stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Humala
Ulkonäkö ja koko

Humala kasvattaa useita metrejä pitkiä köynnöstäviä varsia, jotka leviävät maata pitkin laajana, sotkuisena kasvustona tai nousevat sopivissa paikoissa jopa kuuden metrin korkeudelle puiden runkoja pitkin. Kiipeämistä auttavat varressa olevat pienet ankkurimaiset karvat. Sekä varsi että lehdet ovat karheita. Vastakkain olevat lehdet ovat sahalaitaisia, sormijakoisia ja kooltaan jopa 25 cm pituisia. Isommat lehdet ovat viisijakoisia, pienemmät kolmijakoisia tai ehyitä.
Humala on kaksikotinen kasvi, joten sen hede- ja emikukinnot ovat eri yksilöissä. Kukinnot ovat lehtihankaisia. Perälliset hedekukat ovat jopa yli 10 cm pitkiä, monihaaraisia ja harsuja. Kehälehtiä ja heteitä on viisi kappaletta. Kukinnan jälkeen hedekukat kuihtuvat. Perättömiä emikukkia on runsaasti. Ne ovat rakenteeltaan tiiviitä ja luotteja niissä on kaksi kappaletta. Kukinnan jälkeen emikukkien tukisuomut suurenevat 2–3 cm pitkiksi käpymäisiksi "humaliksi", jotka ovat voimakastuoksuisia ja väriltään kellanvihreitä. Suomessa humala kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on pähkylä. Laji kuitenkin tekee siemeniä erittäin harvoin ja leviää pääasiassa syvälle maahan tunkeutuvan sekä laajalle leviävän juurakon avulla.
Levinneisyys

Humala on levinnyt hyvin laajalle maailmassa, osittain ihmisen avustuksella. Sitä tavataan koko Euroopassa lukuun ottamatta Islantia, Pyreneiden niemimaan eteläosia sekä Fennoskandian ja Venäjän pohjoisosia. Euroopasta levinneisyysalue jatkuu Keski-Siperiaan ja paikoin Keski-Aasiaan. Laji on yleinen myös Japanin pohjois- ja keskiosissa. Pohjois-Amerikassa humalaa tavataan pääasiassa mantereen itä- ja keskiosissa. Muualla humalaa kasvaa muun muassa Uudessa-Seelannissa ja paikoin Etelä-Amerikassa. Suomessa humalaa tavataan luonnonvaraisena Etelä-Lapin korkeudelle saakka. Suurimmassa osassa Suomea laji on alkuperäislaji, mutta osa luonnonvaraisista esiintymistä on viljelyperäisiä erityisesti maan pohjoisosissa.
Elinympäristö

Luonnonvaraisena humala on merenranta-, järvenranta- ja puronvarsilehtojen kasvi. Villiintyneenä viljelykasvina laji saattaa säilyä pitkään pihoilla, entisillä talonsijoilla, aidanvierillä ja pensaikoissa. Humalan tuholaisia ovat esimerkiksi humalayökkönen (Hypena rostralis) ja humalakirva (Phorodon humuli).
Käyttö

