stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ida Aalle-Teljo
Elämä > Poliittinen toiminta

1890-luvun lopulla Aalle-Teljo lähti mukaan yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen. Hän osallistui Kansanvalistusseuran kirjekursseille ja kävi Raittiusyhdistys Koiton ja Helsingin Työväenyhdistyksen kokouksissa. Vuonna 1898 Aalle-Teljo oli mukana perustamassa Helsingin Työväenyhdistyksen naisosastoa, toimien myös sen ensimmäisenä puheenjohtajana vuoteen 1901 saakka. Vuonna 1899 hän osallistui Turussa järjestettyyn Suomen Työväenpuolueen perustavaan kokoukseen ja heinäkuussa 1900 Aalle-Teljo valittiin Työläisnaisten Liiton ensimmäiseksi puheenjohtajaksi, jota tehtävää hän hoiti vuoteen 1921 saakka. Hän oli myös ainoa Työväenpuolueen ensimmäiseen puoluetoimikuntaan valittu nainen. Aalle-Teljo oli puoluetoimikunnassa vuodet 1899–1903 ja 1905–1906.
1900-luvun ensimmäisen vuosikymmenen aikana Aalle-Teljo toimi Työväenpuolueen seuraajan SDP:n kiertävänä puhujana ja taisteli myös aktiivisesti yleisen äänioikeuden puolesta. Syksyllä 1903 hän lähti mukaan venäläistämistoimenpiteisiin kohdistunutta passiivista vastarintaa harjoittaneen kagaalin toimintaan, johon hänet pyysi työläisaktivisteihin lukeutunut Reino Drockila. Aalle-Teljo muutti Kotkaan ja perusti kansankeittiön, joka oli samalla venäläisvastaisen propagandan välityspaikka. Yritys joutui lopettamaan jo toukokuussa 1904 santarmien tekemän ratsian jälkeen. Aalle-Teljo vältti kuitenkin pidätyksen ja palasi Helsinkiin. Kotkan aikanaan hän ehti toimimaan myös paikallisen työväenyhdistyksen varapuheenjohtajana.
Kesällä 1904 työläisaktivistit perustivat Helsinkiin salaisia proletaarikomiteoita, joiden kantavina voimina toimivat Aalle-Teljon johtamat Helsingin Työväenyhdistyksen naiset. Kutsuntalakkoja organisoidessaan hän joutui useita kertoja pidätetyksi. Vuonna 1905 Aalle-Teljo kiersi edelleen SDP:n agitaattorina eri puolilla maata ja vieraili myös tutustumassa sosialidemokraattien toimintaan Ruotsissa ja Tanskassa. Syksyn 1905 suurlakon aikana hänet valittiin Helsingin suurlakkokomitean jäseneksi ja Aalle-Teljo piti myös puheita pääkaupungissa pidetyissä kansalaiskokouksissa. Maaliskuussa 1907 järjestetyissä ensimmäisissä eduskuntavaaleissa hänet valittiin eduskuntaan Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä. Aalle-Teljo toimi kansanedustajana yhtäjaksoisesti lokakuuhun 1917 saakka. Elokuussa 1910 hän osallistui Suomen virallisena edustajana Kööpenhaminassa pidettyyn toisen internationaalin kongressiin, jossa päätettiin kansainvälisen naistenpäivän viettämisestä. Kokouksessa olivat mukana myös Hilda Herrala, Aura Kiiskinen, Hilja Pärssinen ja Miina Sillanpää. Vuonna 1912 Aalle-Teljo avioitui kapellimestari Kyösti Teljon kanssa.
Elämä > Sisällissodan aika

