stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kotiteollisuuden diskografia
Singlet ja EP:t

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Noitavasara (1996)  Kuulohavaintoja (1997)  Routa ei lopu (1998)  Juoksu (1998)  Eevan perintö (1999)  Jos sanon (2000)  Kädessäni (2000)  Yksinpuhelu (2001)  Rakastaa/ei rakasta (2002)  Vuonna yksi ja kaksi (2002)  ±0 (2002)  Routa ei lopu (on ilmoja pidelly) (2003)  Helvetistä itään (2003)  Minä olen (2003)  Tämän taivaan alla (2004)  |  Kultalusikka (2004)  Vieraan sanomaa (2005)  Kaihola (2005)  Vapaus johtaa kansaa (2006,  CMX ja Kotiteollisuus feat. 51koodia)  Arkunnaula (2006)  Tuonelan koivut (2007)  Kummitusjuna (2007), ylitti kultarajan 2008   Mahtisanat (2009)  Kuollut kävelee (2009)  Soitellen sotaan (2011)  Raskaat veet (2011)  Kalevan miekka (2011)  Adventti (2012, yhdessä Viikatteen kanssa)  Yötä vasten (2013)  |  Maailmanloppu (2013)  Hyvien puolella (2013)  Silmä silmästä, hammas hampaasta (2013)  Helvetti jäätyy (2014)  Emmauksen tiellä (2015)  Kuoleman kurviin (2016)  Viinamäki (2016)  Pukki tulee! Oletko valmis? (2016, yhdessä Viikatteen kanssa)  Varjoihmiset (2017)  Helvetin hieno matka (2017)  Kusipää (2018)  Järjen ääni (2018)  Herttarouva (2021)  Sfinksi (2023)  Susirajalla (2024)  Vanha mies (2024)  |
Kokoelmat

Murheen mailla 1996–2007 (2007)
Murheen mailla singlet 1996–2007 (2007)
Murheen mailla II 2007–2014 (2014)
DVD:t

Kotiteollisuus dvd, ylitti kultarajan 2005 ja platinarajan 2006
Tuuliajolla 2006 (2006)
Itärintama 2003-2010 (2010)
Musiikkivideot

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ”Routa ei lopu” (1998)  ”Kädessäni” (2000)  ”Jos sanon” (2000)  ”Ruumiinlaulaja” (epävirallinen, 2000)  ”Rakastaa/ei rakasta” (2002)  ”Valtakunta” (2002)  ”Helvetistä itään” (2003)  ”Minä olen” (2003)  ”Tämän taivaan alla” (2003)  ”Kultalusikka” (2004)  ”Vieraan sanomaa” (2005) (kuvattu kahvila Koivurastissa)  ”Kaihola” (lyhytelokuva, 2005)  |  ”Iankaikkinen” (2006)  ”Kummitusjuna” (2007)  ”Mahtisanat" (2009)  "Pää kylmänä" (2009) (Sisältää kohtauksia elokuvasta Ralliraita)  "Taivas Tippuu" (2009)  "Raskaat veet" (2011)  "Pappi Puhuu" (2011)  "Kone" (2012)  "Yötä vasten" (2013)  "Maailmanloppu" (2013)  "Helvetti jäätyy" (2014)  "Emmauksen tiellä" (2015)  |  "Kruuna/Klaava" (2015)  "Viinamäki" (2016)  "Kaiken valtias" (2017)  "Varjoihmiset" (2017)  "Sädekehä" (2018)  "Vääräleuka" (2018)  "Tuoni peiton alla" (2021)  "Saatanan työmaa" (2021)  "Äiti kuolema" (2022)  "Suomi-Perkele" (2024)  |
Demot

