stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Malo Gusto

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Malo Arthur Gusto
Syntymäaika: 19. toukokuuta 2003 (ikä 21)
Syntymäpaikka: Décines-Charpieu, Ranska
Pelipaikka: oikea laitapuolustaja
Pituus: 178 cm
Seura
Seura: Chelsea
Pelinumero: 27
Junioriseurat
2012–2015: AS Villefontaine
2015–2016: FC Bourgoin-Jallieu
2016–2020: Lyon
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2020–2021 | Lyon B | 8 | (1) |
| 2021–2023 | Lyon | 47 | (0) |
| 2023– | Chelsea | 27 | (0) |
| 2023 | → Lyon (laina) | 6 | (0) |
Maajoukkue
| 2018 | Ranska U16 | 2 | (0) |
| 2019 | Ranska U17 | 1 | (0) |
| 2021 | Ranska U19 | 3 | (0) |
| 2021– | Ranska U21 | 9 | (1) |
| 2023– | Ranska | 1 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. kesäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 24. kesäkuuta 2024.
Malo Arthur Gusto (s. 19. toukokuuta 2003 Décines-Charpieu) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Chelseaa. Pelipaikaltaan hän on oikea laitapuolustaja.
Seurajoukkueura

Villefontainessa varttunut Gusto liittyi vuonna 2016 Olympique Lyonnaisin junioriakatemiaan.
Lyonin edustusjoukkueessa Gusto teki ensiesiintymisensä 24. tammikuuta 2021 Ligue 1:n ottelussa Saint-Étienneä vastaan. Hän tuli vaihdosta kentälle Bruno Guimarãesin tilalle ottelun 90. minuutilla.
Kaudella 2021–2022 Gusto vakiinnutti paikkansa Lyonin avauskokoonpanossa ja pelasi ensimmäistä kertaa myös Eurooppa-liigassa. Hän pelasi kaudella 30 pääsarjaottelua, joissa hän antoi neljä maalisyöttöä. Eurooppa-liigassa hän pelasi seitsemän ottelua ja antoi yhden maalisyötön.
29. tammikuuta 2023 Gusto siirtyi englantilaisseura Chelseaan vuoteen 2030 ulottuvalla sopimuksella. Siirtosummaksi uutisoitiin noin 35 miljoonaa euroa. Hän pelasi kuitenkin loppukauden 2022–2023 lainalla Lyonissa.
Gusto debytoi Chelseassa 13. elokuuta 2023 Valioliigan kauden avausottelussa Liverpoolia vastaan, kun hän korvasi Reece Jamesin ottelun 76. minuutilla. Hän pelasi kauden aikana 27 valioliigaottelua, joista avauskokoonpanossa 19, ja syötti kuusi maalia. Hän pelasi täyden ajan tappiolisessa liigacupin loppuottelussa.
Maajoukkueura

Gusto on pelannut Ranskan maajoukkueissa vuodesta 2018 lähtien. Ranskan A-maajoukkueessa Gusto pelasi ensimmäistä kertaa 13. lokakuuta 2023 voitollisessa EM-karsintaottelussa Alankomaita vastaan. Hän tuli vaihdosta kentälle ottelun 80. minuutilla Jonathan Claussin tilalle.
Muuta

Gustolla on portugalilaisia ja martiniquelaisia sukujuuria. Hänellä on Ranskan lisäksi myös Portugalin kansalaisuus.
Pekka Kärki

