stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mel Brooks
Ura > Elokuvaura > Menestyselokuvat

Brooks tapasi vuonna 1973 kykyjenetsijä David Begelmanin, jonka kautta hänelle järjestyi tilaisuus tehdä seuraava elokuvansa. Lännenelokuvaparodia Villiä hurjempi länsi (1974) oli suurmenestys ja tuotti 120 miljoonaa dollaria pelkästään Yhdysvalloissa. Menestyselokuvansa ansiosta Brooks nousi Hollywoodissa vakavasti otettavaksi elokuvantekijäksi. Villiä hurjempi länsi oli täynnä hulluja ja vulgaarejakin vitsejä, ja se innoitti samantyylisiä crazy-komedioita seuraavina vuosikymmeninä. Brooks itse sanoi elokuvaansa liittyen, että elokuvakomediassa täytyy olla runko: elokuvan täytyy kertoa jostain. Kliseet ja vitsit ovat Brooksille vain keinoja koristella elokuva: ”Mitä kaikki koristeet olisivat ilman puuta, joka niitä tukee? Ne olisivat vain kasa kimaltelevaa rihkamaa.”
Brooksin neljäs elokuva Frankenstein Junior (1974) perustui näyttelijä Gene Wilderin ideaan ja käsikirjoitusluonnokseen, jota Brooks muokkasi yhdessä Wilderin kanssa. Brooks kuvasi komedian mustavalkoisena tribuuttina 1930-luvun Frankenstein-elokuville. Vuoden 1974 joulukuussa julkaistu elokuva oli suurmenestys kuten edeltäjänsäkin.
Brooks teki 20th Century Foxin kanssa usean elokuvan tuotantosopimuksen. Suunniteltu yhteistyö Gene Wilderin kanssa ei jatkunut, sillä Wilder alkoi ohjata omia elokuvia. Ennen seuraavaa elokuvaansa Brooks teki Robin Hoodia parodioivaa televisiokomediaa When Things Were Rotten. Sarja ei kuitenkaan vastannut Brooksin fanien odotuksiin, ja se lopetettiin 13 jakson jälkeen.
Ura > Elokuvaura > Menestystä seuranneet elokuvat

Brooksin seuraava elokuva oli mykkäkomedia Pähkähullujen paratiisi (1976). Brooks teki elokuvan kunnianosoitukseksi lapsuudessaan rakastamilleen mykkäelokuville ja samalla vastalauseeksi elokuvan kaupallistumiselle 1970-luvulla. Elokuvassa Brooks teki näyttelijänä ensimmäisen pääosansa ja otti mukaan myös vanhan ystävänsä Sid Caesarin. Elokuva sai varautuneen vastaanoton, eikä siitä tullut edeltäjiensä veroista menestystä.
Korkeuskammo (1977) oli Brooksin kunnianosoitus Alfred Hitchcockin elokuville. Elokuva menestyi kohtalaisesti mutta jäi silti kauas Brooksin suosituimpien komedioiden lipunmyynnistä eikä voittanut yhtään palkintoa. Elokuvan odotettua huonompi menestys oli Brooksille kova isku.
Mieletön maailmanhistoria (1981) oli Brooksin episodimainen katsaus maailmanhistoriaan. Brooks kirjoitti komedian vaihteeksi yksin, ja hän esitti siinä viittä suurta osaa. Kriitikot arvostelivat elokuvaa sekavaksi ja väsyneeksi, ja lippuluukuilla se menestyi vain keskinkertaisesti.
Brooks näytteli vaimonsa kanssa pääosia vuonna 1983 julkaistussa Brooksin tuottamassa ja Alan Johnsonin ohjaamassa Ollako vai eikö olla – siinä leffa!, joka oli Ernst Lubitschin 1940-luvulla ohjaaman klassikkokomedian Ollako vai eikö olla uusintaversio.
Brooksin seuraava ohjaus Avaruusboltsit (1987) oli science fiction -parodia. Jotkut kriitikot arvostelivat elokuvan matalamielistä huumoria, ja sen menestys lippuluukulla jäi jälleen keskinkertaiseksi. Elokuvan VHS- ja DVD-versiot myivät kuitenkin hyvin.
Vuonna 1989 Brooks kehitti sitcomin The Nutt House ja käsikirjoitti sitä. Katsojat hylkäsivät sarjan ja se lakkautettiin vain muutaman jakson jälkeen. Lisäksi Brooksin tuotantoyhtiö Brooksfilms oli rahapulassa. Time-lehti huomautti, että Brooks ei ollut tehnyt yhtään hittiä vuoden 1974 jälkeen ja epäili että Brooks oli jo väsähtänyt ja menettänyt suosionsa.
Ura > Elokuvaura > Brooksfilms

