stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Galaktinen Imperiumi
Kuvaus > Alkuperä

Galaktinen Imperiumi syntyi Vanhan tasavallan romahtamisen jälkeen. Muutoksen siemenet kylvettiin jo Kloonisotien aikaan, sodassa Tasavallan sekä separatistijärjestö Yhdistyneiden aurinkokuntien konfederaation välillä.
Elokuvassa Star Wars: Episodi I – Pimeä uhka, Kauppaliiton saartaessa planeetta Naboon, senaattori Palpatine suostuttelee kuningatar Padmé Amidalan ehdottamaan Tasavallan senaatille uuden ylikanslerin äänestämistä Finis Valorumin tilalle.
Elokuvassa Star Wars: Episodi II – Kloonien hyökkäys, Tasavallan senaatti antaa separatistien kasvavan uhan vuoksi Palpatinelle hätävaltuudet kriisin torjumiseksi. Tämän ansiosta Palpatine pysyi virassaan normaalia virkakautta pidempään. Palpatine lupaa palauttaa vallan takaisin senaatille, kun galaksiin on jälleen saatu rauha. Hänen ensimmäinen käskynsä on valtuuttaa Tasavallalle luotu massiivinen klooniarmeija.
Palpatinen valta kasvaa nopeasti ja elokuvassa Star Wars: Episodi III – Sithin kosto hän on jo käytännössä diktaattori. Jedit alkavat epäillä Palpatinen olevan sith-lordi Darth Sidiousin vaikutuksen alaisena. Palpatine ilmoittaa sodan jakuvan, kunnes kenraali Grievous on surmattu. Osa senaattoreista, kuten Padmé Amidala ja Bail Organa, jotka aiemmin tukivat Palpatinea, epäilevät nyt, ettei hän aio pitää lupaustaan valtuuksien palauttamisesta senaatille sodan päätyttyä. Elokuvan aikana Palpatine ja Sidious paljastuvat yhdeksi samaksi henkilöksi, joka oli manipuloinut Tasavaltaa ja separatisteja alusta asti.
Kun jediritari Anakin Skywalker saa selville totuuden Palpatinesta, hän kertoo tästä jedimestari Mace Windulle, joka lähtee pidättämään Palpatinea kolmen muun jedimestarin kanssa. Anakin saapuu itsekin Palpatinen toimistoon, vastoin Windun käskyjä, estääkseen Windua surmaamasta tätä. Palpatine oli manipuloinut Anakinin uskomaan voivansa auttaa estämään Anakinin raskaana olevaa vaimoa Padméa kuolemasta synnytyksessä. Toimistossa Palpatine oli surmannut valosapelillaan kaikki pidätykseen osallistuneet jedit Windua lukuun ottamatta. Windu itse oli juuri surmaamaisillaan Palpatinen, kunnes Anakin katkaisi hänen kätensä ja Palpatine pudotti Windun kuolemaan. Anakin kääntyy tämän jälkeen Voiman pimeälle puolelle, tullen Palpatinen kolmanneksi sith-oppilaaksi nimellä Darth Vader.
Palpatine julistaa jedit pettureiksi ja Tasavallan vihollisiksi, asettaen täytäntöön käskyn 66, kloonisotilaisiin asennetun salaisen käskyn tappaa näiden jedikomentajat. Darth Vaderin johtama joukko sotilaita surmasi myös jeditemppeliin jääneet jedit. Turvatakseen asemansa ja valtansa, Palpatine muutti Tasavallan Galaktiseksi Imperiumiksi.
Kaksi jäljelle jäänyttä jediä, Obi-Wan Kenobi ja Yoda, yrittivät tuhota sithit lopullisesti. Yodan kohdatessa Palpatinen, Obi-Wan kohtasi entisen oppilaansa Anakinin, josta oli tullut Darth Vader. Obi-Wan onnistui haavoittamaan Vaderia, mutta Yodan ja Palpatinen taistelu ajautuu pattitilanteeseen, pakottaen molemmat jedit maanpakoon. Padmén lapset, joiden äiti oli kuollut ja isä kääntynyt sith-lordiksi, luovutettiin adoptioon, kunnes heidän kohtalonsa olisi valmis toteutumaan.
Kuvaus > Hallinto ja sotavoimat

