stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Arabialaiset numerot

Saksalainen käsin kirjoitettu sivu Hans Talhofferin vuonna 1459 laatimasta oppikirjasta. Siihen aikaan arabialaiset numerot olivat vielä jokseenkin vähän tunnettuja, mitä osoittaa sekin, että Talhoffer käsittelee niitä samassa teoksessa kuin heprealaisia aakkosia ja astrologiaa.
Arabialaisia ja arabi-intialaisia numeroita abudhabilaisessa tienviitassa
Uppsalan tuomiokirkon kelloa esittävä puukaiverrus 1500-luvulta. Siinä on kaksi kellotaulua, joista toisessa on roomalaiset, toisessa arabialaiset numerot.
Arabialaiset numerot (myös intialaiset numerot tai intialaisarabialaiset numerot) ovat nykyään yleisin tapa esittää lukuja kirjallisesti.  Tässä järjestelmässä luvut muodostetaan numeroista 0–9 sekä desimaalierottimesta, joka on maasta riippuen yleensä pilkku tai piste. Kukin numero yksinään tarkoittaa pientä kokonaislukua. Suurempien lukujen merkintä perustuu paikkajärjestelmään: peräkkäin kirjoitetuista numeroista oikeanpuoleisin tarkoittaa ykkösten, toinen oikealta kymmenten, kolmas oikealta satojen lukumäärää ja niin edelleen, niin että kunkin numeron lukuarvo aina kymmenkertaistuu, jos sen oikealle puolelle lisätään numero. Toisin sanoen esimerkiksi 123 tarkoittaa samaa kuin 3 + 2 × 10 + 1 × 100. Vastaavasti desimaalierottimen oikealla puolella olevat numerot ilmaisevat yksikön kymmenes-, sadas- ja tuhannesosia ja niin edelleen. Desimaalierotinta ei yleensä merkitä näkyviin, jos sen oikealla puolella ei ole mitään eli kyseessä on kokonaisluku.
Numerosymbolit 1–9 kehitettiin Intiassa 400-luvulla eaa., ja nollaa vastaavan symbolin otti ensimmäisenä käyttöön 400-luvulla elänyt intialainen matemaatikko Aryabhata. Euroopassa lukujärjestelmää kutsutaan yleensä arabialaisiksi numeroiksi, koska se välittyi eurooppalaisille arabiaksi kirjoittaneiden matemaatikkojen kuten persialaisen Al-Khwarizmin kautta. Arabian kielessä numeroita kutsutaan nimellä arqam hindiyyah eli ”intialaiset numerot”.
Arabialaisille numeroille on olemassa useampia erilaisia sarjoja glyyfejä.  Laajimmalle levinnyt näistä on Suomessakin käytetty eurooppalainen tyyli, joka kehitettiin alun perin Pohjois-Afrikan maissa ja Andalusiassa (nykyinen Espanja) ja tunnetaan siten myös länsiarabialaisina numeroina. Tästä alueesta itään, kattaen suurimman osan Arabian maista taasen suositaan niin sanottuja arabi-intialaisia numeroita, jotka tunnetaan vastavuoroisesti itäarabialaisina numeroina. Intiassa käytetään muodoltaan alkuperäisemmän kaltaisia devanagari-aakkostoon sovitettuja glyyfejä, joista omalaatuisimmiksi kehitettyjä lienevät tamilin merkit.
Suositun legendan mukaan monet eurooppalaiset oppineet kävivät opiskelemassa matematiikkaa Fatima al-Fihrin vuonna 859 perustamassa Al-Karaouinen yliopistossa ennen kuin arabialaiset numerot ja nolla olivat vielä käytössä Euroopassa. Historialliset lähteet eivät tue väitettä. Al-Karaouine ei liioin ollut yliopisto, vaan aluksi moskeija ja myöhemmin sen yhteydessä alkoi toimia madrasa. Oppilaitoksesta tuli yliopisto vasta vuonna 1965.
Käyttööntulo Euroopassa

