stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Egyptin muslimivalloitus
Valloitustarinat > Pseudo-Waqidin kertomus

Pseudo-Waqidin mukaan Egyptin kuninkaana ennen valtausta oli al-Muqawqis. Tämä oli viisas, joka osasi ennustaa Profeetan ilmestymisen. Kuningas rakennutti Heliopoliihin temppelin täynnä onttoja ihmisveistoksia. Niiden kasvot oli suunnattu Egyptiin. Kuningas ennusti, että patsaat kääntyvät katsomaan Hijaziin, kun siellä ilmestyy arabien kuningas. Näin tapahtui sillä hetkellä, kun Muhammed pakeni Mekasta Medinaan. Kuningas huomasi tällöin, että hänen valtansa on loppumassa. Hän lähetti Muhammedille lahjaksi jaloja ratsuja sekä kaksi neitoa, joista toinen oli hänen kristitty orjansa Maria al-Qibtiyya. Kuningas tunnusti, että Muhammed on Profeettojen sinetti ja että hänen ummansa kuvaillaan myös evankeliumissa. Hän pyytää lähettilästä suutelemaan Muhammedia puolestaan.  Kuninkaan poika Arastulis kuitenkin myrkyttää isänsä ja nousee valtaistuimelle. Kun Amr saapuu neuvotteluun, hän aavistaa mitä on tapahtunut, eikä laskeudu hevosensa selästä. Hänen saapuessaan viimeinen säilynyt Heliopoliin patsaista päästää hirveän äänen ja kaatuu kasvoilleen. Tämä on egyptiläisille merkki siitä, että Amr kohta valloittaa maan.
Seuraukset

Vaikka Egyptin valloituksen todelliset tapahtumat peittyvät merkillisiin arabitarinoihin, valloitus sinänsä on historiallinen tosiasia. Maan koptinkielistä kristillistä väestöä hallitsivat sen jälkeen arabivalloittajat Bysantin virkamiesten sijaan, ja Egyptin viljasadot ruokkivat Konstantinopolin sijaan arabikalifaatin laajaa valtakuntaa. Islamilaisen tarinan mukaan Amrin tarkoituksena oli sijoittaa pääkaupunki Aleksandriaan, mutta kreikkalaisia ja kristillisiä vaikutteita pelännyt kalifi Umar määräsi pääkaupungin sijoitettavaksi pohjoiseen Babylonin linnakkeesta, eli nykyisen Kairon vanhan kaupungin paikalle. Uusi kaupunki tuli tunnetuksi nimellä Fustat. Paikalle muutti  arabeja pääasiassa Jemenistä ja eteläisestä Arabiasta. Amrista tuli Egyptin kuvernööri vuoteen 645 saakka, jolloin kalifi Umar erotti hänet.
Muslimivalloituksista Egyptin valloitus oli tarinoiden mukaan nopein ja täydellisin. Kahdenkymmenessä vuodessa  arabit hallitsivat koko nykyisen Egyptin aluetta. Valtauksen todellinen historia on kuitenkin jäänyt liian myöhään kirjattujen selostusten takia hämärän peittoon.
Bysantin valtakunta Egyptin muslimivalloituksen jälkeen vuonna 650.
Tommi Kautonen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 24. joulukuuta 1971 (ikä 53)
Syntymäpaikka: Lahti, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja oikea laitapuolustaja
Pituus: 174 cm
Lempinimi: Auge
Seura
Seura: Reipas
Tehtävä: päävalmentaja
Junioriseurat
1982–1989: Reipas
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1989–1992 | Reipas | 72 | (3) |
| 1992–1994 | Haka | 32 | (0) |
| 1994 | → VaKP (laina) | 6 | (0) |
| 1994 | → KajHa (laina) | 1 | (0) |
| 1994 | → BK-IFK (laina) | 4 | (0) |
| 1994 | → Reipas (laina) | 8 | (0) |
| 1995–1998 | MyPa | 81 | (1) |
| 1996 | → Reipas (laina) | 3 | (0) |
| 1999–2002 | VPS | 109 | (6) |
| 2003–2006 | FC Lahti | 99 | (14) |
| Yhteensä | Yhteensä | 415 | (24) |
Maajoukkue
| 1987 | Suomi U15 | 9 | (0) |
| 1988 | Suomi U16 | 9 | (0) |
| 1988–1989 | Suomi U17 | 8 | (0) |
| 1990 | Suomi U19 | 1 | (0) |
| 1992–1993 | Suomi U21 | 9 | (1) |
| 1998–2001 | Suomi | 9 | (0) |
Valmennusura
2004–2007: Reipas (B-jun.)
2008: KooTeePee
2009: VIFK (apuv.)
2010: Jaro (apuv.)
2010: JBK
2011–2013: FC Lahti
2014–2017: Suomi U21
2018: SJK
2021–: Reipas
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Tommi Tapani Kautonen (s. 24. joulukuuta 1971 Lahti) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Pelaajaurallaan Kautonen pelasi oikeana laitapuolustajana ja uran loppua kohden keskikentän keskustassa.
Ura pelaajana

