stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Korpihyttynen

| Korpihyttynen |
| --- | --- |
 Naaras
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Kaksisiipiset Diptera
Alalahko::  Sääsket Nematocera
Osalahko::  Culicomorpha
Yläheimo::  Culicoidea
Heimo::  Hyttyset Culicidae
Alaheimo::  Anophelinae
Suku::  Aedes
Laji::  punctor
Kaksiosainen nimi
 Aedes punctor  (Kirby, 1837) 
Synonyymit
 Ochlerotatus punctor 
Katso myös
   Korpihyttynen Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korpihyttynen (Aedes punctor) eli rämehyttynen on hyttysiin (Culicidae) kuuluva sääskilaji.
Ulkonäkö

Korpihyttysen takaruumis on ruskea, ja sen jaokkeissa on vaaleita, lovellisia vöitä. Naaraiden takaruumis on kärjestään terävä, kun taas koiraiden huulirihmat ovat kärjistään pullistuneet. Lajin jalat ovat tummat.
Levinneisyys

Laji on yleinen koko Suomessa ja on yksi 24 Suomessa tavattavasta Aedes-sukuun kuuluvasta hyttyslajista.
Elintavat

Lajin toukat elävät metsien ja suoalueiden pienissä ja happamissa vesistöissä. Laji pistää melko usein myös ihmistä.
Aiheesta muualla

UniProt, Taxonomy: Ochlerotatus punctor (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q11872641  Wikispecies: Aedes punctor  BOLD: 194581  EoL: 740730  EPPO: AEDSPU  GBIF: 1652371  iNaturalist: 212537  ITIS: 126351  NatureServe: 2.840872  NBN: NBNSYS0000011583  Open Tree of Life: 718678
Korkeamäen jätinkirkko

| Korkeamäen jätinkirkko> Sijainti |
| --- | --- |
 Korkeamäen jätinkirkko
Koordinaatit:  63.25007553°N, 22.9880347°E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Kauhava (Alahärmä)
Historia
Tyyppi:  Jätinkirkko
Ajanjakso:  kivikausi
Korkeus:  65,0  m
Pinta-ala:  alle 1 800 (60×30)  m²
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korkeamäen jätinkirkko eli Korkiasaaren jätinkirkko on Etelä-Pohjanmaalla Kauhavan Alahärmässä sijaitseva jätinkirkko. Aiemmin röykkiökohteena tunnettu muinaisjäännös on vuonna 2010 luokiteltu myös jätinkirkoksi.
Sijainti

Alue sijaitsee Alahärmän kirkosta 6,5 kilometriä itään Haarusjärven eteläpuolella ja Kortesjärven puolella sijaitsevien kalliopaljastumien länsipuolella. Alueella sijaitsee laajoja ojitettuja soita, kuten esimerkiksi Kaakkurinneva, ja siellä on myös kallioinen mäki, jota kutsutaan Korkeamäeksi tai Korkiasaareksi. Mäen päällä on useita kivisiä muinaisjäännöksiä. Ne sijaitsevat pääasiassa mäen koillissivulla, missä muinainen rantakin on sijainnut. Korkiasaaren juurelle pääsee metsäautotieltä, joka tulee siihen Alhärmästä alkavalta yhdystieltä 17843. Metsäautotietä ajetaan yhdystieltä 1,2 kilometriä etelään.
Jätinkirkko

Lokakuussa 2010 tehdyssä tarkastuksessa kohde luokiteltiin myös jätinkirkoksi. Luontaisia kivivalleja on muokattu ja laajennettu ladotuilla kivivalleilla niin, että syntynyt rakennelma on soikea. Marianna Ridderstad mittasi jätinkirkon mittoja jätinkirkkojen paleoastronomisen tutkimushankkeen aikana. Jätinkirkko on hänen mukaansa 60 metriä pitkä ja 30 metriä leveä. Rakenteen pituusakselin suuntaus on 17° pohjoisesta vastapäivään eli pohjois-koilliseen. Kivivalleissa on kolme kraatteriröykkiötä, joissa röykkiön keskellä on kuoppa. Näiden arvellaan olevan saaliiden säilytyskuoppia. Ridderstad on ilmoittanut, että kivivallissa on kaksi sisäkkäistä vallirakennetta. Näyttää siltä, ettei valleihin ole raivattu liikkumista helpottavia kohtia eli portteja.
Ympäristö

