stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Adaptiivinen optiikka
Historia

Tähtitieteessä optiikan kehittyminen alkoi kaukoputken keksimisellä 1600-luvulla ja 1900-luvulle tultaessa saavutettiin tilanne, jossa ilmakehän turbulenssi oli suurin tähtitieteellistä kuvanlaatua rajoittava tekijä. Kaukoputken halkaisijan kasvattaminen 20 cm suuremmaksi ei enää parantanut kuvien erotuskykyä. Tästä huolimatta isompia kaukoputkia pyrittiin rakentamaan, jotta valoa voitiin kerätä enemmän himmeämpien tähtien havainnoimiseksi. Siten optisten teleskooppien koko jatkoi kasvamistaan, ja 1940-luvulle tultaessa saavutettiin neljän metrin halkaisija.
Perinteinen peilikaukoputkien rakennustekniikka käytti kuvanlaadun varmistamiseksi massaa. Siten rakenteista saatiin tarpeeksi jäykkiä häiritsevien värähtelyjen poistamiseksi. Järjestelmien koon kasvaessa tämä oli kuitenkin epäkäytännöllistä, ja tilalle tuli aktiivinen optiikka. Kaukoputken pääpeilistä ei tehty enää raskasta, vaan sen pinnan alle sijoitettiin mekaanisesti liikuteltavia osia. Näin peilin muoto voitiin dynaamisesti säätää optimaaliseksi korjaamaan hitaasti muuttuvien tekijöiden kuten painovoiman, tuulen, lämpötila- ja paine-erojen vaikutus.
Aktiivisessa optiikassa peilin muotoa voidaan korjata vain noin kerran sekunnissa, mikä on liian hidasta ilmakehän turbulenssin reaaliaikaiselle kompensoimiselle. Siitä huolimatta juuri tähän pyrkivää adaptiivista optiikkaa ehdotettiin ensimmäisen kerran jo 1950-luvulla. Sen aikainen tekniikka oli kuitenkin liian kypsymätöntä niin äärimmäisiin vaatimuksiin.
AO-tutkimus sai vauhtia vasta 1970-luvulla sotateknologian tarpeista. Motivaationa toimivat ensi sijassa vieraiden valtioiden salaisten satelliittien vakoileminen ja lasersäteiden tarkka kohdistaminen kaukokohteiseen. 1970-luvun loppuun mennessä useita AO-järjestelmiä käytettiin säännöllisesti puolustuskäytössä. Tällä välin tähtitieteilijät keskittyivät kompensoimaan ilmakehän aiheuttamia häiröitä jälkikäsittelymenetelmillä kuten täpläinterferometrialla.
AO-tekniikan menestys sotilaskäytössä herätti myös tähtitieteilijöiden kiinnostuksen. Soveltaminen tähtitieteessä oli kuitenkin huomattavasti vaikeampaa, sillä useimmat mielenkiintoiset kohteet ovat huomattavasti keinotekoisia satelliitteja himmeämpiä. Mutta 1990-luvun puolivälistä lähtien AO on ollut säännöllisessä käytössä useimmilla maailman suurimmista tähtikaukoputkista.
Toimintaperiaate