Kloonisotien päätyttyä ja ensimmäisen Galaktisen Imperiumin muodostuttua Palpatinella on keisarina rajaton valta. Hän sai ne käsiinsä hätävaltuuksina Kloonien hyökkäyksen ja Sithin koston tapahtumien aikana. Darth Vader oli keisarin oikea käsi ja pelätty ympäri galaksia. Palpatinen ja Vaderin jälkeen vaikutusvaltaisimpia olivat Imperiumin hallintoneuvoston jäsenet, joista tunnetuimpia olivat Sate Pastage, Ars Dangor, Kren Blista-Vanee sekä Janus Greejatus. Virallisessa jatkumossa neuvostoa johti Mas Amedda, Vanhan tasavallan senaatin entinen varapuhemies. Seuraavien vuosien ajan Palpatine hallitsi galaksia tiukasti vartioidusta palatsistaan Coruscantissa, Vaderin matkustaessa ympäri galaksia pitääkseen yllä keisarin valtaa.
Tasavallan aikainen senaatti oli olemassa vielä Imperiumin perustamisen jälkeen, mutta käytännössä sillä ei ollut minkäänlaista valtaa. Uuden toivon tapahtumien aikaan Palpatine lakkautti senaatin, huomattuaan monien siellä tukevan Kapinaliittoa. Palpatinen lisäksi todellinen valta kuului vain planeettoja ja sektoreita hallitseville kuvernööreille, joita kutsuttiin moffeiksi. Senaatin lakkauttamisen jälkeen kuvernööreille annettiin täysi valta hallitsemillaan alueilla. Tunnetuin kuvernööri oli suurmoffi Wilhuff Tarkin, joka uskoi, että galaksia hallittiin parhaiten kylvämällä pelkoa.
Imperiumi piti voimaansa yllä suurten sotilasvoimiensa kautta, joihin kuuluivat valkohaarniskaiset Imperiumin iskujoukot, valtava tähtialusten laivasto sekä Kuolemantähti, kuun kokoinen avaruusasema, jolla on voima tuhota planeettoja. Ensimmäisen Kuolemantähden suunnitelmat nähtiin jo Kloonien hyökkäyksessä ja rakennustyöt aloitettiin Sithin koston lopussa. Palpatinen julistuksesta Tasavallan armeija muutettiin keisarilliseksi armeijaksi ja avaruuslaivastoksi. Avaruuslaivastoon kuului miljoonia sota-aluksia, mukaan lukien 26 000 tähtihävittäjää ja miljoonittain TIE-hävittäjiä. Ne toteuttivat keisarin tahdon eri puolilla galaksia.
Kuvaus > Kapina ja kukistuminen

Alderaanin senaattori Bail Organa, Chandrilan senaattori Mon Mothma, ja muut Palpatinen valtaa vastustaneet senaattorit perustivat salaa Liittouman Tasavallan palauttamiseksi. Tämä liike tunnettiin nimellä Kapinaliitto.
Aluksi Kapinaliitto koki ensimmäisten vuosien aikana suuria tappioita Imperiumia vastaan. Lisäksi Imperiumi sai valmiiksi Kuolemantähden ja osoitti sen voiman tuhoamalla Alderaanin. Uuden toivon lopussa Kapinaliitto saa ensimmäisen merkittävän voittonsa Imperiumia vastaan, kun Luke Skywalker tuhosi Kuolemantähden.
Kapinaliiton suurin voitto oli Jedin paluussa, missä he tuhosivat toisen Kuolemantähden sekä Imperiumin laivaston suurimmat sota-alukset ja niiden komentajat. Taistelun aikana Vader kääntyi takaisin Voiman valoisalle puolelle ja heitti Palpatinen kuolemaan, estäen tätä tappamasta hänen poikaansa Lukea, mutta haavoittui samalla itse kuolettavasti.
Kuvaus > Seuraajat > Kaanon

Toisen Kuolemantähden tuhon jälkeen Imperiumin joukot galaksin keskuksesta Keskikehän alueille pakotettiin antautumaan, kun taas galaksin tuntemattomille lohkoille paenneet joukot kokoontuivat ajan myötä yhteen Imperiumin entisten upseerien johtamaksi järjestöksi Ensimmäinen ritarikunta. Jatkotrilogian elokuvissa, alkaen elokuvasta Star Wars: The Force Awakens, he kävivät taistelua Kapinaliitosta muodostunutta Vastarintaa vastaan.
Kuvaus > Seuraajat > Legends