Alueen kiviset rakenteet on tunnettu kauan, mutta mäen eteläpäässä sijaitseva jätinkirkko on uusi havainto. Muut kiviröykkiöt sijaitsevat mäen pohjoispuolella. Pohjoispään keskittymä sijaitsee 75 metriä jätinkirkosta pohjoisluoteeseen ja toinen 40 metriä siitä pohjoiseen. Röykkiöt ovat sammaleiden ja kasvuston peittämiä, mutta ne ovat pintamaata raivaamatta havaittavissa. Niitä on tulkintatavasta riippuen 4–7 kappaletta. Röykkiöiden läpimitta vaihtelee viidestä metristä kahdeksaan metriin. Jokaista röykkiötä on kaiveltu niiden keskikohdasta. Mäellä on näiden lisäksi kaksi jätinkirkkoa pienempää latomusta, jossa on ilmeisesti keskeltä raivattu puhtaaksi alue luontaisesta kivikosta ja raivatut kivet pinottu reunavalliksi. Toisen raivatun alueen halkaisija on 16 metriä, ja toisen alueen mitat ovat 16×10 metriä.
Tutkimuksia

Kohteessa on käyty tutkimassa alueen kivisiä rakenteita tarkastuksien ja inventointien yhteydessä vuosina 1967 (Ari Siiriäinen), 1984 (Matti Bergström), 2008 (Taisto Karjalainen) ja 2010 (Kaisa Lehtonen ja Pentti Risla). Vuoden 2010 käynnin aikana huomattiin jätinkirkon suuri rakenne. Alueen muinaishautoja ei ole tutkittu.
Aiheesta muualla

Okkonen, Jari: Jättiläisen hautoja ja hirveitä kiviröykkiöitä: Pohjanmaan muinaisten kivirakennelmien arkeologiaa.  (Väitöskirja, Oulun yliopisto. Acta Universitatis Ouluensis. Series B, Humaniora 52)  Oulu:  Oulun yliopisto, 2003.  ISBN 951-42-7169-6  Teoksen verkkoversio (pdf).
Okkonen, Jari: Jätinkirkot – Pohjanmaan arvoitukselliset muinaisjäännökset (Arkistoitu – Internet Archive), Arkeologia NYT! 2-3/2008, s.5–7
Suomen jätinkirkot
| --- | --- |
Pohjois-Karjala:  Ison Mahosaaren jätinkirkko
Etelä-Pohjanmaa:  Korkeamäen jätinkirkko • Storbackenin jätinkirkot
Pohjanmaa:  Bäckeshällornan jätinkirkko • Hembackenin jätinkirkko • Honkobackharjun jätinkirkko • Högryggenin jätinkirkko • Höysälänjärven jätinkirkko • Jäknabackenin jätinkirkko • Kejsmolandsbackenin jätinkirkko • Kåtabackenin jätinkirkko • Racklen jätinkirkko • Snårbackenin jätinkirkko • Svedjebackenin jätinkirkko • Tallbackharjun jätinkirkot • Tavoman jätinkirkko
Keski-Pohjanmaa:  Hangaskankaan jätinkirkko • Honkiperän Hautakankaan jätinkirkko • Kiimanevan Hautakankaan jätinkirkko • Kirkkoharjun jätinkirkko • Korven jätinkirkko • Kämppäkankaan jätinkirkko • Pahikaisharjun jätinkirkko • Pikku Hautakankaan jätinkirkko • Tressunharjun jätinkirkot
Pohjois-Pohjanmaa:  Hiidenlinna • Jätinlinna • Jättiläissaaren jätinkirkko • Kehäkankaan jätinkirkko • Keskimmäisenkankaan jätinkirkko • Kettukankaan jätinkirkko • Kivilammen jätinkirkko • Kiviojakankaan jätinkirkko • Kotakankaan jätinkirkko • Käyräkankaan jätinkirkot • Laivakankaan jätinkirkko • Linnamaan jätinkirkko • Linnakankaan jätinkirkko • Linnankankaan jätinkirkko • Linnansaaren jätinlinna • Luola-ahon jätinkirkko • Metelinkankaan jätinkirkko • Metelinkirkko • Miehennevan jätinkirkko • Mustosenkankaan jätinkirkko • Mäntyselän jätinkirkko • Pattijoen Kastelli • Pesuankankaan jätinkirkko • Pikku Jakenaron jätinkirkko • Pikku Liekokankaan jätinkirkot • Pirttihaudankankaan jätinkirkko • Pirttivaaran jätinkirkot • Rajakankaan kirkko • Tyrnävän Hautakankaan jätinkirkko
Lappi:  Jatulinlehdon jätinkirkko
Kosju

