stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
René Descartes
Matematiikka ja fysiikka

Descartes tutki paljon luontoa, vaikka olikin rationalisti. Hän sanoi, että ”luonto voidaan määritellä numeroiden kautta” ja pyrki samaistamaan aineen geometriseen ulottuvuuteen. Matemaatikot pitävät Descartesta erittäin merkittävänä ennen kaikkea analyyttisen geometrian kehittäjänä. Descartesin aikaan geometria, joka käsittelee suoria ja kuvioita, ja algebra, joka käsittelee lukuja, olivat täysin erillisiä matematiikan osa-alueita. Descartes näytti, kuinka monet geometrian ongelmat voidaan muuntaa algebran kielelle, ongelmassa esiintyvien suureiden välisiksi yhtälöiksi, ja ratkaista algebran keinoin. Descartes kehitti algebran symbolismin jokseenkin sellaiseksi, jona se yhä esiintyy. Karteesiseksi koordinaatistoksi kutsuttua suorakulmaista koordinaatistoa Descartes ei kuitenkaan käyttänyt. Descartesin tapa määrittää käyrien tangenttisuoria on yksi tärkeä askel kohti varsinaista differentiaalilaskentaa.
Descartesin käyttämä menetelmä muistuttaa François Vièten aiemmin esittämää analyysin menetelmää. Descartes ei omien sanojensa mukaan kuitenkaan tuntenut tämän töitä, vaikka asian paikkansapitävyydestä kiistellään yhä. Sen sijaan on varmaa, että hän kehitti antiikin kreikkalaisten matemaatikkojen käyttämien menetelmien pohjalta oman, yleisemmän ja paremman menetelmänsä, joka pian syrjäytti Vièten menetelmän. Descartesin teoria tarjosi perustan Isaac Newtonin ja Gottfried Leibnizin varsinaisesti keksimälle differentiaali- ja integraalilaskennalle.
Descartesin kolme liikkeen lakia olivat:
Kappale pysyy samassa tilassa, kunnes toinen kappale muuttaa sen tilaa siihen törmätessään.
Liikkeen yhteismäärä pysyy samana kappaleiden törmätessä.
Liikkeen jatkuvuudesta voidaan johtaa liikkeen alullepanija ja yleinen syy, eli Jumala.
Descartes edisti myös optiikkaa. Hän esimerkiksi osoitti refraktion eli valonsäteen taittumisen lakia hyödyntäneellä geometrisella konstruktiolla, että sateenkaaren kulmasäde on 42°.
Teokset

Johdatus musiikkioppiin (Musicae compendium, 1618)
Yksityisiä ajatelmia (Cogitationes privatae)
Hyvän ajattelutavan harrastus (Studium bonae mentis)
Järjen käyttöohjeet: hyödyllisiä ja selviä sääntöjä ohjaaman meitä totuuden tutkimuksessa (Regulae ad directionem ingenii, Règles utiles et claires pour la direction de l’Esprit en la recherche de la Vérité, 1628)
Maailma, eli tutkielma valosta (Le Monde ou traité de la lumière)
Ihminen (L’Homme)
Metodin esitys. Optiikka. Meteorologia. Geometria. (Discours de la Méthode pour bien conduire sa raison, & chercher la vérité dans les sciences, plus la Dioptrique, les Météores et la Géométrie, qui sont des essais de cette Méthode, 1637)
Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta. Vastaväiteet. Vastaukset. (Meditationes de prima philosophia. Objectiones. Responsiones, 1641)
Totuuden tutkimus luonnollisella valolla (La Recherche de la vérité par la lumière naturelle)
Kirje Voetiukselle (Epistola ad Voetium, 1643)
Filosofian periaatteet (Principia philosophiae, 1644)
Puolustuskirje Utrechtin kaupungin raadille (Querela apologetica ad amplissimum magistratum Ultrajectinum, 1645)
Alustavia huomioita eläinten syntymisestä (Primae cogitationes circa generationem animalium, 1646)
Ihmisruumiin kuvaus (La Description du corps humain, 1647)
Huomautuksia erääseen ohjelmajulistukseen (Notae in programma, 1648)
Sielunliikutukset (Les Passions de l’âme, 1649)
Keskustelu Burmanin kanssa (Entretien avec Burman, 1648)
Rauhan synty (Naissance de la paix)
Kirjallisuutta > Suomennetut teokset

