Jean-Baptiste Camille Corot
Elämänvaiheita > Menestyvä taiteilija

Vuonna 1834 Corot vieraili Italiassa toistamiseen. Matka kesti kuusi kuukautta. Se suuntautui Genovaan, Pisaan, Volterraan, Firenzeen ja Venetsiaan. Tältä matkalta syntyneet maisemaalaukset ovat rikkaampia kuin ensimmäisen matkan aikana tehdyt. Hän asetti teokset näytteille Pariisin Salonkiin, missä hänellä oli myös Raamatun kertomuksiin perustuvia maalauksia.
Corot alkoi herättää vähitellen huomiota 1830- ja 1840- lukujen vaihteessa. Taloudellista menestystä hän ei aluksi saanut ja vanhemmat maksoivat hänelle yhä määrärahaa. He pitivät poikaansa lähinnä harrastelijana, eikä varteenotettavana taiteilijana. Aluksi kriitikot antoivat Corot’n töistä vain varovaisia arvioita.Vuonna 1845 runoilija Charles Baudelaire kävi Pariisin salongissa. Hän piti Corot’a modernin maisemamaalauksen mestarina.
Corot alkoi herättää entistä enemmän positiivista huomiota taidemaailmassa 1840- luvun loppupuolella. Hän alkoi saada tilauksia sekä valtiovallalta että aristokratialta. Vuonna 1846 hänet nimitettiin Ranskan kunnialegioonan ritariksi. Corot’n isä kuoli vuonna 1847, ja siksi hän keskeytti opintomatkansa. Ranskan vuoden 1848 helmikuun vallankumous ei hänen elämäänsä juurikaan vaikuttanut. Saman vuoden Pariisin salongissa hänellä oli yhdeksän maalausta, ja hän sai hopeamitalin.
Vuonna 1851 kuoli Corot’n äiti. Perittyään vanhempiensa rahoja, hän oli viimeinkin taloudellisesti riippumaton. Hän tunsi itsensä vapaaksi ja lähti matkustelemaan Belgiaan, Alankomaihin ja Sveitsiin. Hän alkoi liikkua taidepiireissä ja otti itselleen myös oppilaita. Camille Pissarro muisteli vanhana miehenä Corot’lta saamaansa oppia lämmöllä.
Pariisissa pidettiin vuonna 1855 maailmannäyttely. Corot asetti sinne kuusi teostaan ja sai niistä kultamitalin. Keisari Napoleon III osti yhden hänen teoksensa omaan kokoelmaansa ja toisen viralliseen työhuoneeseensa. Hänen tämän ajan tyyliään maisemamaalauksissa luonnehtii tuona aikan lyyrisyys yhdistyneenä realismiin. Sommittelussa puut yleensä toimivat kehyksenä ja kaukaiset rakennukset antavat maalauksille konkretiaa.
Elämänsä viimeiset viisitoista vuotta Corot oli menestynyt taiteilija. Hän alkoi ottaa aiheikseen myös kirjallisuuden hahmoja. Kriitikot eivät säästäneet ylisanojaan arvioidessaan hänen töitään, ne eivät olleet enää "maisemamaalauksia, vaan maalauksia maisemien runoudesta". Taiteilijatoverit arvostivat enemmän hänen henkilömaalauksiaan. Edgar Degas ilmaisi, että "Corot on vahvin. Hän päihittää kaikki".
1860-luvun lopulla Corot’lla oli terveysongelmia. Hän lopetti matkustelun alkoi maalata enimmäkseen ateljeessaan. Maisemat hän maalasi muistinvaraisesti ja palkkasi malleja maalauksiinsa. Vuosien 1865- 1872 välillä hän maalasi sarjan sisätilanäkymiä, joissa on miettiliäitä naismalleja italialaisissa puvuissa. Saksan-Ranskan sota alkoi vuonna 1870 ja sitä seurasi Pariisin kommuuni. Corot pakeni katutaisteiluja Douaihin, missä teki sarjan maisemaalauksia.
Nuoret taiteilijat innostuivat 1870-luvulla impressionismista, mikä raivostutti monia vanhan polven taidemaalareita. Corot, vaikka hänen taidettaan pidettiinkin jo vanhanaikaisena, puolusti nuoren polven tekijöitä. Nuoret taiteilijat pitivät häntä eräänlaisena isoisähahmona. 1870-luvun alussa Corot tunsi voimiensa palanneen ja hän ryhtyiki tekemään pitkiä maalausmatkoja eripuolille Ranskaa. Viimeisissä maisemamaalauksissaan hän on palannut naturalismiin.
Vielä vuotta ennen kuolemaansa Corot osallistui Pariisin salonkiin. Hän sai töistään erinomaiset arviot. Viimeiset aikansa Corot eli ystäviensä, oppilaidensa ja ihailijoidensa ympäröimänä. Häntä pidettiin jonkinlaisena maisemamaalauksen epävirallisena suojeluspyhimyksenä. Corot menehtyi podettuaan lyhyen aikaa vatsasairautta.