stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kansalaistottelemattomuus
Suomessa

Suomessa on käytetty kansalaistottelemattomuutta usein keinona painostaa poliittisia vallanpitäjiä. Nykypäivänä yleisimpiin kansalaistottelemattomuuden muotoihin kuuluu totaalikieltäytyminen ja talonvaltaus.
Venäjän vallan aikana suomalaiset kieltäytyivät kutsunnoista Venäjän armeijaan. Totaalikieltäytyminen ase- ja siviilipalveluksesta on edelleen aktiivinen kansalaistottelemattomuuden muoto. Aseistakieltäytyjäliiton mukaan vuosina 1999–2006 totaalikieltäytyjiä on ollut vuosittain noin 40–80.
Vuonna 1971 Suomen seksuaalirikoslaki uudistui ja homoseksuaalisuus dekriminalisoitiin mutta homoseksuaalisuuteen kehottaminen kriminalisoitiin. Vuonna 1981 Seta uhmasi kehotuskieltoa järjestämällä siihen asti suurimman homojen mielenosoitusmarssin mitä Helsingissä oli järjestetty. Mielenosoituksessa kehotettiin homoseksuaalisuuteen ja kulkueessa mukana olleet pistivät nimensä paperille, jossa tunnustivat rikoksen ja veivät sen poliisille. Mukana oli muun muassa asianajaja Ulf Månsson ja tähtitieteilijä Eva Isaksson. Silloinen Setan puheenjohtaja Tarja Halonen oli antanut aktivisteille neuvoja virkavallan kanssa toimimiseen. Homoseksuaalisuuden luokittelu sairaudeksi poistui samana vuonna mutta yllyttäminen homoseksuaaliseen tekoon poistui rikoslaista vasta vuonna 1999.
Suomessa tunnettu tapaus on myös Vihreän liikkeen aloittanut Koijärven suon kuivattamista vastaan tehty mielenosoitus, johon liittyi työkoneiden käytön estäminen. Koijärvi-liikkeen asiassa nostetun rikosjutun yhteydessä korkein oikeus on arvioinut kansalaistottelemattomuuden merkitystä rikoksen oikeuttamis- tai anteeksiantoperusteena. Vastaavanlainen tapaus sattui Ilomantsissa, kun ympäristöaktivistit ryhtyivät vastustamaan vesakoiden myrkytyslentoja. Vuonna 1979 Lappajärven patokapinassa paikalliset isännät tukkivat kivillä järven laskujoen suun järven veden pinnan laskettua paikallisten mielestä liian matalalle.
Vuonna 2013 suomalainen ympäristöaktivisti Sini Saarela oli mukana Greenpeacen arktisen alueen öljynporauksia vastustavassa mielenosoituksessa Petšoranmerellä ja tunkeutui venäläiselle öljynporauslautalle. Saarela sai teostaan tunnustusta Suomen ympäristöministeriltä Ville Niinistöltä.
2010-luvulla myös kannabista koskevan lainsäädännön kritisoijat ovat käyttäneet kansalaistottelemattomuutta. 2020-luvulla ilmastonmuutoksen hillitsemiseen ja sukupuuttojen estämiseen tähtäävän Elokapinan toiminnan pohjana on kansalaistottelemattomuus.
Kirjallisuutta

Hölttä, Kalevi: Kansalaistoiminta: lailliset oikeudet.  (Kirja on toteutettu yhteistyössä Kansan Sivistystyön Liiton kanssa.)  Helsinki:  Into, 2013.  ISBN 978-952-264-189-2
Gandhi, Mohandas: Tottelemattomuudesta.  (Toimittaneet ja suomentaneet Eila Salomaa ja Jukka Viitanen. Uudistettu ja toimitettu laitos. Ensimmäinen laitos nimellä Kirjoituksia. Lähdeaineisto: Essential writings / Mohandas Gandhi)  Helsinki:  Taifuuni, 2003.  ISBN 951-581-083-3
Kansalaisryhmä: Kansalaistottelemattoman käsikirja.  (Preesens-sarja)  Helsinki:  Gaudeamus, 1988.  ISBN 951-662-444-8
Thoreau, Henry: Kansalaistottelemattomuudesta.  (Toimittanut Outi Lauhakangas. Visio)  Helsingissä:  Otava, 1986.  ISBN 951-1-08630-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kertomus kansalaistottelemattomista. YLEn Elävässä arkistossa.
Jyväskylän yliopiston professori pitää uuden oikeusministerin puheita huolestuttavina: "Hänellä on aika erikoinen käsitys demokratiasta" Keskisuomalainen 04.05.2017.
Kaptaani