Humalan emikasvia on käytetty oluen ja siman valmistamiseen hyvin pitkään. Keskiajalla oluen mausteena käytettiin useammin gruit-mausteseosta, mutta gruit vaihtui kaikkialla Euroopassa humalaan 1100–1500-luvuilla. Suomessa ensimmäiset maininnat humalan käytöstä ovat 1300-luvulta. Jo keskiajalla tilalliset olivat sakon uhalla velvoitettuja  ylläpitämään humalatarhaa. Edelleen voimassa olevaa lainsäädäntöä on vuoden 1734 lakiin kuulunut rakennuskaari, jonka seitsemännen luvun mukaan ”jokaisessa talossa pitää olla humalisto”. Käytännössä kyseessä on kuollut kirjain, jonka noudattamista ei enää edellytetä eikä valvota.
Ennen oluen teollisen valmistuksen alkamista humalaa kasvatettiinkin hyvin yleisesti, ja humalasalot olivat tyypillinen näky maalaistalojen ja torppien pihoissa. Kartanoissa humalankasvatus saattoi olla hyvin laajamittaista. Esimerkiksi Herttoniemen kartanon humalisto sisälsi 1820-luvulla 200 humalasalkoa. Humalanviljelyn laajuudesta kertovat myös monet paikanimet, kuten Helsingissä esiintyvät nimet Humallahti ja Humalistonlahti. Humalanviljely loppui vähitellen 1800-luvun kuluessa, kun panimoteollisuus siirtyi käyttämään tuontihumalaa. Nykyään Suomen panimoissa käytetty humala on pääasiassa tšekkiläistä tai saksalaista alkuperää.
Luonnonvarakeskus on kerännyt vuodesta 2014 lähtien suomalaisia humalakantoja ja etsii hyviä kantoja viljeltäväksi. Kotimainen panimoteollisuus on lähivuosina kiinnostunut suomalaisista humalakannoista ja monet panimot haluaisivat käyttää suomalaista aromihumalaa tuotannossaan.
Vaikka humalankasvatuksella ei tällä hetkellä ole Suomessa kaupallista merkitystä, se on yleinen koristekasvi. Puutarhoissa kasvatetaan sekä emi- että hedekasveja. Lääkekasvina humalaa käytetään sen rauhoittavan ja vatsan toimintaa lisäävän vaikutuksen takia. Kuivattuja ja pellavan tavoin muokattua humalakuitua on käytetty myös kehruussa ja mattojen kudonnassa.
Käyttö > Humala oluen valmistuksessa

Oluessa humalaa käytetään antamaan oluen makuun karvautta ja hedelmäisiä aromeja, kirkastukseksi sekä estämään pilaantumista. Karvaan maun olueen antaa hedelmöittymättömien emikasvien kukkien eli "käpyjen" tähkäsuomujen erittämä lupuliini. Tähkäsuomujen eli päällekkäisten suojuslehtien sisältämä tanniini puolestaan auttaa kirkastamaan olutta. Eri humalalajikkeet antavat erityyppisiä makuvivahteita.
Käyttö > Oluenpanossa käytettyjä humalalajikkeita

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ahtanum (USA)  Amarillo  Brewer’s Gold  Cascade (USA:n luoteisosat)  Centennial  Challenger  Chinook  Citra  Cluster (USA:n luoteisosat)  Columbus  Crystal  First Gold  |  Fuggles (Kentin alue, Englanti)  Galena  Goldings (Kentin alue, Englanti)  Hallertau Hersbrucker ja Mittelfrüh (Saksa)  Horizon  Liberty (Englanti)  Lublin (Puola)  Magnum  Mandarina Bavaria  Millennium  Mount Hood  Northdown (Englanti)  |  Northern Brewer  Nugget  Pacific Gem (Uusi-Seelanti)  Perle (Saksa)  Pride of Ringwood (Australia)  Progress  Rakau (Uusi-Seelanti)  Saaz (Zatecin alue, Tšekki)  Santiam  Select  Simcoe  Spalt (Saksa)  |  Sterling  Strisselspalt (Ranska)  Styrian Goldings  Target (Englanti)  Tettnang (Saksa)  Tomahawk (USA)  Tradition  Vanguard  Warrior  Willamette  Zeus  |
Kuvagalleria

Humala Otto Wilhelm Thomén teoksessa Flora von Deutschland, Österreich und der Schweiz (1885).
Humalan hedekukkia.
Humalan emikukkia.
Humalan emikukista syntyviä "käpyjä".
Humalan lehtiä nuoresta täysikasvuiseen.
Aiheesta muualla

