stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kamera

Kameran objektiivi
Kamera on kuvien tallentamiseen käytettävä laite. Sana itsessään on peräisin latinasta, camera obscura – pimeä huone, joka oli varhainen mekanismi kuvien heijastamiseen, jossa koko huone toimi samantapaisesti kuin nykyaikainen kamera, paitsi että kuvaa ei voitu tallentaa.
Kameran rakenne ja toiminta

Jokainen kamera on periaatteessa camera obscura eli pimeä huone. Kamera on valotiivis kotelo, jonka seinämässä on objektiivin ja sulkimen peittämä aukko. Kuvatessa valo pääsee sisään ja vastapäiselle seinämälle piirtyy kuva kuvauksen kohteesta. Jotta kuva onnistuisi, valonherkän materiaalin tai kuvakennon pitää valottua oikein. Valotusta säädellään suljinajalla, objektiivin himmentimellä (aukolla) ja valonherkän materiaalin tai kennon herkkyysasetuksella. Aiemmin valokuvaajan piti manuaalisesti laskea oikea aukko-aika-arvo herkkyyden mukaan. Nykyään valotusta säädellään mikroprosessorilla.
Kameran rakenne ja toiminta > Etsin

Etsin on kamerassa oleva pieni aukko jota vasten silmä pannaan kuvan rajaamista ja kameran suuntaamista varten. Etsin voi olla muusta optiikasta erillinen optinen tähtäin tai se voi näyttää kuvaa joka tulee varsinaisen kuvausoptiikan läpi. Useissa digitaalisissa kameroissa (kts. peilittömät järjestelmäkamerat) on elektroninen etsin, jonka kuva muodostetaan sähköisesti kameran kennon tuottaman kuvan pohjalta.
Kameran rakenne ja toiminta > Suljin

Suljin on mekaaninen osa, joka säätelee valon pääsyä filmille tai valoherkälle kennolle. Ensimmäisissä kameroissa sulkimen virkaa hoiti objektiivinsuojus, jonka valokuvaaja otti käsin pois valotuksen alussa ja laittoi takaisin valotuksen lopussa. Nykyisissä kameroissa on joko keskussuljin tai verhosuljin.
Keskussulkimessa on metallilevyjä objektiivin himmennintasossa (eli linssien välissä). Sulkimen auetessa nämä siirtyvät valon edestä pois. Yleensä suljin koostuu joukosta lamelleja, jotka siirtyvät säteittäisesti ulospäin optisesta akselista. Keskussulkimen lyhin valotusaika on tyypillisesti 1/500 s ja suurin etu muihin suljintyyppeihin se, että salamatäsmäys toimii kaikilla valotusajoilla. Studiokamerat on tästä syystä varustettu lähes aina keskussulkimella. Keskussuljin on rakennettava jokaiseen objektiiviin erikseen, mikä tietysti aiheuttaa kustannuksia.
Verhosulkimessa valotuksen määrää filmi- tai kuvastason edessä kulkeva rako. Rako muodostetaan kahden verhon väliin (verho voi olla metallia tai kangasta). Raon suuruutta muuttamalla voidaan valotusaikaa säätää. Yleensä verhon liikkumisnopeus on vakio. Pitkät ajat muodostetaan siirtämällä ensimmäinen verho auki, odottamalla tarvittava aika ja lopettamalla valotus siirtämällä toinen verho kuvastason eteen. Jos verhon liikkumisnopeus kuvatason editse on 1/100 s, niin valotusaika 1/125 s muodostetaan avaamalla verho 80 %:n leveydeltä. Valotusaika 1/1000 s muodostetaan avaamalla verho 10 %:n leveydeltä eli kinofilmillä raon suuruus on 3,6 mm, jos verho liikkuu vaakasuuntaan, ja 2,4 mm, jos verho liikkuu pystysuuntaan. Pystysuuntaan liike on lyhyempi kuin vaakasuuntaan, joten verhon kulkuaika voidaan tehdä vaakasuuntaa lyhyemmäksi. Lyhyin salamatäsmäysaika on verhon liikeaika kuvaksen ohi, koska salaman leimahdushetkellä sulkimen on oltava kokonaan auki.
Lyhyintä valotusaikaa rajoittaa se, kuinka kapeaksi verhojen väli voidaan tehdä säilyttämällä kuitenkin tarpeellinen tarkkuus. Tyypillisesti verhosulkimen lyhyin valotusaika on 1/4000 s, mutta markkinoilla on nopeamminkin toimivia sulkimia.
Verhosulkimen suurin etu on, että kuvataso voidaan peittää objektiivin vaihdon ajaksi. Tästä syystä verhosuljin on lähes kaikissa pienkoon järjestelmäkameroissa. Verhosulkimen suurin haitta on se, että lyhyin salamatäsmäysaika on luokkaa 1/250 s tai pidempi.
Kuvaa otettaessa suljin aukeaa kuvaajan tai kameran automatiikan määräämäksi ajaksi ja kokoisena. Kun himmentimen aukko säätelee filmin saamaa valon määrää valotuksen aikana, niin suljinaika säätelee aikaa jona valo pääsee filmille. Esimerkiksi pimeissä olosuhteissa sulkimen nopeuden pitäisi olla hitaampi tai aukon suurempi, jotta filmi kykenisi tallentamaan tilanteen vähäisen valon.
Kameran rakenne ja toiminta > Objektiivi