Vuoden 1918 sisällissodan edellä Sosialidemokraattinen Naisliitto suhtautui kielteisesti aseelliseen yhteenottoon ja sodan sytyttyä Aalle-Teljo tunnettiin jyrkkänä naisten aseistautumisen vastustajana. Hänet kuitenkin määrättiin Naisliiton ehdotuksesta punaisten eduskunnan eli Työväen pääneuvoston jäseneksi. Aalle-Teljon varsinaisena tehtävänä sodan aikana oli moraalin ylläpito, jonka vuoksi hän kiersi puhumassa rintamalla ja toreilla.
Toimintansa vuoksi Aalle-Teljo joutui sodan loppuvaiheessa pakenemaan Helsingistä huhtikuun puolivälissä. Hän suuntasi aviomiehensä kanssa aluksi Kotkaan, jossa Aalle-Teljo piti puheen paikallisessa vappujuhlassa. Hän oli myös 40 muun työväenjohtajan kanssa yksi vappuna päivätyn rauhanneuvottelujulistuksen allekirjoittajista. Kun SDP:n kansanedustajia ja muita työväenjohtajia alettiin teloittamaan heti antautumisen jälkeen, päätti pariskunta paeta Neuvosto-Venäjän kautta Viroon 3. toukokuuta. Heidät pidätettiin Viron vapaussotaan osallistuneiden suomalaisten ilmiannon johdosta maaliskuussa 1919 Tallinnassa ja toimitettiin takaisin Suomeen. Aalle-Teljo sai valtiopetoksesta 12 vuoden vankeustuomion ja lisäksi hänet tuomittiin menettämään kansalaisluottamuksensa 15 vuoden ajaksi. Myöhemmin vankeusaikaa kuitenkin lyhennettiin ja Aalle-Teljo vapautui vankilasta tammikuussa 1922.
Elämä > Sodan jälkeen

Vapauduttuaan Aalle-Teljo oli varaton ja työtön, mutta sosialidemokraattinen puolue palkkasi hänet välittömästi kiertäväksi puhujaksi. Pariskunta asui lyhyen aikaa Porissa, kunnes muutti Kyösti Teljon uuden työpaikan myötä Kotkaan vuonna 1923. Aalle-Teljo perusti kaupunkiin leipomon ja kahvikaupan lainavarojen turvin ja vuosikymmenen loppupuolella hän avasi tasokkaan Mokka-nimisen ravintolan. Aalle-Teljo jatkoi myös kunnallispolitiikassa Kotkan kaupunginvaltuuston jäsenenä vuosina 1929–1933. Vuoden 1931 presidentinvaalissa hän oli Väinö Tannerin valitsijamiehenä.
Kyösti Teljon kuoltua 1933 Aalle-Teljo laajensi yritystään sisartensa kanssa ja samalla he rakennuttivat Kotkan keskustaan seitsenkerroksisen kivitalon. Vuonna 1942 Ida Aalle-Teljo luopui osuudestaan yritykseen ja palasi pääkaupunkiin. Viimeisinä vuosinaan hän vaikutti aktiivisesti vanhustenhuollon parissa ja Aalle-Teljoa pidetään myös yhtenä suomalaisen vanhainkotitoiminnan uranuurtajista. 1940-luvulla hän oli mukana perustamassa Koskenrinteen vanhainkotia Kotkaan sekä Käpyrinteen vanhainkotia Helsinkiin. Vuosina 1953–1955 Aalle-Teljo toimi Vanhus- ja lähimmäispalvelun liiton puheenjohtajana. Omaisuutensa hän testamenttasi perustamilleen vanhainkodeille sekä Sosialidemokraattiselle Naisliitolle.
Teokset

Työn naisen juhlavuosi. Sos.-dem. naisliitto, Helsinki, 1950.
Kusti Eskola

Kustaa Oskari (Kusti) Eskola (19. elokuuta 1911 Sievi – 20. heinäkuuta 2003) oli suomalainen poliitikko.
Eskola istui Maalaisliiton kansanedustajana Oulun läänin vaalipiiristä vuosina 1945–1962. Hän sai maanviljelysneuvoksen arvon 1967.
Eskola meni vuonna 1936 naimisiin Elsa Loviisa Kaskelan kanssa, ja hänellä oli vuonna 1948 syntynyt tytär Raija.
Eskolasta julkaistiin vuonna 2011 elämäkerta nimeltä Kaikkea en tahdo muistoihini tallettaa.
Ministeriydet

kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri sekä II kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Kekkosen IV hallituksessa 1953
kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri sekä maatalousministeri Sukselaisen I hallituksessa 1957
kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Fagerholmin III hallituksessa 1958–1959
Viimeinen lohikäärme

