stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aurinko laskee länteen

| Aurinko laskee länteen |
| --- | --- |
 Viktor Klimenko vuoden 1965 Eurovision laulukilpailussa.
Kappaleen tiedot
Esittäjä(t):  Viktor Klimenko
Levy-yhtiö:  Fazer Finnlevy
Tyylilaji:  iskelmä
Julkaistu:  1965
Säveltäjä(t):  Toivo Kärki
Sanoittaja(t):  Reino Helismaa
Euroviisutiedot
Vuosi:  1965
Maa:  Suomi
Kieli:  suomi
Sijoitus:  15.
Pisteet:  0
Muuta:  Kapellimestarina George de Godzinsky
Aurinko laskee länteen on Viktor Klimenkon esittämä kappale, jolla hän edusti Suomea vuoden 1965 Eurovision laulukilpailussa. Kappaleen sävelsi Toivo Kärki ja sanoitti Reino Helismaa. Sanoitus jäi Helismaan viimeiseksi sanoitukseksi, eikä hän ehtinyt kuulla Klimenkon esitystä, sillä hän kuoli tammikuussa 1965 .
Vuoden 1965 euro­viisu­karsinnassa oli mukana paikallisraati kymmenessä suomalaiskaupungissa sekä yhteispohjoismainen Pohjola-raati. Paikallisraatien äänien perusteella voittajaksi selviytyi Marjatta Leppäsen esittämä ”Iltaisin”, mutta Pohjola-raati kannatti Viktor Klimenkon laulua. Yleisradio jätti päätöksen pöydälle ja ilmoitti parin päivän päästä, että Suomen edustajaksi Napoliin lähtee Viktor Klimenkon ”Aurinko laskee länteen”.
Päätöksen jälkeen suomalainen lehdistö epäili melankolisen ”itkuvirren” menestymismahdollisuuksia kansainvälisessä seurassa, vaikka toisaalta laulussa kuultiin kansainvälisen viihdemusiikin perinteitä ja Klimenkon esityksessä Dean Martinin kaltaista miehekkyyttä. Sentimentaalisuudesta syytettiin myös suomalaisraatien suosikkia, Marjatta Leppäsen ja Lasse Mårtensonin laulua ”Iltaisin”, ja moni olisi halunnut Suomen euroviisuedustajaksi Katri-Helenan esittämän ja Toivo Kärjen säveltämän iloisen (vaikkakin mollissa kulkevan) letkajenkan ”Minne tuuli kuljettaa”.
”Aurinko laskee länteen” jäi Napolin loppukilpailun 18 osallistujasta jaetulle viimeiselle sijalle, koska ei saanut tuomaristolta ainuttakaan pistettä.
Musiikkinäytteet
Kappaleen kertosäe.
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Aurinko laskee länteen
Suomen euroviisuedustuskappaleet
| --- | --- |
1960–luku:   Valoa ikkunassa  Tipi-tii  Muistojeni laulu  Laiskotellen  Aurinko laskee länteen  Playboy  Varjoon – suojaan  Kun kello käy  Kuin silloin ennen 
1970–luku:   1970  Tie uuteen päivään  Muistathan  Tom tom tom  Älä mene pois  Viulu-ukko  Pump pump  Lapponia  Anna rakkaudelle tilaisuus  Katson sineen taivaan 
1980–luku:   Huilumies  Reggae OK  Nuku pommiin  Fantasiaa  Hengaillaan  Eläköön elämä  Päivä kahden ihmisen  Sata salamaa  Nauravat silmät muistetaan  La dolce vita 
1990–luku:   Fri?  Hullu yö  Yamma Yamma  Tule luo  Bye Bye Baby  1995  Niin kaunis on taivas  1997  Aava  1999 
2000–luku:   A Little Bit  2001  Addicted to You  2003  Takes 2 to Tango  Why?  Hard Rock Hallelujah  Leave Me Alone  Missä miehet ratsastaa  Lose Control 
2010–luku:   Työlki ellää  Da Da Dam  När jag blundar  Marry Me  Something Better  Aina mun pitää  Sing It Away  Blackbird  Monsters  Look Away 
2020–luku:   Looking Back  Dark Side  Jezebel  Cha cha cha  No Rules 
Yliviivattu vuosiluku tarkoittaa, että Suomi ei osallistunut kilpailuun kyseisenä vuonna.
Auran Aallot

