stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hannibal & Soppa
Historia

Tulenkantajien lopettaessa vuonna 2004, jatkoivat Hannibal ja Soppa musiikin tekemistä ilman emobändiä. Ensimmäinen julkaisu oli keväällä 2005 ilmestynyt Promoa sun huudeilles -mixtape, joka ennakoi tulevaa Pahat viinit-albumia. Toukokuussa 2005 Pahat viinit -albumi julkaistiin helsinkiläisen indie-levy-yhtiö 3rd Rail Musicin kautta. Levyltä julkaistiin single Lissää vinkunaa, joka debytoi singlelistan sijalla 3. ja vietti seuraavat kolme viikkoa listaykkösenä. Listamenestyksestä huolimatta kappale ei saanut juuri lainkaan radiosoittoa.[lähde? ]
Loppuvuodesta 2006 Pahat Viinit -kollektiivi perusti oman Joku Roti Records -osuuskunnan. Keväällä 2007 ilmestyi toinen albumi Meiän asia, joka oli Hannibalin perustaman Joku Roti Records -levy-yhtiön ensimmäinen julkaisu.[lähde? ]
Hannibal on myös soolouralla ja julkaisi Streets of Nekala -nimisen sooloalbumin vuoden 2009 maaliskuussa. Hänen toinen sooloalbuminsa Ad Portas ilmestyi toukokuussa 2010.[lähde? ]
Hannibal & Soppa hajosi heinäkuussa 2009. Soppa myös irtisanottiin Joku Roti Recordsin hallituksesta luottamuspulan vuoksi. Eron jälkeen Hannibal ja Soppa eivät ole tehneet yhteistyötä. He eivät edes vierailleet samoilla kappaleilla.
Diskografia > Albumit

Promoa huudeilles (omakustanne 2005) CD
Pahat viinit (3rd Rail Music 2005) CD/LP
Sun huudit ei oo seiffit (omakustanne 2006) CD
Meiän asia (Joku Roti Records 2007) CD/LP
Diskografia > Singlet

Lissää vinkunaa (3rd Rail Music 2005) CDS
Diskografia > Mukana kokoelmilla

Lappi itsenäiseksi vol. 1 mixtape
Diskografia > Vierailijana

| Artisti | Kappale | Albumilta | Muut vierailijat | Vuosi |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ritarikunta | "Joo joo osa 2" | Saranat avaavat sanat | TKK & Myyrä | 2001 |
| Seremoniamestari | "Radalle" | Sanasta miestä |  | 2001 |
| Kemmuru | "Landespede" | Kehumatta paras |  | 2006 |
| Amoc | "Hiärásalmairikoliih" | Amok-kaččâm | Edorf | 2007 |
| Stepa | "Vinkunat kunnossa" | MC |  | 2008 |
| Laiska Leppone | "Konna" | HuudiBoogie |  | 2009 |
| Kuningas Pähkinä & Kilari Audio | "Landespede" | Musaa | Jodarok & Panama Rayo | 2010 |
| Kuningas Pähkinä & Kilari Audio | "Ykä Leino" | Musaa | Jaskamaski | 2010 |
Aiheesta muualla

Hannibal Myspacessa (englanniksi)
Pahat Viinit kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
YLE Elävä arkisto: Hannibal & Soppa live
Hannibalin & Sopan haastattelu Noise -sivustolla
Hannibalin & Sopan haastattelu Redrum-187 -sivustolla 5. toukokuuta 2008 (vanha haastattelu)
Hannibalin & Sopan haastattelu Redrum-187 -sivustolla 17. marraskuuta 2007
Iskusuhde

