stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SK Rotor Volgograd
Historia

Seura perustettiin vuonna 1929 nimellä Traktorstroitel Stalingradin (nyk. Volgograd) traktoritehtaan joukkueeksi. Historiansa aikana se on tunnettu useilla nimillä:
1929 - Traktor
1948 - Torpedo
1958 - Traktor
1970 - Stal
1972 - Barrikady
1975 - Rotor
Neuvostoliiton kansallisiin sarjoihin joukkue osallistui ensimmäisen kerran vuonna 1937 ja nousi seuraavaksi kaudeksi pääsarjatasolle, missä se pelasi aina vuoteen 1950 saakka. 1970-luvun joukkue vietti kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla kakkosliigassa, mutta nousi 1982 ykkösliigaan ja vuosiksi 1989–1990 pääsarjaan. Noususuhdanne jatkui Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen ja Rotor oli 1990-luvun alkupuolella eräs Venäjän parhaimmista joukkueista. Se saavutti Moskovan Spartakin takana useita mitalisijoja Venäjän liigassa ja pääsi myös eurokentille.  Sittemmin menestys laantui ja kulminoitui vuonna 2005 ammattilaisseuran aseman menettämiseen. Seuran kakkosjoukkue Rotor-2 kuitenkin jatkoi pelaamistaan ammattilaisliigan kakkosdivisioonassa ja entisen edustusjoukkueen pelaajat siirtyivät siihen, ja nimestä pudotettiin numero kaksi pois.
Saavutukset

Venäjän mestaruus -hopeaa 1993 ja 1997
Venäjän mestaruus -pronssia 1996
Venäjän Cupin 2. sija 1995
Intertoto Cupin loppuottelussa 1996
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto
Kannattajien sivusto
Säderintatimali

| Säderintatimali |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kerttutimalit Pellorneidae
Suku::  Oliivitimalit Malacocincla
Laji::  perspicillata
Kaksiosainen nimi
 Malacocincla perspicillata  Bonaparte, 1850 
Synonyymit
 Trichastoma perspicillatum ssp. perspicillatum 
Katso myös
   Säderintatimali Wikispeciesissä   Säderintatimali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKVirheellinen IUCN-arvo: 
Säderintatimali (Malacocincla perspicillata) on kerttutimalien (Pellorneidae) heimoon ja oliivitimalien (Malacocincla) sukuun kuuluva varpuslintu.
Tuntomerkit

Säderintatimalin pituus on 16 senttimetriä. Lintu on väritykseltään pääasiassa harmaanruskea: pää ja vatsanseutu ovat harmaat, kun taas peräpää, siivet ja pyrstö ovat suklaanruskeat. Nokasta silmän ympärille kulkee musta raita. Linnun kurkku on valkoinen, jalat tukevat ja vaaleanpunertavat. Värikalvo on viininpunainen.
Levinneisyys

Säderintatimalista tiedetään vain vähän ja se luokitellaan silmälläpidettäväksi lajiksi. Lintu tunnettiin pitkään vain yhdestä 1840-luvulla havaitusta yksilöstä, jonka saksalainen naturalisti Carl Schwaner löysi väitetysti Etelä-Kalimantanin provinssissa Borneossa, Indonesiassa. Napoleonin veljenpoika Charles Lucien Bonaparte nimesi ja kuvasi lajin tieteelle, eikä siitä tehty muita havaintoja noin 180 vuoteen, minkä myötä linnun ajateltiin jo kuolleen sukupuuttoon. Kaksi paikallista Etelä-Kalimantanin asukasta havaitsi linnun kuitenkin sattumalta sademetsässä lokakuussa 2020 ja onnistuivat ottamaan sen kiinni valokuvaamista varten, minkä jälkeen he vapauttivat yksilön ja ilmoittivat siitä lintuharrastajille. Alueen asiantuntijat vahvistivat linnun säderintatimaliksi. Löydetty yksilö poikkesi jonkin verran ulkonäöltään aiemmin tunnettuun yksilöön verrattuna, erityisesti värikalvon, nokan ja koipien värityksessä. Metsien sekä samalla elinympäristön häviäminen on luultavasti suuri uhka linnun olemassaololle.
Elokuvavuosi 1981

