stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Senecat
Kulttuuri > Adoptiot ja sopimusliitot

Senecat käyttivät irokeesien liittokunnassa eniten kansansa kasvua edistävää vankien adoptiointia. Heimon jäseneksi ei kuitenkaan kelvannut kuka tahansa. Adoptioitavan oli pääsääntöisesti oltava irokeesinkielinen. Irokeesit takaa-ajoivat 1600-luvun sotien aikana vaikeakulkuisissa maastoissa omaa kieliryhmäänsä puhuvien heimojen pakolaisia vain saadakseen populaationsa määrän kasvuun.
Algonkin- ja sioux-kieliä puhuville kansoille senecat ja muut irokeesit käyttivät toisenlaista menetelmää. Näistä tuli tappion kärsittyään sopimusliiton (Covenant Chain) jäseniä, joka oli eräänlainen sotilas- ja kauppaliitto. Käytännössä tässä liitossa olevat heimot olivat irokeesien tarkkailun ja käskyvallan alla.
Joskus senecat adoptoivat myös eurooppalaisia. Eräs heistä oli Mary Jemison, jonka senecat olivat siepanneet 12-vuotiaana. Jemison kertoi muistelmissaan, että oli vaikeaa kuvitella onnellisempia ihmisiä kuin intiaanit rauhan aikaan. Hänet oli adoptoitu perheeseen, jonka kaksi tytärtä opettivat hänelle niin heimon tavat kuin kielenkin. Jemisonin mukaan häntä ”kohdeltiin aina kuin oikeaa sisarta, ikäänkuin olisin heidän äitinsä synnyttämä”.
Kulttuuri > Naisten tärkeä asema

Irokeesiliiton perustuslaki asetti naisen varsin korkeaan asemaan heidän kulttuurissaan. Maat ja talot olivat naisten omistuksessa ja johtavien perheiden isoäidit, joita kutsuttiin nimellä Otinner ’aatelinen’, pystyivät halutessaan puuttumaan päälliköiden tekemiin päätöksiin. Yleensä miehet toteuttivat naisten tekemät päätökset, mutta joskus johtavan perheen isoäiti otti itse tehtäväkseen päällikkyyden.
Yleensä äidit valitsivat tyttärelleen tämän ensimmäisen aviomiehen, joka yleensä oli vanhempi ja kokeneempi mies. Nuorille sotureille taas etsittiin hieman vanhempi vaimo, jolla oli jo ollut kokemuksia avio-elämästä. Edellä mainitut ensimmäiset liitot jäivät usein sangen lyhytikäisiksi, kun nuoret hakeutuivat toistensa seuraan ja valitsivat uuden puolison omasta ikäluokastaan. Kun perheeseen syntyi lapsia, he kuuluivat aina äitinsä klaaniin. Kun mies avioitui, hän siirtyi asumaan vaimonsa klaanin kanssa, tosin tunnettiin myös poikkeuksia. Joskus naimisissa olevat pojat asustivat äitinsä ja sisartensa kanssa.
Vanhemmat naiset toimivat työnjohtajina peltotöissä nuorempien viljellessä maissia, kurpitsaa, papuja sekä erilaisia vihanneksia. Nuoremmat miehet viettivät aikaansa metsästyksen parissa vanhempien käydessä kalassa. Vaikka sukupuolten välinen työnjako näyttikin päällisin puolin selvältä, niistä poikettiin joskus: naiset saattoivat metsästää miesten tehdessä ruokaa. Jos perheessä oli yksinomaan tyttäriä, yksi heistä saatettiin kasvattaa pojaksi. Kasvatus oli niin perinpohjaista, että hänelle valittiin puolisoksi nainen. Myös miespareja esiintyi ja he olivat erityisasemassa.
Kulttuuri > Kidutus ja kannibalismi

