stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Rainer Barzel

| Rainer Barzel |
| --- | --- |

Saksan liittopäivien puhemies
 29. maaliskuuta 1983 – 25. lokakuuta 1984  
Edeltäjä:  Richard Stücklen
Seuraaja:  Philipp Jenninger
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. kesäkuuta 1924 Itä-Preussi, Preussin vapaavaltio, Weimarin tasavalta
Kuollut: 26. elokuuta 2006 (82 vuotta) München, Saksa
Tiedot
Puolue:  CDU
Rainer Candidus Barzel (20. kesäkuuta 1924 Itä-Preussi – 26. elokuuta 2006 München) oli saksalainen poliitikko, joka toimi Saksan kristillisdemokraattisen puolueen (CDU) puheenjohtajana vuosina 1971–1973. Vuonna 1972 hän oli puolueensa ehdokkaana Saksan liittokansleriksi, mutta hävisi SPD:n ehdokkaalle Willy Brandtille. Barzel toimi liittopäivien puhemiehenä 1983–1984.
Rainer Barzel kasvoi katolisessa perheessä Itä-Preussissa, ja opiskeli jesuiittojen ylläpitämässä koulussa. Hän valmistui ylioppilaaksi 1941, joutui rintamalle ilmavoimiin sodan loppuun asti. Kun yliopistot jälleen avattiin, hän opiskeli oikeustiedettä.  Hän kiinnostui politiikasta opiskelijana, ja osallistui Carl Spieckerinn avustajana uuden saksalaisen demokratian määrittelyyn.
Barzel pääsi liittopäiville 1957, ja tuli tunnetuksi loistavana puhujana. Vuonna 1962 useit aministereitä joutui eroamaan skandaalin takia, ja Adenauer nosti nuoren Barzelin hallitukseen.
CDU:n hävittyä vuoden 1969 vaalit barzel loisti oppositiojohtajana. Perhesyistä hän oli välillä sivusssa politiikasta, mutta nousi Helmut Kohlin ensimmäiseen hallitukseen Saksojenvälisten suhteiden ministteriksi. Hän ajoi voimakkaasti Saksojen jälleenyhdistymistä.
Vuoden 1983 vaalien jälkeen Barzelista tuli liittopäivien puhemies. Pian sen jälkeen häntä syytettiiin vanhoistta väärinkäyöksistä. Hän erosi tehtävästään lokakuussa 1984. Syytteet kaatuivat myöhemmin, mutta Barzel ei enää pyrkinyt liittopäiville.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rainer Barzel Wikimedia Commonsissa
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Kurt Georg Kiesinger | Saksan liittotasavallan kristillisdemokraattisen puolueen puheenjohtaja 1971–1973 | Seuraaja: Helmut Kohl |
Risto Eklund

Risto Eklund (18. maaliskuuta 1926 Kontiolahti – 18. syyskuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja, diplomi-insinööri ja metsänhoitaja. Metsätalouden tutkijana alkaneen uransa jatkoksi hänellä oli keskeinen rooli Jaakko Pöyry -yhtiöiden kasvussa kansainvälisesti merkittäväksi metsäteollisuusalan suunnittelutoimistoksi 1960-luvun puolestavälistä alkaen. Hän toimi konsernin varatoimitusjohtajana 1971–1977 ja hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1977.
Risto Eklundin isä, taidemaalari Niilo Albert Eklund (1894–1931), kuoli jo pojan varhaislapsuudessa. Risto Eklund pääsi ylioppilaaksi vuonna 1944 ja valmistui metsänhoitajaksi 1947 ja diplomi-insinööriksi 1950. Vuosina 1951–1952 hän opiskeli metsätaloutta ASLA-Fulbright-stipendiaattina Washingtonin yliopistossa Yhdysvaltojen länsirannikolla.
Eklund työskenteli Sotevan vt. toimistoinsinöörinä vuonna 1949, Metsätehon tutkimusinsinöörinä 1950–1953, Kymin uittoyhdistyksen suunnittelu- ja tutkimusinsinöörinä 1953–1955, Pienpuualan toimikunnan päätutkijana ja toiminnanjohtajana 1955–1959 ja sitten YK:n elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) metsäalan tehtävissä Roomassa ja Addis Abebassa 1959–1966.
Eklund palasi Suomeen, kun Jaakko Pöyry sai houkuteltua hänet uuden Jaakko Pöyry Consulting -yhtiönsä johtajaksi vuonna 1966. Pöyryn mukaan Eklundin rekrytointi avasi yritykselle ovet maailmaan: ”Eklund osasi katsoa asioita monelta kantilta ja hän tiesi, mihin suuntaan kehitys oli menossa. Hän hallitsi kokonaisuuksia, osasi yhdistaä talouden, tekniikan ja tuotannon. Niin meille alkoi kertyä yhä enemmän toimeksiantoja Skandinavian ulkopuolelta”. Eklund toimi yhtiön varatoimitusjohtajana 1971–1977 ja sitten päätoimisena hallituksen puheenjohtajana, mutta joutui 1970-luvun lopulla jäämään pois työelämästä terveydentilansa takia. Vuonna 1977 hänet nimitettiin Helsingin yliopiston maa- ja metsätaloustieteen kunniatohtoriksi.
Retrofleksinen D