Auran Aallot on turkulainen paikallisradio. Radioasema aloitti toimintansa 7. syyskuuta 1985 yhtenä Suomen ensimmäisistä kaupallisista radiokanavista. Auran Aallot omistaa Bauer Media Oy. Juonnettua ohjelmaa on arkisin klo 06.30 – 18.00. Tuottajana toimii Ville Klami, päätoimittajana Sampsa Jolma.
Vuodenvaihteessa 2020–2021 MTV alkoi tuottamaan uutisia Auran Aalloille, jotka päättyivät 4.4.2024 klo 22 uutisiin. Tekoälyn lukemat uutiset alkoivat 5.4.2024. Uutiset tuottaa STT.
Auran Aallot selostaa Turun Palloseuran jääkiekko- ja jalkapallojoukkueiden vieraissa pelattavat ottelut suorina lähetyksinä.
Auran Aallot lähettää viidellä eri taajuudella:
90,5 MHz – Turku, Metsämäki
93,5 MHz – Salo, Tupuri
95,3 MHz – Loimaa, Mellilä
97,5 MHz – Säkylä, Vuorenmaa
100,9 MHz – Uusikaupunki, Orivo
Aiheesta muualla

Auran Aaltojen virallinen sivusto
Epävirallinen historiikki
Auran Aaltojen nettiradio (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomalaiset radioasemat
| --- | --- |
Yle:   Yle Radio 1  YleX  Yle Radio Suomi  Yle Vega  Yle X3M 
Bauer Media Group:   Basso  Iskelmä  Radio 957  Radio City  Radio Classic  Radio Mega Oulu  Radio Nova  Radio Pooki  SuomiRock  SuomiRäp  Auran Aallot  Radio Pori  Kasari  Ysäri  Top51  KISS 
Nelonen Media:   Aito Iskelmä  Easy Hits  Groove FM  Helmiradio  HitMix  Kantriradio  Loop  Radio Rock  Radio Suomipop 
NRJ Finland:   NRJ  Radio Nostalgia 
Keskisuomalainen:   Radio Keskisuomalainen  Radio Voima  Savon Aallot 
Muut:   Classic Hits  FUN Tampere  Järviradio  Kuhan.fm  Radio Dei  Radio Helsinki  Radio Inari  Radio Kaleva  Radio Moreeni  Radio Ramona  Radio Rex  Radio Sandels  Radio SUN  Radio Vaasa  Rattoradio  Sea FM Radio  Suviseuraradio  Tampereen Kiakkoradio 
Lakkautetut asemat:   Aito Hitti (2016–2019)  Aito Kajaus (1989–2019)  Box (2018–2020)  Business FM (2016–2019)  I LUV 2K (2018–2020)  Metro Helsinki (2005–2017)  Me Naiset Radio (2021–2023)  Oi FM (2007–2015)  Pispalan Radio (2015–2021)  Päijänneradio (1989–2001)  Radio 88,2 (1989–2020)  Radio 967 (2007–2011)  Radio Aalto (2007–2020)  Radio Alex  Radio Kaakko (2020–2023)  Radio KLF (2005–2015)  Radio Lakeus (1985–1989)  Radio Manta (1989–2011)  Radio Majakka (1999–2008)  Radio Melodia (2008–2016)  Radio Mikkeli (2013–2020)  Radio Rapu (2014–2016)  Radio Seinäjoki  Radio Sputnik (1999–2019)  Radio Ykkönen  Rogmo FM (2000–2009)  RÄP (3/2020–9/2020)  Simpsiö 96,9  Spin FM (2009–2020)  Spirit FM (2015–2018)  The Voice (2007–2016)  Zoom FM (2008–2011)  Yle Puhe (1998–2024) 
Bauer Media Group
| --- | --- |
Radio::   Auran Aallot  Basso  Radio 957  Radio City  Radio Classic  KISS  Ysäri  Kasari  Iskelmä  Radio Mega Oulu  Radio Nostalgia  Radio Nova  NRJ  Radio Pooki  SuomiRock  SuomiRäp  Top51 
Audiopalvelut::   Podplay  RadioPlay
Aurinkotervehdys

