stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Autismi
Autisteille annetut virhediagnoosit

Monelle Kannerin oireyhtymäiselle on annettu Aspergerin oireyhtymän diagnoosi autismidiagnoosin sijaan.
Etenkin aktiivisten ja erikoisten alaryhmään kuuluvia autisteja luullaan helposti myös psyykkisesti sairaiksi. Muun muassa kansainvälisesti tunnettu autismiin erikoistunut psykologi Wendy Lawson sai nuorena virheellisen skitsofreniadiagnoosin autismidiagnoosin sijaan. Monelle muullekin autistille on annettu virheellinen skitsofreniadiagnoosi, koska he saattavat vaikuttaa oudoilta. Virhediagnoosin mahdollisuutta lisää se, että tautiluokituksen mukainen skitsofreniadiagnoosi voidaan antaa ”tunteiden epäsuhtaisuuden” sekä irrallisen tai hyppelehtivän puheen tai käytöksen perusteella, vaikkei henkilöllä esiintyisikään harha-aistimuksia, vainoharhaisuutta tai kokemuksia yliluonnollisista tapahtumista.
Lasten autismitutkimukseen liittyy edelleenkin (2024) suurta epävarmuutta eli virhediagnooseja tai diagnosoimatta jättämisiä tulee runsaasti.
Autismikirjon diagnoosiuudistus

Yhdysvaltalaisen DSM-tautiluokituksen uusimmassa versiossa Kannerin oireyhtymän diagnoosi on korvattu uudella kattodiagnoosilla Autismikirjon häiriö, joka kattaa myös Aspergerin oireyhtymän sekä tarkemmin määrittelemättömän laaja-alaisen kehityshäiriön (PDD-NOS), epätyypillisen autismin ja Hellerin taudin.
Uudet diagnostiset kriteerit tulivat Yhdysvalloissa käyttöön keväällä 2013. Uutta diagnoosiluokittelu on jaettu oireiden vakava-asteisuuden mukaan kolmeen eri vaikeusasteeseen. Tällaista skaala-ajattelua on kuitenkin kritisoitu keinotekoiseksi. Esimerkiksi Heta Pukin mukaan autismin kirjolaiset eivät sijoitu yksiulotteiselle janalle, jonka toisessa päässä olisivat syvimmin autistiset ja toisessa päässä lievimmin autistiset ihmiset, vaan autismin kirjo koostuu joukosta hyvin erilaisia vahvuuksien ja heikkouksien yhdistelmiä .
Uudistuksen tarkoituksena oli muun muassa poistaa diagnostinen sekaannus, joka johtui siitä, että PDD-NOS-diagnoosinimekkeen käyttö oli alkanut levitä yli virallisen käyttöaiheensa lääkäreiden alkaessa antaa sitä Asperger- ja autismidiagnoosien sijaan. Kriteeristöön tehtiin diagnoosiuudistuksessa myös aistiyliherkkyyksiä koskeva lisäys sekä poistettiin DSM-luokituksessa olleet sekaannusta aiheuttaneet erotusdiagnostiset määräykset.. Tulevaan kansainvälisen ICD-tautiluokituksen seuraavaan versioon aiotaan laatia yhdenmukaiset kriteerit uudistetun DSM-luokituksen kanssa.
Kansainvälinen autismiliike

Autistien oikeuksien liike on kiinnittänyt huomiota muun muassa siihen, että terveydenhuollossa käytetään edelleen stimmailun eli sensorismin kieltämisen ja aistiylikuormalle altistamisen kaltaisia epäeettisiä menetelmiä. Maailmalla on vietetty vuodesta 2005 lähtien vuosittaista Autistien oikeuksien päivää ja vuodesta 2008 lähtien myös YK:n alaista Maailman autismitietoisuuden päivää.
Autismi populaarikulttuurissa

