stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Toinen Englannin–Hollannin sota
Sota > 1667: Medway

Vuonna 1667 Englannilla alkoi olla talousvaikeuksia. Se ei pystynyt varustamaan laivastoaan, vaan se sijoitti kaikki merikelpoiset laivansa Chathamiin, Thamesjoen suulle. Hankkiakseen varoja sodankäynnin jatkamiseksi Englanti teki liiton Ranskan kanssa. De Witt tiesi Kaarlen suunnitelmista siirtää laivasto Thamesille, jolloin hän päätti lopettaa sodan yhdellä iskulla. Hän alkoi suunnitella Royal Navyn tuhoamista ja merijalkaväen maihinnousua Chathamiin.
De Ruyterin johtamat hollantilaiset hyökkäsivät 9. kesäkuuta 1667 Thamesin suulle vallaten Sheernessin, josta he jatkoivat 13. kesäkuuta hyökkäystä Englannin laivaston kimppuun (engl. The Raid on the Medway). Englantilaisten suurimmat alukset HMS Royal Oak, HMS Loyal London ja HMS Royal James poltettiin ja lippulaiva HMS Royal Charles hinattiin voitonmerkkinä Hollantiin. Sen perän vaakuna on nykyisin esillä Amsterdamin Rijksmuseumissä.
Taistelu oli Englannin merisodankäynnin historian suurin katastrofi jättäen psykologisen vaikutuksen. Välttääkseen avoimen kapinan Kaarle aloitti heti rauhanneuvottelut Alankomaiden kanssa.
Rauha

Bredan rauha solmittiin 31. heinäkuuta 1667 ja se päätti sodan Englannin ja Hollannin välillä. Englantilaiset saivat pitää valtaamansa Uuden Amsterdamin, jonka he nimesivät uudelleen New Yorkiksi, mutta hollantilaiset saivat englantilaista arvokkaat sokeriplantaasit Surinamessa Etelä-Amerikassa. Hollanti jatkoi merten hallitsemista vuoteen 1784, jolloin Alankomaat kärsi tappion Isolle-Britannialle.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Second Anglo-Dutch-War
Sodan tapahtumat
Lowestoftin taistelussa 13. kesäkuuta 1665 hollantilaiset kärsivät suurimman tappionsa. Kuvassa vasemmalla englantilaisten lippulaiva HMS Royal Charles ja oikealla Eendracht.
Neljän päivän taistelu on yksi merisodankäynnin historian pisimpiä taisteluja. Taustalla englantilaisten laiva Swiftsure on uppoamassa ja De Ruyterin johtama alus Zeven Provinciën on hyväksymässä Prince Royalin antautumista.
Kartta Medwayn tapahtumasta.
Bredan rauha solmittiin 31. heinäkuuta 1667.
Käännös suomeksi
Urho Tähtinen

Urho Akseli Tähtinen (16. maaliskuuta 1899 Antrea – 22. joulukuuta 1982 Helsinki) oli Suomen Puolustusvoimien eversti ja sodanaikainen rykmentin- ja prikaatinkomentaja.
Tähtinen kävi Kadettikoulun 1920 sekä Sotakorkeakoulun 1928 (ye-upseeri 1929). Hän palveli jalkaväen tehtävissä 1920–1926 sekä toimi yleisesikunnassa toimistoesiupseerina 1928–1929. 1. divisioonassa yleisesikuntaupseerina hän oli 1929–1930 ja sen jälkeen Uudenmaan rykmentin aliupseerikoulun johtajana 1930–1934. Jälleen yleisesikunnassa toimistoesiupseerina hän toimi 1934–1936. 2. divisioonan esikuntapäällikkönä hän palveli 1936–1938. Puolustusministeriössä hän työskenteli toimistopäällikkönä 1938–1940.
Talvisodan aikana Tähtinen toimi Kotijoukkojen esikunnan komento- ja järjestelyosaston päällikkönä sekä myöhemmin JR 38:n erillisen ryhmän komentajana. Välirauhan aikana 1941 hänestä tuli 10. prikaatin komentaja, josta jatkosodan sytyttyä tuli JR 10 ja jota Tähtinen komensi vuoteen 1943 asti. Kesä–elokuussa 1944 hän komensi Ratsuväkiprikaatia Ilomantsin taisteluissa. Pääesikunnan järjestelyosaston päällikkönä hän oli 1943–1946. Perä-Pohjolan sotilaspiiriä hän komensi 1949–1950, minkä jälkeen hän erosi vakinaisesta palveluksesta.
Tähtisen luottamustehtäviin lukeutuivat myös Kadettikunnassa ja Upseeriliitossa toimiminen sekä Helsingin olympialaisten liikenne- ja järjestysosaston päällikkyys.
Ylennykset: vänrikki 1920, luutnantti 1920, kapteeni 1924, majuri 1928, everstiluutnantti 1936, eversti 1940.
Turkmenistanin jääkiekkomaajoukkue

