Leukakyhmy
Evoluutio > Toiminnallinen perspektiivi

Käytettävyyttä edistävästä näkökulmasta, ihmisen leukakyhmyn muodostaneen adaptaation arvellaan johtuneen joko pureskelun helpottumisesta tai puhekyvyn kehittymisestä kyhmyn takia. Osana leukakyhmyn kehitystä naaman alaosan muut piirteet painuivat taaksepäin kallossa, ja tämän siirtymän arvellaan johtuneen jostain biomekaanisesta edusta lyhentyneelle alaleualle. Yksi funktionaalista adaptaatiota puoltavista hypoteeseista liittää leukakyhmyn muodostumisen puhekykyyn—kyhmy siis sekä tukisi että antaisi tilaa erittäin aktiiviselle kielilihakselle. Hypoteesin kehitti ensimmäisenä Louis Robinson (1913). Puhekyvyn aikanaan oletettiin olevan nykyihmiselle ainutlaatuinen ominaisuus, ja tämä hypoteesi oli yritys liittää kyhmyn olemassaolo puheen antamaan adaptiiviseen etuun. Myöhemmät tutkijat ovat ottaneet aineksia Robinsonin hypoteesista ja muokanneet niitä tukeakseen erilaisia löydöksiä, mutta kielen aiheuttaman puheen aikaisen rasituksen vähentäminen on yhdistävä tekijä näissä kaikissa. Hypoteesia on kuitenkin kritisoitu puuttuvien todistusaineistojen varjossa; keskeinen osa hypoteesia on väite, että muut Homo-suvun ihmiset eivät kyenneet puheeseen puuttuvan leukakyhmyn takia. Antropologit ovat kuitenkin todenneet muiden ihmislajien todennäköisesti kyenneen kommunikaatioon niiden rakentamien monimutkaisten yhteiskuntien nojalla, mikä heikentää puhehypoteesin todennäköisyyttä.
Toisena funktionaalisena hypoteesina pidetään leukakyhmyn adaptaatiota pureskelun helpottamisessa. William L. Hylander (1985) oli pureskeluhypoteesin kehitykselle tärkeä henkilö, ja hän nimitti leukaluuhun kohdistuvat rasittavat voimat etuhammaspurennassa ja pureskelussa. Näistä rasittavista voimista tärkeimmät ovat leukanivelen taipuminen (coronal bending) ja alaleuan sivusuuntainen taipuminen (wishboning). Hylander tutki näitä voimia alun perin makakeissa ja hänen aineistojaan on käytetty useasti tämän hypoteesin tutkimuksessa, mutta myöhemmät elektromyografiset analyysit ovat osoittaneet makakien leukaluiden kokemat voimat samanlaisiksi kuin ihmisen leukaluiden. Leukanivelen taipumisessa muiden leukakyhmyttömien Homo-suvun ihmislajien leukaluut eivät ole osoittautuneet heikommaksi rasitukselle, ja sivusuuntaisessa taipumisessa kyhmyn luukonsentraation on teoreettisesti osoitettu jopa pahentavan voiman vaikutusta luuhun. Leukakyhmyn evoluutio tapahtui myös samaan aikaan kun teknologiset kehitykset, kuten ruuan kypsentäminen, pienensivät leukaluun rasituksen merkitystä pureskelussa, jättäen tämänkin hypoteesin epätodennäköiseksi.
Toiminnallisten hypoteesien vastakohtana on hypofunktioesitys, jonka mukaan leukakyhmy on pelkkä hyödytön evolutiivinen jäänne. Leukakyhmyllä olisi siis ollut jossain vaiheessa joko ihmisen tai jonkin sen esi-isälajin kehitystä adaptiivinen tarkoitus, mutta tämä on menetetty sukupolvien myötä. Näistäkin hypoteeseista on kuitenkin useita eri versioita, jotka lähinnä vaihtelevat siinä olettavatko ne kyhmyn turhaksi tulon pelkän geneettisen ajautumisen syyksi vai aktiivisen evoluution sivutuotteeksi. Näistä kahdesta hypoteesiryhmästä ensimmäistä pidetään epätodennäköisenä leukakyhmyn erittäin nopean evoluution vuoksi, ja jälkimmäinen ei ole onnistunut selittämään miksi juuri leukaluun alin osa pysyi paikallaan muiden osien painuessa naamassa taaksepäin.