Elokuvavuosi 1981 oli Helsingin Sanomien Helena Yläsen mukaan ”ontuva”, mikä johtui muun muassa lakkojen ja muiden talousmyllerrysten aiheuttamasta amerikkalaiselokuvien tuotannon hidastumisesta. Suomen elokuvateattereissa yhdysvaltalaisten laatuelokuvien puutetta paikattiin hänestä pikemminkin saman maan ala-arvoisella kauhu- ja väkivaltatuotannolla kuin eurooppalaisella laatuelokuvalla. Neuvostoliittolaista elokuvatarjontaa ”hirveine viihdepaketteineen” Ylänen piti erityisen kehnona. Elokuvateatterivuoden pelastajina hän näki Mika Kaurismäen esikoiselokuvan Valehtelija sekä monet klassikkoelokuvien uusintaensi-illat, joissa nähtiin muiden muassa Ninotchka (1939), Ozun Perhetarina (1961) ja Kurosawan Seitsemän samuraita (1954) 40 minuuttia aiempaa pidempänä versiona.
Suomen elokuvatilastoja 1981

Suomalaiset kävivät elokuvateattereissa vuonna 1981 kaikkiaan noin 9,7 miljoonaa kertaa. Keskimäärin kukin suomalainen kävi elokuvissa 2,03 kertaa. Vuoden lopussa Suomessa oli 362 elokuvateatteria, jotka järjestivät vuoden 1981 aikana yhteensä 176 309 näytöstä. Teattereissa kiersi 1 686 elokuvaa. Ensi-iltaelokuvia tuotiin teattereihin 262, ja niistä oli suomalaisia 16.
Suomen elokuvatilastoja 1981 > Suomen katsotuimmat 1981

Suomessa eniten teatterikatsojia saaneet elokuvat vuonna 1981 olivat:
Kadonneen aarteen metsästäjät (1981), 510 790 katsojaa
007 – Erittäin salainen (1981), 469 341 katsojaa
Uuno Turhapuron aviokriisi (1981), 452 656 katsojaa
Tyttö joka kävi intin (1980), 296 886 katsojaa
Mieletön maailmanhistoria (1981), 253 506 katsojaa
Kiljusen herrasväki (1981), 237 792 katsojaa
Postimies soittaa aina kahdesti (1981), 196 119 katsojaa
Tavallisia ihmisiä (1980), 189 544 katsojaa
Vanha suola janottaa (1980), 166 842 katsojaa
Caligula (1979), 166 559 katsojaa
Uudet elokuvat > Suomalaiset ensi-iltaelokuvat

Hullu kesä, ohj. Tapio Parkkinen
Kaikenlaisia karkulaisia, ohj. Visa Mäkinen
Kiljusen herrasväki, ohj. Matti Kuortti
Pedon merkki, ohj. Jaakko Pakkasvirta
Pölhölä, ohj. Pertti Reponen
Rokki Diggari, ohj. Jouko Lehmuskallio
Saimaa-ilmiö, ohj. Aki ja Mika Kaurismäki
Syöksykierre, ohj. Tapio Suominen
Uuno Turhapuron aviokriisi, ohj. Ere Kokkonen
Valehtelija, ohj. Mika Kaurismäki
Yö meren rannalla, ohj. Erkko Kivikoski
Uudet elokuvat > Ulkomaisia elokuvia