| Kaptaani |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-(trikloorimetyylisulfanyyli)-3a,4,7,7a-tetrahydroisoindoli-1,3-dioni
CAS-numero:  133-06-2
PubChem CID:  8606
SMILES:  C1C=CCC2C1C(=O)N(C2=O)SC(Cl)(Cl)Cl 
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C9H8Cl3NO2S
Moolimassa:  300,584 g/mol
Sulamispiste:  178 °C
Tiheys:  1,74 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,00377 g/l (25 °C)
Kaptaani (C9H8Cl3NO2S) on imideihin kuuluva kasvinsuojeluaine. Sitä käytetään sienitautien ehkäisyyn muun muassa hedelmätarhoilla. Kaptaanin käyttö on Suomessa kielletty vuoden 1997 alusta.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Kaptaani on huoneenlämpötilassa valkoisia tai hieman kellertäviä kiteitä. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen, mutta liukenee paremmin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin, dietyylieetteriin, bentseeniin ja dioksaaniin. Kaptaania valmistetaan 1,2,3,6-tetrahydroftaali-imidin ja trikloorimetaanisulfenyylikloridin välisellä reaktiolla natriumhydroksidin läsnä ollessa.
Kaptaania käytetään omenaruven ehkäisemiseen omena- ja päärynäviljelmillä. Lisäksi sitä voidaan käyttää koristekasvien sienitautien torjuntaan. Tähän tarkoitukseen sitä käytetään pulverimuodossa. Kaptaania voidaan käyttää myös sienten kasvua ehkäisevänä aineena synteettisessä tai luonnonkumissa, maaleissa ja lakoissa.
Aiheesta muualla

Kaptaanin kansainvälinen kemikaalikortti
Oleg Karavajev

Oleg Karavajev (20. toukokuuta 1936 – 23. elokuuta 1978) oli neuvostoliittolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija ja olympiavoittaja.
Karavajev voitti kultaa kreikkalais-roomalaisen painin 57 kilon sarjassa Rooman 1960 olympialaisissa. Maailmanmestaruuden hän voitti Budapestissa 1958 ja Jokohamassa 1961.
Saavutuksia

Olympiakultaa Roomassa 1960 (sarja 57 kg)
MM-kultaa Jokohamassa 1958 (sarja 57 kg)
MM-kultaa Jokohamassa 1961 (sarja 57 kg)
Kapsáli

| Kapsáli Καψάλι |
| --- | --- |
 Näkymä Kapsálin kylään.
 Kapsáli
 Koordinaatit: 36°8′39″N, 23°0′5″E 
Valtio:  Kreikka
Alue:  Attika
Alueyksikkö:  Saaret
Kunta:  Kythera
Kunnallisyksikkö:  Kythera
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  5205010103
Korkeus:  10 m
Väkiluku (2011):  76
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kapsáli (kreik. Καψάλι; kath.kreik. Καψάλιον, Kapsálion) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kytheran saarella ja kuuluu Kytheran kuntaan, Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Kylän väkiluku on 76 (vuonna 2011).
Kapsáli on osa Chóran eli Kytheran pääkylän kyläyhdyskuntaa ja sijaitsee Kytheran eteläosassa Välimeren rannalla, kaksi kilometriä Chórasta etelään. Kapsáli toimi venetsialaiskaudella Chóran satamana.
Kapsálissa on esimerkiksi uimaranta, kahviloita, baareja, ravintoloita, autovuokraamo, huoneiden vuokraajia, hotelleja ja pieni supermarket. Kylä on ollut vuosien ajan saaren yöelämän keskus.
Väkiluvun kehitys

| Vuosi | Väkiluku |
| --- | --- |
1981: 62
1991: 63
2001: 71
2010: 34
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kapsáli Wikimedia Commonsissa
Kapsáli Visitkythera.gr-sivustolla (englanniksi)
Karbiini