1. demo (1993)
2. demo (1993)
3. demo (1994)
4. demo (1994)
Dokumentit

Rai rai! (2005)
Kirjat

Murheen mailla – virsiä vuosilta 1996–2005  (2005)
Kotiteollisuus.com - Vittuilua jo vuodesta 2001 (2012)
Nick Ellis

| Nick Ellis> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. tammikuuta 1994 (ikä 30) Millersville, Maryland, Yhdysvallat
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  82 kg
Seura
Seura:  Edmonton Oilers / Bakersfield Condors
Sarja:  NHL / AHL
Pelinumero:  34
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2016–
Nick Ellis (s. 18. tammikuuta 1994, Millersville, Maryland, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa Edmonton Oilersin organisaatiossa. Toistaiseksi hän on kuitenkin pelannut AHL-seura Bakersfield Condorsissa, eikä peliaikaa NHL-joukkueessa ole tullut.
Ellis on aiemmin pelannut Providence Collegen yliopistojoukkueessa NCAA-liigassa, sekä Des Moines Buccaneersissa USHL-liigassa.
Käännös suomeksi
Käsipallo kesäolympialaisissa 2004

Olympiarenkaat
Käsipallo
Ateenan vuoden 2004 kesäolympialaisissa pelattiin käsipalloa sekä miehissä että naisissa. Kummankin sukupuolen alkulohkon neljä parasta maata selvisi pudotuspelivaiheeseen, jonka lopuksi pelattiin finaali ja pronssiottelu.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Miehet |  KroatiaIvano Balić Davor Dominiković Mirza Džomba Slavko Goluža Nikša Kaleb Blaženko Lacković Venio Losert Valter Matošević Petar Metličić Vlado Šola Denis Špoljarić Goran Šprem Igor Vori Vedran Zrnić |  SaksaMarkus Baur Frank von Behren Mark Dragunski Henning Fritz Pascal Hens Jan Olaf Immel Torsten Jansen Florian Kehrmann Stefan Kretzschmar Klaus-Dieter Petersen Christian Ramota Christian Schwarzer Daniel Stephan Christian Zeitz Volker Zerbe |  VenäjäMihail Tšipurin Aleksandr Gorbatikov Vjatšeslav Gorpišin Vitali Ivanov Eduard Kokšarov Alexej Kostygov Denis Krivošlykov Vasili Kudinov Oleg Kulešov Andrej Lavrov Sergei Pogorelov Aleksei Rastvortsev Dmitri Torgovanov Aleksandr Tuškin |
| Naiset |  TanskaLouise Nørgaard Rikke Skov Henriette Mikkelsen Mette Vestergaard Rikke Jørgensen Camilla Thomsen Karin Mortensen Lotte Kiærskou Trine Jensen Katrine Fruelund Rikke Schmidt Kristine Andersen Karen Brødsgaard Line Daugaard Josephine Touray |  Etelä-KoreaOh Yong-ran Woo Sun-hee Huh Soon-young Lee Gong-joo Jang So-hee Kim Hyun-ok Kim Cha-youn Oh Seong-ok Huh Young-sook Moon Kyeong-ha Lim O-kyeong Lee Sang-eun Myoung Bok-hee Choi Im-jeong Moon Pil-hee |  UkrainaNataliya Borysenko Ganna Burmystrova Tetyana Shynkarenko Maryna Vergelyuk Olena Yatsenko Ganna Siukalo Olena Radchenko Olena Tsygitsa Galyna Markushevska Lyudmyla Shevchenko Iryna Honcharova Nataliya Lyapina Anastasiya Borodina Larysa Zaspa Oxana Rayhel |
Osallistujat > Miehet

Miehissä 12 joukkuetta jaettiin kahteen kuuden maan alkulohkoon.
Lohko A
Espanja
Etelä-Korea
Islanti
Kiina
Slovenia
Venäjä
Lohko B
Brasilia
Egypti
Kreikka
Ranska
Saksa
Unkari
Osallistujat > Naiset

