stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Henri Breuil

Henri Breuil
Henri Breuil (28. helmikuuta 1877 – 14. elokuuta 1961  L'Isle-Adam, Val-d'Oise, Ranska) oli ranskalainen arkeologi. Breuilin tutkimukset valottivat suuresti Euroopan ja Afrikan vanhemman kivikauden luolamaalauksien tietoutta. Useissa kirjoissaan hän pyrki todistamaan, että Länsi-Euroopan luolamaalaukset olivat peräisin muinaisajoilta. Breuil myös antoi panoksensa siihen, että käsitys, jossa eri "kaudet" seurasivat toisiaan, hylättiin ja tilalle tuli käsitys "kulttuureista", joita saattoi olla useita samanaikaisesti.
«Grattoir» - Aurignacien - Muséum de Toulouse
Breuilin uraanuurtava työ on valtava, vaikka monet hänen teoriansa ja tulkintansa on myöhempi tutkimus kumonnut. Jälkikäteen on myös mahdollista suhtautua varauksin hänen menetelmiinsä, jotka toisinaan olivat karkeita, ideologisiin ennakkoluuloihinsa, joita osittain voi nykyisin pitää rasistisina, hänen puheisiinsa, jotka sisälsivät paljon kansanomaista mytologiaa, hiukan epäilyttävään monialaisuuteensa, siihen ettei hän suostunut myöntämään virheitään ja halusi luoda itsestään imartelevan kuvan jälkipolville.
Yksi kumottuja teorioita on selitys Namibiassa olevan kalliomaalauksen "Valkea nainen" ("The White Lady") alkuperästä. Hän esitti, että kyse on muinaisten kreetalaisten maalauksesta. Nimen Valkea nainen antoi juuri Breuil, mutta myöhemmin on todettu, ettei kuva esitä sen paremmin naista kuin vaaleaihoista vaan nuorta busmannimiestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Henri Breuil Wikimedia Commonsissa
Heide Rühle

| Heide Rühle |
| --- | --- |

Euroopan parlamentin jäsen
 1999–2014  
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. marraskuuta 1948 (ikä 75) Heilbronn, Saksa
Tiedot
Puolue:  Liittouma 90/Vihreät
Heide Rühle (s. 5. marraskuuta 1948 Heilbronn, Saksa) on saksalainen poliitikko. Hän on ollut Euroopan parlamentissa Saksan vihreiden (Liittouma 90/Vihreät) edustajana vuodesta 1999. Hän on jäsenenä Sisämarkkina- ja kuluttajansuojavaliokunnassa ja Talous- ja raha-asioiden valiokunnassa.
Rühle on opiskellut psykologiaa Tübingenissä. Hän on toiminut Vihreiden ja Liittouma 90/Vihreät -puolueen puoluehallituksen poliittisena sihteerinä 1991–1998.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Heide Rühle Wikimedia Commonsissa
Heide Rühlen kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Heide Rühle Euroopan parlamentin sivuilla
Hannes Palmroth

Hannes Palmroth ja perhe Partolan Kartanon edessä 1922
Hannes Palmroth (11. elokuuta 1872 Ruovesi – 18. maaliskuuta 1927 Partola) oli Partolan kartanon omistaja ja Pyhäjärven sahan perustaja.
Ura

Palmroth opiskeli maanviljelijäksi Ruotsissa ja toimi sen jälkeen tilanhoitajana Kuljun kartanossa. Vuonna 1892 hän osti isältään Gustav Palmrothilta Partolan kartanon, jonka tämä oli ostanut vuotta aiemmin langoltaan Elieser Johanssonilta. Partolan kartano sijaitsi Pirkkalassa Partolan kylässä. Kartanon juuret alkavat 1500-luvulta neljästä maatilasta, jotka yhdistettiin myöhemmin. 1800-luvulla tila siirtyi liikemies Elieser Johanssonille, joka perusti vuonna 1887 Partolan sahan ja myllyn. Vuonna 1891 saha paloi ja tästä seurasi konkurssi, jonka jälkeen sahan toiminta ja Partolan kartano myytiin Gustav Palmrothille, joka oli Johanssonin sisaren mies. Hannes Palmroth jatkoi sahan toimintaa, mutta myi sen Alfred Selinille 1900-luvun alussa.
Tilan hoitamisen ohella Palmroth osallistui myös liike-elämään ja oli mukana muun muassa Hyppösen kenkätehtaan alkuvaiheissa ja kuului Osuuskunta Maantuotteen perustajiin. Hän kuului myös Osuusliike Tuotannon hallintoneuvostoon ja Suomen Maanviljelijäin Kauppa Oy:n johtokuntaan. Hän toimi Helsingin Osake-Pankin Tampereen konttorin valvojana.
Luottamustoimet