Pekka Kärki vuonna 2006
Pekka Sakari Kärki (s. 16. huhtikuuta 1940 Laihia) on suomalainen tutkija ja rakennussuojelun asiantuntija. Hänen isänsä oli säveltäjä Toivo Kärki (1915-1992)  ja äitinsä Tuulikki o.s. Leikas (1913-2001).  Pekan syntyessä viisi viikkoa talvisodan jälkeen Tuulikki oli evakossa kotitalossaan, mukanaan 2-vuotias tytär Anna-Liisa (myöh. Anna-Liisa Suurpää).  Pekka aloitti koulunkäynnin Laihialla  Perälän kansakoulussa ja vietti lapsuus- ja nuoruusvuosinaan useimmiten lomansa Leikkaan talossa, jossa sai hyvän tuntuman vanhakantaisen maatalon  elämään ja töihin.
Olojen vakiinnuttua Pekka muutti Helsinkiin 1947, kävi Töölön kansakoulua ja 1949 pääsi Suomalaiseen yhteiskouluun ja sieltä ylioppilaaksi 1959. Varusmiespalvelus Karjalan ja Pohjanmaan tykistörykmenteissä sekä Reserviupseerikoulussa Haminassa päättyi 1960. Sotilasarvoksi tuli reservin vänrikki.  Vuosina 1961-1967 Kärki opiskeli historiaa ja taidehistoriaa Helsingin Yliopistossa. Syyslukukaudella 1962 hän oli stipendiaattina Upsalan yliopistossa. Professorit Pentti Renvall  ja Lars Pettersson Helsingissä sekä Sten Lindroth Upsalassa olivat hänen ensisijaisia akateemisia opettajiaan. Filosofian maisterin tutkinnon Kärki suoritti 1966.
Työelämä

Vuoden opiskeltuaan Kärki pääsi  kesätöihin  Olavinlinnaan, jota Muinaistieteellinen toimikunta (nykyinen Museovirasto) oli restauroimassa. Seuraavina kesinä hänen työtehtäväkseen tuli kaupunkien vanhan rakennuskulttuurin dokumentointi. Sen inventointi ja historiallisten puukaupunkien suojelu ja vaaliminen muodostui hänen ensisijaiseksi ammatilliseksi toiminta-alueekseen.  Oltuaan tilapäisissä tutkimusapulaisen ja tutkijan toimissa Kärki nimitettiin peruspalkkaiseksi amanuenssiksi 1967. Tutkijan virassa hänet määrättiin Museovirastoksi nimetyn viraston rakennuskulttuuritoimiston toimistopäälliköksi 1974 ja edelleen  rakennushistorian osaston  johtajaksi 1987. Tässä virassa hän toimi eläkkeelle siirtymiseensä asti vuoteen 2003.
Vuosina 1972-1974 Kärki oli opetusministeriön asettaman Rakennussuojelukomitean sihteeri. Komitean määrittelemät  suuntaviivat pohjustivat rakennetun ympäristön suojelulle uudenaikaiset periaatteet.
Kansainvälinen yhteistyö voimistui suuresti näinä vuosina. Kärki oli Suomen ICOMOSin sihteeri ja edelleen puheenjohtaja vuosina 1967-1983 ja lopulta ainaisjäsen.  Pohjoismainen puukaupunki -projektin (1969-1972) suomalaisena koordinaattorina ja kansainvälisessä yhteistyössä  avautui näkymä kulttuuriympäristön ns. integroidun suojelun periaatteisiin, joiden soveltamisesta suomalaisten historiallisten kaupunkien vaalimisessa tuli ratkaisevan tärkeää. Vanha Rauma liitettiin Unescon Maailmanperintöluetteloon 1991.  Euroopan Neuvoston kulttuuriperinnön ohjauskomitean jäsenyys 1990-luvulla laajensi alan perspektiivejä edelleen. Maailmanperinnön kansallisen suojelun valmistelussa ja toteuttamisessa sekä  Suomen kulttuuriympäristöjen inventoinnissa, luokittelussa ja hallinnoinnissa Kärjellä oli Museoviraston osastonjohtajana keskeinen rooli.
Virkatyöhön kuului kulttuuriperintöalan tunnetuksi tekeminen lukuisten esitelmien ja artikkeleiden sekä filmin muodossa. Eläkkeelle jäätyään Kärki osallistui toimittajana Suomen kaupunkirakentamisen historia -kirjan tekemiseen. Hän vastasi asuntokulttuurin historiaa käsittelevien osuuksien ja  yhteenvedon  kirjoittamisesta sekä  julkaisun painokuntoon saattamisesta.  Kirjoittajatyöryhmälle myönnettiin 2015 tiedonjulkistamisen valtionpalkinto.
Yksityiselämä

