stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Harrisburgin junaturma
Tapahtumien kulku

Aamuyöllä noin klo 01:40 Lochielin lähellä vaihtotöitä suorittaneen vaihtotyöjunan jarrumies antoi samalla raiteella itäänpäin matkalla olleen Pennsylvania Railroadin tavarajunalle pysähtymismerkin. Tavarajunan kuljettaja suoritti jarrutuksen junan ilmajarruilla, jolloin jarruletku katkesi. Tämän seurauksena oli täysivoimainen hätäjarrutus, jolloin useita pitkän junan keskellä olleita vaunuja suistui raiteilta tukkien osittain viereisen nopeiden junien käyttämän raiteen. Ennen kuin junamiehistö ehti ryhtyä turvaamistoimiin, viereistä raidetta Clevelandistä Cincinnatiin matkalla ollut yöpikajuna törmäsi suistuneisiin vaunuihin.
Törmäyksen seurauksena pikajuna pysähtyi nopeasti oman pituutensa mittaisella matkalla, ja osa sen vaunuista jäi seisomaan suistuneiden tavaravaunujen kohdalle. Pikajuna ei kärsinyt törmäyksessä suuria vahinkoja. Ennen kuin kukaan matkustajista ehti poistua junasta, kuultiin tavaravaunuista muutamia pamahduksia, ja muutamia sekunteja niiden jälkeen räjähti suistuneessa tavaravaunussa ollut 50 000 naulan (22,5 tonnin) dynamiittilasti.
Räjähdys sekä törmäyksessä rikkoutuneet valaisimet sytyttivät lukuisia tulipaloja puisissa matkustaja- ja tavaravaunuissa. Matkustajat, jotka onnistuivat pakenemaan ikkunoiden kautta, palasivat yhdessä tavarajunien miehistöjen kanssa auttamaan palaviin vaunuihin ansaan jääneitä, jolloin tapahtui toinen räjähdys. Lisäräjähdysten pelko sai osan apuun palanneista matkustajista poistumaan junien lähettyviltä, jolloin lastista tietoiset rautatieläiset ryhtyivät pelastustoimiin.
Tulipalo levisi nopeasti puurakenteisissa vaunuissa, ja ennen palokunnan saapumista onnettomuuspaikalle olivat pahiten vaurioituneet matkustajavaunut jo kauttaaltaan liekkien vallassa. Onnettomuuspaikan syrjäinen sijainti vaikeutti sammutustöitä, sillä sammutusvettä jouduttiin pumppaamaan vesiposteista jopa 600 metrin päästä.
Vahingot > Henkilövahingot

Turmassa sai surmansa muun muassa teatterituottaja ja -omistaja Samuel S. Shubert, joka menehtyi vammoihinsa muutamia päiviä onnettomuuden jälkeen. 89 loukkaantuneen vammat vaativat sairaalahoitoa.
Vahingot > Aineelliset vahingot

Räjähdysten ja tulipalon aiheuttamat vahingot kohosivat kaikkiaan noin 200 000 dollariin. Räjähdys muun muassa rikkoi ikkunoita ja sytytti useita tulipaloja myös onnettomuuspaikan ympäristössä. Räjähdyksen paineaalto rikkoi läheisten Central Iron and Steel Companyn ja Paxtang Electric Companyn sekä asuinrakennusten ikkunat sekä sähkövalot laajalta alueelta.
Hikkorit

