Fukushiman ydinvoimalaonnettomuus
Väestönsuojelu > Evakuointi

Ensimmäinen evakuointimääräys annettiin 11. maaliskuuta kello 20.50, eli kuusi tuntia maanjäristyksen jälkeen. Silloin Fukushiman prefektuurin hallitus määräsi evakuoitavaksi kaikki 1 900 asukasta kahden kilometrin etäisyydeltä ydinvoimalasta. Sen jälkeen Japanin hallitus otti vastuun väestönsuojelutoimista. Vain puoli tuntia myöhemmin, kello 21.23, Japanin hallitus määräsi evakuoitavaksi kolmen kilometrin alueen ydinvoimalan ympärillä. Alueella asui yhteensä 6 000 ihmistä, ja heidät kaikki saatiin evakuoitua klo 0.30 mennessä. Samaan aikaan hallitus määräsi asukkaat 3–10 kilometrin etäisyydellä ydinvoimalasta suojautumaan sisätiloihin. Seuraavana aamuna kello 5.44 Japanin hallitus laajensi evakuoitavaa aluetta kymmeneen kilometriin. Kymmenen kilometrin säteellä asui noin 51 000 ihmistä. Kello 18.25 evakuointialuetta laajennettiin edelleen 20 kilometriin, minkä jälkeen evakuointimääräyksen oli saanut yhteensä 78 000 asukasta.
Hallituksella oli vaikeuksia saada evakuointimääräyksiä perille paikallisviranomaisille, koska maanjäristys oli katkaissut puhelinyhteydet. Kunnat kuitenkin aloittivat evakuoinnit joko oman harkintansa perusteella tai tiedotusvälineiden kautta saatujen tietojen perusteella, vaikka hallituksen määräykset eivät tulleetkaan perille. Kunnat tiedottivat asukkaille evakuointimääräyksestä radion kautta, kaiutinautoilla sekä kiertämällä ovelta ovelle. Monet asukkaat myös kuulivat asiasta tiedotusvälineistä.
Evakuointia vaikeuttivat maanjäristyksen ja tsunamin vahingoittamat tiet sekä liikenneruuhkat. Suurin osa asukkaista alkoi poistua evakuoitavalta alueelta muutaman tunnin sisällä määräyksestä. Koko 20 kilometrin alueen tyhjentäminen kesti kuitenkin kolme päivää. Myös monet 20 kilometrin evakuointialueen ulkopuolella asuvat päättivät lähteä kotoaan. Evakuoituja ihmisiä majoitettiin tilapäisesti kouluihin, kulttuurikeskuksiin ja vastaaviin. Olosuhteet evakuointikeskuksissa olivat hankalat, koska suuri määrä ihmisiä joutui elämään ahtaissa tiloissa.
Monet ydinvoimalan lähialueella asuvat siirtyivät aluksi vain vähän kauemmaksi ja joutuivat myöhemmin siirtymään uudelleen, kun evakuointialuetta suurennettiin. Esimerkiksi Tomiokan kunta evakuoitiin ensin Kawauchiin, jonka hallitus määräsi evakuoitavaksi neljä päivää myöhemmin. Osa asukkaista joutui siirtymään kauemmas ydinvoimalasta peräti kuusi kertaa.
20 kilometrin evakuointialueella oli seitsemän sairaalaa ja 17 vanhustentaloa, joissa oli yhteensä 2 220 potilasta ja vanhusta. Heidän evakuointinsa tuotti suuria vaikeuksia, ja 51 vakavasti sairasta potilasta kuoli.
15. maaliskuuta 20–30 kilometrin päässä ydinvoimalasta asuvat määrättiin pysymään sisätiloissa. Kymmenen päivää myöhemmin hallitus suositteli tälle alueelle vapaaehtoista evakuointia. Siihen mennessä monet asukkaat olivat kuitenkin jo lähteneet kodeistaan, koska pitkäaikainen sisällä pysyminen tuotti vaikeuksia. 22. huhtikuuta määräys sisälle suojautumisesta purettiin, mutta suositus vapaaehtoisesta evakuoinnista pidettiin voimassa syyskuuhun asti.
Onnettomuuden jälkeen jotkut evakuoidut asukkaat olivat palanneet koteihinsa hakemaan tavaroita. 30. maaliskuuta kiellettiin pääsy 20 kilometriä lähemmäs ydinvoimalaa. Huhtikuun lopussa asukkaita alettiin taas päästää käymään kodeissaan niillä alueilla, joilla säteilytaso oli alle 200 mikrosievertiä tunnissa.
22. huhtikuuta Japanin hallitus päätti evakuoida asukkaat niiltä 20 kilometrin vyöhykkeen ulkopuolisilta alueilta, joissa mittausten mukaan voi saada yli 20 millisievertin säteilyannoksen vuodessa. Kansainvälinen säteilysuojelukomissio ICRP suosittelee, että alueilla, joilla vuosiannos ydinonnettomuuden jälkeen voi ylittää 20–100 millisievertiä, pitäisi harkita toimenpiteitä annosten pienentämiseksi. Japani päätti siis käyttää suosituksen alinta annosrajaa. Kaukaisin evakuoitu alue oli Iitaten kylä 55 kilometrin päässä ydinvoimalan luoteispuolella.