Vuonna 1950 Pekka Kärki (nimellä Pekka-Sakari) lauloi levylle Matti Lehtisen ja Terttu-Kaarinan kanssa kappaleet Kananpoikasen pelastus (säv. Toivo Kärki, san. R.R. Ryynänen) ja Matin ja Liisan marjamatka (säv. Kalervo Hämäläinen, san. R.R. Ryynänen) sekä Antti Koskisen kanssa kappaleen Uhkarohkea Pekka (säv. Toivo Kärki, san. Kauko Käyhkö).
Musiikki on Kärjen harrastuksissa etusijalla.  Hän muun muassa lauloi seuraavissa kuoroissa: Ylioppilaskunnan laulajat, Allmänna Sången (Upsala), Suomen Laulu, Kansalliskuoro, Viva Vox ja Helsingin Kannelkuoro. Jazz on hänelle erityisen mieluisaa.
Vuonna 1966 Pekka Kärki avioitui erikoishammaslääkäri Maarit Wäreen (s.1939) kanssa. Heillä on kaksi poikaa, Eero Kärki (s.1966, Bachelor of Science) ja Risto Kärki (s.1968, oikeustieteen kandidaatti).
Kunniamerkit

Suomen Leijonan ritari I
(Ruotsalainen) Vaasan Ritarikunta  ritari I.
Oleksandr Zintšenko

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Oleksandr Volodymyrovytš Zintšenko
Syntymäaika: 15. joulukuuta 1996 (ikä 28)
Syntymäpaikka: Radomyšl, Žytomyrin alue, Ukraina
Pelipaikka: hyökkäävä keskikenttä / vasen laitapuolustaja
Pituus: 175 cm
Seura
Seura: Arsenal
Pelinumero: 35
Junioriseurat
2009–2014: Šah’tar Donetsk
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2015–2016 | Ufa | 31 | (2) |
| 2016–2022 | Manchester City | 76 | (0) |
| 2016–2017 | → PSV Eindhoven (laina) | 12 | (0) |
| 2017 | → Jong PSV (laina) | 7 | (0) |
| 2022– | Arsenal | 54 | (1) |
Maajoukkue
| 2015– | Ukraina | 60 | (9) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 3. kesäkuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 3. kesäkuuta 2024.
Oleksandr Volodymyrovytš Zintšenko (ukr. Олександр Володимирович Зінченко, s. 15. joulukuuta 1996 Radomyšl, Žytomyrin alue, Ukraina) on ukrainalainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigan Arsenalia. Hän pelaa vasempana laitapuolustajana ja hyökkäävänä keskikenttäpelaajana. Zintšenko kuuluu myös Ukrainan maajoukkueeseen.
Seurajoukkueura

