stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pitkäpyrstöorneero
Levinneisyys

Pitkäpyrstöorneeroa tavataan Perussa. Lajin populaatioksi arvioidaan 1 000–2 499 yksilöä. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi, koska sen populaatio on pieni ja sen tiedetään esiintyvän vain muutamilla paikoilla.
Karismaattinen johtajuus

Karismaattinen johtajuus tai karismaattinen auktoriteetti on sosiologi Max Weberin luoma käsite, jolla tarkoitetaan johtajuutta, joka perustuu yksilön erityiselle pyhyydelle, sankaruudelle tai poikkeukselliselle luonteelle ja hänen esittämälleen tai siunaamalleen järjestykselle. Karismaattinen johtajuus on yksi kolmesta Weberin määrittelemästä johtajuuden tyypistä, jotka muut ovat perinteinen johtajuus ja rationaalis-legaalinen johtajuus. Termi on yleisessä käytössä sosiologien piirissä.
Johtamisen ja organisaatioiden alalla Bassin transformationaalisen johtajuuden teorian mukaan karismaattiset johtajat inspiroivat seuraajiaan ja tarjoavat heille idealisoidun esimerkin. Steyrerin mukaan monenlaista karismaattisesta johtajuudesta voidaan tunnistaa eri muotoja: paternalistista, sankarillista, majesteetillista ja missionääristä karismaattista johtajuutta.
Tawast

Tawast-aatelissuvun vaakuna
Tawast tai Tavast on suomalainen aatelissuku. Nimi Tawast tai Tavast on ollut usean hämäläisen suvun nimenä. Aatelissuvulla ei ole mieslinjassa tunnettua yhteyttä keskiaikaiseen Tavast-sukuun.
Nimellä Tawast aateloitiin alkujaan vuonna 1582 linnanpäällikkö Arvid Henrikinpoika Tavast, joka oli vanhaa hämäläistä sukua Hauhon Kokkalasta. Hänen isänsä nimi oli Kaas, eikä tiedetä miksi hän alkoi käyttää nimeä Tavast. Ruotsin ritarihuoneen järjestäytyessä vuonna 1625 hänen sukunsa sai arvalla numeron 64 aatelissukujen joukossa. Tämä suku kuitenkin sammui mieslinjalta vuonna 1731.
Nykyinen Tawast-suku polveutuu 1500-luvun puolivälissä Lempäälän Hietaniemen tilan omistaneesta Henrik Jönsinpojasta, jonka suku vaikutti porvareina Turussa. Vuonna 1765 Ruotsin aateliin hyväksyttiin tähän sukuun kuulunut luutnantti Carl Johan Tawast sisaruksineen ja he saivat käyttöönsä aiemmin sammuneen Tawast-suvun nimen ja numeron 64, sillä heidän virheellisesti oletettiin kuuluneen siihen. Samaten hyväksyttiin myös Kerimäen Hannolanpellosta olleen vääpeli Christoffer Tawastin (k. 1742) jälkeläiset, joiden katsotaan olleen edellisten kanssa samaa sukua. Suomen ritarihuoneen järjestäytymisen yhteydessä 1818 tämä uusi Tawastin suku liitettiin Suomen aateliin aatelisena sukuna numero 3. Sukuun kuulunut kenraali Johan Henrik Tawast korotettiin Ruotsissa vuonna 1802 vapaaherraksi ja 1818 kreiviksi, mutta koko turkulainen sukuhaara sammui hänen kuollessaan Ruotsissa vuonna 1841. Suku jatkui kuitenkin vielä kerimäkeläisestä haarasta, johon nykyään Suomessa elävät Tawastit kuuluvat. Sen uusia sukuhaaroja on liitetty Suomen ritarihuoneelle vielä 1900-luvun jälkipuoliskon aikana.
Sukuun kuulunut Herman Berndt Tawast sai Venäjän keisarilta vuonna 1830 oikeuden muodostaa oman aatelissukunsa nimellä Stålarm-Tawast, sillä tuolloin vallinneen virheellisen käsityksen vuoksi Tawastien oletettiin olleen sukua Ruotsin vallan aikaiselle Stålarmin mahtisuvulle. Stålarm-Tawastin suku esiteltiin Suomen ritarihuoneelle samana vuonna aatelisena sukuna numero 189, mutta se sammui mieslinjalta vuonna 1880. Samaa alkuperää nykyisen Tawastin suvun kanssa ovat lisäksi 1664 aateloitu Tawasténin ja 1687 aateloitu Tawaststjernan suku, joiden kantaisät olivat myös 1500-luvulla eläneen Henrik Jönsinpojan jälkeläisiä.
Suvun jäseniä