| Hikkorit |
| --- | --- |
 Valkohikkori (Carya ovata)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Rosidit
Lahko::  Fagales
Heimo::  Jalopähkinäkasvit Juglandaceae
Suku::  Hikkorit Carya  Nutt.
Katso myös
   Hikkorit Wikispeciesissä   Hikkorit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Hikkorit (Carya) on jalopähkinäkasveihin kuuluva suku, jossa on parikymmentä lajia. Luontaisena hikkoripuita kasvaa Pohjois-Amerikassa, Meksikossa ja Kiinassa.
Hikkorit ovat kesävihantia, isoja puita (25–30 m), jotka muistuttavat jalopähkinöitä (Juglans). Lehdissä on 7–9 sahalaitaista lehdykkää. Norkkomaiset hedekukinnot ovat kolmehaaraisia. Hedelmän (4 cm) kuori halkeaa neljäksi liuskaksi paljastaen sileäpintaisen luuhedelmän.
Keski- ja Länsi-Eurooppaan on istutettu karvashikkoria (Carya cordiformis) koristepuuksi. Sitä on istutettu jossakin määrin metsäpuuksikin. Valkohikkorin eli liuskahikkorin (Carya ovata) kasvatusta on kokeiltu Etelä-Suomessa ja siellä se onkin menestynyt kohtalaisesti.
Mississipin laaksosta kotoisin oleva pekaanipähkinä (Carya illinoensis) kuuluu myös hikkoreihin. Nykyään lajia viljellään maukkaiden hedelmiensä takia laajalla alueella itäisissä Yhdysvalloissa. Lajin tunnistaa helposti lehtien runsaista (9–17) lehdyköistä.
Hikkorien puuaines soveltuu puusepäntöihin. Puu on lajista riippuen keltaista tai ruskeaa ja tasaisesti juovaista. Se on sitkeää ja soveltuu erinomaisesti mailojen, työkalujen varsien, rumpukapuloiden, suksien yms. valmistusmateriaaliksi. Kuivan puun tilavuuspaino on 0,68.
Lajeja

Carya cordiformis – karvashikkori
Carya glabra – luutahikkori eli viisikkohikkori
Carya illinoensis – pekaanihikkori eli pekaanipähkinä
Carya laciniosa – seitsikkohikkori
Carya ovata – valkohikkori eli liuskahikkori
Carya tomentosa – nukkahikkori
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Hikkorit – Carya
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Carya (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Carya (englanniksi)
Flora of China: Carya (englanniksi)
Hankai 601

| Hankai 601 |
| --- | --- |

Perustiedot
Istumapaikkoja:  70
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  50 km/h
Pituus:  13 710 mm
Vaunujen lukumäärä:  1 kpl
Leveys:  2 470 mm
Korkeus:  3 700 mm
Raideleveys:  1 435 mm
Hankai Tramway Model 601 on Hankai Tramwayn käytössä oleva sähkömoottoritoiminen raitiovaunu, joka otettiin käyttöön vuonna 1996.
Yleistä

Tokyu Vehicle Manufacturing valmisti vuosien 1996 ja 1998 välillä seitsemän 601-mallista raitiovaunua. Malli ei kuitenkaan ole täysin uusi, ja päävarusteet kuten raitiovaunun kori, teli, moottori, kompressori jne. ovat melkein samat kuin mallissa 701. Raitiovaunun ohjauslaite, jarrut ynnä muut operointilaitteet ovat samat kuin malleissa 121 (Entinen Osakan raitiovaunu 1601), 122, 123, 124, 125, 126, 127 ja  129. Edellä mainitut operointilaatteet ja niiden osat olivat suhteellisen uusia, sillä ne otettiin käyttöön vuonna 1967 mallista 121, kun se siirrettiin Osakan kunnalliselta liikennevirastolta (silloin) Nankai Tramway Line -linjalle (nykyisin Hankai Tramway) ja sen käyttäminen lopetettiin.
Toiminta