Iskusuhteen toimintaperiaate
Iskusuhde kuvaa mäntämoottoreissa männän iskunpituutta suhteessa männänhalkaisijaan.
Esimerkiksi jos männänhalkaisija on 100 mm ja iskunpituus 120 mm, iskusuhteeksi saadaan 1,2:1 on siis 1,2.
Iskusuhteesta puhuttaessa moottori voi olla ns. pitkäiskuinen, tai lyhytiskuinen. Pitkäiskuisia moottoreita pidetään kankeina, mutta samalla sitkeinä ja vääntävinä, eli isoin vääntömomentti saavutetaan alhailla kierroksilla. Lyhytiskuiset moottorit puolestaan mielletään kierrosherkiksi, ja ne ovat vähemmän alttiita mekaaniselle kulumiselle, sillä pitkäiskuisessa moottorissa männän nopeudet ovat suuret.
On kuitenkin syytä muistaa, että moottorin luonteeseen sekä käyttäytymiseen vaikuttaa moni muukin asia sen suunnittelussa, rakenteessa sekä ominaisuuksissa, ja näin ollen ei kannata antaa liikaa painoarvoa iskusuhteelle. On olemassa sekä hyvin vääntäviä ja sitkeitä lyhytiskuisia moottoreita, että pitkäiskuisia "ei-niin-hyvin vääntäviä". Nyrkkisääntönä voidaan pitää että yli 1,10 iskusuhteiset moottorit ovat pitkäiskuisia, sen alle puolestaan lyhytiskuisia.
Ivan Grose

| Ivan Grose> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. lokakuuta 1928 (ikä 96) Toronto, Ontario
Kansalaisuus:  Kanada
Poliitikko
Puolue:  Kanadan liberaalipuolue
Vaalipiiri:  Oshawa, Ontario
Ivan Grose (s. 8. lokakuuta 1928 Toronto) on kanadalainen liikemies ja poliitikko. Hän istui vuosina 1994–2004 parlamentin liberaalijäsenenä Oshawasta, Ontariosta.
Grose toimi vuonna 2003 parlamentin sihteerinä veteraanien asiain ministerille.
Ivan Goremykin

| Ivan Goremykin |
| --- | --- |

Venäjän pääministeri
 5. toukokuuta 1906 – 21. heinäkuuta 1906  
Monarkki:  Nikolai II
Edeltäjä:  Sergei Witte
Seuraaja:  Pjotr Stolypin
 12. helmikuuta 1914 – 2. helmikuuta 1916  
Monarkki:  Nikolai II
Edeltäjä:  Vladimir Kokovtsov
Seuraaja:  Boris Stürmer
Henkilötiedot
Syntynyt: 8. marraskuuta 1839 Novgorod
Kuollut: 24. joulukuuta 1917 (78 vuotta) Sotši
Ivan Logginovitš Goremykin (ven. Ива́н Ло́ггинович Горемы́кин, 8. marraskuuta (J: 27. lokakuuta) 1839 Novgorod – 24. joulukuuta (J: 11. joulukuuta) 1917 Sotši) oli venäläinen poliitikko, joka toimi Venäjän pää- ja sisäministerinä. Hän vaikutti Nikolai II:n valtakaudella. Goremykin oli koulutukseltaan lakimies ja asenteeltaan jyrkän konservatiivinen. Hän oli Nikolai II:n ja yksinvaltaisuuden tukija.[lähde? ]
Goremykin toimi sisäministerinä 1895–1899 ja tuli Sergei Witten jälkeen pääministeriksi 1906. Hänen jyrkkä uudistustenvastaisuutensa johti konfliktiin ensimmäisen duuman kanssa, ja hän sai duumalta kaksi kertaa epäluottamuslauseen. Kun duuma hajotettiin heinäkuussa 1906, hän menetti tehtävänsä, jolloin hänen seuraajakseen tuli Pjotr Stolypin.
Goremykin toimi toisen kerran pääministerinä helmikuusta 1914 helmikuuhun 1916. Hänet murhattiin 1917.
James Branch Cabell