Torsten Tawast (1685–1750), suomalainen sotilas, Henrik Tawastin poika
Carl Johan Tawast (1724–1778), Torsten Tawastin poika
Magnus Fredrik Tawast (1728–1789), suomalainen ammattisotilas, Torsten Tawastin poika
Torsten Tawast (1752–1823), muonituskomissariaatin intendentti, Johan Henrik Tawastin veli
Johan Henrik Tawast (1763–1841), kreivi, diplomaatti ja kenraali, Magnus Fredrik Tawastin poika
August Leonidas Tawast (1835–1877), upseeri ja valtiopäivämies
Fredrik Kristoffer Tawast (1848–1905), virka- ja valtiopäivämies
Hjalmar Edvard Tawast (1880–1952), apteekkari, valtiopäivämies
Saima Tawast-Rancken (1900–1983), lääkäri, fysioterapian kehittäjä ja professori
Afrikanpingviini
Aiheesta muualla

Zidan, Aishi: Afrikanpingviinit pulassa ilmastonmuutoksen ja liikakalastuksen vuoksi – pienemmät eivät löydä enää ruokaa Yle Uutiset.  9.2.2017.
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Jackass_penguin
Käännös suomeksi
Lampaanliha

Lampaan kotletteja.
Lampaanruho.
Lampaanliha on aikuisesta lampaasta tai nuoresta lampaasta eli karitsasta saatavaa, syötäväksi tarkoitettua lihaa. Lammas on suosittua etenkin pääsiäisruokana monissa maissa. Suosittuja lammasruokia ovat muun muassa lampaanpaisti ja lampaanviulu.
Lampaanlihaa syötiin vuonna 2011 Suomessa asukasta kohti 600 grammaa. Vuonna 2011 lampaanlihaa tuotettiin Suomessa 900 000 kg.
Karitsat teurastetaan Suomessa useimmiten 3–8 kuukauden ikäisinä. Kuukauden tai kahden ikäistä karitsaa kutsutaan juottokaritsaksi.
Lampaan ruhon osat

Lampaan ruhon osia ovat:
etuselkä, rasvaista ja paljon luuta sisältävää
rinta, lihassa kellertävää rasvaa ja sidekudosta
lapa, selvä marmorointi, luun ympärillä sidekudos ja ulkopinta on rasvaista
kaula, kellertävää rasvaa pinnassa, liha kauttaaltaan marmoroitunut
kyljysselkä eli satula, hieman marmorointia
kylki
paisti, kosteaa ja vähärasvaista
reisi, vähärasvaista, jonkin verran marmorointia, sidekudosta
potka, paljon sidekudosta
Kaula, rinta, reisi, lapa ja jotkut osat selästä sekä paisti sopivat uunissa kypsentämiseen ja jotkut osat selästä ja luuton reisi sopivat grillaukseen. Potka sopii padassa kypsennettäväksi. lisäksi rinta, potka, lapa ja jotkut osat selästä sopivat hauduttamalla kypsennettäviksi.
Ravintosisältö

Rasvaisen lampaanlihan keskimääräinen perusravintoainesisältö 100 grammaa kohti Finelin mukaan:
| Ravintoaine | Määrä / 100 g |
| --- | --- |
Proteiini: 16,3 g
Rasvahapot: 15,2 g
- yksittäistyydyttymättömät: 6,4 g
- monityydyttymättömät: 0,7 g
- tyydyttyneet: 8,1 g
Kelvän laiturivaihde

