stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Timo Mäkelä
Töitä > Sarjakuva-albumeita

Kalliokadun blues.  Otava, 1997.  ISBN 951-1-14894-X
Pieniä julmia tarinoita, sanomalehtisarjakuvia (Otava 1998)
Puuroa vai velliä – Pieniä julmia tarinoita 2, sanomalehtisarjakuvia (Otava 1999)
Lakana ja muuta pyykkiä – Pieniä julmia tarinoita 3, sanomalehtisarjakuvia (Otava 2003)
Vaaleanpunainen pilvi.  Otava, 2001.  ISBN 951-1-17620-X
Minun elämäni, sanomalehtisarjakuvia (Arktinen Banaani 2002)
Kaikki pienet julmat tarinat, sanomalehtisarjakuvia (Otava 2003)
Rooma.  Arktinen banaani, 2004.  ISBN 952-9809-78-6
Emil ja Sofi: Yhden yön muisto Helsingistä kesältä 1909.  Arktinen banaani, 2005.  ISBN 952-5602-12-5  (Käännetty vuonna 2015 venäjäksi nimellä Эмиль и Софи.)
Mannerheim ja ihmissyöjätiikeri.  (Yhdessä Jukka Parkkarin kanssa)  Arktinen banaani, 2006.  ISBN 952-5602-42-7
Häjyt.  (Strippisarjakuvia vuosilta 1985–1997)  Arktinen banaani, 2003.  ISBN 952-9809-65-4
Kuolematon mestariteos: Honoré de Balzacin aiheen pohjalta.  Arktinen banaani, 2007.  ISBN 978-952-5602-79-1
Minun elämäni.  Helsinki:  Arktinen banaani, 2008.  ISBN 978-952-5768-10-7
Manu, Mara, Tarja ja mä: [Suomen poliittisen historian käännekohtia 1991–2009].  (Käsikirjoitus: Jukka Parkkari)  Helsinki:  Arktinen banaani, 2009.  ISBN 978-952-5768-31-2
William Shakespearen Romeo & Julia Timo Mäkelän sarjakuvana.  Arktinen banaani, 2013.  ISBN 978-952-270-130-5
Neiti Brander.  Arktinen banaani, 2018.  ISBN 9789522704016
Aiheesta muualla

Sinisalo, Otto: Kun Roomassa Kvaak.fi.  6.9.2004.
Turunen, Joonas: Poliittinen sarjakuva pohtii seuraavaa presidenttiä. Yle Uutiset. 24.9.2009.
Mäkinen, Juha: Kovin, kovin hampaatonta satiiria (Arkistoitu – Internet Archive). Keskisuomalainen 8.11.2009.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Muut:  IdRef
Werner Mölders

| Werner Mölders |
| --- | --- |
 Werner Mölders
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. maaliskuuta 1913  Gelsenkirchen, Saksa
Kuollut: 22. marraskuuta 1941 (28 vuotta)  Breslau, Puola
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Saksa
Palvelusvuodet:  1935–1941
Taistelut ja sodat:  Espanjan sisällissota  Toinen maailmansota Taistelu Ranskasta  Taistelu Britanniasta  Operaatio Barbarossa
Sotilasarvo:  Eversti
Joukko-osasto:  Luftwaffe
 Nimikirjoitus
Möldersin hauta
Werner Mölders (18. maaliskuuta 1913 – 22. marraskuuta 1941) oli saksalainen lentäjä ja toisen maailmansodan aikainen hävittäjä-ässä. Möldersin ilmavoittojen määrä oli 115 ja hänen pudotussuhteensa oli 2.61
Elämäkerta