Naisten kymmenen joukkuetta jaettiin kahteen viiden maan alkulohkoon.
Lohko A
Brasilia
Kiina
Kreikka
Ukraina
Unkari
Lohko B
Angola
Espanja
Etelä-Korea
Ranska
Tanska
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  Kroatia | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 1. |  Tanska | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3. |  Etelä-Korea | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3. |  Saksa | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 5. |  Ukraina | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 5. |  Venäjä | 0 | 0 | 1 | 1 |
Käsipallo kesäolympialaisissa 1984

Olympiarenkaat
Käsipallo
Los Angelesin vuoden 1984 kesäolympialaisissa pelattiin käsipalloa sekä miehissä että naisissa. Neuvostoliiton ja muutamien itäblokin maiden boikotoidessa olympialaisia oli Jugoslavialla helpompi työ napata kummatkin kultamitalit.
Mitalistit

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Sarja | Kultaa | Hopeaa | Pronssia |
| Miehet |  Jugoslavia Zlatan Arnautović Mirko Bašić Jovica Elezović Mile Isaković Pavle Jurina Milan Kalina Slobodan Kuzmanovski Dragan Mladenović Zdravko Rađenović Momir Rnić Branko Štrbac Veselin Vujović Veselin Vuković Zdravko Zovko |  Länsi-Saksa Jochen Fraatz Thomas Happe Arnulf Meffle Rüdiger Neitzel Michael Paul Dirk Rauin Siegfried Roch Michael Roth Ulrich Roth Martin Schwalb Uwe Schwenker Thomas Springel Andreas Thiel Klaus Wöller Erhard Wunderlich |  Romania Mircea Bedivan Dumitru Berbece Iosif Boroș Alexandru Buligan Gheorghe Covaciu Gheorghe Dogărescu Marian Dumitru Cornel Durău Alexandru Fölker Nicolae Munteanu Vasile Oprea Adrian Simion Vasile Stîngă Neculai Vasilcă Maricel Voinea |
| Naiset |  Jugoslavia Svetlana Anastasovska Alenka Cuderman Svetlana Dašić-Kitić Slavica Đukić Dragica Đurić Mirjana Đurica Emilija Erčić Ljubinka Janković Jasna Kolar-Merdan Ljiljana Mugoša Svetlana Mugoša Mirjana Ognjenović Zorica Pavićević Jasna Ptujec Biserka Višnjić |  Etelä-Korea Han Hwa-Soo Jeong Hyoi-Soon Jeung Soon-Bok Kim Choon-Rye Kim Kyung-Soon Kim Mi-Sook Kim Ok-Hwa Lee Soon-Ei Lee Young-Ja Shon Mi-Na Sung Kyung-Hwa Yoon Byung-Soon Yoon Soo-Kyung |  Kiina Chen Zhen Gao Xiumin  He Jianping Li Lan Liu Liping Liu Yumei Sun Xiulan Wang Linwei Wang Mingxing Wu Xingjiang Zhang Weihong Zhang Peijun Zhu Juefeng |
Osallistujat > Miehet

Algeria
Espanja
Etelä-Korea
Islanti
Japani
Jugoslavia
Länsi-Saksa
Romania
Ruotsi
Sveitsi
Tanska
Yhdysvallat
Osallistujat > Naiset

Etelä-Korea
Itävalta
Jugoslavia
Kiina
Länsi-Saksa
Yhdysvallat
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Jugoslavia | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 2 |  Etelä-Korea | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 2 |  Länsi-Saksa | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 4 |  Kiina | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 4 |  Romania Romania | 0 | 0 | 1 | 1 |
Kätkävaaran lohikäärme