Kelvän laiturivaihde (lyhenne Kel., ratakm 694, 963) on lakkautettu rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosalla Joensuu–Kontiomäki. Liikennepaikka sijaitsi lakkauttamishetkellä Lieksan kaupungissa, tätä aiemmin Pielisjärven kunnassa.
Kelvän kylän ja lähialueiden tarpeisiin rakennettu laiturivaihde koostui laiturista ja Thure Hellströmin suunnittelmasta jugend-tyylisestä laiturirakennuksesta. Kiusanmäki rakennettiin laiturivaihteeksi vuonna 1907. Miehitys päättyi vuonna 1976 ja henkilöliikenne 1990. Liikennepaikkana Kelvä lakkautettiin vuonna 2005. Laiturirakennus pysyi kuitenkin pitkään valtion omistuksessa, mutta Senaatti-kiinteistöt pani laiturirakennuksen myyntiin syksyllä 2014. Kelvän laiturirakennus kuuluu valtakunnallisesti merkittäviin kulttuuriympäristöihin.
Kansojen liiga 2024–2025

Kansojen liiga 2024–2025 on kansainvälisen jalkapalloturnauksen Kansojen liigan neljäs kausi. Kansojen liigaan osallistuu 54 UEFA:n jäsenmaiden maajoukkuetta. Kansojen liigan lohkovaihe pelataan syyskuusta marraskuuhun 2024.
Joukkueet

Kaikki 54 UEFA:n jäsenmaata voivat osallistua Nations Leagueen. Joukkueet jaetaan neljään ”liigaan” (16 joukkuetta Liiga A:ssa, 16 joukkuetta Liiga B:ssä, 16 joukkuetta Liiga C:ssä ja 6 joukkuetta Liiga D:ssä).
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  Liiga A Lohko 1  Portugali   Kroatia   Puola   Skotlanti Lohko 2  Italia   Ranska   Belgia   Israel Lohko 3  Saksa   Alankomaat   Unkari   Bosnia ja Hertsegovina Lohko 4  Espanja   Tanska   Serbia   Sveitsi     |  Liiga B Lohko 1  Tšekki   Georgia   Albania   Ukraina Lohko 2  Kreikka   Englanti   Irlanti   Suomi Lohko 3  Norja   Itävalta   Slovenia   Kazakstan Lohko 4  Turkki   Wales   Islanti   Montenegro     |  Liiga C Lohko 1  Ruotsi   Slovakia   Viro   Azerbaidžan Lohko 2  Romania   Kosovo   Kypros   Liettua Lohko 3  Valko-Venäjä   Bulgaria   Pohjois-Irlanti   Luxemburg Lohko 4  Pohjois-Makedonia   Latvia   Armenia   Färsaaret     |  Liiga D Lohko 1  Gibraltar   San Marino   Liechtenstein Lohko 2  Moldova   Malta   Andorra  |
Tuukka Sarkkinen

Tuukka Sarkkinen (s. 1. marraskuuta 1999) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavaa Kempeleen Kiriä, jonka kanssa teki lokakuussa 2024 kaksivuotisen sopimuksen. Kaudella 2015 Superpesiksessä debytoinut Sarkkinen on 28.7.2018 mennessä pelannut 52 Superpesiksen runkosarjaottelua, joissa on lyönyt kaksi kunnaria ja kolme tavallista juoksua, tuonut 14 juoksua ja lyönyt 66 kärkilyöntiä.
DSD

DSD voi tarkoittaa seuraavia:
Direct Stream Digital, äänikoodausmuoto
Duales System Deutschland
Defence Signals Directorate, tiedustelupalvelu
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”DSD”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Kirkonkylä (Lehtimäki)

