stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Santa Cruz (yhtye)
Musiikkityyli ja sanoitukset

Musiikkinäyte
Näyte Santa Cruzin ”Wasted and Wounded” -kappaleesta yhtyeen toiselta albumilta
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Santa Cruzin musiikkia on kuvailtu ”amerikkalaistyyliseksi hard rockiksi” ja ”raskasmetalliksi”. Yhtyeen suurimpiin vaikutteisiin ja esikuviin kuuluivat Guns N’ Roses, Skid Row, Def Leppard, Led Zeppelin, Metallica, Ozzy Osbourne ja Pantera.
Screaming for Adrenaline -albumilla Santa Cruzin musiikki otti vahvasti vaikutteita 1980-luvun glam metalista ja hard rockista. Kappaleissa oli keskeistä tarttuvat kertosäkeet ja kitarasoolot. Santa Cruz -albumilla yhtye siirtyi musiikillisesti raskaampaan suuntaan, mutta samalla levy sisälsi aiempaa kevyempiä ja pophenkisempiä melodioita. Bad Blood Rising -albumia kuvailtiin Santa Cruzin siihen mennessä monipuolisimmaksi julkaisuksi. Levy sisälsi yhtyeelle aivan uusia vivahteita, kuten akustissävytteinen ”Breathe” ja Megadeth-henkinen ”Pure Fucking Adrenaline”. Yhtye itse luonnehti Bad Blood Rising -albumia heidän uransa raskaimmaksi, mutta samalla ”juustoisimmaksi” levyksi.
Katharsis-albumia Archie Cruz kuvaili sanoin ”radioystävällistä modernia raskasta rockia”. Levylle oli lähdetty tietoisesti hakemaan ”Amerikan soundia” ja vireitä laskettiin. ”Changing of Seasons” -singleä on verrattu myös metalcoreen. Levynjulkaisun aikaan Archie Cruz totesi, että ”entiset albumit olivat enemmän esikuville kumartelua, tässä kuuluu nyt oma ääni”. Vuonna 2021 julkaistulla ”Moonchild”-singlellä Archie Cruz ammensi vaikutteita enemmän 1970-luvun rockmusiikista. The Return Of The Kings -albumia Archie Cruz kuvaili ”paluuksi juurille”, jota tehdessä hän pyrki ”palaamaan perusasioiden äärelle” välittämättä siitä, mitä muut ”haluaisivat” häneltä kuulla.
Santa Cruzin kahden ensimmäisen albumin sanoitukset käsittelivät pääasiassa juhlimista ja ”nuoruuden hulluutta”. Kolmas levy sisälsi aiempaa henkilökohtaisempia kappaleita, jotka käsittelivät muun muassa masennusta. Monet Katharsis-albumin kappaleista käsittelevät Archie Cruzin pyrkimyksiä jälleenrakentaa Santa Cruz, kun taas osa käsittelee ihmissuhteita.
Kokoonpano

Santa Cruzin logo vuosina 2013–2018 (), 2019–2020, () ja vuodesta 2021 eteenpäin ().
Kokoonpano > Entiset jäsenet

Arttu "Archie Cruz" Kuosmanen – laulu, kitara (2007–2024)
Joonas "Johnny" Parkkonen – kitara, taustalaulu (2007–2018)
Leo Stillman – rummut (2007)
Tomi Pulkkinen – rummut (2008–2009)
Mitja "Middy" Toivonen – basso, taustalaulu (2008–2018)
Tapani "Tazzy" Fagerström – rummut, taustalaulu (2009–2018)
Brody DeRozie – kitara (2018, 2022–2024)
Jordan Marshall – rummut (2018–2019)
Pavel "Pav" Popov – kitara (2018–2019)
Eemi "Ero" Lamberg – basso (2019–2020)
Joe Perez – kitara (2019)
Tuomas "Toxy London" Lehtonen – rummut (2019–2022)
Tommy Bradley – basso (2022)
Jerry Jade – kitara (2022)
Randy McDemian – rummut (2022)
Alejandro Mercado – rummut (2022–2023)
Luke Man – basso (2023–2024)
Wade Murff – rummut (2023–2024)
Diskografia > Studioalbumit