Vuonna 1980 Brooks perusti tuotantoyhtiö Brooksfilmsin pystyäkseen osallistumaan myös vakavimpien elokuvien tuotantoon – Mel Brooksin nimi kun yhdistettiin heti komedioihin. Brooksin tuotantoyhtiö olikin mukana muun muassa draamaelokuvan Elefanttimies (1980) ja kauhuelokuvan Kärpänen (1986) tuotannoissa.
Ura > Elokuvaura > 1990-luku ja viimeiset elokuvat

Koominen draama Löyhkäävä elämä (1991) on Brooksin vakavin elokuva, katsaus yhteiskunnalliseen epäoikeudenmukaisuuteen, kodittomuuteen ja köyhyyteen. Jotkut kriitikot pitivät elokuvasta, mutta katsojia se onnistui keräämään vain Euroopassa. Brooks kutsui elokuvaa jälkeenpäin kuitenkin parhaakseen pitkiin aikoihin.
Robin Hood – sankarit sukkahousuissa (1993) näki Brooksin palaavan taas parodian pariin. Niin ikään parodinen Dracula – verevä vainaja (1995) on Brooksin viimeinen elokuvaohjaus. Brooksin viimeiset elokuvat saivat kriitikoilta, kuten Brooksista aiemmin suuresti pitäneeltä Roger Ebertiltä, melko penseän vastaanoton, eikä kumpikaan komedia enää onnistunut houkuttelemaan yleisöä.
Brooks halusi yhä jatkaa ohjaamista. Hän valmisteli komediakäsikirjoitusta nimeltä S.N.A.F.U. mutta ei onnistunut saamaan elokuvastudioita kiinnostumaan siitä tai muistakaan projekteistaan.
Moni elokuvakriitikko on Brooksin ohjaajanuran päätyttyä arvostanut Brooksin esikoiselokuvan Kevät koittaa Hitlerille hänen parhaaksi komediakseen. Elokuvasta tehtiin Broadway-musikaaliversio vuonna 2001, ja Brooks kirjoitti siihen uusia lauluja alkuperäisessä elokuvassa kuultujen lisäksi. Musikaalista tuli suuri arvostelu- ja yleisömenestys, ja se sai useita palkintoja. Brooks osallistui aktiivisesti musikaalin tuotantoihin Yhdysvalloissa ja ulkomailla. Musikaalista sovitettu elokuva julkaistiin joulukuussa 2005 samaan aikaan, kun Brooks teki surutyötä vaimonsa kuoleman johdosta. Toisin kuin teatteriversio, elokuva sai suurimmaksi osaksi huonot arvostelut.
Yhdysvaltain elokuvainstituutin 100 hauskimman komedian listalla vuodelta 2000 on kolme Brooksin elokuvaa sijoilla 6, 11 ja 13.
Ura > Myöhempiä töitä