Kautonen pelasi Suomessa pääsarjatasolla Lahden Reippaan, Valkeakosken Hakan, Myllykosken Pallon, Vaasan Palloseuran ja FC Lahden riveissä. Hän on ainoa pelaaja, joka on pelannut Veikkausliigan kaikilla kausilla kauteen 2006 saakka. Mestaruussarja-debyyttinsä hän teki 1. lokakuuta 1989 ottelussa Reipas–Kemin Palloseura. Hän päätti uransa FC Lahden riveissä FC KooTeePeetä vastaan 29. lokakuuta 2006. Kaikkiaan hän pelasi pääsarjatasolla 377 ottelua ja teki 21 maalia.
Vuonna 1999 Liigacupin VPS:ssa voittaneen Kautosen suurin henkilökohtainen saavutus on vuodelta 2004, jolloin hänet valittiin liigan parhaaksi keskikenttäpelaajaksi. Kautonen on pelannut Suomen A-maajoukkueessa yhdeksän ottelua ja lisäksi 27 poikien maaottelua.
Ura valmentajana

Kautonen aloitti valmennusuransa Reippaan B-junioreissa. Ensimmäisen kerran miesten edustustasolla hän valmensi FC KooTeePeetä kaudella 2008. Seura putosi  Ykköseen sijoituttuaan sarjassa viimeiseksi eikä Kautosen sopimusta jatkettu kauden päätteeksi. Tammikuussa 2009 hän siirtyi Kakkosen C-lohkossa pelanneen Vasa IFK:n pelaajavalmentaja Christoffer Kloon valmentajakumppaniksi.
Kaudella 2010 Kautonen toimi FF Jaron apuvalmentajana ja valmensi yhteistyöseura Jakobstads Bollklubbia Kakkosessa. Marraskuussa 2010 Kautosesta tuli Ykköseen pudonneen FC Lahden päävalmentaja. Ensimmäisellä kaudellaan hän johdatti seuran takaisin Veikkausliigaan ja paluu pääsarjatasolle päättyi viidenteen sijaan. Kesäkuussa 2013 Kautonen irtisanottiin tehtävästään FC Lahden oltua sarjassa viimeisenä viidellä pisteellä kymmenen pelatun ottelun jälkeen.
Marraskuussa 2013 Kautonen nimitettiin Suomen alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi vuoden 2014 alusta lähtien.
Lokakuussa 2017 Kautonen nimitettiin Seinäjoen Jalkapallokerhon uudeksi päävalmentajaksi. Samalla hän jätti tehtävänsä alle 21-vuotiaiden maajoukkueen peräsimessä. Kautosen pesti SJK:n päävalmentajana päättyi potkuihin jo toukokuun lopussa 2018, kun joukkue oli voittanut vain kaksi kahdeksasta pelaamastaan Veikkausliiga-ottelusta.
Muuta

