stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Muuli (Isaac Asimov)
Hahmo

Muulin oikeaa nimeä ei tiedetä, mutta tiedetään, että hän otti nimen "Muuli" käyttöönsä jo lapsena tultuaan vanhempiensa pahoinpitelemäksi ja ympäristönsä hyljeksimäksi. Syynä hyljeksintään oli hänen ulkonäkönsä: Muuli on isonenäinen ja pienikokoinen mutantti, joka on syntymästään asti osannut hallita ihmisten tunteita. Hän saa ihmiset rakastamaan ja pelkäämään itseään tahdonvoimallaan. Lapsuutensa takia hän on katkera linnunradalle ja alkaa ottaa haltuunsa kauppalaivoja, sotilasaluksia ja lopulta kokonaisia planeettoja. Hänen onnistuu jopa vallata itse Säätiö romaanissa Säätiö ja Imperiumi kun hänen onnistuu kylvää epätoivoa sen asukkaiden mieliin.
Säätiö ja Imperiumi -romaanissa Muuli yrittää selvittää Toisen Säätiön olinpaikkaa. Jotta hän onnistuisi tässä, hän soluttautuu Säätiön retkikuntaan, joka aikoo etsiä tietoa Toisen Säätiön sijainnista Trantorin kirjastoista. Hän pääsee hyvin lähelle etsimäänsä kiihdyttämällä säätiöläisen psykologin aivoja tämän tutkiessa vanhoja Trantorin kirjaston teoksia, mutta psykologi kuolee, ennen kuin ehtii kertoa tietojaan.
Toinen Säätiö -romaanissa Muuli hallitsee jo useita maailmoja ja käyttää itsestään hallitsijana nimitystä Ensimmäinen Kansalainen. Toisen Säätiön mahdollinen uhka vaivaa häntä edelleen, ja hän lähettää kaksi asiamiestään (toinen tunteiltaan käsitelty ja toinen ei) etsimään Toista Säätiötä. He päätyvät Linnunradan toiselle laidalle, Rossemin planeetalle, joka kuuluu Tazendan kuningaskuntaan. He uskovat Tazendan olevan Toinen Säätiö ja Muuli saapuu paikalle. Toisen Säätiön psykologit osaavat kuitenkin myös ohjailla ihmisten tunteita ja muokkaavat Muulin mieltä niin, että hän kuvittelee jo valloittaneensa Toisen Säätiön, jonka jälkeen hän palaa takaisin hallintoplaneetalleen Kalganiin.
Muulin kuoleman jälkeen Kalganin elämä ei palaudu enää entiselleen vaan siitä tulee sotaisa planeetta, jonka hallitsijat käyttävät edelleenkin itsestään nimitystä Ensimmäinen kansalainen. Kaikkialla muualla heitä kuitenkin kutsutaan Kalganin lordeiksi. Muulin palatsista on tullut lähes pyhä paikka, jonne ei saa myytin mukaan astua kukaan, edes planeetan hallitsija, ennen kuin uusi Galaktinen Imperiumi on muodostettu. Myös planeetan ajanlasku alkaa Muulin valtaannoususta.
Nicholas Colasanto

Nicholas Colasanto (19. tammikuuta 1924 – 12. helmikuuta 1985) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi Coach Ernie Pantusson roolista tilannekomediasarjassa Cheers. Hän esiintyi myös elokuvissa, joiden joukossa on Kuin raivo härkä (1980). Kuoleman aiheutti 61-vuotiaana sydänvika.
Cheers toi Colasantolle kolme Emmy-ehdokkuutta vuosina 1983, 1984 ja 1985. Näyttelijä oli myös toisen maailmansodan veteraani.
Aiheesta muualla

