stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Softaaja
Lehden toimitus > Softaajan nykyinen verkkolehti

Softaajalehti jatkaa verkkolehtenä toimintaansa lähinnä vapaaehtoisvoimin. Softaajan verkkolehtiversiossa on mm. laaja foorumi, airsoft-aiheinen fiilistelykuvagalleria sekä maanlaajuinen pelikalenteri, josta löytyy suurimmat "viralliset" pelit, joita tarinalla varustettuna voidaan skenaarioiksikin kutsua. Softaajan verkkolehti julkaisee artikkeleita, blogeja, uutisia jne erilaisista airsoft-aiheista. Lukijoilla on myös mahdollisuus kirjoittaa omia uutisia sekä lähettää blogeja/artikkeleita lehteen.
Aiheesta muualla

http://www.softaaja.fi (Arkistoitu – Internet Archive)
Spermatogeneesi

Normaali spermatogeneesi, kivesten biopsia
Spermatogeneesi eli siittiöiden syntyminen kiveksissä tapahtuu murrosiästä vanhuuteen saakka, ja siittiöitä muodostuu vuorokaudessa satoja miljoonia.
Siittiöiden kypsyminen kestää noin 10 viikkoa, jonka jälkeen ne siirtyvät vähitellen kohti siementiehyen onteloa, ja lopuksi irtoavat tukisoluista ja kulkevat kiveksistä lisäkiveksiin. Tukisolujen toimintaa hallinnoi aivolisäkkeestä erittyvä luteinisoiva hormoni eli LH. LH ja testosteronituotantoa hallinnoiva FSH ovat välttämättömiä siittiöiden muodostumista varten.
Lopuksi siittiöt varastoituvat lisäkiveksiin ja jäävät sinne noin 2–3 viikoksi, jonka jälkeen ne ovat kehittyneet liikkumis- ja hedelmöityskykyisiksi. Lisäkiveksestä lähtevä pitkä ja erittäin kiemurainen lisäkivestiehyt avautuu siemenjohtimeen.
Kypsässä siittiösolussa on kolme osaa: pää, keskikappale ja häntä. Pään sisällä on tuma ja isän geenit, kärkikappaleessa on entsyymejä, joilla siittiö pääsee munasolun sisälle ja keskikappaleessa on runsaasti mitokondrioita. Hännän liike kuluttaa runsaasti energiaa, ja tämä energia tuotetaan keskikappaleen mitokondrioilla.
Liikkeellä on suuri evolutiivinen merkitys, koska siittiöt joutuvat uimaan emättimestä kohdun munanjohtimeen saakka, jossa siittiö hedelmöittää munasolun.
Siemensyöksyssä siittiöt työntyvät lisäkiveksistä siemenjohdinta pitkin virtsaputkeen.
Siemennesteessä on siittiöiden lisäksi rakkularauhasen ja eturauhasen eritteitä, joka koostuu pääasiallisesti limasta ja sokerista.
Spermatogeneesi ei onnistu ruumiinlämmössä, koska siittiöiden proteiinit denaturoituisivat, minkä takia kivekset roikkuvat kivespusseissa, joissa niiden lämpötila on pari astetta matalampi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Spermatogeneesi Wikimedia Commonsissa
Sormijatkaminen

Sormijatkoksen tekeminen päittäin.
Sormijatkamista käytetään sahatavaran jatkamisen sekä puusepänteollisuudessa esimerkiksi virheettömän sahatavaran valmistamiseen lyhyemmistä kappaleista.
Sormijatkamiseen kehitettyjen linjojen pääosat:
sahatavaran katkaisu
sormien työstäminen tapahtuu pysty- tai vaakasuunnassa liikkuvalla jyrsinpäällä. On myös jyrsinpöytiä joissa kappaleita liikutetaan ja jyrsimet pysyvät paikoillaan.
liiman levitys sormiin
liitoksen puristus ja mahdollisesti liiman kovetus
sahatavaran katkaisu
Sormijatkaminen tapahtuu jyrsinnän ja liimanlevityksen jälkeen, sahatavaramittainen raaka-aine liimataan yhteen puristamalla, ja valmis liimattu aihio katkaistaan tarvittavaan määräpituuteen vasta sen jälkeen. Liimauksessa käytetään yleensä polyuretaaniliimaa, joka on 1-komponenttinen läpikuultava liima. Rakennesahatavaran jatkamiseen käytetään fenoli-resorsinolihartsiliimaa, jolloin puristusolosuhteilla on vaikutusta sauman lujuuteen. Rakennetarkoituksiin käytettäessä valmistettava normien mukaan. Myös vaneria voidaan jatkaa sormiliitoksilla (yleensä vinoliitos).
C-mollimessu (Mozart)

