stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Galliummangaaninitridi

| Galliummangaaninitridi> Tunnisteet |
| --- | --- |
CAS-numero:  GaxMnxNx (seossuhde x:x:x) 428862-33-3 GaxMnxNx (seossuhde x:x:x)
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  GaMnN (seossuhde 1:1:1)
Moolimassa:  138,67 g/mol (GaMnN)
Ulkomuoto:  kiinteä aine värisävyt:  läpinäkyvä harmaa (käsittelemätön GaN-kide),  punaruskea (mangaanikäsitelty)
Tiheys:  5,68–6,01 g/cm3 (riippuu GaN/Mn  seossuhteesta)
Galliummangaaninitridi (GaMnN, gallium manganese nitride) on gallium- ja mangaanimetalleista sekä epämetalli typestä koostuva epäorgaaninen yhdiste. Yhdiste kuuluu sähkön- ja lämmönjohtavuusominaisuuksiensa vuoksi puolijohdeseosten ryhmään ja se muodostuu galliumnitridistä (GaN) sekä mangaanista tai sen yhdisteistä. Galliummangaaninitridin rakenteeseen vaikuttaa siinä esiintyvien alkuaineiden seossuhde. Seossuhde vaikuttaa myös GaMnN ulkomuotoon, jolloin sen värisävy voi vaihdella läpinäkyvän harmaan ja punaruskean välillä.
Ominaisuudet

Galliummangaaninitridin puolijohdemaiset ominaisuudet johtuvat kyseisen yhdisteen muodostavista galliumnitridistä ja mangaanista, joilta yhdiste saa samankaltaisia magneettisia, sähköisiä ja optisia ominaisuuksia. Kiderakenteeltaan kyseinen yhdiste esiintyy wurtsiitin heksagonaalisessa muodossa, mutta myös sinkkivälkkeen kuutiomainen muoto on mahdollinen.
Tutkimusten perusteella kidehilan rakenne on laadultaan parempi Ga-rikkaassa kasvatuksessa, koska alkuperäisen yhdisteen (GaN) galliumatomit pyrkivät estämään mangaanilisäyksen aiheuttamat rakenteelliset muutokset sekä jännitystilojen muodostumisen. N-rikkaassa kasvatuksessa puolestaan kiteen epäjärjestys kasvaa, koska mangaaniatomit pyrkivät yhdistymään galliumnitridin kanssa GaMnN, jolloin mangaaniatomit ja -ionit pyrkivät korvaamaan galliumatomeja sekä täyttämään rakenteessa esiintyvien elektronien tai niiden puutteesta johtuvien aukkojen kohtia.
Spintronisten (sähköisiä ja elektronien kvanttimekaanisia ominaisuuksia soveltavien) piirteidensä vuoksi galliummangaaninitridi on vahva ehdokas puolijohteeksi, joka voi toimia huoneenlämpötilassa olosuhteista riippuen joko para- tai ferromagneettisena aineena. Kemiallisena taustana on sen Curie-lämpötila, jonka perusteella puolijohteen magneettisia ominaisuuksia voidaan säädellä käyttötarkoitukseen soveltuvammaksi.
GaMnN on huoneenlämpötilassa molempia magneettisia ominaisuuksia (paramagneettisuus vallitsevampi), mutta lämpötilan noustessa sen magneettinen dipolimomentti sekä spin-kvanttiluku muuttuvat, jolloin se muuttuu ferromagneettiseksi. Vastaavasti mangaanin määrällä on vaikutusta magneettisuuteen: suurissa Mn-pitoisuuksissa aineesta tulee paramagneettinen ja matalissa puolestaan ferromagneettinen. Muutosten taustalla ovat mangaanin d-orbitaalien sekä typen p-orbitaalien väliset vuorovaikutukset sekä magneettisten oheistuotteiden (GaMn3 tai Ga3Mn) muodostuminen.
Valmistus

