stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Messier 94
Aiheesta muualla

SEDSin Messier -sivu M094 (englanniksi)
| --- | --- |
Tähdet:  Cor Caroli, β CVn, 24 CVn, 20 CVn, 5 CVn, 25 CVn, 6 CVn, 21 CVn, 14 CVn, 3 CVn, La Superba, 23 CVn, α1 CVn, 2 CVn, TU CVn, 19 CVn, 17 CVn, 10 CVn, 4 CVn, 7 CVn, 11 CVn, 15 CVn, 9 CVn, R CVn, RS CVn
Eksoplaneetat: 
Messierin luettelo
Mohammed Rabiu

Mohammed Rabiu (s. 31. joulukuuta 1989 Accra) on ghanalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Rabiu edustaa Venäjän valioliigassa pelavaa FK Kuban Krasnodaria. Rabiu on pelannut Ghanan jalkapallomaajoukkueessa 19 ottelua ja kuuluu Ghanan joukkueeseen Brasilian MM-kilpailuissa 2014.
Laulava porsas

| Laulava porsas> Charlotte’s Web |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Charles A. Nichols ja Iwao Takamoto
Käsikirjoittaja:  Earl Hamner Jr.
Perustuu:  E. B. Whiten kirjaan Lotta ystäväni
Tuottaja:  Joseph Barbera William Hanna
Säveltäjä:  Richard M. Sherman ja Robert B. Sherman
Kuvaaja:  Dennis Weaver
Pääosat:   Debbie Reynolds  Paul Lynde  Henry Gibson (äänirooleissa) 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:   Hanna-Barbera  Paramount Pictures 
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:  1973
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  Englanti
Seuraaja:  Laulava porsas: Suuri seikkailu
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Laulava porsas (tv-esityksessä Charlotten verkko, Charlotte’s Web) on vuonna 1973 valmistunut Hanna-Barberan tuottama kokoillan piirroselokuva, joka perustuu E. B. Whiten kirjoittamaan lastenkirjaan Lotta ystäväni. Elokuvan laulut ovat Shermanin veljesten säveltämiä ja sanoittamia. Elokuvalle tehtiin vuonna 2003 jatko-osa Laulava porsas: Suuri seikkailu.
Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Henry Gibson  | … |  Wilbur   |
|  Debbie Reynolds  | … |  Charlotte   |
|  Paul Lynde  | … |  Templeton   |
|  Agnes Moorehead  | … |  kesyhanhi   |
|  Pamelyn Ferdin  | … |  Fern Arable   |
|  Bob Holt  | … |  Homer Zuckerman   |
|  Joan Gerber  | … |  Edith Zuckerman/rouva Fussy   |
|  John Stephenson  | … |  John Arable   |
|  Don Messick  | … |  Jeffrey   |
|  Rex Allen  | … |  Narrator   |
|  Martha Scott  | … |  rouva Arable   |
|  Herb Vigran  | … |  Lurvy   |
|  Dave Madden  | … |  Ram ja muita   |
Soundtrack

"Chin Up"
"I Can Talk!"
"A Veritable Smorgasbord"
"Zuckerman's Famous Pig"
"We've Got Lots In Common"
"Mother Earth and Father Time"
"There Must Be Something More"
"Deep In The Dark/Charlotte's Web"
Vastaanotto

The New York Timesin Vincent Canby oli uutuuselokuvan nähtyään ristiriitaisissa tunnelmissa. Animaation visuaalinen toteutus toi hänen mieleensä Grant Woodin tai Max Fleischerin, mutta oli siitä huolimatta tylsä, samoin kuin elokuvan musiikki. Myönteisinä piirteenä hän mainitsi kyynisen rottahahmo Templetonin. Helsingin Sanomien Mikael Fränti oli elokuvan tv-esityksen alla 1985 myönteisempi. Hän piti kovasti sen lämminhenkisestä huumorista, huvittavista eläinhahmoista ja parhaiden Disney-animaatioiden perinteen jatkumisesta myös Hanna-Barbera-tuotantoyhtiössä.
Metsätimalit

| Metsätimalit |
| --- | --- |
 Punanaamatimali (Liocichla phoenicea)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Pyrstötimalit Leiotrichidae
Suku::  Metsätimalit Liocichla  Swinhoe, 1877
Katso myös
   Metsätimalit Wikispeciesissä   Metsätimalit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Metsätimalit (Liocichla) on pyrstötimalien heimoon kuuluva varpuslintusuku. BirdLife Suomen maailman lintujen luettelon mukaan sukuun kuuluu 5 lajia. Lajimäärä vaihtelee eri lähteissä.
Metsätimaleihin (Liocichla) kuuluvia lajeja

