stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Virungavuoret

Virungavuoret Gahinga ja Muhabura.
Virungavuoret Landsat-satelliittikuvassa
Virungavuoret ovat vuorijono Afrikassa, Ruandan, Ugandan ja Kongon demokraattisen tasavallan rajalla. Vuoristo koostuu kahdeksasta sammuneesta, ehkä lepäävästä tulivuoresta, joista 4 507 metrin korkuinen Karisimbi on korkein. Viimeinen purkaus on tapahtunut vuonna 8050 eaa.
Virunga kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon. Siellä on Virungan kansallispuisto, joka kattaa 790 000 hehtaaria. Se rajoittuu Ugandan Rwenzorivuorten kansallispuistoon, jonka pinta-ala on 99 600 hehtaaria, Ruandan Parc National des Volcansiin, jonka pinta-ala on 15 000 hehtaaria, ja sivuaa muutamia kilometrejä Ugandan Mgahingan kansallispuistoa, jonka laajuus on 2 900 hehtaaria.
Täällä elää 86 nisäkäslajia. Suurimpia niistä ovat vuorigorilla (Gorilla beringei beringei), kafferipuhveli (Syncerus caffer), kirjoantilooppi (Tragelaphus scriptus) ja afrikannorsu (Loxondata africana). Alueella eläviä apinalajeja ovat kultamarakatti (Cercopithecus kandti) ja sinimarakatti (Cercopithecus mitis).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Virungavuoret Wikimedia Commonsissa
Virungan kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Kongon demokraattinen tasavalta
Pinta-ala:  7800 km2
| --- | --- |
Nimi alkuperäiskielellä:  Parc national des Virunga 
Tyyppi:  kansallispuisto
Perustettu:  1925
Luokitus:  Ramsar-alue 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Virungan kansallispuisto (aiemmin Albertin kansallispuisto) on Virungavuorten alueella Kongon demokraattisessa tasavallassa sijaitseva kansallispuisto. Puiston pinta-ala on 7 800 km² ja se on perustettu alun perin vuonna 1925. Virungan kansallispuisto oli Afrikan ensimmäinen kansallispuisto ja maailman toinen kansallispuisto Yellowstonen kansallispuiston jälkeen. Puisto lisättiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1979.
Nyiragongo-tulivuori puistossa
Puisto tunnetaan erityisesti erittäin uhanalaisen vuorigorillan esiintymisalueena. Lisäksi puistoon kuuluvan Edwardinjärven länsirannoilla esiintyy virtahepoja.
Rajan takana Ugandan puolella on Rwenzorivuorten kansallispuisto.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virungan kansallispuisto Unescon sivuilla (englanniksi)
Virun alavesistöalue

Virun alavesistöalue (vir. Viru alamvesikond) on Viron vesistöjen hallinnollisessa aluejaossa osa Itä-Viron vesistöaluetta. Sen muodostaa Viron Suomenlahden valuma-alueen itäosan Venäjän rajalle asti, missä virtaa rajajoki Narvanjoki. Valuma-alueen länsiosa kuuluu Harjun alavesistöalueeseen, joka on osa Länsi-Viron vesistöaluetta. Vesistöalueen eteläpuolelle jää vielä Peipsijärven alavesistöalue, mutta näiden välinen raja päättyy Peipsijärven rantaan. Siksi osa Peipsijärven valuma-alueesta kuuluu myös Virun alueeseen. Alueen lounaisosassa kohoaa Pandiveren ylänkö, jossa vedenjakaja on sovittu erikseen Peipsin ja Harjun alueiden suuntiin.
Aiheesta muualla

