stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Säärintama
Matalapaineisiin liittyvät säärintamat

Rintamat liittyvät usein matalapaineisiin. Ne nimetään liikesuunnan mukaan. Rintamapinta on kolmiulotteinen asia ja kalteva lämpimään ilmamassaan päin (kylmä rintama saapuu ensin maanpinnalla, lämmin rintama ensin ylätroposfäärissä). Pintasääkartalla esitetään rintaman paikka lähellä maanpintaa. Rintaman paikka ylempänä troposfäärissä kuvataan esimerkiksi lentoliikennettä palvelevissa sääkartoissa.
Lämmin rintama on sellainen, jossa lämpimämpi ilmamassa voittaa alaa. Se merkitään punaisella viivalla, jossa on puolipyöreitä nuolenkärkiä rintaman liikkeen suuntaan.
Kylmä rintama on sellainen, jossa kahdesta ilmamassasta kylmempi voittaa alaa. Se merkitään sinisellä viivalla, jossa on kolmiomaisia nuolenkärkiä rintaman liikkeen suuntaan.
Nopea kylmä rintama
Hidas kylmä rintama
Stationäärinen rintama merkitään toisinaan ilmamassojen rajapintaan, joka ei liiku juuri kumpaankaan suuntaan. Sen merkissä punainen ja sininen vuorottelevat ja nuolet ja puolipallot osoittavat päinvastaisiin suuntiin.
Okluusiorintama on syntynyt, kun kylmä rintama on saavuttanut samaan matalapaineeseen kuuluvan lämpimän rintaman. Sen kohdalla lämpimämpi ilmamassa ei enää ulotu maanpinnalle asti, vaan on vain kieleke ylempänä ilmakehässä. Okluusiorintama merkitään violetilla viivalla, jossa kylmän ja lämpimän rintaman violetit symbolit ovat pareittain vierekkäin. Sen mukaan, millä tavalla kylmä ja lämmin rintama yhdistyvät, okluusiorintamat jaotellaan edelleen kylmään, lämpimään ja neutraaliin okluusioon. Okluusiotyyppi on varmimmin tunnistettavissa ja selitettävissä syöttövirtauksen avulla.
Nuoressa polaaririntaman matalapaineessa on yleensä havaittavissa kiilamainen vyöhyke keskileveysasteiden ilmamassaa, joka tunkeutuu polaarimassan keskelle. Kiilan etureunassa on lämmin rintama, takareunassa kylmä rintama. Kiilaa itseään sanotaan lämpimäksi sektoriksi. Koska kylmä rintama liikkuu nopeammin, se saavuttaa lämmintä rintamaa, ja ne yhdistyvät kiilan kärjestä alkaen okluusiorintamaksi. Niinpä keski-ikäisen matalapaineen rintamat muistuttavat kreikkalaista pientä lambda-kirjainta (λ). Vanhassa matalapaineessa okluusio on edennyt pitemmälle, ja okluusiorintaman pää alkaa kiertyä silmukalle.
Fysikaalisemmin sanottuna rintamat ovat advektion muutoskohtia, esimerkiksi lämmin rintama on tarkemmin lämpimän advektion takareuna maanpinnan lähellä, eli sen edessä lämpimämpi ilma valtaa alaa kylmemmältä.
Muun tyyppisiä rintamia

Sääkartoissa voidaan esittää myös pienialaisempia sääsysteemejä, ja ne liittyvät usein pilvien muodostumiseen. Ne voivat muuttua erittäin nopeasti, joten niitä ei usein merkitä karttoihin. Paikoitellen ne esiintyvät kuitenkin säännöllisesti, jolloin voidaan ilmoittaa esimerkiksi iltapäivällä yltyvästä tuulesta Suomenlahdella voimakkaan vesistöön liittyvän säärintaman yhteydessä.
Rintamia tai rintaman tyyppisiä systeemejä:
Kuiva rintama
Matalan sola
Kuuronauha
Mesomittakaavan konvektiivinen järjestelmä
Konvergenssivyöhyke
Shearin raja vyöhyke, jossa tuulen suunta tai voima muuttuu, jossa on kumpupilviä ja vahvoissa shearin rajoissa ukkosta.lähde?
Merituulirintama
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Säärintama Wikimedia Commonsissa
Pilvet kehittyvät yleensä rauhallisesti lämpimän rintaman yllä.
Kylmä rintama nostaa monesti korkeita, paksuja kuuropilviä.
Yhdysvaltojen kansallisen sääpalvelun (NWS) sääkartoilla käyttämiä rintamamerkintöjä. Neljä ensimmäistä ovat käytössä myös Euroopassa:

