stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Marita Lindahl

Marita Lindahl vuonna 1957.
Marita Anneli Kirsitie (o.s. Lindahl, 17. lokakuuta 1938 Helsinki – 21. maaliskuuta 2017) oli suomalainen missi, joka voitti Miss Maailma -kilpailun Lontoossa 14. lokakuuta 1957. Toistaiseksi kukaan muu suomalainen ei ole yltänyt samaan. Marita Lindahl toimi ennen missin uraansa Stockmannin tavaratalossa pedikyristinä. Helsingin Messuhallissa pidetyn Miss Suomi -kilpailun voitto 27. tammikuuta 1957 aloitti hänen menestyksekkään uransa kauneuskuningattarena.
Samana vuonna Baden-Badenissa pidetyssä Miss Eurooppa -kilpailussa hänet valittiin ensimmäiseksi perintöprinsessaksi ja palkittiin Miss Valokuvauksellisin -palkinnolla. Asiantuntijat sanoivat, että kun vakavan Lindahlin huulilla olisi nähty hymyä, niin voitto olisi ollut hänen. Sen jälkeen hän vapautuikin ja voitti Miss Maailma -kilpailun. Lindahlia verrattiin Monacon ruhtinatar Grace Kellyyn ja heissä olikin paljon samaa. Miss Maailma -kilpailun jälkeen Lindahl matkusti ympäri maailmaa ja teki töitä muun muassa muotilehti Voguelle. Elokuvarooleja hänelle tarjosivat muun muassa italialaisohjaajat Federico Fellini ja Luchino Visconti. Lindahlin mielestä hänestä ei kuitenkaan ollut näyttelijäksi ja se olisi ollut hukkaan heitettyä aikaa.
Vuonna 1970 Lindahl rakastui silloiseen Yleisradion juontajaan Martti Kirsitiehen, ja heidät vihittiin samana vuonna. Seuraavana vuonna heille syntyi poika, ja Martti Kirsitien myöhempi kansainvälinen ura mainonnan parissa vei perheen Englantiin. Sittemmin he olivat asettuneet Oxfordiin.
Lindahl kuoli 21. maaliskuuta 2017 sairauskohtaukseen 78-vuotiaana.
Marita Lång

Minna Marita Lång (o.s. Pakarinen, s. 22. joulukuuta 1967 Lahti) on suomalainen korkeushyppääjä, joka edusti Lahden Kalevaa ja Harjavallan Jymyä. Häntä valmensi Matti Sorsa. Hän voitti Kalevan Kisoissa kultaa vuonna 1988 ja sijoittui pronssille vuonna 1989. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti kultaa vuosina 1988 ja 1989. Hän sijoittui Haagissa järjestetyissä sisäratojen EM-kilpailussa 1989 kymmenenneksi tuloksella 180 cm. Hänellä on myös maaotteluedustuksia, muun muassa Ruotsi-ottelun voitto vuonna 1988. Långin ennätys korkeushypyssä on 189 cm, jolla hän on Suomen kaikkien aikojen tilastossa yhdeksäntenä.
Marie Duplessis

Marie Duplessis, Édouard Viénot`n maalaus.
Marie Duplessis, alkuperäiseltä nimeltään Alphonsine Rose Plessis (15. tammikuuta 1824 - 3. helmikuuta 1847) oli ranskalainen kurtisaani ja monen varakkaan ja merkittävän miehen rakastajatar. Kun Alexandre Dumas nuorempi kirjoitti teoksensa Kamelianainen, oli Duplessis sen päähenkilön esikuva. Giuseppe Verdi sävelsi teoksesta oopperan. Se mitä hänestä tiedetään pohjautuu lähinnä Kamelianainen-romaaniin ja aikalaiskertomuksiin.
Elämänvaiheita