Arthur
Cannibal Ferox
Enter the Ninja
Erittäin salainen
Evil Dead – kauhun riivaamat
Excalibur – sankarin miekka
Gallipoli
Halloween 2 – Tappajan paluu
Henkeen ja vereen
Ihmissusi Lontoossa
Kadonneen aarteen metsästäjät
Kanuunankuularalli
Kultalampi
Mad Max 2 – asfalttisoturi
Mieletön maailmanhistoria
Mies joka näki huomisen
Pekka Töpöhäntä
Perjantai 13. päivä, osa 2
Petosten kehässä
Punaiset
Scanners – tappava ajatus
Silmä silmästä
Sukellusvene U-96
Topi ja Tessu
Tulivaunut
Vabank
Aiheesta muualla

Elokuvavuosi 1981 Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Bjørken kirkko (Nannestad)

| Bjørken kirkko Bjørke kirke |
| --- | --- |
 Kirkko vuonna 2011.
Sijainti:  Nannestad, Norja
Kirkkokunta:  Norjan kirkko
Hiippakunta:  Borgin hiippakunta
Rakentamisvuosi:  1697
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  162
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Bjørken kirkko (norj. Bjørke kirke) on Nannestadin kunnassa Norjassa sijaitseva puinen pitkäkirkko vuodelta 1697.
Kuvia

Kirkkosalia alttarille päin
Urkuparvi
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Bjørken kirkko (Nannestad) Wikimedia Commonsissa
Milton Casco

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Milton Óscar Casco
Syntymäaika: 11. huhtikuuta 1988 (ikä 36)
Syntymäpaikka: Maria Grande, Argentiina
Pelipaikka: vasen laitapuolustaja
Pituus: 170 cm
Seura
Seura: Newell’s Old Boys
Pelinumero: 15
Junioriseurat
: Atlético Maria Grande
: Gimnasia y Esgrima La Plata
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2009–2012 | Gimnasia y Esgrima La Plata | 72 | (0) |
| 2012–2015 | Newell’s Old Boys | 82 | (5) |
| 2015– | River Plate | 190 | (3) |
| Yhteensä | Yhteensä | 344 | (8) |
Maajoukkue
| 2015– | Argentiina | 3 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 28.10.2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 28.10.2024.
Milton Óscar Casco (s. 11. huhtikuuta 1988 Maria Grande) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Hän on edustanut vuodesta 2015 Argentiinan Primera Divisiónissa pelaavaa River Platea.
Casco teki ensiesiintymisensä Argentiinan Primera Divisiónissa 13. kesäkuuta 2009, kun hänen edustamansa Gimnasia y Esgrima La Plata hävisi vieraissa Colonille maalein 0–2. Casco pelasi seurassa yhteensä 41 ottelua pääsarjatasolla ja 31 ottelua toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Heinäkuussa 2012 hän siirtyi Primera Divisiónissa pelaavaan Newell’s Old Boysiin. Hän pelasi joukkueessa kolme vuotta, kunnes siirtyi River Plateen noin kahden ja puolen miljoonan euron siirtohinnalla.
Argentiinan maajoukkueessa Casco pelasi ensimmäisen ottelunsa 7. kesäkuuta 2015, kun joukkue voitti Bolivian maalein 5–0. Hänet valittiin maajoukkueeseen Copa Américassa 2015.
Kiipeily kesäolympialaisissa 2020 – naisten turnaus

Naisten turnaus kiipeilyssä Tokion olympialaisissa 2020 käytiin Aomi Urban Sports Parkissa. Karsintakierros kilpailltiin 3. elokuuta ja loppukilpailu 5. elokuuta. Turnaukseen osallistui 20 urheilijaa. Kilpailun voitti slovenialainen Janja Garnbret, toiseksi tuli japanilainen Miho Nonaka ja kolmas oli japanilainen Akiyo Noguchi.
Karsinnat