Nicholas Colasanto Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Muksunsiika

| Muksunsiika |
| --- | --- |
 Pakastettu muksunsiika
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Lohikalat Salmoniformes
Heimo::  Lohet Salmonidae
Alaheimo::  Coregoninae
Suku::  Coregonus
Laji::  muksun
Kaksiosainen nimi
 Coregonus muksun  (Pallas, 1814) 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Muksunsiika (Coregonus muksun) on pohjoisessa Siperiassa elävä siian suvun kalalaji. Se elää Pohjoiseen jäämereen laskevien jokien verkkaan virtaavilla alajuoksuilla, suuremmissa järvissä kuten Taimyrissä sekä jokien estuaarien murtovedessä alle 6–10 promillen suolapitoisuudessa. Levinneisyysalue kattaa Siperian puoleiset joet Karanmereltä Laptevinmerelle, muun muassa Obin, Jenisein, Lenan, Janan, Indigirkan ja Kolyman vesistöt. Lajia on myös siirretty muualle Pohjois- ja Keski-Venäjälle alkuperäisen alueen ulkopuolelle.
Sukukypsäksi muksun kerkiää 6–14 vuoden ikäisenä, vajaan puolen metrin pituisena. Se viettää suuren osan vuotta murtovedessä, kaukanakin rannikosta, mutta nousee loppukeväällä jokiin, joiden koskipaikoilla se kutee jään tulon aikoihin loka-marraskuussa. Se hautaa munat pohjaan ja palaa sitten mereen. Poikaset kuoriutuvat vajaan puolen vuoden kuluttua keväällä.
Aiheesta muualla

C. muksun (Pallas, 1814) - муксун (Arkistoitu – Internet Archive) Позвоночные животные России. www.sevin.ru (venäjäksi)
Muukalaistädyke

| Muukalaistädyke |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Lamiales
Heimo::  Ratamokasvit Plantaginaceae
Suku::  Tädykkeet Veronica
Laji::  peregrina
Kaksiosainen nimi
 Veronica peregrina  L. 
Alalajit
 silomuukalaistädyke (subsp. peregrina)  nystymuukalaistädyke (subsp. xalapensis) 
Katso myös
   Muukalaistädyke Wikispeciesissä   Muukalaistädyke Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Muukalaistädyke (Veronica peregrina) on ratamokasvien (Plantaginaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se on yksivuotinen ja pienikokoinen sekä yleisväritykseltään vaaleanvihreä tädykelaji. Muukalaistädykkeen varsi on pysty ja kasvaa vain noin 10 cm korkeaksi. Varsi on lähes kalju tai jonkin verran nystykarvallinen. Alimmat lehdet ovat lehtiruodillisia, puikeita sekä tylppäsahalaitaisia ja ylemmät lehdet ruodittomia sekä kapeansuikeita. Muukalaistädykkeen kukat ovat pieniä sekä valkoisia ja ne sijaitsevat varren kärjessä latvaterttuna. Kukkien teriö on verhiötä lyhyempi sekä tavallisesti valkoinen, joskus hieman vaaleanpunainen. Muukalaistädyke kukkii huhtikuusta kesäkuuhun.
Muukalaistädyke on alun perin amerikkalainen kasvilaji. Sitä esiintyy Pohjoismaissa harvinaisena siellä täällä. Suomesta muukalaistädyke on löydetty noin 20 kertaa eri puolilta maata, lähinnä pääkaupunkiseudun tuntumasta sekä rannikkoseuduilta, vaikka yksi havainto on myös Inarista. Ruotsista muukalaistädyke on löydetty ensimmäisen kerran vuonna 1971.
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Muukalaistädyke (Veronica peregrina)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Veronica peregrina (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Veronica peregrina (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Veronica peregrina (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Veronica peregrina (Wandering speedwell) (englanniksi)
Flora of China: Veronica peregrina (englanniksi)
Hans Hermann Junge

| Hans Hermann Junge |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. helmikuuta 1914 Wilster, Saksa
Kuollut: 13. elokuuta 1944 Dreux, Ranska
Kansalaisuus:  Saksa
Sotilashenkilö
Palvelusmaa(t):  Saksa
Palvelusvuodet:  1933-1944
Taistelut ja sodat:  Toinen maailmansota
Sotilasarvo:  Obersturmführer
Joukko-osasto:  SS-divisioona Leibstandarte Adolf Hitler Führerbegleitkommando SS-divisioona Hitlerjugend
Hans Hermann Junge (11. helmikuuta 1914 Wilster, Saksa – 13. elokuuta 1944 Dreux, Ranska) oli Adolf Hitlerin sotilaspalvelija. Hänen puolisonsa oli Hitlerin henkilökohtainen sihteeri Traudl Junge.
Hans Junge liittyi SS:ään 19-vuotiaana vuonna 1933. Seuraavana vuonna hän liittyi vapaaehtoisesti Hitlerin SS-henkivartiokaartiyksikköön Leibstandarte SS Adolf Hitleriin. Vuonna 1936 hänet siirrettiin SS-saattokomennuskunta "Der Führeriin", joka saattoi Hitleriä tämän matkatessa.
Palvelijana

