stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ultraviolettisäteily

Sähkömagneettisen säteilyn aallonpituudet.
Ultraviolettisäteily (lyh. UV-säteily) on esimerkiksi auringosta, loiste- tai halogeenivalaisimesta tai ultraviolettilampusta peräisin olevaa sähkömagneettista säteilyä. Sen aallonpituus on lyhyempi kuin näkyvän valon, mutta pidempi kuin röntgensäteilyn. Lyhyt aallonpituus merkitsee sitä, että ultraviolettisäteilyn taajuus ja vastaavasti fotonin energia on suurempi.
Auringonpaisteen UV-säteily nostaa välittömästi ihmisen vireystilaa, koska se ärsyttää talamus-nimisen aivoalueen hermosoluja.selvennä Lisäksi se lisää hermovälittäjäaine serotoniinin ja dopamiinin tuotantoa.
UV-säteily on myös mutageenista eli geenivaurioita aiheuttavaa, mikä johtaa ihmisillä ihon rypistymiseen vuosikymmenten saatossa sekä toisinaan myös ihosyöpään. UV-säteily haurastuttaa myös monia materiaaleja.
Ultraviolettisäteily jaetaan A-, B- ja C-säteilyalueeseen pääasiassa säteilyn ihmisterveyteen ja ympäristöön aiheuttamien vaikutusten mukaan. Näistä ensimmäinen tunkeutuu syvimmälle kudoksiin ja läpäisee myös lasia.
UVA-säteily, aallonpituus 315–380 nm
UVB-säteily, aallonpituus 280–315 nm
UVC-säteily, aallonpituus 100–280 nm
Ultraviolettisäteily on lämmittävää, ja UVC-säteily jopa polttavaa. Ultraviolettisäteilyllä on mahdollista tappaa bakteereja, minkä vuoksi sitä käytetään juomaveden puhdistamiseen ja esimerkiksi kirurgien leikkausvälineiden steriloimiseen.
Ultravioletti tarkoittaa kirjaimellisesti ”violetin takaista”, missä sana ultra on latinaa. Violetilla on näkyvän valon väreistä lyhyin aallonpituus. Ultraviolettisäteilyä kutsutaan usein mustavaloksi, koska se on ihmissilmälle näkymätöntä. Sen yhteydessä mahdollisesti näkyvä valo on väriltään tummanviolettia.
Löytäminen

Pian infrapuna- eli lämpösäteilyn löytämisen jälkeen, saksalainen fyysikko Johann Wilhelm Ritter alkoi tutkia näkyvän valon spektrin toista päätä. Vuonna 1801 valoherkän kemikaalin hopeakloridin avulla Ritter osoitti kauimmaisten violettien aallonpituuksien jälkeen olevan vielä säteilyä. Ritter kutsui säteilyä ”kemikaalisäteiksi”.
Käyttökohteet > Valaistus

Tunnetuin ultraviolettisäteilyn käyttökohde lienee mustavalolamppu. Se on loisteputki, joka lähettää pitkäaaltoisinta UVA-säteilyä sekä vähän violettia valoa. Mustavalolampun lasi on usein violetti, jolloin mahdollisesti näkyvä violetti valo saadaan häivytetyksi. Ultraviolettisäteily on sellaisenaan ihmissilmälle näkymätöntä, mutta kohdistettaessa UV-säteilyä tiettyihin materiaaleihin ne hohtavat kirkkaina fluoresenssin tai fosforesenssin vaikutuksesta. Mustavalolamppuja käytetään muun muassa erikoisefektien luomiseen ja setelien aitouden varmentamiseen. Hieman lyhytaaltoisempaa UVA-säteilyä lähettäviä mustavalolamppuja käytetään solariumissa.
Valaisimissa ultraviolettisäteilyä hyödynnetään laajalti. Loisteputkivalaisimet tuottavat ultraviolettisäteilyä ylläpitämällä sähköpurkausta alipaineistetussa elohopeakaasussa. Valaisimen sisäpinta on päällystetty erilaisilla loisteaineilla, jotka absorboivat ultraviolettisäteilyä. Absorptiossa saatu energia virittää loisteaineen atomin korkeammalle energiatasolle, mistä se spontaanisti palautuu, emittoiden samalla näkyvän valon fotonin. Eri loisteaineet tuottavat erilaisen spektrin; niitä yhdistelemällä voidaan muokata lampun tuottama näkyvä valo halutunlaiseksi. Valaisimen lasi suodattaa ultraviolettisäteilyn kokonaan, joten sitä ei pääse lampun ulkopuolelle. Elohopealampuissa pääasiallinen säteily on UVC-alueella, joten suojalasin puuttuminen olisi vaarallista. Hehkulampun säteilystä vain alle sadasosa on ultraviolettisäteilyä. Ultraviolettisäteilyä lähettävään lamppuun perustuvat eräät kärpäsloukut, jossa ultraviolettivalo houkuttelee hyönteistä ja lähelle tullessaan se osuu korkeajänniteiseen ansaan ja saa surmansa.
Käyttökohteet > Tähtitiede

