stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Skeeter Davis

| Skeeter Davis |
| --- | --- |
 Skeeter Davis esiintymässä vuonna 1972.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Mary Frances Penick
Syntynyt: 30. joulukuuta 1931 Dry Ridge, Kentucky, Yhdysvallat
Kuollut: 19. syyskuuta 2004 (72 vuotta) Nashville, Tennessee, Yhdysvallat
Muusikko
Taiteilijanimi:  Skeeter Davis
Aktiivisena:  1952–2004
Tyylilajit:  country, pop
Yhtyeet:  The Davis Sisters
Levy-yhtiöt:  RCA Victor, Mercury, 51 West, Tudor, Red Rooster, Atlantic
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Skeeter Davis (oik. Mary Frances Penick, 30. joulukuuta 1931 Dry Ridge, Kentucky – 19. syyskuuta 2004 Nashville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen countrylaulaja, joka lauloi crossover-popkappaleita, kuten ”The End of the World”.
Hän aloitti uransa teini-ikäisenä osana The Davis Sisters -yhtyettä 1940-luvun lopulla, lopulta tehden levytyssopimuksen RCA Victorin kanssa. 1950-luvun lopulla hän aloitti soolouran. Davis oli yksi ensimmäisistä naisista, jotka saivat suurta suosiota countrymusiikin saralla sooloartistina.
Diskografia > Albumeita

I’ll Sing You a Song and Harmonize Too (1959)
Here’s the Answer (1961)
Skeeter Davis Sings The End of the World (1963)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Skeeter Davis Wikimedia Commonsissa
Socinolaisuus

Faustus Socinus.
Socinolaisuus oli Fausto Paolo Sozzinin (1539–1604) mukaan nimensä saanut unitarianistinen liike. Sozzini vaikutti muun muassa Transilvaniassa ja pakeni Puolaan, jossa vuonna 1605 kirjoitettiin socinolaisuuden ensimmäinen virallinen julistus Rakowin katekismus. Liike tukahdutettiin Puolassa 1658, mutta se eli edelleen muun muassa Transilvaniassa ja Englannissa, jossa sitä kutsuttiin unitarianismiksi.
Suur-Venäjä

Vanhan Venäjän keisarikunnan rajat ja vaikutusalue.
Suur-Venäjä on joidenkin venäläisten äärinationalistien julkituoma irredentistinen ajatus nykyistä laajemmasta Venäjästä, joka kattaisi vähintään entisen Neuvostoliiton tai tsaarin Venäjän. Suurvenäläiset haluavat palauttaa Venäjän sen aiempaan laajuuteensa. Niinpä he ottavat ajattelulleen mallia historiasta. Toisaalta suurvenäläisiä huolettavat venäjänkielisten oikeudet muun muassa Neuvostoliitosta irtautuneissa maissa.
Tunnettuja Suur-Venäjän puolestapuhujia ovat olleet muun muassa Vladimir Žirinovski ja Aleksandr Dugin. Molemmat ovat antaneet lausuntoja, joiden mukaan esimerkiksi Suomi kuuluisi osaksi Venäjää. Toisaalta Eduard Limonov on kannattanut Neuvostoliiton rajojen palauttamista. Venäläisten erikoisjoukkojen ja vapaaehtoisten toiminta Itä-Ukrainassa on nähty monesti eräänä Suur-Venäjä-aatteen ilmentymänä. Suurvenäläistä Aleksandr Duginia pidetään Vladimir Putinin neuvonantajana, vaikka Putin ei julistakaan Suur-Venäjää.
Tarkkailijoiden mukaan Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022 on nähtävissä Suur-Venäjän rakentamisena. Venäjä haluaa palauttaa itselleen vanhoja tsaarin Venäjän alueita, ainakin niiden ytimen. Venäjä on kuitenkin kiistänyt tämän tavoitteen.
Spinneri Magazine

