stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hans Kalt

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten soutu. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Miesten soutu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Lontoo 1948 | peräm:tön kaksikko |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | peräm:tön kaksikko |  |
| EM-kilpailut  | EM-kilpailut  | EM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Milano 1950 | peräm:tön kaksikko |  |
|  Pronssia | Mâcon 1951 | peräm:tön kaksikko |  |
Hans Kalt (26. maaliskuuta 1924 – 2. tammikuuta 2011 Zug) oli sveitsiläinen soutaja, olympiamitalisti ja Euroopan mestari.
Kalt saavutti perämiehettömässä kaksikossa olympiahopeaa Lontoossa 1948 ja olympiapronssia Helsingissä 1952. Lontoossa hänen parinaan souti veli Josef Kalt ja Helsingissä Kurt Schmid. EM-kilpailuissa Kalt voitti kultaa vuonna 1950 ja pronssia vuonna 1951.
Kalt kuoli 86-vuotiaana 2. tammikuuta 2011.
Aiheesta muualla

Hans Kalt Kansainvälinen olympiakomitea. (englanniksi)
HMAS Adelaide (1918)

| HMAS Adelaide |
| --- | --- |
 HMAS Adelaide

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Cockatoo-saaren telakka, Sydney
Kölinlasku:  20. marraskuuta 1915
Laskettu vesille:  27. heinäkuuta 1918
Palveluskäyttöön:  5. elokuuta 1922
Poistui palveluskäytöstä:  13. toukokuuta 1946
Tekniset tiedot
Uppouma:  5 560 t
Pituus:  138,8 m
Leveys:  14,9 m
Syväys:  5,7 m
Koneteho:  25 000 hv
Nopeus:  25 solmua (43,0 km/h)
Miehistöä:  470
Aseistus
Aseistus:  9 × BL 6″/L50 (152 mm) Mk XII -tykkiä 1 × QF 3 naulan (76 mm) ilmatorjuntatykki 4 × QF 3 naulan tykkiä 1 × 12 naulan tykki 2 × .50″ Maxim-konekivääriä 8 × .303" Lewis-konekivääriä 2 × 21″ torpedoputkea 1 × lentokone
HMAS Adelaide oli Australian kuninkaallisen laivaston Birmingham-luokan kevyt risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Australian laivaston telakalla Cockatoo-saarelta Sydneystä, missä köli laskettiin 20. marraskuuta 1915. Alus laskettiin vesille 27. heinäkuuta 1918 kumminaan kenraalikuvernöörin puoliso Lady Helen Munro Ferguson. Aluksen varustaminen ja viimeistely kuitenkin viivästyi, kun kriittiset voimanlähteen osat menetettiin niitä kuljettaneen aluksen upotessa. Viivästysten vuoksi alukselle annettiin lempinimeksi Long Delayed. Alus luovutettiin Australian laivastolle 31. heinäkuuta 1922 ja otettiin palvelukseen 5. elokuuta päällikkönään J. B. Stevenson.
Palvelus

Koeajojen ja Jervis Bayssä pidetyn miehistön koulutuksen jälkeen alus liitettiin osaksi Australian asemaa. Alus siirrettiin huollon jälkeen 18. huhtikuuta 1924 Britannian kuninkaallisen laivaston erikoistehtävälaivueeseen (engl. Special Service Squadron). Alus lähti 20. huhtikuuta Wellingtoniin, jossa se liittyi loppumatkaksi maailmanympäripurjehtiviin taisteluristeilijöihin. Alus saapui 28. syyskuuta Portsmouthiin. Alus aloitti kotimatkansa 10. tammikuuta 1925 ja se saapui Sydneyyn 7. huhtikuuta. Palattuaan kotimaahan alus aloitti normaalin rauhanaikaisen palveluksensa koululaivana. Se siirrettiin kesäkuussa 1928 reserviin.
Alus huollettiin läpikotaisin, minkä jälkeen se palautettiin maaliskuussa 1939 palvelukseen maaliskuusta. Alus palautettiin 17. toukokuuta reserviin ja sen miehistö siirtyi upouudelle risteilijälle, HMAS Perthille.
Palvelus > Toinen maailmansota