| Turkmenistan |
| --- | --- |
Liitto:  Turkmenistanin jääkiekkoliitto
Kotiareena:  Ašgabatin talviurheilukompleksi
Valmentaja:   Bayram Allayarov
Eniten maaleja:  Ahmet Gurbanov (6)
Eniten pisteitä:  Ahmet Gurbanov (12)
IIHF-ranking:  46. (27.5.2024)
Ensimmäinen ottelu
  Turkmenistan 9–2 Malesia  (Sapporo, Japani; 18. helmikuuta 2017) 
Suurin voitto
  Turkmenistan 19–0 Kuwait  (Sarajevo, Bosnia; 26. helmikuuta 2018) 
Turkmenistanin jääkiekkomaajoukkue edustaa Turkmenistania kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa ja -turnauksissa. Maa liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi vuonna 2015. Vuonna 2021 maassa oli viisi jäähallia ja 165 rekisteröityä miesjääkiekkoilijaa.
Historiaa

Maan ensimmäinen jäähalli avattiin vuonna 2006. Joukkue pelasi ensimmäiset viralliset ottelunsa Aasian talvikisoissa vuonna 2017. Turkmenistan voitti kisojen jääkiekkoturnauksen 2. divisioonan häviämättä otteluakaan. Vuonna 2018 joukkue osallistui IIHF:n 3. divisioonan karsintaan voittaen kaikki kolme otteluaan maalierolla 41–5, kun maalivahti Keremli Charyyevkin joutui torjumaan vain 29 kertaa 140 peliminuuttinsa aikana.
Vuonna 2018 maan suurimmassa jäähallissa Winter Sports Palacessa oli tilaa 10 000 katsojalle. Halli sijaitsee Ašgabatissa, kuten monet muutkin maan jäähallit.
Toukokuussa 2018 joukkue sijoitettiin ensimmäistä kertaa jääkiekon maailmanrankingiin, sijalle 49., eli toiseksi viimeiseksi. Maajoukkue nousi listalla peräti viisi sijaa kolmen vuoden aikana ja oli 44. sijalla vuonna 2021. Vuonna 2022 Turkmenistan osallistui maailmanmestaruuskilpailujen 3. divisioonan A-lohkon turnaukseen.
Sijoitukset > Aasian talvikisat

Vuonna 2017, 2. divisioona; 1.
Sijoitukset > Maailmanmestaruuskilpailut

2018 – 3. divisioonan karsinta; 1.
2019 – 3. divisioona; 3.
2022 – 3. divisioona, A-lohko; 3.
Sijoitukset > Maailmanranking

2018, toukokuu – 49.
2019 – 47.
2020 – 45.
2021 – 44.
2022, helmikuu – 48.
Tullimäki