Spinneri Magazine oli suomenkielinen harrasteautoiluun keskittynyt aikakauslehti, joka ilmestyi kuusi kertaa vuodessa.
Spinneri Magazine perustettiin vuonna 1998, jolloin lehteä ilmestyi neljä numeroa. Vuosikerrasta 1999 alkaen lehti ilmestyi kuudesti vuodessa.
Lehdessä esiteltiin ennen kaikkea kotimaisia, mutta myös ulkomaisia harrasteautoja erityisesti tekniikkaan, teknisiin muutoksiin ja viritykseen painottuen. Lehti pyrki käsittelemään harrasteautoilua yleisesti valikoimatta aiheita sen enempää valmistusmaan kuin vuosimallinkaan mukaan. Autoesittelyjen lisäksi lehdessä oli tapahtumareportaaseja sekä erilaisia tuotetestejä ja tee itse -artikkeleita. Spinneri Magazine pyrki aina olemaan mahdollisimman "lähellä" harrastajaa – siis lehden lukijaa. Tästä lehti sai myös kiitosta. Lehden tekijät ovat itsekin aktiivisia harrasteautoilijoita.
Lehteä kustansi alkuvaiheessa Edita Oy, mutta lehtikonseptin luoja ja lehden päätoimittaja Jari Sjöman osti Spinneri Magazinen kustannus- ja julkaisuoikeudet itselleen vuonna 2000, jolloin lehden kustantajaksi tuli Oy Spin Around Ab. Myöhemmin yritysjärjestelyjen myötä kustannustoiminta siirtyi Transformaatio Oy:lle, omistuspohjan säilyessä ennallaan.
Vuonna 2006 lehti muutti linjaansa enemmän tekniikkapainotteiseksi ja samalla esiteltiin uudistunut oranssimusta ulkoasu sekä uusi harrasteautoilun maailmaan sijoittuva sarjakuva "Krisse ja Keksa", jota piirsi Timo Ronkainen.
Viideskymmenes numero (4/06) ilmestyi elokuussa 2006. 10-vuotista taivaltaan Spinneri Magazine puolestaan juhli maaliskuussa 2008 ilmestyneen 10-vuotisjuhlanumeron muodossa. Lehden 100-sivuinen juhlanumero 6/2014 oli 100. julkaistu irtonumero, mutta samalla viimeinen. Spinneri Magazine oli 17. vuosikerrallaan yksi pisimpään Suomessa ilmestyneistä kotimaisista harrasteautolehdistä ja myös ensimmäinen kotimainen harrasteautolehti, joka avasi omat verkkosivut. Lehden ensimmäinen verkkoversio avattiin osoitteessa www.spinnerilehti.fi jo vuonna 1998. Sittemmin domain lyhentyi muotoon www.spinneri.fi.
Spinneri Magazinen päätoimittajana toimi sen perustamisesta lähtien Jari Sjöman.
Aiheesta muualla

Spinneri Magazine (Arkistoitu – Internet Archive)
Taavetti Rahikainen

Taavetti Rahikainen (1795–1858) oli suomalainen Itä-Suomessa vaikuttanut kirkonrakentaja.
Rahikainen oli kotoisin Savitaipaleen Rahikkalan kylästä. Savitaipaleen kirkonrakentajat joihin kuuluivat myös samasta kylästä kotoisin olleet Juhana Salonen ja Matti Salonen tulivat tunnetuiksi kahtamoisten eli kaksoisristikirkkojen rakentajina. Rahikkalan kylään on pystytetty heille Kirkonrakentajien muistomerkki ja Savitaipaleen kirkon kellotapulissa sijaitsee Kirkonrakentajien museo.
Rahikaisen rakentamia ja korjaamia kirkkoja:
1823 Raudun kirkko, tuhoutui 1918 Suomen sisällissodassa
1826 Valkjärven kirkko, tuhoutui 1918 Suomen sisällissodassa
1827 Savitaipaleen kirkko
1828 Kivennavan kirkon kellotapuli
1830–1832 Puumalan kirkko
1838 Korpilahden kirkon kupolin korjaus- ja muutostyö
1839–1841 Heinäveden kirkko, paloi 1887 salaman sytyttämässä tulipalossa
1846 Savitaipaleen kirkon vuonna 1779 rakennetun kellotapulin laajennus
1847 Sulkavan kirkon vuonna 1770 rakennetun kellotapulin korjaus ja laajennus
Taavetti Laitinen