Brooks esiintyi 1990-luvulla muutamassa elokuva- ja televisioroolissa. Simpsoneissa hän vieraili 1995, ja hän teki ääniroolin Egyptin prinssi -animaatioelokuvassa 1998. Vuosina 1996–1999 hänellä oli vieraileva rooli Hulluna sinuun -sitcomissa Phil-setänä, mikä toi hänelle kolme Emmy-palkintoa. Brooks ja Carl Reiner julkaisivat vuonna 1997 uuden version vanhasta ”2000-vuotias mies” -sketsistään ja voittivat siitä parhaan puhutun komedialevyn Grammyn 1998. Levyä seurasi sarja televisioesiintymisiä ja kirja.
Brooksin 2000-luvun elokuvaesiintymisiin kuuluu muun muassa äänirooli vuonna 2005 valmistuneessa animaatiossa Robots. Vuonna 2008 Brooks osallistui jatko-osaan vuonna 1987 valmistuneelle elokuvalle Avaruusboltsit, ja 2014 elokuvaan Herra Peabody & Sherman.
Vuonna 2015 Brooks esiintyi HBO-kanavalla yhden miehen televisioshow’ssaan Mel Brooks Live at the Geffen, josta hän sai kaksi Emmy-ehdokkuutta.
Brooks on mukana käsikirjoittamassa sketsisarjaa History of the World, Part II (2023), joka on jatkoa hänen elokuvalleen Mieletön maailmanhistoria vuodelta 1981.
Yksityiselämä

Brooks on ollut naimisissa kahdesti. Ensimmäinen avioliitto Florence Baumin kanssa kesti vuodet 1953–1961 ja päättyi eroon. Liitosta syntyi kolme lasta.
Brooks tapasi toisen vaimonsa, näyttelijä Anne Bancroftin vuonna 1961 televisio-ohjelman kuvauksissa. He menivät naimisiin 1964 ja olivat naimisissa Bancroftin kuolemaan 2005 asti. Heidän poikansa Max Brooks on kirjailija.
Elokuvatulojaan Brooks on sijoittanut etupäässä kiinteistöihin.
Brooks oli jo nuoresta iästä alkaen ollut hyvin kiinnostunut omasta terveydestään. Hän luki paljon lääketieteellistä kirjallisuutta ja hoito-oppaita ja oppi diagnosoimaan sairauksia niin hyvin, että hänen ystävänsä kysyivät häneltä usein neuvoja omiin vaivoihinsa. Työskennellessään Caesarin käsikirjoittajana Brooks alkoi kärsiä ahdistuskohtauksista, masennuskohtauksista ja unettomuudesta. Hän kävi sen vuoksi terapiassa monena päivänä viikossa vuosina 1951–1957.
Brooksin juutalainen identiteetti on ollut hänelle itselleen tärkeää koomikkona:
»Komediani tulee siitä tunteesta, että juutalaisena ja persoonana minä en sovi amerikkalaisen yhteiskunnan valtavirtaan. Se tulee sen tajuamisesta, että vaikka olisitkin parempi ja nokkelampi, et koskaan kuulu joukkoon.”» 
()
Tunnustukset

Brooks on voittanut urallaan Oscarin, Emmyn, Grammyn ja Tonyn. Oscarin hän sai vuonna 1969 parhaasta alkuperäisestä käsikirjoituksesta elokuvaan Kevät koittaa Hitlerille (1968). Kolme Grammyaan hän on voittanut The Producers -näytelmän musiikista ja komedia-albumista The 2000 Year Old Man in The Year 2000. Tony-palkintonsa hän on voittanut The Producers -teatterimusikaalista vuodelta 2001. Emmynsä Brooks voitti varieteekäsikirjoituksestaan 1967 sekä kolme kertaa roolistaan NBC:n sitcomissa Hulluna sinuun. Brooksille myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto 2013.
Filmografia ohjaajana

