassa 1 on esitetty suurimmat sallittu partikkelikoot ja määrät. Puhtausluokkia on 9 kappaletta (ISO 1, ISO 2 jne...), ISO 1:n ollessa puhtain luokka. Laajalti käytetyssä Yhdysvaltalaisessa luokittelussa (Federal Standard 209) merkinnät, esimerkiksi 100, joka on hyvin puhdas, tarkoittaa että kyseisessä tilassa on suurempia kuin 0,5 μm partikkeleita korkeintaan 100 kpl kuutiojalassa. Tästä luokittelutavasta pyritään kuitenkin eroon, koska Yhdysvalloissakin on ratifioitu ISO-standardin mukaiset luokittelutavat. Yhdysvaltalaisen ja ISO vastaavuus on seuraava: ISO 3 = FED STD 209 1, ISO 4 = 10, ISO 5 = 100 jne. ISO-standardi sisältää 2 FED STD 209 tiukempaa puhtausluokkaa. Luokittelutavoilla pyritään yhdenmukaistamaan luokittelua, joka on hyvin vaihtelevaa. Vertailun vuoksi on hyvä tietää, että normaalissa huonetilassa partikkeleita on miljoonia. Rakenteeltaan puhdastilat ovat sellaisia, että käynti puhtaamman luokan tiloihin tapahtuu aina edellisen puhtausluokan tiloista.
Käyttötarkoituksen mukaan puhdastilat voidaan luokitella eri tavoin. Puhdastiloja on nykyään kaikessa teollisessa tuotannossa, missä halutaan pitää prosessiin kuulumattomat epäpuhtaudet poissa. Lääketieteen puhdastiloissa huolehditaan pääasiassa eliöllisen ei toivotun materiaalin leviämisestä.  Lääkeainevalmistuksessa puhdastilan suunnittelua, rakentamista ja käyttöä ohjaavat GMP (Good Manufacturing Practices) -säädökset. Elintarviketeollisuudessa tilojen puhtaudesta huolehditaan riittävän usein tapahtuvalla pesulla, mutta yleensä nämä tilat eivät kuitenkaan ole varsinaisiksi puhdastiloiksi luokiteltuja. Valmistavassa teollisuudessa puhdastiloja voidaan toteuttaa työpisteittäin, jolloin kyseinen työpiste on sijoitettu erilliseen huoneeseen tai muovitelttaan, jossa on oma ilmanvaihto. Puolijohdeteollisuudessa taas vaaditaan hyvin tarkkaa pölyn sekä muiden epäpuhtauksien poistoa ja nanoteknologiaa ei juuri toteuteta ilman kaikkien pientenkin epäpuhtauksien poistamista työskentelyalueelta.
Puhdastilojen luokitus ja käyttö > Käyttökoulutus

Pohjoismaiden ainoat koulutuskäytössä olevat puhdastilat sijaitsevat Technopolis Kuopiossa.
Puhdastilan ilmavirtausperiaatteet

| --- | --- |
Ilmanvirtauskaavio puhdastilasta, jossa turbulenttisia virtauksia.: Ilmanvirtauskaavio puhdastilasta, jossa laminaarinen virtaus.
Yleistä puhdastiloista