Persialainen tiedemies Al-Khwarizmi (n. 800–840) laati vuonna 825 arabiankielisen oppikirjan Laskenta intialaisilla numeroilla, joka 1100-luvulla osittain käännettiin latinaksi nimellä Algoritmi de numero Indorum. Euroopassa arabialaiset numerot tulivat ehkä ensin tunnetuksi juuri tästä teoksesta. Al-Khwarizmin nimestä ovat peräisin sanat algoritmi ja algorismi, mitkä sittemmin tulivat laskentamenetelmiä tarkoittavaksi termiksi. Toinen tutkija, al-Biruni (973–1048) esitteli intialaista matematiikkaa ja paikkamerkintää kirjassaan Intia.
Varhaisin intialaista järjestelmää käyttänyt eurooppalainen käsikirjoitus on vuodelta 976 Espanjasta (Codex Vigilanus).   1200-luvun merkittävin eurooppalainen matemaatikko oli Fibonacci, joka idän matkoillaan oli tutustunut järjestelmään. Hän esitteli sitä kirjassaan Liber Abaci vuonna 1202. Numeroiden leviäminen oli kuitenkin hidasta, ja ensimmäinen merkintää käyttävä ranskalainen käsikirjoitus on vasta vuodelta 1275. Syynä oli luultavasti laskutekniikka, jossa käytettiin sormia, helmitaulua ja vahalevyjä, ja joissa paperin toistaiseksi puuttuessa ei merkitty muistiin välituloksia vaan ainoastaan laskun lopputulos.  Firenzen pankkiirien statuutissa Arte di Cambio (1299) jopa kiellettiin arabialaisten numeroiden käyttö.  Vasta 1400-luvulla uusi merkintätapa yleistyi ja näin tapahtui sekä läntisessä Euroopassa että Bysantissa.
Euroopassa numerot saivat jo varhain arabialaisista selvästi poikkeavat muodot. Arabiassa luvut kirjoitettiin niin, että pienin yksikkö on aina oikealla. Tämä tapa omaksuttiin myös eurooppalaisiin kieliin.
Yleiseen käyttöön arabialaiset numerot kuitenkin tulivat Euroopassa vasta 1400-luvulla kirjapainotaidon myötä. Varhaisia esimerkkejä niiden käytöstä ovat kaiverrus vuodelta 1445 Heathfieldin kirkon tornissa Sussexissa ja kaiverrus vuodelta 1448 puisessa portissa Brayn kirkossa Berkshiressä sekä kaiverrus Huntlyn jaardin haudalla  Elginin katedraalissa vuodelta 1470, sekä kaiverrus vuodelta 1487 ovessa Piddletrenthiden kirkossa Dorsetissa. 1500-luvun puolivälissä arabialaiset numerot olivat jo yleisessä käytössä suurimmassa osassa Eurooppaa.
Ennen arabialaisten numeroiden käyttöönottoa Euroopassa käytettiin roomalaisia numeroita. Niitä käytetään edelleen joissakin yhteyksissä järjestyslukujen merkintään sekä toisinaan myös kellotauluissa.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| eurooppalainen (länsiarabialainen) | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| arabi-intialainen | ٠ | ١ | ٢ | ٣ | ٤ | ٥ | ٦ | ٧ | ٨ | ٩ |
| itäinen arabi-intialainen (persia ja urdu) | ۰ | ۱ | ۲ | ۳ | ۴ | ۵ | ۶ | ۷ | ۸ | ۹ |
| devanagari (hindi) | ० | १ | २ | ३ | ४ | ५ | ६ | ७ | ८ | ९ |
| tamili |   | ௧ | ௨ | ௩ | ௪ | ௫ | ௬ | ௭ | ௮ | ௯ |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Arabialaiset numerot Wikimedia Commonsissa
Numerojärjestelmät
arabialainen | armenialainen | babylonialainen | heprealainen | kiinalainen | kreikkalainen | mayalainen | roomalainen
binääri- | senaari-  | oktaali- | kymmen- (desimaali-) | duodesimaali- | heksadesimaali- | vigesimaali- | seksagesimaalijärjestelmä
Ana Gabriel