Teokset I. Yksityisiä ajatelmia; Järjen käyttöohjeet; Metodin esitys; Optiikka; Kirjeitä 1619–1640.  ((Cogitationes privatæ; Regulæ ad directionem ingenii; Discours de la méthode; Dioptrique.) Suomentanut Sami Jansson: Selitykset laatineet Tuomo Aho, Sami Jansson, Timo Kaitaro ja Mikko Yrjönsuuri. Johdannon kirjoittanut Lilli Alanen)  Helsinki:  Gaudeamus, 2001.  ISBN 951-662-805-2
Teokset II. Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta; Kirjeitä 1640–1641.  (Suomentaneet ja selitykset laatineet Tuomo Aho ja Mikko Yrjönsuuri. Johdannon kirjoittanut Lilli Alanen)  Helsinki:  Gaudeamus, 2002.  ISBN 951-662-848-6
Teokset III. Filosofian periaatteet; Totuuden tutkimus luonnollisella valolla; Huomautuksia erääseen ohjelmajulistukseen; Kirjeitä 1641–1645.  (Suomentaneet ja selitykset laatineet Mikko Yrjönsuuri ym. Johdannon kirjoittanut Mikko Yrjönsuuri)  Helsinki:  Gaudeamus, 2003.  ISBN 951-662-874-5
Teokset IV. Sielun liikutukset; Ihmisruumiin kuvaus; Sikiön kehityksestä; Kirjeenvaihto prinsessa Elisabethin kanssa; Kirjeitä 1646–1650; Rauhan synty.  (Suomentaneet ja selitykset laatineet Timo Kaitaro ym. Johdannon kirjoittanut Martina Reuter)  Helsinki:  Gaudeamus, 2005.  ISBN 951-662-914-8
Teoksia ja kirjeitä.  (Metodin esitys, 1637; Metafyysisiä mietiskelyjä, 1641; Mielenliikutukset 1649; Kirjeitä.) Suomentanut J. A. Hollo. 2. painos (1. painos 1956)  Helsinki:  WSOY, 1994.  ISBN 951-0-19441-7
Descartes, René: Kolmas kokoelma huomautuksia vastineineen. (Huomautuksia Metafyysisiin mietiskelyihin. Vastaväittäjänä ”kunnianarvoisa englantilainen” eli Thomas Hobbes. Kääntänyt Timo Vuorio) Niin & näin, 1996, nro 4, s. 10–17.
Kirjallisuutta > Muuta kirjallisuutta

Baillet, Adrien: La vie de Monsieur Descartes suivi de Abrégé de la vie de M. Baillet par Bernard de La Monnoye.  Paris:  Malassis, 2012.  ISBN 978-2-84990-203-5  (ranskaksi)
Reuter, Martina: Rationalismi ja materia. Teoksessa Korkman, Petter & Mikko Yrjönsuuri (toim.): Filosofian historian kehityslinjoja.  Helsinki:  Gaudeamus, 1999.  ISBN 951-662-708-0
Toulmin, Stephen: Kosmopolis. Kuinka uusi aika hukkasi humanismin perinnön.  ((Cosmopolis. The Hidden Agenda of Modernity, 1990.) Suomentanut Matti Kinnunen)  Helsinki:  WSOY, 1998.  ISBN 951-0-22647-5
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta René Descartes Wikimedia Commonsissa
Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
Aiheesta muualla > Ensyklopedia-artikkeleita