Olympiapaikkoja oli 20 urheilijalle. Näistä yksi paikka oli varattu isäntämaa Japanille. Seitsemän paikkaa oli jaossa maailmanmestaruuskilpailuissa. Kuusi paikkaa ratkaistiin erillisessä karsintaturnauksessa marras-joulukuussa 2019. Näiden lisäksi jokaisella viidellä maanosalla oli omat karsintaturnaukset, joista pääsi yksi kiipeilijä olympialaisiin. Lisäksi olympialaisiin kutsuttiin yksi kiipeilijä. Yhdestä maasta sai osallistua korkeintaan kaksi urheilijaa olympiaturnaukseen.
| Karsintatapa | Ajankohta | Paikat | Kiipeilijä(t) |
| --- | --- | --- | --- |
| Isäntämaa |  | 1 |  Miho Nonaka (JPN) |
| Maailmanmestaruuskilpailut 2019 | 20. – 21. elokuuta 2019 | 7 |  Janja Garnbret (SLO)    Akiyo Noguchi (JPN)    Shauna Coxsey (GBR)    Aleksandra Mirosław (POL)    Petra Klingler (SUI)    Brooke Raboutou (USA)    Jessica Pilz (AUT) |
| Karsintaturnaus | 28. marraskuuta – 1. joulukuuta 2019 | 6 |  Julia Chanourdie (FRA)    Mia Krampl (SLO)    Iuliia Kaplina (RUS)    Kyra Condie (USA)    Laura Rogora (ITA)    Song Yiling (CHN) |
| Amerikan karsintaturnaus | 27. helmikuuta – 1. maaliskuuta 2020 | 1 |  Alannah Yip (CAN) |
| Euroopan karsintaturnaus | 16. – 18. huhtikuuta 2020 | 1 |  Viktorija Meškova (RUS) |
| Oseanian karsintaturnaus | 18. – 19. huhtikuuta 2020 | 1 |  Oceana Mackenzie (AUS) |
| Afrikan karsintaturnaus | 1. – 3. toukokuuta 2020 | 1 |  Erin Sterkenburg (RSA) |
| Aasian karsintaturnaus |  | 0 |  |
| Käyttämättömät paikat |  | 2 |  Seo Chae-hyun (KOR)    Anouck Jaubert (FRA) |
Kilpailu formaatista

Vuoden 2020 kesäolympialaisissa kiipeilyssä kilpailtiin kolmen eri lajin yhdistelmässä. Ensimmäisenä lajina oli nopeuskiipeily, seuraavan boulderointi ja viimeisenä lead. Nopeuskiipeilyssä kiipeilijät kiipesivät toisiaan vastaan niin, että aina nopeampi eteni seuraavalle kierrokselle. Boulderoinnissa kiipeilijät kiipesivät yksi kerrallaan boulder-reittejä näkemättä toistensa yrityksiä. Jokainen kiipeilijä sai käyttää jokaiseen reittiin neljä minuuttia aikaa. Tuloksissa otettiin ensin huomioon loppuun asti kiivettyjen eli topattujen reittien määrä ja zone-otteelle asti kiivettyjen reittien määrä, minkä jälkeen huomioitiin käytetyt yritykset. Leadissä kiipeilijät yrittivät kiivetä korkeammalla seinällä olevaa reittiä mahdollisimman pitkälle yhdellä yrityksellä. Tässäkään he eivät saaneet muiden yrityksiä nähdä.
Kokonaistuloksissa kiipeilijän sijoitus jokaisessa kolmessa lajissa kerrottiin keskenään. Voittaja oli se, jonka pistemäärä jäi pienimmäksi. Finaaliin pääsi karsinnan kahdeksan parasta.
Karsintojen tulokset > Speed

| Sijoitus | Kiipeilijä | Sijoitus | Kiipeilijä |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Aleksandra Mirosław (POL) | 11. |  Jessica Pilz (AUT) |
| 2. |  Anouck Jaubert (FRA) | 12. |  Brooke Raboutou (USA) |
| 3. |  Song Yiling (CHN) | 13. |  Oceana Mackenzie (AUS) |
| 4. |  Miho Nonaka (JPN) | 14. |  Janja Garnbret (SLO) |
| 5. |  Iuliia Kaplina (RUS) | 15. |  Viktorija Meškova (RUS) |
| 6. |  Alannah Yip (CAN) | 16. |  Shauna Coxsey (GBR) |
| 7. |  Kyra Condie (USA) | 17. |  Seo Chae-hyun (KOR) |
| 8. |  Julia Chanourdie (FRA) | 18. |  Mia Krampl (SLO) |
| 9. |  Akiyo Noguchi (JPN) | 19. |  Laura Rogora (ITA) |
| 10. |  Petra Klingler (SUI) | 20. |  Erin Sterkenburg (RSA) |
Karsintojen tulokset > Boulder