Sotavankeja kohdeltiin hyvin, heitä syötettiin ja juotettiin, mutta vain parhaat kelpuutettiin jäseniksi. Vangit, joita ei hyväksytty heimoon, joutuivat kokemaan julman kohtalon: heidät kidutettiin hengiltä. Nämä tilaisuudet olivat avoimia tapahtumia, joihin monesti osallistui myös naisia.
Irokeesien harrastama kannibalismi kuului osana heidän varhaisiin rituaaleihinsa. Polttaminen oli yleinen tapa sotavankeihin kohdistuneissa kidutuksissa. Uhri laitettiin kävelemään paljain jaloin tuleen, ja hänen ihoaan saatettiin suikaloida ja leikellä. Uhrit lauloivat kuolemanlaulunsa ja urheimmat heistä joutuivat kuolemansa jälkeen luovuttamaan sydämensä rituaalisiin menoihin. Soturit joivat uhriensa verta saadakseen itselleen näiden voimat. Tilaisuuden päätti varsinainen ruokailutilaisuus, jossa sotavankien ruumiit paloiteltiin, keitettiin ja syötiin rituaalisissa pidoissa. Joskus ihmislihan sijalla saattoi olla karhunlihaa.
Irokeesien kannibalismi oli taikauskojen motivoima. Heidän uskomuksensa mukaan vihollisen lihaa syömällä sai tämän henkisen voiman itseensä. Irokeesit uskoivat myös saavuttavansa mainetta barbaarisilla tavoillaan ja pelottomuudellaan. Jos he osoittivat surua tai huusivat tuskasta joutuessaan vihollisen kiduttamaksi, heitä pidettiin heikkoina. Kannibalismi oli myös vaikuttava keino pelotella vihollisia ja osoittaa heille halveksuntaa. Monien lähteiden käyttämä esimerkkitapaus kertoo senecain ryöstöretkestä miamien kyliin, josta sieppaamiaan lapsia he olivat syöneet paluumatkalla kotiin, ja jättäneet polun varteen muistomerkkejä tapahtuneesta kannibalismista.  Mainintoja erimuotoisista kannibalismiin liittyvistä rituaaleista on löydetty myös muun muassa creiden, ojibwojen, foxien ja ottawien keskuudesta.
Kulttuuri > Festivaalit

Senecoilla oli liittokunnan kansojen tavoin monia erilaisia festivaaleja, jotka olivat usean päivän mittaisia tapahtumia. "Uuden vuoden festivaalit" pidettiin talvella. Juhla tunnettiin myös "Keskitalven seremoniana" ja se merkitsi vuoden loppumista. Aurinko, kuu ja ukkonen olivat luonnonilmiöitä, joiden olemassaoloa kunnioitettiin. Keväällä juhlittiin "Vaahterafestivaaleja" ja niiden jälkeen oli vuorossa maissin istutuksen kunniaksi vietettävä juhla. Kesäisiä tapahtumia olivat "Mansikkafestivaalit" ja niitä seurannut "Vihreän Maissin juhla". Syksyllä vietettiin "kiitospäivää", jolloin juhlittiin sadonkorjuuta. Kaikissa tapahtumissa musiikilla, joka muodostui erilaisista kalisevista ja ratisevista äänistä, oli suuri osuus.
Kulttuuri > Valekasvojen seura