Ɖ (ɖ) eli retrofleksinen d on latinalaista kirjaimistoa täydentävä tarkkeellinen kirjain. Sen pienaakkosversio – d ja häntä tai täsmällisemmin d ja retrofleksisyyskoukku – edustaa kansainvälisessä foneettisessa kirjaimistossa soinnillista retrofleksistä klusiilia, jota äännettäessä kielen kärki on taipunut taaksepäin (esim. monissa ruotsin murteissa nord [nuːɖ] ’pohjoinen’; intialaisten kielten tarkekirjoituksessa samaa äännettä voidaan merkitä alapisteellisellä d:llä: ḍ  ).
Suuraakkosta kutsutaan afrikkalaiseksi D:ksi, sillä sitä käytetään lähinnä eräiden afrikkalaisten kielten – kuten fonin, ajan ja bassan – oikeinkirjoituksessa. Afrikkalaista D:tä ei pidä sekoittaa islannissa, fäärissä ja muinaisenglannissa esiintyvään eth-kirjaimeen (Ð/ð) eikä saamessa, vietnamissa ja eteläslaavilaisissa kielissä esiintyvään poikkiviivalliseen D:hen (Đ/đ), vaikka niiden suuraakkoset ovat yleensä samannäköisiä.
| Merkki> Latinalaisen merkistön laajennusosa B | Unicode> Latinalaisen merkistön laajennusosa B | Selite> Latinalaisen merkistön laajennusosa B | HTML-viittaus> Latinalaisen merkistön laajennusosa B | Latinalaisen merkistön laajennusosa B |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ɖ | U+0189 | latinalainen suuraakkonen afrikkalainen d | &#393;   &#x189; |  |
IPA-täydennyksiä
| ɖ | U+0256 | latinalainen pienaakkonen d ja retrofleksisyyskoukku | &#598;   &#x256; |  |
Roger Dean

Roger Dean vuonna 2008.
Roger Dean (s. 31. elokuuta 1944 Ashford, Kent, Britannia) on brittiläinen taiteilija, muotoilija, arkkitehti ja julkaisija. Hänet tunnetaan parhaiten julisteistaan sekä albuminkansista, joita hän on tehnyt 1960-luvun lopulta lähtien muun muassa Yesille, Uriah Heepille ja Asialle. Deanin kansitaiteelle ovat tyypillisiä eksoottiset fantasiamaisemat. Hänen töitään on myyty maailmanlaajuisesti yli kuusikymmentä miljoonaa kappaletta.
Rebel in the Rye