Kosju (komiksi ja venäjäksi Ко́сью) on Petšoran vesistöön kuuluvan Usan sivujoki Komin tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 259 kilometriä, valuma-alueen laajuus 14 800 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 45 kilometrin päässä joen suusta 120 kuutiometriä sekunnissa.
Kosju saa alkunsa Uralilta ja virtaa soistuneella alangolla kohti pohjoista. Sen nimi perustuu komin sanoihin koś ’koski’ ja ju ’joki’. Tärkein sivujoki on Kožim. Joen varrella sijaitsee muun muassa Kosjun taajama.
Korfu

Korfun saari satelliittikuvassa, pohjoinen oikealla.
| --- | --- |
Sijainti:  39°35′29″N, 19°51′51″E, Etelä-Korfu, Keski-Korfu ja Diapontiset saaret sekä Pohjois-Korfu Korfu, Jooniansaaret Kreikka
Saariryhmä:  Jooniansaaret
Korkein kohta:  Pantokrátoras, 906 m
Pinta-ala:  592 km²
| --- | --- |
Asukasluku:  100 853
Suurin kaupunki:  Korfu
Kieli:  kreikka
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Korfu (kreik. Κέρκυρα, Kérkyra, antiikin Korkyra, m.kreik. Κόρκυρα) on Kreikan saari, joka kuuluu Jooniansaarten saariryhmään ja sijaitsee maan luoteisosassa. Saaren pinta-ala on 592 neliökilometriä ja asukasluku 100 853 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Korfu kuuluu Korfun alueyksikköön ja Jooniansaarten alueeseen. Saaren pääkaupunki on Korfun kaupunki.
Maantiede

Korfu sijaitsee Välimereen kuuluvan Joonianmeren pohjoisosassa Kreikan länsirannikon ja Albanian etelärannikon edustalla. Saari on pohjoisin Jooniansaarista. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Paxós ja Antípaxos etelässä sekä Ereikoússa, Mathráki ja Othonoí luoteessa. Lefkas sijaitsee kauempana Korfusta etelään.
Kooltaan Korfu on seitsemänneksi suurin Kreikan saarista ja toiseksi suurin Jooniansaarista Kefalonián jälkeen. Saari on vuoristoinen. Sen eteläosat ovat kumpuilevaa maastoa, joka sopii hyvin viinin, hedelmien ja oliivien viljelyyn. Saaren pohjoisosat taas ovat karua kalkkikivivuoristoa. Korfun korkein vuori on Pantokrátoras (906 metriä), joka sijaitsee saaren pohjoisosassa.
Maantiede > Hallinto, kaupungit ja kylät