1. Kylmä rintama

2. Lämmin rintama

3. Stationaarinen rintama

4. Okluusiorintama

5. Pintamatalan sola

6. Kuuronauha, tuuliväänteen raja

7. Kuiva linja

8. Trooppinen aalto
9. Lämmin yläsola (Trowal)
Tess Wester

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Tess Wester |  Tess Wester |  Tess Wester |  |
Maa:   Alankomaat
Naisten käsipallo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Tanska 2015 |  |  |
|  Pronssia | Saksa 2017 |  |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Ruotsi 2016 |  |  |
|  Pronssia | Ranska 2018 |  |  |
Tess Wester (s. 19. toukokuuta 1993 Heerhugowaard) on alankomaalainen käsipalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Alankomaiden maajoukkueessa vuodesta 2012. Hän on saavuttanut MM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2015 ja pronssia vuonna 2017 sekä EM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2016 ja pronssia vuonna 2018. Hän pelasi Rion olympialaisissa 2016 Alankomaiden joukkueen sijoittuessa neljänneksi.
Wester on seuratasolla pelannut kotimaansa lisäksi Saksassa VfL Oldenburgissa vuosina 2011–2015 ja SG BBM Bietigheimissa 2015–2018 sekä Tanskassa 	Odense Håndboldissa vuodesta 2018.
Juhannustanssit (kappale)

| ”Juhannustanssit” Dingo |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: kesäkuu 1986
 Tuottaja(t): T. T. Oksala
 Tyylilaji: suomirock, hard rock
 Levy-yhtiö: Bang Trax
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 5.
Dingon muut singlet
| ”Kreivin sormus” 1986 | ”Juhannustanssit” 1986 | ”Levoton Tuhkimo (remix) / Nahkatakkinen tyttö ” 1992 |
Juhannustanssit on Dingon singlejulkaisu vuodelta 1986. Samalla se on viimeinen Dingon julkaisu 1980-luvulta. "Juhannustanssit"-kappaleella Dingo oli siirtynyt aiempaa tuotantoa huomattavasti raskaampaan suuntaan.
Single nousi Suomen virallisen singlelistan sijalle 5.
Kappaleet

Juhannustanssit (säv./san. Neumann)
Hullu Henri (säv. Pete Nuotio, san. Neumann)
Muut versiot

Porilaisyhtye Saijaa Saijaa teki oman versionsa kappaleesta ”Hullu Henri” vuoden 2017 Dingo-tribuuttilevylle Autiosaaren lautturi.
Kokoonpano

Pertti Neumann ‎– laulu
Jonttu Virta ‎– kitara
Pepe Laaksonen ‎– basso, laulu
Pete Nuotio ‎– kosketinsoittimet
Juha Seittonen ‎– rummut
Gunnar Westerholm

Gunnar Westerholm (26. kesäkuuta 1917 Helsinki – 10. joulukuuta 1976 Helsinki )  oli suomalainen jalkapalloilija.
Puolustajana pelannut Westerholm edusti urallaan Kiffeniä vuosina 1939–1946. Kaikkiaan hän pelasi neljän kauden aikana 33 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia. Westerholm pelasi Suomen maajoukkueessa yhden maaottelun vuonna 1943.
Toisena lajinaan Westerholm pelasi jääkiekkoa HSK:ssa ja KIF:ssa 1935-45.
Weissin alue