Kautosen veli Turo on entinen liigapelaaja, kuten myös heidän isänsä Timo joka voitti muun muassa neljä Suomen mestaruutta ja pelasi 47 A-maaottelua. Timo Kautosen veljet Mikko ja Olli ovat hekin voittaneet Suomen mestaruuden. Kautonen on myös Jari Litmasen lapsuudenystävä.
Aiheesta muualla

Kautosen pelaajakortti Veikkausliigan sivuilla
Tommi Kautonen VPS:n sivulla[vanhentunut linkki]
Tommi Kautonen VIFK:n valmentajaksi, Jani Uotinen keskikentälle
FC Lahden päävalmentajat
Harri Kampman (1997) • Esa Pekonen (1998–1999) • Jari Pyykölä (1999–2001) • Harri Kampman (2002–2005) • Antti Muurinen (2006–2007) • Luciano Martins (2007) • Ilkka Mäkelä (2008–2010) • Tommi Kautonen (2011-2013) • Juha Malinen (2013) • Toni Korkeakunnas (2014–2018) • Sami Ristilä (2018–2019) • Ilir Zeneli (2020–2022) • Mikko Mannila (2022–)
Seinäjoen Jalkapallokerhon päävalmentajat
Thomas Dunne (2008) • Jari Kujala (2008) • Esa Haanpää (2009) • Tomi Kärkkäinen (2010) • Christoffer Kloo (2011–2012) • Simo Valakari (2012–2017) • Sixten Boström (2017) • Manuel Roca (2017) • Tommi Kautonen (2017) • Alexei Eremenko sr. (2017–)
Matti Markkanen (voimistelija)

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten voimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Miesten voimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Lontoo 1908 | joukkuevoimistelu |  |
Matti Markkanen (14. toukokuuta 1887 Kuopio – 4. helmikuuta 1942 Vieremä) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Ylioppilasvoimistelijoita.
Markkanen voimisteli Suomen joukkueessa sen voittaessa joukkuevoimistelun olympiapronssia Lontoosta 1908.
Matti Markkanen vihittiin papiksi vuonna 1910 ja suorittanut pastoraalitutkinnon. Sen jälkeen hän palveli ylimääräisenä pappina Keitelellä, Lapinlahdella ja Kuopiossa sekä Uukuniemen ja Lappeen seurakuntien kappalaisena. Vuonna 1928 hänet valittiin Vieremän seurakunnan kirkkoherraksi.
Aiheesta muualla

Markkanen, Matti (1887–1942) Suomen papisto 1800–1920-verkkojulkaisu. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
Pokémon Ranger and the Temple of the Sea

| Pokémon Ranger and the Temple of the Sea> 劇場版ポケットモンスターアドバンスジェネレーション ポケモンレンジャーと蒼海の王子 マナフィ |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Kunihiko Yuyama
Käsikirjoittaja:  Hideki Sonoda
Tuottaja:   Yukako Matsusako  Takemoto Mori  Junya Okamoto  Choji Yoshikawa 
Säveltäjä:  Shinji Miyazaki
Pääosat:   Sarah Natochenny  Ikue Ōtani  Michele Knotz  Kayzie Rogers  Bill Rogers  Jimmy Zoppi 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Japani
Tuotantoyhtiö:   Tōhō (Japani)  VIZ Media (Yhdysvallat)  The Pokémon Company (Japani/Yhdysvallat) 
Levittäjä:  Tōhō Netflix iTunes
Ensi-ilta:  15. heinäkuuta 2006
Kesto:  105 min
Alkuperäiskieli:  japani
Edeltäjä:  Pokémon: Lucario and the Mystery of Mew
Seuraaja:  Pokémon: Darkrai nousee
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pokémon Ranger and the Temple of the Sea (jap. 劇場版ポケットモンスターアドバンスジェネレーション ポケモンレンジャーと蒼海の王子 マナフィ, Gekijōban Poketto Monsutā Adobansu Jenerēshon Pokemon Renjā to Umi no Ōji Manafi) on yhdeksäs Pokémon-elokuva. Elokuva julkaistiin Japanissa vuonna 2006. Elokuvan mukana tuli Pikachun lyhytelokuviin kuuluva osa Pikachu's Island Adventure (”Pikachun saariseikkailu”). Lyhytelokuva on julkaistu vain Japanissa.
Juoni