Tähtitieteessä erittäin kuumat kappaleet lähettävät ultraviolettisäteilyä Wienin lain mukaan. Avaruuden kappaleita on mahdollista tutkia ultraviolettisäteilyn avulla, sillä varsinkin nuoret tähdet lähettävät paljon ultraviolettisäteilyä. Tutkimista rajoittaa maata suojaava otsonikerros, joten tutkimukset tehdään avaruudesta käsin.
Käyttökohteet > Eläinten aistit

Jotkin eläimet, kuten linnut, matelijat ja hyönteiset, näkevät UVA-säteilyä. Kukkien, hedelmien ja virtsan väri korostuu ultraviolettivalossa, joten sen näkemisestä on eläimille hyötyä. Ihmisenkin verkkokalvo rekisteröisi ultravioletin, mutta tavallisesti mykiö estää sen.
Käyttökohteet > Vitamiinisynteesi

Yksinomaan kasvisruokavaliota noudattavat eläinlajit tarvitsevat UVB-säteilyä D3-vitamiinisynteesiin, sillä niiden kasvisravinnossa ei ole merkittäviä määriä D3-vitamiinia. UVB-säteily muodostaa iholla D3-vitamiinia, joka on välttämätöntä elimistön kalsium-aineenvaihduntaan. UVB-säteily on siten elintärkeää esim. useimmille päiväaktiivisille liskoille ja kilpikonnille, mutta käärmeille ja yöaktiivisille liskoille UVB-säteilyn merkityksestä ei ole varmaa tietoa. Terraario-oloissa päiväaktiivisille matelijoille tarjotaan aina tarkoitukseen valmistettuja UVB-säteilyä emittoivia valaisimia.
Käyttökohteet > Desinfiointi

Ultraviolettisäteilyä käytetään desinfiointiin; suurienerginen UVC-säteily on tehokas keino bakteerien tappamiseen. Alun perin ultraviolettisäteily otettiin käyttöön jäteveden puhdistamisessa, mutta nykyisin yleisempi käyttökohde on juomaveden puhdistus. Myös uima-altaissa käytetään ultraviolettisäteilyyn perustuvia desinfiointilaitteita, jotka vähentävät kemikaalien tarvetta. Ultraviolettilampuilla desinfioidaan myös leikkaussaleja.
Käyttökohteet > Kovettaminen

Hammaslääkäri käyttää ultraviolettisäteilyä muovipaikkojen kovettamiseen.
Useat nykyaikaiset teollisesti käytettävät pintakäsittelyaineet ovat UV-kovettuvia, jolloin prosessi haihtuvien orgaanisten yhdisteiden (VOC-yhdisteiden) määrä voidaan minimoida. Kuivumisprosessissa pinnoitteesta ei haihdu juuri mitään, vaan nestemäisen pinnoitteen kuiva-ainepitoisuus on lähes 100 %, kun se perinteisissä vesi- ja liuotinmaaleissa voi olla reilusti alle puolet.
Auton ikkunalaseihin tulleita halkeamia korjataan UV-kovettuvan epoksin avulla.
Käyttökohteet > Tekokynnet

Ultraviolettisäteilyä käytetään myös geelikynsien (rakennekynsien) kuivattamiseen.
Auringon ultraviolettisäteily