Mölders syntyi Gelsenkirchenissä Westfalenissa. Hänen isänsä kaatui ensimmäisessä maailmansodassa Ranskassa luutnanttina.
Mölders pestautui armeijaan 1. maaliskuuta 1931 ja palveli ensin jalkaväessä. Vuonna 1934 hän liittyi Luftwaffeen ja yleni kapteeniksi. Hän otti osaa Espanjan sisällissotaan Adolf Gallandin komentaman Jagdgruppe 88:n lentueenpäällikkönä. Mölders saavutti Espanjassa 14 ilmavoittoa, eniten Legion Condorin lentäjistä. Toisessa maailmansodassa hän otti osaa taisteluun Ranskasta, jossa ansaitsi rautaristin ritariristin. Mölders ammuttiin alas ja hän vietti lyhyen aikaa ranskalaisten sotavankeudessa.
Mölders osallistui myös taisteluun Britanniasta. Hän haavoittui lievästi ja oli Britannian taistelujen loppuun mennessä saanut 55 ilmavoittoa. Mölders siirrettiin itärintamalle operaatio Barbarossan alettua. Hän pudotti 27 neuvostokonetta 28 päivässä. Hänen ilmavoittojensa kokonaismäärä kohosi itärintamalla 101:een 15. heinäkuuta 1941. Mölders ylennettiin tämän jälkeen everstiksi ja hävittäjien tarkastajaksi. Lisäksi hänet määrättiin lentokieltoon asemansa takia. Möldersin sanotaan kuitenkin lentäneen epävirallisesti ja ampuneen näillä lennoilla alas noin 30 neuvostokonetta.
Perhe ja kuolema

Mölders avioitui Luise Baldaufin kanssa 13. syyskuuta 1941 ja sai tämän kanssa tyttären, Verenan, jota ei kuitenkaan ehtinyt nähdä. 22. marraskuuta Mölders kuoli lento-onnettomuudessa lähellä Breslauta ollessaan matkalla ystävänsä Ernst Udetin hautajaisiin. Mölders ei itse lentänyt onnettomuuskonetta vaan oli koneessa matkustajana. Koneen hätälaskussa kaksi koneessa olleista säilyi hengissä, kolme kuoli. Onnettomuustutkinnan mukaan Mölders ei ollut käyttänyt turvavyötä koneessa matkustaessaan, vaikka se olisi saattanut pelastaa hänen henkensä hätälaskussa. (Braatz 2009, s. 350–351.lähde tarkemmin?)
Mäkärät

| Mäkärät |
| --- | --- |
 Mäkärä puremassa.
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Sääsket Nematocera
Heimo::  Mäkärät Simuliidae  Newman, 1834
Alaheimot
 Parasimuliinae  Simuliinae Suvut Araucnephia  Araucnephioides  Archicnephia  Austrosimulium  Baisomyia  Cnephia  Cnesia  Cnesiamima  Crozetia  Ectemnia  Gigantodax  Greniera  Gydarina  Gymnopais  Kovalevimyia  Levitinia  Lutzsimulium  Mayacnephia  Metacnephia  Paracnephia  Parasimulium  Paraustrosimulium  Pedrowygomyia  Prosimulium  Simuliites  Simulimima  Simulium  Stegopterna  Sulcicnephia  Tlalocomyia  Twinnia 
Katso myös
   Mäkärät Wikispeciesissä   Mäkärät Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mäkärät eli mäkäräiset (Simuliidae) ovat sääskien alalahkoon kuuluva hyönteisten heimo. Mäkärät näyttävät pieniltä kärpäsiltä. Ne käyttävät aikuisena ravinnokseen nisäkkäistä tai linnuista imemäänsä verta.
Tuntomerkit

Mäkärät näyttävät pieniltä kärpäsiltä. Niiden ruumis on lyhyt ja tanakka ja väri on hyvin tumma tai musta. Tuntosarvet ovat lyhyet. Suomessa esiintyvät mäkärät ovat yleensä kooltaan 2–3 millimetriä. Lapissa esiintyvä Prosimulium ferrugineum on peräti 5 millimetriä pitkä ja punaruskea, mutta se ei juurikaan vaivaa ihmistä.
Mäkärän tuntosarvissa on yli kymmenen jaoketta kuten muillakin sääskillä. Pään täyttävät suuret verkkosilmät, jonka pistesilmät ovat naarailla samankokoiset mutta koirailla yläosassa suurempia kuin alaosassa. Siivet ovat ruumiin kokoon nähden huomattavan suuret ja leveän pyöreähköt. Etureunan siipisuonet ovat tummempia kuin muut suonet. Jalat ovat yleensä mustat, mutta joillain lajeilla jaloissa on vaaleita alueita.
Esiintyminen Suomessa

