Hebron
Historia

Arkeologisten löydösten perusteella Hebronin alueella on ollut ihmisasutusta jo vuonna 3200 eaa. ja mahdollisesti aikaisemminkin. Muinainen foinikialainen kaupunki sijaitsi nykyisin Jebal ar-Rumaydana tunnetulla tellillä ja paikalla lienee ollut jonkinlainen uskonnollinen merkitys kulttipaikkana. Lähellä telliä sijaitsee Makpelan luola, jonne Abraham on tarinan mukaan haudattu. Mooses mainitsee Hebronin Vanhassa testamentissa yhtenä kaupunkina, josta israelilaiset saisivat turvapaikan sen vallattuaan ja israelilaiset kukistivat ja surmasivat Hebronin foinikialaisen kuningas Hohamin Joosuan johdolla. Myöhemmin Daavid johti ensin Juudaa ja myöhemmin yhdistynyttä Israelin kuningaskuntaa Hebronista käsin, mutta maan pääkaupunki siirrettiin sittemmin Jerusalemiin. Hebron tuhoutui Juudas Makkabin johtamassa makkabilaiskapinassa vuonna 164 eaa. ja sen jälleenrakennutti Juudean kuningas Herodes, mutta se tuhoutui jälleen ensimmäisessä juutalaissodassa Rooman keisari Vespasianuksen joukkojen käsissä ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Josephuksen mukaan vuonna 76 jaa. Abrahamin haudalla oli tuolloin rakennus ja että sen lähellä kasvanut tammi houkutteli paikalle pyhiinvaeltajia. Ensimmäisen vuosisadan loppuun mennessä kaupunkiin oli muodostunut kristitty yhteisö ja pyhiinvaeltajat jatkoivat matkoja kaupunkiin Bysantin valtakunnan alaisuudessa.
Muslimit valtasivat Hebronin vuonna 635 ja umaijadit sekä abbasidit rakennuttivat kaupunkiin useita rakennuksia sen valtauksen jälkeen. Kaupunkia pidettiin tuolloin islamin uskon neljänneksi pyhimpänä paikkana. Ristiretkeläiset valtasivat kaupungin vuonna 1100 ja he rakennuttivat Abrahamin haudalle kirkon. Kirkko muuttui moskeijaksi muslimien vallatessa Hebronin takaisin vuonna 1187. Keskiajan aikana kaupungissa vierailivat Benjamin Tudelalainen (1170) ja Ibn Battuta (1326). Mamelukkien ja sittemmin Osmanien alaisuudessa Hebronista kasvoi paikallisen kaupan keskus, jossa myytiin sitä ympäröivän rikkaan maatalousalueen tuotteita, sekä tuotteita aavikoilta etelässä ja idässä. Jerusalemin ohella Hebron oli yksi al-Haramayn-tittelin saaneista kaupungeista, jollainen annettiin Mekan ja Medinan kaltaisille tärkeille pyhiinvaelluskohteille. Hebron oli pitkään Jerusalemin merkittävin kilpailija ja tämä on ilmentynyt esimerkiksi hebronilaisten ja jerusalemilaisten sukujen kilpailuna Osmanien ja sittemmin Palestiinan politiikassa.
Osmanien valta Hebronissa päättyi joulukuuhun 1917, jolloin sen miehittivät brittijoukot. Vuonna 1922 siitä tehtiin osa Palestiinan brittiläistä mandaattia. Pieni mutta vanha juutalainen vähemmistö kaupungissa päätyi brittihallinnon ja sionistien vastaisten mellakoiden kohteeksi vuonna 1929 ja surmansa sai noin 70 paikallista. Mellakoiden jälkeen britit siirsivät juutalaiset pois kaupungista. Israelin itsenäisyyssodan aikana vuonna 1948 Hebronin miehittivät Jordanian joukot ja paikalliset päättäjät äänestivät liittymisestä Jordaniaan vuonna 1950. Hebronilaisilla vaikuttajilla oli oleellinen asema Jordanian taloudellisessa kehityksessä 1950-luvulla ja kaupunki hyötyi yhteyksistään Ammaniin. Israel miehitti Hebronin kuuden päivän sodan aikana ja Hebronista tuli osa Länsirantaa Israelin sotilashallinnon alaisuudessa. Kaupungin viereen vuonna 1971 rakennettu Kiryat Arba oli ensimmäinen juutalainen siirtokunta Länsirannalla. Siirtolaisten ja paikallisten välit ovat olleet kireät ja kärjistyvät ajoittain väkivallaksi. Yhdessä verisimmistä tapauksista helmikuussa 1994 juutalaissiirtolainen ampui 29 muslimia moskeijassa. Syyskuussa 1995 Israel ja Palestiinan vapautusjärjestö allekirjoittivat sopimuksen, jonka mukaan Israel veti joukkonsa Länsirannan kaupungeista lukuun ottamatta Hebronia, jonne jäi armeijan yksiköitä suojaamaan siirtolaisia ja pyhiä paikkoja. Israelin armeija hallinnoi Hebronin H2-sektoria palestiinalaishallinnon hallitessa loppuosaa.