Galliummangaaninitridiä voidaan valmistaa galliummetallisulatteesta, johon ohjataan typpikaasua tai ammoniakkia. Tällöin muodostuu galliumnitridiä, jota voidaan käsitellä lisäämällä seokseen mangaania, jolloin saadaan GaMnN-puolijohdeseosta.
Toinen keino valmistaa GaMnN-seosta on galliumnitridikiteen koon kasvattaminen substraatin päällä (yleensä safiiri, alumiinioksidi, silika tai galliumarsenidi). Alkukiteeseen kohdistetaan säädettyjen kennojen avulla gallium- ja typpi/ammoniakkivirtauksia, ja reaktiossa muodostuneeseen seokseen lisätään mangaania/mangaaniyhdisteitä.
Kolmas keino valmistaa GaMnN-seosta on mangaaniyhdisteiden, esim. galliummangaanioksidin tai mangaani(II)kloridin (MnCl2· 4 H2O) ja galliumsulatteen käyttäminen lähtöaineina. Lähtöaineiden reagoidessa typen/ammoniakin kanssa muodostuu lopulta sopivissa lämpötila- ja paineolosuhteissa GaMnN.
Valmistuksessa käytetään usein apuna plasma-avusteista molekyylisäde-epitaksia (Plasma-Assisted Molecular Beam Epitaxy), jolla kiteen kokoa pyritään kasvattamaan ja jolla muokataan muodostuneen kalvon pintaominaisuuksia laserin ohella. Lisäksi GaMnN-kalvon valmistuksessa käytetään usein joko puskureita (yleensä alumiininitridiä (AlN)) tai substraatti käsitellään kultapäällysteellä. Lisäaineiden käytöllä pyritään vähentämään substraatti-kalvovuorovaikutuksia sekä estämään epäpuhtauksien muodostumista ja pahimmassa tapauksessa kalvon halkeilua.
Käyttö

Galliummangaaninitridiä käytetään galliumarsenidin (GaAs), galliumantimonidin (GaSb), galliumfosfidin (GaP) ja galliumnitridin (GaN) tavoin puolijohdemateriaalina sähkölaitteissa sekä sen termisiä ja optisia ominaisuuksia soveltavissa mittauslaitteissa. Eräitä tällaisia perinteisiä laitteita ovat diodit, laserit, LED:it sekä transistorit. Nykyään galliummangaaninitridiä käytetään myös kvanttimekaanisten laitteiden sekä nanoteknologisten materiaalien kuten nanojohtojen kehitystyössä.
Ongelmat

Galliummangaaninitridi on sukulaisseos galliummangaaniarsenidiin (GaMnAs) nähden kemiallisesti stabiilimpi ja kestävämpi. Suurimmat ongelmatekijät kuitenkin piilevät sen valmistuksessa. Liiallinen Mn-lisäys voi aiheuttaa absorption lisääntymistä, jolloin sen optiset säteilyominaisuudet, esimerkiksi säteilyemissio ja luminesenssi heikkenevät. Mn-ylimäärä voi myös aiheuttaa kiteen hilarakenteen haurastumista, koska se voi levitä nanokoossa myös kolmiulotteisesti aiheuttaen joko viiruja tai mangaaniyhdisteiden saostumista. Rakennevaurioiden estämiseksi kiderakennetta täytyy tutkia Raman-sironnalla sekä elektroni- ja röntgendiffraktiolla.
Muita galliummangaaninitridin valmistukseen liittyviä ongelmia ovat saostumat sekä raaka-aineiden diffuusio. Lämpötilasta riippuen muodostuvat saostumat joko parantavat tai huonontavat pinnan magneettisia sekä sähköisiä ominaisuuksia. Esimerkiksi GaMn3 muodostuminen on suotavaa, koska kyseinen sivutuote on magneettista ja parantaa pinnan toimintaa. Diffuusio hankaloittaa yhdisteen toimintaa poistamalla siitä hyödyllisiä alkuaineita. Typen poistuminen hajottaa nitridiyhdisteen, jolloin jää jäljelle termodynaamisesti vähemmän stabiileja galliummangaaniyhdisteitä tai niistä muodostuneita oksideja (GaMn tai GaMnO). Vastaavasti Mn-diffuusio aiheuttaa nitridiyhdisteen hajoamisen galliumnitridiksi.
Matti Mikkolan diskografia

