stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pearl (vuoden 2022 elokuva)
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Mia Goth  | … |  Pearl   |
|  David Corenswet  | … |  elokuvakoneenkäyttäjä   |
|  Tandi Wright  | … |  Ruth   |
|  Matthew Sunderland  | … |  Pearlin isä   |
|  Emma Jenkins-Purro  | … |  Mitzy   |
|  Alistair Sewell  | … |  Howard   |
Aiheesta muualla

Pearl Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Pag

Pag
Pagin kartta.
| --- | --- |
Sijainti:  Primorje-Gorski Kotar  Kroatia
Korkein kohta:  349  m 
Pinta-ala:  284,6 km²
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Pag on Kroatialle kuuluva saari Adrianmerellä. Se on yhdistetty mantereeseen sillalla. Pinta-alaa saarella on 284,6 km² ja se on 63 kilometrin pituinen. Pag on Kroatian Adrianmeren saarista suurin. Se tunnetaan pitsistä ja juustostaan (Paški sir).
Historia

Merkkejä ihmisasutuksesta Pagilla on jo kivikaudelta lähtien. 100-luvulla eaa. saarta asutti liburni-niminen illyyrien heimo. Rooman valtakunta alkoi vaikuttaa alueella ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Saaren nykyinen nimi on johdettu latinan kylää tarkoittavasta sanasta pagus. 500- ja 600-lukujen jaa. aikana saaren asuttivat slaavit. Saaren eri alueet päätyivät Rabin ja Zadarin kirkkojen hallintaan.
Monien muiden Dalmatian saarien tavoin saari päätyi Venetsialle vuonna 1409. Valtaukseen johtaneissa taisteluissa pahoin kärsinyt tuolloin nimellä Cissa tunnettu saaren pääkaupunki siirrettiin 1400-luvulla vanhalta paikaltaan nykyiselle. Vuonna 1797 Dalmatia ja Pagin saari päätyivät osaksi Itävaltaa. Napoleonin sotien aikana saari oli jonkin aikaa Ranskan vallan alainen, ja sen palauduttua Itävallalle sen talous kasvoi suolan tuotannon myötä.
Vuonna 1918 saaresta tuli osa Jugoslavian kuningaskuntaa ja toisen maailmansodan aikana sitä miehittivät Italia ja Natsi-Saksa. Saari vapautettiin 5 huhtikuuta 1945 ja sodan jälkeen se oli jälleen osa Jugoslaviaa aina Kroatian itsenäistymiseen saakka vuonna 1991.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pag Wikimedia Commonsissa
Pieksämäen yhteiskoulu

Pieksämäen yhteiskoulu oli Pieksämäellä vuosina 1909–1951 toiminut yksityinen oppikoulu. Koulun omisti 1909–1922 Pieksämäen yhteiskoulun kannatusyhdistys ja 1922–1951 Pieksämäen yhteiskoulu Oy.
Koulu perustettiin 1909 aluksi viisiluokkaisena ja se toimi kaup­pi­as W.A. Winb­la­dil­ta vuokratuissa tiloissa ensimmäiset 14 vuotta. Oma kaksikerroksinen puinen koulutalo valmistui Keskuskatu 45:een 1923 ja sitä laajennettiin 1928. Koulu laajennettiin 8-luokkaiseksi 1926. Koulu sai oikeuden antaa keskikoulutodistuksia 1921 ja ylioppilastutkinto-oikeuden koulu sai 1928.
Pieksämäen yhteiskoulu otettiin valtion haltuun 1951. Sen toimintaa jatkoi vuoteen 1974 saakka Pieksämäen yhteislyseo. Peruskoulujärjestelmään siirtymisen jälkeen yhteislyseon seuraajina olivat peruskoulun yläaste ja Pieksämäen yhteislukio. Uusi koulutalo valmistui 1958 ja sitä laajennettiin vuonna 1970. Vanha vuonna 1923 rakennettu koulutalo purettiin 1970.
Koulun rehtorit