| Viimeinen lohikäärme> Dragonheart |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Rob Cohen
Käsikirjoittaja:   Charles Edward Pogue  Patrick Read Johnson 
Tuottaja:  Raffaella De Laurentiis
Säveltäjä:   Randy Edelman  Anna Shepherd 
Kuvaaja:  David Eggby
Leikkaaja:  Peter Amundson
Pääosat:   Dennis Quaid  David Thewlis  Pete Postlethwaite  Dina Meyer  Sean Connery 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Universal Pictures
Levittäjä:  Universal Studios Netflix
Ensi-ilta:  1996
Kesto:  103 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Seuraaja:  Dragonheart: A New Beginning
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viimeinen lohikäärme (engl. DragonHeart) on vuonna 1996 julkaistu fantasia/seikkailuelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Dennis Quaid, David Thewlis, Pete Postlethwaite, Jason Isaacs, Julie Christie, Dina Meyer, Brian Thompson, Terry O'Neill ja John Gielgud. Sean Connery ääninäyttelee elokuvassa Draco-nimistä lohikäärmettä. Elokuvan on ohjannut Rob Cohen. Elokuva oli taloudellinen menestys ja voitti Saturn-palkinnon Parhaasta fantasiaelokuvasta ja Hollywood Digital Awardin. Elokuva sai myöhemmin jatko-osan Dragonheart: A New Beginning, joka julkaistiin suoraan videolle.
Aiheesta muualla

Viimeinen lohikäärme Elonet.
Viimeinen lohikäärme Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Viimeinen lohikäärme AllMoviessa. (englanniksi)
The 1976 Solo Keyboard Album

| The 1976 Solo Keyboard Album George Duke |
| --- | --- | --- |

LP-levyn kansikuva.
Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Paramount Recording Studio
 Julkaistu: 1982
 Formaatti: LP-levy
 Tuottaja(t): George Duke
 Tyylilaji: jazz   soitinmusiikki
 Kesto: 39.57
 Levy-yhtiö: Epic Records
The 1976 Solo Keyboard Album on yhdysvaltalaisen kosketinsoittaja ja säveltäjä George Duken sooloalbumi. Se on alun perin äänitetty ja miksattu vuonna 1976 ja julkaistu Saksassa nimellä The Dream vuonna 1978. Äänittäjänä on ollut Kerry McNabb Paramountin äänitysstudioilla.
Duken siirryttyä Epic Recordsin artistiksi levy julkaistiin uudelleen vuonna 1982, osin uusiksi miksattuna, nimellä The 1976 Solo Keyboard Album.
Duke on myös tuottanut albumin apulaisenaan B.G. Falk. Falk on ollut mukana Duken levytyshankkeissa vuodesta 1966 eli alusta asti.lähde?
Duke soittaa albumilla kaikki instrumentit, joita ovat akustinen piano, Fender Rhodes -sähköpiano, Mini Moog, Arp Odyssey, Prophet V, kellot, kitara, rummut, klavinetti, tamburiini, Wurlitzer-sähköpiano ja Hammond B3 -urut.
Kappaleet

George Duke on säveltänyt kaikki kappaleet. Julkaisija on Mycenae Music Co. Julkaisuvuodet ovat 1978 ja 1982.
| Sivu 1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | "Mr. McFreeze" | 7.31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | "Love Reborn" | 7.09 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | "Excerpts from the Opera Tzina" | 6.10 |  |  |  |  |  |  |  |
| Sivu 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Kesto |  |  |  |  |  |  |  |
| 1. | "Spock Gets Funky" | 3.02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | "Pathways" | 6.38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | "Vulcan Mind Probe" | 6.16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | "The Dream That Ended" | 3.11 |  |  |  |  |  |  |  |
Levyn kansiteksteissä George Duke kertoo, että "Mr. McFreeze" on hänen Kerry McNabbille antama kutsumanimi. McNabb on Duken äänittäjä vuosien 1973 ja 1979 välillä ja alkuperäinen äänittäjä tälläkin albumilla. Kutsumanimi viittaa McNabbin vaatimukseen pitää äänitysstudion lämpötila alhaisena.
Duke kertoo, että tällä albumilla hän soittaa rumpuja ensimmäistä ja viimeistä kertaa. Hän on saanut opastusta Genesis-rumpali Chester Thompsonilta ja Ndugulta.
"Love Reborn" on kappale, jonka Duke kirjoitti hyvät arvostelut saaneelle vuoden 1971 kaksoisalbumille The Inner Source (MPS 2920912-1). Myöhemmin sen on levyttänyt Flora Purim esikoisalbumilleen Butterfly Dreams. Duke itse on levyttänyt sen myös albumilleen A Brazilian Love Affair. Tällä albumilla olevaa versiota Duke kutsuu akustiseksi pianoteemaksi variaatioineen.
"Excerpts from the Opera Tzina" on kokoonpantu Duken Tzina-oopperan valituista jaksoista. Oopperaa ei oltu koskaan esitetty kokonaisuudessaan, mutta MPS-vuosinaan Duke oli julkaissut siitä ajoittain osia.lähde?
"Pathways" oli alkuperäisellä äänitteellä akustinen pianoimprovisaatio. Tällä levyllä Duke on lisännyt kappaleen soitinvalikoimaan Prophet V -syntetisaattorin rikastuttaakseen sovitusta. Kaikki muut syntetisaattoriosuudet tällä levyllä on tehty vuonna 1976 käyttämällä Arp Odessey ja Mini Moog -laitteita.lähde?
"Vulcan Mind Probe" on nimensä mukaisesti kokeellinen. Kuten eräiden kappaleiden nimet osoittavat, niiden tekoa on inspiroinut televisiosarja Star Trek.lähde?
"The Dream That Ended" on akustinen pianoimprovisaatio.
Lähteet ja viitteet