Suomessa esiintyy erään arvion mukaan 50-56 mäkäräislajia. Niistä vain viisi tai kuusi puree usein ihmistä, muut ovat erikoistuneet muihin nisäkkäisiin tai lintuihin. Mäkärää esiintyy lähinnä Pohjois-Suomessa, sillä siellä on puhtaita, suuria ja nopeasti virtaavia vesistöjä, jotka elättävät mäkäräisen toukkia. Keski-Suomen kannat ovat runsaimmillaan sateisten kesien jälkeen ja silloin, kun talvellakin on ollut normaalia sateisempaa. Etelä-Suomessa mäkäräisiä on vain vähän, eivätkä ne juurikaan vaivaa ihmistä, vaan lähinnä muita nisäkkäitä ja lintuja. Mäkärät ovat hyviä lentäjiä ja voivat esiintyä jopa meren saarilla. Koiraat elävät niiden vesistöjen rannoilla, missä ne ovat toukkana eläneet, sillä sieltä ne löytävät naaraat heti, kun nämä syntyvät. Naaraat saattavat lentää kilometrienkin matkoja aina kaupunkeihin saakka.
Elintavat

Mäkäränaaras munii virtaavaan veteen, jotkin lajit veden pinnalle ja toiset vesikasvien tai kivien luo tai veden alle. Yksi naaras voi tuottaa satoja munia. Toukat tarrautuvat vesikasveihin ja kiviin. Niillä on seitti, jonka avulla ne pääsevät takaisin, jos virta irrottaa ne. Toukat syövät viuhkamaisilla pyyntielimillään saalistamiaan virran mukana kulkeutuvia pieneliöitä ja muita ravintohiukkasia. Mäkärän toukkia syövät kalat, etenkin lohikalat, sekä selkärangattomat pedot ja linnut. Luotuaan nahkansa viisi tai kuusi kertaa toukka koteloituu ja varttuu kotelonsa sisällä aikuiseksi. Mäkärän koko elämä kestää yleensä yhden vuoden. Suomessa mäkärät eivät talvehdi.
Mäkärät lentävät useimmin keskikesän kuumimpina viikkoina, mutta hyvissä olosuhteissa niitä voi esiintyä Suomessa jo toukokuun lopulla sekä alkusyksyyn asti. Mäkärät lähtevät lentoon jo 14 lämpöasteessa, mutta niille edullisin lämpötila on 19–20 astetta. Ilmanpaineen lasku ja lähestyvä ukkosrintama kiihdyttävät mäkärien lentoa ja verenhimoa.
Mäkärä käyttää ravinnokseen verta. Se tekee ihoon reiän haukkaamalla suuosillaan ihosta palasen. Sen jälkeen se laajentaa purentakohtaa kraatterimaiseksi toisilla suuosillaan. Mäkärä imee haavasta pursuavaa verta. Se erittää sylkirauhasistaan veren hyytymistä estävää ainetta, joka aiheuttaa puremakohtaan pienen tulehduksen, turpoamisen ja kutinan. Puremasta voi herkällä ihmisellä seurata ihon voimakastakin turpoamista ja joskus kova kuume. Herkät ihmiset saattavatkin tarvita ennalta ehkäisevää lääkitystä mennessään mäkäräalueelle. Sisätiloissa mäkärät eivät pure ihmistä, vaan pyrkivät ulos.
Aiheesta muualla

