stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
CornerShot

| CornerShot |
| --- | --- |

Tyyppi:  Lisävaruste
Valmistaja:  Corner Shot Holdings
Valmistusmaa:   Israel
Valmistusvuodet:  2003–
Tekniset tiedot
Piipun pituus:  820 mm
Paino (tyhjänä):  3,86 kg
CornerShot on Israelin puolustusvoimien everstiluutnantti Amos Golanin kehittelemä asevaruste. CornerShot yhdistää periskoopin ja aseen; sen avulla voi sekä nähdä että ampua nurkan takana olevaa kohdetta joutumatta itse tulilinjalle. CornerShot kehitettiin 2000-luvun alussa yhteistyössä yhdysvaltalaisten sijoittajien kanssa ja se on suunniteltu viranomaiskäyttöön SWAT-tiimeille sekä erikoisjoukoille panttivankitilanteisiin, joihin yleensä liittyy terroristeja. CornerShotia käytetään tällä hetkellä ainakin Yhdysvalloissa, Kiinassa, Pakistanissa ja Etelä-Koreassa. Myös Iranissa käytetään CornerShotin tyyppistä järjestelmää.
CornerShotista on olemassa muutamia eri versioita joilla voi käyttää erilaisia aseita, kuten puoliautomaattista pistoolia tai 40 mm kranaatinheitintä. CornerShotin tehokas ampumamatka on enintään 100 metriä 9x19mm, .40 S&W ja .45 ACP pistooleilla sekä enintään 200 metriä 5.7x28mm pistoolilla.
Nykyisin CornerShotia valmistaa Corner Shot Holdings, LLC. Sen päämaja sijaitsee Miamissa, Yhdysvalloissa.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 1981

Vuoden 1981 Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut olivat järjestyksessään 12. Jääpallon MM-kilpailut. Kisat pidettiin kolmatta kertaa jääpallon MM-kisahistorian aikana Neuvostoliitossa. Kisojen isäntäkaupunkina toimi Habarovsk. MM-turnaukseen osallistuivat Neuvostoliitto, Norja, Ruotsi ja Suomi.
Mestari ratkaistiin siten, että joukkueet pelasivat keskenään kaksinkertaisen sarjan, jonka voittaja voitti maailmanmestaruuden. Mestaruuden voitti Ruotsi, kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun mestaruuden voitti jokin muu maa kuin Neuvostoliitto.
Ruotsi voitti turnauksen avausottelussa Neuvostoliiton 35 000 katsojan edessä maalein 6–1. Myöhemmässä ottelussa Neuvostoliitto ei kyennyt voittamaan Ruotsia yhtä suurin lukemin, ja keskinäisten ottelujen perusteella Ruotsi voitti maailmanmestaruuden, Neuvostoliiton paremmasta maalierosta huolimatta. Neuvostoliitto sijoittui Ruotsin jälkeen hopealle, Suomi sijoittui kolmanneksi.
Sarjataulukko

|  Joukkue   |  O |  V |  T |  H |  TM  |  PM  |  ME  |  P  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ruotsi  | 6 | 5 | 0 | 1 | 35 |  7 | +28 | 10 |
|  Neuvostoliitto  | 6 | 5 | 0 | 1 | 38 |  8 | +30 | 10 |
|  Suomi  | 6 | 2 | 0 | 4 | 15 | 23 | -8 | 4 |
|  Norja  | 6 | 0 | 0 | 6 |  3 | 52 | -49 | 0 |
Parhaat pelaajat

Paras maalivahti: Per Voge (Norja)
Paras puolustaja: Mats Carlsson (Ruotsi)
Paras keskikenttäpelaaja: Håkan Karlsson (Ruotsi)
Paras hyökkääjä: Sergei Lomanov (Venäjä)
Parhaat maalintekijät