Palmroth oli mukana kunnallispolitiikassa, hän kuului Pirkkalan kunnallislautakuntaan ja toimi kuusi vuotta yhtenäisen Pirkkalan kunnanesimiehenä. Kun Pirkkala jaettiin, Palmrothista tuli Etelä-Pirkkalan kunnanvaltuuston ensimmäinen puheenjohtaja. Hän osallistui Pirkkalan vanhan kirkon rakentamiseen toimien rakennuslautakunnan puheenjohtajana. Etelä-Pirkkalan uuden kirkon rakennuslautakunnan puheenjohtajana Palmroth vaikutti ratkaisevasti ensinnä seurakunnan syntyyn ja sittemmin niiden vaikeuksien selvittämiseen, joita alkavalla seurakunnalla oli sekä kirkon rakentamisessa että myöhemminkin. Hän kuului myös Nuolialan kansakoulun johtokuntaan, Seppälän maamieskoulun johtokuntaan, toimi Pirkkalan metsästysyhdistyksen johdossa ja kuului lukuisiin komiteoihin ja lautakuntiin.
Vuonna 1918 hän oli mukana perustamassa Pohjois-Hämeen Kokoomusta.
Yksityiselämä

Hannes Palmroth oli naimisissa Hilma o.s. Willgrenin kanssa, joka oli opettaja ja harrasti laulua, pianonsoittoa ja runonlausuntaa. Vaimon harrastusten ansiosta kartanossa vieraili monia taiteilijoita, muun muassa säveltäjä Toivo Kuula. Pariskunnan poika Pentti Palmroth perusti Partolan kartanon maille Palmroth-kenkätehtaan vuonna 1928.  Suurlähettiläs Gunnar Palmroth, majuri, sanoittaja, radiotoimittaja Reino Palmroth ja Toivo Palmroth olivat Hanneksen veljenpoikia. Kenraalimajuri Georg Palmroth oli hänen pikkuserkku. Kapteeni Karl Palmroth oli hänen isoisoisä.
Carl Schlechter

Carl Schlechter
Carl Schlechter (2. maaliskuuta 1874 – 27. joulukuuta 1918) oli johtava itävaltalainen shakkimestari 1900-luvun vaihteessa. Hänet tunnetaan parhaiten tasatulokseen päättyneestä maailmanmestaruusottelustaan Emanuel Laskerin kanssa.
Aiheesta muualla

Carl Schlechter ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Haukilampi (Äänekoski)

| Haukilampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Äänekoski
Koordinaatit:  62°34′10″N, 25°31′32″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Lanneveden va (14.65)
Laskupuro:  Kivipuro Lehmälampeen
Järvinumero:  14.651.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  179,5 m  
Pituus:  620 m  
Leveys:  360 m  
Rantaviiva:  1,674 km  
Pinta-ala:  15,767 ha   
Tilavuus:  0,0009662 km³  
Keskisyvyys:  6,13 m  
Suurin syvyys:  19,6 m  
Saaria:  ei saaria
 fiHaukilampi 
Haukilampi on Keski-Suomessa Äänekoskella Mäkikylän ja Multamäen lähellä  sijaitseva järvi.
Maantietoa

Haukilampi on 600 metriä pitkä, 350 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 15,8 hehtaaria. Se sijaitsee Tunturikankaan pohjoisreunassa Haukimäen viereisessä notkossa. Siteä ympäröi kaksi muutakin mäkeä, joiden korkeudet ovat 205–215 metriä mpy. eli noin 35 metriä vedenpinnan yläpuolella. Lammen pohjoispuolella avautuu Isoneva, josta itäpuoli on luonnonsuojelualuetta ja länsipuoli turvetuotantoaluetta. Lammella ei ole saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuudeksi on määritetty 0,97 miljoonaa kuutiometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 6,1 metriä. Lammen keskellä sijaitsevassa ainoassa syvänteessä on 19,6 metriä syvää. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja sen rannat ovat metsä- ja suomaata. Lammen itärannassa on kolme vapaa-ajan asuntoa. Lammelle johtaa tiet sekä länsi- että itäpuolelle.
Vesistösuhteet

Haukilampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Saarijärven reitin valuma-alueen (14.6) Lanneveden valuma-alueella (14.65), jonka Lanneveden alueeseen (14.651) lampi kuuluu. Se kuuluu Lanneveteen laskevan Kivipuron valuma-alueeseen. Kivipuro alkaa Lehmälammilta, jonne Haukilammen ojat on johdettu. Haukilammesta noin 400 metriä koilliseen sijaitsee Pienilampi. Haukilammen vedenpinnan korkeus on 179,5 metriä mpy.
Hallstatt

| Hallstatt |
| --- | --- |

 vaakuna
 Hallstatt
 Koordinaatit: 47°33′21″N, 13°38′48″E 
Valtio:  Itävalta
Osavaltio:  Ylä-Itävalta
Piiri:  Gmunden
Hallinto:  
 – Kunnanjohtaja:  Alexander Scheutz (SPÖ)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  59,7 km²
Korkeus:  511 m
Väkiluku (2019)  (arvio):  754
 – Väestötiheys:  12,6 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  4830
 
 www.hallstatt.at 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hallstatt on kunta Ylä-Itävallan osavaltiossa Itävallassa Salzkammergutin matkailualueella Hallstätter See -järven rannalla. Vuoden 2019 arvion mukaan kunnassa oli 754 asukasta. Se on myös osa yhtä UNESCOn maailmanperintökohdetta.
Historia

1800-luvun loppupuolelle saakka Hallstattiin pääsi vain veneellä tai kapeita polkuja pitkin. Maa-alue vuoriston ja järven välissä oli pieni ja alue käytettiin tarkasti. Talosta taloon päästiin vain veneellä tai ullakoilla kulkevaa käytävää pitkin. Ensimmäinen tie rakennettiin vuonna 1890 pitkin länsirantaa osittain räjäyttämällä kalliota.
Syrjäinen alue houkutteli asutusta jo esihistoriallisella ajalla suolaesiintymien ansiosta. Suolaa on kaivettu alueella tuhansia vuosia. Vanhimmat arkeologiset löydöt alueelta ovat ajoitettu 7 000 vuoden taakse. Vuonna 1846 Hallstattin lähettyviltä löydettiin esihistoriallinen kalmisto eli hautausmaa. Lisäksi alueelta on kaivettu esiin yksi vanhimmista sepänpajoista. Vilkas kaupankäynti synnytti kehittyneen kulttuurin, jota kutsutaan Hallstattin kulttuuriksi. Se kukoisti vuosien 800–400 eaa. välisenä aikana. Hallstatt tunnetaan nykyään maailmanlaajuisesti.
Vuonna 1311 Hallstatt sai markkinaoikeudet. Nykyään turismi muodostaa tärkeän osan taloudesta suolantuotannon lisäksi.
Kulttuuri

Hallstatt ja sen alue nimettiin Unescon maailmanperintökohteeksi vuonna 1997.
Koulutus

Hallstattissa on vuonna 1873 perustettu teknillinen korkeakoulu. Siellä voi opiskella neljää eri osa-aluetta:
sisustussuunnittelu ja kalustaminen (viisivuotinen koulutusohjelma)
puusepän opinnot
taideteollisuus (kuvanveisto, soitinrakennus ja muotoilu)
puusepän ja muotoilun kandidaatin opinnot
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hallstatt online (englanniksi) (saksaksi)
Hallstatt-Dachstein Salzkammergutin kulttuurimaisema UNESCOn sivuilla (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Unescon maailmanperintökohteet Itävallassa
Salzburgin historiallinen keskusta, Schönbrunnin linna ja puutarhat
Hallstatt–Dachsteinin ja Salzkammergutin kulttuurimaisema
Semmeringin rautatie
Grazin historiallinen keskusta ja Eggenbergin linna
Wachaun kulttuurimaisema
Neusiedlerjärven kulttuurimaisema
Wienin historiallinen keskusta
Alppien paalutalot
Itävallan alueen pyökkimetsät
Käännös suomeksi
Helge Gustafsson