Lampinen, R. & Lahti, T. 2017: Kasviatlas 2016. Helsingin yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Helsinki. Kasviatlas 2016: Humalan (Humulus lupulus) levinneisyys Suomessa Viitattu 19.2.2021
Humala, Humulus lupulus Yrttitarha. Viitattu 19.2.2021.
Humala, Humulus lupulus Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö. Viitattu 19.2.2021.
Humala, Humulus lupulus LuotoPortti. Viitattu 19.2.2021.
Humala (Humulus lupulus) Valokki – nettikasvio. Viitattu 19.2.2021.
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Humulus lupulus (TSN 19160) itis.gov. Viitattu 19.2.2021. (englanniksi)
Humulus lupulus L., common hop Natural Resources Conservation Service – USDA.gov. Viitattu 19.2.2021. (englanniksi)
Humulus lupulus Linnaeus, Sp. Flora of China. Viitattu 19.2.2021. (englanniksi)
Humulus lupulus, (hop) Centre for Agriculture and Biosciences International – CABI. Viitattu 19.2.2021. (englanniksi)
Suomalaiset hyötypuutarhakasvit
| --- | --- |
Juurekset:  lanttu  mustajuuri  nauris  palsternakka  porkkana  piparjuuri  punajuuri  retiisi  selleri 
Kaalit:  keräkaali  kiinankaali  kukkakaali  kyssäkaali  lehtikaali  punakaali  parsakaali  ruusukaali  kurttu- eli savoijinkaali 
Kurkkukasvit:  kurkku  kesäkurpitsa  kurpitsa  spagettikurpitsa 
Mausteet:  basilika  humala  kirveli  krassi  kumina  kurkkuyrtti  kynteli  lipstikka  meirami  minttu  persilja  rakuuna  rosmariini  salvia  sitruunamelissa  tilli  timjami 
Mukulakasvit:  maa-artisokka  peruna 
Palkokasvit:  herne  härkäpapu  tarhapapu 
Sipulit:  hillosipuli  ilmasipuli  jättisipuli  purjo  sipuli  ruohosipuli  ryvässipuli  valkosipuli  vihersipuli 
Muut kasvikset:  endiivi  fenkoli  latva-artisokka  lehtisalaatti  lehtiselleri  mangoldi  maissi  paprika  parsa  pinaatti  raparperi  tomaatti 
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q104212  Wikispecies: Humulus lupulus  APA: 1357  APDB: 133323  APNI: 115693  BioLib: 3469  BOLD: 126274  Calflora: 4277  CoL: 6MFNY  Ecocrop: 6779  EoL: 595013  EPPO: HUMLU  EUNIS: 164697  FloraBase: 18296  FNA: 200006377  FoAO2: Humulus lupulus  FoC: 200006377  GBIF: 2984535  GRIN: 19415  iNaturalist: 53779  IPNI: 303502-2  IRMNG: 10697368  ITIS: 19160  MichiganFlora: 715  MoBotPF: 282761  NatureServe: 2.152057  NBN: NBNSYS0000003809  NCBI: 3486  NZOR: 6a774479-fa11-4f54-8290-dc8c4d9d7873  Observation.org: 7697  Open Tree of Life: 84020  PalDat: Humulus_lupulus  PfaF: Humulus lupulus  PFI: 294  Plant List: kew-2855039  PLANTS: HULU  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:303502-2  Tropicos: 21302043  VASCAN: 4196  VicFlora: 8aa4050b-0e4d-480d-9acc-72478e5b355e  WisFlora: 3884  WFO: wfo-0000725866  Laji.fi: MX.37979 
Luonnonvarainen humala Saksassa.
Humulus lupulus 'Aureus'
Humalatarha Etelä-Saksassa.
Hyasinttiara

| Hyasinttiara |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Papukaijalinnut Psittaciformes
Heimo::  Papukaijat Psittacidae
Suku::  Hyasinttiarat Anodorhynchus
Laji::  hyacinthinus
Kaksiosainen nimi
 Anodorhynchus hyacinthinus  (Latham, 1790) 
 Hyasinttiaran levinneisyys
Katso myös
   Hyasinttiara Wikispeciesissä   Hyasinttiara Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hyasinttiara (Anodorhynchus hyacinthinus) on kookas papukaija, jonka höyhenpeite on väriltään kirkkaan indigonsininen. Lajin kuvaili ja nimesi John Latham vuonna 1790.
Koko ja ulkonäkö