Kevät koittaa Hitlerille (1968)
12 pallia eli kevät koittaa anopille (The Twelve Chairs, 1970)
Villiä hurjempi länsi (1974)
Frankenstein Junior (1974)
Pähkähullujen paratiisi (1976)
Korkeuskammo (High Anxiety, 1977)
Mieletön maailmanhistoria (1981)
Avaruusboltsit (1987)
Löyhkäävä elämä (Life Stinks, 1991)
Robin Hood – sankarit sukkahousuissa (Robin Hood: Men in Tights, 1993)
Dracula – verevä vainaja (1995)
Mel Brooks vuonna 1984.
Mel Brooks poikansa Max Brooksin kanssa vuonna 2010
My Aim Is True

| My Aim Is True Elvis Costello |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 22. heinäkuuta 1977
 Tuottaja(t): Nick Lowe
 Tyylilaji: punk rock, pub rock, uusi aalto
 Kesto: 32.57
 Levy-yhtiö: Stiff Records
Elvis Costellon muut julkaisut
|   | My Aim Is True 1977 | This Year’s Model 1978 |
My Aim Is True on brittiläisen rockmuusikko Elvis Costellon debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1977. Albumin tunnetuin kappale on balladi Alison. Levyltä julkaistiin yhteensä neljä singleä.
Albumi sai sijan 168 Rolling Stonen 500 Greatest Albums of All Time -listalla.
Kappaleet

Kaikki kappaleet on kirjoittanut Elvis Costello.
Kappaleet > A-puoli

Welcome to the Working Week – 1.22
Miracle Man – 3.31
No Dancing – 2.39
Blame It on Can – 2.49
Alison – 2.54
Sneaky Feelings – 2.09
Kappaleet > B-puoli

(The Angels Wanna Wear My) Red Shoes – 2.47
Less Than Zero – 3.15
Mystery Dance – 1.38
Pay It Back – 2.33
I'm Not Angry – 2.57
Waiting for the End of the World – 3.22
Arvostelut

Allmusic:
Rolling Stone:
Soundi:
Nagurskaja

| Nagurskaja (Нагу́рское) |
| --- | --- |
 Arkangelin alue Venäjällä, alla kylän sijainti alueella
 Nagurskaja
 Koordinaatit: 80.809°N, 47.643°E 
Valtio:   Venäjä
Liittovaltiosubjekti:  Arkangelin alue
Kunnallispiiri:  Primorjen piiri
Aikavyöhyke:  UTC+4
Postinumero:  163100
Rekisterikilpi:  29
 
 Primorjen piirin sivusto 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Nagurskaja (ven. Нагу́рское) on Venäjän Arkangelin alueen Primorjen piirin alueeseen kuuluvan Frans Joosefin maan saarilla sijaitseva arktinen rajavartioasema ja sotilaslentokenttä (ICAO:n lentokenttätunnus UODN). Tukikohta on Venäjän pohjoisin rajavartioasema ja ilmeisesti ainoa Franz Josefin saarten pysyvämpi asutus.
Tukikohta on perinyt nimensä aiemmin paikalla sijainneen neuvostoaikana perustetun sotilaslentokentän ja merimeteorologisen sääaseman mukaan. Ne oli puolestaan nimetty puolalais-venäläisen, arktisen alueen pioneerilentäjän ja tutkimusmatkailijan Jan Nagórskin (1888–1976) mukaan.
Vuonna 2016 uutisoitiin Nagurskajan lentokentän kiitoradan pidentämisestä ja lentokoneiden pysäköintipaikkojen rakentamisesta Venäjän puolustusministeriön pyynnön mukaisesti. Tämä on osa 2010-luvulla toteutettua Venäjän arktisen alueen lentotukikohtaverkoston uudistustyötä. Noin 150 hengen palveluskäyttöön rakennettua Nagurskajan tukikohtaa uudistettiin laajemminkin vuosien 2015-2017 seutuvilla.
Frans Joosefin maan Nagurskajan raja-asemaa.
Nagurskajan tukikohdan rakennuksia.
Iljušin Il-76 -kuljetuslentokone Nagurskajan lentokentällä.
Maailman pohjoisin ortodoksinen kirkko.
Aiheesta muualla