Taavetti (Taavi) Laitinen (15. tammikuuta 1866 Suonenjoki – 29. heinäkuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen lääkäri, Helsingin yliopiston professori ja Lääkintöhallituksen pääjohtaja.
Laitisen vanhemmat olivat maanviljelijä, herastuomari Olli Laitinen ja Henriikka Vehviläinen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1888 Kuopion suomalaisesta lyseosta ja valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1892 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1897. Laitinen väitteli tohtoriksi suomen kielellä, mikä oli tuolloin poikkeuksellista. Hänen vuonna 1896 julkaistun väitöskirjansa nimi oli Sananen muutamista bakteeriotoksiineista ja niiden vaikutuksista hermostoon.
Laitinen toimi Helsingin yliopiston bakteriologian dosenttina 1899–1902 ja hygienian professorina 1902–1911 ja  Lääkintöhallituksen pääjohtajana 1911–1917. Vanhasuomalaisiin kuulunut Laitinen joutui 1917 luopumaan virasta, koska häntä pidettiin myöntyväisyyssuunnan kannattajana. Laitinen toimi myös yksityislääkärinä Helsingissä 1897–1941. Hän sai valtioneuvoksen arvon vuonna 1913 ansioistaan kulkutautien ja tuberkuloosin torjunnassa.
Vuonna 1908 Laitinen oli perustamassa Suomalaista tiedeakatemiaa ja toimi sen rahastonhoitajana 1908–1911. Hän oli elintarve- ja nautintoainekomitean puheenjohtaja 1912–1916, Suomen kansallisen terveysliiton puheenjohtaja 1906–1912, Duodecimin puheenjohtaja 1910 ja Suomen lääkäreiden raittiusliiton puheenjohtaja 1907–1939. Vuonna 1930 Laitinen oli perustamassa Aitosuomalaisten liittoa ja toimi liiton puheenjohtajana. Hän oli Terveydenhoitolehden päätoimittajana 1901–1904 ja kuului vuodesta 1911 Aikakauslehti Ajan perustajiin ja toimituskuntaan.
Vuonna 1907 Laitinen vuokrasi Meilahdesta maa-alueen, jolle hän rakennutti Tilkan lepo- ja virkistyskodin. Hän myi tämän laitoksen 1913 valtiolle ja osti saamillaan rahoilla takaisin kotitilansa, jossa hän alkoi harjoittaa maanviljelyä sivutoimenaan. Tilkan alueelle perustettiin 1918 sotilassairaala.
Taavi Laitinen oli naimisissa kaksi kertaa, ensin 1897–1906 Edith Emilia Roschierin kanssa ja sitten vuodesta 1922 kuvanveistäjä ja taidemaalari Hilda Maria Flodinin (1877–1958) kanssa, jonka aiempi puoliso oli ollut taiteilija Juho Rissanen.
Laitisen hauta on Suonenjoen vanhan hautausmaan itäpäädyssä isänsä haudan vieressä.
Sui Xinmei

| Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Kiina.Naisten yleisurheilu. Olympialaiset  | Maa:   Kiina> Naisten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Atlanta 1996 | Kuulantyöntö |  |
| Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  | Sisäratojen MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sevilla 1991 | Kuulantyöntö |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Kultaa | Peking 1990 | Kuulantyöntö |  |
|  Kultaa | Hiroshima 1994 | Kuulantyöntö |  |
| Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Jakarta 1995 | Kuulantyöntö |  |
|  Hopeaa | New Delhi 1989 | Kuulantyöntö |  |
Sui Xinmei (kiin. 隋 新梅; s. 29. tammikuuta 1965) on kiinalainen entinen yleisurheilija ja olympiamitalisti, joka kilpaili kuulantyönnössä. Hän voitti hopeaa Atlantan olympialaisissa 1996 tuloksellaan 19,88 metriä. Sui voitti mitaleita myös sisäratojen MM-kisoista, Aasian kisoista ja Aasian-mestaruuskilpailuista.
Sui pitää hallussaan sisäratojen Aasian ennätystä tuloksellaan 21,10.
Ennätykset

