stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joseph Tal
Musiikki

Tyylissään Tal oli uskollinen eurooppalaiselle taustalleen. Monesti hänen teoksiinsa vaikuttivat raamatulliset ja juutalaishistorian aiheet. Hänen teoksensa näyttävät usein lähinnä atonaalisilta, mutta vaikka tämä olisi tuotannossa hallitseva ominaisuus, vaihteli Talin tyyli huomattavastikin hänen eri elämänsä vaiheissa. Hän hyödynsi myös kaksitoistasäveljärjestelmää.
Tyylillisesti Tal oli monipuolinen säveltäjä. Hän sävelsi useamman oopperan. Sinfonioita hänellä on kuusi ja jousikvartettoja kolme. Lisäksi hän sävelsi muun muassa pianokonserttoja, muita konserttoja ja kamarimusiikkia erilaisille kokoonpanoille. Kamarimusiikissa Tal käytti vaihtelevia kokoonpanoja. Osa niistä on perinteisiä. Esimerkkinä tästä on pianotrio. Eräät teokset taas ovat epätavallisemmille kokoonpanoille, kuten pianon ja tuuban yhdistelmälle.
Vokaalimusiikkia Tal sävelsi runsaasti. Hänen vokaalimusiikkituotantonsakin on vaihteleva. Hän käytti sekä laulusolisteja että kuoroa. Osassa vokaalimusiikkiteoksista on myös soitinsäestys. Myös elektroninen musiikki on edustettuna hänen tuotannossaan, ja lisäksi sitä kuullaan eräissä hänen säveltämissään oopperoissa. Hän oli kiinnostunut elektronisen musiikin mahdollisuuksista ja sai jopa Unescon avustuksen elektronisen musiikin tutkimusta varten.
Talin ura säveltäjänä oli pitkä. Varhaisimmat esitetyt teokset ovat 1930-luvulta.
Ansiot

Tal sai taiteellisesta työstään lukuisia palkintoja ja huomionosoituksia. Tärkeitä ovat muiden muassa Berliinin taideakatemian jäsenyys (1969), Israelin valtiopalkinto (1970), Berliinin kaupungin taidepalkinto (1975), Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian kunniaulkomaalaisjäsenyys (1981), Wolfin palkinto (1982), ensimmäisen luokan Bundesverdienstkreuz (1985), Ordre des Arts et des Lettres'n komentajuus (1985), Tel Avivin yliopiston kunniatohtorinarvo (1993), Jerusalemin kaupungin Yakir Yerushalayim -palkinto (1995), Hampurin musiikin ja teatterin korkeakoulun kunniatohtorinarvo (1996) ja Jerusalemin heprealaisen yliopiston kunniatohtorinarvo (1998).
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Website dedicated to Josef Tal
Score catalogue (Arkistoitu – Internet Archive) of the Israel Music Institute (englanniksi)
Archival collections at the Music Center of the National Library of Israel in Jerusalem.
Jeffrey Burns: With Josef Tal on Kurfürstendamm (Arkistoitu – Internet Archive)
Jurnee Smollett

| Jurnee Smollett-Bell |
| --- | --- |
 Jurnee Smollett-Bell New Yorkin Comic Conissa 2015.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Jurnee Diana Smollett-Bell
Syntynyt: 1. lokakuuta 1986 (ikä 38) New York, New York, Yhdysvallat
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Josiah Bell
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Jurnee Smollett
Aktiivisena:  1990–
Merkittävät roolit:  Jess Merriweather   (Unelmien kentät)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Jurnee Diana Smollett-Bell (omaa sukua ja paremmin tunnettu nimellä Smollett, s. 1. lokakuuta 1986 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ura