Screaming for Adrenaline (2013)
Santa Cruz (2015)
Bad Blood Rising (2017)
Katharsis (2019)
The Return of the Kings (2022)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Santa Cruz -yhtyeen kotisivut
Santa Cruz Yle Elävä arkistossa
Santa Cruz verkkosivustolla AllMusic.com (englanniksi)
Santa Cruz
| --- | --- |
Studioalbumit:   Screaming for Adrenaline  Santa Cruz  Bad Blood Rising  Katharsis  The Return of the Kings 
EP:t:   Another Rush of Adrenaline  Anthems for the Young 'n' Restless 
Singlet:   ”Relentless Renegades”  ”Nothing Compares to You”  ”We Are the Ones to Fall”  ”Wasted & Wounded”  ”My Remedy”  ”Skydiving Without a Parachute”  ”Drag Me Down”  ”River Phoenix”  ”Young Blood Rising”  ”Changing of Seasons”  ”Tell Me Why”  ”Into the War”  ”Testify”  ”Under The Gun”  ”Crossfire”  ”Here Comes The Revolution” 
Muuta:   Santa Cruzin diskografia 
Santa Cruz Nosturissa kesäkuussa 2011.
Santa Cruz esiintymässä Rakuuna Rock -tapahtumassa heinäkuussa 2014.
Santa Cruz Moskovassa syyskuussa 2017.
Myssypingviini

| Myssypingviini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pingviinilinnut Sphenisciformes
Heimo::  Pingviinit Spheniscidae
Suku::  Pygoscelis
Laji::  antarcticus
Kaksiosainen nimi
 Pygoscelis antarcticus  (Forster, 1781) 
Katso myös
   Myssypingviini Wikispeciesissä   Myssypingviini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Myssypingviini (Pygoscelis antarcticus) on pingviinilaji, joka on helppo tunnistaa päässä olevasta ohuesta mustasta raidasta.
Koko ja ulkonäkö

Myssypingviinin nimi tulee ohuesta mustasta raidasta pään alaosassa, jonka takia tulee vaikutelma kuin niillä olisi musta myssy tai kypärä päässä. Tämä tuntomerkki tekee lajista yhden helpommin tunnistettavista pingviinilajeista. Yksilöiden koko on noin 75 cm.
Levinneisyys

Lajin esiintymisaluetta ovat Etelämanner sekä Etelä-Georgia ja Eteläiset Sandwichsaaret, Eteläiset Shetlandsaaret, Eteläiset Orkneysaaret, Bouvet’nsaari, Ballenynsaaret ja Pietari I:n saari.
Lisääntyminen

Myssypingviinien pesät ovat yleensä kivirenkaita, mutta ne voivat pesiä myös jäävuorilla. Naaras munii kaksi munaa. Sekä koiras että naaras osallistuvat haudontaan vaihtaen vuoroa 5–10 päivän välein. Poikaset kuoriutuvat noin 35 päivän haudonnan jälkeen. Pesässä poikaset ovat 20–30 päivää, jonka jälkeen muodostavat poikasryhmiä. Saatuaan aikuismaisen höyhenpeitteen 50–60 päivän ikäisenä poikaset ovat valmiit lähtemään merelle.
Ravinto

Laji syö pääasiassa krillejä sekä jonkun verran kaloja.
Mustahapero

| Mustahapero |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Lahko::  Russulales
Heimo::  Haperot ja rouskut Russulaceae
Suku::  Haperot Russula
Laji::  nigricans
Kaksiosainen nimi
 Russula nigricans  (Bull.) Fr. 
Katso myös
   Mustahapero Wikispeciesissä   Mustahapero Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mustahapero (Russula nigricans, aikaisemmin "harvahelttainen mustahapero") on lehtimetsissä esiintyvä hapero. Sen lakki on 5–20 senttimetriä leveä. Väriltään se on nuorena valkea tai harmaanvalkea, mutta pian ruskea ja lopulta melkein musta. Sienen malto on valkeaa ja kovaa, mutta murtumakohdista punertuvaa ja lopulta mustaa. Maku ja haju on mieto. Sieni on syotävä, mutta ei erityisen hyvä. Suomessa sientä tavataan Etelä-Suomen lehdoissa, sekametsissä ja puistoissa. Se on lehtipuiden tai kuusen seuralainen.
Aiheesta muualla