Kuulantyöntö: 21,66 m (1990)
Kuulantyöntö (sisäradat): 21,10 (1990)
Siren Charms

| Siren Charms In Flames |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : joulukuu 2013
 Studio : Hansa Studios, Berliini
 Julkaistu: 5. syyskuuta 2014
 Formaatti: CD, 2LP
 Tuottaja(t): Daniel Bergstrand, Roberto Laghi & In Flames
 Tyylilaji: melodinen death metal, alternative metal
 Levy-yhtiö: Sony
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
In Flamesin muut julkaisut
| Sounds of a Playground Fading 2011 | Siren Charms 2014 | Battles 2016 |
Singlet albumilta Siren Charms
 ”Rusted Nail” Julkaistu: 13. kesäkuuta 2014  ”Through Oblivion” Julkaistu: 2014  ”Paralyzed” Julkaistu: 2015
Siren Charms on In Flamesin 11. studioalbumi, joka julkaistiin 5. syyskuuta 2014. Skandinaviassa albumin jakelijana toimi Razzia Records.
Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 1.
Kappaleet

In Plain View – 4.05
Everything's Gone – 3.24
Paralyzed – 4.15
Through Oblivion – 3.37
With Eyes Wide Open – 3.58
Siren Charms – 3.05
When the World Explodes – 4.39
Rusted Nail – 4.55
Dead Eyes – 5.23
Monsters in the Ballroom – 3.53
Filtered Truth – 3.31
Become the Sky – 4.01 (bonuskappale)
The Chase – 4.57 (feat. iTunes edition)
Kokoonpano

Anders Fridén – laulu
Björn Gelotte – kitara
Niclas Engelin – kitara
Peter Iwers – bassokitara
Daniel Svensson – rummut
Kokoonpano > Vierailevat muusikot

Örjan Örnkloo – kosketinsoitin
Emilia Feldt – taustalaulu (7)
The Head Jester Choir – kuoro (8)
Martin Rubashov – taustalaulu (9)
Kokoonpano > Tuotanto

Daniel Bergstrand – tuottaja
Roberto Laghi – tuottaja
Michael Ilbert – miksaaja
Tom Coyne – masteroija
Arvostelut

About.com:
AllMusic:
Imperiumi: 7½/10
Kaaoszine: 6½/10
Metacritic: 52/100
Rumba:
Soundi:
Aiheesta muualla

Siren Charms In Flamesin kotisivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Siren Charms Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Siren Charms Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
In Flames
| --- | --- |
Studioalbumit:   Lunar Strain  The Jester Race  Whoracle  Colony  Clayman  Reroute to Remain  Soundtrack to Your Escape  Come Clarity  A Sense of Purpose  Sounds of a Playground Fading  Siren Charms  Battles  I, the Mask  Foregone 
EP:t:   Subterranean  Black-Ash Inheritance  Trigger  Come Clarity  8 Songs  Down, Wicked & No Good  Clayman 2020 
Livealbumit:  The Tokyo Showdown Sounds from the Heart of Gothenburg 
Singlet:   Cloud Connected  The Quiet Place  Take This Life  Dead End  Come Clarity  The Mirror's Truth  Alias  Delight and Angers  Deliver us” (2011)  Where the Dead Ships Dwell  Ropes  Rusted Nail  Paralyzed  The End  The Truth  Through My Eyes  Save Me  I Am Above  This Is Our House  I, the Mask  Burn  Call My Name  Follow Me  Not Alone  State of Slow Decay  The Great Deceiver  Foregone, Pt. 1  Foregone, Pt. 2  Meet Your Maker 
DVD:t:   Used & Abused... In Live We Trust  Sounds from the Heart of Gothenburg
Super Tourenwagen Cup