Suurimpia ultraviolettisäteilyn tuottajia ovat erittäin kuumat kappaleet eli tähdet, joista meidän kannaltamme tärkeimpänä Aurinko. Aurinko säteilee kaikkia ultraviolettityyppejä. Säteilystä yhteensä noin 7 prosenttia on ultraviolettisäteilyä, mutta ilmakehän stratosfäärissä sijaitseva otsonikerros absorboi suurimman osan UV-B-säteilystä ja kaiken UV-C-säteilyn. Niinpä noin 99 prosenttia maahan saapuvasta ultraviolettisäteilystä on UV-A-tyyppiä. Otsonin eli kolmiatomisten happimolekyylien (O3) määrä ilmakehässä on kuitenkin vähentynyt, mm. ihmisen levittämien kemikaalien takia, ja siten maanpinnalle saapuvan ultraviolettisäteilyn määrä kasvaa jatkuvasti.
Auringon ultraviolettisäteily > Säteilyn voimakkuus

leveysaste: päiväntasaajan lähettyvillä säteily on voimakasta
vuodenaika: kesällä säteily on voimakasta
päivänaika: keskipäivällä ja alkuiltapäivästä säteily on voimakasta
sääolosuhteet: pilvet estävät säteilyä; pilvettömällä säällä voimakasta
korkeus: vuoristossa säteily on voimakasta
pintamateriaali: lumi ja vesi heijastavat säteilyä
Auringon ultraviolettisäteily > UV-indeksi

Ultraviolettisäteilyn voimakkuudesta tiedotetaan standardoidulla UV-indeksillä, mikä kertoo yksinkertaisella ja helposti ymmärrettävällä lukemalla ultraviolettisäteilyn voimakkuuden keskipäivällä säteilyn ollessa voimakkaimmillaan.
Terveysriskit

Ultraviolettisäteily on mutageenista eli se aiheuttaa DNA-vaurioita.. Vaikka UV-säteily ei ole  ionisoivaa säteilyä, sen energia on riittävän suuri aiheuttamaan DNA-vaurioihin johtavia fotokemiallisia reaktioita. UV-säteily on keskeisin melanooman eli vaarallisimman ihosyövän lisääntymiseen vaikuttanut tekijä. Suurimmassa riskiryhmässä ovat Xeroderma pigmentosumia sairastavat. Ultraviolettisäteily aiheuttaa myös kaihia ja vaurioittaa kollageenia vanhentaen ihoa. UV-säteilyn määrää lisäävä yläilmakehän otsonikato on lisännyt UV-säteilyn aiheuttamia terveyshaittoja, joista merkittävin lienee Ihosyöpä.
UV-säteily aiheuttaa terveysongelmia erytropoieettista protoporfyriaa ja XP-tautia (Xeroderma pigmentosum) sairastaville.
Terveysriskit > UVA

UVA-säteily tunkeutuu syvälle kudokseen, mutta polttaa 1000 × heikommin kuin UVB. 
UVA-säteilystä irtoava fotoni on UV-säteilyiden pienienergisin, mutta se vahingoittaa silti ihon kollageeni- ja elastiinisäikeitä. UVA-säteily aiheuttaa siten ihon valovanhenemista eli haurastumisesta ja jäykistymisestä johtuvaa veltostumista ja rypistymistä.
UVA-säteily tunkeutuu myös silmässä mykiöön asti ja aiheuttaa sen samentumista eli harmaakaihia. Osa suomalaisista kärsii UVA-herkkyydestä johtuvasta valoihottumasta.
UVA-säteily saattaa myös aiheuttaa geenivaurioita ja siten ihosyöpää. Tämä koskee myös solariumien UVA-säteilyä
Iho ruskettuu, kun UV-fotoni osuu melanosyytteihin eli ihon väriainetta melaniinia muodostaviin soluihin.
Terveysriskit > UVB