George Duken LP The 1976 Solo Keyboard Album (Epic EPC 25021, 1982)
↑  https://www.jazzmusicarchives.com/album/george-duke/the-dream-aka-the-1976-solo-keyboard-album
↑  https://www.discogs.com/release/513872-George-Duke-The-Dream
↑  Kari Kantalainen: George Duken albumin Faces in Reflection arvostelu. MUSA, 1974, 3. vsk, nro 7, s. 36.  Pirkkala:  Graafinen Kustannus Oy.
Aiheesta muualla

George Duken muistokirjoitus Helsingin Sanomissa (Arkistoitu – Internet Archive)
The 1976 Solo Keyboard Album Discogsissa. (englanniksi)
Mikko Erich

Mikko Erich puhumassa Ohkolan työväentalolla helmikuussa vuonna 1932.
Mikko (Mikko W.) Erich (alun perin Michael Wilhelm Erich, 6. joulukuuta 1888 Turku – 28. joulukuuta 1948 Vihti) oli suomalainen sosiaalidemokraattinen kansanedustaja, alkuaan puoluekannaltaan kokoomuslainen.
Mikko Erichin vanhemmat olivat rehtori Teodor Valdemar Erich ja Berta Fredrika Mannelin. Hän valmistui ylioppilaaksi 1905 ja suoritti seuraavat tutkinnot: filosofian kandidaatti 1907, filosofian maisteri 1908, filosofian lisensiaatti 1913, filosofian tohtori 1913, ylempi oikeustutkinto 1924, lakitieteen kandidaatti 1924.
Erich toimi Itä-Hämeen kansanopiston johtajana Hartolassa 1908–1912, Porvoon naisopiston opettajana 1912–1918 ja Viipurin työväenopiston johtajana 1918–1924. Vuodesta 1925 alkaen hän toimi asianajajana Helsingissä. Erich oli myös Työväen akatemian opettajana 1924–1941 sekä  Helsingin suomalaisen työväenopiston opettajana ja luennoitsijana 1925–1948. Vuonna 1929 hän toimi eduskunnan oikeusasiamiehen varamiehenä.
Erich oli kokoomuksen kansanedustajana 1919–1922 (Viipurin läänin itäinen vaalipiiri) ja sosialidemokraattien kansanedustajana 1930–1933 (Hämeen läänin eteläinen vaalipiiri) sekä 1939–1945 (Turun läänin eteläinen vaalipiiri). Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä vuoden 1931 presidentinvaaleissa.
Erich tuli puhumaan 27. helmikuuta 1932 Ohkolan työväentalolle Mäntsälään aikaansaaden lapuanliikettä kannattaneiden suojeluskuntalaisten reaktion, mistä oli seurauksena Mäntsälän kapina. Erich joutui myös lapuanliikkeen kyydityksen uhriksi 17.–18. huhtikuuta 1932 ollessaan puhujamatkalla Tampereella. Hänet siepattiin hotellista ja kyydittiin Virroille, jossa poliisi vapautti hänet. Kyseessä oli lapuanliikkeen viimeinen merkittävä poliittinen kyyditys.
Erichin entisen puolison Anni de la Chapellen puoliso Knut de la Chapelle kuului Mäntsälän suojeluskunnan esikuntaan ja hän majoitti Mäntsälän kapinan aikaan Saaren kartanossa lapuanliikkeen johtohenkilöitä, muun muassa Vihtori Kosolan. Mäntsälän Jokelanseudun Latoteatteri teki aiheesta vuonna 2005 kesänäytelmän Sydänten kapina, jonka käsikirjoitti Kirsti Manninen.
Vuosina 1945–1946 käydyssä sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä Mikko Erich toimi Väinö Tannerin puolustusasianajajana.
Mikko Erichin veli oli lakimies, diplomaatti ja pääministerinäkin toiminut Rafael Erich.
Teoksia