Tuleva Kamelianainen syntyi köyhyyteen. Hänen äitinsä, joka oli maalaistalon tytär uskoi Marin Plessisin lupauksia ja avioitui hänen kanssaan. Mies osoittautui väkivaltaiseksi alkoholistiksi. Kylän asukkaat joutuivat tulemaan apuun, kun isä pahoinpiteli perhettään. Myös viranomaiset puuttuivat asioihin, kun epäiltiin, että isä yrittää myydä tyttärensä maksaakseen velkansa.
Duplessis muutti 15-vuotiaana Pariisiin ja pääsi töihin vaateliikkeeseen. Hän herätti jo pian huomiota kauneudellaan. 16-vuotiaana hänet nähtiin varakkaiden miesten seurassa ja he maksoivat hänelle siitä, että hän seurustelisi heidän kanssaan. Duplessis opetteli lukemaan ja kirjoittamaan ja ryhtyi seuraamaan politiikkaa, jotta voisi keskustella miesten kanssa. Hän laittoi nimensä eteen liitteen Du vaikuttaakseen aateliselta.
Duplessis piti salonkia, josta tuli erittäin suosittu. Hänen salongissaan kävivät ajan kuuluisuudet keskustelemassa ajankohtaisista asioista ja nauttimassa virvokkeita. Alexandre Dumas nuoremmalla oli suhde Duplessisin kanssa ja uskotaan, että hän oli myös Franz Lisztin rakastajatar.
Duplessis sairastui tuberkuloosiin ja kuoli vain 23-vuotiaana. Hänen kuolinvuoteensa vieressä istuivat aviomies kreivi Édouard de Perregaux ja rakastaja, diplomaatti Gustav Ernst von Stackelberg. Lyhyen elämänsä aikana Duplessis sai maineen älykkäänä ja huomaavaisena rakastajattarena. Hänellä oli velkoja ja niiden kattamiseksi hänen irtaimistonsa huutokaupattiin. Hänen hautajaisiaan seurasi satoja ihmisiä.
Marita Lybeck

Ester Marita Lybeck, o.s. Hahl (26. elokuuta 1906 Helsinki – 20. maaliskuuta 1990 Kauniainen) oli suomalainen tekstiilitaiteilija ja keraamikko, joka toimi myös opettajana.
Marita Lybeckin vanhemmat olivat professori Carl Hahl ja Karin Maria Emilia Åkerman ja puoliso vuodesta 1928 taiteilija Nils Lybeck. Marita Lybeck kävi keskikoulun ja opiskeli Helsingin yliopiston piirustuskoulussa 1923–1925 ja Ateneumissa 1935–1936. Maalausopintoja Lybeck harjoitti Eero Järnefeltin johdolla. Hän teki useita opintomatkoja Ranskaan ja Italiaan 1920- ja 1930-luvuilla. Oman kutomaliikkeen Lybeck perusti 1931 ja keramiikkapajan 1936, yhteiskoulun piirustuksenopettajana Kauniaisissa hän toimi 1934–1944 ja Virkkalassa vuodesta 1958. Lybeck oli Kera Oy:n taiteellinen johtaja 1957–1958, Norna kotityö Oy:n kutomataiteilija vuodesta 1959 ja Stockmannin taideteollisuusosaston hoitaja vuodesta 1963. Läheiset suhteet hänellä oli myös Artekiin, jonka johtaja oli hänen veljensä Nils-Gustav Hahl. Keraamikkona Lybeck kehitti erityisesti punasaven käyttöä.
Marie Dubois

Marie Dubois 1972.
Marie Dubois (12. tammikuuta 1937 Pariisi – 15. lokakuuta 2014) oli ranskalainen näyttelijä. Hän sai parhaan naissivuosan César-palkinnon elokuvasta La menace ja oli uudelleen ehdolla samassa luokassa elokuvasta Yhden miehen helvetti. Muita elokuvia, joissa Dubois esiintyi, olivat Ampukaa pianistia, Jules ja Jim, Pariisin varas, Le rouble à deux faces, La ronde, Suuri huviretki, Nuo rohkeat miehet hilpeissä kaaroissaan, Rakkaus Roomassa, Les arpenteurs, Ystäväpiiri, Kultainen käärme, Amerikan setä ja Garçon!.
Dubois meni vuonna 1961 naimisiin Serge Rousseaun kanssa, ja avioliitto kesti miehen kuolemaan asti vuonna 2007.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Marie Dubois Wikimedia Commonsissa
Marie Dubois Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Marie Dubois
Käännös suomeksi
Rentun ruusut