Populaarikulttuurissa on käsitelty yhä enenevässä määrin autismia. Ensimmäinen elokuva, jossa esiintyi selvästi autistinen henkilö, oli Sademies. Elokuvan kehitysvammainen nimihenkilö omasi kehitysvammastaan huolimatta ilmiömäisen nopean päässälaskutaidon. Elokuvan käsikirjoittajaa inspiroineella Kim Peekillä ei ollut todellisuudessa matemaattisia lahjoja, mutta hänen muistinsa ja kykynsä hahmottaa visuaalisia kokonaisuuksia ja musiikkia olivat täysin ylivertaiset. Vaikka Peekin käyttäytymisessä olikin paljon autistisia piirteitä, hänellä ei ollut autismin kirjon diagnoosia, vaan hänen poikkeavuutensa liittyivät synnynnäistä aivojen epämuodostumaa aiheuttavaan FG-syndroomaan.
Mika Kaurismäen vuonna 2008 valmistunut Sonic Mirror -elokuva etsii autismin ja rytmin yhteistä kieltä muun muassa Sveitsissä kuvatussa kohtauksessa, jossa autistiset amatöörimuusikot soittavat nigerialaisen perkussioryhmän kanssa.
Autismi-sanan etymologia

Autismi-sana on johdettu muinaiskreikan itseä tarkoittavasta sanasta autos (αὐτός). Sveitsiläinen psykiatri Eugen Bleuler kehitti sanan vuonna 1916 kuvaamaan kontaktikyvyttömyyttä, omiin maailmoihin uppoutumista ja muita ihmisiä kohtaan tunnettua välinpitämättömyyttä. Sanaa alettiin käyttää 1940-luvulla kuvailemaan, miltä Kannerin oireyhtymään liittyvä käyttäytyminen vaikuttaa ulkoa päin tarkasteltuna.
Kirjallisuutta

Delacato, Carl H: Muukalainen keskuudessamme – autistinen lapsi; Kehitysvammaliitto, 1995; ISBN 9515801362
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Autismikirjon häiriön Käypä hoito-suositus
Autismikirjon häiriö uusimman DSM-5 luokituksen mukaan
Autism spectrum disorders : an epidemiological and clinical study (PDF)
Suomen Aspergeryhdistys
Autismi- ja Aspergerliitto
Autistic Self Advocacy Network (ASAN)
Autism-Europe
Puoltaja – avoimesti autismikulttuurista
Terveyskirjasto.fi – Autismi
Ylen Elävä arkisto: Palapelejä ja pieniä iloja (Inhimillinen tekijä -ohjelmasarjan haastattelussa autismikouluttaja Heta Pukki, kirjailija Eeva Poranen ja näyttelijä Pirkko Hämäläinen)
Autismin kirjon häiriöt ja muut neurologiset häiriöt
Autismi
HFA
LFA
Aspergerin oireyhtymä
Keskittymishäiriö
Touretten oireyhtymä
Dysfasia
Tämän lääketieteellistä aihetta käsittelevän artikkelin tarkoitus on tarjota vain yleistä tietoa aihepiiristä. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Korpela (Tuntematon sotilas)