Perinteistä ensimmäisen sukupolven AO-järjestelmää on havainnollistettu oheisessa kuvassa. Kaukaisesta kohteesta tuleva aaltorintama olisi ideaalitilanteessa, ilman ilmakehän aiheuttamia häiröitä, täysin tasainen. Nämä häiriöt korjataan tavallisesti iteratiivisesti.
Järjestelmään saapuva valo ohjetaan ensin mukautuvalle peilille, josta se heijastetaan eteenpäin säteenjakajalle. Peilin muoto muuttaa aaltorintamaa, ja säteenjakaja jakaa valon erityisen aaltorintama-anturin ja tieteellisen kameran kesken. Aaltorintama-anturin mittausten perusteella nopea reaaliaikainen tietokone laskee, millainen korjaus mukautuvan peilin tarvitsee tehdä virheettömän aaltorintaman aikaansaamiseksi. Muutamien iteraatioiden jälkeen peili on saatu muotoon, joka korjaa huomattavan osan ilmakehän aiheuttamista virheistä.
Tähtitieteellisessä käytössä rajoittava tekijä on yleensä tarkkailtavan kohteen kirkkaus. Vain harvat tähdet ovat riittävän valomaisia, jotta niistä tuleva valo riittää luotettavien aaltorintamamittausten laskemiseen. Mittaukset täytyy tehdä vähintään sata kertaa sekunnissa, jotta turbulenssin korjaaminen olisi mielekästä, ja mitä tiheämmin mukautuvan peilin muotoa halutaan korjata, sitä enemmän fotoneita AO tarvitsee. Käytännössä tähdestä saapuvat fotonit täytyy myös jakaa AO-järjestelmän ja tieteellisen kameran kesken. Useimmat järjestelmät käyttävät säteenjakajaa, joka erottelee valon aallonpituuden mukaan. Siten aaltorintamamittaukset voidaan tehdä näkyvällä valolla, ja tieteellinen kamera toimii lähi-infrapuna-alueella, joka kärsii ilmakehän turbulenssista lyhyitä aallonpituuksia vähemmän.
Toimintaperiaate > Vaikutus kuvanlaatuun

Kun riittävän isolla teleskoopilla otetaan tähdestä kuva lyhyellä valotusajalla, ilmakehän aiheuttamat aaltorintamahäiriöt muuttavat tähden rikkonaiseksi täpläkuvioksi. Tällaisessa kuviossa yksittäisen täplän halkaisija riippuu teleskoopin erottelukyvystä (aallonpituus jaettuna aukon halkaisijalla), ja turbulenssin hetkittäinen tilanne määrää täplien keskinäisen sijainnin. Kun katsotaan animaatiota peräkkäisiä täpläkuvista, nähdään hidasta kehittymistä tuulen kuljettaessa eri tavoin pyörteilevää ilmaa teleskoopin yli. Kun riittävän tehokas AO-järjestelmä otetaan käyttöön, täpläkuvio käytännössä häviää, ja tähdestä saadaan huomattavasti tiiviimpi kuva.
Ilmakehän turbulenssin vaikutus: tähti HIC 59206 kuvattuna ESO:n VLT:llä. Vasemmalla ilman korjausta, oikealla AO-korjattu kuva.
Kun valotusaika on pitkä, ilman AO-korjausta saatu täpläkuvio sumentuu yhdeksi isoksi kiekoksi. Tällaista kuvaa sanotaan seeing-rajoitetuksi, ja sen laadun määrää ilmakehän rauhallisuus. AO-korjausta käytettäessä pitkäkään valotusaika ei sumenna kuvaa samalla tavoin, vaan hyvissä olosuhteissa voidaan päästä jopa pelkästään teleskoopin halkaisijasta ja käytetyn valon aallonpituudesta riippuvaan diffraktio-rajoitettuun kuvanlaatuun. Siten parhaat maan päällä toimivat optiset teleskoopit ovatkin jo vuosia voittaneet esimerkiksiHubble-teleskoopin infrapuna-alueella otettujen kuvien erotuskyvyssä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Adaptive and active optics (englanniksi)
ESO AO (englanniksi)
Havainnollistus AO-järjestelmän toimintaperiaatteesta.
Teleskoopilla tähdestä otettuja lyhyen valotusajan kuvia. Vasemmalla ilman AO-järjestelmää, oikealla AO käytössä.
Saraswati-superjoukko

Saraswati superjoukko on massiivinen galaksien superjoukko noin 1.2 mrd.  parsekkia (4 miljardia valovuotta) kaukana Stripe 82 SDSS Kalojen alueella. Se on yksi suurimmista universumissa löydetyistä rakenteista, ja sen pääakselin halkaisija on noin 200 milj. parsekkia (652 miljoonaa valovuotta). Se koostuu vähintään 43 galaksijoukosta, ja sen massa on 2 × 1016 M☉ muodostaen galaksimuurin.
Löytäminen