| Rentun ruusut Irwin Goodman |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Äänitetty : 1965–1990
 Julkaistu: 2000
 Tyylilaji: poprock, folk, iskelmä
 Levy-yhtiö: Warner Music
Muut kannet
 4CD-version kansikuva
Irwin Goodmanin muut julkaisut
| 20 suosikkia – Salainen agentti 1999 | Rentun ruusut 2000 | Erikoiset 2001 |
Rentun Ruusut – Irwin Goodmanin parhaat on vuonna 2000 julkaistu Irwin Goodmanin kokoelmalevy. Kokoelmasta julkaistiin kaksi versiota, 2 CD:n kaksoislevy ja 4 CD:n boksi. Rentun Ruusut on osa Warner Music Finlandin Musiikin mestareita -kokoelmalevysarjaa.
2CD-version kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 En kerro kuinka jouduin naimisiin  Työmiehen lauantai  Autolla Kanarian saarille  Kalteritango  Raha ratkaisee  Marcello Magaroni  Ei tippa tapa  Homma käy  Ryysyranta  Kun ei rahat riitä  Kieltolaki  Juhlavalssi  Reteesti vaan  Tango Kauhajoen kasinolla  Mikä laulaen tulee, se viheltäen menee  Meni rahahommat pieleen  St. Pauli ja Reeperbahn  Tositarkoituksin  Lievestuoreen Liisa  Poing poing poing :  CD 2 Kulta ei syytä huoleen  Las Palmas  Vielä yhdet  Oli simmarit sammarit kummarit ja pipo  Vain elämää  Si si si  Punaportin blues  Viuhahdus  Haistakaa paska koko valtiovalta  Häirikkö  Manu vippaa muutama markka  Silirimpsis  Tyttö tuli  Suruton nuoruusaika  Härmäläinen perusjuntti  Rentun ruusu  Ostoskeskus ja krouvi  Maailma on kaunis  Ai ai ai kun nuori ois  Viimeinen laulu
4 CD:n boksin kappaleet