Aurinkotervehdys (sanskritiksi सूर्यनमस्कार Sūrya Namaskāra; jossa Sūrya tarkoittaa 'aurinko' ja Namaskāra tarkoittaa 'tervehdys') on klassinen joogan liikesarja, jossa on 12 eri asentoa eli asanaa.
Aurinkotervehdystä käytetään usein alkulämmittelyyn, jäykkyyden poistamiseen ja huonosta mielialasta palautumiseen ennen varsinaisia asanaharjoituksia. Harjoitukset venyttävät ja vahvistavat kehon tärkeimpiä lihasryhmiä, taivuttavat selkärankaa eteen ja taakse sekä stimuloivat verenkiertoa. Aurinkotervehdystä ennen voidaan tehdä esimerkiksi hetki hengitysharjoituksia.
Aurinkotervehdyksen juuret ovat Suryan eli hindulaisten auringonjumalan palvonnassa.
Liikesarja

Aurinkotervehdyksestä on lukuisia variaatioita, joissa asanat ja hengitysrytmi vaihtelevat. Alla yksi esimerkki aurinkotervehdyksestä.
| # | Asana | Suomeksi | Hengitys | Kuva |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Pranamasana | rukousasento | ulos |  |
| 2 | Hasta Uttanasana | käsien ojennus ylös seisten | sisään |  |
| 3 | Uttanasana | eteentaivutus seisten | ulos |  |
| 4 | Anjaneyasana | kaari | sisään |  |
| 5 | Adho Mukha Svanasana | alaspäin katsova koira | ulos |  |
| 6 | Ashtanga Namaskara | kahdeksanraajainen tervehdys | pidätä |  |
| 7 | Bhujangasana | kobra | sisään |  |
| 8 | Adho Mukha Svanasana | alaspäin katsova koira | ulos |  |
| 9 | Anjaneyasana | kaari | sisään |  |
| 10 | Uttanasana | eteentaivutus seisten | ulos |  |
| 11 | Hasta Uttanasana | käsien ojennus ylös seisten | sisään |  |
| 12 | Pranamasana | rukousasento | ulos |  |
Aurelia (nimi)

| Aurelia |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  roomalainen sukunimi Aurelius, Aurelia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aurelia on naisen etunimi. Se pohjautuu roomalaiseen sukunimeen Aurelius, josta Aurelia on feminiinimuoto. Nimen taustalla on kultaa merkitsevä latinan sana aurum (tai aureus ’kultainen’).
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on elokuuhun 2021 mennessä tilastoitu yli 1 300 Aurelia-nimistä henkilöä. Suurin osa heistä on syntynyt 2000- tai 2010-vuosikymmenellä.
Nimipäivät

Aurelia-nimi oli mukana Suomen almanakassa vuosina 1740, 1742 ja 1749. Nimipäivä oli 20. syyskuuta.
Virossa Aurelian nimipäivä on 18. kesäkuuta.
Tunnettuja Aurelioita

Aurelia Cotta (k. 54 eaa.), Julius Caesarin äiti
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Aurelia (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Aurinko, isäni

| Aurinko, isäni> Beaivi, áhčážan |
| --- | --- |
 Kirjan kannen kuvitusta.
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Nils-Aslak Valkeapää
Kuvittaja:  tekijä
Kieli:  pohjoissaame
Genre:  runoteos
Julkaistu:  1988
Suomennos
Suomentaja:  Pekka Sammallahti
Kustantaja:  DAT
Julkaistu:  1992
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  135
ISBN:  82-90625-15-4
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Aurinko, isäni (pohjoissaameksi Beaivi, áhčážan) on Nils-Aslak Valkeapään runoteos, jonka osana ovat historialliset valokuvat saamelaisista. Teos sai ensimmäisenä saamenkielisenä teoksena Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon 1991. Pekka Sammallahti on kääntänyt runot suomeksi teoksessa Aurinko, isäni, joka on ilmestynyt ilman alkuteoksen valokuvia. Esipuheen mukaan käännös toimii oppaana saamelaiseen alkuperäisteokseen.
Kirjallisuutta

Dana, Kathleen Osgood: Áillohas̆ the shaman poet and his govadas-image drum: A literary ecology of Nils-Aslak Valkeapää.  (Väitöskirja: Oulun yliopisto)  Oulu:  Oulun yliopisto, 2003.  ISBN 951-42-6943-8  Teoksen verkkoversio (PDF). (englanniksi)
Valkeapää, Nils-Aslak: Aurinko, isäni.  ((Beaivi, áhčážan, 1988.) Kääntänyt Pekka Sammallahti. Kuvitus: Nils-Aslak Valkeapää)  Kautokeino:  DAT, 1992.  ISBN 82-90625-15-4
Aiheesta muualla