UVB-säteily aiheuttaa kaihia, heikentää immuunipuolustusjärjestelmää ja voi lisäksi aiheuttaa silmissä valonarkuutta ja vetisyyttä. Joka viides suomalainen kärsii UVB-herkkyydestä johtuvasta monimuotoisesta valoihottumasta (MMVI).
UVB-säteily lisää myös riskiä sairastua ihosyöpään ja on esimerkiksi nopeasti yleistyneen melanooman suurin riskitekijä. Ultraviolettisäteily muuntaa ihosolujen DNA:ta aiheuttaen tymiinien välille kovalenttisia sidoksia, jolloin syntyy tymidiinia. Tymiinidimeeri aiheuttaa DNA-ketjuun "mutkan" tai taipuman, jonka yli DNA-polymeraasi ei pysty kulkemaan. Dimeeri ei mahdu DNA polymeraasin aktiiviseen kohtaan ja DNA-synteesi pysähtyy. Jos solu omat korjausmekanismit eivät pysty korjaamaan virhettä DNA-ketjussa, siihen syntyy pysyvä mutaatio. Mutaatiot voivat johtaa proteiinien vääränlaiseen laskostumiseen ja niiden toimintakyvyn muutokseen. Pahimmillaan DNA-mutaatiot voivat kokonaan estää tärkeiden proteiinien toiminnan, mikä voi johtaa solun säätelyjärjestelmien häiriintymiseen. Solun kontrolloimaton kasvu ja jakaantuminen johtavat edelleen syövän syntyyn. Säteilyn mutageenisyyden voi havaita altistamalla bakteereja ultraviolettisäteilylle.
Terveysriskit > UVC

UVC-säteily on vaarallisinta, koska sillä on säteilyalueista lyhin aallonpituus ja siten suurin fotonin energia. Se imeytyy kokonaan otsonikerrokseen. Otsoni absorboi voimakkaasti UVC-säteilyä, ja se myös synnyttää tavallisista happimolekyyleistä otsonia.
Ultraviolettisäteilyn myönteinen vaikutus on D-vitamiinin tuotannon mahdollistuminen ihossa. D-vitamiinin esiaste 7-dehydrokolesteroli (7-DHC) on fotosensitiivinen vain hyvin kapealla UV-valon aallonpituusalueella, n. 270–305 nm, mikä sijoittuu UVC- ja UVB-alueiden rajalle, suurimman herkkyyden ollessa 300 nm kohdalla. Tämä on aivan alimpia aallonpituuksia, mitä auringonvalosta saavuttaa maanpinnan. D-vitamiinisynteesin ylläpitäminen edellyttää siten ihon altistumisen melko runsaalle suurienergiaiselle säteilylle, mikä vaikeuttaa turvallisen annostelun saavuttamista.
D-vitamiinin puutos aiheuttaa osteomalasiaa ja osteoporoosia.
Ultraviolettisäteilyllä voidaan myös hoitaa ihotauteja, kuten psoriasista, aknea, atopiaa sekä punajäkälää. Hoitoon käytetään luonnonvalon lisäksi UVA- ja UVB- sekä SUP-lamppuja. SUP tulee sanoista Selective Ultraviolet Phototherapy.
Vaikutukset materiaaleihin

UV-säteily aiheuttaa vuosittain suuria kustannuksia tuhoamalla ihmisen valmistamien tuotteiden pintarakennetta. Säteily voi aiheuttaa pintarakenteessa muun muassa halkeilua, haalistumista, värimuutoksia ja rakkuloitumista. Tämän takia ulkokäyttöön tarkoitettujen tuotteiden UV-säteilyn kesto yleensä testataan ennen markkinoille päästämistä. Testaukseen on käytännössä kaksi mahdollisuutta. Luotettavimpia ovat ulkokenttäkokeet, jotka antavat todenmukaisia tuloksia, mutta ne kestävät varsin pitkään. Vaadittavaa aikaa on pyritty lyhentämään sijoittamalla suuria ulkotestauskenttiä alueille, jotka ovat voimakkaasti säälle ja auringolle alttiina. Merkittävimmät tällaiset kentät sijaitsevat Floridassa (korkea lämpötila ja suuri ilmankosteus) ja Arizonassa (korkea lämpötila ja pieni ilmankosteus).
Usein on huomattavasti nopeampaa testata säteilynkestoa laboratorioon sijoitetuissa, erikoisvalmisteisissa kaapeissa, joissa säteilyvaikutus moninkertaistetaan käyttämällä erikoislamppuja. Laboratoriotestauksessa ei kuitenkaan saada yhtä luotettavia tuloksia, johtuen prosessin huomattavasta nopeutuksesta ja siitä, ettei lamppujen säteilyspektri ole aivan samanlaista, kuin auringon UV-säteily.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suojaudu auringolta oikein Säteilyturvakeskus (STUK). Viitattu 29.12.2018.
Allen, Jeannie: Ultraviolet Radiation: How It Affects Life on Earth NASA Earth Observatory. 6.9.2001. Viitattu 29.12.2018. (englanniksi)
Ultraviolet radiation (EHC 160, 1994, 2nd edition) Chemical Safety Information from Intergovernmental Organizations. Viitattu 29.12.2018. (englanniksi)
UV-indeksin ennuste Ilmatieteen laitos. Viitattu 29.12.2018.
Sähkömagneettinen säteily
Sähkömagneettinen spektri: gammasäteily • röntgensäteily • ultraviolettisäteily • valo • infrapunasäteily • alimillimetrisäteily • mikroaallot • radioaallot
Radiotaajuusalueet: THF • EHF • SHF • UHF • VHF • HF • MF • LF • VLF • ULF • SLF • ELF
Valo: violetti • sininen • syaani • vihreä • keltainen • oranssi • punainen
Giannino Castiglioni