Korfu kuuluu hallinnollisesti Korfun alueyksikköön, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria. Se jakaantuu vuodesta 2019 neljään kuntaan, joista Korfun saaren käsittävät Etelä-Korfu, Keski-Korfu ja Diapontiset saaret sekä Pohjois-Korfu. Neljäs kunta on Paxoí, joka käsittää samannimisen saariryhmän. Vuoteen 2011 saakka Korfun saari lähisaarineen jakautui 15 kuntaan, kun taas vuosina 2011–2019 se muodosti vain yhden kunnan, Korfun kunnan.
Saaren suurin asutus on pääkaupunki Korfun kaupunki (24 838 asukasta), joka sijaitsee saaren itärannikolla. Muut suurimmat asutukset ovat Kanáli (4 086 asukasta), Potamós (3 840), Alepoú (3 149), Lefkímmi (2 935), Kontokáli (1 660), Perivóli (1 378), Virós (1 201), Ágios Matthaíos (1 088), Kynopiástes (1 054), Pérama (1 021) ja Acharávi (1 013). (Katso myös: Luettelo Korfun kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Historia > Antiikki

Alkujaan illyrialaisten asuttama saari lienee sama, josta Homeros käytti nimeä Skheria. Noin vuonna 734 eaa. korinttilaiset perustivat saarelle siirtokunnan nimeltä Korkyra (tai Kerkyra). Ajan kuluessa Korkyrasta kasvoi merkittävä kaupunkivaltio (polis) ja huomattava merimahti, ja Korintti ja Korkyra ottivat yhteen suuressa meritaistelussa vuonna 664 eaa. Se oli varhaisin tunnettu meritaistelu kreikkalaisten kaupunkivaltioiden välillä.
Peloponnesolaissodassa Korkyra oli Ateenan puolella Spartaa vastaan. Roomalaiset valtasivat saaren vuonna 229 eaa. Se toimi Octavianuksen tukikohtana Aktionin taistelussa.
Historia > Myöhempi historia

Bysanttilaisella kaudella Korfu joutui usein lännestä tulevien hyökkäysten ensimmäiseksi kohteeksi. Bysanttilaisen ajan jälkeen Korfu oli venetsialaisten vallan alla vuodesta 1386. Turkkilaiset hyökkäsivät saarelle vuosina 1537, 1571, 1573 ja 1716.
Venetsialaisvalta päättyi vuonna 1797, jolloin saari päätyi Napoleonin sodissa Ranskan vallan alle. Tämän jälkeen saari oli brittivallan alla vuosina 1815–1864. Tuolloin saari oli osa Jooniansaarten yhdysvaltoja, joka oli Britannian protektoraatti. Erityisesti venetsialais- ja brittiaika näkyvät saaren rakennuskannassa. Korfusta tuli osa itsenäistynyttä Kreikkaa vuonna 1864. Saaren nykyisistä nimimuodoista Kérkyra on periytynyt antiikin ajalta, kun taas Korfu on peräisin bysanttilaiselta ajalta.
Nähtävyydet

Korfun antiikin aikaisiin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa antiikin Korkyran kaupungin eli nykyisen Palaiópolin arkeologiset löydökset. Alueella toimii Palaiópolin arkeologinen museo. Korfun kaupungissa toimii puolestaan Korfun arkeologinen museo. Korfun vanhakaupunki on Unescon maailmanperintökohde. Siihen kuuluvat muun muassa kaupungin Vanha ja Uusi linnoitus.
Pyhän Mikaelin ja Pyhän Yrjön palatsi, Achílleio (Akhilleion) ja Mon Repó (Mon Repos) ovat tunnettuja palatseja. Pélekaksessa on suosittu näköalapaikka, josta on hyvä näköala saarelle. Sidári tunnetaan ”Rakkauden kanava” -nimisestä geologisesta muodostelmasta.
Saari on erityisesti brittiläisten turistien suosiossa.
Liikenne