Sergei Lomanov
Kisojen kunniaksi teetetty neuvostoliittolainen postimerkki.
Joulu

| Joulu |
| --- | --- |
 Koristeltu joulukuusi Tanskassa vuonna 2004.
Valtio:  kansainvälinen
Tyyppi:  kristillinen, kulttuurinen
Merkitys:  Jeesuksen syntymäjuhla
Vietetään:   25. joulukuuta (läntinen kristikunta)  6.–7. tammikuuta (itäinen kristikunta) 
Järjestämistiheys:  vuosittain
Juhlapäivän tapahtumia:   perheiden ja yhteisölliset kokoontumiset  joulukirkko  joulukoristeet  joululahjat  joululaulut  joulupukki  jouluruoat 
Liittyy:   adventti  Jeesuksen syntymä  kekri  loppiainen  pikkujoulu  talvipäivänseisaus  tapaninpäivä  yule 
Joulu on vuosittainen joulukuun lopussa olevan talvipäivänseisauksen tienoille sijoittuva juhla. Kristityt ovat viettäneet joulua Jeesuksen syntymän muistoksi joulukuun 25. päivänä 300-luvulta alkaen. Sana joulu on peräisin pakanallisen keskitalven juhlan germaanisesta nimestä yule.
Joulussa ovat yhdistyneet kristillinen juhla, muinainen roomalainen saturnalia-juhla, Euroopan pohjoisten kansojen maatalousvuoden päättäjäisjuhla yule sekä Suomessa vanhaan vuodenvaihteeseen sijoittuva syysjuhla kekri. Jeesuksen syntymän ajankohdasta ei ole tietoa, mutta kristillinen kirkko on sijoittanut joulun talvipäivänseisauksen kohdalle. Kristillinen joulu syrjäytti sekä saturnalian että 25. joulukuuta olleen voittamattoman auringon päivän.
Joulupukin hahmo, joululahjat, joulumusiikki, joulukoristeet, jouluruoat ja ihmisten yhdessäolo ovat keskeinen osa joulua useissa joulua viettävissä kulttuureissa. Suomalaisia ja suomalaisten omaksumia jouluperinteitä ovat lisäksi esimerkiksi joulutontut, joulukuusi, joulusauna ja haudoilla käynti. Joulukirkko on jouluna järjestettävä jumalanpalvelus.
Suomalaisten joulunvietto painottuu varsinaisen joulupäivän sijasta jouluaattoon, joka on useimmilla työpaikoilla vapaapäivä. Suomessa joulupäivä ja toinen joulupäivä eli tapaninpäivä ovat virallisia vapaapäiviä, samoin joulunajan päättävä loppiainen 6. tammikuuta.
Nimen alkuperä

Suomen kielen sanat joulu ja juhla ovat ruotsalaisia tai skandinaavisia lainasanoja. Sana joulu tulee alun perin ennen kristinuskoa vietetyn talvipäivänseisauksen juhlan muinaisgermaanisesta yule-nimestä. Suomen kielen sana joulu on rautakautinen lainasana muinaisskandinaavisista kielistä noin 500–650-luvuilta ja samaa perua kuin norjan, tanskan ja ruotsin kielen jul ja viron jõulud. Muinaispohjoismainen sana joululle oli jól, mikä on käytössä vielä islannissa. Joidenkin kielentutkijoiden mukaan se tarkoitti käännöstä tai uudelleensyntymistä. Alun perin sana joulu on tarkoittanut keskitalven pakanallista juhlaa, ja sen kanssa samaa kantaa on jo aiemmin germaanisista kielistä suomen kieleen tullut sana juhla.
Englannin kielessä tavallisin joulua tarkoittava sana on Christmas, joka tulee muinaisenglannin sanoista Cristes Maesse eli ”Kristuksen messu”. Sanaa käytettiin tiettävästi ensimmäisen kerran vuonna 1038. Sen harvinaisempana synonyymina on kuitenkin yhä käytössä myös sana yule, joka on samaa alkuperää kuin suomen joulu. Sillä tarkoitettiin alun perin esikristillistä juhlaa, jonka ajankohta vaihteli kuunkierron vuoksi joulukuun lopusta tammikuun alkuun. Sana esiintyy vielä joissakin jouluun liittyvissä perinteissä, kuten yule log (suom. jouluhalko) tai yule goat (suom. olkipukki). Saksaksi joulu on Weihnachten, mikä tarkoittaa pyhiä öitä.
Katolinen kirkko käyttää joulusta latinalaista nimitystä Dies Natalis Domini, joka tarkoittaa Herran syntymäpäivää. Siitä ovat peräisin italian sana Natale, portugalin Natal ja espanjan Navidad. Myös ranskan joulua tarkoittava sana Noël on mahdollisesti samaa alkuperää, joskin sen on myös arveltu johtuvan ”hyvää uutista” tarkoittavasta sanasta novel.
Historia > Sadonkorjuujuhlat ja keskitalven juhlat