Weissin alueet ovat ferro­magneettisten aineiden kide­rakenteessa olevia pieniä alueita, joilla kaikkien atomien magneettinen momentti on saman­suuntainen. Ne ovat saaneet nimensä ranskalaisen fyysikko Pierre-Ernest Weissin mukaan (1865–1940).
Weiss esitti vuonna 1907, että ferro­magneettisissa aineissa on alueita, joissa atomien ("alkeismagneettien") magneettiset momentit suuntautuvat samoin silloinkin, kun ulkoista magneettikenttää ei ole. Tällaisten alueiden läpi­mitta on tyypillisesti välillä 10-3 ... 10-5 milli­metriä, ja niissä on kussakin noin 106 ... 109 atomia. Tällaisilla alueilla magneettisen momentin suunta liittyy aineen kide­rakenteeseen.,
Weissin alueiden sisällä aine on magnetoitunut kyllästys­arvoonsa saakka. Että useimmat rauta­kappaleet eivät kuitenkaan ole havaittavasti magneettisia, johtuu siitä, että niiden eri Weissin alueiden magneetti­kentät ovat eri suuntaiset ja kumoavat täten toisensa. Eri­suuntaisten Weissin alueiden välisiä raja­pintoja sanotaan Blochin seinämiksi.
Weissin alueet, kun ulkoista magneettikenttää ei ole (vasemmalla), heikossa (keskellä) ja vahvassa ulkoisessa magneettikentässä (oikealla)
Kun ferro­magneettinen aine tuodaan ulkoiseen magneetti­kentään, Blochin seinämät siirtyvät niin, että ne Weissin alueet, joissa magneettinen momentti on ulkoisen kentän suuntainen, laaje­ne­vat, kun taas ne, joissa sen suunta on päin­vastai­nen, pienenevät. Täten selittyy aineen magnetoitu­minen kentässä. Tarpeeksi voimakkaassa magneetti­kentässä koko kappaleen kaikkien atomien magneettiset momentit tulevat saman­suuntaisiksi. Kun ulkoinen kenttä poistetaan, Weissin alueet pyrkivät palautumaan ennalleen tiettyyn tasa­paino­tilaan. Esimerkiksi aineessa olevien epä­puhtauksien vuoksi tämä saattaa kuitenkin estyä, jolloin kappale jää pysyvästi magneettiseksi, kesto­magneetiksi.
H. J. Williams käytti vuosina 1947–1979 jauhe­malli­menetelmää ja sai tällä tavoin valo­kuvia, jotka osoittavat Weissin alueiden koot ja muodot. Tässä hän käytti kolloidista hienoksi jauhettua ferro­magneettista ainetta, jolloin raja­pinnat saatiin näkyviksi mikro­skoopilla.
Weissin alueita on myös ferro­sähköisissä aineissa, jotka ovat analogisia ferro­magneettisille aineille. Niissä on alueita, joissa dipoli­momentit ovat saman­suuntaisia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Weissin alue Wikimedia Commonsissa
Antiikin Eleuthernan museo

| Antiikin Eleuthernan museo Μουσείο Αρχαίας Ελεύθερνας |
| --- | --- |
 Antiikin Eleuthernan museo.
Tyyppi:  arkeologinen museo
Sijainti:  Archaía Eléftherna, Réthymno, Kreeta, Kreikka
Perustettu:  2016
Kotisivut:  mae.uoc.gr
Koordinaatit:  35°19′12″N, 24°40′12″E
 fiAntiikin Eleuthernan museo 
   
Antiikin Eleuthernan museo (kreik. Μουσείο Αρχαίας Ελεύθερνας, Mouseío Archaías Eléfthernas) on arkeologinen museo Archaía Eléfthernan kylässä Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee antiikin Eleuthernan arkeologisen alueen lähellä ja esittelee kaupungin kaivauksissa tehtyjä löydöksiä.
Museon rakentaminen alkoi vuonna 2012 ja se avautui vuonna 2016. Se on Kreetan ensimmäinen museorakennus, joka toimii suoraan arkeologisen alueen yhteydessä, ja rakennettiin sen jälkeen, kun alueelta oli tehty merkittäviä löytöjä. Moderni museorakennus on kooltaan noin 1 800 m² ja käsittää kolme salia.
Kokoelmat

Museo esittelee Eleuthernan kaupungin vaiheita esihistoriasta noin ajalta 3000 eaa. aina keskiajalle noin vuoteen 1300 jaa. saakka, sekä paikan kaivauksia. Sali 1 esittelee erityisesti Eleuthernan julkista ja yksityistä elämää ja kaupungin kauppayhteyksiä. Sali 2 esittelee erityisesti kaupungin uskonnollista elämää ja kultteja. Sali 3 esittelee kaupungin hautausmailta nykyisin nimellä Orthí Pétra tunnetusta paikasta tehtyjä löytöjä.
Kokoelmiin kuuluu muun muassa veistoksia, pronssiesineitä, keramiikka, pienoispatsaita, koruja ja rahoja. Merkittävimpiä veistoksia on niin kutsuttu Eleuthernan kore, joka liittyy läheisesti tunnettuun, Louvressa olevaan Auxerren koreen. Merkittävimpiä esiteltyjä hautalöytöjä ovat papittarien hautojen löydöt lukuisine koruineen sekä sotilaan polttohauta, joka vastaa monin tavoin kuvausta Patrokloksen hautauksesta Homeroksen Iliaassa.
Museon kokoelmia.
Museon kokoelmia.
Museon kokoelmia.
Museon kokoelmia.
Pronssikilpi, 800/700-luku eaa.
Nuorta Dionysosta esittävä hermi.
Akhilleuksen elämää kuvaavaa reliefiä, 300-luku.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antiikin Eleuthernan museo Wikimedia Commonsissa
Μουσείο Αρχαίας Ελεύθερνας – Museum of Ancient Eleutherna. (kreikaksi) (englanniksi)
Presbyterian Church in America