Messun käsikirjoituksen alkua.
C-mollimessu (KV 427/417a, messu nro 17) on Wolfgang Amadeus Mozartin sävellys, joka on sielumessun jälkeen kaiketi hänen arvostetuin kuoroteoksensa. Se on sielumessun tavoin keskeneräinen – valmiit osat sävellettiin vuosina 1782–1783. Teos on sävelletty orkesterille, kuorolle ja neljälle solistille (kaksi sopraanoa, tenori ja basso). Muissa kielissä teoksen nimeen liitetään usein sana ”suuri” (große, grande tai great).
Mozartin c-mollimessu tuli tunnetuksi vasta 1900-luvulla, jolloin muutamiin sen keskeneräisiin osiin tehtiin välttämättömät viimeistelyt. On myös olemassa versioita, joissa teoksesta puuttuvat messun osat on korvattu Mozartin muista sävellyksistä otetulla materiaalilla ja lisätty näin noin 20 minuuttia teoksen normaaliin noin 55 minuutin kestoon. Teoksessa käytetään samaa perinteistä latinankielistä messutekstiä, johon myös muiden suurimpien säveltäjien arvostetuimmat messut perustuvat. Mozart sävelsi peräti 17 messua, ja niiden joukossa on toinenkin c-mollissa oleva messu, mutta se ei ole kovin hyvin tunnettu.
Teoksen taustaa

Salzburgin arkkipiispan palveluksessa Mozart sävelsi monia uskonnollisia teoksia, mutta kun hän lähti virasta vuoden 1781 toukokuussa, kirkkomusiikin säveltäminen päättyi (poikkeuksena Ave verum vuodelta 1791). Tärkeänä motiivina c-mollimessun taustalla oli Mozartin halu lepytellä isäänsä, joka ei olisi halunnut Mozartin menevän naimisiin laulaja Constanze Weberin kanssa. Mozart palasi isänsä luo Salzburgiin vaimoineen 1783 mukanaan myös keskeneräisen c-mollimessun käsikirjoitus. Vaihtoehtoisena motiivina teoksen laatimiselle Weber ilmoitti kiitollisuuden Jumalalle heidän ensimmäisen lapsensa syntymästä. Jotkut lähteet yksinkertaisesti sanovat, että Mozart sävelsi teoksen vaimonsa kunniaksi. Ammattinsa puolesta Mozartilla ei ilmeisesti ollut yllykettä tällaisen teoksen laatimiseksi, sillä keisari Joosef II oli uudistanut jumalanpalveluksia, eikä suuria teoksia ollut mahdollista saada esitetyksi Wienissä. Teos olisi varsinkin valmiiksi sävellettynä ollut muutenkin epäkäytännöllisen laaja liturgiseen käyttöön.
Teoksen tila