| Super Tourenwagen Cup |
| --- | --- |
Ensimmäinen kausi:  1994
Kuljettajien mestari:   Christian Abt
Tallien mestari:   Abt Sportsline
Super Tourenwagen Cup (lyh. STW) oli saksalainen vakioautosarja, jota ajettiin vuosina 1994–1999. Vuodesta 1998 lähtien sarjan nimi oli Deutsche Supertourenwagen Meisterschaft. Sarjaa ajettiin tuolloisilla FIA:n Class II -säännöillä, samankaltaisilla autoilla kuten esimerkiksi Britannian (BTCC) ja Ranskan (Supertourismo). STW-sarja oli aluksi Saksan toiseksi arvostetuin vakioautosarja DTM-sarjan jälkeen, jota ajettiin FIA:n Class I -säännöillä.
STW-sarjaan osallistui muun muassa BMW, Ford, Peugeot, Nissan, Audi ja Honda. Mestaruuden voittaneita kuljettajia olivat Johnny Cecotto, Joachim Winckelhock, Laurent Aiello, Emanuele Pirro ja Christian Abt. Muuten merkittäviä ja nimekkäitä kuljettajia sarjassa olivat Riccardo Patrese, Baijerin Prinssi Leopold ja Hans-Joachim Stuck.
Kilpailuja ajettiin perinteisillä saksalaisilla kilparadoilla kuten Hockenheimissa, Nürburgringillä ja Avusissa.
Mestarit

| Kausi | Kuljettaja | Talli |
| --- | --- | --- |
| 1994 |  Johnny Cecotto | BMW Motorsport |
| 1995 |  Joachim Winkelhock | Schnitzer Motorsport |
| 1996 |  Emanuele Pirro | A.Z.K/R.O.C. |
| 1997 |  Laurent Aïello | Peugeot Esso |
| 1998 |  Johnny Cecotto | BMW Motorsport Team Schnitzer |
| 1999 |  Christian Abt | Abt Sportsline |
Stéphane Rosse

| Stéphane Rosse |
| --- | --- |
 Rosse Helsingin kirjamessuilla 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. lokakuuta 1962 Dreux, Ranska
Kuollut: 5. maaliskuuta 2024 (61 vuotta) Sipoo
Ammatti:  kuvittaja, sarjakuvapiirtäjä
Kirjailija
Pääteokset:  Naisen kanssa
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Stéphane Rosse (6. lokakuuta 1962 Dreux, Ranska – 5. maaliskuuta 2024 Sipoo) oli ranskalainen kuvataiteilija ja sarjakuvantekijä. Hän aloitti uransa Ranskassa vaihtoehtosarjakuvan parissa ja teki yhteistyötä erityisesti Charlie Schlingon kanssa. Hän muutti 1993 Suomeen ja piirsi 13 vuoden ajan Naisen kanssa -sarjakuvaa.
Uran alku Ranskassa

Rosse syntyi 1962 Dreux’ssä. Hänen isänsä oli töissä Renault’n tehtaalla ja äiti oli muun muassa lastenhoitaja. Rosse alkoi 16-vuotiaana opiskella Pariisissa mainosgrafiikkaa ja graafista suunnittelua. Rosse teki ensimmäiset sarjakuvapiirroksensa 1978 Le Havane Primesautier -lehteen.
Le Havane Primesautier oli Charlie Schlingon julkaisema omakustannelehti, johon Rosse piirsi underground-sarjakuvia. Le Havane Primesautier sai huomiota Ranskan sarjakuvapiireissä, ja pian Métal hurlant -lehdestä otettiin yhteyttä Rosseen. Sinne hän alkoi tehdä kubismista vaikutteita saaneita sarjakuvia. Tarinat olivat William S. Burroughsin hengessä huumehöyryisiä ja psykedeelisiä. Rosse ja Schlingo loivat Métal hurlantille sarjakuvan Les Aventures de Grugru et Fatafata ja tekivät yhteisyötä myös sarjakuvissa Zoulou, L’Écho des Savanes ja Hara-Kiri.
Rosse teki 1980-luvun puolivälissä kuvituksia monille suurille lehdille, kuten Elleelle, Playboylle ja Vanity Fairille. Hän jatkoi samaan aikaan sarjakuvauraansa ja piirsi Schlingon käsikirjoittaman sarjakuva-albumin N comme cornichon, joka palkittiin muun muassa Ranskan kulttuuriministeriön sarjakuvapalkinnolla.
Muutto Suomeen