Puhdastilat voivat olla hyvin suuria. Puhdastiloihin voidaan sisällyttää tuotantolaitoksia, joiden tuotantotilat käsittävät tuhansia neliömetrejä. Ne ovat laajamittaisessa käytössä puolijohteiden valmistuksessa, biotekniikassa, biotieteessä sekä muilla tieteenaloilla, jotka ovat herkkiä ympäristön epäpuhtauksille.
Puhdastiloihin ulkoapäin virtaava ilma suodatetaan pölyn poistamiseksi, ja sisäilmaa kierrätetään jatkuvasti HEPA- ja/tai ULPA-suodattimien lävitse, jotta puhdastilojen sisällä syntyneet epäpuhtaudet saadaan poistettua.
Puhdastiloissa käytetään mahdollisimman paljon automaatiota ja robotteja, koska merkittävin epäpuhtauksien lähde on ihminen itse. Henkilökunta kulkee puhdastilaan sisälle ja sieltä ulos ilmalukon kautta, johon voi sisältyä läpikulku puhalluskaapin kautta. Puhalluskaapin tarkoitus on poistaa mahdollinen irtopöly vaatteista paineilman avulla. Puhdastilassa käytetään suojaavia vaatteita, kuten huppuja, kasvosuojaimia, käsineitä, jalkineita ja haalareita.
Puhdastilan sisällä käytettävät välineet on suunniteltu aiheuttamaan mahdollisimman vähän epäpuhtauksia ilmaan. Ainoastaan erikoisvalmisteisia moppeja ja sankoja käytetään. Puhdastilan kalusteet on suunniteltu tuottamaan mahdollisimman vähän partikkeleita sekä olemaan helposti puhdistettavia.
Yleiset luonnonkuiduista valmistetut materiaalit, kuten paperi, kynät ja kankaat, ovat usein kiellettyjä ja korvattu vaihtoehtoisilla materiaaleilla. Puhdastilat eivät ole steriilejä eli vapaita mikrobeista; ainoastaan ilmassa liikkuvien partikkeleiden määrä on rajoitettu. Yleensä partikkeleiden määrä tarkistetaan siihen tarkoitetulla mittalaitteella. Mikrobien havaitsemiseen ja laskentaan käytetään ympäristön seurantamenetelmiä.
Jotkin puhdastilat pidetään positiivisessa ilmanpaineessa mahdollisten vuotojen varalta. Vuodon syntyessä ilma virtaa ulos tilasta eikä tilaan pääse virtaamaan suodattamatonta ilmaa.
Joissakin puhdastiloissa käytettävät HVAC-järjestelmät säätävät ilmankosteuden niin alhaiseksi, että lisälaitteistojen ("ionisaattoreiden") käyttö on välttämätöntä, jotta sähköstaattisilta purkauksilta vältyttäisiin.
Alhaisen ISO-luokituksen mukaisissa puhdastiloissa saattaa olla riittävää pitää vain erikoisvalmisteisia kenkiä, joissa on täysin sileä, pölyä ja likaa keräämätön pohja. Turvallisuussyistä kengänpohjalliset eivät kuitenkaan saa muodostaa liukastumisvaaraa. Puhdastilaan ei yleensä pääse ilman puhdastilapukua.
Puhdastilan sisääntulossa ei välttämättä käytetä puhalluskaappia, jos vaatimustasot ilman epäpuhtauksien suhteen eivät ole tiukat. Puhdastilapuku puetaan erillisessä pukuhuoneessa.
Jotkin tuotantolaitokset eivät käytä täysin luokiteltuja puhdastiloja, mutta epäpuhtausvaatimuksien ylläpitämiseksi käytössä on joitain puhdastilakäytäntöjä.
Puhdastilakäytännöt

Puhdastilojen sisälle tuotavien materiaalien ja tavaroiden tulee olla puhtaita. Tämän vuoksi voidaan käyttää järjestelyä, jossa puhdas tavara pakataan etukäteen monikerroksiseen pakkaukseen, joka sitten puretaan asteittain auki siirryttäessä korkeampaan puhdastilaluokkaan.
Muita puhdastilaratkaisuja

Yksi tekninen ratkaisu pienen puhdastilan luomiseen on suojakäsineillä varustettu vetokaappi. Tällaisesta on esimerkkinä nykyaikainen keskoskaappi.
Kirjallisuutta

Whyte, William: Cleanroom Technology : Fundamentals of Design, Testing and Operation.  Toronto:  John Wiley & Sons Canada, Limited, 2001.  ISBN 0-471-86842-6  (englanniksi)
Pavel Melnikov (soutaja)

| Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Venäjä.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Venäjä> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Atlanta 1996 | kahdeksikko |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | St. Catharines 1999 | kahdeksikko |  |
Pavel Melnikov (s. 8. elokuuta 1969) on venäläinen soutaja. Hän saavutti Atlantan olympialaisissa 1996 pronssia kahdeksikossa. Hän saavutti maailmanmestaruuskilpailuissa pronssia kahdeksikossa St. Catharinesissa 1999 sekä sijoittui samassa luokassa neljänneksi Tampereella 1995 ja Kölnissä 1998.
Kai Mellén