| --- | --- |
 CD 1 En kerro kuinka jouduin naimisiin (2:26)  Työmiehen lauantai (2:02)  Autolla kanarian saarille (1:53)  Kalteritango (3:02)  Uusi Paavo (2:18)  Raha ratkaisee (1:59)  Rakkaus on rajaton (3:04)  Marcello Magaroni (2:47)  Ei tippa tapa (2:39)  Homma käy (2:50)  Äiti (3:45)  Ryysyranta (3:27)  Kun ei rahat riitä (3:20)  Kieltolaki (2:15)  Muutakin on kierretty kuin tahkoa (2:43)  Juhlavalssi (3:32)  Reteesti vaan (2:32)  Tango Kauhajoen kasinolla (2:59)  Mikä laulaen tulee se viheltäen menee (2:56)  Mieletön maailma (2:53) :  CD2 Meni rahahommat pieleen (3:03)  Balladi voivuoresta (2:25)  Ryysyranta meni (3:00)  Rakkain (4:17)  Pohjaan asti (2:36)  St. Pauli ja Reeperbahn (3:28)  Tositarkoituksin (2:41)  Lievestuoreen Liisa (3:25)  Poing poing poing (3:16)  Yksi tykkää äidistä (3:31)  Kadun kasvatti (3:23)  Meidän lavstoori (2:49)  Kohtuus kaikessa (2:28)  Kööpenhaminassa vain (2:46)  Tää on maallista vaan (2:50)  Kulta ei syytä huoleen (2:46)  Las Palmas (2:58)  Vielä yhdet (2:21)  Oli simmarit, sammarit, kummarit ja pipo (2:40)  Laulajan testamentti (2:58) 
| --- | --- |
 CD 3 Vain elämää (3:05)  Si si si (2:34)  Punaportin blues (4:01)  Viuhahdus (2:42)  Haistakaa paska koko valtiovalta (2:34)  Pumtsi-kaada-pum-pum (2:25)  Häirikkö (3:57)  Manu vippaa muutama markka (3:15)  Cha cha cha (3:14)  Silirimpsis (3:19)  Tyttö tuli (3:16)  Suruton nuoruusaika (3:35)  Pimeitä mietteitä (2:45)  Kulkurin kulta (3:04)  Härmäläinen perusjuntti (3:01)  Eletään vaan vaikka piruuttaan (2:58)  Tahdon lättähattujen vanhainkotiin (3:59)  Vanha juoppo (4:11)  Dirly dirly dee (3:32)  Sepalus auki (2:40) :  CD 4 Kaksi katupoikaa (2:35)  Rentun ruusu (3:30)  Ostoskeskus ja krouvi (2:37)  Esileikkiä (2:34)  Tule Kultaiseen Ankkuriin (2:52)  Voi tätä elämää (3:36)  Makea elämä, makeat vuodet (3:08)  Reissumiehen reppu (2:58)  Maailma on kaunis (2:55)  Tule, tule raha (2:25)  Hurraa! Me teemme laivoja (2:34)  Pyhä Pietari (3:12)  Ai ai ai, kun nuori ois (2:59)  On Suomi kiinni (2:59)  Koko elämä on blues (3:26)  Romeo ilman Juliaa (2:56)  Karjala takaisin (2:38)  Riemu ja ratto (2:35)  Tumma virta (3:28)  Viimeinen laulu (3:23)
Marita Kramer

| Marita Kramer |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 25. lokakuuta 2001 (ikä 22)
Mäkihyppääjä
Seura:  SK Saalfelden
Suksimerkki:  Fischer
Maailmancup
Kaudet:  2017–
Voitot:  15
Palkintokorokkeella:  24
 Tietolaatikko päivitetty 3. joulukuuta 2022 
Aiheesta muualla
austriandutchsisters.com
| Mitalit> Maa:   Itävalta.Mäkihyppy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Mäkihyppy.MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Mäkihyppy.MM-kilpailut  | Maa:   Itävalta> Mäkihyppy. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Oberstdorf 2021 | joukkuemäki |  |
|  Pronssia | Oberstdorf 2021 | sekajoukkuemäki |  |
Marita Kramer (s. 25. lokakuuta 2001) on itävaltalainen mäkihyppääjä.
Mäkihypyn maailmancupissa Kramer kilpaili ensimmäisen kerran Hinzenbachissa helmikuussa 2017, sijoittuen 29:nneksi. Ensimmäistä kertaa kymmenen parhaan joukkoon hän pääsi Lillehammerissa joulukuussa 2019 oltuaan kymmenes. Ensimmäisen osakilpailunsa hän voitti Sapporossa tammikuussa 2020. Toisen palkintokorokesijoituksensa hän saavutti Oberstdorfissa helmikuussa 2020 oltuaan kolmas. Kaudella 2020–2021 Kramer voitti Ramsaussa joulukuussa 2020, kahdesti Titisee-Neustadtissa tammikuussa 2021 sekä maaliskuussa kauden neljä viimeistä kilpailua Nižni Tagilissa ja Tšaikovskissa. Hän voitti samalla Russia Tour Blue Birdin kokonaiskilpailun. Lisäksi hän sijoittui tammikuussa kolmanneksi Ljubnossa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmas. Marraskuussa 2021 hän voitti kauden avauskilpailun Nižni Tagilissa. Hän saavutti samalla kaudella Lillehammerissa kakkossijan ja voiton sekä voitti seuraavat kaksi kilpailua Klingenthalissa ja Ramsaun osakilpailun. Ljubnossa hän sijoittui toiseksi ja kolmanneksi. Willingenissä hän voitti, oli Hinzenbachissa toinen ja voitti Lillehammerissa. Hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun. Marraskuussa 2022 hän oli toinen Wisłassa ja joulukuussa kolmas Lillehammerissa.
Kramer kilpaili ensimmäisen kerran aikuisten arvokisoissa Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021, jossa hän sijoittui sekä normaalimäessä että suurmäessä neljänneksi. Joukkuemäessä hän voitti maailmanmestaruuden ja sekajoukkuemäessä hän saavutti pronssia. Hän joutui jäämään pois Pekingin olympialaisista koronavirustartunnan vuoksi.  Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli suurmäessä kahdestoista.
Nuorten MM-kilpailuissa Kramer voitti Oberwiesenthalissa 2020 kultaa kaikissa kolmessa kilpailussa, eli normaalimäessä, joukkuemäessä ja sekajoukkuemäessä. Lisäksi hän saavutti pronssia Lahden 2019 joukkuemäessä.
Mäkihypyn Continental Cupissa Kramer on voittanut kaksi osakilpailua ja sijoittunut seitsemän kertaa kolmen parhaan joukkoon.
Manhattan (lautapeli)