Zintšenko aloitti uransa Šah’tar Donetskin juniorijoukkueessa, jossa hän pelasi heinäkuuhun 2014 asti. Zintšenko piti noin puolen vuoden tauon urastaan, kunnes siirtyi Venäjän jalkapalloliigan Ufan joukkueeseen helmikuussa 2015. Englannin Valioliigan Manchester City osti hänet heinäkuussa 2016.
Zintšenko pelasi kauden 2016–2017 lainalla PSV Eindhovenissa. Hän pelasi 12 ottelua Eredivisiessä ja neljä ottelua mestarien liigassa. Hän pelasi myös PSV:n alle 21-vuotiaiden joukkueessa. Ensimmäisen ottelunsa Manchester Cityn edustusjoukkueessa hän pelasi liigacupin ottelussa Wolverhamptonia vastaan lokakuussa 2017. Valioliigassa hän debytoi saman vuoden joulukuussa, ja pelasi kauden aikana kaikkiaan kahdeksan sarjaottelua Cityn voittaessa Valioliigan mestaruuden. Hän voitti myös Liigacupin mestaruuden pelattuaan neljä ottelua.
Zintšenko nousi kansallisen triplamestaruuden voittaneen Cityn vakiokokoonpanoon loppukaudella 2018−2019. Hän pelasi kauden aikana Valioliigassa 14, FA-cupissa neljä ja Liigacupissa kuusi ottelua. Mestarien liigassa hän pelasi viidessä ottelussa. Seuraavalla kaudella hän pelasi 19 valioliigaottelua, kaksi ottelua Cityn voittamassa Liigacupissa ja oli voittamassa myös Community Shieldiä. Kaudella 2020–2021 hän pelasi 20 ottelua Cityn voittaessa Valioliigan mestaruuden. Mestarien liigassa hän pelasi yhdeksän ottelua, myös tappiollisen loppuottelun. Cityn voittamassa liigacupissa hän pelasi kaksi ottelua. Seuraavalla kaudella hän pelasi 15 ottelua Cityn voittaessa Valioliigan mestaruuden.
Zintšenko siirtyi Valioliigan Arsenaliin 35 miljoonan euron siirtosummalla kesällä 2022. Hän pelasi avauskaudellaan 27 valioliigaottelua ja teki ensimmäisen liigamaalinsa Aston Villaa vastaan helmikuussa 2023. Eurooppa-liigassa hän pelasi kolme ottelua, FA Cupissa kaksi ja liigacupissa yhden ottelun. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 27 valioliigaottelua, joista 20 avauskokoonpanossa ja teki yhden maalin. Mestarien liigassa hän pelasi kuusi ja liigacupissa kaksi ottelua.
Maajoukkueura

Zintšenko pelasi Ukrainan ikäkausimaajoukkueissa 16−21-vuotiaiden sarjoissa. Hän pelasi alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2013 ja alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. Hän teki maajoukkuedebyyttinsä Ukrainan paidassa 21. lokakuuta 2015 Euroopan-mestaruuskilpailujen 2016 karsintaottelussa Espanjaa vastaan. Hänestä tuli Ukrainan nuorin maalintekijä 19 vuoden ja 214 päivän iässä 29. toukokuuta 2016 ystävyysottelussa Romaniaa vastaan. Zintšenko kuului Ukrainan joukkueeseen kesä–heinäkuussa 2016 pelatussa EM-lopputurnauksessa ja pelasi Ukrainan kaikissa kolmessa ottelussa. Kesälle 2021 siirretyissä EM-kilpailuissa hän pelasi täyden ajan puolivälieriin edenneen Ukrainan kaikissa viidessa ottelussa. Hän on toukokuun 2024 loppuun mennessä pelannut 60 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt yhdeksän ja syöttänyt viisi maalia.
Aiheesta muualla

Zintšenkon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Arsenal – Englannin Valioliiga
2 Saliba
3 Tierney
4 White
5 Partey
6 Gabriel
7 Saka
8 Ødegaard
9 Jesus
11 Martinelli
12 Timber
15 Kiwior
17 Zintšenko
18 Tomiyasu
19 Trossard
20 Jorginho
22 Raya
23 Merino
29 Havertz
30 Sterling
32 Neto
33 Calafiori
41 Rice
Manageri Arteta
Ukrainan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2016
1 Boiko |
2 Butko |
3 H’atšeridi |
4 Tymoštšuk |
5 Kutšer |
6 Stepanenko |
7 Jarmolenko |
8 Zozulja |
9 Kovalenko |
10 Konopljanka |
11 Seleznov |
12 Pjatov |
13 Ševtšuk |
14 Rotan |
15 Budkivskyi |
16 Sydortšuk |
17 Fedetskyi |
18 Rybalka |
19 Harmaš |
20 Rakytskyi |
21 Zintšenko |
22 Karavajev |
23 Ševtšenko |
Valmentaja Fomenko
Ukrainan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2020
1 Buštšan |
2 Sobol |
3 Sudakov |
4 Kryvtsov |
5 Sydortšuk |
6 Stepanenko |
7 Jarmolenko |
8 Malinovskyi |
9 Jaremtšuk |
10 Šaparenko |
11 Marlos |
12 Pjatov |
13 Zabarnyi |
14 Makarenko |
15 Tsyhankov |
16 Mykolenko |
17 Zintšenko |
18 Bezus |
19 Bjesjedin |
20 Zubkov |
21 Karavajev |
22 Matvijenko |
23 Trubin |
24 Tymtšyk |
25 Popov |
26 Dovbyk |
Valmentaja Ševtšenko
Ukrainan joukkue – Jalkapallon EM-kilpailut 2024
1 Buštšan |
2 Konoplja |
3 Svatok |
4 Talovjerov |
5 Sydortšuk |
6 Stepanenko |
7 Jarmolenko |
8 Malinovskyi |
9 Jaremtšuk |
10 Mudryk |
11 Dovbyk |
12 Trubin |
13 Zabarnyi |
14 Sudakov |
15 Tsyhankov |
16 Mykolenko |
17 Zintšenko |
18 Bražko |
19 Šaparenko |
20 Zubkov |
21 Bondar |
22 Matvijenko |
23 Lunin |
24 Tymtšyk |
25 Vanat |
26 Myh’ailitšenko |
Valmentaja Rebrov
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Tšekki 
Zintšenko vuonna 2018.
Erään merkin varjossa