Mozart sävelsi elämänsä aikana 14 messua valmiiksi, mutta hänen suurimpina pidetyt messunsa, c-mollimessu ja sielunmessu, jäivät keskeneräisiksi säveltäjän kuoltua. C-mollimessun valmiit osat ovat Kyrie, Gloria ja Benedictus. Credosta on melkein valmiina kohta Credo in unum Deum sekä Et incarnatus, josta jousien osuudet puuttuvat melkein kokonaan. Sanctus-osa on osittain kadonnut (valtaosa säilyy Matthäus Fischerin kopiossa, tosin keskeneräisenä), mutta Alois Schmitt -niminen tutkija rekonstruoi osan vuonna 1901, ja se esitetään aina muun teoksen mukana (siitä on olemassa myös muita versioita kuin Schmittin ensimmäinen versio). Agnus Dei -osa puuttuu messusta kokonaan.
Messun keskeneräisyydestä huolimatta teos esitettiin 25. elokuuta 1783 Salzburgissa, Pyhän Pietarin kirkossa, ja Constanze Weber lauloi sopraano-osuuden. On epäselvää, missä muodossa keskeneräinen teos esitettiin. Kenties puuttuvat osat jätettiin pois, mikä tosin olisi hyvin harvinainen käytäntö, tai ne mahdollisesti lausuttiin. Puuttuvat osat on myös voitu täydentää Mozartin aiemmilla samaan tekstiin sävelletyillä messuilla. Tutkijat pitävät hyvin epätodennäköisenä, että puuttuvat osat olisivat kadoksissa, osin siitä syystä, että Mozart hyödynsi juuri tuntemiamme valmiita osia, kun hän sai vuonna 1785 tehtäväkseen laatia nopeasti italialaisen kantaatin (Davide penitente, KV 469).
Mozart on saanut teokseensa vaikutteita keskenään vieraista perinteistä. Toisaalta kuoro-osuuksissa on selvästi nähtävissä, että Mozart oli tutkinut tarkkaan Johann Sebastian Bachin ja Georg Friedrich Händelin kuoroteoksia. Sen sijaan soolo-osuuksissa näkyy pikemminkin italialaisen tradition vaikutteita. Lähteistä riippuen itävaltalaisen kirkkomusiikin traditiolle saatetaan antaa myös aivan keskeinen osuus teoksen tyyliä selitettäessä.
Teoksen rakenne

Kyrie: Kuuluisin osa on messun aloittava noin seitsemän minuuttia pitkä Kyrie. Alussa ja lopussa kuoro laulaa mollissa Kyrie Eleison -kohdat, ja näiden välissä on sopraanon johdolla esitettävä Christe Eleison -kohta, joka on enimmäkseen duurissa. Tätä messun ensimmäistä osaa sopraanosooloineen pidetään yhtenä loisteliaimpana esimerkkinä Mozartin melodisesta tyylistä.
Gloria: Kuoro laulaa lauseen Gloria in excelsis Deo voimakkaasti duurissa, jonka yhteydessä Et in terra Pax seuraa hiljaisempana. Laudeamus Te on sopraanon oopperamainen ja italialaisvaikutteinen soolo. Sitä seuraa lyhyt ja hidas viiteen osaan jaetun kuoron esittämä Gratias. Domine Deus on jälleen italialaisvaikutteinen sopraanosoolo, mutta tällä kertaa kahden sopraanon duettona. Sen jälkeen seuraa teoksen raskassoutuisin osa, kaksoiskuorolle sävelletty Qui tollis g-molli. Jouset jatkavat hidasta, barokkimaista säestystään koko kuusi minuuttia kestävän kohdan ajan. Tähän osuuteen vaikutteiden on arveltu tulleen Händeliltä, jolla on vastaavan tyyppisiä osuuksia esimerkiksi oratoriossaan Israel Egyptissä. Seuraava osuus on niin ikään Händel-vaikutteinen kahdelle sopraanolle sekä yhdelle tenorille sävelletty Quoniam, ja Glorian päättää kuorolle sävelletty, enimmäkseen duurissa kulkeva fuuga, Cum Sancto Spiritu, jonka eräänlaisena alkusoittona toimii kuoron lyhyt Jesus Christe.
Credo: Credon alku on eloisa, duurissa viiteen osaan jaetulle kuorolle sävelletty osuus. Sitä seuraa sopraanon pitkähkö, noin kahdeksan minuuttia kestävä Et Incarnatus -osa, joka loppuu huilun, oboen, fagotin ja sopraanon kadenssiin.
Sanctus. Peräti kahdeksaan osaan jaettu kuoro aloittaa Sanctuksen arvokkaasti. Kohta sitä seuraa duuriin sävelletty kevyempi Osanna-fuuga. Benedictus on neljälle sooloäänelle sävelletty kontrapunktia hyödyntävä osuus, jonka jälkeen keskeneräisen teoksen päättää osanna-fuugan lopun lyhyehkö kertaus.
Levytyksiä