Esitelmä Kalevalajuhlissa 28/2 1909. Tekijä, Turku 1909
Ugo Foscolo come uomo e come poeta lirico; väitöskirja. Helsingfors 1912 (Ilmestynyt myös Firenzessä 1912)
William Shakespeare ja hänen runoutensa. Otava 1916
Silmäys Viipurin työväenopiston 15-vuotiseen työkauteen sekä kertomus opiston toiminnasta lukuvuonna 1922-1923. Viipurin työväenopisto, Viipuri 1923
Rajan lasten hyväksi ; kirj. J. V. Lehtonen ja Mikko V. Erich. Kenraali Mannerheimin lastensuojeluliiton julkaisuja 13. Otava 1924
Tri Mikko Erichin puhe sotasyyllisyysoikeudessa 1.2.1946. Tampereen sos.-dem. kunnallisjärjestö, Tampere 1946
Laki ja oikeus. WSOY 1947
Suomennoksia

Ugo Foscolo : Jacopo Ortisin viimeiset kirjeet ; italian kielestä suomentanut ja johdannolla varustanut Mikko V. Erich. Kariston klassillinen kirjasto 8. Karisto 1919
Aiheesta muualla

.aspx Mikko Erich Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Mikko Erich hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Kuka kukin oli, Wikisource.
| n k Kansallisen kokoomuspuolueen kansanedustajat 1919–1922 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (28):  Alanen  Alfthan (1922)  Arajärvi  M. Erich  R. Erich  Gebhard  Hallsten  Hannula  Heikinheimo (1921–1922)  A. Hiidenheimo  E. Hiidenheimo  Holma  Homén  Hultin  Ihamuotila  Jaskari (1920–1922)  Kaila  Koivisto (1919–1921†)  Lanne  Malmivaara (1919–1920)  Nevanlinna  Nikkanen  Nyberg  Puumala  Setälä  Snellman  Suolahti  Typpö  A. Virkkunen (1919–1922)  P. Virkkunen 
Sosialidemokraattien kansanedustajat
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1930–1933 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (66):  A. Aalto  Aaltonen  Aattela  Ahlfors  Ailio (1930–1933†)  Ampuja  Aromaa (1930–1933†)  Bryggari  Erich  Eskola  Fagerholm  Fallila (1933)  Hakala  Hakkila  Harvala  Helo  Hildén  Hiltunen  Huotari (1932–1933)  Huttunen  Hämäläinen  Jokinen  Kanerva (1931–1933)  Keto (1930–1931)  Kilpi  Kivisalo  Koivulahti-Lehto  Komu  Koponen  Kosonen  Kovanen  Kulovaara  Kuusisto  Lehtokoski  Lepistö  Lindman  Lindqvist  Linna  Meriläinen  Myllymäki  Nuutinen (1930–1932†)  Paasivuori  Paasonen  Pekkala  Penttala  Perho  Puittinen  Pyy  Pärssinen  Rantala  Rapo  Reinikainen  Ryömä  Räisänen  Sallila  Seppälä (1930–1932†)  Setälä  Sillanpää  Suokas  Sventorzetski  Tanner  Toivonen (1933)  Tolonen  Turkia  A. Valta  K. Valta (1932–1933)  Welling  Voionmaa  Väisänen  Åhlström 
| n k Sosiaalidemokraattien kansanedustajat 1939–1945 |
| --- | --- |
Eduskuntaryhmä (85):  Aarniokoski  Aattela  Ampuja  G. Andersson  K. Andersson  Bryggari  Erich  Eskola  Fagerholm  Hakala  Hakkila  Halonen  Hiilelä  Hiltunen  Huhta (1941–1945)  Huotari (1939–1943†)  Hämäläinen (1939–1943†)  Härmä (1941–1945)  E. Jokinen (1944–1945)  K. Jokinen  Juutilainen  Kajala (1939–1942)  Karjalainen  Kekäläinen  Kettunen  Kilpi  Kivisalo  Koivulahti-Lehto  Komu (1939–1942†)  Koponen (1939–1944†)  Kosonen (1944–1945)  Kuittinen  Kujala  Kulovaara  Kupari  Kuusela (1942–1945)  Kuusisto  Kämäräinen  Kääriäinen  Lastu (1945)  Lehtokoski  Lehtonen (1939–1940†)  Lehto (1943–1945)  Lepistö  Lindman (1941–1945)  Lindqvist  Lindström  Linna  Lonkainen  Lumme  Malkamäki  Malmivuori  Mansner (1942–1945)  Metsäranta (1939–1941†)  Mustasilta  Mäkeläinen  Nokelainen  Nurminen (1941–1945)  Paasonen  Pekkala  M. Peltonen  O. Peltonen  Penttala  Perho (1939–1944†)  Pesonen (1943–1945)  Pitkäsilta  Pyy  J. Raatikainen  U. Raatikainen  Railo (1941–1945)  Rantala  Raunio  Reinikainen  Rydberg  Räisänen  Salmela-Järvinen  Salmenoja  Salovaara  Sillanpää  Simonen  Sinisalo  Sundström  Svento  Syrjänen  Tanner (1939–1945)  Tervo  Toivonen  Tolonen  Tuominen (1940–1945)  Turkia  Turkka  Turunen  Valta (1941–1945)  Welling  Wenman  Wiik  Wirtanen  Voionmaa  Väisänen 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Eduskunta  Uppslagsverket Finland
Oliver Eronen