Vuonna 1940 Jungesta tuli Hitlerin palvelija ja sotilaspalvelija. Junge toimi toisen palvelijan Heinz Lingen kanssa vuoropäivinä. Traudl Junge kuvaili tointa seuraavasti:
»On oikeastaan liian vähän sanoa heitä 'palvelijoiksi', sillä he olivat pikemminkin talonmiehiä, hovimestareita ja matkaseuralaisia ja toimivat hänen oikeana kätenään."»
Palvelija herätti Hitlerin aamuisin koputtamalla oveen, ilmoitti kellonajan ja kertoi aamun uutiset. Palvelija päätti ruokalistan ja määräsi ruokailuajat, jakoi ohjeet keittiöön ja tarjoili Hitlerille. Myös lääkäri- ja parturikäyntien tilaaminen ja koiran hoidon valvominen kuului palvelijalle, jolla oli alaisuudessaan käskyläisiä siivouksen ja vaatehuollon kaltaisia arkiaskareita varten.
Traudl

Junge ei kuitenkaan viihtynyt työssään, vaikka Hitler piti hänestä kovasti. Junge viihtyi Hitlerin sihteerin Traudl Humpsin kanssa, ja pari rakastui toisiinsa. Traudlin mukaan Hans halusi ajatella itsenäisesti, ja hän oli ymmärtänyt Hitlerin oman ajatusmaailman häiritsevän voimakkaasti. Junge oli pyrkinyt usein rintamalle, mutta pyynnöt evättiin säännöllisesti. Hitler selitti hänen olevan korvaamaton luotettavana palvelijana ja adjutanttina, joita oli vaikeampi löytää kuin hyviä sotilaita. Junge näki kihlautumisen Traudlin kanssa mahdollisuutena siirtoon, mutta Hitler patisti paria myös avioitumaan.
Rintamalle

Hans ja Traudl menivät naimisiin 19. kesäkuuta 1943. Vajaa kuukausi myöhemmin Hans Junge siirtyi Waffen-SS:ään, ja hänet lähetettiin joulukuun alussa itärintamalle. Junge selviytyi raskaita tappioita vaatineista taisteluista idässä ja pääsi muutaman kerran lomille vaimonsa luo. Kesällä 1944 hän oli Ranskassa 12. SS-panssaridivisioona "Hitlerjugendin" sotilaana. Hans ja Traudl tapasivat vielä heinäkuussa 1944, mutta muutaman viikon kuluttua Hans kuoli Yhdysvaltain ilmavoimien iskussa Ranskassa.
HMS Gloucester (62)

| HMS Gloucester (62) |
| --- | --- |
 HMS Gloucester 1939

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Devonportin telakka
Kölinlasku:  22. syyskuuta 1936
Laskettu vesille:  19. lokakuuta 1937
Palveluskäyttöön:  31. tammikuuta 1939
Loppuvaihe:  uponnut 22. toukokuuta 1941
Tekniset tiedot
Uppouma:  9 400 t (standardi) 11 650 t (kuormattu)
Pituus:  180,28 m
Leveys:  19 m
Syväys:  6,27 m
Koneteho:  82 000 shp
Nopeus:  32,3 solmua
Miehistöä:  850
Aseistus
Aseistus:  4 × kolmiputkista BL 6" (152 mm) Mk XXIII -tykkiä 4 × kaksiputkista QF 4" (102 mm) Mk XVI -ilmatorjuntatykkiä 4 × 3 naulan kunnialaukaustykkiä 2 × neliputkista QF 2 naulan Mk VIII -ilmatorjuntatykkiä 2 × nelipiippuista Vickers .50" Mk III -ilmatorjuntakonekivääriä 6 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Gloucester (viirinumero 62) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Gloucester-luokan kevyt risteilijä.
Valmistus