Matti Mikkolan säveltämiä, sovittamia tai tuottamia kappaleita
Vuoden 2006 talviolympialaisten mitalitaulukko

Vuoden 2006 talviolympialaisissa oli mukana urheilijoita 80 eri maasta, jotka kilpailivat 84 olympiatapahtumassa. Mitalitaulukon ykkössijan saavutti Saksa.
Mitalitaulukko

| Vuoden 2006 talviolympialaisten mitalitaulukko> Sija | Vuoden 2006 talviolympialaisten mitalitaulukko> Maa | Vuoden 2006 talviolympialaisten mitalitaulukko> Kultaa | Vuoden 2006 talviolympialaisten mitalitaulukko> Hopeaa | Vuoden 2006 talviolympialaisten mitalitaulukko> Pronssia | Vuoden 2006 talviolympialaisten mitalitaulukko> Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Saksa | 11 | 12 | 6 | 29 |
| 2 |  Yhdysvallat | 9 | 9 | 7 | 25 |
| 3 |  Itävalta | 9 | 7 | 7 | 23 |
| 4 |  Venäjä | 8 | 6 | 8 | 22 |
| 5 |  Kanada | 7 | 10 | 7 | 24 |
| 6 |  Ruotsi | 7 | 2 | 5 | 14 |
| 7 |  Etelä-Korea | 6 | 3 | 2 | 11 |
| 8 |  Sveitsi | 5 | 4 | 5 | 14 |
| 9 |  Italia | 5 | 0 | 6 | 11 |
| 10 |  Ranska | 3 | 2 | 4 | 9 |
| 10 |  Alankomaat | 3 | 2 | 4 | 9 |
| 12 |  Viro | 3 | 0 | 0 | 3 |
| 13 |  Norja | 2 | 8 | 9 | 19 |
| 14 |  Kiina | 2 | 4 | 5 | 11 |
| 15 |  Tšekki | 1 | 2 | 1 | 4 |
| 16 |  Kroatia | 1 | 2 | 0 | 3 |
| 17 |  Australia | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 18 |  Japani | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 19 |  Suomi | 0 | 6 | 3 | 9 |
| 20 |  Puola | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 21 |  Valko-Venäjä | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 21 |  Bulgaria | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 21 |  Iso-Britannia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 21 |  Slovakia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 25 |  Ukraina | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 26 |  Latvia | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Yhteensä | Yhteensä | 84 | 84 | 84 | 252 |
Lähde: Turin 2006 olympic.it. Viitattu 24.1.2016. (englanniksi)
Tohtori Mustekala

| Tohtori Mustekala |
| --- | --- |
 Tohtori Mustekala taistelemassa arkkivihollisensa Hämähäkkimiehen kanssa.
Luoja(t):  Stan Lee   Steve Ditko
Kustantamo:  Marvel
Ensiesiintyminen:  Amazing Spider-Man #3
Henkilötiedot
Oikea nimi:  Otto Octavius
Status:  Aktiivinen
Ryhmäsidokset:  Kuuden Kopla
Voimat:  ei supervoimia, mutta hänellä on mekaaniset lonkerot, joita hän ohjaa ajatuksen voimalla ja hän on myös nerokas tiedemies ja keksijä
Suhteet
Sukulaiset:  Rosalie Octavius (vaimo, kuollut; ainoastaan Spider-Man 2 - Hämähäkkimies 2-elokuvassa), Lavinia Octavius (äiti), Torbert Octavius (isä, kuollut)
Tohtori Mustekala (oikealta nimeltään Otto Octavius) (engl. Doctor Octopus) on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto, jonka loivat Stan Lee ja Steve Ditko. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Amazing Spider-Man -lehden kolmannessa numerossa vuonna 1963.
Vuonna 2009 Tohtori Mustekala oli listattu sijalle 28 IGN-sivuston laatimassa kautta aikain sata suurinta sarjakuvarikollista.
Historia