| James Branch Cabell |
| --- | --- |
 James Branch Cabell, valokuva: Carl Van Vechtenin huhtikuussa 1935.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1879 Richmond, Virginia, Yhdysvallat
Kuollut: 1958 (78–79 vuotta) Richmond, Virginia, Yhdysvallat
Kansalaisuus:  Yhdysvallat
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Äidinkieli: englanti
Tuotannon kieli: englanti
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
James Branch Cabell (1879 Richmond, Virginia, Yhdysvallat – 1958 Richmond, Virginia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja toimittaja, muun muassa New York Heraldissa.
Cabell oli satiirikko ja fantasiakirjailija[lähde? ]. Cabellin kuuluisia teoksia oli vuonna 1919 julkaistu Jurgen, jonka sensurointiyritykset nostivat hänet mainettaan. Se sisältyy sarjaan, jossa hän loi myyttisen ranskalaisen maakunnan Poictesmen. Sen kuvitteellista historiaa vuosilta 1223-1750 hän kirjoitti parissakymmenessä romaanissa, joissa hän rivien välissä arvosteli Yhdysvaltojen oloja, esimerkiksi todellisuuden ja unelmien välistä ristiriitaa. Hän kirjoitti muitakin romaaneja ja omaelääkerrallisen esseekokoelman Please (1952).
James Brindley

| James Brindley |
| --- | --- |
 Francis Parsonsin maalaama muotokuva James Brindleystä vuodelta 1770.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1716 Tunstead, Derbyshire, Britannia
Kuollut: 30. syyskuuta 1772 Turnhurst, Staffordshire, Britannia
Kansalaisuus:  brittiläinen
Ammatti:  kanavainsinööri
James Brindley (1716 Tunstead, Derbyshire, Britannia – 30. syyskuuta 1772 Turnhurst, Staffordshire, Britannia) oli englantilainen kanavainsinööri, joka rakensi Ison-Britannian ensimmäisen kaupallisesti merkittävän kanavan ja kasvatti maan kanavaverkostoa yhteensä 580 kilometrillä. Brindley oli itseoppinut insinööri ja toteutti kaikki kanavahankkeensa ilman piirrustuksia ja laskelmia.
Brindley syntyi Tunsteadin kylässä Derbyshiren kukkula-alueella. Kun hän oli vielä lapsi, hänen perheensä muutti kveekarisukulaisiltaan perimälleen maatilalle Leekin kaupungissa Staffordshiressä. Uransa alussa Brindley korjasi seudun myllyjä ja oppi samalla ohjaamaan virtaavan veden kulkua. Vuonna 1752 hän rakensi Cliftonin kylään Lancashiressä pumpun, jolla poistettiin vettä hiilikaivoksista.
Bridgewaterin herttua palkkasi hänet 1759 rakentamaan 16 kilometriä pitkän kanavan, jota pitkin herttua voisi kuljettaa hiiltä kaivoksiltaan Worsleystä Manchesterin tekstiilitehtaisiin. Brindleyn suunnitelmiin sisältyi kaivoksiin johtava maanalainen tunneli ja Irwelljoen ylittävä Bartonin akvedukti. Kerrotaan, että hän havainnollisti akveduktia mallikappaleella, jonka oli kaivertanut kimpaleesta cheshirenjuustoa.
Bridgewaterin kanava osoittautui menestykseksi ja poiki Brindleylle useita vastaavia projekteja. Muita hänen suunnittelemiaan ja rakentamiaan kanavia ovat Grand Trunk Canal (nykyinen Trentin–Merseyn kanava), joka läpäisee Englannin keskisen vedenjakajan Harecastlen tunnelia pitkin, Staffordshiren–Worcestershiren kanava, Coventryn kanava, Oxfordin kanava, Birminghamin kanava ja Chesterfieldin kanava.
Brindley kuoli kotonaan syyskuussa 1772 ilmeisesti keuhkokuumeeseen, jonka hän oli saanut linjatessaan rankkasateessa uutta sivuhaaraa Trentin–Merseyn kanavalle.
I’ll Stay by Your Side