Korfun kansainvälinen lentoasema sijaitsee noin kolme kilometriä Korfun kaupungista etelään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Korfu Wikimedia Commonsissa
Kerkyra.gr
Jooniansaaret
| --- | --- |
Pääsaaret:   Ithaka  Kefaloniá  Korfu  Kythera  Lefkas  Paxós  Zákynthos 
Alisaariryhmät:   Paxoí Ágios Nikólaos  Antípaxos  Daskália (Pláka)  Kaltsonísi  Mongonísi  Panagía  Paxós  Diapontiset saaret Diákopo  Diáplo  Ereikoússa  Karávi  Mathráki  Othonoí  Plateiá  Tracheiá  Ekhinadit Ápasa  Drakonéra  Fílippos  Giróvaris  Kalógiros  Karlonísi  Kounéli  Lamprinós  Mákri  Módi  Oxeía  Petalás  Pístros  Pontikós  Práso  Prováti  Sofía  Sorós  Tsakalonísi  Vromónas  Oinoússes Avgó  Bómpa  Dýo Adélfia  Sapiéntza  Schíza  Venétiko  Strofadit Árpyia  Stamfáni  Tilevoḯdes Alafonísi  Arkoúdi  Átokos  Chelóni  Formíkoula  Kálamos  Kastós  Kýthros  Madourí  Meganísi  Petaloú  Prasonísi  Prováti  Skorpídi  Skorpiós  Spárti  Thiliá  Tsokári 
Muut pienemmät saaret:   Agía Marína  Ágios Andréas  Ágios Ioánnis  Ágios Nikólaos, Áktio-Vónitsa  Ágios Nikólaos, Sývota  Ágios Nikólaos, Zákynthos  Ágios Sóstis  Antidragonéra  Antikythera  Avgó  Chelonísi  Dionísi  Dragonéra  Fortí  Kalonísi  Korakonísi  Koutsounés  Lagoúdia  Lazaréto, Ithaka  Lazaréto, Korfu  Lygía  Marathonísi  Megálo Mourteméno  Merópi  Mikró Nisí  Moúrtos  Myzíthres  Panagía  Peristerés  Pontikonísi  Poréti  Porí  Próti  Pýlos  Sésoula  Sfaktiría  Skartsoumponísi  Vagiá  Vardiánoi  Vído 
Korfun kartta.
Korfun rannikkoa Palaiokastrítsassa.
Korfun vanhaakaupunkia.
Korpraali

Kenraalikunta
kenraali
kenraaliluutnantti
kenraalimajuri
prikaatikenraali
Esiupseerit
eversti
everstiluutnantti
majuri
Komppaniaupseerit
kapteeni
yliluutnantti
luutnantti
vänrikki
sotilasmestari
ylivääpeli
vääpeli
ylikersantti
kersantti
alikersantti
korpraali
sotamies
Suomen maa- ja ilmavoimien sotilasarvot
Korpraali (lyhenne korpr.) on useiden eri maiden asevoimien käyttämä miehistön sotilasarvo. Yleensä korpraali toimii ryhmän varajohtajana tai johtaa muutaman miehen suuruista partiota. Joissain maissa korpraalin arvoa käytetään myös poliisivoimien tai sotilaallisten ja puolisotilaallisten järjestöjen arvona.lähde?
Ranskan keisari Napoleon I sai joukoiltaan lempinimen Le Petit Caporal, ”pikku korpraali”, vaikka hänen todellinen sotilasarvonsa oli tykistönkenraali, sillä Napoleonilla oli tapana ottaa itse osaa taisteluun suuntaamalla tykkejä omin käsin (tykin suuntaaminen oli korpraalin tehtävä). Kansallissosialistisen Saksan johtajan Adolf Hitlerin todellinen sotilasarvo oli korpraali. Hänestä käytettiin joskus pilkkanimeä ”böömiläinen korpraali”.
Etymologia

Korpraali oli aikanaan ryhmänjohtajan arvo. Se on lainasana italian kielestä, jossa caporal de squadra (”ryhmän pää”) tarkoitti ryhmänjohtajaa. Caporal de squadra on puolestaan juonnettu kahdesta sanasta; caput, joka tarkoittaa päätä latinaksi ja squadra, joka tarkoittaa neliötä tai lohkoa, tässä tapauksessa neliömuodostelmaa tai lohkoa sotilaita. Korpraalia avusti veteraanisotilas, jota kutsuttiin nimellä lancepesade (”katkennut keihäs”). Se oli vertauskuva sotakokemukselle, sillä keihään katkeaminen taistelun tuoksinassa oli yleistä. Lancepesade on toiminut esikuvana englanninkielisten maiden sotilasarvolle lance corporal, joka yleensä asettuu korpraalin ja sotamiehen tai ensimmäisen luokan sotamiehen väliin.
Korpraali Suomen puolustusvoimissa