ITIS: Simuliidae (englanniksi)
Hyönteismaailma.fi - Mäkärät ja polttiaiset (Arkistoitu – Internet Archive) Oy Transmeri Ab
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q720467  Wikispecies: Simuliidae  ADW: Simuliidae  AFD: Simuliidae  BioLib: 17365  BOLD: 707  BugGuide: 16613  CoL: 6279F  EoL: 9010  EPPO: 1SIMUF  Fauna Europaea: 11646  Fauna Europaea (new): 34345fb1-a27d-40df-af88-4357f7f2808b  GBIF: 3522  iNaturalist: 63164  IRMNG: 104814  ITIS: 126640  NBN: NBNSYS0000040183  NCBI: 7190  NZOR: e8a139f5-aad7-4676-a91e-6ebbd3d7b828  Open Tree of Life: 20681  Paleobiology Database: 138362  WoRMS: 593214
Määttä (Tuntematon sotilas)

Määttä on kuvitteellinen henkilö Väinö Linnan romaanissa Tuntematon sotilas.
Määtän kuvaus Tuntemattomassa sotilaassa

Määttä on kotoisin pohjoisesta. Sotilasarvoltaan Määttä on sotamies. Neljännessä luvussa Määttä eksyy hetkeksi komppaniasta, mutta löytää itse takaisin. Hyökkäysvaiheen aikana Määttä on seisomassa kovennettua muonavarkaudesta Lehdon ja Rahikaisen kanssa. Hyökkäysvaiheen aikana Määttä palkitaan toisen luokan vapaudenmitalilla. Petroskoissa hänet ylennetään korpraaliksi. Lahtisen kaaduttua Määtästä tulee ryhmänjohtaja. Kun konekiväärit perääntymisvaiheessa upotetaan lampeen Määtän ryhmän kivääri on se, joka jätetään komppanialle muistoksi. Määttä ylennetään sodan aikana vielä alikersantiksi. Ennen kaatumistaan Koskela kiittää Määttää sitkeästä konekiväärin kantamisesta. Määttä selviää sodasta haavoittumatta.
Määttä dramatisoinneissa

Edvin Laineen vuoden 1955 elokuvassa Määttää näyttelee Pentti Siimes, Rauni Mollbergin versiossa (1985) Ossi-Ensio Korvuo ja Aku Louhimiehen kolmannessa filmatisoinnissa (2017) Max Ovaska, jonka esittämä Määttä nähdään myös elokuvan virallisessa mainosjulisteessa.
N-asetyyliglukosamiini

| N-asetyyliglukosamiini |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  N-[(2R,3R,4R,5S,6R)-2,4,5-trihydroksi-6-(hydroksimetyyli)oksan-3-yyli]asetamidi
CAS-numero:  7512-17-6
PubChem CID:  24139
SMILES:  CC(=O)NC1C(C(C(OC1O)CO)O)O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C8H15NO6
Moolimassa:  221,21 g/mol
Sulamispiste:  211 °C
Liukoisuus veteen:  256,8 g/l (20 °C)
N-asetyyliglukosamiini (C8H15NO6) on glukoosisokerin johdannainen. Rakenteeltaan yhdiste on glukosamiinin ja etikkahapon amidi. N-asetyyliglukosamiini on biologisesti tärkeä monelle eliölle.
Biologinen rooli

Bakteerien soluseinät koostuvat aminihappojen lisäksi N-asetyyliglukosamiinista sekä N-asetyylimuramiinihaposta. Aminosokerijohdannaisiin liittyy peptidiketjuja, jotka sitovat ne yhteen. Tätä rakennetta nimitetään peptidoglykaaniksi. Monet antibiootit vaikuttavat estämällä peptidoglykaanin synteesin.
Äyriäisten kuorten kitiini koostuu N-asetyyliglukosamiinista. Kun ne vaihtavat kuorensa N-asetyyliglukosamiini vapautuu ja voidaan käyttää uuden kitiinikuoren rakennusaineena, joskin siitä täytyy ensin poistaa entsyymien avulla asetyyliryhmä, liittää fosfaattiryhmä ja jälleen liittää asetyyliryhmä. Äyriäiset voivat käyttää N-asetyyliglukosamiinin ja kitiinin synteesin lähtöaineena myös glukoosi-6-fosfaattia.
N-asetyyliglukoamiini on perusosa myös monien glykosaminoglykaanien, kuten hyaluronaanin ja kerataanisulfaatin, rakenteessa.
N-asetyyliglukosamiinilla on osoitettu olevan tulehduksia parantavia ominaisuuksia. Yhdisteen on eläinkokeissa todettu mahdollisesti ehkäisevän autoimmuunisairauksien puhkeamista ja ehkä jopa hoitavan niiden oireita. Hiirikokeissa N-asetyyliglukosamiinin on todettu vaikuttavan T-soluihin ja sitä kautta ehkäisevän MS-taudin ja ykköstyypin diabeteksen syntymistä.
Aiheesta muualla