Eräs tunnetuimmista irokeesien kulttuuriin liittyvistä asioista on senecain keskuudesta lähtöisin oleva Naamioseura, joka tunnettiin nimellä Valekasvot (False Faces). Tämä alun perin tietäjien muodostama seura harrasti riittejä, joissa torjuttiin sairauksien mukana tulleet pahat henget ja häivytettiin tuska. Valekasvot olivat puusta tehtyjä hirviömäisiä maskeja, jotka maalattiin joko punaisiksi, mustiksi tai punamustiksi.
Jokainen uusi jäsen, joka liittyi valekasvojen seuraan, oli velvoitettu tekemään itselleen oman naamion. Hän käveli metsään kunnes löysi puun, josta henki puhui hänelle. Hahmoteltuaan tulevan kasvomaskin ääriviivat hän leikkasi tarvitsemansa osan puusta ja koversi naamarin lopulliseen muotoonsa. Ennen käyttöönottoa puukasvoja käsiteltiin tulessa, jotta niihin tulisi henki. Tämän jälkeen puunaamarille tehtiin tekohiukset, jotka usein koristeltiin sulin. Myös naiset saattoivat liittyä seuran jäseniksi mikäli olivat nähnyt määrätynlaisen unen, joka oli välttämätön ennen jäseneksi pääsyä. Valekasvojen irvokkaat naamat kuvasivat monia myyttisiä olentoja, jotka ilmaantuivat unissa tai olivat aiempina aikoina asustaneet kaukaisilla vuorilla maan rajalla tai samoilleet metsissä. Valekasvojen seura on säilynyt irokeesikulttuurissa läpi vuosisatojen aivan tähän päivään asti. Valekasvoja kaupataan myös yksityisille keräilijöille ja museoille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Senecat Wikimedia Commonsissa
Genesee Riverin upeat maisemat ja putoukset läntisessä New Yorkissa kuuluivat osana Senecain kotimaahan.
Seneca-johtaja Guyasuta oli eräs Pontiacin kapinan tärkeimmistä johtajista.
John Mix Stanleyn maalaus senecajohtaja Red Jacketin koettelemuksesta puhujana. (Tarkoituksena oli yrittää pitää irokeesiliiton soturit puolueettomina Yhdysvaltain vapaussodassa.)selvennä
Irokeesinkielinen merkintä Cattaraugussa, senecojen reservaatiossa.
Irokeesien yhdistyneet kansakunnat asustivat toistensa rajanaapureina muodostaen aluksi Rauhanliiton, myöhemmin vahvan sotaliiton.
Irwin Shaw

Irwin Shaw (1948)
Irwin Shaw, alkuperäiseltä nimeltään Irwin Gilbert Shamforoff, (27. helmikuuta 1913 New York, Yhdysvallat – 16. toukokuuta 1984 Davos, Sveitsi) oli tuottelias yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija, elokuvakäsikirjoittaja ja menestyskirjailija. Hänen romaaneistaan tunnetuimpia ovat Nuoret leijonat (1948) ja Rikas, rakas... (1970).
Nuoret leijonat kertoo kahden sotilaan kohtaloista toisen maailmansodan aikana, ja siihen pohjautuu Edward Dmytrykin ohjaama elokuva Nuoret leijonat. Teos Rikas, rakas... kertoo kolmen sisaruksen kohtaloista toisen maailmansodan jälkeen. Sen pohjalta on tehty suosittu television minisarja Rikas, rakas, köyhä, varas. Shaw'n teokset saivat kriitikoilta laajalti kiitosta, mutta kaupallisesti menestynyt kaunokirjallinen tuotanto kuitenkin heikensi hänen kirjallista mainettaan.lähde?
Yksityiselämä

Irwin Gilbert Shamforoff syntyi vuonna 1913 venäjänjuutalaisille siirtolaisille New Yorkissa Bronxissa mutta perhe asettui pian Brooklyniin. Hän opiskeli Brooklyn Collegessa ja muutti sukunimensä muotoon Shaw. Hänen veljensä David Shaw loi uran elokuvatuottajana Hollywoodissa.
Shaw palveli toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain asevoimissa. Sodanaikaiset kokemukset innoittivat häntä Nuoret leijonat -teoksen kirjoittamisessa.
Kun Shaw allekirjoitti adressin, jossa Yhdysvaltain korkeinta oikeutta pyydettiin arvioimaan seurauksia, joita John Howard Lawsonille ja Dalton Trumbolle tuli epäamerikkalaista toimintaa tutkivan komitean kuulustelujen jälkeen, häntä valheellisesti syytettiin kommunistiksi ja hän joutui Hollywoodin mustalle listalle. Tapahtuneen seurauksena vuonna 1951 Shaw muutti Eurooppaan, jossa hän asui seuraavat 25 vuotta, enimmäkseen Pariisissa ja Sveitsissä.
Shaw sai pojan vaimonsa MarIan Edwardsin kanssa. Hän sairasti eturauhasen syöpää ja kuoli vuonna 1984.
Suomennetut teokset