| Manhattan |
| --- | --- |

Pelaajia:  2–4
Ikäsuositus:  10+
Pelin kesto:  45 min
Monimutkaisuus:  keskinkertainen
Strategisuus:  keskinkertainen
Satunnaisuus:  keskinkertainen
 BoardGameGeek 
Manhattan (1994) on Andreas Seyfarthin suunnittelema lautapeli, jossa pelaajat kilpailevat toisiaan vastaan rakentamalla eri pituisista osista koostuvia pilvenpiirtäjiä. Pelaajat pystyvät rakentamaan pilvenpiirtäjiään kuuteen eri suurkaupunkiin, joista jokainen koostuu yhdeksästä rakennusruudusta. Ruutuihin rakennetaan pelaajille jaettavien rakennuskorttien avulla, jotka määräävät mihin ruutuun pilvenpiirtäjän osa on sijoitettava, kaupungin voi kuitenkin valita itse. Pelissä on neljä kierrosta ja jokaisen kierroksen lopussa pelaajille jaetaan pisteitä pisimmästä tornista, yksittäisistä rakennuksista sekä kaupunkien omistuksesta. Pelin voittaa lopussa eniten pisteitä saanut pelaaja.
Manhattan on palkittu ilmestymisvuotenaan Saksassa Spiel des Jahres -palkinnolla, ja se oli Suomen vuoden peli 1995. [lähde? ]
Pelin sisältö

Pelilauta
100 eri kokoista pilvenpiirtäjän osaa - 25 per pelaaja. Yhtä osaa käytetään pistemerkintään
50 rakennuskorttia, yhdeksän erilaista
Keltainen palikka, jota kierroksen aloittaja pitää hallussaan
Aiheesta muualla

Manhattan -lautapelin arvostelu Lautapeliopas.fi:ssä
Manhattan -lautapeli BoardGameGeek.comissa (englanniksi)
Maunu Pekanpoika Nyrh

