stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
FIBA Euroliiga
Mestaruudet joukkueittain

| Joukkue | Maa | Mestaruudet |
| --- | --- | --- |
| Real Madrid |  Espanja | 8 |
| Pallacanestro Varese |  Italia | 5 |
| CSKA Moskova |  Neuvostoliitto  Venäjä | 4 |
| Olimpia Milano |  Italia | 3 |
| ASK Rīga |  Neuvostoliitto  Latvia | 3 |
| Jugoplástika Split |  Jugoslavia    Kroatia | 3 |
| Panathinaikos BC |  Kreikka | 2 |
| Pallacanestro Cantù |  Italia | 2 |
| Maccabi Tel Aviv BC |  Israel | 2 |
| Cibona Zagreb |  Jugoslavia    Kroatia | 2 |
| Virtus Bologna |  Italia | 1 |
| Joventut Badalona |  Espanja | 1 |
| CSP Limoges |  Ranska | 1 |
| Žalgiris Kaunas |  Neuvostoliitto    Liettua | 1 |
| Bosna Sarajevo |  Jugoslavia    Bosnia ja Hertsegovina | 1 |
| Dynamo Tbilisi |  Neuvostoliitto    Georgia | 1 |
| Pallacanestro Virtus Roma |  Italia | 1 |
| Olympiakos BC |  Kreikka | 1 |
| KK Partizan |  Jugoslavia    Serbia | 1 |
Aiheesta muualla

FIBA Europe
Fire on the Mountain

| Fire on the Mountain Vanha Isäntä |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1977
 Julkaistu: 1977
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Tommi Liuhala
 Tyylilaji: country, folk
 Kesto: 32.06
 Levymerkki: Hi-Hat
Vanhan Isännän muut julkaisut
| Vanha Isäntä 1975 | Fire on the Mountain 1977 | III 1978 |
Fire on the Mountain on suomalaisen Vanha Isäntä -yhtyeen toinen albumi vuodelta 1977.
Kappaleet > A-puoli

Cajun Joe – 2.58 (säv. Doug Kershaw)
Honky Tonk Blues – 3.06 (säv. Hank Williams)
Down Yonder – 1.42 (säv. Trad.)
Ragman's Valley – 1.30 (säv. Seppo Sillanpää)
Pamela Brown – 3.05 (säv. Tom T. Hall)
Swimming Song – 3.55 (säv. Loudon Wainwright III)
Kappaleet > B-puoli

Fire on the Mountain – 2.20 (säv. Trad.)
Something's Wrong – 2.02 (säv. Gene Price)
Spotlight Rambler – 1.36 (säv. Sillanpää)
Washed My Face in the Morning Dew – 2.53 (säv. Hall)
My Rough and Rowdy Ways – 2.36 (säv. Jimmie Rodgers)
Flop Eared Mule – 2.09 (säv. Trad.)
Summertime Is Past and Gone – 2.22 (säv. Bill Monroe)
Kokoonpano

Olli Haavisto – pedal steel guitar, akustinen kitara, mandoliini, haitari, resonaattorikitara
Juha Tikka – basso, laulu, tuuba
Aikka Hakala – rummut (kappaleet 1, 3–5, 7–12)
Heikki "Suti" Timonen – rummut (kappale 13)
Markku Luukkanen – rummut (kappale 2)
Timo Vakkilainen – laulu, sähkökitara, akustinen kitara, mandoliini
Seppo Sillanpää – viulu, banjo, akustinen kitara, laulu
Aiheesta muualla

Albumi Fono.fi:in tietokannassa
Fire On The Mountain discogs.com -sivustolla
Espoon liikenne

Espoon liikenne koostuu pääosin julkisesta liikenteestä: linja-autoista, metroista ja paikallisjunista. Espoossa on kuitenkin henkilöautoja 1000 asukasta kohden noin 373. Espoossa joukkoliikennettä on palvellut Rantarata Helsingin ja Turun välillä jo 1900-luvun alkupuolella.
Metroliikenne