Áillohaš the Shaman-Poet and his Govadas-Image Drum. Väitöskirjan tiivistelmä. Oulun yliopisto.
Aurinkokello

Aurinkokello Lontoossa. Gnomon muodostaa 51 asteen kulman.
Aurinkokello Singaporessa lähellä päiväntasaajaa. Gnomon on vaakasuorassa.
Aurinkokello on ajanmittausväline, joka perustuu auringonvaloon ja Auringon sijaintiin taivaalla. Useimmissa aurinkokelloissa osoitin luo varjon alustaan, josta kellonaika voidaan lukea.
Rakenne ja toimintaperiaate

Aurinkokello tehdään yleensä vaakasuoralle pohjalle, mutta se voidaan sijoittaa myös pystysuoraan kirkon tai muun rakennuksen seinälle. Yleisimmin aurinkokello osoittaa ajan varjosta, jonka osoitin luo alustaan. Joissain aurinkokelloissa ajan osoittaa valoviiva. Myös peilejä tai linssejä voidaan käyttää. Onton pallon muotoisessa aurinkokellossa varjo lankeaa lävistäjätangosta ekvaattorivyön sisäpuolelle. Jotkin aurinkokellot ovat sylinterien tai kartioiden muotoisia.
Aurinkokellon osoitin eli gnomon sijoitetaan leveysasteesta riippuen eri tavoin, jotta vuoden mittaan saadaan yhdenmukainen sarja varjoja. Gnomonin ja vaakatason kulmaksi asetetaan sama kuin leveysaste, jolloin gnomon on yhdensuuntaisesti Maan akselin kanssa. Pohjois- ja etelänavalla gnomon on siis pystysuorassa mutta päiväntasaajalla vaakasuorassa.
Kun osoittimen luoma varjo on lyhimmillään, on keskipäivä. Tämän tiedon perusteella päivä voidaan jakaa lyhyempiin jaksoihin, kuten tunteihin. Kellon alusta jaetaan yleensä 12 osaan, ja kun kepin varjo liikkuu päivän edetessä kepin ympäri, varjo osuu järjestyksessä jokaisen merkityn kellonajan kohdalle. Näin voidaan seurata ajan kulkua. Kesällä päivän pidetessä myös kellon vuorokautinen käyttöaika pitenee ja talvella päivän lyhetessä päinvastoin.
Varhaisin tunnettu aurinkokello rakennettiin Egyptissä noin vuonna 1500 eaa. Aurinkokello toimii vain kun Aurinko paistaa, mutta ei pilvisellä säällä. Siksi aurinkokelloa käytettiinkin yleisimmin eteläisissä maissa, joissa päivän pituus ei vaihtele niin paljoa kuin pohjoisessa ja joissa usein on aurinkoisempaa kuin pohjoisilla leveysasteilla.
Aurinkokelloa voi käyttää myös yöllä, jos Kuu on näkyvissä. Avuksi tarvitaan taskulamppu ja jokin pallo, joka asetetaan kepin kärkeen. Asetutaan paikkaan, jossa sekä pallo että Kuu näkyvät yhtaikaa ja vierekkäin. Haetaan taskulampulle paikka, josta  sen valaisema pallo ja Kuu ovat samassa vaiheessa. Taskulampun muodostama kepin varjo osoittaa nyt ajan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Aurinkokello Wikimedia Commonsissa
Aurinkokoruahven

| Aurinkokoruahven |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Ahvenkalat Perciformes
Heimo::  Meriahvenet Serranidae
Alaheimo::  Koruahvenet Anthiadinae
Suku::  Nemanthias  Smith, 1954
Laji::  carberryi
Kaksiosainen nimi
 Nemanthias carberryi  Smith, 1954 
Synonyymit
 Emmelanthias stigmapteron Smith, 1955 
Katso myös
   Aurinkokoruahven Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Aurinkokoruahven (Nemanthias carberryi) on meriahventen (Serranidae) heimoon ja koruahventen (Anthiadinae) alaheimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji. Se on sukunsa Nemanthias ainoa laji.
Koko ja ulkonäkö