| Erään merkin varjossa> Ministry of Fear |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fritz Lang
Käsikirjoittaja:  Seton I. Miller
Tuottaja:  Seton I. Miller
Säveltäjä:  Victor Young
Kuvaaja:  Henry Sharp
Leikkaaja:  Archie Marshek
Tuotantosuunnittelija:  Hal Pereira
Pääosat:  Ray Milland,   Marjorie Reynolds,   Carl Esmond,   Hillary Brooke
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Paramount Pictures
Levittäjä:  Paramount Pictures Netflix
Ensi-ilta:  16. lokakuuta 1944
Kesto:  86 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Erään merkin varjossa (engl. Ministry of Fear) on Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1944. Se perustuu Graham Greenen romaaniin The Ministry of Fear.
Aiheesta muualla

Erään merkin varjossa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Ultrakevyt lentokone

Ikarus C 42, Saksalainen b-luokan ultrakevyt
Ultrakevyt lentokone (”ultra”) on kevytrakenteinen yksi- tai kaksipaikkainen lentokone. Ultrat kuuluvat niin sanottuun liite II -luokkaan, eli ne ovat Euroopan lentoturvallisuusviraston asetuksen (EY) 216/2008 liitteen II mukaisia. Ne voivat olla harrasterakenteisia tai kaupallisesti valmistettuja. Liite II-luokitukseen kuuluvilla lentokoneilla ei saa harjoittaa kaupallista toimintaa, minkä vastapainoksi niiden sääntely on vähäisempää kuin muiden lentokoneiden. Ultralla voidaan kuitenkin antaa lentokoulutusta.
Ultran historia

Ultralight-koneet tulivat käyttöön 1970-luvun lopulla, jolloin ne olivat pääosin kaksitahtimoottorilla varustettuja painopisteohjattuja riippuliitimiä. Tätä luokkaa kutsutaan Suomessa Ultra-A:ksi. Tätä kalustoa on Suomessa vain noin 20 prosenttia rekisteröidyistä ultrista. 1980-luvun alussa tuli kuvaan mukaan ohjainpinnoilla ohjattava niin sanottu Ultra-B-lentokone.
Tästä kehittyi hieman Cessna 150:ta ja muita yleisilmailun lentokoneita pienempiä harrasterakenteisia lentokoneita, joissa voimalaitteena käytettiin pieniä auton moottoreita. 1990-luvulla ultrissa siirryttiin nelitahtimoottoreihin ja koneiden suoritusarvot kehittyivät merkittävästi. Tästä muutoksesta on se, etu, että koneet ovat paljon vähemmän meluisia kuin vuosikymmeniä aikaisemmin suunnitellut yleisilmailun lentokoneet.
Vuoden 2011 aikana jakoa täsmennettiin. Painopisteohjatut A-luokan ultrat ovat nykyään A-luokan liitimiä. B-luokan ultrat taas ovat ultrakeveitä tyyppihyväksymättömiä lentokoneita, joita on ilmailurekisterissä noin 350 konetta (2013).
Määritelmiä