Lääne-Eesti vesikond. Ida-Eesti vesikond. Koiva vesikond: veepoliitika raamdirektiivi artikli 5 nõuete täitmine Eestis: vesikondade koondaruanne, 2005 (viroksi)
Vismuttihohde

| Vismuttihohde |
| --- | --- |

Luokka:  sulfidimineraalit
Kemialliset ominaisuudet
Kemiallinen kaava:  Bi2S3
Molekyylipaino:  514,16 g/mol
Fysikaaliset ominaisuudet
Väri:  vaalea tai harmaa
Kidejärjestelmä:  rombinen
Kovuus Mohsin asteikolla:  2–2,5
Ominaispaino:  6,4–7,1 g/cm3
Optiset ominaisuudet
Kiilto:  metallikiilto
Viiru:  harmaa
Aiheesta muualla
  Vismuttihohde Commonsissa 
Vismuttihohde eli vismutiniitti on vismuttisulfidista (Bi2S3) koostuva mineraali. Kidejärjestelmältään se on ortorombinen. Kiteet ovat yleensä joko pylväsmäisiä tai neulasmaisia. Vismuttihohteen väri on valkeasta lyijynharmaaseen, hapettunut pinta on kirjava. Viiru on harmaa ja sillä on metallikiilto. Kovuus on 2–2,5 Mohsin asteikollaja ominaispaino on 6,4–7,1 g/cm3.
Vismuttihohde on tärkeä vismuttimalmimineraali. Vismuttihohde esiintyy hydrotermisessä ympäristössä. Sitä esiintyy muun muassa Boliviasta ja Ruotsista.
Aiheesta muualla

Mindat: Bismuthinite (englanniksi)
Webmineral: Bismuthinite Mineral Data (englanniksi)
Villikkala (Kouvola)

| Villikkala |
| --- | --- |
Kaupunki:  Kouvola
Suuralue:  Elimäki
Tilastoalue nro:  54
Väkiluku:  672  (2015)
Osa-alueet:  Villikkala  Ratula  Raussila  Hämeenkylä  Teutkoski  Joensuu  Pitkäsilta  Suuriniitty  Harjunkorpi
Postinumerot:  47200 Elimäki  47150 Raussila  47260 Ratula  46960 Muhniemi  49290 Vastila  07990 Ruotsinkylä
Naapurialueet:  Pohjois-Elimäki  Elimäen kirkonkylä  Muhniemi (Anjalankoski)
Villikkala on kylä ja tilastoalue Kouvolan Elimäellä. Se sijaitsee entisen Elimäen kunnan alueella Kouvolan eteläosassa. Kylän keskeisenä taloudellisena toimijana on ollut Villikkalan kartano.
Villikkalan tilastoalueeseen kuuluu Villikkalan kylän lisäksi myös suurin osa eteläisen Elimäen kylistä. Asukkaita Villikkalan tilastoalueella on 672.
Villikkalan linnoitus

Kymijoki, jonka varrella Villikkala sijaitsee, oli Turun rauhasta lähtien, vuosina 1743–1808, Ruotsin ja Venäjän välisenä rajajokena. Villikkala sijaitsi Ruotsin puolella. Vuonna 1793 sinne alettiin rakentaa rajalinnoitusta, Villikkalan linnoitusta. Rakennustyöt kuitenkin keskeytettiin jo seuraavana vuonna.
Lento-onnettomuus

Villikkalaan putosi 14. joulukuuta 1957 Suomen ilmavoimien harjoituslentokone Valmet Vihuri VH-4 syöksykierteestä. Surmansa saivat ylivääpeli Kolehmainen ja upseerikokelas Kuuskoski.
Viry-Châtillon

| Viry-Châtillon |
| --- | --- |
 Kaupungintalo
 vaakuna
 Viry-Châtillon
 Koordinaatit: 48°40′17″N, 2°22′30″E 
Valtio:  Ranska
Alue:  Île-de-France
Departementti:  Essonne
Arrondissementti:  Évry
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  6,1 km²
Väkiluku (2014):  31 350 
 – Väestötiheys:  5 164 as./km²
Kunnan numero:  91687
 
 Kunnan kotisivut 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Viry-Châtillon on kunta Ranskassa Essonnen departementissa Île-de-Francen alueella.  Se sijaitsee noin 25 kilometriä Pariisista etelään Seinejoen varrella.
Maailman ensimmäinen lentoasema Port-Aviation sijaitsi Viry-Châtillonissa. Sitä käyttivät aikanaan sellaiset ilmailun pioneerit kuten Roland Garros ja Louis Bleriot.  Nykyään kaupungissa on Formula 1 -talli Renaultin päämaja.
Urheilu