Jurnee Smollett aloitti uransa lapsinäyttelijänä lyhytelokuvassa Sunday in Paris vuonna 1991. Hän esiintyi yhdessä sisarustensa kanssa televisiosarjassa On Our Own vuosina 1994–1995. Smollett-Bell teki varsinaisen läpimurtonsa elokuvassa Eve's Bayou vuonna 1997.
Smollett on vieraillut muun muassa televisiosarjoissa Full House, Greyn anatomia ja House. Hän näytteli Jess Merriweatheriä sarjassa Unelmien kentät vuosina 2009–2010 ja Lisa Tyleria sarjassa The Defenders 2010–2011. Hän alkoi näytellä sarjassa True Blood sarjan kuudennella kaudella. Valkokankaalla Smollett-Bell on nähty muun muassa elokuvissa Jack, Gridiron Gang,  The Great Debaters ja Temptation: Confessions of a Marriage Counselor.
Smollett näytteli myös ensi-iltansa alkuvuodesta 2020 saaneessa DC Extended Universen elokuvassa Birds of Prey.
Yksityiselämä

Smollett-Bellillä on sisko Jazz ja neljä veljeä, Jojo, Jussie, Jake and Jocqui. Sisarukset näyttelivät yhdessä sarjassa On Our Own. Sisarusten isä Joel Smollett Sr. on taustaltaan aškenasijuutalainen ja äiti Janet afroamerikkalainen.
Smollett oli naimisissa muusikko Josiah Bellin kanssa vuodesta 2010. Naimisiin mentyään hän vaihtoi sukunimensä Smollettista Smollett-Belliksi. Maaliskuussa 2020 Smollett haki avioeroa Bellistä.
Smollett-Bell kuuluu AIDSin vastaiseen työhön ja ihmisoikeuksiin keskittyneen Artists for a New South Africa -järjestön hallituksen jäsen. Hän osallistui Yhdysvaltain ulkoministeriön AIDSin vastaiseen kehitysapuprojektiin Etelä-Afrikassa, Botswanassa ja Swazimaassa. Hän tukee myös Children's Defend Fund -hyväntekeväisyyssäätiötä.
Aiheesta muualla

Jurnee Smollett Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Jurnee Smollett-Bell Allmovie-sivustolla
Jurnee Smollett-Bell Twitterissä
Juan Valera y Alcalá-Galiano

| Juan Valera y Alcalá-Galiano |
| --- | --- |
 Juan Valera y Alcalá-Galiano
Henkilötiedot
Syntynyt: 18. lokakuuta 1824 Cabra, Córdoba, Espanja
Kuollut: 18. huhtikuuta 1905 (80 vuotta) Madrid, Espanja
Kansalaisuus:  Espanja
Ammatti:  kirjailija, poliitikko
Kirjailija
Äidinkieli: espanja
Tuotannon kieli: espanja
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Juan Valera y Alcalá-Galiano (18. lokakuuta 1824 Cabra, Córdoba, Espanja – 18. huhtikuuta 1905 Madrid, Espanja) oli espanjalainen poliitikko ja kirjailija. Hänen äidinisänsä oli Dionisio Alcalá Galiano ja enonsa Antonio Alcalá Galiano.
Valera aloitti juridiikan alalla, mutta siirtyi diplomaatin uralle. Diplomaattina hän kävi useissa Euroopan ja Amerikan pääkaupungeissa, ja siten hän saattoi hankkia siihen aikaan espanjalaisilla harvinaisen kosmopoliittisen sivistyksen. Hän oli lähettiläs, senaattori, alivaltiosihteeri ynnä muuta. Hänen poliittinen uransa ei kuitenkaan ollut yhtä merkittävä kuin kirjallinen, sillä hän omistautui menestyksekkäästi lyriikalle, novellistiikalle ja kirjallisuuskritiikille ja oli 1800-luvun jälkipuolella merkittävässä asemassa Espanjan kirjallisuudessa. Hänet valittiin jo 1862 Espanjan akatemian jäseneksi.
Valera julkaisi 1858 runokirjan Canciones, romances y poemas, muodoltaan täydellisen, oppineen, ja 1874 ensimmäisen ja parhaan romaaninsa Pepita Jiménez (suom. Kiusaus), joka on hieno ja omaperäinen psykologinen tutkielma. Viljo Tarkiainen kiitti Valvojassa (1909. s. 520) Vihtori Lehtosen Kiusaus-romaanin suomennosta sujuvaksi ja tyylikkääksi. Muita hänen romaanejaan ovat Las ilusiones del doctor Faustino (1875), El comendador Mendoza (1877), Doña Luz (1879), Juanita la Larga (1896, suom. Juanita, myös nimellä Kaunis Juanita). Näissä proosateoksissa Valera on parhaimmillaan: kieli on klassista, ilman liioiteltua arkaisointia, tyyli omaperäisen persoonallista ja sitä maustaa lempeä ironia, ja kerronnassa näkyy sivistyneen maailmanmiehen skeptisyys kansallista mystifiointia ja naiiviutta kohtaan.
Kriitikkona Valera kirjoitti lehtiartikkeleita ja vihkosia, joita leimaa oppineisuus, hienostuneisuus ja henkevyys, mutta ne ovat hivenen pinnallisia ja häilyviä. Hän kokeili myös historioitsijana. Vuosina 1887–1891 julkaisi uudestaan Lafuenten kuuluisan Historia general de España ja kirjoitti sille jatkoa. Valeran kaikki teokset julkaistiin Madridissa 1906–1917.
Teokset