Tullimäen kaupunginosaa, näkymä Talvitieltä.
Tullimäki (ruots. Tullbacken) on vajaan 500 asukkaan kaupunginosa Kokkolassa.
Tullimäki sijaitsee Kokkolan keskustan pohjoispuolella; matkaa keskustaan on noin 1,5 kilometriä. Merenrantaan on Tullimäeltä noin 0,5 kilometriä. Tullimäen aluetta rajaa pohjoisessa ja idässä Outokummuntie, etelässä Pohjoisväylä ja lännessä Tullioja-niminen oja. Tullimäen alue koostuu neljästä suuremmasta kadusta, jotka ovat nimeltään Kesätie, Syystie, Talvitie ja Kevättie, sekä Kesätien jatkeena olevasta Rinnetiestä. Toisinaan Tullimäen alue jaetaan korkeuserojen mukaisesti vielä Tullimäkeen ja Tulliojaan. Tullimäen itäpuolella sijainneen Kokkolan vanhan raviradan alueelle 2000-luvulla rakennettu, osin vielä keskeneräinen asuinalue katsotaan tätä nykyä usein Tullimäkeen kuuluvaksi. Tullimäellä sijaitsee yksi Kokkolan kolmesta siirtolapuutarhasta.
Rakennuskanta

Kesä- ja Talvitien sekä Syystien mäenpäällisen osan asuinrakennukset ovat pääosin valmistuneet 1950-luvulla ja edustavat pääosin ns. rintamamiestalo-tyyppiä, Tulliojan puoleisen osan Syystietä sekä Kevättien rakennukset on pääosin rakennettu 1970- ja 1980-luvuilla. Mäenpäällisen osan päärakennukset ovat puolitoistakerroksisia, rapattuja tai lautaverhoiltuja; tontteja reunustavat pensasaidat ja pihoilla on tyypillisesti runsaasti puita ja pensaita.
Luonto

Tullimäen pohjoisosassa sijaitsee maisemallisesti merkittävä Hyytiäisenmäen niittyalue, joka on jäänne paikalla sijainneen talon pihapiiristä ja pelloista. Kokkolan seudun Luonto ry sekä Kokkolan kaupunki ovat hoitaneet niittyä viime vuosina.
Alueen nimen alkuperä

Tullimäki on saanut nimensä mahdollisesti lähellä sijainneesta tullista. Nimi 'Tyllbacka' esiintyy jo ainakin J. Cajanuksen Kokkolaa esittävässä kartassa, joka julkaistiin 1760-luvulla. Alun perin alueen suomenkielinen nimi oli Tullinmäki, joka sittemmin on lyhentynyt nykyiseen muotoonsa.
USS H-6

| USS H-6 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Puget Soundin laivastontelakka
Laskettu vesille:  26. elokuuta 1918
Palveluskäyttöön:  9. syyskuuta 1918
Poistui palveluskäytöstä:  23. lokakuuta 1922
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 28. marraskuuta 1933
Tekniset tiedot
Uppouma:  358 t
Pituus:  45,82 m
Leveys:  4,83 m
Syväys:  3,78 m
Nopeus:  14 solmua
Miehistöä:  25
Aseistus
Aseistus:  4 x 18" torpedoputkea
USS H-6 (runkonumero SS-149) oli Yhdysvaltain laivaston H-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Puget Soundin laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 26. elokuuta 1918 ja otettiin palvelukseen 9. syyskuuta ensimmäisenä päällikkönään luutnantti Robert  P. Lucker.
Palvelus

Aluksen tukikohtana oli San Pedro Kaliforniassa, jossa se kuului ensin 6. sukellusvenedivisioonaan ja siten 7. sukellusvenedivisioonaan. Alus osallistui Yhdysvaltain länsirannikolla sisaralustensa kanssa erilaisiin taisteluharjoituksiin ja koulutuspurjehduksiin, joiden välillä se teki partiomatkat Santa Catalinan edustalla sekä huollot Mare Islandilla.
Alus lähti 25. heinäkuuta 1922 San Pedrosta sukellusvenedivisioonien kanssa Norfolkiin, jonne se saapui 14. syyskuuta. Alus poistettiin 23. lokakuuta 1922 Norfolkissa palveluksesta ja poistettiin alusluettelosta 26. helmikuuta 1931. Se myytiin romutettavaksi 28. marraskuuta 1933.
USS Guam (PG-43)

| USS Guam |
| --- | --- |
 Alus keisarillisen Japanin laivaston Tatarana.