Cunning, David: Descartes’ Modal Metaphysics The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Domski, Mary: Descartes’ Mathematics The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Hatfield, Gary: René Descartes The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Lokhorst, Gert-Jan: Descartes and the Pineal Gland The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Newman, Lex: Descartes’ Epistemology The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Nolan, Lawrence: Descartes’ Ontological Argument The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Pessin, Andrew: Descartes’s Theory of Ideas The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Piat, Clodius: René Descartes Catholic Encyclopedia. 1911. New York:  Robert Appleton Company. (englanniksi)
Rutherford, Donald: Descartes’ Ethics The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Skirry, Justin: René Descartes (1596–1650): Overview The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Skirry, Justin: René Descartes: The Mind-Body Distinction The Internet Encyclopedia of Philosophy. (englanniksi)
Smith, Kurt: Descartes’ Life and Works The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
Aiheesta muualla > Teoksia

IntraText Digital Library. (englanniksi, ranskaksi, italiaksi, latinaksi, portugaliksi)
Project Gutenberg. (englanniksi, suomeksi)
Aiheesta muualla > Käännöksiä

Kolmas kokoelma huomautuksia vastineineen. (Huomautuksia Metafyysisiin mietiskelyihin. Vastaväittäjänä ”kunnianarvoisa englantilainen” eli Thomas Hobbes.) Suomentanut Timo Vuorio. Niin & näin 4/1996.
Aiheesta muualla > Muuta

Aho, Tuomas: Descartes ja geometria. Niin & näin 4/1996.
Forsius, Arno: Descartes ja lääketiede (Arkistoitu – Internet Archive).
Knuuttila, Simo: Descartesin käsitys välttämättömyydestä ja mahdollisuudesta. Niin & näin 4/1996.
Lemetti, Juhana: Teokset 1. Historiallisia arvosteluja 12/2001.
Lemetti, Juhana: Intiimi johdatus moderniin mieleen. Historiallisia arvosteluja 10/2002.
Oittinen, Vesa: Descartesin keskeinen tuotanto suomeksi. (Arvio Teokset 1 -kokoelmasta) Niin & näin 3/2001.
Roinila, Markku: Filosofi hyisessä pohjolassa. Yliopisto -lehti. 6/1996. Arkistoitu 1.7.2013.
Roinila, Markku: Descartes, Leibniz ja universaalikielen mahdollisuus. Niin & näin 4/1996.
René Descartes. Ylen Elävä arkisto.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:René Descartes
Vaikutusvaltaisimpia läntisiä filosofeja
Sokrates
Platon
Aristoteles
Augustinus
Tuomas Akvinolainen
Thomas Hobbes
René Descartes
Baruch Spinoza
John Locke
Gottfried Leibniz
George Berkeley
David Hume
Jean-Jacques Rousseau
Voltaire
Immanuel Kant
G. W. F. Hegel
Arthur Schopenhauer
Karl Marx
Søren Kierkegaard
John Stuart Mill
Friedrich Nietzsche
Bertrand Russell
Ludwig Wittgenstein
Edmund Husserl
Martin Heidegger
Jean-Paul Sartre
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Espanja  Ranska  BnF data  Argentiina  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Romania  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii  MathSciNet  Mathematics Genealogy Project  zbMATH 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  BMLO  Alankomaat 2  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Yle 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef 
Ruotsin kuningatar Kristiina keskustelee Descartesin kanssa. Yksityiskohta 1700-luvun maalauksesta, myöhempi kopio.
Silmän ja käden yhteistoimintaa esittelevä kuva Descartesin postuumista teoksesta Ihmisruumiin kuvaus / Sikiön kehityksestä, 1664.
Teoksen Filosofian periaatteet kansilehti vuodelta 1644.
Käännös suomeksi
Eurovision laulukilpailu 1956

| Eurovision laulukilpailu 1956 |
| --- | --- |
 Laulukilpailun logo
Päivämäärät
Päivämäärä(t):  24. toukokuuta
Isäntä
Tapahtumapaikka:  Teatro Kursaal, Lugano, Sveitsi
Juontaja(t):  Lohengrin Filipello
Isäntämaan toimittaja:  SSR
Väliaikanumero:  Les Joyeux Rossignols
Osallistujat
Osallistujien määrä:  7 osallistujamaata, joista kukin esitti kaksi laulua
Uudet maat:   Alankomaat  Belgia  Italia  Luxemburg  Ranska  Saksa  Sveitsi
Äänestys- järjestelmä:  Kussakin maassa kaksi tuomaria, jotka antoivat kullekin laululle 1–10 pistettä.
Äänestys
Voittaja:   Sveitsi ”Refrain”
Nolla pistettä saaneet:  Ei tietoa (vain voittaja julistettiin)
Osallistujakartta

