stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Angel in Blue Jeans

| ”Angel in Blue Jeans” Train |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Bulletproof Picasso
 Julkaistu: 9. kesäkuuta 2014
 Tuottaja(t): Bjørklund, Lind, Butch Walker
 Tyylilaji: Pop rock, folk pop
 Kesto: 03.25
 Levy-yhtiö: Columbia
Trainin muut singlet
| ”Mermaid” 2012 | ”Angel in Blue Jeans” 2014 | ”Cadillac, Cadillac” 2014 |
Angel in Blue Jeans on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Trainin kappale heidän seitsemänneltä, Bulletproof Picasso-studioalbumilta. Kappaleen sanoittivat Pat Monahan, Amund Bjørklund sekä Espen Lind ja sen tuottivat kaksi jälkimmäistä henkilöä yhdessä Butch Walkerin kanssa. Se julkaistiin albumin johdantosinglenä 9. kesäkuuta 2014.
Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo koki ensiesityksensä 14. heinäkuuta 2014 yhtyeen omalla YouTube-kanavalla ja se julkaistiin virallisesti heidän VEVO-kanavalla 15. heinäkuuta 2014.
Käännös suomeksi
Richard Attenborough

| Richard Attenborough |
| --- | --- |
 Attenborough Toronton elokuvajuhlilla vuonna 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 29. elokuuta 1923 Cambridge, Britannia
Kuollut: 24. elokuuta 2014 (90 vuotta) Lontoo
Näyttelijä
Aktiivisena:  1942–2007
Merkittävät roolit:  Roger Bartlett (Suuri pakoretki) John Reginald Christie (Rillingtonin kuristaja) John Hammond (Jurassic Park)
Palkinnot
 2 Oscaria vuonna 1982, Bafta 1993, 3 Golden Globea vuosina 1967, 1968 ja 1982 
Aiheesta muualla
www.richardattenborough.com
IMDb 
Elonet
Richard Samuel Attenborough, paroni Attenborough (29. elokuuta 1923 Cambridge – 24. elokuuta 2014 Lontoo) oli englantilainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä sekä elokuvaohjaaja ja -tuottaja, jonka menestynein elokuva on Mahatma Gandhista kertova kahdeksalla Oscarilla palkittu Gandhi.
Attenborough aloitti uransa Britanniassa teatterissa ja elokuvissa ja esiintyi kahden vuoden ajan muun muassa Agatha Christien näytelmän Hiirenloukku alkuperäisessä kokoonpanossa. Vuonna 1959 Attenborough perusti Bryan Forbesin kanssa Beaver Filmsin, jolle Attenborough tuotti joitakin elokuvia. Hänen ensimmäinen Hollywood-elokuva oli Suuri pakoretki (1963) ja ensimmäinen ohjaustyö Oi! Mikä ihana sota (1969). Lopulta vuonna 1982 ilmestyi Attenborough'n noin 20 vuoden ajan suunnittelema Gandhi, josta Attenborough palkittiin parhaan ohjauksen Oscarilla. Gandhin jälkeenkin monet Attenborough'n ohjaukset olivat elämäkertaelokuvia, ja lisäksi hän palasi vielä näyttelijäksi Jurassic Parkissa ja sen jatko-osassa.
Nuoruus

Richard Attenborough syntyi 1923 Cambridgessa Frederick ja Mary Attenborough'lle. Richard oli vanhin perheen kolmesta lapsesta. Hänen pikkuveljestään Davidista tuli tunnettu biologi ja dokumentaristi ja Johnista autoalan johtohenkilö.
Kun Richard oli yhdeksänvuotias, perhe muutti Leicesteriin, missä Frederick-isä aloitti University College Leicesterin rehtorina. Perheen äiti oli yhteiskunnallisesti aktiivinen: hän oli Espanjan sisällissodan aikana puheenjohtajana komiteassa, joka hoiti baskilapsien evakuoimista, ja oli mukana Guernican pommitusta protestoineelle marssille. Attenborough't ottivat toisen maailmansodan alussa kaksi juutalaistyttöä kotiinsa, missä he asuivat kahdeksan vuoden ajan.
Richard ei pyrkinyt veljistään poiketen akateemiselle uralle, mutta hän oli jo nuorena kiinnostunut näyttelemisestä. Hän päätti omien sanojensa mukaan ryhtyä näyttelijäksi nähtyään vuonna 1935 Charles Chaplinin Kultakuumeen.
Ura > Uran alku opiskelijana