Kameran objektiivi piirtää kuvan halutun kokoisena ja terävänä valoherkälle pinnalle (filmi tai valokenno). Nykyaikaisissa kameroissa kiinteäpolttovälinen objektiivi on usein korvattu vaihtuvapolttovälisellä zoom-objektiivilla, jolla polttoväli ja kohteen kuvautuminen voidaan säätää sopivaksi liikkumatta lähemmäs kohdetta tai kohteesta poispäin.
Objektiivi koostuu yleensä useiden linssien muodostamista linssiryhmistä. Linssiryhmään kuuluu sekä kuperia että koveria linssejä, ja erilaisten linssien tarkoituksena on kumota toistensa kuvaan aiheuttamia virheitä. Koska eri värit eli valon eri aallonpituudet tarkentuvat hieman eri tasolle, tarvitaan ryhmä linssejä, joiden avulla eri aallonpituudet saadaan tarkentumaan samalle tasolle (polttotasolle). Muuten tuloksena olisi epäterävä kuva, jossa eri värit eivät osuisi samalle kohdalle.
Järjestelmäkameroihin on saatavilla paljon erilaisia objektiiveja eri polttoväleillä ja valovoimakkuuksilla varustettuna. Objektiivi voi olla myös Zoom-objektiivi, jolloin polttoväliä pystyy säätämään kuvauskohteen mukaan. Ns. hybridikameroissa eli puolijärjestelmäkameroissa on yleensä melko pitkällä polttovälillä varustettu kiinteä objektiivi. Kompaktikameroiden polttoväli on huomattavasti lyhyempi.
Normaaliobjektiivin polttoväli vastaa suunnilleen filmiruudun tai kennon lävistäjän mittaa. Esimerkiksi 35 mm kinofilmikamerassa normaaliobjektiivin polttoväli on noin 50 mm. Tätä pienemmällä polttovälillä varustettuja objektiiveja kutsutaan laajakulmaobjektiiveiksi ja suuremmalla polttovälillä varustettuja objektiiveja teleobjektiiveiksi. Laajakulmaobjektiivia käytetään kuvattaessa laajoja näkymiä tai esimerkiksi ahtaissa sisätiloissa. Kauko-objektiivi saadaan lähikuvia kaukana sijaitsevista kohteista.
Kameran rakenne ja toiminta > Himmennin

Himmennin on objektiivin yhteyteen rakennettu, läpimitaltaan yleensä säädettävä aukko, jonka kautta valon on kuljettava. Himmentimen aukon kokoa muuttamalla voidaan säätää filmille tai kuvakennolle pääsevän valon määrää. Himmentimen aukon suhteellinen koko vaikuttaa myös syvyysterävyyteen niin, että pienemmällä aukolla saavutetaan suurempi syvyysterävyysalue.
Himmentimen aukon koko ilmaistaan yleensä suhdelukuna, joka ilmaisee aukon halkaisijan suhteessa objektiivin polttoväliin. Esim. himmentimen arvolla 2.8 aukon halkaisija on 1/2,8 polttovälistä. Aukon todellisen läpimitan kasvaessa sen numeroarvo siis pienenee: aukko 2 päästää lävitseen enemmän valoa kuin aukko 16.
Erilaisia kameroita

