stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Karting
Sisäkarting

Ulkoradoilla ajettava karting on suurelta osalta myös auton huoltoa ja laittoa. Sisähalleissa ajetaan käytännössä hallin omistajan vuokra-autoilla, jolloin tehtävänä on vain ajaminen. Usein uudet kartingharrastajat saavat ensikosketuksensa lajiin hallikartingista. Ulkoradat ovat yleensä voittoa tavoittelemattomien seurojen ja yhdistysten hallussa. Sisähallikarting on liiketoimintaa ja radat ovat yritysten omistamia.
Ulkoradoilla ajavat ja menestyneet kuljettajat jakautuvat kahteen ryhmään: osa ei arvosta sisähallikartingia ja pitää sitä vain liiketoimintana, kun taas toiset osallistuvat aktiivisesti sisähallikilpailuihin ja hakevat talvisin tuntumaa ajamiseen sisähalliradoilta. Niinpä sisähalliratojen harrastajakilpailuissa on usein poikkeuksellisen kova taso, kun jopa kansainvälisen tason kuljettajat ovat samalla viivalla paikallisten harrastajien kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
AKK-Motorsport - Autourheilun virallinen kattojärjestö Suomessa
FIA Karting - Kansainvälisen kartingin kattojärjestö
Kartingliitto
Kartingforum
Vantaa Circuit Suomen uusin ja ainoa valaistu KV-tason kartingrata Vantaalla. Pituus 1 303 m (since 2016)
Mika Salo Circuit[vanhentunut linkki] Mika Salon mukaan nimetty KV-tason kartingrata Alahärmässä
Kimi Circuit (Arkistoitu – Internet Archive) Kimi Räikkösen mukaan nimetty KV-tason kartingrata Lappeenrannassa
Lahden FK Lahdessa oleva ulkorata
Radat kartalla
Kartingmaailma
Kartingauton huoltoa.
Ilja Kotikallio

Ilja Kotikallio (alk. Sinda, 1894 Suistamo – 1961 Lapua) oli Laatokan Karjalasta kotoisin ollut pelimanni ja tarinankertoja, joka tunnetaan erityisesti harmonikansoittajana.
Elämä ja musiikki

Suistamon pitäjän Ihatsun kylässä syntyneen Kotikallion instrumentti oli venäläistyylinen yksirivinen haitarimalli, josta Suistamon seudulla käytettiin nimitystä ”karmuuli” tai ”karmuuni”. Lisäksi hän soitti myös huuliharppua. Jatkosodan jälkeen Kotikallio perheineen päätyi evakoksi Lapualle, jossa Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran tutkijat myöhemmin tallensivat hänen kertomuksiaan 25 tunnin pituisille ääninauhoille. Vuonna 1958 Kotikallion tapaan Suistamosta kotoisin ollut Iivo Pehkoranta äänitti hänen soittoaan yli tunnin verran. Nauha löydettiin vuonna 2012 ja kolme vuotta myöhemmin Kansanmusiikki-instituutti julkaisi siitä koostetun CD-levyn. Harmonikan- ja huuliharpunsoiton lisäksi albumilla kuullaan Kotikallion laulua sekä hänen kertomia tarinoitaan.
Kotikallion soittoa vaikeutti työtapaturma, jonka vuoksi hänen oikeassa kädessään ei ollut kuin kaksi kokonaista sormea. Kotikallio esitti muun muassa karjalaista tanssimusiikkia, kuten ripaskaa, ristikontraa ja maanitusta. Hänen soitossaan on myös vaikutteita ruotsalaisesta pelimannimusiikista, joka saapui Suistamoon 1920-luvulla Suojärven radan valmistumisen myötä. Kotikalliosta puolestaan on ottanut vaikutteita karjalaista kansanmusiikkia ja -tanssia yhdistävä duo Puhti. Kotikallio ei milloinkaan kotiutunut uudelle asuinseudulleen Etelä-Pohjanmaalle, vaan teki lopulta itsemurhan 67-vuotiaana.
Diskografia

