stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Torild Brander

| Torild Brander |
| --- | --- |
 Torild Brander
Henkilötiedot
Koko nimi:  Torild Torsten Sebastian Brander
Syntynyt: 1. elokuuta 1904 Helsinki
Kuollut: 1. toukokuuta 1992 (87 vuotta) Loimaa
Kansalaisuus:   Suomi
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Lapsi- ja nuorisopsykiatria, luonnonsuojelu ja natural science (käännä suomeksi)
Torild Brander (1. elokuuta 1904 Helsinki  – 1. toukokuuta 1992 Loimaa) oli professori,  lastentautien erikoislääkäri, Suomen ensimmäinen lastenpsykiatrian erikoislääkäri sekä hermo- ja mielitautien erikoislääkäri. Suurimman elämäntyönsä hän teki huomattavana  suomalaisena luonnontutkijana ja luonnonsuojelijana.
Lapsuus

Torild Brander syntyi 1. elokuuta 1904 perheen nuorimpana lapsena Kemiössä perheen lomapaikassa. Kirjoilla hän oli vuoteen 1968 asti Helsingissä Yrjönkatu 11 A:ssa, sitten kuolemaansa asti Forssassa. Lapsuudessaan ja nuoruudessaan Torild vietti kesiä suvun omistamissa Urjalan Nuutajärven ja Kirkkonummen Sigurdsin kartanoissa. Aivan lapsuudestaan saakka hän oli kiinnostunut kaikesta luontoon liittyvästä.
Koulu ja opinnot

Torild Brander aloitti koulunkäynnin vuonna 1911  Anni ja Berta Edelfeltin valmistavassa koulussa. Vuonna 1914 hän siirtyi Nya Svenska Lärovärketiin ja valmistui sieltä ylioppilaaksi vuonna 1923.
Torild Brander aloitti lääketieteen opinnot vuonna 1924 Helsingin yliopiston
lääketieteellisessä tiedekunnassa. Tutkinnot:
1927 lääketieteen kandidaatti.
1933 lääketieteen lisensiaatti.
1936 Lääketieteen ja kirurgian tohtori.
Professori Arvo Ylpön johtamalla Helsingin yliopiston lastentautien klinikalla Brander kouluttautui:
1941 Lastentautien erikoislääkäri ja Suomen ensimmäiseksi lastenpsykiatrian erikoislääkäri.
1943 Hermo- ja mielitautien erikoislääkärin oikeudet.
Lääkärinä

Torild Brander avioitui 4. marraskuuta 1931 Irene Augusta Grönblomin kanssa. Avioliitto jäi lapsettomaksi.
Torild aloitti vuonna 1939 harjoittelun Helsingin Diakonissalaitoksen sisätautien osastolla, jonka jälkeen hän oli amanuenssin  tehtävissä neuropsykiatrisella osastolla. Tämän jälkeen seurasi lyhytaikaisia ja monipuolisia lääketieteellisiä tehtäviä mm. kunnan ja rautatielääkärinä Kirkkonummella, Kemi Oy:n tehtaanlääkärinä ja Perä-Pohjolan sotilaspiirin kutsuntalääkärinä ja Helsingin kaupungin lastenpoliklinikan  assistenttilääkärinä.
Torild Brander oli vapautettu asepalveluksesta opiskeluaikana kehittyneen keuhkovamman vuoksi. Kuitenkin hän hoiti koko sota-ajan 16.10.1939–27.11.1944 eri tehtäviä mm. Folkhälsanin lastenpsykiatristen poliklinikkojen esimiestehtävät Helsingissä ja Turussa vv 1938–1941.
Kuopion ja Iisalmen sotasairaalat, kenttäsairaalan päällikkölääkärinä, pataljoonan lääkärinä, osastolääkärinä sotasairaaloissa sisätautiosastolla, kulkutautiosastolla, hermo- ja mielitautien osastoilla ja kirurgisella osastolla. Vuonna 1944 Torild perusti ja johti Äänislinnan sotasairaalan hermotautiosastoa sekä sen evakuoinnin Joensuuhun. Vuoden 1944 syyskuusta alkaen  Torild Brander oli Vaasan Mustasaaressa sairaalan ylilääkärinä ja oikeuspsykiatrina, ja sieltä hänet vapautettiin sotapalvelusta marraskuussa 1944.
Tämän jälkeen hänelle tarjottiin useita virkoja eri sairaaloista. Brander kuitenkin kieltäytyi, koska halusi toimia omalla erikoisalallaan.
Arvonimet