| Kirkonkylä |
| --- | --- |
 Kirkonkylä
 Koordinaatit: 62°47.522′N, 23°55.420′E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Etelä-Pohjanmaa
Kunta:  Alajärvi
Entinen kunta:  Lehtimäki
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2007):  280
Postinumero:  63510
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lehtimäen kirkonkylä on kylä entisessä Lehtimäen kunnassa nykyisessä Alajärven kaupungissa. Kirkonkylä sijaitsee entisen kunnan keskustaajamasta Keskikylästä etelään noin kolmen kilometrin päässä. Kirkonkylällä risteävät Kantatie 68, Seututie 697 sekä Yhdystie 7060. Kylän alueita ovat muun muassa Pappila, Nevanperä, Soukanperä ja Niemelänperä. Kirkonkylässä asuu 280 ihmistä (2007).
Lehtimäki oli yksi niistä kunnista, joiden kirkonkylä ei ollut kunnan hallinnollinen keskus taikka kunnan suurin taajama. Lehtimäellä kunnan keskus oli Keskikylä. Nykyään Lehtimäen kirkonkylä ei muodosta omaa taajamaansa. Vuoden 1995 taajamarajauksessa Lehtimäen kirkonkylän taajamassa asui 211 ihmistä.
Kylän merkittävin nähtävyys ja palvelu on Lehtimäen puukirkko ja sen yhteydessä sijaitseva mäen rinteessä oleva hautausmaa ja sankarihaudat. Kirkonkylän kantatien varrella oleva asutus kuuluu Lehtimäen mäkiasutusalueeseen, joka on valtakunnallisesti merkittävä maisema-alue.
Maantiede

Kirkonkylä rajoittuu pohjoisessa Lehtimäen Keskikylään, idässä Rannankylään, lännessä Kuortaneen kuntaan ja idässä Alavuden kaupunkiin entisen Töysän kunnan alueeseen.
Kirkonkylällä sijaitsee aivan Kuortaneen rajalla seututien varrella suojeltu Heininevan suoalue, joka ulottuu tien molemmille puolille. Suojelualuetta on noin 37 hehtaaria.
Kylän vesistöjä ovat Soukkajärvi, Iso Soukkajärvi, Valkealampi ja Kangaslampi.
Nähtävyydet ja palvelut

Kirkon lisäksi kylällä sijaitsee Kirkonkylän risteyksestä kolme kilometriä länteen Kuortaneelle päin Valkealammen matkailu- ja hiihtokeskus. Valkealammen alueella on mahdollista muun muassa hiihtää, pyöräillä ja patikoida. Maastoreitti kulkee Jäkälämäkeen Kuortaneen ja Alavuden Töysän rajalle asti. Valkealammella sijaitsee myös uimaranta ja huhtikuussa 2021 avattu ravintola Valkealampi. Myös Kangaslammen rannalla on uimapaikka.
Kylässä toimii edelleen itsenäinen K-kauppa Kesäniemi (entinen K-extra) kirkon lähettyvillä kantatien varrella.
Nähtävyydet ja palvelut > Muut nähtävyydet

Murtolammin vanha hautausmaa
Kirkonkylän nuorisoseura
Tapahtumat

Valkealammen alueella käydään kesäkuussa 2021 pyöräsuunnistuksen MM-kilpailun keskimatkan osakilpailu. Kilpailua käydään myös Kuortaneella ja Seinäjoella.
Aiheesta muualla

Kesäniemen kaupan Facebook-sivusto
Haapalahti

Haapalahti on Joensuun kylä entisen Enon kunnan alueella. Se sijaitsee viiden kilometrin päässä Lieksan rajasta. Enon kirkonkylälle on matkaa 23 kilometriä, Uimaharjuun 13 kilometriä ja Joensuuhun 55 kilometriä. Haapalahti on Pielisen lahti.
Asukkaita on vajaat 200, talouksia noin 40.
Kylällä toimii muun muassa Haapalahden lomakoti, hierontapalvelu, kolme lypsykarjatilaa, maamiesseura, marttayhdistys ja maamiesseuran omistama tanssilava. Haapalahden rannalla on toiminut vuodesta 2008 lähtien myös kuntouttava ryhmäkoti Messi. Lähin kauppa on Uimaharjussa 13 kilometrin päässä. Koulu lakkautettiin vuonna 1994. Haapalahti on yksi Karelia-soudun yöpymis- ja taukopaikoista.
Romaaninen filologia