| Rebel in the Rye |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Danny Strong
Käsikirjoittaja:  Danny Strong
Perustuu:   Kenneth Slawenskin kirjaan  J. D. Salinger – kirjailijan elämä 
Tuottaja:   Bruce Cohen  Jason Shuman  Danny Strong  Molly Smith  Trent Luckinbill  Thad Luckinbill 
Säveltäjä:  Bear McCreary
Kuvaaja:  Kramer Morgenthau
Leikkaaja:  Joseph Krings
Pääosat:   Nicholas Hoult  Zoey Deutch  Kevin Spacey  Sarah Paulson  Brian d’Arcy James  Victor Garber  Hope Davis  Lucy Boynton 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Black Label Media
Levittäjä:  IFC Films Hulu
Ensi-ilta:   2017-01-2424. tammikuuta 2017 (Sundance)  
Kesto:  106 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rebel in the Rye on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elämäkerrallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Danny Strong. Se perustuu Kenneth Slawenskin kirjaan J. D. Salinger – kirjailijan elämä, joka kertoo nuoren kirjailijan J. D. Salingerin elämästä toisen maailmansodan aikaan. Elokuvan pääosia esittävät Nicholas Hoult, Zoey Deutch, Kevin Spacey, Sarah Paulson, Brian d’Arcy James, Victor Garber, Hope Davis ja Lucy Boynton.
Rebel in the Rye sai ensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla 24. tammikuuta 2017.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Nicholas Hoult   | … |  J. D. Salinger   |
|  Zoey Deutch   | … |  Oona O’Neill   |
|  Kevin Spacey   | … |  Whit Burnett   |
|  Sarah Paulson   | … |  Dorothy Olding   |
|  Brian d’Arcy James   | … |  Giroux   |
|  Kate Rodman   | … |  Giroux’n sihteeri   |
|  Victor Garber   | … |  Sol Salinger   |
|  Hope Davis  | … |     |
|  Lucy Boynton   | … |  Claire Douglas   |
|  James Urbaniak   | … |  Gus Lobrano   |
|  Adam Busch   | … |  Nigel Bench   |
|  Jefferson Mays   | … |  William Maxwell   |
Aiheesta muualla

Rebel in the Rye Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Rapurutto

| Rapurutto |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Chromalveolata
Kaari::  Ruskeat levät Heterokontophyta 
Luokka::  Munasienet Oomycetes
Alaluokka::  Saprolegniomycetidae
Lahko::  Saprolegniales
Heimo::  Leptolegniaceae
Suku::  Aphanomyces
Laji::  astaci
Kaksiosainen nimi
 Aphanomyces astaci  Schikora, 1906  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rapurutto on Aphanomyces astaci -munasienen (oomykeetti) aiheuttama rapujen tauti. Rapurutto on tuhoisa alkuperäiselle suomalaiselle jokiravulle, mutta istutettu täplärapu on taudille osittain vastustuskykyinen.
Kehityshistoriallisesti rapurutto ei ole sukua varsinaisille sienille vaan on lähempänä muun muassa eräitä leviä.  Sen kanssa samaan lahkoon Saprolegniales kuuluvat kalojen vesihometaudit ja samaan munasienten luokkaan Oomycetes muun muassa perunarutto ja monet muut kasvitaudit. Kehityshistoriasta johtuen munasieniä nimitetään yhdessä eräiden muiden samaan kehityslinjaan kuuluvien sienimäisten eliöryhmien kanssa leväsieniksi.
Infektio ja leviäminen