Kaupungin jalkapallojoukkue on Entente sportive Viry-Châtillon (ES Viry-Châtillon). Joukkueessa pelasi Thierry Henry kaudella 1991-1992. Kaupungissa on myös jääkiekkojoukkue Viry-Châtillon Essonne Hockey.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Viry-Châtillon Wikimedia Commonsissa
VHL-kausi 2019–2020

| VHL-kausi 2019–2020 |
| --- | --- |
Laji:  jääkiekko
Järjestyksessä oleva kausi:  10
Maa:   Kazakstan  Kiina  Uzbekistan  Venäjä
Joukkueiden määrä:  34
Sarja alkoi:  5. syyskuuta 2019
Sarja päättyi:  kausi keskeytetty maaliskuussa 2020
Runkosarjan voittaja:  Zvezda Moskova
Pistepörssin voittaja:  Maksim Kitsyn
  ← 2018–2019 :  2020–2021 → 
VHL-kausi 2019–2020 on Venäjän jääkiekon toiseksi korkeimman sarjatason kymmenes kausi. Kausi alkaa 5. syyskuuta 2019 ja sarjan pudostuspelit alkoivat helmikuussa 2020. Kauden runkosarjan voitti Zvezda Moskova. Pudotuspeleistä ehdittiin pelaa miltei kaksi kierrosta, kunnes ne ensin pistettiin tauolle ja lopulta keskeytettiin täysin koronaviruspandemian vuoksi. VHL tiedottaa myöhemmin joukkueiden lopullisesta paremmuusjärjestyksestä.
Sarjaan osallistui tällä kaudella 34 joukkuetta. Sarjaan liittyi kuusi joukkuetta ja lähti yksi. VHL laajentui myös uuteen maahan Uzbekistaniin, kun Humo Taškent liittyi sarjaan. Dinamo Tver palasi sarjaan kahden välivuoden jälkeen. Muut uudet joukkueet sarjassa olivat HK Rostov, Torpedo-Gorki Nižni Novgorod, Nomad Nur-Sultan ja ORG-Peking.
Joukkueet

