stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Golfin historia
Golfradan kehitys

Golfrata ei ole aina ollut 18-reikäinen. Jo 1600-luvulla St Andrewsissa pelaajat loivat polun aaltoilevan maaston läpi ja pelasivat golfia 
kohteinaan reiät, joiden paikat määritettiin topografian avulla. Varsinaisella radalla oli seitsemän reikää, jotka sijaitsivat 
alueen koko pituudelta klubitalon ja kiinteistön perimmäisen kaistaleen välillä. Reikien lukumäärä väheni yhdestätoista yhdeksään, joten 
koko radalla oli yhteensä kahdeksantoista reikää. Koska St Andrewsilla oli asema golfin pääkaupunkina jo golfin historian alussa, kaikki 
muut golfradat seurasivat sen mallia ja loivat golfkenttänsä 18-reikäisinä. Tämä standardi on pysynyt samana nykypäivään asti.
Varusteiden kehitys

Golf-pelin kehitys on selitettävissä siinä käytettävien varusteiden kehityksellä. Jotkin kaikkein huomattavimmat edistysaskeleet 
golfissa ovat olleet osa golfpallon kehitystä. Golfpallo tuli monessa eri muodossa ennen 1930-lukua, jolloin Yhdysvaltain Golfliitto 
(United States Golf Association, USGA) asetti pallon sekä koolle että painolle vakiomitat. Näiden standardien jälkeen USGA lisäsi 
säännön, jonka mukaan golfpallon alkunopeus saa olla korkeintaan 250 jalkaa eli 76,2 metriä sekunnissa. Siitä 
lähtien golfpallo on jatkanut kehitystään ja vaikuttanut golfin pelaamiseen.
Toinen huomattava tekijä golfin kehityksessä on ollut golfmailojen kehitys. Ensimmäiset golfmailat valmistettiin puusta, jota oli alueella 
paljon. Vuosien varrella hikkoripuusta tuli varsien valmistuksessa käyetty vakiomateriaali ja amerikanpersimonista 
puolestaan suosittu materiaali mailojen lapojen valmistuksessa sen kovuuden ja vahvuuden takia. Kun golfpallo kehittyi ja siitä tuli 
entistä kestävämpi gutty-mallin kehittämisen myötä 1850-luvulla, myös mailan lapojen annettiin kehittyä ja erilaisia rautaisin lavoin 
varustettuja mailoja alkoi esiintyä golfkentillä. Teräslapojen synty sijoittuu 1890-luvun loppupuolelle, mutta niiden käyttöönotto golfin  
johtavien tahojen parissa oli hidasta. 1970-luvun alussa golfmailojen kehityksessä tapahtui muutos, kun varsien valmistuksessa alettiin 
käyttää grafiittia sen keveyden ja kestävyyden vuoksi. Ensimmäiset metalliset puumailat kehitettiin 1980-luvun alussa ja lopulta 
metalli korvasi puun kokonaan mailojen valmistuksessa sen vahvuuden ja monipuolisuuden vuoksi. Viimeisin golfmailojen teknologia käyttää 
grafiittivarsia ja kevyitä titaanilapoja, sillä titaanilla lavoista voidaan tehdä aikaisempaa suurempia. Lisäksi näiden nykyaikaisten 
materiaalien vahvuus mahdollistaa lapojen iskupinnan olevan aikaisempaa ohuempia, mikä lisää niin sanottua vieteriefektiä pallon ja 
mailan välisessä kontaktissa. Teoriassa tämä voi lisätä pallon lentämää matkaa. Yhdysvaltain Golfliitto on viime aikoina rajoittanut 
COR-säädöksellä (Coefficient of Restitution, suom. palautumiskerroin eli kuinka paljon lavan liike-energiasta siirtyy osuman jälkeen palloon) 
vieteriefektiä kertoimeen .83 ja mailan lavan kokoa maksimissaan 460 kuutiosenttimetriin tarkoituksenaan ylläpitää golfpeliin sisältyvää 
jännitystä.
Viimeaikaiset löydökset golfin tapaisesta lajista Kiinassa