Pepita Jiménez (suom. Kiusaus),
Las ilusiones del doctor Faustino (1875)
El comendador Mendoza (1877)
Doña Luz (1879)
Juanita la Larga (1896, suom. Juanita, myös nimellä Kaunis Juanita)
Estudios críticos (1864)
Disertaciones y juicios literarios (1878)
Apuntes sobre el nuevo arte de escribir novelas (1887)
Cartas americanas (1889–1890)
Suomennetut teokset

Kiusaus: kertomus (Pepita Jiménez), suomentanut Vihtori Lehtonen. Tampere: K. Kaatra 1908
Juanita (Juanita la Larga); suom. Siiri Nurmi. Helsinki : Suomen kirja 1946. Sarja: Viime vuosisadan valioita 5
Pepita Jimenez (Pepita Jimenez ) suom. Margareta Konkka. Hämeenlinna : Karisto 1969. Sarja: Libri-sarja. – Ex libris : [Concert hall sosiety] 1971 Erikoispainos, kuvaliite
Kaunis Juanita: Pepita Jimenez, suom. Margareta Konkka. Karisto 1974 sekä useita lisäpainoksia
Pepita Jiménez: ote II osasta. Antologiassa: Espanjan ja Portugalin kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Tyyni Tuulio, WSOY 1954
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Juan Valera y Alcalá-Galiano Wikimedia Commonsissa
Kamarikuoro Krysostomos

Kamarikuoro Krysostomos on vuonna 2003 perustettu, pääasiassa uutta ja uudehkoa ortodoksista kirkkomusiikkia esittävä suomalainen sekakuoro. Kuoron on perustanut ja sitä johtaa musiikin maisteri Mikko Sidoroff. Kuoron ensimmäinen levy "Panihida", joka sisältää Mikko Sidoroffin säveltämän panihidan kokonaisuudessaan, valittiin vuoden kuorolevyksi 2007. Kuoro on äänittänyt tämän lisäksi kolme levyä: Rauhaisa Valkeus (2011), Suuri paasto (2015) sekä Deesis (2016). Kuorolla on tapana harjoitella ja konsertoida eri paikkakunnilla, koska myös laulajat tulevat ympäri Suomea.
Kuoron nimi tulee kreikan kielestä ja tarkoittaa ”kultasuuta”. Se viittaa myös 300-luvulla eläneeseen Konstantinopolin arkkipiispaan isä Johannes Krysostomokseen, joka puheenlahjojensa ansiosta sai kyseisen lisänimen.
Krysostomos on koko toimintansa ajan raivannut tietä uudelle ortodoksiselle musiikille. Kuoronjohtaja Mikko Sidoroffin sävellykset lukeutuvat kuoron perusohjelmistoon. Niiden lisäksi kuoro on kantaesittänyt musiikkia mm. Ville Matvejeffilta, Henri Sokalta, Lauri Mäntysaarelta sekä Pekka Jalkaselta. Kaikki uudet sävellykset jatkavat ortodoksisen kirkkomusiikkiperinteen rikasta ketjua, ja tämän tradition eteenpäin vieminen on Kamarikuoro Krysostomoksen toiminnan kivijalka.
Diskografia

Panihida (2007)
Rauhaisa Valkeus (2011)
Suuri paasto (2015)
Deesis (2016)
Aiheesta muualla