Academy of Ancient Music, Winchester Cathedral Choir, johtaa Christopher Hogwood, solisteina Arleen Auger, Lynne Dawson, John Mark Ainsley ja David Thomas (L'Oiseau-Lyre, 425 528-2OH)
Atlanta Symphony Orchestra & Chorus, johtaa Robert Shaw, solisteina Edith Wiens, Delores Ziegler, John Aler ja William Stone (Telarc CD-80150)
Monteverdi Choir, English Baroque Soloists, johtaa John Eliot Gardiner, solisteina Anthony Rolfe Johnson, Diana Montague, Sylvia McNair ja Cornelius Hauptmann (Philips, 420210-2)
Berlin Philharmoniker, Rundfunkchor Berlin, johtaa Claudio Abbado, solisteina Barbara Bonney, Arleen Auger, Hans Peter Blochwitz ja Robert Holl (Sony Classical SMK 89793)
Sormikiharat

Leveästi aaltoilevat sormikiharat 1920-luvulla.
Sormikiharat on eräs hiusten kihartamismenetelmä, joka on ollut suosittu 1920–1930-luvuilla sekä 1990-luvun lopulla Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa.
Prosessissa hiuksia kierretään sormien ympäri ja niitä kammataan vastakkaiseen suuntaan kiharoiden muodostumiseksi. Hiuksiin lisätään kosteusvoidetta kampauksen säilyttämiseksi.
Hiuskihartimet syrjäyttivät lopulta tämän kotikutoisen menetelmän.
Sormin kihartamista käytetään yhä kuitenkin hiusten pitämiseksi järjestyksessä niitä muotoiltaessa. Useimmissa kampaamokouluissa sormin kihartamista opetetaan ja kokeillaan yhä, koska se auttaa oppilasta hiusten muotoilussa ja suoristamisessa.
Burt Reynolds

| Burt Reynolds |
| --- | --- |
 Burt Reynolds vuonna 1991.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Burton Leon Reynolds, Jr.
Syntynyt: 11. helmikuuta 1936 Lansing, Michigan, Yhdysvallat
Kuollut: 6. syyskuuta 2018 (82 vuotta) Jupiter, Florida, Yhdysvallat
Näyttelijä
Taiteilijanimet:  Buddy
Aktiivisena:  1959–2018
Merkittävät roolit:  Bo "Bandit" Darville (Konna ja Koukku) Lewis (Syvä joki) Paul Crewe (Luunmurskaajat)
Aiheesta muualla
www.burtreynolds.com
IMDb 
Elonet
Burton Leon ”Burt” Reynolds, Jr. (11. helmikuuta 1936 Lansing, Michigan, Yhdysvallat – 6. syyskuuta 2018 Jupiter, Florida, Yhdysvallat) oli Oscar-ehdokkaana ollut ja Emmyllä palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä, jonka tunnetuimpia elokuvia ovat trilleri Syvä joki (1972), komedia Luunmurskaajat (1974) ja Konna ja Koukku (1977) jatko-osineen.
Nuoruus

Reynolds syntyi Michiganissa poliisipäällikkö Burton Reynoldsin ja Fern o.s. Millerin perheeseen. Perhe muutti Floridaan, missä Reynolds kävi high schoolin. Hän sai urheilijastipendin Floridan osavaltionyliopistoon, mutta kun polvivamma katkaisi jalkapalloilijan uran, Reynolds muutti New Yorkiin ryhtyäkseen näyttelijäksi.
Ura