| Divisioona | Joukkue | Kaupunki | Kotihalli | Perustettu | Liittynyt |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
1. konferenssi
| Divisioona A |  Dinamo Pietari | Pietari | Jubileinyi-urheilukeskus | 2013 | 2016 |
| Divisioona A |  Dinamo Tver | Tver | Tverin Jubileinyi-jäähalli | 2010 | 2019 |
| Divisioona A |  Himik Voskresensk | Voskresensk | Podmoskovje | 2005 | 2015 |
| Divisioona A |  Humo Taškent | Taškent | Humo Areena | 2019 | 2019 |
| Divisioona A |  KRS-Peking | Peking | Pekingin urheiluyliopiston jääurheilukeskus | 2017 | 2017 |
| Divisioona A |  ORG-Peking | Peking |  | 2019 | 2019 |
| Divisioona A |  SKA Neva | Pietari | Hokkeinyi gorod -jäähalli | 2008 | 2008 |
| Divisioona A |  Tsen Tou Jilin | Jilin |  | 2017 | 2017 |
| Divisioona A |  Zvezda Moskova | Moskova | TsSKA-jääurheilupalatsi | 2015 | 2015 |
| Divisioona B |  Bars Kazan | Kazan | Tatneft Arena | 2009 | 2014 |
| Divisioona B |  Buran Voronež | Voronež | Voronežin Jubileinyi-halli | 1977 | 2012 |
| Divisioona B |  Dizel Penza | Penza | Dizel Arena | 1955 | 2004 |
| Divisioona B |  HK Rjazan | Rjazan | Olimpijski-halli | 1955 | 2007 |
| Divisioona B |  HK Rostov | Rostov-na-Donu | Ais Arena | 2013 | 2019 |
| Divisioona B |  HK Tambov | Tambov | Kristall-jäähalli | 1981 | 2018 |
| Divisioona B |  Lada Toljatti | Toljatti | Lada Arena | 1976 | 2018 |
| Divisioona B |  Torpedo-Gorki Nižni Novgorod | Nižni Novgorod | Konovalenkon urheiluareena | 2019 | 2019 |
| Divisioona B |  TsSK VVS Samara | Samara | TsSK VVS-urheilupalatsi | 1950 | 2017 |
2. konferenssi
| Divisioona C |  Gornjak Utšaly | Utšaly | Gornjak Arena | 2012 | 2017 |
| Divisioona C |  Zauralje Kurgan | Kurgan | Mostovik | 1994 | 2003 |
| Divisioona C |  Ižstal Iževsk | Iževsk | Ižstalin urheilupalatsi | 1949 | 2006 |
| Divisioona C |  Južnyi Ural Orsk | Orsk | Rostošin jääpalatsi | 1958 | 2006 |
| Divisioona C |  Molot-Prikamje Perm | Perm | Molotin yleinen urheilupalatsi | 1948 | 2006 |
| Divisioona C |  Neftjanik Almetjevsk | Almetjevsk | Almetjevskin Jubileinyi-urheilupalatsi | 1965 | 2001 |
| Divisioona C |  Toros Neftekamsk | Neftekamsk | Neftekamskin jääpalatsi | 1988 | 2006 |
| Divisioona C |  Tšelmet Tšeljabinsk | Tšeljabinsk | Urheilupalatsi Junost | 1948 | 2003 |
| Divisioona D |  HK Saryarka Karaganda | Karaganda | Karagandy Arena | 2006 | 2012 |
| Divisioona D |  Jermak Angarsk | Angarsk | Jermak Stadium | 1958 | 2007 |
| Divisioona D |  Jugra Hanty-Mansijsk | Hanty-Mansijsk | Arena Jugra | 2006 | 2018 |
| Divisioona D |  Metallurg Novokuznetsk | Novokuznetsk | Kuznetskin metallurgien urheilupalatsi | 1949 | 2017 |
| Divisioona D |  Nomad Nur-Sultan | Nur-Sultan | Barys Arena | 2009 | 2019 |
| Divisioona D |  Rubin Tjumen | Tjumen | Tjumenin urheilupalatsi | 1995 | 2000 |
| Divisioona D |  Sokol Krasnojarsk | Krasnojarsk | Platinum Arena | 1977 | 2011 |
| Divisioona D |  Torpedo Ust-Kamenogorsk | Öskemen | Boris Aleksandrovin urheilupalatsi | 1955 | 2001 |
Joukkueet > Joukkuemuutokset

HK Rostov nousee sarjaan VHL-B:stä.
kazakstanilainen Nomad Nur-Sultan ja uzbekistanilainen Humo Taškent liittyvät sarjaan maidensa pääsarjoista.
Dinamo Tver palaa sarjaan kahden välivuoden jälkeen.
Torpedo-Gorki Nižni Novgorod sekä kiinalainen ORG-Peking liittyvät laajennusjoukkueina sarjaan.
HK Sarov lopetti toimintansa.
Runkosarja