Länsimetrolla on Espoon puolella metroasemia Keilaniemessä, Aalto-yliopistossa, Tapiolassa, Urheilupuistossa, Niittykummussa, Matinkylässä, Finnoossa, Kaitaalla, Soukassa, Espoonlahdessa ja Länsimetron päätepysäkillä Kivenlahdessa.
Helsingin metron laajentaminen Matinkylään käynnistyi vuonna 2008. Louhintatyöt Matinkylässä saatiin päätökseen vuonna 2014, ja metroliikenne Matinkylässä käynnistyi 18. marraskuuta 2017. Vuonna 2019 Matinkylän metroaseman päivittäiset kävijämäärät olivat 29 100.
| Espoon metroasemat> Nimi | Espoon metroasemat> Etäisyys Helsingin rautatientorin metroasemalta (km) | Espoon metroasemat> Vyöhyke | Espoon metroasemat> Matka-aika (min.) |
| --- | --- | --- | --- |
| Keilaniemi | 7,8 | B | 10 |
| Aalto-yliopisto | 9,2 | B | 12 |
| Tapiola | 10,9 | B | 14 |
| Urheilupuisto | 12,2 | B | 16 |
| Niittykumpu | 13,3 | B | 17 |
| Matinkylä | 15,2 | B | 19 / pääteasema |
| Finnoo | 16,8 | C | - / rakenteilla |
| Kaitaa | 18,1 | C | - / rakenteilla |
| Soukka | 19,7 | C | - / rakenteilla |
| Espoonlahti | 21,0 | C | - / rakenteilla |
| Kivenlahti | 22,0 | C | - / rakenteilla |
Lähde:
Rautatieliikenne

Espoossa on yhdeksän rautatieasemaa. Espoossa pysähtyvät kaukojunat vain Leppävaaran rautatieasemalla. Leppävaaran asema on myös Espoon vilkkain asema, Espoon rautatieaseman tullessa toiseksi.
Espoossa rautatieasemia löytyy: Mäkkylästä, Leppävaarasta, Kilosta, Keralta, Tuomarilasta, Espoon keskuksesta ja Kauklahdelta.
| Espoon ja Kauniaisten rautatieasemat> Nimi | Espoon ja Kauniaisten rautatieasemat> Etäisyys Helsingin päärautatieasemalta (km) | Espoon ja Kauniaisten rautatieasemat> Vyöhyke | Espoon ja Kauniaisten rautatieasemat> Junat |
| --- | --- | --- | --- |
| Mäkkylä | 9,5 | B | A L |
| Leppävaara | 11,0 | B | A E L U YX |
| Kilo | 12,8 | B | E L UX |
| Kera | 14,3 | B | E L UX |
| Kauniainen | 15,8 | B | E L UX |
| Koivuhovi | 17,6 | B | E L UX |
| Tuomarila | 18,7 | C | E L UX |
| Espoo | 20,2 | C | E L U YX |
| Kauklahti | 23,8 | C | E L UYX |
Lähde: 
Rantarata kulkee Espoon kautta.
Rautatieliikenne > Historiaa