| Arvonimi> Professori | Myönnetty> 1965 |
| --- | --- |
Kunniamerkit

| Nauha>  | Kunniamerkki> Suomen Leijonan komentajamerkki SL K | Myönnetty> 6. joulukuuta 1974 |
| --- | --- | --- |
Kunniajäsenyydet

1974 Lojosamfundet kunniajäsen
1979 Europäische Gesellschaft für Säugetierschutz kunniapuheenjohtaja
1979 Jokiläänin kotiseutuyhdistyksen kunniajäsen
Palkintoja ja huomionosoituksia

1935, Runebergin palkinto.
1935, 1937 ja 1938 Mellinin palkinto.
1935, 1940 ja 1941 Schybergsonin palkinto.
1939 – 1943 Rosqvistin palkinto.
1979, Forssan kaupungin hopeinen avain
1989, Hämeen ympäristökeskuksen ympäristöpalkinto.
1989, Forssan kaupungin mitali numero 50
1990, Hämeen läänin ympäristöpalkinto.
Lääketieteellinen tutkimus

Torild Brander julkaisi noin 100 lääketieteellistä julkaisua. Huomattavimmat näistä olivat:
1936, Väitöskirjatutkimus: Syntymäpainon merkitys keskoslasten älylliseen kehitykseen .
1937, Sielullisesti epänormaalien lasten huolto, Helsinki.
1939, Zur Kenntnis der Ätiologie der Ohranhänge, (saksaksi), (ranskaksi) ja (englanniksi)
1939, Om sinnesslövården och dess ordnande i svenska Finland (ruotsiksi).
1939,  Einige psycho- und neuropathische Züge bei frühgeborenen Kindern im Schulalter, (saksaksi).
1940, 1939 Helsingin pommitusten aiheuttamat mielenhäiriöt koululaisille.
1940, Kämmenen nelisormivako mongoloidipotilailla
1940, Über den Stirnfontanellenknochen (Os fonticuli frontalis) und dessen klinische Bedeutung anlässlich eines observierten Falles, (ranskaksi), (englanniksi).
1940,  Kopfumfang, Thoraxmasse und Handkraft bei frühgeborenen Kindern im Schulalter, Nide 21;Nide 28/ Acta paediatrica.Supplement, (saksaksi).
1940,  Länge und Gewicht bei frühgeborenen Kindern im Schulalter, Nide 21;Nide 28, Acta paediatrica, supplement, (saksaksi).
1940,  Einige anthropologische Eigenschaften bei Schülern der Volksschulen in Helsingfors, Nide 21;Nide 28/ Acta paediatrica.Supplement, ISSN 0365-5741, (saksaksi).
1940,  8 pediatriska uppsatser, Nide 28; Numero 1 / Acta paediatrica,
1940,  Pediatric papers,  Acta paediatrica,  v. 28. Supplementum 1., (saksaksi).
1941,  Monografia kaksoistutkimuksesta.
1946,  Über die Zwillingsforschung und ihre Berührungspunkte mit der Kinderheilkunde, Volume33, issue 3–4, pages 391–399,   Acta paediatrica.
Lääketieteellisissä tutkimuksissa hän osoitti eri lastenpäästömenetelmien (mm. synnytyspihdit, sikiön kääntäminen perätilaan, sikiön vetäminen jalasta) vaikutusta lasten aivoihin ja mahdollista aivovauriota. Kaksoistutkimuksillaan Brander horjutti Saksassa yleisesti vallalla olevaa käsitystä perinnöllisyyden melkein yksin ratkaisevasta merkityksestä aivojen toiminnalle ja osoitti, että kaatumatauti, vajaamielisyys ja CP-halvaus saattoi johtua vältettävissä olevista synnytysvaurioista.  Brander tutki myös sanasokeutta ja kämmenen ”nelisormivakoa” mongoloidipotilailla. Branderin antropologinen tutkimus oli ns. ”Filippiliiniläismitta” lapsen koulukypsyyden kuvastajana. Tärkeitä tutkimushavaintoja olivat myös, että äidin raskaudenaikainen altistuminen häkämyrkytykselle saattaa johtaa CP-vamman kehittymiseen sekä havainnot pommitusten aiheuttamista mielenhäiriöistä koululaisille.
Torild Branderin luonnontieteellisiä tutkimuksia ja julkaisuja