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Helge Gustafsson |  Helge Gustafsson |  Helge Gustafsson |  |
Maa:   Ruotsi
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
Miesten voimistelu
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | joukkuekilpailu, ruotsalaissysteemi |  |
Bror Helge Gustafsson (16. tammikuuta 1900 Ervalla – 5. lokakuuta 1981 Örebro) oli ruotsalainen voimistelija ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja oli siellä mukana voittamassa kultaa ruotsalaisen järjestelmän joukkuevoimistelussa.
Helge Halsti

Helge Olof Halsti (vuoteen 1944 Hagman; 29. kesäkuuta 1912 Porvoo – 5. elokuuta 1992 Lahti) oli suomalainen poliitikko, sosiaalineuvos ja sotainvalidien järjestötoiminnan vaikuttaja. Hän toimi Suomen Kansanpuolueen (KP) viimeisenä ja Liberaalisen Kansanpuolueen (LKP) ensimmäisenä puoluesihteerinä.
Helge Halstin veli oli eversti Wolf Halsti. Heidän vanhempansa olivat liikemies Hugo Hagman ja saksalainen Olga Jungclaus. Halsti kävi koulunsa Helsingin ruotsalaisessa normaalilyseossa ja suoritti vuonna 1931 Reserviupseerikoulun. Hän palveli talvisodan aikana autokomppaniassa Lapin rintamalla ja jäi sen jälkeen puolustusvoimien palvelukseen rajajääkärien komppanianpäälliköksi. Halsti haavoittui Lapin sodan aikana lokakuussa 1944 astuttuaan Kemijärvellä saksalaisten miinaan, jolloin hän menetti vasemman kätensä, hänen vasen silmänsä sokeutui ja hänet määriteltiin 85-prosenttisesti työkyvyttömäksi. Hän oli vielä muutaman vuoden puolustusvoimien palveluksessa, ja toimi sen jälkeen kirjakauppiaana Lahdessa. Jättäessään palveluksen Halsti oli sotilasarvoltaan kapteeni, mutta sai myöhemmin reservissä majurin arvon.
Halsti oli KP:n puoluesihteerinä vuosina 1960–1965 ja sen seuraajaksi perustetun LKP:n puoluesihteerinä vuosina 1965–1968. Hän kuului Lahden kaupunginvaltuustoon vuosina 1955–1972 ja kaupunginhallitukseen 1970–1976 ja oli presidentin valitsijamiehenä vuoden 1968 vaaleissa. Lisäksi Halsti oli KP:n ja sittemmin LKP:n julkaiseman Polttopiste-lehden päätoimittaja ja kuului LKP:n edustajana vaalilakikomiteaan, joka valmisteli vuoden 1969 puoluelain. Hän osallistui K. J. Ståhlberg -säätiön perustamiseen ja toimi sen puheenjohtajana vuodesta 1985.
Halsti oli Lahden sotainvalidipiirin puheenjohtaja vuodesta 1949 alkaen yhteensä 43 vuotta. Hän kuului Sotainvalidien Veljesliiton liittovaltuustoon ja liittohallitukseen. Lahden sotainvalidipiiri rakennutti Halstin johdolla juhannusjuhlistaan tunnetun huvittelukeskuksen Vääksyn Kanavaniemeen. Piiri tunnettiin myös muun muassa Suomen Neito -kauneuskilpailun järjestämisestä kahtena vuonna 1950-luvulla.
Halstille myönnettiin sosiaalineuvoksen arvonimi vuonna 1979.
Hamppuvillakko

| Hamppuvillakko |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Kladi::  Koppisiemeniset
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  asteridit
Lahko::  Asterales
Heimo::  Asterikasvit
Suku::  Peijavillakot Jacobaea
Laji::  cannabifolia
Kaksiosainen nimi
 Jacobaea cannabifolia  (Less.) E.Wiebe (2000) 
Synonyymit
 Senecio cannabifolius Less. 
Katso myös
   Hamppuvillakko Wikispeciesissä   Hamppuvillakko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hamppuvillakko (Jacobaea cannabifolia) on monivuotinen asterikasvilaji. Se on kookas, 60–180 senttimetriä korkeaksi kasvava ruoho. Lehdet ovat sormiliuskaiset hieman hamppua muistuttavalla tavalla ja lajinimi cannabifolia tarkoittaa hampunlehtistä.
Levinneisyys