Huhtikuussa 2005 uudet todisteet herättivät golfin alkuperää koskevan keskustelun. Lanzhoun yliopiston professori Ling Honglingin löytämien todisteiden mukaan nykyistä golfia muistuttavaa lajia on pelattu Kiinassa Tang-dynastian ajalta lähtien, siis 500 vuotta ennen ensimmäistäkään mainintaa golfista Skotlannissa. Song-dynastian (960.1279) Dōngxuān-arkistot (kiinaksi 東軒錄) 
kuvailevat chuíwán (捶丸)-nimistä peliä sekä sanallisesti että piirroksin. Peliä pelattiin kymmenellä mailalla, muun muassa 
cuanbang-, pubang- ja shaobang-mailoilla, joita voi verrata draiveriin (eli puu-1-mailaan), puu-2-mailaan ja puu-3-mailaan. Mailat 
koristeltiin jade- ja kultaupotuksin, mikä osoittaa pelin olleen vain varakkaiden huvia. Kiinalaisissa arkistoissa on myös 
viitteitä Tang-dynastian aikaiseen virkamieheen, joka pyysi tytärtään kaivamaan maahan kuoppia kohteikseen. Professori Ling esitti, että 
mongolialaismatkaajat olisivat tuoneet golfin Eurooppaan ja sitä kautta Skotlantiin myöhäiskeskiajalla. 
The Royal and Ancient Golf Club of St Andrews -golfklubin, erään Skotlannin vanhimpien golfjärjestöjen edustaja sanoi keppi-pallo-pelien 
olleen osa historiaa monen vuosituhannen ajan, mutta "meidän tuntemamme, kahdeksallatoista reiällä pelattavan golfin juuret ovat selkeästi Skotlannissa".
St Andrewsin golfkenttää Old Courselta katsottuna
Ming-dynastian aikainen hallitsija Xuande (n. 1425-1435) puttaamassa?
Käännös suomeksi
Huipil

Fiesta de la Guelaguetza Oaxacassa, Meksikossa, jossa suurin osa naisista pukeutuu huipiliin.
Huipil on koristeltu ja hyvin värikäs tunika, jota muun muassa Meksikon, Guatemalan, El Salvadorin ja Hondurasin intiaaninaiset käyttävät sekä juhla- että arkiasunaan. Se muodostuu nelikulmaisesta kangaspalasta joka on laskostettu, ja jonka reunat on usein koristeltu kirjailuin. Huipilin värit ja kirjontatyylit vaihtelevat alueittain.
Huippuarvoilmaisin

Huippuarvoilmaisin (englanniksi peak detector) on analogisen elektroniikan kytkentä, joka ilmaisee signaalin korkeimman jännitteen. Huippuarvoilmaisimen lähtöjännite on suurin tulossa esiintynyt jännite. Vastaava toiminto voidaan toteuttaa myös digitaalisesti: näytteistetään signaali ja etsitään suurin arvo näytteistä.
Huippuarvoilmaisimia käytetään usein mittalaitteiden kuten melumittareiden yhteydessä, jotta voidaan näyttää suurin mittauksen aikana esiintynyt arvo.
INaturalist

| iNaturalist |
| --- | --- |


Verkkosivusto:  inaturalist.org
Kaupallinen:  Ei
Tyyppi:  Kansalaistiede
Rekisteröinti:  edellytetään
Kielet:  arabia, baski, bretoni, katalaani, englanti, suomi, ranska, galicia, saksa, italia, japani, korea, makedonia, oksitaani, venäjä, espanja
Omistaja:  California Academy of Sciences
Avattu:  2008
Nykyinen tila:  Toiminnassa
iNaturalist on kansalaistieteellinen projekti ja sosiaalinen verkko luonnontieteilijöitä, kansalaistieteilijöitä ja biologeja. Sen tarkoituksena on kartoittaa ja jakaa havaintoja luonnon monimuotoisuudesta kaikkialla maailmassa. Havaintoja voidaan lisätä verkkosivuston tai mobiilisovelluksen avulla. Havainnot tarjoavat arvokasta avointa tietoa erilaisten tieteellisten tutkimushankkeiden, museoiden, kasvitieteellisten puutarhojen, puistojen ja muiden järjestöjen käyttöön. iNaturalistin käyttäjät ovat kirjanneet vuonna 2008 aloittaneeseen projektiin yli kahdeksan miljoonaa havaintoa, ja projektia on kutsuttu ”luonnonhistorian mobiilisovellukseksi”.
Aiheesta muualla