| ”I’ll Stay by Your Side” The Lollipops |
| --- | --- | --- |

Ruotsin-painoksen kansikuva
Singlen tiedot
 Albumilta: The Lollipops
 B-puoli: ”That’s All”
 Julkaistu: toukokuu 1965
 Tekijä(t): Torben Lundgreen, Jørgen Lundgreen
 Kesto: 02.37
 Levy-yhtiö: Karusell
The Lollipopsin muut singlet
| ”Little Bad Boy” 1965 | ”I’ll Stay by Your Side” 1965 | ”Oh Girl” 1965 |
I’ll Stay by Your Side on Torben Lundgreenin ja Jørgen Lundgreenin kirjoittama tanskalainen musiikkikappale. Sen julkaisi tanskalainen The Lollipops -yhtye toisella albumillaan The Lollipops vuonna 1965. Kappale julkaistiin saman vuoden toukokuussa myös singlenä B-puolenaan ”That’s All”.
Suomalainen Hurriganes-yhtye levytti kappaleesta cover-version Roadrunner-albumilleen vuonna 1974 nimellä ”I Will Stay”. Sen lauloi Cisse Häkkinen.
I (yhtye)

| I |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  2006–
Tyylilaji:  black metal, thrash metal, viikinkimetalli
Kotipaikka:   Norja
Laulukieli:  englanti
Jäsenet:  Abbath, laulu, kitarat   Ice Dale, kitara   TC King, basso   Armagedda, rummut   Demonaz, sanoitukset  
Levy-yhtiö:  Nuclear Blast, 2006–  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
I on norjalainen metalliyhtye, jonka on perustanut Immortal-yhtyeen Abbath Doom Occulta. I:ltä on ilmestynyt yksi albumi, Between Two Worlds. I on ottanut vaikutteita Motörheadilta, Bathorylta ja Venomilta. Yhtyeen sanoitukset kirjoittaa Demonaz. Yhtyeen kokoonpanoon otettiin mukaan Enslavedin Ice Dale, Gorgorothin TC King sekä alkuperäinen Immortal-rumpali Armagedda.
Diskografia

Between Two Worlds (2006,  Nuclear Blast)
Kokoonpano

Abbath – laulu, kitara
Ice Dale – kitara
TC King – basso
Armagedda – rummut
Demonaz – sanoitukset
Aiheesta muualla

I:n viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Fanisivut Battlegrim.netissä
Industrial Workers of the World

| Industrial Workers of the World |
| --- | --- |

 IWW:n tunnus.
Perustettu:  27. kesäkuuta 1905
Tyyppi:  ammattiyhdistys
Kotipaikka:  Chicago, Illinois
Toiminta-alue:  kansainvälinen
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Industrial Workers of the World (IWW) on kansainvälinen syndikalistinen ammattiyhdistys. Sen päämaja on vuodesta 2010 lähtien sijainnut Chicagossa. Parhaimmillaan vuonna 1923 siihen kuului 100 000 jäsentä, ja se nautti 300 000 työläisen suosiosta. Sisäisen konfliktin ja Yhdysvaltain hallituksen pakkotoimien seurauksena jäsenmäärä laski jyrkästi vuoden 1924 jälkeen. IWW:n sääntöjen johdanto on säilynyt miltei muuttumattomana järjestön perustamisvuodesta 1905 ja on toiminut herätteenä monien muiden maiden työväenjärjestöille.
Toiminta

Industrial Workers of the Worldilla on kuusi eri osastoa (department); maatalous ja kalastus, kaivosteollisuus, rakennusala, teollinen tuotanto, liikenne ja tietoliikenne sekä julkiset palvelut. Niiden sisällä toimii useita ammattiosastoja eri ammattiryhmien työntekijöille. Edustettuina ovat tavallisimpien ammattikuntien lisäksi muun muassa viihdealan ja hyväntekeväisyysjärjestöjen työntekijät sekä seksityöläiset. Nykyään IWW:ssä on noin 5 000 jäsentä. Valtaosa jäsenistä on Yhdysvalloissa, mutta osastoja on myös Britanniassa, Australiassa ja Kanadassa. Yksittäisiä jäseniä on muissakin maissa.
Historia