1909–1911 Lempi Koskinen
1911–1912 Augusti Karjalainen
1912 Agnes Oker-Blom
1912–1913 Otto Niilola
1913–1919 Kustavi Lounasheimo
1919–1951 Kaarlo August Meriluoto
Pepa Aniorte

Pepa Aniorte (s. 6. syyskuuta 1973 Murcia) on espanjalainen näyttelijä.
Hän on muun muassa näytellyt Serranon perhe -televisiosarjassa Chonia (2005–2008). Hänellä oli myös rooli palkitussa elokuvassa Volver – paluu (2006) ja suositussa televisiosarjassa Águila Roja (2009–2015).
Aiheesta muualla

Pepa Aniorte Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Käännös suomeksi
Pelkosenniemen taistelu

Pelkosenniemen taistelu oli Pelkosenniemellä 16.–18.  joulukuuta 1939 käyty talvisodan taistelu. Se sai alkunsa, kun Savukoskelta edenneet puna-armeijan joukot törmäsivät Kenttätäydennysprikaatin 8. pataljoonaan 16. joulukuuta Savukosken lossin kohdalla. Taistelu päättyi suomalaisten voittoon ja puna-armeijan perääntymiseen.
Neuvostoliiton hyökkäys alkoi vesisateessa 16. joulukuuta 1939 Kitisen lossin alueella. Suomen joukko-osastoista paikalle komennettiin jääkäriupseeri majuri Armas Perksalon johtama jalkaväkirykmentti JR 40, joka kuului Pohjois-Suomen Ryhmään. Osa JR 40:stä aloitti 18.12. koukkauksen vihollisen selustaan. Samaan aikaan Neuvostoliiton joukko (majuri Stefan V. Kolomietsin 273. vuoristojalkaväkirykmentti) jatkoi hyökkäystään Kitisen lossilta kohti Pelkosenniemeä, ja saivatkin kirkonkylän haltuunsa panssarijoukkojen avulla.
Saman päivän iltana alkoi suomalaisten vastahyökkäys. Koukkaavat joukot olivat vailla yhteyksiä omaan rykmenttiinsä. Ne yllättivät vihollisen ja tuhosivat kilometrin päässä lossilta sen huoltokeskuksen ja tykkipatterit. Yksi puna-armeijan taisteluosaston autonkuljettajista sai luodista osuman ja lyyhistyi auton äänitorven päälle. Äänitorvi aiheutti hämminkiä neuvostojoukoissa. Yllättyneet neuvostojoukot jättivät Pelkosenniemen ja pakenivat sekasorron vallitessa 19. joulukuuta yöllä kohti Savukoskea. Vesisateessa alkanut taistelu päättyi pakkasen kiristyttyä poikkeuksellisesti lähes 40 asteeseen halvaannuttaen panssarivaunut ja hyökkääjän sotilaat. Hyökkääjältä jäi Pelkosenniemen lossille koko kalusto ja myös soittokunnan puhaltimet, joilla oli tarkoitus juhlistaa Lapin valtausta.
Joulukuun 17. päivänä armeijan ylipäällikkö ja tasavallan presidentti Kyösti Kallio piti radiopuheen rohkaisten suomalaisia sotilaita: ”Te sotilaat siellä rintamalla saatte joka päivä nähdä ja me täällä kotona olevat saamme ihmeeksemme kuulla, miten elämää johtava käsi antaa teille voimaa seisoa väkivaltaa vastaan ja voittaa silloinkin, kun vastassanne on valtava ylivoima.” Myös presidentin puoliso Kaisa Kallio piti radiopuheen, jossa hän kehotti Suomen kansaa rukoilemaan.
Jotkut suomalaiset sotilaat uskoivat Jumalan auttaneen yllätysvoiton saamisessa. Myöhemmin 25 vuotta talvisodan päättymisen jälkeen Pelkosenniemelle pystytettiin muistomerkki, jossa lukee: ”Pelkosenniemen taistelu 18.12.1939 : Tässä auttoi Herra”.
Joukkojen tappiot