Virallinen verkkosivu
Hashem Aghajari

Hashem Aghajari vuonna 2019.
Hashem Aghajari on iranilainen yliopiston professori, reformisti, historiantutkija ja yhteiskuntakriitikko.
Aghajari kritisoi kesäkuussa 2002 iranilaista islamintulkintaa ja esitti, että kaikkia uskonnon opetuksia ei tule noudattaa pilkuntarkasti. Hänet tuomittiin saman vuoden marraskuussa kuolemaan uskonkieltämisestä. Päätös aiheutti laajaa protestointia, ja korkein oikeus kumosikin tuomion helmikuussa 2003. Heinäkuussa 2004 hän sai vähäisemmistä rikkomuksista kolmen vuoden vankeusrangaistuksen.
Aghajari on vammautunut veteraani vuosien 1980–1988 sodasta Irakia vastaan.
Huipavatukka

| Huipavatukka> Tieteellinen luokittelu |
| --- | --- |
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoilophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Rosales
Heimo::  Ruusukasvit Rosaceae
Alaheimo::  Rosoideae
Suku::  Vatukat Rubus
Sektio::  Corylifolii
Laji::  lagerbergii
Kaksiosainen nimi
 Rubus lagerbergii  Lindeb. ex F.Aresch. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Huipavatukka (Rubus lagerbergii) on vatukoiden suvun (Rubus) Corylifolii-sektioon kuuluva laji, jota esiintyy Euroopassa. Se on monivuotinen pensas, jonka varren piikit ovat tukevia, melko suoria ja keltaisia tai punaisia. Lehdissä on kolmesta viiteen sormilehdykkää, joista sivulla sijaitsevat ovat hyvin lyhytperäisiä, ja kärkilehdykkä on lyhytperäinen ja suippokärkinen. Lehdykät ovat sahalaitasia ja molemmin puolin karvaisia. Kukinto on vähäkukkainen ja teriöt ovat valkoisia. Kukintorangan alaosa on harvakarvainen, yläosa nystyinen. Marjat ovat karvaisia.
Huvilaranta

| Huvilaranta |
| --- | --- |
 Huvilaranta sijaitsee Pihlavan taajaman luoteispuolella ja rajoittuu Pihlavanlahteen.
Kaupunki:  Pori
Suuralue:  Meri-Pori
Kaupunginosa nro:  68
Postinumero(t):  28800
Huvilaranta on Porin 68. kaupunginosa. Se sijaitsee Yyterinniemellä Pihlavan taajaman luoteispuolella ja se rajoittuu Pihlavanlahteen sekä muun muassa Pihlavan sahan ja Porin titaanidioksiditehtaan teollisuusalueisiin. Se kuuluu Pihlavan koulupiiriin, ja sen postinumero on 28800. Huvilaranta on kulttuurihistoriallisesti arvokas 1800-luvun jälkipuoliskon ja 1900-luvun alun huvilakulttuuria edustava alue.
Ennen huvilayhdyskunnan syntyä paikalla oli Yyterin kartanon torppia ja peltoja. Alue on yksi Suomen parhaiten säilyneistä varhaisen huvilakulttuurin edustajista ja kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Historia

Huvilaranta muodostui 1800-luvun puolivälissä, kun porilaiset teollisuusmiehet ja porvarit alkoivat rakentaa huviloitaan Yyterin kartanon maille. Huvilakäyttöön otettiin myös kartanon vanhoja torppia. Valtaosa alueen huviloista on peräisin 1900-luvun vaihteesta, vanhimmat on rakennettu 1850- ja 1860-luvuilla. Huviloita oli parhaimmillaan 1920-luvulla noin 30 kappaletta. Ne ovat kooltaan noin 250–600 m² ja pääosin puurakenteisia. Samaan kokonaisuuteen lasketaan kuuluvaksi myös Pihlavan sahan asuinalue.
Huviloita ovat suunnitelleet useat tunnetut suomalaiset ja ulkomaiset arkkitehdit, kuten Julius Basilier, Torkel Nordman, Karl Lindahl ja Jarl Eklund. Arkkitehtonisesti merkittävimpiä ovat Ahlströmin perheelle kuuluva Honkala sekä Rosenlewin suvun omistamat Grankulla ja tiilirakenteinen funktionalismia edustava Erikstorp. Honkala on muun muassa Maire Gullichsenin syntymäkoti. Sen yhteydessä sijaitsee paviljonki, jossa on Tove Janssonin tekemiä Goethe-aiheisia seinämaalauksia. Wilhelm Rosenlewin rakennuttaman Grankullan rannassa oli 200 metriä pitkä laituri, josta Rosenlew-yhtiöiden omistama höyrylaiva Saga purjehti päivittäin Porin keskustan jokisatamaan.
Alueen huviloita