Kapinallisten muodostama Uusi tasavalta taisteli vapauttaaksen galaksin loput kolkat itsenäisiksi hallitsijoiksi julistautuneiden Imperiumin upseerien hallinnasta.
Jedi Prince -kirjasarjassa, Pimeän puolen profeetoiksi itseään kutsuvat huijarit asettivat uudeksi keisariksi kolmisilmäisen mutantin nimeltä Trioculus, jota he väittivät Palpatinen pojaksi. Sarjan lopussa Palpatinen todellinen poika, Triclops auttoi kapinallisia kukistamaan tämän uuden vihollisen.
Thrawn-trilogiassa, suuramiraali Thrawn, Imperiumin jäänteiden johtaja ja sotilaallinen nero, saa Uuden tasavallan melkein polvilleen. Kolmannen kirjan lopulla Thrawn melkein kukisti Uuden tasavallan ja Thrawnin tappoi tämän oma henkivartija.
Musta Imperiumi -sarjakuvissa Palpatine palaa kloonikehossa ja yhdistää Imperiumin hajaantuneet joukot yrittäen vallata galaksin takaisin itselleen. Empire's End -sarjakuvassa Palpatine kuitenkin kukistetaan lopullisesti.
Teemat

Tähtien sodan luoja George Lucas pyrki siihen, että Galaktinen Imperiumi muistuttaisi esteettisesti ja temaattisesti Natsi-Saksaa sekä hallintomenetelmältään fasismia. Natsi-Saksan tavoin Galaktinen Imperiumi oli diktatuuri, joka perustui yhteiskunnan lujaotteiseen hallintaan, lakkautti demokratian ja jota johti yksi suuri hallitsija. Imperiumi pyrki natsien tavoin luomaan totalitaarisen järjestyksen ja turvautui häikäilemättömään voimankäyttöön saavuttaakseen päämääränsä. Imperiumin iskujoukkojen alkuperäinen nimi Stormtroopers muistuttaa nimeltään Sturmabteilungia, Hitlerin alaisuudessa työskennellyttä puolisotilaallista järjestöä. Darth Vaderin kokomusta haarniska sekä uskollisuus keisaria kohtaan muistuttaa puolestaan natsien Schutzstaffel-joukkoja. Imperiumin sotilasupseerien univormut muistuttavat kovasti sekä Natsi-Saksan että 1800-luvun Saksan ulaanien univormuja. Natsi-Saksan lisäksi Galaktisen Imperiumin esikuva oli myös Neuvostoliitto. Jedin paluun DVD-kommentiraidalla Lucas myönsi keisarin saapumisen kunniaksi pidetyn seremonian olevan Neuvostoliiton vappuna järjestämän sotilasparaatin inspiroima.
Palpatinen valtaannousu ja demokratian muuttuminen diktatuuriksi muistuttaa Julius Caesarin, Augustuksen, Napoleon Bonaparten ja Adolf Hitlerin valtaannousuja.
Palpatinen voiman vakauttaminen ja keisariksi julistautuminen muistuttavat Rooman Octavianusta (myöhemmin Augustus) siinä, että Octavianus manipuloi Rooman senaattia samoin kuin Palpatine Galaktista senaattia; hän laillisti autoritaarisen hallinnon käyttämällä perustusteena senaatin korruptiota, painosti senaattia antamaan hänelle lisävaltuuksia kriisin torjumiseksi, ja valheellisesti lupasi palauttaa vallan senaatille kriisin päätyttyä. Octavianuksen tavoin myös Palpatine luotti vahvasti sotilaalliseen voimaan.
Valtasuhdetta Galaktisessa Imperiumissa keisari Palpatinen ja Darth Vaderin välillä on verrattu Adolf Hitlerin Reichsführer SS:n Heinrich Himmleriin, sekä myös Joseph Staliniin ja NKVD:n johtaja Lavrenti Beriaan, siinä, että Darth Vader on diktaattorin armoton pääpalvelija.
Aiheesta muualla