Sotamies Korpela on hahmo Väinö Linnan romaanissa Tuntematon sotilas. Hän on kotoa haettu yli neljänkymmenen vuoden ikäinen nostomies, joka esiintyy kirjan loppupuolella.
Korpela saapuu konekiväärikomppaniaan kymmenen muun täydennysmiehen mukana neuvostoarmeijan suurhyökkäyksen alettua kesäkuussa 1944. Komppania on Laatokan koillispuolella vetäytymässä neuvostojoukkojen painostamana Syväriltä kohti Tarton rauhan rajaa ja kaikki käsiin saadut miehet tarvitaan rintamalle patoamaan päälle vyöryvää hyökkäystä. Kookas, tummaverinen, äyskivä ja kiroileva Korpela puhuu hämäläismurretta, mutta romaanin kertoja ei mainitse hänen tarkkaa kotipaikkaansa. Tulijoissa on Korpelan lisäksi kaksi yli 40-vuotiasta nostomiestä, jotka kaikki määrätään ajomiehiksi, ja kahdeksan alokasta, jotka ovat vain 19-vuotiaita, vuonna 1925 syntyneitä. Luutnantti Koskelan joukkue, joka on kärsinyt suurinta mieshukkaa, saa alokkaista neljä. Näistä romaanin kertoja mainitsee nimeltä kuitenkin vain Asumaniemen, muut jäävät tuntemattomiksi.
Korpela kuvataan antisosiaalisena ja katkerana ihmisenä. Hän on vihainen kaikkea ja kaikkia kohtaan ja osoittaakin sen melkein joka lauseessa. Erityisen kielteisesti hän suhtautuu lottiin ja ”Suomen herroihin”. Korpela kuitenkin pitää hevosista ja tulee niiden kanssa toimeen paremmin kuin ihmisten.
»Missä niitä saatanan luupäitä sitten on? Meinaan, konia taluttaan niin. Että Suomen herra saa rauhassa tehdä rahaa.»
»Saatana, mua ei tartte neuvoo. Minä oon ikäni hevosta ajanu. Älä neuvo minua saatana! Pidä vaan ittestäs huoli niin! Kyllä asia niin on!»
Korpelan suhtautuminen ja puhetapa pysyy samana, puhuipa hän esimiehille tai, kuten seuraavassa sitaatissa, apua häneltä pyytävälle lotalle, jonka polkupyörä on rikkoutunut:
»Ei tässä o ennenkän pyhänä sontaa ajettu. Saatana. Kyllä jämpti on niin.»
Korpelan ja jo aikaisemmin miehiltä solvauksia osakseen saaneen lotan kohtaaminen on yksi romaanin kohutuimmista tapahtumista.
Korpela joutuu palvelemaan majuri Lammion alaisena tämän johtaessa pataljoonan kuormaston vetäytymistä ja heidän välinsä kiristyvät nopeasti äärimmilleen. Korpelan juututtua hevosineen ojaan ilmahyökkäyksen aikana ja Lammion tullessa auttamaan häntä Korpela raivostuu, heittää ohjakset maahan ja vaatii Lammiolta siirtoa ”toiseen porukkaan”. Korpela saa surmansa yrittäessään pelastaa kuormahevosta vihollisen maataistelukoneiden tulituksen keskellä. Korpela sotkeutuu ohjaksiin, putoaa kärryiltä ja pillastunut hevonen raahaa häntä metsään. Perään juossut Lammio löytää ohjaksista irronneen, kuolevan Korpelan makaamasta selällään ja näkee ruumiin alta tulevan vahvan verivirran.
»Ampua sinäkin saatana! Ampua hyvin vaan! Ampua hyvin perkeleesti vaan kus kerran saat! Ettäs pääset mieliteostas. Saatana niin.»
Korpelaa näyttelee Edvin Laineen ohjaamassa Tuntematon sotilas -elokuvassa (1955) Topi Kankainen, Rauni Mollbergin versiossa (1985) Risto Salmi ja Aku Louhimiehen ohjaamassa vuoden 2017 elokuvassa Mikko Kouki.
Sirkka-Liisa Konttinen

Sirkka-Liisa Konttinen vuonna 2018.
Sirkka-Liisa Konttinen (s. 1948 Myllykoski, Sippola) on suomalainen valokuvaaja, joka on työskennellyt Britanniassa 1960-luvulta lähtien.
Elämä ja ura