Edellä mainitun taustan perusteella moottori on uudentyyppinen WN-käyttöjärjestelmä, mutta ohjauslaite on harvinainen ajoneuvoyhdistelmä, joka käyttää vanhan mallin ajoneuvon epäsuoraa ei-automaattista ohjausta. Siksi ohjaamon ympärillä oleva ohjauslaite eroaa täysin uudesta mallista 701. Lisäksi, koska jarrutusteho on huonompi kuin mallissa 701, jossa on sähköinen komentotyyppinen jarru, ajovalon vieressä oleva jarruvalo on jätetty pois.
Raitiovaunun suurin nopeus on 70 km/h, sama kuin mallilla 701, mutta suurin sallittu nopeus on 50 km/h. Nopeuden ylittäessä 50 km/h junan pyöräkerta saattaa alkaa heilahdella kiskojen välillä, vaikkakaan ei niin paljon kuin mallilla 701, ja huonoilla rataolosuhteilla juna voi alkaa heilua rajusti puolelta toiselle jo nopeudella 40 km/h. Tämän vuoksi juna ei pysty toimimaan täydellä tehollaan.
Käyttö / Uudistaminen

No. 601 otettiin käyttöön 14. kesäkuuta 1996 ja sillä aloitettiin kaupallinen toiminta 25. kesäkuuta samana vuonna.tarvitaan parempi lähde Tämän mallin kiskoille ilmaantumisen myötä 100 %:n ilmastointiaste saavutettiin kesäkaudella (kesäkuun lopusta syyskuun loppuun) arkipäivisin ja kaikkina viikonloppuisin. Vuodesta 2005 lähtien ilmastointi on ollut 100 % myös iltaruuhka-aikoina, lähinnä Hankai-linjan junien määrää vähentämällä ja uutta aikataulua suunnittelemalla.
Vuodesta 2004 vuoteen 2005 viisi seitsemästä kohdeilmaisimesta muutettiin perinteisestä verhonäytöstä LED -näytöksi. Tammikuussa 2006 myös loput kaksi kohdeilmaisinta muutettiin perinteisestä verhonäytöstä LED-näytöksi.
Maaliskuussa 2010 Mo 605:n virroitin muutettiin Z-tyyppisestä virroittimesta yksivarsiseksi virroittimeksi Mo 701:n Mo 708:n jälkeen. Vielä ei tiedetä, laajennetaanko tätä muutosta muihin raitiovaunuihin tulevaisuudessa.
Raitiovaunujen omistus > Nykyiset

Mo 601 - Shin-Osaka Construction
Mo 602 - Oogondou
Mo 603 -- Tezukayama Imotada
Mo 604, 605, 606 -- Okazakiya panttilainaus
Mo 607 -- Megumi Shoji
Mo 601 (toukokuu 2013)
Mo 602 (toukokuu 2013)
Mo 603 (toukokuu 2013)
Mo 604 (toukokuu 2013)
Mo 605 (toukokuu 2013)
Mo 606 (toukokuu 2013)
Mo 607 (toukokuu 2013)
Raitiovaunujen omistus > Entiset

601 - Spa World → Toyota Nankai Group → Contact Lens Gallery→ Sakai Chinchin Raitiovaunujen ystävät
602 - Keiko Shoji
603 - Hankai Standard Color
604 - Keirin Denwa Touhyou→ Otsuka Pharmaceutical Pocari Sweat
605 - Aozora Bank
606 - Kirin Beer → Pachinko & Slot "Venus Gallery"
607 - Sakai 21 johtoryhmä → Ashiya Gakuen Educational Corporation
Käännös suomeksi
Hubertusburgin rauha

Hubertusburgin linna
Hubertusburgin rauha (saks. Frieden von Hubertusburg) oli 15. helmikuuta vuonna 1763 Preussin, Itävallan ja Saksin välillä solmittu rauhansopimus. Rauha solmittiin saksilaisessa Hubertusburgin linnassa ja yhdessä Pariisin rauhan kanssa se päätti vuonna 1756 alkaneen seitsenvuotisen sodan. Sotaa edeltäneet rajat eivät kokeneet rauhan myötä merkittäviä muutoksia. Sleesia jäi osaksi Preussia ja Preussi nousi eurooppalaisten mahtien joukkoon.
Aiheesta muualla

Österreich Lexikonin artikkeli Hubertusburgin rauhasta (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Historicumin artikkeli Hubertusburgin rauhasta (Arkistoitu – Internet Archive) (saksaksi)
Hubertus van Mook