Runkosarjan divisioonien voittajajoukkueet etenivät automaattisesti pudotuspeleihin. Lisäksi konferenssien kuusi seuraavaksi parasta joukkuetta sai pudotuspelipaikan.
|  | Joukkue | O | V | JV | JH | H | TM-PM | Pist |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A1 | Zvezda Moskova | 54 | 31 | 12 | 3 | 8 | 163-99 | 89 |
| B1 | Lada Toljatti | 54 | 29 | 7 | 3 | 8 | 164-123 | 76 |
| A2 | Dinamo Pietari | 54 | 33 | 9 | 4 | 14 | 163-76 | 88 |
| A3 | SKA Neva | 54 | 29 | 12 | 4 | 9 | 175-123 | 86 |
| B2 | Bars Kazan | 54 | 33 | 2 | 3 | 16 | 178-125 | 73 |
| A4 | Himik Voskresensk | 54 | 23 | 7 | 6 | 18 | 113-111 | 66 |
| A5 | Humo Taškent | 54 | 26 | 2 | 7 | 19 | 160-117 | 63 |
| B3 | Dizel Penza | 54 | 23 | 2 | 11 | 18 | 139-125 | 61 |
| B4 | HK Tambov | 54 | 17 | 6 | 9 | 22 | 126-136 | 55 |
| A6 | Dinamo Tver | 54 | 13 | 9 | 11 | 21 | 120-135 | 55 |
| B5 | HK Rostov | 54 | 13 | 9 | 6 | 26 | 107-122 | 50 |
| B6 | Torpedo-Gorki Nižni Novgorod | 54 | 10 | 12 | 6 | 26 | 99-131 | 50 |
| A7 | ORG-Peking | 54 | 17 | 3 | 9 | 25 | 140-178 | 49 |
| B7 | Buran Voronež | 54 | 13 | 6 | 9 | 26 | 118-154 | 47 |
| B8 | TsSK VVS Samara | 54 | 13 | 5 | 9 | 27 | 133-169 | 45 |
| A8 | KRS-Peking | 54 | 14 | 5 | 4 | 31 | 126-173 | 42 |
| B9 | HK Rjazan | 54 | 12 | 4 | 8 | 30 | 74-137 | 40 |
| A9 | Tsen Tou Jilin | 54 | 4 | 7 | 5 | 38 | 104-190 | 27 |
|  | Joukkue | O | V | JV | JH | H | TM-PM | Pist |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| D1 | Rubin Tjumen | 54 | 28 | 12 | 5 | 9 | 141-103 | 85 |
| C1 | Toros Neftekamsk | 54 | 25 | 8 | 5 | 16 | 148-115 | 76 |
| D2 | Jugra Hanty-Mansijsk | 54 | 27 | 10 | 5 | 12 | 153-111 | 79 |
| D3 | Sokol Krasnojarsk | 54 | 27 | 7 | 5 | 15 | 141-101 | 73 |
| D4 | HK Saryarka Karaganda | 54 | 24 | 8 | 7 | 15 | 133-105 | 71 |
| C2 | Gornjak Utšaly | 54 | 25 | 7 | 6 | 16 | 136-111 | 70 |
| C3 | Neftjanik Almetjevsk | 54 | 27 | 4 | 6 | 17 | 128-102 | 68 |
| D5 | Torpedo Ust-Kamenogorsk | 54 | 22 | 6 | 9 | 17 | 149-126 | 65 |
| D6 | Metallurg Novokuznetsk | 54 | 22 | 5 | 9 | 18 | 175-158 | 63 |
| C4 | Zauralje Kurgan | 54 | 20 | 8 | 5 | 21 | 124-118 | 61 |
| C5 | Tšelmet Tšeljabinsk | 54 | 19 | 7 | 8 | 20 | 120-125 | 60 |
| C6 | Ižstal Iževsk | 54 | 17 | 8 | 4 | 25 | 113-139 | 54 |
| C7 | Molot-Prikamje Perm | 54 | 15 | 6 | 11 | 22 | 132-135 | 53 |
| D7 | Nomad Nur-Sultan | 54 | 16 | 2 | 11 | 25 | 118-163 | 47 |
| C8 | Južnyi Ural Orsk | 54 | 15 | 6 | 5 | 28 | 119-150 | 47 |
| D8 | Jermak Angarsk | 54 | 9 | 4 | 8 | 33 | 120-206 | 34 |
Viidakkoraitatikkanen

| Viidakkoraitatikkanen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Tikkalinnut Piciformes
Heimo::  Tikat Picidae
Suku::  Tikkaset Picumnus
Laji::  lafresnayi
Kaksiosainen nimi
 Picumnus lafresnayi  (Malherbe, 1862) 
Katso myös
   Viidakkoraitatikkanen Wikispeciesissä   Viidakkoraitatikkanen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viidakkoraitatikkanen (Picumnus lafresnayi) on eteläamerikkalainen tikka. Sen esiintymisalue käsittää Amazonian länsiosaa Kaakkois-Kolumbiassa, Itä-Ecuadorissa, Itä- ja Pohjois-Perussa, sekä Brasiliassa Amazonin ja Rio Negron välisen alueen. Lajista tunnetaan neljä alalajia. Alfred Malherbe kuvaili lajin holotyypin Ecuadorista vuonna 1862, ja nimesi sen maanmiehensä Frédéric de Lafresnayen kunniaksi.
Tussari