Alus tilattiin Devonportin telakalla, missä köli laskettiin 22. helmikuuta 1936. Alus laskettiin vesille 19. lokakuuta 1937 ja valmistui 31. tammikuuta 1939.
Palvelus

Valmistuttuaan Gloucester määrättiin Itä-Intian vesille, jossa se oli 4. risteilijäviirikön lippulaivana toisen maailmansodan alkamiseen. Sodan sytyttyä alus siirrettiin Intian Valtamerelle ja joulukuussa Simonstowniin Etelä-Afrikkaan Force I:hin, jonka tehtävänä oli estää saksalaisten kaapparien toiminta. Tässä tehtävässä ei aluksella ollut taistelutoimintaa.
Palvelus > Välimeri

Toukokuussa 1940 alus liitettiin 7. risteilijäviirikköön vara-amiraali Andrew Cunninghamin Välimeren laivastoon. Se suojasi 28. kesäkuuta Maltan saattuetta, kun se sai käskyn osallistua kolmesta italialaisesta hävittäjästä kootun huoltosaattueen pysäyttämiseen (Espero-saattue).
Aleksandriasta Maltalle matkaavaa saattuetta suojatessaan alus joutui 7. heinäkuuta Italian ilmavoimien pommikoneiden hyökkäykseen. Aluksen komentosiltaan osui, jolloin aluksella kaatuivat kapteeni F. R. Garside (CBE), komentaja J. R. D'Aeth, komentajakapteenit Churchill ja Lindsay sekä 14 muuta miehistönjäsentä. Vaurioiden vuoksi alusta ei enää kyetty ohjaamaan sillalta ja aluksen ohjattavuus palasi vasta, kun komentajakapteeni Reginald P. Tanner otti käyttöön perän ruorihuoneen. Alus kuitenkin kykeni pysymään saattueen mukana ja osallistui 9. heinäkuuta Calabrian taisteluun, jonka jälkeen osasto liittyi Maltalla olleisiin saattueisiin ja palasi 13. heinäkuuta Aleksandriaan. Välimerellä alus osallistui myös operaatioihin itäisellä Välimerellä sekä Aegean merellä vuoden 1940 loppuun mennessä.
Operaatio Excessiin kuuluvien Maltan saattueita suojatessaan 11. tammikuuta 1941 alukseen osui pommi, joka ei kuitenkaan räjähtänyt. Maaliskuussa alus osallistui Matapanin taisteluun ja Afrikan rannikon kohteiden tulittamiseen useita kertoja huhtikuussa. Alukseen osui uudelleen lentopommi Maltalla 30. huhtikuuta, mutta vauriot eivät olleet pahoja.
Gloucester osallistui Kreetan taisteluun. Ollessaan HMS Fijin kanssa suorittamassa tehtävää alus joutui 22. toukokuuta 1941 ilmahyökkäykseen. kun Saksan ilmavoimien syöksypommitusrykmentti 2:n (St.G 2) Junkers Ju-87B Stukat sekä I ja II/LG 1:n (Kevyt lentorykmentti) Junkers Ju-88 koneet Elefsínan kentältä hyökkäsivät. Pommituksessa siihen osui neljä pommia ja kolme pommia osui aluksen lähistölle. Alus jouduttiin hylkäämään ja se upposi pian sen jälkeen. Aluksen upotessa hukkui 722 miestä 807 hengen miehistöstä.
HMS Gloucester uppoaa 22. toukokuuta 1941
Guernican pommitus

Guernican raunioita.
Guernican pommitus oli Espanjan sisällissodan aikana 26. huhtikuuta 1937 tapahtunut ilmapommitus, joka kohdistui Baskimaassa sijaitsevaan Guernican kaupunkiin. Operaatio Rügeniksi nimetyn iskun suorittivat kansallismielisten puolella sotineet natsi-Saksan ilmavoimien Legion Condor ja Italian ilmavoimien Aviazione Legionaria -yksiköt.
Guernican pommitus oli siihen mennessä maailman suurin siviilikohteeseen tehty lentopommitus sekä myös yksi ensimmäisistä koko ilmasodankäynnin historiassa. Sen tarkoituksena oli kylvää kauhua tasavaltalaisten keskuuteen sekä toimia uuden sodankäyntistrategian ja asemateriaalin koekenttänä. Kyseessä oli suunnannäyttäjä vastaaville toisen maailmansodan pommituksille.
Tapaus inspiroi myöhemmin lukuisia eri alojen taiteilijoita, joiden töistä parhaiten tunnetaan Pablo Picasson samana vuonna valmistunut maalaus Guernica.
Tausta