| Sijoitus | Kiipeilijä | Sijoitus | Kiipeilijä |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Janja Garnbret (SLO) | 11. |  Kyra Condie (USA) |
| 2. |  Brooke Raboutou (USA) | 12. |  Oceana Mackenzie (AUS) |
| 3. |  Akiyo Noguchi (JPN) | 13. |  Anouck Jaubert (FRA) |
| 4. |  Shauna Coxsey (GBR) | 14. |  Mia Krampl (SLO) |
| 5. |  Seo Chae-hyun (KOR) | 15. |  Julia Chanourdie (FRA) |
| 6. |  Viktorija Meškova (RUS) | 16. |  Alannah Yip (CAN) |
| 7. |  Laura Rogora (ITA) | 17. |  Erin Sterkenburg (RSA) |
| 8. |  Miho Nonaka (JPN) | 18. |  Iuliia Kaplina (RUS) |
| 9. |  Jessica Pilz (AUT) | 19. |  Song Yiling (CHN) |
| 10. |  Petra Klingler (SUI) | 20. |  Aleksandra Mirosław (POL) |
Karsintojen tulokset > Lead

| Sijoitus | Kiipeilijä | Sijoitus | Kiipeilijä |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Seo Chae-hyun (KOR) | 11. |  Kyra Condie (USA) |
| 2. |  Jessica Pilz (AUT) | 12. |  Alannah Yip (CAN) |
| 3. |  Miho Nonaka (JPN) | 13. |  Shauna Coxsey (GBR) |
| 4. |  Janja Garnbret (SLO) | 14. |  Petra Klingler (SUI) |
| 5. |  Viktorija Meškova (RUS) | 15. |  Anouck Jaubert (FRA) |
| 6. |  Akiyo Noguchi (JPN) | 16. |  Oceana Mackenzie (AUS) |
| 7. |  Mia Krampl (SLO) | 17. |  Iuliia Kaplina (RUS) |
| 8. |  Brooke Raboutou (USA) | 18. |  Song Yiling (CHN) |
| 9. |  Julia Chanourdie (FRA) | 19. |  Aleksandra Mirosław (POL) |
| 10. |  Laura Rogora (ITA) | 20. |  Erin Sterkenburg (RSA) |
Karsintojen tulokset > Kokonaistulos

| Sijoitus | Kiipeilijä | Pisteet | Sijoitus | Kiipeilijä | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Janja Garnbret (SLO) | 56 | 11. |  Kyra Condie (USA) | 847 |
| 2. |  Seo Chae-hyun (KOR) | 85 | 12. |  Song Yiling (CHN) | 1026 |
| 3. |  Miho Nonaka (JPN) | 96 | 13. |  Julia Chanourdie (FRA) | 1080 |
| 4. |  Akiyo Noguchi (JPN) | 162 | 14. |  Alannah Yip (CAN) | 1152 |
| 5. |  Brooke Raboutou (USA) | 192 | 15. |  Laura Rogora (ITA) | 1330 |
| 6. |  Jessica Pilz (AUT) | 198 | 16. |  Petra Klingler (SUI) | 1400 |
| 7. |  Aleksandra Mirosław (POL) | 380 | 17. |  Iuliia Kaplina (RUS) | 1530 |
| 8. |  Anouck Jaubert (FRA) | 390 | 18. |  Mia Krampl (SLO) | 1764 |
| 9. |  Viktorija Meškova (RUS) | 450 | 19. |  Oceana Mackenzie (AUS) | 2496 |
| 10. |  Shauna Coxsey (GBR) | 832 | 20. |  Erin Sterkenburg (RSA) | 6800 |
Finaalin tulokset > Speed