Human Metabolome Database: N-Acetyl-D-glucosamine (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): N-Acetyl-D-glucosamine (englanniksi)
Mäntyturilas

| Mäntyturilas |
| --- | --- |
 Mäntyturilas (Polyphylla fullo), koiras
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kovakuoriaiset Coleoptera
Alalahko::  Erilaisruokaiset Polyphaga
Yläheimo::  Turilasmaiset Scarabaeoidea
Heimo::  Lehtisarviset Scarabaeidae
Alaheimo::  Melolonthinae
Tribus::  Melolonthini
Suku::  Polyphylla
Laji::  fullo
Kaksiosainen nimi
 Polyphylla fullo  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Mäntyturilas Wikispeciesissä   Mäntyturilas Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mäntyturilas (Polyphylla fullo) on lehtisarvisiin (Scarabaeidae) kuuluva kovakuoriaislaji.
Tuntomerkit

Lajin naarailla tuntosarvien nuija on lyhytliuskainen.
Levinneisyys

Lajia ei tavata Suomessa. Muutamia yksilöitä on tavattu Etelä-Ruotsista, josta lähimmät havainnot Suomeen nähden on tehty.
Elintavat

Aikuisilla kovakuoriaisilla on tapana nakerrella männynneulasia. Turilaan toukat elävät hietamaassa kasvien juurilla.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Polyphylla fullo
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Polyphylla fullo (fuller) (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Polyphylla fullo:  Wikidata: Q1076931  Wikispecies: Polyphylla fullo  BioLib: 8097  BOLD: 330041  EPPO: POLHFU  EUNIS: 274991  Fauna Europaea: 257633  Fauna Europaea (new): 8eb3e3e6-cd9d-49f7-b593-887077600b0d  GBIF: 1057362  iNaturalist: 360353  NBN: NBNSYS0000011539  NCBI: 1476581  Observation.org: 1659 
Scarabaeus fullo:  Wikidata: Q109599562  GBIF: 8956093 
Mäntyturilaskoiras
Pirkko Määttä

| Pirkko Määttä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 7. maaliskuuta 1959 (ikä 65) Kuusamo
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Seura:  Kuusamon Erä-Veikot
Laji:  maastohiihto
Maailmancup
Kaudet:  1982–1995
Paras sijoitus:  2.
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  3
 Tietolaatikko päivitetty 7.3.2019 
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Sarajevo 1984 | 4 × 5 km |  |
|  Pronssia | Calgary 1988 | 4 × 5 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lahti 1989 | 4 × 5 km |  |
|  Hopeaa | Lahti 1989 | 10 km |  |
|  Pronssia | Lahti 1989 | 15 km |  |
Pirkko Määttä (s. 7. maaliskuuta 1959 Kuusamo) on suomalainen hiihdon maailmanmestari ja olympiamitalisti. Hän saavutti urallaan kaikkiaan kaksi olympia- ja kolme MM-mitalia. Uran huippukohta osui Lahden MM-kisoihin 1989, joissa Määttä sai viestissä kultaa ja kahdella henkilökohtaisella matkalla hopean ja pronssin.
Pirkko Määttä tunnettiin parhaiten perinteisen hiihtotyylin taitajana; luistelutyylillä hän ei juuri menestynyt.
Maailmancupin osakilpailuissa Määttä sijoittui parhaimmillaan toiseksi (Davosissa 17. joulukuuta 1988 perinteisen tyylin 10 kilometrillä). Uransa Määttä päätti Thunder Bayn MM-kisoihin vuonna 1995.
Seuratasolla Määttä edusti Kuusamon Erä-Veikkoja. Urheilu-uran jälkeen hän opiskeli itselleen restonomin ylemmän AMK-tutkinnon, MBA-tutkinnon ja vielä avoimessa yliopistossa gerontologiaa. Hän toimi pitkään Nuorisokeskus Oivangin toiminnanjohtajana ja sen jälkeen Kuusamon kaupungin hyvinvointikoordinaattorina.
Saavutuksia > Olympialaiset