Hubertus van Mook vuonna 1942
Tohtori Hubertus Johannes van Mook  (30. toukokuuta 1894 Semarang, Alankomaiden Itä-Intia – 10. toukokuuta 1965 L’Isle-sur-la-Sorgue, Ranska) oli Alankomaiden Itä-Intian (nyk. Indonesia) virkaatekevä kenraalikuvernööri vuosina 1942–1948, mukaan lukien toisen maailmansodan aika.
Semarangissa keskisellä Jaavalla syntynyt van Mook opiskeli Leidenin yliopistossa indologiaa ja sai vaikutteita muun muassa Cornelis van Vollenhovenin etiikasta. Palattuaan Itä-Intiaan hän sai vuonna 1937 taloudellisten asioiden ylijohtajan tehtävän, jossa toimi vuoteen 1941. Siirtomavirkailijalle epätavallisesti hän oli myös aktiivinen politiikassa ja oli Volksraadin jäsen 1931 eteenpäin.
Vuonna 1941 Japanin aloittaessa hyökkäyksensä Kaakkois-Aasiaan van Mook nimitettiin varakenraalikuvernööriksi. Koska itse kenraalikuvernöörin paikka oli teknisesti täyttämättä sen haltijan Alidius Tjarda van Starkenborgh Stachouwerin ollessa japanilaisten vankina, van Mook oli Alankomaiden Itä-Intian korkein viranomainen. Hän toimitti Australiasta käsin pakolaishallitusta ja palasi vasta Japanin vuonna 1945 tapahtuneen tappion jälkeen.
Välittömästi toisen maailmansodan jälkeen van Mookilla ei ollut käytössään kuin oma poliittinen osaamisensa, koska Alankomailla ei ollut antaa hänelle joukko-osastoja Itä-Intiaan. Kun Sukarno ja Muhammad Hatta julistivat 17. syyskuuta 1945 Indonesian itsenäiseksi, van Mook yritti neuvotella Indonesian pääministerin Sutan Sjahririn ja muiden maltillisten kansallismielisten kanssa. Hänen tavoitteenaan oli muodostaa Alankomaiden Itä-Intiaan federaatio, jossa Indonesia olisi vain yksi osa suurempaa valtiota.
Vuosien 1946 ja 1948 välillä van Mook järjesti useita konferensseja, joissa federaation mahdolliset johtohenkilöt kohtasivat. Useilla näistä oli kuitenkin omia henkilökohtaisia agendojaan, minkä lisäksi Alankomaiden asevoimien upseerit ja maan hallitus epäilivät hänen suunnitelmiensa toimivuutta.
Heinäkuussa 1947 Alankomailla oli Itä-Intiassa riittävän vahva sotilaallinen edustus siihen, että van Mook määräsi toteutettavaksi niin sanotun ”ensimmäisen poliisitoimenpiteen”. Hänen mukaansa Indonesian tasavaltaa kannattavien rivit olivat täynnä rikollisia elementtejä, jotka pyrkivät estämään todellisten poliittisten johtajien vallankäytön ja näin aiheuttivat Jaavan ja Sumatran saarten kaoottiset olot. Tämä päätös teki hänestä ennen pitkää huomattavan epäsuositun.
25. lokakuuta 1948 van Mook vapautettiin tehtävästään Itä-Intian varakenraalikuvernöörinä. Joulukuussa samana vuonna alkoi ”toinen poliisitoimenpide”, jossa luovuttiin neuvotteluyrityksistä Indonesian tasavallan johdon kanssa ja sen sijaan otettiin nämä vangeiksi. Van Mook siirtyi pettyneenä pois Itä-Intian ja koko Alankomaiden palveluksesta ja otti vastaan tehtävän Yhdistyneissä kansakunnissa. Hän kuoli Ranskassa vuonna 1965.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hubertus van Mook Wikimedia Commonsissa
Glušnevskoje

