stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
William Ramsay (maanviljelysneuvos)

William Ramsay (1890-luvun alku). Kuvaaja Charles Riis & C:o.
Axel William Ramsay (11. joulukuuta 1867 Perniö – 20. maaliskuuta 1944 Helsinki) oli suomalainen kartanonomistaja, kunnallispoliitikko ja maanviljelysneuvos. Hän omisti Nissbackan kartanon Helsingin maalaiskunnassa (nyk. Vantaalla) vuodesta 1900.
William Ramsay kuului Ramsayn vanhaan aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat perniöläisen Melkkilän kartanon omistaja Johan August Ramsay ja Sofia Serafina Hellström. Hänen isoisänsä oli senaattori Carl August Ramsay ja setänsä muistelmakirjailijana tunnettu Anders Gustaf Ramsay. Ramsay kirjoitti ylioppilaaksi Helsingfors lyceumista vuonna 1887 ja valmistui agronomiksi Mustialan maanviljelysopistosta vuonna 1891. Toimittuaan kolme vuotta Melkkilän kartanon tilanhoitajana hän vuokrasi vuonna 1894 isältään tämän hieman aiemmin ostaman Nissbackan kartanon. Nissbacka siirtyi hänen omistukseensa vuonna 1900, Melkkilä periytyi myöhemmin hänen isoveljelleen. Puoli vuosisataa kestäneellä omistajakaudellaan Ramsay kehitti Nissbackasta karjatalouteen erikoistuneen suuren mallimaatilan. Hän rakennutti kartanolle vuonna 1913 valmistuneen komean uuden päärakennuksen, joka tosin tuhoutui tulipalossa 1935. Ramsay sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1922.
Ramsay vaikutti useissa maanviljelijöiden järjestöissä. Hän oli ruotsinkielisten maamiesseurojen liiton Svenska lantbrukssällskapens i Finland förbundin puheenjohtaja vuosina 1911–1927 sekä Finlands svenska jordägareförbundin varapuheenjohtaja vuosina 1922–1931. Ramsay osallistui vuonna 1907 Maanviljelijäin Maitokeskus Oy:n perustamiseen ja toimi sen ensimmäisenä johtokunnan puheenjohtajana kuolemaansa asti. Hän kuului myös Suomen Maalaisten Paloapuyhdistyksen sekä Crichtonin ja eräiden muiden teollisuusyritysten johtokuntiin. Lisäksi Ramsay oli Helsingin maalaiskunnan kuntakokouksen puheenjohtaja vuosina 1904–1906 ja sen seuraajaksi perustetun kunnanvaltuuston jäsen vuodesta 1907 sekä puheenjohtaja vuosina 1914–1928. Hänen puheenjohtajakautensa dramaattisin hetki oli 13.–14. elokuuta 1917 sattunut maankuulu tapaus, jossa väkijoukko piiritti Malmilla kokoontunutta kunnanvaltuustoa vuorokauden ajan ja pakotti sen hyväksymään palkankorotuksen hätäaputöihin. Ramsay edusti Ruotsalaista kansanpuoluetta eikä ollut vasemmiston suosiossa, joten hänet syrjäytettiin vuonna 1928 puheenjohtajan paikalta ja hänen seuraajakseen valittiin vasemmistososialisti K. H. Wiik.
Ramsayn puoliso oli kreivitär Märtha Eugenie Armfelt. Nissbackan peri heidän poikansa Carl August William Ramsay ja se on säilynyt hänen jälkeläistensä omistuksessa. Kartano tunnetaan nykyään tämän miniän, kuvanveistäjä Laila Pullinen-Ramsayn veistospuistosta.
Aiheesta muualla

Ramsay Axel William. Ylioppilasmatrikkeli 1853–1899. Helsingin yliopiston verkkojulkaisu.
Yliopistojalkapallo

Yliopistojalkapallo-ottelu Colorado State Universityn ja Ilmavoimien akatemian joukkueiden välillä.
Yliopistojalkapallo (engl. College football) on yliopistoissa ja korkeakouluissa pelattua amerikkalaista tai kanadalaista jalkapalloa. Amerikkalaista jalkapalloa on pelattu yhdysvaltalaisissa yliopistoissa jo vuodesta 1869 saakka. Yliopistojalkapallo on sittemmin kehittynyt Yhdysvalloissa eritasoisiksi puoliammattilaisiksi urheilusarjoiksi NCAA:n sisällä.
Yhdysvalloissa