1951, Tre studier över bisamråttan (Ondatra z. zibethica L.),  Julkaisija: Societas pro Fauna et Flora Fennica, (ruotsiksi).
1953, Pikkulintujen suojelusta, Julkaisija: Lounais-hämeen kotiseutu- ja museoyhdistyksen asettama luonnonsuojelutoimikunta.
1956, Volter Pousar: forssalainen pankinjohtaja – kansainvälisesti tunnettu lintutieteilijä.
1956, Fyrahundraårig zoologi.
1957, Aktuelles über die Flussperlmuschel, Margaritana margaritifera (L.), Julkaisija: Societas pro Fauna et Flora Fennica, (saksaksi).
1959, Ohjeita lintujen suojelemiseksi, Julkaisija: Kuopion luonnonystäväin yhdistys.
1961, Eläintieteellisestä tutkimustyöstä Lounais-Hämeessä. IV. Selkärangattomat eläimet, Julkaisija: Lounais-Hämeen Luonto 10/61 s. 49–56. Referaatit (saksaksi) ja (ruotsiksi)
1962, Valkohäntäpeurasta ODOCOILEUS VIRGINIASUS (Bodd.), Suomessa, etenkin Lounais-Hämeessä. Lounais-Hämeen Luonto 12/62, Julkaisija: Lounais-Hämeen Luonnonsuojeluyhdistys ry
1963, Eläinten istuttaminen faunan väärentämistä.
1963, Rachel Carsonin viesti ihmiskunnalle.
1963, Eläinsuojelu ja luonnonsuojelu.
1970, Naturförsvar – en ny livsinställning, Nide 24 / Specialtryck för Lojosamfundet, Julkaisija: Lojosamfundet rf.
1972, Lounais-Hämeen luonto 44 Vuosikirja 1972, Nide 24,  Julkaisija: Lounais-Hämeen Luonnonsuojeluyhdistys.
Torild Branderin luonnonsuojelutyössä oli tärkeänä osana:
Tutkimustoiminta, joka jakautui kolmeen pääryhmään: valistus-, tutkimus- ja rauhoitustoiminta. Pääryhmissä oli kussakin kymmenen alaryhmää Ilma ja sää, Vesi, Kallioperä, Irralliset maanosat, Luonnonvaraiset maisemat, Kulttuurimaisemat, Itiökasvit, Kukkakasvit, Selkärangattomat ja Selkärankaiset.
Tieteelliset kokoelmat joissa oli mukana putkilokasvit, itiökasvit ja hyönteiskokoelmat.
Valistustoiminta.
Rauhoitustoiminta.
Kirjallisuus

Isotalo, Merja  ja Brander, Torild: Lounais-Hämeen bibliografia. Luettelo Lounais-Hämettä koskevasta kirjallisuudesta.  Forssa:  Forssan kaupunki, 1985.  ISBN 9789519962467
Borg, Pekka: Herättäjät, tulenkantajat ja muutoksentekijät. Luonnonsuojelun voimahahmot Suomessa., s. 317.  Tampere:  Pilot-kustannus Oy, 2008.  ISBN 9789524647656
Aiheesta muualla