| Glušnevskoje Глушневское |
| --- | --- |
Maanosa:  Eurooppa
Valtiot:  Venäjä
Alue:  Pihkovan alue
Piiri:  Opotškan piiri
Koordinaatit:  56°43′34″N, 29°15′22″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Narvanjoen vesistöalue
Valuma-alue:  Aloljan valuma-alue
Mittaustietoja
Pituus:  2,5 km 
Leveys:  0,6 km 
Pinta-ala:  91,2 ha 
Tilavuus:  0,0018 km³ 
Keskisyvyys:  2 m 
Suurin syvyys:  4 m 
Valuma-alue:  6,2 km² 
 fiGlušnevskoje 
Glušnevskoje (ven. Глушневское) on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Opotškan piirissä. Järven nimessä Gluš-etuosa (ven. Глуш) tarkoittaa korpea tai sydänmaata eli suomennos voisi olla ”Korpijärvi”. Järvi sijaitsee Bežanitsyn ylängön tunnetulla järvialueella.
Maantietoa

Järvi on 2,5 kilometriä pitkä, 0,6 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 91,2 hehtaaria. Järvi on pitkän muotoinen ja sen yhtenäisyyttä rikkoo pohjoispuoliskossa sijaitseva pitkän niemi ja eteläosassa ainoa saari, jonka pinta-ala on 1,2 hehtaaria. Järvi on nykyään metsäjärvi, vaikka aikaisemmin sen itä- ja länsipuolella oli viljelytiloja. Niiden pellot ovat nykyään pusikoituvia niittyjä paitsi itäpuolen Glušnevon kylässä (ven. Глушнево).
Luontoarvoja

Järvessä elää lahna, hauki, ahven, pasuri, suutari, karppi, ruutana, säyne, mutakala, rantanuoliainen ja törö, sekä Rutilus-suvun kaloja ja runsaana esiintyvä jokirapu. Järven ympäristö on metsämaata, joka rikkoontuu neiityistä ja yhdestä peltoalueesta. Rannat ovat hiekkarantoja, jossa hiekan joukossa on kivikkoa ja soraa. Rannat ovat paikoin savea ja mutaa. Järven keskiosissa on mutapohja.
Vesistösuhteita

Glušnevskoje sijaitsee Aloljan valuma-alueella. Alolja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järven valuma-alueen koko on 6,2 neliökilometriä eikä siihen laske kartan mukaan suuria ojia ympäristöstä. Sen laskuoja lähtee itärannasta ja virtaa kylän kautta Aloljaan parin kilometrin päähän. Ojaan yhtyy lounaasta tuleva Prokopinon (ven. Прокопино) laskuoja.
Huomautuksia

1 2 3 4  Kohteen pituus, leveys ja ympäristön kasvillisuus, asutus ja nimistöä on tarkistettu Internetin Google-, Bing- tai Yandex-karttapalvelusta käyttäen järven koordinaatteja.
↑  Järven tilavuus on laskettu kertomalla järven pinta-ala sen keskisyvyydellä.
Hollow Years

| ”Hollow Years” Dream Theater |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Falling into Infinity
 Julkaistu: 1997
 Formaatti: CDS
 Tyylilaji: progressiivinen metalli
 Kesto: 04.16
 Levy-yhtiö: EastWest
Dream Theaterin muut singlet
| ”Burning My Soul” 1997 | ”Hollow Years” 1997 | ”You Not Me” 1997 |
Hollow Years on Dream Theaterin toinen single yhtyeen albumilta Falling into Infinity. Se julkaistiin vuonna 1997 levymerkillä EastWest Records.
Kappaleet

Hollow Years – 04.16 (radio edit)
Hollow Years – 05.56 (LP version)
You or Me – 06.26 (You Not Me demo)
The Way It Used to Be – 07.46
Kokoonpano