Attenborough näytteli ensimmäisen kerran Leicesterin Little Theatressa ja pääsi vuonna 1941 opiskelemaan Royal Academy of Dramatic Art -kouluun (RADA). Opiskeluaikanaan Attenborough teki elokuvadebyyttinsä elokuvassa Meri on kohtalomme (1942). Samana vuonna hän esiintyi West End -teatterissa Clifford Odetsin näytelmässä Awake and Sing!.
Attenborough'n läpimurto oli vuonna 1943 Graham Greenen näytelmästä tehdyssä teatterisovituksessa Brighton Rock, missä hän esitti Pinkie Brownia, nuorta ja ilkeää katolista gangsteria. New Statesmanissa kirjoitettiin, että Attenborough ansaitsi tulla roolistaan kuuluisaksi ”yhdessä yössä”. Attenborough liittyi vielä vuoden 1943 aikana Britannian ilmavoimiin. Siellä hänet määrättiin elokuvatuotantoyksikköön, jonka tekemässä Journey Together -elokuvassa hän myös näytteli.
Ura > Teatterissa ja elokuvissa

Kotiuduttuaan ilmavoimista Attenborough näytteli vuonna 1946 sotilasta elokuvissa Kysymys elämästä ja kuolemasta ja School for Secrets. Salakuljettajan poika (1947) oli Attenborough'n harvoja pukudraamoja. Sen jälkeen hän palasi Pinkie Brownin rooliin Brighton Rockin elokuvaversiossa Kiveä kovempi. Attenborough esitti vielä 1940-luvun lopulla muitakin teinirooleja, vaikkakin esimerkiksi elokuvassa The Guinea Pig 25-vuotiasta Attenborough'ta oli vaikea uskoa 15-vuotiaaksi opiskelijaksi.
Attenborough esiintyi 1950-luvulla sekä teatterissa että elokuvissa. Hän teki vuonna 1949 teatterissa neuroottisen roolin, mieleltään järkkyneenä sotilaana Arthur Laurentsin näytelmässä Home of the Brave. West Endissä hän näytteli marraskuusta 1950 alkaen yli vuoden pyörineessä To Dorothy a Son -farssissa. Attenborough kuului myös Agatha Christien vuonna 1952 ensiesityksen saaneen Hiirenloukun alkuperäiseen kokoonpanoon. Hän oli kiinnitettynä näytelmään kahden vuoden ajan. Teatteriesitysten ohella hän näytteli myös elokuvissa ja teki roolit muun muassa elokuvissa Operaatio Normandia (1952) ja Laiva kuoli häpeään (1955). Attenborough näytteli 1950-luvun puolivälissä muutamissa Boultingin veljesten satiirisissa elokuvissa, jotka hyökkäsivät brittiläisiä yhteiskunnallisia instituutioita vastaan.
Ura > Oma tuotantoyhtiö ja paikka Hollywoodista