Karmuuni lauloi (2015)
Maailmannapa

Maailmannapa eli maailman napa on monissa uskomuksissa maailman keskipiste. Vanhalla ajalla se oli laajalti tunnettu symboli, joka tarkoitti kosmoksen syntymäpaikkaa eli paikkaa, jossa maailman luominen alkoi. Usein maailmannapa sijaitsee jossain oman kulttuuripiirin keskeisellä alueella. Maailmannapa on nykyisin myös vertauskuvallinen käsite; sillä voidaan tarkoittaa ylipäätään tärkeitä paikkoja, tai myös itsekeskeisiä ihmisiä.
Usein myyttiseen maailmannapaan sijoittuu kuvitteellinen maailmanpylväs, joka paitsi pitää taivaan ja maan erillään, myös toimii näiden välisen liikkeen akselina. Maailmannapaan saattoi myös kuulua maailmanvuori.
Omfalos, maailmannapaa merkitsevä kivi

Maailmannavaksi uskottu paikka on usein merkitty kivellä, jollaisia kreikkalaiseen perinteeseen pohjautuen kutsutaan nimellä omfalos. Tunnetuin oli antiikin Kreikan Delfoissa ollut Omfalos-kivi. Moniin omfalos-kiviin on piirretty verkkomainen suonisto, jonka merkitys on epäselvä.
Suomessa

On säilynyt merkkejä käsityksistä, joiden mukaan maailmanpylväs olisi sijoitettu äärimmäiseen pohjoiseenlähde?. Napaseudun kulttuureissa maailmanpylväs saattoi sijaita esimerkiksi pohjoisnavalla, jonka yläpuolinen tähtitaivas tunnetaan suomensukuisessa kansanrunostossa taivaannapana. Vuorokausien, kuukausien ja vuosien kiertoa tarkkailtiin tähtitaivaan liikkeistä ja tähdet ovat aina ilmentäneet ihmisille kosmisten mittasuhteiden käsittämättömyyttä.
Maailmannapoja kuitenkin sijoitettiin myös lähiseuduille, ja joistain näistä navoista on jäänyt merkkejä paikannimistöön. Esimerkiksi Sääksmäellä maailmannapa sijoitettiin paikalliseen Ritvalaan. Myös muita kuin selvästi maailmankaikkeuden "napoja", esimerkiksi kivennapoja ja napakiviä, sijoitettiin jonnekin lähelle.
Maailman napoina pidettyjä paikkoja

Baboquivari Peakin erämaa Arizonassa
Cusco, Peru, luomismyytissä
Delfoi (Omfalos-kivi) antiikin kreikkalaisten käsityksen mukaan
Jerusalemin temppelin peruskivi nykyisen Kalliomoskeijan paikalla
Myyttiset paikat japanilaisissa kartoissa
Pacanda-saari Pátzcuaro-järvessä Meksikossa
Pääsiäissaari kaakkoisella Tyynellämerellä
Sierra Nevada de Santa Marta-vuoristoalue Kolumbiassa arhuacos-heimon käsityksen mukaan
Tórshavn, Färsaarten pääkaupunki kirjailija William Heinesenin mukaan
2001: Avaruusseikkailu (elokuva)