Monet kansat ovat viettäneet vuotuista juhlaa talvipäivänseisauksen aikoihin. Vanhana aikana vuoden kulkua rytmittivät valon vaihtelu sekä maatalouden kylvö- ja sadonkorjuuajat. Pimein keskitalvi oli tyypillisesti juhlan aikaa. Ennen nykyaikaisia kalentereita vuoden vaihtuminen saatettiin laskea sadon korjaamisesta. Suomessa vanhaan vuodenvaihteeseen sijoittuva syysjuhla oli kekri. Itäisessä Suomessa kekri oli vuoden pääjuhla vielä 1900-luvun alussa. Joulu syrjäytti kekrin viimeistään yleisen oppivelvollisuuden astuttua voimaan 1920-luvulla, koska joulua vietettiin kouluissa mutta kekriä ei.
Muinaisten germaanien talvijuhla tunnetaan nykyisin sen englanninkielisellä nimityksellä yule. Kristinuskon leviämisen myötä yule ja kristillinen juhla sulautuivat yhteen.
Joulun ajankohta on muinaisen roomalaisen kalenterin talvipäivänseisauksen päivämäärä. Moni suomalainen jouluperinne kuten juhlarauha, lahjojen antaminen ja köyhille jakaminen ovat samoja kuin antiikin Rooman saturnalia-juhlassa. Kun alun perin keskikesään sijoittunut maanviljelyksen ja ajan jumalan kunniaksi vietetty juhla siirrettiin vuoden loppuun 17.–23. joulukuuta ja yhdistettiin talvipäivänseisauksen juhlaan, yhdeksän päivän mittainen juhlakausi huipentui 25. joulukuuta vietettävään auringonjumalan (Sol Invictus) uudelleensyntymäjuhlaan.
Historia > Jeesuksen syntymäjuhla