Kuoron kotisivut
Jet Propulsion Laboratory

Jet Propulsion Laboratory Kaliforniassa.
Jet Propulsion Laboratory on Nasan omistama ja California Institute of Technology-yliopiston hallinnoima avaruustekniikkakeskus La Cañada Flintridgen kaupungissa Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. JPL:ssä toimii tällä hetkellä yli 6 000 työntekijää. Siellä on myös suuret satelliittien testauslaitokset. JPL:n vuosibudjetti oli 2000-luvun alussa noin 1,3 miljardia dollaria, josta 60% kuluu planeettatutkimukseen (tästä puolet Mars-lentoihin) ja 20% maan kaukokartoitukseen.
Historia

JPL syntyi 1930-luvulla, jolloin sen tutkimusteema oli nimensä mukainen eli rakettimoottorit. Perustajiin kuuluivat muun muassa Frank Malina ja Martin Summerfield. Heitä tuki Unkarista maanpakolaisena tullut Theodore von Karman, joka toimi California Institute of Technologyssä (CIT, CalTech) professorina.
Historia > Jack Parsons

John Whiteside (Jack) Parsons (2. lokakuuta 1914 – 17. kesäkuuta 1952) tutki rakettimoottoreita California Institute of Technologyssä 1930-luvulla ja sitä kautta hänestä tuli yksi Jet Propulsion Laboratoryn ja Aerojet Corporation-yhtiön perustajista. Hänen panoksensa oli suurin JATO-rakettien kehittämisessä lentokoneita varten.
Historia > JPL:n kehittyminen

Alussa kiinteäajoaineraketteja testattiin Pasadenan laidalla sijaitsevissa kuivuneissa joenuomissa alkeellisella varustuksella.
Toisen maailmansodan aikana laboratorio kehitti Yhdysvaltain laivastolle raketteja, joilla lentokoneiden lentoonlähtömatka lyhenisi (JATO, Jet Assisted Take-Off). Toimivat JATO-raketit olivat kiinteäajoainetta polttavia, mutta myös nesteajoaineita alettiin tutkia.
Sodan loputtua JPL siirtyi suunnittelemaan Yhdysvaltain armeijalle ballistisia ohjuksia. Vuosina 1945–58 se kehitti keskimatkan ydinohjuksia. Niitä olivat mm. Corporal ja Sergent. Rakettien toimintatodennäköisyys oli 30 %:n luokkaa ja osumatarkkuus huono. JPL oli aikonut kehittää ohjuksia aina eversti-nimiseen ohjukseen asti. Näin ei kuitenkaan käynyt. Ballistiset ohjukset siirtyivät laivastolle ja 1948 syntyneille ilmavoimille ja armeija jäi sivuun.
Kun Sputnikin lento motivoi Yhdysvaltain hallituksen perustamaan Nasa-avaruushallinnon 1958, alkoivat neuvottelut siitä, mistä tutkimuslaitoksista se rakennetaan. Armeija luovutti Redstonen asevarikon Alabamasta (siitä tuli Marshall Space Flight Center) ja JPL:n. Se siirtyi Nasalle Yhdysvaltain Maavoimilta vuoden 1958 lopussa. JPL:stä ei kuitenkaan tullut Nasan keskus (field center) vaan se on ikään kuin yksityinen laboratorio, jota hallinnoi CIT-yliopisto. Tämä piirre johti 1960- ja 1970-luvuilla Nasan johdon ja JPL:n väliseen konfliktiin, mutta JPL:n status on pysynyt alkuperäisenä.
Johtajat

Dr. Theodore von Kármán, 1938–1944
Dr. Frank Malina, 1944–1946
Dr. Louis Dunn, 1946–1954
Dr. William Hayward Pickering, 1954 – 31. maaliskuuta 1976
Dr. Bruce C. Murray, 1. huhtikuuta 1976 – 30. kesäkuuta 1982
Dr. Lew Allen 22. heinäkuuta 1982 – 31. joulukuuta 1990
Dr. Edward C. Stone, 1. tammikuuta 1991 – 30. huhtikuuta 2001
Dr. Charles Elachi, 1. toukokuuta 2001 –
Avaruusaluksia