Rapurutto tarttuu ravun kuoren (kutikula) pehmeisiin paikkoihin, kuten niveltaipeisiin, leviää itse kuoressa ja tunkeutuu edelleen muun muassa hermokudokseen. Rapu kuolee lopulta sienen erittämään hermomyrkkyyn. Jokiravulla kuolee pääsääntöisesti viikon-parin kuluessa tartunnasta. Rapurutto leviää ravusta toiseen vedessä aktiivisesti liikkuvien uintisiimallisten uimaitiöiden eli zoosporien avulla, jotka kuroutuvat ravun kuoresta esiin työntyvistä sienirihmoista. Itiön elinaika vedessä on noin viikko. Jollei se tänä aikana löydä uutta isäntää, se voi koteloitua; kotelo voi tuottaa uuden itiön ja kokonaistartunta-aika venyä muutamaan viikkoon.
Päästyään vesistöön rapurutto tyypillisesti tuhoaa infektoituneen jokirapukannan kokonaan tai lähes kokonaan muutamassa viikossa, yleensä tartuntakesän aikana; tauti leviää tehokkaasti alavirtaan ja ylävirtaankin jopa kilometrejä vuodessa.
Rapurutto tarttuu sekä eurooppalaisiin rapulajeihin että pohjoisamerikkalaisiin lajeihin, kuten täplärapuun, mutta on erityisen kohtalokas eurooppalaisille rapulajeille. Rapurutto rasittaa ja voi tappaa myös pohjoisamerikkalaisia rapuja, kuten täpläravun. Rapurutto on alun perin amerikkalaisten rapujen tauti, jotka ovat siten osittain sopeutuneet elämään yhdessä sen kanssa. Rapurutto ei tartu muihin eläimiin.
Täpläravut toimivat lähes aina rapuruton oireettomina kantajina, ja niiden istutukset ovat siksi kohtalokkaita alkuperäiselle jokirapukannalle. Tauti ei kuitenkaan ole täpläravuillekaan harmiton vaan heikentää niiden elinkykyä ja näkyy usein tumman ruskeina laikkuina täpläravun kuoressa. Laikkuja voi esiintyä jopa 80 %:ssa mertoihin käyvistä täpläravuista (eteläinen Saimaa vuosina 2009–2021), yleensä laikkuja on 10–20 % täplärapuja infektoituneissa kannoissa. Rapurutto voi yhdessä muiden stressitekijöiden kanssa aiheuttaa täplärapujen joukkokuolemia. Esimerkkinä muun muassa Karjalohjan Puujärven täplärapukannan romahdus vuonna 1996, Säkylän Pyhäjärven täplärapukannan tiheysvaihtelut ja Kanta-Hämeen täplärapukantojen romahdukset 2000-luvulla.
Uusimpien tutkimusten mukaan rapurutto saattaa joskus esiintyä oireettomana myös jokirapukannassa tuhoamatta sitä kokonaan ja myöhemmin taas puhjeta epidemiaksi rapukannan kasvaessa. Rapurutto, erityisesti 1890-luvulla Suomeen rantautunut As-tyypin kanta, on siten saattanut sopeutua tai suomalainen jokirapukanta on osin valikoitunut elämään rapuruton kanssa sen aiheuttaman suuren valintapaineen ohjaamana. Varma löytö rapuruttoa kestävästä jokirapukannasta on todettu Itä-Suomen yliopiston tutkimuksissa vuosina 2009–2011 Hyrynsalmen itäosasta Mikitänjärvestä.
Rapuruton genotyypit

Euroopassa on nykyisin useita eri kantoja rapuruttoa, jotka ovat kotiutuneet Pohjois-Amerikasta vahingossa tai tarkoituksella tuotujen vieraiden rapulajien mukana. Näitä erilaisia genotyyppejä (puhutaan myös erilaisista haploryhmistä ja haplotyypeistä) on puolen tusinaa, nimeltään As, PsI, PsII, Or ja Pc, joiden lisäksi on ainakin kaksi toistaiseksi nimeämätöntä genotyyppiä. Molekyylibiologisten menetelmien kehittyminen paljastanee yhä useampia rapuruton muotoja, mutta käytännön kananlta on oleelista, että As-genotyypin rapurutto voinee sopeutua yhteiseloon eurooppalaisten rapujen kanssa kun muut genotyypit säilyttänevät tappavuutensa myös jatkossa.
Ensimmäisenä Eurooppaan 1860-luvulla rantautunut rapurutto, As-genotyyppi, saapui ilmeisesti ilman suurta määrää isäntärapuja ja levisi nopeasti rapukaupan mukana Euroopan yli. Rapurutto hävitti levitessään tieltään eurooppalaiset kotoperäiset rapukannat. Taudin kannalta tilanne ei ollut hyvä, sillä taudille olisi ollut itsemurha tappaa kaikki uudet eurooppalaiset isäntänsä. Rapuruton oli muuntauduttava vähemmän vaaralliseksi. Sopeutumiselle antoi aikaa se, että eurooppalaiset eivät ymmärtäneet taudin luonnetta eivätkä muutoinkaan pystyneet juurikaan estämään rapuruton leviämistä. Eurooppalaisten rapukantojen käydessä harvemmiksi taudin muuntautumispaine kasvoi. Rapuruton määritysmenetelmien kehityttyä voitiin viimein 2000-luvulla varmistaa useat rapuruton As-genotyypin muuntumiseen liittyvät teoriat ja varmistaa mm. latenttia rapuruttoinfektiota kantavien jokirapukantojen olemassaolo. Laboratoriokokeissa on myös todettu As-genotyypin taudinaiheutuskyvyn erittäin suuri vaihtelu. Myöhemmin on Eurooppaan tuotu useita muita rapuruton genotyyppejä, mm. PsI-genotyyppi täpläravun mukana, Pc-genotyyppi punaisen suoravun mukana ja Or-genotyyppi amerikankääpiöravun mukana. Nämä ilmeisesti 1950-luvun jälkeen Eurooppaan rantautuneet rapuruton muodot ovat As-genotyypin rapuruttoa vaarallisempia ja tappavat kotoperäiset eurooppalaiset ravut yleensä muutaman päivän sisällä tartunnasta.
Historia