Na pogranzastave "Nagurskaja" ljudi is medvedi živut bok o bok (venäjäksi) (pomorie.ru)
Poljarnaja stantsija Nagurskaja - Vuonna 1997 suljettu merisääasema, paikalla jatkaa rajavartioasema (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (sevmeteo.ru)
Putin posetil samuju severnuju pogranzastvu Rossii (29.4.2010) (venäjäksi) (vz.ru)
Lento-onnettomuus Nagurskajan lähellä 23.12.1996 (englanniksi) (aviation-safety.net)
Topografitšeskaja karta U-38 XXVIII, XXIX, XXX. poljar. st. Nagurskoje (venäjäksi) (narod.ru)
N.B.

| N> B. / Pocketful of Sunshine Natasha Bedingfield |
| --- | --- | --- |

Kansainvälisen version kansikuva
Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2006
 Julkaistu: 27. huhtikuuta 2007
 Formaatti: CD, digitaalinen
 Tyylilaji: pop, rnb
 Kesto: 65.34
 Levy-yhtiö: Phonogenic Records, Epic Records
Muut kannet
 Pohjois-Amerikan version kansikuva
Natasha Bedingfieldin muut studioalbumit
| Unwritten 2004 | N.B. / Pocketful of Sunshine 2007 | Strip Me / Strip Me Away 2011 |
N.B. on englantilaisen poplaulaja Natasha Bedingfieldin toinen studioalbumi. Se julkaistiin Isossa-Britanniassa 30. huhtikuuta 2007 ja se nousi Ison-Britannian albumilistan sijalle 6. Ensimmäisen viikon aikana albumia myytiin 19 500 kappaletta.
N.B.-albumia ei julkaistu Pohjois-Amerikassa, vaan sen sijaan albumin uusi versio, Pocketful of Sunshine, joka sisälsi kuusi laulua N.B:ltä ja seitsemän uutta laulua, julkaistiin 22. tammikuuta 2008. Pocketful of Sunshine keräsi kriitikoilta vaihtelevia arvosteluja. Esimerkiksi Glenn Gambon arvostelussa Newsday-lehdessä sanottiin, että albumi oli täynnä menestyneiden pop-laulujen kopiota, eivätkä ne sopineet lainkaan Natashalle, kun taas Kerri Mason kirjoitti Billboardin arvostelussaan albumista positiiviseen sävyyn.
Kappaleet

| --- | --- |
 N.B. How Do You Do?  I Wanna Have Your Babies  Soulmate  Who Knows  Say It Again  Primate Bones  Backyard  Tricky Angel  When You Know You Know" / "I Think They're Thinking  (No More) What Ifs  Not Givin' Up  Still Here  Smell the Roses :  Pocketful of Sunshine Put Your Arms Around Me  Pocketful of Sunshine  Happy  Love Like This (feat. Sean Kingston)  Piece of Your Heart  Soulmate  Say It Again (feat. Adam Levine)  Angel  Backyard  Freckles  Who Knows  Pirate Bones  Not Givin' Up
Arvostelut > N.B.

Digital Spy:
The Guardian:
Stylus Magazine: B
Arvostelut > Pocketful of Sunshine

About.com:
Allmusic:
Entertainment Weekly: B–
Käännös suomeksi
Nguyễn Công Phượng

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 21. tammikuuta 1995 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Nghệ An, Vietnam
Kansalaisuus:  Vietnam
Pelipaikka: Hyökkääjä
Pituus: 168 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2015–2019 2016 2019 2019– | Hoàng Anh Gia Lai FC →Mito HollyHock →Incheon United →Sint-Truidense VV |  |
Maajoukkue
| 2015– | Vietnam | 35 (8) |
Nguyễn Công Phượng (s. 21. tammikuuta 1995 Nghệ An) on vietnamilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue

Nguyễn Công Phượng debytoi Vietnamin maajoukkueessa 2015. Hän on pelannut 35 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia.
Nick Price