Ana Gabriel lavalla 19. lokakuuta 2006
Ana Gabriel (s. María Guadalupe Araújo Young, 10. joulukuuta 1955 Sinaloassa Meksikossa) on suosittu meksikolainen laulaja, joka on urallaan laulanut monentyylistä musiikkia, tyyleihin lukeutuvat mm. morteña, ska, bolero, ranchera, huapango, viihde, rock, jopa dance.
Lapsuus ja nuoruus

Gabrielin vanhemmat ovat Rafael Araújo ja kiinalaissyntyinen Isabel Yong. Mm. Agustín Laran innoittamana hän aloitti laulamisen ja säveltämisen jo 6-vuotiaana. Anan ollessa 15-vuotias perhe muutti Tijuanaan, jossa hän aloitti kirjanpidon opinnot. Gabriel nousi lavalle ensimmäistä kertaa 15. syyskuuta 1974. Alettuaan laulaa Tijuanan baareissa 1980-luvun alussa Gabriel pääsi osallistumaan Valores juveniles -kilpailuun jossa hänelle povattiin suurta tulevaisuutta laulajana. Vuonna 1977, 22-vuotiaana hän nauhoitti ensimmäisen laulunsa Compréndeme
Laulajanura

Ura alkoi kuitenkin tosissaan vasta 1987 jolloin Gabriel voitti OTI:n kansallisen musiikkifestivaalin ja sijoittui saman järjestön kansainvälisessä kilpailussa Lissabonissa kolmanneksi.
Gabrielilta on ilmestynyt 18 studiolevyä. Hän on erittäin suosittu varsinkin kotimaassaan ja voittanut useita palkintoja (mm. Lo Nuestro, Billboard). Hän on duetoinut muun muassa Plácido Domingon, Rocío Juradon ja Vikki Carrin kanssa.
Tuotanto

| --- | --- |
 Studiolevyt Pecado original (1987)  Tierra de nadie (1988)  Un estilo (1990)  Quien como tu (1990)  Mi México (1991)  Silueta (1992)  Luna (1993)  Ayer y hoy (1995)  Joyas de dos sigols (1995)  Vivencias (1996) :  Con un mismo corazón (1997)  Soy como soy (1999)  Eternamente (2000)  Huelo a soledad (2001)  Dulce y salado (2003)  Tradicional (2004)  Historia de una reina (2005)  Dos amores, un amante (2006) Livet ja kokoelmat En vivo (1990)  En la Plaza de Toros México (1998)  30 grandes éxitos (2000)
Aiheesta muualla

anagabriel.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Arachamítes

| Arachamítes Αραχαμίτες |
| --- | --- |
 Arachamítes
 Koordinaatit: 37°26′33″N, 22°14′35″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Peloponnesos,Länsi-Kreikka jaJooniansaaret
Alue:  Peloponnesos
Alueyksikkö:  Arkadia
Kunta:  Trípoli
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
 – Kallikrates-koodi:  4001020501
Väkiluku (2011):  50
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Arachamítes (kreik. Αραχαμίτες; kath.kreik. Αραχαμίται, Arachamítai) on Kreikan kylä, joka sijaitsee Peloponnesoksen niemimaan keskiosissa. Hallinnollisesti se kuuluu Trípolin kuntaan, Arkadian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Aiemmin kylä kuului Valtétsin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Trípolin kunnan Valtétsin kunnallisyksikköön. Kylä muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Αραχαμιτών, Topikí Koinótita Arachamitón). Kylän väkiluku on 50 (vuonna 2011).
Arachamítes sijaitsee suunnilleen Trípolin ja Megalópolin kaupunkien puolessa välissä. Etäisyys edelliseen on linnuntietä noin 14 kilometriä ja jälkimmäiseen noin 10 kilometriä.
Suomen Ateenan-instituutti on suorittanut Arachamíteen Pyhän Paraskevan (Agía Paraskeví) kirkon lähellä arkeologisia tutkimuksia Björn Forsénin johdolla. Tutkimusten perusteella paikka on tunnistettu Artemis Lykoatiksen pyhäkköalueeksi, joka oli käytössä noin vuodesta 550 eaa. ensimmäisen vuosisadan loppuun eaa. Kyseessä on ainoa tunnettu tämännimisen Artemis-kultin temppeli koko Kreikassa.
Élisabeth Vigée Le Brun