Rosse tapasi helmikuussa 1993 Pariisissa suomalaisnaisen, ja hän muutti vielä saman kevään aikaan Suomeen. He menivät naimisiin kesäkuussa ja pari vuotta myöhemmin saivat lapsen.
Rossella oli alkuun vaikeuksia saada töitä Suomesta, sillä kukaan ei tuntenut häntä. Hän piirsi kuitenkin jo marraskuussa 1993 Suomen Kuvalehden kanteen presidentivaalien 1994 ehdokkaat, jotka hän tyylitteli hieman kubistiseen ja surrealistiseen tyyliin.
Suomen Kuvalehden jälkeen Rosselta tilattiin kuvituksia Helsingin Sanomien Kuukausiliitteeseen. Lehden Nyt-liite perustettiin 1995, ja siihen oli valmis sarjakuvakäsikirjoitus, johon Rosse pyydettiin kuvittajaksi. Teppo Sillantaus ja Mikael Gylling olivat nähneet Rossen piirroksia Helsingin Sanomissa ja ehdottivat tälle uutta Naisen kanssa -sarjakuvaa. Sarjakuvasta tuli suosittu, ja Rosse piirsi sitä 13 vuoden ajan päätyökseen. Siitä julkaistuja kirjoja myytiin noin 90 000 kappaletta.
Rossen sarjakuvaura Naisen kanssa -sarjakuvan jälkeen jatkui pitkälti ulkomailla, vaikka hän asui edelleen Suomessa. Hän piirsi sarjakuvia monille ulkomaalaisille kustantajille.
Stephen Sommers

| Stephen Sommers> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 20. maaliskuuta 1962 (ikä 62) Indianapolis, Indiana
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvaohjaaja, -⁠käsikirjoittaja ja elokuvatuottaja
Ohjaaja
Tunnetuimmat ohjaukset:   Deep Rising – uhka syvyyksistä (1998)  Muumio (1999)  Muumion paluu (2001)  Van Helsing (2004) 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Stephen Sommers (s. 20. maaliskuuta 1962 Indianapolis, Indiana) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -⁠käsikirjoittaja ja elokuvatuottaja. Hänet tunnetaan muiden muassa elokuvista Deep Rising – uhka syvyyksistä (1998), Muumio (1999), Muumion paluu (2001) ja Van Helsing (2004).
Sommers syntyi vuonna 1962 Indianapolisksessa, Indianassa. Valmistuttuaan collegesta hän oli neljä vuotta näyttelijänä teatterirymissä ja rockyhtyiden managerina, jonka jälkeen hän muutti Los Angele]]iin jossa opiskeli USC School of Cinematic Arts elokuvakoulussa ja valmistui sieltä maisteriksi.
Filmografia

| Vuosi | Filmi | Nimetty> Ohjaaja | Nimetty> Käsikirjoittaja | Nimetty> Tuottaja | Nimetty> Muu |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1993 | Huckleberry Finnin seikkailut |  |  |  |  |

| 1994 | Gunmen |  |  |  |  |
| 1994 | Rudyard Kiplingin viidakkokirja |  |  |  |  |
| 1996 | Tom and Huck |  |  |  |  |
| 1997 | Oliver Twist |  |  |  |  |
| 1998 | Deep Rising – uhka syvyyksistä |  |  |  |  |
| 1999 | Muumio |  |  |  |  |
| 2000 | Running Away |  |  |  |  |
| 2001 | Muumion paluu |  |  |  |  |
| 2002 | Skorpionikuningas |  |  |  |  |
| 2004 | Van Helsing |  |  |  |  |
| 2004 | Van Helsing: The London Assignment |  |  |  |  |