Romaanisten kielten levinneisyys. Tummempi väri kuvaa asemaa virallisena kielenä.
Romaaniset kielet Euroopassa.
Romaaninen filologia eli romanistiikka on kielitieteen ala, joka perinteisesti tutkii kaikkia latinasta periytyviä romaanisia kieliä, kuten ranskaa, italiaa, espanjaa ja portugalia. Filologia tarkoittaa suppeassa merkityksessä kielihistoriallisten tekstien tutkimusta. Oppiaineena se tarkoittaa laajemmin kielen, tekstien ja kulttuurien välistä yhteyttä.
Nykyisin Suomen yliopistoista ainoastaan Jyväskylän yliopistossa on oppiaineen nimenä romaaninen filologia. Oppiaine keskittyy ranskan kieleen ja ranskankieliseen kulttuuriin romaanisen kielialueen kontekstissa. Muissa yliopistoissa oppiaineen nimi vaihtelee. Helsingin yliopistossa oppiaineena on ranskalainen filologia. Yliopistossa on kuitenkin ollut romaanisen filologian professuuri. Turun yliopistossa oppiaine kulki alun perin nimellä romaaniset kielet, ja oppiaineen professori vastasi myös espanjan ja italian perusopinnoista. Turussa romaaninen filologia oli oppiaineen nimenä vuodesta 1962 aina 1990-luvulle saakka, jolloin nimi muutettiin ranskan kieleksi ja kulttuuriksi. Vuodesta 2005 Turussa oppiaineena on ollut ranskan kieli. Tampereen yliopistossa oppiaineena on ranskan kieli. Vuosina 1902–2001 Suomessa tehtiin 43 romanistiikan alan väitöskirjaa.
Romaanista filologiaa tai ranskan kieltä opiskelleet työskentelivät vielä 2000-luvun alussa usein kieltenopettajina, mutta viime aikoina ranskan suosio koulujen oppilaiden keskuudessa on vähentynyt huomattavasti.
Cheerleading Suomessa

Suomessa on harrastettu cheerleadingia 1980-luvulta alkaen. Cheerleadingin harrastajamäärät ovat kasvaneet koko 2000-luvun ja vuonna 2019 Suomessa oli yli 15 000 harrastajaa. Koronapandemia kuitenkin vaikutti lajin harrastajamääriin merkittävästi ja vuoden 2022 keväällä cheerleadingin harrastajia oli Suomessa noin 12 000. Lajin harrastajamäärän uskotaan kuitenkin palautuvan takaisin kasvu-uralle pandemiatilanteen laannuttua. Vuonna 2022 cheerleadingseuroja oli yhteensä 56.
Suomi lukeutuu cheerleadingin ehdottomiin kärkimaihin.  Erityisesti 2010- ja 2020-luvulla Suomi on menestynyt upeasti kansainvälisissä arvokilpailuissa. Vuosina 2011-2022 Suomi on saavuttanut naisten cheerleadingissa neljä peräkkäistä maailmanmestaruutta, kaksi hopeaa ja neljä pronssia. Sekacheerleadingissa Suomi on saavuttanut saman ajanjakson aikana kuusi pronssia ja cheertanssissa yhden hopean ja kolme pronssia. Junioreiden MM-kilpailuista Suomi on saanut vuodesta 2017 alkaen tyttöjen cheerleadingissa maailmanmestaruuden ja kolme hopeaa, sekacheerleadingissa yhden hopean ja kaksi pronssia ja cheertanssissa yhden hopean.
Suomi on pärjännyt erinomaisesti myös lajin EM-kilpailuissa. Vuoden 2022 EM-kilpailuista Suomi saavutti EM-kultaa kaikissa kolmessa aikuisten sarjassa sekä tyttöjen cheer-sarjassa. Suomi saavutti vuoden 2022 EM-kilpailuista yhteensä kahdeksan mitalia.
Lajin historia Suomessa