Konttinen halusi nuorena opiskella valokuvausta, mutta se ei 1960-luvulla ollut mahdollista Suomessa. Hän yritti päästä Yleisradion kursseille, mutta häntä pidettiin liian nuorena, ja hänelle sanottiin, että “mene ensin maailmalle ja tule sitten takaisin”. Konttinen noudatti neuvoa ja lähti venäläisellä laivalla Lontooseen, mutta jäi sille tielleen. Hän opiskeli vuodesta 1968 lähtien elokuvaa Lontoon Regent Street Polytechnicissä, joka on nykyään nimeltään Westminsterin yliopisto. Hän tutustui vanhempiin opiskelijoihin, jotka olivat perustamassa valokuvaan ja elokuvaan keskittyvää Amber-kollektiivia. Kollektiivi asettui Pohjois-Englantiin Newcastleen, jonne Konttinen siirtyi vuonna 1969.
Amber-kollektiivi asettui Newcastleen tallentamaan työväenluokan elämää tilanteessa, jossa alue oli suuressa murroksessa, kun suuri määrä työpaikkoja tehtaissa, kaivoksissa ja telakoilla oli katoamassa. Konttinen asui vuodesta 1969 Newcastlen Bykerissa ja kuvasi ja haastatteli alueen talojen asukkaita seitsemän vuotta, kunnes hänen oma asuintalonsa purettiin. Tuloksena syntyi kirja Byker, jossa hän kuvaa inhimillistä lämpöä ilottomassa ympäristössä.
Vuonna 1980 hänestä tuli Kiinan kulttuurivallankumouksen jälkeen ensimmäinen valokuvaaja, jonka kuvia British Council on asettanut näytteille Kiinassa.
Konttisen seuraava hanke oli kuvata North Shieldsissä tanssikoulua käyviä tyttöjä sekä heidän äitejään ja tanssikouluja. Hän julkaisi kuvia teoksessa Step by Step. Step by Step toimi innoittajana Billy Elliot -elokuvalle, jonka käsikirjoittaja Lee Hall on mm. sanonut, että "Melkein jokainen kohtaus Billy Elliotista oli saanut vaikutteita Step by Stepistä [...] sillä jokaisella suunnittelutiimin jäsenellä oli oma kopionsa." Konttinen kuvasi myös kolme vuotta Seahamin ja Hartlepoolin välistä rantaa, ja kuvista syntyi sarja "Coal Coast".
2000-luvulla Konttinen palasi Bykeriin ja kuvasi sarjan värikuvia, jotka sai nimen Byker Revisited. 1970-luvulla rakennettu uusi lähiö oli tuolloin jo päässyt ränsistymään. Newcastleen saapui tuohon aikaan turvapaikanhakijoita 31 maasta. Samoihin taloihin oli sijoitettu myös työttömiä. Vaikka kitkaa näiden kahden ryhmän välillä olikin, Konttinen sanoo, että vähiten ongelmia oli siellä, missä nämä kaksi ryhmää asuivat yhdessä. Konttinen oli myös itse mukana maahanmuuttajien tukitoiminnassa.
Yksityiselämä

Konttinen meni Englannissa naimisiin ja sai tyttären. 1990-luvun alussa hän kärsi identiteettikriisistä ja muutti perheineen vuodeksi Suomeen.
Näyttelyt

"Documents of the North East" (Graham Smithin, James Cleetin ja Robert Carlingin kanssa). Side Gallery (Newcastle), 1977.
"Photographs from the Beaches" (Markéta Luskačován kanssa). Side Gallery (Newcastle), 1978.
"North Tyneside" (Isabella Jedrzejczykin, Markéta Luskačován ja Graham Smithin kanssa). Side Gallery (Newcastle), 1981.
"Byker". Side Gallery (Newcastle), 1983.
"Cedarwood Woman". Side Gallery (Newcastle), 1988.
"Step by Step". Side Gallery (Newcastle), 1989; kiertonäyttely, 1990, 1992.
"The Writing in the Sand". Side Gallery (Newcastle), 1991; kiertonäyttely 1993.
"Dream On" (Steve Conlanin ja Richard Grassickin kanssa). Side Gallery (Newcastle), 1992.
"My Finnish Roots". Side Gallery (Newcastle) ja kiertonäyttely, 1993, 1994.
"Quayside" (Graham Smithin kanssa). Side Gallery (Newcastle) ja kiertonäyttely, 1993.
"Writing in the Sand". Side Gallery (Newcastle), 2000.
"Coalfield Stories" (group). Side Gallery (Newcastle), 2002–2003.
"Coal Coast". Baltic Centre for Contemporary Art (Gateshead), 2003.
"Coalfield Stories" (John Daviesin ja Simon Norfolkin kanssa). Photofusion, London, 2005–2006.
"Byker Revisited". Side Gallery (Newcastle), 2009.
Palkinnot ja tunnustukset