Arunachalintimali (Liocichla bugunorum)
Emeintimali (Liocichla omeiensis)
Hehkunaamatimali (Liocichla ripponi)
Punanaamatimali (Liocichla phoenicea)
Taiwaninmetsätimali (Liocichla steerii)
Aiheesta muualla

ITIS: Liocichla (englanniksi)
Lauri Jämsä

Lauri Albert Olavi Jämsä (28. marraskuuta 1923 Oulu – 22. marraskuuta 2006 Espoo) oli suomalainen diplomi-insinööri, yrittäjä ja yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1982.
Jämsän vanhemmat olivat rakennusmestari Lauri August Jämsä ja Aili Sofia Valppu. Hänen puolisonsa vuodesta 1947 oli valtiotieteen lisensiaatti Helga Maija Kaarina Kähkönen. Jämsä kirjoitti ylioppilaaksi Oulun lyseosta 1946 ja valmistui Teknillisen korkeakoulun rakennustekniikan osastolta diplomi-insinööriksi 1950. Hän oli 1950–1952 suunnittelijana Helsingin kaupungin rakennustoimiston katurakennusosastolla ja 1952–1959 tutkimus- ja koulutusinsinöörinä Oy Rastor Ab:lla. Rastorin palveluksessa ollessaan Jämsä perusti yhdessä Kauko Rastaan ja Heljo Lepäsmaan kanssa yhtiön Insinööritoimisto Rakennusmies, joka ryhtyi myymään rakennusliikkeille betoniseiniin teräsnauloja. Lopullisesti Jämsä siirty pois Rastorin palveluksesta Insinööritoimisto Valmisosarakenteen sekä A-Elementti Oy:n toimitusjohtajaksi 1959. Vuonna 1970 rakennuskoneiden myyntiin ja vuokraukseen sekä rakennuselementtien tuotantoon keskittyneet yritykset yhdistyivät A-Elementti Oy Rakennusmieheksi. Työntekijöitä yrityksellä oli 1970-luvun lopulla 500. Oy Partek Ab osti 1983 A-Elementti Oy Rakennusmiehen, ja Jämsä jäi pois toimitusjohtajan tehtävistä 1985. Yrityksen nimi muutettiin 2001 Ramirent Oyj:ksi.
Leewardsaaret (Karibia)

| Leewardsaaret |
| --- | --- |

Merialue:  Atlantti
Vesialue:  Karibianmeri
Saaria yht.:  yli 30
Suurin saari:  Basse-Terre
Valtio
Valtio:   Saint Kitts ja Nevis  Antigua ja Barbuda  Dominica
Territorio:   Yhdysvaltain Neitsytsaaret  Brittiläiset Neitsytsaaret  Anguilla  Sint Maarten  Saint Martin  Saint-Barthélemy  Montserrat  Guadeloupe
Kunta:   Saba  Sint Eustatius
Asutuskeskukset:  St. John’s Basseterre Pointe-à-Pitre Charlotte Amalie
Leewardsaaret ovat Karibianmerta reunustavien Pienten Antillien pohjoisimman saariryhmän nimi. Nimitys merkitsee suojanpuoleisia saaria. Purjelaivojen aikakaudella suotuisin reitti Afrikan rannikolta länteen toi purjelaivat Pienille Antilleille, usein saarijonon puoliväliin suunnilleen Dominican ja Martiniquen saarten kohdalle. Koska vallitseva tuuli puhaltaa kaakosta, tuosta pisteestä pohjoiseen olevat saaret sijaitsivat myötätuulen eli "suojan" puolella ja siitä etelään sijaitsevat saaret vastatuulen eli "tuulen" puolella. Martiniquesta etelään sijaitsevia saaria kutsutaan vastaavasti Windwardsaariksi.
Edellä esitetty jako Leeward- ja Windwardsaariin perustuu englantiin. Muissa kielissä jakopiste saattaa olla eri paikassa. Esimerkiksi ranskassa, saksassa ja espanjassa kaikkia Atlantin puolella olevia Pieniä Antilleja kutsutaan suojanpuoleisiksi ja tuulenpuoleisiksi kutsutaan Venezuelalle kuuluvasta Margaritasta länteen Etelä-Amerikan rannikkoa pitkin sijaitsevaa saarijonoa. Karibian lisäksi jakoa Leeward- ja Windwardsaariin on käytetty muuallakin maailmassa, sillä esimerkiksi myös Havaijisaaret voidaan jakaa englanniksi Leeward- ja Windwardsaariin.
Saariryhmän saaret

