Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta
Mietiskelyt > Kuudes mietiskely

Kuudes mietiskely: Aineellisten olioiden olemassaolosta ja mielen ja ruumiin reaalisesta distinktiosta käsittelee edelleen ulkopuolisten aineellisten olioiden olemassaolon mahdollisuutta. Hän sanoo, että sellaisia olioita voi olla olemassa yksinkertaisesti koska Jumalalle on mahdollista luoda sellaisia.
Tietäen, että tällaisten olioiden olemassaolo on mahdollista, Descartes ryhtyy käyttämään mielessä olevien kuvien yleisyyttä todisteena. Tätä varten hän tekee eron mielikuvituksen eli mielessä olevien kuvien ja puhtaan ymmärryksen välille. Ensin mainittu on kuin mielessä oleva valokuva ja jälkimmäinen jotain joka ymmärretään, mutta ei kuvallisena. Hän selvittää tätä esimerkillä:
»Kun nimittäin esimerkiksi kuvittelen kolmion, en pelkästään ymmärrä, että se on kolmen viivan ympäröimä kuvio, vaan samalla myös tajuan nuo kolme viivaa mieleni katsella ikään kuin läsnä olevina, ja juuri tätä sanon kuvittelemiseksi. Jos taas tahtoisin ajatella tuhatkulmiota, ymmärrän kyllä, että se on kuvio, joka koostuu tuhannesta sivusta, ja ymmärrän tämän yhtä hyvin kuin sen, että kolmio on kuvio, joka koostuu kolmesta sivusta. Mutta en kuvittele näitä tuhatta sivua samalla tavalla, enkä tajua niitä ikään kuin läsnä olevina.» 
(s. 72)
Descartes ei ole kuitenkaan vielä todistanut, että tällaisia olioita on olemassa, vain, että niiden olemassaolo selittäisi hyvin tällaiset mielen toiminnot. Todistuksen saavuttamiseksi hän tarkastelee uudelleen mietiskelyjensä alkuehtoja — että aisteihin ei voi luottaa ja että sillä, mitä hän on oppinut luonnostaan, ei ole paljon painoarvoa. Hän kuitenkin näkee nämä argumentit uudessa yhteydessä: ensimmäisten mietiskelyjen jälkeen hän on vakuuttunut itsensä ja täydellisen, ei pettävän, Jumalan olemassaolosta. Siksi Descartes katsoo voivansa hypätä suoraan ruumiin (res extensa, ”ulottuvainen asia”) ja sielun (mielen; res cogitans, ”ajatteleva asia”) eron ja aineellisten olioiden olemassaolon todistamiseen:
Todistus, että ruumis ja sielu ovat erillisiä
Jumalalle on mahdollista luoda mitä tahansa, jonka voin selvästi ja tarkasti havaita.
Jos Jumala luo jotakin riippumattomaksi jostakin toisesta, ne ovat erillisiä.
Ymmärrän selkeästi ja tarkasti olemassaoloni ajattelevana olentona (mikä ei vaadi ruumiin olemassaoloa).
Jumala voi siis luoda ajattelevan olennon, joka on riippumaton ruumiista.
Ymmärrän selkeästi ja tarkasti ruumiini ulottuvaisena oliona (mikä ei vaadi sielua).
Jumala voi siis luoda ruumiin, joka on riippumaton sielusta.
Sieluni on siis ruumiista erillistä todellisuutta.
Siis minä (ajatteleva olento) voin olla olemassa ilman ruumista.
Todistus, että ulkoisia aineellisia asioita on olemassa
Minulla on aistien ansiosta "vahva taipumus" uskoa ulkoisten aineellisten asioiden olemassaoloon.
Jumalan on täytynyt luoda minut tällaiseksi.
Jos ulkoisia aineellisia asioita ei ole, Jumala on pettäjä.
Jumala ei kuitenkaan ole pettäjä.
Aineellisia asioita on siis olemassa ja niillä on niille oleellisia ominaisuuksia.
Näiden kahden argumentin avulla Descartes on häivyttänyt solipsismin ja skeptisismin ja vaikuttaa onnistuneen määrittelemään todellisuuden kolmiosaiseksi: Jumala (ääretön), sielut ja materiaaliset asiat (kummatkin äärellisiä). Hän päättää käsittelemällä todellisuuteen kuuluvia seikkoja, joita jotkut voisivat pitää epäjohdonmukaisina, kuten aistimukset amputoiduista raajoista, vesipöhö ja unet.