| 2001: Avaruusseikkailu> 2001: A Space Odyssey |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Stanley Kubrick
Käsikirjoittaja:   Stanley Kubrick  Arthur C. Clarke 
Perustuu:  Arthur C. Clarken novelliin ”Vartija”
Tuottaja:  Stanley Kubrick
Säveltäjä:   Richard Strauss  Aram Hatšaturjan  György Ligeti  Johann Strauss nuorempi 
Kuvaaja:  Geoffrey Unsworth
Leikkaaja:  Ray Lovejoy
Pukusuunnittelija:  Hardy Amies
Erikoistehosteet:   Stanley Kubrick  Colin Cantwell  Tom Howard 
Pääosat:   Keir Dullea  Gary Lockwood 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdistynyt kuningaskunta Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Stanley Kubrick Productions
Levittäjä:  Metro-Goldwyn-Mayer
Ensi-ilta:   1968-4-22. huhtikuuta 1968 (Washington, D.C.)  1968-4-33. huhtikuuta 1968 (Yhdysvallat)  1968-9-2020. syyskuuta 1968 (Suomi)  
Kesto:  142 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  10 500 000 $
Tuotto:  146 000 000 $
Seuraaja:  2010
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
2001: Avaruusseikkailu (engl. 2001: A Space Odyssey) on vuonna 1968 ensi-iltansa saanut Stanley Kubrickin ohjaama eeppinen tieteiselokuva, jonka hän käsikirjoitti yhdessä Arthur C. Clarken kanssa. Se perustuu Clarken novelliin ”Vartija” (engl. The Sentinel), jonka Clarke laajensi elokuvan tuotannon aikana romaaniksi, joka julkaistiin hieman elokuvan jälkeen. Elokuva tunnetaan erikoistehosteistaan, ja se on jäänyt tieteiselokuvan historiaan esimerkiksi surrealististen kohtaustensa takia. Elokuva voitti Oscarin parhaista visuaalisista tehosteista. Oscar jäi ainoaksi Kubrickille henkilökohtaisesti myönnetyksi, vaikka hänen elokuvansa Spartacus ja Barry Lyndon saivatkin muita Oscareita.
Vuonna 1984 Peter Hyams ohjasi elokuvalle Clarken kirjaan pohjautuvan jatko-osan nimeltä 2010. Kirjasarjaan on myös kolmas ja neljäs osa, nimeltään 2061: Odyssey Three ja 3001: Final Odyssey, joista ei ole tehty elokuvia.
Juoni

Ainoastaan elokuvan keskivaiheilla nähdään suoraa juonellista kerrontaa. Elokuvassa on jaettu väliteksteillä kolmeen osaan, joista ensimmäinen on nimeltään Ihmiskunnan Aamunkoitto (The Dawn of Man). Osa sijoittuu aikojen alkuun ja siinä kuvataan ihmisapinoiden elämää, jonka muuttaa ihmisapinayhteisön asutukselle ilmestynyt musta monoliitti. Eräs ihmisapina saa monoliitin vaikutuksesta innoituksen ja keksii käyttää kuolleen eläimen luuta työkaluna. Hän käyttää työkalua luiden murskaamiseen. Lopulta ihmisapina keksii käyttää työkalua aseena ja tappaa toisen, kilpailevan yhteisön jäsenen ja heittää luun haltioituneena ilmaan.
Seuraa kuuluisa siirtymäkohtaus, jossa luusta leikataan suoraan avaruusasemaan. Tonava kaunoinen -valssi tulee tässä mukaan. Ihmiset ovat löytäneet Kuun kraatterista magneettikentän keskittymän, jonka lähde on 13 metrin syvyydessä. Suoritetussa kaivauksessa paljastuu musta monoliitti. Auringon noustessa kraatterin reunan ylle monoliitista lähtee voimakas signaali, jonka havaitaan suuntautuneen Jupiteriin. Tämä on ensimmäinen merkki maan ulkopuolisesta elämästä.