Suomen autonomian aikaisen asevelvollisuusarmeijan, niin sanotun ”vanhan väen”, korpraalia vastaava arvo oli jefreitteri, joka juontuu saksalaisesta sotilasarvosta Gefreiter (tarkoittaa alun perin vapautettu vartiopalvelusta) tehdystä venäjänkielisestä muunnoksesta jefreitor (ефрейтор).lähde?
Suomen puolustusvoimissa korpraali on ylin miehistön sotilasarvo maa- ja ilmavoimissa sekä merivoimien rannikkojoukoissa. Korpraalin arvomerkissä on yksi ohut kaluunakulma. Merivoimien vastine laivastojoukoissa on ylimatruusi (lyhenne ylimatr.). Rajavartiostossa vastaava arvo on ylirajajääkäri (lyhenne ylirj). Seuraavaksi alempi arvo on sotamies (tai vastaava) ja seuraavaksi ylempi alikersantti.
Tyypillisesti Suomen puolustusvoimissa korpraaliksi ylennetään palvelusaikansa loppupuolella noin kymmenen prosenttia miehistöstä. Nämä palvelevat useimmiten ryhmiensä varajohtajina tai erikoistehtävissä, esimerkiksi kuljettajina tai kirjureina. Lisäksi useimmat aliupseerioppilaat ylennetään AUK 1:n suorittamisen jälkeen korpraaleiksi. Myös upseerioppilaat yleensä ylennetään kurssin alkamista edeltävänä päivänä korpraaleiksi.lähde?
Reservissä korpraaleiksi voidaan ylentää yhden kertausharjoituksen hyvin suorittaneita sotamiehiä.
Kansainvälisissä operaatioissa korpraalin englanninkielinen käännös on lance corporal.
Kauluslaatta
Hihalaatta
Kosju (taajama)

Kosju (ven. ja komiksi Косью) on maaseututaajama ja maalaiskunta Komin tasavallan Petšoran piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Usan sivujoen Kosjun varrella 101 kilometriä Petšorasta koilliseen. Taajaman kautta kulkee Kotlasin ja Vorkutan välinen rautatie. Asukkaita on vajaat 200 henkeä (vuonna 2007).
Paikkakunta on saanut alkunsa 1930–1940-lukujen vaihteessa rautatien rakentamisen yhteydessä perustetusta vankileiristä. Vuonna 1952 se sai kaupunkimaisen taajaman statuksen. Vuonna 1998 Kosju alennettiin maaseututaajamaksi.
Viktor Kositškin

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten pikaluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten pikaluistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Miesten pikaluistelu. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Miesten pikaluistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Squaw Valley 1960 | 5 000 metriä |  |
|  Hopeaa | Squaw Valley 1960 | 10 000 metriä |  |
| Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  | Yleisluistelun MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Moskova 1962 | yhteispisteet |  |
|  Hopeaa | Göteborg 1961 | yhteispisteet |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1964 | yhteispisteet |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Helsinki 1961 | yhteispisteet |  |
|  Pronssia | Göteborg 1965 | yhteispisteet |  |
Viktor Ivanovitš Kositškin (ven. Виктор Иванович Косичкин, 25. helmikuuta 1938 Moški, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 30. maaliskuuta 2012) oli Neuvostoliittoa edustanut pikaluistelun olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Kositškin voitti Squaw Valleyn olympialaisissa 1960 kultaa 5 000 metrillä 22-vuotissyntymäpäivänään ajalla 7.51,3. Kaksi päivää myöhemmin hän saavutti hopeaa 10 000 metrillä häviten vain maailmanennätyksen tehneelle Norjan Knut Johannesenille. Seuraavana vuonna hän voitti Euroopan-mestaruuden ja saavutti MM-hopeaa. Vuonna 1962 hän voitti maailmanmestaruuden oltuaan yksittäisillä matkoilla parhaimmillaan vain kolmas 10 000 metrillä. Vuonna 1964 hän saavutti MM-hopeaa ja vuonna 1965 EM-pronssia. Innsbruckin olympialaisissa 1964 hän sijoittui 5 000 metrillä neljänneksi ja 10 000 metrillä kuudenneksi. Yleisluistelun MM-kilpailuista Kositškin voitti yhteensä yhden kulta- ja kaksi hopeamitalia. EM-kilpailuista hän saavutti yhden kullan ja yhden pronssin.
Kositškin kuoli 74-vuotiaana 30. maaliskuuta 2012.
Kai Korte
Julkaisut