Suomessa tyyppihyväksymättömät ultrakevyet lentokoneet ovat yksi- tai kaksipaikkaisia, ja kaksipaikkaisena se saa painaa tankattuna ja miehistöineen pyörävarustuksella korkeintaan 450 kg ja vesikoneena 495 kg (yksipaikkaiset 300 kg ja vesikoneena 330 kg). Koko koneen painon kantavan rakettipelastusvarjon asentaminen nostaa maakoneen painorajaa 22,5 kg:lla eli 472,5 kg. Koska ultrakevyen lentokoneen tyhjämassa on yleensä 270–300 kg, ei kuormaa voi kovin paljon ottaa. Ultrakevyen lentokoneen kuormattavuus on yksipaikkasena 95 kg. ja kaksipaikkaisena175 kg. Tästä alhaisesta painosta on suomen kieleen luotu ultralight-lentämisestä termi kevytilmailu. 
UL-koneet nykyään käyttävät yleensä edullisempaa autobensiiniä esimerkiksi 98E:tä tai lentokoneisiin tarkoitettua 100 LL mäntämoottoripolttoainetta.
Toinen rajoitus on, että näillä koneilla saa lentää vain näkölentosäännöissä (VFR) auringonnousun ja -laskun välisenä aikana, jolloin vaakasuoran näkyvyyden tulee olla vähintään viisi kilometriä ja pilvikaton minimikorkeuden vähintään 1 000 jalkaa.  Ultrakevyen lentokoneen sakkausnopeus saa olla korkeintaan 65 km/h.
Ultrakevyet lentokoneet eivät yleensä ole taitolentokelpoisia. Nykyään B-luokan ultrien matkanopeudet ovat yleensä 150–210 kilometriä tunnissa. Huippunopeudet ovat jopa noin 300 km/h.
Ultran lentämiseen tarvitaan lupakirja, joka on vaatimuksiltaan yksityislentäjän lupakirjaa helpompi. Siihen  vaaditaan vähintään 48 tuntia teoriaopiskelua ja 25 lentotuntia. Lupakirja on voimassa viisi vuotta kerrallaan.
Voimalaite

Ultrien moottorit ovat tyypillisesti itävaltalaisen Rotax-moottoritehtaan Rotax 912 nelitahtimoottoreita, jotka käyttävät joko Avgas 100LL -lentobensiiniä tai auton bensiiniä. Myös Mercedes Smartin moottoreita, VW:n moottoreita, japanilaisia HKS-moottoreita sekä australialaisia Jabiru-moottoreita on käytetty.
Polttoaineen kulutus (Rotax 912ULS) matkalentonopeuksissa on hyvin maltillinen, noin 14–17 litraa tunnissa. Ne ovat myös luotettavia ja hiljaisia.
Valmistajia