Aurinkokoruahven saavuttaa tavallisesti 7–8 senttimetrin pituuden. Sen pitkänomainen ruumis on pienten kampasuomujen peitossa. Koirailla pyrstöevän alempi lohko on ylempää huomattavasti pidempi ja silmältä rintaevän kantaan ulottuu purppurareunainen keltainen raita. Pään yläpuoli on punertava ja selkäevän takaosan alaosa on keltainen. Naaraat taas ovat pääasiassa kellertävänoransseja. Aurinkokoruahvenen kylkiviiva on katkeamaton ja siinä on 50–53 suomua. Selkäevässään lajilla on yksitoista piikkiruotoa ja 16–17 nivelruotoa. Aikuisella kalalla selkäevän kaksi ensimmäistä piikkiruotoa ovat muita pidemmät ja toisistaan sekä muista ruodoista erilliset. Nuorilla yksilöillä selkäevän piikkiruotoja on kaksitoista, mutta niistä etummainen on pieni ja häviää kalan kasvaessa. Peräevässään aurinkokoruahvenella on kolme piikkiruotoa ja seitsemän nivelruotoa ja rintaevissään 20–21 nivelruotoa.
Levinneisyys

Aurinkokoruahventa tavataan läntisellä Intian valtamerellä, missä sen levinneisyys ulottuu Afrikan etelä- ja itäosista Seychelleille, Madagaskariin, Malediiveille ja Chagossaarille. Sen elinympäristöjä ovat koralliriutat kirkkaissa, 10–30 metrin syvyisissä vesissä. Lajin ekologiasta, elinkaaresta ja populaatiokoista on saatu vain niukasti tietoa, mutta Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN pitää sitä elinvoimaisena sen laajasta levinneisyydestä ja ainakin paikoittaisesta yleisyydestä johtuen.
Auriini

| Auriini |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  4-[bis(4-hydroksifenyyli)metylideeni]sykloheksa-2,5-dien-1-oni
CAS-numero:  603-45-2
PubChem CID:  5100
SMILES:  C1=CC(=O)C=CC1=C(C2=CC=C(C=C2)O)C3=CC=C(C=C3)O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C19H14O3
Moolimassa:  290,302 g/mol
Sulamispiste:  308–310 °C (hajoaa)
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Auriini eli koralliini tai rosoliinihappo (C19H14O3) on triaryylimetaaniväreihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa paperin värjäykseen ja pH-indikaattorina.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa auriini on syvän karmiininpunaista kiteistä ainetta. Epäpuhtaana se voi olla väriltään kellanruskeaa. Neutraaleihin vesiliuoksiin auriini ei käytännöllisesti katsoen liukene, mutta emäksisiin ja happamiin liuoksiin se sen sijaan on liukoista. Aine liukenee etanoliin muodostaen keltaisen liuoksen ja liukenee hieman dietyylieetteriin ja kloroformiin. Auriinin sähkömagneettisen säteilyn absorptio on suurimmillaan aallonpituuksilla 479,5 nm, 482 nm ja 534,6 nm. Auriini on pH-indikaattori ja vesiliuoksen väri muuttuu pH-alueella 6,6–8,0 keltaisesta karmiininpunaiseksi.
Valmistus ja käyttö

Auriinin valmistukseen on useita menetelmiä. Käytettyjä ovat muun muassa fenolin ja oksaalihapon kondensaatio rikkihapon toimiessa katalyyttinä, fenolin kondensaatio muurahaishapon kanssa tina(II)kloridin läsnä ollessa ja fenolin ja tetrakloorimetaanin reaktiotuotteen hydrolyysi.
Auriinia käytetään pH-indikaattorina ja paperin värjäämiseen. Yhdisteestä voidaan valmistaa muita väriaineita ja sitä voidaan käyttää myös musteissa ja orgaanisen elektroniikan valmistamiseen sekä biologisissa tutkimuksissa väriaineena.
Aiheesta muualla