| Élisabeth Louise Vigée Le Brun |
| --- | --- |
 Omakuva olkihatussa, 1782.
Henkilötiedot
Syntynyt: 16. huhtikuuta 1755 Pariisi, Ranska
Kuollut: 30. maaliskuuta 1842 (86 vuotta) Pariisi, Ranska
Taiteilija
Ala:  maalaustaide, muotokuvat
Taidesuuntaus:  rokokoo, uusklassismi
 Nimikirjoitus
Marie Louise Élisabeth Vigée Le Brun (16. huhtikuuta 1755 Pariisi, Ranska – 30. maaliskuuta 1842 Pariisi, Ranska) oli merkittävä  ranskalainen taidemaalari, ja häntä pidetään 1700-luvun kuuluisimpana naistaidemaalarina. Hänen tyyliään pidetään yleensä rokokoona, mutta siinä on pyrkimystä myös uusklassismin suuntaan. Vigée Le Brunia ei voida kuitenkaan pitää puhtaasti uusklassisena, sillä hän teki enimmäkseen muotokuvia eikä historiamaalauksia. Hänen palvellessaan kuningatar Marie Antoinettea hovin muotokuvamaalarina työt ovat värivalintojen ja tyylin suhteen puhdasta rokokoota.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Élisabeth Vigée Le Brun Wikimedia Commonsissa
Muuan äiti ja hänen tyttärensä. Helsingin kaiku : kuvallinen viikkolehti, 10.12.1904, nro 49-50, s. 20-21.  Kansalliskirjastossa. Viitattu 21.07.2015.
Useita Vigée-Lebrunin maalauksia (Arkistoitu – Internet Archive).
Artcyclopedian Elisabeth Vigée-Lebrun -sivu (teosluettelo)
Elizabeth Rafter: Marie-Louise Elisabeth Vigée-Lebrun departments.kings.edu. (englanniksi)
Marie Antoinette, 1783.
Hyacinthe-Gabrielle Roland, 1791.
Anna Berecz

Anna Berecz (s. 4. syyskuuta 1988 Budapest) on unkarilainen alppihiihtäjä.
Berecz on osallistunut maailmancupissa viiteen osakilpailuun vuodesta 2007 lähtien, mutta ei ole päässyt maaliin asti yhdessäkään kisassa.
Berecz kilpaili MM-kisoissa ensimmäistä kertaa vuonna 2007, jolloin hän oli pujottelussa neljäskymmenestoinen ja suurpujottelussa viideskymmeneskolmas. Hän sai vuoden 2009 kisoissa parhaan sijoituksensa supersuurpujottelusta, jossa hän oli kolmaskymmenesneljäs. Berecz osallistui Vancouverin olympialaisissa 2010 viiteen lajiin. Hänen paras sijoituksensa kisoissa oli 27. tila alppiyhdistetystä. Berecz sai toistaiseksi parhaan MM-sijoituksensa Garmisch-Partenkirchenissä 2011, kun hän oli 27. superalppiyhdistetyssä.
Anna Belknap