Melbournen elokuvajuhlien pääpalkinto (1992) elokuvasta The Writing in the Sand.
Prix du Documentaire, Cinéma du Réel, Pariisi (1992) elokuvasta The Writing in the Sand
Konttisen valokuvia Koillis-Englannista vuosilta 1969–2009 ja Amberiin liittyviä elokuvia liitettiin toukokuussa 2011 yhtenä kahdestakymmenestä esineestä ja kokoelmasta Britannian Memory of the World -luetteloon.
Teokset

Byker. London: Jonathan Cape, 1983. ISBN 0224021095. Newcastle: Bloodaxe Books, 1985. ISBN 0906427908. (englanniksi)
Step by Step. Newcastle: Bloodaxe Books, 1989. ISBN 1852240598. (englanniksi)
Writing in the Sand: On the Beaches of North East England. Stockport: Dewi Lewis, 2001. ISBN 1899235973. (englanniksi)
Écrit dans le sable: sur les plages du Nord-Est de l'Angleterre. Paris: Schultz, 2000. ISBN 9187370301. (ranskaksi)
Skrivet i sanden: på sandstränderna i nordöstra England. Stockholm: Schultz Forlag, 2000. ISBN 9187370263. (ruotsiksi)
Hiekkaan kirjoitettu: Koillis-Englannin rannoilla. Oulu: Kustantamo Pohjoinen, 2000. ISBN 9517493401.
The Coal Coast. Newcastle: Amberside, 2003. ISBN 0951205811. (englanniksi)
Byker Revisited. Newcastle: Northumberland University Press, 2009. ISBN 9781904794424. (englanniksi)
Cyril M. Kornbluth

Cyril M. Kornbluth eli C. M. Kornbluth (2. heinäkuuta 1923, New York – 21. maaliskuuta 1958, Waverly) oli yhdysvaltalainen tieteiskirjailija. Hän kuului Futurians-ryhmään, jonka muita jäseniä olivat muun muassa Isaac Asimov sekä Frederik Pohl, jonka kanssa Kornbluth kirjoitti useita novelleja ja romaaneja. Ryhmän jäsenet kirjoittivat ja toimittivat tieteiskertomuksia Astonishing Stories ja Super Science Stories -lehtiin.
Kornbluth alkoi kirjoittaa tieteiskertomuksia jo teini-ikäisenä, ja suuri määrä hänen kirjoittamiaan tieteistarinoita julkaistiin vuosina 1940–1942. Ensimmäinen Kornbluthilta julkaistu tarina oli ”Stepsons of Mars", joka julkaistiin vuoden 1940 Astonishing Stories -lehden huhtikuun numerossa. Kornbluth oli kirjoittanut tarinan yhdessä Harry Dockweilerin ja Richard Wilsonin kanssa. Kornbluthin ensimmäinen yksin kirjoittama tarina julkaistiin Super Science Stories –lehden vuoden 1940 toukokuun numerossa nimimerkillä S. D. Gottesman.  Kornbluth kirjoitti yhteensä 20 erilaisella salanimellä – muun muassa  S.D. Gottesman, Cecil Corwin, Simon Eisner, Jordan Park ja Cyril Judd.
Toinen maailmansota keskeytti Kornbluthin kirjailijan uran. Kornbluth palveli toisessa maailmansodassa kiväärimiehenä. Sodan jälkeen hän alkoi työskennellä lehtimiehenä, ja hän pääsi myös opiskelemaan Chicagon yliopistoon. Kornbluth palasi tieteistarinoiden pariin vuonna 1947, käyttäen tällä kertaa omaa nimeään. Hän saavutti pian mainetta loistavana novellien kirjoittajana. Kornbluthin taitavasti kirjoittamat kertomukset saivat erityistä kiitosta visionäärisyydestään ja yhteiskunnallisista näkemyksistään. Kornbluth suhtautui hyvin kriittisesti tarinoihin, joissa tiede esitettiin ihmiskunnan lopullisena pelastajana. Sen sijaan hän tarkasteli yhteiskunnan sosiaalisia rakenteita ja uhkia, jotka valloilleen päässyt huipputeknologia voisi aiheuttaa. Kornbluth kuoli sydänkohtaukseen vain 35-vuotiaana.
Suomennetut teokset