Björkvik – 1951 Paul Bernoulli
Erikstorp – 1937 Jarl Eklund
Grankulla – 1878 Julius Basilier, muutostyö 1924 Torkel Nordman
Honkala – 1880-luku, rakennuttaja J.F. Newander, muutostyöt 1927 Karl Lindahl
Ilois – 1859, rakennuttajat Karl ja Fredrik Borg
Lustigkulla – entinen torppa, muutettu huvilaksi 1900-luvun alussa
Mellin – 1916–1921 Torkel Nordman
Olhava – 1931 Sigge Cronstedt
Rauhanlinna eli Alicelund – 1861
Solvik – 1930 Karl Lindahl ja F. Laimgruber
Aiheesta muualla

Huvilaranta Pori-tiedossa (poritieto.com)
Porin kaupunginosat
1. Linna | 2. Teljä | 3. Malminpää | 4. Karhunpää | 5. Itätulli | 6. Päärnäinen | 7. Aittaluoto | 8. Isosanta | 9. Riihiketo | 10. Tiilinummi | 11. Tiilimäki | 12. Uusikoivisto | 13. Kuninkaanhaka | 14. Herralahti | 15. Tupala | 16. Koivula | 17. Kalaholma | 18. Isojoenranta | 19. Sunniemenranta | 20. Koivistonluoto | 21. Karjaranta | 22. Käppärä | 23. Musa | 24. Tikkula | 25. Vähärauma | 26. Liinaharja | 27. Liikastenmäki | 28. Tuorsniemi | 29. Pietniemi | 30. Ulasoori | 31. Leppäkorpi | 32. Isomäki | 33. Tiiliruukki | 34. Kyläsaari | 35. Uusiniitty | 36. Pihlava | 37. Rieskala | 38. Metsämaa | 39. Enäjärvi | 40. Harmaalinna | 41. Kartano | 42. Impola | 43. Vanhakoivisto | 44. Väinölä | 45. Metallinkylä | 46. Mikkola | 47. Sampola | 48. Paratiisinmäki | 49. Luotsinmäki | 50. Murtosenmutka | 51. Ruosniemi | 52. Toejoki | 53. Pormestarinluoto | 54. Hyvelänviiki | 55. Lotskeri | 56. Hyvelä | 57. Kirjurinluoto | 58. Hanhiluoto | 59. Hevosluoto | 60. Yyteri | 61. Kaanaa | 62. Uniluoto | 63. Karhuluoto | 64. Herrainpäivät | 65. Mäntyluoto | 66. Kirrinsanta | 67. Kaanaankorpi | 68. Huvilaranta | 69. Viikinäinen | 70. Raatimiehenluoto | 71. Reposaari | 72. Parkkiluoto | 73. Tahkoluoto | 74. Isokatava | 75. Vähäkatava | 76. Tyltty | 77. Lukkarinsanta | 78. Tuulikylä | 79. Paarnoori | 80. Honkaluoto | 81. Finpyy | 82. Lahdenmaa | 83. Hakalanvainio | 84. Länsimetsä | 85. Mäntylä | 86. Palstakallio | 87. Lehtola | 88. Kotometsä | 89. Klasipruuki | 90. Perko | 91. Susikoski | 92. Salaplakkari
HMS Locust

HMS Locust on ollut kolmen Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
HMS Locust (1801), 14-tykkinen priki
HMS Locust (1896), Earnest-luokan torpedovenehävittäjä
HMS Locust (T28), Locust-luokan tykkivene
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”HMS Locust”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
I Hate Mouhous

| I Hate Mouhous Mouhous |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 21. helmikuuta 2020
 Formaatti: CD, LP, digitaalinen
 Tuottaja(t): Johannes Naukkarinen
 Levy-yhtiö: Etenee Records
Listasijoitukset
  Suomen virallinen albumilista: 3.
Mouhouksen muut julkaisut
| Late Check-Outs 2018 | I Hate Mouhous 2020 | Masennust & massii 2022 |
I Hate Mouhous on rap-yhtye Mouhouksen ensimmäinen studioalbumi.
Kappaleet