Analogiset kamerat tallentavat valon valokuvafilmille. Video- ja digitaalikamerat käyttävät elektroniikkaa, yleensä CCD-kennoa, kaappaamaan kuvia, jotka voidaan myöhemmin siirtää esimerkiksi tietokoneelle.
Kameroita, jotka tallentavat useita kuvia sarjana, kutsutaan elokuvakameroiksi, yksittäisille kuville suunniteltuja kutsutaan still-kameroiksi. Näiden kategorioiden rajat kuitenkin hämärtyvät, kun tavallisilla kameroilla otettuja otoksia käytetään liikkeen kuvaamiseen erikoistehostetyössä. Nykyaikaiset digitaalikamerat pystyvät usein tekemään pienen vaihdoksen yksittäiskuva- ja elokuvamoodien välillä.
Elokuvakamera tallentaa kuvia nopeassa tahdissa, mahdollistaen liikkuvan kuvan kuvauksen.
Filmikamera tallentaa kuvan valoherkälle filmille.
Lämpökamera kuvaa kohteen lähettämää infrapunasäteilyä.
Neulanreikäkamera kuvaa ilman objektiivia pienen reiän läpi syväteräviä kuvia
Panoraamakamera kuvaa laajakuvakulmaisen näkymän (n. 110-360°)
Videokamera tallentaa liikkuvaa kuvaa elektronisesti valoherkän kennon avulla.
Valokuvakamera tallentaa liikkumattoman kuvan.
Valvontakamera kuvaa tapahtumia ja lähettää ne toiseen näyttöpäätteeseen tai tallentaa ne.
Viemärikamera on viemäreiden kuvaamiseen tarkoitettu kamera, jolla voidaan kuvata putkistoja.
Pikakamera tulostaa kuvat välittömästi.
Järjestelmäkameran osia voi vaihtaa tarpeen mukaan.
Verkkokamera on kamera, jolla ihmiset näkevät toisensa verkon kautta.
Digitaalikamera tallentaa kuvan valoherkän kennon avulla digitaaliseen muistiin, yleensä muistikortille. Matkapuhelimien kamerat ovat digitaalisia ns. kännykkäkameroita.
Kirjallisuutta

May, Alex: Digitaalinen valokuvaus.  Pagina, 2000.
Mölsä, Pekka: Digitaalinen valokuvaus on.  Helsingin yliopisto, 2007.
Punkari, Pekka: Digifotokoulu.  Docendo, 2006.  ISBN 951-846-232-1
Viljanen Jarkko, Karhula Matti & Miettinen Petri: Digikuvan peruskirja.  Jyväskylä:  Docendo, 2006.  ISBN 951-846-182-1
Aiheesta muualla

Katseesta kameraan[vanhentunut linkki]
Imaging Resource
Nikon-kameran verhosuljin lähikuvassa
Nykrog, Thomas: Valokuvauksen historia: Näin valokuvaus tuli kaikkien ulottuville Historia -lehti.  6.12.2016. Viitattu 3.3.2019.
Kamera ja objektiivin valinta. Viitattu 16.12.2021
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kangas

Kangas on tekstiilitasorakenne, joka on valmistettu joko langoista tai kuiduista. Langoista valmistettuja kankaita ovat kudokset, neulokset, punokset, tyllit, pitsit ja verkkorakenteet eli hapaat. Kuiduista valmistettuja kankaita ovat kuitukankaat, vanut ja huovat.
Tyllikangasta
Kankaiden valmistusmateriaaleja ovat kasvi- ja eläinperäiset luonnonkuidut, kuten puuvilla, pellava, hamppu, villa ja silkki, tekokuidut, kuten akryyli, polyesteri ja polyamidi, sekä luonnokuitujen ja tekokuitujen sekoitteet (sekoite- tai yhdistekankaat). Kankaita voidaan värjätä luonnonväreillä tai synteettisillä väriaineilla sekä pinnoittaa tai käsitellä käyttötarkoituksen mukaan esimerkiksi kestävyyden, likaa hylkivyyden, paloturvallisuuden tai kosteussuojauksen takia (esim. enstex-kangas).
Kankaista valmistetaan vaatteita ja asusteita, sisustus- ja käyttötekstiilejä, sairaalatekstiilejä ja hygieniatuotteita sekä teknisiä tekstiilejä.
Kirjallisuutta