Tussari on aikaisemmin käytetty lyhyt, isokaliiperinen ammuttaessa rintaan tuettava sotilaskivääri. Myöhemmin tussareiksi on nimitetty lyhyitä metsästyskivääreitä ja kaikenlaisia omatekoisia ampuma-aseita.
Vihertuoksumalikka

| Vihertuoksumalikka |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumalliset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Helttasienet Agaricales
Heimo::  Tricholomataceae
Suku::  Malikat Clitocybe
Laji::  odora
Kaksiosainen nimi
 Clitocybe odora  (Bull.) P. Kumm. 
Katso myös
   Vihertuoksumalikka Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vihertuoksumalikka (Clitocybe odora, aikaisemmin "vihertävä tuoksumalikka") on kupera tai laakealakkinen suppilomainen siniharmaa tai harmaanvihreä malikkalaji. Vanhemmiten lakki voi olla miltei valkoinen. Lakki on leveydeltään 3–10 senttimetriä. Heltat ovat vaalean harmaanvihreät. Malto on valkoista tai vihertävää. Jalka on harmaanvihreä tai sinivihreä ja 4–8 senttimetriä pitkä. Vihertuoksumalikka tuoksuu anikselta, ja se on kelvollinen ruokasieni. Sieni kasvaa lehti- ja havumetsissä sekä tunturikoivikoissa yleisenä koko Suomessa. Sen kasvuaika on heinäkuusta syyskuuhun. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Vihertuoksumalikka (Clitocybe odora)
MushroomExpert.com: Clitocybe odora (englanniksi)
Virån

| Virån |
| --- | --- |

Maanosa:  Eurooppa
Maat:  Ruotsi
Läänit:  Kalmar
Maakunnat:  Småland
Kunnat:  Oskarshamn
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Virånin vesistö
Pinta-ala:  588,2 km²  
Järvisyys:  8 % 
Pääuoman pituus:  63 km 
Pääuoman osuudet:  Virån ←Aveström ←Verån ←(oja Solnenista)
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Hägern, Röstorp
 :  57.5850°N, 15.9196°E
Laskupaikka:  Virbo, Oskarshamn
 :  57.3297°N, 16.5486°E
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  55 m  mpy.
Laskukorkeus:  0 m  mpy.
Korkeusero:  55 m
Pituus:  32 km  
Kaltevuus:  0,58 m/km
Keskiylivirtaama:  19,8 m³/s (MHQ) 
Keskivirtaama:  4,42 m³/s (MQ) 
Keskialivirtaama:  0,58 m³/s (MNQ) 
Muuta
Muualla:  Wikimedia Commons
Virån on Ruotsissa Kalmarin läänissä virtaava alle 32 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Virånin vesistössä sen 63 kilometriä pitkään pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 588 neliökilometriä ja se laskee Itämeren pääaltaan Kalmarinsalmeen Oskarshamnin kunnassa.
Joen nimi

Vesistössä on kaksi samannimistä jokea, jotka yhtyvä noin 10 kilometriä ennen merenrantaa. Vanhastaan toista sivu-uomaa on kutsuttu nimellä Virboån, mutta kartoista tavataan usein nimet Virån tai Viraån. Nämä voivat olla paikallisten ihmisten antamia nimi sivuhaaroille.
Joen kulku