Maunu Pekanpoika Nyrh tai Nyrhi (syntymäaika tuntematon, kuollut todennäköisesti noin 20. maaliskuuta 1553 Lappeella) oli Kustaa Vaasan aikana Lappeella alkaneiden talonpoikaislevottomuuksien johtaja, joka tuomittiin kuolemaan ja mestattiin.
Nyrhin isä oli Pekka Maununpoika Nyrhi, Lappeen Nyrhilän talon omistaja. Nyrhi oli lähetystössä, joka kävi kuninkaan luona syksyllä 1551 valittamassa Lappeen kihlakunnan tuomarista Pärttyli Jönsinpojasta ja anomassa käräjien määrän lisääntymisen takia kasvaneen talonpoikien kyyditys- ja kestitysvastuun vähentämistä. Lähetystölle luvattiin tutkia tuomarin asia ja he ymmärsivät käräjien ja samalla niiden kestitysten vähenevän. Seuraava talvi oli levoton Lappeella, kun talonpojat kieltäytyivät syys- ja talvikäräjien järjestämisestä eivätkä maksaneet veroja. Kuningas lähetti Nyrhin johtamille talonpojille nuhtelukirjeen ja antoi asian tiedoksi laamanni Henrik Klaunpoika Hornille  ja Olavinlinnan isännälle Kustaa Finckelle. He pitivät Lappeen ja Taipaleen yhteiset kuninkaankäräjät kevättalvella 1553. Paikalle tuli runsaasti väkeä, joiden puolesta Nyrhi ja lautamies Inki Multiainen ilmoittivat etteivät talonpojat suostu kuin kaksien käräjien pitämiseen vuodessa. Horn ja Fincke saivat lautakunnan tuomitsemaan Nyrhin kuolemaan ja vaikka häntä yritettiin pelastaa huovien käsistä, se ei onnistunut, vaan tuomio pantiin täytäntöön.
Marie-Christine Barrault

| Marie-Christine Barrault |
| --- | --- |
 Marie-Christine Barrault vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. maaliskuuta 1944 (ikä 80) Pariisi, Ranska
Ammatti:  näyttelijä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Marie-Christine Barrault (s. 21. maaliskuuta 1944 Pariisi) on ranskalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan elokuvassa Hellyyden aika (1975), josta hän oli ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkinnon saajaksi.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Marie-Christine Barrault Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Marie-Christine Barrault
Käännös suomeksi
Razzle

| Razzle |
| --- | --- |
 Razzle Dingley
Henkilötiedot
Koko nimi:  Nicholas Dingley
Syntynyt: 2. joulukuuta 1960
Kuollut: 8. joulukuuta 1984 (24 vuotta)
Ammatti:  Muusikko
Muusikko
Taiteilijanimi:  Razzle 
Aktiivisena:  1977–1984
Tyylilajit:  glam punk, punk, rock, hard rock, glam rock
Soittimet:  rummut
Yhtyeet:  Hanoi Rocks   Marionette   Demon Preacher   The Dark   Fuck Pigs   Thin Red Line
Levy-yhtiöt:  Johanna Records   Lick   Nippon Phonogram   CBS
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Razzle, oikealta nimeltään Nicholas Dingley, (2. joulukuuta 1960 Royal Leamington Spa, Englanti – 8. joulukuuta 1984 Redondo Beach, Kalifornia) oli suomalaisen rockyhtye Hanoi Rocksin englantilainen rumpali. Hän aloitti soittamisen Sex Pistolsin innoittamana Coventryssä 1977 ja liittyi Hanoi Rocksiin 1982. Razzle kuoli auto-onnettomuudessa Los Angelesissa kesken Hanoi Rocksin ensimmäisen Yhdysvaltain-kiertueen. Razzlea kyyditsi turmahetkellä humalassa ollut Mötley Crüe -yhtyeen laulaja Vince Neil. Razzlella oli myös vakavia huumeongelmia. Razzlesta ilmestyi syyskuussa 2020 Liken kustantama Ari Väntäsen kirjoittama Razzle – Hanoi -niminen kirja. Kirja ilmestyy englanninkielisenä painoksena tammikuussa 2022.
Nuoruus