Toisen maailmansodan alkaessa Adelaide palautettiin välittömästi palvelukseen, jolloin sille sijoitettiin reservistä kerätty miehistö. Alus poistettiin palveluksesta 13. toukokuuta 1946 ja myytiin 24. tammikuuta 1949 Australian Iron Steel Pty Limitedille. Aluksen runko hinattiin 2. huhtikuuta Port Kemblaan, missä se lopulta romutettiin.
Aluksen päämasto on Sphynxin sotamuistomerkin osana Sydneyssä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMAS Adelaide (1918) Wikimedia Commonsissa
Town-luokan risteilijät
Hadrutin piiri

Hadrutin piiri (oranssilla) Vuoristo-Karabahin kartalla.
Hadrutin piiri (arm. Հադրութի շրջան, ven. Гадру́тский райо́н, Gadrutski raion) on paikallishallintoalue virallisesti Azerbaidžaniin kuuluvassa, mutta de facto itsenäisessä Artsakhin tasavallassa.
Vuoristo-Karabahin autonomiseen alueeseen kuulunut piiri on perustettu vuonna 1930. Vuoteen 1939 saakka sen nimenä oli Dizakin piiri. Neuvostoaikana piirin pinta-ala oli 700 neliökilometriä. Armenialaisten osuus piirin väestöstä laski 95,7 prosentista vuonna 1939 84,4 prosenttiin vuonna 1979. Samaan aikaan azerien osuus nousi 2,7 prosentista 15,1 prosenttiin.
1990-luvulla Vuoristo-Karabahin sodan jälkeen armenialaiset liittivät Hadrutin piiriin myös varsinaisen Azerbaidžanin puolelta vallattuja alueita. Sen pinta-ala oli 1876,8 neliökilometriä ja se rajoittui pohjoisessa Vuoristo-Karabahin tasavallan Martunin, Askeranin ja Šušin piireihin, lännessä Qašataghin piiriin, etelässä Iraniin ja lännessä Azerbaidžaniin. Piirin keskus oli Hadrutin kaupunki, josta on 75 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Stepanakertiin. Vuonna 2005 piirissä oli 12 000 asukasta, joista 99,8 % oli armenialaisia.
Azerbaidžan valtasi Hadrutin ja piirin lähes koko alueen vuoden 2020 sodassa.
Hadrut

| Hadrut Հադրութ |
| --- | --- |
 Aukio kaupungin keskustassa.
 Hadrut
 Koordinaatit: 39°31′0″N, 47°1′48″E 
Valtio:   Azerbaidžan  Vuoristo-Karabahin tasavalta
Piiri:  Xocavənd / Hadrut
Väkiluku (2009):  3 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hadrut (arm. Հադրութ, ven. Гадрут, Gadrut) on kaupunki virallisesti Azerbaidžaniin kuuluvassa, mutta de facto itsenäisessä Vuoristo-Karabahin tasavallassa. Se sijaitsee Karabahvuorten reuna-alueella 110 kilometriä Stepanakertistä kaakkoon. Kaupunki on tasavallan Hadrutin piirin keskus. Azerbaidžanin hallinnollisen jaon mukaan se on Xocavəndin piiriin kuuluva taajama. Asukkaita on 3 300 henkeä (vuonna 2009).
Hadrutista tuli piirikeskus vuonna 1939 ja kaupunkimainen taajama vuonna 1963. Sen nähtävyyksiin kuuluu vuonna 1621 rakennettu kirkko ja kotiseutumuseo.
Azerbaidžan ilmoitti vallanneensa kaupungin takaisin lokakuussa yhteenottojen alettua uudestaan vuonna 2020.
Hanna (täsmennyssivu)