| Oliver Eronen |
| --- | --- |
 Oliver Eronen vuonna 1907.
Kansanedustaja
 22.5.1907–25.9.1918, 5.9.1922–30.4.1924  
Ryhmä/puolue:  SDP
Vaalipiiri:  Mikkelin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. toukokuuta 1865 Joroinen
Kuollut: 2. lokakuuta 1939 (74 vuotta) Joroinen
Ammatti:  maanviljelijä
Olivier (Oliver) Antinpoika Eronen (28. toukokuuta 1865 Joroinen – 2. lokakuuta 1939 Joroinen) oli suomalainen poliitikko ja maanviljelijä, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1918 ja 1922–1924.
Elämä

Joroisten Kerisalossa syntyneen Erosen vanhemmat olivat Hoviniemen kartanon torppari Antti Eronen (1835−1916) ja Rantasalmelta kotoisin ollut Ulla Maria Hämäläinen (1842−1907). Kiertokoulua käynyt Eronen teki nuorena kotitorppansa päivätöitä ja harjoitti sivutoimenaan kirvesmiehen ammattia. Hän oli myös parin vuoden ajan työnjohtajana Hoviniemen kartanossa, kunnes torppa siirtyi 1904 Erosen ja hänen veljensä Oskarin (1883−1959) haltuun. Vuonna 1906 Eronen oli perustamassa Kerisalon työväenyhdistystä, jonka sihteerinä hän toimi vuoteen 1917 saakka. Eronen valittiin kansanedustajaksi Suomen ensimmäisissä yksikamarisen eduskunnan vaaleissa vuonna 1907. Kansanedustajana hän keskittyi torpparikysymykseen ja pienviljelijöiden asioihin.
Sisällissodan aikana Eronen työskenteli Säätytalossa toimineen punaisten ruokalan hoitajana Helsingin taistelun päättymiseen saakka. Punaisten antauduttua Eronen matkusti viikoksi kotiinsa Joroisiin. 13. toukokuuta Eronen oli palaamassa Helsinkiin osallistuakseen eduskunnan istuntoon, mutta Joroisten suojeluskunta vangitsi hänen Kerisalon asemalla. Myöhemmin kesällä Eronen siirrettiin muiden vangittujen kansanedustajien tavoin Sörnäisten kuritushuoneeseen ja lokakuussa hän sai kahdeksan vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksesta. Sodanaikaisen toimintansa ohella Erosen syyksi katsottiin hänen syksyllä 1917 allekirjoittamansa Sorron yöstä nouskaa! -vaalijulistus sekä Me vaadimme -ohjelma.
Eronen vapautui valtionhoitaja C. G. E. Mannerheimin armahtamana yhdentoista muun kansanedustajan tavoin kesäkuussa 1919. Eronen nousi eduskuntaan vielä yhdeksi kaudeksi vuonna 1922. Hän oli myös Joroisten kunnanvaltuuston jäsen ja toimi presidentin valitsijamiehenä 1925. Eduskunnan jätettyään Eronen jatkoi kotitilansa viljelyä, jonka ohella hän toimi Kerisalon työväentalon vahtimestarina sekä kyläkauppiaana.
Yksityiselämä