Markula-Teivaanmäki, Raija: Tekstiilitieto.  Helsinki:  WSOY, 1999.
Boncamper, Irma: Tekstiilioppi: kuituraaka-aineet.  Hämeenlinna:  Hämeen ammattikorkeakoulu, 2004.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kangas Wikimedia Commonsissa
Kanariansitruunaperhonen

| Kanariansitruunaperhonen |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Perhoset Lepidoptera
Alalahko::  Glossata
Osalahko::  Erilaissuoniset Heteroneura
Yläheimo::  Päiväperhoset Papilionoidea
Heimo::  Kaaliperhoset Pieridae
Alaheimo::  Keltaperhoset Coliadinae
Suku::  Sitruunaperhoset Gonepteryx
Laji::  cleobule
Kaksiosainen nimi
 Gonepteryx cleobule  (Hübner, 1825) 
sisarlajit / alalajit
 Gonepteryx cleobule teneriffansitruunaperhonen  Gonepteryx eversi gomeransitruunaperhonen  Gonepteryx palmae palmansitruunaperhonen 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kanariansitruunaperhonen (Gonepteryx cleobule) on Kanariansaarilla kotoperäisenä tavattava päiväperhonen, jota vanhemmissa lähteissä pidetään kleopatran (Gonepteryx cleopatra) alalajina. Se on luokiteltu kansainvälisellä tasolla vaarantuneeksi (VU). Kanariansitruunaperhosella on kolme alalajia tai muotoa, joita joissakin lähteissä pidetään itsenäisinä lajeinaan, mutta esimerkiksi Fauna Europae pitää kolmikkoa yhtenä lajina.
Koko ja ulkonäkö

Kanariansitruunaperhonen on joissakin lähteissä jaettu kolmeksi eri lajiksi, joiden elinalueet ja siipien väritys eroavat yksityiskohtien osalta. Lajit ovat ”teneriffansitruunaperhonen” Gonepteryx cleobule, ”gomeransitruunaperhonen” Gonepteryx eversi ja ”palmansitruunaperhonen” Gonepteryx palmae
Kanariansitruunaperhosen siipien yläpinnan pohjaväri on koiraalla kirkkaankeltainen ja naaraalla himmeämpi. Kaikissa siivissä on oranssinpunainen keskipilkku. Siipien alapinnat ovat vihertävänkeltaiset, ja keskipilkku erottuu ruskeana. Koiraiden etusiipien värityksessä ja muodossa on eroja eri populaatioiden välillä. G. cleobulen etusiiven ulkoreuna on melko kovera ja takasiiven kannus pieni. Koirailla etusiipi on oranssi, ja keltaista näkyy vain parin millimetrin levyisellä alueella. G. eversin koiraat muistuttavat G. cleobulea, eikä siiven ulkoreunassa näy keltaista juuri lainkaan, mutta naaraat ovat selvästi vaaleampia. G. palmaen etusiiven ulkoreuna on lähes suora ja takasiiven kannus on tylppä. Koiraalla etusiiven yläpinta on vain vaalean oranssinsävyinen ja ulkoreuna leveälti keltainen. Erot eivät kuitenkaan ole aivan suoraviivaisia, sillä yksilökohtaista vaihtelua esiintyy.
Kanariansitruunaperhosilla koiraan siipien yläpinnalla ultraviolettivaloa heijastava alue on laajempi kuin mannereurooppalaisella kleopatralla.
Eri saarilla elävien sitruunaperhosten muna- ja toukkavaiheet eivät eroa toisistaan, eikä niiden genitaaleissa ole havaittavia eroja. Toukka on pääväritykseltään vihreä, mutta sen kyljessä on kaksi valkoista raitaa, joita reunustavat ohuet keltaiset raidat. Kotelon pääväri on myös vihreä, mutta siinä on myös ruskeita alueita ja valkoisia raitoja.
Levinneisyys ja lentoaika