Saariryhmän merkittävimmät saaret lännestä itään ja pohjoisesta etelään:
Espanjan Neitsytsaaret (Puerto Rico, Yhdysvallat)
Culebra
Vieques
Yhdysvaltain Neitsytsaaret (Yhdysvallat)
Saint Thomas
Saint John
Saint Croix
Brittiläiset Neitsytsaaret (Yhdistynyt kuningaskunta)
Tortola
Virgin Gorda
Anegada
Jost Van Dyke
Anguilla (Yhdistynyt kuningaskunta)
Saint Martin / Sint Maarten (Ranska / Alankomaat)
Saint Barthélemy (Ranska)
Saba (Alankomaat)
Sint Eustatius (Alankomaat)
Saint Kitts ja Nevis
Saint Kitts
Nevis
Antigua ja Barbuda
Barbuda
Antigua
Redonda
Montserrat (Yhdistynyt kuningaskunta)
Guadeloupe (Ranska)
Basse-Terre ja Grande-Terre
La Désirade
Les Saintes
Marie-Galante
Dominica (Dominica)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Leeward Islands
Käännös suomeksi
Mohammed Shahid

| Mitalit> Maa:   Intia.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Intia.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Intia.Miesten maahockey. Olympialaiset  | Maa:   Intia> Miesten maahockey. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Moskova 1980 |  |  |
Mohammed Shahid (etunimi myös muodossa Muhammad, 14. huhtikuuta 1960 Varanasi – 20. heinäkuuta 2016 Gurgaon) oli intialainen maahockeypelaaja ja olympiavoittaja.
Shahid kuului Intian olympiakultaa Moskovassa 1980 voittaneeseen joukkueeseen. Hän edusti maataan olympiatasolla myös Los Angelesissa 1984 (Intia viides) ja Soulissa 1988 (kuudes).
Shahid joutui maksaoireiden takia sairaalaan kesällä 2016. Hän kuoli 56-vuotiaana Gurgaonissa 20. heinäkuuta 2016.
Kyokushinin maailmanmestaruuskilpailut 1984

| Kyokushinin maailmanmestaruuskilpailut 1984 |
| --- | --- | --- |

| Isäntämaa |  Japani |  |
| Ajankohta | 20. tammikuuta – 22. tammikuuta 1984 |  |
| Mitalistit – Kulta – Hopea – Pronssi |   Makoto Nakamura  Keiji Sanpei  Akiyoshi Matsui |  |
| Osallistujia | 192 ottelijaa |  |
3. Kyokushinin maailmanmestaruuskilpailut (3rd World Open Tournament) käytiin 20.–22. tammikuuta 1984 Tokiossa. Turnauksen voitti japanilainen Makoto Nakamura, joka saavutti uransa toisen ja toisen peräkkäisen maailmanmestaruuden.
Turnaus

Kilpailu kesti kolme päivää, joka käytiin pudotuspelimuodossa. 32 parasta ottelijaa selvisivät viimeiselle päivälle, joista ratkottiin maailmanmestari. Viimeiselle päivälle selvinneet olivat voittaneet siihen mennessä kolme tai neljä ottelua.
Turnaus > Loppuottelu

| --- | --- |
Kultaa: Hopeaa
 Makoto Nakamura:  Keiji Sanpei
Parhaat sijoitukset

| Sijoitus | Ottelija |
| --- | --- |
1:  Makoto Nakamura
2:  Keiji Sanpei
3:  Akiyoshi Matsui
4:  Ademir Da Costa
5:  Yasuto Onishi
6:  Nick Da Costa
7:  Keizo Tahara
8:  Dave Greaves
Mikko Saikku