Reynolds sai rooleja teatterissa ja televisiossa, kuten Riverboat-televisiosarjassa vuosina 1959–1961 ja sen jälkeen roolit sarjoissa Gunsmoke (1964–1965), Hawk (1966) ja Dan August (1970–1971).
Reynolds teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1961. Hän näytteli usein intiaaneja väitettyään olevansa cherokeesukua. Reynolds on vähätellyt 1960-luvulla tekemiään elokuvia ”sellaisiksi, joita näytetään vankiloissa ja lentokoneissa – kukaan ei pääse poistumaan”.
Reynoldsin läpimurtoelokuva oli trilleri Syvä joki (1972), jossa hän esittää erämaaretkellä vaikeuksiin joutuvaa miestä. Samana vuonna hän esiintyi alastomana Cosmopolitan-lehdessä, mikä toi hänelle paljon julkisuutta.
Syvän joen jälkeen Reynolds näytteli seuraavien 12 vuoden aikana peräti 30 elokuvassa. Niistä suosituimpia olivat poliisi- ja seikkailuelokuvat, kuten Konna ja Koukku -elokuvat ja Kanuunankuularalli-elokuvat. Reynoldsin muita menestyselokuvia noilta vuosilta ovat Luunmurskaajat (1974), Hustle – hintaan mihin hyvänsä (1975), Pähkähullujen paratiisi (1976), Semi-Tough (1977), Yritetään yhdessä, aloitetaan alusta (1979) ja Parhaat kaverukset – eli tyttö joka ei halunnut naimisiin (1982). Reynolds äänestettiin Yhdysvalloissa vuosina 1977–1981 viisi kertaa peräkkäin maan suosituimmaksi elokuvanäyttelijäksi.
Reynoldsin ensimmäinen ohjaustyö oli Gator (1976), jota seurasivat The End (1978) ja Sharky hoitaa homman (1981).
Reynoldsin ura kääntyi laskuun 1980-luvun puolivälissä. Hän tuli riippuvaiseksi kipulääke triazolamista loukkaannuttuaan City Heat – tuli hännän alla -elokuvan kuvauksissa vuonna 1984. Samoihin aikoihin myös hänen rahoittamansa ravintolaketju joutui suuriin velkoihin ja suljettiin.
Reynoldsin televisiosarjoja 1990-luvulla olivat BL Stryker (1989–1990) ja Pallo hukassa (1990–1994), josta hän voitti Emmy-palkinnon. Reynolds näytteli myös televisioelokuvissa ja ohjasi televisiosarjojen jaksoja sekä esiintyi usein keskusteluohjelmissa ja viihde-erikoisohjelmissa.
Reynoldsin elokuvaura elpyi 1990-luvun lopulla. Hän sai sivuosan Oscar-ehdokkuuden ja Golden Globen roolistaan elokuvassa Boogie Nights (1997). Sen jälkeen hän näytteli jälleen hyvin ahkerasti niin elokuvissa kuin televisiossakin. Reynoldsin menestyneimpiä elokuvia noilta vuosilta ovat esimerkiksi Luunmurskaajat (2005) ja The Dukes of Hazzard (2005). Reynolds näytteli kuolemaansa asti.
Reynolds kuoli sydänkohtaukseen 82-vuotiaana Floridassa 6. syyskuuta 2018.
Reynolds teki elokuvissa usein omat stunttinsa. Hänet tunnettiin äkkipikaisesta luonteestaan, ja esimerkiksi vuonna 1986 hän löi kuvauksissa ohjaaja Dick Richardsia niin että tämä haastoi hänet oikeuteen.
Yksityiselämä