| Presbyterian Church in America |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  kalvinismi
Teologia:  evankelikalismi
Hallinto:  presbyteerinen
Yhteistyötahoja:  NAE
Toiminta-alue:  Yhdysvallat
Perustettu:  1973
Irtautunut:  Presbyterian Church in the United States
Kirkkoon yhdistyneet:  Reformed Presbyterian Church, Evangelical Synod (1982) Christian Presbyterian Church (1995)
Seurakuntia:  1,934
Jäseniä:  393,528
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Presbyterian Church in America (lyh. PCA, aik. National Presbyterian Church) on Yhdysvaltojen toiseksi suurin presbyteerinen kirkkokunta. 2000-luvun alkupuolella kirkkokuntaan kuului yli 340 000 jäsentä ja 1400 seurakuntaa. Kirkon päätoimipaikka on Lawrencevillessä, Georgiassa.
Oppi

PCA:n oppi perustuu Westminsterin tunnstukseen sekä Westminsterin isoon ja pieneen katekismukseen. Kirkko tukeutuu vahvasti raamatun auktoriteettiin ja reformoituun perinteeseen perustuvaan käsitykseen armosta, jonka mukaan ihmiskunta on täysin turmeltunut ja Jumalan armo on vastustamaton niille, jotka Jumala on valinnut pelastukseen.
Naisten vihkiminen virkaan ei ole sallittua. Kirkkokuntaa johtavat paikallistasolla presbyteerit eli vanhimmat, aluetasolla presbyteerit ja koko kirkon tasolla yleiskokous.
Historia

Kirkon juuret ovat eteläisessä presbyteerikirkossa, Presbyterian Church in the United Statesissa (lyh. PCUS), joka hajaantui 1950- ja 1960-luvuilla yleistyneen teologisen liberalismin vuoksi vuonna 1973. Konservatiiviset presbyteerit turhautuivat kirkkokunnan yleiseen kehitykseen. PCA perustettiin 274 kirkon ja 41 000 jäsenen toimesta. Ensimmäisenä toimintavuotenaan kirkko käytti nimeä National Presbyterian Church, kunnes vaihtoi nimensä nykyiseen muotoon. Vuonna 1982 PCA:han liittyi toinen kirkkokunta, Reformed Presbyterian Church, Evangelical Synod.
Kannatusalueet

PCA:n suhteellisesti vahvimpia kannatusalueita osavaltioittain ovat Mississippi, Alabama, Etelä-Carolina, Tennessee ja Virginia. Yksittäisistä kaupungeista vahvimpia ovat Cleveland, Jackson, Chattanooga, Homosassa Spring ja Birmingham.
Jan Werner

| Mitalit> Maa:   Puola.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Puola.Miesten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Puola> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Montréal 1976 | 4×400 metriä |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Budapest 1966 | 4×400 metriä |  |
|  Kultaa | Ateena 1969 | 400 metriä |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1971 | 4×400 metriä |  |
|  Pronssia | Helsinki 1971 | 400 metriä |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Madrid 1968 | 4×364 metriä |  |
|  Kultaa | Belgrad 1969 | 4×390 metriä |  |
|  Kultaa | Sofia 1971 | 4×400 metriä |  |
|  Kultaa | Grenoble 1972 | 4×400 metriä |  |
|  Hopeaa | Belgrad 1969 | 400 metriä |  |
|  Hopeaa | Wien 1970 | 4×400 metriä |  |
Jan Werner (25. heinäkuuta 1946 Brzeziny – 21. syyskuuta 2014 Varsova) oli puolalainen pikajuoksija, jonka päämatka oli 400 metrin juoksu.
Werner saavutti Ryszard Podlasin, Zbigniew Jaremskin ja Jerzy Pietrzykin kanssa hopeaa Montréalin 1976 olympialaisissa 4 × 400 metrin viestissä ajalla 3.01,43. Olympiatasolla Werner kilpaili lisäksi Méxicossa 1968 ja Münchenissä 1972. Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa pitkässä viestissä vuonna 1966 ajalla 3.04,5  ja 400 metrillä vuonna 1969 ajalla 45,7 . Vuoden 1971 EM-kilpailuissa hän saavutti 400 metrillä pronssia ajalla 45,6  ja pitkässä viestissä hopeaa 3.03,6 .
Ennätykset