Pelkosenniemen taistelussa suomalaisten tappiona oli 117 kaatunutta, 103 haavoittunutta ja 50 kadonnutta, kun taas neuvostosotilaita kaatui arviolta 200–400. Lisäksi neuvostojoukot menettivät 40 autoa, 8 hyökkäysvaunua, 3 kenttätykkiä, 200 hevosta ja suuren määrän käsiaseita ja patruunoita, joita kuljetettiin hevoskuormittain. Myöhemmin taistelupaikalla vieraillut Lapin Ryhmän komentaja, kenraalimajuri Wallenius, antoi värikkään kuvauksen taistelutapahtumista:
»Vihollinen lyötiin niin perusteellisesti, että maantie jäi laidasta laitaan tukituksi sortunein hyökkäysvaunuin, murskautunein autoin, pirstotuin ajoneuvoin; saaliiksi jäi joitakin tykkejä, kymmeniä autoja, erilaisia aseita, hevosia, satamäärin satuloita sekä paljon muun lisäksi propagandakuormasto, joka sisälsi Leninin ja Stalinin kuvia, kirjaston, filmikoneen, propagandafilmejä, julisteita, seinävaatteita, pitsiverhoja sekä septetin torvet – ne, joilla Suomeen marssittaessa soitettiin.»
Elokuvadramatisointi

Pelkosenniemen taistelusta kertova draamallinen dokumenttielokuva, Pelkosenniemi 1939 – Unohdettu taistelu, valmistui vuonna 2021. Elokuva syventyy Pelkosenniemellä tapahtuneisiin merkittäviin tapahtumiin, jotka johtivat ratkaisevaan voittoon Suomen historian käännekohdassa.
Aiheesta muualla

Suomalaisten koukkaus oli niin yllättävä, että pelkkä taistelun ääni sai puna-armeijan paniikkiin. Ilta-Sanomat 15.12.2019.
Pikkufregattilintu

| Pikkufregattilintu |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Suliformes
Heimo::  Fregattilinnut Fregatidae
Suku::  Fregattilinnut Fregata
Laji::  ariel
Kaksiosainen nimi
 Fregata ariel  (G.R. Gray, 1845) 
Katso myös
   Pikkufregattilintu Wikispeciesissä   Pikkufregattilintu Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Fregata ariel
Pikkufregattilintu (Fregata ariel) on valtamerillä elävä pelikaanilintu. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Nimialalaji ariel elää Intian valtameren keski- ja itäosissa sekä Tyynenmeren keskiosissa, alalaji iredalei Intian valtameren länsiosissa, sekä alalaji trinitatis eteläisellä Atlantilla. George Robert Gray kuvaili lajin holotyypin Australian Queenslandin Raine Islandilta  vuonna 1845.
Pietarin synagoga

Pietarin synagoga.
Pietarin synagoga (ven. Санкт-Петербу́ргская хора́льная синаго́га, Sankt-Peterburgskaja horalnaja sinagoga) on vuosina 1883–1893 rakennettu juutalainen synagoga Pietarissa Venäjällä. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Ivan Šapošnikov ja Lev Bahman. Kupolin koristama rakennus edustaa eklektismin aikakaudelle ominaista uusmaurilaista tyyliä. Ympäröivä aita on pystytetty vuonna 1913.
Synagoga suljettiin vuonna 1930, mutta avattiin pian uudelleen. Sittemmin se oli avoinna koko neuvostoajan loppuun saakka. Nykyään sen yhteydessä toimii juutalaisia oppi- ja hyväntekeväisyyslaitoksia, myymälä ja košer-ravintola. Pietarin keskustan länsilaidalla sijaitsevan synagogan osoite on Lermontovin prospekti 2.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Pietarin juutalaisen seurakunnan sivusto (venäjäksi), (englanniksi)
Pietarin televisiotorni