Laji on maailman suurin lentävä papukaija, sillä sen pituus on 95–100 senttiä, siipien kärkiväli 130–150 senttiä ja paino 1,4–1,7 kiloa. Nokka on valtava ja sen purentavoima on mahtava. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen

Hyasinttiaroja elää trooppisessa Etelä-Amerikassa eteläisessä Brasiliassa, itäisessä Boliviassa,Koillis-Paraguayssa ja Afrikassa. Laji on vaarantunut, sillä laiton pyynti on hävittänyt lajin laajoilta alueilta. Pelkästään 1980-luvulla arvioidaan pyydystetyn ja myydyn noin 10 000 yksilöä, joista puolet Brasilian omilla markkinoilla. Laji on kysytty lemmikki ja sen hinta liikkuu 10 000 euron paikkeilla. Maailman luonnonvarainen populaatio oli noin 4 300 yksilöä vuonna 2016.
Elinympäristö

Hyasinttiarat suosivat varsinkin palmusavanneja, soita ja metsänreunoja. Laji suosii lisääntymisen kannalta varsinkin metsiä, joissa on onttoja palmuja.
Lisääntyminen

Pesä on suuressa puunkolossa. Munia on yksi tai kaksi, mutta tavallisesti vain yksi poikanen selviytyy lentokykyiseksi. Haudonta-aika on 25–28 päivää ja poikanen oppii lentämään 13 viikon ikäisenä. Poikanen pysyy vanhempiensa seurassa puoli vuotta ja on lisääntymiskykyinen vasta 7-vuotiaana. Hyasinttiara voi elää luonnossa noin 50-vuotiaaksi. Vanhin vankeudessa elänyt oli lähes 39-vuotias.
Ravinto

Hyasinttiarat ovat monien sukulaistensa tavoin erikoistuneet syömään kovakuorisia siemeniä ja pähkinöitä. Sen nokka on niin vahva, että kovakin pähkinä antaa periksi. Pääravintoa ovat muutamien palmujen hedelmät.
Aiheesta muualla

Hyasinttiara (Arkistoitu – Internet Archive) (korkeasaari.fi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q463154  Wikispecies: Anodorhynchus hyacinthinus  ADW: Anodorhynchus_hyacinthinus  Avibase: 3B7073D1EF855906  BirdLife: 22685516  BOLD: 91347  BOW: hyamac1  CoL: 66TX6  eBird: hyamac1  ECOS: 9019  GBIF: 2479359  iNaturalist: 18938  IRMNG: 10941222  ITIS: 177655  IUCN: 22685516  NCBI: 51900  Neotropical: hyamac1  Observation.org: 71526  Open Tree of Life: 416115  Species+: 8986  TSA: 1786  Xeno-canto: Anodorhynchus-hyacinthinus
Mission Aviation Fellowship

MAFin käytössä ollut Cessna 206-lentokone.
Mission Aviation Fellowship (lyh. MAF, suom. Lähetyslentäjät) on yhteiskristillinen lähetyslentojärjestö.
Historia