| 2008 | Muumio: Lohikäärmekeisarin hauta |  |  |  |  |
| 2008 | Skorpionikuningas – soturin synty |  |  |  |  |
| 2009 | G.I. Joe: The Rise of Cobra |  |  |  |  |
| 2012 | The Scorpion King 3: Battle for Redemption |  |  |  |  |
| 2013 | G.I. Joe: Kosto |  |  |  |  |
| 2013 | Odd Thomas |  |  |  |  |
Aiheesta muualla

Stephen Sommers Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Stephen Sommers Empire. Viitattu 6.6.2022. (englanniksi)
Millar, John: Stephen Sommers Interview AadeInAtlantis – Movie Interviews. Viitattu 6.6.2022. (englanniksi)
Sirkka (lehti)

Sirkka, lasten oma kuvalehti n:o 2/1939. Isänmaallisuuskasvatus oli lehden tärkeä tehtävä.
Sirkka oli suomalainen lastenlehti, jossa julkaistiin kuvitettuja satuja, jatkokertomuksia, sarjakuvia ja erilaisia tehtäviä. Sirkka on ilmestynyt kolmena eri ajanjaksona.
Sirkka, 1886–1887 ja 1895–1896

Lehden ensimmäisen ilmestymisajan kustantajana oli G. W. Edlund (Hufvudstadsbladetin kirjapaino). Sirkan sisältönä oli runoja, satuja ja kertomuksia sekä leikkejä. Näytenumerossa (0/1886) ilmoitetaan, että lehden "sisällys, perustuen oikeudentuntoon sekä raittiiseen lapsen uskoon, on osaksi oleva sama kuin Nya Trollsländan nimisen lastenlehden".
Toimituksessa olivat aluksi Toini Topelius ja Alexandra Gripenberg ja myöhemmin Alta Dahlgren ja Vera Hjelt.
Kirjoittajia olivat valtioneuvos Zacharias Topelius, prof. Julius Krohn, rouva Minna Krohn sekä nimimerkit P. C. ja Maria. Vuosikerran hinta oli neljä markkaa. Z. Topelius kirjoitti moniin eri lastenlehtiin, kuten Trollsländan, Nya Trollsländan, Sländan ja Lasten Kuvalehti.
Sirkka lopetti ilmestymisensä muutamaksi vuodeksi. Vuodesta 1895 lehteä kustansi Tilgmannin kirja- ja kivipaino. Vuosikerran hinta oli nyt kolme markkaa. Lehteä toimittivat Alta Dahlgren ja Vera Hjelt. Aputoimittajina olivat muun muassa Rafaël Hertzberg, Toini Topelius, B. M. Nyberg, Hilda Käkikoski, Constance Ullner, M. Joutsen, F. Tavaststjerna, Eva Ljungberg, Immy Hellén ja Theodolinda Hahnsson.
Sirkan rinnakkaislehti ruotsinkielinen Sländan jatkoi ilmestymistään suomenkielistä versiotaan pidempään, vuoteen 1900 saakka.
Sirkka, Nuorten toveri 1926–1930