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Kiangnan Dock and Engineering Works, Shanghai
Laskettu vesille:  28. toukokuuta 1927
Palveluskäyttöön:  28. joulukuuta 1927
Tekniset tiedot
Uppouma:  350 t
Pituus:  48,59 m
Leveys:  8,23 m
Syväys:  1,6 m
Nopeus:  14,5 solmua
Miehistöä:  59
Aseistus
Aseistus:  2 × 3″ tykkiä 8 × .30″ konekivääriä
USS Guam (runkonumero PG-43) oli Yhdysvaltain laivaston Kiinan asemalla palvelut tykkivene.
Valmistus

Alus tilattiin yhtenä kuudesta tykkiveneestä Kiangnan Dock and Engineering Worksiltä Shanghaista korvaamaan Jangtsella partioineet alukset. Alus laskettiin vesille 28. toukokuuta 1927 kumminaan neiti Louise Frances Bruce ja otettiin palvelukseen 28. joulukuuta komentajakapteeni S. G. Moore.
Palvelus

Ensimmäisen palvelusvuotensa alus partioi Jangtsella, kunnes se siirrettiin partioimaan Etelä-Kiinan alueelle aluevesien valvontaan. Alus luokiteltiin 15. kesäkuuta 1928 uudelleen, jolloin sen runkonumeroksi tuli PR-3. Seuraavana vuonna se palasi Jangtselle.
Alus lähti 4. heinäkuuta 1930 Yochowiin ja Chengliniin taatakseen lähetystyöntekijöiden ja muiden ulkomaalaisten turvallisuuden kommunistien hallinnassa olevalla alueella. Lähellä Yochowia alus joutui kiväärituleen, mihin se vastasi konekivääri ja tykkitulella. Alus ohitti kaupungin kolmesti, jolloin yksi sen miehistöstä sai surmansa. Alus evakuoi joulukuussa 1937 Yhdysvaltain kansalaisia Wuhusta Hankowiin japanilaisten edetessä kohti kaupunkia. Seuraavana vuonna alus oli asemapaikassaan suojaten Standard Vacuum Oilin tuotantolaitosta Hankowissa sekä alueella olevia Yhdysvaltain kansalaisia kiinalaisten ja japanilaisten taistellessa alueen hallinnasta.
Vuodesta 1939 lähtien keisarillisen Japanin laivaston alukset saattoivat alusta kaikilla purjehduksilla. Tammikuussa 1941 alus nimettiin USS Wakeksi, kun aiempi nimi siirrettiin valmistuvalle taisteluristeilijälle. Alus sai määräyksen 25. marraskuuta 1941 siirtyä Hankowin laivastotukikohtaan siirtääkseen 80 tonnia siviilien omaisuutta Shanghaihin. Aluksen saavuttaessa 30. marraskuuta Kiinan rannikon japanilaisten saattamana aluksen miehistö siirtyi USS Luzonille ja USS Oahulle, jotka lähtivät Manilaan.
Wakelle jäi ainoastaan shanghailainen luotsi ja kymmenen reserviläistä, jotka toimivat radiolinkkinä maissa oleville suurlähetystön henkilöstölle ja heitä suojaaville merijalkaväensotilaille. Japanilaisten hyökättyä Pearl Harboriin viikkoa myöhemmin joutui Shanghai kokonaisuudessaan japanilaisille. Reserviläisten epäonnistuttua aluksensa upottamisessa he joutuivat antautumaan 8. joulukuuta 1941 aluksineen japanilaisille.
Alus liitettiin 25. joulukuuta keisarillisen Japanin laivastoon tykkiveneenä nimellä Tatara. Alus poistettiin alusluettelosta 30. syyskuuta 1945 ja luovutettiin 1946 Kiinalle, joka nimesi sen Tai Yuaniksi. Kommunistit valtasivat aluksen vuonna 1949.
USS H-7