James LaBrie – laulu
John Petrucci – kitara
John Myung – basso
Derek Sherinian – koskettimet
Mike Portnoy – rummut
IK Kronan

| IK Kronan |
| --- | --- |

Perustettu:  1906
Paikkakunta:   Kruunupyy, Suomi
Lajit:  • Jääkiekko   • Maastohiihto  • Suunnistus  • Voimistelu  • Yleisurheilu
IK Kronan (ruots. Idrottsklubben Kronan Kronoby) on vuonna 1906 perustettu kruunupyyläinen urheiluseura, jonka lajivalikoimaan kuuluvat maastohiihto, suunnistus, jääkiekko, yleisurheilu ja voimistelu. Seuran jääkiekkojoukkue pelaa II-divisioonassa. Sen kotihalli on Kruunuhovi eli Kruunupyyn jäähalli.
IK Kronan sai oman seuratalonsa vuonna 1984. Seurataloa laajennettiin ja kunnostettiin talkoovoimin vuonna 2006.
Henry Kvist

Torsten Henry Sigurd Kvist (11. huhtikuuta 1920 Helsinki – 23. tammikuuta 1999 Mäntyharju) oli suomalainen metsänhoitaja sekä jääkiekkopuolustaja ja -valmentaja, joka valmensi maajoukkuetta vuosina 1946–1949.
Henkilöhistoria

Kvistin vanhemmat olivat ravintoloitsija Sigurd Aleksander Kvist ja Maria Aurora Laakso ja puoliso vuodesta 1948 Heli Aulikki Päiviö. Urheilulääkäri Helmer Kvist oli hänen veljensä. Metsänhoitajaksi sotien jälkeen valmistunut Henry Kvist työskenteli ensin Ruotsissa, mutta tuli vuonna 1949 Kymin Osakeyhtiön palvelukseen, aluksi apulaismetsänhoitajaksi Kuopioon. Yhtiön aluemetsänhoitaja Joensuussa hän oli vuodesta 1953 ja Jyväskylässä vuodesta 1962 ja sitten ylimetsänhoitaja Heinolassa vuodesta 1965 ja hankintapäällikkö Kuusankoskella vuodesta 1968. Koko yhtiön metsäpäällikkönä Kvist toimi 1973–1984. Hänellä oli myös monia asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Kvist sai vuonna 1976. Sotilasarvoltaan hän oli reservin majuri.
Urheilu-ura ja saavutukset

Kvist pelasi urallaan Tampereen Ilveksessä kaudet 1938–1947. Hän voitti kaksi Suomen mestaruutta. Viimeisellä kaudellaan Kvist toimi myös Ilveksen valmentajana. Hän valmensi vuodet 1946–1949 sekä Ilvestä että maajoukkuetta.
2 Suomen mestaruutta pelaajana (1945, 1946)
3 SM-pronssia pelaajana
1 Suomen mestaruus valmentajana (1947)
Suomen Jääkiekkoleijona #12
Gotland-luokan sukellusvene

| Gotland |
| --- | --- |
 Luokan nimikkoalus HMS Gotland

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 494 t (pinnalla) 1 599 t (sukelluksissa)
Pituus:  60,4 m
Leveys:  6,2 m
Syväys:  5,6 m
Nopeus:  11 solmua (pinnalla) 20 solmua (sukelluksissa)
Miehistöä:  18 upseeria ja 6 varusmiestä
Aseistus
Meritorjunta:  6 x 533 mm torpedoputkea, joihin 12 Bofors type 613 -torpedoa 3 x 400 mm torpedoputkea, joihin 6 Bofors type 43 -torpedoa 48 x miinaa
Gotland-luokka (tyyppi A19) on Ruotsin merivoimien kolmen sukellusveneen muodostama alusluokka, jonka veneet on valmistanut Saab Kockums.
Suunnittelu