Hamppuvillakko esiintyy alkuperäisenä Itä-Aasiassa: Itä-Siperiassa, Koillis-Kiinassa, Mongoliassa, Koreassa ja Japanissa. Lisäksi laji esiintyy yhdessä paikassa Pohjois-Amerikan puolella, Yhdysvaltojen Alaskassa, Aleuttien Attussa. Tulokaslajina se esiintyy joissain Länsi-Euroopan maissa. Suomessa hamppuvillakko on luonnonvaraiseksi vakiintunut viljelykarkulainen, joka pystyy leviämään luonnossa. Ensimmäiset havainnot lajin leviämisestä on tehty noin vuosina 2007–2008 ja 2010-luvulta alkaen sen havaintomäärä on lisääntynyt suuresti. 2020-luvulla kasvia esiintyy paikoitellen Etelä-Suomessa, muun muassa Helsingissä ja Turun Ruissalossa. Hamppuvillakko luokitellaan Suomessa haitalliseksi vieraslajiksi.
Aiheesta muualla

Kasviatlas 2022: Hamppuvillakko (Jacobaea cannabifolia) Suomessa.
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Senecio cannabifolius (englanniksi)
ITIS: Jacobaea cannabifolia (englanniksi)
Flora of China: Senecio cannabifolius (englanniksi)
Hanna Ušenina

| Hanna Ušenina |
| --- | --- |
 Ušenina vuonna 2013
Henkilötiedot
Syntynyt: 30. elokuuta 1985 (ikä 39)
Kansalaisuus:   Ukraina
Shakinpelaaja
Titteli:  suurmestari
Naisten maailmanmestari:  2012–2013
Elo-luku:  2 501 (tammikuussa 2014)
Korkein Elo:  2 502 (heinäkuussa 2007)
Aiheesta muualla
www.ushenina.com
Hanna Jurijivna Ušenina (ukr. Ганна Юріївна Ушеніна; s. 30. elokuuta 1985) on ukrainalainen shakin suurmestari, joka voitti shakin naisten maailmanmestaruuden joulukuussa 2012. Ušenina menetti mestaruuden ottelussa Hou Yifanille syyskuussa 2013.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
FIDE-kortti: Hanna Ušenina (englanniksi)
Hanna Ušenina ChessGames.com-sivustolla (englanniksi)
Ušeninan kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Buddy DeFranco

Buddy DeFranco
Boniface Ferdinand Leonard ”Buddy” DeFranco (17. helmikuuta 1923 Camden, New Jersey – 24. joulukuuta 2014 Panama City, Florida) oli yhdysvaltalainen klarinetisti.
DeFranco aloitti uransa swingin ja big bandien jo menettäessä suosiotaan. Hän loi tästä huolimatta menestyksekkään uran ja oli pitkään aikansa tunnetuin jazzmusiikin esittäjä, joka soitti yksinomaan klarinettia. Hänet tunnettiin myös bebopmuusikkona.
DeFranco liittyi vuonna 1950 Count Basie Septettiin. Hän johti myöhemmin myös Glenn Millerin orkesteria. Hän teki yhteistyötä useiden maineikkaiden jazztähtien, kuten Gene Krupan ja John Pizzarellin kanssa.
Hanna Vahvaselkä

Hanna Vahvaselkä (s. 1973 Lappeenranta) on suomalainen kuvanveistäjä. Hän valmistui Kuvataideakatemiasta kuvataiteen maisteriksi vuonna 1999. Hänen pääasiallisesti käyttämänsä materiaali on puu. Tekniikan yksityiskohdat ovat vaihdelleet välillä maalauksellisempaan, välillä graafisempaan suuntaan, ja tietyissä teoksissa näkyy installaation piirteitä. Lähiympäristö sekä tavalliset ihmiset ja näiden arki ovat usein toimineet inspiraation lähteinä. Vahvaselkä on käyttänyt joskus myös polttopiirustusta veistostensa yhtydessä.
Vahvaselkä on pitänyt vuodesta 1996 lähtien eri puolilla Suomea yksityisnäyttelyitä, joista yhden hän jakoi Anssi Jääskeläisen kanssa Joensuun taidemuseossa vuonna 2009. Ryhmä- ja yhteisnäyttelyissä Vahvaselkä on ollut töillään edustettuna Suomen lisäksi Saksassa ja Tšekissä. Vuonna 2016 näytteillä oli kuolemaa koskeneiden pohdintojen innoittamaa Vahvaselän taidetta. Hän on Suomen kuvanveistäjäliiton jäsen. Hänelle myönnettiin valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha 2021.
Aiheesta muualla

