Perovskiittiaurinkokenno
Toimintaperiaate ja rakenne

Perovskiittiaurinkokennojen toiminta perustuu piipohjaisten aurinkokennojen tapaan valosähköiseen ilmiöön. Noin 95% nykyisistä aurinkokennoista on piipohjaisia ja perovskiittiaurinkokennojen keskeisin ero näihin on, että auringon sähkömagneettista säteilyä absorboivana puolijohteena toimii piin sijasta perovskiitit. Perovskiittiaurinkokennot ovat ohutkalvoisia aurinkokennoja, ja niitä valmistetaan levittämällä ohut kerros perovskiittia tukimateriaalille.
Auringon valon osuessa perovskiitteihin fotonit irrottavat valosähköisessä ilmiössä puolijohteesta elektroneja, jotka kennon ylemmässä kerroksessa oleva n-tyypin elektrodi ottaa vastaan. Alla oleva p-tyypin elektrodi puolestaan luovuttaa omia elektronejaan ja sen rakenteeseen jää aukkoja. Elektrodien välille syntynyy näin varausero eli jännite.
Perovskiitit voivat absorboida piitä laajemmin sähkömagneettisen spektrin eri aallonpituuksia. Suuren aallonpituusalueen (eng. band gap) absorboinnista seuraa, että suurempi osa fotoneista hyödynnetään. Toisaalta tällöin syntyy yleensä myös enemmän hukkaenergiaa.
Eri alkuaineista rakentuvat perovskiitit absorboivat eri aallonpituusalueita, joten on mahdollista valikoida mitkä aallonpituudet absorboituvat ja mitkä pääsevät läpi. Hyödyntämällä eri aallonpituusalueita absorboivia perovskiittejä on mahdollista tehdä monikerrosaurinkokennoja (eng. multi-juction solar cell), joissa on useita eri aallonpituusalueita absorboivia puolijohdekerroksia. Monikerrosaurinkokennot mahdollistavat suuren aallonpituusalueen absorboinnin pitäen hukkaenergian verrattain pienenä. Näin on myös mahdollista saavuttaa hyötysuhde yli Shockley–Queisser-rajan (noin 33%), joka on teoreettinen maksimihyötysuhde yhden pn-liitoksen aurinkokennoissa. Monikerrosaurinkokennoissa voidaan käyttää eri perovskiittejä päällekkäin tai perovskiitejä piin päällä.
Perovskiittiaurinkokennoja voidaan valmistaa kahdella eri päämenetelmällä: tulostus- tai pinnoitetekniikalla. Yhdessä tyypillisessä tulostustekniikkaprosessissa, silkkipainatuksessa (eng. screen printing), mustetta siirretään verkon kautta substraatille ja muste täyttää vain verkon avoimet kohdat. Muste sisältää enimmäkseen hopeaelektrodeja, mutta sen korkean viskositeetin ja pitkäaikaisen stabiilisuuden varmistamiseksi käytetään myös eri materiaaleja, kuten  {\ce {TiO2}},  {\ce {ZrO2}},  {\ce {Al2O3}}, erilaisia nikkelin oksideja, hiiltä ja perovskiittiä. Prosessia toistamalla useita mustekerroksia levitetään alustalle peräkkäin, mikä mahdollistaa kerroksen paksuuden tarkan hallinnan. Tulostustekniikkaa pidetään myös melko vakaana menetelmänä ja siitä muodostuu vähän materiaalihukkaa. Lisäksi tulostustekniikalla valmistettuja perovskiittiaurinkokennoja pidetään paljon joustavampina ja helpompina vaihtoehtoina kuin perinteisiä piipohjaisia aurinkokennoja, joiden asennus voi olla monimutkaista ja kallista niiden suuren painon vuoksi. Laserkuvioinnilla, tulostus- ja pinnoitetekniikkaa yhdistelevällä valmistustavalla, on myös monia hyötypuolia, kuten korkea tarkkuus, käsittelynopeus, automaatio, korkea selektiivisyys ja alhaiset kustannukset. Laserkuvioinnissa kuvioidaan kerroksia laserjärjestelmällä, jolla tarvittaessa myös voidaan laadun takaamiseksi poistaa aiempien kerrosten toimimattomia osia.