Mitä sitte – 2.12
Äänii – 3.23
Vihaan sua – 3.04
Poikien vessa (feat. costee) – 3.29
Mitä mulle kuuluu – 3.52
Frendi – 3.15
MMTT (Mitä mä teen täällä) – 2.39
Valvon – 3.00
Sori en oo pahoillani – 2.50
Likaset Vansit – 3.27
Ilmarë (kuu)

| Ilmarë |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  K. S. Noll et al.
Löytöaika:  26. huhtikuuta 2009
Kiertoradan ominaisuudet
Planeetta:  174567 Varda
Keskietäisyys:  4 200 km
Eksentrisyys:  ?
Kiertoaika:  5 päivää
Fyysiset ominaisuudet
Läpimitta:  376? km
Pyörähdysaika:  ?
Kaasukehän ominaisuudet
Kaasunpaine:  -
Koostumus
-:  
Ilmarë on transneptunisen pikkuplaneetan Vardan kuu. Sen löysi K. S. Nollin johtama tutkijaryhmä Hubble-avaruusteleskoopilla vuonna 2009. Kuu on nimetty J. R. R. Tolkienin kirjoejn kuvitteellisen Varda-jumalattaren palvelijattaren, Ilmarën, mukaan.
Hänin kieli

| Hän |
| --- | --- |
Oma nimi:  Tr’ondëk Hwëch’in
Muu nimi:  Han
Tiedot
Alue:   Yhdysvallat  Kanada
Virallinen kieli:   Alaska
Puhujia:  14
Sija:  ei 100 suurimman joukossa
Kirjaimisto:  latinalaiset aakkoset
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  Na-dené-kielet
Kieliryhmä:  Athabasca-kielet Pohjoiset athabasca-kielet
ISO 639-3:  haa
 Ohje 
Hän (omakielinen nimi: Tr’ondëk Hwëch’in, myös han) on uhanalainen athabasca-kieli, jota puhutaan Kanadan ja Alaskan rajaseudulla. Vuonna 2009 sillä arvioitiin olevan 14 puhujaa. Kieli jaetaan kahteen päämurteeseen.
Vuodesta 2014 lähtien hän on ollut yksi Alaskan tunnustetuista virallisista alkuperäiskielistä.
Häniä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Kirjallinen standardi luotiin 1970-luvulla. Vuodesta 1991 lähtien Dawson Cityssa, Kanadassa, on toiminut kielen elvyttämiseen tarkoitettu ohjelma. Kieltä opetetaan niin lapsille kuin aikuisillekin.
Fonologia > Konsonantit

|  |  | Labiaali | Dentaali | Alveolaari | Retrofleksi | Palatoalveolaari | Palataali | Velaari |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nasaali | Nasaali | m |  | n |  |  |  |  |
| Klusiili | Norm. | b | tθ | t |  |  |  | k |
| Klusiili | Asp. |  | tθʰ | tʰ |  |  |  | kʰ |
| Klusiili | Ejek. |  | tθʼ | tʼ |  |  |  | kʼ |
| Affrikaatta | Norm. |  |  | ts |  | tʃ |  |  |
| Affrikaatta | Asp. |  |  | tsʰ |  | tʃʰ |  |  |
| Affrikaatta | Ejek. |  |  | tsʼ |  | tʃʼ |  |  |
| Frikatiivi | Frikatiivi |  | θ | ð | s | z | ʂ | ʐ |  |  | x | ɣ |
| Lateraali | Lateraali |  |  | ɫ | l |  |  |  |  |
| Tremulantti | Tremulantti |  |  | r |  |  |  |  |
| Approksimantti | Approksimantti | w |  |  |  |  | j |  |
Lähde:
Fonologia > Vokaalit

|  | Etinen | Keskinen | Takainen |
| --- | --- | --- | --- |
| Suppea | i |  | u |
| Puolisuppea | e | ɘ | ɵ | o |
| Avoin | a |  | ɑ |
Lähde:
Halveksittu