| Sijoitus | Kiipeilijä |
| --- | --- |
1.:  Aleksandra Mirosław (POL)
2.:  Anouck Jaubert (FRA)
3.:  Miho Nonaka (JPN)
4.:  Akiyo Noguchi (JPN)
5.:  Janja Garnbret (SLO)
6.:  Jessica Pilz (AUT)
7.:  Brooke Raboutou (USA)
8.:  Seo Chae-hyun (KOR)
Finaalin tulokset > Boulder

| Sijoitus | Kiipeilijä |
| --- | --- |
1.:  Janja Garnbret (SLO)
2.:  Brooke Raboutou (USA)
3.:  Miho Nonaka (JPN)
4.:  Akiyo Noguchi (JPN)
5.:  Jessica Pilz (AUT)
6.:  Anouck Jaubert (FRA)
7.:  Seo Chae-hyun (KOR)
8.:  Aleksandra Mirosław (POL)
Finaalin tulokset > Lead

| Sijoitus | Kiipeilijä |
| --- | --- |
1.:  Janja Garnbret (SLO)
2.:  Seo Chae-hyun (KOR)
3.:  Jessica Pilz (AUT)
4.:  Akiyo Noguchi (JPN)
5.:  Miho Nonaka (JPN)
6.:  Brooke Raboutou (USA)
7.:  Anouck Jaubert (FRA)
8.:  Aleksandra Mirosław (POL)
Finaalin tulokset > Kokonaistulos

| Sijoitus | Kiipeilijä | Pisteet |
| --- | --- | --- |
| 1. |  Janja Garnbret (SLO) | 5 |
| 2. |  Miho Nonaka (JPN) | 45 |
| 3. |  Akiyo Noguchi (JPN) | 64 |
| 4. |  Aleksandra Mirosław (POL) | 64 |
| 5. |  Brooke Raboutou (USA) | 84 |
| 6. |  Anouck Jaubert (FRA) | 84 |
| 7. |  Jessica Pilz (AUT) | 90 |
| 8. |  Seo Chae-hyun (KOR) | 112 |
HB (yhtye)