Galaktinen Imperiumi Tähtien sodan virallisilla sivuilla (englanniksi)
Galaktinen Imperiumi Wookieepediassa (englanniksi)
Galaktinen Imperiumi Jedipediassa
Augustuksen patsas Pontifex Maximusissa.
Aste

Kulmamitta
Kulmia
Astelevy, jossa on myös radiaanit merkittynä asteiden rinnalle.
Aste (tunnus °) on tasokulman mittayksikkö.
Suora kulma on 90 astetta, oikokulma 180 astetta ja täysi kulma eli täysi kierros 360 astetta. Aste jakaantuu 60 (kulma)minuuttiin (tunnus ′, yläpuolinen indeksointipilkku). Minuutti jakaantuu edelleen 60 (kulma)sekuntiin (tunnus ″, kaksinkertainen yläpuolinen indeksointipilkku). Kulmasekunti alkaa kuitenkin jäädä pois käytöstä, ja sen sijaan on yleistynyt kulmaminuutin desimaaliosien käyttö. Aikoinaan navigaatiossa on ollut käytössä myös kulmatertia, joka oli sekunnin 21⁄60-osalähde?.
SI-järjestelmässä käytetään kulman yksikkönä asteen ohella radiaania.
Yleensä kulman yksikköä rad ei kirjoiteta näkyviin. Näin voidaan menetellä, koska kyseessä on dimensioton suure; kahden samanlaatuisen suureen suhde.
Tietyissä yhteyksissä, lähinnä maanmittauksessa, käytetään kulman yksikkönä myös goonia, joka on sadasosa suorasta kulmasta:
Astesymboli

Asteen merkkiä (°, Unicode: U+00B0, HTML: &deg;) käytetään myös lämpötilan yksiköissä celsiusaste (°C) ja Fahrenheit-aste (°F), mutta ei kelvinissä (K). Merkkiä käytetään myös eräissä muissa merkinnöissä, kuten veden kovuusasteissa (°dH). Asteen merkkiä ei pidä sekoittaa hiukan samankaltaiseen maskuliinisen järjestysluvun merkkiin (º, U+00BA), yläpuolinen ympyrä ‑tarkkeeseen (˚, U+02DA tai yhdistyvä versio U+030A) eikä yläindeksinä esiintyvään kirjaimeen o tai numeroon 0.
Tietokonejärjestelmissä, joissa on käytössä laajennettu suomalainen näppäimistö, asteen merkki voidaan kirjoittaa pitämällä alhaalla alt gr- ja shift-näppäimiä samalla kun painetaan näppäimistön ylärivillä sijaitsevaa numeron 0 näppäintä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Asteen merkki ° Nykyajan kielenopas, Jukka K. Korpela
Stefan Aust

Stefan Aust
Stefan Aust (1. heinäkuuta 1946 Stade, Ala-Saksi Saksa) on saksalainen toimittaja, joka oli Der Spiegel -viikkolehden päätoimittaja  1994–2008.
Aust on kirjoittanut muun muassa Punaista armeijakuntaa käsittelevän kirjan, jonka pohjalta on tehty elokuva Baader Meinhof Komplex.
Teokset