Attenborough'n 1950-luvun elokuvaroolit alkoivat pitkälti toistaa itseään. Pettyneenä uransa suuntaan hän otti yhteyttä vanhaan ystäväänsä Bryan Forbesiin, jonka ura polki myös paikoillaan. He perustivat 1959 oman tuotantoyhtiönsä Beaver Filmsin. Forbes käsikirjoitti sen ensimmäisen elokuvan Vihainen hiljaisuus, jonka pääosassa Attenborough näytteli. Vain alle 100 000 punnalla tehty elokuva kertoi ajankohtaisesti ammattiliittojen vaikutusvallasta. Beaver Filmsin seuraavat elokuvat eivät olleet yhtä vaikuttavia. Attenborough näytteli muun muassa elokuvissa Pankkirosvojen kerho ja Lukittujen ovien takana sekä tuotti elokuvat Viattomat ja Salattu rakkaus. Lukittujen ovien takana jäi Beaver Filmsin viimeiseksi tuotannoksi. Elokuvien levittäjät eivät pitäneet siitä, minkä takia sitä levitettiin vain hajanaisesti. Tämä pakotti Beaver Filmsin lopettamaan toimintansa.
Attenborughilla oli jo 1960-luvun alussa idea Mahatma Gandhiista kertovasta elokuvasta. Hän ei kuitenkaan saanut sille rahoitusta, joten päätti edelleen keskittyä uraansa näyttelijänä ja hyväksyä Hollywoodista tulleet tarjoukset. Attenborough'n ensimmäinen Hollywood-elokuva oli hyvin menestynyt Suuri pakoretki (1963). Hänen seuraavat elokuvansa Yhdysvalloissa, eli Aavikkolento (1965), Tykkivene Jangtse-joella (1966) ja Tohtori Dolittle (1967), eivät olleet aivan yhtä menestyneitä. Attenborough'n vaikuttavin rooli sitten elokuvan Kiveä kovempi oli sarjamurhaaja John Christienä elokuvassa Rillingtonin kuristaja (1971). Vuoden 1966 elokuvasta Tykkivene Jangtse-joella hän sai parhaan miessivuosan Golden Globe -palkinnon.
Ura > Ensimmäisestä ohjauksesta Gandhi-menestykseen

Attenborough sai vuonna 1969 mahdollisuuden ohjata ensimmäisen elokuvansa, kun John Mills kysyi häntä tekemään elokuvaversiota Joan Littlewoodin näytelmästä. Attenborough'n Oi! Mikä ihana sota menestyi sekä taiteellisesti että taloudellisesti. Se oli lupaava alku aloittelevalle ohjaajalle, mutta hänen seuraavat elokuvansa Nuori seikkailija (1972), joka kertoi nuoresta Winston Churchillista, ja sotaspektaakkeli Yksi silta liikaa eivät täyttäneet ensimmäisen elokuvan aiheuttamia odotuksia. Attenborough jatkoi 1970-luvulla myös näyttelijänuraa ja esiintyi muun muassa intialaisen Satyajit Rayn elokuvassa Shakinpelaajat.
Attenborough onnistui lopulta 1980-luvun alussa toteuttamaan pitkän haaveensa Gandhista kertovasta elokuvasta. Hän tuotti elokuvansa lopulta itse, sillä Hollywood-tuottajat eivät uskoneet elokuvan keräävän yleisöä. Hän muun muassa kiinnitti Lontoon talonsa ja myi omistamiaan taideteoksia. Gandhin suosittelemana Intian kansallinen elokuvayhtiö sijoitti elokuvaan lopulta kolmanneksen elokuvan 22 miljoonan dollarin budjetista. Kukaan ei uskonut, että massiivinen elokuva pääsisi edes omilleen, mutta sen tuotto teattereissa ylitti lopulta 20-kertaisesti sen budjetin. Gandhi sai kahdeksan Oscar-palkintoa, eli enemmän kuin yksikään brittielokuva aiemmin. Attenborough sai itse parhaan elokuvan Oscarin sen tuottajana ja parhaan ohjauksen palkinnon. Lisäksi esimerkiksi pääosanesittäjä Ben Kingsley palkittiin parhaasta miespääosasta.
Ura > Viimeiset vuodet