Elokuva kertoo Ashin, Mayn, Maxin ja Brockin matkasta veden temppeliin. Elokuvan alussa Jackie-niminen pokémon-rangeri saa napattua pahalta Phantom-nimiseltä merirosvolta tämän vedestä anastamansa munan. Jackie suojelee sitä perheensä kanssa ja pitää sitä suuressa salassa. Ashin joukko lähtee matkaamaan Jackien perheen kanssa, heidän kierrellessään ympäri kaupunkeja esittämässä vesipokemon esityksiä. May näkee outoa unta, jossa hän näkee vesipokemon Manaphyn. Myöhemmin Phanton löytää heidät ja koittaa varastaa munan, mutta sen ollessa Mayn sylissä, muna kuoriutuu. Munasta kuoriutuu Manaphy. Se luulee Mayta emokseen, eikä viihdy kenenkään muun sylissä.
Jackien perhe jättää Ashin joukon, vieden Manaphyn mukanaan, mutta Manaphy käyttää ruumiinsiirtoa, jolloin Ash ja Jackie vaihtavat ruumiita. Manaphy korjaa tilanteen vasta kun pääsee takaisin Mayn syliin, joten Jackin perheen on otettava Ashin joukko mukaan. He antavat Manaphyn näyttää tietä kohti Samiyaa, Meritemppeliä, jonka vain Manaphy kykenee löytämään.
Lopulta he pääsevät perille, ja menevät sisään temppeliin, mutta heitä koko matkan ajan varjostanut Phantom tulee paikalle, ja varastaa temppelin sydämestä sinisiä hohtavia timantteja. Sen takia koko temppeli alkaa sortua ja kaikkien on päästävä äkkiä alta pois! Muut menevät turvaan sukellusveneeseen, mutta Manaphy karkaa ja Ash, Pikachu sekä May lähtevät tämän perään. He tulevat takaisin temppelin sydämeen, jossa timantit lojuvat lattialla. He pistävät ne takaisin paikoilleen, mutta yksi timantti puuttuu. Phantom oli varastanut timantin, mutta se putosi veden syvyyksiin. Phantom lähtee karkuun Jackien varastaessa tämän pokemonin Chatotin sekä sukellusveneen.
May, Pikachu ja Manaphy menevät suojaan kohoavalta vedeltä, mutta Ash lähtee palauttamaan timanttia oikealle paikalleen. Hän saa tehtyä sen ja kaikki tuntuu olevan taas hyvin. Temppeli korjaantuu ja nousee veden pintaan. Kaikki menevät laivaan ihailemaan näkyä, mutta Ash ei ole palannut. He pelkäävät tämän hukkuneen, ja samassa Phantom ilmaantuu valtavan sukelluslaivansa kanssa paikalle, ja varastaa Manaphyn. Samassa kuitenkin vedestä singahtaa keltainen valonsäde, joka on Ash! Jackie toteaa tämän olevan ennusteessa mainittu Meren kuningas. Ash sieppaa Manaphyn takaisin ja meressä asuva valtava Kyogre tuhoaa sukelluslaivan.
Kaikki on taas hyvin. May suree Manaphyn lähtöä, sillä sen piti jäädä temppeliin asumaan ja suojelemaan sitä. Uljas temppeli painuu takaisin meren syvyyksiin, ja koko porukka palaa takaisin maihin.
Manga:

Makoto Mizobuchi kirjoitti samannimisen Pokémon-manga-sovituksen. Se julkaistiin Japanissa vuonna 2006 ja englanniksi Yhdysvalloissa 5. elokuuta 2008.
Manga: > Erot elokuvan ja mangan välillä:

Judy puuttuu mangasta.
Mayn unelmasarjassa annetaan ymmärtää, että May on alasti vedessä, kun taas elokuvassa hän on täysin pukeutunut.
Kun hänen sukellusveneensä on tuhottu, Phantom uhkaa ottaa Mayn panttivangiksi ja käyttää pylvästä aseena sen sijaan, että hän ei pystyisi pitämään pylväästä kiinni ja jäisi sen alle.
Vastasyntynyt Manaphy pysyy rauhallisena toisin kuin hänen elokuvakollegansa, joka näyttää olevan ärsyyntynyt ja huolissaan uudesta maailmasta munansa ulkopuolella.
Manaphyn munalaatikko rikkoutuu Manaphyn kuoriutuessa sen sijaan, että muna putoaisi laatikosta ennen kuoriutumista.
Manaphy on iloinen nähdessään Ashin Jack Walkerin kehossa Heart Swapin käytön jälkeen animessa, kun taas mangassa Manaphy näyttää hieman pehmentyvän Heart Swapin käytön jälkeen Ashin ja Jackien kanssa, mutta ei silti ole tyytyväinen Mayn lähtemiseen. Mayn ja Manaphyn hyvästit lopussa sekä kohtaus, jossa Ash melkein hukkuu ennen kuin hänestä tulee "meren kuningas", ovat paljon onnellisempia mangassa kuin elokuvassa.
Water People's -merkin sijaan Phantom avaa oven Sea Crowniin soittamalla soitinta, joka tunnetaan nimellä vesihuilu.
Paetessaan Phantomin sukellusvenettä Jackien kimppuun hyökkäävät useat Phantom alaisten käyttämät vesityyppiset Pokémonit Phantom ja heidän Bug-tyyppisten Pokémoniensa sijaan.
Äänirooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Rooli | Alkuperäinen ääni | Englanninkielinen ääni |
| Ash Ketchum | Rica Matsumoto | Sarah Natochenny |
| May | KAORI | Michele Knotz |
Pikachu: Ikue Ōtani
| Max | Kyoko Yamada | Kayzie Rogers |
| Brock | Yūji Ueda | Bill Rogers |
| Jessie | Megumi Hayashibara | Michele Knotz |
| James | Shin'ichirō Miki | Jimmy Zoppi |
| Meowth | Inuko Inuyama | Jimmy Zoppi |
| kertoja | Unshō Ishizuka | Rodger Parsons |
| Jack Walker | Kōichi Yamadera | Rich McNanna |
| Phantom | Hiroshi Fujioka | Eric Schussler |
| Lizabeth | Kaori Manabe | Emily Williams |
| Judy | Becky | Rhonda Krempa |
| Manaphy | Yuri Shiratori | Michele Knotz |
Aiheesta muualla

Pokémon Ranger and the Temple of the Sea Internet Movie Databasessa (englanniksi)
| n k Pokémon-elokuvat |
| --- | --- |
Sukupolvi I:  Pokémon – Mewtwon vastaisku  2: Yhden voimalla 
Sukupolvi II:  3: Unownien loitsu  4Ever  Heroes: Latios & Latias 
Sukupolvi III:  Jirachi – Toiveentäyttäjä  Salaperäinen Deoxys  Lucario and the Mystery of Mew  Pokémon Ranger and the Temple of the Sea 
Sukupolvi IV:  Darkrai nousee  Giratina ja taivassoturi  Arceus ja elämän jalokivi  Zoroark – Illuusioiden mestari 
Sukupolvi V:  Musta/Valkoinen: Victini ja Reshiram/Zekrom  Kyurem vs. Oikeuden Miekka  Genesect ja legenda herää 
Sukupolvi VI:  Diancie ja tuhon kotelo  Hoopa ja legendojen kamppailu  Volcanion ja mekaaninen ihme 
Sukupolvi VII:  Valitsen sinut!  Voimalla jokaisen  Mewtwo iskee takaisin – Kehitys 
Sukupolvi VIII:  Viidakon salaisuudet 
Erikoisjaksot:  Mewtwon paluu  Mirage-Pokémonien herra 
Näytellyt:  Detective Pikachu
Jani Koskinen

| Jani Eemil Koskinen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 22. joulukuuta 1973 (ikä 51) Tampere
Ammatti:  näyttelijä, laulaja
Muut tiedot
Aktiivisena:  1984–
Jani Eemil Koskinen (s. 22. joulukuuta 1973 Tampere) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Koskinen on luonut uraa viihdetaitelijana teatterilavoilla, musiikin parissa sekä koronasulkujen aikana radio- ja podcast-juontajana.
Ura > Näyttelijänä