Hanna tarkoittaa seuraavia:
Hanna, etunimi
Hanna, Luukkaan evankeliumissa mainittu naisprofeetta
Hanna, sukunimenä:
Arthur Dion Hanna (1928–2021), Bahaman kenraalikuvernööri 2006–2010
Gerard Joseph Hanna (s. 1941), australialainen katolinen piispa
Kathleen Hanna (s. 1968), yhdysvaltalainen muusikko ja feministi-aktivisti
Lisa Hanna (s. 1975), jamaikalainen Miss World 1993
Mark Hanna (1837–1904), yhdysvaltalainen poliitikko
Kirjallisuudessa

Hanna, Minna Canthin romaani vuodelta 1886. Hanna esiintyy päähenkilönä myös Canthin näytelmässä Papin perhe
Hanna, Johan Ludvig Runebergin runoelma
Kirjallisuudessa > Kuvitteellisia Hannoja

Hanna Salin, Salatut elämät -televisiosarjan hahmo
Hurja-Hanna, Spede Pasasen sketsihahmo
Hanna, Jukka Virtasen sanoittamassa ja laulamassa kappaleessa ”Hanna ja Niilo” (1969)
Muita käyttöyhteyksiä

Hanna, kaupunki Albertassa, Kanadassa
Hanna, Joe Wrightin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2011
Hanna, The Chemical Brothersin soundtrack-albumi
Hanna-Barbera, yhdysvaltalainen animaatioita tuottanut yhtiö (perustajat William Hanna ja Joseph Barbera sekä George Sidney)
M/S Hanna-Marjut, vuonna 1985 lähellä Kökaria uponnut kuivalastialus
Hurrikaani Hanna, Atlantilla elo-syyskuussa 2008 raivonnut hurrikaani
Esa Henrik Holappa

Esa Henrik Holappa (s. 14. heinäkuuta 1985 Oulu)  perusti uus­natsistisen Suomen vasta­rinta­liikkeen ja oli sen ensimmäinen johtaja vuosina 2008–2012.
Holappa oli myös keskeinen Ruotsin ja koko Pohjois­maisen ­­Vasta­rinta­liikkeen toimija vuosina 2009–2014. Pohjoismaisen vastarintaliikkeen päämääränä on korvata nykyinen yhteiskuntajärjestys Pohjoismaissa Hitlerin natsi-ideologiaan perustuvalla kansallis­sosialistisella valtiolla.
Holappa teki vuoden 2014 lopulla henkilökohtaisen pesäeron Pohjoismaiseen vastarintaliikkeeseen. Hän irtaantui toukokuussa 2016 julkisesti natsismista Suomen Yleisradion haastatteluissa ja omassa kirjassaan Henrik Holappa: Minä perustin uusnatsijärjestön.
Holappa on toiminut vuoden 2016 alusta alkaen vapaaehtoistyöntekijänä ja 1. syyskuuta 2016 alkaen kokemusasiantuntijana radikalisoitumista ehkäisevässä ja ääriliikkeistä irrottautumista tukevassa Radinet-hankkeessa Suomessa.
Holapan pyrkimyksenä on auttaa, osallistua keskusteluun ja avata radikalisoitumisen ja ääriytymisen syitä ja siitä irtautumisen mahdollisuuksia. Holappa on natsismista ulostulonsa jälkeen antanut haastatteluita, pitänyt puheita ja ollut panelistina radikalisoitumista käsittelevillä eri forumeilla
Oma radikalisoituminen