Kanariansitruunaperhosen nimimuotoa tavataan ainoastaan Teneriffan pohjoisosissa. Gonepteryx eversi elää puolestaan La Gomeralla Gonepteryx palmae ja La Palmalla. Perhoset lentävät ympäri vuoden, erityisesti huhtikuusta syyskuulle.
Elinympäristö ja elintavat

Kanariansitruunaperhoset elävät pääasiassa ikivihreissä laurisilvametsissä, mutta liikkuvina ne voivat päätyä kauaksikin alkuperäisen elinpaikkansa ulkopuolelle. Metsissä ne viihtyvät erityisesti aurinkoisilla aukkopaikkoilla ja käyvät ahkerasti imemässä mettä etenkin setronellan kukista.
Muilta osin lajien elintavat tunnetaan huonosti. Perhoset lisääntyvät ilmeisesti ympäri vuoden, mutta perhossukupolvien lukumäärää vuodessa ei tunneta, sillä aikuiset perhoset ovat pitkäikäisiä. Ei myöskään tiedetä, vaipuukko osa perhosista talvikuukausien ajaksi talvilevolle.
Maa- ja metsätalous sekä asutuksen leviäminen ovat uhka kanariansitruunaperhosten säilymiselle.
Ravintokasvi

G. cleobulen ja G. palmaen toukat elävät nyhäpaatsamalla (Rhamnus crenulata) sekä nyppypaatsamalla (Rhamnus glandulosa)., G. eversni ilmeisesti vain nyhäpaatsamalla.
Aiheesta muualla

Schmetterling-raupe.de: Gonepteryx cleobule (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Euroleps: Gonepteryx eversi (saksaksi)
Schmetterling-raupe.de: Gonepteryx eversi (saksaksi)
Moths and Butterflies of Europe and North Africa (englanniksi)
Schmetterling-raupe.de: Gonepteryx palmae (saksaksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q2772755  ARKive: gonepteryx-cleobule  EUNIS: 91107  Fauna Europaea: 440836  Fauna Europaea (new): 06f3890c-bfbd-42fc-a232-f0694cc7831e  GBIF: 4535271  iNaturalist: 101710  IRMNG: 11041482  IUCN: 173223  LepIndex: 178113  MaBENA: GonepCleob  NCBI: 78623  Observation.org: 80839  Open Tree of Life: 460768
Luettelo pikkuplaneetoista: 110001–111000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
110001:stä ja päättyen 111000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 105001–106000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
105001:stä ja päättyen 106000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 119001–120000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
119001:stä ja päättyen 120000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kangaspellon kirkko

Kangaspellon kirkko ennen sotia.
Kangaspellon Kazanin Jumalanäidin ikonin kirkko oli yksi entisen Kyyrölän ortodoksisen seurakunnan kirkoista Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Se sijaitsi Kangaspellon kylässä, joka kuului Kyyrölän kuntaan vuoteen 1934 asti, jolloin kunta liitettiin Muolaan kuntaan. Kirkon yhteydessä oli pieni vuonna 1930 perustettu hautausmaa. Kirkko oli ulkoasultaan yksinkertainen ja kooltaan pieni, vain 166 neliötä. Rakennus oli hirsirunkoinen ja se oli vuorattu laudoituksella. Sen ikkunat olivat värilasia ja peltikatto oli maalattu. Kirkon torni ylsi 15 metrin korkeuteen ja tornissa oli kuusi kelloa. Kirkon matalan ja klassistisen ikonostaasin alarivi oli korkeahko ja ylärivi puolestaan hyvin kapea, jossa oli ympyränmuotoisia ikoneja. Kirkko oli pyhitetty Kazanin Jumalanäidin ikonille.
Siirto Kanneljärveltä ja käyttöön vihkiminen

