Juliaaninen kalenteri
Historia

Juliaaninen kalenteri on nimetty Julius Caesarin mukaan. Caesar määräsi sen otettavaksi käyttöön Rooman tasavallan ajan ajanlaskukaaoksen vuoksi. Caesar kutsui Roomaan aleksandrialaisen tähtitieteilijän Sosigeneen vuoden 46 eaa. aikoihin. Caesar antoi hänen tehtäväkseen ratkaista ajanlaskukaaos, ja Sosigenes kehitti Roomaan kalenterin, joka muistuttaa erästä Egyptissä käytettyä kalenteria. Siinä käytettiin säännöllisin väliajoin toistuvia karkauspäiviä.
Aiemmassa roomalaisessa kalenterissa oli käytetty karkauspäivien sijaan karkauskuukautta, jonka ajankohdasta olivat päättäneet poliitikot tai papit. He saattoivat unohtaa karkauskuukausien lisäämisen tai lisätä niitä omien tarkoitusperiensä vuoksi esimerkiksi pidentääkseen hallitusaikaansa tai lykätäkseen vaaleja. Ajan mittaan tämä johti ongelmiin. Kun kalenteriuudistukseen ryhdyttiin vuonna 46 eaa., todettiin, että roomalainen kalenterivuosi oli kolme kuukautta aurinkovuotta edellä. Kevään tulo oli siirtynyt maaliskuusta toukokuunkin yli. Myös uskonnolliset juhlat osuivat liian varhaiseen aikaan tähtitieteellistä vuotta, eivätkä niihin tarvittavat viinit ja viljat olleet ehtineet tarpeeksi kypsyä.
Caesarin toteuttamassa uudistuksessa vuosien 47 ja 46 eKr. väliin lisättiin aluksi niin monta tasoittavaa päivää, että vuodesta 46 eKr. tuli 445 vuorokautta pitkä. Tätä on kutsuttu viimeiseksi sekaannuksen vuodeksi. Kun otettiin käyttöön uusi kalenteri, vuoteen tuli 365 päivää. Lisäksi joka neljäs vuosi on karkausvuosi, johon lisätään karkauspäivä. Kalenterista tuli täysin riippumaton kuunkierrosta.
Vanhaan 355-päiväiseen kalenteriin lisättiin kalenteriuudistuksessa 10 päivää, jotka sijoitettiin eri kuukausiin. Kuukausista tuli 30- tai 31-päiväisiä lukuun ottamatta helmikuuta, johon kuuluu 29 päivää. Kun sitten elokuu, entinen sextilis-kuukausi, nimettiin uudelleen Augustuksen mukaan, Rooman senaatti siirsi helmikuusta yhden päivän elokuuhun, koska Augustuksen kuukaudessa ei voinut olla vähemmän päiviä kuin Caesarin kuukaudessa (Iulius, heinäkuu). Tästä lähtien helmikuussa on ollut 28 päivää, paitsi karkausvuosina 29 päivää.
Vuoden vaihteena pidettiin päivää 1. tammikuuta, koska tuolloin Rooman konsulit astuivat virkaansa. Historioitsija Titus Livius kirjoittaa Periochae -teoksessaan, että konsulien valinnan ajankohtaa muutettiin alun perin maaliskuun alusta tammikuun alkuun vuonna 154 eaa. reaktiona johonkin Hispaniassa tapahtuneeseen kapinaan.
Myöhemmin hankala konsulien virkakausiin perustuva vuosien lasku korvattiin 15-vuotisilla indiktiojaksoilla, jotka perustuivat verotusarvojen uudelleenarviointiin (indiktio, lat. indictiō), ja jossa uusi verovuosi, indiktio (lat. indictiō) alkoi alun perin 1. syyskuuta. Bysantissa ja ortodoksisessa kirkossa vuoden alkuna on pidetty myös Augustuksen syntymäkuukautta elokuuta. Vladimir Suuren otettua juliaanisen kalenterin käyttöön vuonna 988 hän määräsi vuoden aluksi 1. maaliskuuta. Samaa päivämäärä on käytetty myös Englannissa.
Vuosilukuja ei aluksi yleisesti käytetty. Eräissä roomalaisissa dokumenteissa vuodet on luetteloitu kaupungin perustamisesta lähtien (ab urbe condita). Näin ainakin Augustuksen julkaisemassa konsulien luettelossa Fasti Capitolini, jossa ko. vuosi on 752 eaa. Terentius Varro on käyttänyt ajanlaskun alkukohtana vuotta 753 eaa., jonka renessanssin ja modernit historioitsijat ovat omaksuneet. Censorinus on 300-luvulla kirjoittanut että näin laskettu vuosi vaihtui Parilia-juhlan yhteydessä 21. huhtikuuta, jolloin kaupungin perustamista juhlittiin, eikä konsulien virkaanastumisen yhteydessä. Toinen yleinen tapa oli ilmoittaa tapahtuman ajankohta kertomalla, kenen hallitsijan aikana se oli tapahtunut.
Vladimir Suuren käyttöönottama kalenteri laski vuodet lähtien Bysantin kreikkalaisessa perinteessä käytetystä maailman luomisesta (Anno Mundi), joka tapahtui laskelmien mukaan 1. syyskuuta 5509 eaa. Tämä vuosien lasku oli käytössä Bysantissa vuoteen 1453 ja Venäjällä vuoteen 1700.
Juliaanisen kalenterin omaksuivat myös kristityt, jotka tosin muuttivat kristillisen ajanlaskun vuosiluvut alkamaan Kristuksen syntymästä. Tämän keksi 500-luvulla munkki Dionysius Exiguus. Ajanlaskun alkukohdan osuminen Jeesuksen syntymään on tosin kyseenalaista.