Yle elävä arkisto 25.2.1966 otsikko Töitä, tapoja ja tunnelmia, toimittaja Yrjö Länsipuro. (Torild Branderin haastattelu ensimmäiset 11 minuuttia).
Täydellinen luettelo professori Torild Branderin luontoaiheisista aikakauslehtikirjoituksista 1935–1966 (Arkistoitu – Internet Archive) (PDF) koonnut Alli Väre
Brander Torsten (1993): Torild Brander – luonnonsuojelija vailla vertaa. Lounais-Hämeen Luonto 80, ISSN 0355-3728, julkaisija: Lounais-Hämeen Luonnonsuojeluyhdistys ry. Lehden verkkoversio Lounais-Hämeen Luonnonsuojeluyhdistyksen sivuilla (Arkistoitu versio Archibve.org -palvelussa) (pdf)
Brander Torsten (1996): Neljä vuosikymmentä ainutlaatuista luonnonsuojelutyötä. Lounais-Hämeen Luonto 83,  ISSN 0355-3728, julkaisija: Lounais-Hämeen Luonnonsuojeluyhdistys ry. Lehden verkkoversio Lounais-Hämeen Luonnonsuojeluyhdistyksen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Brander Torsten (2001): Puoli vuosisataa järjestäytynyttä luonnonsuojelua Lounais-Hämeessä 1951–2001, Lounais-Hämeen Luonto 88, ISSN 0355-3728, julkaisija: Lounais-Hämeen Luonnonsuojeluyhdistys ry. Lehden verkkoversio Lounais-Hämeen Luonnonsuojeluyhdistyksen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Brander Torsten (2004): Torild Branderin esi-isät ja muut sukuyhteydet, Lounais-Hämeen Luonto 91,  ISSN 0355-3728, julkaisija: Lounais-Hämeen Luonnonsuojeluyhdistys ry. Lehden verkkoversio Lounais-Hämeen Luonnonsuojeluyhdistyksen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Moilanen Pekka: Torild Brander 1.8.1904–1.5.1992 Lääkäri ja luonnonsuojelun pioneeri, Suomen Luonto 51(1992) : 5, s. 49.
Haapala Matti (2001): Päivä Torild Branderin seurassa, Lounais-Hämeen luonto 88, ISSN 0355-3728, sivut 5–14, julkaisija: Lounais-Hämeen Luonnonsuojeluyhdistys ry. Lehden verkkoversio Lounais-Hämeen Luonnonsuojeluyhdistyksen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Ruotsi  Tšekki  Alankomaat 
Torild Brander Raikon kartanon mailla
Torild Brander riistanvalvojana
Torild Brander ja Urho Kaleva Kekkonen
Torild Brander luonnonsuojelijana
Professori Torild Brander
Torild Brander opastaa Forssan Luonnonhistoriallisessa museossa
Ivan Barkov