200 metrin juoksu: 20,4
400 metrin juoksu: 45,44
Liesel Westermann

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Liesel Westermann vuonna 1968. |  Liesel Westermann vuonna 1968. |  Liesel Westermann vuonna 1968. |  |
Maa:   Länsi-Saksa
Naisten yleisurheilu
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | México 1968 | kiekonheitto |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Budapest 1966 | kiekonheitto |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1971 | kiekonheitto |  |
Elisabeth (Liesel) Westermann (s. 2. marraskuuta 1944 Sulingen, Ala-Saksi) on saksalainen kiekonheittäjä ja olympiamitalisti. Hän paransi neljästi kiekonheiton maailmanennätystä vuosina 1967–1969.
Westermann saavutti Budapestin EM-kilpailuissa 1966 itäsaksalaiselle Christine Spielbergille 38 senttimetrin erolla hävinneenä hopeaa tuloksella 57,38 m. Méxicon 1968 olympialaisissa hän kilpaili maailmanennätyksen haltijana (62,54 m) ja saavutti hopeaa romanialaisen Lia Manoliun takana tuloksella 57,76 m. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän ei voinut kilpailla Länsi-Saksan boikotoidessa henkilökohtaisia lajeja. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän saavutti jälleen hopeaa tuloksella 61,68 m; kisan voitti maailmanennätyksen Westermannilta tuloksella 64,22 m vienyt neuvostoliittolainen Faina Melnik. Münchenin 1972 olympialaisissa Westermann sijoittui viidenneksi tuloksella 61,18 m. Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän sijoittui seitsemänneksi tuloksella 57,40 m.
São Paulossa 5. marraskuuta 1967 Westermann heitti ensimmäisenä naisena kiekkoa yli 60 metriä; tuloksellaan 61,26 m hän paransi yli 1,5 metrillä Tamara Pressin nimissä ollutta maailmanennätystä. Hän menetti toukokuussa 1968 ennätyksen Christine Spielbergille mutta otti sen jälleen nimiinsä heinäkuussa 1968 tuloksella 62,54 m. Hän paransi maailmanennätystä vielä kesäkuussa 1969 tulokseen 62,70 m ja syyskuussa 1969 tulokseen 63,96 m.
Tokion universiadeissa 1967 Westermann voitti kiekonheiton tuloksella 59,22 m ja kuulantyönnön vaatimattomalla tuloksella 15,30 m.
Bernhard Weimar

| Bernhard Weimar |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 16. elokuuta 1604 Weimar
Kuollut: 18. heinäkuuta 1639 (34 vuotta) Neuenburg am Rhein
Ammatti:  Frankenin herttua 1633–1634
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Protestantit (Saksa), Alankomaat, Ruotsi, Ranska
Palvelusvuodet:  1621–1639
Komentajuudet:  Ruotsi (1632–1634), Ranska (1635–1639)
Taistelut ja sodat:  Lützen 1632   Nördlingen 1634   Rheinfelden 1638   Breisach 1638
Sotilasarvo:  Kenraali (1632)
Bernhard Weimar (oikeastaan Bernhard Saksi-Weimar saks. Bernhard von Sachsen-Weimar) (16. elokuuta 1604 Weimar – 18. heinäkuuta 1639 Neuenburg am Rhein) oli saksalainen kenraali ja palkkasoturi kolmikymmenvuotisen sodan aikana. Hän taisteli protestanttien, Alankomaiden, Ruotsin ja Ranskan palveluksessa vuosina 1621–1639. Hän komensi Ruotsin armeijaa yhdessä Kustaa Hornin kanssa vuosina 1632–34 ja itsenäistä, Ranskan rahoittamaa armeijaa Reinillä 1635–1639. Hän oli Saksi-Weimarin herttuan Juhana III:n yhdestoista ja nuorin poika.
Sotilasura