Nykyisin kolmasosa maailman väestöstä viettää joulua Jeesuksen syntymäjuhlana. Jeesuksen syntymän viettäminen 25. joulukuuta ei kuitenkaan perustu Raamattuun, vaan Rooman keisari Konstantinuksen aikana 300-luvulla aloitettuun käytäntöön. Raamatussa Jeesuksen syntymästä kerrotaan Matteuksen ja Luukkaan evankeliumeissa, mutta kummassakaan ei sanota, mihin aikaan vuodesta se tapahtui.
Tiettävästi ensimmäisenä Jeesuksen syntymän ajoitti joulukuun 25. päivään Hippolytos Roomalainen 200-luvulla. Hän oletti, että enkelin ilmestys Marialle oli tapahtunut kevätpäiväntasauksena, joka tuolloin oli 25. maaliskuuta, ja että Jeesus olisi syntynyt yhdeksän kuukautta myöhemmin. Samalla vuosisadalla hänen syntymäjuhlaansa alkoivat sanottuna päivänä viettää muun muassa Pohjois-Afrikan donatolaiset.
Yksinkertaisin selitys Jeesuksen syntymän ajoitukselle on, että 25. joulukuuta on roomalaisen juliaanisen kalenterin talvipäivänseisauksen alkuperäinen ajankohta. On myös esitetty, että juhlapäivä olisi sijoitettu kyseiseen ajankohtaan sen vuoksi, että samana päivänä oli ennestään vietetty Voittamattoman auringon eli Sol Invictuksen päivää. Toisen teorian mukaan asia olisi kuitenkin ollut päinvastoin: kristityt olisivat viettäneet sanottuna päivänä Jeesuksen syntymäjuhlaa jo ennen kuin keisari Aurelianus, mahdollisesti vastavetona kristityille, määräsi saman päivän Voittamattoman auringon päiväksi.
Jeesuksen syntymäjuhla sijoitettiin erilaisiin ajankohtiin eri puolilla valtakuntaa – jotkut viettivät sitä keväällä ja toiset syksyllä. Paavi Julius I:n sanotaan vakiinnuttaneen joulukuun 25. päivän Jeesuksen syntymäpäiväksi vuonna 345. Varhaisin tunnettu maininta joulun vietosta 25. joulukuuta on vuonna 354 laaditussa roomalaisessa kalenterissa. Jo aikaisemmin kristityt olivat viettäneet 6. tammikuuta epifania-juhlaa eli nykyistä loppiaista Jeesuksen kasteen muistopäivänä, minkä oli uskottu tapahtuneen hänen 30. syntymäpäivänään. Merkittävä kristillinen juhla joulusta tuli 800-luvulla.
Protestanttisen reformaation jälkeen puritaanien kaltaiset ryhmät vastustivat joulun viettoa. 1600-luvulla joulun vietto oli ajoittain kiellettyä Englannissa ja Bostonin siirtokunnassa Pohjois-Amerikassa. Britanniassa Charles Dickensin vuonna 1843 julkaistu Joulukertomus elvytti ihmisten kiinnostuksen juhlaan. Joululaulujen laulamisesta tuli Britannissa suosittua 1800-luvulla. Yhdysvalloissa joulusta tuli liittovaltion juhlapäivä vuonna 1870. Joulun kaupallistuminen on herättänyt huolta nykyaikaisen joulun synnystä 1800-luvun puolivälissä lähtien. Vuoden 2019 kyselyssä yhdeksän yhdysvaltalaista kymmenestä kertoi viettävänsä joulua, mutta vain 35 prosenttia näki joulun vahvasti uskonnollisena juhlana.
Historia > Gregoriaaninen kalenteri

1500-luvulla paavi Gregorius XIII määräsi otettavaksi parannetun, gregoriaanisen kalenterin hyppäämällä lokakuun 15. päivästä 1582 lokakuun 25. päivään. Uudistus tuli ensin käyttöön vain katolisessa kirkossa, mutta myöhemmin se on otettu käyttöön muuallakin. Monissa ortodoksisissa kirkoissa juhlapäivien ajankohta määräytyy yhä juliaanisen kalenterin mukaan, vaikka ne toimivatkin maissa, joissa gregoriaaninen kalenteri on muutoin käytössä. Ero on nykyään 13 päivää. Tästä syystä esimerkiksi Venäjällä joulu on 7. tammikuuta, jolloin juliaanisen kalenterin mukaan on 25. joulukuuta. Suomen ortodoksinen kirkko viettää kuitenkin joulua samaan aikaan kuin läntiset kirkkokunnat. Egyptin koptilainen kirkko käyttää omaa koptilaista kalenteria ja viettää joulua sen mukaisesti koiak-kuun 29. päivänä, joka vastaa joulukuun 25. päivää juliaanisen ja nykyisin tammikuun 7. päivää gregoriaanisen kalenterin mukaan. Ukraina siirtyi vuonna 2023 virallisesti viettämään joulua läntiseen tapaan 25. joulukuuta.
Historia > Pyhäpäivät