Gandhin jälkeen Attenborough ohjasi toisen teatterillisen elokuvan, Broadway-sovituksen Chorus Line (1985). Attenborough'n yritys tuoda Broadway-musikaali valkokankaalla kuitenkin epäonnistui. Hän todisti kuitenkin elokuvalla Huuto vapaudelle (1987), joka kertoi Etelä-Afrikan vapaustaistelijan Steve Bikon ja valkoihoisen toimittajan Donald Woodsin ystävyydestä, että hän oli kotonaan elämäkertaelokuvien parissa. Attenborough pyrki tekemään elokuvan filosofi Thomas Painesta, mutta sen projektin kaaduttua hän ohjasikin elokuvan toisesta esikuvastaan. Vuonna 1992 ilmestyneessä Chaplinissa nimiosaa esitti Robert Downey Jr.
Chaplinin jälkeen Attenborough jatkoi elämäkertojen parissa, Varjojen maat (1993) kertoi C. S. Lewisin ja Joy Davidmanin välisestä ystävyydestä. Samana vuonna Attenborough palasi 13 vuoden jälkeen valkokankaalle näyttelijänä, kun Steven Spielbergin Jurassic Park sai ensi-iltansa. Hän toisti roolinsa myös sen jatko-osassa Kadonnut maailma – Jurassic Park (1997).
Attenborough'n 1990-luvulla ohjaamia elokuvia olivat myös nuoresta Ernest Hemingwaystä kertonut Sodassa ja rakkaudessa (1996) ja luonnonsuojelija Archie Belaneystä kertonut Rakkaudesta erämaahan (1999). Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi joulukuussa 2007 julkaistu rakkaustarina Closing the Ring.
Attenborough toimi muun muassa RADA:n, BAFTA:n, Gandhi-säätiön, Brittiläisen kansallisen elokuva- ja televisiokoulun (NFTS) sekä Capital Radion johtokunnan puheenjohtajana ja Sussexin yliopiston kanslerina. Hän oli myös Chelsea FC:n kunniapuheenjohtaja.
Arvonimet

Attenborough sai Brittiläisen imperiumin komentajan arvon (CBE) vuonna 1969. Ritarin arvon hän sai 1976. Vuonna 1993 Attenborough sai elinikäisen päärinarvon ja hänestä tuli Richmond upon Thamesin paroni Attenborough.
Perhe

Attenborough oli naimisissa Sheila Simin kanssa vuodesta 1945. Perheeseen kuului kolme lasta. Vanhin tytär Jane Holland, tämän tytär ja anoppi kuolivat vuoden 2004 Intian valtameren tsunamissa.
Attenborough'n veli on tunnettu BBC:n luontodokumenttien tekijä David Attenborough. Kolmas veli John Attenborough on luonut uransa autokauppiaana.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Richard Attenborough Wikimedia Commonsissa
Sir Richard Attenborough'n muistokirjoitus Helsingin Sanomissa
Richard Attenborough vuonna 1983.
Anitra

| Anitra |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  Henrik Ibsenin näytelmästä Peer Gynt saatu nimi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Anitra on naisen etunimi, joka tunnetaan Henrik Ibsenin näytelmästä Peer Gynt (1867) ja Edvard Griegin siihen säveltämästä Anitran tanssista. Näytelmässä Anitra on arabialainen beduiinipäällikön tytär. Nimi on tulkittu Ibsenin omaksi luomukseksi, sillä se ei ole lähtöisin arabian kielestä.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on toukokuuhun 2024 mennessä tilastoitu noin 280–290 Anitra-nimistä naista. Suomen lisäksi tätä etunimeä on käytetty ainakin Skandinaviassa, Saksassa ja englanninkielisissä maissa.
Tunnettuja Anitroja

Anitra Ahtola (s. 1972), suomalainen yrittäjä ja missi
Anitra Bohman-Penttinen (s. 1970), suomalainen teatteriohjaaja, näyttelijä ja muusikko
Anitra Invenius (s. 1942), suomalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja
Anitra Karsten (1902–1988), suomalainen psykologi ja professori
Anitra Karto (1913–1960), suomalainen tanssija, näyttelijä ja kirjailija
Anitra Lucander (1918–2000), suomalainen taidemaalari
Anitra Steen (s. 1949), ruotsalainen virkamies
Anitra Tumševica (s. 1971), latvialainen säveltäjä ja viulisti
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Anitra (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Annu Selinummi