Sotilasuransa Weimar aloitti kolmikymmenvuotisen sodan alussa palvelemalla vuosina 1621–23 ja 1625–27 protestanttien armeijassa. Hollannin armeijan palveluksessa hän oli vuosina 1623–25 ja 1627–30. Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolfin liittyessä kolmikymmenvuotiseen sotaan, Weimar siirtyi hänen palvelukseensa 1630.
Ruotsalaisten armeijassa Weimar yleni nopeasti, ollen mukana muun muassa Alte Vesten taistelussa. Jo Lützenin taistelussa 1632 hän oli ratkaisevassa roolissa voittaen taistelun, kun hän otti Ruotsin armeijan komentoonsa Kustaa II Aadolfin kaaduttua.
Weimar johti yhdessä Kustaa Hornin kanssa ruotsalaisten armeijaa Nördlingenin taistelussa 1634, jossa katoliset murskasivat ruotsalaiset.
Ura itsenäisenä palkkasoturina

Nördlingenin taistelun jälkeen Weimar johdatti protestanttisen armeijan rippeet Elsassiin ja siirtyi Ranskan palvelukseen vuonna 1635. Hän johti menestyksekkäästi Ranskan rahoittamaa, mutta itsenäistä armeijaa sotien Reinillä katolisia vastaan. Vuosina 1637-1638 Weimar saattoi toimia suhteellisen vapaasti Etelä-Saksassa, koska Matthias Gallasin johtama keisarillinen pääarmeija keskittyi Johan Banérin johtamien ruotsalaisten ahdisteluun Pohjois-Saksassa.
Kesällä 1637 Weimar taisteli menestyksekkäästi Franche-Comtéssa. Sotaretken jälkeen hän ylitti Reinin elokuun alussa Rheinaussa ja kohtasi Johann von Werthin johtamat keisarilliset taistelussa, jonka Weimar voitti. Syyskuussa Weimarin oli kuitenkin pakko vetäytyä takaisin Reinin länsirannalle, minkä jälkeen hän siirtyi talvimajoitukseen Baselin hiippakuntaan. Weimar ei ollut saanut Ranskan lupaamaa rahallista tukea, minkä vuoksi hänen armeijansa oli kutistunut alle 4 000 mieheen.
Talvella 1637–1638 Weimar teki onnistuneen sotaretken Korkea-Reinillä. Ensimmäinen menestys tuli, kun Hohentwielin linnoituksen komentaja siirtyi varuskuntansa kanssa Württembergin herttuan Eberhardin puolelta Weimarin puolelle. Tämän jälkeen Weimar otti haltuunsa Itävallan Waldstädten valtaamalla Reinin varrella olevat Säckingenin, Laufenburgin, Waldshutin. Hän voitti baijerilaiset Rheinfeldenissä, jonka jälkeen valtasi Rheinfeldenin, Neuenburgin ja Freiburgin. Tämän jälkeen hän piiritti Breisachia (elokuusta–joulukuuhun 1638) ja valtasi kaupungin katolisten auttamisyrityksistä huolimatta. Breisach oli tärkeä tukikohta espanjalaisen tien varrella.
Weimarin tavoitteena oli luoda valtauksistaan Elsassissa ja Reinillä oma herttuakunta, mutta hän kuoli isorokkoon ennen kuin pääsi sopimukseen kardinaali Richelieun kanssa. Tämän jälkeen Weimarin alainen myi vallatut linnoitukset Ranskalle, mikä johti Ranskan vaikutusvallan huomattavaan kasvuun alueella.
Abraham Wetter