Holappa on tilityskirjassaan kertonut natsikiinnostuksensa alkaneen jo pikkupoikana sotahistoriaan hurahtamisesta. Innoittajana oli myös rohkeana jermuna tunnetun isän jännittävä sotatarina-aarteisto.
Peruskoulun viidennellä ja kuudennella luokalla omissa tutkimuksissaan viihtyvää Holappaa ja hänen kaveriaan kiusattiin koulussa. Kun luokkatoverit pelasivat jalkapalloa ja jääkiekkoa, hän perehtyi mielen- ja ruumiinhallintaa edistäviin itämaisiin taistelulajeihin.
Kirjassaan Holappa kertoo sulkeneensa kiusaajan vihapuheet teflonmaisesti ulkopuolelleen. Hän keskittyi omiin tekemisiinsä ja ajatustenvaihtoon ikäistään vanhempien, kypsemmiltä tuntuvien ihmisten kanssa.
Peruskoulun yläasteella elämänsä suuntaa ja tarkoitusta etsivän tiedonjanoisen teinin tutkittaviksi pääsivät niin Raamattu, Koraani kuin Hitlerin Taisteluni, joista viimeinen vei voiton. Holappa sukelsi intohimoisen perinpohjaisesti Hitlerin kansallissosialismin ideologiaan ja historiaan.
Historian opettajat joutuivat monesti koville asioihin syvällisesti perehtyneen Holapan kanssa. Holappa julkaisi jo 15-vuotiaana vuonna 2000 ensimmäisen historiallisen artikkelinsa Suomen SS-sotilaat toisessa maailmansodassa uusnatsistisen Huhtikuuryhmän sivustolla (uusintajulkaisu vastarinta.com 12.10.2014). Jatkoa seurasi, mm. Esi-isiemme kutsu 17-vuotiaana (uusintajulkaisu vastarinta.com 8.8.2014).
Holappa tutustui 2000-luvun alkuvuosina oululaisiin skinheadeihin, kunnes pian pettyi ja kyllästyi näiden väkivaltaiseen kohellukseen. Minä perustin uusnatsijärjestön -kirjassaan Holappa kertoo tuntemiensa Oulun skinheadien pahoinpidelleen henkihieveriin yhden ryhmän jäsenistä vuonna 2003.
Holappa sai tuulta natsipurjeisiinsa ryhdyttyään 17-vuotiaana lukiolaisena kirjeenvaihtoon Euroopassa ja USA:ssa pitkiä vankilatuomioita istuvien uusnatsien kanssa. Kansallissosialismin maailmanlaajuista voittoa pohjustava tiivis ideologinen kirjeenvaihto jatkui yli kymmenen vuotta. Holappa on sanonut olleensa tarpeellinen henkinen tuki joillekin vangituille kirjeenvaihtotovereistaan ja hetkittäin kokeneensa itsensä jopa natsisosiaalityöntekijäksi.
Tilityskirjassaan Holappa summaa, etteivät perhe, ystävät tai kiusaaminen tehneet hänestä uusnatsia. Hän toteaa tulleensa uusnatsiksi, koska oli houkutteille altis ja halusi tulla ihailemansa ryhmän hyväksymäksi. Radikalisoituneena hän toteaa oikeuttaneensa tekonsa aatteella, jota piti ihmistä korkeampana voimana.
Toiminta uusnatsina > Yhteydet saksalaisiin uusnatsijohtajiin

Varusmiesaikanaan vuonna 2004 Holappa tutustui sähköpostitse länsisaksalaissyntyisen uusnatsijohtajaan Gerhard Ittneriin (s. 1958). Ittneriä syytettiin tuolloin Saksassa holokaustin kieltämisestä ja kiihottamisesta kansanryhmää vastaan.
Holappa vastasi Ittnerin suojelupyyntöön ja päätti majoittaa hänet opiskelijayksiöönsä oululaisessa kerrostalossa.
Gerhard Ittnerin yli vuoden pakoilu Holapan hoivissa Oulussa päättyi kesällä 2006, kun Suojelupoliisi oli päässyt Ittnerin jäljille. Helsingin Sanomien haastattelussa 19. kesäkuuta 2016 Holappa kertoo, kuinka Ittnerin onnistui hänen tuellaan livistää poliisien kynsistä. Ittner ajoi Holapan polkupyörällä Oulusta Haaparannalle ja matkasi Ruotsista edelleen Portugaliin, jossa hänet vasta useita vuosia myöhemmin saatiin kiinni ja karkotettiin Saksaan vankeustuomiota kärsimään.
Ensimmäiset vierailunsa Saksan uusnatsijohtoa tapaamaan Holappa teki Ittneriin tutustumisensa jälkeen vuonna 2007.
Holapan yhteydenpito Ittnerin kanssa jatkui vielä vuosia. Holappa mm. haastatteli yhä Portugalissa pakoilevaa Ittneriä stormfront.org -sivustolle 4. heinäkuuta 2012. Ittnerin pyynnöstä haastattelu käännettiin englannista suomeksi, ruotsiksi ja saksaksi eri natsisivustoille.
Baijerilaistuomioistuin on langettanut Ittnerille viimeisimmän 1,5 vuoden vankeustuomion holokaustin kieltämispropagandasta syksyllä 2015.
Toiminta uusnatsina > Suomen vastarintaliikkeen perustaminen ja johtajuus