Rapurutto saapui Eurooppaan vuonna 1859 ilmeisesti tahattomasti painolastivesissä Amerikasta tulleiden rapujen mukana, ensin Italiaan Po-joen alueelle. Se levisi Ranskaan vuonna 1875, Saksaan vuonna 1880 ja edelleen Baltiaan ja Venäjälle ja sieltä Suomeen vuonna 1893 ja Ruotsiin vuonna 1907. Taudin levittäytyminen jatkui toisena aaltona 1970–1980-luvuilla muun muassa Britteinsaarille, Norjaan, Japaniin ja Turkkiin. Pääsyynä tuolloin olivat ensin Ruotsiin tuotujen amerikkalaisten täplärapujen huolettomat istutukset edelleen rapuviljelmille muihin maihin.
Aiemmin kukoistanut ravustus elinkeinona taantui rapuruton vuoksi 1900-luvun ensi vuosikymmenellä voimakkaasti. Suomessa vuotuiset rapusaaliit romahtivat noin 20 miljoonasta muutamaan miljoonaan jokirapuun. Täplärapuistutukset aloitettiin 1960-luvun lopulla, mikä paransi kokonaissaaliin hetkellisesti mutta toisaalta on edistänyt kotoperäisen jokiravun taantumista. Sittemmin täplärapusaalis on taantunut ja ainoastaan korvaa täpläravun ja rapuruton leviämisen aiheuttaman taantuman jokirapusaaliissa.
Täplärapuistutukset toivat Suomeen uuden rapuruttokannan (PsI-genotyyppi), joka poikkeaa geneettisesti ja ilmeisesti myös ärhäkkyydeltään aiemmin 1890-luvulla saapuneesta kannasta.
Rapuruttoa pidetään maailmanlaajuisesti yhtenä sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Torjunta

Rapuruttoa vastaan on Suomessa ja Ruotsissa käynnistetty kampanjoita ja annettu ohjeita sen leviämisen estämiseksi. Suurin vaara koituu täplärapujen luvattomista siirtämisistä toiseen vesistöön. Rapuja ei saa sumputtaakaan toisessa vesistössä.
Rapupyydyksiä ei saa desinfioimatta siirtää vesistöstä toiseen. Myös kalanpyydysten, täkykalojen, veneiden ja saappaiden desinfiointia suositellaan, eikä vettä pidä siirtää veneiden mukana. Pyydysten ja välineiden vaihtoehtoisiksi desinfiointimenetelmiksi on suositeltu seuraavia: 10 minuutin keittäminen, täydellinen kuivaaminen (esimerkiksi 5 tuntia saunassa (80 astetta) tai viikko auringonpaisteessa), 30 minuutin käsittely 75-prosenttisessa alkoholissa (esimerkiksi Sinol); 30 minuutin käsittely 10-prosenttisessa formaliiniliuoksessa tai 2 vuorokauden pakastaminen –20 asteessa.
Aiheesta muualla

Rapuruton monimuotoisuus yllätti tutkijan[vanhentunut linkki]
Roger Espinoza

Roger Espinoza vuonna 2018.
Roger Espinoza (s. 25. lokakuuta 1986 Puerto Cortés, Honduras) on ammattilaisuransa päättänyt hondurasilais-yhdysvaltalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Espinoza voitti Kansas Cityn kanssa Lamar Hunt U.S. Open Cupin kausina 2014–2015 ja 2016–2017 sekä MLS Cupin kaudella 2012–2013. Lisäksi hän voitti FA Cupin Wigan Athleticin kanssa vuonna 2013. Hän pelasi urallaan yhteensä 455 liigaottelua, joissa hän teki 17 maalia ja syötti 39 kertaa.
Espinoza teki Hondurasin maajoukkueessa 4 maalia pelattuaan 52 ottelua. Hän oli joukkueen kokoonpanossa vuoden 2010 maailmanmestaruuskilpailuissa ja pelasi 5 ottelua.
Ramachandran-kuvaaja