Avaruuden kauppamiehet (The space merchants), Frederik Pohl & C. M. Kornbluth, suomentanut Ari Koskinen, Helsinki: WSOY 1975 ISBN 951-0-07139-0
Venuksen ihanat kukkulat (The Marching Morons) Radiokuunnelma Yle Areena, Ylelle dramatisoinut Pertti Nieminen 1968
Korian rautatieasema

Korian rautatieasema (ent. Kymi, ruots. Kymmene) sijaitsee Lahti–Kouvola-radan varrella Korialla, Kouvolan Elimäellä. Asema sijaitsee noin kuusi kilometriä Kouvolasta Lahden suuntaan. Asemalla pysähtyy lähijunat O Lahdesta Kouvolaan ja Z Helsingistä Kouvolaan. Lähijunavuoroja on arkisin kahdeksan kumpaankin suuntaan. Lahdesta Kouvolaan kulkevat junat pysähtyvät raiteella yksi, ja Kouvolasta Lahteen kulkevat junat raiteella kaksi.
Asema avattiin vuonna 1870 Hämeen ja Anjalan välisen maantien risteykseen, ja alkuvuosina sen nimenä oli Kymi. Alkuperäinen asemarakennus rakennettiin Knut Nylanderin tyyppipiirustusten mukaan, ja sitä laajennettiin myöhemmin kahteen otteeseen. Tavaraliikenne oli alkuvuosina vilkasta Kuusankosken ja Kymijoen alajuoksun tehdaiden ansiosta, ennen Kotkan ja Kuusankosken ratojen valmistumista. Myöhempiin käyttäjiin lukeutui muun muassa Korian varuskunta, ja sotavuosina asemalta kulki myös yhdysrata Voikkaalle.
Henkilöliikenteen pysähdykset Korialla lopetettiin vuonna 1971, mutta ne palautettiin vuonna 1979, joskaan miehitystä ei enää tullut. Vanha asemarakennus purettiin vuonna 1995 alikulkutunnelin tieltä, ja viereen valmistui samana vuonna uusi, pienempi liikennepaikkarakennus. Ratapiha purettiin ja laiturit uusittiin vuonna 2009 rataosan perusparannuksen yhteydessä. Liikennepaikkarakennus purettiin loppukesällä 2015. Aseman eteläiselle laiturille rakennettiin ennen vuoden 2019 asuntomessuja puinen, Aalto-yliopiston puuarkkitehtuurin opiskelijoiden suunnittelema odotuskatos.
Kuvia

Asemarakennus vuonna 2007.
Pirjo Koppi

Pirjo Koppi (s. 1975) on suomalainen floristimestari. Koppi valmistui floristimestariksi 2000 ja sitä ennen floristiksi 1995.
Kansainväliseen tunnettavuuteen floristisella alalla hän nousi saavutettuaan toisen sijan nuorten kukkasitojien Euroopan mestaruuskilpailuissa (Euro Fleurs, Essen, Germany) 2000, jotka pidettiin IPM-messujen yhteydessä Saksan Essenissä. Sen jälkeen Koppi on kilpaillut monissa kotimaisissa ja kansainvälisissä kukkasidontakilpailuissa hyvällä menestyksellä. Hän saavutti kukkasidonnan maailmanmestaruuskilpailujen pronssimitalin Berliinissä 2015 sekä kukkasidonnan Euroopan mestaruuskilpailujen kolmannen sijan Genovassa 2016. Kukkasidonnan Suomen mestaruuden Koppi voitti 2007.
Koppi työskentelee omassa yrityksessään Floristimestari Pirjo Koppi. Toimialalana maailmanlaajuisesti ovat kukkasidontanäytökset, kurssit ammattilaisille ja kuluttajille, hääkimput ja juhlakoristelut, kukkasidontakilpailujen tuomarointi, ammattitutkintojen arviointi, floristiset projektit.
Palkinnot

