The Kinks
Historia > Suosion hiipuminen ja yhtyeen hajoaminen (1984–1996)

Vuonna 1984 yhtyettä vaivasivat sisäiset ristiriidat. Kesällä yhtyeen pitkäaikainen rumpali ja alkuperäisjäsen Mick Avory jätti The Kinksin riitaannuttuaan pahasti kitaristi Dave Daviesin kanssa. Avoryn paikan otti aiemmin muun muassa Argent-yhtyeessä soittanut Bob Henrit. Myös Dave ja Ray Daviesin välit olivat viileät. Studioalbumi Word of Mouth, joka jatkoi hard rock -suuntausta, menestyi yhtyeen edellisiin levyihin verrattuna heikosti eikä noussut Yhdysvalloissa 57. sijaa korkeammalle. Single ”Do It Again” pääsi kuitenkin Yhdysvaltain top 50:een.
Vuonna 1986 The Kinks siirtyi MCA Records -levy-yhtiölle, mitä Ray Davies on pitänyt pahana virheenä. Jo kohta sopimuksen solmimisen jälkeen hän piti sitä paluuna vanhaan, väsyneeseen musiikkibisnekseen. Britanniassa ja muualla Euroopassa yhtyeen jakelijaksi tuli London Records. Ensimmäinen MCA:n julkaisema albumi Think Visual ilmestyi marraskuussa 1986. Levyllä yhtye suuntasi yhä vahvemmin hard rockiin päin, ja albumi ylsi Yhdysvalloissa sijalle 81. Single ”How Are You” jäi yhtyeen viimeiseksi listahitiksi Britanniassa sen noustua sijalle 86. Albumin singlejen huonon menestyksen vuoksi MCA painosti Ray Daviesia tekemään kappaleita, jotka kuulostaisivat samalta kuin vanhat Kinks-hitit. Tämä aiheutti erimielisyyksiä, sillä yhtye halusi olla omaleimainen eikä tarkoitushakuisesti kaupallinen.
Vuoden 1988 alussa julkaistiin The Kinksin kolmas livealbumi Live: The Road, mutta se ei päässyt Billboardin top 100:aan. Albumilla on myös yksi studiokappale, ”The Road”, joka käsittelee nostalgisesti yhtyeen läpikäymiä vuosikymmeniä. Albumia markkinoiva Yhdysvaltain-kiertue jouduttiin perumaan Ray Daviesin sairastuttua veritulppaan, minkä lisäksi hänen keuhkoihinsa oli kertynyt nestettä.
UK Jive -albumilla (1989) oli tapahtunut kokoonpanomuutoksia, kun kosketinsoittaja Ian Gibbons erosi kesken äänitysten ja hänet korvasi Mark Haley. Levy jäi Britanniassa vähälle huomiolle, mutta ylsi Yhdysvalloissa sijalle 122. Ray ja Dave Daviesin välejä kiristi se, että Ray pudotti UK Jivelta kaksi Daven kappaletta. Kompromissina ne kuitenkin julkaistiin bonuskappaleina albumin CD- ja C-kasettiversioilla.
Tammikuussa 1990 yhtyeen suurimpien menestysvuosien kokoonpano (Ray Davies, Dave Davies, Pete Quaife ja Mick Avory) kokoontui hetkeksi yhteen New Yorkissa, kun The Kinks nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen. Vain hieman myöhemmin The Kinks palkittiin Ivor Novello Awards -palkinnolla huomattavista ansioista brittiläisen musiikin hyväksi.
Marraskuussa 1990 The Kinks ja MCA Records purkivat yhteistuumin levytyssopimuksensa. Elokuussa 1991 MCA julkaisi Lost & Found (1986–89) -nimisen kokoelman materiaalista, jota The Kinks oli sille sopimuksen aikana levyttänyt. Kesällä 1991 yhtye solmi uuden sopimuksen Columbia Recordsin kanssa. Ensimmäinen julkaisu oli saman vuoden lokakuussa ilmestynyt single ”Did Ya”. Kappale jäi Yhdysvalloissa vähälle huomiolle, ja Britanniassa sen julkaisu peruttiin viime hetkellä.
Uusi Don’t-niminen albumi oli tarkoitus julkaista vuoden 1992 alussa, mutta se ilmestyi lopulta vasta vuotta myöhemmin nimellä Phobia. Se jäi yhtyeen viimeiseksi studioalbumiksi. Albumin sijoitus Yhdysvalloissa oli vasta 166:s. Ray Davies kommentoi, ettei pysty työskentelemään sellaisen levy-yhtiön kanssa, joka viivästyttää albumin julkaisua niin, että sitä markkinoiva kiertue on jo ohi. Single ”Only a Dream” sai hyvän vastaanoton Ranskassa, missä Ray Davies kuvasi siihen musiikkivideon. Kosketinsoittaja Ian Gibbons palasi The Kinksiin heinäkuussa 1993, juuri ennen Yhdysvaltain-kiertuetta.
Maaliskuun alussa 1994 The Kinksin ja Columbia Recordsin yhteistyö oli virallisesti päättynyt. Samoihin aikoihin Ray Davies sai valmiiksi omaelämäkertansa, joka ilmestyi syyskuussa nimellä X-Ray. Myös Dave Davies alkoi kirjoittaa elämäkertaa. Britanniassa ilmestyi syksyllä unplugged-tyylinen albumi To the Bone, joka sisälsi uusioversioita enimmäkseen yhtyeen 1960-luvun kappaleista. Levyn julkaisi Konk/Grapevine-yhtiö. Albumin tarkoitus oli tuoda esiin riippumaton versio Kinksin musiikista, ja Ray Davies on listannut sen yhtyeen parhaiden julkaisujen joukkoon.
Kesällä 1995 The Kinks esiintyi konserteissa Japanissa, mitä seurasi kolmiviikkoinen Yhdysvaltain-kiertue. Yhtyeen esiintyi Yhdysvalloissa viimeisen kerran 2. syyskuuta Clevelandin Rock and Roll Hall of Famessa. Tammikuussa 1996 Kinks allekirjoitti levytyssopimuksen Guardian Records -yhtiön kanssa. Maaliskuussa yhtye teki viimeiset levytyksensä. Kappaleet ”Animal” ja ”To the Bone” julkaistiin lokakuussa To the Bone -albumin laajennetulla kahden CD-levyn versiolla. The Kinksin viimeinen esiintyminen oli Norwegian Wood Music -festivaalilla Oslossa 15. kesäkuuta 1996.