Suomeen laji tuli 1980-luvun alussa Yhdysvalloissa vierailleiden vaihto-oppilaiden ja amerikkalaisten elokuvien mukana. Ensimmäiset cheerleaderit olivat Suomeen perustettujen amerikkalaisen jalkapallon seurojen satunnaisia kannustusryhmiä, jotka koostuivat pelaajien siskoista ja tyttöystävistä. Ensimmäisenä vakituisen toiminnan aloittaneena cheerleading-ryhmänä voidaan pitää Turku Trojansin cheerleadereitä vuonna 1983.
Ensimmäiset cheerleadingin SM-kilpailut järjestettiin toukokuussa 1985 Töölön pallokentällä Helsingissä. Voiton jakoivat Turku Trojansin cheerleaderit sekä Tampereen Amerikkalaisen Jalkapalloseura Rocksin tanssiryhmä Rockettes. Kilpailutoiminnan taso kohosi nopeasti, ja lajiin tuotettiin ulkomailta vierailevia valmentajia. Laji laajeni 1990-luvulla myös junioritoimintaan.
Cheerleadingseurat olivat vuoteen 1995 saakka Suomen Amerikkalaisen Jalkapallon Liiton jäseniä, mutta vuonna 1995 lajille perustettiin oma yhdistys Suomen Cheerleadingliitto ry (SCL). SCL:ssä oli vuonna 2019 jäseninä 54 cheerleadingseuraa, joissa on yli 12 000 jäsentä. Suurin osa harrastajista on tyttöjä ja naisia, mutta lajissa kilpailee naisten ja miesten sekajoukkueita sekä juniori- että aikuisten tasolla.
Suomessa järjestetään vuosittain lajin kilpailuita kaikilla toiminta-alueilla. Kilpailut on jaettu eri tasoille ajoittuen joulukuusta kesäkuuhun. Kilpailutyyppejä ovat: start-, spirit-, super- ja SM-kilpailut. Kilpailujen järjestämisestä vastaavat Cheerleadingliitto tai sen jäsenseurat. Jäsenseurojen joukkueet voivat vapaasti osallistua kilpailuihin. Lisäksi harrasteryhmille on tarjolla Stagetapahtuma, jossa joukkueita ei laita paremmuusjärjestykseen vaan he saavat esiintymiskokemuksen ja palautteen.
Cheerleadingin voi Suomessa aloittaa yleisimmin noin seitsemänvuotiaana, joissain seuroissa aikaisemminkin. Tarjolla on myös perhetunteja ja soveltavan liikunnan tunteja. Ellei tähtää huippu-urheilijan uralle, voi lajiin tulla mukaan minkä ikäisenä tahansa. Laji soveltuu mainiosti eri ikäisille ja kaikille sukupuolille.
Suomessa on lisäksi lukuisia muita urheilulajeja (kuten jääkiekkoa ja jalkapalloa) kannustavia tanssi- ja cheerleadingryhmiä, jotka eivät ole järjestäytyneet lajiliittoon.
Suomalaiset maailmanmestarit