| --- | --- |
 2016 World Flower Show, Japani, pronssi  2016 Europa Cup, Genova, 3. Sija  2015 Fleurop- Interflora World Cup, Berliini, 3. sija  2014 Kukkasidonnan Suomen mestaruuskilpailut, Oulu: 2. sija.  2014 Florarte Competition, San Pietro in Lama, Italia 2. sija. Team: Pirjo Koppi & Tiina Koskinen  2013 Tivoli Blomster Show, Kööpenhamina, Tanska, 3. sija  2013 International Designer of the Year (Fusion Flowers) 3 pronssi palkintoa  2012 International Designer of the Year (Fusion Flowers) 1 pronssi palkinto  2011 Kaunein Morsiuskimppu –kilpailu, Helsinki 1.sija  2011 International Floral Art Competition, Bugnara, Italia, 1. sija. Team: Pirjo Koppi & Tiina Koskinen  2011 International Designer of the Year (Fusion Flowers) 2. sija  2010 Kukkasidonnan Suomen mestaruuskilpailut, Mikkeli: Senior 2. sija  2010 International Designer of the Year (Fusion Flowers) 1. sija  2010 International Floral Art Competition, Pescara, Italia 1. sija. Team: Pirjo Koppi & Tiina Koskinen  2009 Kukkasidonnan Suomen mestaruuskilpailut: 3. sija.  2009 Tallinn Florist Cup: 3. sija  & paras ulkomainen kilpailija  2008 International Floral Art Competition, Francavilla al Mare Italia 1. sija. Team Pirjo Koppi & Tiina Koskinen  2007 Kukkasidonnan Suomen mestaruus, Rajamäki, 1. sija :  2007 International Floral Art Competition Francavilla al Mare Italia 1. sija. Team Pirjo Koppi & Tiina Koskinen  2006 July Cup, Tanska 3. sija. Team Pirjo Koppi & Tiina Koskinen  2005 Kukkasidonnan Suomen mestaruuskilpailut, Kangasniemi, 2. sija  2005 Helsinki Open Flower Design Competition, Helsinki, 2. sija  2005 Kultainen Korona kukkasidontakilpailu 3. sija  2004 Kultainen Korona kukkasidontakilpailu 2. sija  2004 Kukkasidonnan Suomen mestaruuskilpailut 3. sija  2004 Grand Deco International Flower Design Competition, Viro 1. sija  2003 Kukkasidonnan Suomen mestaruuskilpailut, Seniori 2. sija  2003 Helsinki Piirinmestaruuskilpailut, Helsinki, 2. sija  2001 Kukkasidonnan Suomen mestaruuskilpailut,Tampere, 3. sija  2001 Helsinki Piirinmestaruuskilpailut, Helsinki, 2. sija  2000 Euro Fleurs, Essen, Saksa, 2. sija  1998 Kultainen Korona kukkasidontakilpailu, Lepaa 3. sija  1997 Kukkasidonnan Suomen mestaruuskilpailu, Jyväskylä, Juniori 3. sija  1997 Helsinki Piirinmestaruuskilpailut ,Helsinki, Juniori 2. sija  1996 Kultainen Korona, Lepaa, Juniori 3. sija
Koulutus