Medicinal Mushrooms: Russula nigricans (englanniksi)
Napakivi

Napakivi (tai tonttukivi) on perinteinen suomalainen nimitys joillekin keskeisellä tai näkyvällä paikalla oleville kiville, yleensä pystykiville.
Napakiviksi kutsutut kivet ovat yleensä pystykiviä eli korkeahkoja luonnonkiviä, jotka ihminen on pystyttänyt. Joillakin napakivillä on pyöristynyt pää, ja joidenkin päällä on pyöreähkö pienempi kivi. Kivien muodon perusteella arvellaan, että ne ovat ehkä kuvanneet siitintä. Skandinaviassa joidenkin vastaavien kivien päät on maalattu punaisiksi, joka sekin viittaisi siittimeen. Napakivi voi sijaita esimerkiksi peltoaukean keskellä tai sen lähistöllä kivikasassa tai kalliolla.
Napakivet on ehkä koettu hedelmällisyyden lisääjiksi tai maa-alueen suojelijoiksi, tai niillä on voitu osoittaa maa-alueen omistusta vieraille. Ne saattoivat myös uskomusten mukaan olla jonkinlaisia alueen keskuksia tai napoja, esimerkiksi paikallisen haltijan valtapiirin keskuksia. Nimitys tonttukivi viittaa tontuiksi kutsuttuihin haltijoihin ja tonttiin eli omistettuun maa-alaan. Joitakin napakiviä vastaavia kiviä on kutsuttu esimerkiksi nimillä Juminkeko tai Jumin kurikka, jolloin ne liittyvät arvoitukselliseen Jumi-henkiolentoon.
Tonttukivi-nimitystä on käytetty myös muunlaisista kivistä, kuten Tyrvännössä sijaitsevasta suuresta siirtolohkareesta, jossa olevaan isoon reikään on uhrattu, tai Kalvolan Kutilan kylässä olleesta laakeasta kivestä, jossa olleesta "tontun jalanjäljestä" otetulla vedellä on parannettu sairauksia.
Kirjallisuutta

Salo, Unto: Merikarvian tonttukivet.  (Eripainos: Sananjalka 14, 1972. Scripta archaeologica 1)  Turku:  Turun yliopiston arkeologian laitos, 1973.
Aiheesta muualla

Tonttukivet Merikarvian Trolssin kylässä. Kansanperinne-blogi.
Nancy Friday

Nancy Colbert Friday (27. elokuuta 1933 Pittsburgh, Pennsylvania – 5. marraskuuta 2017 New York, New York) oli yhdysvaltalainen naisten seksuaalisuutta ja siihen suhtautumista käsittelevästä tuotannostaan tunnettu kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on esikoisteos, naisten haastatteluiden ja kirjeiden perusteella heidän seksuaalisia fantasioitaan käsittelevä Salainen puutarha.
Friday syntyi Pittsburghissa ja kasvoi Etelä-Carolinan Charlestonissa, missä hän kävi collegeen valmistavaa tyttöjen oppilaitosta. Hän opiskeli Wellesley Collegessa Massachusettsissa valmistuen 1955. Friday työskenteli toimittajana The San Juan Island Times -lehdessä ja myöhemmin aikakauslehdissä New Yorkissa, Englannissa ja Ranskassa ennen ryhtymistään vapaaksi kirjailijaksi. Hänen ensimmäisestä kirjastaan, naisten haastatteluihin ja kirjeisiin perustuvasta vuonna 1973 ilmestyneestä My Secret Gardenista tuli bestseller. Myöhemmässäkin tuotannossaan hän käytti haastattelumuotoa käsitellessään mm. äitiyden, tyttärenä olemisen, mustasukkaisuuden, vihan, feminismin ja BDSM:n sekä kauneuden teemoja.
Nancy Fridayn tuotannossa korostuu ajatus, että naiset on usein kasvatettu tietynlaiseen naiseuden ideaaliin, joka on ajastaan jälkeen jäänyt ja rajoittava. Hänen naisten seksuaalisia fantasioita paljastavat kirjoituksensa tarkastelevat sitä, miten ideaalikäsitys naiseudesta ei kuvaa monien naisten todellista sisäistä maailmaa ja että avoimuuden lisääminen auttaa näitä naisia toteuttamaan ja ilmaisemaan itseään paremmin ja nauttimaan elämästään. Seksuaalisen maailman ilmaisuun kohdistuvat rajoitukset eivät ole peräisin kenenkään tietoisesta pahasta tahdosta vaan sosiaalisista odotuksista. Sekä naiset että miehet hyötyvät hänen mukaansa yhtä lailla mahdollisuudesta olla avoimempia, vapaamielisempiä ja kantaa ottavampia (participatory) itsensä toteuttamisessa.
Friday on kertonut, että hän päätyi kirjoittamaan naisten seksuaalisista fantasioista 1960-luvun lopulla siksi, että aihepiiri oli vielä jokseenkin käsittelemätöntä ja tuona aikana lisääntyi tiedonhalu seksistä ja naisten seksuaalisuudesta. Hänen mukaansa oli yleinen uskomus, ettei naisilla ole seksuaalisia kuvitelmia.
Salainen puutarha -teoksessa julkaistuista kuvitelmista monia ohjasi syyllisyys. Naiset joutuivat keksimään kiertoteitä välttääkseen esimerkiksi orgasmin saavuttamiseen ja haluamiseen liittyviä syyllisyydentunteita. Hänen myöhempi teoksensa My Mother / My Self keskittyi nimenomaan tarkastelemaan Salaisen puutarhan aineistoissa esiin noussutta syyllisyyttä ja sen alkuperää.
Tuotanto