MAF syntyi toisen maailmansodan jälkeen, kun joukko sodasta palanneita lentäjiä ja mekaanikkoja ryhtyi pohtimaan, kuinka lentokoneita voisi käyttää ihmisten auttamiseen. Idea MAFin perustamiseen syntyi toisistaan tietämättä sekä Isossa-Britanniassa että Yhdysvalloissa. MAF US perustettiin 1944 ja MAF UK 1945. Vuosi 1945 katsotaan nykyisen virallisesti MAFin perustamisvuodeksi. MAF Australia perustettiin vuonna 1947.  Ensimmäinen lentokone hankittiin MAF UK:lle vuoden 1948 helmikuussa.
Suomen oma MAF perustettiin vuonna 1976 nimellä Finnish Council of MAF (Suomen Lähetyslentäjien neuvottelukunta). Myöhemmin vuonna 1994 järjestö rekisteröityi nimellä MAF Finland, lyhenteeltään MAF Fin. Suomalainen lähetyslentotoiminta alkoi jo aikaisemmin, vuonna 1975, kun ensimmäinen suomalainen lähetyslentäjä, Seppo Kurkola, lähetettiin Etiopiaan. Suomen Lähetysseura lähetti Kurkolan eli maksoi tämän palkan. Suomen Lähetyslentäjien Neuvottelukunta vastasi käytännössä kaikista lähetyslentämiseen liittyvistä asioista Suomessa. Seuraava merkittävä askel suomalaisessa lähetyslentohistoriassa oli 28. helmikuuta 1982 perustettu Gospel Flight ry. Sen perustajat olivat vapaiden suuntien kristillisistä liikkeistä sekä eläkkeelle siirtyneitä Suomen ilmavoimien lentäjiä. GF:n toiminta-alueen oli tarkoitus olla lähinnä Skandinavia, jossa seurakuntien työntekijöitä palveltaisiin puhe-, neuvottelu- yms. matkoilla ilmakuljetuspalveluita tarjoamalla. GF myös koulutti Suomessa MAFin palvelukseen lähteviä lentäjiä. Sekä Lähetyslentäjäin Neuvottelukunta että Gospel Flight olivat MAF Finlandin perustajajäseniä.
Toiminta

MAFin tehtävänä on auttaa hengellisiä ja humaanitaarisia järjestöjä tarjoamalla niille ilmakuljetuspalveluita. Tärkeintä heille on kuitenkin evankeliumin levittäminen. MAF myös järjestää toimintansa esittelemiseksi ilmailutapahtumia, yleisölennätyksiä, leirejä, seminaareja, koulutustilaisuuksia sekä tiedotus- ja julkaisutoimintaa. MAF pyrkii käyttämään lennontukitoimissa paikallisia ihmisiä ja resursseja vahvistaakseen kansalaisyhteiskunnan kehittymistä toiminta-alueella.
Organisaatio

MAF koostuu seuraavista järjestöistä MAF International, MAF US ja MAF Kanada. Jokaisella on oma, yhteisesti sovittu toimialueensa; MAF internationalilla on lentotoimintaa seuraavissa maissa: Etiopia, Kenia, Madagaskar, Tansania, Tšad, Uganda, Australia, Oseania ja Aasia. MAF US toimii Keski- ja Etelä-Amerikassa, Länsi-Afrikassa ja Indonesiassa. MAF US on suurin konsernin järjestöistä. MAF Kanada lentää lounaisen Afrikan maissa Namibiassa ja Angolassa.
Vuonna 2006 perustettiin MAF International (MAFI), johon liittyivät kaikki muut MAF-järjestöt paitsi MAF US. MAF US on ollut prosessissa mukana tarkkailijana. Yhtenäinen maailmanlaajuinen MAF International on suuri toimija ja voi siten jakaa resursseja paremmin sinne, missä tarve on suurin. MAFI pyrkii pitkällä tähtäimellä yhtenäisyyteen operatiivisissa standardeissa turvallisuuden ja taloudellisuuden lisäämiseksi. Näin voidaan palvella yhteistyöjärjestöjä tehokkaammin.
Vuonna 2012 MAFilla oli palveluksessaan yli tuhat henkilöä maailmanlaajuisesti. Kyseisenä vuonna MAF lensi 4 412 940 kilometriä, palveli yli 600:aa organisaatiota ja lennätti 105 000 matkustajaa sekä 4 082 tonnia rahtia. Lentokoneita oli 136.
Mokoš