Kai Allan Juhani Mellén (s. 9. toukokuuta 1927 Viipuri) on suomalainen diplomi-insinööri ja lentokonesuunnittelija. Mellén on osallistunut useiden Polyteknikkojen ilmailukerhon PIK-sarjan lentokoneiden suunnitteluun. Hän osallistui pääsuunnittelijana PIK-11 Tumpun, PIK-15 Hinun, PIK-21 Super-Sytkyn ja PIK-26 Mini-Sytkyn suunnitteluun. Super-Sytkyn hän myös itse rakensi. Mellén toimi myös koelentäjänä, lentäen esimerkiksi PIK-10 Moottoribabylla, PIK-11 Tumpulla, PIK-15 Hinulla ja PIK-21 Super-Sytkyllä. Myöhemmin hän kuului muun muassa PIK-15 Hinun pohjalta kehitetyn PIK-19 Muhinun suunnittelua seuranneeseen asiantuntijaryhmään.
Vuonna 1981 Suomen Ilmailuliitto palkitsi Mellénin Suomen Ilmailupatsaalla ansiokkaasta työstä Suomen siviili-ilmailun hyväksi.
Mellilän vaakuna

Mellilän vaakuna (1969–2008)
Mellilän vaakuna oli Mellilän kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa maatalouspitäjän neljään henkikirjoituskylään.
Vaakunan selitys kuuluu  ”vihreässä kentässä neljä kultatähkää, jotka yhtyvät varsistaan ristiksi.” Vaakunan on suunnitellut Kaj Kajander, ja Mellilän kunnanvaltuusto hyväksyi sen 10. maaliskuuta 1969. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 11. heinäkuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Mellilä yhdistyi Loimaan kaupunkiin.
Meksikonviirusirkkunen

| Meksikonviirusirkkunen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Sirkkulit Passerellidae
Suku::  Xenospiza
Laji::  baileyi
Kaksiosainen nimi
 Xenospiza baileyi  Bangs, 1931 

Katso myös
   Meksikonviirusirkkunen Wikispeciesissä   Meksikonviirusirkkunen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Meksikonviirusirkkunen (Xenospiza baileyi) on sirkkuleihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan uhanalaisena Meksikossa.
Koko ja ulkonäkö

Meksikonviirusirkkunen kasvaa 12–13 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Lajin pää, selkä ja siivet ovat pohjaväriltään punaruskeat ja niissä on runsaasti tummempia raitoja. Päässä on valkoinen silmäkulmajuova. Meksikonviirusirkkusen pyrstö on tumman ruskea ja reunoistaan punaruskea. Linnun rinta ja vatsa ovat harmahtavan valkoiset, ja rinnassa ja kyljissä on runsaasti mustia viiruja.
Levinneisyys ja elintavat

Meksikonviirusirkkusta tavataan Méxicon lähellä ja Durangossa. Aiemmin havaintoja on ollut myös Jaliscosta. Lajin elinympäristöä ovat vuoristojen yksittäisiä puita kasvavat ruohomaat 2 800–3 050 metrin korkeudella merenpinnasta. Se liikkuu pareittain tai pieninä ryhminä. Meksikonviirusirkkusen ravintoa ovat kasvien siemenet ja hyönteiset. Lajin pesimäkausi on keväällä ja kesällä. Pesä sijaitsee maassa heinätuppaan juurella. Naaras munii kahdesta neljään munaa.
Meksikonviirusirkkunen luokitellaan erittäin uhanalaiseksi, ja kannan kooksi arvioidaan 1 300–10 000 täysikasvuista yksilöä. Kantaa uhkaa elinympäristön häviäminen laiduntamisen, kulottamisen ja puuviljelmien istuttamisen vuoksi. Myös pesintöjen alhainen onnistuminen on uhka.
.
Melibioosi

| Melibioosi |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  ((2R,3R,4S,5S,6R)-6-[[(2S,3R,4S,5R,6R)-3,4,5-trihydroksi-6-(hydroksimetyyli)oksan-2-yyli]oksimetyyli]oksaani-2,3,4,5-tetroli
CAS-numero:  5340-95-4
PubChem CID:  440658
SMILES:  C(C1C(C(C(C(O1)OCC2C(C(C(C(O2)O)O)O)O)O)O)O)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C12H22O11
Moolimassa:  342,296 g/mol
Sulamispiste:  84-85 °C
Liukoisuus veteen:  Veteen 2500 g/l
Melibioosi (C12H22O11) on disakkarideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdisteen rakenne koostuu galaktoosista ja glukoosista, joita yhdistää glykosidisidos. Molemmat monosakkaridit ovat melibioosin rakenteessa pyranoosimuodossa.
Ominaisuudet ja metabolismi