Suustaladattavat, nallilukkoiset Springfield Model 1863 ja Enfield Musketoon -karbiinit.
AKS-74u on karbiiniversio AK-74 -rynnäkkökivääristä.
Mauser M1916 tukkikotelolla varustettuna.
FN P90 -konepistoolin itselataavaa kertatulta ampuva FN PS90 USG -karbiiniversio.
Karbiini tai karabiini (italian sanasta carabina, ’kivääri’) on sotilaskiväärin tai musketin lyhennetty versio, joka oli alkujaan tarkoitettu erityisesti ratsuväen käyttöön tai muuhun sellaiseen käyttöön, jossa on etua tavallista kivääriä lyhyemmästä, kevyemmästä ja helpommin käsiteltävästä aseesta. Ratsuväki saattoi kuljettaa asettaan karbiinihaalla olkahihnaan ripustettuna.
Aiemmin jalkaväen kivääreistä tehtiin yleisesti lyhyempää karbiinimuunnosta esimerkiksi ratsuväelle ja tykistölle.
Tavallista pidemmällä piipulla ja kiinteällä tai tavallisimmin irrotettavalla tai taitettavalla olkatuella varustettua pistoolia tai revolveria kutsutaan pistoolikarabiiniksi, tunnettuina esimerkkeinä Mauser C96 tai ”tykistöparabellum”.
Lisävarusteena hankittavia, pikakiinnitysmahdollisuudella varustettuja olkatukia on valmistettu useisiin sotilaspistooleihin, kuten esimerkiksi Remington 1858, Parabellum P08, Lahti L-35, Mauser C96 ja Glock 17.
Myös useista konepistoolimalleista on valmistettu lähinnä siviilimyyntiin, mutta myös viranomaiskäyttöön tarkoitettuja itselataavaa kertatulta ampuvia karbiiniversioita. Alkujaan viranomaiskäyttöön tarkoitetut mallit eroavat yleensä konepistoolimallista ainoastaan laukaisukoneistoltaan, joka voidaan vaihtaa myös sarjatulen mahdollistavaan koneistoon, esimerkkejä tällaisista ovat muun muassa Thompson model 1927 tai Heckler & Koch MP5:n SF-laukaisukoneistolla varustetut versiot.
Siviilimyyntiin tarkoitetut mallit taas eri maiden lainsäädännöstä johtuen usein eroavat suuresti sarjatulimalleista muun muassa pidemmällä piipulla tai tukiltaan, joka on esimerkiksi muutettu taitettavasta kiinteäksi, tai sillä että avoimelta lukolta ampuva toimintamekanismi on sarjatulimallin osien käyttämisen estämiseksi muutettu suljetulta lukolta ampuvaksi. Myös laukaisukoneiston vaihtaminen sarjatulimalliseen on yleensä estetty rakenteellisilla muutoksilla.
Karatšajevsk

| Karatšajevsk Карачаевск |
| --- | --- |
 Karatšajevsk Kubanin ja Teberdan yhteyskohdassa
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Karatšai-Tšerkessia
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kaupunkipiiri
Väkiluku (2013):  20 316
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.karachaevsk.info 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karatšajevsk (ven. Карача́евск, karatš.-balk. Къарачай шахар) on kaupunki Karatšai-Tšerkessiassa Venäjällä. Se sijaitsee Kaukasusvuorten pohjoisrinteellä Kubanjoen varrella 60 kilometriä Tšerkesskistä lounaaseen. Kaupunki on Karatšajevskin piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asukkaita on 20 300 henkeä (vuonna 2013).lähde?
Kaupunki on perustettu vuonna 1929. Vuoteen 1944 saakka sen nimenä oli Anastas Mikojanin mukaan Mikojan-Šahar. Karatšaiden karkotuksen jälkeen vuonna 1944 se liitettiin Georgiaan nimellä Kluhori. Vuonna 1957 kaupungin nimeksi tuli Karatšajevsk ja se liitettiin jälleen Venäjään.
Nykyään kaupungissa on mm. elintarvike-, kone- ja rakennustarviketeollisuutta. Sen lähellä on useita vanhoja rakennustaiteellisia muistomerkkejä: Šoanan ja Sentan kirkot 900-luvulta, 700–900-lukujen muinaislinna Humarassa ym.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karatšajevsk Wikimedia Commonsissa
Karatšajevskin kaupungin sivusto (venäjäksi)
Karatšai-Tšerkessian kaupungit
Pääkaupunki: Tšerkessk 