Otto Octavius syntyi Schenectadyssä New Yorkin osavaltiossa. Hänen isänsä oli tehdastyöläinen, joka kohteli vaimoaan ja lastaan väkivaltaisesti. Tämän seurauksena Ottosta kehkeytyi ujo ja syrjäänvetäytyvä. Isä sittemmin menehtyi tapaturmaisesti teollisuusonnettomuudessa.
Octavius kiinnostui jo nuorena fysiikasta, ja sai erinomaisia arvosanoja koulussa. Hänestä tulikin yksi alansa nerokkaimmista fyysikoista ja tiedemiehistä. Hän oli myös etevä keksijä, ja kehitti itselleen mekaaniset lonkerot, joiden avulla hän kykeni tutkimaan radioaktiivisia aineita, joita hän ei muuten olisi kyennyt käsittelemään. Erään kokeen aikana hän kuitenkin joutui tuhoisaan onnettomuuten, jonka seurauksena lonkerot sulautuivat hänen kehoonsa. Onnettomuus myös teki hänestä hullun, ja Otto Octaviuksesta tuli Tohtori Mustekala.
Seuraavien vuosien aikana Tohtori Mustekalasta tuli Vihreän menninkäisen ja Venomin ohella yksi Hämähäkkimiehen pahimmista vihollisista. Hän oli ensiesiintymisessään niin ylivoimainen vastustaja Hämähäkkimiehelle, että tämä ryhtyi suunnittelemaan supersankarin uransa lopettamista. Ihmenelosten Liekin innostumana Hämähäkkimies kuitenkin palasi ja voitti Mustekalan.
Eräässä vaiheessa Tohtori Mustekala joutui Hämähäkkimiehen mielipuolisen kloonin Kainen tappamaksi, mutta myöhemmin ninjojen Käsi-niminen ninjakultti herätti hänet henkiin.
Voimat

Tohtori Mustekalalla ei ole supervoimia. Hänellä on kuitenkin tiedemiehenä ja keksijänä kattava tietämys fysiikasta ja robotiikasta.
Tohtori Mustekalan mekaaniset lonkerot kykenevät nostamaan 3 tonnia. Myöhemmin lonkerot poistettiin hänen kehostaan kirurgisin toimenpitein, mutta hän kykenee hallitsemaan niitä telepaattisesti pitkienkin välimatkojen päästä. Hän on likinäköinen, eikä näe paljoakaan ilman silmälasejaan.
Ultimate Tohtori Mustekala

Ultimate Spider-Man -sarjakuvassa Otto Octavius oli yksi Oscorp-yhtiön parhaista tiedemiehistä. Hän työskenteli Norman Osbornille, Oscorpin johtajalle, käyttäen apunaan kyberneettisiä lonkeroita. Hän joutui räjähdysonnettomuuteen ja muuttui tohtori Mustekalaksi. Samassa onnettomuudessa Norman Osbornista tuli Vihreä menninkäinen.
Muissa medioissa > Televisio

1990-luvulla esitetyssä Hämähäkkimies-animaatiosarjassa Otto Octavius oli Peter Parkerin tiedekurssin entinen opettaja. Ensiesiintymisessään hän kidnappaa Felicia Hardyn ja J. Jonah Jamesonin, mutta joutuu Hämähäkkimiehen päihittämäksi. Myöhemmin Kingpinin kätyrit vapauttavat hänet vankilasta.
Jaksot, jossa hän piirrossarjassa ensiesiintymisensä jälkeen esiintyi ovat
14 "Kavala kuusikko 1/2",
15 "Kavala kuusikko 2/2",
29 "Tee toivomus",
30 "Mustekalan hyökkäys",
43 "Kissa",
44 "Musta Kissa", (pieni rooli)
Jaksossa 50 "Mary Janen etsintä" oli Mysterion rakentama Tohtori Mustekala -robotti.
54–58 Kuusi unohdettua soturia -tarinassa ja
61–63 "Salaiset Sodat"-tarinan yhtenä vihollisena.
Sarjassa hahmon ääninäyttelijä oli Efrem Zimbalist Jr., joka antoi hahmolle voimakkaan saksalaisen puheaksentin.
Muissa medioissa > Elokuva