Auriinin eli p-Rosoliinihapon käyttöturvallisuustiedote, Sigma Aldrich (Merck), viitattu 30.5.2018.
Galesaurus

| Galesaurus |
| --- | --- |
 Piirros Galesauruksen pääkallosta
 Triaskausi Indus-vaihe  PreЄ Є O S D C P T J K Pg N  ↓   
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Kladi::  Synapsidit Synapsida
Lahko::  Terapsidit Therapsida
Kladi::  Theriodontia
Kladi::  Eutheriodontia
Alalahko::  Kynodontit Cynodontia
Heimo::  †Galesauridae
Suku::  †Galesaurus  Owen, 1859
Kaksiosainen nimi
 † Galesaurus planiceps  Owen, 1859 
Synonyymit
 Glochinodon Hoepen, 1916  Glochinodontoides Haughton, 1924  Notictosaurus Broom, 1936 
Katso myös
   Galesaurus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Galesaurus (nimen merkitys: ”kärppälisko”) on sukupuuttoon kuollut terapsidisuku, joka kuului kynodontteihin. Se eli varhaistriaskaudella nykyisen Etelä-Afrikan alueella.
Galesaurus-sukuun luetaan vain yksi laji, Galesaurus planiceps, mutta siitä tiedetään olevan kaksi erityyppistä muotoa. Toinen on sirorakenteisempi ja toinen rotevampi. Niiden suurimmat erot ovat hartiavyön ja lantion rakenteessa. Nämä muodot saattavat edustaa sukupuolten eroja, yksilönkehityksen eroja, tai kahta eri alalajia. Galesaurus on primitiivinen kynodonttien kehityslinjan edustaja, ja se on melko läheistä sukua Thrinaxodonille ja nisäkkäille.
Ominaisuudet ja käyttäytyminen

Galesauruksen jalan luiden ulkopinnan paksuus ja ominaisuudet osoittavat sen olleen sukulaistaan Thrinaxodonia rotevarakenteisempi. Se kykeni täten olemaan aktiivinen kaivaja, ja saattoi täten paeta varhaistriaskauden karuja oloja kaivamiinsa koloihin.
Galesauruksen hampaisto on nisäkäsmäinen, mukaan lukien kulma-, etu- ja poskihampaat. Kulmahampaan takaisessa hampaassa on vain yksi kärki, mutta taemmissa hampaissa niitä on kaksi. Suulaen hampaat puuttuvat. Galesaurusin kallo on selkäpuolelta katsottuna matala ja leveä. Kuono on leveä ja tylppä, takaraivo kalteva. Yläleuka (maxilla) muodostaa suuren osan kuonon sivusuuntaisesta pinnasta. Alaleuan luista alaleuanluu (mandibula) on suurin.
Kasvu ja levinneisyys

Galesauruksen luiden mikrorakenne paljastaa, että eläin kasvoi aluksi nopeasti keskeytymättä, mutta välillä kasvu oli ollut myös hidastunutta. Luiden sisärakenteen renkaista on täten päätelty, että ympäristöolojen vaihtelu täten vaikutti eläimen kasvuun. Thrinaxodonin kasvu on sen luiden perusteella ollut muuten samantyyppistä kuin Galesauruksenkin, mutta renkaiden puuttumisen perusteella se on kärsinyt vähemmän ympäristöolojen heilahtelusta kuin sukulaisensa Galesaurus, sillä Thrinaxodonin kasvu ei vähentynyt tai lakannut jaksoittaisesti.
Galesaurusin esiintymisaika on geologisessa mittakaavassa katsoen lyhyt. Se tunnetaan Balfour-muodostumasta sekä Lystrosaurus Assemblage Zone -kerrostuman alimmaisesta osasta. Lisäksi sen sijaan Thrinaxodonin esiintymisaika kattaa koko Lystrosaurus Assemblage Zonen ja se on ollut Galesaurusta yleisempi.
Luokittelu ja löytyminen