Naisten cheerleadingmaajoukkue voitti MM-kultaa vuosina 2018, 2019, 2021 ja 2022. Lisäksi Mika Pennanen ja Mija Schrey on voittanut yhden paristuntsarjan MM-kullan vuonna 2011. Suomalaisia aikuisten cheerleadingin maailmanmestareita on yhteensä 60 henkilöä. Lisäksi Suomi on voittanut vuonna 2021 juniorityttöjen maailmanmestaruuden.
4 maailmanmestaruutta - Tuuve Häkkinen, Kayleigh Karinen, Milla Keränen, Krista Laulajainen, Ann-Marie Marschan, Jessika Ojajärvi, Emmi Reenkola, Hanna Stocklin ja Vilja Veikkolainen
3 maailmanmestaruutta - Felicia Backström, Lotta Fagerholm, Emma Hytönen, Noora Ingalsuo, Nea Kieslich, Ronja Nyholm, Katri Pohjakallio, Ronja Rotinen ja Rosanna Toivonen.
2 maailmanmestaruutta - Maaria Arvaja, Alexandra Berner, Malla Brännare, Krista Ingalsuo, Anni Jussila, Jemina Jylhä, Sonja Kortelainen, Hanna Lehtovirta, Maria Märkälä, Elli Niemi, Nina Nyberg, Pauliina Pyrrö ja Joanna Remes.
1 maailmanmestaruus - Edda Ahonen, Camilla Badermann, Minea Enestam, Michaela Hautala, Sara Holopainen, Riina Häkkinen, Julia Jaako, Kamilla Kaartti, Laura Karintaus, Jutta Kaunisto, Laura Kokkonen, Tiia Koponen, Veronika Koponen, Laura Laattala, Nea Lehterä, Milla Lehtinen, Anna-Kaisa Lukkari, Salama Nevanlinna, Johanna Niilerpalo, Tessa Rantala, Maija Rauramo, Viveka Rosen, Vanessa Sohlberg, Sara Tamminen, Tytti Tamminen, Noora Tuomi ja Benita Vartiainen sekä paristuntpari Mika Pennanen ja Mija Schrey
Vuonna 2018 naisten maajoukkuetta valmensivat Maria Wahlroos, Heidi Idman, Hanna Salo ja Mark Coleman. Joukkueenjohtaja toimi Jani Järvelin.
Vuonna 2019 naisten maajoukkuetta valmensivat Maria Wahlroos, Krista Allinen, Hanna Salo ja Mark Coleman. Joukkueenjohtajana toimi Niklas Hagel.
Vuonna 2021 naisten maajoukkuetta valmensivat Maria Wahlroos, Krista Allinen, Hanna Salo ja Mark Coleman. Joukkueenjohtajana toimivat Niklas Hagel, Katri Kakkuri ja Tiina-Mari Asikainen.
Vuonna 2022 naisten maajoukkuetta valmensivat Maria Wahlroos, Ina Tiittula, Tytti Tamminen ja Mark Coleman. Fysiikkavalmentajana toimi Mika Leistiö ja joukkueenjohtajana Niklas Hagel
Vuonna 2023 naisten maajoukkuetta valmensivat Maria Wahlroos, Ina Tiittula, Tytti Tamminen ja Hanna Salo.
Vuonna 2024 naisten maajoukkuetta valmensivat Maria Wahlroos, Ina Tiittula ja Katariina Hintsa. Fysiikkavalmentajana toimi Mika Leistiö ja Saija Suominen, huoltajana Hanna Haapalinna ja fysioterapeuttina Karoliina Ståhle
ČSA

| Czech Airlines České aerolinie |
| --- | --- |

 IATA: OK  –  ICAO: CSA 
Kutsukoodi:  CSA-LINES
Perustettu:  1923 (nimellä Czechoslovak State Airlines)
Lakkautettu:  2024
Solmukohdat:  Václav Havelin kansainvälinen lentoasema
Emoyhtiö:  Smartwings
Kotipaikka:   Praha, Tšekki
Yhtiön sivut:  www.czechairlines.com
ČSA:n pääkonttori
ČSA:n Airbus A320-200
České aerolinie ČSA (IATA: OK, ICAO: CSA) on tšekkiläinen entinen lentoyhtiö, jonka tärkein solmukohta oli Václav Havelin kansainvälinen lentoasema Prahassa. Vuodesta 2024 lähtien ČSA:n on omistanut halpalentoyhtiö Smartwings, joka käyttää ČSA:n brändiä ja ilmettä osana markkinointiaan, mutta ČSA ei enää lennä omia lentojaan.
ČSA oli 2000-luvulla suurissa talousvaikeuksissa. Koronaviruspandemian aikana yhtiötä tukivat Smartwingsin omistajat sekä kiinalaiset sijoittajat. Vuonna 2024 Smartwingsin omistajat ostivat ČSA:sta enemmistö-osuuden ja sulauttivat yhtiön Smartwingsiin. Samalla ČSA poistui SkyTeam-allianssista, jonka jäsen se oli ollut vuodesta 2001. Vuonna 1923 perustettu ČSA oli maailman 5. vanhin lentoyhtiö sen lopettaessa itsenäisen lentotoimintansa.
Historia