Koskinen aloitti näyttelijän uransa Tampereen Työväen teatterissa 11-vuotiaana Tukkijoella-musiikkinäytelmässä. Lapsinäyttelijänä rooleja oli myös Tuukka Koljosen Kasmasiini-ohjelmassa, jota esitettiin YLE TV2:ssa. 20-vuotiaana Koskinen nähtiin Sissiteatterissa Tampereella Viisas neitsyt -näytelmässä. Tämän jälkeen Koskinen oli mukana perustamassa teatteriryhmä Hengen Miehiä yhdessä Jukka Salmelan ja Markku Eskolan kanssa. Ryhmänä he keikkailivat ympäri Suomen ja vakituisemmin Tampereen teatterin Kivi-ravintolassa. Ensimmäinen suurempi rooli ammattiteatterissa oli Virgo-nuorisomusikaalissa (1997–1998). Virgon jälkeen Koskinen kiinnitettiin Rauman teatteriin vuoteen 2002 asti. Hämeenlinnan teatterissa Koskinen näytteli vuodet 2005–2017, jonka jälkeen toiminut freelance näyttelijänä muun muassa Porin teatterissa ja Raumalla. Uralle mahtuu myös kymmeniä rooleja eri kesäteattereissa. Vuonna 2014 Hämeenlinnan teatterikerho palkitsi hänet Aku-patsaalla.
Ura > Musiikin parissa

Koskinen on harrastanut nuoresta pitäen laulamista ja soittamista. Ensimmäinen yhtye, jolla keikkoja tehtiin, oli Gastony, jonka ensimmäinen esiintyminen oli Tampereen Tullikamarin klubilla vuonna 1988. Armeijassa Koskinen toimi varusmiesorkesterin solistina, mikä antoi ponnahduslaudan ja kokemusta keikoilta. Seuraavat vuodet menivät trubaduurina tehden noin 250 keikkaa vuodessa. Näyttelijän uran ohessa Koskinen on tehnyt musiikkia Aurinkosirkus-yhtyeessä ja soolotuotantona.
Tuotanto > Näyttelijänä

(1984–1986) Tampereen työväen teatteri: Tukkijoella
(1995–1996) Tampereen teatteri Hengen miehet: Hedelmä
(1997–1998) Tampereen teatteri: Virgo-musikaali
(1998) Rauman kaupunginteatteri: Cyrano de Bercerac
(1998–1999) Tampereen teatteri: Rent-musikaali
(1999) Tampereen komediateatteri: Operetti Valkoinen hevonen
(1999–2002) Rauman kaupunginteatterin näyttelijänä
(2002–2004) Tampereen työväen teatteri: Peter Pan
(2003) Pyynikin kesäteatteri: Hopeinen kuu
(2004–2005) Tampereen teatteri: Cyrano de Bercerac ja West side story
(2005) Tampereen taiteellinen Charles Bucsh teatteri: Marjorie
(2005) Pyynikin kesäteatteri: Tulipunakukka
(2006) Teatteri Eurooppaneljä: Älä nyt hyvä mies eli kuinka tehtiin kulkurin valssi
(2007) Teatteri Eurooppaneljä: Mistä rakkaus alkaa
(2009–2010) Teatteri Eurooppaneljä: Olavi Virta musikaali
(2011) Valkeakosken kesäteatteri: Kuin helminauhaa
(2012) Valkeakosken kesäteatteri: Villit vuodet
(2013) Suomen kesäteatteri: On kesäyö
(2014) Lappeenrannan kesäteatteri: Olavi Virta musikaali
(2016) Suomen kesäteatteri: Kirka-musikaali
(2017–2018) Porin teatteri: Harmony Sisters musikaali
(2005–2017) Hämeenlinnan kaupungin teatterissa näyttelijänä
(2018) Porin teatteri: Tango d’amore musikaali
(2018–2019) Suomen kesäteatteri Sappee: On kesäyö-musikaali
(2019–2020) Rauman kaupunginteatteri: Mitä yhdestä särkyneestä sydämestä
(2021) Rauman teatteri: Mitä kuuluu Marja-Leena musikkinäytelmä
(2021–2022) Rauman teatteri: Varasto
(2022) Hämeenlinnan uusi kesäteatteri: Mitä kuuluu Marja-Leena
(2022) Hämeenlinnan teatteri: Villit vuodet konsertti
(2023) Rauman teatteri: Minä, Sinatra
(2023) Suomen kesäteatteri: Irwin musikaali
(2023-) Rauman teatteri: Paula musikaali
(2024-) Kalajoen hiekat kiertävä musiikkinäytelmä  (tuottaja Sony Music live)
(2025-) Rauman teatteri: Baskervillen koira
Tuotanto > TV