Erosen puoliso oli palvelijatar Henrika Ruotsalainen (1867−1894), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1892. Pariskunnalla oli yksi tytär. Puolisonsa kuoltua varhain Eronen ei enää mennyt uudelleen naimisiin.
Punkaharjun Valtionhotelli

Hotelli Punkaharju
| --- | --- |
Tyyppi:  Hotelli 
Sijainti:  Savonlinna Suomi
Verkkosivusto:  hotellipunkaharju.fi 
| --- | --- |
Arkkitehti:  Ernst Lohrmann 
| --- | --- |
Luokitus:  rakennus, joka on suojeltu asetuksella 480/85 valtion omistamien rakennusten suojelusta (d) 
VTJ-PRT:  103460045T 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Punkaharjun Valtionhotelli on hotelli Punkaharjun harjualueella. Harjualueelle rakennettiin keisari Nikolai I:n avustuksella metsänvartijan talo vuonna 1845. Talo palveli myös matkailijoita. Vuonna 1879 alettiin rakentaa metsänvartijan talosta Valtionhotellia, ja metsänvartija siirtyi asumaan muualle. Sveitsiläistyylisen metsänvartijan talon suunnitteli Ernst Lohrmann, mutta rakennusta on myöhemmin laajennettu useaan otteeseen. Punkaharjun Valtionhotelli on edelleen majoituskäytössä, ja se Suomen vanhin toimiva majoitusliike. Hotelli restauroitiin vuosina 1978–1979 sekä vuonna 2016.
Majoituspulan vuoksi Punkaharjun Valtionhotellin viereen valmistui 1890-luvulla arkkitehti Sebastian Gripenbergin suunnittelema Keisarinnan Huvila. Rakennus oli tuolloin nimeltään Villa Punkasyrjä. Tiettävästi keisarinna ei koskaan yöpynyt huvilassa, joten nykyisen nimen alkuperä on hämärän peitossa.
Punkaharjun Valtionhotelli siirtyi vuonna 2016 yksityiseen omistukseen ja on sen jälkeen toiminut nimellä Hotelli Punkaharju. Vuoteen 2023 asti Hotellin yrittäjänä toimi Saimi Hoyer.
Ulosottolaitos takavarikoi hotellin joulukuussa 2024.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Punkaharjun Valtionhotelli (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Punkaharjun Valtionhotellin, nykyisen Hotelli Punkaharjun kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Perustiedot Wikidatassa: Hotelli Punkaharju (Q18661499)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: hotelli
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Savonlinna
sijainti: Punkaharju
katuosoite: Punkaharjun Harjutie 596, 58450 Punkaharju
koordinaatit: 61°48′04″N 29°18′27″E﻿ / ﻿61.80108°N 29.30742°E﻿ / 61.80108; 29.30742
Victoria Kjær Theilvig

| Victoria Kjær Theilvig |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Maria Victoria Kjær Theilvig
Syntynyt: 13. marraskuuta 2003 Kööpenhamina, Tanska
Kansalaisuus:   Tanska
Ammatti:  malli ja kauneuskuningatar
Malli
Pituus:  179 cm
Hiusten väri:  vaalea
Silmien väri:  siniset
Maria Victoria Kjær Theilvig (s. 13. marraskuuta 2003 Kööpenhamina) on tanskalainen malli ja kauneuskuningatar. Hän voitti Miss Universum 2024 -tittelin.
Theilvig on entinen ammattilaistanssija, yrittäjä ja tuleva juristi. Hän on ensimmäinen tanskalainen Miss Universum -tittelin voittanut nainen.
Aiheesta muualla

Victoria Kjær Theilvig Instagramissa