My Secret Garden: Women’s Sexual Fantasies, Simon & Schuster, 1973
Forbidden Flowers: More Women’s Sexual Fantasies, Simon & Schuster, 1975
My Mother, My Self: The Daughter’s Search for Identity, Delacorte Press, 1977
Men in Love, Men’s Sexual Fantasies: The Triumph of Love Over Rage, Dell Publishing, 1980
Jealousy, M. Evans & Co., 1985
Women on Top: How Real Life Has Changed Women’s Sexual Fantasies, Simon & Schuster, 1991
The Power of Beauty, HarperCollins Publishers, 1996. Republished as Our Looks, Our Lives: Sex, Beauty, Power and the Need to be Seen, HarperCollins Publishers, 1999
Beyond My Control: Forbidden Fantasies in an Uncensored Age, Sourcebooks, 2009
Käännös suomeksi
Nathaniel Highmore (kirurgi)

Nathaniel Highmore
Nathaniel Highmore (6. helmikuuta 1613 Fordingbridge, Hampshire – 21. maaliskuuta 1685 Sherburne, Dorsetshire) oli brittiläinen kirurgi. Hän valmistui Oxfoxdista lääkäriksi vuonna 1642 ja tunsi yliopistossa tuolloin vaikuttaneen William Harveyn.
Hän oli anatomian tutkija joka julkaisi teoksen ihmisen anatomiasta 1651 (Corporis humani disquisitio anatomica). Teos tunnettiin varsinkin seikkaperäisestä verenkierron kuvauksesta. Lisäksi hänet muistetaan etenkin poskionteloiden (lat. sinus maxillaris) kuvauksesta ja niitä kutsuttiinkin joskus Highmoren onkalo (engl. antrum of Highmore) -nimellä.
Käännös suomeksi
Napalehdet

| Napalehdet |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Putkilokasvit
Kladi::  Siemenkasvit
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Lahko::  Saxifragales
Heimo::  Maksaruohokasvit
Suku::  Napalehdet Umbilicus  DC.
Katso myös
   Napalehdet Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Napalehdet (Umbilicus) on maksaruohokasveihin kuuluva kasvisuku. Suvussa on 16 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Etelä-Euroopassa, Makaronesiassa, Lounais-Aasiassa ja Afrikan keski- ja pohjoisosassa.
Napalehtilajeja

etiopiannapalehti (Umbilicus botryoides)
isonapalehti (Umbilicus heylandianus)
muurinapalehti (Umbilicus horizontalis)
kallionapalehti (Umbilicus rupestris)
Sukuun luokitellaan toisinaan myös kultakaari (Chiastophyllum oppositifolium, syn. Umbilicus oppositifolius).
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Napalehdet – Umbilicus
Nancy Faeser