Annu Selinummi (s. 11. toukokuuta 2000) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Selinummi on edustanut Naisten Salibandyliigassa eli nykyisessä F-liigassa hämeenlinnalaista Steelersiä kaudella 2016–2017 ja tamperelaista Classicia kaudesta 2018–2019 alkaen. Hän on pelannut liigassa kauden 2021–2022 runkosarjan loppuun mennessä 89 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 37 maalia ja antanut 26 maalisyöttöä, sekä neljä pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt kaksi maalia ja saanut yhden syöttöpisteen.
Selinummi saavutti alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2018 hopeaa.
Annukka Almenoksa

Annukka Almenoksa (s. 9. joulukuuta 1985 Turku) on suomalainen entinen telinevoimistelija. 
Hän saavutti yhteensä 18 SM-kultaa vuosina 1998–2004 sekä seitsemän Pohjoismaiden mestaruutta. Lisäksi Almenoksa osallistui kolme kertaa voimistelun maailmanmestaruuskilpailuihin sekä selviytyi EM-kisojen neliottelun finaaliin vuonna 2002.
Turun Pyrkivää edustanut Almenoksa sai vuonna 2006 stipendin Towsonin yliopistoon Yhdysvaltojen Marylandiin. Hän joutui kuitenkin lopettamaan uransa vuoden 2008 marraskuussa tapahtuneen vakavan loukkaantumisen jälkeen.
Amiedu

Ami-säätiö sr. aloitti nykymuotoisen toimintansa apurahaa myöntävänä pääomasäätiönä vuosien 2021–2022 vaihteessa.
Aiemmin säätiö ylläpiti Amiedua, joka oli Helsingissä toimiva ammatillinen aikuiskoulutuskeskus. Tammikuussa 2020 Amiedu ja AEL yhdistyivät AEL-Amiedu Oy:ksi eli Taitotaloksi. Samalla Ami-säätiössä käynnistettiin muutos uuden apurahasäätiötoiminnan kehittämiseksi.
Nykyään säätiö toteuttaa tarkoitustaan sekä oman toimintansa että jakamiensa apurahojen avulla.
Amiedu

Amiedussa opiskeli vuosittain noin 21 000 aikuisoppijaa [lähde? ]. Amiedu keskittyi pääkaupunkiseudun elinkeinostrategioiden ja toimialarakenteen tarpeitten mukaisiin osaamisalueisiin. Amiedun osaamiskeskukset olivat erikoistuneet hyvinvoinnin, kaupan, teknologiateollisuuden ja yritysturvallisuuden aloille, ICT-, kiinteistö- ja rakennusaloille sekä henkilöstövalmennukseen ja yrittäjyyteen. Henkilökuntaa Amiedulla oli noin 350 henkilöä [lähde? ].
Toimipisteet

Amiedulla oli kaksi toimipistettä Helsingin Pitäjänmäellä. Pitäjänmäellä sijaitsee edelleen toimipaikka Taitotalo, jossa toimi myös Ami-säätiön tytäryhtiön Amicom Oy:n ylläpitämä Taitotalon kongressikeskus.
Taustayhteisöt