Vuonna 1936 autonomisen aseman saanut Baskimaa oli sisällissodan aikana tasavaltalaisten puolella. Kenraali Francisco Francon johtamat kapinalliset tarvitsivat kuitenkin kipeästi sodankäyntiinsä alueen rautamalmia, terästeollisuutta ja telakoita. Maaliskuussa 1937 kenraali Emilio Mola esitti baskeille uhkavaatimuksen, jonka mukaan hän tuhoaa koko Biskajan maakunnan, ellei Baskimaan hallitus antaudu. Molalla oli käytössään 50 000 jalkaväen sotilasta sekä tukenaan Saksan ja Italian ilmavoimat. Baskit eivät kuitenkaan suostuneet antautumaan, ja saksalaiset pommikoneet alkoivat huhtikuussa everstiluutnantti Wolfram von Richthofenin käskystä tuhota pääkaupunkia Bilbaota ympäröiviä kyliä. Ne saivat myös käskyn tuhota Guernican ja Durangon kaupungit palopommeilla. Pommitusstrategia jatkui koko kevään ajan ja johti lopulta Bilbaon ja baskien antautumiseen 19. kesäkuuta 1937.
Ilmahyökkäys

Guernican pommitukseen osallistui noin 25 Lufwaffen sekä Regia Aeronautican konetta, jotka operoivat Soriasta ja Burgosista parinkymmenen Messerschmitt- ja Fiat-hävittäjän saattamana. Huhtikuun 26. päivä oli Guernicassa muiden maanantaipäivien tapaan vilkas markkinapäivä ja kaduilla liikkui tuhansia ihmisiä myös kaupungin ulkopuolisista kylistä. Ensimmäiset koneet iskivät kaupunkiin iltapäivällä puoli viiden aikaan ja koko pommitus oli ohitse kello 19.30. The Times -lehden sotakirjeenvaihtajan George Steerin mukaan se muodostui kolmesta aallosta; ensimmäisenä Guernicaan pudotettiin lentopommeja, jotka saivat asukkaat paniikkiin. Seuraavaksi iskivät hävittäjät, ajaen ihmiset konekivääritulella ryhmiksi erilaisiin suojapaikkoihin, jonka jälkeen kaupunkiin pudotettiin vielä palopommeja. Yhteensä pommeja oli noin 31 tonnia.
Uhrit

Pommituksen seurauksena Guernican rakennuskannasta tuhoutui noin 75 prosenttia, ja myös loput kärsivät merkittäviä vaurioita. Guernican puolustus murtui, ja kahta päivää myöhemmin kansallismielisten joukot saivat Guernican haltuunsa käytännössä ilman vastarintaa. Baskimaan presidentin José Antonio Aguirren lausunnon mukaan Francon joukot kuitenkin surmasivat kaupunkiin saapuessaan summittaisesti sinne jääneitä siviilejä, mukaan lukien naisia ja lapsia.
Francon johtamat kansallismieliset kiistivät koko pommituksen ja pyrkivät peittelemään sen tuhoja vuosikymmenten ajan. Myöskään sodan jälkeen natsi-Saksassa julkaistu Legion Condoria käsittelevä kirjallisuus ei mainitse Guernicaa. Toinen maailmansodan jälkeisessä Nürnbergin oikeudenkäynnissä Luftwaffen komentajana toiminut Hermann Göring kuitenkin myönsi saksalaisten testanneen uusia pommejaan Guernicassa. 1960-luvun lopulla Francon diktatuurin virallinen historiakirjoitus puolestaan siirsi vastuun koko operaatiosta pelkästään saksalaisille. Koska Guernican kaupunki joutui nopeasti kansallismielisten haltuun, ei uhrien tarkka määrä ole tiedossa, mutta arviot ovat yleensä vaihdelleet 200–1 700 kuolleen välillä. Suurimmat esitti paikalla ollut The Timesin kirjeenvaihtaja, jonka mukaan uhreja oli jopa 3 000–5 000. Baskimaan hallitus ilmoitti pommituksen jälkeen lukumääräksi 1 654. Asukkaita Guernicassa oli tuolloin noin 5 000.
Aiheesta muualla