Korte, Kai: Ministerit tulivat ja menivät.  Gummerus, 1992.  ISBN 951-20-4046-8
Reijo Koskela

SM-sarjan voittaja 1957.
Reijo Antero Koskela (25. marraskuuta 1935 Kuusankoski – 8. toukokuuta 1993) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa kaudella 1956–1957 ja voitti Tampereen Ilveksen joukkueessa Suomen-mestaruuden. Pelaamissaan kuudessa ottelussa hän teki kuusi maalia ja antoi kaksi maalisyöttöä.
Salomo Kortetniemi

Pohjois-Amerikan lestadiolaisuuden sukupuu. Sisältää myös kuolleet haarat.
Salomo Kortetniemi (1819–1904) oli amerikansuomalainen lestadiolaissaarnaaja ja -johtaja.
Elämä

Kortetniemi toimi Ylitornion suntiona vuosina 1845–1852, mutta hänet erotettiin, kun hänen ei katsottu huolehtivan hautojen riittävästä syvyydestä ja koska häntä pidettiin heränneistä pahimpana rauhanhäiritsijänä. Hän oli nimittäin lestadiolaisuutta levittääkseen turvautunut niin sanottuun 'nyrkkikristillisyyteen', uskosta osattoman väkivaltaiseen taivutteluun. Hän muutti perheineen Norjan Hammerfestiin 1866 ja Pohjois-Amerikan Calumetiin, Michiganin osavaltioon vuonna 1871. Täällä hän syrjäytti aiemman lestadiolaisjohtajan Antti Vitikkohuhdan ja nousi kuuden vuoden ajaksi Kuparisaaren lestadiolaisten vapaaseurakunnan maallikkopapiksi. Hänen vaikutuksensa näkyi myös seurakunnan nimessä Salomo Kortetniemen luterilainen seura (Salomo Kortiniemi Lutheran Society) Seurakunta toimi alkuvaiheessa jopa kaikkien Michiganin kaivosalueen suomalaisten seurakuntana, Kortetniemen suorittaessa kaikki kirkolliset toimitukset.
Koska Jaakko Rovaisen kannattajat epäilivät Kortetniemeä liljebladin eriseuraan menneeksi puoliheränneeksi, eivätkä hyväksyneet hänen autoritääristä johtamistapaansa, eivätkä Jumalan palvelusten muotomenoja tai Barbergin toimintatapoja, alkoivat Rovaisen kannattajat järjestää Cokatossa vuonna 1876 omia erillisiä seuroja. Sen johdosta Amerikan lestadiolaisuus jakaantui vuoden 1876 hajaannuksessa kahteen osaan, joista ylivoimaisesti suurempaa johtivat Kortetniemi ja Barberg, mutta pienempää oppositioryhmää johtivat Jaakko Rovainen ja N. P. Stark. Euroopan lestadiolaisjohtajat puolustivat kuitenkin hajaannuksessa Rovaisen ja Starkin johtamaa vähemmistöryhmää. Juhani Raattamaa lähetti Juho Takkisen Amerikkaan syrjäyttämään Kortetniemen papin virasta, jonka seurauksena Amerikan hajaannus päättyi vastentahtoiseen sovintoon vuonna 1878. Takkisesta tulikin Calumetin seurakunnan maallikkopappi vuoden 1877 marraskuun loppuun mennessä. Kortetniemi liittyi myöhemmin haalilaisuuteen.
Aleksis Koskela