Teokset vuodesta 1980 lähtien käsittelevät lähinnä poliittisia aiheita.
Kennwort 100 Blumen – Verwicklung des Verfassungsschutzes in den Mordfall Ulrich Schmücker. Konkret Literatur Verlag, Hamburg 1980. ISBN 3-922144-04-7
Hausbesetzer: Wofür sie kämpfen, wie sie leben und wie sie leben wollen. Hoffmann und Campe, Hamburg 1981. ISBN 3-455-08765-5 (mit Sabine Rosenbladt)
Brokdorf: Symbol einer politischen Wende. Hoffmann und Campe, Hamburg 1981. ISBN 3-455-08782-5
Der Baader Meinhof Komplex. Hoffmann und Campe, Hamburg 1985. ISBN 3-455-08253-X (erweitert und aktualisiert: 1997, ISBN 3-455-11230-7; Taschenbuchausgabe 1998, ISBN 3-442-12953-2; völlig überarbeitete und ergänzte Neuausgabe 2008, ISBN 978-3-455-50029-5)
Werner Mauss – ein deutscher Agent. Hoffmann und Campe, Hamburg 1988. ISBN 3-455-08641-1 (Neuausgabe 1999, ISBN 3-442-12957-5)
Der Pirat: Die Drogenkarriere des Jan C.. Hoffmann und Campe, Hamburg 1990. ISBN 3-455-08367-6 (Taschenbuchausgabe 2000, ISBN 3-442-15046-9)
Die Flucht: Über die Vertreibung der Deutschen aus dem Osten. Spiegel-Buchverlag, Hamburg 2002. ISBN 3-421-05682-X
Der Lockvogel: Die tödliche Geschichte eines V-Mannes zwischen Verfassungsschutz und Terrorismus. Rowohlt, Reinbek 2002. ISBN 3-498-00063-2 (Taschenbuchausgabe 2003, ISBN 3-499-61638-6)
11. September. Geschichte eines Terrorangriffs. DVA, Stuttgart 2002. ISBN 3-421-05656-0 (mit Cordt Schnibben)
Irak: Geschichte eines modernen Krieges. Spiegel-Buchverlag, Hamburg 2003. ISBN 3-421-05804-0 (Hrsg. mit Cordt Schnibben)
Die Gegenwart der Vergangenheit: Der lange Schatten des Dritten Reichs. DVA, München 2004. ISBN 3-421-05754-0 (Hrsg. mit Gerhard Spörl)
Der Fall Deutschland: Abstieg eines Superstars. Piper, München 2005. ISBN 3-492-04831-5 (mit Claus Richter, Gabor Steingart, Matthias Ziemann)
Wettlauf um die Welt: Die Globalisierung und wir. Piper, München 2007. ISBN 978-3-492-05032-6 (mit Claus Richter, Matthias Ziemann)
Kahden kirjan pohjalta on tehty elokuva: Der Pirat 1997 ohjaajana Bernd Schadewald ja Der Baader Meinhof Komplex 2008 ohjaajana Uli Edel.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Chile  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Fredrik II (keisari)

Fredrik II, De arte venandi cum avibus -teoksen toisella sivulla, Biblioteca Vaticana, Pal. lat 1071
Fredrik II  (saks. Friedrich II); (26. joulukuuta 1194 Jesi, Ancona, Italian kuningaskunta – 13. joulukuuta 1250 Castel Fiorentino, Apulia, Sisilian kuningaskunta) oli Sisilian kuningas (1198–), Saksan kuningas (1212/1215–), Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuodesta 1220 ja Jerusalemin kuningas vuosina 1225–1228.
Hän kuului Hohenstaufen-sukuun. Fredrik II:n nuoruusvuosia leimasivat kiistat Saksan kuninkuudesta, myöhempiä vaiheita kiistat paavi Gregorius IX:n kanssa. Fredrik II kuului kuudennen ristiretken johtajiin. Hänet tunnetaan myös oppineisuudestaan ja laajasta kielitaidostaan.
Fredrik valittiin ensi kerran vuonna 1196 isänsä Henrik VI:n toiveesta Rooman kuninkaaksi. Saksalaisruhtinaat valitsivat hänet Nürnbergissä 1211 uudestaan kuninkaaksi. Hänet kruunattiin 1212 ja toistamiseen 1215 vastakuninkaana Saksan kuninkaaksi. Keisari Otto IV:n kuoltua 1218 Fredrikillä ei enää ollut haastajia ja myös Welfien suku tunnusti hänet kuninkaaksi.
Suku

Fredrik II syntyi vuonna 1194 isänsä Henrik VI:n Sisilian kuninkaaksi kruunausta seuranneena päivänä. Hänen äitinsä oli Sisilian kuningatar Constanza I (1154–1198) omalla oikeudellaan, joka oli Sisilian kuningas Roger II:n ja tämän kolmannen puolison, ranskalaisen aatelisnainen Beatrice de Rethelin ainoa lapsi. Fredrik oli heidän ainoa lapsensa. Hänen isänpuoleinen isoisänsä oli Fredrik I Barbarossa.
Saksan kuningas