Ramachandran-kuvaaja (eli Ramachandran-diagrammi, phi-psi-kuvaaja tai kiertokulmadiagrammi) kuvaa proteiinin pääketjun φ (phi)-kiertokulmia ψ (psi)-kiertokulmiin nähden. Kuvaajan x-akselilla on φ-kulmat ja y-akselilla ψ-kulmat. Kuvaajan kehitti intialainen Gopalasamudram Narayana Ramachandran.
Ramachandran-kuvaajasta nähdään esimerkiksi proteiinin sisältämiä sekundäärirakenteita, sillä eri sekundäärirakenteet (alfa-kierre ja beta-laskos) sijoittuvat eri kohtiin Ramachandran -kuvaajaa. Kuvaajan avulla voidaan myös arvioida kolmiulotteisesti mallinnetun proteiinimallin onnistuneisuutta.
Eri aminohapot näkyvät Ramachandran-kuvaajassa eri tavalla rakenne-erojensa vuoksi. Pienimpien aminohappojen glysiinin ja alaniinin lyhyillä sivuketjuilla on suuri kiertymismahdollisuus, ja niiden sijoittuminen Ramachandran kuvaajassa vaihtelee. Proliini taas on konservatiivisin sijoittumisessaan kuvaajaan.
Aiheesta muualla

(englanniksi) Uppsalan yliopiston Ramachandran-sivu, jossa voi valmistaa Ramachandran-kuvaajan (Arkistoitu – Internet Archive)
(englanniksi) Esimerkki Ramachandran-kuvaajasta (Arkistoitu – Internet Archive)
(englanniksi) Lisätietoa Ramachandran-kuvaajasta
Richard Wilson (täsmennyssivu)

Richard Wilson voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Richard Wilson, Suomessa pelannut englantilainen jalkapalloilija
Richard Wilson (ampuja), englantilainen ampuja
Richard Wilson (jalkapalloilija, 1956), uusiseelantilainen entinen jalkapallomaalivahti
Richard Wilson (kirjailija), amerikkalainen science fiction-kirjailija
Richard Wilson (näyttelijä), skotlantilainen näyttelijä
Richard Wilson (taidemaalari), walesilainen 1700-luvun maisemamaalari
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Richard Wilson”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Rainer Bollström

Rainer Bollström
Rainer Bollström (s. 1963 Mikkeli) on suomalainen iskelmälaulaja. Vuonna 1991 uransa aloittanut Bollström esiintyy nykyään oman Graniitti-yhtyeensä kanssa kotimaisissa tanssipaikoissa ja suomalaisten suosimissa lomakohteissa ulkomailla.
Bollström on julkaissut yhteensä yhdeksän albumia. Vuonna 2010 ilmestyi hänen 20-vuotisjuhlalevynsä Paras mies. Rainer Bollström on raviohjastaja Henri Bollströmin isä.
Diskografia

Säveliä Saimaalta (1992)
Haavetta, unelmaa (1994)
Hyvää iltaa kuu (1996)
Valkoisia valheita (1998)
Kulje kanssain (2000)
Vuosien jälkeen (2002)
Tää helpottaa (2005)
Paras mies (2010)
Miehen elämää (2014)
Aiheesta muualla

Rainer Bollströmin kotisivut
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Rainer Bollström Wikimedia Commonsissa
Viron keskustapuolue

| Viron keskustapuolue> Eesti Keskerakond |
| --- | --- |
  
  
  
Perustettu:  12. lokakuuta 1991
Johto:   Mihhail Kõlvart (pj.) 
Ideologia:   keskustalaisuus   sosiaaliliberalismi 
Poliittinen kirjo:  keskusta
Toimisto:  Toom-Rüütli 3/5, Tallinna 10130
Jäsenmäärä:  n. 14 400 (2016)
Riigikogu:  6 / 101
Euroopan parlamentti:  1 / 7
Kansainväliset jäsenyydet:  – ALDE   – Renew Europe
Kotisivu:  www.keskerakond.ee
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viron keskustapuolue (vir. Eesti Keskerakond, EK) on virolainen keskustalainen sosiaaliliberaalinen populistipuolue. Puolue on Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen jäsen. Yhdistyttyään Viron eläkeläisten puolueen (Eesti Pensionäride Erakond) kanssa 20. elokuuta 2005 sen jäsenmäärä nousi 9 000:een, ja se on nykyään Viron toiseksi suurin puolue jäsenmäärältään.
Keskustapuolueen puheenjohtajaksi valittiin syyskuussa 2023 Mihhail Kõlvart.
Historia