Rouva Crown, suom. Eija Palsbo. Gummerus, 1958.
Nuoret leijonat, suom. Eija Palsbo. Gummerus, 1959 – 3. p. Gummerus, 1979. Sarja: Sotasalama ISBN 951-20-1716-4
Kaksi viikkoa vieraassa kaupungissa, suom. Eija Palsbo. Gummerus, 1961
Menestyksen maku, suom. Anna Paljakka. Gummerus, 1971, 2. p. 1988 ISBN 951-20-3389-5
Onnenpoika, suom. Anna Paljakka. Gummerus, 1976. ISBN 951-20-1288-X
Rikas, rakas..., suom. Anna Paljakka. Gummerus, 1977. ISBN 951-20-1490-4 (osa 1) ISBN 951-20-1491-2 (osa 2)
Köyhä, varas, suom. Anna Salo. Gummerus, 1978. ISBN 951-20-1575-7
Tie huipulle, suom. Anna Salo. Gummerus, 1980. ISBN 951-20-1971-X
Ihmeidentekijä, suom. Kaija Kauppi. Gummerus, 1982. ISBN 951-20-2347-4
Mies tuntemattomasta, suom. Kaija Kauppi. Gummerus, 1984. ISBN 951-20-2544-2
Aiheesta muualla

Irwin Shaw Internet Movie Databasessa. (englanniksi) Irwin Shaw'n teoksiin pohjautuvat elokuvat ja televisiotuotannot
Brooklyn College Archives
LitWeb: Irwin Shaw (sivu Archive.orgissa, tuorein sivu on kaapattu)
George Plimpton and John Phillips: Irwin Shaw, The Art of Fiction No. 4 The Paris Review. Winter 1953.
Lucas Matthiessen, Willie Morris, John Marquand: Irwin Shaw, The Art of Fiction No. 4 (Continued) The Paris Review. Spring 1979.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Kreikka  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Irwin Shaw
Käännös suomeksi
Björn Skifs

| Björn Skifs |
| --- | --- |
 Björn Skifs vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. huhtikuuta 1947 (ikä 77) Vansbro, Taalainmaa, Ruotsi
Ammatti:  laulaja, näyttelijä
Muusikko
Laulukielet:  ruotsi
Tyylilajit:  pop, rock
Soittimet:  piano 
Yhtyeet:  Blåblus
Levy-yhtiöt:  EMI 
Aiheesta muualla
www.skifs.se
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Björn Skifs (s. 20. huhtikuuta 1947 Vansbro, Ruotsi) on ruotsalainen laulaja, lauluntekijä, näyttelijä ja elokuvakäsikirjoittaja. 
Hänen suurin menestyksensä oli kappale ”Hooked on a Feeling”, joka nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan ykköseksi vuonna 1974.
Skifs edusti Ruotsia Pariisissa järjestetyssä Eurovision laulukilpailussa 1978 kappaleella ”Det blir alltid värre framåt natten”, ja sijoittui 14. sijalle sekä vuonna 1981 Dublinissa kappaleella ”Fångad i en dröm” ja sijoittui sijalle 10. Skifs on osallistunut Ruotsin euroviisukarsintana toimivaan Melodifestivaleniin myös vuonna 1972 kappaleella "Andra kan väl också se", joka sijoittui kilpailussa yhdeksänneksi sekä vuonna 1975 kappaleella "Michelangelo", joka sijoittui kilpailussa viidenneksi.
Björn Skifs on myös näytellyt pääosaa muutamissa ruotsalaiselokuvissa. Niistä Suomessa on esitetty ainakin Tyttö riesana (En flicka i halsen, 1982) ja Syyttömänä vankilassa (Strul, 1988), johon hän laati myös käsikirjoituksen.
Skifs palkittiin vuonna 1984 Karamelodiktstipendiet-palkinnolla. Hän on Ruotsin metsäsuomalaisten jälkeläisiä.
Diskografia