Alusten propulsiojärjestelmä on dieselsähköinen, jossa kaksi 16-sylinteristä MTU 16V-396 -dieselmoottoria (2 980 hv) tai kaksi Hedemora V12A/15-Ub -dieselgeneraattoria (3 600 hv) tuottaa voiman sähkömoottorille, joka pyörittää potkuria 1 800 hevosvoimalla. Alusten maksiminopeus on pinta-ajossa 11 solmua ja 20 solmua sukelluksissa. Sukellusveneen teki valmistuessaan edistykselliseksi stirlingmoottoriin perustuva Kockumsin v4-275R Mk III -yksikkö, joka käyttää aluksen sisällä kuljetettavaa nestemäistä happea. AIP-järjestelmä  (engl. Air-Independent Propulsion) mahdollistaa, että alus voi olla sukelluksissa kaksi viikkoa.
Aluksiin on asennettu Terman-tutkajärjestelmät sekä Atlas CSU-90 -kaikuluotainjärjestelmä. Omasuojana on Mantan ECM -järjestelmä. Aseistuksena on neljä keulaan asennettua 533 millimetrin typ613 -torpedoputkea, joihin on 12 torpedoa. Lisäksi on kaksi 400 millimetrin typ431/451-sukellusveneentorjuntatorpedoputkea, joihin neljä torpedoa. Alukset kykenevät lisäksi kuljettamaan 48 miinaa.
Alukset

Alusluokka tilattiin alun perin 28. maaliskuuta 1990, mutta sen vaatimuksia muutettiin 5. syyskuuta 1991 AIP-järjestelmän asentamiseksi. Tämä kasvatti uppoumaa 200 tonnilla sekä lisäsi alusten pituutta 7,5 metriä. Alkuperäisen suunnitelman mukaan luokkaan piti kuulua viisi alusta, mutta kohonneet kustannukset pakottivat peruuttamaan kahden aluksen tilaamisen.
| Nimi | Tunnus | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelukseen | Huom |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| HMS Gotland |  | Saab Kockums | 27. marraskuuta 1992 | 2. helmikuuta 1995 | huhtikuu 1998 |  |
| HMS Uppland |  | Kockums | 14. tammikuuta 1994 | 9. maaliskuuta 1996 | lokakuu 1997 |  |
| HMS Halland |  | Kockums | 21. lokakuuta 1994 | 27. syyskuuta 1996 | heinäkuu 1997 |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Yhdysvaltain laivasto:  (Arkistoitu – Internet Archive)  Swedish Submarine HMS Gotland Arrives in San Diego
Dagens Nyheter:  Amerikaner nöjda med svensk ubåt
JINSA  (Arkistoitu – Internet Archive) Why is the U.S. Navy Leasing a Swedish Submarine?
naval-technology.com SSK Gotland Class (Type A19) attack submarine, Sweden
Kockums:  The Gotland Class submarine - the only AIP submarine class in operation
Kockums:  The Kockums Stirling AIP system
Kockums: Kockumsin sukellusvene-esite (englanniksi), PDF-tiedostomuoto
Center for Nonproliferation Stuedies: Royal Swedish Navy's submarines
Kockums:  50 övningsdygn med Gotland i USA
Ny Teknik:  (Arkistoitu – Internet Archive) Gotland vann mot US  Navy
Försvarsmakten:  (Arkistoitu – Internet Archive) Besök i san Diego
Stirlingengines:  Kockums submarine engines
Gotland-luokan sukellusveneet
Hiilikädenjälki