Karatšajevsk |
Teberda |
Ust-Džekuta
Abaza •
Adyge-Habl •
Habez •
Karatšajevsk •
Karatšajevsk •
Nogaitsy •
Prikubanske •
Tšerkessk •
Urup •
Ust-Džekuta •
Vähä-Karatšajevsk •
Zelentšukskaja
Karabulak

| Karabulak (Карабулак) |
| --- | --- |
 Kaupungin alkamista osoittava tienviitta
 Karabulak
 Koordinaatit: 43.3056°N, 44.9098°E 
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Ingušia
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kaupunkipiiri
Väkiluku (2010)  ():  30 961
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.malgobek.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Karabulak (ing. ja ven. Карабула́к) on kaupunki Venäjän federaation Pohjois-Kaukasiassa sijaitsevassa Ingušian tasavallassa, linnuntietä noin 17 kilometriä pääkaupungista Magasista koilliseen. Kaupunki on Pohjois-Kaukasian poikki kulkevan valtatien M29 ja Venäjän rautateiden samansuuntaisen poikittaisradan varrella. Tasavallan päälentokenttä löytyy noin 10 kilometriä kaupungin itäpuolelta.
Asukasluvun kehitys

Karambulak oli vuonna 2010 suoritetun väestönlaskennan mukaan Ingušian neljänneksi suurin kaupunki Nazranin (93 335 as.), Ordžonikidzevskajan (61 598 as.) ja Malgobekin (31 018 as.) jälkeen. Sittemmin kaupunki on kasvanut usealla tuhannella asukkaalla.
31 279 (2002)
30 961 (2010)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Karabulak Wikimedia Commonsissa
Ingušian kaupungit
Pääkaupunki: Magas

Karabulak |
Malgobek |
Nazran
Karabulak • 
Mağalbiken piiri  • 
Magas • 
Malgobek • 
Näsaran piiri • 
Nazran • 
Šolžin piiri • 
Ž'ajraxin piiri
Karbamoyylifosfaattisyntetaasi I

Malli karbamoyylifosfaattisyntetaasi I:n rakenteesta
Karbamoyylifosfaattisyntetaasi I on entsyymi, joka osallistuu eliöissä ureakiertoon. Tämä ligaaseihin kuuluva entsyymi syntetisoi karbamoyylifosfaattia ammoniakista, hiilidioksidista ja kahdesta ATP-molekyylistä. Karbamoyylifosfaattisyntetaasi on eliöillä mitokondriaalinen entsyymi eli esiintyy solujen mitokondrioissa.Karbamoyylifosfaattisyntetaasi I:n EC-numero on EC 6.3.4.16. Sytosolissa esiintyy toinen karbamoyylifosfaattia syntetisoiva entsyymi karbamoyylifosfaattisyntetaasi II.
Ominaisuudet

Karbamoyylifosfaattisyntetaasi I on ihmisellä rakenteeltaan monomeeri, jonka molekyylimassa on noin 160–165 kDa. Entsyymi vaatii toimiakseen koentsyymikseen N-asetyyliglutamiinihapon, joka aktivoi entsyymiä allosteerisesti. Lisäksi karbamoyylifosfaattisyntetaasi vaatii joko magnesium- tai mangaani-ioneja koordinoitumaan ATP-molekyyleihin.
Karbamoyylifosfaattisyntetaasi I katalysoi karbamoyylifosfaatin syntetisoimista seuraavasti. Hiilidioksidi esiintyy soluissa tyypillisesti vetykarbonaatti-ionina, ja ensimmäisessä vaiheessa karbamoyylifosfaattisyntetaasi muodostaa siitä reaktiivisen karboksifosfaatin siirtämällä sille fosfaattiryhmän ATP-molekyyliltä, josta muodostuu ADP-molekyyli. Seuraavassa vaiheessa nukleofiilinen ammoniakki hyökkää tähän välituotteeseen ja korvaa fosfaattiryhmän muodostaen karbamiinihapon. Viimeisessä vaiheessa karbamoyylifosfaattisyntetaasi I siirtää karbamiinihapolle fosfaattiryhmän toisesta ATP-molekyyliltä, jolloin tuotteeksi syntyy karbamoyylifosfaattia.
Karbamoyylifosfaattisyntetaasi II