Pietarin televisiotorni
Pietarin televisiotorni on 310 metriä korkea metallinen ristikkotorni Pietarissa Venäjällä. Se on rakennettu vuosina 1956–1962, ja se oli ensimmäinen televisiotorni Neuvostoliitossa. Sitä käytetään radio- ja televisiolähetyksiin. Tornissa on näköalatasanne 191 metrin korkeudessa. Torni sijaitsee Korpisaarella aivan Nevajoen haaran Suuren Nevkan rannalla osoitteessa Ulitsa Akademika Pavlova 3. Lähin metroasema on sinisen linjan Petrogradskaja. Torni on näyttävä maamerkki varsinkin pimeällä, jolloin se on valaistu.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pietarin televisiotorni Wikimedia Commonsissa
Peltolan Mäkitupalaismuseo

| Peltolan Mäkitupalaismuseo |
| --- | --- |

Tyyppi:  Kotiseutumuseo, paikallismuseo 
Osoite:  Tammijärventie 164, 19910 Luhanka  
Sijainti:  Luhanka 
Perustettu:  1962  
Kotisivut:  luhangankotiseutuyhdistys.yhdi... 
Koordinaatit:  61°49′59″N, 25°48′18″E
 fiPeltolan Mäkitupalaismuseo 
  
Torppia
Aittoja
Esineistöä
Peltolan Mäkitupalaismuseo on Luhangan Tammijärvellä sijaitseva valtakunnallisesti arvokas kulttuurihistoriallinen perinnekohde. Rakennukset, interiöörit sekä esineistö kertovat elämästä, jota mäkitupalaiset viettivät 1900-luvun alkuvuosikymmenille saakka. Kesämuseossa on mahdollisuus tutustua vanhanajan tilaan ja rakennuksiin sekä peltoalueisiin.
Peltolan alueen pihapiirissä rakennukset sijoittuvat vapaamuotoisesti maastoon. Veikko Huuskolan omistuksesta mäkitupalaisalueen rakennukset siirtyivät vuonna 1960 Luhangan Kotiseutuyhdistyksen haltuun, joka on vastannut vanhojen rakennuksien ja museoalueen kunnossapidosta sen jälkeen. Alkuperäiselle paikalle museoitu rakennuskanta yhdessä ympäröivän perinnemaiseman kanssa on arvioitu valtakunnallisesti merkittäväksi kulttuuriympäristöksi.
Historia

Tammijärven lounaisrannan ja Luhanka-Joutsa-maantien välissä sijaitseva alue on osa Mäentaloa, ja sitä kutsutaan Peltolan kyläksi. Mäkitupalaisten ja muonamiesten asuttama alue muutettiin museoksi vuonna 1962. Peltolan vanhin rakennus Isotupa rakennettiin alun perin savutuvaksi 1700-luvulla. Isotupaan on kytketty myöhemmin toinen asuinhuone ja aitta porstuoineen. Alueella on kaikkiaan 19 hirsirakennusta, jotka olivat usean perheen käytössä. Isotuvan lisäksi alueella on kaksi muuta asuinrakennusta (Keski-rakennus ja Juliuksen rakennus), useita aittoja, latoja, savusauna, talli ja navetta sekä vajoja ja kaksi keittokotaa. Mäkitupalaisalueella asui aikoinaan useampi perhe jopa neljä perhettä kerralla. Jokaisella perheellä oli oma navetta, jossa oli yksi tai kaksi lehmää ja syksyllä teurastettava sika. Jokaisella perheellä oli myöskin puoli hehtaaria peltoa viljeltävävään.
Mäkitupalaisilla oli tiettyä velvoituksia maanomistajaansa kohtaan, sillä veroja maksaakseen heidän täytyi tehdä työtä isännälle 4 viikkoa vuodessa. Ylimääräisestä työstä he saivat palkan esim. heinänteosta talonisännälle. Mäkitupalaisten oikeuksiin kuului talon hevosten käyttöoikeus mm. polttopuiden hakemiseen talon mailta. He eivät olleet maanviljelijöitä torpparien tapaan, vaan elättivät itseään palkkatyöllä, jota tekivät isännilleen tai muille tilallisille. Vuoden 1918 torpparilain perusteella mäkitupalaisetkin saivat lunastaa töllinsä itselleen. Kylä tyhjeni vasta 1960-luvulla, jolloin viimeiset asukkaat muuttivat Luhangan kirkolle.
Restaurointi ja kunnostus