Inter-University Centre for Astronomy and Astrophysics -yliopiston avaruusfyysikkoryhmä löysivät Saraswatin superjoukon  ja Joydeep Bagchin kollegoineen johtama Intian tiedekasvatuksen ja tutkimuksen instituutti Pune, India vuonna 2017. Analysoimalla kattavan Sloan Digital Sky Survey:n Stripe 82:n tietoja, erityisesti Baryon Oscillation Spectroscopic Surveyn LOWZ-dataa, joka on osa SDSS:n DR12-luetteloa, tiimi havaitsi näytteitetyn 625 galaksin ylitiheyden. LOWZ:sta ja 3 016 LEGACY-BOSS-SOUTHERNista, eteläisen taivaan tutkimuksesta, joka on myös osa SDSS DR12:ta.lähde?
Kosmologia

Saraswati-superjoukko on yksi suurimmista kosmisista tunnetuista avaruuden rakenteista. verrattavissa massiiviseen Shapleyn_superjoukkoon lähiavaruudessa. Superjoukko koostuu 43:sta massiivisesta galaksijoukosta, jotka sisältävät Abell 2361 and ZWCl 2341.1+0000. Sitä ympäröi galaksimuurien, -klustereiden ja tyhjiöiden.lähde?
Saraswati-superklusteri ja sen ympäristö paljastavat, että joitain äärimmäisen suuria, huomattavia ainetiheyden parannuksia oli muodostunut aiemmin, kun pimeä energia oli juuri alkanut hallita rakenteen muodostumista. Tämä galaktinen keskittyminen valaisee pimeän energian roolia ja kosmologisia alkuolosuhteita superklusterin muodostumisessa.
M/S Cheri

M/S Cheri on suomalainen yhteysalus. Cheri liikennöi Nauvon poikittaista liikennealuetta. Alus lähtee Pärnäisistä ja pysähtyy muun muassa Kirjaisissa, Gullkronassa ja Stenskärissä. Cherin omistaa Transportservice Oy Sjövägen Ab.  Alus on rakennettu vuosina 1986–7 ja sen pituus on 10,3 metriä, leveys 3,2 metriä ja syväys 1,0 metriä. Cherin maksiminopeus on 18 solmua ja sille mahtuu 12 matkustajaa.
Aiheesta muualla

M/S Cherin aikataulu- ja reittitiedot Merenkulkulaitoksen sivuilla[vanhentunut linkki]
| n k Nauvo - pääsaaret ja nähtävyydet |
| --- | --- | --- |
| Pääsaaret |  Iso-Nauvo  Pikku-Nauvo  |  |
| Saaret, joihin pääsee siltayhteydellä |  Biskopsö  Ernholm  Sommarö  Kirjais  |  |
| Saaret, joihin pääsee autolautalla |  Högsar  Ängholm  Vallmo  Käldö  Ramsö  Haverö  Sandö  Öjen  Pensar  |  |
| Saaret, joihin pääsee yhteysaluksella |  Innamo  Seili  Nötö  Berghamn  Brännskär  Gullkrona  Stenskär  Trunsö  Kopparholm  Sandholm  Lökholm  Borstö  |  |
| Lautat |  L/A Elektra  Haverölautta  Pärnäinen-Korppoo  Käldö-Ramsö  Öjen-Sandö  Högsar  Pensarlautta  |  |
| Tiet |  Seututie 180  Kiinteä tieyhteys Nauvo-Parainen  |  |
| Yhteysalukset |  M/S Baldur  M/S Nordep  M/S Falkö  M/S Cheri  M/S Östern  |  |
| Rakennukset |  Nauvon kirkko  Nötön kirkko  Seilin kirkko  Engelin piirtämä asuinrakennus Fyren Seilillä  |  |
| Nähtävyydet |  Westerholminpolku  Kyrkbacken  Jungfrudansen  Varberget  Borstögumman  |  |
| Historia |  Nauvon historia  Nauvon taistelu  |  |
Maija Lavonen

| Maija Lavonen |
| --- | --- |
 2018
Henkilötiedot
Koko nimi:  Maija Sisko Lavonen
Syntynyt: 29. lokakuuta 1931 Ii
Kuollut: 9. joulukuuta 2023 (92 vuotta) Helsinki
Maija Sisko Lavonen (o.s. Luukela; 29. lokakuuta 1931 Ii – 9. joulukuuta 2023 Helsinki) oli suomalainen tekstiilitaiteilija.
Elämä ja ura