| Kätkävaaran lohikäärme Pekka Pohjola Group |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : Takomo-studiot, 8.–19. syyskuuta 1980
 Julkaistu: 1980
 Tyylilaji: fuusiojazz, progressiivinen rock
 Kesto: 44.08
 Levy-yhtiö: Dig It
Pekka Pohjolan muut julkaisut
| Visitation 1979 | Kätkävaaran lohikäärme 1980 | Urban Tango 1982 |
Kätkävaaran lohikäärme on Pekka Pohjola Groupin ainoaksi jäänyt studioalbumi. Se ilmestyi vuonna 1980.
Kätkävaaran lohikäärme on Pohjolan aiempiin levyihin verrattuna yhtyelevy, ja siinä on huomattavasti enemmän improvisointia kuin Pohjolan aiemmilla albumeilla. Se äänitettiin pitkälti livenä studiossa. Albumilla on melko pitkiä kappaleita: neljä kappaletta kestää yhteensä noin 40 minuuttia.
”Inke ja mä” -kappale on sävelletty avioeroprosessin aikoihin. Kappale on osin epätoivoinen, osin toiveikkaan haikea.kenen mukaan? Myös ”Tehdasmusiikkia”-kappaleessa on naivistisen ja mahtipohtisen aineksen vuoropuhelua, jopa ironiaa, joka on jossain määrin luonteenomaista Pohjolan tuotannossa.
Jazzrockhenkisessä ”Sampoliini”-kappaleessa on nopea walking bass -kuvio, jollaisia Pohjola on soittanut omilla levyillään harvoin.
Pekka Pohjola keksi Kätkävaaran lohikäärmeellä sävellysten ja albumin nimet ensi kertaa itse. Aiempien albumien osalta valmiit kappaleet oli aina nimennyt joku toinen henkilö.
Albumin tyylilaji voidaan määritellä fuusiojazziksi ja progressiiviseksi rockiksi. Pohjolan tyyliä on vaikea luokitella, koska se sisältää elementtejä useista musiikkilajeista. Hänen tuotannossaan tämä albumi sisältää keskimääräistä enemmän improvisointia ja jazz-vaikutteita.
Kappaleet

A-puoli
Kätkävaaran lohikäärme – 14.33 (säv. Pohjola)
Tehdasmusiikkia – 7.34 (säv. Pohjola)
B-puoli
Sampoliini – 12.08 (säv. Pohjola, Seppo Tyni)
Inke ja mä – 9.53 (säv. Pohjola)
Kokoonpano > Pekka Pohjola Group

Seppo Tyni – kitarat
Pekka Tyni – kosketinsoittimet
Pekka Pohjola – basso
Ippe Kätkä – rummut
Kuojärvi

| Kuojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Etelä-Savo
Kunnat:  Mikkeli
Koordinaatit:  61°49′02″N, 27°03′29″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Puulaveden alue (14.92)
Laskujoki:  Kuojoki Ylänneeseen 
Järvinumero:  14.929.1.017
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  135,5 m  
Pituus:  1,4 km  
Leveys:  510 m  
Rantaviiva:  4,65 km  
Pinta-ala:  33,548 ha  
Saaria:  1 
 fiKuojärvi 
Kuojärvi  on Etelä-Savossa Mikkelissä  Pöyryn lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järvi on 1,4 kilometriä pitkä, 510 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 34 hehtaaria. Järvellä on kartan mukaan yksi saari.  Sen rantaviivan pituus on 4,7 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Puulaveden alueella (14.92), jonka Korpijoen valuma-alueeseen (14.929) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 135,5 metriä mpy.
Laibach (albumi)

| Laibach Laibach |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 1982-1984
 Julkaistu: 27. huhtikuuta 1985
 Tuottaja(t): Laibach
 Tyylilaji: Industrial
 Kesto: 38.00
 Levy-yhtiö: SKUC-Ropot
Laibachin muut julkaisut
|   | 'Laibach' 1985 | Rekapitulacija 1980–84 1985 |
Laibach-yhtyeen ensimmäinen albumi, joka nykyään tunnetaan nimellä Laibach julkaistiin ensimmäisen kerran Jugoslaviassa vuonna 1985. Koska yhtyettä oli kielletty käyttämästä Ljubljanan saksankielistä nimeä "Laibach"[lähde? ], sitä ei mainittu levyssä tai kansissa. Levyn tunnisti kuitenkin yhtyeelle tyypillisestä taiteesta kansissa.
Vuonna 1999 levystä ilmestyi uudelleen masteroitu ja muokattu versio, jolla on mukana myös aiemmin julkaisematonta materiaalia.
Kappaleet