   Maat, jotka osallistuivat vuonna 1956  
Muuta
 Laulukilpailu oli historian ensimmäinen  Kilpailussa julistettiin ainoastaan voittaja (ei pisteitä tai muita sijoituksia) 
Eurovision laulukilpailu · Teemasivu
 ◄ -  1957 ► 
Eurovision laulukilpailu 1956 järjestettiin torstaina 24. toukokuuta 1956 pienikokoisessa Teatro Kursaalissa Luganossa Sveitsissä. Laulukilpailu oli historiansa ensimmäinen. Euroopan yleisradiounioni oli suunnitellut jonkinlaista ohjelmamuotoa jäsenmaidensa välille, ja Italian San Remon festivaalien inspiroimana päätettiin järjestää iskelmälaulukilpailut. Kilpailun juonsi Lohengrin Filipello.
Koska kilpailun lopputuloksia ei koskaan julkistettu, heräsi epäilyksiä siitä, että tulokset oli mahdollisesti väärennetty. Epäilyksiä lisäsi se, että kaksi sveitsiläistuomaria äänesti luxemburgilaisten puolesta.
Osallistujat

Kisoihin osallistui seitsemän maata: Sveitsi, Luxemburg, Alankomaat, Belgia, Saksan liittotasavalta, Italia ja Ranska. Tanskan ja Ison-Britannian ilmoittautuminen myöhästyi, joten ne jäivät pois kilpailusta, mutta näyttivät kuitenkin finaalin televisiossa. Ne osallistuivat seuraavana vuonna, jolloin debytoi myös Itävalta.
Voittajaksi selviytyi Sveitsin edustaja Lys Assia laulullaan ”Refrain”. Vain voittaja julistettiin, muiden maiden tuloksia (sijoituksia ja pisteitä) ei julkaistu. Finaalista on olemassa äänite, mutta niukasti kuvamateriaalia. Vain voittajan esityksestä on olemassa kuvanauha. Voiton selvittyä Assia esitti laulunsa uudelleen, ja se tapa on jäänyt elämään Eurovision laulukilpailuun. Sveitsin kahdesta kappaleesta ”Das Alte Karussell” laulettiin saksaksi ja ”Refrain” ranskaksi. Muiden maiden molemmat kappaleet laulettiin samalla kielellä. Tämän vuoden laulukilpailu on vuoden 1958 lisäksi jäänyt ainoaksi vuodeksi, jolloin yhtään kappaletta ei laulettu englanniksi.
Kilpailutapa

Jokaisella maalla oli kaksi laulua, joiden valitsemiseksi osallistujamaissa oli järjestetty televisioidut karsinnat ennen finaalia. Myöhemmin Eurovision laulukilpailuissa ei ole saanut osallistua useammalla kappaleella samana vuonna. Äänestys oli laulukilpailun historian ainoan kerran salainen. Jokainen maa oli lähettänyt paikan päälle kaksi tuomaria arvioimaan laulut, mutta voittajan valintatavasta ei ole tietoa. Luxemburgia edusti kaksi sveitsiläistuomaria.
Säännöt

Osa ensimmäisen kilpailun säännöistä on edelleen käytössä, mutta muutoksiakin on vuosien varrella tapahtunut paljon. Vuonna 1956 kilpailukappaleet tuli esittää sekä laulun että säestyksen osalta suorana eikä nauhalta. Esiintyjämäärää ei ollut rajoitettu eikä myöskään kappaleen kestoa. Laulut voitiin periaatteessa esittää millä kielellä tahansa, mutta yleisesti oli pidetty selvänä, että laulut esitetään jollain maan virallisista kielistä. Viralliseksi sääntö tuli vasta vuonna 1966, jolloin Ruotsi oli laulanut edellisen vuoden kappaleensa englanniksi, sääntö oli voimassa vuoteen 1972 asti ja uudelleen vuosina 1977–1998. Maiden omiin karsintoihin sai lähettää vain ennen julkaisemattomia, esittämättömiä ja levyttämättömiä kappaleita, joista jokainen maa valitsi edustajansa parhaaksi katsomallaan tavalla.
Esiintyjät ja tulokset