Amiedua ylläpiti Ami-säätiö, Helsingin, Espoon, Vantaan ja Kauniaisten kaupunkien omistama vuonna 1974 perustettu säätiö, jonka tarkoituksena oli tuottaa ammatillisia aikuiskoulutuspalveluita pääkaupunkiseudulla. Kaupunginhallitukset asettivat Ami-säätiölle yhdeksänhenkisen hallituksen kahden vuoden pituiseksi toimikaudeksi. Hallituksen tehtävänä oli säätiön ja konsernin strateginen omistajaohjaus. Ami-säätiön hallituksen toimikaudella 2017–2018 puheenjohtajana toimi Juha Hakola ja varapuheenjohtajana Kristiina Erkkilä. Toimikaudella 2019–2022 puheenjohtajana toimii Juha Hakola ja varapuheenjohtajana Tapio Erma.
Ami-säätiön hallitus valitsi Amiedulle kaksitoistajäsenisen johtokunnan kahden vuoden pituiseksi toimikaudeksi. Johtokunnan tehtäviin kuului ennakoida työelämän muutoksia, kehittää Amiedun asiakasohjelmia sekä tehdä Ami-säätiön hallitukselle esityksiä Amiedun strategioiden, toimintamallien, organisaation ja palvelutarjonnan kehittämiseksi.
Lisäksi Ami-säätiö omisti kokonaisuudessaan Amicom Oy:n, joka ylläpiti Taitotalon kongressikeskusta Taitotalossa Helsingin Pitäjänmäellä. Amicom Oy tuotti myös ajankohtaisseminaareja.
Historia

Suomalaiset työmarkkinat ja niille asetetut ammattitaitovaatimukset olivat murroksessa 1960- ja 1970-luvulla, kuten niin usein sitä ennen ja sen jälkeen. Kaupungistumiskehitys sekä työvoiman kasvava tarve teollisuudessa ja palvelualoilla edellyttivät, että aikuisväestölle tarjotaan tilaisuus hankkia ammatillinen pätevyys tai täydentää sitä. Näistä lähtökohdista maahan perustettiin kurssikeskuksia 1960- ja 1970-luvuilla.
Helsinki, Espoo, Vantaa ja Kauniainen katsoivat aluksi, etteivät pääkaupunkiseudun tarve ja toisaalta koulutustarjontatilanne antaneet aihetta kurssikeskuksen perustamiseen seudulle. Toukokuussa 1972 pääkaupunkiseudun yhteistyötoimikunnan nimeämä ammattikurssijaosto jätti kuitenkin mietinnön, joka johti kurssikeskusta ylläpitävän säätiön perustamiseen.
Oikeusministeriö myönsi vuonna 1973 pääkaupunkiseudun kunnille luvan perustaa Pääkaupunkiseudun ammattikurssisäätiö. Ammattikasvatushallitus antoi puolestaan vuonna 1975 päätöksen kurssikeskuksesta, joka sai toimia neljän kunnan alueella ja jonka toiminnan volyymi oli 350 aikuisopiskelijaa.
Pääkaupunkiseudun ammatillisen kurssikeskuksen toiminta käynnistyi lupaehtojen mukaisesti vuoden 1976 alusta. Tällöin vakinaisen henkilökunnan lukumäärä oli 20 ja toiminta palveli ennen kaikkea työhallinnon asiakkaita. Työvoimakoulutuksen rinnalle toiseksi tukijalaksi vakiintui 1980- ja 1990-luvuilla vähitellen omaehtoinen lisäkoulutus, etenkin vastikään 10 vuotta täyttäneen näyttötutkintojärjestelmän vauhdittamana.
Amiedun kolmannen tukijalan muodosti 1990- ja 2000-luvuilla voimakkaasti kasvanut henkilöstökoulutus, jota vauhditti Ami-säätiön ammatillisen lisäkoulutuksen järjestämislupaan vuonna 2005 kirjattu päätös opetusministeriön myöntämästä "työelämän kehittämis- ja palvelutehtävästä".
Amiedun rehtoreina toimivat Arvi Makkonen 1976–1981, YK Pekka Lampinen 1981–1985, insinööri Jarmo Ojala 1985–2001 ja vuodesta 2001 alkaen KTM Timo Karkola. [lähde? ]
Tammikuussa 2020 AEL ja Amiedu yhdistyivät Taitotaloksi. Säätiön uusi toimintamalli valmisteltiin 2021, ja säätiöön valittiin toimitusjohtaja Jussi Nissilä aiemman toimitusjohtaja Timo Karkolan jäädessä eläkkeelle. Vuoden 2022 aikana Ami-säätiön toimintamuotoa on kehitetty edelleen. Säätiö toteuttaa jatkossa tarkoitustaan sekä oman toimintansa että jakamiensa apurahojen avulla. Ami-säätiö on kehittyvän työn säätiö. Sen konsernin muodostavat emoyhteisö Ami-säätiö sr, säätiön kokonaan omistama kiinteistöosakeyhtiö Wahad Oy sekä ammatillista koulusta ja työelämän kehittämispalveluja tuottava yleishyödyllinen yhteisyritys AEL-Amiedu Oy (Taitotalo), jonka Ami-säätiö sr sekä Ammattienedistämissäätiö AEL sr omistavat tasaosuuksin 50–50.
Aiheesta muualla