Nykyaikainen Mokošia esittävä puuveistos.
Mokoš (myös Mokos, Mokosa, Mokosh tai Mokus) on slaavilainen elämänvoiman ja hedelmällisyyden jumalatar. Mokoš on ainut jumalatar, joka mainitaan vanhassa Kievin pantheonissa vuodelta 980, ja Mokoš on säilynyt itäslaavilaisessa kansanperinteessä nimellä Mokoša. Mokoš mainitaan myös Nestorin kronikassa. Jumalatar oli synnyttävien naisten suojelija, ja hänen tehtävänsä siirtyivät kristinuskon tulon jälkeen Neitsyt Marialle.
Hänet kuvataan pitkäksi naiseksi, jolla on suuri pää ja pitkät kädet. Hän kehrää pellavaa ja villaa öisin ja keritsee lampaita. Hänen nimensä yhdistetään kehruuseen ja palmikointiin, ja toisaalta myös kosteuteen. Tämä saattaa viitata jumalattaren varhaisiin eurooppalaisiin juuriin suurena kohtalon jumalattarena, elämänlangan kehrääjänä ja elämän veden antajana.
Mitsubishi Ki-46

| Mitsubishi Ki-46 |
| --- | --- |

Tyyppi:  Tiedustelukone, hävittäjä
Valmistaja:  Mitsubishi
Ensilento:  marraskuu 1939
Esitelty:  1940
Valmistus lopetettu:  1945
Valmistusmäärä:  yli 1 100 (I ja II-versioita) 
Mitsubishi Ki-46 (Liittoutuneiden koodinimi Dinah) oli Mitsubishin valmistama keisarillisen Japanin armeijan ilmavoimien kaksimoottorinen lentokone toisessa maailmansodassa.
Koneesta oli neljä eri versiota (I-IV) ja käytettiin pääasiassa lentotiedusteluun yläkorkeuksissa. Dinahin lakikorkeus oli yli 10 500 metriä. Koneessa oli Mitsubishin kaksirivisiä 14-sylinterisiä tähtimoottoreita. Tyynenmeren sodan alkuvaiheissa liittoutuneiden sotilaskoneiden oli vaikeata tavoittaa, 605 km/h huippunopeuteen yltänyttä Dinahia, mutta myöhemmin tämänkin konetyypin tappioluvut kasvoivat. Tiedustelukoneen aseistuksena oli vain yksi taakse vapaasti ampuva kevyt 7,9 mm konekivääri.
Myöhemmät kehitysversiot osallistuivat sotaan myös raskaina torjuntahävittäjinä. Konetyyppiin III lisättiin eteenpäin ampuvan 20 millimetrin kahden tykin ohella Schräge Musik -järjestelmä. Viimeisimmät versiot kykenivät saavuttamaan 630 km/h huippunopeuden. Viimeisin torjuntakäyttöön otettu versio III Kai kärsi kuitenkin heikentyneestä nousukyvystä eikä saavuttanut varteenotettavaa taistelumenestystä. Versioon IV piti saada vieläkin voimakkaammat moottorit, mutta se jäi kuitenkin kehitysasteelle sodan päättyessä.
Tekniset tiedot

Lähde: lähde?
Yleiset ominaisuudet
Miehistö: 2
Pituus: &&&&&&&&&&&&&011.&&&&0011,00 m
Kärkiväli: &&&&&&&&&&&&&014.070000014,70 m
Korkeus: &&&&&&&&&&&&&&03.08800003,88 m
Siipipinta-ala: &&&&&&&&&&&&&032.&&&&0032,0 m²
Tyhjäpaino: &&&&&&&&&&&03831.&&&&003 831 kg
Voimalaite: &&&&&&&&&&&&&&02.&&&&002 × Mitsubishi Ha-102 -tähtimoottoria; &&&&&&&&&&&01180.&&&&001 180 kW (&&&&&&&&&&&01500.&&&&001 500 hv) per moottori
Suoritusarvot
Suurin nopeus: &&&&&&&&&&&&0630.&&&&00630 km/h
Lentomatka: &&&&&&&&&&&04000.&&&&004 000 km
Aseistus
tiedusteluversiot:
1 × 7,9 mm taaksepäin ampuva vapaasti liikuteltava konekivääri
hävittäjäversio III Kai:
2 × kiinteää 20 mm tykkiä alhaalla edessä
1 × 37 mm tykki viistosti eteen
ylöspäin ampuva Schräge Musik-tyyppinen tykki
Aiheesta muualla

https://www.militaryfactory.com/aircraft/detail.asp?aircraft_id=627
http://www.historyofwar.org/articles/weapons_mitsubishi_ki-46.html
http://www.airvectors.net/avki46.html
http://forum.worldofwarplanes.com/index.php?/topic/1628-mitsubishi-ki-46-dinah/
https://shortfinals.wordpress.com/2013/11/01/mitsubishi-ki-46-iii-dinah-pride-of-the-imperial-japanese-army-air-force-wanted-by-the-luftwaffe/
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mitsubishi Ki-46 Wikimedia Commonsissa
Molemmat oikeudet