Toukokuussa 2006 Mäkitupalaismuseolla pidettiin kymmenpäiväinen korjausleiri, johon osallistui 17 Teknillisen korkeakoulun arkkitehtiosaston puurakentamisen ja arkkitehtuurin historian opiskelijaa. Leirillä tehtiin monenlaisia korjaus- ja uusimistöitä, joista tärkeimpiä olivat suupieliladon ja lammasnavetan pärekattojen uusiminen, isontuvan ja murjun kitti-ikkunoiden korjaaminen, isontuvan kynnyksen alla olleen hirren sekä kynnyspuun vaihtaminen ja uuden särentäaidan tekeminen. Leiri järjestettiin Luhangan kotiseutuyhdistyksen, Tammijärven Osuuspankin, Museoviraston sekä Suomen kulttuurirahaston tuella ja Keski-Suomen museon valvonnassa.
Vuoden 2016 aikana Luhangan Kotiseutuyhdistys aloittaa museolla 3 vuotta kestävän kunnostusprojektin. Projektin rahoitukseen Luhangan Kotiseutuyhdistys on saanut tukea Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston Leader-ryhmältä. Kunnostuksessa korjataan vain ihan välttämättömät rakennusten osat ja nekin noudattaen entistä tapaa. Ikään kuin vain vanhat osat vaihdetaan uusiin. Rakennusten oikaisut, kengittämiset ja kattamiset ovat olleet jo asukkaiden aikana tavanomaisia tehtyjä korjaustöitä. Museona jatketaan samaa perinnettä. Suuri osa käytännön töistä tehdään paikallisin talkoovoimin.
Aiheesta muualla

Luhangan Kotiseutuyhdistyksen kotisivut
Peltolan Mäkitupalaismuseon facebook sivut
Retkipaikka- Peltolan Mäkitupalaismuseon sivut
Kotiseutuliitto, Peltolan Mäkitupalaismuseo (Arkistoitu – Internet Archive)
Lomainfo- Peltolan Mäkitupalaismuseo (Arkistoitu – Internet Archive)
Luhangan kunta - Nähtävyydet (Arkistoitu – Internet Archive)
Turisti-info, Peltolan Mäkitupalaismuseo
Pikkulohko

Pikkulohko on nimitys jota käytetään amerikkalaisvalmisteisten V8-moottorien tilavuuksien vertailun yhteydessä. Eri valmistajilla pikkulohkon (pienitilavuuksinen moottori) ja isolohkon (suuritilavuuksinen moottori) rajat ovat erilaiset. Esimerkiksi Chryslerin pikkulohkot 318 (5,2 l) ja 360 (5,9 l) ja isolohkot 383 (6,2 l), 400 (6,6 l), 426 (6,9 l) ja 440 (7,2 l), kun taas Chevroletilla jopa seitsemänlitrainen kone voi olla pikkulohko, mikä johtuu iskunpituuden vaihtelusta.[lähde? ]
Pelle Molin

| Pelle Molin |
| --- | --- |
 Pelle Molin
Henkilötiedot
Syntynyt: 1864 Multrå, Ruotsi
Kuollut: 1896 (31–32 vuotta) Bodø, Norja
Kansalaisuus:  Ruotsi
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Salanimi: Móokal ja Moökal 
Äidinkieli: ruotsi
Tuotannon kieli: ruotsi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Pelle Molin (1864 Multrå, Ruotsi – 1896 Bodø, Norja) oli ruotsalainen kirjailija, toimittaja ja taidemaalari. 1880-luvulla hän työskenteli toimittajana ja asui sen jälkeen vuoteen 1894 erakkona kotiseudullaan siihen asti, kunnes muutti Norjaan. Häntä luonnehditaan syrjäseuturomantiikan edustajaksi sekä kirjailijana että taidemaalarina. Suomeksi on julkaistu postuumi novellikokoelma Tunturikertomuksia (Ådalens poesi, 1897).
Suomennetut teokset