Nicholas Dingley syntyi englantilaisessa Leamington Span kaupungissa 2. joulukuuta 1960 nuorelle yksinhuoltajaäidille Patricia Ingramille, joka päätti antaa lapsensa adoptoitavaksi. Adoptio toteutettiin, ja Nicholasin ensimmäiset vuodet kuluivat Coventryn kaupungissa Midlandsissä perheen ainoana lapsena, adoptiovanhempinaan Henry ja Irene Dingley. Vuonna 1970 perhe muutti Binsteadin kylään Wightsaarelle.
Nicholas aloitti rumpujen soiton Sex Pistolsin ja The Damnedin innoittamana vuonna 1977. Kotiseudullaan Binsteadissa hän ehti soittaa useissa pienissä kokoonpanoissa, joista yksi oli nimeltään Thin Red Line. Vuonna 1980 Razzle muutti Lontooseen, missä hän soitti useissa mitättömiksi jääneissä punk-yhtyeissä.
Razzlen ensimmäinen nimeä saanut yhtye oli Nik Fiendin ennen Alien Sex Fiendiä perustama Demon Preacher. Demon Preacherin ohella Razzle soitti levyttämäänkin päässeessä The Darkissa, joka hänen omin sanojensa mukaan soitti raskasta punkkia, lähes heavy metalia. Vuonna 1981 Razzle nauhoitti The Darkin kanssa singlen ”The Masque / War Zone”. Seuraavana vuonna yhtye julkaisi The Living End live -EP:n, joka nauhoitettiin yhtyeen viimeisellä keikalla Lontoon 100 Clubilla.
Hanoi Rocks

Razzle törmäsi Hanoi Rocksiin ensimmäisen kerran Sounds-lehden sivuilla. Nähtyään yhtyeen myöhemmin esiintymässä ZigZag Clubilla Razzle oli varma, että kyseessä on yhtye, johon hänen tulee ehdottomasti liittyä, ja hän pommitti sen jäseniä kärsimättömillä puhelinsoitoilla. Hanoi Rocksin sisäisten suhteiden tulehduttua Gyp Casino sai jättää yhtyeen Razzlen astuessa välittömästi hänen tilalleen. Vaikka Razzle esiintyy jo yhtyeen Self Destruction Blues -kokoelman kannessa, hän ei soita kyseisellä albumilla lainkaan.
Razzlesta tuli Hanoi Rocksin tärkeä elementti, sillä hän piti yhtyeen koossa vaikeiden aikojen ja jäsenten välisten ongelmien keskellä. Karismaattinen Razzle nousikin kokoonpanosta esiin ainaisella huumorintajullaan, sillä hän pystyi heittämään vitsin tilanteessa kuin tilanteessa.
Kuolema

Vuoden 1984 lopussa Hanoi Rocks oli ensimmäisellä Amerikan-kiertueellaan, kun Michael Monroe loukkasi esityksen aikana nilkkansa, ja yhtye joutui perumaan muutaman keikan. Tauon aikana Mötley Crüe kutsui Hanoi Rocksin jäsenet Redondo Beachille Kaliforniaan yhtyeen laulajan Vince Neilin asunnolle.
8. joulukuuta Razzle vieraili Neilin kotona ja vietti päivän Redondo Beachilla. Hän ja Neil päättivät lähteä paikalliseen alkoholiliikkeeseen Neilin uudella De Tomaso Panteralla. Neil ajoi ylinopeutta alkoholin vaikutuksen alaisena ja menetti autonsa hallinnan osuen vastaan tulleeseen ajoneuvoon. Toisen auton kaksi matkustajaa loukkaantuivat vakavasti, mutta kaikkein vakavimmat vammat sai Razzle. Hänet vietiin South Bayn ensiapuun mutta julistettiin kuolleeksi 8. joulukuuta kello 19.12 paikallista aikaa. Hänet haudattiin Holy Cross Churchin hautausmaalle kotikaupungissaan Wightsaaren Binsteadissa 1984. Vince Neil omisti Mötley Crüen kolmannen albumin Theatre of Painin Razzlen muistolle.
Neilin versio tapahtuneesta löytyy Mötley Crüen kirjasta The Dirt, ja Andy McCoyn näkökannalta kirjasta Sheriffi McCoy.
Kirjallisuutta