Molemmat oikeudet sisältää maallisen (roomalaisen) oikeuden ja kirkollisen eli kanonisen oikeuden rinnakkaisina oikeusaloina. Ne kehittyivät sellaisiksi keskiajalla. Suomessa oli käytössä vuoteen 1923 oppiarvot molempain oikeuksien kandidaatti (MOK) ja molempain oikeuksien tohtori (MOT).
Huldra

Huldra on skandinaavisessa kansanperinteessä esiintyvä viettelevä metsänolento. Sen nimi juontuu sanoista "peitetty" tai "salattu". Norjalaisessa kansanperinteessä olento tunnetaan nimellä huldra, kun taas ruotsalaisessa kansanperinteessä sitä kutsutaan skogsråksi (metsänhenki) tai Tallemajaksi (mäntymaija), ja saamelaisessa kansanperinteessä uldaksi. Nimi antaa olettaa, että huldra on alun perin sama olento kuin völva huld ja saksalainen holda. Miespuolista huldraa kutsutaan nimellä huldu tai, kuten Norjassa, huldrekarl.
Mieshuldrista eli huldrekarlista kerrotaan myös norjalaisessa kansanperinteessä. Tämä olento liittyy läheisesti muihin maanalaisiin asukkeihin, joita yleensä kutsutaan nimellä tusser. Kuten naispuolinen vastineensa, huldrekarl on muodonmuuttaja, joka usein houkuttelee neitoja pauloihinsa.
Olemus

Huldra on henkeäsalpaavan kaunis, toisinaan alaston nainen, jolla on pitkät hiukset. Ihmisistä poiketen huldra on kuitenkin takaaselvennä onttoselvennä, kuten vanha puunrunkoselvennä, ja sillä on eläimen häntä. Norjalaisessa kansanperinteessä huldralla on lehmän häntä, mutta ruotsalaisessa kansanperinteessä huldralla voi olla myös ketunhäntä. Pohjoisruotsalaisella huldralla ei välttämättä ole häntää lainkaan, vaan sen paikalla on pelkkä ontto tai kaarnan peittämä selkä. Suomalaisessa kansanperinteessä on myös kerrottu metsänneidosta, joka muistuttaa paljon pohjoisruotsalaista huldraa.
Norjalaisessa kansanperinteessä huldra kuvataan yleensä tyypilliseksi navettapiiaksi, jolla on tyypilliset maalaistytön vaatteet mutta joka on jokseenkin häikäisevämpi tai nätimpi kuin useimmat muut tytöt.
Kansanperinne

Huldra on yksi useista råista (hoitaja, vartija), joihin kuuluvat vedessä asustava sjörå (jota kutsutaan myös havsfruksi tai näkiksi) ja myöhemmin myös merenneito sekä luolissa ja kaivoksissa asuva bergsrå, joka teki elämän rankaksi kaivostyöläisille.
Lisää tietoa löytyy Peter Christen Asbjørnsenin and Jørgen Moen Norjalaiset kansantarut-kokoelmasta.
Kansanperinne > Välit ihmisten kanssa

Huldrien katsottiin olevan ystävällisiä hiilikaivostyöläisille ja vahtivan hiilenpolttouuneja näiden levätessä. Hiilikaivostyöläiset tiesivät, että huldra herättäisi heidät, jos ongelma ilmaantuisi, joten he uskalsivat nukkua huoletta. Kiitokseksi hiilikaivostyöläiset jättivät huldralle elintarvikkeita tiettyyn paikkaan. Tarina Närkestä osoittaa, kuinka kiltti huldra voi olla, etenkin silloin, kun sitä kohdellaan kunnioittavasti (Hellström 1985:15).
Kansanperinne > Tarina Närkestä