Elokuvan toinen osa Jupiter Mission alkaa, ja tarina siirtyy 18 kuukautta eteenpäin Discovery One -avaruusalukseen, joka on matkalla Jupiteriin. Aluksessa on viiden hengen miehistö, joista kolme uinuu horroksessa. Hereillä ovat astronautti David Bowman (Keir Dullea) ja Frank Poole (Gary Lockwood). Avaruusalusta kontrolloi HAL-9000-tietokone, jota kutsutaan lyhyesti Haliksi. Kesken matkan HAL ilmoittaa AE-35-yksikön vikaantumisesta, ja se haetaan tutkittavaksi, mutta vikaa ei löydy. Bowman ja Poole alkavat epäillä, että HAL ei ole enää luotettava ja päättävät sulkea sen.
HAL saa vihiä miehistön suunnitelmista, ja Frankin asentaessa osaa takaisin HAL ottaa huoltoaluksen hallinnan ja ajaa sen Frankia päin niin että hänen happiletkunsa katkeaa. Bowman lähtee toisella aluksella tavoittamaan toveriaan, ja HAL lukitsee hänet aluksen ulkopuolelle. Samaan aikaan HAL lopettaa horroksessa olevien miehistön jäsenien elintoiminnot. Bowman onnistuu kuin ihmeen kaupalla pääsemään takaisin aluksen sisälle ja sammuttamaan HALin. Hän on ainoa eloonjäänyt aluksessa, kun hän saa tietää matkan salaisesta tarkoituksesta, jota ei ole saanut paljastaa ennen perille saapumista. Hän saa kuulla Jupiterista löytyneen elämää.
Alkaa elokuvan viimeinen osa, Jupiter and beyond the Infinite, jossa ei kuulla sanaakaan puhetta. Discovery saapuu Jupiterin kiertoradalle, jossa Bowman näkee planeettaa kiertävän kolmannen monoliitin. Hän lähtee aluksesta tutkimaan sitä. Monta minuuttia kestävän surrealistisen lentokohtauksen jälkeen Bowman nousee huoltoaluksesta Ludvig XVI:n tyyliin sisustettuun huoneeseen. Bowman nähdään vanhempana, aluksi vielä avaruuspuku päällä. Vanhempi Bowman tutkii taloa ja näkee itsensä vielä vanhempana syömässä aamutakki päällä. Vielä vanhempi Bowman näkee itsensä makaamassa sängyllä ja tekemässä kuolemaa. Kuolemaa tekevä Bowman näkee edessään saman mustan monoliitin ja syntyy uudelleen. Musiikki alkaa soida, ja nähdään  Tähtivauvan (Starchild) nimellä tunnettu lapsi vierellään Maapallo.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Keir Dullea  | … |  tohtori David Bowman   |
|  Gary Lockwood  | … |  tohtori Frank Poole   |
|  William Sylvester  | … |  tohtori Heywood R. Floyd   |
|  Douglas Rain  | … |  HAL 9000 -tietokoneen ääni   |
|  Daniel Richter  | … |  apina   |
|  Leonard Rossiter  | … |  tohtori Andrei Smyslov   |
|  Margaret Tyzack  | … |  Elena   |
|  Robert Beatty  | … |  tohtori Ralph Halvorsen   |
|  Sean Sullivan  | … |  tohtori Bill Michaels   |
|  Frank Miller  | … |  valvoja   |
|  Bill Weston  | … |  astronautti   |
Kuvaus