| Nancy Faeser |
| --- | --- |

Saksan sisä- ja yhteisöministeri
 8. joulukuuta 2021–  
Edeltäjä:  Horst Seehofer
Henkilötiedot
Syntynyt: 13. heinäkuuta 1970 (ikä 54) Bad Soden, Hessen, Länsi-Saksa
Tiedot
Puolue:  SPD
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.nancy-faeser.de
Nancy Faeser (s. 13. heinäkuuta 1970) on saksalainen juristi ja sosiaalidemokraattisen puolueen (SPD) poliitikko, joka on toiminut liittovaltion sisäministerinä liittokansleri Olaf Scholzin hallituksessa vuodesta 2021. Hän toimi Hessenin maapäivien jäsenenä vuoden 2003 vaaleista vuoteen 2021. Vuonna 2019 hänestä tuli puolueen johtaja Hessenissä Thorsten Schäfer-Gümbelin seuraajana.[lähde? ]
Faeser sai keväällä 2021 valkoista jauhetta sisältävän kirjeen "NSU 2.0", jonka hänen työtoverinsa avasi ja ilmoitti poliisille.
Poliittinen ura

Faeser liittyi SPD:hen vuonna 1988.
Eduskunnassa Faeser on toiminut oikeudellisen valiokunnan (2003–2009), tuomarinvaalivaliokunnan (2003–2013), talous-, energia- ja liikennevaliokunnan (2014–2018) ja sisäasiainvaliokunnan (vuodesta 2009). Vuodesta 2009 lähtien hän oli eduskuntaryhmänsä sisäasioiden tiedottaja. Vuonna 2019 hänet valittiin ryhmän puheenjohtajaksi.
Saksan vuoden 2021 vaalien jälkeen käydyissä neuvotteluissa SPD:n, vihreiden ja vapaiden demokraattien (FDP) ns. liikennevalokoalitiosta Faeser kuului puolueensa valtuuskuntaan muuttoliikettä ja integraatiota käsittelevässä työryhmässä. puheenjohtajana Boris Pistorius , Luise Amtsberg ja Joachim Stamp.  Kun koalitio muodostettiin onnistuneesti, 6. joulukuuta 2021 ilmoitettiin, että hänestä tulee ensimmäinen naispuolinen Saksan sisäministeri uudessa hallituksessa liittokansleri Olaf Scholzin johdolla.
Käännös suomeksi
Nancy Grace Roman -avaruusteleskooppi

Piirros suunnitteilla olevasta teleskoopista.
Nancy Grace Roman -avaruusteleskooppi on kehitteillä oleva Nasan avaruusteleskooppi. Teleskoopin työnimi oli aluksi WFIRST eli Wide-Field Infrared Survey Telescope, mutta NASA nimesi sen uudelleen toukokuussa 2020 kunnioittaakseen tähtitieteilijä Nancy Romanin muistoa. Alkuperäinen hahmotelma Romanista tehtiin jo vuosina 2011-12, mutta virallisesti hanke aloitettiin alkuvuodesta 2016. Laukaisu on tarkoitus olla 2020-luvun puolivälissä. Nasa pitää Roman-teleskooppia seuraavana suurena askeleena avaruusteleskoopeille vuonna 2021 laukaistun James Webb -avaruusteleskoopin jälkeen.
Romanin päätarkoituksena ovat pimeään energiaan liittyvät kartoitukset sekä eksoplaneettojen havainnointi. Teleskoopin kokonaisbudjetti on yli 2 miljardia euroa. Sen koronagrafilla on tarkoitus saada himmeitä, mutta suoria kuvia kaukaisista kaasuplaneetoista ja planeetoista.
Dr. Shawn Domagal Goldman esittelee avaruustutkimusta NASAn Goddard laitoksella
Roman havainnoi infrapunan ja näkyvän valon aallonpituuksilla. Sen pääpeili 2,4 metrin kokoinen, kuten Hubble-avaruusteleskoopilla. Hubblesta Roman eroaa kuva-alaltaan, joka on 100-kertainen Hubbleen verrattuna. Avaruusteleskoopissa on kaksi pääinstrumenttia. Sen laaja-alainen kamera eli WFI ottaa 288 megapikselin kuvia noin puolen asteen levyisestä alueesta taivaalla infrapuna-aallonpituuksilla. Koronagrafi puolestaan ottaa kuvia 0,4-1,0 mikrometrin aallonpituuksilla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
NASA Introduces New, Wider Set of Eyes on the Universe
Motoral