Ivan Barkov.
Ivan Semjonovitš Barkov (ven. Ива́н Семёнович Барко́в, 1732 – 1768 Pietari) oli rivoista runoistaan tunnettu venäläinen kirjailija.
Ivan Barkov syntyi papin perheeseen. Hän opiskeli Aleksanteri Nevskin luostarin seminaarissa, josta hänet vuonna 1748 siirrettiin Venäjän tiedeakatemian valmistavaan kymnaasiin. Vuonna 1751 Barkov erotettiin huonon käytöksen takia ja hänet määrättiin tiedeakatemian kirjapainoon latojan oppipojaksi. Myöhemmin hän toimi tiedeakatemian kirjurina avustaen muun muassa Mihail Lomonosovia.
Barkovin ensimmäiset teokset ilmestyivät vuonna 1762. Hän työskenteli tiedeakatemian julkaisujen kääntäjänä ja toimittajana laatien muun muassa Antioh Kantemirin satiirien ja runojen kokoelman. Vuonna 1763 hän julkaisi Horatiuksen satiirien ja vuonna 1764 Phaedruksen eläinsatujen käännökset, jotka olivat alkuperäisteksteille uskollisina myös tyyliltään moitteettomat. Barkov erotettiin tiedeakatemiasta lopullisesti vuonna 1766, eikä hänen viimeisistä vuosistaan ole luotettavia tietoja.
Barkovin kirjallinen maine perustuu karkeiden eroottisten ja satiiristen runojen kokoelmaan, joka tunnetaan nimillä Sotšinenija gospodina Barkova (”Herra Barkovin teoksia”) ja Devitšja igruška (”Neitosen leikkikalu”). 1800-luvun puoliväliin saakka käsikirjoituksina levinneen teoksen runoista vain osa lienee Barkovin itsensä kirjoittamia. Sen rivouksilla höystetyt burleskit ja travestiat vaikuttivat muun muassa Vasili Maikovin, Ivan Krylovin, Aleksandr Puškinin, Aleksandr Poležajevin ja Mihail Lermontovin tuotantoon ja synnyttivät lukuisia jäljitelmiä. Venäjällä tästä runouden lajista käytetään nimityksiä barkoviana tai barkovštšina.
Teoksia

Devitšja igruška, ili Sotšinenija gospodina Barkova. Moskva, 1992.
Stihotvorenija. Sankt-Peteburg: Novaja biblioteka poeta, 2001.
Aiheesta muualla

Entsiklopedija ”Krugosvet”: Ivan Barkov (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Alankomaat  Puola  Venäjä 
Henkilöt:  Deutsche Biographie 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Dmitri Gluhovski

| Dmitri Gluhovski |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1979 Moskova
Kansalaisuus:  venäläinen
Ammatti:  toimittaja, kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: venäjä
Tyylilajit:  tieteiskirjallisuus
Esikoisteos:  Metro 2033 (2005)
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.glukhovsky.ru
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Dmitri Aleksejevitš Gluhovski (ven. Дми́трий Алексе́евич Глухо́вский) (s. 1979 Moskova) on venäläinen toimittaja ja kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Metro 2033 julkaistiin vuonna 2005.
Gluhovski on asetettu Venäjällä etsintäkuulutetuksi tuomittuaan julkisesti Venäjän hyökkäyksen Ukrainaan. Gluhovski lisättiin listalle 7. kesäkuuta 12. maaliskuuta 2022 tekemästään kirjoituksesta, jossa hän vaati lopettamaan sodan. Hänet lisättiin Venäjän oikeusministeriön "ulkomaisten agenttien" rekisteriin lokakuussa 2022. Hänet on asetettu maan etsintäkuulutettujen listalle, mutta ei tällä hetkellä (lokakuu 2022) ole Venäjällä.
Gluhovskin teoksien pohjalta on tehty videopelit Metro 2033, Metro: Last Light ja Metro Exodus.
Metro 2033 romaanin pohjalta on työstetty elokuvaa Metro 2033.
Suomennetut romaanit

Metro 2033.  (Metro 2033, 2005.)  Suomentanut Anna Suhonen. Like, 2010.  ISBN 978-952-01-0499-3
Metro 2034.  (Metro 2034, 2009.)  Suomentanut Anna Suhonen. Like, 2011.  ISBN 978-952-01-0603-4
Metro 2035.  (Metro 2035, 2015.)  Suomentanut Arto Konttinen. Like, 2017.  ISBN 978-952-01-1576-0
Bromipyrogallolipunainen