Syndikalistis-anarkistinen Industrial Workers of the World perustettiin vuonna 1905. IWW pyrki tuottamaan 1900-luvun alussa sosialistista järjestelmää paitsi sabotaasin ja suoran toiminnan kautta, myös luomalla työläisten hallitsemista tuotantolaitoksista vaihtoehtoisia vastavallan keskuksia. Näiden keskusten olisi tarkoitus ottaa valta kapitalistisen järjestelmän romahtamisen jälkeen.
IWW oli hetken aikaa sidoksissa Yhdysvaltain sosialistipuolueeseen. IWW:n peruskirjan laati katolinen pappi Thomas Hagerty.
IWW ja Pohjois-Amerikan suomalaissiirtolaiset

Industrial Workers of the World oli 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä myös monien Yhdysvaltojen ja Kanadan suomalaissiirtolaisten järjestö. Sitä kutsuttiin nimellä "iituplajuu". Tunnettuja IWW:n suomalaisia jäseniä olivat muun muassa Niilo Wälläri, Leo Laukki, Hiski Salomaa, Arthur Kylander, Rosa Lemberg, William Risto, Carl Paivio, Gust Aakula, Gust Alonen sekä T-Bone Slim -nimellä tunnettu Matti Valentin Huhta.
IWW:n suomalainen äänenkannattaja, Industrialisti (1914-1916 Sosialisti, 1916–1917 Teollisuustyöläinen) ilmestyi vuosina 1917–1975 Minnesotan Duluthista käsin. Parhaimmillaan Industrialisti saavutti noin 10 000 kappaleen levikin ja se oli IWW:n ainoa päivälehti. Amerikansuomalaiset julkaisivat myös kuukausittain ilmestynyttä Tie Vapauteen -lehteä.
Amerikansuomalaisten vuonna 1903 Duluthiin perustama Työväen Opisto toimi vuosina 1921–1941 IWW:n virallisena oppilaitoksena, lisäksi liiton kannattajien omistuksessa oli 1920–1960-lukujen ajan Ontarion Thunder Bayssa sijaitseva työväentalo Finnish Labour Temple.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
IWW:n internetsivut (englanniksi)
IWW:n mielenosoittajia vuonna 2007 Seattlessa.
Isla Hornos

Isla Hornos
Kap Horn
| --- | --- |
Sijainti:  Cabo de Hornos Antártica Chilena Magallanes Chile
Saariryhmä:  Tulimaa
Vesialue:  Drakensalmi
Merialue:  Tyyni valtameri
Korkein kohta:  424 m
| --- | --- |
Asukasluku:  5 (2019)
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Isla Hornos on Chilelle kuuluva saari Etelä-Amerikan eteläkärjessä, Tulimaan saaristossa. Saari tunnetaan kuuluisan Kap Hornin niemen sijaintipaikkana. Isla Hornosta pidetään yleensä virheellisesti Etelä-Amerikan eteläisimpänä saarena, vaikkakin Diego Ramírez -saaret sijaitsevat vielä etelämpänä.
Chilen laivasto ylläpitää saarella asemaa, johon kuuluu muun muassa kappeli, asuintilat sekä majakka. Saarella sijaitsee myös joulukuussa 1992 vihitty albatrossia esittävä muistomerkki, joka pystytettiin niiden ihmisten muistoksi, jotka menettivät henkensä yrittäessään kiertää Kap Hornia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Isla Hornos Wikimedia Commonsissa
Ishmail Sandstroem