Nick Price vuonna 1994.
Nicholas Raymond Leige Price (s. 28. tammikuuta 1957 Durban, Etelä-Afrikka) on zimbabwelainen golfinpelaaja. Hän on lajin virallisen rankinglistan entinen ykköspelaaja. Vuodesta 2003 Price on ollut World Golf Hall of Famen jäsen ja 2005 hän voitti Bob Jones -palkinnon.
Price syntyi Durbanissa, Etelä-Afrikassa, mutta perhe muutti pian Rhodesiaan. Hän alkoi pelata golfia kahdeksanvuotiaana. Price palveli kaksi vuotta Rhodesian ilmavoimissa lentäjänä. Palveluksensa jälkeen hän aloitti ammattiuransa vuonna 1977.
Price on voittanut muun muassa PGA Championshipin vuosina 1992 ja 1994 sekä Britannian avoimet vuonna 1994.
Nemoa etsimässä

| Nemoa etsimässä> Finding Nemo |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Andrew Stanton  Lee Unkrich (apuohjaaja)
Käsikirjoittaja:  Andrew Stanton Bob Peterson David Reynolds
Tarina:  Andrew Stanton
Tuottaja:  Graham Walters
Säveltäjä:  Thomas Newman
Kuvaaja:  Sharon Calahan Jeremy Lasky
Leikkaaja:  David Ian Salter
Pääosat:  Albert Brooks Ellen DeGeneres Alexander Gould Willem Dafoe
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Walt Disney Pictures Pixar Animation Studios
Levittäjä:  Buena Vista Pictures
Ensi-ilta:   30. toukokuuta 2003  28. marraskuuta 2003
Kesto:  100 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  94 miljoonaa $
Tuotto:  940,3 miljoonaa $
Seuraaja:  Doria etsimässä
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nemoa etsimässä (engl. Finding Nemo) on Oscar-palkittu tietokoneanimoitu elokuva, jonka on tuottanut animaatiostudio Pixar ja julkaissut teattereihin Walt Disney Pictures. Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 3 374 elokuvateatterissa 30. toukokuuta 2003. Elokuvan budjetti oli 94 miljoonaa dollaria. Jo ensi-iltaviikonloppuna lipputuloja tuli 70,3 miljoonaa dollaria, 100 miljoonan dollarin raja meni rikki kahdeksassa päivässä.
Vuonna 2016 Nemoa etsimässä äänestettiin BBC:n kyselyssä  vuosisadan sadan parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Elokuva kasvatti vuokkokalojen suosiota akvaarioissa.
Juoni

Elokuva kertoo puolisonsa menettäneestä vuokkokalasta, Marlinista, joka elää suurella koralliriutalla, Australiassa. Menetettyään vaimonsa Coralin ja lähes kaikki jälkeläisensä barrakudan hyökkäyksessä, hän tekee parhaansa kasvattaakseen ainutta poikaansa, Nemoa. Marlinilla on kuitenkin taipumus olla ylihuolehtivainen, sillä Nemon toinen evä on pienempi kuin toinen ja hän pelkää menettävänsä ainoan poikansa vaarallisessa meressä.
Nemo haluaa näyttää kavereilleen ja isälleen, ettei hän kaipaa suojelua ja ui avomerelle kohti kalastusvenettä. Marlinin pahin pelko kuitenkin toteutuu ja Nemo pyydystetään, päätyen lopulta hammaslääkärin akvaarioon. Marlin ja hänen uusi ystävänsä, huonomuistinen Dori, lähtevät pelastamaan kalanpoikaa meren toiselta puolelta kohdaten matkalla vaaran jos toisenkin. Sillä aikaa Nemo pyrkii vapautumaan ja palaamaan akvaariosta mereen muiden vangittujen kalojen kanssa.
Henkilöt