Jouluviikko on se viikko, johon joulu ajoittuu. Varsinainen joulupäivä eli ensimmäinen joulupäivä on 25. joulukuuta. Sitä seuraa 26. joulukuuta tapaninpäivä (toinen joulupäivä), pyhän Stefanoksen muistopäivä. Nämä molemmat ovat useimmissa Euroopan maissa virallisia pyhäpäiviä. Joulupäivää edeltävä jouluaatto, 24. joulukuuta, ei virallisesti ole pyhäpäivä, mutta se ja varsinkin sen ilta on käytännössä muodostunut jouluajan tärkeimmäksi juhlapäiväksi, ja nykyisin myös se on useimmilla työpaikoilla palkallinen vapaapäivä.
Ennen vuotta 1774 vietettiin Suomessa pyhäpäivinä myös kolmatta joulupäivää eli apostoli Johanneksen päivää 27. joulukuuta sekä neljättä joulupäivää eli viattomien lasten päivää 28. joulukuuta. Kuningas Kustaa III kuitenkin vähensi ne kahteen, koska aatelisten ja porvarien mielestä pitkät pyhät laiskistivat palkollisia liikaa. Kolmatta ja neljättä joulupäivää on nimitetty myös pikkupyhiksi tai arkipyhiksi. Suomen evankelis-luterilainen kirkko otti apostoli Johanneksen päivän takaisin juhlapyhäksi vuodesta 2000 alkaen. Sitä vietetään, kun se osuu sunnuntaille – näin oli ensi kertaa vuonna 2009. Päivän nimi oli aikaisemmin ”Johannes Evankelistan päivä”.
Laajemmassa mielessä jouluajan on yleensä katsottu jatkuvan loppiaiseen saakka. Suomalaisessa kansanperinteessä jouluajan on usein katsottu alkavan Tuomaan päivästä 21. joulukuuta ja jatkuvan Nuutin päivään saakka 13. tammikuuta. Tätä heijastavat monet lorut, kuten ”Hyvä Tuomas joulun tuopi, paha Nuutti pois sen viepi”.
Joulumusiikki

Joulun aikaan esitetään tai kuunnellaan joululauluja. Vuoden 2024 kyselyssä 42 prosenttia suomalaisista lauloi joululauluja. Miehistä joululauluja lauloi noin kolmannes, naisista puolet. Lauluja laulettiin etenkin lapsiperheissä. Muuta joulumusiikkia ovat esimerkiksi monet taidemusiikin teokset kuten Johann Sebastian Bachin Jouluoratorio ja Pjotr Tšaikovskin baletti Pähkinänsärkijä. Tilastokeskuksen vuoden 2017 kyselyssä 18 prosenttia vastaajista kävi joulukonserteissa. Jouluaiheinen populaarimusiikki nousi suosituksi joulumusiikin muodoksi 1930-luvulta alkaen.
Joulun perinteitä

Yleisiä joulukoristeita ovat esimerkiksi Suomessa kuusenoksat, joulukuusi, joulukranssit, omenat, kynttilät, joulun pöytäliinat, joulukukat, ulkosoihdut ja jäälyhdyt. Nykyisin joulun väri on punainen. Myös vihreä, kulta, valkoinen ja hopea yhdistetään jouluun. Perinteisiä suomalaisia ja ruotsalaisia joulukoristeita ovat himmeli ja olkipukki. Oljesta tehdyt koristeet tulevat kekristä, sadonkorjuun juhlasta.
Joululahjat tulivat joulun viettoon 1800-luvulla, kun porvaristo nousi ja vaurastui. Joululahjojen antamista alettiin harrastaa Suomessa 1800-luvun alussa varakkaissa perheissä.
1800-luvulla syntyi valkopartainen Joulupukki. Muun muassa Alankomaissa lapsille jaettiin lahjoja Pyhän Nikolauksen päivänä 6. joulukuuta. Alankomaalaiset siirtolaiset toivat perinteen Yhdysvaltoihin, jossa kansantarinoiden pohjalta muodostui Joulupukki (engl. Santa Claus). Amerikkalaiset kirjailijat ja kuvittajat tekivät tunnetuksi satuhahmon, joka tuo lahjoja porojen vetämällä lentävällä reellä. Joulupukin nuttu vakiintui punaiseksi 1900-luvun alkupuolella mainoskuvien myötä. Suomalainen Joulupukki asuu Joulumuorin ja joulutonttujen kanssa Korvatunturilla. Suomeen tontut tulivat 1800-luvulla Tanskasta ja Ruotsista. Aiemmin suomalaiseen kansanuskoon kuului haltijatonttuja.
Joulukuusiperinne alkoi mahdollisesti 1500-luvun Saksassa. Joulukuusi tuli Pohjoismaihin 1700-luvulla. Suomessa joulukuuset alkoivat yleistyä 1800-luvulla. Ensimmäinen painettu joulukortti ilmestyi vuonna 1843. Ensimmäinen painettu lasten joulukalenteri julkaistiin Saksassa 1900-luvun alussa. Suomeen joulukalenterit tulivat toisen maailmansodan jälkeen.
Lucian päivää vietetään 13. joulukuuta ennen kaikkea ruotsinkielisessä kulttuurissa. Perinteeseen kuuluu Lucia-neito, joka on pukeutunut valkoisiin vaatteisiin, punaiseen vyöhön ja kynttiläkruunuun. Suomen Lucia-kulkueeseen Helsingissä liittyy hyväntekeväisyyskeräys.
Krampuksenyö Alppien alueella kuuluu esikristillisiin jouluperinteisiin. Päivää vietetään etenkin Baijerissa ja Itävallassa Nikolauksen päivän aattona 5. joulukuuta. Tuolloin vuohimaisten Krampus-hahmojen kulkueet pelottelevat huonosti käyttäytyneitä lapsia.
Kirjallisuutta