Ishmail Sandstroem on taiteilijakollektiivi, jota johtaa ja kuratoi teatteriohjaaja Petri Lehtinen. Lehtinen kertoo keksineensä Ishmailin, ettei hänen tarvitsisi olla ikinä yksin. “Se on köyhän miehen teatteri, perhe, jota minulla ei ole.”
Ishmail Sandstroem on algerialais-ruotsalainen outsider-taiteilija. Hän asuu äitinsä kanssa Sunnysiden kaupunginosassa, Queensissä, New Yorkissa. Hän on tunnettu herkistä, alkukantaisista viivapiirustuksistaan ja valoteoksistaan, jotka ovat usein abstrakteja, mutta aina tunnevoimaisia.
Löydettyään Sandstroemin taiteen 2000-luvun puolivälissä, kuraattori Petri Lehtinen on koonnut hänen tuotannostaan yksityisnäyttelyitä - mm. MANDALA, INSIDE OUTSIDE, ISHMAIL SANDSTROEM LIGHTS UP, POWWOW - Turun, Helsingin ja New Yorkin gallerioihin. Vuosina 2010-2012 Lehtinen ja Ismo Alanko järjestivät yhdessä parikymmentä Ishmail & Ismo Iltamaa. Iltamat ovat happeningtaideteoksia, joissa newyorkilainen kuvataide ja pohjoiskarjalainen laulanta yhdistyvät monitaiteelliseksi sopaksi ja kokoaa samaan salonkiin muitakin toisilleen näennäisesti vieraita elementtejä - butotanssista runonlausunnan kautta saurofoniseen performanssiin.
Vuonna 2015 Ishmail Sandstroemin Mandala valittiin Lux Helsinki -valofestivaalin juhlavuoden nimikkoteokseksi
Yksityisnäyttelyt

2014 MANDALA, Laterna Magica, Helsinki
2013 LITTLE LOST HOLY MOLY ja muita hyviä pyhiä, Suomenlinnan kirjasto, Helsinki
2009 Ishmail Sandstroem LIGHTS UP, Galleri Bergman, Helsinki
2008 POWWOW, Galleria Nefret, Turku
2007 REMATCH, Gershwin Hotel Gallery, New York
2007 MATCHES, Gershwin Hotel Gallery, New York
2006 INSIDE OUTSIDE, Galleria Nefret, Turku
2005 INSIDE OUTSIDE, Gershwin Hotel Gallery, New York
Aiheesta muualla

Ishmail & Ismo Iltamat Suomenlinnan Jääkellarissa (Arkistoitu – Internet Archive)
Facebook
Isla J Brave

| Isla J Brave |
| --- | --- |
Syntynyt:  1988
Kuollut:  2005
Sukupuoli:  ruuna
Rotu:  amerikanravuri
Synnyinmaa:   Suomi
Rekisteröintimaa:   Suomi
Isä:  Choctaw Brave
Emä:  Lass Lura
Autoennätys:  11,3aly
Tasoitusennätys:  15,4ke
Voittosumma:  821 862,00 €
Päivitetty:  3. helmikuuta 2009
Isla J Brave (24. huhtikuuta 1988 – 5. kesäkuuta 2005) oli ullavalainen lämminveriruuna. Isla J Bravella on suomalaisista lämminverisistä ravureista eniten V65- ja V75-voittoja (59 kappaletta). Startteja kertyi 231, joista voittoja 104. Hevonen ansaitsi radoilta yhteensä 817 063 euroa, ollen parhaina vuosinaan jopa Ullavan kunnan suurin veronmaksaja. Teräsruunaksi kutsutun hevosen ennätykset ovat 11,3aly ja 15,4ke.
Hevosen ohjastajana oli 3- ja 4-vuotiskauden ajan Rainer Björkroth, jonka jälkeen lähes kaikki kilpailut ajoi Aki Antti-Roiko. Isla J Braven omisti Maatalousyhtymä Klemola Oy Ullavasta, valmentajana toimi Petri Klemola. Hevosen oli kasvattanut Pentti Järvelä.
Isla J Brave siirtyi eläkkeelle marraskuussa 2001 juhlallisin seremonioin Kuopion Ravigaalassa, jossa se sai nimensä Tähtien Talliin.
Suurkilpailuvoittoja

St. Leger-ajo 1994
Malja-Ajo 1994 & 1995
Vasabladet Sprinter 1995-1998
Suur-Hollola-ajo 1995
Top OF Europe Trot (SWE) 1995
Finlandia-ajo 1996
St. Michel 1996
Killerin Eliitti 1996 & 1997
Helsinki-ajo 1997
Malmloppet (SWE) 1997
Ådalspriset (SWE) 1997
Number One 2001
Kasvattajakruunu 5-vuotiaille ja vanhemmille oriille/ruunille 1993 sekä 1995-1998
Isla Blair