| USS H-7 |
| --- | --- |

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Puget Soundin laivastontelakka
Laskettu vesille:  17. lokakuuta 1918
Palveluskäyttöön:  24. lokakuuta 1918
Poistui palveluskäytöstä:  23. lokakuuta 1922
Loppuvaihe:  myyty romutettavaksi 28. marraskuuta 1933
Tekniset tiedot
Uppouma:  358 t
Pituus:  45,82 m
Leveys:  4,83 m
Syväys:  3,78 m
Nopeus:  14 solmua
Miehistöä:  25
Aseistus
Aseistus:  4 x 18" torpedoputkea
USS H-7 (runkonumero SS-150) oli Yhdysvaltain laivaston H-luokan sukellusvene.
Valmistus

Alus tilattiin Puget Soundin laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 17. lokakuuta 1918 ja otettiin palvelukseen 24. lokakuuta ensimmäisenä päällikkönään luutnantti Edmund A. Crenshaw.
Palvelus

Aluksen tukikohtana oli San Pedro Kaliforniassa, jossa se kuului ensin 6. sukellusvenedivisioonaan ja siten 7. sukellusvenedivisioonaan. Alus osallistui Yhdysvaltain länsirannikolla sisaralustensa kanssa erilaisiin taisteluharjoituksiin ja koulutuspurjehduksiin, joiden välillä se teki partiomatkoja San Pedron edustalla sekä oli huollettavana Mare Islandilla.
Alus lähti 25. heinäkuuta 1922 San Pedrosta ja saapui 14. syyskuuta Norfolkin laivastotukikohtaan, missä se poistettiin 23. lokakuuta 1922 palveluksesta. Alus poistettiin alusluettelosta 26. helmikuuta 1931 ja myytiin romutettavaksi 28. marraskuuta 1933.
Tyyppi 21 -fregatti

| Type 21 Amazon |
| --- | --- |
 Siluetti luokan aluksesta

Tekniset tiedot
Uppouma:  2 750 t (standardi) 3 250 t (max)
Pituus:  109,7 m (vesiraja) 117 m (kokonaispituus)
Leveys:  12,7 m
Syväys:  6,8 m
Koneteho:  2 x Rolls-Royce Olympus TM3B -turbiinimoottoria yht. 37 MW 2 x Rolls Royce Tyne RMIC -risteilyturbiinimoottoria yht. 6 MW
Nopeus:  32 solmua (Olympus) 18 solmua (Tyne)
Miehistöä:  177, joista 13 upseeria
Aseistus
Meritorjunta:  1 x 4,5 tuuman Mark 8 1 x helikopteri
Ilmatorjunta:  1 x GWS24 Sea Cat 2 x Oerlikon 20 mm
Tyypin 21 fregatit olivat Britannian kuninkaallisen laivaston alusluokka, johon kuului kaikkiaan kahdeksan 1970-luvun jälkipuoliskolla palvelukseen otettua fregattia. Aluksista kaksi tuhoutui Falklandin sodassa ja loput kuusi myytiin 1993-1994 Pakistanille, joka luokitteli alukset hävittäjiksi nimeten ne Tariq-luokan hävittäjiksi. Luokan pohjalta Vosper Thornycroft valmisti Brasilian laivastolle seitsemän Niteroi-luokan fregattia.
Taustaa