Giannino Castiglioni  (4. elokuuta 1884 Milano, Italia – 16. elokuuta 1971 Lierna) oli italialainen arkkitehti, kaupunkisuunnittelija, kuvanveistäjä ja muotoilija. Hän oli yksi 1900-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan.
Giannino Castiglionin pojat Achille ja Pier Giacomo Castiglioni tulivat myös tunnetuiksi muotoilijoina.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Giannino Castiglioni Wikimedia Commonsissa
Portal - kohtauksia elämästä S. Ambrogio Milanon katedraalista, ooppera Giannino Castiglioni, 1950 asennettu Duomo di Milano
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Yhdysvallat  Vatikaani 
Taiteenala:  Musée d'Orsay  Victoria  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani 
Muut:  IdRef
E. Myllymäki

E. Myllymäki Oy oli suomalainen Tampereella vuosina 1947–1988 toiminut linja-autoyritys. Yrityksen perustaja oli Eino Myllymäki.
Eino Myllymäki oli syntynyt Messukylässä maanviljelijän poikana ja toiminut linja-autonkuljettajana eri yrityksissä Tampereen seudulla vuodesta 1931. Hän sai luvan linja-autoliikenteelle Tampereen ja Lempäälän Kuljun välille vuonna 1946 yhdessä Kustaa Laakson kanssa, joka oli ryhtynyt ajamaan tätä linjaa jo vuonna 1925. Laakson kuoltua vuonna 1952 liikenne jäi yksin Myllymäen vastuulle. Myllymäki muodosti yrityksensä osakeyhtiöksi vuonna 1977.
E. Myllymäki Oy liikennöi Pyynikintori–Rantaperkiö–Peltolammi–Multisilta–Sääksjärvi–Höytämö-linjaa. Vuonna 1972 Myllymäki hankki toimintansa lopettaneen Anton Viitasen liikennöimän Tampere–Ruutana–Suinula-linjan kalustoineen. Vuonna 1988 Myllymäellä oli kymmenen linja-autoa.
Yritys siirtyi vuonna 1988 Länsilinjat Oy:n omistukseen. Länsilinjat yhdisti Myllymäen ajaman Tampere–Höytämö-linjan vuonna 1985 hankkimansa Linja-autoliikenne Veikko Viitanen Oy:n liikennöimään Siivikkala–Tampere-linjaan.
Aiheesta muualla

Suomen linja-automuseo : E. Myllymäki Oy:n aikatauluja 1970- ja 1980-luvuilta
Bussidata-sivusto : E. Myllymäki Oy:n kalustolista[vanhentunut linkki]
Kaarlo Uskela