Isla Blair (s. 29. syyskuuta 1944 Bangalore, Intia) on englantilais-skottilainen näyttelijä, joka on näytellyt 1960-luvun puolivälistä lähtien eri sarjoissa. Hänet muistetaan eräästä Sydämen asialla -sarjan vuoden 1998 jaksosta, jossa hänen roolihahmonsa oli Elaine Aubrey-niminen nainen. Hänellä ja Julian Gloverilla on vuonna 1969 syntynyt poika Jamie Glover.
Aiheesta muualla

Isla Blair Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
I (The Exploding Eyes Orchestran albumi)

| I The Exploding Eyes Orchestra |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2013–2014
 Julkaistu: 12. kesäkuuta 2015
 Formaatti: CD, LP
 Tuottaja(t): The Exploding Eyes Orchestra
 Tyylilaji: hard rock, stoner rock, psykedeelinen rock
 Kesto: 41.13
 Levy-yhtiö: Svart
The Exploding Eyes Orchestran muut julkaisut
|   | I 2015 | II 2018 |
I on suomalaisen rockyhtyeen The Exploding Eyes Orchestran esikoisalbumi. Se julkaistiin 12. kesäkuuta 2015 levymerkillä Svart Records. Albumin koostuu Thomas Corpsen Jess and the Ancient Onesille kirjoittamista kappaleista, jotka eivät sopineet yhtyeen albumille.
Albumilta julkaistiin yksi single, "My Father the Wolf", 15. huhtikuuta 2015. Kappaleesta "Two-Zero 13" kuvattiin musiikkivideo.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Tommi H.
The Smoke – 5.21
Crazy Heart – 6.02
My Father the Wolf – 5.20
Drawing Down the West – 5.37
Two-Zero 13 – 4.26
Black Hound – 6.53
Farewell to All-in-One – 7.34
Kokoonpano

Jasse S – laulu
Tommi H – kitara
Jarkko L – bassokitara
Jussi B – rummut
Timo K – kosketinsoitin
Brother Andy – huuliharppu
Anssi Neuvonen – trumpetti
+
Joona Lukala – äänittäjä, miksaaja, masteroija
Arviot

Keskisuomalainen:
Imperiumi.net: 9.5/10
Kaaoszine: 8/10
Soundi:
Aiheesta muualla

I discogs.com -sivustolla
Jarkko Valtee

Jarkko Valtee (s. 1968)  on suomalainen radiojuontaja, televisiojuontaja, pukusuunnittelija ja drag-artisti. Valtee voitti Miss Drag Queen -kilpailun vuonna 2000. Hän on myös puvustanut useita televisio-ohjelmia ja musikaaleja. Syksyllä 2005 Valtee oli yksi Idols-laulukilpailun tuomareista ja syksyinä 2009 ja 2011 hän toimi Talent Suomi -kykyjenetsintäohjelman juontajana yhdessä Osku Heiskasen kanssa. Vuosina 2011–2019 hän juonsi Radio Aalto-kanavan aamuohjelmaa Dynastia yhdessä Kimmo Vehviläisen, Hanna Kinnusen ja Jari Peltolan kanssa juonnettuaan sitä ennen saman kanavan aamuohjelmaa OVH yhdessä Olga K:n ja Harri Moision kanssa. Valtee vastaa myös StepUpin visuaalisesta ilmeestä sekä showtanssiryhmien esitysten suunnittelusta. Vuodesta 2020 hän on juontanut Radio Aallon aamuohjelmaa yhdessä Sami Kurosen ja Jenni Alexandrovan kanssa. Joulukuussa 2020 Valtee sai potkut Nelonen Medialta.
Ivan Argunov

Omakuva, Ivan Argunov, 1750-luvun loppupuoli.
Ivan Petrovitš Argunov (ven. Ива́н Петро́вич Аргуно́в); (1729–1802 Moskova) oli venäläinen taidemaalari, joka oli yksi venäläisen muotokuvamaalauksen perustajista.
Elämäkerta