Anna C. Belknap (s. 22. toukokuuta 1972 Damariscotta, Maine) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on naimisissa näyttelijä Eric Siegelin kanssa. Heillä on vuonna 2007 syntynyt tytär. Hän on miehensä kanssa Rude Mechanicals Theater Companyn jäsen.
Belknap on näytellyt muun muassa elokuvissa Alchemy ja The Reality Trap sekä vieraillut muun muassa televisiosarjoissa Ilman johtolankaa, Comeback, Tartuntavaara (Medical Investigation), Hädän hetkellä, Peitetehtävissä (The Handler) ja Sydämen sivistystä (The Education of Max Bickford). Parhaiten hänet tunnetaan CSI: New Yorkin tutkijana Lindsay Monroena.
Alwari Tuohitorvi (vuoden 2000 albumi)

| Alwari Tuohitorvi Alwari Tuohitorvi |
| --- | --- | --- |

Livealbumin tiedot
 Äänitetty : 13. maaliskuuta 1974, Liisankatu, Helsinki; 8. lokakuuta 1999, Tullikamari, Tampere
 Julkaistu: 2000
 Formaatti: CD
 Tyylilaji: pop rock, rock and roll
 Kesto: 39.17
 Levy-yhtiö: Poptori
Alwari Tuohitorven muut julkaisut
| Pop’n Roll at the 70’s 1998 | Alwari Tuohitorvi 2000 | Rokkitorvesta tuohiviisuihin – 36 valittua laulua 2007 |
Alwari Tuoritorvi on saman nimisen rockyhtyeen livealbumi, joka julkaistiin vuonna 2000 levymerkillä Poptori.
Kappaleet 1 ja 2 äänitettiin Tampereen Tullikamarilla 8. lokakuuta 1999. Muut kappaleet äänitettiin Ylen Liisankadun Pop-Studio -ohjelmassa 13. maaliskuuta 1974.
Kappaleet

Älä iske Tuijaa – 3.06
Moottoripyörä on moottoripyörä – 2.47
Rokkibändi – 2.35
Kromikaunotar – 2.28
Johnny B. Goode – 2.22
Move It – 2.55
If You Wanna Know – 4.55
The Story in Your Eyes – 2.16
Sweet Lorraine – 3.56
Pathfinder – 5.20
The King Will Come – 6.37
Aiheesta muualla

Alwari Tuohitorvi discogs.com -sivustolla
Anna Behse

Anna Thérèse Behse (13. marraskuuta 1877 Helsinki – 4. huhtikuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen laulunopettaja, joka käynnisti Kristillinen tiede -yhteisön toiminnan Suomessa.
Anna Behsen vanhemmat olivat kollegiasessori Peter Wilhelm Arnold Behse (1835–1881) ja Maria Thérèse af Forselles. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 (Läroverket för gossar och flickor) ja opiskeli musiikkia Dresdenissä ja Berliinissä vuosina 1903–1910. Behse toimi laulunopettajana Helsingissä. Hän tutustui kristilliseen tieteeseen opiskellessaan Saksassa vuonna 1919 ja hän aloitti yhteisön toiminnan Suomessa. Behse oli Suomessa ensimmäinen virallisesti rekisteröity kristillinen parantaja eli Christian Science -praktikko. Kristillisen Tieteen Yhdistys – Kristen Vetenskaps Samfund (The Christian Science Society) perustettiin Helsinkiin vuonna 1955.
Anna Behsen veli oli silmä- ja sotilaslääkäri, lääkintäeverstiluutnantti Emil Alfons Behse (1874–1938). Viisilapsinen perhe asui omistamassaan Kaivopuiston huvilassa, jonka tontilla on nykyisin Viron Helsingin-suurlähetystö.
Antitrypsiini