| HB |
| --- | --- |

 HB esiintymässä Uusi Alku -tapahtumassa Lempäälässä tammikuussa 2010.
Tiedot
Toiminnassa:  2002–2016
Tyylilaji:  kristillinen metalli   sinfoninen metalli
Kotipaikka:  Forssa
Laulukieli:  suomi
Jäsenet:  Johanna Aaltonen, laulu   Antti Niskala, piano   Markus Malin, rummut   Tuomas Kannisto, basso  
Entiset jäsenet:  Miia Rautkoski, laulu   Tuomas Mäki-Kerttula, basso   Tommi Huuskonen, basso   Keijo Kauppinen, kitara   Janne Karhunen, kitara   Sofia Ylinen, kitara   Bob, kitara   Samuel Mäki-Kerttula, rummut  
Infobox OKNimi-testi OK: 
HB oli vuonna 2002 perustettu kristillinen, sinfonista metallia soittava forssalainen yhtye. Yhtye soitti jäähyväiskonserttinsa 10. joulukuuta 2016 Saksassa, Ennepetalissa järjestetyssä Christmas Rock Night -tapahtumassa. Vuonna 2002 julkaistun demolevyn jälkeen yhtye julkaisi seitsemän albumia: Uskon puolesta (2004), Enne (2006), Frozen Inside (2008), Piikki lihassa (2008), Pääkallonpaikka (2010), The Jesus Metal Explosion (2010) ja The Battle of God (2011) sekä singlet Turhaa tärinää? (2004) ja Perkeleitä (2009). Enne oli yhteensä neljä viikkoa Suomen virallisella top 40 -listalla, ollen parhaimmillaan sijalla 27. Pääkallonpaikka puolestaan oli ilmestyessään listan sijalla 5.
Yhtyeen musiikin tunnistettavia piirteitä ovat lievästi progressiiviset, selkeät kappalerakenteet, melodisen metallin kanssa vuorovaikuttava mahtipontinen kuoro ja sinfoniaorkesteri, laulaja Johanna Aaltosen hento, popahtava ulosanti sekä hartaalla tavalla melankolinen äänituotanto. Imperiumi.net kuvailee yhtyettä musiikiltaan helpommin omaksuttavammaksi kuin valtavirran sinfonisia metalliyhtyeitä. Antti Niskalan käsialaa olevat sanoitukset ovat suomeksi, selvästi hengellisiä ja sävyltään helluntailaisia.
Yhtye julkaisi englanninkielisen version Enne-levystä nimeltä Frozen Inside 23. huhtikuuta 2008. Albumilla vieraili melodisen death metal -yhtye Diablon Rainer Nygård, ja kappaleesta "It Is Time" tehtiin myös musiikkivideo. Albumi meni avausviikollaan sijalle 15 Suomen virallisella listalla ja sijalle 25 toisella viikolla. Uusin suomenkielinen levy Pääkallonpaikka julkaistiin Ristirockissa 2010 ja se ylsi Suomen virallisella listalla viidenneksi. Myöhemmin samana vuonna julkaistiin englanninkielinen levy The Jesus Metal Explosion, jonka nimikkokappaleesta tehtiin myös musiikkivideo. HB:n uusin levy The Battle of God julkaistiin Hollannissa The Xnoizz Flevo Festivalissa 20.8.2011. Albumi on englanninkielinen käännös yhtyeen aikaisemmasta albumista Uskon Puolesta täysin uusin sovituksin.
Maaliskuussa 2022 HB julkaisi YouTube-kanavallaan uuden musiikkivideon Praying For Europe.
Kokoonpano

Nykyiset jäsenet
Johanna Kultalahti (Aaltonen) – laulu (2002-2013, 2014–)
Antti Niskala – piano/kitara (2002–)
Tuomas Kannisto – basso (2009–)
Markus Malin – rummut (2007-2009, 2011–)
Entiset jäsenet
Keijo Kauppinen – kitara (2006-2007)
Tuomas Mäki-Kerttula – basso (2002-2008)
Tommi Huuskonen – basso (2008-2009)
Janne Karhunen – kitara (2007-2009)
Samuel Mäki-Kerttula – rummut (2002-2007, 2009-2011)
Bob Kanervo – kitara (2009-2011)
Sofia Ylinen – kitara (2009-2011)
Miia Rautkoski – laulu (2013-2014)
Samuel Mäki-Kerttula lopetti bändissä MN-festareille 2007, mutta tuli takaisin Markus Malinin tilalle lokakuussa 2009. Vuoden 2011 Can't U C the Crucifix -festivaaleilla Äänekoskella Samuel Mäki-Kerttula soitti jälleen viimeisen keikkansa, ja Markus Malin palasi rumpalin pallille.Tuomas Mäki-Kerttula lopetti bändissä MN-festareilla 2008. Hänet korvasi Tommi Huuskonen, jonka jäätyä pois bändistä syksyllä 2009 bassoa tuli soittamaan Tuomas Kannisto. Janne Karhunen oli jäänyt pois HB:n kuvioista saman vuoden helmikuussa, ja kitaristina Jannen jälkeen aloitti Bob. Vuoden 2011 lopussa Bob jätti HB:n. Vuoden 2013 alussa yhtyeen pitkäaikainen laulaja Johanna jätti bändin muutettuaan ulkomaille, ja hänen tilalleen tuli Miia Rautkoski. Johanna kuitenkin palasi laulajaksi toukokuussa 2014.
Julkaisut > Albumit