Espooseen tulivat ensimmäiset rautatiet noin vuonna 1902. Mäkkylän rautatieasema avattiin vuonna 1940. Leppävaaran rautatieasema sai alkunsa puolestaan vuonna 1904 (jolloin se avattiin liikenteelle nimellä Alberga) ja vuonna 1907 valmistui ensimmäinen asemarakennus. Asemarakennus purettiin kuitenkin vuonna 1999 uuden terminaalin ja Leppävaaran kaupunkiradan tieltä. Leppävaaraan rautatieaseman alueelle rakennettiin metsäraiteita ensimmäisen maailmansodan aikana. Niitä pitkin kuljetettiin muun muassa puutavaraa. Metsäradat jäivät kuitenkin tarpeettomiksi Suomen itsenäistyttyä, ja ne purettiin.
Kilon rautatieasema avattiin liikenteelle vuonna 1903. Vuonna 1904 valmistui asemarakennus, ja sitä laajennettiin vielä vuonna 1911. Vuonna 1963 asemarakennus jäi kuitenkin sivuun radan oikaisun vuoksi, ja rakennus purettiin luvattomasti vuonna 1981. Kilon uusi asemarakennus valmistui vuonna 1992, ja lipunmyynti asemalla päättyi vuonna 2000.
Keran rautatieasema avattiin vuonna 1946.
Tuomarilan rautatieasema otettiin käyttöön vuonna 1931. Vuonna 1998 uusittiin matkustajalaiturit ja lipunmyynti lopetettiin vuonna 1999. Asemarakennuksen Tuomarilaan suunnitteli Thure Hellström vuonna 1936. Asemarakennus peruskorjattiin vuonna 2001.
Espoon rautatieasema avattiin vuonna 1903, ja samana vuonna rakennettiin asemarakennus arkkitehti Bruno Granholmin mukaisesti. Asemaa laajennettiin lisää vielä vuonna 1909. Kauklahden rautatieasema avattiin myös vuonna 1903. Kauklahden rautatieaseman suunnitteli myös arkkitehti Bruno Granholm. Asemarakennusta uusittiin vuonna 1993, jolloin rakennettiin myös uudet laiturit ja alikulkutunneli.
Linja-autoliikenne

Espoon alueella liikennöi Helsingin seudun liikenne (HSL), joka myös suunnittelee reitit, aikataulut ja lippujärjestelmät.
Espoossa on sata esteetöntä pysäkkiä. Ensimmäinen esteetön pysäkki valmistui vuonna 2006 Puolarintielle, Puolarmetsän sairaalan kohdalle.
Linja-autoliikenne > Historiaa

Espoossa linja-autoliikenne sai alkunsa porvoolaisen Erik Wickströmin ansiosta vuonna 1925. Wickströmin ensimmäinen linja alkoi Helsingin keskustasta, se kulki Pitäjänmäen, Leppävaaran, Viherlaakson ja Bembölen kautta Muuralaan. Tämän jälkeen Wickström perusti useita muitakin reittejä. 1930-luvun lopulla Wickström oli jo merkittävä liikennöitsijä.
Espoon Liikenne Oy perustettiin vuonna 1940. Wickström kuoli kuitenkin noin muutaman vuoden osakeyhtiön perustamisen jälkeen, ja yhtiö siirtyi Wickströmin isälle Fredrikille. Vuonna 1947 kuoli myös Fredrik, ja sen jälkeen Lennart Olin yhdessä Erikin veljenpoika Åke Wickströmin kanssa ryhtyi luotsaamaan yhtiötä. Myöhemmin Åke Wickströmistä tuli yhtiön osakas ja vuonna 1950 toimitusjohtaja. Vuonna 1953 Espoon Liikenne Oy lopetti toimintansa, ja yhtiö jaettiin kahtia. Toinen osa meni Åke Wickströmille ja toinen osa porvoolaisveljeksille Albin ja Ragnar Norrgård.
Vuonna 1954 veljekset perustivat Espoon Auto Oy:n ja yhtiö kasvoi aina vuoteen 1980 asti.
Vuonna 1953 perustettiin myös Helsingin Paikallislinjat Oy, joka hoiti Keski-Espoon liikennettä. Vuonna 1962 myytiin yhtiön osakekanta, ja yhtiön nimeksi tuli vain Paikallislinjat Oy.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Espoon liikenne Wikimedia Commonsissa
Länsimetron kartta.
Sm5-juna Leppävaaran rautatieasemalla.
Linja-auto Espoon Otaniemessä.
Ferrari FXX