Työväenhallituksen päätös 1966 luopua kuninkaallisen laivaston lentotukialuksista johti CVA-01-projektin lakkauttamiseen. Lisäksi lentotukialusten saattajiksi suunnitelluista tyypin 82 -hävittäjistä valmistui ainoastaan HMS Bristol kolmen muun aluksen tultua peruutetuksi. Tuolloin tyypin 82 -hävittäjien korvaajaksi suunniteltu uusi pienemmät tyypin 42 hävittäjät olivat vasta suunnitteluvaiheen alussa samoin kuin Leander-luokan korvaajiksi suunnitellut tyypin 22 fregatit. Päätöksen seurauksena oli syntynyt vaje alusten hankinnassa. Laivaston suunnittelutoimisto oli täystyöllistetty kahden alusluokan suunnittelussa, joten laivasto pyysi kaupallisten telakoiden apua suunnittelussa tekemällä tarjouspyynnön alusten suunnittelusta ja hankinnasta.
Suunnittelu

Alustyypillä piti olla kyky suojata saattueita tai laivasto-osastoa sukellusveneiden tai pinta-alusten hyökkäyksiltä sekä torjua joko lentokoneiden tai ohjusten hyökkäykset itseään vastaan. Suunniteltuun aseistukseen kuului yksi Vickersin 4,5 tuuman Mk.8 automaattitykki, neliohjuksinen Short Sea Cat -ilmatorjuntaohjusten laukaisualusta, merimaaliohjuksin ja sukellusveneentorjuntatorpedoin varustettu Westland WG13 -helikopteri, kuusi torpedoputkea sekä kaksi kahden tuuman omasuojaheitintä. Modernisointien yhteydessä alusten aseistukseen lisättiin neljän Exocet-merimaaliohjuksen laukaisualustat ja Falklandin sodan kokemusten perusteella lisättiin kaksi Oerlikonin 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä.
Alusten propulsiojärjestelmänä oli COGOG (engl. COmbined Gas Or Gas), johon kuului kaksi toisistaan riippumatonsa omaa akseliaan pyörittävää järjestelmää. Kumpaankin kuului Rolls-Royce Olympus TM3B ja Tyne RMIC -kaasuturbiini, jotka oli liitetty voimansiirtojärjestelmän kautta toisiinsa ja edelleen akseliin.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Amazon | Vosper Thornycroft | 6. marraskuuta 1969 | 26. huhtikuuta 1971 | 11. toukokuuta 1974 | Pakistanin laivastolle 1993 Babur |
| HMS Antelope | Vosper Thornycroft | 23. maaliskuuta 1971 | 16. maaliskuuta 1972 | 16. heinäkuuta 1975 | tuhoutunut 1982 Falklandin sodassa |
| HMS Ambuscade | Yarrow Shipbuilders | 1. syyskuuta 1971 | 18. tammikuuta 1973 | 5. syyskuuta 1975 | Pakistanin laivastolle 1993 Tariq |
| HMS Arrow | Yarrow | 28. syyskuuta 1972 | 5. helmikuuta 1974 | 29. heinäkuuta 1976 | Pakistanin laivastolle 1994 Khaibar |
| HMS Active | Vosper Thornycroft | 21. heinäkuuta 1971 | 23. marraskuuta 1972 | 17. kesäkuuta 1977 | Pakistanin laivastolle 1994 Shah Jahan |
| HMS Alacrity | Yarrow | 5. maaliskuuta 1973 | 18. syyskuuta 1974 | 2. heinäkuuta 1977 | Pakistanin laivastolle 1994 Badr |
| HMS Ardent | Yarrow | 26. helmikuuta 1974 | 9. toukokuuta 1975 | 14. lokakuuta 1977 | tuhoutunut 1982 Falklandin sodassa |
| HMS Avenger | Yarrow | 30. lokakuuta 1974 | 20. marraskuuta 1975 | 15. huhtikuuta 1978 | Pakistanin laivastolle 1994 Tippu Sultan |
Usko Katto

| Usko Katto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. marraskuuta 1966 (ikä 57) Evijärvi
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  pastori
Usko Katto (s. 2. marraskuuta 1966 Evijärvi) on suomalainen helluntailainen pastori ja seurakuntavaikuttaja. Katto on valmistunut teologian maisteriksi belgialaisesta Continental Theological Seminarysta. Katto toimii Tampereen helluntaiseurakunnan johtajana. Vuonna 2016 hän toimi Suomen Helluntaikirkon puheenjohtajana. Katto on toiminut myös Suomen luterilaisten ja helluntailaisten neuvottelukunnassa helluntailaisen delegaation puheenjohtajana.
Maritza Sayalero