(1984) TV2: Tuukka Koljonen
(1987) TV2: Tuukka Koljonen
(1995–1996) TV Tampere: Shamaani
(1996) TV Tampere: Halki Suomen
(1997) TV Tampere: Mustaa ja valkoista
(1995–1998) TV Tampere: Ruutitynnyri
(1998) TV2: Virgo
(1999) TV2: Kylmän kosketus
(2004) MTV3: Salatut elämät
(2009) TV2: Joulukalenteri
(2011) Two Ways lyhytelokuva Taik
(2014) TV2: Tehdas
(2015) TV2: Pintaa syvemmältä
(2018) TV2: Sohvaset
(2019) TV2: Jönneli
(2019–) OHOTV/YouTube: Minun Tallinnani
(2023) Ruutu: Piiritys
(2024) TV2: Joulukalenteri: Kiltteyskriisi Korvatunturilla
Tuotanto > Musiikki

(1994) Aurinkosirkus: CD Sarjakuvia
(1997) CD: Virgo
(1999) CD: Taikuri OZ
(2008) taustalaulaja Pauli Hanhiniemi & Hehkumo aukkoja tarinassa levyllä
(2008) CD: Koivu ja tähti levy
(2009) CD: Olavi Virran parhaat
(2016) CD: Jani Koskinen Marbella
(2019) CD: Jani Koskinen Kesäyö
Tuotanto > Muu äänityö

(2006–2011)  Cityradioiden kanavaääni (mm. Radio957)
(2013–2021) FUN Tampere kanavaääni
(2019) Pikku kiekko ohjelma TV2 kertojaääni
(2019) Äänikirja: Projektiliiketoiminta
(2020–2021) Radio Sun: juontaja
(2020) Työn rakkaan raatajat podcast sarja (mm. Spotify, Anchor)
(2023) Vapriikki Olipa kerran… näyttelyn satujen ääni
(2023) Muuttomatka (Dan-setä)
Sylvi Kunnas