| Bromipyrogallolipunainen |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2',7'-dibromi-1,1-dioksospiro[2,1λ6-bentsoksatioli-3,9'-ksanteeni]-3',4',5',6'-tetroli
CAS-numero:  16574-43-9
PubChem CID:  85495
SMILES:  C1=CC=C2C(=C1)C3(C4=CC(=C(C(=C4OC5=C(C(=C(C=C53) Br)O)O)O)O)Br)OS2(=O)=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C19H10SBromi2O8
Moolimassa:  558,14 g/mol
Sulamispiste:  300 °C
Liukoisuus veteen:  5 g/l
Bromipyrogallolipunainen (C19H10SBr2O8)  on ftaleiinirakenteinen aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää analyyttisessä kemiassa reagenssina määritettäessä useiden metallien pitoisuuksia.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa bromipyrogallolipunainen on tummanpunaista tai punaruskeaa kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hieman veteen ja etanoliin sekä paremmin esimerkiksi asetoniin, etikkahappoon ja emäksiin. Aine on pH-indikaattori ja sen liuosten väri muuttuu pH-arvon kohotessa oranssista punaisen kautta violetiksi. Bromipyrogallolipunainen muodostaa värillisiä komplekseja useiden metallien kanssa.
Bromipyrogallolipunaista valmistetaan pyrogallushapon ja o-sulfobentsoehappoanhydridin kondensaatioreaktiolla. Muodostunut tuote bromataan bromipyrogallolipunaiseksi.
Bromipyrogallolipunaista käytetään kompleksometrisena indikaattorina muun muassa mangaanin, magnesiumin, koboltin, nikkelin, vismutin ja lantanidien määrityksissä. Spektrofotometrisesti sen avulla määritetään edellämainittujen metallien lisäksi muun muassa hopea-, kupari-, lyijy-, tina- ja uraanipitoisuuksia.
Bromaali

| Bromaali |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2,2,2-tribromiasetaldehydi
CAS-numero:  115-17-3
PubChem CID:  8256
SMILES:  C(=O)C(Br)(Br)Br
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C2HBr3O
Moolimassa:  280,728 g/mol
Kiehumispiste:  174 °C
Tiheys:  2,665 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Liukenee veteen
Bromaali eli tribromiasetaldehydi (C2HBr3O) on halogenoituihin aldehydeihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Sitä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä muiden yhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa bromaali on vaaleankeltaista nestettä. Yhdiste liukenee veteen ja muodostaa kloraalin kaltaisesti vedessä hydraatin, jotka kutsutaan bromaalihydraatiksi. Bromaali liukenee myös etanoliin ja dietyylieetteriin. Yhdiste voidaan pelkistää tribromietanoliksi tai hapettaa tribromietikkahapoksi. Bromaalia on eristetty Aspagaropsis-suvun punalevistä.
Valmistus ja käyttö

Bromaalia voidaan valmistaa bromaamalla paraldehydiä tai etanolia tai nukleofiilisella substituutiolla kloraalista ja natriumbromidista. Tuote puhdistetaan tislaamalla. Bromaalia ja sen hydraattia on aikaisemmin käytetty lääketieteessä kloraalin tavoin. Nykyään yhdistettä käytetään muiden yhdisteiden kuten tribromietanolin, tribromietikkahapon sekä hyönteismyrkkyjen, lääkkeiden ja väriaineiden valmistamiseen.
Ken Kesey

Ken Kesey vuonna 1974.
Ken Kesey (17. syyskuuta 1935 La Junta – 10. marraskuuta 2001 Eugene) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja kulttuurivaikuttaja.
Hänen tunnetuimpia teoksiaan ovat Yksi lensi yli käenpesän (1962, suom. Risto Lehmusoksa) ja Joskus tekee mieli (1964, suom. Risto Lehmusoksa). Molemmista tehtiin 1970-luvulla tunnetut elokuvasovitukset (Yksi lensi yli käenpesän ja Ei tuumaakaan).
Kesey oli aktiivinen hahmo Yhdysvaltojen 1960-luvun vastakulttuurissa, ja vaikutti muun muassa Grateful Dead -yhtyeen syntyhistoriaan. Hän ja hänen Merry Pranksters-ryhmänsä asuivat kommuunissa Keseyn kotona.
Kesey osallistui vapaaehtoisena CIA:n rahoittamaan MK-ULTRA:n alaiseen salaiseen sotilaalliseen hankkeeseen, jossa tutkittiin esim- LSD:n ja kokaiinin vaikutuksia. Hän suoritti myöhemmin kokeiluja itsekin.
Britten-Norman BN-2 Islander