| Motoral Oy |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  yksityinen
Perustettu:  1958
Perustaja:  Einar Ström
Toimitusjohtaja:  Kim Ström
Avainhenkilöt:  Reijo Ström Kaj Ström Roni Ström Henri Ström
Kotipaikka:  Helsinki, Suomi
Toiminta-alue:  Suomi, Viro
Toimiala:  tekninen tukkukauppa
Tuotteet:  autojen varaosat, tarvikkeet ja lisävarusteet, automaalit, maalaustarvikkeet, juoma-automaatit
Liikevaihto:  91,3 milj. € (2022)
Liikevoitto:  2,36 milj. € (2022)
Henkilöstö:  218 (2022)
Tytäryhtiöt:  Motoplast Motoral Eesti As VTA-Tekniikka Oy VTA Tehnika AS
Omistaja:  Strömin perhe
Kotisivu:  motoral.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Motoral Oy on suomalainen tekninen tukkukauppa, jonka tuotteita ovat autojen varaosat, tarvikkeet ja lisävarusteet, automaalit ja maalaustarvikkeet sekä juoma-automaatit. Einar Strömin vuonna 1958 perustama perheyritysryhmä työllistää parisataa ihmistä, ja sen liikevaihto vuonna 2022 oli 91,3 miljoonaa euroa.
Historiaa

Motoralin perustaja Einar Ström oli innokas autourheilun harrastaja, joka osallistui muun muassa Monte Carlon ralliin. Hän oli vuodesta 1948 omistanut Voimaöljy-nimisen voiteluöljyjä maahantuovan yrityksen. Motoralin perustamisen myötä Voimaöljyn liiketila Lönnrotinkadulla muutettiin autourheiluhenkiseksi Motoral-tarvikemyymäläksi, ja Einar Ström alkoi pian keskittyä päätoimisesti tähän liiketoimintaan. Motoralilla oli markkinointisyistä myymälä myös vuonna 1966 avatun Keimolan moottoriradan varikolla.
Vuonna 1978 Motoralin tytäryhtiöksi perustettiin rotaatiovalun avulla muovituotteita tekevä Motoplast. 1980-luvun keskivaiheilla Motoral osti Hankkijalta Oy Tarvikeyhtymä Ab:n ja pian Ilmajoen Koskenkorvalla toiminnen P. Siivonen Oy:n, joka oli laajentunut autojen istuinpäällisistä autotarvikekauppaan. Konsernin työnjaossa Tarvikeyhtymä palveli huoltoasemia ja P. Siivonen autotarvikekauppoja. Vuonna 2011 Tarvikeyhtymä osti Carlake-tuotteistaan tunnetun M. Järvi Oy:n, ja seuraavana vuonna Tarvikeyhtymä sulautettiin Motoral-yhtiöön hallinnon helpottamiseksi.
Tuote-edustuksia

2010-luvun keskivaiheilla Motoralista tuli Valvoline-voiteluaineiden ja Tectyl-ruostesuojausaineiden maahantuoja. Autotarvikkeissa ja -varaosissa Motoral edusti 2010-luvun lopulla muun muassa Alcoscan-alkometrejä, Bosch-autotuotteita, Autogauge- ja Trisco-mittareita, Knott-perävaunutarvikkeita, Nexen-sisärenkaita, NGK-sytytystulppia, Osram- ja Philips-autolamppuja, SilverTop-ajoneuvopeitteitä, Trico-pyyhkimensulkia ja Wunderbaum-ilmanraikastimia. Autokemikaalien edustuksia ovat muun muassa Carlake, CRC, Korrek ja Simoniz.  Pintakäsittelyn tuotemerkkeinä ovat saksalaiset Mipa-ammattimaalaustuotteet ja ruotsalaisen Trion Tensid -yhtiön AGS-töhrynpoistoaineet.
Kirjallisuutta

Hägg, Niina (toim.), 2018: Monipuolisempi Motoral. Perheyhtiön historiaa vuodesta 1958. Motoral Oy.
Nathan Douglas

| Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Yhdistynyt kuningaskunta> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Göteborg 2006 | kolmiloikka |  |
| Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  | Sisäratojen EM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Birmingham 2007 | kolmiloikka |  |
Nathan Douglas (s. 4. joulukuuta 1982) on brittiläinen kolmiloikkaaja.
Hän osallistui vuonna 2004 Ateenan olympialaisiin, mutta jäi karsintaan. Seuraavana vuonna hän oli neljäs Madridin sisäratojen EM-kisoissa, mutta karsiutui Helsingin MM-kisoissa. Vuonna 2006 hän sijoittui Moskovan sisäratojen MM-kisoissa seitsemänneksi ja voitti hopeaa Göteborgin EM-kisoissa tuloksella 17,21 m. Seuraavana vuonna hän voitti jälleen hopeaa Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa tuloksella 17,47 m. Vuonna 2008 hän osallistui Pekingin olympialaisiin, mutta ei selviytynyt loppukilpailuun. Berliinin MM-kisoissa 2009 ja Barcelonan EM-kisoissa 2010 hän oli kymmenes. Kansainyhteisön kisoissa hän sijoittui neljänneksi 2010 ja 11:nneksi 2014. Hän karsiutui loppukilpailusta Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016. Hän sijoittui 2018 Kansainyhteisön kisoissa viidenneksi ja Berliinin EM-kilpailuissa kuudenneksi. Glasgow'n EM-hallikilpailuissa 2019 hän sijoittui seitsemänneksi.
Hänen ennätyksensä on 10. heinäkuuta 2005 Manchesterissa hypätty 17,64 m. Sisäradoilla hän on hypännyt 17,47 m, 3. maaliskuuta 2007 Birminghamissa.
Nantesin raitiotieliikenne

| Tramway de Nantes |
| --- | --- |

Tyyppi:  pikaraitiotie
Sijainti:  Nantes, Ranska
Avattu:  1879, 1985
Pituus:  44,3 km
Pysäkit:  83
Linjoja:  3
Huippunopeus:  70 km/h
Raideleveys:  1 435 mm
Liikennöitsijä(t):  Semitan
Matkoja päivässä:  297 700 (2016)
Matkoja vuodessa:  71,5 miljoonaa (2016)
Kartta Nantesin raitiotien linjoista
Nantesin raitioliikenne on yksi Nantesin julkisen liikenteen muodoista.
Kaupungissa on kolme raitiotielinjaa, jonka lisäksi Nantesissa on yksi bussimetrolinja sekä useita runkolinjoja käsittävä Chronobus. Nantesin alueella toimii myös SNCF:n liikennöimä duoraitiotie, joka liikennöi Nantesin rautatieaseman ja Clissonin rautatieaseman välillä.
Historia

Kaupungin ensimmäinen raitiotie perustettiin vuonna 1879 ja se oli pituudeltaan kuusi kilometriä pitkä. Vaunut olivat vielä tuolloin pieniä ja kantoivat enimmillään 31 matkustajaa. Matka linjan päädystä toiseen päätyyn kesti tuolloin neljäkymmentä minuuttia.
Nantesin raitiotie muutettiin sähkökäyttöiseksi vuonna 1911. Sodan jälkeen vuodesta 1914 lähtien raitiotiet laajenivat merkittävästi ja vuoteen 1932 mennessä kaupunkia palveli neljätoista raitiotielinjaa. Toisessa maailmansodassa raitioteiden raiteet vaurioituivat laajalti, minkä myötä kaupunki päätti korvata raitioteitä linja-autoilla. Vuonna 1949 tehtiin päätös raitioteiden lakkauttamisesta ja viimeisen kerran raitiotiellä ajettiin tammikuussa 1958.
Vuonna 1980 Nantesissa tehtiin selvitys raitiotien uudelleenkäynnistämisestä ja jo vuosien 1981–1982 vaihteessa aloitettiin raitiotielinjan rakennustyöt. Kolmen vuoden rakentamisen jälkeen kaupungin ensimmäinen moderni raitiotie avattiin välillä Haluchère–Bellevue. Raitiotie osoittautui suosituksi kulkumuodoksi, minkä johdosta alettiin tutkia uusien linjojen rakentamista. Lopulta linja 2 avattiin vuonna 1992 ja linja 3 vuonna 2000.
2000-luvulla raitiotielinjoja on laajennettu useita kertoja. Suunnitelmissa on myös rakentaa linjat 1 sekä 2 yhdistävä osuus. Lisäksi Nantes suunnittelee kahta täysin uutta raitiotielinjaa.
Linjat

| Linja | Päätepysäkki | Pituus | Matkustajat päivässä (2016) |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | François Mitterrand/Jamet–Ranzay/Beaujoire | 17,6 km | 124 200 |
| 2 | Orvault-Grand Val–Gare de Pont-Rousseau | 11,7 km | 93 600 |
| 3 | Marcel Paul–Neustrie | 14,1 km | 79 900 |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Semitan (ranskaksi)