Lavonen opiskeli vuosina 1953–1956 Taideteollisessa oppilaitoksessa ja vuosina 1956–1957 Vapaassa taidekoulussa. Hän aloitti työskentelyn tekstiilisuunnittelijana valmisvaateteollisuudessa 1956 mutta siirtyi freelance-suunnittelijaksi vuonna 1961 ja vapaaksi taiteilijaksi vuonna 1970. Hänen ensimmäinen näyttelynsä oli vuonna 1968.
Tekstiilitaiteilijana Lavonen tuli tunnetuksi ryijytaiteen uudistajana. Hän etsi uusia tapoja käyttää tekstiilimateriaaleja ja teki monia kokeiluja. Hänen töissään seinätekstiilit muuttuivat tilateoksiksi. Lavonen kunnioitti silti suomalaisen tekstiilitaiteen perinnettä ja valmisti teoksensa yleensä luonnonmateriaaleista kangaspuissa kutomalla. Perinteisten materiaalien kuten villan ja pellavan ohella Lavonen pyrki kuitenkin kokeilemaan myös akryyliä, metalliverkkoa tai teollisesti valmistettua kangasta. 2000-luvun alussa Lavonen alkoi käyttää materiaalinaan valokuitua. Hän värjäsi kuidun hohtamaa valoa kuitujen projektoreihin liitetyillä maalauksilla, joiden liike sai valon värin muuttumaan hiljalleen.
Yhdistämällä töissään erityyppisiä materiaaleja ja vastakohtaisuuksia Lavonen loi omintakeisen tunnelman ja raikkauden. Hänen töitään on sijoitettu moniin julkisiin tiloihin, esimerkiksi Eduskuntataloon, ministeriöihin, Suomen Pankin pääkonttoriin, suurlähetystöihin ja kirkkoihin.
Lavonen koki työssään erityisen haasteelliseksi tekstiilin sovittamisen tilan arkkitehtuuriin, sen mittasuhteisiin, materiaaleihin ja valaistukseen. Lavonen toimi paitsi taiteilijana myös opettajana muun muassa Taideteollisessa korkeakoulussa vuosina 1985–1994. Hänet valittiin vuonna 1996 Vuoden tekstiilitaiteilijaksi ja Ornamon kunniajäseneksi.
Perhe

Maija Lavosen puoliso oli kuvataiteilija Ahti Lavonen. Parin kaksi lasta ovat kuvataiteilija Kuutti Lavonen ja dramaturgi Sussa Lavonen.
Palkintoja ja tunnustuksia

Valtion taideteollisuuspalkinto 1981
Engel-palkinto 1992
Pro Finlandia -palkinto 1992
Kordelinin tunnustuspalkinto 1997
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Maija Lavonen Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Bruce Fairbairn

Bruce Fairbairn (30. joulukuuta 1949 Vancouver, Kanada – 17. toukokuuta 1999) oli musiikkituottaja 1980- ja 1990-luvuilla. Hän tuotti muun muassa Bon Jovin ja Aerosmithin levyjä.
Ura