Kangaspellon kylä sijaitsi noin 10 kilometrin päässä Kyyrölän kirkonkylästä, jossa seurakunnan pääkirkko sijaitsi. Vähävaraisella väestöllä ei kuitenkaan ollut mahdollisuuksia kovin usein siellä käydä ja niinpä Kangaspellon koululla pidettiin jumalanpalveluksia. Kangaspeltoon rakennettavaa kirkkoa varten tilattiin piirustukset insinööri Volkovilta, mutta varojen puutteessa sitä ei pystytty toteuttamaan. Vuonna 1921 kangaspeltolaiset ostivat vuonna 1906 valmistuneen Kanneljärven ortodoksisen kirkon 5 000 markalla ja pystyttivät sen uudelleen kotikyläänsä. Varat kirkon ostoa varten lahjoitti liikemies F. I. Sergejeff. Kangaspellossa kirkko vihittiin Kazanin Jumalanäidin ikonin muistolle 30. marraskuuta 1921. Siirron yhteydessä kirkkoon tehtiin joitain muutoksia, muun muassa kellotornin telttakatosta tuli loivempi ja matalampi, kirkkosalin katto muutettiin satulakatoksi ja katolle sijoitettiin vain yksi sipulikupoli.
Talvi- ja jatkosodan aika

Kangaspellon kirkko paloi talvisodan alussa perustuksiaan myöten. Jatkosodan aikana vuonna 1943 kirkon paikalle suunniteltiin rakennettavaksi hirsistä rukoushuonetta, mutta vuoden 1944 uusi evakuointi esti suunnitelman toteuttamisen.
Luettelo pikkuplaneetoista: 101001–102000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
101001:stä ja päättyen 102000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kanhan kansallispuisto

Aksishirvi on yksi puiston asukeista.
Mustahaikara on harvinaisempi näky kansallispuiston alueella.
Kanhan kansallispuisto on kansallispuisto Madhya Pradeshin osavaltiossa Intiassa. Kansallispuistossa asustaa muun muassa intianiibiksiä, harjakotkia, aksishirviä, besoaariantilooppeja, huulikarhuja, gaureja, villisikoja, apinoita, tiikereitä sekä kotoperäisiä barasingoja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kanhan kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Kanha National Park Wikivoyagessa (englanniksi)
Intian kansallispuistot
Andamaanit ja Nikobaarit: Campbell Bay
Galathea
Mahatma Gandhi
Mt. Harriet Island
Middle Button Island
North Button Island
Rani Jhansi
Saddle Peak
South Button Island Andhra Pradesh: Kasu Brahmananda Reddy
Mahavir Harina Vanasthali
Mrugavani
Sri Venkateswara Arunachal Pradesh: Mouling
Namdapha Assam: Dibru-Saikhowa
Kaziranga
Manas
Nameri
Orang Bihar: Valmiki Chhattisgarh: Indravati
Kanger Ghati Goa: Mollem  Gujarat: Blackbuck
Gir
Marine
Vansda Haryana: Kalesar
Sultanpur Himachal Pradesh: Great Himalayan
Pin Valley Jammu & Kashmir: Dachigam
Hemis
Kishtwar
Salim Ali Jharkhand: Betla Karnataka: Anshi
Bandipur
Bannerghatta
Kudremukh
Nagarhole Kerala: Eravikulam
Mathikettan Shola
Periyar
Silent Valley
Wayanad Madhya Pradesh: Bandhavgarh
Fossil
Kanha
Madhav
Panna
Pench
Sanjay
Satpura
Van Vihar Maharastra: Chandoli
Gugamal
Navegaon
Pench
Sanjay Gandhi
Tadoba Manipur: Keibul Lamjao
Sirohi Meghalaya: Balphakram
Nokrek Mizoram: Murlen
Phawngpui Nagaland: Intanki Odisha: Bhitarkanika
Simlipal Rajasthan: Darrah
Desert
Keoladeo
Ranthambhore
Sariska Sikkim: Khangchendzonga Tamil Nadu: Guindy
Gulf of Mannar
Indira Gandhi
Mudumalai
Mukurthi Uttar Pradesh: Nawabganj
Dudhwa Uttarakhand: Corbett
Gangotri
Govind
Nanda Devi
Rajaji
Valley of Flowers Länsi-Bengali: Buxa
Gorumara
Neora Valley
Singalila
Sundarbans
Suojelualueet
Kansallispuistot
Intian suojelualueet
Luettelo pikkuplaneetoista: 130001–131000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
130001:stä ja päättyen 131000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 124001–125000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
124001:stä ja päättyen 125000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 114001–115000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
114001:stä ja päättyen 115000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 115001–116000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
115001:stä ja päättyen 116000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Luettelo pikkuplaneetoista: 125001–126000

Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen
125001:stä ja päättyen 126000:een.
Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Kankaanpään vaakuna

Kankaanpään vaakuna
Kankaanpään vaakuna on saanut aiheensa kunnan asutuksen alkuajoista, joiden syntymistä metsäalueiden keskelle vaakuna kuvaa. Samalla se viittaa myös Kankaanpään nimeen.
Vaakunan selitys kuuluu: ”sinisessä kentässä alainen, yläreunaltaan liekkikoroinen hopeahirsi, jonka päälikkeenä pystyssä kultamänty.” Vaakunan on suunnitellut Carolus Lindberg, ja se vahvistettiin käyttöön 12. lokakuuta 1951.
Kangaslampi (Konnevesi)

| Kangaslampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Konnevesi
Koordinaatit:  62°35′36″N, 26°19′57″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Liesveden alue (14.36)
Tulo-oja:  oja Ruotajärvestä
Laskuoja:  oja Kellanvirtaan 
Järvinumero:  14.365.1.001
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  96,6 m  
Pituus:  1,3 km  
Leveys:  370 m  
Rantaviiva:  3,803 km  
Pinta-ala:  27,202 ha  
Valuma-alue:  4,21 km²  
Saaria:  ei saaria 
 fiKangaslampi 
Kangaslampi on Keski-Suomessa Konnevedellä Rossinkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 27 hehtaaria, se on 1,3 kilometriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se on muodostunut kumpuilevaan maastton painaumaan. Lampi on rantaviivaltaan selväpiirteinen ja saareton. Pohjoispäässä sijaitsee yksittäinen Torvilahti ja itärannan keskivaiheessa on paikannimi Rajalahti. Sen rantaviivan pituus on 3,8 kilometriä ja rannat ovat pääosin metsämaata. Ainoa järvelle näkyvä maatila on kellan maatila, jonka peltomaat viettävät järveen päin. Eteläpäässä sijaitsee Ruotajärvi kapean kannaksen takana. Kannasta myöten kulkee Rossinkylän kautta kylätie Konnevedelle.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Liesveden alueella (14.36), jonka Kangaslammen valuma-alueeseen (14.365) se kuuluu. Valuma-alueen pinta-ala on 4,2 neliökilometriä ja sen järvisyys on 19 %. Valuma-alueen ja Kangaslammen 1,0 kilometriä pitkä laskuoja tai laskujoki alkaa järven pohjoispäästä ja se laskee Kellanvirran Jokilahteen. Lammen vedenpinnan korkeus on 96,6 metriä mpy., joten lasku-uomalle tulee pudotusta 2,9 metriä. Valuma-alueeseen kuuluu myös Ruotajärvi (50 ha). Valuma-alueen pääuoma on kartasta mitattuna noin kolme kilometriä pitkä.
Historiaa

Vielä vuoden 1998 peruskartassa on itäpuolinen maatila ollut viljelyssä. Se on sittemmin lopettanut ja sen peltomaat on sen jälkeen metsitetty.
Johan Kankkonen

Johan Werner Kankkonen (11. heinäkuuta 1886 Kokkola – 3. helmikuuta 1955 Ylivieska) oli suomalainen kilpapyöräilijä ja kauppias.
Kokkolan Nuorisoseuran Urheilijoita edustanut Kankkonen osallistui Tukholman 1912 olympialaisten maantiepyöräilyyn. Hän sijoittui henkilökohtaisessa 320 kilometrin kilpailussa 34:nneksi. Joukkuekilpailussa Suomen joukkue sijoittui viidenneksi.
Ammatiltaan Johan Kankkonen oli kauppias.