Hiilikädenjälki on käsite, joka kuvaa tietyn tavaran tai palvelun tuottamia hyödyllisiä vaikutuksia ilmastoon. Se on siis käsite päinvastaisille ilmastovaikutuksille kuin hiilijalanjälki. Näihin hyödyllisiin ilmastovaikutuksiin kuuluu muun muassa tavaran tai palvelun käytöstä koituvat päästövähennykset. Päästövähennyksiä puolestaan tulee energian säästöstä, tavaran helposta kierrätettävyydestä sekä tuotteeseen käytettyjen raaka-aineiden edullisuudesta ilmastolle ja valmistuksessa käytetyn materiaalin tehokkuudesta. Käytettyjen tuotteiden suhteen hiilikädenjälki voidaan laskea yksittäisen ihmisen, yrityksen, muun yhteisön tai valtion osalta. Yrityksen hiilikädenjälki lasketaan siten, että paitsi otetaan huomioon yrityksen toiminnassa vähennetty hiilijalanjälki, otetaan huomioon myös yrityksen asiakkaalle tulevat ilmastomyönteiset vaikutukset.Rakennuksen ilmastoselvitystä varten määriteltävään hiilikädenjälkeen lasketaan mukaan sellaiset vältetyt ja poistetut kasvihuonekaasupäästöt, joita ei ilman rakennushanketta syntyisi. Rakennuksen hiilikädenjälkeä kasvattaviin vaikutuksiin luetaan siis mm. rakennuksen tarpeeseen nähden ylimääräinen rakennuksessa tuotettu uusiutuva energia.
Hipposkylä

Hipposkylän taloja
Hipposkylä on Tampereen Kissanmaalla sijaitseva alun perin pienperheille suunniteltu asuinalue, jonka rakennukset valmistuivat vuosina 1947–1949. Hipposkylästä tuli siihen mennessä suurin kaupungin rakennuttama kunnallinen taloryhmä Tampereella. Alueella on neljätoista kaksikerroksista puutaloa, joissa yhteensä 224 asuntoa – kaikki 28-neliöisiä yksiöitä.
Edullisten vuokrien ansiosta alueen kansoittivat lähinnä vanhukset, pienituloiset sekä yksineläjät. Asemakaavamuutoksen jälkeen asukkaiden vuokrasopimukset on irtisanottu, ja asuminen Hipposkylässä päättyi toukokuun 2021 loppussa. Kymmentä puutaloa ja saunarakennusta lukuun ottamatta kaikki alueen rakennukset puretaan, ja tilalle pystytetään kaksitoista uutta 4–6-kerroksista asuinrakennusta.
Aiheesta muualla

Tampereen kaupungin selvitys Hipposkylän asemakaavoituksen vaiheista ja rakennuskannasta. 13.8.2010.
Asuinalueiden inventointi ja arvottaminen, 1940-1960-luvut: Hipposkylä, Rantaperkiö, Rahola, Järvensivu, Taatala ja Rautaharkko. 2011.
Haldenstein

| Haldenstein |
| --- | --- |
 Haldensteinin kylä sijaitsee Alppi-Reinin länsirannalla.
 vaakuna

 Haldenstein
 Koordinaatit: 46°53′N, 9°31′E 
Valtio:   Sveitsi
Kantoni:  Graubünden
Hallintoalue (Region):  Plessur
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  18,54 km²
Korkeus:  539–2 764 m
Väkiluku (31.12.2016)  (vakinaiset asukkaat):  1 030
 – Väestötiheys:  56 as./km²
 
 www.haldenstein.ch 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Haldenstein on kunta Sveitsissä Graubündenin kantonissa Plessurin hallintoalueella. Siellä oli vuoden 2016 lopulla 1 030 vakinaista asukasta.
Sijainti

Haldenstein sijaitsee Reinin laaksossa, joen länsipuolella. Haldenstenin kylä sijaitsee pari kilometriä Churin kaupungin keskustasta pohjoiseen. Kylä on vajaan 600 metrin korkeudessa Calandavuorten juurella.
Historiaa

Haldenstein on tunnettu linnoistaan. Reinin varren kylässä on ollut kolme puolustuslinnaa: Haldensteinin linna, Lichtensteinin linna ja Grottensteinin linna
Liikenne

Haldensteiniin on silta Reinin yli idästä. Reinin itärannalla, Churin kunnan alueella, on Haldensteinin rautatieseisake Rhätische Bahnin Landquart–Chur-radan varrella. Myös moottoritie A13 ja SBB:n Sargans–Chur-rata kulkevat Reinin itärannalla.
Tunnettuja kyläläisiä

Arkkitehti Peter Zumthorilla on ollut suunnittelutoimisto Haldensteinissa vuosikymmenten ajan