| Aleksis Koskela |
| --- | --- |
Luoja(t):  Väinö Linna
Ensi- esiintyminen:  Täällä Pohjantähden alla -romaanit
Henkilötiedot
Koko nimi:  Aleksis Johannes Koskela
Sukupuoli:  mies
Asuinpaikka:  Pentinkulma
Suhteet
Vanhemmat:  Jussi Koskela Alma Koskela
Sisarukset:   Akseli  August 
Sisarusten lapset:   Vilho  Eero  Voitto  Kaarina  Juhani 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aleksis Johannes Koskela eli Aleksi on fiktiivinen hahmo Väinö Linnan romaanitrilogiassa Täällä Pohjantähden alla. Aleksi on pappilan torpparipariskunnan Jussi ja Alma Koskelan toiseksi vanhin poika. Häntä kuvataan ujoksi, hiljaiseksi ja yksinäiseksi mieheksi, joka ei käy kylillä niin paljon kuin veljensä Aku ja Akseli. Aleksi on säästäväinen mies; vain saappaisiin hän sijoittaa eli ostaa itselleen eräät kylän hienoimmista kovavartisista saappaista pyhäkäyttöön. Hän myös kuolee ne jalassaan.
Trilogian toisessa osassa Aleksi liittyy punakaartiin yhdessä veljiensä kanssa. Sisällissodan loppuvaiheissa, useimpien punakaartilaisten lähdettyä paikkakunnalta, kotiin jääneet veljekset Aleksi ja August vangitaan ja valkoisten kenttäoikeus tuomitsee molemmat kuolemaan.
Veljekset teloitetaan yhdessä Aadolf Halmeen, Anton Laurilan ja Kalle Silanderin kanssa Pentinkulmalla eräällä soramontulla. Vartijaksi jätetty maanviljelijä Pajusen renki varastaa Aleksin hienot kovavartiset saappaat teloituksen jälkeen. Ruumiiden hautaajaksi komennettu Preeti Leppänen tarjoutuu ostamaan Aleksin takin.
Muutamia kuukausia sisällissodan päättymisen jälkeen paikkakunnalla alkavat voimistua maltillisemmat mielipiteet, ja kahdenkeskisissä keskusteluissa sanotaan sodan jälkeisissä teloituksissa menneen "vääriäkin miehiä". Kun vanhin veli Akseli on palannut vankileiriltä kotiin, veljesten äiti Alma Koskela kertoo rovasti Lauri Salpakarin sanoneen Aleksin ja Akun teloitusten olleen "kaikkein väärimpiä", ja valkoiseen kenttäoikeuteen kuuluneen Hjalmar Pajusen tunnustaneen näiden joutuneen Akselin sijaiskärsijöiksi.
Korppoon säätutka

| Korppoon säätutka |
| --- | --- |
 C-Band Doppler säätutka Korppoossa.
Sijainti:  Korppoon saaren kaakkoisosassa.
Koordinaatit:  60°07′42.5″N, 021°38′36.3″E
Valmistumisvuosi:  1997
Käyttäjä:  Ilmatieteen laitos
Korkeus:  29 m
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korppoon säätutka on Rumarin kylässä Korppoossa, nykyisessä Paraisten kaupungissa, toimiva C-Band Doppler -säätutka, joka aloitti toimintansa 15. elokuuta 1997. Tornin korkeus maanpinnasta on 29 metriä ja merenpinnasta 61 metriä. Tutkan viralliset vihkiäiset pidettiin 10. syyskuuta 1997.
Ilmatieteen laitos vastaa Korppoon säätutkan ylläpidosta ja operoinnista, ja Korppoon säätutkan lisäksi tutkaverkkoon kuuluu yhdeksän muuta säätutkaa.