Reynolds oli naimisissa Judy Carnen ja Loni Andersonin kanssa. Kumpikin liitto päättyi avioeroon. Andersonin kanssa Reynolds sai pojan.
Reynoldsin seurustelukumppaneihin kuuluivat Kim Basinger, Candice Bergen, Catherine Deneuve, Farrah Fawcett, Sally Field, Sarah Miles, Cybill Shepherd, Dinah Shore ja Tammy Wynette.
Shey Phoksundon kansallispuisto

| --- | --- |
Sijainti:  Nepal
Lähin kaupunki:  Juphal (lentopaikka)
Pinta-ala:  3 555 km2
| --- | --- |
Tyyppi:  Kansallispuisto 
Perustettu:  1984
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Shey Phoksundon kansallispuisto on Nepalin suurin luonnonsuojelualue. Se sijaitsee Karnalin vyöhykkeellä Dolpan ja Mugun piirikunnissa Länsi-Nepalissa. Puiston pinta-ala on 3 555 neliökilometriä, ja se perustettiin vuonna 1984. Sen opastuskeskus sijaitsee Sumduwassa.
Näkymä Shey Phoksundon kansallispuistossa
Shey Phoksundon kansallispuisto on vuoristoista ja karua aluetta. Korkeus vaihtelee kaakkoisosan 2 130 metristä Kanjiroba Himalin huippuun 6 883 metrin korkeudessa. Puistolle nimen antanut turkoosinhohtoinen Phoksundo-järvi sijaitsee 3 660 metrin korkeudessa.
Kansallispuistossa elää muun muassa lumileopardeja, puolilampaita, susia ja apinoita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Shey Phoksundon kansallispuisto Wikimedia Commonsissa
Calling (Lose My Mind)

| ”Calling (Lose My Mind)” Sebastian Ingrosso & Alesso mukana Ryan Tedder |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Julkaistu: 13. maaliskuuta 2012
 Tekijä(t): Sebastian Ingrosso ja Ryan Tedder
 Tuottaja(t): Sebastian Ingrosso ja Alesso
 Tyylilaji: Progressiivinen house
 Kesto: 03.25
 Levy-yhtiö: Refune, EMI
Sebastian Ingrosson muut singlet
| ”Greyhound” 2012 | ”Calling (Lose My Mind)” 2012 |   |
"Calling (Lose My Mind)" on ruotsalaisten house-musiikin tuottajien Sebastian Ingrosson ja Alesson kappale. Kappaleessa on mukana myös yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä Ryan Tedder. Kappale julkaistiin Ruotsissa 13. maaliskuuta 2012 ja Isossa-Britanniassa 27. toukokuuta 2012. Versio ilman laulua julkaistiin 31. elokuuta 2011 nimellä Calling.
Salama (sarjakuvahahmo)

| Salama |
| --- | --- |
 Salaman ensiesiintyminen vuonna 1940.
Luoja(t):  Gardner Fox ja Harry Lampert
Kustantamo:  DC Comics
Ensiesiintyminen:  Flash Comics nro 1 (1940)
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Jay Garrick Barry Allen Wally West Bart Allen
Status:  Aktiivinen
Ryhmäsidokset:  Oikeuden Puolustajat
Voimat:  Supernopeus
Salama (engl. The Flash) on DC Comicsin sarjakuvahahmo ja supersankari. Salaman loivat Gardner Fox ja Harry Lampert. Alkuperäinen  Salama esiintyi Flash Comics -sarjakuvalehdessä vuonna 1940.
Salaman supervoima on supernopeus, joka mahdollistaa kyvyn liikkua ja juosta erittäin kovaa. Myös Salaman refleksit uhmaavat fysiikan lakeja. Salaman voimat ovat peräisin nopeusvoimasta (eng. Speed Force), joka on kosminen voima, joka perustuu nopeuteen ja liikkeeseen ja yksi maailmankaikkeuden seitsemästä voimasta. Se on todellisuuden esitys liikkeessä, koska se on kosminen voima, joka työntää tilaa ja aikaa eteenpäin. Tämä on energiakenttä, joka antaa kaikille Salaman kaltaisille juoksijoille voimansa. Sen kanssa on fuusioitunut useita hahmoja, mukaan lukien Barry Allen, Johnny Quick ja Max Mercury. Eobard Thawne totesi, että nopeusvoima vastaa ytimessä aikaa itseään ja kuvailee sitä olemassaoloksi, joka liikkuu todellisuuden, liike-energian ja ajallisen energian läpi.
Tällä hetkellä neljä eri hahmoa on kantanut Salaman perintöä maailman nopeimpana sankarina. Heistä ensimmäinen oli Jay Garrick (1940–), toinen Barry Allen (1956–1986, 2008–), kolmas Wally West (1986–2006, 2007–) ja neljäs Bart Allen, joka toimi lyhyen aikaa Salaman roolissa vuosina 2006–2007. Nykyisin Bart toimii Poika Salamana.
Salamasta tehtiin 1990–1991 televisiosarja Flash, joka jäi yhden tuotantokauden mittaiseksi. Sarjassa Salamana toimi Barry Allen ja häntä esitti John Wesley Shipp. Vuosina 2014–2023 ilmestyi uusi The Flash niminen televisiosarja, jossa Salamaa esittää Grant Gustin.
Salaman ensimmäinen oma elokuva The Flash ilmestyi kesäkuussa 2023. Elokuvassa Barry Allenin versiota Salamasta esittää Ezra Miller.
Salamat