Abraham Wetter (1690 Tukholma – 8. toukokuuta 1737 Helsinki) oli suomalainen porvari ja laivanvarustaja, joka toimi merkittävänä teollisuuden kehittäjänä ja Helsingin pormestarina.
Wetterin isä oli meritullintarkastaja Petter Wetter ja äiti Brita Eriksdotter. Wetterin puoliso vuodesta 1719 oli Birgitta Margareta Åhman. Heille syntyi kymmenen lasta. Yksi lapsista oli poika Gustaf, joka tuomittiin kuolemaan törkeästä purjehdusrikoksesta eli salakuljetuksesta. Kuolemantuomio muutettiin kuitenkin seitsemäksi kujanjuoksuksi sadan miehen rivin editse sekä kahdeksi vuodeksi kuritushuonetta. Gustaf selvisi raippatuomiosta hengissä.
Wetterin suku oli todennäköisesti alkujaan saksalainen ja saksankielinen, kuten monet aikakauden porvarisuvut Helsingissä. Paitsi sahamyllyn Helsingin pitäjän kirkonkylässä, Wetter omisti myös useita laivoja, joista suurin oli alkuperältään Helsingin edustalle uponnut venäläinen kaljuuttialus, jonka hän oli nostattanut ylös. Alus sai kunnostettuna saksankielisen nimen Die Stadt Hellsingfors. Se aloitti suolan tuonnin Hollannista ja romahdutti tärkeän suolan hinnan kaupungissa.
Vuonna 1725 Wetter sai ennakkoperintönä isältään Herttoniemen kartanon, mutta hänen jälkeensä se myytiin pois suvun hallusta. Isovihan aikana Wetter toimi tykistön ylisotatuomarina. Sodan ja venäläismiehityksen jälkeen hän nousi Helsingin pormestariksi vuonna 1722 ilman vaaleja, sillä monet kaupungista paenneista porvareista eivät miehityksen päätyttyä palanneet takaisin. Wetter toimi pormestarin virassa jälleenrakennuskautena kuolemaansa saakka, vuoteen 1737. Hän edusti Helsingin porvaristoa Tukholman valtiopäivillä 1723. Hänen seuraajansa pormestarina oli maatullintarkastaja Olof Bidenius Renhoorn. Forsius antaa Wetteristä lyhyen, mutta hyvän maininnan: ”Tätä herraa aikanaan kaupungin asukkaat suuresti rakastivat, koska hän kaikin tavoin oli koettanut edistää heidän parastaan.”lähde?
Wetterin mukaan nimettiin vuonna 1954 Porolahdentie Helsingin Herttoniemenrannassa ja Roihuvuoressa uudestaan Abraham Wetterin tieksi. Lähellä kulkee myös hänen isänsä mukaan nimetty Petter Wetterin tie.
Eino Wenäläinen

| Eino Wenäläinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1. maaliskuuta 1921 Turku
Kuollut: 10. heinäkuuta 1997 (76 vuotta) Vaasa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):   Suomi
Palvelusvuodet:  1941–1944
Taistelut ja sodat:  Jatkosota
Sotilasarvo:  alikersantti
Kunniamerkit:  Mannerheim-ristin ritari
Eino Edvin Wenäläinen (1. maaliskuuta 1921 Turku – 10. heinäkuuta 1997 Vaasa) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 38. Jääkäripataljoona 4:ssä konepistoolimiehenä palvellut Wenäläinen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 19. marraskuuta 1941. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä korpraali. Alikersantiksi hänet ylennettiin 26. toukokuuta 1942.
Siviilielämässä hän työskenteli rakennusmiehenä ja koneenasentajana. Hän työskenteli mm. rakennustyömailla Vaasassa vuosina 1946–69, sekä koneasentajana Etelä-Pohjanmaalla vuosina 1969–86. Hän oli myös Vaasan Reservinaliupseerien perustajajäsen ja kunniajäsen.
Mannerheim-ristin ritariksi

”Ylipäällikkö on pvm:llä 19.11.41 nimittänyt Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristin ritariksi korpraali Eino Edvin Venäläisen.

Korpraali Venäläinen on erikoisen rohkeana konepistoolimiehenä suorittanut monia menestyksellisiä tekoja. Taistelussa 21.7.41 [Salmissa] hän tuhosi vihollisen täydellisesti miehittämän kuorma-auton ainoankaan vihollisen pääsemättä pakoon. Uhkarohkeasti hän 24.7.41 kiersi [Kaukojärvellä] vihollisen konekivääripesäkkeen taakse, tuhosi siinä olleet viholliset ja kantoi haavoittuneen toverinsa aivan vihollisasemien edestä ja kiivaasta tulesta huolimatta turvaan omalle puolelle. Taistelussa 5.9.41 [Ilinskoessa] tuhosi käsikranaateilla viholliskorsun koko miehistön. Korpraali Venäläinen on kaikissa tilanteissa osoittautunut esimerkillisen urheaksi, innokkaaksi ja tehtävissään omantunnontarkaksi.”