Guernican rauhanmuseon kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Guernican pommitus Wikimedia Commonsissa
Hamada

Hamada voi tarkoittaa:
Maantiede

hamada, vähähiekkaisen aavikon tyyppi
Hamada, Japanin Shimanen prefektuurin kaupunki
Henkilöt

Shōko Hamada, japanilainen jalkapalloilija
Shunkichi Hamada (1910–2009), japanilainen maahockeypelaaja
Tadashi Hamada, fiktiivinen hahmo elokuvassa Big Hero 6
Kulttuuri

Abbar el Hamada, Aziza Brahimin albumi
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Hamada”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Mykola Mih’novskyi

Mykola Mih’novskyi.
Mykola Ivanovytš Mih’novskyi (ukr. Микола Іванович Міхновський; 1873 Turivka, Pultavan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 3. maaliskuuta 1924 Kiova, Ukrainan neuvostotasavalta, Neuvostoliitto) oli ukrainalainen nationalistinen poliitikko ja Ukrainan itsenäisyysliikkeen tärkeä ideologi.
Mih’novskyi opiskeli lakimieheksi Kiovan yliopistossa ja osallistui opiskeluaikanaan vuonna 1891 kansallismielisen Tarasilaisen veljeskunnan perustamiseen. Hän julkaisi vuonna 1900 pamfletin Samostijna Ukrajina (”Itsenäinen Ukraina”), jossa hän vaati Karpaateilta Kaukasukselle ulottuvan itsenäisen Ukrainan valtion perustamista. Samana vuonna perustettu Ukrainan ensimmäinen nykyaikainen puolue, Vallankumouksellinen ukrainalainen puolue (RUP), omaksui sen ohjelmakseen. Puolue kuitenkin luopui kiistanalaisena pidetystä itsenäisyysvaatimuksesta jo vuonna 1902, jolloin Mih’novskyi perusti uuden, entistä jyrkemmän Ukrainan kansallispuolueen (UNP). Hän levitti itsenäisyysaatetta seuraavina vuosina useissa julkaisemissaan lyhytikäisissä lehdissä. Yhteiskunnallisilta mielipiteiltään hän oli vasemmistolainen.
Helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 Mih’novskyi oli ensimmäisten joukossa organisoimassa Ukrainalle omaa armeijaa. Hän liittyi nyt porvarilliseen Ukrainan demokraattiseen talonpoikaispuolueeseen. Hän tuki Pavlo Skoropadskin hetmanaatin kukistamista marraskuussa 1918, koska Skoropadski oli ilmoittanut luopuvansa Ukrainan itsenäisyydestä. Bolševikkien valtaantulon jälkeen Mih’novskyi pakeni lyhyen vangitsemisen Kubanille ja myöhemmin Pultavan alueen maaseudulle. Hän palasi Kiovaan vuonna 1924, mutta jouduttuaan neuvostoviranomaisten vainoamaksi hän teki itsemurhan samana vuonna.
HMS Glowworm (H92)

| HMS Glowworm |
| --- | --- |
 HMS Glowworm

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  John I. Thornycroft and Company, Woolston, Hampshire
Kölinlasku:  15. elokuuta 1934
Laskettu vesille:  22. heinäkuuta 1935
Palveluskäyttöön:  22. tammikuuta 1936
Poistui palveluskäytöstä:  uponnut 8. huhtikuuta 1940
Tekniset tiedot
Uppouma:  1 376 t (standardi) 1 883 t (max)
Pituus:  98 m (kokonaispituus)
Leveys:  10 m
Syväys:  3,8 m
Koneteho:  34 000 hv
Nopeus:  36 solmua
Miehistöä:  145
Aseistus
Aseistus:  4 × QF 4,7" Mk IX -tykkiä yksiputkisina CP Mk XVII -asennuksina 2 × nelipiippuista .50" (12,7 mm) konekivääriä 8 × 21" (533 mm) torpedoputkea
HMS Glowworm (viirinumero H92) oli Britannian kuninkaallisen laivaston G-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin 5. maaliskuuta 1934 vuoden 1933 laivasto-ohjelmassa John I. Thornycroft and Companyltä Woolstonista, missä köli laskettiin 15. elokuuta 1934. Alus laskettiin vesille 22. heinäkuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 22. tammikuuta 1936. Valmistuskustannukset olivat 248 785 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.  Aluksella päätettiin testata uutta neliputkista torpedoputkijärjestelmää, jotka asennettiin alukselle 29. marraskuuta 1935 Southamptonissa.
Palvelus