Valuma-alueella on kaksi haaraa, joiden nykyiset karttanimet ovat Virån (eteläisempi ja pohjoisempi haara). Vesistöviranomaiset ovat merkinneet niistä pisimmän, eli pohjoisemman haaran, pääuomaksi. Pääuoman alkulähde on järvi Solnen Solnehultissa. Virånin nimellä tunnettu uoma alkaa Hägernin järvestä Röstorpissa.
Käännös suomeksi
Viidakkopriinia

| Viidakkopriinia |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Hertut Cisticolidae
Suku::  Priiniat Prinia
Laji::  sylvatica
Kaksiosainen nimi
 Prinia sylvatica  (Jerdon, 1840) 
Katso myös
   Viidakkopriinia Wikispeciesissä   Viidakkopriinia Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viidakkopriinia (Prinia sylvatica) on eteläaasialainen varpuslintu. Sen elinympäristö käsittää Intian niemimaan, Sri Lankan ja Nepalin lounaisosan. Lajista tunnetaan viisi alalajia. Thomas C. Jerdon kuvaili lajin holotyypin Etelä-Intian Seegore Ghatista 1840.
Ukrainalaiset

| Ukrainalaiset> українці ukrajintsi |
| --- | --- |
 Kastejuhla länsiukrainalaisessa kirkossa vuonna 2021
Väkiluku:  45–50 miljoonaa (NL v. 1989)
Asuinalueet:  Ukraina ja sen naapurimaat, Keski-Euroopan itäosa, Pohjois-Amerikka
Kielet:  ukraina
Uskonnot:  ortodoksisuus (enemmistö), katolisuus (vähemmistö), uskonnottomuus
Ukrainalaiset (ukr. українці, ukrajintsi) ovat itäslaavilaista ukrainan kieltä puhuva etninen ryhmä ja kansakunta. Kapean määritelmän mukaan ukrainalaiset ovat ukrainan äidinkielisiä puhujia, kun taas laajemman määritelmän rajoissa ukrainalaisina voidaan pitää kaikkia ukrainalaisiksi identifioituvia kieleen katsomatta. Ukrainalaisten historiallinen asuma-alue Itä-Euroopassa kuuluu nykyisin suurimmilta osin Ukrainan valtiolle, jossa he muodostavat selkeän enemmistön koko maan väestöstä. Lisäksi ukrainalaisia ja ukrainalaistaustaisia asuu merkittäviä määriä Venäjällä sekä diasporassa Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Länsi-Euroopassa.
Nykyään neljäosa ukrainalaisista asuu Ukrainan ulkopuolella, ja heistä noin 5 miljoonaa asuu entisen Neuvostoliiton alueilla ja 2,5 miljoonaa Amerikoissa.
Ukrainan kielen juuret ovat 900–1200-luvuilla Kiovan Rusin valtakunnassa puhutuissa itäslaavilaisissa kielimuodoissa, joista ovat kehittyneet myös venäjä ja valkovenäjä. Ukrainalaismurteet alkoivat hiljalleen eriytyä muista itäslaavilaisista kielistä valtakunnan hajottua, mutta puhujien poliittisen hajanaisuuden vuoksi se on tullut kirjallisuuden kieleksi ensi kerran vasta 1700-luvun lopulla. Ukrainankielisten yhteiseksi koettu kansallinen identiteetti on kehittynyt 1800-luvun puolivälistä eteenpäin ensin älymystön parissa, myöhemmin myös muissa yhteiskuntaluokissa.
Ukrainalaisten osuus väestöstä Ukrainan alueilla vuonna 2001.
Ukrainalaisten osuus väestöstä Ukrainan piireissä vuonna 2001.
Nimitykset > Ukrainalaiset