| Kaarlo Uskela |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 4. maaliskuuta 1878 Tampere
Kuollut: 19. huhtikuuta 1922 (44 vuotta) Helsinki
Ammatti:  latoja, toimittaja
Uskonnollinen kanta:  ateisti
Kirjailija
Tyylilajit:  runous, proosa
Kirjallinen suuntaus: työläiskirjallisuus
Pääteokset:  Pillastunut runohepo, Vainovuosilta
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Kaarlo Uskela (4. maaliskuuta 1878 Tampere – 19. huhtikuuta 1922 Helsinki) oli suomalainen työläiskirjailija, lehtimies ja anarkisti. Hänet tunnetaan omintakeisesta ja terävästä satiiristaan, joka teki pilkkaa vallanpitävien, kirkon ja porvariston lisäksi myös muun muassa naisasialiikkeestä sekä jopa työväenliikkeestä. Mikään ei ollut Uskelalle pyhää. Hän ärsytti Suomen oikeistoa vielä toistakymmentä vuotta kuolemansa jälkeen, kun oikeus määräsi 1933 takavarikoitavaksi ja poltettavaksi runokokoelman Pillastunut runohepo.
Elämä ja tuotanto

Tamperelaisesta työläiskodista kotoisin ollut Uskela kouluttautui latojaksi ja työskenteli useissa kirjapainoissa. Anarkismiin hän tutustui asuessaan Ruotsissa vuodet 1900−1907. Uskela löysi Ruotsista myös puolisonsa, jonka kanssa hän eli pitkään avoliitossa. Pariskunta avioitui vasta keväällä 1917, häissä olivat paikalla muun muassa Uskelan tavoin anarkistina tunnettu kirjailija Arvid Järnefelt sekä Mathilda Wrede. Suomeen palattuaan Uskela toimitti muun muassa pilalehti Huvittajaa 1912–1913, mutta elätti itsensä pääosin tilapäistöillä kirjoittamalla työväenlehtiin erilaisia pakinoita, novelleja ja runoja. Niitä julkaisivat muun muassa SDP:n äänenkannattaja Työmies, pilalehti Paukku sekä sosialidemokraattisen nuorisoliiton lehdet Rynnäkköön ja Työläisnuoriso. Hänen ensimmäinen julkaistu teoksensa oli poliittinen pamfletti Yhteiskunnan varkaat, joka ilmestyi omakustanteena 1908. Ajatuksen kirjoittamisesta Uskela kertoi saaneensa latojana toimiessaan, jolloin hän omien sanojensa mukaan joutui lukemaan paljon ”roskakirjallisuutta”.
Sisällissodan jälkeen Uskela joutui Tammisaaren vankileirille, vaikka hän ei edes osallistunut taisteluihin punakaartien riveissä. Tammisaaressa hän kirjoitti vuonna 1921 julkaistun kokoelman Pillastunut runohepo. Myös Uskelan toinen pääteos, postuumisti vuonna 1923 ilmestynyt novellikokoelma Vainovuosilta käsittelee sisällissotaa ja on saanut innoitusta hänen vankileiriajoistaan. Kustannusyhtiöt Savukeidas ja Turbator julkaisivat molemmat uudelleen vuosina 2008 ja 2009. Uskelan muu tuotanto käsittää lähinnä lyhyitä satiirisia tarinoita ja runoelmia. Useimmat niistä joutuivat 1910-luvulla viranomaisten takavarikkoon vallanpitäviin kohdistuneen pilkkansa vuoksi.
Kaarlo Uskela kuoli verenmyrkytykseen vain 44-vuotiaana. Hänen hampaassaan oli reikä, mutta Uskela ei jostakin syystä suostunut menemään hammaslääkärille, vaan yritti paikata sitä itse. Lopputuloksena hän sai tappavan verenmykytyksen.
Runokokoelman takavarikko

Runokokoelma Pillastunut runohepo takavarikoitiin oikeuden päätöksellä vuonna 1933. Samalla kaikki teoksen jäljellä olevat kappaleet määrättiin tuhottavaksi polttamalla. Virallisena syynä oli Uskelan runojen ateistinen ja kirkonvastainen sisältö, mutta hänen tuotantoaan pidettiin myös vallankumouksellisena ja jopa väkivaltaisena. Kyseessä on tiettävästi Suomen itsenäisyyden aikana ainoa viranomaisten tuhottavaksi määräämä kirja. Uskela sai samalla myös tuomion valtiopetoksellisesta toiminnasta, vaikka hän oli kuollut jo 11 vuotta aikaisemmin.
Teokset