Fairbairn oppi soittamaan trumpettia jo pienenä ja soitti teini-ikäisenä paikallisissa R&B-yhtyeissä. 1970-luvun lopulla hän oli perustamassa kanadalaista Prism-yhtyettä. Loverboyn esikoisalbumi lanseerasi kansainvälisiä hittejä, kuten ”Turn Me Loose” ja ”The Kid Is Hot Tonite”. The Revölution by Night (1983) ja The Blitz (1984) tekivät Fairbairnista tunnetun hard rock -tuottajan. Vuonna 1986 hän tuotti Bon Jovin albumin Slippery When Wet, joka myi yli 12 miljoonaa kappaletta. Fairbairnin viimeiseksi tuotannoksi jäi Yesin albumi The Ladder.
Fairbairn sai urallaan kolme vuoden tuottajan Juno-palkintoa.
Tuotanto/diskografia

1980: Prism – Young and Restless
1980: Loverboy – Loverboy (2× platinaa)
1983: Blue Öyster Cult – The Revölution by Night
1984: Krokus – The Blitz (kultaa)
1986: Bon Jovi – Slippery When Wet (12× platinaa)
1987: Aerosmith – Permanent Vacation (5× platinaa)
1988: Bon Jovi – New Jersey (7× platinaa)
1989: Aerosmith – Pump (7× platinaa)
1990: AC/DC – The Razors Edge (5× platinaa)
1990: Poison – Flesh & Blood (3× platinaa)
1993: Aerosmith – Get a Grip (7× platinaa)
1993: Scorpions – Face the Heat
1994: Jackyl – Push Comes to Shove (kultaa)
1995: Van Halen – Balance (3× platinaa)
1996: The Cranberries – To the Faithful Departed (2× platinaa)
1997: INXS – Elegantly Wasted
1998: Kiss – Psycho Circus (kultaa)
1998: Atomic Fireballs – Torch This Place
1999: Yes – The Ladder
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Tšekki 
Taiteenala:  Grammy Awards  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Leppävirran kirjasto

| Leppävirran kirjasto |
| --- | --- |
Sijainti:  Koulutie 4 79100 Leppävirta 
Tyyppi:  kunnankirjasto
Kokoelman koko:   83 517(2019)
Lainauksia vuodessa:   139 638 (2019)
Asiakkaita:   3 191 (2019)
Budjetti:   0,489 milj. euroa (2019)
Työntekijöitä:   5,8 (2019)
Kotisivut
Leppävirran kirjasto on Leppävirran kirkonkylällä Pohjois-Savossa toimiva kunnankirjasto.  Kirkonkylän kirjaston ohella kirjastopalveluja tarjotaan kirjastoauton ja verkkokirjaston kautta.
Keltatiilisen kirjastorakennuksen suunnitteli arkkitehti Touko Saari, ja se valmistui 1980. Rakennus peruskorjattiin vuosina 
2013–2014.
Aiheesta muualla

Savon kirjastot esittelyssä: Leppävirran kirjasto (savonake.fi)
Leppävirran kirjasto (suomi.fi)
Odotettu hetki käsillä Leppävirralla: remontoitu kirjasto aukeaa viikon päästä (17.3.2014) (yle.fi)
Leppävirran uusi kirjastoauto tuo kuntalaisille muitakin palveluja (28.11.2008) (yle.fi)
Samuel Rinta-Nikkola

| Samuel Rinta-Nikkola> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 2. joulukuuta 1763 Ilmajoki
Kuollut: 21. maaliskuuta 1818 (54 vuotta) Ilmajoki
Kansalaisuus:  ruotsalainen
Ammatti:  kansanmusiikin tallentaja, uskonnollinen mystikko
Samuel Rinta-Nikkola (2. joulukuuta 1763 Ilmajoki – 21. maaliskuuta 1818 Ilmajoki) oli suomalainen Ilmajoella asunut räätäli, uskonnollinen mystikko, kansanmusiikin tallentaja ja suomentaja.
Rinta-Nikkolan vanhemmat olivat talollinen Jaakko Esaiaksenpoika ja Kristiina Jaakontytär. Hän kävi vain lukkarinkoulun mutta opiskeli sitten omin päin muun muassa ruotsin kieltä.
Ilmajoella Nikkolan sillan kupeessa sijaitsee Samuel Rinta-Nikkolalle pystytetty luonnonkivipaasi.
Kansanmusiikin tallentaja