Joulukuussa 1195 Wormsin valtiopäivillä Henrik VI nimesi poikansa seuraajakseen Saksan kuningaskunnan valtaistuimelle. Seuraavan vuoden tammikuussa kuningas esitti Mainzin hovipäivillä ruhtinaille perintövaltakuntasuunnitelmansa. Suunnitelman mukaan vaaliruhtinaat olisivat menettäneet oikeutensa kuninkaanvaaliin ja kuninkuudesta olisi tehty perinnöllinen. Vastineeksi ruhtinaiden suosiosta heidän suoraan valtakunnan alaisista läänityksistään olisi tehty niin ikään perinnöllisiä. Aluksi ruhtinaat vastustivat suunnitelmaa, mutta hyväksyivät sen huhtikuussa Würzburgin valtiopäivillä. Samanaikaisesti Henrik neuvotteli paavi Celestinus III:n kanssa saadakseen tämän luopumaan perinteisestä oikeudestaan kruunata keisari. Paavi ei kuitenkaan suostunut tähän. Joulupäivänä 1196, kaksivuotispäivänsä aattona, Fredrik valittiin Frankfurtissa roomalais-saksalaisen kuningaskunnan kuninkaaksi.
Henrik VI kuoli vuonna 1197 kesken ristiretkisuunnitelmien valmistelua. Tuolloin 3-vuotiasta Fredrikiä ei ikänsä perusteella tunnustettu valtakunnan hallitsijaksi. Ainoastaan eräät Pyhällä maalla oleskelevat ruhtinaat uudistivat uskollisuudenvalansa Fredrikille. Henrik VI:n veli, Filip Schwabenilainen, ei aluksi osallistunut kamppailuun kuninkuudesta, vaan halusi pitää kuninkuutta veljenpojalleen varattuna. Hän oli yrittänyt noutaa Fredrikin Italiasta Saksaan, mikä ei kuitenkaan onnistunut. Welf-sukuinen Otto IV onnistui saamaan samoihin aikoihin kannatusta kuninkaaksi. Tällöin myös Filip antoi maaliskuussa 1198 valita itsensä kuninkaaksi. Pian tämän jälkeen myös Otto valittiin kuninkaaksi: näin Saksan kuningaskunnassa oli kaksi kilpailevaa kuningasta, joista kumpikaan ei aluksi pystynyt vakiinnuttamaan asemaansa.
Sisilian kuningas

Sisilian kuningaskunnassa Fredrikin äiti Constanza otti vallan käsiinsä, vannoi läänitysvalan paaville ja luopui poikansa oikeudesta Saksan kuninkuuteen. Näin Sisilian ja Saksan kuningaskunnat erosivat jälleen toisistaan. Toukokuussa 1198 Fredrik kruunattiin Palermossa Sisilian kuninkaaksi. Saman vuoden marraskuussa kuningatar kuoli. Testamentin määräyksen mukaisesti paavi Innocentius III määrättiin Fredrikin holhoojaksi. Innocentius käytti vuonna 1208 säilynyttä asemaansa rajoittaakseen keisarin oikeuksia Italiassa ja vahvistaakseen paavin valta-asemaa.
Vuonna 1208 paavi Innocentius III toimi myös välittäjänä tuolloin 14-vuotiaan kuninkaan ja 25-vuotiaan Unkarin kuningatar Constanzan avioliiton solmimiseksi. Constanza oli Aragonian kuningas Alfonso II:n ja Sancha Kastilialaisen tytär sekä Unkarin kuningas Imren leski. Fredrikin tuli tässä yhteydessä vakuuttaa, että Sisilia liitettäisiin Aragoniaan, mikäli hän ei saisi miespuolista perillistä. Vuonna 1209 solmitusta avioliitosta syntyi vuonna 1211 Fredrikin ensimmäinen poika Henrik.
Saavutettuaan itsenäisyytensä Fredrik pyrki vuonna 1208 katalonialaisten ritareiden avulla saamaan jälleen haltuunsa kuninkaan maat Sisiliassa. Holhoojahallinnon kaudella paikalliset aateliset olivat ottaneet ne haltuunsa. Seurauksena oli sisilialaisaateliston kapina. Samanaikaisesti Saksassa Otto IV oli vakiinnuttanut asemansa kuninkaana Filipin kuoltua vuonna 1208. Paavin mielipide Saksan kuninkuuden suhteen vaihteli Oton ja Fredrikin välillä. Hänen tavoitteenaan oli kuitenkin erottaa Sisilia pysyvästi Saksan kuningaskunnasta. Hän kruunasikin Oton keisariksi vuonna 1209 tämän luvattua valtakuntien pysyvän erillisinä. Otto rikkoi kuitenkin lupauksensa ja alkoi valmistella maihinnousua Sisiliaan. Tällöin paavi Innocentius III julisti keisarin kirkonkiroukseen ja siirtyi kannattamaan entistä holhokkiaan Fredrikiä.
Keisari > Sisilian kuningaskunnan uudelleenjärjestely