2017 Merkonomi, Liiketalouden perustutkinto
2014 Näyttötutkintomestari
2013 Kansallinen Tuomari FLORINT / Suomen Kukkakauppiasliitto ry
2008 Suomen Kukkakauppiasliiton tuomarikoulutus
2007 Kansainvälinen tuomarikoulutus /FLORINT
2005 Suomen Kukkakauppiasliiton Kukkasidonnan opettaja
2004 Ylioppilastutkinto
2000 Floristimestarin Erikoisammattitutkinto
1995 Floristin Ammattitutkinto
Huomionosoitukset

2017 Vuoden Mestari, Helsingin Mestarikilta ry.
2016 Kultainen ansiomerkki, Suomen Kukkakauppiasliitto ry.
2015 Vuoden jäsen, Interflora -Suomi ry.
2014 Hopeinen yrittäjäristi, Suomen Yrittäjät.
2014 Vuoden Kukkakauppiasyrittäjä, Suomen Kukkakauppiasliitto ry.
2010 Vuoden Floristi, Suomen Kukkakauppiasliitto ry.
2007 Hopeinen ansiomerkki, Suomen Kukkakauppiasliitto ry.
Julkaisut

2014 Beautification With Floral Jewellery- kukkakorukirja. Pirjo Koppi. ISBN 978-952-93-4609-7
Julkaisut > Mukana seuraavissa julkaisuissa

Crafter`s Secret VOL.2, FLOOS 2017, ISBN 978-84-697-5733-8
International Floral Art 16/17, Stichting Kunstboek.ISBN 978-905-85-6541-9
Formidable Flortists, Lannoo, 2015. ISBN 978-940-14-2541-4
International Floral Art 14/15, Stichting Kunstboek.ISBN 978-905-85-6466-5
International Floral Art 12/13, Stichting Kunstboek. ISBN 978-905-85-6395-8
My Generation, 2008, SODO Publishing Co.Ltd.
Kaunista Kukilla, Helmi kustannus 2008. ISBN 978-951-55-6135-0
Aiheesta muualla

Pirjo Kopin kotisivut
Pirjo Ylen aamutv:ssä
Ylen juttu morsiuskimpuista
Helsingin Sanomien artikkeli MM-pronssista
Hart Crane

Hart Crane (21. heinäkuuta 1899 – 27. huhtikuuta 1932) oli yhdysvaltalainen runoilija. Hän kirjoitti modernistista tai romanttista, vaikeaa ja huoliteltua runoutta. Esimerkiksi kriitikko Harold Bloom on nimennyt hänet ”henkilökohtaiseksi suosikkirunoilijakseen”.
Kristiina Korkeakoski-Väisänen

| Kristiina Korkeakoski-Väisänen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1951 (ikä 73–74)
Kansalaisuus:  Suomi
Koulutus ja ura
Instituutti:  Turun yliopisto
Tutkimusalue:  arkeologia
Kristiina Korkeakoski-Väisänen (s. 1951) on suomalainen arkeologi. Hän työskenteli Turun yliopistossa arkeologian oppiaineen assistenttina vuodesta 1982 ja tämän jälkeen arkeologian lehtorina eläköitymiseensä saakka vuonna 2016.
Julkaisuja

Korkeakoski-Väisänen, Kristiina: ”Manner-Suomen viikinki- ja ristiretkiajan rannerenkaat ja niiden ornamentiikka.  Armband från vikinga- och korstågstid på Finlands fastland och deras ornamentik”, Karhunhammas 5.  (Suomalaisen ja vertailevan arkeologian pro gradu -tutkielma, maaliskuu 1980)  Turku:  Suomalainen ja vertaileva arkeologia, Turun yliopisto, 1981.  ISBN 951-642-077-X
Aiheesta muualla

Trötschkes, Rita: Maanviljelyn alkutaival Yle Oppiminen. 7.2.2012 / päiv. 5.3.2013. Viitattu 23.7.2021. sisältää Kristiina Korkeakoski-Väisänen videohaastattelun.
Aikakausien kerrostumia (Kristiina Korkeakoski-Väisänen) Aurora UT Online Julkaistu 16.1.2009, päivitetty 3.2.2009 (Arkistoitu linkki)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)