Hanna Vahvaselkä Kansallisgallerian kokoelmissa}
Hanna Vahvaselän verkkosivut
Carlos González (koripalloilija)

| Mitalit> Maa:   Uruguay.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Uruguay.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Uruguay.Miesten koripallo. Olympialaiset  | Maa:   Uruguay> Miesten koripallo. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Melbourne 1956 |  |  |
Carlos Eduardo González Gallo (1930 – 18. heinäkuuta 2018) oli uruguaylainen koripalloilija.
González saavutti Uruguayn koripallomaajoukkueen pelaajana olympiapronssia Melbournesta 1956.
Heikki Suomalainen

Heikki Suomalainen (26. tammikuuta 1917 Helsinki – 10. tammikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen biokemisti ja professori. Hän oli Alkon teollisuusjohtaja 1958–1982. Hänen tutkimusaiheitaan olivat hiivan käymiskemia ja hiivan solurakenne ja aineenvaihdunta.
Suomalainen valmistui filosofian kandidaatiksi 1942, maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1945 sekä maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi 1948. Hän työskenteli Alkon palveluksessa vuodesta 1941, vuodesta 1943 alkoholintutkimuslaboratorion biokemiallisen osaston päällikkönä. Hän oli Alkon keskuslaboratorion päällikkö 1951–1958 ja samalla Rajamäen tehtaiden isännöitsijä 1955–1958. Vuoden 1958 alusta Suomalainen oli Alkon tuotantoimen toinen johtaja ja vuoden 1959 alusta johtokunnan jäsen. Vuodesta 1969 hän oli yhtiön teollisuusjohtaja ja vuodesta 1972 johtokunnan varapuheenjohtaja. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1982. Hän oli myös Helsingin yliopiston ja Teknillisen korkeakoulun dosentti. Suomalainen oli Suomen Kemian Seuran hallituksen puheenjohtaja 1970–1974, Kemian Keskusliiton puheenjohtaja 1978–1978 ja Teknillisten tieteiden akatemian jäsen vuodesta 1964.
Suomalaiselle myönnettiin Suomalaisten Kemistien Seuran Gadd-mitali vuonna 1965 ja Gadolin-mitali 1984. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1969. Hän oli Länsi-Berliinin teknillisen yliopiston, Leuvenin katolisen yliopiston ja Teknillisen korkeakoulun kunniatohtori.
Heikki Suomalainen oli Esko ja Paavo Suomalaisen veli. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuosina 1943–1949 oli perinnöllisyystieteilijä Eeva Therman ja toinen puolisonsa vuodesta 1950 diplomi-insinööri Toini Irma Toivonen.
Aiheesta muualla

Suomalainen, Heikki hakuteoksessa Uppslagsverket Finland (2012). (ruotsiksi)
Henri Pontbriand

Henri Pontbriand (18. tammikuuta 1894 Sorel, Québec – 12. kesäkuuta 1969 Rawdon, Québec) oli kanadalainen tenori ja pedagogi. Hän sai opetusta Albert Clerk-Jeannottelta ja pianonsoitossa Victoria Cartierilta. Hän jatkoi opiskelua vielä Pariisissa Louis Delaquerrièren ja New Yorkissa Enrico Rosatin sekä Salvatore Fuciton johdolla. Hän esiintyi muun muassa Albert Coatesin johtaman orkesterin kanssa. Hänen omien oppilaidensa joukossa olivat Jeanne Desjardins, Mary Henderson ja Jacques Labrecque. Musiikkiuransa ohella Pontbriand toimi muun muassa amatööritaidemaalarina.
Carlos González Cruchaga