NCAA on jakanut yliopistourheilun kolmeen tasoon Division I, Division II ja Division III. Amerikkalaisessa jalkapallossa korkein sarjataso on jaettu vielä kahtia. Yliopistojalkapallon sarjatasot ovat:
I-divisioonan Bowl-sarja
I-divisioona
II-divisioona
III-divisioona
Yliopiston sarjataso määräytyy oppilaitoksen urheiluohjelman laajuuden ja sen täyttämien ehtojen perusteella.
Sarjatasot on jaettu konferensseihin. Ylimmällä tasolla on kymmenen konferenssia, sekä muutamia konferesseihin kuulumattomia joukkueita. Alemmilla sarjatasoilla on enemmän konferensseja, joiden määrä ja koostumus vaihtelevat lähes vuosittain. Konferenssien parhaat etenevät pudotuspeleihin, joissa määritellään kunkin sarjatason mestari.
Yliopistojalkapalossa on pitkä Bowl-otteluiden perinne. Etenkin Bowl-sarjassa niitä on useita ja niiden merkitys on suuri, mutta niitä esiintyy myös alemmilla sarjatasoilla. Ottelut ovat runkosarjan jälkeen pelattavia erityisiä kahden joukkueen kohtaamisia, jonka voittaja saa kiertopalkinnon. Myös tähdistöottelut ovat Bowl-otteluita, joista tunnetuin on Senior Bowl.
Yhdysvalloissa > I-divisioonan Bowl-sarja

Koska konferenssien väliset erot ovat vaikeita määritellä eikä konferensseissa pelata samoja määriä otteluita, erityinen pudotuspelikomitea määrittelee joukkueiden ranking-listan ja valitsee Bowl-sarjan neljä parasta joukkuetta. Nämä neljä joukkuetta menevät pudotuspeleihin, jonka semifinaaleita kutsutaan Bowl-otteluiksi. Otteluiden niminä ovat entisten Bowlien nimiä, jotka kiertävät vuosittain. Voittajat etenevät College Football Championship Game -mestaruusotteluun.
Tämän lisäksi joukkueilla oli mahdollisuus päästä johonkin Bowl-otteluun menestyksensä perusteella. Pudotuspelikomitean ranking-listan perusteella parhaat joukkueet menevät Bowl-otteluihin. Otteluita on yhteensä 32 mestaruusotteluita mukaan laskematta.
Aikaisemmin Bowl-sarjassa joukkueiden menestys määriteltiin kuluneen kauden ja monivuotisen ranking-systeemin perusteella. Parhaimmat joukkueet etenivät johonkin Bowl-loppuotteluun. Ennen vuotta 1998 oli vaikeaa määritellä, kuka voittajista oli sarjatason mestari, kunnes perustettiin BCS National Championship -ottelu, jonne kaksi parhaiten sijoittunutta joukkuetta etenivät. Sijoille 3–10 sijoittuneet joukkueet etenivät johonkin neljästä Bowl-ottelusta, jotka olivat Rose Bowl, Orange Bowl, Sugar Bowl ja Fiesta Bowl. Mestaruus- tai Bowl-otteluun pääseminen saattoi siis vaatia monivuotista menestystä systeemin perusteellaselvennä. Tästä järjestelmästä luovuttiin vuonna 2014.
Yhdysvaltojen ulkopuolella

Kanadassa yliopistojalkapalloa organisoi CIS, jonka järjestämään sarjaan osallistuu 26 yliopistoa. Japanissa on useita alueellisia yliopistosarjoja, joiden mestarit kisaavat yliopistomestaruudesta Koshien Bowl -ottelussa. Vuosittain yliopistojen mestari kohtaa maan pääsarjan mestarin Rice Bowl -ottelussa. Britanniassa 56 yliopistoa ovat järjestäytyneet kuuden konferenssin BUAFL-sarjaksi. Meksikossa ei ole kansallista sarjaa, vaan yliopistosarja ONEFA on maan korkein sarjataso amerikkalaisessa jalkapallossa. Näiden lisäksi yliopistojalkapalloa pelataan Filippiineillä ja Turkissa. Vuonna 2011 sekä Suomessa että Ruotsissa alkoivat yliopistojalkapallosarjat.
Yhdysvaltojen ulkopuolella > Yliopistojalkapallo Suomessa