Sarajevo 1984 viestissä pronssia, 5 km:llä kymmenes, 10 km:llä 19. ja 20 km:llä yhdeksäs
Calgary 1988 viestissä pronssia, 10 km:llä seitsemäs
Albertville 1992 15 km:llä 17:s.
Lillehammer 1994 5 km:llä yhdeksäs, takaa-ajossa 15. ja 30 km:llä 14:s.
Saavutuksia > Maailmanmestaruuskilpailut

Oberstdorf 1987 5 km:llä yhdeksäs ja 10 km:llä kahdeksas
Lahti 1989 viestissä kultaa, 10 km:llä hopeaa ja 15 km:llä pronssia
Val di Fiemme 1991 15 km:llä viides
Falun 1993 5 km:llä kuudes, 15 km:llä seitsemäs, takaa-ajossa 15. ja 30 km:llä 15:s.
Thunder Bay 1995 5 km:llä 12:s, 15 km:llä kahdeksas ja takaa-ajossa 30:s.
Aiheesta muualla

Pirkko Määttä Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)
Kyllikki Mäntylä

| Kyllikki Mäntylä> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Maija Kyllikki Mäntylä, o.s. Wanninen
Syntynyt: 18. elokuuta 1907 Sortavala
Kuollut: 5. tammikuuta 1979 (71 vuotta) Kuopio
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  ohjelmapäällikkö, käsikirjoittaja ja kirjailija
Käsikirjoittaja
Alma mater:  Helsingin yliopisto
Palkinnot
 Bergbomin palkinto, 1958  Pro Finlandia -mitali, 1958 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Maija Kyllikki Mäntylä, o.s. Wanninen, nimimerkki Maija-Kyllikki (18. elokuuta 1907 Sortavala – 5. tammikuuta 1979 Kuopio) oli suomalainen pääasiassa karjalaisaiheista kirjoittanut kirjailija.
Henkilöhistoria

Mäntylän vanhemmat olivat tukkuliikkeen johtaja Pekka Wanninen ja Helena Waittinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Sortavalan tyttökoulusta 1926 ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1930. Mäntylä oli naimisissa vuodesta 1931 lääninneuvos Eero Kustaa Mäntylän kanssa. Heidän lapsensa oli historiantutkija Ilkka Mäntylä. Hän toimi Yleisradion maaseutuohjelmapäällikkönä Kuopiossa 1941–1952, joskin 1942–1944 hän oli myös englannin kielen opettaja Kuopion kauppaoppilaitoksessa.
Kirjallinen tuotanto

Mäntylä aloitti kirjallisen uransa pakinoitsijana ja kirjoitti lastenkamaripakinoita. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös novelleja, näytelmiä ja kuunnelmia. Tunnetuimmat Mäntylän teoksista ovat karjalaisesta evakkonaisesta Oprista kertovat näytelmät Opri (1953; kantaesitetty Tampereen Työväen Teatterissa) sekä Opri ja Oleksi (1955; kantaesitys Tampereen Työväen Teatterissa). Edellisestä ohjasi Edvin Laine Opri-nimisen elokuvan 1954. Sen toisena käsikirjoittajana oli Kyllikki Mäntylä. Jälkimmäisestä on Tauno Pylkkänen säveltänyt 3-näytöksisen oopperan Opri ja Oleksi 1984. Oprista ja Oleksista on myös tehty pitkä televisioelokuva vuonna 1980. Sen ohjasi Markku Onttonen. Opri sekä Opri ja Oleksi on myös ruotsinnettu. Mäntylä suomensi  ruotsin-, englannin- ja saksankielistä kaunokirjallisuutta.
Teokset