Tunturikertomuksia (Ådalens poesi), suom. Ester Peltonen, WSOY 1902 Sarja: Välipalaksi 12, 13
Äiti varustaa kalamiehiä Lofotin matkalle, novelli, suom. Yrjö Sirola, antologiassa * Väriä ja viivoja, suom. Yrjö Sirola, Tampere: K. Kaatran kustannuksella 1907 – Tittelipainos: Tampere: Isak Julin 1912. Sarja: Neljänkymmenen pennin kirjasto, n:o 3 Verkossa
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pelle Molin Wikimedia Commonsissa
Lisää luettavaa aiheesta Pelle Molin on Wikiaineistossa
Ådalens poesi, Projekti Runebergissa (ruotsiksi)
Pelle Molinsällskapet (ruotsiksi)
Pelle Miljoona Band

Pelle Miljoona Band on rockyhtye, jonka kaikki jäsenet ovat Haminasta.
Kokoonpano

Timo Hyle – basso
Juha Lampikari – rummut
Pelle Miljoona – laulu, kitara, huuliharppu
Harri Tyni – kitara
Jari Vähämäki – kosketinsoittimet
Julkaisut

Manifesti 21 (EP, 2021, Stupido Records)
Kaakon Toteemi (CD ja digitaalinen, 7.10.2022, Stupido Records)
Pasi Hyvärinen

| Pasi Hyvärinen |
| --- | --- |
 Pasi Hyvärinen vastaanottamassa (2008)
Henkilötiedot
Koko nimi:  Pasi Hyvärinen
Syntynyt: 22. marraskuuta 1987 (ikä 36) Varkaus, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Lentopalloilija
Pituus:  184 cm
Paino:  80 kg
Nyk. joukkue:   Vantaa Ducks
Sarja:  Lentopallon Mestaruusliiga
Pelaajaura
Ammattilaisjoukkueet
2005–2007 2007–2010 2010–2011 2011–2014 2014 2014–2015 2017–2019 :   Keski-Savon Pateri  Muuramen Lentopallo  GFCO Ajaccio Volley-Ball    Kyky Betset (I) Saimaa Volley Kokkolan Tiikerit  Vantaa Ducks
Maajoukkueet
2008–2011:   Suomi
Pasi Hyvärinen (s. 22. marraskuuta 1987 Varkaus) on suomalainen lentopalloilija, joka pelaa lentopallon Mestaruusliigassa Vantaa Ducksin riveissä. Hyvärisen tapahtumarikas lentopalloilijan ura sisältää muun muassa lajivaihdon sulkapalloon, useita lopettamispäätöksiä ja pelaamista alemmilla sarjatasoilla kuuluen samanaikaisesti Suomen lentopallomaajoukkueeseen.
Hyvärinen on pelannut lähes sata A-maaottelua ja edustanut kahdesti Suomea EM-lopputurnauksessa vuosina 2011 ja 2015. Menestyksestään huolimatta hän päätti huippu-urheilijan uransa ensimmäisen kerran yllättäen vuonna 2011 Ranskan Pro A-liigassa vietetyn kauden jälkeen ja alkoi keskittyä tiiviimmin Jyväskylän yliopiston liikuntatieteellisessä tiedekunnassa meneillään olleisiin opiskeluihinsa.
Muutama vuosi myöhemmin Hyvärinen palasi takaisin huippu-urheilun pariin ja esiintyi kaudella 2013–2014 ottelukohtaisella sopimuksella Saimaa Volleyn riveissä Mestaruusliigassa. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi Kokkolan Tiikereihin, jossa hän voitti uransa ensimmäisen Suomen mestaruuden ja Suomen Cupin. Kauden 2015–2016 Hyvärinen ilmoitti pelaavansa lentopallon 2-sarjassa Liikunnan Riemussa, joka on Jyväskylän yliopiston liikunnanopiskelijoiden perustama yleisseura. Riemu nousi kauden päätteeksi 1-sarjaan. Kaudella 2016–2017 Hyvärinen ei pelannut ylemmillä sarjatasoilla vaan keskittyi työntekoon liikunnanopettajana.
Joulukuussa 2017 Vantaa Ducks tiedotti tehneensä Hyvärisen kanssa loppukauden 2017–2018 kattavan sopimuksen. Hyvärinen opettaa liikuntaa ja terveystietoa Herykissä (Herttoniemen Yhteiskoulussa).
A-maajoukkue