| Sija | Numero | Maa | Artisti(t) | Kappale | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| X | 01 |  Alankomaat | Jetty Paerl | ”De vogels van Holland” | X |
| X | 02 |  Sveitsi | Lys Assia | ”Das alte Karussell” | X |
| X | 03 |  Belgia | Fud Leclerc | ”Messieurs les noyés de la Seine” | X |
| X | 04 |  Saksan lt. | Walter Andreas Schwarz | ”Im Wartesaal zum großen Glück” | X |
| X | 05 |  Ranska | Mathé Altéry | ”Le temps perdu” | X |
| X | 06 |  Luxemburg | Michèle Arnaud | ”Ne crois pas” | X |
| X | 07 |  Italia | Franca Raimondi | ”Aprite le finestre” | X |
| X | 08 |  Alankomaat | Corry Brokken | ”Voorgoed voorbij” | X |
| 1. | 09 |  Sveitsi | Lys Assia | ”Refrain” | X |
| X | 10 |  Belgia | Mony Marc | ”Le plus beau jour de ma vie” | X |
| X | 11 |  Saksan lt. | Freddy Quinn | ”So geht das jede Nacht” | X |
| X | 12 |  Ranska | Dany Dauberson | ”Il est là” | X |
| X | 13 |  Luxemburg | Michèle Arnaud | ”Les amants de minuit” | X |
| X | 14 |  Italia | Tonina Torrielli | ”Amami se vuoi” | X |

X = Sveitsi julistettiin voittajaksi, mutta muiden laulujen sijoituksia ja pisteitä ei julkistettu.
Esiintyjät ja tulokset > Kapellimestarit

Vuodesta 1956 vuoteen 1998 kilpailussa musiikin soitti orkesteri, jota johtamaan jokainen maa valitsi oman kapellimestarin. 1956 jokaisen maan molemmat esitykset johti sama kapellimestari. Ylikapellimestari Fernando Paggi johti isäntämaa Sveitsin lisäksi Alankomaiden ja Saksan molemmat esitykset. Belgialla, Ranskalla, Luxemburgilla ja Italialla oli oma kapellimestari mukana.
Alankomaat - Fernando Paggi
Sveitsi - Fernando Paggi
Belgia - Léo Souris
Saksa - Fernando Paggi
Ranska - Franck Pourcel
Luxemburg - Jacques Lassry
Italia - Gian Stellari
Aiheesta muualla