| Ferrari FXX |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Italia
Valmistaja:  Ferrari
Konserni:  Fiat
Valmistusvuodet:  2005–2006 (31 valmistettu)
Korimalli:  Berlinetta
Luokka:  superauto
Edeltäjä:  Ferrari Enzo
Seuraaja:  Ferrari LaFerrari
Tekniset tiedot
Rakenne:  keskimoottori
Moottori:  V12
Iskutilavuus:  6262 cm3
Teho:  588 kW
Huippunopeus:  +350 km/h
Kiihtyvyys:  2,3 s (0–100 km/h)
Vetotapa:  takaveto
Ferrari FXX on kehittynein ja tehokkain koskaan suunniteltu Ferrarin superauto, joka on kehitetty Ferrari Enzon pohjalta. FXX tunnetaankin tämän vuoksi myös nimellä Superenzo. Autoa on valmistettu ainoastaan 31 kappaletta, joista 30 myytiin ennalta valikoiduille asiakkaille (mm. Michael Schumacher ja Rubens Barrichello) ja yksi jäi tehtaan omaan käyttöön. FXX kehitettiin suurelta osin telemetriatietojen keräämiseksi tulevien mallien suunnittelua varten, eikä sillä saa ajaa yleisillä teillä. Poikkeuksellisesti maailman ainoa katulaillinen FXX löytyy Englannista.
Auto

Moottori on sijoitettu samaan tapaan kuljettajan taakse kuten Enzossakin. Moottorin iskutilavuus on kuitenkin 6,3 litraa Enzon 6,0 litran sijaan, tätä kautta teho on saatu nostettua 660 hevosvoimasta 800 hevosvoimaan.
Vaihteisto hyödyntää samaa tekniikkaa kuin Ferrarin F1-autot, ja veto katkeaa vaihdon aikana alle 0,1 sekunnin ajaksi.
Tekniikkaa

Moottori: Pitkittäin, kuljettajan taakse sijoitettu, vapaastihengittävä, alumiininen V12.
Venttiilikoneisto: Kaksi nokka-akselia sylinterikantta kohden, 4 venttiiliä sylinteriä kohden, muuttuva venttiilien ajoitus.
Iskutilavuus: 6,3 l (6262 cm3)
Teho: 800 hv (588 kW)/ 8500 rpm, uudemmat versiot 860 hv
Vetotapa: Takapyöräveto, luistonestojärjestelmällä.
Vaihteisto: 6-vaihteinen puoliautomaatti
Akseliväli: 2650 mm
Pituus: 4702 mm
Leveys: 2035 mm
Korkeus: 1147 mm
Suorityskyky

0-100 km/h: 2,5 s
0-160 km/h: 4,2 s
0-200 km/h: 7,6 s
0-300 km/h: 21,5 s
Huippunopeus: yli 386 km/h
Hinta

Uutena FXX maksoi noin 1,5 miljoonaa euroa ja ostajan oli vakuutettava Ferrarin henkilökunta ajotaidoistaan. Nykyään FXX:istä on tullut hyvin haluttuja autoja uniikkiutensa takia ja ostaja saa pitää itseään onnekkaana, jos saa auton kahteen miljoonaan. Käypä hinta kyseisestä hyperautosta tällä hetkellä on noin kolme miljoonaa euroa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Autowiki:Ferrari FXX
Eva Green

| Eva Green |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Eva Gaëlle Green
Syntynyt: 6. heinäkuuta 1980 (ikä 44) Pariisi, Ranska
Ammatti:  näyttelijä, malli
Näyttelijä
Aktiivisena:  2003–
Merkittävät roolit:  The Dreamers Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä Casino Royale Dark Shadows Frank Millerin Sin City: A Dame to Kill For
Palkinnot
 Empire Award (2006) BAFTA Rising Star Award (2007) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Eva Gaëlle Green (lausutaan ranskaksi [ˈgʁeːn]; s. 6. heinäkuuta 1980 Pariisi) on ranskalainen näyttelijä ja malli. Hän teki elokuvadebyyttinsä Bernardo Bertoluccin elokuvassa The Dreamers. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvista Kingdom of Heaven, Dark Shadows ja James Bond -elokuvasta Casino Royale.
Lyhyt elämäkerta