Euroopassa tšekkiläiset ovat ottaneet 1990-luvun alusta lähtien merkittävän aseman kevytlentokoneiden valmistuksessa. Myös Saksa, Italia, Ranska, Puola, Slovakia ja Unkari tuottavat paljon kevytlentokoneita. Ultrakevyitä lentokoneita ovat esimerkiksi saksalainen Ikarus C 42, tšekkiläis-italialainen MD3 Rider, slovakialainen Eurofox, unkarilainen Apollofox ja suomalainen Atol.lähde?
Ultrakeveiden lentokoneiden valmistajia ovat;
3Xtrim Aircraft Factory, Puola
Aeroprakt, Ukraina
Aeropro s.r.o., Slovakia
Aerospool s.r.o., Slovakia
Air Creation
AirMax Construções Aeronáuticas
Arzeos, Espanja
ATEC, Tšekin tasavalta
Atol Avion Oy[vanhentunut linkki], Suomi
Avid Aircraft Inc., Yhdysvallat
Beaver Enterprises Ltd
Comco-Ikarus Gerätebau GmbH , Saksa
DOVA,Tšekki /Saksa
Corvus Aircraft Ltd
DynAero, Ranska
Eipper Aircraft
Evektor-Aerotechnik, Tšekki
Fantasy Air
FK-lightplanes, Poland
Flight Design, Saksa
Gryf Aircraft, Tšekki  (Arkistoitu – Internet Archive), MD3-lentokoneen suunnittelija
Halley, Unkari
HFL-Lugzeugbau GmbH
I.C.P. srl., Italia
Jabiru, Australia
Kolb Company Inc., Yhdysvallat
La Mouette
LAMCO Light Aircraft Manufacturing kft.
Leichtflugzeugbau GmbH & Co Kg
Mahe Luftfahrttechnik Rendsburg
Mainar Sports Ltd
Medway Microlights Ltd
Mosler Motors Inc.
Murphy Aviation Ltd
Rans Company
Pipistrel , Sloveni
Polaris Motor s.r.l.
S.M.A.N
Southdown Sailwings Ltd
Sky Sports Ltd
Sky Star Aircraft
TL-Ultralight s.r.o
Vector Aircraft Corp.
Zenair Ltd
Myös muita valmistajia löytyy ICAOn lentokonevalmistajien listalta  (Arkistoitu – Internet Archive).
Muuta

Suomessa Ultrakevyille lentokoneilla tapahtuu yksi lentovaurio noin tuhatta lentotuntia kohden, mikä on olennaisesti enemmän kuin yksimoottorisilla yleisilmailukoneilla, joilla vaurioita tapahtuu noin kolmen tuhannen tunnin välein.lähde?
2010-luvulla ultrakevyiden lentokoneiden onnettomuudet ovat lisääntyneet. Vuonna 2012 tapahtuneista 14 pienkoneonnettomuudesta viisi sattui ultrakevyille. Monet onnettomuuksista ovat johtuneet ohjaajan tekemästä virhearvioinnista. Vuoden 2013 kymmenestä onnettomuudesta kuusi sattui ultrakoneille.
Europe Air Sports-yhdistys ja European Microlight Federation ja ultrakevyiden lentokoneiden eurooppalaiset valmistajat ajavat ultrakoneiden painomäärittelyjen nostamista USA:n LSA-määrittelyjen suuntaan (MTOW 600 kg). lähde?
Kuvia

Flight Design CTSW
Moottoroitu varjoliidin
Pterodactyl Ascender
Lazair
Aeroprakt A22 Foxbat
Ikarus C42
Painopisteohjattu Air Creation Tanarg
Phantom - MKI
Quicksilver MXII
Moottoroitu riippuliidin
Painopisteohjattu "Trike"
P and M Aviation Quik GT450
Pipistrel Sinus
Rans Coyote 2
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ultrakevyt lentokone Wikimedia Commonsissa
http://kevytilmailu.net
http://flyikarus.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.ilmailu.org
http://taivaalle.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Huntair Pathfinder Mark 1 ultralight. Rakennettu 1982, kuvattu 2004.
Lauri

| Lauri |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  10. elokuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  18. elokuuta
Muunnelmia:  Lassi, Lasse
Vastineita eri kielissä:  Lars, Lorenz, Laurenz, Laurent, Lawrence, Larry, Lorenzo
Nimen alkuperä:  Laurentius
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lauri on suomalainen ja virolainen miehen etunimi. Lauri on ollut jo pitkään suosituimpia miesten etunimiä. Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut 67 075 Lauri-nimistä miestä ja alle 15 naista.
Nimen alkuperä ja nimipäivä

Lauri on suomalainen muoto latinan nimestä Laurentius, ”laakerinlehdillä seppelöity”. Nimen monine erikielisine muunnelmineen on tehnyt suosituksi Pyhä Laurentius, jonka muistopäivä, 10. elokuuta, on Suomessa samalla Laurin nimipäivä. Ortodoksisessa kalenterissa Laurin päivä on kuitenkin 18. elokuuta.
Suomessa Lauri on jo monta vuosikymmentä ollut tavallisimpia miesten nimiä. Viroon se saatiin Suomesta lainanimenä 1940-luvulla, mutta varsinaiseen suosioonsa se nousi siellä 1980-luvulla. Lauri on Virossa 65:nneksi yleisin miehen nimi ja 1. tammikuuta 2020 Lauri-nimisiä miehiä oli Virossa yhteensä 2 450.
Kuvitteellisia Laureja

