stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jaakko Hyötyniemi

Jaakko Hyötyniemen hautareliefi
Jaakko Eeli Hyötyniemi, sukunimi vuoteen 1923 Koskiniemi (18. elokuuta 1891 Laihia – 30. marraskuuta 1958 Kemi) oli suomalainen rovasti, opettaja ja tietokirjailija.
Hyötyniemen vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Mikonpoika Hyöty ja Susanna Jaakontytär Manni. Hän pääsi ylioppilaaksi 1914 Vaasan suomalaisesta lyseosta ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1917 ja filosofian maisteriksi 1918. Hyötyniemi suoritti teologisen erotutkinnon 1919 ja pastoraalitutkinnon 1933 ja 1940. Hänet vihittiin papiksi 1919.
Hyötyniemi oli Töysän vt. saarnaajana ja Töysän kirkonkylän kansakoulun opettajana 1919–1920, Tammelan papiston apulaisena ja Forssan yhteiskoulun johtajana 1920–1930, Forssan työväenopiston yhteiskuntaopin ja kansantalouden opettajana, piispantarkastusten notaarina Tampereen hiippakunnassa 1920 sekä oman toimensa ohessa Jokioisten vt. kirkkoherrana vuosina 1925 ja 1929. Hän toimi Kuopion lyseon uskonnon ja filosofian alkeiden vanhempana lehtori 1930–1937 ja oli oman toimensa ohessa Niuvanniemen sairaalan saarnaajana 1931–1932 ja 1934. Viimeksi Hyötyniemi oli Kemin kaupungin kirkkoherrana vuodesta 1937 alkaen ja lääninrovastina vuodesta 1952 sekä Oulun tuomiokapitulin asessorina 1940–1946. Hän sai rovastin arvon 1941.
­­Kemin kirkkoherra Jaakko Hyötyniemi ja Sodankylän kirkkoherra Yrjö Aittokallio olivat Oulun piispan Yrjö Wallinmaan kanssa postiautossa matkalla Inarissa pidettävään piispantarkastukseen, kun auto joutui Laanilassa 4. heinäkuuta 1943 venäläisten partisaanien väijytykseen. Väijytyksessä saivat surmansa piispa Wallinmaa, postiauton kuljettaja ja kaksi naismatkustajaa. Rovasti Aittokallio haavoittui mutta hän pääsi Laanilan vartiostoon tekemään hälytyksen.
Jaakko Hyötyniemi oli naimisissa vuodesta 1919 Ellen Vilhelmina Tarkan kanssa.
Julkaisuja

Nimellä J. E. Hyötyniemi:
Forssan yhteiskoulu 1899–1924; juhlajulkaisun toimituskunta E. Aaltonen, J. O. Saarinen, J. E. Hyötyniemi. Forssan yhteiskoulu, Forssa 1924
Piirteitä tohtori A. E. Granfeltin toiminnasta Tammelan seurakunnan kirkkoherrana. Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys, Forssa 1927
Etsikää sitä, mikä on ylhäällä: kehoituksen sanoja nuorille. Gummerus 1929
Kristillisyyden taito Jokioisten seurakunnassa ennen ison vihan aikaa. Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys, Forssa 1929
Kansankäsityksiä kirkosta ja hautausmaasta sekä niiden "väestä": kansantietoutta Lounais-Hämeestä. Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys, Forssa 1929
Vanhoista kirkkomatkoista; kansan muistitiedon mukaan. Lounais-Hämeen kotiseutu- ja museoyhdistys, Forssa 1931
Suomen kansanopetuksen historia ennen nykyaikaista kansakoululaitosta. Valistus 1942
Korkein uskollisuus. Valistus 1947
"Ja toiset saivat kutsun": Kemin kaatuneet ja muut sodan uhrit vuosien 1939-1940 ja 1941-1944 sodissa. Kemi 1952
Kemin kaupunkiseurakunta 1902–1952: julkaisu kirkon 50-vuotisjuhlaan. Kemin kaupunkiseurakunta, Kemi 1953
Muinainen Suur-Kemi ja sen papiston sivistysmerkitys. Jatuli 4. Kemin kotiseutu- ja museoyhdistyksen julkaisu. Kemi 1953
Pohjois-Suomen asutushistoriaa pakanuuden ajan lopulla ja keskiaikana. Jatuli 5. Kemin kotiseutu- ja museoyhdistyksen julkaisu. Kemi 1955
Aiheesta muualla

Lounais-Hämeen Kotiseutu- ja Museoyhdistyksen johtokunta katsomassa näkötornin paikkaa kesällä 1925. Henkilöt oikealta Antto Laiho, Esko Aaltonen, Aukusti Nikula, J. E. Hyötyniemi sekä Jalmari Matisto. Forssan museo[vanhentunut linkki]
Dáfni

Dáfni (kreik. Δάφνη, ”Laakeripuu”) tai Dafní (Δαφνί) voi viitata seuraaviin:
Paikkoja Kreikassa:
Dáfni, kaupunki, Dáfni-Ymittóksen kunnan kunnallisyksikkö ja entinen kunta Keski-Ateenan alueyksikössä Attikan alueella
Dafní, Chaïdárin kaupunginosa Suur-Ateenan länsiosassa
Dáfni, Athoksen itsehallintoalueen satamakylä
Dafnín luostari, luostari Chaïdárin kunnassa lähellä Ateenaa
Muuta:
Dafni BC, koripalloseura
Dzong