Green syntyi ranskalaisen sefardijuutalaisen näyttelijättären Marlène Jobertin ja ruotsalais-ranskalaisen hammaslääkärinä toimineen Walter Greenin perheeseen kaksoissisarensa kanssa. Täytettyään 17 vuotta Green lähti ranskalaisesta koulusta ja siirtyi opiskelemaan Kentissä sijaitsevaan Ramsgateen, minkä jälkeen hän kävi hetken yhdysvaltalaista koulua Ranskassa. Näyttelemistä Green opiskeli Saint Paul Drama Schoolissa Pariisissa ja Webber Douglas Academy of Dramatic Artissa Lontoossa. Green opiskeli myös ohjaamista New Yorkin yliopiston Tisch School of the Artsissa.
Palattuaan Pariisiin vuosituhannen alussa Green näytteli teatteriproduktioissa nimeltä La Jalousie en Trois Fax ja Turcaret. Italialainen ohjaaja Bernardo Bertolucci havaitsi Greenin teatterissa ja kiinnitti tämän elokuvaansa The Dreamers, josta tuli Greenin debyyttielokuva vuonna 2003. Green sai rohkeasta roolistaan kehuja kriitikoilta ja näyttelemisen ohella hän myös sävelsi musiikkia elokuvaan.
Elokuvadebyyttinsä jälkeen Green esiintyi ranskalaisessa elokuvassa Arsène Lupin sekä isossa Ridley Scottin Hollywood-produktiossa Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä. Ehkä tähän asti tunnetuimman roolinsa Green teki Martin Campbellin ohjaamassa Bond-elokuvassa Casino Royale, jossa hän oli Daniel Craigin vastanäyttelijänä. Vesper Lyndin rooli toi Greenille muun muassa Bafta- ja Empire-palkinnon.
Green jatkoi isoissa elokuvatuotannoissa ja näytteli Serafina Pekkala -nimistä noitaa kirjaan perustuvassa elokuvassa Kultainen kompassi vuonna 2007. Kyseisessä elokuvassa hän esiintyi jälleen Daniel Craigin kanssa. Tämän jälkeen Green keskittyi independent-elokuviin Englannissa ja näytteli muun muassa elokuvissa Franklyn ja Viattomuuden uhrit.
Vuonna 2011 hän näytteli Ewan McGregorin rinnalla elokuvassa Perfect Sense ja Morgan le Faytä kuningas Arthurin tarinoihin perustuvassa televisiosarjassa Camelot.
Green palasi isoihin produktioihin Tim Burtonin ohjaamassa Dark Shadowsissa vuonna 2012. Elokuvassa Green näytteli noitaa, joka muuttaa Johnny Deppin esittämän roolihahmon vampyyriksi.
Vuonna 2014 Green esittää Robert Rodriguezin ja Frank Millerin ohjaamassa elokuvassa Frank Millerin Sin City: A Dame to Kill For Ava Lordia, elokuvan ”kuolettavaa kaunotarta”. Elokuva perustuu Millerin luomiin sarjakuviin.
Vuonna 2017 Green esitti toista pääroolia Roman Polánskin elokuvassa D'après une histoire vraie, joka sai ensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla.
Green kiinnitettiin elokuvaan A Patriot, jonka tuotanto keskeytyi vuonna 2019. Green haastoi oikeuteen tekijät maksamattomista palkkioista ja voitti kanteen huhtikuussa 2023. Aiemmin elokuvan tuottaja oli esittänyt syytöksiä Greeniä kohtaan. Oikeudenkäynnissä esitettiin WhatsApp-viestejä koskien elokuvan tuottajaa Jake Sealia.
Lyhyt elämäkerta > Mallina

Green on toiminut myös mallina muun muassa Armanille, Lancômelle ja Diorille.
Yksityiselämä

Greenillä on asunnot sekä Pariisissa että Lontoossa, ja hän on yksi Unicefin tukijoista.
Green seurusteli näyttelijä Marton Csokasin kanssa vuosina 2005–2009.[lähde? ] Hänen serkkunsa on ranskalainen näyttelijä Joséphine Jobert.
Eva Greenin isoisän äiti on Ruotsin Haaparannalla vaikuttanut valokuvaaja Mia Green, joka tuli aikanaan tunnetuksi erityisesti ensimmäisen maailmansodan aikaisista valokuvistaan, joka käsittelivät Tornio-Haaparantaa kyseisenä aikana.
Filmografia