| Halveksittu |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Jorma Nortimo
Käsikirjoittaja:  Jorma Nortimo
Perustuu:  Lauri Haarlan romaaniin Halveksittu mies Helsinki: Otava, 1930
Tuottaja:  T. J. Särkkä
Säveltäjä:  Sulho Ranta
Kuvaaja:  Eino Kari
Leikkaaja:  Eino Kari
Lavastaja:  Karl Fager
Pääosat:  Ester Toivonen Eino Kaipainen Yrjö Tuominen Henny Waljus
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Oy Suomen Filmiteollisuus SF
Ensi-ilta:  19. maaliskuuta 1939
Kesto:  91 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Halveksittu (ruots. Den föraktade) on Jorma Nortimon ohjaama romanttinen draamaelokuva vuodelta 1939. Se pohjautuu Lauri Haarlan romaaniin Halveksittu mies (1930). Elokuva poikkesi aikansa linjasta, sillä siinä Suomea ei esitetty sinivalkeana lintukotona vaan luokkaristiriitojen ja sosiaalisen eriarvoisuuden leimaamana yhteiskuntana. Se herätti aikanaan pahennusta varsinkin suomenruotsalaisissa, jotka elokuvassa esitetään sangen vastenmielisinä tyyppeinä.
Tarina kertoo kulkukauppiaasta (Eino Kaipainen), joka monien vaikeuksien kautta nousee menestyväksi liikemieheksi. Hänen yläluokkaista rakastettuaan esittää vuoden 1934 Miss Suomi Ester Toivonen.
Tuotanto

Elokuvan käsikirjoituksen teki ohjaaja Nortimo Lauri Haarlan vuonna 1930 ilmestyneen romaanin Halveksittu mies pohjalta. Elokuvasovituksessa on jätetty pois Iivari Takalan varhaisnuoruutta kuvaavat luvut, ja tapahtumat on tiivistetty 1900-luvun alkuvuosista 1920-luvulle. Halveksitun ulkokuvia otettiin Kymin (nykyisen Kotkan) alueella, Loviisassa ja Pyhtäällä. Merthenin kartanoa esitti Karhulan Hovi.
Myöhemmin tehtiin Haarlan romaanin pohjalta myös Jumalan myrsky (1940) sekä kansannäytelmän pohjalta Keinumorsian (1943). Molemmat tuotti Suomi-Filmi ja ohjasi Valentin Vaala.
Halveksitun yleisömäärä jäi tuntuvasti vuoden 1939 keskitason alapuolelle.
Arviot

Aikalaisarvioissa elokuvaan suhtauduttiin varauksellisesti. Suomen Sosialidemokraatti piti Nortimon käsikirjoitusta vielä romaaniakin ontompana ja paatoksellisempana. Eino Ilmari Hukkinen kirjoitti Helsingin Sanomissa, että juonen kehittely oli alkuun pitkäveteistä ja yksitoikkoista, mutta ohjauksen vauhti ja dramaattinen teho parani loppua kohden. Uudessa Suomessa kiitettiin ”yleiskansallista ja isänmaallista henkeä sekä elävää kosketusta kaikkiin suomalaisen kansan kerroksiin”. Ruotsinkielisessä lehdistössä ei löytynyt ymmärtämystä Halveksitun suomalaiskansalliselle linjanvedolle, ja yleisöä kehotettiinkin boikotoimaan koko elokuvaa.
Näyttelijöistä pääosan esittäjää Eino Kaipaista luonnehdittiin koruttoman miehisyyden eteväksi edustajaksi, mutta Ester Toivosta ei pidetty viileän kauppaneuvoksettaren tyttären ohuessa roolissa järin uskottavana. Tylyjen arvioiden lomassa kriitikot eivät kuitenkaan unohtaneet ihastella hänen kauneuttaan. Elokuvan sivuosasuorituksia pidettiin yleisesti hyvinä.
Televisioesitysten aikaan vuonna 1981 elokuvaa pidettiin ”voimakkaasti oman aikansa tuotteena” eli varsin asenteellisena. Tulkinta ruotsinkielisestä yläluokasta oli toinen toistaan kopeampia lurjuksia, ja lakkoilevat työläiset oli kuvattu rettelöitsijöinä tai murhamiehinä. Elokuvaa pidettiinkin esimerkkinä ”Särkän taitavasta manipulaatiosta”.
Myös Arto Pajukallion vuoden 2011 arvion mukaan elokuva heijastelee 1930-luvun asenteissaan halveksuntaa toisaalta ruotsinkielistä yläluokkaa, toisaalta työväestöä kohtaan. Tv-maailman vuoden 2012 kritiikissä tarina arvioitiin sujuvasti eteneväksi, ja sen katsottiin luovan vahvaa ajankuvaa 1900-luvun alkupuolen Suomesta. Joel Rinne luihuna insinöörinä ja Aku Korhonen rehtinä sahanomistajana saivat kiitosta. Halveksitun on myöhemmin arvioitu kuuluvan Nortimon parhaimpiin ohjauksiin.
Hans Wahli