Antitrypsiini sitoutuneena haiman elastaasientsyymiin
Antitrypsiini on veriplasmassa oleva glykoproteiini, joka estää proteiineja hajottavien entsyymien eli proteaasien  toimintaa. Antitrypsiiniä erittävät valkosolut. Antitrypsiinin puutostila johtaa keuhko- ja mahdollisesti maksasairauksiin.
Antje Hagen

| Antje Hagen |
| --- | --- |
 Antje Hagen vuonna 2015.
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. elokuuta 1938 (ikä 86) Zittau, Saksa
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb
Antje Hagen (s. 10. elokuuta 1938 Zittau) on saksalainen teatteri- ja elokuvanäyttelijä. Hän näyttelee Lemmen viemää -televisiosarjassa Hildegard Sonnbichleriä.
Arapaimat

| Arapaimat |
| --- | --- |
 Täpläarovana (Scleropages leichardti)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Arapaimakalat Osteoglossiformes
Heimo::  Arapaimat Osteoglossidae  Bonaparte, 1845
Alaheimot
 Heterotidinae  Osteoglossinae 
Katso myös
   Arapaimat Wikispeciesissä   Arapaimat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Arapaimat (Osteoglossidae) on kalaheimo arapaimakalojen lahkossa. Arapaimat ovat makean veden kaloja, ja niitä tunnetaan 10 lajia. Arapaimat voivat kasvaa jopa 2,5-metrisiksi, mutta tavallisesti niiden pituus on 90–120 senttimetriä. Heimon suurin laji on arapaima, joka voi kasvaa jopa kolme metriä pitkäksi. Arapaimat voivat hypätä korkealle vedenpinnasta; on tehty havaintoja, joissa arapaimat ovat kahden metrin korkeudesta pyydystäneet lintuja ja hyönteisiä.
Arapaimoja tavataan trooppisilla alueilla Etelä-Amerikassa, Aasiassa, Afrikassa ja Australiassa. Arapaimat ovat alkeellisia ja vanhoja lajeja, minkä takia lajien samankaltaisuutta on käytetty todisteena mannerliikunnoista. Monet arapaimalajit ovat uhanalaisia liikakalastuksen vuoksi.
Aiheesta muualla

Animal Diversity Web
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Arowana
Käännös suomeksi
Antti-Jussi Juntunen

| Antti-Jussi Juntunen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 6. huhtikuuta 1999 (ikä 25)
Kansalaisuus:   Suomi
Pyöräilijä
Joukkue:  AMLOC CT
Laji:  maantie
Ura
Amatöörijoukkue(et)
2019:  GSC Blagnac Vélo Sport 31
Ammattilaisjoukkue(et)
2020  2021 2022–:  Tartu 2024 - Balticchaincycling.com Ampler Development Team ABLOC CT
Suurimmat voitot
  Maantieajon Suomen-mestaruus 2020, 2023 Viron ympäriajo, nuorten kilpailun voitto 2021 
 Tiedot päivitetty: 26. kesäkuuta 2023 
Antti-Jussi Juntunen (s. 6. huhtikuuta 1999 Korso, Vantaa) on suomalainen maantiepyöräilijä. Hän kilpaili Tartu 24 -joukkueessa vuonna 2020. Kaudeksi 2021 hänen joukkueekseen tuli Ampler Development Team ja 2022 ABLOC CT. Suomessa ajettavissa kilpailuissa Juntunen edustaa Akilles Green Teamia.
Juntunen voitti maantiepyöräilyn Suomen-mestaruuden vuonna 2020. Samana vuonna hän voitti myös cyclocrossin Suomen-mestaruuden. Hän voitti maantiejon Suomen-mestaruuden myös 2023.
Muuta

Antti-Jussi Juntunen pelasi jääkiekkoa 16-vuotiaaksi asti, jonka jälkeen hän keskittyi vain pyöräilyyn. Aluksi hän ajoi maastopyöräilyä, mutta vaihtoi myöhemmin maantiepyöräilyyn. Juntusen kasvattiseura on Korson Kaiku. Keväällä 2020 Juntunen valmistui virolaisesta urheilulukiosta Otepäässä.
Andrei Ljaptšev