Elokuvassa Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2 (2004) Otto Octaviusta / Tohtori Mustekalaa esitti Alfred Molina. Octavius työskenteli Harry Osbornille, joka esitteli hänet Peter Parkerille, ja yritti kehittää tritiumilla toimivaa ehtymätöntä fuusioreaktoria ihmiskunnan hyväksi. Fuusioreaktio kuitenkin ylikuormittui ja Octaviuksen selässä oleva estosiru, joka esti lonkeroiden tekoälyä kääntymästä häntä vastaan, rikkoutui. Lisäksi onnettomuus tappoi Octaviuksen vaimon, Rosie Octaviuksen. Estosirun tuhon ajettua hänet hulluuteen, hän alkoi ryöstää pankkeja saadakseen rahaa uuden voimakkaamman fuusioreaktorin rakentamiseen ja kidnappaa Mary Jane Watsonin uhkaillakseen Peteriä ja saadakseen Harryltä lisää tritiumia. Peter saapuu Hämähäkkimiehenä pysäyttämään Octaviuksen ja suostuttelemaan tämän pysäyttämään fuusioreaktorin. Octavius saa lonkerot jälleen tottelemaan ja upottaa reaktorin sekä itsensä joen pohjaan.
Molina palasi näyttelemään Raimin elokuvien versiota Otto Octaviusta / Tohtori Mustekalaa myös Marvel Cinematic Universen elokuvassa Spider-Man: No Way Home (2021), jossa Stephen Strangen yritys pyyhkiä Kof-Kolin riimuilla langetettavalla muistiloitsulla pois Mysterion ihmiskunnalle paljastama tieto siitä, että Peter Parker on Hämähäkkimies, rikkookin multiversumin rajat ja tuo Octaviuksen Marvel Cinematic Universeen hänen kuolemaansa edeltäneestä hetkestä. Peter kohtasi myöhemmin Alexander Hamilton Bridgellä Octaviuksen, joka joutuu muiden eri universumeista tulleiden roistojen ohella vangiksi Sanctum Sanctorumiin. Tajuttuaan osan roistoista kuolevan omissa universumeissaan, Peter päättää yrittää parantaa roistot, estäen Strangen yritykset palauttaa nämä. Peter rakentaa Tony Starkin entisillä laitteilla Octaviuksen lonkeroille uuden estosirun, mutta Vihreä Menninkäinen sabotoi yrityksiä parantaa muut roistot. Peter, Octavius sekä kaksi muuta Peterin varianttia (joista toinen on Octaviuksen omasta universumista) taistelevat roistoja vastaan ja parantavat heidät, ennen kuin Strange lopulta korjaa loitsun ja palauttaa roistot omiin universumeihinsa.
Hahmoa näytelleet

| Vuodet | Näyttelijät | Sarjat | Elokuvat | Konsolipelit |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1967 | Vernon Chapman | Hämähäkkimies |  |  |
| 1981 | Stan Jones | Hämähäkkimies |  |  |
| 1981–1982 | Michael Bell | Spider-Man and His Amazing Friends The Incredible Hulk |  |  |
| 1995–1997 2000 | Efrem Zimbalist Jr. | Hämähäkkimies |  | Spider-Man |
| 2004 2021 | Alfred Molina |  | Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2 Spider-Man: No Way Home | Spider-Man 2 |
| 2007 | Joe Alaskey |  |  | Spider-Man: Friend or Foe |
| 2008–2009 | Peter MacNicol | Hämmästyttävä Hämähäkkimies |  |  |
| 2012-2017 | Tom Kenny |  Ultimate Spider-Man |  |  |
| 2017–2019 | Scott Menville | Spider-Man |  |  |
| 2018 2023 | William Salyers |  |  | Spider-Man Spider-Man 2 |
| 2025 | Hugh Dancy | Your Friendly Neighborhood Spider-Man |  |  |
Hämähäkkimiehen ensikohtaaminen Tri. Mustekalan kanssa oli jäädä hänen viimeisekseen.
Tohtori Mustekala Hämähäkkimies-animaatiosarjassa.
Vahapensaat