Ami-säätiön verkkosivut
Amiedun päätoimipaikka Taitotalo Pitäjänmäellä.
Artur Platonov

Artur Stanislavovitš Platonov (s. 11. syyskuuta 1974 Almaty, Kazahstanin sosialistinen neuvostotasavalta) on kazakstanilainen toimittaja ja poliitikko. Hänet valittiin valtiopäiväedustajaksi mažilikseen 2016.
Anorthosis Famagusta FC

Anorthosis Famagusta FC on Kyproksen Larnakassa toimiva jalkapalloseura. Se on perustettu vuonna 1911, ja pelaa tällä hetkellä Kyproksen pääsarjassa.
Kaudella 2008–2009 Anorthosis selviytyi Mestarien liigan lohkovaiheeseen ensimmäisenä kyproslaisena joukkueena liigan historiassa.
Saavutukset

Kyproksen jalkapalloliiga (13): 1950, 1957, 1958, 1960, 1962, 1963, 1995, 1997, 1998, 1999, 2000, 2005, 2008
Kyproksen Cup (10): 1949, 1959, 1962, 1964, 1971, 1975, 1998, 2002, 2003, 2007
Kyproksen Super Cup (7): 1962, 1964, 1995, 1997, 1999, 2000, 2007
Entisiä valmentajia

Temur Ketsbaia
Nikos Kostenoglou
Ronny Levy
Slavoljub Muslin
Stanimir Stoilov
Jurgen Streppel
Janusz Wójcik
Aiheesta muualla

Anorthosis FC:n kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive)
Ringeriken, Askerin ja Bærumin käräjäoikeus

Sandvikan käräjätalo.
Ringeriken, Askerin ja Bærumin käräjäoikeus on yksi Norjan 23 käräjäoikeudesta, ja se kuuluu Borgartingin laamanninoikeuden alaisuuteen. Se perustettiin vuonna 2021 yhdistämällä Ringeriken, Askerin ja Bærumin käräjäoikeudet. Käräjäoikeuden toimipisteet sijaitsevat Sandvikassa ja Hønefossissa.
Tuomiopiiri

Käräjäoikeuden tuomiopiirin muodostavat seuraavat kunnat:
Asker
Bærum
Hole
Jevnaker
Lunner
Ringerike
Aiheesta muualla

Ringeriken, Askerin ja Bærumin käräjäoikeuden verkkosivut (norjaksi)
Ariana (kuvernementti)

| Arianan kuvernementti ولاية أريانة‎‎ |
| --- | --- |

 Sijainti
Valtio:  Tunisia
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Ariana
Pinta-ala:  498 km²
Väkiluku (2014):  576 088
 – väestötiheys:  1 156,8 as./km²
Lyhenteet:  
 – ISO 3166:  TN-12
Ariana (arab. ولاية أريانة‎‎‎, Wilāyat Aryānah) on yksi Tunisian 24 kuvernementistä. Se sijaitsee Pohjois-Tunisiassa ja sen pääkaupunki on Ariana. Kuvernementissä on 576 088 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 498 neliökilometriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arianan kuvernementti Wikimedia Commonsissa
Tunisian kuvernementit
Ariana
Béja
Ben Arous
Bizerte
Gabès
Gafsa
Jendouba
Kairouan
Kasserine
Kebili
Kef
Mahdia
Manouba
Medenine
Monastir
Nabeul
Sfax
Sidi Bouzid
Siliana
Sousse
Tataouine
Tozeur
Tunis
Zaghouan
Arian Foster