Hopsu-Neuvonen, Arja ym.: Martan joulukirja.  Helsinki:  Marttaliitto, 2004.  ISBN 952-9663-51-X
Karjalainen, Sirpa: On jouluaatto.  Helsinki:  WSOY, 2000.  ISBN 951-0-23753-1
Lahtinen, Mysi: Joulu, sen historia, askareet ja herkut.  Helsinki:  Tammi, 2003.  ISBN 951-31-2884-9
Lehmusoksa, Ritva & Pietilä, Hanna: Joulu, joulu, armas aika.  Jyväskylä Helsinki:  Gummerus, 1994.  ISBN 951-20-4604-0
Linnilä, Kai & Utrio, Kaari: Suomalainen joulu.  Somerniemi:  Amanita, 2006.  ISBN 952-5330-18-4
Nirkko, Juha & Vento, Urpo (toim.): Joulu joutui. Juhlatietoa, kuvia ja kertomuksia.  Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 1994.  ISBN 951-717-830-1
Savikko, Sari: Joulukirja.  Somerniemi:  Amanita, 2010.  ISBN 952-5-33036-2
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Joulu Wikisitaateissa
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Joulu Wikimedia Commonsissa
Joulu Ylen Elävässä arkistossa.
| n k Joulu |
| --- | --- |
 Pikkujoulu  Adventti  Lucian päivä  Jouluaatto  Tapaninpäivä  Viattomien lasten päivä  Uudenvuodenpäivä  Nuutinpäivä  Kynttilänpäivä 
Kristillinen joulu:  Itämaan tietäjät Kuninkaiden kumarrus  Paimenten kumarrus  Adventti  Gabriel  Jouluevankeliumi  Betlehem  Loppiainen  Herodes  Jeesus  Joosef  Maria  Betlehemin lastenmurha Pako Egyptiin  Jeesuksen syntymä  Jouluseimi  Betlehemin tähti 
Kansanperinne:  Joulumuori  Joulupukki  Korvatunturi  Lucia  Lumityttö  Pyhä Nikolaos  Pakkasukko  Tiernapojat  Tonttu 
Perinteet:  Adventtikynttilät  Adventtitähti Herrnhutin tähti  Jouluaamun jumalanpalvelus  Jouluelokuva  Jouluevankeliumi  Jouluhartaus  Jouluikkuna  Joulukalenteri  Joulukirkko  Joulukonsertit  Joulukoriste  Joulukortti  Joulukuusi  Joulukynttelikkö  Joululahja  Joululehti  Joululyhde  Joulumarkkinat  Joulumusiikki  Joulunäytelmä  Joulupaita  Joulupostimerkki  Joulupyramidi  Joulupöytä  Joulurauha  Joulurukous  Jouluseimi  Jouluseppele  Joulusukka  Joulutähti  Jouluvalot  Jouluvalvojaiset  Jouluyön messu  Mantelilahja  Nuuttipukki  Olkipukki  Tapanin tanssit  Tuomaanristi  Usko, toivo ja rakkaus 
Ruoka ja juoma:  Glögi  Hedelmäkakku  Kahvikakku  Lipeäkala  Joulukinkku  Jouluolut  Jouluruoka  Joulutorttu  Jouluvanukas  Julmust  Kaakaojuoma  Munatoti  Pavlova  Piparkakku  Riisipuuro  Smörgåsbord 
Musiikki:  Joululaulu Luettelo joululauluista  Laula kanssamme  Kauneimmat joululaulut  Maa on niin kaunis  Laulukirjat Piae Cantiones  Suuri joululaulukirja 
Eri maissa:  Alankomaat  Brasilia  Britannia  Islanti  Italia  Norja  Japani  Kanada  Ranska  Romania  Ruotsi  Saksa  Suomi  Sveitsi  Tanska  Ukraina  Yhdysvallat 
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkovuosi
adventti | 
joulu | 
uusivuosi |
loppiainen |
kynttilänpäivä |
laskiainen |
Marian ilmestyspäivä |
palmusunnuntai |
kiirastorstai |
pitkäperjantai |
pääsiäinen |
helatorstai