Fredrik II vietti suurimman osan elämästään valtakuntansa eteläosissa, Apuliassa ja Sisiliassa vuosina 1221–1235 ja 1237–1250. Tuolloin hänen poikansa edustivat keisaria Saksassa. Sisiliassa ja Apuliassa Fredrik organisoi Sisilian kuningaskunnasta ensimmäisen modernin virkamiehistön avulla hallitun valtion, jonka hallinto keskitettiin Bysantin esikuvan mukaisesti.
Välittömästi keisariksi kruunauksen jälkeen Fredrik II siirtyi Sisiliaan mukanaan vain pieni seurue. Näin hän piti lupauksensa olla tuomatta vierasperäisiä ylimyksiä kuningaskunnan johtoasemiin. Capuassa hän antoi asetuksia, joiden tuli lopettaa aatelisten väliset vihanpidot (yksityissodat) ja palauttaa maanrauha. Lisäksi hän julisti kaikki vuoden 1189 jälkeen annetut lahjoitukset ja erioikeudet pätemättömiksi. Kaikki muut etuoikeudet tuli niin ikään vahvistuttaa uudelleen kuninkaan kansliassa. Kaikki kahden viimeisen vuosikymmenen aikana rakennetut linnat siirrettiin kuninkaan haltuun. Näin Fredrik sai haltuunsa joukon linnoitettuja tukikohtia ympäri kuningaskuntaansa sekä hyvän käsityksen kruunun oikeuksista eri puolilla Sisiliaa. Aatelisten vastarinta kukistui seuraavien kahden vuoden aikana maalaisaateliston tuella. Seuraavassa vaiheessa keisari rajoitti myös tämän alemman aateliston oikeuksia. Paavi Honorius III protestoi Fredrikin toimia vastaan, mutta ei voinut tosiasiallisesti vaikuttaa tilanteeseen.
Toukokuussa 1221 Fredrik antoi lisää asetuksia, joissa kiellettiin ulkomaalaisten kauppiaiden suosiminen. Nämä määräykset kohdistuivat varsinkin Genovan ja Pisan merivaltoja kohtaan. Hän käynnisti laivastonrakennusohjelman ja laajensi kuninkaan kontrollia kaupankäyntiin nähden. Seuraavien vuosien aikana hän kukisti viimeiset saarella vielä oleskelevat saraseenit. Nämä siirrettiin Pohjois-Apuliaan, missä heitä käytettiin kruunun mailla työvoimana ja otettiin armeijan palvelukseen paavia vastaan käydyissä konflikteissa.
Pohjois-Apuliassa Fredrik rakennutti kuuluisan Castel del Monte -linnan ja perusti vuonna 1224 Napolin yliopiston (nykyinen Università Federico II), jonka tehtävä oli kouluttaa viranomaisia valtiokoneiston käyttöön. Kuningaskunnan asukkaat määrättiin opiskelemaan yksinomaan Napolin yliopistossa. Vuonna 1226 perustettiin myös Salernon lääketieteellinen yliopisto. Fredrik osoitti myös omaa kiinnostusta luonnontieteisiin: hän laati teoksen haukkametsästyksestä.
Fredrik II teki myös taloudellisia uudistuksia. Hänen aikanaan laskettiin liikkeeseen augustaalit, jotka olivat Euroopan ensimmäiset kultarahat moneen sataan vuoteen.
Keisarin pyrkimykset saada myös kirkko valtansa alaisuuteen jäivät vaille suurempaa menestystä. Siten hän epäonnistui myös pyrkimyksessään saada oikeus nimetä Sisilian 150 hiippakunnan piispat. Seuranneet vastakkainasettelut kärjistyivät jatkuvasti. Samoihin aikoihin osui myös riita ristiretken järjestämisestä. Lopulta Fredrik II julistettiin kirkonkiroukseen.