Lauri-Mikko Saikku (s. 13. helmikuuta 1963 Helsinki) on suomalainen historioitsija, alue- ja kulttuurintutkija sekä humanistinen ympäristötutkija, joka on toiminut Yhdysvaltain tutkimuksen professorina Helsingin yliopistossa 1. elokuuta 2015 lähtien. Hän on toiminut myös Pohjois-Amerikan tutkimuksen professorina Tampereen yliopistossa sekä yleisen historian professorina Helsingin yliopistossa.
Saikku väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 2001. Hänet nimitettin Tampereen yliopiston ympäristöhistorian dosentuuriin vuonna 2002 ja Helsingin yliopiston Pohjois-Amerikan tutkimuksen dosentuuriin vuonna 2007. Hän on toiminut lukuisissa luottamus- ja hallintotehtävissä, mm. Finnish American Studies Association- ja Nordic Association for American Studies -järjestöjen puheenjohtajana sekä Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan varadekaanina. Mikko Saikku on tutkimuksissaan käsitellyt erityisesti Pohjois-Amerikan ympäristöhistoriaa ja Etelä-Yhdysvaltain kulttuuria.
Julkaisuja (monografiat ja oppikirjat)

The Evolution of a Place: Patterns of Environmental Change in the Yazoo-Mississippi Delta from the Ice Age to the New Deal (väitöskirja). Helsinki: Renvall-instituutti, 2001.
This Delta, This Land: An Environmental History of the Yazoo-Mississippi Floodplain. Athens, Georgia: University of Georgia Press, 2005.
Marketta Ahtiainen, Vuokko Aromaa, Simo Heininen, Sirkka Kauppinen, Johanna Perheentupa, Irmeli Perho, Mikko Saikku ja Juha Sihvola: Maailmankulttuurien aikakirja. Helsinki: Edita, 2006.
Donald E. Davis, Craig E. Colten, Megan Kate Nelson, Barbara L. Allen, and Mikko Saikku: Southern United States: An Environmental History. Santa Barbara, CA: ABC-CLIO, 2006.
Jari Aalto, Vuokko Aromaa, Simo Heininen, Klaus Karttunen, Kauko Laitinen, Johanna Perheentupa ja Mikko Saikku: Kaikkien aikojen historia 6: kulttuurien kohtaaminen. Helsinki: Edita, 2011.
Rani-Henrik Andersson, Markku Henriksson ja Mikko Saikku: Pohjois-Amerikan kansallispuistot. Helsinki: Mediapinta, 2014.
Jari Aalto, Marja-Leena Hänninen, Susanna Niiranen, Nina Penttinen, Mikko Puustinen, Mikko Saikku ja Anna Veijola: Opus 1: Ihminen, ympäristö ja historia. Helsinki: Edita, 2021.
Julkaisuja (monografiat ja oppikirjat) > Toimitteita

Mikko Saikku, Maarika Toivonen ja Mikko Toivonen (toim.): In search of a continent: a North American studies odyssey. Helsinki: Renvall-instituutti, 1999.
Timo Myllyntaus ja Mikko Saikku (toim.): Encountering the Past in Nature: Essays in Environmental History. Athens, Ohio: Ohio University Press, 2001.
Ari Helo ja Mikko Saikku (toim.): An Unfamiliar America: Essays in American Studies. Abingdon, Englanti: Routledge, 2020.
Viktor Pál, Tuomas Räsänen, and Mikko Saikku (toim.): Green Development or Greenwashing? Environmental Histories of Finland. Cambridge, UK: White Horse Press, 2023.
Aiheesta muualla

Saikku Helsingin yliopiston tutkimusportaalissa
Miekkolampi

| Miekkolampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Karjala
Kunnat:  Lemi
Koordinaatit:  61°06′55″N, 27°48′58″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kivijärven reitin valuma-alue (14.19)
Laskuoja:  oja Löytänään 
Järvinumero:  14.197.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  91,1 m  
Pituus:  220 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,661 km  
Pinta-ala:  1,973 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiMiekkolampi 
Miekkolampi  on Etelä-Karjalassa Lemillä Ruohialan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,0 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Hannanjoen valuma-alueeseen (14.197) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 91,1 metriä mpy.
Kyröskoski (laveeraus)