Galesaurus oli ensimmäisenä löydetty nisäkkäisiin kuulumaton kynodonttien suku. Sen ensimmäinen tunnettu fossiili löydettiin jo 1800-luvulla. Kyseisen kallon lähetti Etelä-Afrikasta Andrew Bain vuonna 1853. Galesauruksen kuvasi tieteelle Richard Owen vuonna 1859. Lisäksi vuonna 1869 julkaistussa artikkelissaan T. H. Huxley sotki Galesaurusin tuohon aikaan vielä huonosti tunnettuihin dinosauruksiin. Hänen tekemänsä virhe tuli ilmeiseksi, kun sekä dinosauruksista että terapsideista saatiin lisää tietoa uusien fossiilien löydyttyä. Galesaurus oli hyvin nisäkäsmäinen eläin, kun taas dinosaurukset olivat jotain aivan muuta. Terapsideille yhteisen nimen Therapsida tosin antoi vasta Robert Broom vuonna 1905.
Tuohon aikaan Galesaurusta ja muita nisäkkäitä varhaisempia synapsideja pidettiin matelijoina, sillä ne eivät olleet varsinaisia nisäkkäitä. Niiden ja nisäkkäiden välinen evolutiivinen yhteys kuitenkin ymmärrettiin jo melko aikaisin, ja tuolloin puhuttiinkin nisäkkäiden kehittymisestä ”nisäkäsmäisistä matelijoista”.
Galesaurusta ja muita synapsideja ei kuitenkaan enää luokitella matelijoiksi, sillä ne ovat paljon läheisempää sukua nisäkkäille kuin yhdellekään matelijalle. Itse asiassa nisäkkäät luetaan nykyisin synapsideiksi, sillä ne ovat vain yksi terapsidien kladin synapsidien kehityslinjoista. Tosin ne ovat näistä ainoita jotka eivät ole kuolleet sukupuuttoon.
Vuonna 1876 Owen loi nimen Theriodontia kuvaamaan Galesaurusta ja muita tuolloin tunnettuja lihansyöjäterapsideja, kuten Gorgonops. Nykyisin tämän taksonin määritelmää on tarkennettu, mutta Galesaurus ja Gorgonops luetaan siihen vieläkin. Owenin kuvaama kallo ja muutamat huonostisäilyneet kallontakaisen luurangon jäänteet oli pitkään ainoat tunnetut Galesauruksen jäänteet, mutta sittemmin Robert Broom oli osoittanut että Van Hoepenin vuonna 1916 tieteelle kuvaama huonosti säilynyt kynodonttikallo jolle Hoepen oli antanut lajinimen Glochinodon detinens kuluukin oikeasti Galesaurus-sukuun. Lisäksi Haughtonin vuonna 1942 kuvaama samantyyppinen kynodontti, Glochinodontoides gracilis, on myös todettu samaksi kuin Galesaurus. Osoittaessaan Glochinodonin olevan Galesaurus Broom kuvasi myös kaksi uutta sukuun kuuluvaa fossiililöytöä, joihin kuului myös kallontakaisen luurangon osia.
Nyttemmin Galesauruksesta tunnetaan myös kokonainen luuranko. Se löydettiin fossiloituneena yhdessä Owenettidae-heimoon kuuluneen Procolophonoidea-yläheimon matelijan luurangon kanssa, ja kuvattiin tieteelle vuonna 2006. Nämä eläimet olivat todennäköisimmin hautautuneet elävältä koloon, jossa niiden jäänteet sitten säilyivät. Tämän lisäksi on löydetty myös useita muita hyvin säilyneitä Galesaurusten luurankoja.
Galesaurus kuuluu kladiin Epicynodontia ja heimoon Galesauridae. Sen on täten läheisempää sukua Thrinaxodonille ja nisäkkäille kuin varhaisille permikaudella eläneille kynodonteille kuten esimerkiksi Procynosuchukselle.
Luokittelu ja löytyminen > Fylogenia

Muokattu Botha et al. 2007:
Sidor & Smith, 2004:
Australopithecus bahrelghazali

| Australopithecus bahrelghazali |
| --- | --- |
 Löytöpaikka
 Plioseeni 
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Kädelliset Primates
Heimo::  Isot ihmisapinat Hominidae
Alaheimo::  Homininae
Tribus::  Hominini
Alatribus::  Hominina
Suku::  Australopithecus
Laji::  bahrelghazali
Kaksiosainen nimi
 Australopithecus bahrelghazali  Brunet et al., 1996 
Katso myös
   Australopithecus bahrelghazali Wikispeciesissä   Australopithecus bahrelghazali Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Australopithecus bahrelghazali eli tšadinapinaihminen on varhainen ihmisapinalaji, joka eli noin 3,6 miljoonaa vuotta sitten. Laji tunnetaan vuonna 1993 Tšadista löytyneestä fossiilista, jossa oli kappale alaleukaa ja seitsemän hammasta. Fossiili muistuttaa afarinapinaihmisen fossiileja, ja se on samalta ajalta. Niissä on kuitenkin pieniä eroja, ja koska niiden löytöpaikkojen välinen etäisyys on 2 500 kilometriä, löytö on toistaiseksi määritelty omaksi lajikseen. Nimi bahrelghazali tarkoittaa 'gasellijokea'.