Elokuva kuvattiin SuperPanavision 70 -tekniikalla, ja sen alkuperäinen kuvasuhde on 2.21:1.
Musiikki

Koska elokuvassa on vähän dialogia, musiikin osuus on keskeinen. Elokuvassa käytetään sekä klassista musiikkia että nykymusiikkia. Kubrick valitsi elokuvaan musiikkia, joka oli sävelletty jo aikaisemmin, vaikka alun perin hän oli tilannut musiikin Alex Northilta, joka oli säveltänyt musiikin mm. Spartacukseen. Varsinkin Richard Straussin Näin puhui Zarathustra yhdistetään tähän elokuvaan, samoin Johann Straussin valssi Tonava kaunoinen. György Ligetin modernit teokset, kuten Atmosphères ja Lux Æterna, ovat vahvistamassa elokuvan psykologista tunnelmaa. Ligetin teosta Aventures käytettiin elokuvassa ilman säveltäjän lupaa.
Vastaanotto

Elokuva sai ilmestyessään kriitikoilta ristiriitaista palautetta. Monien mielestä elokuva oli ikävä, mikä johtui pitkistä ja hitaista kohtauksista, joissa ei puhuttu paljon. Myös elokuvan tulkinnanvaraisuus oli monille vaikeaa. 2001: Avaruusseikkailu -elokuvan juonen keskeisistä elementeistä (monoliitista ja maan ulkopuolisesta elämästä) ei puhuta paljonkaan, vaan katsoja saa tehdä omat tulkintansa. Monoliitin vaikutusta ei selitetä, vaan vihjataan, että se on jonkinlainen ”oppimiskone”, joka auttaa apinoita oppimaan aseiden käytön.
Arthur C. Clarke sanoi elokuvasta kertovassa dokumentissa 2001: The Making Of A Myth, että alun perin monoliitin pintaan oli tarkoitus heijastaa kuvia tulen teosta ja sodista, mutta siitä luovuttiin, koska sekä Kubrick että Clarke pitivät ideaa liian lapsellisena. Avaruusolioiden taas kerrotaan kätkeneen monoliitin Kuuhun, josta se lähettää jonkinlaista signaalia ja ohjaa ihmisiä Jupiteriin. Kun elokuvan päähenkilö Dave pääsee sinne, hän ei kuitenkaan tapaa ainuttakaan avaruusoliota. Clarke sanoi samassa dokumentissa, että syy tähän oli elokuvan tekemiseen varattujen rahojen loppuminen, sillä sekä Kubrick että Clarke olisivat halunneet näyttää avaruusoliot.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja 2001 oli mukana  heistä kolmentoista listalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta 2001: Avaruusseikkailu (elokuva) Wikimedia Commonsissa
2001: Avaruusseikkailu (elokuva) Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Mustonen, Jari: 2001: Avaruusseikkailu. Elitisti, 2013.
Bałaga, Marta: Vuonna 1968 ilmestyi elokuva, jota katsojat eivät vieläkään täysin ymmärrä – Kaikkien aikojen scifiseikkailu on äärimmäinen trippi. Episodi, 14.5.2024
| n k Stanley Kubrick |
| --- | --- |
Ohjaamat elokuvat:  Fear and Desire (1953)  Kohtalokas suudelma (1955)  Peli on menetetty (1956)  Kunnian polut (1957)  Spartacus (1960)  Lolita (1962)  Tohtori Outolempi (1964)  2001: Avaruusseikkailu (1968)  Kellopeliappelsiini (1971)  Barry Lyndon (1975)  The Shining – Hohto (1980)  Full Metal Jacket (1987)  Eyes Wide Shut (1999) 
Lyhytelokuvat:  Day of the Fight (1951)  Flying Padre (1951)  The Seafarers (1953) 
Liittyvät elokuvat:  A.I. – Tekoäly (2001)  Stanley Kubrick – Ohjaajan muotokuva (2001)  Colour Me Kubrick (2006)  Huone 237 (2012)
Julmalampi (Uurainen)

| Julmalampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Uurainen
Koordinaatit:  62°26′07″N, 25°29′44″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Tuomiojärven−Palokkajärven v−a (14.29)
Laskuoja:  oja Nauttiaiseen 
Järvinumero:  14.295.1.038
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  170,6 m  
Pituus:  420 m  
Leveys:  100 m  
Rantaviiva:  0,915 km  
Pinta-ala:  2,573 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiJulmalampi 
Julmalampi  on Keski-Suomessa Uuraisissa Jokihaaran kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 170,6 metriä mpy.
Ibtihaj Muhammad

Ibtihaj Muhammad vuonna 2014 GP-kilpailussa Orlenssissa.
Ibtihaj Muhammad (s. 4. joulukuuta 1985 New Jersey) on yhdysvaltalainen miekkailija, jonka aseena on säilä. Hän edusti Yhdysvaltoja Rion olympialaisissa, joissa hän sijoittui naisten henkilökohtaisessa säiläkilpailussa sijalle 12. ja joukkuekilpailussa pronssille. Osallistuessaan henkilökohtaiseen säiläkilpailuun, Muhammed teki historiaa, sillä hänestä tuli ensimmäinen hijabia käyttävä olympiaurheilija Yhdysvaltojen joukkueessa. Muhammed on myös voittanut joukkuekilpailun maailmanmestaruuden vuonna 2014. Lisäksi hän on ollut naisten säilän maailmanlistalla kahdeksantena. Muhammed on valittu Time-lehden sadan vaikutusvaltaisimman ihmisen listalleen vuonna 2016 ja hän toimii Visan mainoskasvona.
Saavutukset ja huomioinosoitukset

Olympiapronssia kesäolympialaiset 2016 naisten joukkuesäilä
Maailmanmestaruuskilpailut joukkuepronssi 2010–2013, 2015
Maailmanmestaruuskilpailut joukkuekulta 2014
Pan-Amerikan kisat joukkuekulta 2011
Pan-Amerikan mestaruuskilpailut joukkuekulta 2010–2013, 2015
Pan-Amerikan mestaruuskilpailut joukkuepronssi 2014
Pan-Amerikan mestaruuskilpailut henkilökohtainen pronssi 2010
Valinta vuoden islaminuskoiseksi naisurheilijaksi vuonna 2012
NCAA All-American-valinta vuosina 2004–2006
Anu Komsi