| Kyröskoski |
| --- | --- |

Nimi:  Kyröskoski
Tekijä:  Werner Holmberg
Valmistumisvuosi:  1857
Taiteenlaji:  Maisemamaalaus
Teostyyppi:  Maalaus
Materiaali:  Tussikynä, vesiväri ja paperi (maalauspohja)
Korkeus:  49,50  cm
Leveys:  71  cm
Kokoelma:  Kansallisgalleria
Sijainti:  Ateneum
Kyröskoski on suomalaisen maisemamaalauksen edelläkävijän Werner Holmbergin tussi- ja vesivärilaveeraus paperille vuodelta 1857. Tämän kooltaan 49,5×71 cm työn tallensi Suomen valtio kokoelmiinsa vuonna 1890.
Kyröskoski-laveerauksessa tulevat ilmi Werner Holmbergin lahjat piirtäjänä ja vesivärien käyttäjänä, vaikka hän onkin paremmin tunnettu maalauksistaan. Hän oli juuri lopettanut taideopinnot Düsseldorfissa ja siirtymässä itsenäiseksi taiteilijaksi. Tässä laveerauksessa Kyröskoskea katsotaan sivulta päin, ja työ oli tarkoitettu harjoitelmaksi mahdollista myöhempää öljyvärimaalausta varten.
Hän oli maalannut ison Kyröskoskea esittävän maalauksen jo vuonna 1854 opiskeluvuosinaan Düsseldorfissa. Maalauksen hän oli tuolloin tehnyt P. A. Kruskopfin 1840-luvun puolivälissä tekemän laveerauksen pohjalta. Osittain myös Zachris Topeliuksen kirjoitus koskesta kuvateoksessa Finland framställdt i teckningar oli ollut hänen materiaalinaan. Luontoaiheet olivat tuolloin osa niin sanottua kansallista projektia, jolla haluttiin syventää suomalaisten isänmaanrakkautta.
Aiheesta muualla

Suomen Kansallisgalleria: Kokoelmat: Kyröskoski.  (Arkistoitu – Internet Archive)
Kyröskosken sähkörautatie

Kyröskosken radan kakkosveturi Minkiöllä.
Kyröskosken sähkörautatie oli Hämeenkyrön Kyröskoskella sijainnut sähköistetty kapearaiteinen teollisuusrautatie, joka valmistui 1914.  Radalla kuljetettiin puuta Kyro Oy:n Kyröskosken tehtaille Kyrösjärven rannasta olevalta sahalta.
Kalusto tarkastettiin vuonna 1944 sotakorvauksia silmällä pitäen, mutta neuvostoliittolaiset asiantuntijat hylkäsivät kaiken heidän tarkoituksiinsa sopimattomina.
Kyröskosken rata oli viimeinen Suomessa kaupallisessa käytössä ollut kapearaiteinen teollisuusrata, kun sillä liikenne päättyi marraskuussa 1989. Se korvattiin massapuukuljettimella.
Radalla liikennöi 2 sähköveturia. Numero 1 on säilynyt yksityishenkilön omistuksessa ja sähköveturi numero 2 (ASEA 234/1937) on Minkiön kapearaidemuseossa Jokioisten museorautatiellä. Ykkönen on ajokuntoinen ja liikkuu erikoistilaisuuksissa varta vasten rakennetuilla radanpätkillä generaattorin avulla, kakkonen kaipaisi perushuollon, koska sille ei ole tehty saapumisen jälkeen muuta kuin joitakin siirtoja.
Radan vaunuista pari on ykkösen mukana ja loput Minkiöllä. Museorautatielle tulleet vaunut ovat tosin pelkkiä kehikkoja, koska joku luovuttajista repi niistä puuosat polttopuiksi. Osasta vaunuja kehikotkin katosivat eli museoon tuli niiden osalta pelkkiä telejä. Näitä telejä on sittemmin hyödynnetty runsaasti työkalustossa.
Lauantaina 28. elokuuta 2010 yksi Kyröskosken vaunukehikoista varustettiin väliaikaisella pohjapalkituksella ja sitä käytettiin Humppilaan varastoitavaksi siirrettävien pienten kalustonosien siirtämiseen kahdelle Kyröskosken telille asennettuna. Kokeilu vaati varovaisuutta ajossa mutta onnistui suunnitellusti. Veturina operaatiossa oli TU4 2091 -dieselveturi
Aiheesta muualla