Karbamoyylifosfaattisyntetaasi II on entsyymi, joka katalysoi irreversiibeliä karbamoyylifosfaattia glutamiinista, vetykarbonaatti-ioneista ja kahdesta ATP-molekyylistä. Entsyymi osallistuu eliöissä pyrimidiinirakenteisten nukleotidien biosynteesiin. Karbamoyylifosfaattisyntetaasi II:n EC-numero on EC 6.3.5.5. Eläimillä karbamoyylifosfaattisyntetaasi II:ta esiintyy maksan sytosolissa, ja maksan mitokondrioissa esiintyy toinen karbamoyylifosfaattia muodostava entsyymi karbamoyylifosfaattisyntetaasi I, joka osallistuu ureakiertoon.
Rakenne ja toiminta

Prokaryooteilla, kuten bakteereilla ja arkeoneilla karbamoyylifosfaattisyntetaasi II on rakenteeltaan kahdesta erilaisesta yksiköstä koostuva dimeeri. Entsyymissä on kaksi sitoutumiskohtaa ATP-molekyyleille. Nisäkkäillä entsyymi on osa suurta entsyymikompleksia, jolla on myös kahden muun entsyymin aspartaattikarbamoyylitransferaasin ja dihydro-orotaasin aktiivisuus. Entsyymi tarvitsee toimiakseen magnesiumioneja, jotka kelatoituvat ATP-molekyyleihin. Karbamoyylifosfaattisyntetaasi II:n katalysoiman reaktion ensimmäisessä vaiheessa ATP-molekyyli reagoi vetykarbonaatti-ionin kanssa muodostaen karboksifosfaattivälivaiheen ja toisena tuotteena muodostuu ADP-molekyyli. Glutamiini on sitoutunut entsyymin kysteiiniaminohappoon muodostaen tioesterin, ja entsyymin aktiivisen kohdan emäksinen aminohappo poistaa vedeltä protonin, jolloin vedestä muodostuu nukleofiilisempi hydroksidi-ioni. Hydroksidi-ioni reagoi nukleofiilisella substituutiolla glutamiinin amidoryhmän kanssa, ja amidoryhmä hydrolysoituu vapauttaen glutamiinihappoa ja ammoniakkia. Ammoniakki reagoi karboksifosfaatin kanssa karbamaatti-ioniksi, jonka entsyymi fosforyloi ATP:n avulla karbamoyylifosfaatiksi. Samalla muodostuu toinen ADP-molekyyli. Ammoniakki sellaisenaan voi toimia entsyymin substraattina ilman glutamiinia, mikäli ammoniakin konsentraatio sytosolissa on yli 100 mmol/l.
Karbamoyylifosfaattisyntetaasia inhiboi UTP-molekyyli ja aktivoi fosforibosyylipyrofosfaatti. Entsyymi ei tarvitse koentsyymikseen N-asetyyliglutamiinihappoa toisin kuin karbamoyylifosfaattisyntetaasi I. Vaikka karbamoyylifosfaatti on välituote sekä pyrimidiinin biosynteesissä että ureakierrossa, kahden eri sitä valmistamaan kehittyneen entsyymin syntyminen osoittaa, että nämä kaksi aineenvaihduntareittiä vaativat toisistaan riippumattomat säätelymekanismit.
Kansan Uutiset

| Kansan Uutiset |
| --- | --- |

Lyhenne:  KU
Lehtityyppi:  aikakauslehti (maaliskuu 2022 lähtien) sanomalehti (maaliskuu 2022 asti)
Julkaisija:  Kansan Uutiset oy
ISSN:  ISSN 0357-1521
Levikki:  13 616 (2009)
Perustettu:  1957
Päätoimittaja:  Jussi Virkkunen
Sitoutuneisuus:  vasemmistoliitto
Kotikunta:  Helsinki
Kotimaa:  Suomi
Sivukoko:  leveys 256 mm   korkeus 365 mm
Ilmestymistiheys:  kerran kuukaudessa
Kieli:  suomi
Aiheesta muualla
Kotisivu
Kansan Uutiset, lyh. KU on Vasemmistoliiton kerran kuukaudessa ilmestyvä äänenkannattaja. Lehti julistautui puolueen äänenkannattajaksi elokuussa 2000 toimittuaan 1990-luvun ”sitoutumattomana vasemmistolehtenä”. Vuoteen 1990 asti Kansan Uutiset oli Vasemmistoliiton edeltäjien, Suomen Kansan Demokraattisen Liiton ja Suomen Kommunistisen Puolueen, yhteinen äänenkannattaja.
Historia