| Arian Foster |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. elokuuta 1986 Albuquerque, New Mexico
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja
Pituus:  188 cm
Paino:  103 kg
Pelipaikka:  Keskushyökkääjä
Pelinumero:  23
Pelaajaura
Seurat:  Houston Texans   Miami Dolphins
Pääsarjaura:  2009–2016
Arian Isa Foster (s. 24. elokuuta 1986 Albuquerque, New Mexico) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Foster pelasi vuosina kahdeksan kautta NFL-liigassa vuosina 2009–2016, edustaen valtaosan uranstaan Houston Texansia. Uransa huippuaikoina Foster oli yksi liigan parhaimpia keskushyökkääjiä. Hänet valittiin NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin urallaan neljä kertaa.
NFL-ura

Yliopistojalkapalloa Tennesseen yliopiston joukkueessa pelannutta Fosteria ei varattu vuoden 2009 NFL:n varaustilaisuudessa. Hän teki vapaana pelaajana sopimuksen Houston Texansin kanssa toukokuussa 2009.
Fostersista tuli Texansin avainpelaaja vuosiksi. Uransa loppuvuosina loukkaantumiset vaivasivat häntä. Texans ei uusinut Fosterin sopimusta kauden 2015 jälkeen, joten hän siirtyi Miami Dolphinsiin. Hän pelasi Dolphinsissa neljä ottelua, kunnes loukkaantuminen pakotti hänet sivuun loppukaudeksi. Loukkaantumisen jälkeen Foster ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Anorkia

Anorkia on tila, jossa poikalapsen kivekset puuttuvat syntyessä. Suomessa 100 000 syntyvää poikaa kohti noin 1-2:lla on anorkia.
Anorkiaa ei pidä sekoittaa piilokiveksisyyteen. Anorkia tarkoittaa kiveksien puuttumista kokonaan, kun taas piilokiveksisellä henkilöllä on kivekset, joista toinen tai kummatkin sijaitsevat muualla kuin kivespussissa.
Sikiön kivesten häviäminen

Riippuu sikiön iästä, miten kivesten häviäminen sikiöaikana vaikuttaa syntyvän lapsen sukuelimiin.
Jos ennen 8. viikkoa hedelmöittymisestä sikiöltä katoaa kivekset, tulee lapsella olemaan naisen sisäiset ja ulkoiset sukuelimet, mutta lapsen sukurauhaset puuttuvat tai ne ovat juovittuneet. Kivesten katoaminen 8–10 viikon ikäiseltä sikiöltä saa aikaan sen, että syntyneellä lapsella on epäselvät sukuelimet.
Sikiölle on 12–14 viikkoa hedelmöitymisestä kehittynyt oleelliset miehen sukupuoliset ominaisuudet. Jos tämän jälkeen kuitenkin kivekset häviävät, tulee syntyneen lapsen sekä sisäinen että ulkoinen fenotyyppi olemaan miehen, mutta kivekset puuttuvat. Tällöin on kyse anorkiasta.
Oireet

Anorkiahenkilöllä on ennen murrosikää ulkoiset sukuelimet samankaltaiset kuin ikäisillään kivesten puuttumista lukuun ottamatta. Anorkian takia murrosikä ei puhkea oikeaan aikaan, ja se aiheuttaa puutteita sekundaarisissa sukupuoliominaisuuksissa, kuten karvoituksessa ja äänenmurroksessa.