Sylvi Kunnas 1939
Sylvi Alice Kunnas-Vehmas (o.s. Karlsson, 3. tammikuuta 1903 Turku – 26. lokakuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen kuvittaja ja taidemaalari.
Kunnas syntyi Turussa ja opiskeli Turun piirustuskoulussa, jossa vallitsi modernismille suopea henki. Toisaalta vasta itsenäistyneen Suomen ilmapiirissä naisen ei ollut helppoa toimia taiteilijana , ja Sylvi Kunnaskin siirtyi opiskelemaan Helsinkiin Taideteollisuuden keskuskoulun opettajalinjalle. Hänen ei kuitenkaan tiedetä koskaan suunnitelleen opettajaksi ryhtymistä, vaan hän jatkoi edelleen omaa taiteellista työtään. Pääkaupungissa Kunnas etsiytyi Helsingin modernistisiin piireihin ja liittyi tulenkantajien kirjallis-taiteelliseen toveriryhmään. Hänestä tulikin Tulenkantajien piirin keskeinen kuvataiteilija.
Sylvi Kunnas avioitui taidemaalari Wäinö Kunnaksen (1896–1929), kanssa 1924 ja perheeseen syntyi kaksi tytärtä. Perhevelvollisuudet katkaisivat Sylvi Kunnaksen opinnot, mutta hän toimi edelleen aktiivisesti taiteilijapiireissä ja jatkoi luovaa työtään ahkerana kuvittajana. Kunnas kuvitti albumeja, lehtiä ja kirjoja. 1920-luvulla ilmestyneen Tulenkantajat-lehden kuvituksista suurin osa oli Sylvi Kunnaksen käsialaa. Hänen päätyönsä kuvittajana on Mika Waltarin ja Olavi Laurin (oik. Olavi Paavolainen) runokokoelman Valtatiet (1928) kuvitus ja kansikuva. Kokoelma edustaa sekä runojensa että kuvituksen osalta urbaania futurismia ja koneromantiikkaa. Kansi on rohkean ekspressiivinen ja edustaa Suomessa harvinaista kansainvälistä Art Deco -tyyliä.
­Wäinö Kunnaksen kuoltua Sylvi Kunnas avioitui taidekriitikko Einari J. Vehmaksen kanssa 1930, ja perheeseen syntyi vielä tytär. Vaikka perhevelvoitteet vaativat suuren osan ajasta, Kunnas toimi kuvittajana 1940-luvun lopulle saakka. Ulkomaisten esikuvien pohjalta hän kehitti tunnistettavan ja modernistisen tyylin, jonka tunnusmerkkejä olivat vapaamuotoinen kuva-ala, koristeellisuus ja varjostukseton, notkea tussiviiva. Hän erikoistui runouden kuvittamiseen ja teki kansikuvia muun muassa Elina Vaaran, Edith Södergranin ja tyttärensä Kirsi Kunnaksen runokokoelmiin.
Toisen maailmansodan jälkeen Kunnas siirtyi kuvittajasta taidemaalariksi. Hänen laajassa tuotannossaan on muotokuvia, kaupunki- ja luontokuvia sekä vaaramaisemia.  Tulenkantajapiirissä muodostuneet ystävyyssuhteet säilyivät edelleen, merkittävimpinä Olavi Paavolainen, Helvi Hämäläinen ja runoilija ja kriitikko Lauri Viljanen.
Vehmaksen ja tulenkantajien näkemykset saattoivat vaikuttaa siihen, että Kunnas pysyttäytyi koko uransa ajan esittävässä maalaustaiteessa ja jäi pois ajan avantgardesta. Hänen maalaustuotantonsa on kuitenkin modernistista, taiteelliset ratkaisut ja taiteilijan kädenjälki ohittavat ulkoisen todellisuuden kuvaamisen. Sommittelussa näkyvät kubistiset vaikutteet, siveltimenkäyttö on usein ekspressiivistä, värit jopa fauvistisia. Kunnaksen tunnetuin maalaus on tulenkantajatoverin Elina Vaaran muotokuva vuodelta 1943. Sylvi Kunnaksen ensimmäinen yksityisnäyttely järjestettiin vasta sodan jälkeen, vuonna 1948.
Arsen Sarkisiants

Arsen Sarkisiants (s. 1979 Ufa) on suomalainen elokuvaaja.
Sarkisiants muutti Neuvostoliitosta Ouluun isänsä töiden perässä 11-vuotiaana. Hän on valmistunut taiteen kandidaatiksi elokuvauksesta Aalto-yliopiston elokuvataiteen ja lavastustaiteen laitokselta. Sarkisiants on kuvannut puolen kymmentä pitkää elokuvaa ja tv:n puolelle muun muassa Nörtti: DragonSlayer666 -sarjaa.
Sarkisiants on Suomen Elokuvaajien Yhdistys F.S.C.:n jäsen.
Hän on ollut parhaan kuvauksen Jussi-palkintoehdokkaana elokuvista Aurora (2019) ja Ensilumi (2020).
Pitkien elokuvien filmografia

Tuntematon pakolainen (2016)
Aurora (2019)
Lost Boys (2020)
Ensilumi (2020)
Metsurin tarina (2022)
Järjettömän paska idea (2023)
Perhoset (2024)