Didius Julianus
Keisarina

Pian myös senaatti vahvisti Didiuksen keisariuden. Hän nimitti vaimonsa Manlia Scantillan ja tyttärensä Didia Claran augustaksi ja antoi Pertinaxille kunnialliset hautajaiset. Didius yritti vakiinnuttaa valtansa mielistelemällä senaattia ja yritti hankkia kansansuosiota kumoamalla Pertinaxin määräyksiä. Pretoriaaniprefekti Aemilius Laetus teloitettiin, ehkä siksi koska Didius pelkäsi oman turvallisuutensa puolesta. Flavius Sulpicianus säästettiin, mutta hänet erotettiin kaupunginprefektin virastaan. Uudeksi kaupunginprefektiksi Didius nimitti vävynsä Repentinuksen. Didius ei kuitenkaan saanut senaattoreiden luottamusta hänen kyseenalaisen valtaannousunsa takia. Roomassa oli levotonta kun Syyrian maaherraa Pescennius Nigeriä kannattaneet ihmiset valtasivat Circus Maximuksen ja vaativat Nigeriä uudeksi keisariksi. Väkijoukko kuitenkin hajaantui pian. Pian tuli tieto, että Pannonian maaherra Lucius Septimius Severus oli julistautunut keisariksi 9. huhtikuuta 193. Huhtikuun puolivälissä keisariksi julistautui myös Clodius Albinus Britanniassa ja Pescennius Niger Syyriassa.
Severus lähti pian marssimaan armeijansa kanssa kohti Roomaa. Samaan aikaan Didiuksen kerrotaan järjestäneen iloisia juhlia, mutta nämä tarinat ovat varmasti keksittyjä. Lisäksi hän lyötti rahoja, joissa hän kutsui itseään maailman valtiaaksi ja kertoi tulleensa valituksi sotilaiden yksimielisyydessä (Concordia Militum). Tosiasiassa Didiuksen valta ulottui vain Rooman kaupungin alueelle. Ihmiset halveksivat Didiusta, häntä pilkattiin ja joskus häntä kohti heitettiin kiviä. Samaan aikaan Severus lähestyi joukkoineen Roomaa. Didius julisti Severuksen valtionviholliseksi ja yritti menestyksettä valmistautua pystyttämällä heiveröisiä barrikadeja Rooman kaduille sekä linnoittamalla kaupunkia pretoriaaneilla ja Misenumin laivaston merimiehillä. Hän myös lähetti salamurhaajia Severuksen kimppuun, mutta nämä epäonnistuivat. Severusta käännyttämään lähetetyt senaattorit siirtyivät tämän puolelle. Severus pääsi Italiaan ja valtasi pian Ravennan. Didius ehdotti Severukselle, että tämä jakaisi vallan hänen kanssaan, mutta Severus kieltäytyi. Lopuksi Didius pyysi Pertinaxin suosijaa Tiberius Claudius Pompeianusta kanssahallitsijakseen, mutta tämäkin kieltäytyi. Severus lähetti viestinviejiä pretoriaanikaartille, joka katsoikin parhaaksi ilmoittaa ottavansa käskynsä vastedes Severukselta. 1. kesäkuuta 193 Rooman senaatti julisti Severuksen uudeksi keisariksi ja langetti Didiukselle kuolemantuomion. Didius yritti paeta Palatiumille, mutta hänet surmattiin 1. tai 2. kesäkuuta, jonka jälkeen senaatti määräsi Didiuksen muiston kirottavaksi (damnatio memoriae). Dion mukaan hänen viimeiset sanansa olivat "Mutta mitä pahaa minä olen tehnyt? Kenet olen tappanut?". Severus luovutti myöhemmin Didiuksen ruumiin tämän perheelle, joka hautasi Didiuksen Via Labicanan varrelle.
Didius Julianuksen jälkimaine oli huono. Hänen kerrotaan olleen kunnianhimoinen nautiskelija ja tuhlari. Häntä on myös kutsuttu Rooman historian turhimmaksi keisariksi. Tiedot Didius Julianuksen lyhyestä keisariudesta perustuvat lähinnä epäluotettavaksi osoitettuun Historia Augustaan, Cassius Dion, joka oli itse Roomassa todistamassa tapahtumia, kirjoittamaan elämäkertaan ja Herodianoksen historiateokseen.