| Elokuvat> Vuosi | Elokuvat> Suomenkielinen nimi | Elokuvat> Alkuperäinen nimi | Elokuvat> Rooli |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | The Dreamers | The Dreamer | Isabelle |
| 2004 | Arsène Lupin | Arsène Lupin | Clarisse de Dreux-Soubise |
| 2005 | Kingdom of Heaven – Taivas maan päällä | Kingdom of Heaven | Sibylla |
| 2006 | Casino Royale | Casino Royale | Vesper Lynd |
| 2007 | Kultainen kompassi | The Golden Compass | Serafina Pekkala |
| 2008 | Franklyn | Franklyn | Emilia Bryant / Sally |
| 2009 | Viattomuuden uhrit | Cracks | Miss G |
| 2010 | Womb | Womb | Rebecca |
| 2011 | Perfect Sense | Perfect Sense | Susan |
| 2012 | Dark Shadows | Dark Shadows | Angelique Bouchard |
| 2014 | 300: Imperiumin nousu | 300: Rise of an Empire | Artemisia |
| 2014 | Frank Millerin Sin City: A Dame to Kill For | Sin City: A Dame to Kill For | Ava Lord |
| 2014 | White Bird in a Blizzard | White Bird in a Blizzard | Eve Connors |
| 2014 | The Salvation | The Salvation | Madeleine |
| 2016 | Neiti Peregrinen koti eriskummallisille lapsille | Miss Peregrine’s Home for Peculiar Children | neiti Alma LeFay Peregrine |
| 2017 | Based on a True Story | D'après une histoire vraie | Elle |
| 2017 | Euphoria | Euphoria | Emilie |
| 2019 | Dumbo | Dumbo | Colette Marchant |
| 2019 | Proxima | Proxima | Sarah |
| Sarjat> Vuosi | Sarjat> Suomenkielinen nimi | Sarjat> Alkuperäinen nimi | Sarjat> Rooli | Sarjat> Jaksot |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Camelot | Camelot | Morgan Pendragon | 10 jaksoa |
| 2014–2016 | Penny Dreadful | Penny Dreadful | Vanessa Ives  | 25 jaksoa |
| 2020 | The Luminaries | The Luminaries | Lydia Wells | 6 jaksoa |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Eva Green Wikimedia Commonsissa
Eva Green Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Fire and Ice

| Fire and Ice Yngwie Malmsteen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 31. maaliskuuta, 1992
 Tuottaja(t): Yngwie Malmsteen
 Tyylilaji: neoklassinen metalli  hard rock
 Kesto: 64.07
 Levy-yhtiö: Elektra
Yngwie Malmsteenin muut julkaisut
| The Yngwie Malmsteen Collection 1991 | Fire and Ice 1991 | The Seventh Sign 1994 |
Fire and Ice on kitaravirtuoosi Yngwie J. Malmsteenin vuonna 1992 julkaisema, kahdeksas soololevy.
Kappaleet

Perpetual – 4.12
Dragonfly – 4.48
Teaser – 3.27
How Many Miles To Babylon – 6.09
Cry No More – 5.15
No Mercy – 5.29
C'est La Vie – 5.17
Leviathan – 4.20
Fire and Ice – 4.28
Forever is a Long Time – 4.25
I'm My Own Enemy – 6.07
All I Want is Everything – 4.00
Golden Dawn – 1.29
Final Curtain – 4.43
Kokoonpano

Yngwie J. Malmsteen – kaikki sähkö- ja akustiset kitarat, laulu, sitar, Taurus-bassopedaalit.
Göran Edman – laulu
Bo Werner – rummut ja taustalaulu
Mats Olausson – kosketinsoittimet
Lolo Lännerbäck – huilu
Michael von Knorring – rummut "Leviathan"-kappaleessa
Aiheesta muualla

Fire and Ice Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Fire and Ice Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Frank Zoko Ble