Palvelukseen oton jälkeen aluksen miehistö oli koulutettavana Portlandissa, josta alus lähti helmikuussa 1936 Välimeren laivaston 1. hävittäjälaivueeseen. Alus palasi toukokuussa 1937 kotimaahan, jossa se oli 27. toukokuuta - 8. kesäkuuta Portsmouthin telakalla.
Alus palasi telakalta palvelukseen 1. hävittäjälaivueeseen, kunnes se palasi kotimaahan huoltoon. Alus oli 7. kesäkuuta-25. toukokuuta 1938 Portsmouhin telakalla, minkä jälkeen se palasi Välimerelle. Münchenin kriisin aikana alus suojasi 20.-22. syyskuuta P&O-yhtiön matkustaja-aluksen Strathnaverin Maltalta Aleksandriaan sekä risteilijä HMS Arethusan Adeniin 22.-26. syyskuuta. Kriisin päätyttyä alus palasi normaalipalvelukseen, kunnes se kolaroi 16. toukokuuta 1939 yöharjoituksessa HMS Grenaden kanssa. Alukseen tuli vuoto, joten se joutui palaamaan Grenaden saattamana Aleksandriaan. Alus siirrettiin 22. toukokuuta Maltalle, jossa se oli telakalla 23. toukokuuta - 24. kesäkuuta.
Alus oli 3. syyskuuta alkaen Aleksandriassa, kunnes Italian aikomukset tulivat selviksi. Alus lähti 19. lokakuuta Gibraltarilta Plymouthiin, jonne se saapui kolme päivää myöhemmin. Alus liitettiin Läntisen reitin valvontaan, josta se siirrettiin 12. marraskuuta Noren osaston 22. hävittäjälaivueeseen Harwichiin.
Ankkuroituun alukseen törmäsi 22. helmikuuta 1940 Outer Dowsingissa ruotsalainen kauppalaiva Rex sankassa sumussa. Alus kärsi pahoja vaurioita, jotka korjattiin 26. helmikuuta - 20. maaliskuuta Brigham and Cowanin telakalla Hullissa. Alus liitettiin palvelukseen palatessa Kotilaivaston 1. hävittäjälaivueeseen Norjan operaatioihin.
Alus lähti 5. huhtikuuta Scapa Flowsta tarkastamaan Kuninkaallisten ilmavoimien ilmoitusta merellä olevista sotalaivoista. Alus jäi jälkeen muusta osastosta etsiessään mereen pudonnutta merimiestä. Se kohtasi kaksi Saksan laivaston hävittäjää noin 140 mailia taisteluristeilijä HMS Renownista. Hetkeä myöhemmin alukselta ilmoitettiin saksalaisosaston olevan ylivoimainen. Glowworm oli kohdannut risteilijä Admiral Hipperin saattajineen. Alus laukaisi torpedonsa, minkä jälkeen siihen osui useita kranaatteja. Hävittäjä törmäsi Admiral Hipperiin ja upposi sen jälkeen nopeasti vieden mukanaan seitsemän upseeria ja 105 miehistönjäsentä. Yksi upseeri ja 39 miehistönjäsentä joutui sotavankeuteen.
Toisen maailmansodan päätyttyä ja tapahtumien tultua julki Glowwormin päällikkö kapteeniluutnantti Gerard Broadmead Roope palkittiin Viktorian ristillä.
Päälliköt

Aluksen päälliköt olivat:
Gerard Broadmead Roope 22. heinäkuuta 1938 - 8. huhtikuuta 1940 (kaatui)