Ensimmäinen suomalainen yliopistojoukkue oli Poli eli Polyteknikkojen urheiluseura, joka pelasi Vaahteraliigassa 1979–1985.
Ensimmäinen virallinen korkeakoulujen välinen ottelu pelattiin Turussa Caribia 994-hallissa 24. maaliskuuta 2010. Åbo Akademi 09ers ja TUAS Tornados pelasivat ottelun sisätiloihin muunnetuilla säännöillä. Åbo Akademi voitti ottelun 28–18. Seuraavana vuonna Turun, Vaasan ja Jyväskylän yliopistoissa alkoi amerikkalaisen jalkapallon toiminta. Kevättalvesta 2011 Turussa pelattiin epävirallinen ottelusarja paikallisjoukkueiden välillä.
Keväällä 2012 käynnistyi SAJL:n alainen virallinen korkeakoulujen SM-sarja, johon osallistui kuusi joukkuetta. Sarja toteutettiin yhteistyössä Opiskelijoiden liikuntaliiton kanssa. Mukana oli myös naisten joukkueita.
Kansainvälinen yliopistojalkapallo

Kansainvälinen olympiakomitea tunnusti amerikkalaisen jalkapallon vuonna 2013, minkä jälkeen kansainvälinen opiskelijaurheiluliitto hyväksyi amerikkalaisen jalkapallon lajikseen.
Vuonna 2014 järjestettiin lajin ensimmäiset opiskelijoiden maailmanmestaruuskilpailut Ruotsissa. Kisoihin osallistuivat Ruotsi, Suomi, Japani, Meksiko ja Kiina. Seuraavat maailmanmestaruuskilpailut pelataan Meksikossa vuonna 2016.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Yliopistojalkapallo Wikimedia Commonsissa
NCAA:n virallinen sivusto (englanniksi)
Turun yliopiston ja Maanpuolustuskorkeakoulun välinen ottelu vuonna 2015.
Yhdistyneen kuningaskunnan maahockeymaajoukkue

Yhdistyneen kuningaskunnan maahockeymaajoukkue edustaa Yhdistynyttä kuningaskuntaa eli Isoa-Britanniaa maahockeyn olympiaturnauksissa. Muissa arvokisoissa Ison-Britannian osat kilpailevat itsenäisesti: Englanti, Irlanti (mukaan lukien Pohjois-Irlanti), Skotlanti ja Wales. Koska Iso-Britannia osallistuu vain olympiaturnaukseen, sillä ei ole rankingsijoitusta Kansainvälisen liiton rankingissä.
Iso-Britannia pelasi ensimmäisen olympiaturnauksensa vuonna 1920. Englanti, Irlanti, Wales ja Skotlanti olivat kuitenkin edustaneet itsenäisesti jo vuoden 1908 turnauksessa. Iso-Britannia voitti kuitenkin ol ympiakultaa vuoden 1920 kisoista.
Iso-Britannia on voittanut yhteensä viisi olympiamitalia: kultaa vuosina 1920 ja 1988, hopeaa 1948 sekä pronssia vuosina 1952 ja 1984. Vuoden 1988 olympiakulta on Ison-Britannian viimeisin olympiamitali maahockeysta.
Iso-Britannia sijoittui Champios Trophy -turnauksessa toiseksi 1985 sekä kolmanneksi 1978 ja 1984. Joukkue on osallistunut myös Sultan Azlan Shah Cup -turnaukseen vuosina 2011 ja 2012. Englanti osallistui turnaukseen viidesti vuosina 1987–2001, voittaen sen vuonna 1994.  Molemmissa turnauksissa Iso-Britannia on ollut kolmas.
Calliola

Ilmakuva Calliolan alueesta
Calliola on entinen saaristolaistila, joka on toiminut vuodesta 1997 perheomisteisena kokous- ja tapahtumahotellina. Calliola sijaitsee Raaseporissa Rågön saarella, entisessä Snappertunan kunnassa.
Historia

1800-luvun puolivälissä Rågön tila, "Rågöstrand", erotettiin omaksi itsenäiseksi tilakseen samassa kylässä sijainneesta Jeppans Gårdista.
Rågö oli saman kalastajasuvun omistuksessa aina 1950-luvulle asti. 1960-luvulla saarella oli hiljaista, sillä maatalous oli jo tuolloin loppunut alueelta. 1970-luku toi saarelle kesäasukkaat. Alueen elämä vilkastui entisestään, kun saaren mantereeseen yhdistävä silta rakennettiin.
Calliolan synty