Cassini-Huygens
Deep Impact (2005, Tempel 1)
Deep Space 1 (1998)
Deep Space 2 (1999, epäonnistui, Mars)
Explorer 1-5
Galileo-planeettaluotain (1989, Jupiter)
Genesis (2001, paluu epäonnistui)
Magellan (1989, Venus)
Mariner, myös myöhemmät luotaimet, mm. Cassini, perustuvat Mark Mariner-satelliittirunkoon.
Mars Climate Observer (1998, epäonnistui)
Mars Observer (1992, epäonnistui)
Mars Polar Lander, epäonnistui
Mars Global Surveyor (1996)
Mars Odyssey (2001, Mars)
Mars Pathfinder (1996)
Pioneer 3 & 4 (1958 - 1959)
Ranger 1-9 kuuluotaimet, joiden piti tutkia Kuun pinnan kantavuutta ennen Apollo-laskutujien suunnittelua, mutta missioiden toteutus viivästyi niin kauan, että Apollo suunniteltiin muiden tietojen perusteella.
Seasat - lyhytikäinen merentutkimussatelliitti, jossa oli ensimmäinen siviiliSAR-tutka (1978)
Sojourner (Mars Pathfinder), Opportunity ja Spirit Mars-ajokit (Mars Exploration Rovers)
Spitzer-avaruusteleskooppi (2003)
Stardust (1999)
Surveyor 1–7
Topex/Poseidon (1992, meri), Ranskan CNES ja JPL
Ulysses (1990, aurinko) – pääosin ESA:n missio, amerikkalaisia laitteita mukana
Viking 1 ja 2-laskeutujat (jonkin lähteen mukaan Nasa Amesin johtama hanke)
Voyager 1 ja Voyager 2
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
http://www.jpl.nasa.gov/
http://www.nasa.gov
Nasan toimipisteet
NASA Ames Research Center
Dryden Flight Research Center
Glenn Research Center
Goddard Space Flight Center
Jet Propulsion Laboratory
Lyndon B. Johnson Space Center
John F. Kennedy Space Center
Langley Research Center
Marshall Space Flight Center
John C. Stennis Space Center
JPL
Kardinaalikutoja

| Kardinaalikutoja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kutojat Ploceidae
Suku::  Miljoonakutojat Quelea
Laji::  cardinalis
Kaksiosainen nimi
 Quelea cardinalis  (Hartlaub, 1880) 
Katso myös
   Kardinaalikutoja Wikispeciesissä   Kardinaalikutoja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kardinaalikutoja (Quelea cardinalis) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kardinaalikutojaa tavataan Afrikan itäosissa. Sen on kuvattu olevan harvinainen, vaikkakin paikallisesti runsaslukuinen. Sen kannankehitys on vakaa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kaisaleena Halinen

Kaisaleena Halinen (s. 1973 Turku) on suomalainen kuvataiteilija ja kuvanveistäjä ja hän tekee myös tila- ja installaatiotaidetta. Halinen on opiskellut Imatran taidekoulussa vuosina 1995–1997 ja Kuvataideakatemiassa vuodesta 1997 vuoteen 2002, jolloin hän valmistui kuvataiteen maisteriksi. Hän on pitänyt vuodesta 2001 lähtien liki kymmenen yksityisnäyttelyä ja osallistunut ryhmä- ja yhteisnäyttelyihin vuoden 1999 jälkeen noin 45 kertaa. Kaisaleena Halisen töitä on useissa julkisissa taidekokoelmissa.
Linderin tie, 2006, Lohja.
Halinen sai vuonna 2013 William Thuring-nimikkopalkinnon. Halinen voitti Hjalmar Linderin muistomerkkikutsukilpailun vuonna 2004. Muistomerkki paljastettiin vuonna 2006, jolloin oli tullut kuluneeksi 100 vuotta siitä, kun Linder perusti Lohjan selluloosatehtaan. Muistomerkki muodostuu ratakiskoparista, joka reunustaa vanhan sähköradan paikalla olevaa polkua. Kiskoihin on kirjoitettu kohokirjaimin paikannimiä, jotka liittyvät Linderin elämänvaiheisiin.
Julius Caesar (vuoden 1953 elokuva)