Viron keskustapuolue perustettiin 12. lokakuuta 1991 Viron itsenäisyysliikkeen, Kansanrintaman (vir. Rahvarinne) pohjille. Kansanrintama oli hajonnut tuolloin jo useisiin eri puolueisiin. Vuoden 1992 parlamenttivaaleihin puolue osallistui Edgar Savisaaren johtamana Kansanrintaman nimellä ja sai 56 124 äänellä (12,25 % äänistä) 15 paikkaa 101:stä ja nousi kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi. Puolue jäi kuitenkin oppositioon.
Vuoden 1995 parlamenttivaaleihin puolue osallistui nykyisellä nimellään ja sai 16 paikkaa ja 76 634 ääntä (14,17 % äänistä) ja pysyi kolmanneksi suurimpana puolueena. Keskustapuolue muodosti hallituksen Viron kokoomuspuolueen ja sitä tukeneiden maalaispuolueiden (vaaleihin osallistunut nimellä Kokoomuspuolue ja Maakansan liitto (Koonderakond ja Maarahva Ühendus, KMÜ)) kanssa pian 5. maaliskuuta pidettyjen vaalien jälkeen, mutta hallitus kaatui jo lokakuussa ns. nauhaskandaaliin, jossa selvisi, että toisten poliitikkojen keskusteluja oli nauhoitettu. Kaiken lisäksi sisäministeri Savisaar oli sekaantunut tähän skandaaliin, joten puolue joutui siirtymään oppositioon. Savisaaren käyttäytymiseen tympääntyneet puolueen jäsenet perustivat tässä tilanteessa uuden puolueen. Keskustapuolue jäi poliittiseen paitsioon menettäessään hallitusluottamuksensa aina vuoteen 2001 asti.
Vuoden 1996 presidentinvaalissa keskustapuolueen ehdokas oli Siiri Oviir. Pääehdokkaat vaaleissa kuitenkin olivat Isänmaaliiton Lennart Meri ja Kansanliiton Arnold Rüütel. Vuoden 1999 parlamenttivaaleissa puolue nousi Riigikogun suurimmaksi saatuaan 113 378 ääntä (23,41 % äänistä) ja 28 paikkaa eli lisäystä 12 paikan verran. Puolueen iskulause vaaleissa oli progressiivinen tuloverotus. Puolue kuitenkin suljettiin pois hallitusyhteistyöstä, kun hallituksen muodostivat Isänmaaliitto, Viron reformipuolue, Kansanliitto, Maltilliset ja Kansanpuolue. Jälkimmäiset kuitenkin yhdistyivät pian Maltilliseksi kansanpuolueeksi, jolloin syntyi Kolmiliitoksi (vir. Kolmikliit) kutsuttu hallitus.
Historia > Savisaaren väistyminen

Vuonna 2015 Savisaar taisteli hengestään lihansyöjäbakteeri-infektion kanssa varapuheenjohtaja Kadri Simson johtaessa puoluetta sairastelun ajan. Savisaaren tukijana tunnettu Simson haastoi tämän puheenjohtajavaalissa marraskuussa 2015, mikä jakoi puolueen häntä tukeviin uudistusmielisiin ja Savisaarta tukeviin vanhoillisiin, mutta Simson hävisi vaalin niukasti. Vaalikampanja Simsonia vastaan oli mustamaalaava ja vaalin ratkettua lehdet arvelivat Savisaaren ryhtyvän rangaistustoimiin Simsonia vastaan. Savisaar ei enää nimittänyt Simsonia varapuheenjohtajaksi.
Savisaar ei enää osallistunut keskustapuolueen puheenjohtajavaaliin marraskuussa 2016. Hän tiedotti ettei kuitenkaan aikonut luopua politiikasta ja nimesi seuraajasuosikikseen puolueen europarlamentaarikon Yana Toomin. Jo aiemmin samana vuonna Savisaarta ei oltu valittu keskustapuolueen presidenttiehdokkaaksi tämän halukkuudesta huolimatta. Keskustapuolueen Paidessa järjestetyssä puoluekokouksessa marraskuussa 2016 Jüri Ratas valittiin uudeksi puheenjohtajaksi miltei kahden kolmasosan enemmistöllä päihittäen näin vastaehdokkaansa Yana Toomin.