Oopperalaulaja Timo Mustakallio toteutti 1970-luvulla unelmansa, ja loi saaristolaistilalleen lomakylän. Mustakallio tunnettiin kansainvälisesti taiteilijanimellä Callio, joka on edelleen paikan nimi.
Paikka toimi SKOP Pankin virkistyskeskuksena, kunnes se vuonna 1997 siirtyi nykyisille omistajilleen Maiju ja Kari Kasaselle. Pariskunta aloitti Calliolassa nykyisen kokous-, ravintola- ja majoitustoiminnan. Calliolan pihapiiri käsittää 16 rakennusta, joista osa on alkuperäisiä Rågön tilan aikaisia rakennuksia ja osa uudempia kokous-, majoitus- ja ravintolatiloja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Calliola Wikimedia Commonsissa
Entinen navettarakennus, jonka tiloissa nykyisin IdeaCallio, Kirjasto, Purje ja Idylli.selvennä
Rantamaisema talvella
Brežnevin oppi

Leonid Brežnev.
Brežnevin oppi on Neuvostoliiton johtajan Leonid Brežnevin mukaan nimetty sotilaallinen ja poliittinen doktriini, jonka mukaan toisten sosialististen maiden tulee puuttua asiaan, jos jokin niistä on luopumassa sosialismista. Doktriinin perusteella Neuvostoliitto sitoi 1960-luvun lopussa Varsovan liiton maat entistä tiukemmin komentoonsa, koska se oikeutti sotilaallisen voimankäytön toisia sosialistisia valtioita kohtaan. Samalla se jähmetti kylmän sodan asetelman Euroopassa vielä kahdeksi vuosikymmeneksi paikalleen.
Brežnevin puhe

Brežnevin oppi julkaistiin ensimmäisen kerran Neuvostoliiton Kommunistisen Puolueen virallisessa äänenkannattajassa Pravdassa 26. syyskuuta 1968. S. Kovalevin artikkeli oli otsikoitu Suvereniteetti ja kansainväliset velvoitteet sosialistisissa maissa. Leonid Brežnev toisti doktriinin puhuessaan Puolan yhdistyneen työväen­puolueen viidennessä kongressissa 13. marraskuuta 1968.
Puheessaan neuvostojohtaja totesi:
Käytännössä tämä tarkoitti selkeää rajoitusta Varsovan liiton maiden (joita hän tarkoitti) suvereniteetille. Samalla hän syytti Tšekkoslovakian ”antisosialistisia elementtejä” ”salatusta vaatimuksesta niin kutsuttuun neutraliteettiin ja sosialististen maiden yhteisöstä vetäytymiseen.
Kapitalismin ja sosialismin hän näki aidossa kylmän sodan hengessä (päinvastoin kuin konvergenssiteorian kannattajat, kuten Andrei Saharov ja eurokommunistit) ”fundamentaalisesti vastakkaisina” ja siteerasi Leniniä: ”Jos et ole puolellamme, olet meitä vastaan.”  Hän myös totesi, että ”sosialistisessa yhteisössä Neuvostoliitto on sen keskeinen voima”, ja muistutti Neuvostoliiton armeijan mahdista.
Bolšoi Vjaz

| Bolšoi Vjaz Большой Вяз |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Venäjä
Alue:  Pihkovan alue
Piiri:  Novosokolnikin piiri
Koordinaatit:  56°37′04″N, 29°39′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Velikajan valuma-alue
Järveen tulevat joet:  Velikaja, oja Devitšjesta
Laskujoki:  Velikaja
Järvinumero:  01030000111102000025359
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  219 m  mpy.
Pituus:  3,9 km 
Leveys:  1,4 km 
Pinta-ala:  2,776 km² 
Tilavuus:  0,012 km³ 
Keskisyvyys:  4,3 m 
Suurin syvyys:  8,7 m 
Valuma-alue:  46,14 km² 
Saaria:  8 
 fiBolšoi Vjaz 
Bolšoi Vjaz (ven. Большой Вяз) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Novosokolnikin piirissä. Nimen jälkimmäinen osa tarkoittaa sananmukaisesti jalavaa ja ensimmäinen osa suurta. Järven nimi voidaan suomentaa Suuri Jalavajärvi. Järvi sijaitsee Bežanitsyn ylängön tunnetulla järvialueella.
Maantietoa