helluntai |
Pyhän Kolminaisuuden päivä |
juhannus |
apostolien päivä |
kirkastussunnuntai |
mikkelinpäivä |
reformaation päivä |
pyhäinpäivä |
tuomiosunnuntai
Ortodoksisen kirkon kirkkovuosi
Jumalansynnyttäjän Neitseen Marian syntymä | 
Kunniallisen ja eläväksi tekevän Ristin ylentäminen | 
Jumalansynnyttäjän Neitseen Marian temppeliin tuominen |
Herramme Jeesuksen Kristuksen syntymä |
Teofania (loppiainen) |
Herramme Jeesuksen Kristuksen temppeliin tuominen |
Jumalansynnyttäjän Neitseen Marian ilmestys |
Herran ratsastus Jerusalemiin |
Herran Pääsiäinen, Kristuksen ylösnouseminen |
Herran taivaaseen astuminen |
Pyhän Kolminaisuuden päivä |
Herramme Jeesuksen Kristuksen kirkastuminen |
Jumalansynnyttäjän Neitseen Marian kuolonuneen nukkuminen
Serbialainen jouluateria.
Bramantino, Paimenten kunnioitus, noin 1500–1510.
Jouluseimi on etenkin Keski-Euroopassa yksi suosituimmista joulukoristeista.
Joulukatu Tanskassa.
Joulupukki mainoksessa vuodelta 1928.
Ruotsalaisen kuvittajan John Bauerin Joulupukki-teoksessa vuodelta 1912 tonttu ratsastaa lahjasäkkeineen joulupukin selässä.
Tampereen Vanha kirkko jouluasussa.
Vaaleaverikön rakkaus

| Vaaleaverikön rakkaus> Lásky jedné plavovlásky |
| --- | --- |
 Elokuvan Vaaleaverikön rakkaus (1965) alkuperäinen juliste.
Ohjaaja:  Miloš Forman
Käsikirjoittaja:  Jaroslav Papoušek Miloš Forman Ivan Passer
Tuottaja:  Rudolf Hájek Vlado Hreljanovic
Säveltäjä:  Evžen Illín
Kuvaaja:  Miroslav Ondříček
Leikkaaja:  Miroslav Hájek
Tuotantosuunnittelija:  Karel Černý
Pääosat:  Hana Brejchová Vladimír Pucholt Vladimír Mensík Ivan Kheil
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Tšekkoslovakia
Tuotantoyhtiö:  Filmové Studio Barrandov
Levittäjä:  Barrandov-elokuvastudiot Netflix
Ensi-ilta:   12. marraskuuta 1965
Kesto:  77 min
Alkuperäiskieli:  tšekki
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Tšekin elokuva-arkisto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaaleaverikön rakkaus (tšek. Lásky jedné plavovlásky) on Miloš Formanin ohjaama elokuva vuodelta 1965. Sitä pidetään yhtenä tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon keskeisistä elokuvista. Elokuva kertoo tarinan Andulasta, joka työskentelee kahdentuhannen muun nuoren naisen kanssa jalkinetehtaassa. Hän tutustuu tansseissa prahalaiseen pianistiin ja viettää tämän kanssa yön. Andula haluaa tavata Prahaan lähteneen miehen uudestaan, mutta kaikki ei suju toiveiden mukaan.
Tuotanto

