Ludvig II (Baijeri)
Nuori kuningas ja kihlaus

Ludvigista tuli Baijerin kuningas vuonna 1864. Hän oli komea nuori mies ja saavutti välittömästi suuren kansansuosion. Ludvigin tilanne oli kuitenkin hyvin vaikea, sillä hänen isänsä ei ollut valmentanut häntä juuri ollenkaan kuninkaan tehtäviin. Kaikkien yllätykseksi hän kuitenkin osoittautui varsin älykkääksi ja tunnolliseksi hallitsijaksi.
Ludvig meni tammikuussa 1867 kihloihin serkkunsa, Baijerin herttuatar Sophien (1847-1897), keisarinna Elisabetin sisaren kanssa. Ludvig purki kuitenkin kihlauksen 7. lokakuuta vain kaksi päivää ennen häitä. Syyksi on arveltu Ludvigin yliherkkää luonnetta, joka ei sietänyt ajatusta siitä, että joku ihminen pääsisi liian lähelle häntä. On myös arveltu, että Ludvig oli homoseksuaali. Nykytutkijoista suurin osa on tätä mieltä. Pitkässä kirjeessä prinsessa Sophielle Ludvig totesi, että hänet oli pakotettu kihlautumaan ja häihin, hän sanoi rakastavansa prinsessaa "kuin sisarta" ja toivoi pysyvänsä tämän ystävänä.
Täysin yksin Ludvig ei kuitenkaan jäänyt. Itävallan keisarinna Elisabet ja Ludvig olivat ystävällisissä väleissä koko elämänsä ja harrastivat syvällistä kirjeenvaihtoa keskenään. Toinen henkilö, jolle hän saattoi purkaa hallitsemiseen liittyviä huolia, oli Preussin kansleri Otto von Bismarck, joka suhtautui isällisen hyväntahtoisesti nuoreen Ludvigiin. Hänen setänsä Baijerin prinssi Adalbert (1828-1875), tutustutti hänet Richard Wagnerin musiikkiin ja Ranskan aurinkokuningas Ludvig XIV:een.
Ludwigilla oli 17-vuotiaana romanttinen suhde adjutanttiinsa, prinssi Paul von Thurn und Taxisiin, joka kesti kaksi vuotta. Sitä seurasi suhde tallirenki Richard Hornigiin, joka ylennettiin ylitallimestariksi vuonna 1867 ja toimi yhteyshenkilönä kuninkaan ja tämän ministereiden välillä. Unkarilaiseen näyttelijä Josef Kainziin ja hovimies Alfons Weberiin hän oli myös erittäin kiintynyt ja lahjoitteli heille kalliita koruja. Hänellä oli nähtävästi suhde kahteen miespalvelijaansa, joista kampaaja Hoppe ja yksityinen kamaripalvelija Karl Hesselschwerdt saivat vuodesta 1881 lähtien virallisia hallintotehtäviä. Hän hankki kuninkaalle miesseuraa myös ratsuväen eliitti-yksiköstä.
Yksi ystävä oli kuitenkin yli muiden: säveltäjä Richard Wagner. Teini-ikäinen Ludwig näki 2. helmikuuta 1861 Münchenissä Richard Wagnerin oopperan "Lohengrin" ja 22. joulukuuta 1861 "Tannhäuserin" ensimmäistä kertaa. Ludvigin ensimmäisiä toimia kuninkaana oli kutsua Wagner hoviinsa. Hän maksoi kaikki Wagnerin velat ja lupasi jatkossa rahoittaa tämän suuria oopperahankkeita. Kaikki baijerilaiset eivät kuitenkaan olleet yhtä ihastuneita Wagneriin kuin Ludvig, ja niinpä hän joutui sisäpoliittisista syistä ottamaan etäisyyttä Wagneriin vuonna 1865. Hän kuitenkin pysyi Wagnerin oopperoiden fanaattisena ihailijana koko elämänsä ajan.
Poliittisesti Ludvigin hallintokausi oli myrskyisää aikaa. Ludvigia eivät kiinnostaneet sotilaalliset asiat, mutta Baijeri osallistui kuitenkin Itävallan puolella Preussin ja Itävallan väliseen sotaan vuonna 1866. Preussi voitti ja Baijeri joutui yhä enemmän Preussin kasvavan voiman alaiseksi. Tätä sotatappiota on pidetty ratkaisevana tekijänä sille, että kuningas vetäytyi julkisuudesta omiin haavemaailmoihinsa.
Kun Saksan keisarikunta vuonna 1871 perustettiin, ei Baijerilla ollut mahdollisuuksia jäädä itsenäisenä kuningaskuntana sen ulkopuolelle, vaan se liittyi osaksi Saksaa. Ludvig piti tätä Baijerin itsenäisyyden kaventumista masentavana ja alkoi menettää kiinnostustaan politiikkaan.