Cari amici soldati (suom. Rakkaat sotilasystävät)
Sila (Voima)
Sredi bojev (Taisteluiden keskellä)
Država (Valtio)
Dekret (Asetus)
Mi kujemo bodočnost! (Taomme tulevaisuutta!)
Brat moj (Veljeni)
Panorama
CD-versioiden ylimääräiset kappaleet Laibachin 300 000 V.K. -sivuprojektilta:
N.Y. 1984 - policijski hit (N.Y. 1984 - poliisi-isku)
Prva TV generacija (Ensimmäinen TV-sukupolvi)
Vuoden 1999 remasteriodun CD-version ylimääräiset kappaleet Laibachin Strom und Klang- sivuprojektilta:
Der Zivilisation (Sivilisaatio)
L'Homme Arme (Aseistettu mies)
One Plus One (1+1)
300 000 V.K:n kappaleet tehnyt ja tuottanut 300 000 V.K. yhdessä Laibachin kanssa. 
Strom und Klangin kappaleet tehnyt ja tuottanut Strom und Klang ja Laibach. 
Muut kappaleet tehnyt ja tuottanut Laibach.
Levyn teko

Cari amici soldati on live-nauhoitus Novi Rock -festivaaleilta 10. syyskuuta 1982. Dekret sekä Panorama on nauhoitettu Oasis studiossa Lontoossa. Strom und Klang-yhtyeen kappaleet on nauhoitettu 1992-93 Laibach-studiossa. Muut levyn kappaleet on nauhoitettu syyskuussa 1983 Studio Metrossa Ljubljanassa. 300 000 V.K:n kappaleet on julkaistu alun perin vuonna 1984 48-84-nimisellä kokoelmalevyllä. Strom und Klang-yhtyeen kappaleet ovat NSK:n teatteriryhmä Noordungin näytelmästä The Prayer Machine Noordung (suom. Rukoilijakone Noordung).
Aiheesta muualla

Artikkeli vuoden 1999 painoksesta Laibachin kotisivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Laibach
| Eber | Dachauer | Saliger | Keller |
| --- | --- |
Diskografia::  Laibach | Rekapitulacija 1980–84 | Nova Akropola | Opus Dei | Slovenska Akropola | Krst Pod Triglavom-Baptism | Let It Be | Machbeth | Sympathy for the Devil | Kapital | NATO | Jesus Christ Superstars | WAT | Anthems | Volk | Laibachkunstderfuge | Iron Sky – The Original Film Soundtrack | Spectre | Also sprach Zarathustra | The Sound of Music | Laibach Revisited | Wir sind das Volk
Live::  Neu Konserwativ | The Occupied Europe Tour 1985 | Ljubljana-Zagreb-Beograd | The Occupied Europe NATO Tour 1994-1995 | Malci Belic, December 21, 1984 | The John Peel Sessions | Volk Tour London CC Club 16.04.2007 | We forge the future
DVD::  Laibach | Laibach 2 | Laibach 3 | Volk – Dead in Trbovlje
Sivuryhmät::  300 000 V.K. | Germania
La Masquerade Infernale