Britten-Norman BN-2B Islander II
Britten-Norman Islander (BN-2) on kevyt matkustajakone, jota valmisti englantilainen Britten-Norman-lentokonetehdas.
Historia

Islanderin suunnittelu alkoi 1964. Koneen ensimmäinen prototyyppi lensi ensimmäisen kerran 13. kesäkuuta 1965. Ensimmäinen sarjatuotantokone lensi 24. huhtikuuta 1967.
BN-2A oli parannettu versio, joka lensi ensimmäisen kerran vuonna 1969.
Britten-Norman Defender oli koneen sotilasversion myyntinimi. Se lensi 20. toukokuuta 1970.
Vuonna 1978 tuotiin markkinoille BN-2B Islander II-versio. Tämän potkuriturbiiniversio oli BN-2T.
Koneen suurin versio sai nimen BN-2A Mk III Trislander, sen pyrstössä oli kolmas moottori. Sen ensilento tapahtui 11. syyskuuta 1970.
Konetta valmistettiin myös lisenssillä. Eräs valmistaja oli IRMA Romaniassa, muita valmistajamaita olivat Belgia ja Filippiinit.
Tekniset tiedot (BN-2A Islander)

Miehistö 1 tai 2
Matkustajia enintään 9
Pituus  10,86 m
Kärkiväli 14,94 m
Korkeus 4,18 m
Siipipinta-ala  30,2 m²
Tyhjäpaino 1 627 kg
Lentopaino 2 994 kg
Voimalaite: 2 kpl Lycoming O-540-E4C, kummassakin 260 hv (195 kW)
Suoritusarvot

Huippunopeus 273 km/h
Lentomatka 1 400 km
Lakikorkeus 4 024 m
Nousunopeus 295  m/min
Käyttö Suomessa

Yksi kone oli Suomen ilmavoimien yhteyskoneena vuosina 1974-75 sijoitettuna Kuljetuslentolaivueeseen Uttiin.
Muita koneita oli suomalaisten pienempien lentoyhtiöiden käytössä 1970-luvulla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Britten-Norman BN-2 Islander Wikimedia Commonsissa
Britannia (provinssi)

| Britannia Provincia Britannia> Rooman provinssi |
| --- | --- |

 Britannian provinssin alue vuonna 125.
Valtio:  Rooman valtakunta
Nykyinen valtio/alue:  Englanti, Wales
Perustettu:  43
Lakkautettu:  n. 197
Hallinto:  
 – hallinnon tyyppi:  keisarin provinssi
 – hallinnollinen keskus:  Camulodunum
Britannia (lat. Provincia Britannia) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Ison-Britannian saarella. Se perustettiin vuonna 43 ja jaettiin kahtia noin vuonna 197.
Maantiede

Britannian provinssi käsitti Ison-Britannian saaren nykyistä Skotlantia lukuun ottamatta, toisin sanoen suunnilleen nykyisen Englannin ja Walesin alueen. Sen pohjoisrajana toimi yleensä linja, jolle rakennettiin vuosina 122–127 jaa. Hadrianuksen valli. Lyhyemmän aikaa noin vuosina 142/144–164 rajana toimi pohjoisempi Antoninuksen valli. Provinssin hallinnollinen keskus oli Camulodunum (nyk. Colchester).
Maantiede > Kaupunkeja