1969 – From Both Sides Now
1970 – Everey Bit of My Life
1971 – Opopoppa
1972 – Blåblus
1973 – Pinewood Rally
1974 – Out of the Blue
1975 – Schiffz
1977 – Watch Out!
1978 – Björns bästa
1979 – Split Vision
1980 – Zkiffz
1981 – SPÖK!
1981 – Björns ballader
1983 – If...Then...
1984 – Paris - Dakar - Köpenhamn
1984 – Chess
1985 – Vild honung
1987 – Zick Zack
1997 – 50/50
2001 – Back on Track
2002 – Ingen annan
2004 – Skifs Hits!
2005 – Decennier... Sånger från en annan tid
2007 – Eye to Eye
2010 – Da Capo
2011 – Break the Spell
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Björn Skifsin viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (ruotsiksi)
Björn Skifs Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Yle 
Muut:  Europeana
Šiauliain rautatieasema

| Šiauliain rautatieasema,   Šiaulių geležinkelio stotis |
| --- | --- |
 Šiauliain rautatieasema
Perustiedot
Sijainti:  55°55′23.6″N, 023°18′50.4″E
Osoite:  Dubijos g. 44, LT-77153 Šiauliai, Liettua 
Kunta:  Šiauliai
Valtio:  Liettua
Etäisyydet:  Klaipėda 164 km, Rokiškis 159 km, Mažeikiai 78 km, Radviliškis 20 km, Panevėžys 74 km, Vilna 212 km
Liikenne
Liikennöitsijä(t):  Liettuan rautatiet
Kaukoliikenne:  muun muassa Vilnaan ja Klaipėdaan
Vaihtoyhteydet:  Ainakin linjatakseja lähtee aseman edustalta
Pysäköinti:  Aseman edustalla
Asemarakennus
Lipunmyynti:  Kyllä, mutta yöllä asema on kiinni, kaudella 2009-2010 asema palveli kello 6.10-20.30 
 Asemarakennus kadun puolelta
Šiauliain rautatieasema (liett. Šiaulių geležinkelio stotis) on Liettuan neljänneksi suurimman kaupungin Šiauliain rautatieasema Liettuan rautateiden (Lietuvos Geležinkeliai) Vilna-Klaipėda-radalla.  Asemarakennusta on kunnostettu viime vuosina osaksi EU:n tukirahoin.
Aseman toiminta käynnistyi 1871. Liikenteen odotetaan vilkastuvan huomattavasti, mikäli valmisteltavana oleva eurooppalainen Rail Baltica -ratahanke etenee 2010-loppupuolelle tultaessa ja onnistuu luomaan nopean rautatieyhteyden Tallinna–Riika–Šiauliai–Kaunas–Varsova. Vuonna 1971 aseman yhteyteen perustettiin myös rautatiemuseo.
Tärkeimmät junareitit

Šiauliain asema sijaitsee Liettuan rautateiden Vilna–Jonava–Kėdainiai–Šiauliai–Telšiai–Kretinga–Klaipėda-radalla. Ratayhteyttä pohjoiseen Latvian Riikaan ei liikennöity henkilöjunilla esimerkiksi kesällä 2010 tai 2011. Šiauliain asemalta matkustetaan siten erityisesti:
länteen, kohti Klaipėdaa ja
kaakkoon, eli Jonavan kautta Vilnaan.
Tämän ohella Šiauliaista on säännöllistä liikennettä myös Liettuan pohjoisosien muille radoille (kohti asemia Radviliškis, Mažeikiai, Panevėžys–Rokiškis).
Aiheesta muualla