Eurovision laulukilpailu 1956 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Eurovision laulukilpailu
Maat
| --- | --- |
Aktiiviset: Alankomaat · Albania · Armenia · Australia · Azerbaidžan · Belgia · Espanja · Georgia · Irlanti · Islanti · Israel · Italia · Itävalta · Kreikka · Kroatia · Kypros · Latvia · Liettua · Luxemburg · Malta · Montenegro · Norja · Portugali · Puola · Ranska · Ruotsi · Saksa · San Marino · Serbia · Slovenia · Suomi · Sveitsi · Tanska · Tšekki · Ukraina · Viro · Yhdistynyt kuningaskunta
Epäaktiiviset: Andorra · Bosnia ja Hertsegovina · Bulgaria · Marokko · Moldova · Monaco · Pohjois-Makedonia · Romania · Slovakia · Turkki · Unkari · Valko-Venäjä · Venäjä
Entiset: Jugoslavia · Serbia ja Montenegro
Epäonnistuneet yritykset: Kazakstan · Kosovo · Libanon  · Liechtenstein · Neuvostoliitto · Qatar · Tunisia
Kilpailut vuosittain
| --- | --- |
1950-luku: 1956 · 1957 · 1958 · 1959
1960-luku: 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969
1970-luku: 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979
1980-luku: 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989
1990-luku: 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999
2000-luku: 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
2010-luku: 2010 · 2011 · 2012 · 2013 · 2014 · 2015 · 2016 · 2017 · 2018 · 2019
2020-luku: 2020 · 2021 · 2022 · 2023 · 2024 · 2025
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Isäntäkaupungit
| --- | --- |
1950–: Lugano · Frankfurt · Hilversum · Cannes
1960–: Lontoo · Cannes · Luxemburg · Lontoo · Kööpenhamina · Napoli · Luxemburg · Wien · Lontoo · Madrid
1970–: Amsterdam · Dublin · Edinburgh · Luxemburg · Brighton · Tukholma · Haag · Lontoo · Pariisi · Jerusalem
1980–: Haag · Dublin · Harrogate · München · Luxemburg · Göteborg · Bergen · Bryssel · Dublin · Lausanne
1990–: Zagreb · Rooma · Malmö · Millstreet · Dublin · Dublin · Oslo · Dublin · Birmingham · Jerusalem
2000–: Tukholma · Kööpenhamina · Tallinna · Riika · Istanbul · Kiova · Ateena · Helsinki ·  Belgrad · Moskova
2010–: Oslo · Düsseldorf · Baku · Malmö · Kööpenhamina · Wien · Tukholma · Kiova · Lissabon · Tel Aviv
2020–: Rotterdam · Rotterdam · Torino · Liverpool · Malmö · Basel
Yliviivattu kaupunki tarkoittaa, että kilpailua ei järjestetty kyseisenä vuonna.
Faro (mytologia)

Faro on Länsi-Afrikan bambarojen taivaan ja veden jumala. Faro on androgyyninen olento, joka tulee raskaaksi maailmankaikkeuden värähtelystä ja synnyttää kaksoset, joista tulee ihmisten esivanhemmat. Faro opettaa ihmiskunnalle kielen ja antaa välineet kalastukseen ja maanviljelykseen. Jumalan pyhä väri on valkoinen.
Farkkuhame

Laulaja Natasha Bedingfield pukeutuneena farkkuhameeseen.
Farkkuhame on denim-kankaasta tehty hame. Farkkuhameen yläosassa on yleensä napit tai nepparit niin kuin farkuissakin. Naisellisempaa ilmettä farkkuhameelle annetaan usein esimerkiksi kirjonnalla tai nahasta, strassista, pitsistä, muusta kankaasta tms. tehdyin somistein. Viimeistelemättömän helman avulla farkkuhame saadaan muistuttamaan itse tehtyjä, pitkistä farkuista leikkaamalla tai repimällä katkaistuja farkkushortseja.
Farkkuhame syntyi 1960-luvun lopun hippivuosina, jolloin nuoret naiset keksivät kierrättää vanhoja farkkuja ompelemalla niistä pitkiä hameita. Farkkuhousujen sisäsaumat ratkottiin auki ja eteen ja taakse ommeltiin kolmiomainen kangaspala, joka voi olla denimiä tai mitä tahansa muuta kangasta.  Valmisvaateteollisuus innostui tarjoamaan denimkankaasta tehtyjä hameita farkkujen vaihtoehdoksi 1970-luvulla.
Farkkuhameita pitävät mallistossaan monet farkkuhousumerkit, kuten Levi Strauss & Co.
Käännös suomeksi
Thomas F. Farrell