Nykyään käytetty ukrainankielinen nimitys ukrajintsi juontuu nimestä Ukraina, joka puolestaan mainitaan ensimmäisen kerran Kiovan kronikassa vuoden 1187 kohdalla. Nimen erilaisia johdoksia käytettiin vain satunnaisesti ennen kuin Venäjän hallitsemien alueiden ukrainankieliset aktivistit ottivat sen omakseen 1800-luvulla. 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alussa ”ukrainalaiset” tarkoittivat keisarikunnan virkakielessä ainoastaan Sloboda-Ukrainan kuvernementin asukkaita.
1800-luvun puolankielisessä kontekstissa ukrainalaisiksi kutsuttiin vastaavasti Kiovan kuvernementin väestöä. Habsburgien hallitsemassa Länsi-Ukrainassa ukrainankieliset puolestaan nimittivät itseään ensisijaisesti ”ruteeneiksi” (ks. alla), mutta puhuivat Venäjän vallassa olevien alueiden ukrainankielisistä ukrainalaisina. Ensimmäiseen maailmansotaan asti Itävalta-Unkarille kuuluneissa Galitsiassa ja Bukovinassa nimi ”ukrainalaiset” ei yleistynyt ennen 1900-luvun ensimmäistä neljännestä; Taka-Karpatiassa tämä tapahtui 1930-luvulla ja Tšekkoslovakian Prešovin alueella vasta 1940-luvun lopulla.
Nimitykset > Vähävenäläiset

Suomessa ukrainalaisista on vanhastaan käytetty nimitystä vähävenäläiset. Nimitys viittaa Vähä-Venäjään (ven. Малороссия, Malorossija), joka oli Venäjän keisarikunnan hallinnon virallinen nimi Ukrainalle vuoteen 1917 asti. Ukrainalaisten parissa sanaa ”vähävenäläinen” on käytetty 1900-luvulla halventavassa sävyssä ihmisistä, joiden ei nähty tiedostavan omaa kansallista identiteettiään riittävän hyvin.
Genetiikka

Ukrainalaisten yleisin isälinjan haploryhmä on R1a, joka on tyypillinen baltoslaavilaisia kieliä puhuville kansoille Itä- ja Keski-Euroopassa. Siihen kuuluu 43,3–54 prosenttia ukrainalaismiehistä. Heidän toiseksi yleisin haploryhmänsä on noin 18–27 prosentin tiheydellä tavattava I (etupäässä alaryhmä I2a1). Muita Y-haploryhmiä esiintyy alle kymmenen prosentin taajuudella. Niihin kuuluu noin viidellä tai kuudella prosentilla oleva haploryhmä N (lähinnä alaryhmä N-M178), joka todennäköisesti periytyy ukrainalaisiin sulautuneilta suomalais-ugrilaisilta heimoilta.
Autosomaalisesti ukrainalaiset ovat lähellä länsi- ja itäslaaveja, etenkin puolalaisia ja valkovenäläisiä.
Ukrainalaisia järjestöjä Suomessa

Suomen ukrainalaiset ovat Suomessa asuvia ukrainalaisia tai heidän jälkeläisiään. Vuonna 2015 Suomessa asui 3 000–4 000 ukrainalaista. Vuonna 2022 määrä oli noin 37 000.
Suomen ukrainalaiset ry on Suomessa asuvia ukrainalaisia yhdistävä yhdistys. Lisäksi Helsingissä toimii Ukrainalaisten yhdistys Suomessa ry ja Tampereella Ukrainan kansainvälinen kulttuurikeskus.[lähde? ]
Ukrainalaisten yhdistys Suomessa on vuonna 1997 perustettu järjestö, jonka tavoite on edustaa Suomessa asuvia ukrainalaisia. Yhdistyksen puheenjohtaja on Vassili Gotsoul. Järjestö aloitti vuonna 2022 lahjoitusten vastaanoton Ukrainan tukemiseen Ukrainan sodassa. Järjestön kotipaikka on Helsingissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ukrainalaiset Wikimedia Commonsissa
Ukrainians (Albertan ja Toronton yliopistojen Ukraina-tietosanakirjan artikkeli) Encyclopedia of Ukraine.  1993. Canadian Institute of Ukrainian Studies (CIUS, University of Alberta/University of Toronto), encyclopediaofukraine.com. Viitattu 14.3.2014. (englanniksi)
Ranskakielinen kartta vuodelta 1868 kuvaa Itä-Euroopan kielellistä, poliittista ja etnistä alueellisuutta. Ukrainan ja Valko-Venäjän kohdalla tavataan kartan mukaan ”ruteenisia kieliä ja kansoja”, kun taas Venäjällä ”muskoviitteja”.
Nykyisen ruteenivähemmistön asuma-alueet Karpaattien ympäristössä.