Salaman roolia ovat vuosien saatossa kantaneet seuraavat hahmot:
Salamat > Jay Garrick

Pääartikkeli: Salama (Jay Garrick)
Jay Garrick oli yliopistossa opiskelemassa, kun hän sai vahingossa supervoimansa. Tammikuussa vuonna 1940 hän oli nukahtanut laboratoriossa tupakkansa kanssa, joka sattumoisin tipahti kemikaalivettä täynnä olevaan keitinlasiin. Herättyään sairaalassa Garrick huomasi superkykynsä ja liittyi hetkellisesti yliopistonsa amerikkalaisen jalkapallojoukkueen pariin. Tämän jälkeen hän aloitti uransa supersankarina Keystone Cityssä kehittämällä itselleen asun, johon kuului punainen paita, jossa oli keltainen salaman kuva ja metallinen kypärä, jossa oli siivet.
Salaman sarjakuva hiipui pois monien muiden supersankarien ohella 1940-luvun lopulla. Viimeinen oma seikkailu julkaistiin vuonna 1949, mutta Jay Garrick oli Oikeuden Yhteiskunnan seikkailuissa mukana loppuun vuoteen 1951. Vuodesta 1960 hän oli jälleen mukana toisen Salaman rinnalla silloin tällöin, ja on yhä vakituisena sivuhahmona.
Salamat > Barry Allen

Pääartikkeli: Salama (Barry Allen)
Barry Allen oli maineeltaan hidas poliisi, joka myös myöhästeli jatkuvasti. Eräänä yönä työskennellessään myöhään laboratoriossa, iski salama, joka rikkoi kemikaalipulloja ja ne lensivät Allenin päälle. Pian hän huomasi kykynsä juosta erittäin nopeasti ja omaavansa nopeat refleksit. Allen kehitti itselleen punaisen asun, jossa oli rintakehän alueella salaman kuva, kuten hänen lapsuuden sankarillaan Salamalla. Crisis on Infinite Earths tarinassa Barry Allen silminnähden uhrasi henkensä taistelussa Anti-Monitoria vastaan, mutta myöhemmin paljastui, että hän oli jäänyt ansaan nopeusvoimaan. Hän myöhemmin palasi takaisin Final Crisis tarinassa. Myöhemmin Barry Allenin yritettyä estää äitinsä kuoleman hänen toimensa johtivat Flashpointin syntymiseen.
Salamat > Wally West