| La Masquerade Infernale Arcturus |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : joulukuu 1996 - toukokuu 1997
 Julkaistu: 27. lokakuuta 1997
 Tuottaja(t): Gabriele Wolf, Knut M. Valle
 Tyylilaji: Avant-garde metal
 Kesto: 46.38
 Levy-yhtiö: Misanthropy Records Music For Nations Candlelight Records
Arcturusin muut julkaisut
| Aspera Hiems Symfonia 1996 | La Masquerade Infernale 1997 | Disguised Masters 1999 |
La Masquerade Infernale on norjalaisen avant garde metal -yhtyeen Arcturuksen toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Albumi muutti yhtyeen tyyliä huimasti edelliseltä albumilta Aspera Hiems Symfonialta. Musiikissa on käytetty enemmän syntetisaattoreja ja sampleja, jotka ovat usein tärkeämmässä roolissa kuin kitarat. Albumin teemat pyörivät teatterin, kirjallisuuden ja Saatanan ympärillä. La Masquerade Infernalea pidetään yleisesti Arcturuksen parhaana albumina ja yhtenä parhaimmista esimerkeistä avant-garde metalista. Albumi uudelleenjulkaistiin vuonna 2003 levy-yhtiöstä Candlelight Records. Uudelleenjulkaisu on masteroitu uudelleen, ja siinä ei ole piilotettua kappaletta ennen kappaletta 1.
Kappaleet

Hidden Track – 1.27 (Vain ensimmäisillä versioilla)
Master of Disguise – 6.43
Ad Astra – 7.36
The Chaos Path – 5.34
La Masquerade Infernale – 2.00
Alone – 4.42
The Throne of Tragedy – 6.34
Painting My Horror – 5.59
Of Nails and Sinners – 6.03
Tekijät > Yhtyeen kokoonpano

G. Wolf - laulu, samplet
Steinar Sverd Johnsen - koskettimet
Hellhammer - rummut
Knut M. Valle - kitara
Hugh Steven James Mingay aka "Skoll" - basso
Tekijät > Vierailijat

Simen "ICS Vortex" Hestnæs - laulu kappaleessa "The Chaos Path", taustalaulu kappaleissa "Master Of Disguise" ja "Painting My Horror"
Carl August Tidemann - kitara kappaleissa "Ad Astra" ja "Of Nails And Sinners"
Idun Felberg - kornetti kappaleessa "Ad Astra"
Erik Olivier Lancelot aka "AiwarikiaR" - huilu kappaleessa "Ad Astra"
Svein Haugen - kontrabasso
Vegard Johnsen - viulu
Dorthe Dreier - alttoviulu
Hans Josef Groh - sello
Aiheesta muualla

La Masquerade Infernale Discogsissa. (englanniksi)
Albumi La Masquerade Infernale Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Lapuan päivä

Lapuan päivä on Suomen sodan Lapuan taistelun muistopäivä, josta on kehittynyt kotiseututapahtuma Lapualla. Muistopäivällä on aikojen kuluessa ollut myös muita merkityksiä.
Nykyään Lapuan päivän järjestää Lapua-Seura ry yhteistyössä Lapuan kaupungin ja vuosittain vaihtuvan kolmannen tahon kanssa heinäkuun puolivälissä. Juhla kestää 3-4 päivää ja siihen sisältyy pääjuhlan lisäksi monenlaista muuta kotiseutuhenkistä ohjelmaa.
Muistopäivän historia