Kirja lastenkamarista, Hallituksesta ja meistä, pakinoita. WSOY 1942
Betlehemin ahkera seppä ja hänen sokea tyttärensä, kuunnelma. 1943
Meitä ja muita, pakinoita. WSOY 1943
Portti sulkeutuu y.m. lapsinovelleja. WSOY 1944
Merelletuijottajat, novelli. WSOY 1945
Joutsenet ja muita novelleja. WSOY 1946
Kootut jutut Lastenkamarista, Hallituksesta ja meistä, pakinoita. WSOY 1947
Myöhäinen ukonilma, novelleja. WSOY 1947
Punaisen sillan kylä. Ihmiskuvia. WSOY 1948
Voittaja, kuunnelma. 1948
Kellonsoittaja, ihmismosaiikki, romaani. WSOY 1950
Elämäntapaus, kuunnelma. 1950
Laituripoika ja Lady Morley, kuunnelma. 1950
Tapahtui Betlehemissä, 2-osainen legendanäytelmä koulujen joulujuhliin. WSOY 1950
Unennäkijä tulee, kuunnelma. 1950
Uni ja elämä, kuunnelma. 1950
Elämän puolipäivä, novelleja. WSOY 1951
Lastenkamari ja me, pakinoita. Pellervo 1953
Opri, kolmiosainen komedia. WSOY 1953
Kun elämä hiljenee, kuunnelma. 1954
Nukkenainen, kaksitoista lyhytmuotoista novellia. WSOY 1954
Anna uneksija, näytelmä. 1954–1955
Kala-Tirri, viisiosainen näytelmä. WSOY 1955
Opri ja Oleksi, 4-osainen (5-kuvaelmainen) näytelmä. WSOY 1955
Feutora ja muut "monumentit", 3-osainen (4-kuvaelmainen) näytelmä. WSOY 1956
Lastenkamaripakinat. WSOY 1956
Tuulisänky, kahdeksan novellia ja pienoisnäytelmä. WSOY 1957
Laatokan ajaja., valitut karjalaisnovellit. WSOY 1958
Leikin maa, 3-näytöksinen musiikkisatu. 1958–1959
Samassa maisemassa, kuunnelma. 1959
Latu, näytelmä. 1961
Puolensapitäjä, näytelmä. 1961
Huominen päivä, näytelmä Larin Parasken elämästä. 1962–1963
Teokset > Palkinnot

Bergbomin palkinto, 1958
Pro Finlandia -mitali, 1958
Mystras

| Mystras> Μυστράς |
| --- | --- |
 Mystraksen raunioita.
Sijainti
 Mystras
Koordinaatit:  37°04′27″N, 22°21′59″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Mystrás, Spárti, Lakonia, Peloponnesos
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  1249–1834
Huippukausi:  1261–1460
Valtakunta:  Bysantin valtakunta
Alue:  Morea
 Unescon maailmanperintökohde nimellä Mystraksen arkeologinen alue 
Aiheesta muualla
  Mystras Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mystras (kreik. Μυστράς, Μυστρᾶς) tai Mistras (Μιστρᾶς, myös Mistra) oli bysanttilaisaikainen linnoituskaupunki Moreassa eli Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa lähellä antiikin Spartaa. Se oli keskiajalla Peloponnesoksen merkittävin kaupunki ja linnoitus, ja Bysantin valtakunnan viimeinen tukikohta alueella.
Mystras sijaitsee Taÿ́getos-vuoren jyrkässä pohjoisrinteessä Spártin kunnassa noin kuusi kilometriä länteen Spártin kaupungista, lähellä nykyistä Mystráksen kylää. Nykyään Mystras on raunioitunut arkeologinen kohde. Vuodesta 1989 se on Unescon maailmanperintökohde nimellä Mystraksen arkeologinen alue. Alueella toimii Mystraksen arkeologinen museo.
Rakennukset