Yhdysvaltalainen prikaatinkenraali Thomas Farrell.
Thomas Francis Farrell (3. joulukuuta, 1891 Brunswick, New York – 11. huhtikuuta, 1967 Reno, Nevada) oli yhdysvaltalainen sotilashenkilö, arvoltaan prikaatinkenraali. Tuona ajankohtana mikä oli 1940-luvun alkupuolella, Thomas Farrell osallistui Manhattan-projektiin. Manhattan Engineer District (suom. Manhattanin piiri-insinöörit) oli Yhdysvaltain sotilaallis-tieteellinen tutkimusprojekti ja samalla myös jättikokoinen rakennushanke. Tuohon hankkeeseen upotettiin 27 kuukauden aikana, arviolta 2 miljardia silloista Yhdysvaltain dollaria (USD). Kenraali Farrell toimi projektin vetäjän Leslie R. Grovesin apurina eli kakkosmiehenä. Esimies-työtoverinsa Grovesin tavoin, Farrell osallistui Trinity-ydinkokeeseen ja oli sen silminnäkijä.
Japanin antauduttua ja sitä seuranneen miehitysvaiheen aikana kenraali Farrell johti tutkimusryhmää, joka koetti selvittää atomipommien vaikutusta ihmiseen. Thomas Farrell kiisti jyrkästi mainittavan radioaktiivisuuden esiintymisen sekä sellaisen mahdolliset vaikutukset. Yhdysvaltain armeija määräsi tästä aiheesta täydellisen tiedotussulun. Tuolloin oli Douglas MacArthur Japanin ylin käskynhaltija.
Eläkkeelle jäädessään oli Thomas Farrell kenraalimajurin arvoinen.
Käännös suomeksi
Alija

Juutalaisten alija mandaatti Palestiinaan vuosina 1920-1945
Juutalaisten alija  Palestiinaan  ja Israeliin  vuosina 1919-2020
  Neuvostoliitosta ja Venäjältä
  Pohjois-Afrikasta
   Itä-Euroopasta
   Yhdysvalloista
   Länsi-Aasiasta
   Abessiniasta ja Etiopiasta
   Länsi-Euroopasta
   Muista maista
Alija (hepr. ‏עלייה‎, "nousu") tarkoittaa juutalaisten muuttoa Israeliin. Ensimmäinen suuri muuttoliike uudella ajalla osmanivaltakunnan aikana tapahtui vuosina 1882–1903. Arviolta 25 000–35 000 ihmistä muutti silloin Palestiinaan lähinnä Itä-Euroopasta, mutta myös Jemenistä. Myöhemmin muuttoaaltoja on ollut useita.
Ensimmäinen alija 1882–1903

Ensimmäisessä alijassa juutalaisia saapui noin 35 000. Aivan ensimmäiseen muuttoliikkeeseen kuitenkin katsotaan kuuluvaksi Petah Tikva (Toivon portti), joka perustettiin jo 1878. Petah Tikvaa sanotaan juutalaisten siirtokuntien äidiksi. Suuri osa muuttajista kuuluivat Hovenei Zion- ja Bilu-nimisiin liikkeisiin ja he tulivat Venäjän keisarikunnasta 1881 siellä järjestettyjen pogromien vuoksi. Mukana oli myös romanianjuutalaisia, joilla myös oli ollut vastoinkäymisiä.  Muita perustettuja paikkoja olivat Rishon le-Tsion, Ekron ja Gedera. Samarian perustettiin Zikron ja Jakov sekä Ylä-Galileaan Rosh Pina, Jesud ha-Maalah.
Jemenistä tulleet eivät menneet maaseudulle, vaan kaupunkiin. He asettuivat Jerusalemin arabiesikaupunkiin, jonka nimi oli Silwan. Se sijaitsi Jerusalemin vanhan kaupungin muurien kaakkoispuolella lähellä Öljymäkeä.
Yhteiseksi kieleksi elvytettiin heprea. Eliezer Ben Jehudah, David Jellini ja Nissim Behar sopivat 1892 kokouksessa sanat, joita käytettäisiin matematiikassa ja luonnontieteissä koulujen yhtenäisessä opetussuunnitelmassa. Kymmenessä vuodessa hepreasta tuli maahan muuttaneiden juutalaisten pääkieli.
Osmanien valtakunnassa 1882 säädettiin laki, joka kielsi Itä-Euroopan juutalaisilta maahan asettumisen. Maanostoja rajoitettiin ja rakentaminen ilman vain Konstantinopolista saatavaa erityislupaa kiellettiin. Myös muita rajoituksia oli. Karkotukselta saattoi välttyä maksamalla bakssheesh ja varmistamalla ulkomaisten konsulien suojelu.