Uskon puolesta (julkaistu 4.2.2004)
Enne (pitkäsoitto, 2006, oli yhteensä neljä viikkoa Suomen virallisella top 40-listalla, ollen parhaimmillaan sijalla 27)
Frozen Inside (julkaistu 23.4.2008)
Piikki lihassa (Maata näkyvissä -festareilla 2008)(virallisella listalla sijalla 12 viikolla 47)
Pääkallonpaikka (julkaistu Ristirockissa 4.9.2010)
The Jesus Metal Explosion (julkaisu Maata näkyvissä -festareilla 20.11.2010)
The Battle of God (julkaistu Hollannissa The Xnoizz Flevo Festivalissa 20.8.2011)
Julkaisut > Singlet/ep:t

HB 2002 (Demo/EP, 2002)
Turhaa tärinää? (CDS, julkaistu Maata näkyvissä -festareilla 12.11.2004)
Perkeleitä (CDS, julkaistu Maata näkyvissä -festareilla 13.11.2009)
Mary (CDS, 2014)
Aiheesta muualla

Official Page Facebook
Yhtyeen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
HB Myspacessa (englanniksi)
HB (yhtye) Last.fm:ssä (englanniksi)
Johanna Aaltonen
Meksikon Grand Prix

|  Meksikon Grand Prix  |
| --- | --- |

Rata:  Autódromo Hermanos Rodríguez
Sijainti:  México, Meksiko
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  4,304 km
Kilpailun pituus:  71 kierrosta, 305,354 km
Eniten voittoja
Kuljettajat:   Max Verstappen (5) 
Tallit:  Red Bull Racing (5)
Viimeisin kilpailu (2024):
Voittaja:   Carlos Sainz   (Ferrari)
Voittoaika:  1:40.55,800
Toinen:   Lando Norris   (McLaren-Mercedes)
Kolmas:   Charles Leclerc   (Ferrari)
Paalupaikka
Kuljettaja:   Carlos Sainz   (Ferrari)
Paaluaika:  1.15,946
Nopein kierros
Kuljettaja:   Charles Leclerc   (Ferrari)
Kierrosaika:  1.18,336 (kierroksella 71)
Meksikon Grand Prix (vuodesta 2021 alkaen Méxicon Grand Prix) on Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka järjestetään Autódromo Hermanos Rodríguezin moottoriradalla Meksikon pääkaupungissa Méxicossa.
Historia

Meksikossa järjestettiin epävirallinen Formula 1 -sarjan osakilpailu vuonna 1962. Tämän jälkeen Meksikossa kilpailtiin Formula 1 -sarjan osakilpailut vuosina 1963–1970 ja 1986–1992. Talleista voitokkaimmat Meksikossa ovat olleet Lotus, McLaren, Williams ja Mercedes, jotka kukin ovat voittaneet Meksikon GP:n Formula 1 -sarjassa kolme kertaa. Kuljettajista eniten voittoja ovat ottaneet Jim Clark, Alain Prost, Nigel Mansell, Max Verstappen ja Lewis Hamilton, jotka ovat kukin voittaneet kilpailun kahdesti.
Vuonna 2003 alkoi liikkua huhuja siitä, että Meksikon Grand Prix palaisi vielä jonain päivänä Formula 1:siin uudella radalla ja joka tulisi maksamaan noin 70 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Rata olisi rakennettu lähelle Cancúnin kaupunkia. Vuoden 2006 Yhdysvaltojen GP:n jälkeen Bernie Ecclestone ilmoitti, että Meksikon Grand Prix voisi palata Formula 1 -sarjaan vuonna 2009. Meksikon GP:n paluuta sarjaan yritettiin järjestää Autódromo Hermanos Rodríguezin radalle.
Kilpailu palasi kalenteriin loka-marraskuussa 2015, jolloin Autódromo Hermanos Rodríguezin rataa oli parannettu nykyajan vaatimuksille. Kilpailua suunniteltiin alun perin ajettavaksi jo vuotta aiemmin. Kierroksia ajetaan nykyisin 71 kappaletta.