Maritza Sayalero vuonna 2020.
Maritza Sayalero-Fernández (s. 16. helmikuuta 1961, Caracas) on venezuelalainen malli, joka kruunattiin Miss Universeksi vuonna 1979 Perthissä pidetyssä kilpailussa. Hän oli maansa ensimmäinen Miss Universe, ja hänen jälkeensä tittelin on voittanut kolme venezuelalaista.
Sayalero on naimisissa tennispelaaja Raúl Ramírezin kanssa. Pari asuu Meksikossa, ja heillä on kolme lasta.
Mariupolin Illitšin metallurginen kombinaatti

Mariupolin Illitšin metallurginen kombinaatti (ukr. Маріу́польський металургі́йний комбіна́т і́мені Ілліча́, Mariupolskyi metalurhijnyi kombinat imeni Illitša) on Ukrainassa Donetskin alueella Mariupolissa toimiva metallurginen tehdas.
Vuonna 1896 amerikkalaiset Rothstein ja Smith saivat luvan perustaa Nikopol-Mariupol Mining and Metallurgical Societyn. Illitšin terästehtaan juuret ovat vuodessa 1897, kun yhtiö perusti putkia valmistavan tehtaan. 1920-luvun lopulla tehdas tuotti teräslevyjä. 1940-luvulla tuotanto käsitti panssarilevyjä. 1950- ja 1960-luvuilla investoitiin teräksen valmistukseen ja kuuma- ja kylmävalssaukseen. NKMZ toimitti kuumavallassauslinjan ja Uralmaš kylmävalssauslinjan. Jatkuva valu otettiin käyttöön 1993. Tehdas yksityistettiin vuonna 2000.
Tehdas päätyi Metinvestin käsiin, joka hankki myöhemmin myös Mariupolin Azovstalin ja Jenakijeven metallitehtaan.
Tehdas oli alun perin nimetty Vladimir Iljitš Leninin mukaan, mutta vuonna 2016 ilmoitettiin osana Ukrainan dekommunisaatiotoimenpiteitä, että se on nimetty ukrainalaisen metallurgin Zot Illitš Nekrasovin mukaan. Tehtaan ukrainankielistä nimeä ei tarvinnut muuttaa.
Mariupolin piirityksessä Iljitšin tehdas oli Ukrainan merijalkaväen viimeinen tukikohta, joista osa pakeni Azovstalille Azov-joukkojen mukana. Aluetta miehittävä Donetskin kansantasavalta on ottanut haltuunsa ukrainalaisten oligarkkien omaisuuden. Miehityshallinto ilmoitti, että tehtaan tuotanto on käynnistetty uudelleen joulukuussa 2023.
Tiedejulkaisu

Käytäntöjä
Tiedejulkaisu
Tiedeyhteisö
Tieteellinen menetelmä
Vertaisarviointi
Avoin tiede
Tieteen tutkimus
Tieteen etiikka
Tieteenfilosofia
Tieteenhistoria
Tieteensosiologia
Aiheeseen liittyvää
Monitieteisyys
Näennäistiede
Avoin saatavuus
Avoin tieto
Avoin sisältö
Tiedejulkaisu tarkoittaa säännöllisesti ilmestyvää lehteä, jonka tehtävänä on uusia tutkimustuloksia julkaisemalla edistää tieteellistä tutkimusta. Lehti ei ole tarkoitettu suurelle yleisölle, vaan oman alansa ammattilaisille. Suurin osa tiedejulkaisuista on pitkälle erikoistuneita ja käsittelee vain alan tutkimustuloksia. Julkaistuja artikkeleita pidetään pysyvinä tieteellisinä dokumentteina, ja niihin viitataan toisten julkaisujen lisäksi muun muassa päätöksenteossa.
Varsinaisten akateemisten tiedelehtien lisäksi on myös tiedettä popularisoivia tiedelehtiä, jotka on tarkoitettu myös muille kuin tieteentekijöille. Näiden lehtien artikkelit pohjautuvat usein juuri varsinaisten akateemisten julkaisujen artikkeleihin.
Yleispiirteitä