Carlos González Cruchaga (8. kesäkuuta 1921 Santiago de Chile – 21. syyskuuta 2008) oli chileläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Santiago de Chilen arkkihiippakuntaan 23. syyskuuta 1944 ja nimitettiin Talcan hiippakunnan johtoon 4. tammikuuta 1967. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Manuel Santos Ascarza, jota avustivat Bernardino Piñera Carvallo ja Gabriel Larraín Valdivieso.
González Cruchaga jäi eläkkeelle 12. joulukuuta 1996.
González Cruchaga toimi myös Chilen piispainkonferenssin puheenjohtajana. Hän oli Alberto Hurtadon serkku. Hänellä havaittiin elokuussa 2008 terminaalivaiheen maksasyöpä.
Buddy Ebsen

Buddy Ebsen ja Irene Ryan The Beverly Hillbillies -sarjan jaksossa "The Clampetts in Washington" vuonna 1970.
Buddy Ebsen (2. huhtikuuta 1908 Belleville, Illinois – 6. heinäkuuta 2003 Torrance, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli yhdysvaltalaisen television suosituimpia näyttelijöitä 1950–1980-luvuilla. Hän esitti muun muassa televisiosarjassa Davy Crockett ja sarjoissa The Beverly Hillbillies ja Barnaby Jones.
Aiheesta muualla

Buddy Ebsen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
C. S. Lewis: elämä

| C>  S. Lewis: Elämä.C. S. Lewis: A Life |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Alister McGrath
Kieli:  englanti
Genre:  elämäkerta
Kustantaja:  Tyndale House
Julkaistu:  2013
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  448
Suomennos
Suomentaja:  Anne Leu
Kansitaiteilija:  Satu Kankkunen
Kustantaja:  Perussanoma
Julkaistu:  2013
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  542
ISBN:  978-951-888-680-1
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
C. S. Lewis: Elämä (engl. C. S. Lewis: A Life) on Alister McGrathin vuonna 2013 ilmestynyt elämäkerta C. S. Lewisistä. Teoksen on suomentanut Anne Leu, ja suomennoksen on julkaissut Perussanoma vuonna 2013.
Aiheesta muualla

Kirja Perussanoman sivulla (Arkistoitu – Internet Archive)
Jerry Root: Does C. S. Lewis Have Something to Hide?. Christianity Today 22.11.2013. (englanniksi)
Sam Leith: McGrath's work on Lewis's theology offers the best insights in a biography that's wretched with cliches. The Guardian 8.5.2013. (englanniksi)
Henning Christiansen

Henning Christiansen (28. toukokuuta 1932 Kööpenhamina – 10. joulukuuta 2008) oli tanskalainen säveltäjä ja kuvataiteilija. Fluxus-taiteilijaryhmän aktiivisena jäsenenä hän työskenteli yhdessä muun muassa Joseph Beuysin, Nam June Paikin, Bazon Brockin ja Wolf Vostellin sekä vaimonsa Ursula Reuter Christiansenin kanssa. Christiansenin tavoitteena oli nimenomaan työskennellä yhteistyössä muiden taiteilijoiden kanssa ja ylittää näin taiteiden välisiä raja-aitoja.
Henning Christiansen toimi Hampurin taideakatemian (Hochschule für Bildende Künste - HfBK) professorina.[lähde? ] Hän asui lähes 40 vuotta Tanskan Mønin saarella. Vähän ennen kuolemaansa hän järjesti takautuvan näyttelyn tuotannostaan Kööpenhaminassa ja osallistui Wundergrund-musiikkifestivaaleille.
Elokuussa 1995 20.8. Henning Christiansen ja Bjorn Norgaard esittivät Porin taidemuseon edustalla Kokemäenjoessa kelluvalla lautalla Manresa Sisu Power -nimisen performanssin. Se pohjautui heidän Joseph Beuysin kanssa Düsseldorfissa vuonna 1966 toteuttamaan Manresa-aktioon. Tapahtuma liittyi Porin taidemuseossa esillä olleeseen Imants Tillersin näyttelyyn.
Sävellyksiä

Perspective Constructions (1965)
Den arkadiske op.32 (1966)
Fluxorum organum Op.39 (1967)
Symphony Natura Op.170 (1985)
Abschiedssymphonie Op.177 (1988)
Kreuzmusik (1989)
Verena Vogelzymphon (1991)
Dust Out of Brain (1995)
Aiheesta muualla

Henning Christiansenin musiikkinäytteitä ubuweb-sivustolla
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Henning Christiansen
Käännös suomeksi