Šiauliain rautatiemuseo (englanniksi)
Liettuan rautateiden reittihaku (englanniksi) (litrail.lt)
Aikatauluhaku Šiauliai: lähtevät/saapuvat junat (englanniksi) (poezda.net)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Baltian  rataverkon kartta (englanniksi)
Liettuan rataverkon kartta (venäjäksi) (railwayz.info) (venäjäksi)
Valokuvia Šiauliain aseman historiasta ja lähistöltä (venäjäksi) (railwayz.info) (venäjäksi)
Sibyllegatan

Sibyllegatania etelään päin Östermalmstorgilta.
Sibyllegatan on Tukholman Östermalmilla sijaitseva katu, joka ulottuu etelä-pohjoissuunnassa Nybroplanilta Valhallavägenille.
Sibyllegatan sai nimensä Sibylla-nimisestä leskestä ja hänen samannimisestä tyttärestään, joiden talo sijaitsi kadun varrella 1630-luvulla – ei siis antiikin sibylloiden mukaan, kuten usein luullaan. Aiemmin kadun pohjoispäätä oli kutsuttu nimellä Gropegathon sen kuoppaisuuden vuoksi (grop = kuoppa). Kadun eteläosa puolestaan oli Kungsgårdsgatan, Fyrverkargatan tai Fyrbollsgatan. Nimet viittasivat läheiseen Artillerigården-kasarmiin.
Kuvia

Entinen Kronobageriet-leipomo, nykyinen näyttämötaiteen museo Sibyllegatanin alkupäässä.
Sibyllegatan 19, arkkitehti Gustaf Lindgren, 1899.
Sibyllans Kaffe & Tehandel perustettiin vuonna 1916 nimellä Nordiska Kaffebolaget ja se muutti Skeppargatanilta nykyisiin tiloihinsa Sibyllegatan 35:een vuonna 1918. Sen valomainos oli ehdolla Tukholman kaupunginmuseon Lysande skylt -kilpailussa vuonna 2017.
Sibyllegatanin ja Karlavägenin risteys.
Sibyllegatan 50–52:een (tiiliset rakennukset kuvassa) rakennettiin 1890-luvulla asuntoja työläisille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sibyllegatan Wikimedia Commonsissa
Shenandoah (kappale)

Shenandoah – Singing Sergeants – United States Air Force Band.
Shenandoah on yhdysvaltalainen kansanlaulu tiettävästi 1800-luvun alusta. Kaihoisakenen mukaan? sävelmä tunnetaan myös nimillä ”Oh Shenandoah”, ”Across the Wide Missouri”, ”Rolling River”, ”Oh, My Rolling River” ja ”World of Misery” sekä Virginian osavaltion tunnuslauluna ”Our Great Virginia”.
Laulun arvellaan syntyneen kanadalaisten turkismetsästäjien matkoilla pitkin Missourijokea. Sävelmä on saanut monia sanoituksia, joista tunnetuin kertoo oneidaheimon intiaanipäällikkö Shenandoah’sta ja kanootilla saapuvasta turkismetsästäjästä, joka rakastuu tämän tyttäreen ja haluaa hänet vaimokseen. Laulu tunnetaan myös Karibianmeren saarilta ja shantynä eli merimiesten työlauluna 1800-luvun puolivälistä.
Sovituksia ja levytyksiä