Hyvärisen nousu A-maajoukkueeseen vuonna 2008 oli oma-aloitteisuuden ansiota. SM-liigakauden jälkeen häntä ei kutsuttu maajoukkueleirille Kuortaneelle mutta hän oli siellä samaan aikaan valmistautumassa Jyväskylän liikuntatieteellisen pääsykokeisiin. Hän soitti A-maajoukkueen päävalmentajalle Mauro Berrutolle ja kysyi, saisiko hän tulla harjoittelemaan joukkueen kanssa muutaman päivän ajaksi. Berruto suostui tähän ja Hyvärinen suoriutui harjoituksissa niin hyvin, että hänet valittiin A-maajoukkueeseen.
Ensimmäisen A-maaottelunsa Hyvärinen pelasi 4. heinäkuuta 2008 Bulgarian A-maajoukkuetta vastaan maailmanliigassa. Hän pelasi loistavan avausottelun eikä tehnyt ainuttakaan virhettä vastaanottaen 34 syötöstä erinomaisesti 28. Hänet palkittiin ottelun päätteeksi kentän parhaana pelaajana.  Hyvärinen jatkoi hyviä otteitaan myös kahdessa seuraavassa Suomen voittamassa ottelussa Bulgariaa vastaan. Hän pelasi maailmanliigassa Suomen kuusi viimeistä ottelua, joista Suomi voitti neljä. Hän oli koko maailmanliigan paras vastaanottaja 65,27 prosentin onnistumisellaan.
Kesällä 2009 Hyvärinen jatkoi maajoukkueen ykkösliberona ja johdatti Suomen puolustuspeliä kaikkien aikojen parhaimpiin suorituksiin maailmanliigassa. Suomi voitti muun muassa molemmat MM-finaalimaat, Brasilian kerran ja Puolan kolme kertaa häviten sille vain kerran lukemin 3–2 vieraskentällä. Hyvärinen oli koko liigan paras libero voittaen uudelleen puolustustilaston, ollen toinen puolustustilastossa sekä viides vastaanottotilastossa.selvennä
Kesän 2011 maailmanliigassa Hyvärinen ei pelannut, sillä hän keskittyi opintoihinsa, jotka olivat olleet jäissä ammattilaiskauden aikana. Sen sijaan EM-kilpailuissa hän oli mukana yhtenä Suomen runkopelaajista. Hän pelasi myös Lontoon olympialaisten karsinnoissa, joista Suomi ei saanut paikkaa kisoihin. EM-karsinnoissa 2012 hän ei ollut mukana. Hän jättäytyi pois maajoukkueesta useiksi vuosiksi ja näytti siltä, että hänen uransa maajoukkuetasolla olisi ohi.
Hyvärinen palasi maajoukkueryhmään syksyllä 2015 tavoittelemaan paikkaa EM-kilpailuissa. Hän oli myös lopullisessa EM-kisajoukkueessa Suomen kakkosliberona.
Beach volley