Järvi on 3,9 kilometriä pitkä, 1,4 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 2,776 neliökilometriä eli 278 hehtaaria. Järvi on piirteiltään selkeä, mutta rantaviivan mutkaisuus johtuu pienistä niemistä ja lahdista, joita rannoilla on muutamia. Sen keskisyvyys on 4,3 metriä, mutta syvänteessä on 8,7 metriä vettä. Järvessä on 8 saarta, joiden yhteispinta-ala on 9,1 hehtaaria. Useimmat saaret ovat luotoja, mutta järvellä on kolme lähes yhtä suurta metsäistä saarta, joiden pinta-ala on noin kolme hehtaaria. Järven ympäristö on metsämaata, jota peltomaat ja niityt rikkovat. Etelärantaan ulottuu Vjazin (ven. Вяз) kylä, joka näkyy järvelle parin kilometrin mittaisena. Pohjoisrannan lahdenperällä sijaitsee pieni Kolkišin (ven. Колкиши) kylä. Sen kautta kulkee Nasvasta (ven. Насва) alkava tie kohti länttä.
Luontoarvoja

Järvessä elää ainakin lahna, hauki, muikku, salakka, ahven, pasuri, kiiski, karppi, ruutana, suutari, made, säyne, törö, simppu, mutakala, rantanuoliainen, kymmenpiikki, turpa, allikkosalakka, salakka, nieriä, seipi ja salakka, sekä joitakin Rutilus-suvun kaloja ja pieniä määriä jokirapua. Järven ympäristössä on metsämaata, peltoa ja niittyjä. Eteläpuolella asutus ulottuu rantaan asti. Pohja on kivikkoista ja hiekkapohjaista, vaikka hiekan päälle on kertynyt paikoin mutaa. Rannat ovat kivikkoiset ja niiden pohja on soraa ja hiekkaa.
Vesistösuhteita

Bolšoi Vjaz sijaitsee Velikajan valuma-alueella. Velikaja on Velikajan valuma-aluen pääuoma ja valuma-alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen eteläisimmän osan. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen.
Velikaja on yksi ojista, jotka tulevat järveen, joten järvi on Velikajan läpivirtausjärvi. Velikaja laskee sen pohjoisrantaan Saminista (ven. Самин), joka on samoin Velikajan läpivirtausjärvi. Velikajan lähde on merkitty karttoihin 3,5 kilometrin päähän kohtaan 56.654601°N ja 29.661453°E. Vieressä sijaitsevan Malyi Vjazin laskuoja laskee järven itäpäähän ja eteläpuolella sijaitsevan Skorohodocskojen (ven. Скороходовское) laskuoja laskee etelärannassa sijaitsevan Vjazin kylän kohdalla järveen. Suurin valuma-alue on luoteispuolelta laskevalla Devitšjen laskuojalla. Järven valuma-alueen koko on lähteestä riippuen 37,2  tai 46,14 neliökilometriä . Järven laskuojana eteenpäin jatkava Velikaja läjtee järven lounaisrannasta kohti lounasta ja se laskee 2,8 kilometrin päässä Hodšon järveen.
Huomautuksia

1 2 3 4 5 6  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.
Burmantähtikilpikonna

| Burmantähtikilpikonna |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Kilpikonnat Testudines
Heimo::  Testudinidae
Suku::  Jättiläiskilpikonnat Geochelone
Laji::  platynota
Kaksiosainen nimi
 Geochelone platynota  (Blyth, 1863) 
Katso myös
   Burmantähtikilpikonna Wikispeciesissä   Burmantähtikilpikonna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Burmantähtikilpikonna (Geochelone platynota) on jättiläiskilpikonnien sukuun kuuluva laji. Se on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton punaisen listan mukaan äärimmäisen uhanalainen.
Ulkonäkö ja koko

Kilven pituus on noin 30 senttimetriä. Kilvessä on tähtimäisiä kuvioita, joissa on keltaista väriä ruskealla pohjalla. Suomut ovat kohoumallisia.
Levinneisyys ja elinympäristö