Yhteiskunnan varkaat. 1908
Pilapaloja runopukuisia ja suorasanaisia. Matkalukemiseksi ja iltamissa esitettäviksi sopivia. Matti Vuolukka & Kumpp., 1912.
Villiomenoita. Taiteen tarhan aidan takana kasvaneita satiireja, satuja ja kertomuksia, humoreskeja, runoja ja renkutuksia. 1912.
Humoreskeja ja runoja. Hämeenlinna: Karisto, 1913.
Satiiri-esitelmiä. Tampere: Tampereen Työväen Sanomalehti Oy 1915,
Ikuinen hyvästijättö: humoristinen rakkausjuttu. 1916.
Pillastunut runohepo, runokokoelma. Työväen Sanomalehti 1921. Uudelleenjulkaisu 2008.
Vainovuosilta, 1923. Uudelleenjulkaisu 2009.
Kaikki teokset on julkaistu uudelleen vuonna 2017 kirjassa Kaarlo Uskela: Kootut teokset (Sanasato).
Aiheesta muualla

Wikisitaateissa on kokoelma sitaatteja aiheesta .
/ Kaarlo Uskela Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen). Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Leena Ruusuvuori

Leena Ruusuvuori (o.s. Helle, s. 1949 Lahti) on suomalainen tasa-arvotyön tekijä ja entinen Naisjärjestöjen Keskusliiton pääsihteeri. Hän johti vuosina 1998–2002 Stakesissa (nyk. Sosiaali- ja terveysalan tutkimus- ja kehittämiskeskus) toteutettua valtakunnallista naisiin kohdistuvan väkivallan ehkäisyprojektia, oli yksi raiskauskriisikeskus Tukinaisen perustajista ja johtajista, ja toimi Helsingin tasa-arvotoimikunnan varapuheenjohtajana vuosina 2013–2014 ja 2015–2016. Hän on myös entinen Naisasialiitto Unionin toimitusjohtaja.
Ruusuvuori on koulutukseltaan filosofian maisteri, pääaineenaan yliopistossa hänellä oli englanti ja ruotsi. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli työministeriön kansainvälisen harjoittelun yksikössä vuodet 1975–1989. Hän arvelee oman feminisminsä alkaneen 1970-luvulla, jolloin hän avioitui, sai lapsia, ja kirjoitti samaan aikaan gradua. Myöhemmin Ruusuvuoren uralla keskeistä on ollut edistää naisten ja miesten mahdollisuuksia toteuttaa itseään perinteisistä sukupuolirooleista huolimatta.
Ruusuvuori työskenteli Naisasialiitto Unionin pääsihteerinä vuosina 1989–1998, ja aloitti samaan aikaan työskentelyn myös NYTKISin (Naisjärjestöt Yhteistyössä) hallituksessa.
Syksyllä 2003 Ruusuvuori valittiin Naisjärjestöjen Keskusliiton pääsihteeriksi, ja hän työskenteli pääsihteerin virassa eläköitymiseensä 2014 saakka. Hänelle myönnettiin Naisjärjestön keskusliiton Alexandra-palkinto "huomattavasta työstä tasa-arvon edistämiseksi" eläköitymisvuonnaan. Eläköitymisensä jälkeen hän on jatkanut tasa-arvotyötä toimien useiden naisjärjestöjen hallituksissa.
Ruusuvuori on Arkadian Kokoomuksen Naiset ry:n jäsen. Hän oli ehdolla kunnallisvaaleissa 2012 Helsingin vaalipiirissä kokoomuksen listalla. Hän asuu Munkkiniemessä puolisonsa Timo Ruusuvuoren kanssa. Heillä on viisi lasta. Hänen isosiskonsa on tutkija ja Naisasialiitto Unionin entinen puheenjohtaja Merja Helle.
Palkinnot ja kunniamaininnat

Vuoden Kellokas, Naistoimittajat ry, 2003
Naisjärjestöjen Keskusliiton Aleksandra-palkinto, 2014
Äitienpäiväkunniamerkki, 2014
Årets skällko (vuoden "haukkuva lehmä" ajankohtaisesta yhteiskunnallisesta teosta), 2003
Uskonto ja terveys

Uskonto ja terveys ovat monitahoisia ilmiöitä, mutta erityisesti viime vuosina kiinnostus niiden väliseen suhteeseen on lisääntynyt.