| Vahapensaat |
| --- | --- |
 Soukkovahapensas (Acokanthera oblongifolia)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Gentianales
Heimo::  Oleanterikasvit Apocynaceae
Suku::  Vahapensaat Acokanthera  G.Don
Katso myös
   Vahapensaat Wikispeciesissä   Vahapensaat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vahapensaat (Acokanthera) on oleanterikasvisuku, jossa on neljä pensas- tai pienpuulajia. Suvun levinneisyys ulottuu Etelä-Afrikasta trooppisen Itä-Afrikan, Somalian ja Etiopian kautta Arabian niemimaalle.
Tuntomerkit

Kaikki vahapensaat ovat myrkyllisiä ja ainavihantia. Lehdet ovat vastakkaiset, ehyet, kiiltävät, tummanvihreät ja nahkeat. Kaikissa kasvinosissa on valkoista maitiaisnestettä, jossa on ouabaiini-nimistä glykosidia. Kukat kehittyvät ylälehtien hankoihin ryhminä, ja ovat voimakastuoksuisia. Teriö on torvimainen ja laajenee suultaan viideksi lyhyeksi liuskaksi. Hedelmä on musta luumarja, jossa on yksi tai kaksi siementä.
Käyttö

Koristekasvina viljellään soukkovahapensasta (Acokanthera oblongifolia). Afrikassa suvun lajeja käytetään nuolimyrkyn valmistukseen keittämällä rungon ja juuren puuta, kunnes syntyy tervamaista ainetta, jota levitetään nuolen kärkeen ja varteen. Myrkyn vaikutus kohdistuu sydämeen ja sen aktiivinen aineosa on ouabaiini (C29H44O12, CAS-numero 630-60-4) eli G-strofantiini. Se lamauttaa sydämen toiminnan ja hengityksen, mutta pieninä määrinä sitä käytetään sydänsairauksien hoidossa. Se kuuluu kosmetiikassa kiellettyihin aineisiin.
Lajeja

Acokanthera oblongifolia – soukkovahapensas
Acokanthera oppositifolia – tuonivahapensas
Acokanthera schimperi – afrikanvahapensas
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Vahapensaat – Acokanthera
Flora of China: Acokanthera (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1822458  Wikispecies: Acokanthera  APDB: 187721  APNI: 215622  CoL: 627R9  EoL: 2885714  EPPO: 1AKOG  FNA: 100290  FoC: 100290  GBIF: 7317124  GRIN: 110  iNaturalist: 430604  IPNI: 2171-1  IRMNG: 1000951  NCBI: 52819  Open Tree of Life: 276762  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:2171-1  Tropicos: 40031013  WFO: wfo-4000000325
Toutain

| Toutain |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Silmälläpidettävä  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Karppikalat Cypriniformes
Alalahko::  Särkikalat Cyprinoidea
Heimo::  Särjet Leuciscidae
Suku::  Leuciscus
Laji::  aspius
Kaksiosainen nimi
 Leuciscus aspius  (Linnaeus, 1758) 
Synonyymit
 Cyprinus aspius Linnaeus, 1758 Aspius aspius (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Toutain Wikispeciesissä   Toutain Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Toutain (Leuciscus aspius) on särkikaloihin kuuluva petokala, joka elää Suomessa harvinaisena. Se on Pirkanmaan maakuntakala.
Kuvaus

Toutain kasvaa 40–100 senttimetriä pitkäksi ja 1–3 kiloa painavaksi, joskus kuitenkin jopa 12-kiloiseksi. Väriltään toutain on hopeanhohtoinen ja sen vatsapuolen evät ovat kellertävät. Pyrstö on suuri, siniharmaa ja sen lovi on syvä. Toutaimen suu on iso, leuat jykevät ja alaleuan kärjessä on kyhmy, joka sopii yläleuan loveen. Toutain elää makeassa vedessä ja murtovedessä. Se syö lähinnä kaloja ja kutee toukokuussa.
Levinneisyys