Pääartikkeli: Salama (Wally West)
Nuori, impulsiivinen ja äkkipikainen Wally West muuttui supernopeaksi 10-vuotiaana omituisessa sähkökemiallisessa onnettomuudessa vieraillessaan enonsa poliisilaitoksen laboratoriossa. Wally aloitti uransa Poika Salamana, mutta vuosia myöhemmin Barry Allenin kuoltua Wally peri Salaman sankariroolin ja nykyään hän on maailman nopein ihminen ja pystyy juoksemaan valonnopeudella. Jopa Teräsmiehellä on vaikeuksia pysyä Salaman vauhdissa. Hän luottaa kenties liikaa nopeuteensa, joka toisinaan kostautuu. Tällöin muut Oikeuden Puolustajat joutuvat pelastamaan pulasta tämän sankarin. Salama ottaa maailman pelastamisen kevyesti. Hän ei kykene lentämään, mutta supernopeus korvaa tämän puutteen. Myöhemmin Wallyn vihollinen Abra Kadabra vangitsi tämän nopeusvoimaan kunnes Barry Allen onnistui pelastamaan hänet.
Salamat > Bart Allen

Pääartikkeli: Bart Allen
Bartholomew Henry "Bart" Allen II oli Barry Allenin ja Iris West Allenin pojanpoika, joka kärsi nopeutetusta ikääntymisestä. Tämän myötä hänet kasvatettiin virtuaalitodellisuudessa, kunnes Iris West otti hänet takaisin pyytääkseen apua nykyiseltä Salamalta, Wally Westiltä. Westin avustuksella Bart Allenin ikääntyminen hidastui ja hän otti sankarinimekseen Impulssi. Nimensä mukaan hän toimi holtittomasti, kunnes Deathstroke ampui häntä polvilumpioon. Tämä sai Bartin muuttamaan asennettaan ja asuaan. Hän otti uudeksi nimekseen Poika Salama (Kid Flash). Kun Wally Westin oletettiin kuolleen, Bart ei aluksi halunnut ottaa vastaan Salaman roolia, mutta myöntyi lopulta pitämään Barry Allenin asusta tehtyä päivitettyä versiota. Bart toimi Salaman roolissa, kunnes Inertia huijasi Konnat tappamaan hänet. Myöhemmin Bartin palattua takaisin elävien kirjoihin ja Barryn ja Wallyn palattua Salaman rooliin, Bart palasi takaisin vanhaan rooliinsa Poika Salamana.
Vastustajat

Pääartikkeli: Luettelo Salaman vihollisista
Salamalla, kuten muillakin supersankareilla, on vastustajinaan joukko superroistoja ja konnia. Näistä merkittävimpiä ovat:
Gorilla Grodd: Superälykäs gorilla, jolla on valtavat fyysiset voimat.
Negatiivi-Salama: Kieroutunut tiedemies, jolla on samanlaiset voimat kuin Salamalla. Salaman arkkivihollinen.
Kapteeni Pakkanen: Konna, joka käyttää aseinaan jäädyttäviä pistooleja.
Peilimestari: Rikollinen, jolla on useita peiliin liittyviä voimia kuten niiden läpi kulkeminen ja vihollisten vangitseminen niihin.
Kapteeni Bumerangi: Rikollinen, joka käyttää aseinaan bumerangeja.
Helleaalto: Psykopaattinen pyromaani.
Silmänkääntäjä: Nimensä mukaisesti silmänkääntötemppuja rikoksissaan käyttävä kelmi.
Säävelho: Rikollinen, joka kykenee kontrolloimaan säätä.
Muissa medioissa > Televisiossa

Barry Allen esiintyi 22-osaisessa Flash-televisiosarjassa vuosina 1990–1991. Hahmoa näytteli John Wesley Shipp. Vuonna 2014 ilmestyneessä The Flash televisiosarjassa Barry Allenin versiota Salamasta esittää Grant Gustin. Sarjaa tehtiin yhdeksän kautta vuoteen 2023 saakka.
Muissa medioissa > Elokuvassa

Salama esiintyy omassa elokuvassaan The Flash, jossa hahmoa esittää Ezra Miller. Elokuvassa Salamana toimii Barry Allen.
Muissa medioissa > Animaatiossa > Superman/Aquaman Hour of Adventure

Allen esiintyi ensi kerran televisiossa vuosina 1967–1968 esitetyssä The Superman/Aquaman Hour of Adventure -animaatiosarjassa.