Nemo, Marlin ja Coral - vuokkokaloja (Amphiprion ocellaris)
Dori - palettivälskäri (Paracanthurus hepatus)
Gill -  sarvikala (Zanclus cornutus)
Bloat - jokin siilikalan sukulainen (Diodontiae sp.)
Peach - meritähti  (Echinaster spinulosus)
Gurgle - keijukala (Gramma loreto)
Tad - jokin perhokala (Chaetodontidae sp.)
Bubbles  - keltavälskäri (Zebrasoma flavescens)
Deb - seeprapreussinahven (Dascyllus aruanus)
Tärsky ja Tyrsky - liemikilpikonnia (Chelonia mydas)
Nigel - australianpelikaani (Pelecanus conspicillatus)
Jacques - puhdistajarapu (Lysmata amboinensis)
Mr. Ray - jokin kotkarausku (Myliobatidae sp.)
Pomo -  valkohai (Carcharodon carcharias)
Anchor  - jokin vasarahai (Sphyrna sp.)
Chum 	- makohai (Isurus oxyrinchus)
Pearl - mustekala (Opisthoteuthis californiana)
Sheldon - merihevonen
Philip Sherman - hammaslääkäri
Klaara - tyttö
Ääninäyttelijät

| Alkuperäinen näyttelijä | Suomalainen näyttelijä | Rooli |
| --- | --- | --- |
| Albert Brooks | Tom Pöysti | Marlin |
| Ellen DeGeneres | Ona Kamu | Dori |
| Alexander Gould | Samuel Anttila | Nemo |
| Willem Dafoe | Seppo Pääkkönen | Gill |
| Brad Garrett | Pertti Koivula | Pallo |
| Allison Janney | Merja Larivaara | Liisku |
| Austin Pendleton | Taisto Oksanen | Kurlu |
| Stephen Root | Markus Bäckman | Kupla |
| Vicki Levis | Hanna Kaila | Meri (ja Tuuli) |
| Joe Ranft | Veikko Honkanen | Jacques |
| Geoffrey Rush | Santeri Kinnunen | Nestori |
| Andrew Stanton | Petteri Summanen | Tärsky |
| Elizabeth Perkins | Kristiina Halttu | Koralli |
| Nicholas Bird | Tomi Paatsalo | Tyrsky |
| Bob Peterson | Mikko Kivinen | Herra Rausku |
| Barry Humphries | Jussi Lampi | Pomo |
| Eric Bana | Jukka Rasila | Ankkuri |
| Bruce Spence | Jarkko Tiainen | Poiju |
| Bill Hunter | Jarmo Koski | Hammaslääkäri |
| LuLu Ebeling | Annituuli Kasurinen | Klaara |
| Jordan Ranft | Otto Piispanen | Tatu |
| Erica Beck | Thelma Romu | Helmi |
| John Ratzenberger | Kari Tamminen | lauma kuukaloja |
| ? | Henri Piispanen | Perho |
| ? | Kari Tamminen | Murjottajakala |
| ? | Rauno Ahonen | Rapu |
| ? | Jarkko Tamminen | Delfiini |
|  | Oskari Tamminen, Viivi Tamminen, Riikka Isotalo, Teuvo Matala, Rauno Ahonen, Ilkka Heiskanen, Antti Pääkkönen, Jarkko Tamminen, Ulla Renko, Annamari Metsävainio, Jaana Bister, Ari Parviainen ja Ralf Öhberg | Muissa rooleissa |
Suomenkielisen version ohjauksesta ja käännöksestä vastaa Annamari Metsävainio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Nemoa etsimässä Wikimedia Commonsissa
Nemo on vuokkokala.
Nick Reynolds