| Julius Caesar |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Joseph L. Mankiewicz
Käsikirjoittaja:  Joseph L. Mankiewicz
Perustuu:  William Shakespearen näytelmään Julius Caesar
Tuottaja:  John Houseman
Säveltäjä:  Miklós Rózsa
Kuvaaja:  Joseph Ruttenberg
Leikkaaja:  John Dunning
Tuotantosuunnittelija:  Cedric Gibbons
Lavastaja:   Cedric Gibbons  Edward Carfagno 
Pääosat:   Marlon Brando  James Mason  John Gielgud  Louis Calhern  Edmond O’Brien  Greer Garson  Deborah Kerr 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Metro-Goldwyn-Mayer
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer Netflix
Ensi-ilta:   Yhdysvallat 4. kesäkuuta 1953  Suomi 16. huhtikuuta 1954 
Kesto:  121 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Julius Caesar on William Shakespearen samannimiseen näytelmään pohjautuva yhdysvaltalainen elokuva, jonka ohjasi Joseph L. Mankiewicz vuonna 1953.
Julius Caesar sai Oscar-palkinnon parhaasta lavastuksesta. Elokuva oli ehdolla kaikkiaan viidessä kategoriassa, mukaan lukien paras miespääosa (Marlon Brando) ja paras elokuva.
Roolit

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Marlon Brando  | … |  Marcus Antonius   |
|  James Mason  | … |  Brutus   |
|  John Gielgud  | … |  Cassius   |
|  Louis Calhern  | … |  Julius Caesar   |
|  Edmond O’Brien  | … |  Casca   |
|  Greer Garson  | … |  Calpurnia   |
|  Deborah Kerr  | … |  Portia   |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Julius Caesar Wikimedia Commonsissa
Kaija Lintumaa

Gerda Laelia Lindgren, kirjailijanimi Kaija Lintumaa (3. toukokuuta 1904 Kajaani - 18. maaliskuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, runoilija ja suomentaja.
Henkilöhistoria

Lintumaan vanhemmat olivat lehtori Robert Wilhelm Lindgren ja Bertha Emilia Roos. Hän tuli ylioppilaaksi 1921 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1926 ja maisteriksi 1927. Lintumaa toimi Kokkolan yhteislyseon ruotsin ja saksan lehtorina vuodesta 1927.
Kirjallinen tuotanto

Lintumaa on suomentanut omalla nimellään useita teoksia, muun muassa Eyvind Johnsonin romaanin Hänen armonsa aika, Sara Lidmanin romaanit Minä ja poikani, Muurainmaa, Salamankantaja, Tervapääsky ja Arnold Kriegerin Musta sydän -romaanin.
Kirjallinen tuotanto > Teoksia

Kirjailijanimellä Kaija Lintumaa:
Elosalamat, romaani. WSOY 1935, 2. painos 1935
Pilven varjo, novelleja. WSOY 1937
Valkokukkainen puu, runoja. WSOY 1940
Huomispäivä, romaani. WSOY 1946
Prinsessa Virsujalka : satuja, kuvittanut Sorella Railo. Lasten oma kirjasto 17. WSOY 1954
Kultapilli ja hopeatorvi : satuja vieraista maista, kuvittanut Annikki Puurunen. Lasten oma kirjasto 33. WSOY 1957
Kirjallinen tuotanto > Palkinnot

Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran palkinto 1936
Alfred Kordelinin rahaston kääntäjäpalkinto 1966
Kaisa ja puoli valtakuntaa

| Kaisa ja puoli valtakuntaa |
| --- | --- |

Kestoaika:  60 minuuttia
Pääosissa:  Kaisa Liski Teuvo Loman
Alkuperämaa:   Suomi
Verkko:  Liv
Esitetty:  15. elokuuta 2012 – 13. marraskuuta 2013
Tuotantokausia:  3
Jaksoja:  36
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  Century Films
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Kaisa ja puoli valtakuntaa on suomalainen tositelevisiosarja, joka kertoo Kaisa Liskin työstä kiinteistönvälittäjänä. Sarjassa seurataan myös Suomen kovimmaksi kiinteistönvälittäjäksi itseään tituleeraavan Liskin yksityiselämää. Mukana myös Teuvo Loman. Ohjelman toinen tuotantokausi alkoi Liv-kanavalla 15. elokuuta 2012. Kolmas tuotantokausi alkoi 13. maaliskuuta 2013.
Ohjelman ensimmäinen tuotantokausi tunnettiin nimellä Kiinteistökuningatar Kaisa.
Karita Bekkemellem