Britannian roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa:
Aquae Sulis
Blestium
Bovium
Caesaromagus
Calleva
Camulodunum
Clausentum
Concangis
Condate
Corinium Dobunnorum
Corstopitum eli Coria
Danum
Derventio
Deva Victrix
Dubris
Durnovaria
Durobrivae
Durocobrivis
Durocornovium
Duroliponte
Durovernum
Durovigutum
Eboracum
Glevum
Isca Augusta
Isca Dumnoniorum
Isurium
Lactodurum
Lagentium
Letocetum
Lindum
Londinium
Luguvalium
Mamucium
Manduessedum
Mediolanum
Moridunum
Nidum
Olicana
Pons Aelius
Portus Lemanis
Praesidium
Praetorium
Ratae Corieltauvorum
Regnum
Regulbium
Rutupiae
Salinae, Etelä-Britannia
Salinae, Keski-Britannia
Sulloniacae
Tripontium
Venta Belgarum
Venta Icenorum
Venta Silurum
Verulamium
Vinovia
Viroconium
Voreda
Historia > Britannian provinssin aika

Roomalainen sotapäällikkö Julius Caesar teki Britanniaan kaksi sotaretkeä vuosina 55 ja 54 eaa. Itse hän luonnehti retkiään lähinnä rankaisu- ja tiedusteluretkiksi. Jälkimmäiseen matkaan osallistui 27 000 sotilaan osasto, joka taisteli brittien johtajaa Cassivellaunusta vastaan ja tunkeutui syvälle sisämaahan. Caesar kuitenkin hyväksyi Cassivellaunuksen rauhantarjouksen ja tämän maksaman pakkoveron, ja palasi Kanaalin yli kapinoivaan Galliaan ennen talvea.
Roomalaiset palasivat valloittamaan Britanniaa vuonna 43 jaa., kun keisari Claudius lähetti saarelle päällikkö Aulus Plautiuksen komentamat neljä legioonaa. Joukot astuivat maihin Kentissä, ja Claudius liittyi heihin pian johtaakseen hyökkäystä Camulodunumiin (nyk. Colchester). Linnakkeen valloituksen jälkeen eteläinen brittikuningas Caratacus pakeni, minkä seurauksena brittiheimot alkoivat antautua tai liittyä roomalaisiin.
Britannian provinssi perustettiin näin vuonna 43. Aulus Plautiusta seuranneiden maaherrojen aikana roomalaiset ottivat valvontaansa suurimman osan Etelä- ja Keski-Englannin alueesta. He pyrkivät saamaan vallattujen alueiden hallitsevat luokat puolelleen myöntämällä näille etuoikeuksia ja osoittamalla edut, joita Rooman valtakuntaan kuuluminen toisi mukanaan. Roomalaiset perustivat Britanniaan kaupunkeja ja tieverkoston, joka yhdisti satamat ja kaupungit. He tehostivat alueen maataloutta ja kaivostoimintaa. Bathiin rakennettiin kylpylöitä. Yläluokkaiset britit alkoivat käyttää latinan kieltä. Roomalaisvallan myötä saarelle tuli myös kaukaisia maahanmuuttajia omine uskontoineen.
Joitain kapinoita syntyi, kuten kuningatar Boudiccan johtamien ikeenien kapina vuonna 60 tai 61. Kukistettuaan kapinan roomalaiset etenivät myös Cornwalliin ja Walesiin sekä nykyisen Skotlannin etelärajoille. Roomalaiset saavuttivat joitain voittoja syvällä Skotlannissa, mutta vähitellen heidän vaikutusvaltansa alueella heikkeni ja legioonat perääntyivät Solway–Tyne-linjalle. Sinne Hadrianus rakennutti Hadrianuksen vallin.
Antoninus Piuksen aikana 140-luvulla roomalaiset rakensivat Antoninuksen vallin Hadrianuksen vallin pohjoispuolelle uudeksi rajaksi. Viimeisen vakavan yrityksen Skotlannin valloittamiseksi teki keisari Septimius Severus vuosina 208–211, mutta siitä eteenpäin Rooman valtakunnan pohjoisrajana toimi Hadrianuksen valli. Roomalaiset vaikutteet levisivät kuitenkin Skotlantiin ja aina Irlantiin asti, vaikka roomalaiset eivät Irlannissa tiettävästi koskaan käyneetkään.