Frank Zoko Ble tai Zoko Blé Franck (s. 1975) on norsunluurannikkolainen entinen karateka, jolla on myös Suomen kansalaisuus. Hän edusti uransa aikana sekä Norsunluurannikkoa että Suomea maajoukkuetasolla. Urheilu-uransa jälkeen Zoko Ble työskenteli Espoon kaupungin palveluksessa sähköinsinöörinä ja oli Aalto-yliopiston vieraileva tutkija ja tohtoriopiskelija.
Heinäkuussa 2016 Espoon käräjäoikeus tuomitsi Zoko Blen elinkautiseen vankeuteen 35-vuotiaan norsunluurannikkolaisen vaimonsa murhasta, joka tapahtui veistä käyttäen toukokuussa 2015 avioparin yhteisessä asunnossa Espoon Mankkaalla. Teon motiivina oli mustasukkaisuus ja perättömät luulot vaimon syrjähypystä. Teon aikana asunnossa oli myös pariskunnan kaksivuotias tytär, johon ei kohdistunut väkivaltaa. Zoko Blellä on myös lapsia aiemmasta avioliitosta suomalaisnaisen kanssa.
Elinkautisen vankeutensa aikana Zoko Ble väitteli tohtoriksi. Hän osallistui 12. tammikuuta 2018 pidettyyn väitöstilaisuuteen Espoon Otaniemessä vankilan vartijoiden saattamana. Väitöskirja käsitteli sähkönjakeluverkon vikojen havaitsemista.
Saavutuksia

Suomen Cupin finaali 2007
Suomen kansainvälisten avoimien hopeaa 2007
Suomen-mestaruuden välierät 2008
Budo Cupin puolivälierät 2008
Amerikan kovimmat keräilijät

| Amerikan kovimmat keräilijät |
| --- | --- |
Pääosissa:  Mike Wolfe Frank Fritz Danielle Colby-Cushman Lauren Wray Robbie Wolfe
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  US History FIN Jim
Esitetty:  18. tammikuuta 2010 – jatkuu edelleen
Tuotantokausia:  5
Jaksoja:  46
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb
Amerikan kovimmat keräilijät (American Pickers) on yhdysvaltalainen tositelevisiosarja, jonka ensiesitys oli Yhdysvaltain History-kanavalla 18. tammikuuta 2010. Suomessa sarjaa esitetään Jim-kanavalla. Ohjelmaa tuottaa Cineflix.
Keräilijöiden Nash Statesman Super Antique Archeologyn rakennuksen edessä Le Clairessa, Iowassa.
Sarjan ensimmäinen jakso keräsi yhteensä 3,1 miljoonaa katsojaa, joka teki siitä History-kanavan kaikista katsotuimman debytointijakson vuonna 2007 näytetyn Rekkakuskit jäällä -sarjan aloitusjakson jälkeen. Sarjan toisen tuotantokauden ensimmäinen jakso näytettiin Yhdysvalloissa 7. kesäkuuta 2010. 8. syyskuuta 2010 näytetty episodi, "Laurel & Hardy" keräsi 25-54-vuotiaiden keskuudessa 5.3 miljoonaa katsojaa. Sarjan kolmannen tuotantokauden ensimmäinen jakso näytettiin Yhdysvalloissa 28. maaliskuuta 2011.
Käännös suomeksi
Ana-Maria Avram

Ana-Maria Avram (12. syyskuuta 1961 Bukarest – 1. elokuuta 2017) oli romanialainen säveltäjä, pianisti ja kapellimestari. Hän sävelsi spektrimusiikkia. Hän sai lukuisia tilauksia Radio Francelta ja useilta kokoonpanoilta eri maista. Hän sai festivaalipalkinnon Linzin Ars Electronica -tapahtumassa vuonna 2000 teoksestaan Traces, Sillons, Sillages yhtyeelle ja tietokoneelle. Avram aloitti vuonna 2006 toiminnan perustamansa CREMAC:n (Romanian elektroakustisen ja tietokoneavusteisen musiikin yhteisö) puheenjohtajana. Avramin tuotantoon kuuluu yli 200 teosta, jotka on sävelletty solisteille, kamarikokoonpanoille, sinfoniaorkesterille ja elektroniikalle.
Avram syntyi Bukarestissa. Valmistuttuaan Bukarestin kansallisesta musiikkikonservatoriosta hän jatkoi opintojaan Pariisissa ja sai Sorbonnesta filosofian tohtorin arvon vuonna 1995. Hän sai vuonna 1994 Romanian akatemialta suurpalkinnon sävellyksessä. Vuonna 2010 hän sai Iancu Dumitrescun kanssa Blodgett-taiteilijaresidenssin Harvardin yliopistossa.
Ana