Kuva sähköveturista
Lauri Järventaka

Lauri Järventaka 1960-luvun alkupuolella.
Lauri Ilmari Järventaka (vuoteen 1948 Järvinen; 23. helmikuuta 1916 Loviisa – 9. helmikuuta 2002) oli suomalainen virkamies, joka toimi kaupunginjohtajana Kokkolassa ja Vaasassa. Hän oli puoluetaustaltaan kokoomuslainen.
Järventaka valmistui ylioppilaaksi vuonna 1936 ruotsinkielisestä Lovisa Gymnasiumista ja alkoi seuraavana vuonna opiskella lakia Helsingin yliopistossa. Hän sai opintonsa päätökseen vuonna 1946 ja sai varatuomarin arvonimen vuonna 1949. Sotien aikana Järventaka toimi muun muassa koulutusupseerina, patterinpäällikkönä ja aliupseerikoulun johtajana. Hänet ylennettiin lopulta kapteeniksi.
Järventaka työskenteli vuodesta 1948 Vaasan apulaiskaupunginsihteerinä, mistä hän siirtyi vuonna 1951 Kokkolan kaupunginjohtajaksi. Vuonna 1953 hän aloitti Vaasan kaupunginjohtajana, jona hän toimi vuoteen 1979, jolloin jäi eläkkeelle. Hän on Vaasan historian pitkäaikaisin kaupunginjohtaja. Vaasan kauppakorkeakoulu, sittemmin Vaasan yliopisto, perustettiin hänen kaupunginjohtaja-aikanaan. Järventaka sai vuonna 1976 kaupunkineuvoksen arvonimen.
Monoteletismi

Monoteletismi on 600-luvulla muodostunut oppi, jonka keisari Herakleios I (keisarina 610–641) julisti Bysantin viralliseksi kristologiaksi yrittäen näin voittaa monofysitismin. Monoteletismin mukaan Kristuksella on kaksi luontoa, mutta lihaksi tulleessa Jeesuksessa vaikutti yksi tahto, thelesis. Kaksisataa vuotta aiemmin pidetyn Khalkedonin kirkolliskokouksen (451) päätöksiä kannattaneet torjuivat monoteletismin valepukuisena monofysitisminä; tätä taistelua johti kreikkalainen munkki Maksimos Homologetes 'Tunnustaja', n. 580-662) kehittäen opin, jonka mukaan Kristuksen jumalallisella ja inhimillisellä luonnolla kummallakin oli tahto ja oma toimintatapansa. Monoteletismi tuomittiin harhaopiksi kuudennessa ekumeenisessa kirkolliskokouksessa vuonna 680–681, ja asiaan palattiin vielä Trullossa vuonna 692.
Monoteleetit (kreik. monos = yksi, thelēma = tahto) oli vanhan kirkon aikainen ryhmä, jonka opin mukaan Kristuksella oli kaksi luontoa, mutta ainoastaan yksi tahto. Ryhmän perustaja oli keisari Herakleios. Palauttaakseen monofysiittejä kirkon yhteyteen hän esitti Konstantinopolin patriarkan Sergiuksen neuvosta 633 mainitun opinkaavan yhdistymisen pohjaksi. Paavi Martinus I:n kokoon kutsuma ensimmäinen lateraanikokous 649 ja Konstantinopolissa pidetty kuudes yleinen kirkolliskokous 680–681 tuomitsivat opin kerettiläiseksi. Monoteletistinen suunta on säilynyt maroniittien lahkossa.
Leberin atrofia

Leberin atrofia on perinnöllinen mitokondrioiden toimintahäiriö, joka aiheuttaa vaikean näkövamman.
Leberin atrofia puhkeaa yleensä elämän kolmannella vuosikymmenellä; tästä saattaa kuitenkin olla merkittäviäkin poikkeuksia. Näkö alkaa hämärtyä ensin toisessa silmässä, ja se voi nopeastikin sokeutua. Myös toisen silmän näkö alkaa heiketä tämän jälkeen. Useimmilla potilailla sairauteen ei liity muita oireita kuin näkövamma.
Toistaiseksi tuntemattomasta syystä 80 prosenttia kaikista Leberin atrofiaan sairastuneista on miespuolisia. Joillakin potilailla ilmenee näkövamman lisäksi keskushermostoperäisiä oireita.
Leberin atrofialle ei toistaiseksi tunneta parantavaa hoitoa.
L. Lowry Mays