Rinta-Nikkola laati 1800-luvun alussa nuottikirjan johon hän kopioi 94 viulupolskasävelmää. Hän suomensi ja kopioi myös kymmeniä ulkomaisia teoksia. Suomennokset jäivät Rinta-Nikkolan elinaikana painamatta mutta vuonna 1999 ilmestyi Rinta-Nikkolan suomentama maantiedon oppikirja Geografia alkavillen. Rinta-Nikkolan nuottikirja on julkaistu muun muassa Ilmari Krohnin kokoelmassa Suomen kansan sävelmiä III.
Uskonnollinen mystikko

Pohjanmaalla vaikutti 1800-luvun alussa uskonnollinen liike jonka kannattajia kutsuttiin mystikoiksi. Nämä Pohjanmaan mystikot joihin myös Rinta-Nikkola kuului olivat tavallisia talonpoikia ja käsityöläisiä jotka levittivät keskuudessaan uskonnollista kirjallisuutta käsin kopioimalla. Heidän oppi-isiään olivat saksalainen 1600-luvun alussa elänyt suutari ja itseoppinut filosofimystikko Jakob Böhme ja ruotsalainen Anders Collin (1754–1830). Mystikoiden oppi poikkesi jonkin verran valtiokirkon opeista mutta he eivät asettuneet avoimesti kirkkoa vastaan. Rinta-Nikkola tutustui Jakob Böhmen teoksiin saatuaan käsiinsä niiden käsinkirjoitettuja suomennoksia. Hän sai 1805 varoituksen Ilmajoen kirkkoneuvostolta arvosteltuaan ulkokultaista uskonnollisuutta. Samuel Rinta-Nikkola käytti virallisesta valtiokirkosta sanaa Baabeli, joka ”on pois kasseerannut [hylännyt] ja vääräxi duominnut kaikki ne, joita ei hänen Jaaritustens kansa ole yhteen sopineet”.
Rinta-Nikkola kopioi käsin vuosien 1794–1805 välillä yhteensä 32 kirjaa. Näiden joukossa oli kuusi Jakob Böhmen teosta (Theosophillinen epistola, Tie Christuxen tygö, Uudesta jällen-syndymisestä,.40 kysymystä sielusta, Neljästä complexionista ja Magilliset prophetiat). Muita Rinta-Nikkolan kopioimia kirjoja olivat Geografia alkavillen, Kirja unista ja näyistä, Dusitangin Ristin salaisuus, Cichtelin ja Uberfeldin kreivit, Pordagen Sophia, Joh. Crucen Kahdenkaldaisesta yöstä, Lutheruxen ja Augustinuxen puheita ja Christuksen lapsuuden kirja. Viimeksimainitusta kirjasta Rinta-Nikkola teki yhdeksän kopiota.
Teoksia

Nuotti Kirja Eli Muutamat yxinkertasesti ylös ja muistoxiheitetyt Polskat, nijnkujn ne meidän paickakunnisamme ovat enemmän ennen kujn tällä ajaalla tulleet spelatuxi; Ehkä ne vanhimmatkin Nuotit ovat kyllä hyviä ja koreit, koska ainoastans ne tulevat taitavan ja harjaanduneen käden kautta spelatuxi. Nuottikirjakäsikirjoitus vuodelta 1809.
Erkki Ala-Könni: Ilmajoen nuottikirja, sisältää Rinta-Nikkolan muistiinmerkitsemät 94 polskaa. Ilmajoki-seura, Ilmajoki 1973
Suomennoksia

Djurberg, Daniel: Geografia alkavillen. Suomennos Samuel Rinta-Nikkolalta; toimittanut Esko M. Laine. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia 736. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1999 (alkuteos Geografi för begynnare, vuonna 1804 ilmestynyt 4. painos).
Levytyksiä

Peltosen pelimannit: Samuel Rinda-Nickolan nuottikirjasta (Finnlevy 1971)
Kirjallisuutta

Ala-Könni, Erkki: Samuel Rinta-Nikkolan nuottikirja. Kalevalaseuran vuosikirja 39/1959, s. 203-214
Aiheesta muualla