Sävelmästä on tehty kymmeniä sovituksia ja levytyksiä eri sanoituksin, eri äänialojen laulajille, erilaisille kuoroille ja instrumentaalikokoonpanoille. Levyttäjiä ovat muun muassa Harry Belafonte, Glen Campbell, Bing Crosby, Bob Dylan, Tennessee Ernie Ford, Judy Garland, The Kingston Trio, Sissel Kyrkjebø, Mormonien tabernaakkelikuoro, Paul Robeson, Pete Seeger, Bruce Springsteen ja Bryn Terfel. Moderneja instrumentaaliversioita kappaleesta ovat Kansas-rockyhtyeen kitarasovitus albumin The Prelude Implicit (2016) bonusraitana ja jazzpianisti Keith Jarrettin soolopianoversio albumilla The Melody at Night, with You (1999).
Ruotsalainen vihellystaiteilija, myös luontodokumentaristina tunnettu Jan Lindblad teki kappaleesta oman versionsa, josta tuli Ruotsissa suurmenestys vuonna 1977. Se pääsi mukaan kirjaan Tusen svenska klassiker, johon koottiin tuhat ruotsinkielisten kirjojen, elokuvien, äänilevyjen ja TV-ohjelmien klassikkoa.
”Our Great Virginia”

Yhdysvaltojen itäisessä Virginian osavaltiossa, kaukana tunnetuimman sanoitusversion Missourijoesta, on Shenandoah-joki, Shenandoahin laakso, Shenandoahin kansallispuisto ja muita samannimisiä paikkoja. Virginiassa heräsi ajatus tehdä sävelmästä osavaltion virallinen tunnuslaulu uusine sanoituksineen nimellä ”Our Great Virginia”, sanoittajana Mike Greenly. Asia vahvistettiin Virginian senaatin yksimielisellä päätöksellä vuonna 2015.
Aiheesta muualla

Our Great Virginia, osavaltiolaulu vuodesta 2015, sanoittaja Mike Greenlyn YouTube-kanava.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Oh Shenandoah
Käännös suomeksi
Luettelo Miklós Radnótin runojen suomennoksista

Tämä on luettelo unkarilaisen runoilijan Miklós Radnótin runojen suomennoksista:
Radnótin runojen suomennoksia on julkaistu kokoelma:
Vaahtopää taivas: valikoima runoja 1928–1944, suomennos ja jälkisanat Hannu Launonen, Helsinki: WSOY 2003 ISBN 951-0-28227-8
Lisäksi suomennoksia on seuraavissa julkaisuissa:
Hannu Launosen suomennoksia: Parnasso 2002:4
Federico García Lorca
Ja näinkö minä mietiskelen...?
Merkintä profeetta Habakukin kirjaan
Pakkomarssi
Pariisi
Postikortteja: 1–4
Psalmeja, mietteitä: 1–8
Anna-Maija Raittilan suomennoksia antologiassa  Kutsut minua nimeltä: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, Helsinki: Kirjapaja 1981 ISBN 951-621-300-6
Juuri
Särkynyt elegia
Anna-Maija Raittilan suomennoksia antologiassa 'Lähteenkirkas hiljaisuus: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, Helsinki: Kirjapaja 1983 ISBN 951-621-403-7
Adventti, myöhäinen kulkija
Anna-Maija Raittilan suomennoksia antologiassa Taivas irtosi maasta: unkarilaista lyriikkaa 1900-luvulta, Helsinki: Kirjayhtymä 1986 ISBN 951-26-2626-8
Ei muisto eikä lupaus
Elegia
En tiedä
Eräs omistus teokseen "Jyrkkä tie"
Haparoiva oodi
Ilta puutarhassa
Ja armotonta
Jos katsot minuun päin...
Juuri
Kerran vain
Kevät lentää...
Kuolemaan tuomittu, jatka matkaa!
Kättesi sylissä
Miehen päiväkirja
Pakanallinen tervehdys
Piilossa
Pikamarssi
Rauhan hymni
Seitsemäs eklogi
Särkynyt elegia: 1–3
Yksinkertainen laulu vaimosta
Toivo Lyyn suomennoksia antologiassa Unkarin lyyra, Helsinki: Suomalaisen kirjallisuuden seura 1970
Federico Garcia Lorca
Hispania, Hispania
Kirje puolisolle
Razglednicák – kuvakortteja: 1–3
Vain kulje, kuolemantuomion saanut!
Luettelo arkkitehdeista