Andrei Ljaptšev
Andrei Ljaptšev (12. joulukuuta (J: 30. marraskuuta) 1866 Resen, Makedonia – 6. marraskuuta 1933 Sofia) oli bulgarialainen poliitikko, joka toimi Bulgarian pääministerinä vuosina 1926–1931.
Ljaptšev kävi koulua Monastirissa, Salonikissa ja Filippopolissa, ja suoritti sen jälkeen yliopisto-opintoja Zürichissä, Berliinissä ja Pariisissa. Opiskeluaikanaan hän oli mukana liikkeessä, joka ajoi vuonna 1885 toteutunutta Itä-Rumelian yhdistämistä Bulgariaan. Hän tuki myös slaavimakedonialaisten kumousliikehdintää. Myöhemmin hän työskenteli toimittajana demokraattisen puolueen Priaporets-lehdessä ja toimi pitkään osuustoimintaliikkeen kansallisen keskusneuvoston puheenjohtajana. Vuonna 1908 Ljaptšev valittiin Bulgarian parlamenttiin ja seuraavan kolmen vuoden aikana hän toimi maatalous- ja kauppaministerinä sekä valtiovarainministerinä peräkkäisissä hallituksissa. Ensimmäisen maailmansodan loppuvaiheessa hän oli jälleen valtiovarainministerinä ja sodan jälkeen jonkin aikaa sotaministerinä. Ministerin ominaisuudessa hän allekirjoitti sekä vuoden 1908 sopimuksen Bulgarian täydellisestä itsenäisyydestä että myös syyskuun 1918 raskaan aselevon.
Ljaptšev vangittiin pääministeri Aleksandăr Stambolijskin diktatorisen hallinnon aikana vuonna 1922, ja hänet vapautettiin Stambolijskin syrjäyttämisen myötä kesäkuussa 1923. Ljaptševista tuli pääministeri Aleksandăr Tsankovin ympärille muodostuneen Demokraattinen yhteistyö -nimisen poliittisen koalition johtaja, ja Tsankovin erottua tammikuussa 1926 Ljaptšev seurasi häntä pääministerinä. Ljaptševin hallitus, jolla oli jatkuvasti tukenaan parlamentin konservatiivinen enemmistö, ei ollut oppositiota kohtaan yhtä ankara kuin edeltäjänsä. Tämä mahdollisti toisaalta kommunisteille laillisen toiminnan jatkamisen uuden peiteorganisaation suojassa, toisaalta myös kiihkokansallismielinen VMRO-järjestö sai lisää toimintavapauksia ja saattoi jatkaa terrori- ja salamurhatoimintaansa. Järjestö käytännössä hallitsi joitain osia maasta ja jatkoi myös hyökkäyksiään rajan yli Jugoslavian puolelle. Tämän seurauksena Bulgarian suhteet Jugoslaviaan ja Kreikkaan kiristyivät. Yleisesti Ljaptševin pääministerikausi oli kuitenkin Bulgariassa sisäisesti vakaampaa aikaa kuin 1920-luvun alkupuoli ja poliittinen elämä kutakuinkin normalisoitui. Vuosikymmenen lopulla myös maan talous kasvoi ja tuotantoluvut ylittivät viimein maailmansotaa edeltäneen tason. Ljaptšev ei kuitenkaan saanut Britanniaa tai Ranskaa suostumaan Bulgarialle määrättyjen sotakorvausten ehtojen helpottamiseen.
Ljaptševin aikana Bulgaria alkoi osallistua innokkaasti Kansainliiton toimintaan murtaakseen sodanjälkeisen eristyneisyytensä kansainvälisessä politiikassa. Vuonna 1926 Kansainliitto pakotti kreikkalaiset joukot perääntymään Bulgarian maaperältä. Vuosina 1927–1928 Bulgaria sai myös Kansainliitolta merkittävän lainan, mutta Ljaptševin pääministerikauden loppuvuosia leimasi suuri taloudellinen lama. Hallituskoalitio hävisi lopulta vuoden 1931 vaalit ja Ljaptšev joutui väistymään pääministerin paikalta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Andrei Ljaptšev Wikimedia Commonsissa
Antje Harvey