Vaaleaverikön rakkaus on toinen Miloš Formanin kolmesta 1960-luvulla Tšekkoslovakiassa ohjaamasta elokuvasta. Elokuvan käsikirjoittivat yhdessä Formanin kanssa Ivan Passer ja Jaroslav Papoušek. Elokuvan idea tuli Formanin romanttisesta kohtaamisesta Prahassa tapaamansa tytön kanssa.
Elokuvassa näkyy kolmikon yhdessä kehittämä tapa lähestyä elokuvaa. Vaaleaverikön rakkaus on komedia, joka kertoo ympäröivästä yhteiskunnasta. Tarinan päähenkilöitä olivat tavalliset ihmiset, tehtaalla työskentelevät työläiset. Elokuva kuvattiin todellisilla paikoilla ja osa näyttelijöistä oli amatöörejä. Forman ja kuvaaja Miroslav Ondříček käyttivät osin dokumenttielokuvan ja cinéma véritén metodeja luodakseen tunteen tarinan ja tapahtumien autenttisuudesta. Vaikka yksittäiset repliikit saattavat olla improvisoituja, elokuva on silti tarkasti käsikirjoitettu. Miloš Formanin valitsi pääroolin esittäjäksi 17-vuotiaan Hana Brejchován, joka oli hänen silloisen vaimonsa ja suositun näyttelijän Jana Brejchován nuorempi sisko.
Juoni

Nuori Andula on töissä kahdentuhannen muun nuoren naisen kanssa jalkinetehtaassa. Pienessä kaupungissa on pula miehistä. Andula tutustuu tansseissa prahalaiseen pianistiin Mílaan ja viettää tämän kanssa yön. Andula haluaa tavata Prahaan lähteneen miehen uudestaan. Hän matkustaa myös Prahaan. Míla ei ole kotona, mutta tämän vanhemmat päästävät silti Andulan yöksi keittiöön. Kun Míla palaa kotiin, vanhemmat antavat nuoren miehen kuulla kunniansa. Andula kuuntelee viereisessä huoneessa itkien. Palattuaan takaisin tehtaan asuntolaan hän kertoo kuitenkin ystävälleen, että matka meni hyvin ja hänet otettiin vastaan sydämellisesti.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Hana Brejchová  | … |  Andula   |
|  Vladimír Pucholt  | … |  Milda   |
|  Vladimír Menšík  | … |  Vacovský   |
|  Ivan Kheil  | … |  Manas   |
|  Jiří Hrubý  | … |  Burda   |
|  Milada Ježková  | … |  Mildan äiti   |
|  Josef Šebánek  | … |  Mildan isä   |
|  Josef Kolb  | … |  Pokorný   |
|  Marie Salačová  | … |  Marie   |
|  Jana Nováková  | … |  Jana   |
|  Jarka Crkalová  | … |  Jaruska   |
|  Táňa Zelinková  | … |  tyttö   |
|  Zdena Lorencová  | … |  Zdena   |
|  Jan Vostrčil  | … |  eversti   |
|  Antonín Blažejovský  | … |  Tonda   |
Vastaanotto ja merkitys

Vaaleaverikön rakkautta pidetään yhtenä keskeisistä  tšekkoslovakialaisen elokuvan uuden aallon elokuvista. Esimerkiksi brittiläinen Ken Loach on maininnut elokuvan tärkeänä vaikuttajanaan. Vaaleaverikön rakkaus huomattiin heti julkaisunsa jälkeen myös Tšekkoslovakian ulkopuolella. Elokuva osallistui New Yorkin elokuvafestivaaleille ja Venetsian elokuvajuhlille. Se valittiin ehdolle sekä parhaan ulkomaisen elokuvan oscar-palkintoon että parhaan vieraskielisen elokuvan Golden Globe-palkintoon. Vuonna 2000 elokuva valittiin brittiläisen Empire-lehden kaikkien aikojen 100 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan listalle. The New York Timesin kriitikot valitsivat Vaaleaverikön rakkauden vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.