| Anu Komsi |
| --- | --- |
 Anu Komsi vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. tammikuuta 1967 (ikä 58) Kokkola
Ammatti:  oopperalaulaja
Puoliso:  Sakari Oramo
Muusikko
Tyylilajit:  klassinen
Aiheesta muualla
Kotisivut
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Anu Katariina Komsi (s. 9. tammikuuta 1967 Kokkola) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän on Kokkolan oopperayhdistyksen perustajia.
Komsi sai diplomin Sibelius-Akatemiasta ja piti ensikonserttinsa vuonna 1993. Hänellä on ollut kiinnitys Bremenin oopperaan vuosina 1994–1998. Hän on tulkinnut nykysäveltäjien, kuten György Kurtágin, Esa-Pekka Salosen ja Kaija Saariahon teoksia. Hänen valikoimaansa kuuluu yli 40 roolia renessanssista nykymusiikkiin. Komsi on opiskellut viulunsoittoa ja esiintynyt viulistina. lähde?
Ura

George Benjamin kirjoitti oopperansa Into the Little Hill sopraanoroolin Komsille. Kaija Saariaho on kirjoittanut Komsille Leino-laulusarjan ja Saarikoski-laulun ”Luonnon kasvot”. Hänelle myönnettiin vuonna 2013 Gramophone-palkinto Leino-laulujen levytyksestä. Kevätkaudella 2013 Komsi lauloi pääroolin Péter Eötvösin oopperassa Lady Sarashina Varsovan kansallisoopperassa ja kaudella 2014 Baselin Teatterissa Komsi lauloi Heinz Holligerin Lumikki-oopperan pääroolin. lähde?
Komsi toimi 2004–2018 perustamansa Kokkolan Oopperan taiteellisena johtajana ja hän suunnitteli festivaali- ja kiertueteoksia. Kokkolan Oopperakesä pääsi 2012 saksalaisen Opernweltin kansikuvaksi. Komsi on toiminut ohjaajana muutamassa oopperateoksessa. lähde?
Vuonna 2020 Komsille myönnettiin Madetoja-palkinto suomalaisen nykymusiikin esittämisestä ja edistämisestä. Hän on tilannut ja kantaesittänyt monia teoksia suomalaisilta säveltäjiltä. Laulutaiteen hyväksi tekemästään työstä Suomessa ja ulkomailla Komsille myönnettiin 2021 Erik Bergman -palkinto, jonka suuruus oli 30 000 euroa.
Levytyksiä

Komsi on levyttänyt Mahlerin 4. sinfonian Sir Roger Norringtonin ja SWR Stuttgart RSOn kanssa Hännsler-levymerkille. Komsin levytyksiä ovat Being Beauteous (Alba) ja Coloratura (BIS), Aarre Merikannon Echo (Alba) ja The Brightest Matter (Alba), ja Ahti Karjalainen-elämä, Kekkonen ja teot (Alba). Ne ovat saaneet hyviä arvioita kansainvälisessä ja kotimaisessa lehdistössä.
Komsi on levyttänyt Ondinelle Kaija Saariahon teoksia.
Yksityiselämä

Anu Komsin kaksossisko on sellisti ja sopraano Piia Komsi. Anu Komsin puoliso on kapellimestari Sakari Oramo.
Kalle Toivio