Holappa solmi vuosina 2006–2007 yhteydet Ruotsin vasta­rinta­liikkeen johtajiin Klas Lundiin ja Magnus Södermaniin.
Ruotsi-kontaktiin ohjasi Yhdysvalloissa 60 vuoden vankilatuomiota istuva The Order of Silent Brotherhood -järjestön marttyyri, Holapan yli kymmenvuotinen kirjeenvaihtotoveri Richard Scutari (s. 1948). Ajatus Suomen uusnatsijärjestöstä ja omasta johtajuudesta oli kirkastunut Holapalle ideologisesti väkevän ja tiiviin Ittnerin Oulu-vuoden aikana.
Holappa natsiystävineen kävi useita kertoja suostuttelemassa Ruotsin vastarintaliikkeen johtoa, kunnes lupa Suomen vastarintaliikkeen SVL:n perustamiseen viimein heltisi.
Vasta perustettu Suomen vastarintaliike haki vuosina 2008–2009 suuntaansa Yhdysvalloissa tuolloin asuvan Holapan agitoimana. Netissä liikkui Holapan kuvauksen mukaan polttava aate ja palava sana.
Pian Yhdysvalloista paluun jälkeen ideologiaa alkoi väljähdyttää ja Holappaa johtajana vaivata Suomen vastarintaliikkeen jäsenten oma-aloitteinen aktivismi ja katuväkivalta. Niiden ilmentymiä ovat olleet mm. isku Pride-kulkuetta vastaan, Jyväskylän kirjastopuukotus ja Helsingin Asema-aukion pahoinpitely.
Holappa luopui turhautuneena Suomen vastarintaliikkeen johtajuudesta kesällä 2012 luovuttaen tehtävän oululaiselle Juuso Tahvanaiselle (s. 1984).
Toiminta uusnatsina > Suhteet USA:n äärioikeistoliikkeisiin

Kesällä 2008 Holappa lähti Yhdysvaltoihin auttaakseen Saksan uusnatsipiireissä tapaamaansa amerikkalaista John de Nugentia (s. 1954 Yhdysvallat) Hitlerin kansallissosialismille rakentuvan uusnatsiliikkeen perustamisessa USA:han. John de Nugent on valkoinen nationalisti, jonka erityisajatuksena on kiinteä yhteistyö mustan väestönosan kanssa. Kotonaan De Nugent suurisuuntaisine pyrkimyksineen paljastui Hitler-reinkarnaatioharhaiseksi haahuilijaksiselvennä. Pettymys oli suuri vakavin natsiajatuksin liikkeellä olleelle Henrik Holapalle, jota USA:n natsipiireissäkin tervehdittiin nimen alkukirjaimista HH:sta inspiroidulla natsitervehdyksellä Heil Hitler!
Yhdysvalloissa Holappa tutustui myös David Dukeen. Duke oli 17-vuotiaasta alkaen ollut Ku Klux Klan -aktivisti kohoten vuosiksi 1974–1978 Knights of the Ku Klux Klan -järjestön suurlohikäärmeen (Grand Dragon) arvoiseksi johtajaksi.
David Duke on "roturealistiksi" esittäytyvä valkoinen nationalisti, jonka kannatus ylsi vuosiksi 1989–1992 Louisianan osavaltion edustajainhuoneen republikaanijäseneksi. Duke julistaa rotujen sekoittumisen estämistä ja valkoista ylivaltaa. Hän on myös holokaustin kieltäjä. Duke on ollut Yhdysvaltojen vuoden 2016 presidentinvaaleissa Donald Trumpin taustavoimana, joskin Trump on julkisesti ilmoittanut, ettei tarvitse Duken tukea.
Holappa teki Yhdysvalloissa yhteistyötä David Duken kanssa tämän puhetilaisuuksissa ja kirjoittamalla artikkeleja Duken nettisivustolle davidduke.com. Duken ajatuksia ja kirjoituksia Holappa sittemmin aktiivisesti levitti myös Pohjoismaisessa vastarintaliikkeessä.
De Nugentin suosituksesta Holappa haki poliittista turvapaikkaa Yhdysvalloista, koska häntä natsidemagogina oli Suomessa epäilty ja kuulusteltu kiihottamisesta kansanryhmää vastaan ja törkeästä kunnianloukkauksesta.
Holapan matkailu Yhdysvalloissa päättyi USA:n kotimaan turvallisuusviraston (Department of Homeland Security, DHS) suorittamaan pidätykseen 9. maaliskuuta 2009. Sittemmin myös FBI kuulusteli Holappaa kysellen hänen mahdollisia tietojaan presidentiksi edellisenä vuonna valitun Barack Obaman murhasalaliittohankkeista. Holappa joutui kolmeksi kuukaudeksi useisiin vankiloihin. Free Esa, free! huusivat kannattajat natsikokouksissa ja netin keskustelupalstoilla.
Lopulta 3. kesäkuuta 2009 Holappa karkotettiin Yhdysvalloista kymmenen vuoden ajaksi. Holappa palasi Suomeen johtamaan natsiliikettään Puolustusvoimain lippujuhlan ja C.G.E. Mannerheimin syntymäpäivänä 4. kesäkuuta 2009.
Toiminta uusnatsina > Toiminta Ruotsin ja Pohjoismaisessa vastarintaliikkeestä