Mystras muodostaa Kreikassa ainutlaatuisen kokonaisen keskiaikaisen kaupungin raunioalueen linnoineen, palatseineen, kirkkoineen ja luostareineen. Mystraksen alue jakaantuu kolmeen osaan, jotka ovat linna (Kástro), ylempi kaupunki (Chóra) ja alempi kaupunki (Káto Chóra). Alempi kaupunki on ympäröity muureilla. Rakennukset ovat pääosin peräisin 1200–1400-luvuilta. Monet kirkoista on koristeltu seinämaalauksin. Arkeologiselta alueelta tehtyjä löytöjä esittelee alueen yhteydessä toimiva Mystraksen arkeologinen museo.
Rakennukset > Yleiskuva

Mystraksen merkittävimpiä rakennuksia ja rakennelmia ovat (numerot viittaavat kaavakuvaan):
Alueen nykyinen pääportti (Kýria pýli)
Pyhän Demetrioksen katedraali eli Metropolis (Ágios Dimítrios / Mitrópoli)
Evangelístrian kirkko
Pyhien Theodorosten kirkko (Ágioi Theódoroi)
Vrontóchion luostari ja Odigítrian kirkko
Monemvasián portti
Pyhän Nikolaoksen kirkko (Ágios Nikólaos)
Morean despootin palatsi (Paláti) ja aukio
Náfplion portti
Linnoituksen ylempi portti (Áno pýli)
Hagia Sofian kirkko (Agía Sofía)
Pieni palatsi (Palatáki)
Linna (Kástro)
Mávroporta
Pantánassan luostari
Taksiarkkien kirkko (Ágioi Taxiárches)
Johannes Frangopuloksen talo
Perivléptoksen luostari
Pyhän Georgioksen kirkko (Ágios Geórgios)
Krevataksen talo
Marmará-portti
Pyhän Johanneksen kirkko (Aï Giannáki)
Laskariksen talo
Pyhän Khristoforoksen kirkko (Ágios Christóforos)
Raunioita
Pyhän Kyriaken kirkko (Agía Kyriakí)
Rakennukset > Linnoitteet ja palatsit

Mystraksen linna
Mystraksen linna (Kástro) oli Vilhelm II Villehardouin'n frankkivallan aikana vuonna 1249 rakennuttama. Myöhemmin sitä käyttivät bysanttilaiset ja sitten osmanit. Linna sijaitsee Mystraksen 621 metriä korkean linnavuoren huipulla.
Kaupunginmuurit
Mystraksen kaupunginmuurit rakennettiin myöhäisbysanttilaisella kaudella. Ne ympäröivät linnaa erityisesti sen haavoittuvaiselta luoteis-, pohjois- ja itäpuolelta, ja niitä oli vahvistettu korkeilla, suorakulmionmuotoisilla torneilla. Muureja oli kahdessa tasossa. Ylempi muuri alkaa linnan länsipuolelta ja kiertää sen pohjoispuolella palatsin alueen ja itäpuolella Pantánassan luostarin. Alempi muuri alkaa kaupungin luoteisosassa ja kiertää Vrontóchion luostarin ja seuraa kukkulan rinnettä Perivléptoksen luostarille.
Mystraksen palatsi
Mystraksen palatsi (Paláti) eli Kantakuzenos- ja Palaiologos-sukujen palatsi on rakennettu 1200- ja 1400-lukujen välisenä aikana. Se on suuri L-kirjaimen muotoinen rakennuskokonaisuus, johon kuuluu useita eri aikoina ja eri tarkoituksiin tehtyjä rakennuksia. Palatsia on kunnostettu pitkään. Se on ainoa bysanttilainen palatsi, joka on säilynyt nykyaikaan kokonaisuudessaan.