Antje Harvey (1990)
Antje Harvey (o.s. Misersky, s. 10. toukokuuta 1967 Magdeburg) on saksalainen uransa lopettanut ampumahiihtäjä, maastohiihtäjä ja olympiavoittaja.
Misersky aloitti uransa maastohiihtäjänä DDR:n joukkueessa, jossa hän voitti pronssia viestissä Seefeldissä 1985. Hän oli maansa mestari 5 km ja 20 km matkoilla, mutta kun hänen isänsä ja DDR:n maajoukkueen valmentaja Henner Misersky erotettiin tehtävästään kieltäydyttyään antamasta anabolisia steroideja tyttärelleen ja muille urheilijoille, myös Misersky pakotettiin lopettamaan uransa kieltäytyen itsekin käyttämästä niitä.
Misersky aloitti kilpailemisen ampumahiihdossa vuonna 1989 neljän vuoden kilpailutauon jälkeen. Vuoden 1991 MM-kilpailuissa hän sai 3 x 7,5 km viestissä pronssia. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän voitti kultaa 15 km:n matkalla sekä hopeaa 7,5 km:llä ja 3 x 7,5 km viestissä. Lillehammerissa 1994 Harvey sai hopeaa 4 x 7,5 km viestissä. Maailmancupin osakilpailun hän voitti talvella 1992–1993 Anterselvassa ja Kontiolahdella ja sijoittui cupin kokonaiskilpailussa 1991–1992 seitsemänneksi ja 1992–1993 yhdeksänneksi.
Antje Harvey lopetti uransa voitettuaan 1995 MM-kultaa viestissä. Hän avioitui vuonna 1993 amerikkalaisen Ian Harveyn kanssa ja sai kaksi tytärtä (Hazel s. 1996 ja Pearl s. 2001). Vuonna 2000 Harvey sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden.
Antivety

Antivedyn ja vedyn rakenne
Antivety on antimateriasta koostuva vetyä vastaava alkuaine. Antivety koostuu negatiivisesti varautuneesta antiprotonista ja sitä kiertävästä positiivisesti varautuneesta positronista. Antivedyllä on siten tavalliselle vedylle vastakkaiset sähkövaraukset ja kvanttiluvut.
Ensimmäisen kerran antivetyä luotiin mahdollisesti hiukkaskokeissa vuonna 1995, mutta niin lyhyeksi ajaksi, ettei siitä voitu tehdä tarkempaa tutkimusta. Vuonna 2011 CERNin hiukkaskiihdyttimessä antivetyä vangittiin noin 15 minuutin ajaksi. CERNin ALPHA-kokeessa antivedyn sähkövaraukseksi mitattiin nolla kahdeksan merkitsevän numeron tarkkuudella. Tulos vastaa odotuksia sillä tavallisen vedyn varaus on nolla.
Anthony Corleone

Anthony Corleone on kuvitteellinen hahmo Francis Ford Coppolan ohjaamassa elokuvassa Kummisetä osa III, joka päättää italialaisamerikkalaisesta rikollisperheestä kertovan elokuvatrilogian. Anthony on Michael Corleonen poika. Elokuvissa Anthonyn osan näyttelee Frank D’Ambrosio.
Juoni

Michael Corleone on toivonut pojasta liiketoimiensa jatkajaa ja toivoo pojan opiskelevan lakia tai taloutta. Isän pettymykseksi poika kuitenkin haluaa kehittää itsestään klassisen laulajan, jonka päätöksen isä kuitenkin hyväksyy pojan saadessa äitinsä Kay Adamsin vahvan tuen taakseen.
Anthonyn opinnot edistyvät ja vuonna 1980 hänet kutsutaan Palermoon, Sisiliaan laulamaan Turiddun roolia Cavalleria rusticana -oopperassa. Perhekohtaaminen saa kuitenkin näytännön jälkeen murheellisen päätöksen, kun Michael Corleonen murhayrityksen yhteydessä harhaluoti osuu kuolettavasti Anthonyn sisareen Maryyn.