Kalle Toivio (s. 1979 Lahti) on suomalainen pianisti ja urkuri.
Toivio aloitti opintonsa Päijät-Hämeen konservatoriossa. 11-vuotiaana hän siirtyi Sibelius-Akatemian nuorisokoulutukseen, jossa häntä opetti Hui-Ying Liu-Tawaststjerna. Vuosina 1991–1993 hän suoritti opintoja myös László Baranyayn johdolla Franz Liszt -musiikkiakatemiassa, Budapestissa. Vuonna 2002 hän sai diplomin pianomusiikin koulutusohjelmasta Sibelius-Akatemiasta, jossa oli opiskellut Matti Raekallion johdolla. Musiikin maisterin oppiarvon hän sai vuonna 2004. Suoritettuaan vuonna 2005 varusmiespalveluksen Puolustusvoimien varusmiessoittokunnassa hän aloitti opiskelun Sibelius-Akatemian kirkkomusiikin koulutusohjelmassa. Siellä hänelle opetti urkujensoittoa Ville Urponen. Sibelius-Akatemian kirkkomusiikin koulutusohjelmasta Toivio sai kandidaatin arvon keväällä 2008; seuraavana syksynä hän lähti jatkamaan urkuopintoja Manhattan School of Musiciin McNeil Robinsonin johdolla. Hän sai musiikin maisterin arvon siellä toukokuussa 2010.
Toivio on esiintynyt solistina ja kamarimuusikkona eri puolilla maailmaa. Hänen musiikillisia yhteistyökumppaneitaan ovat olleet hänen siskonsa, sellisti Seeli Toivio, tämän mies, saksofonisti Olli-Pekka Tuomisalo, viulisti Miritza Lundberg, baritoni Juha Kotilainen, sopraano Ilona Jokinen ja sopraano Anna Immonen. Urkurina Toivio on tehnyt esiintymisiä Suomessa ja Yhdysvalloissa. Hänen esiintymisiään on lähetetty Yleisradion ja BBC:n kautta. Hän toimii New Yorkin suomalaisen seurakunnan kanttorina ja Finland Center Foundationin musiikillisena johtajana.
Toivio eteni Eurovision nuorten solistien kilpailussa finaaliin Wienissä vuonna 1998. Hän aloitti säännöllisen esiintymisen Mäntän musiikkijuhlilla vuonna 1999.
Toivion puoliso on näyttelijä, pianisti Viktoriya Papayani.
Kanerva

| Kanerva |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
Suomessa::  Elinvoimainen
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Streptophyta
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Asteridit
Lahko::  Ericales
Heimo::  Kanervakasvit Ericaceae
Alaheimo::  Ericoideae
Tribus::  Ericeae
Suku::  Kanervat Calluna  Salisb.
Laji::  vulgaris
Kaksiosainen nimi
 Calluna vulgaris  (L.) Hull 
Katso myös
   Kanerva Wikispeciesissä   Kanerva Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kanerva eli kangaskanerva (Calluna vulgaris) on kanervakasveihin kuuluva monivuotinen varpu. Kanerva kasvaa mieluiten kuivahkoilla, valoisilla ja maaperältään happamilla paikoilla, kuten kallioilla ja luodoilla, kangasmetsissä sekä rämeillä.
Yleisesti Suomessa kasvavana lajina se on monen metsätyyppiopin mukaisen metsien kasvupaikkatyypin tunnuslaji. Kanerva on Kainuun maakuntakasvi ja kauppayrtti.
Ulkonäkö ja koko

Kanerva on puuvartinen ikivihreä varpu, joka kasvaa 10–50 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet ovat neulasmaisia ja kasvavat vastakkain. Kukka on vaaleanpunainen kello, jonka laita muodostuu neljästä liuskasta. Heteet työntyvät ulos kellosta. Kukinto on toispuolinen terttu lähellä verson kärkeä.
Levinneisyys ja elinympäristö

Kanerva kasvaa lähes koko Euroopassa. Se puuttuu kuitenkin pohjoisessa olosuhteiltaan aivan karuimmilta alueilta, kuten Islannin sisämaasta ja Lapin korkeimmilta tuntureilta, ja toisaalta etelässä suuresta osasta Välimeren ranta-alueita, Unkarin pustalta sekä Kaakkois-Euroopan aroilta ja Kaukasukselta. Se on levinnyt myös jossain määrin Vähään-Aasiaan ja Venäjältä Siperian puolelle sekä Pohjois-Amerikkaan, Meksikoon ja Uuteen-Seelantiin. Suomessa kanerva on yleinen koko maassa.
Käyttö

Kanervaa on käytetty polttoaineena, rehuna, kattomateriaalina, patjan pehmikkeenä ja kotieläinten alustana. Siitä on tehty luutia, köyttä, oranssia väriainetta ja olutta.
Kun mehiläiset keräävät kanervan mettä, saadaan kanervahunajaa, jossa on vahva aromi ja hivenen karvas maku. Kanervahunaja on tummempaa kuin monet muut hunajalajit.
Kanervan kukkia ja versonlatvoja on käytetty rohdoksena. Niissä on virtsaneritystä lisääviä ja antiseptisiä aineita.