Kansan Uutiset aloitti ilmestymisensä tammikuussa 1957, kun SKP:n äänenkannattaja Työkansan Sanomat ja SKDL:n äänenkannattaja Vapaa Sana yhdistettiin. Puolueiden erillisten päivälehtien ylläpitämistä ei katsottu enää taloudellisesti järkeväksi. Keskustelua kahden rinnakkaisen lehden ylläpidosta oli käyty jo vuosikymmenen alusta alkaen. Kesällä 1950 SKP asetti työryhmän asiaa pohtimaan, mutta varsinaisesti asia eteni vuodesta 1955 lähtien. SKP:n ja SKDL:n johtoelimet päättivät fuusiosta 16. kesäkuuta 1956. Syksyllä 1956 valittiin uuden lehden johto. Päätoimittajaksi nousi Jarno Pennanen, varapäätoimittajaksi Aili Mäkinen ja hallituksen puheenjohtajaksi Eino Kilpi. Lehden aloittaessa sen toimituskuntaan kuului noin 35 vakituista palkollista.
Kansan Uutisten levikki nousi aluksi tasaisesti ja se ylitti 50 000. Kansan Uutiset oli Suomen luetuin poliittinen työväenlehti. 1980-luvulle asti Kansan Uutisia painettiin Kotkankadulla sijainneessa, SKP:n omistamassa, kirjapaino Yhteistyössä. Yhteistyön mentyä konkurssiin painotyöt alettiin ostaa Keski-Uusimaa Oy:ltä.
1960-luvulta 1980-luvulle SKP:n enemmistölinjaa edustanut Kansan Uutiset sai usein kovaa kritiikkiä taistolaisilta oppositiokommunisteilta ja neuvostoliittolaisilta. Päätoimittajat Simpura ja Kauppila olivat Tiedonantaja-lehteä julkaisseen opposition mielestä revisionisteja. Taistolaiset vaativat lehden uutisointiin tasapuolisuutta, jonka puuttumisella perusteltiin Tiedonantajan tarpeellisuutta.
Tammikuussa 2004 päätoimittaja Yrjö Rautio erosi ja kritisoi voimakkaasti vasemmistoliiton johdon linjauksia. Puolue oli Raution mukaan hylännyt aatteensa. Hän väitti myöhemmin tulleensa irtisanotuksi laittomasti ja vaati oikeusteitse suuria korvauksia, mutta Helsingin käräjäoikeus ei löytänyt vaateille perusteita. Tilalle päätoimittajaksi valittiin Janne Mäkinen, joka jatkoi toimessa marraskuuhun 2008. Mäkistä seurasi lehdessä 1970-luvulta lähtien eri tehtävissä työskennellyt Jouko Joentausta.
Tammikuussa 2007 Kansan Uutisten päätoimittaja Janne Mäkinen sai tuomion päätoimittajarikkomuksesta. Lehden julkaisemassa Lähi-idän konfliktia käsittelevässä mielipidekirjoituksessa pidettiin natsi-Saksan juutalaisiin kohdistamaa joukkotuhoa "hyväksyttävänä ja toivottavana toimenpiteenä".
Kansan Uutiset alkoi julkaista artikkeleita verkossa 1990-luvun lopulla. Lehden sivustolla julkaistiin muutama artikkeli jokaisesta lehdestä, kunnes se joulukuussa 2008 uudistettiin ja sisältöä laajennettiin huomattavasti. Samalla aloitti Kansan Uutisten maksullinen näköislehti. 10. joulukuuta 2008 lehden hallitus päätti Kansan Uutisten muuttumisesta pääasiassa verkkolehdeksi. Syyskuusta 2009 lähtien lehti ilmestyi paperiversiona vain perjantaisin, kun se ennen uudistusta ilmestyi neljästi viikossa. KU:n perjantaipainoksen nimestä myös pudotettiin sana Viikkolehti pois. Painettu KU muuttui vuonna 2022  kerran kuukaudessa ilmestyväksi aikakauslehdeksi.
Omistus ja rahoitus