Ivan Argunov oli kreivi Pjotr Borisovitš Šeremeteville kuulunut maaorja, ja hän kasvoi setänsä Semjon Mihailovitš Argunovin perheessä, joka oli ruhtinatar Tšerkasskin tilanhoitaja ja myöhemmin kreivi Šeremetevin taloudenhoitaja. Usean vuoden ajan Semjon huolehti Šeremetevin Pietarin Millionnaja-kadulla sijaitsevasta talosta, jossa Ivan varttui.
Vuosina 1746-1749 Ivan Argunov opiskeli maalausta saksalaisen taiteilijan Georg Groothin johdolla, jonka keisarinna Elisabet oli palkannut. Ivan sai oppia myös serkuiltaan Fjodor Leontjevitš Argunovilta ja Fjodor Semenovitš Argunovilta, jotka olivat keisarillisia asumuksia koristelevia maalareita.
Argunovin ensimmäisiä teoksia olivat ikonit Tsarskoje Selon Katariinan palatsin kirkkoon  vuonna 1753 ja Uuden Jerusalemin luostariin vuonna 1749. Tänä aikana hän teki myös ainoan tunnetun historiamaalauksensa, Kuoleva Kleopatra. Hänen ensimmäiset tunnetut muotokuvansa ovat Ruhtinas Ivan Ivanovitš Lobanov-Rostovski ja Ruhtinatar Jekaterina Aleksandrovna Lobanova-Rostovskaja vuonna 1754. Niissä voidaan nähdä perinteisten venäläistä parsunataidetta yhdistettynä uusiin barokkivaikutteisiin.
1760-luvulla Argunov oli suosionsa huipulla. Hän teki useita kauniita paraatikuvia ja psykologisia muotokuvia sekä ikoneita. Hänen malleinaan olivat Venäjän aatelisto ja tietenkin Argunovin isäntä ja omistaja, kreivi Šeremetev perheineen kuten heidän sukulaisensa Lazarevit ja kreivi Tolstoi. Hän oli yksi postyymien muotokuvien lajin perustajista maalaamalla monia kuolleita Šeremetevejä.
Vuonna 1770 Argunovista tuli kreivi Šeremetevin Millionnaja-kadun talon taloudenhoitaja, ja sen jälkeen Šeremetevien Moskovan talon taloudenhoitaja ja lopulta yksi kartanon tilanhoitajista. Tänä aikana hän maalasi vähemmän, mutta tällöin hän teki mestariteoksensa, Tuntematon nainen maalaispuvussa. Teoksen mallin henkilöllisyys on tuntematon, vaikka tutkimukset ovat ehdottaneet hänen olevan kreivi Šeremetevin maaorja, näyttelijä ja laulaja Anna Kovaljova-Žemtšugova, kun taas yhtä
lailla on oletettu ettei kyseessä ole hänen virallinen muotokuvansa, vaan ennemmin Šeremetevin maaorjista sattumalta valitun tuntemattoman imettäjän kuva. 1780-luvun jälkipuoliskolta aina kuolemaansa asti vuonna 1802 Argunov ei maalannut vaan käytti kaiken aikansa kreivi Šeremetevin kartanon ja muiden asioiden hoitoon.
Ivan Argunov oli merkittävä taideopettaja. Hän piti maalaustunteja vuodesta 1753 alkaen, ennen Keisarillisen taideakatemian perustamista vuonna 1757. Hänen oppilaisiinsa kuuluivat muun muassa Anton Losenko, Fjodor Rokotov, Kirill Golovatševski ja Ivan Sablukov, joista kaikista tuli myöhemmin taideakatemian opettajia. Argunovin pojat olivat myös hänen oppilaitaan, joista kahdesta, Nikolai Argunovista ja Jakov Argunovista tuli taidemaalareita ja kolmannesta Pavel Argunovista tuli arkkitehti.