ČSA perustettiin virallisesti 6. lokakuuta 1923. Ensimmäinen lento lennettiin Aero A-14 -konetyypillä Prahasta Bratislavaan 29. lokakuuta 1923. Lyhenne ČSA on peruja Tšekkoslovakian ajalta, tullen sanoista Československé aerolinie. Vaikka valtio jakautui vuoden 1993 alussa, Slovakian oma yhtiö Slovak Airlines perustettiin vasta kaksi vuotta myöhemmin. ČSA jatkoi toimintaansa Tšekin tasavallan kansallisena lentoyhtiönä.
Vuonna 1957 ČSA aloitti säännölliset lennot Prahasta Moskovaan neuvostovalmisteisella Tupolev Tu-104A -koneella. Tämä konetyyppi oli yhtiön ensimmäinen suihkukone. ČSA:lla oli käytössään vuoteen 1998 asti lähes yksinomaan Tupolev-, Jakovlev- ja Iljušin-tyyppisiä koneita. Kaikki neuvostovalmisteiset koneet päätettiin korvata 1990-luku alussa länsimaisilla koneilla. Ensimmäinen länsimainen konetyyppi oli Airbus A310, jolla ČSA aloitti lennot Prahasta Istanbuliin ja Tel Aviviin.
Vuonna 2013 Korean Air osti 44 % osuuden yhtiöstä.  Lokakuussa 2017 tšekkiläinen Travel Service Airlines osti 98 % kyseisen yhtiön osakkeista.
Laivasto

Laivaston keski-ikä heinäkuussa 2022 on 15,5 vuotta.
| Konetyyppi | Lukumäärä | Tilauksia | Huomautuksia |
| --- | --- | --- | --- |
| Airbus A319-100 | 1 | — |  |
| Airbus A320-200 | 1 | — |  |
| Yhteensä | 2 | 0 |  |
Aiheesta muualla

ČSA
SkyTeamiin kuuluvat lentoyhtiöt
| --- | --- |
Jäsenet:   Aerolíneas Argentinas  Aeroméxico  Air Europa  Air France  China Airlines  China Eastern Airlines  Delta Air Lines  Garuda Indonesia  Kenya Airways  KLM  Korean Air  Middle East Airlines  Saudia  Scandinavian Airlines  ITA Airways  Tarom  Vietnam Airlines  Virgin Atlantic  Xiamen Airlines 
Entiset jäsenet:   Aeroflot  Alitalia  China Southern Airlines  Continental Airlines  Czech Airlines  Northwest Airlines 
Czech Airlinesin Airbus A319-100.
Czech Airlinesin Airbus A320-200 laskeutumassa Václav Havelin kansainväliselle lentoasemalle.
Czech Airlinesin entinen Airbus A330-300 lähdössä Václav Havelin kansainväliseltä lentoasemalta.
Hanna Salin

| Hanna Salin |
| --- | --- |
 Hanna Salin vuonna 1999.
Näyttelijä(t):  Tarja Omenainen (1999–2003) Merituuli Airaksinen (2003)
Kesto:  1999–2003
Ensi- esiintyminen:  Osa 1: Pihlajakadun asukkaat kokevat järkytyksen  (25. tammikuuta 1999)
Viimeinen esiintyminen:  Osa 786: Hanna on poissa (12. syyskuuta 2003)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Hanna Anneli Salin
Status:  kuollut
Ammatti:  fysioterapeutti
Sukupuoli:  nainen
Ikä:  syn. 1967
Kotipaikka:  Nakkila
Asuinpaikka:  Helsinki
Kuolinsyy:  auto-onnettomuuden aiheuttamat komplikaatiot
Suhteet
Vanhemmat:  Jaakko Ruohojärvi Sirkka-Liisa Ruohojärvi
Sisarukset:  sisko
Puoliso(t):  Jukka Salin (eronnut)  Aleksi Salin
Lapset:  Sofia Salin
Serkut:  Ami Vainio (pikkuserkku) Riku Jääskeläinen (pikkuserkku, kuollut) Juulia Autio (pikkuserkku, kuollut)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hanna Anneli Salin (o.s. Ruohojärvi, 22. toukokuuta 1967–24. lokakuuta 2002, televisiossa 12. syyskuuta 2003) oli Tarja Omenaisen esittämä fiktiivinen hahmo suomalaisessa saippuasarjassa Salatut elämät. Hän oli mukana sarjassa vuosina 1999–2003. Hanna nähtiin Salattujen elämien spin-off-sarjassa Pihlajasatu vuonna 2019.