Burmantähtikilpikonnaa esiintyy Myanmarissa (eli Burmassa). Se on kotoperäinen maan keskiosassa sijaitsevalla kuivalla alueella.
Ravinto

Burmantähtikilpikonna syö enimmäkseen ruohoa ja lehtiä.
Aiheesta muualla

http://www.tortoisetrust.org/articles/platynota.htm (englanniksi)
Briitta

Briitta on suomalainen naisen etunimi. Nimeä ei luokitella yleiseksi.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Briitta on Suomessa annettu vuoteen 2020 mennessä 808 naiselle. Suosituin ajanjakso vastasyntyneiden Briitta-nimelle on ollut 1940-1950 -luvuilla, jolloin nimi annettiin yhteensä 471 tyttölapselle.
Briitalla ei ole virallista nimipäivää, mutta epävirallisena nimipäivänä pidetään 19. marraskuuta.
Tunnettuja Briittoja

Briitta Hepo-oja
Briitta Koskiaho-Cronström
Briitta Simpson
Aiheesta muualla

Etunimien taivutus: Briitta (Kotimaisten kielten keskuksen verkkojulkaisu)
Äsphultin kirkko

Äsphultin kirkko
Äsphultin kirkko (ruots. Äsphults kyrka) on Ruotsissa Kristianstadin kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Hiekkakiviperustusten avulla sen on ajoitettu olevan peräisin 1100-luvun jälkipuoliskolta.
Hiekkakivestä tehty kastemalja on kirkon vanhin esine ja luultavasti yhtä vanha kuin kirkkokin on. Alttarirakennelman on tehnyt Matthias Stenberg 1700-luvun alussa barokkityyliin. Saarnastuolissa on osia eri aikakausilta 1600-, 1700- ja 1800-luvuilta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Äsphultin kirkko Wikimedia Commonsissa
Carlos Reutemann

| Carlos Reutemann |
| --- | --- |
 Carlos Reutemann vuonna 1981.
Henkilötiedot
Syntynyt: 12. huhtikuuta 1942 Santa Fe, Argentiina
Kuollut: 7. heinäkuuta 2021 (79 vuotta) Santa Fe, Argentiina
Kansalaisuus:   Argentiina
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1972–1982
Talli(t):  Brabham, Ferrari, Lotus, Williams
Kilpailuja:  146
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  12
Palkintosijoja:  45
Paalupaikkoja:  6
Nopeimpia kierroksia:  6
MM-pisteitä:  298 (310)
Ensimmäinen kilpailu:  Argentiinan Grand Prix 1972
Ensimmäinen voitto:  Etelä-Afrikan Grand Prix 1974
Viimeinen voitto:  Belgian Grand Prix 1981
Viimeinen kilpailu:  Brasilian Grand Prix 1982
Carlos Alberto ”Lole” Reutemann (12. huhtikuuta 1942 Santa Fe, Argentiina – 7. heinäkuuta 2021) oli argentiinalainen Formula 1 -kuljettaja ja poliitikko. Hän ajoi F1-sarjassa vuosina 1972–1982. Uransa jälkeen hän istui Argentiinan senaatissa. Hän oli Juan Manuel Fangion jälkeen toiseksi menestynein argentiinalainen F1-kuljettaja. Reutemann osallistui kymmeneen MM-sarjan ulkopuoliseen kilpailuun, joista voitti kaksi.
Ura