Toutaimen päälevinneisyysaluetta on Itä- ja Kaakkois-Eurooppa. Sitä tavataan Elbe-joelta Uralille, Araljärvelle ja Tonavan vesistöön. Pohjoismaissa toutainta tavataan Suomen lisäksi Norjassa Glomma-joen vesistössä ja Etelä-Ruotsin joissakin vesistöissä. Ilmastollisista syistä toutainta ei tavata luontaisesti 62. leveysasteen pohjoispuolella, yhtä pohjoisessa kuin Suomessa sitä esiintyy vain Volgan sivujoen Kaman alueella.
Suomessa toutain on varsin harvinainen. Sitä on tavattu alun perin Kokemäenjoen ja Kymijoen alajuoksuilla ja niihin liittyvissä vesistöissä. Kymijoen alueelta se hävisi sukupuuttoon vesistön likaantumisen ja rakentamisen vuoksi 1960-luvulla ja Kokemäenjoen alueellakin kanta oli heikoimmillaan perin vähissä. 1980-luvulla aloitettiin toutaimenpoikasten kasvatus luonnonravintolammikoissa ja niistä toutainta on levitetty istutuksin useisiin eteläsuomalaisiin vesiin. Toutaimen verkkosaaliit Kokemäenjoen vesistössä ovat tämän myötä kasvaneet ja esim. Uudenmaan Hiidenvedessä ja Lohjanjärvessäkin on jo havaittu luontaisesti lisääntyviä toutaimia.
Nimi toutain on peräisin Kymenlaaksosta. Tähän kalaan viittaavat Kouvolan ja Loviisan rajalla sijaitsevan Teutjärven ja siihen laskevan Teutjoen nimet.

Toutaimen mätiä.
1944

| --- | --- |
Vuosisadat: 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku · 2000-luku · 2100-luku
Vuosikymmenet: 1890-luku · 1900-luku · 1910-luku · 1920-luku · 1930-luku · 1940-luku 1950-luku · 1960-luku · 1970-luku · 1980-luku · 1990-luku · 2000-luku
Vuodet: 1890 · 1891 · 1892 · 1893 · 1894 · 1895 · 1896 · 1897 · 1898 · 1899 1900 · 1901 · 1902 · 1903 · 1904 · 1905 · 1906 · 1907 · 1908 · 1909 1910 · 1911 · 1912 · 1913 · 1914 · 1915 · 1916 · 1917 · 1918 · 1919 1920 · 1921 · 1922 · 1923 · 1924 · 1925 · 1926 · 1927 · 1928 · 1929 1930 · 1931 · 1932 · 1933 · 1934 · 1935 · 1936 · 1937 · 1938 · 1939 1940 · 1941 · 1942 · 1943 · 1944 · 1945 · 1946 · 1947 · 1948 · 1949 1950 · 1951 · 1952 · 1953 · 1954 · 1955 · 1956 · 1957 · 1958 · 1959 1960 · 1961 · 1962 · 1963 · 1964 · 1965 · 1966 · 1967 · 1968 · 1969 1970 · 1971 · 1972 · 1973 · 1974 · 1975 · 1976 · 1977 · 1978 · 1979 1980 · 1981 · 1982 · 1983 · 1984 · 1985 · 1986 · 1987 · 1988 · 1989 1990 · 1991 · 1992 · 1993 · 1994 · 1995 · 1996 · 1997 · 1998 · 1999 2000 · 2001 · 2002 · 2003 · 2004 · 2005 · 2006 · 2007 · 2008 · 2009
Vuosi 1944 oli karkausvuosi, joka alkoi lauantaista.
Tapahtumia > Tammikuu