| Karita Bekkemellem |
| --- | --- |
 Bekkemellem vuonna 2006.
Norjan lapsi- ja tasa-arvoministeri
 Stoltenbergin II hallitus 17. lokakuuta 2005 – 18. lokakuuta 2007  
Edeltäjä:  Laila Dåvøy
Seuraaja:  Manuela Ramin-Osmundsen
Norjan lapsi- ja perheministeri
 Stoltenbergin I hallitus 17. maaliskuuta 2000 – 19. lokakuuta 2001  
Edeltäjä:  Valgerd Svarstad Haugland
Seuraaja:  Laila Dåvøy
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. tammikuuta 1965 (ikä 59) Lillehammer, Norja
Tiedot
Puolue:  työväenpuolue
Karita Bekkemellem (aiemmin Bekkemellem Orheim; s. 15. tammikuuta 1965 Lillehammer) on norjalainen entinen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Norjan lapsi- ja perheministerinä vuosina 2000–2001 sekä lapsi- ja tasa-arvoministerinä vuosina 2005–2007.
Aiheesta muualla

Karita Bekkemellem Norjan suurkäräjien verkkosivuilla (norjaksi)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karita Bekkemellem Wikimedia Commonsissa
Karl-Heinz Wiesemann

Karl-Heinz Wiesemann
Wiesemannin vaakuna
Karl-Heinz Wiesemann (s. 1. elokuuta 1960 Herford) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Paderbornin arkkihiippakuntaan Franz König 10. lokakuuta 1985. Hänet nimitettiin Paderbornin vihkipiispaksi ja Macriana Minorin titulaaripiispaksi 4. heinäkuuta 2002, ja piispaksi vihkiminen seurasi 8. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Joachim Wanke, jota avustivat Hans-Josef Becker ja Paul Consbruch.
Wiesemann sai 19. joulukuuta 2007 nimityksen Speyerin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 2. maaliskuuta 2008.
Kalma (albumi)

| Kalma Soulgrind |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1999
 Tuottaja(t): Lord Heikkinen
 Tyylilaji: goottimetalli, black metal
 Kesto: 54.50
 Levy-yhtiö: Holy Records
Soulgrindin muut julkaisut
| Whitsongs 1997 | Kalma 1999 | Elixir Mystica 2001 |
Kalma on suomalaisen Soulgrind-metalliyhtyeen neljäs studioalbumi. Se on julkaistu vuonna 1999 levymerkillä Holy Records.
Kappaleet

Kalma – 4.42
Goatride – 3.52
Secrecy Supreme – 4.43
Rememberance Through Deep Red Masquerade – 4.50
Cage – 4.30
Across the Field of Thought – 4.19
Seed (A Sermon In Stone) – 5.19
Black Lust & Flower Mystica – 4.34
Harsh Mother Time (Saapas) – 5.14
Pagan Pride – 3.47
Kokoonpano

Agathon Frosteus – rummut, laulu
Whisper Lilith – laulu
Lord Heikkinen – kitara, basso, laulu
Ceasar T. McLaunone – laulu
Aiheesta muualla

Kalma (albumi) Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Kalma Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Karl-Jesco von Puttkamer

Hitler tapaamassa Puttkameria sairaalassa.
Karl-Jesco von Puttkamer (24. maaliskuuta 1900 – 4. maaliskuuta 1981) oli saksalainen laivastoupseeri, joka toimi Adolf Hitlerin adjutanttina. Hän loukkaantui eversti Claus von Stauffenbergin Hitleriä vastaan kohdistetussa murhayrityksessä 20. heinäkuuta vuonna 1944. Sotilasarvoltaan hän oli kontra-amiraali.