Ari Väntänen: Razzle – Hanoi Rocks -legendan tarina. Helsinki: Like Kustannus, 2020.
Marianne Dahlmo

| Mitalit> Maa:   Norja.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Norja.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Maa:   Norja> Naisten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Calgary 1988 |  4 x 5 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Oberstdorf 1987 | 4×5 km viesti |  |
|  Pronssia | Lahti 1989 | 4×5 km viesti |  |
Marianne Dahlmo (s. 1. toukokuuta 1965) on entinen norjalainen maastohiihtäjä, kolminkertainen viestin arvokisamitalisti.
Dahlmo hiihti avausosuuden Norjan viestijoukkueessa, joka saavutti Neuvostoliiton jälkeen hopeaa Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987. Seuraavana vuonna hän hiihti ankkuriosuuden Calgaryn olympiaviestissä, jossa Norja sijoittui toiseksi yli puolitoista minuuttia Neuvostoliitolle hävinneenä. Lahden MM-kisoissa 1989 Dahlmo toi Norjan maaliin kolmantena Suomen ja Neuvostoliiton jälkeen.
Dahlmon paras henkilökohtainen arvokisasijoitus oli viides tila Oberstdorfin 1987 MM-kisojen 10 kilometrillä ja Val di Fiemmen 1991 kisojen 5 kilometrillä. Maailmancupissa hän voitti neljä osakilpailua, oli kolme kertaa toinen ja viidesti kolmas.
Saavutuksia

Olympialaiset:
Calgary 1988: 5 km (p) yhdeksäs, 20 km (v) kahdeksas, 4 x 5 km hopeaa
MM-kilpailut:
Oberstdorf 1987: 5 km (p) kymmenes, 10 km (p) viides, 4 x 5 km hopeaa
Lahti 1989: 10 km (v) kuudes, 10 km (p) neljästoista, 30 km (v) kuudes, 4 x 5 km pronssia
Val di Fiemme 1991: 5 km (p) viides
Maailmancupin kokonaiskilpailu:
Kausi 1985–1986: toinen
Kausi 1986–1987: kolmas
Kausi 1987–1988: seitsemäs
Kausi 1988–1989: seitsemäs
Maailmancup-voitot

| Päivä | Paikka | Laji |
| --- | --- | --- |
| 15. helmikuuta 1986 |  Oberstdorf | 20 km (p) |
| 10. joulukuuta 1986 |  Ramsau | 10 km (v) |
| 13. joulukuuta 1987 |  La Clusaz | 5 km (v) |
| 13. tammikuuta 1989 |  Klingenthal | 10 km (p) |
Mandingo

| Mandingo |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Richard Fleischer
Käsikirjoittaja:  Norman Wexler
Perustuu:  Kyle Onstottin romaaniin
Tuottaja:  Dino De Laurentiis
Säveltäjä:  Maurice Jarre
Kuvaaja:  Richard H. Kline
Leikkaaja:  Frank Bracht
Pukusuunnittelija:  Ann Roth
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Levittäjä:  Paramount Pictures
Ensi-ilta:  1975
Kesto:  126 minuuttia 117 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mandingo on vuonna 1975 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, joka perustuu Kyle Onstottin romaaniin. Elokuvan pääosissa nähdään James Mason, Susan George, Perry King, Lillian Hayman, Richard Ward, Brenda Sykes ja Ken Norton. Elokuvan on ohjannut Richard Fleischer.
Elokuva kertoo 1840-luvun Yhdysvaltojen etelävaltioissan sijaitsevan plantaasin valkoisten omistajien ja mustien orjien rotujenvälisistä suhteista.
Vastaanotto

Chicago Sun-Timesin Roger Ebert kutsui elokuvaa ”sontaläjäksi” ja ”rasisisteksi roskaksi” ja antoi sille tähtien sijasta alaspäin näyttävän peukalon. Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo kutsui elokuvaa ”härskiksi, väkivaltaiseksi kuvienromutukseksi”, jonka loppu on todella raaka. Hän antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Mandingon sanotaan olevan yksi Quentin Tarantinon suosikkielokuvista, josta hän otti vaikutteita omaan elokuvaansa Django Unchained.
Mandingo sai jatko-osan Drum, jota Video-oppaan Ilkka Jauhiainen piti ällöttävänä ja antoi sille kaksi tähteä viidestä.
Aiheesta muualla

Mandingo Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Mandingo Elonet.