Pasi Hyvärinen aloitti beach volleyn pelaamisen kolmetoistavuotiaana. Hän on pelannut beach volleyta yhdessä pieksämäkeläisen Ilari Sivosen kanssa kesästä 2005 lähtien.
Hyvärisen ja Sivosen paras saavutus beach volleyssa on MM-kisojen 5. sija alle 19-vuotiaissa kesällä 2006. Lisäksi Sivonen ja Hyvärinen olivat beach volleyn SM-hopealla aikuisten sarjassa samana kesänä.
Kesällä 2007 Hyvärinen pelasi yhdessä Sivosen kanssa beach volleyn SM-sarjaa, jossa he sijoittuivat 3. sijalle kaatamalla pronssiottelussa kesän 2006 mestariparin Timo Haavisto / Toni Vahela. Hyvärinen ja Sivonen edustivat Suomea beach volleyn arvokisoissa: alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa he olivat kaksi vuotta muita pareja nuorempia ja sijoittuivat yhdeksänneksi, ja myös alle 21-vuotiaiden MM-kisoissa he olivat yhdeksänsiä.
Leet

Hyvärinen esiintyi talvella 2012 MTV3-kanavalla kuvatussa Voittajajoukkue-nimisessä tositelevisiourheiluohjelmassa, jossa hän edusti Sporticus-joukkuetta. Ohjelma perustui Leet-urheiluun ja ohjelmasta povattiin joukkueurheilun Idols-ohjelmaa mutta se ei kuitenkaan saavuttanut samankaltaista asemaa. Hyvärinen saavutti joukkueensa kanssa sarjassa hopeaa.
Saavutukset > Lentopallo

Suomen mestaruus 2015
Mestaruusliigan tähdistökentän libero kaudella 2014-15
Suomen Cupin voitto 2014
Lentopallon Maailmanliigan puolustustilaston voitto 2010
Lentopallon Maailmanliigan liberotilaston voitto 2009
Lentopallon Maailmanliigan paras vastaanottaja 2008
Lentopallon Maailmanliigan toiseksi paras kenttäpuolustaja 2009
Lentopallon Maailmanliigan viidenneksi paras vastaanottaja 2009
SM-liigan tähdistökentän libero 2009, 2015
Urheilukanavan nuorten All-Stars pelaaja 2008
SM-liigan vastaanottotilaston 3. sija 2008
22-vuotiaiden SM-kultaa 2007
Paras puolustaja 22-vuotiaiden SM-kisoissa 2008
Saavutukset > Beach volley

Alle 19-vuotiaiden MM-kisojen 5. sija
Alle 21-vuotiaiden MM-kisojen 9. sija
Alle 23-vuotiaiden EM-kisojen 9. sija
BMW Pro-Tourin SM-hopeaa 2006
BMW Pro-Tourin SM-pronssia 2007
Paras näyttelijäkokoonpano komediasarjassa (SAG)

Parhaan komediasarjan näyttelijäkokoonpanon SAG-palkinto on yksi palkinnoista, joita yhdysvaltalainen yli 120 000 näyttelijää edustava ammattiliitto Screen Actors Guild jakaa vuosittain. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1994.
People’s Television Network

| People's Television Network |
| --- | --- |

Tunnuslause:  Para sa Bayan
Perustettu:  2. helmikuuta 1974
Kotisivu:  ptni.gov.ph
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
People’s Television Network Inc. (PTNI) on Filippiinien valtion omistama julkisen palvelun televisioyhtiö. Yhtiö on perustettu vuonna 1974 ja se käyttää tuotenimeä PTV.
Historiaa

Filippiinien hallituksen televisioverkko perustettiin alun perin vuonna 1974 nimellä Government Television (GTV-4). Sen nimi muutettiin Maharlika Broadcasting Systemiksi vuonna 1980, samoihin aikoihin kun televisioverkko aloitti värilähetykset.
Keltaisen vallankumouksen seurauksena vuonna 1986 televisioverkko nimettiin People’s Televisioniksi. Vuoden 1992 lakiuudistuksen myötä televisioverkosta tehtiin valtionyhtiö.
Aiheesta muualla

People’s Television Network (englanniksi)
PTV News (englanniksi)