Ruotsin armeijan voittama Lapuan taistelu käytiin 14. heinäkuuta 1808. Taistelukentälle oli pian taistelun jälkeen pystytetty muistoksi luonnonkivi. Seinäjoen Östermyran ruukin patruuna Gustaf Adolf Wasastjerna halusi pystyttää paikalle muistomerkin. Hän teetätti Tukholmassa valurautaisen muistomerkin, "kiviristin", jonka venäläiset tullimiehet kuitenkin takavarikoivat. Kiviristi haettiin salaa Turusta ja tuotiin Lapualle ja muistomerkki paljastettiin juhlatilaisuudessa taistelun muistopäivänä 14. heinäkuuta 1864. Vaasan läänin kuvernööri joutui tekemään järjestetystä tapahtumasta senaatille selvityksen, eikä muistopäivää tämän jälkeen vietetty pitkään aikaan. 1800-luvun lopulla tosin Lapualla järjestettyjen kesäjuhlien yhteydessä alettiin järjestää käyntejä muistomerkillä.
Vuonna 1902 Lapuan kirkonkylän, Hellanmaan ja Haapakosken nuorisoseurat, Lapuan raittiusyhdistys, naisyhdistys ja maanviljelysyhdistys päättivät yhteistyössä järjestää sivistävää ohjelmaa sisältävän juhlan juuri Lapuan taistelun muistopäivänä. Tarkoituksena oli aloittaa vuosittainen perinne, josta mahdollisesti muodostuisi uusi palvelusväen vapaapäivä ja entinen mikkelimaanantai juopotteluineen jäisi unohduksiin.
Venäläinen virkavalta otti muistopäivän juhlallisuudet silmätikukseen, eikä joka vuosi antanut lupaa viettää sitä 14. heinäkuuta. Tämä kuitenkin kasvatti Lapuan päivän huomiota ja suosiota Pohjanmaalla entisestään. Toisen sortokauden aikana Lapuan päivä sitten kiellettiin viideksi vuodeksi. Perimätiedon mukaan kiviristillä kokoonnuttiin silti salaa.
Maaliskuun vallankumous vuonna 1917 vapautti ilmapiiriä ja mahdollisti Lapuan päivien järjestämisen uudelleen. Juhla otettiin tuolloin tietoisesti itsenäisyysaatteen välittäjäksi. Lapuan päivässä olivat mukana eri aatesuuntien yhdistykset ja tapahtumassa korostettiin kansan yhtenäisyyttä ja itsenäisyystahtoa. Suomen sisällissota muutti kuitenkin Lapuan päivän luonnetta ja muistopäivään kuului jatkossa oleellisesti valkoisten sankarivainajien muistaminen. Muistopäivällä oli huomattava asema pohjalaisena maakuntajuhlana. 1930-luvulla myös Lapuen liikkeen rooli oli Lapuan päivässä merkittävä. Lapuan päivän suosio laski äärioikeiston joutuessa epäsuosioon ja muistopäivän järjestäminen oli loppua.
Lapuan Sanomissa heräteltiin muistopäivän järjestämistä 1930-luvun lopulla ja jatkosodan aikana päivä alkoi kehittyä lapualaisten pienimuotoiseksi kotiseututapahtumaksi. Sodan jälkeen Lapualla eläkepäiviään viettänyt entinen poliitikko ja maanviljelysneuvos Jalo Lahdensuo pyrki aktiivisesti elvyttämään Lapuan päivää ja se järjestettiin juhlallisesti taistelun 150-vuotispäivänä vuonna 1958. 1960-luvulla Lapuan päivän järjestelyvastuuta alettiin kierrättää eri yhdistysten kesken ja juhlan paikkaa kierrätettiin eri kylissä.
1980-luvulla Lapuan päivästä tuli viikonlopputapahtuma Lapuan päivät. Kotiseututapahtumassa alettiin korostaa paikallisuutta ja järjestäjätahoksi vakiintui kotiseutuyhdistys Lapua-Seura.
Aiheesta muualla

Lapuan päivä, Kansan kuvalehti, 05.08.1927, nro 31, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kuninkuusravit 2017