Suomen vastarintaliikkeen väkivaltaistuttua ja ideologisen johtajuuden lakastuttua Holappa muutti alkuvuodesta 2011 Ruotsiin tutustuttuaan sikäläiseen amerikkalaissyntyiseen maahanmuuttajaan. Ensimmäinen lapsi syntyi samana vuonna.
Teoksessaan Minä perustin uusnatsijärjestön Holappa kertoo olleensa toimijana Ruotsin ja sittemmin Pohjoismaisessa vastarintaliikkeessä kuuden vuoden ajan. Hän tapasi järjestön johtoa säännöllisesti vuosina 2009–2010 ja osallistui aktiivisesti liikkeen toimintaan Ruotsiin muuttonsa jälkeen 2011–2014 kansainvälisten suhteiden hoitajana, uutis-, artikkeli- ja kirjantoimittajana sekä puhujana.
Myös uusnatsien katuaktivismi tuli Ruotsissa tutuksi Holapalle.
Holappa pääsi jo Ruotsissa olonsa alkuvaiheissa todistamaan myös Ruotsin vastarintaliikkeen yhtä hajoamisvaihetta, kun vanhojen ystävien ja Suomen vastarintaliikkeen perustamiskummien Klas Lundin ja Magnus Södermanin välit alkoivat säröillä vuoden 2010 lopulla.
Holappa julkisti heti Ruotsiin muutettuaan vuonna 2011 yhdessä Magnus Södermanin kanssa Richard Scutarin kirjeet teoksessa Unbroken Warrior, The Richard Scutari Letters. Ruotsin vastarintaliike (Nationellt Motstånd) kustansi kirjan.
Vankilassa Yhdysvalloissa 60-vuotista tuomiotaan istuva Scutari oli pyynnöistä huolimatta kieltäytynyt muistelmiensa kirjoittamisesta. Holappa ja Söderman saivat kuitenkin luvan julkaista Scutarin 14 laajaa ideologista kirjettä kirjana. Kirjeet olivat syntyneet Holapan ja Södermanin tahoillaan Scutarin kanssa käymässä yli kymmenvuotisessa kirjeenvaihdossa.
Toiminta uusnatsina > Ajattelu ja kirjoitukset toimittaja Henrik Holappana > Kansallinen vastarinta -lehti