Anni Swan (1875–1958) ryhtyi vuonna 1919 yhdessä Alpo Noposen (1862–1927) kanssa julkaisemaan lehteä Nuorten toveri (Valistus 1919, WSOY 1920–1924), jossa edistettiin hyviä harrastuksia ja isänmaanrakkautta. Vuonna 1925 lehti ilmestyi Nuori Voima -lehden itsenäisenä liitteenä. Anni Swan oli aikaisemmin toimittanut lastenlehteä Pääskynen.
Vuonna 1926 Nuorten toverin nimeksi tuli Sirkka. Lehden nimen alapuolella luki edelleen ”Nuorten toveri”. Lehteä kustansi WSOY. Lehden tehtävänä oli isänmaallisuuskasvatus ja nuorison yhdistäminen. Sisällissodasta ei ollut kulunut vielä monta vuotta, ja sanaa toveri lehden nimessä pidettiin ongelmallisena.
Sirkan toimituksen jäseniä olivat myös Jorma Pohjanpalo ja Antero Manninen.
Lehdessä julkaistiin satujen ja tarinoiden lisäksi jatkoromaaneita, jotka yleensä kestivät vuosikerran verran. Vuonna 1928 seikkailtiin koko vuoden ajan villissä lännessä G. A. Hentyn ”Intiaanien ja kullankaivajien parissa”.
Hjalmar Löfvingin hienosti piirretty sarjakuva ”Olli Pirteän uudet seikkailut” oli koko sivun kokoinen. Ollin seikkailut tapahtuivat usein ilmalaivalla ja niissä seurattiin melkeinpä unen logiikkaa. Olli Pirteä oli selvästi suomalainen vastine yhdysvaltalaisen sarjakuvataiteilijan Winsor McCayn Pikku Nemolle.
Askartelua ja ajanviete -sivulla ratkaistiin piilokuvia, kuva-arvoituksia ja muita pulmatehtäviä sekä sanaleikkejä. Oma soppi -sivulla julkaistiin lukijoiden kirjeitä, runoja ja piirroksia. Takakannessa oli eläinaiheinen Luonnonsanomain uutiset, jossa oli piirroksia ja valokuvia eläimistä hauskojen tekstien kera.
Sirkka, Lasten oma kuvalehti 1931–1945

Anni Swan toimitti lehteä koko ajan vuoteen 1945 saakka. Toimituksessa olivat myös Jouko Paavola ja Sulo Karpio.
Annin Swanin oma jatkoromaani Ritvan suojatit julkaistiin Sirkan numeroissa 2–22/1933. Vuoden 1934 ensimmäisessä numerossa kerrottiin: ”Tässä alkaa Sirkan tämänvuotinen jatkoromaani, kirjailija Rosa Fitinghoff’in kirjoittama ’Mustalaisten käsissä’. Saamme siinä tutustua meille outoon elämään ja moniin henkeä salpaaviin tapauksiin – niin on kertomus jännittävä ja viehättävä. Kertomus jatkuu Sirkan jokaisessa tämän vuoden numerossa.” WSOY julkaisi jatkotarinat myöhemmin yleensä myös romaanina, kuten tämänkin Fitinghoffin kertomuksen (Nuorten 10 mk:n sarja 2, 1936).
Joka numerossa oli myös jatkuvajuoninen sarjakuva ”Olli Pirteän ja Jussi Metkasen uudet seikkailut”. Vakituisena sarjakuvana ilmestyi myös Olavi Vikaisen ”Nalle Nöpönenä”, joka sai nimensä lukijakilpailun avulla. Nalle sai seikkailuihinsa tuon tuosta innoituksen kirjaa lukemalla.
Vuonna 1940 lehdessä julkaistiin Kari Suomalaisen sarjakuvaa ”Herra Aasi”.
Lehdessä pakinoi nimimerkki Pikku-Majava.
Sirkka mainosti itseään muun muassa tällä tavalla (20/1933):
Sirkassa julkaistiin paljon myös valokuvia, sekä toimituksen ottamia että lukijoiden lähettämiä.
Sirkka-lehden lopetettua ilmestymisensä sen paikan peri Kimmo-lehti.
Sirkka, Nuorten toveri 18/1928. 1920-luvulla lehden kannessa oli lähes aina valokuva, tässä australialainen koulupoika.
Sirkka 12–13/1933. Kansikuva on piirretty kauniisti varjoleikkauksen tapaan.
Sirkka, Lasten oma kuvalehti 1/1934. Vuonna 1934 lehden nimi jälleen piteni. Sirkasta tuli lasten oma kuvalehti. Koko vuoden ajan lehdessä oli sama Rudolf Koivun kansi, vain värisävy vaihtui.
Usein Sirkan kansiaiheina olivat vaihtuvat vuodenajat.