Melibioosi on huoneenlämpötilassa väritöntä kiteistä ainetta, joka liukenee erittäin hyvin veteen. Happamissa liuoksissa se hydrolysoituu galaktoosiksi ja glukoosiksi. Yhdiste on optisesti aktiivinen. Melibioosin ominaiskiertokyky vesiliuoksessa muuttuu ajan kuluessa mutarotaation vuoksi arvosta +111,7 arvoon +129,5. Melibioosi ei ole yhtä makeaa kuin sakkaroosi.
Monet kasvit, sienet ja bakteerit sisältävät invertaasientsyymiä, joka hydrolysoi raffinoosin melibioosiksi ja fruktoosiksi ja sitä voidaan eristää muun muassa melassista. Monilla niistä on myös alfagalaktosidaasientsyymi, joka katalysoi melibioosin hydrolyysiä monosakkarideikseen. Ihmisellä ei ole näitä entsyymejä. Leivinhiivalla on invertaasi, mutta ei alfagalaktosidaasia, mutta oluen valmistuksessa käytettävällä pohjahiivalla Saccharomyces uvarum on molemmat entsyymit. Leivinhiivasta on geeniteknisin menetelmin kehitetty kantoja, jotka kykenevät hyödyntämään myös melibioosia.
Melibioosia on tutkittu käytettäväksi biologisten proteiineja sisältävien reuma- tai syöpälääkkeiden säilyvyyttä parantavana aineena.
Meksikonlehmärausku

| Meksikonlehmärausku |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Rustokalat  Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset  Elasmobranchii
Lahko::  Myliobatiformes
Heimo::  Kotkarauskut Myliobatidae
Suku::  Rhinoptera
Laji::  steindachneri
Kaksiosainen nimi
 Rhinoptera steindachneri  Evermann & O. P. Jenkins (1891) 
Katso myös
   Meksikonlehmärausku Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Meksikonlehmärausku (Rhinoptera steindachneri) on kotkarauskuihin kuuluva rustokala. Barton Warren Evermann ja Oliver Peebles Jenkins kuvasivat lajin ensimmäisen kerran vuonna 1891.
Levinneisyys ja elinympäristö

Meksikonlehmärauskun levinneisyysalue käsittää Amerikan Tyynenmeren rannikkoa. Sitä on havaittu pohjoisessa Kalifornianlahden Sebastian Vizcainon lahdesta Peruun ulottuvalta alueelta. Lisäksi lajia elää Galápagossaarilla.
Meksikonlehmärausku elää matalissa rannikoiden vesissä. Tyypillisesti sen elinaluetta ovat rannikot 25 metrin syvyyteen, mutta niitä on tavattu jopa 65 metrissä. Sen elinalueilla on usein hiekkapohja, mutta niitä elää myös kivien ja koralliriuttojen läheisyydessä.
Käyttäytyminen ja ekologia

Meksikonlehmärausku on liikkuva laji, ja se muodostaa usein isoja parvia. Laji saattaa liikkua joskus tähtikotkarauskujen kanssa. Se liikkuu todennäköisesti veden lämpötilan perusteella, ja yksilöt vaeltavat usein keväällä pohjoiseen ja syksyllä etelään.
Meksikonlehmärausku on ovovivipaarinen eli se hautoo munat sisällänsä ja synnyttää poikaset elävinä. Poikanen saa ravintonsa alkuun ruskuaispussista, mutta myöhemmin se saa lisäravintoa suoraan emon kohtunesteistä. Naaraat synnyttävät yhden poikasen. Raskausaika on 10–12 kuukautta, ja synnytys tapahtuu kesäkuun lopulla tai heinäkuussa.