Kansallinen vastarinta -paperilehden toisen numeron teemana joulukuussa 2011 oli Suomi ja suomalaisuus. Holapan panoksesta mainitaan Pohjoismaisen vastarintaliikkeen nettisivuston vastarinta.com lehtiesittelyssä 23. joulukuuta 2011: "Henrik Holappa kirjoittaa syksyllä suurta mediahuomiota herättäneestä kansainvälisestä Taistele vastaan -seminaarista. Puhuiko media totta? Millaista on 2000-luvun valkoisten kansallismielisten yhteistyö?" Holapan Taistele vastaan! -teema oli nostettu lehden kanteen ykkösteemaksi.
Kansallinen vastarinta -lehden kolmannen numeron teemana keväällä 2012 oli Pohjoismainen yhteistyö. Lehden nettiesittelyjutussa 24. huhtikuuta 2012 kirjoitetaan: "Vastarinta ei ole vain suomalaista, vaan taistelua käydään myös Ruotsin ja Norjan maaperällä. Tulevaisuudessa toimintaamme pyritään levittämään myös muihin Pohjoismaihin ja mahdollisesti Baltiaan. Tämä tarkoittaa monien vanhojen asenteiden uudelleenarviointia ja rohkeutta kohdata kansallisen historiamme traumaattisimmatkin vaiheet. Niin ikään on oltava rohkeutta katsoa tulevaisuuteen ja suunnitella edistyksellistä kansallissosialistista järjestystä tukeutumatta vanhanaikaisiin ratkaisuihin."
Kolmannen numeron ilmestymisen aikaan vielä Suomen vastarintaliikkeen johtajana ollut Holappa käsitteli artikkelissaan Vastarintaliikkeen arvoja, symboliikkaa ja tuoreita saavutuksia. Holapan mukaan "Pohjoismaat muodostavat maantieteellisistä, historiallisista ja rodullisista syistä yhtenäisen alueen, jonka identiteettiä meidän on suojeltava keinolla millä hyvänsä."
Kansallinen vastarinta -lehden viidennen numeron teemana lokakuussa 2012 oli Vallankumous. Esittelyjutussa 26. lokakuuta 2012 vastarinta.com -sivustolla kirjoitetaan: "Henrik Holappa Pohjoismaisesta Vastarintaliikkeestä kirjoittaa poliittisen taistelijan mielenlaadusta artikkelissaan Ajattelu vallankumouksen siipenä. Artikkeli muistuttaa, että poliittinen muutos on mahdollinen vain, jos tarpeeksi suuri joukko pohjoismaisia hylkää henkilökohtaisen turvallisuuden porvarillisen ihanteen ja omistautuu uhrautuvaiselle, kurinalaiselle ja pelottomalle toiminnalle. Henkisesti aktiivinen ihminen, joka uskaltaa kyseenalaistaa yhteiskunnan dogmit ja joka on voittanut pelkonsa, voi luoda kasvualustan terveelle Pohjolalle."
Irtaantuminen kansallissosialistisesta aatemaailmasta > Epäilykset heräävät

Suomen vastarintaliikkeen johtajuudesta eroamisensa jälkeen Holappa oli jo alkanut epäillä natsiaatetta, pohjoismaista järjestöä sekä liikkeen toiminnan suuntaa ja vaikuttimia. Holappa otti yhteyttä liikkeen entisiin jäseniin ja sai heiltä vahvistusta ajatuksilleen järjestön kulttihenkisyydestä.
Holappa kertoo tilityskirjassaan olleensa 27-vuotiaaksi eli kesään 2012 asti vakaasti kansallisosialismia kannattava uusnatsi ja aktiivinen Pohjoismaisen vastarintaliikkeen jäsen. Tuolloin hän alkoi hiljalleen vetäytyä Ruotsin vastarintaliikkeen keskiöstä kuitenkin toimittajan työtään historiallisissa natsiaiheissa tiiviisti vuoden 2014 jälkipuoliskolle asti jatkaen.
Holappaa painostettiin vielä useita kertoja takaisin vastarintaliikkeeseen. Holappa kertoo joutuneensa Ruotsin uusnatsien mustalle listalle, kun hänen yhteydenpitonsa vastarintaliikkeen jättäneisiin jäseniin ja uuteen aktivismiin suunnanneisiin natsitovereihin, erityisesti Magnus Södermaniin, paljastui.
Irtaantuminen kansallissosialistisesta aatemaailmasta > Viimeinen tarina natsina