1. tammikuuta – Raunistulan taajaväkinen yhdyskunta lakkautettiin ja siirrettiin Maarian kunnasta Turun kaupunkiin.
2. tammikuuta – Berliinin suurpommitus.
2. tammikuuta – Suomessa alettiin valvoa alkoholijuomien ostoja ns. viinakortin avulla. Käytäntö alkoi Helsingistä ja Haagan kauppalasta.
4. tammikuuta – Taistelu Monte Cassinosta alkoi.
4. tammikuuta – Gestapo murhasi tanskalaisen pastori Kaj Munkin.
6. tammikuuta – Neuvostojoukot ylittivät Puolan sodanedellisen vuoden 1939 rajan ja valtasivat Rokitnon.
11. tammikuuta – Kuusi Mussolinin syrjäyttämisen puolesta heinäkuussa 1943 äänestänyttä italialaista fasistijohtajaa ammuttiin Veronan lähellä. Heidän joukossaan oli entinen ulkoministeri ja Mussolinin vävy Galeazzo Ciano.
22. tammikuuta – Liittoutuneiden operaatio Shingle, maihinnousu Italian Anzioon noin sata kilometriä Roomasta etelään alkoi.
27. tammikuuta – Leningradin–Novgorodin offensiivi: Saksalaisjoukot karkotettiin Leningradin läheltä. Leningradin saarto päättyi.
30. tammikuuta – Yhdysvaltain merijalkaväki nousi maihin Marshallinsaarten Majurolle.
Tapahtumia > Helmikuu

6.–7. helmikuuta – Helsingin suurpommitusten ensimmäinen pommitusyö.
9. helmikuuta – Suomen Merimies-Unioni vaati Niilo Wällärin johdolla Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestöä (SAK) ryhtymään toimiin Suomen irrottamiseksi liittolaisuudesta Saksan kanssa.
13. helmikuuta – Kenraali Kirill Meretskov nimitettiin neuvostojoukkojen ylipäälliköksi Karjalan rintamalle.
16.–17. helmikuuta – Helsingin suurpommitusten toinen pommitusyö.
19. helmikuuta – Kenraali Aksel Airo vaati suomalaisten puolustuksen painopisteen siirtämistä Karjalankannakselle.
19. helmikuuta – Neuvostoliiton Tukholman-lähettiläs Aleksandra Kollontai tiedotti Tukholmassa vierailleelle valtioneuvos J. K. Paasikivelle Neuvostoliiton Suomelle asettamat rauhanehdot.
19. helmikuuta – Saksan ulkoministeri Joachim von Ribbentrop määräsi Saksan Helsingin-lähettilään Wipert von Blücherin ilmoittamaan Suomen ulkoministerille Henrik Ramsaylle, että Suomen ryhtyminen rauhantunnusteluihin Neuvostoliiton kanssa oli petos Saksaa kohtaan.
21. helmikuuta – Neuvostoliiton ilmavoimat pommittivat Oulua. Pommien aiheuttamissa räjähdyksissä ja tulipaloissa kuoli neljä ja loukkaantui 22 ihmistä sekä tuhoutui 76 rakennusta. Uusissa pommituksessa 26. ja 27. helmikuuta kuoli yksi henkilö ja loukkaantui yhdeksän henkilöä sekä tuhoutui 66 rakennusta.
25. helmikuuta – Dagens Nyheter julkaisi Neuvostoliiton Suomelle asettamat ankarat rauhanehdot.
26.–27. helmikuuta – Helsingin suurpommitusten kolmas pommitusyö.
29. helmikuuta – Suomen ensimmäinen valtionhoitaja ja kolmas tasavallan presidentti Pehr Evind Svinhufvud kuoli kotonaan Kotkaniemessä Luumäellä.
29. helmikuuta – Operaatio Brewer: Kenraali Douglas MacArthurin johtamat joukot nousivat maihin Amiraliteettisaarilla.
29. helmikuuta – Pääministeri Edwin Linkomies antoi eduskunnalle selostuksen Neuvostoliiton asettamista rauhanehdoista. Eduskunta hyväksyi hallituksen tiedonannon ja valtuutti hallituksen jatkamaan rauhantunnusteluja äänin 105–78.
29. helmikuuta – Valtiollisen poliisin päällikkö Arno Anthoni siirrettiin syrjään ja hänen tilalleen nimitettiin varatuomari Paavo Kastari.