Kansallisbiografia.
Pohjanmaanväylän matkailuhakemisto: Henkilöhistoriaa, Rinta-Nikkola, Samuel. (Arkistoitu – Internet Archive)
Etno.net: Samuel Rinta-Nikkola. (Arkistoitu – Internet Archive)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Karma (Taylor Swiftin kappale)

| ”Karma” Taylor Swift   (remixillä mukana Ice Spice) |
| --- | --- | --- |

Remix-version kansikuva
Singlen tiedot
 Albumilta: Midnights
 Äänitetty : 2020
 Studio : Electric Lady Studios   (New York, New York)   Rough Customer   (Brooklyn, New York)   Henson   (Los Angeles, Kalifornia)
 Julkaistu: 21. lokakuuta 2022 (julkaisu albumilla)   1. toukokuuta 2023 (single, alkuperäisversio)   26. toukokuuta 2023 (remix)
 Formaatti: lataus, suoratoisto
 Tekijä(t): Taylor Swift   Jack Antonoff   Sounwave   Jahaan Sweet   Keanu Beats   Isis Gaston (vain remix)   Ephrem Lopez (vain remix)
 Tuottaja(t): Swift   Antonoff, Sounwave   Sweet   Beats
 Tyylilaji: synth pop, electroclash, chillwave
 Kesto: 03.24
 Levy-yhtiö: Republic Records
Listasijoitukset
  2.    12.
Taylor Swiftin muut singlet
| ”Lavender Haze” 2022 | ”Karma” 2023 | ”Cruel Summer” 2023 |
Karma on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Taylor Swiftin kappale vuodelta 2022. Kappaleen ovat säveltäneet Swift, Jack Antonoff, Sounwave, Jahaan Sweet ja Keanu Beats. Swift, Antonoff, Sounwave, Sweet ja Beats osallistuivat lisäksi kappaleen tuotantoon. Kappale on kolmas single Swiftin studioalbumilta Midnights (2022). Se julkaistiin singlenä 1. toukokuuta 2023.
Kappaleesta julkaistiin 26. toukokuuta remix-versio, jolla on mukana yhdysvaltalainen rap-artisti Ice Spice. Remixiä kuunneltiin ensimmäisen päivän aikana musiikkipalvelu Spotifyssa enemmän kuin mitään muuta naisräppärin kappaletta koskaan aiemmin.
Single nousi Yhdysvalloissa Billboard 100 -listan sijalle 2. Britannian singlelistalla kappale oli parhaimmillaan sijalla 12. Remix-versio oli ehdolla parhaan popduo- tai ryhmäesityksen Grammy-palkinnon voittajaksi.
Sisältö

”Karma” on tyyliltään synth pop - ja electroclash -musiikkia. Kappaleen lyriikat käsittelevät hyvää karmaa. Swiftin mukaan kappale kertoo onnellisuudesta ja siitä miten hyvät teot ovat tuoneet hyviä asioita elämään. Toisaalta kappale sisältää myös varoituksen ihmisille, jotka eivät ole tehneet hyviä tekoja. Kappaleen tunnelma on kevyt ja sanoituksissa on huumoria. Mediassa ja fanien keskuudessa on spekuloitu, että kappale saattaa viitata Swiftin kiistoihin Kanye Westin ja Scooter Braunin kanssa.
Vastaanotto