| Hans Wahli> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 11. tammikuuta 1927
Kuollut: 4. tammikuuta 2012
Uran tiedot
Laji:  korkeushyppy
Saavutukset
Ennätykset:  195 cm
Hans Wahli (11. tammikuuta 1927 – 4. tammikuuta 2012) oli sveitsiläinen korkeushyppääjä. Wahli kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa korkeushypyssä sijoittuen seitsemänneksi. Vuoden 1952 kesäolympialaisissa hän sijoittui sijalle 16 korkeushypyssä.
Wahli sijoittui neljänneksi korkeushypyssä Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuonna 1950.
I mními tou neroú

| I mními tou neroú H μνήμη του νερού María Farantoúri |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Julkaistu: 2005
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: maailmanmusiikki   kreikkalainen taidemusiikki
 Levy-yhtiö: Legend
María Farantoúrin muut julkaisut
| Mosaic 2004 | I mními tou neroú H μνήμη του νερού 2005 | I María Farantoúri tragoudá Máno Chatzidáki 2006 |
I mními tou neroú (kreik. H μνήμη του νερού) on kreikkalaislaulaja María Farantoúrin sekä turkkilaissäveltäjä Zülfü Livanelin yhteinen konserttitallenne vuodelta 2005. Tallenne on nauhoitettu Ateenan konserttitalossa.
Kappaleet

I mními tou neroú (Η μνήμη του νερού)
Mágissa kapetánissa (Μάγισσα καπετάνισσα)
Vrýsi tis anatolís (Βρύση της ανατολής)
I fýsi tis gynaíkas (Η φύση της γυναίκας)
Tóra ein'argá (Τώρα είν’ αργά)
Oi poiités makryá (Οι ποιητές μακρυά)
To tragoúdi tou kavalári (Το τραγούδι του καβαλάρη)
Apó to aíma t'ouranoú (Από το αίμα τ’ ουρανού)
To kápa ton Kyklópon (Το κάπα των Κυκλώπων)
Échete geia (Έχετε γεια)
To treló sergiáni (Το τρελό σεργιάνι)
San ton metanásti (Σαν τον μετανάστη)
Moirolói (Μοιρολόι)
Me fytépsane se kaméni gi (Με φυτέψανε σε καμένη γη)
Hendrik Tollens

Hendrik Tollens
Hendrik Caroluszoon Tollens (1780–1856) oli alankomaalainen runoilija. Hänen isänsä oli kauppias, ja isän vaatimuksesta hän päätyi liikemiesuralle. Runous oli kuitenkin hänen varsinainen alansa, ja sille hän pysyi uskollisena vanhuuteensa saakka. Tollens on aikanaan ollut Alankomaiden suosituimpia ja kansanomaisimpia lyyrikoita, ja hän on kirjoittanut muun muassa "Wien Neêrlands bloed" (1817, 'Kellä alankomaalainen veri virtaa suonissaan'), joka oli Alankomaiden kansallislaulu 1815–1932. Hänen nimeään kunnioittaa 1902 perustettu kirjallisuuspalkinto Tollensprijs.
Tollens oli naimisissa tunnetun näyttelijän ja näytelmäkirjailijan Simon Rivierin tyttären kanssa ja tuli näin kosketuksiin teatteri- ja kirjailijapiirien kanssa. Hänen omat varhaisimmat teoksensa olivatkin näytelmiä, esimerkiksi Het huwelyk naar de mode, blyspel, in één bedryf (1800) ja De dood van Cézar (1801). Tollensin laajemmista runoelmista Overwvintering der Nederlanders op Nova Zembla oli ehkä tunnetuin. Suurimman suosion Tollens saavutti isänmaallisilla romansseillaan ja runoillaan porvariston kotipiireistä. Hänelle pystytettiin vuonna 1860 muistopatsas syntymäkaupunkiinsa Rotterdamiin.
Hendrik Tollensin muistopatsas Rotterdamissa.
Tuotantoa

Proeve van sentimenteele geschriften en gedichten (1800)
Proeve van minnezangen en idyllen (1801–1805)
Gedichten" (3 nid., 1808–1815)
Tafereel van de overwintering der Hollanders op Nova Zembla, in de jaren 1596 en 1597 (1816)
Romancen, balladen en legenden (1818)
Nieuwe gedichten (1821)
Liedjes van Matthias Claudius (1832)
Laatste gedichten (1843-1853)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hendrik Tollens Wikimedia Commonsissa