Luettelo tunnetuista arkkitehdeista.
Varhaiset arkkitehdit

Marcus Agrippa
Anthemios Tralleislainen
Imhotep
Iktinos
Isidoros Miletoslainen
Kallikrates
Lu Ban (鲁班)
Mnesikles
Senemut
Vitruvius
1100-luvun arkkitehdit

William of Sens
1200-luvun arkkitehdit

Etienne de Bonneuil
Renaud de Cormont
Thomas de Cormont
Villard de Honnecourt
Jean de Loup
Robert de Luzarches
Alexander the Mason
Jean d'Orbais
Gaucher de Reims
Bernard de Soisons
1300-luvun arkkitehdit

Cristoforo da Bolzano
Jacopo Celega
Pier Paolo Celega
Frà Giovanni degli Eremitani
Giotto di Bondone
Heinrich Parler
Peter Parler
1400-luvun arkkitehdit

Leon Battista Alberti
Donato Bramante
Filippo Brunelleschi
Leonardo da Vinci
Annibale Maggi detto Da Bassano
Michelozzo Michelozzi
Jean Texier
Jacob van Thienen
1500-luvun arkkitehdit

Galeazzo Alessi
Bartolomeo Ammanati
Mimar Hajrudin
Michelangelo Buonarroti
Juan de Herrera
Philibert de l'Orme
Hans Hendrik van Paesschen
Andrea Palladio
Antonio da Sangallo nuorempi
Michele Sammicheli
Raffaello Santi (Rafael)
Vincenzo Scamozzi
Koca Mimar Sinan Agha
Giorgio Vasari
Giacomo Barozzi da Vignola
1600-luvun arkkitehdit

Gian Lorenzo Bernini
Francesco Borromini
Pietro da Cortona
Guarino Guarini
Ustad Isa
Inigo Jones
Baldassarre Longhena
Carlo Maderno
Nicodemus Tessin nuorempi
Carlo Rainaldi
John Webb
Elizabeth Mytton Wilbraham
Christopher Wren
1700-luvun arkkitehdit

| --- | --- |
A - L Robert Adam  William Adam  Cosmas Damian Asam  Egid Quirin Asam  James Bloodworth  Étienne-Louis Boullée  Alexandre-Théodore Brongniart  William Buckland (arkkitehti)  Colen Campbell  John Carr of York  Richard Cassels  William Chambers  Christoph Dientzenhofer  Kilian Ignaz Dienzenhofer  Johann Bernhard Fischer von Erlach  Johann Michael Fischer  Pierre François Léonard Fontaine  Gerolamo Frigimelica  Ange-Jacques Gabriel  John Gwynn  Peter Harrison  Nicholas Hawksmoor  Johann Lukas von Hildebrandt  James Hoban  Thomas Jefferson  Richard Jupp  Filippo Juvarra  William Kent  Benjamin Latrobe  Giacomo Leoni  Johann Friedrich Ludwig: M - Z  Jules Hardouin Mansart  Giorgio Massari  Josef Munggenast  Robert Mylne  Ivan Fyodorovich Michurin  Balthasar Neumann  Giovanni Paolo Pannini  Edward Lovett Pearce  Charles Percier  Giuseppe Piermarini  Jakob Prandtauer  Francesco Maria Preti  Johann Michael Prunner  Bartolomeo Rastrelli  Charles Ribart  Antonio Rinaldi  Thomas Sandby  Jan Blažej Santini-Aichel (1677-1723)  Michael Searles  Jacques-Germain Soufflot  William Thornton  Domenico Trezzini  John Vanbrugh  Luigi Vanvitelli  Bernardo Vittone  John Wood (vanhempi)  John Wood (nuorempi)  Giacomo Quarenghi  Dominikus Zimmermann  Johann Baptist Zimmermann