Kuninkuusravien pääportti Vermossa.
Kuninkuusravit 2017 järjestettiin Espoossa sijaitsevalla Vermon raviradalla 4.–6. elokuuta 2017. Kyseessä olivat kaikkien aikojen 86. kuninkuusravit ja seitsemännet pääkaupunkiseudulla järjestetyt. Vermossa on aikaisemmin kilpailtu vuonna 1992 ja Helsingissä toimineella Käpylän raviradalla 1931, 1947, 1960 ja 1970. Vuoden 2017 kuninkuusravit olivat myös osa Suomen itsenäisyyden 100-vuotisjuhlia.
Kuningaskilpailuun ilmoitettiin mukaan 17 oriitta ja kuningatarkilpailuun 21 tammaa. Ravikuninkuuden voitti Ari Moilasen ohjastama Köppinen ja kuningatartittelin Matti Nisosen ohjastama Saaga S. Titteli oli Köppiselle uran toinen ja Saaga S:lle kolmas. Köppisen ravaama kokonaiskilpailun voittoaika 9.22,0 oli kaikkien aikojen nopein.
Kilpailuja seurasi lauantaina 23 400 ja sunnuntaina 27 100 katsojaa. Kun perjantaina järjestetyissä lounasraveissa oli vielä 4 600 katsojaa, nousi viikonlopun kokonaisyleisömäärä yli 55 000 hengen. Kuninkuusraveista tuli Vermon ravirata Oy:lle myös taloudellinen menestys, sillä yhtiö teki 2,5 miljoonan euron liikevaihdolla noin puolen miljoonan euron voiton. Kuninkuusravien kävijät jättivät tehdyn tutkimuksen mukaan pääkaupunkiseudulle noin 10,8 miljoonaa euroa.
Hakuprosessi

Suomen Hippos myönsi vuoden 2017 kilpailut Vermolle lokakuussa 2013. Edelliset kuninkuusravit radalla järjestettiin 1992, osana Suomen itsenäistymisen 75-vuotisjuhlia. Vermo haki kilpailuja seuraavan kerran vuodeksi 2008, jolloin Espoon kaupunki vietti juhlavuottaan, mutta hävisi kuitenkin äänestyksen Jyväskylälle yhdellä äänellä. Tämän jälkeen rata ei ollut kiinnostunut kuninkuusravien järjestämisestä ennen vuotta 2013, jolloin se päätti hakea joko vuosien 2017 tai 2018 kilpailuja.
Kuninkuuskilpailu

Kuninkuuskilpailun ennakkosuosikeiksi nousivat Jokivarren Kunkku, Välähdys ja Costello, kun hallitseva ravikuningas Vitter joutui jo heinäkuussa jäämään sivuun kilpailusta keväällä tulleen jalkavamman vuoksi. Mahdollisiin ennakkosuosikkeihin lukeutunut Pikkukahveli joutui myös jättämään kuninkuuskilpailun väliin jalkavamman takia, ja mukaanpäässeistä jäi vielä ennen kilpailua pois Camri.
Lauantaisen avausmatkan kärkipaikalla juoksi Välähdys, mutta se joutui lopussa taipumaan, kun rinnalla ravannut Costello jyräsi kärkeen. Avausmatkan kolmanneksi sijoittui vuoden 2014 ravikuningas Köppinen. Sunnuntaina juostun toisen osalähdön vei nimiinsa vuoden 2015 ravikuningas Jokivarren Kunkku, joka ravasi koko matkan kärkipaikalla. Ohjastaja Jorma Kontion mukaan kyseessä oli yksi parhaista hevosen koskaan tekemistä juoksuista. Mailin kilpailun toiseksi tuli Välähdys ja kolmanneksi Costello.
Päätösmatkalle lähdettäessä kokonaiskilpailun kärjessä olivat Välähdys ja Costello, joista Jokivarren Kunkku oli jäljessä 0,3 sekuntia ja neljäntenä ollut Köppinen 1,1 sekuntia. Ari Moilasen ohjastama Köppinen kiihdytti 3 100 metrin kilpailun kärkeen heti alkukiihdytyksessä, onnistuen lopulta jättämään muut riittävän kauaksi, ja voitti näin kokonaiskilpailun 0,9 sekunnin erolla ennen Costelloa, Välähdyksen jäädessä kolmanneksi. Kahdella viimeisellä osamatkalla nähtiin myös dramatiikkaa, kun Välähdys aiheutti kanssakilpailijoilleen vaaratilanteita häiritsevillä hidastamisillaan. Pahiten tilanteista kärsi jalkaansa loukannut Jokivarren Kunkku.