Ana tai ANA voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Ana, etunimi
Ana, kaupunki Eufratin varrella Irakissa
Ana, jumalatar kelttiläisessä mytologiassa (tunnetaan myös nimellä Anu)
Ana, musliminuorille suunnattu suomalainen aikakauslehti
ANA, japanilainen lentoyhtiö (All Nippon Airways)
Ana, sukunimenä:
Lizzie Ana (s. 1988), mosambikilainen taidemaalari
Ana, taiteilijanimenä:
Ana, oik. Anathan Pham (s. 1999), australialainen Dota 2 -pelaaja
ANa, oik. Ana Dumbravă, romanialainen Counter Strike 2 -pelaaja.
Fosfoenolipalorypälehappo

| Fosfoenolipalorypälehappo |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-fosfono-oksiprop-2-eenihappo
CAS-numero:  138-08-9
PubChem CID:  59658623 ja 58114173 1005, 59658623 ja 58114173
SMILES:  C=C(C(=O)O)OP(=O)(O)O 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C3H5O6P
Moolimassa:  168,04 g/mol
Fosfoenolipalorypälehappo (C3H5O6P) ja sen anionimuoto fosfoenolipyruvaatti ovat biologisesti tärkeitä yhdisteitä. Aine on välituote glykolyysissä ja glukoneogeneesissa ja kasvit syntetisoivat siitä lisäksi erilaisia aromaattisia yhdisteitä.
Bioreaktiot > Glykolyysi

Glykolyysissa 2-fosfoglyseraatti dehydrataan enolaasientsyymin avulla fosfoenolipyruvaatiksi. Reaktiossa on Mg2+-ionien läsnäolo välttämätöntä. Ionit sitoutuvat entsyymin aktiiviseen kohtaan ja auttavat vakauttamaan reaktiossa muosdostuvaa enolaattianionivälituotetta, joka on normaalisti melko pysymätön. Glykolyysin viimeisessä vaiheessa pyruvaattikinaasi muuttaa fosfoenolipyruvaatin pyruvaatiksi siirtämällä fosfaattiryhmän ADP:lle jolloin vapaputuu ATP:tä. Tämä reaktio on spontaani. Koska fosfaattiryhmän poistaminen fosfoenolipyruvaatista muodostaa pysymättömän enolin, tautomerisoituu se nopeasti pysyvämpään ketonimuotoon pyruvaatiksi. Magnesiumionien lisäksi entsyymiin on sitoutunut kaliumioneja.
Bioreaktiot > Glukoneogeneesi

Glukoneogeneesissä fosfoenolipyruvaattia muodostuu oksaloasetaatti-ionien dekarboksylaatiossa fosfoenolipyruvaattikarboksikinaasientsyymin avulla. Reaktiossa käytetään fosfaattiryhmän lähteenä joko ATP:tä tai guanosiinitrifosfaattia. Reaktiotuotteina muodostuu ADP:tä tai guanosiinidifosfaattia, fosofenolipyruvaattia ja hiilidioksidia.
Bioreaktiot > Kasveissa

Kasvit voivat valmistaa korismaattia fosfoenolipyruvaatista sikimaattireitin avulla. Korismaatista voidaan edelleen syntetisoida aromaattisia aminohappoja tryptofaania, tyrosiinia ja fenyylialaniinia.
Aiheesta muualla

DrugBank: Phosphoenolpyruvate (englanniksi)
Human Metabolome Database: Phosphoenolpyruvic acid (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Phosphoenolpyruvic acid (englanniksi)