Tieteellisten julkaisujen historian voidaan katsoa alkavan vuodesta 1665, jolloin ranskalainen Journal des Sçavans, myöhemmin nimeltään Journal des savants, ja englantilainen Philosophical Transactions of the Royal Society aloittivat ilmestymisensä. Vähitellen tutkimustulosten julkaiseminen lyhyinä artikkeleina havaittiin käytännöllisemmäksi kuin laajojen teosten kirjoittaminen, ja nykyisin eri alojen julkaisusarjoja ilmestyy useita tuhansia. Ulkoasultaan tiedejulkaisut vaihtelevat hyvinkin aikakauslehtimäisestä, viikoittain ilmestyvistä sarjoista kuukauden tai parin välein ilmestyviin monisatasivuisiin kirjasiin. Jälkimmäisten tarkoitus on toimia ensi sijassa tieteellisen tiedon arkistona, eikä niitä ole tarkoitettu läpiluettaviksi tavanomaisen lehden tapaan.
Useimmat tiedelehdet julkaisevat vain jonkin kapean erikoisalan artikkeleita, mutta erityisesti vanhemmat lehdet, kuten vuonna 1869 perustettu Nature, julkaisevat tutkimuksia hyvinkin monilta eri aloilta. Laaja-alaisuuden hintana on tavallisesti julkaisukynnyksen nousu, ja moniin poikkitieteellisempiin lehtiin saattaakin olla hyvin vaikea saada artikkelia julkaistuksi. Lisäksi jotkin lehdet, kuten Nature, Science, PNAS ja Physical Review Letters, hyväksyvät julkaistavaksi ainoastaan artikkeleita, joissa esitettävä tutkimus on alallaan käänteentekevää tai muutoin poikkeuksellisen huomattavaa ja hylkäävät siksi täysin julkaisukelpoisiakin artikkeleita.
Yleispiirteitä > Asiantuntija-arviointi

Tyypillinen piirre tieteelliselle julkaisusarjalle on, että julkaistavaksi tarjotut artikkelit tarkastetaan vertaisarvioinnissa. Käytännössä tämä referee-menettely tarkoittaa sitä, että toimituksen tarkistuksen lisäksi artikkelin tarkistaa tutkimusmetodien asianmukaisuuden ja merkittävyyden arvioimiseksi yksi tai useampi kyseisen erikoisalan asiantuntija. Menetelmä on hidas, ja korjausten sekä parannusten tekemisen vuoksi artikkelin alkuperäisestä tarjoamisesta saattaa kulua useita kuukausia, ennen kuin se lopulta ilmestyy. Siksi artikkeleissa on tavallisesti erillinen maininta siitä, milloin sitä on tarjottu julkaistavaksi ja milloin se on hyväksytty. Päiväysmerkintä on myös julkaisujärjestystä määrittävä dokumentti silloin, jos useampi tutkimusryhmä julkaisee saman havainnon tai löydön eri lehdissä.
Varsinaiset tieteelliset julkaisusarjat eivät maksa sinne lähetetyistä artikkeleista, vaan päinvastoin saattavat laskuttaa kirjoittajia.
Yleispiirteitä > Tieteelliset verkkolehdet

Osa tiedejulkaisuista on verkkolehtiä. Open access -julkaisuiksi nimitetään sellaisia tieteellisiä verkkolehtiä, jotka ovat verkossa avoimesti saatavilla. Ne noudattavat vertaisarvioinnin periaatetta ja pyrkivät tiedon avoimeen saatavuuteen. Monet merkittävät tiedejulkaisut ovat kuitenkin edelleen maksullisia.