Vuoteen 1990 lehden omistivat sen julkaisijajärjestöt, jotka ohjasivat toimitustyötä muun muassa nimeämällä edustajat hallintoneuvostoon ja johtokuntaan. SKDL:n ja SKP:n lakkauttamisen jälkeen seurasi uusia järjestelyjä. Kansan Uutisten taustalle perustettiin osakeyhtiö, jonka omistajiksi tuli esimerkiksi ammattiliittoja, pankit STS ja Yhteistuki sekä Yrjö Sirolan Säätiö. Vasemmistoliitto ei ostanut yhtään osaketta. Pankkien omistukset siirtyivät sittemmin Nordealle. Yhtiön osake-enemmistön omistaa nykyisin Yrjö Sirolan Säätiö. Vuosina 2004-2015 Kansan Uutiset Oy kustansi myös Satakunnan Työ -lehteä.
Vuonna 2006 KU sai valtiolta lehdistötukea 575 000 euroa. Puoluesihteeri Ralf Sundin aikana (1995–2001) valtion tuki kattoi lehden budjetista noin kolmanneksen.
Päätoimittajat

Jarno Pennanen (1957)
Jorma Simpura (1957–1974)
Erkki Kauppila (1974–1988)
Yrjö Rautio (1988–2004)
Janne Mäkinen (2004–2008)
Jouko Joentausta (2008–2014)
Sirpa Puhakka (2015–2021)
Jussi Virkkunen (12.3.2021–)
Aiheesta muualla

Kansan uutiset
Kansannousut Suomen sodassa

Suomen sodassa tapahtui kansannousuja Venäjää vastaan Ahvenanmaalla, Keski-Suomessa, Pohjanmaalla, Pohjois-Karjalassa ja Savossa. Ne haittasivat venäläisten etenemistä, minkä vuoksi Ruotsin kuningas järjesti Vaasan ja Turun alueen rannikkopitäjiin maihinnousuja saadakseen kapinoitsijat entistä motivoituneemmiksi.
Tausta

Maalla asuva rahvas piti venäläisiä oman hengenkin uhalla vastustettavina vihollisina. Vihamielisyys juonsi juurensa kustavilaiseen propagandaan. Virkamiehet asettuivat kansannousuja vastaan, mutta tämän rahvas tyrmäsi. Esimerkiksi Turun piispa Jakob Tengström venäläisystävineen joutui lähtemään pakoon Paraisilta Veikkolan kartanoon.
»Pispa se tarttis tappaa, ja Pöytyän provasti, eikä varsinkaan väärin olisi, vaikka Ulvilankin tohtori» 
(runo, johon tiivistyivät rahvaan tuntemukset)
Kenraali Wilhelm Mauritz Klingspor päätti saamiensa ohjeiden mukaisesti marssittaa alkuvuodesta 1808 Ruotsin armeijan Pohjanmaalle. Pohjalaisten mieliä ärsytti tämä armeijan perääntyminen, ja he olivat valmiita puolustamaan itse kotimaakuntaansa. Klingspor ei kuitenkaan ottanut apua vastaan. Koska sotilaat elivät siviiliväestön kustannuksella, pohjalaiset alkoivat kevään aikana katkeroitua siitä, että he joutuivat kyyditsemään ja ruokkimaan sekä Ruotsin että Venäjän armeijaa. Lisäksi pohjalaisia ärsytti Venäjän 8. toukokuuta antama julistus Suomen liittämisestä Venäjään. Venäjä alkoi myös vaatia kansalta uskollisuudenvaloja. Klingspor kuitenkin huhtikuun alussa kehotti Oulun läänin alueen kirkkoihin antamassaan kehotuksessa kansaa nousemaan venäläisiä vastaan. Talonpojat innostuivat asiasta voittoon päättyneiden Siikajoen ja Revonlahden taisteluiden jälkeen. Pohjanmaan asukkaita Klingspor kehotti 1. toukokuuta antamassaan julistuksessa nousemaan venäläisiä vastaan.
Ruotsin armeijalle voitokkaan 18. huhtikuuta käydyn Siikajoen taistelun jälkeen venäläiset perääntyivät etelään. Pohjanmaalla kansan mielialat kohosivat, ja kansannousuja alettiin suunnitella varsinkin ruotsinkielisissä rannikkopitäjissä. Suomenkielisellä Pohjanmaalla kapinaan nousivat pääasiassa Kauhajoen asukkaat.