Kappaleen alkuperäinen versio sai hyvän vastaanoton kriitikoilta. Esimerkiksi Rolling Stone nimesi kappaleen vuoden 4. parhaaksi kappaleeksi. Beat Per Minute -verkkojulkaisu kutsui sitä mestariteokseksi. Remix sai ristiriitaisemmat arviot. Esimerkiksi Pitchfork kirjoitti, että Ice Spice ei ole kappaleessa parhaimmillaan.
Remix-versio oli ehdolla parhaan popduo- tai ryhmäesityksen Grammy-palkinnon voittajaksi. Se oli lisäksi ehdolla MTV Video Music Awards -gaalassa Kesän laulu -kategoriassa.
Kappale menestyi hyvin kaupallisesti, mutta ei myynyt yhtä paljon kuin Midnights-albumin aiempi single ”Anti-Hero”, joka on yksi Swiftin menestyneimpiä kappaleita. ”Karma” nousi Yhdysvalloissa Billboard Hot 100 -listan sijalle 2. Kappale nousi kakkossijalle myös Australiassa.  Britannian singlelista se oli sijalla 12. Kappale nousi listojen top 10:een Kanadassa, Filippiineillä, Irlannissa ja Uudessa-Seelannissa. Ice Spicen remixiä kuunneltiin ensimmäisen päivän aikana musiikkipalvelu Spotifyssa enemmän kuin mitään muuta naisräppärin kappaletta koskaan aiemmin.
Single on saanut kulta- tai platinalevyn sertifikaatin useista maista. Se on myynyt platinaa muun muassa Australiassa ja Isossa-Britanniassa.
Live-esitykset

Swift esitti kappaleen vuosien 2023–2024 The Eras Tour -kiertueella lopetusnumerona. Esitys on mukana konserttielokuvassa on mukana Swiftin konserttielokuvassa Taylor Swift: The Eras Tour (2023). Ice Spice esiintyi hänen kanssaan kiertueen East Rutherfordin konserteissa toukokuussa 2023.
Listasijoitukset

| Maa ja lista | Korkein sija |
| --- | --- |
 Alankomaat (Single Top 100): 60
 Alankomaat (Nederlandse Top 40): 26
 Australia (ARIA Charts): 2
 Espanja (PROMUSICAE): 66
 Etelä-Afrikka (Billboard): 21
 Filippiinit (Billboard PH Hot 100): 7
 Irlanti (IRMA): 8
 Iso-Britannia (Britannian singlelista): 12
 Japani (Billboard Japan, ulkomaiset singlet): 17
 Kanada (Canadian Hot 100): 4
 Kanada (Canada CHR/Top 40): 1
 Kanada (Canada Hot AC): 1
 Kreikka (IFPI, ulkomaiset digitaaliset singlet): 12
 Kroatia (HRT, radio, ulkomaiset artistit): 44
 Latvia (radio, ulkomaiset artistit): 4
 Malesia (Billboard): 20
 Malesia (RIM, ulkomaiset artistit): 18
 Nigeria (TurnTable): 57
 Norja (VG-lista): 37
 Paraguay (SGO): 68
 Portugali (AFP): 37
 Ranska (SNEP): 127
 Ruotsi (Sverigetopplistan): 38
 Singapore (RIAS, digitaaliset singlet): 4
 Slovakia (IFPI, digitaaliset singlet): 12
 Sveitsi (Hitparade, suoratoisto): 40
 Tsekki (IFPI, digitaaliset singlet): 35
 Uusi-Seelanti (Recorded Music NZ): 9
 Vietnam (Billboard): 25
 Yhdysvallat (Billboard Hot 100): 2
 Yhdysvallat (Adult Pop Airplay): 1
 Yhdysvallat (Pop Airplay): 1
Global 200 (Billboard): 6
Myyntipalkinnot

| Maa | Sertifikaatti | Myöntäjä |
| --- | --- | --- |
|  Australia | 4x platinaa | Australian Recording Industry Association |
|  Brasilia | platinaa | Pro-Música Brasil |
|  Espanja | kultaa | Productores de Música de España |
|  Iso-Britannia | platinaa | British Phonographic Industry |
|  Kanada | platinaa | Music Canada |
|  Meksiko | platinaa | AMPROFON |
|  Portugali | kultaa | Associação Fonográfica Portuguesa |
|  Puola | kultaa | Związek Producentów Audio Video |
|  Ranska | kultaa | Syndicat National de l’Édition Phonographique |
|  Tanska | kultaa | IFPI Danmark |
|  Uusi-Seelanti | 2x platinaa | Recorded Music NZ |