Nick Reynolds vuonna 2003.
Nick Reynolds (27. kesäkuuta 1933 – 1. lokakuuta 2008) oli yhdysvaltalainen muusikko. Hän oli vuonna 1957 yksi The Kingston Trio -folkyhtyeen perustajajäsenistä. Hän oli tutustunut Bob Shaneen Kaliforniassa Menlo Collegessa opiskellessaan.
The Kingston Trio hajosi vuonna 1967, mutta se perustettiin sittemmin uudelleen. Reynolds liittyi kokoonpanoon takaisin vuonna 1988 ja lähti 1999. Hän kuoli San Diegossa 75-vuotiaana sairastettuaan akuuttia hengityselintautia. Toinen Kingston Trio -tähti, John Stewart, oli kuollut aiemmin samana vuonna.
Ngozin provinssi

| Ngozin provinssi |
| --- | --- |
 Sijainti Burundin kartalla
 Koordinaatit: 2.9078°S, 29.8293°E 
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Ngozi (39 884 as., 2008)
Pinta-ala  ():  1 474 km²
Väkiluku (2013)  ():  772 839
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  BI-NG
Ngozin provinssi on yksi Burundin 18 maakunnasta. Maan pohjoisosassa sijaitsevan maakunnan hallintokeskuksena on 1 750 metriä merenpinnan yläpuolella sijaitseva Ngozin kaupunki (39 884 as., VL2008). Kaupunki tunnetaan maatalousvaltaisen seudun kaupallisena keskuksena. Maakunnassa kasvatetaan karjaa ja viljellään kahvia, teetä, banaaneja, maniokkia (kassavaa), bataattia, papuja ja maissia. Seudulta louhitaan tinakiveä tinan tuotantoon. Ngozista etelään johtava maantie vie Gitegaan, Burundin toiseksi väkirikkaimpaan kaupunkiin.
Maakunnan pinta-ala on 1 474 neliökilometriä. Asukasluku on kehittynyt seuraavasti: 394 351 (VL1979), 482 246 (VL1990) ja 660 717 (VL2008). Vuonna 2013 maakunnassa arvioitiin asuvan 772 839 ihmistä.
Maakunta on moniulotteisella köyhyysindeksillä (MPI) mitattuna eräs Burundin köyhimmistä maakunnista.
Provinssi jakautuu yhdeksään kuntaan seuraavasti (väkiluku VL2008):
Busiga (65 143 as.)
Gashikanwa (57 086 as.)
Kiremba (93 336 as.)
Marangara (67 832 as.)
Mwumba (61 584 as.)
Ngozi (120 557 as.)
Nyamurenza (57 202 as.)
Ruhororo (62 337 as.)
Tangara(75 640 as.)
Aiheesta muualla

Provinces of Burundi (englanniksi) (statoids.com)
Burundin provinssit
Bubanza
Bjumbura
Bururi
Cankuzo
Cibitoke
Gitega
Karuzi
Kayanza
Kirundo
Mairie de Bjumbura
Makamba
Muramvya
Muyinga
Mwaro
Ngozi
Rumonge
Rutana
Ruyigi
Neon City Rockers

| Neon City Rockers Jann Wilde & The Neon Comets |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Studio Mefisto, Tampere
 Julkaistu: 2008
 Tuottaja(t): Mefisto Miettinen
 Tyylilaji: pop, rock
 Levy-yhtiö: Hype Records
Jann Wilden muut julkaisut
| Tokio Okei 2007 | Neon City Rockers 2008 | Don’t Play with the Flame on Your Hand 2010 |
Neon City Rockers on tamperelaisen Jann Wilde & The Neon Comets -yhtyeen albumi. Albumi julkaistiin 2008 Hype Records -levy-yhtiön kautta.
Kokoonpano

Jann Wilde – laulu
Robin Savage – kitara
Dean Martini – bassokitara
Tender Rexx – rummut
Kaide Palmer – koskettimet, laulu
Kappaleet

Baby Said Yeah
Danceroom Bop
Screams At The Ballet
Neon City Rockers
Deimos & Phobos
Superstar Cocktail Bar
The Ballad of Jane Glaze
Glamtronik
Forever (feat. Poppy Starley)
She's A Killer
Saturday Love
The Motion Picture