Reutemann lähti vuonna 1970 kotimaastaan Eurooppaan ajamaan Formula 2 -sarjaa. Näytettyään kykynsä pääsi hän ajamaan Brabhamilla F1-debyyttinsä Argentiinan GP:ssä 1972 ajamalla heti paalupaikalle. Siinä vaiheessa hänestä odotettiin uutta argentiinalaista tähtikuljettajaa ja Juan Manuel Fangion manttelinperijää, mutta toisin kävi. Vaikka Reutemann pääsi myöhemmin ajamaan sekä Ferrarin, Lotuksen että myös Williamsin F1-talleissa, ei hän koskaan onnistunut voittamaan mestaruutta vaikka se oli monta kertaa lähellä. Lähimpänä maailmanmestaruutta Reutemann kävi kaudella 1981 jolloin hän starttasi Williams-Fordilla kauden viimeiseen, Las Vegasin osakilpailuun pistejohdossa. Reutemann toi autonsa maaliin kuitenkin vasta kahdeksantena ja hävisi mestaruuden Nelson Piquetille yhdellä pisteellä. Kisan jälkeen Reutemann sanoi katkerana lopettavansa uransa, mutta kun Frank Williams ei ennen kauden 1982 avausta saanut tallikaveria Keke Rosbergille, tuli Reutemann vielä kerran takaisin ja ajoi kaksi ensimmäistä kilpailua ja lopetti uransa niiden jälkeen. Päätökseen vaikutti myös Reutemannin kotimaan Argentiinan ja Williamsin kotipaikan Britannian välille samaan aikaan syttynyt Falklandin sota.
Myöhemmin Reutemann lähti mukaan politiikkaan ja hänet valittiin Santa Fen maakunnan kuvernööriksi 1991 ja 1999 ja jatkoi sieltä Argentiinan senaattiin.
Reutemann osallistui myös kahdesti Argentiinan MM-ralliin. Vuonna 1980 hän ajoi Fiat Abarthilla kolmanneksi 46 minuuttia kärjestä jääneenä. Vuonna 1985 hän ajoi niin ikään kolmanneksi B-ryhmän Peugeot 205:lla. Reutemannin lisäksi vain Kimi Räikkönen ja Robert Kubica ovat onnistuneet sijoittumaan pisteille sekä Formula 1 -sarjassa että rallin MM-sarjassa. Räikkönen sijoittui kahdeksanneksi vuoden 2010 Jordanian rallissa. Kubica liittyi joukkoon Sardinian rallissa 2013. [lähde? ]
Toukokuussa 2021 uutisoitiin Reutemanin joutuneen hoidettavaksi teho-osastolle sisäisen verenvuodon vuoksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Carlos Reutemann Wikimedia Commonsissa
Reutemann vuonna 1974 Brands Hatchissa ajetussa F1:n MM-sarjan ulkopuolisessa Race of Championsissa.
William Ramsay

| William Ramsay |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 2. lokakuuta 1852 Glasgow, Iso-Britannia
Kuollut: 23. heinäkuuta 1916 (63 vuotta) High Wycombe, Buckinghamshire, Iso-Britannia
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Glasgow’n yliopisto (1866–1869) Strathclyden yliopisto, Glasgow (1869)   Tübingenin yliopisto (1873)
Väitöstyön ohjaaja:  Wilhelm Rudolph Fittig
Instituutti:  Glasgow’n yliopisto (1874–1880) University College Bristol (1880–1887) University College London (1887–1913)
Oppilaat:  James Johnston Dobbie Jaroslav Heyrovský  Otto Hahn
Tutkimusalue:  kemia
Tunnetut työt:  jalokaasut
Palkinnot:   Nobelin kemianpalkinto (1904)
William Ramsay (2. lokakuuta 1852 Glasgow – 23. heinäkuuta 1916 High Wycombe, Buckinghamshire), arvoltaan Sir, oli skotlantilainen kemisti, joka löysi monia jalokaasuja. Hän sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1904 työstään jalokaasujen parissa.
Ramsay opiskeli Glasgow’n yliopistossa Thomas Anderssonin johdolla. Sen jälkeen hän siirtyi opiskelemaan Saksaan Tübingenin yliopistoon. Hän palasi Anderssonin assistentiksi Strathclyden yliopistoon. Vuosina 1879–1887 hän toimi kemian professorina Bristolin yliopistossa.
Ramsay siirtyi 1887 Alexander William Williamsonin tilalle University College Londoniin. Siellä hän teki kuuluisimmat työnsä. Vuosina 1885–1890 hän julkaisi useita typen oksidejaa käsitteleviä merkittäviä julkaisuja.
Ramsay tutki yhdessä lordi Rayleighin kanssa jalokaasuja. Ensimmäisenä he löysivät aineen, jonka he nimesivät argoniksi. Myöhemmin seurasivat neon, krypton ja ksenon. Käsiteltyään vuonna 1895 radioaktiivista cleveiitti mineraalia hapolla hän löysi maapallolta ensimmäisenä myös heliumia. Vuonna 1910 Ramsay eristi radonin yhdessä Robert Whytlaw-Grayn kanssa.
Ramsay oli aktiivinen esperanton harrastaja.
Vuonna 1881 Ramsay meni naimisiin Margaret Buchananin kanssa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Elämäkerta Nobel-säätiön sivuilla. (englanniksi)