Lauri, poika Disneyn elokuvassa Riemukas Robinsonin perhe
Lauri, yksi Jukolan veljeksistä Aleksis Kiven romaanissa Seitsemän veljestä
Pikku Lauri, Topeliuksen lastenlaulussa Maailma on niin lavea
Lauri Hanhivaara, ylikonstaapeli Pentti Kirstilän teoksissa
Lauri Kallio, henkilöhahmo televisiosarjassa Uusi Päivä
Lauri Kenttä (Clark Kent), Teräsmiehen henkilöllisyydestä joskus käytetty suomennos
Lauri Kivioja, autonkuljettaja ja punakaartilainen Väinö Linnan romaanissa Täällä Pohjantähden alla
Lauri Lokki, henkilöhahmo Aku Ankka -sarjakuvissa
Lauri Salmi, henkilöhahmo sarjoissa Kun taivas repeää ja Taivas sinivalkoinen
Lauri Salpakari, kirkkoherra Väinö Linnan romaanissa Täällä Pohjantähden alla
Lauri Ylinen, henkilöhahmo Korkeajännitys-lehdessä
Lauri kilpa-auto, hahmo lasten piirretyssä sarjassa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lauri Wikimedia Commonsissa
Bandidas

| Bandidas |
| --- | --- |

Ohjaaja:   Joachim Rønning  Espen Sandberg 
Käsikirjoittaja:   Luc Besson  Robert Mark Kamen 
Tuottaja:  Luc Besson
Säveltäjä:  Éric Serra
Kuvaaja:  Thierry Arbogast
Leikkaaja:  Frédéric Thoraval
Pääosat:   Penélope Cruz  Salma Hayek  Steve Zahn  Sam Shepard  Dwight Yoakam 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat  Ranska  Meksiko
Tuotantoyhtiö:  EuropaCorp Canal+
Levittäjä:  20th Century Fox
Ensi-ilta:   3. helmikuuta 2006
Kesto:  94 min
Alkuperäiskieli:  englanti, espanja
Tuotto:  18 381 890 $
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Bandidas on Joachim Rønningin ja Espen Sandbergin ohjaama komediallinen toimintaelokuva, joka sijoittuu 1800-luvun loppupuolen Meksikoon. Sen pääosia esittävät Penélope Cruz ja Salma Hayek. Elokuvan budjetti oli 35 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Juoni

Hayek esittää Sara Sandovalia, rikasta pankkiirin tytärtä, Cruz köyhästä perheestä tulevaa Maria Alvarezia. Neitokaiset yhdistää newyorkilaisen pankin edustajamies Tyler Jackson, joka repii naisten perheet hajalle varastaessaan näiden maita Yhdysvaltain rautateiden laajentumistarpeisiin. Sandoval ja Alvarez päättävät kostaa vääryydet ja alkavat ryöstellä pankin sivukonttoreita. Meksikolaisten maita ja perheitään puolustavat naiset saavat lopulta puolelleen myös heitä pidättämään lähetetyn poliisin, Quentin Cooken.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Penélope Cruz  | … |  María Álvarez    |
|  Salma Hayek  | … |  Sara Sandoval    |
|  Steve Zahn  | … |  Quentin Cooke    |
|  Dwight Yoakam  | … |  Tyler Jackson    |
|  José María Negri  | … |  Padre Pablo   |
|  Audra Blaser  | … |  Clarissa Ashe   |
|  Sam Shepard  | … |  Bill Buck     |
|  Ismael 'East' Carlo  | … |  Don Diego Sandoval   |
Aiheesta muualla

Bandidas Internet Movie Databasessa (englanniksi)