Viimeisiksi natsitoimittajatöikseen Henrik Holappa käänsi englannista suomeksi tunisialaisen Abdallah Melaouhin (s. 1942 ) muistelmat Rudolf Hess – Viimeiset vuodet ja kuolema. Holappa perusti tätä kirjaa ja suunnitteilla jo olleita muita natsihistoriallisia teoksia varten Ruotsiin oman kustannusyhtiön Fenrir Förlag HB:n. Yhden teoksen julkaisuun jäänyt yritys ajautui myöhemmin konkurssiin.
Viimeisen Spandaun natsivangin, vanki numero seitsemän, Rudolf Hessin henkilökohtaisena sairaanhoitajana vuosia toiminut Melaouhi esittää muistelmissaan, että hänen potilaansa, entisen Hitlerin kakkosmiehen murhasivat Spandaussa brittiagentit. Väitteensä hän perustaa sekä tekemiinsä havaintoihin että kahdelta vartijalta heti Hessin kuoleman paljastumisen jälkeen kuulemaansa. Melaouhi esittää todisteita, ettei fyysisesti heikossa kunnossa ollut 93-vuotias Hess voinut itse hirttää itseään.
Holapan käännös julkistettiin kirjailija Melaouhin läsnä ollessa pohjoismaisessa uusnatsien suljetussa tilaisuudessa Helsingissä lokakuussa 2014.
Hessin sairaanhoitajan muistelmien käännöksen julkistamisen jälkeen Holappaan otti yhteyttä Hate Speech -anti-vihajärjestön aktiivi, tutkiva journalisti, norjalainen tv-toimittaja Kjetil Stormark (s. 1971). Hän ehdotti Holapalle tapaamista Oslossa.
Tilityskirjassaan Holappa kertoo keskustelleensa lähes koko uudenvuodenaaton 31. joulukuuta 2014 Kjetil Stormarkin kanssa halustaan ja jo pitkälle kypsyneestä päätöksestään irtaantua uusnatseista.
Stormarkin tapaamisen ja Norjan televisioon antamansa lyhyen haastattelun jälkeen Holappa teki uudenvuodenlupauksensa ja alkoi keväällä 2015 kirjoittaa itseään irti natsimenneisyydestään.
Irtaantuminen kansallissosialistisesta aatemaailmasta > Ulostulo

Suomen vastarintaliikkeen johtajana tunnetuksi tulleen Henrik Holapan irtaantuminen uusnatsismista tuli julkiseksi 15. toukokuuta 2016, kun Yle Spotlight julkaisi Holapan kanssa jo toista vuotta jatkuneeseen yhteydenpitoon ja lukuisiin haastatteluihin perustuvan laajan artikkelisarjan pääjuttunaan Natsijohtaja, jonka usko loppui Holapan tarinasta ja uusnatsien organisoitumisesta ja toimintatavoista Suomessa.
Holapan muistelma- ja tietokirja Henrik Holappa: Minä perustin uusnatsijärjestön (Into) julkaistiin 16. toukokuuta 2016, juuri toimittaja Marko Hietikon Ylelle tekemän juttusarjan jälkeen.
Holappa on julkisesti tuominnut vanhan ajattelunsa perustan: rasismin, natsismin ja suvaitsemattomuuden. Hän on haastatteluissaan kertonut haluavansa hyvittää tekemiään virheitä ja toimivansa aktiivisesti radikalisoitumisen ehkäisemiseksi.
Uuden elämän alku > Asiantuntijana Radinet-hankkeessa

Holappa on toiminut vuoden 2016 alusta Radinet-hankkeessa, aluksi toiminnan raamitusta tukeneena vapaaehtoistyöntekijänä ja 1. syyskuuta 2016 alkaen kokemusasiantuntijana.