Tivedenissä eräs poika lähti kerran kalastamaan, mutta hänellä ei ollut kalaonnea. Sitten poika tapasi kauniin naisen, joka oli niin tyrmäävä, että hän haukkoi henkeään. Mutta sitten poika tajusi, kuka nainen oli, kun hän näki ketunhännän pilkottavan naisen hameen alta. Poika tiesi, ettei naiselle saanut mainita mitään hännästä, ellei sitä tehnyt mahdollisimman kohteliaasti. Niinpä hän kumarsi syvään ja sanoi pehmeimmällä äänellään: "Hyvä rouva, huomaan, että alushameenne näkyy hameenne alta." Nainen kiitti poikaa sulavasti ja piilotti häntänsä hameensa alle kehottaen poikaa kalastamaan toisella puolella järveä. Sinä päivänä pojalla oli loistava kalaonni ja hän sai kalan joka kerta heittäessään siiman veteen. Tämä oli huldran tunnustus pojan kohteliaisuudesta.
Joissain perinteissä huldra houkuttelee miehiä metsään harrastamaan seksiä palkiten ne miehet, jotka tyydyttävät sen, ja surmaten ne, jotka eivät siinä onnistu. Norjalainen huldra ei ole läheskään näin verenhimoinen, vaan se voi yksinkertaisesti kaapata miehen mukaansa tai houkutella tämän alamaailmaan. Toisinaan huldra varastaa ihmisvauvoja ja vaihtaa ne omiin rumiin huldrebarneihinsa (vaihdokkaat). Joissain tapauksissa miehen ja huldran yhdyntä johti lapseen, jota huldra sitten esitteli pahaa-aavistamattomalle isälle. Joissain tapauksissa huldra pakottaa miehen avioitumaan kanssaan. Tarinat moisista suhteista olivat yleisiä Norjassa pitkän aikaa - eräs vanhempi mies Valdresista väitti norjalaisessa radio-ohjelmassa, että hänellä on lapsi hulderväen joukossa. Hän oli edelleen elossa vuoden 1980 tienoilla.
Joskus huldra nai paikallisen maalaispojan, mutta tällaisissa tapauksissa ylellisyys lähtee huldrasta välittömästi, kun pappi laskee kätensä huldran ylle tai kun huldra astuu kirkkoon. Jotkut legendat kertovat aviomiehistä, jotka ovat huldran kanssa avioiduttuaan kohdelleet vaimoaan kaltoin. Jotkut sadut jättävät tämän pois ja kertovat, miten avioliitto kristityn miehen kanssa saa huldran menettämään häntänsä mutta säilyttämään ulkonäkönsä, niin että aviopari elää elämänsä onnellisena loppuun asti. Jos huldraa kuitenkin kohtelee kaltoin, se muistuttaa miestään siitä, että se on kaukana heikosta naisparasta. Huldra saattaa esimerkiksi suoristaa aviomiehensä silmien edessä hevosenkengän paljain käsin, joskus vieläpä niin, että hevosenkenkä on vielä hehkuvan kuuma ahjon jäljiltä.
Petettynä huldra voi rangaista miestä ankarasti, kuten eräässä sigdalilaisessa tapauksessa. Tämän tarinan mukaan huldra kosti kerskailuun taipuvaiselle sulhaselleen sen, ettei tämä pitänyt hänelle antamaansa lupausta. Poika oli näet luvannut, ettei hän kertoisi morsiamestaan kenellekään. Poika ei kuitenkaan voinut vastustaa kiusausta, vaan hän kerskui erikoislaatuisesta morsiamestaan kaikille vuoden ajan. Kun huldra ja poika lopulta tapasivat toisensa erossa, huldra pieksi pojan lehmän hännällään, niin että poika menetti kuulonsa ja järkensä loppuiäkseen.