Lester Lowry Mays (24. heinäkuuta 1935 Houston, Texas – 12. syyskuuta 2022 San Antonio, Texas) oli yhdysvaltalainen liikemies ja yritysjohtaja. Hän toimi perustamansa Clear Channel Communicationsin toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana vuoteen 2004 saakka.
Mays toimi pankkiirina vuoteen 1972 asti, jolloin hän perusti San Antonio Broadcasting Companyn ja hankki ensimmäisen radioasemansa. Pian tämän jälkeen Mays osti myös sanantoniolaisen WOAI-aseman, josta tuli yhtiön ensimmäinen niin sanottu Clear Channel -asema. Nykyään yhtiöllä on 1 200 radio- ja 41 televisioasemaa Yhdysvalloissa ja toimintaa 66 eri maassa.
L. Lowry Mays nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2004.
Mohammed Salisu

Mohammed Salisu vuonna 2019.
Mohammed Salisu Abdul Karim (s. 17. huhtikuuta 1999) on ghanalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Southamptonia, johon hän siirtyi espanjalaisseura Real Valladolidista elokuussa 2020.
Salisu on pelannut kesään 2023 mennessä Espanjan La Ligassa 31 ottelua, joissa hän on tehnyt yhden maalin, ja Englannin Valioliigassa 68 ottelua.
Salisu pelasi Ghanan maajoukkueessa ensimmäisen kerran kolmessa ystävyysottelussa syys-marraskuussa 2022. Kolmannessa maaottelussaan hän teki maalin Sveitsiä vastaan. Marras-joulukuussa 2022 Qatarin MM-kilpailuissa hän pelasi joukkueensa kaikki kolme ottelua alusta loppuun ja teki maalin toisessa ottelussa Etelä-Koreaa vastaan. Hän on heinäkuun 2023 puoliväliin mennessä pelannut kaikkiaan kuusi maaottelua ja tehnyt kaksi maalia.
Lauri Heles

Lauri Heles (sukunimi aik. Helenius, 20. elokuuta 1907 Pietari – 22. elokuuta 1970 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Teoksia

Viisas kerjäläinen, runoja.  Otava 1938
Levottomia lehtiä, runoja.   Otava 1947
Lauri Helariutta

Lauri Helariutta (sukunimi vuoteen 1935 Helin; 30. joulukuuta 1906 Pori – 29. huhtikuuta 1990 Punkalaidun ) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja näytelmäkirjailija.
Helariutta toimi opettajana Ahlaisissa 1928–1935 ja Punkalaitumella 1936–1967. Hän oli Punkalaitumen Osuuskassan toimitusjohtajana 1946–1955 ja Punkalaitumen Sanomain päätoimittajana 1951–1975
Teoksia

Herra tarkastaja : yksinäytöksinen pila. Seuranäytelmiä 324. Karisto 1932, 2. painos 1946, 3. painos 1957
Punkalaitumen osuusmeijeri oy. 1902-1952. Punkalaitumen osuusmeijeri, Vammala 1952
40 vuotta liikuntakasvatusta: Voimistelu- ja urheiluseura Punkalaitumen Kunto vv. 1929-1969. Punkalaidun 1969
Kotiseudun runoja. Punkalaitumen Sanomat, Punkalaidun 1981
Monoteismin leijonien prikaati

Monoteismin leijonien prikaati (arabiaksi Saraya Usud al-Tawhid ja englanniksi Brigades of the Lions of Monotheism) on islamilainen järjestö, joka on ilmoittautunut useiden terrori-iskujen suorittajaksi.
14. syyskuuta 2004 järjestö sieppasi jordanialaisen kuorma-autonkuljettajan uhaten tappaa tämän kahden vuorokauden kuluessa, mikäli Abu-al-Shih -yhtiö ei lopeta polttoaineen kuljettamista Yhdysvaltain joukoille Irakiin. Kun yhtiön omistaja ilmoitti seuraavana päivänä lopettavansa kuljetukset, kuljettaja päästettiin vapaaksi.
Se ilmoittautui Venäjän suurlähetystön neljän myöhemmin kuolleina löydetyn henkilön sieppaajaksi. Videofilmin mukaan surma olisi voinut tapahtua 13. kesäkuuta 2006.
Paavi Benedictuksen kohua herättäneen lausunnon jälkeen järjestö hyökkäsi länsirannalla palestiinalaisten itsehallintoalueella useisiin kirkkoihin, joista suurin osa oli ortodoksisia.