Trongsan Dzong.
Dzong on buddhalaisten valtioiden rakennustyyppi, jossa yhdistyvät luostari, temppeli, hallintorakennus ja puolustuslinnoitus. Sekä uskonnolliset että valtiolliset johtajat ovat asuneet dzongeissa. Dzongeissa on myös käyty kauppaa ja vietetty kansallisia juhlia. Dzongeja on Himalajalla sekä Bhutanissa että Tiibetissä.
Delta Force (pelisarja)

| Delta Force |
| --- | --- |
Kehittäjä:  NovaLogic
Lajityyppi:  taktinen ammuntapeli, ensimmäisen persoonan ammuntapeli
Alusta:  Windows
Ensijulkaisu:  Delta Force (1998)
Viimeisin julkaisu:  Delta Force: Xtreme 2 (2009)
Aiheesta muualla
MobyGames
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Delta Force on NovaLogicin kehittämä taktisten ammuntapelien sarja, jonka ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1998.
Sarja on saanut nimensä yhdysvaltalaisten Delta Force -joukkojen mukaan.
Pelit

Delta Force (1998)
Delta Force 2 (1999)
Delta Force: Land Warrior (2000)
Delta Force: Task Force Dagger laajennusosa
Delta Force: Urban Warfare (2002)
Delta Force: Task Force Dagger (2002)
Delta Force: Black Hawk Down (2003)
Delta Force: Black Hawk Down - Team Sabre laajennusosa
Delta Force: Xtreme (2005)
Delta Force: Xtreme 2 (2009)
Pelit > Muut julkaisut

Delta Force Trilogy: kokoelma kolmesta ensimmäisestä pelistä
Delta Force: Black Hawk Down - Platinum Pack: Black Hawk Down ja sen laajennusosa
Delta Force: 10th Anniversary Collection: kymmenenvuotiskokoelma sarjan peleistä
Pelit > Julkaisemattomat

Delta Force: Angel Falls - pelistä on ollut vain kuva esillä kehittäjän verkkosivuilla
Aiheesta muualla

Pelisarja MobyGamesissä (englanniksi)
Ildar Gilmutdinov

| Ildar Gilmutdinov> Ильдар Гильмутдинов Илдар Гыйльметдинов |
| --- | --- |
 Gilmutdinov vuonna 2018.
Henkilötiedot
Syntynyt: 3. syyskuuta 1962 (ikä 62) Kljantšejevon kylä, Kamsko-Ustiskin alue, Tataarien ASNT, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto
Poliitikko
Puolue:  Yhtenäinen Venäjä
Kotipaikka:  Kazan, Tatarstan
Ildar Irekovitš Gilmutdinov (ven. Ильдар Ирекович Гильмутдинов, tat. Илдар Ирек улы Гыйльметдинов, İldar İrek ulı Ğilmetdinov, s. 3. syyskuuta 1962, Kamsko-Ustiskin alue, Tataarien ASNT) on Yhtenäinen Venäjä -puolueen kansanedustaja Venäjän federaation seitsemännessä valtionduumassa. Gilmutdinov on taustaltaan tataari.
Gilmutdinov toimii myös jäsenenä presidentin alaisen etnisten ryhmien välisten suhteinen neuvostossa, Tatarstanin tasavallan opetus- ja tiedeministeriön hallituksessa, Venäjän kansojen kokouksen neuvoston ensimmäisenä varapuheenjohtajana, sekä Venäjän ylioppilasurheiluliiton johtokunnan jäsenä. Gilmutdinov on lukuisasti palkittu työstään. Kunnianosoituksiin kuuluu muun muassa mitali "ansioista isänmaalle" (2012).
Vuonna 2022 Gilmutdinov joutui kansainvälisten pakotteiden alaiseksi osoitettuaan tukensa Ukrainan hyökkäykselle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ildar Gilmutdinov Wikimedia Commonsissa
Idänpyökki

| Idänpyökki |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Streptophyta
Luokka::  Embryopsida
Kladi::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Koppisiemeniset Angiospermae
Kladi::  Aitokaksisirkkaiset
Kladi::  Aitokaksisirkkaisten ydinryhmä
Kladi::  Rosidit Rosidae
Kladi::  Fabidit Fabidae
Lahko::  Fagales
Heimo::  Pyökkikasvit Fagaceae
Suku::  Pyökit Fagus
Laji::  orientalis
Kaksiosainen nimi
 Fagus orientalis  Lipsky 
Synonyymit
 Fagus sylvatica subsp. orientalis (Lipsky) Greuter & Burdet 
Katso myös
   Idänpyökki Wikispeciesissä   Idänpyökki Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Idänpyökki (Fagus orientalis), synonyymi idänlehtopyökki (F. sylvatica subsp. orientalis), on pyökkikasvien heimoon ja pyökkien sukuun kuuluva kesävihanta lehtipuu, joka kasvaa itäisessä Euroopassa, läntisessä Aasiassa ja Kaukasuksella.
Idänpyökkimetsää Georgiassa.
Ulkomuoto

Idänpyökki muistuttaa suuresti euroopanpyökkiä, jonka kanssa se helposti risteytyy. Idänpyökki on keskikokoinen tai kookas lehtipuu; sen korkeus on yleensä 25–35 m, mutta se voi kasvaa yli 40 m korkeaksi. Kaarna on hopeanharmaa. Lehdet ovat puikeat tai vastapuikeat ja poimulaitaiset, päältä vihreät ja alapuolelta vaaleanvihreät, 6,5–15,5 cm pitkät ja 4–9 cm leveät. Pähkinät ovat 1,2–2 cm.
Levinneisyys

Idänpyökkiä tavataan Mustanmeren ja Kaspianmeren ympäristössä Bulgariassa, Euroopan puoleisessa Turkissa ja Anatolian niemimaalla, Kaukasuksella, Krimillä ja Elbursvuorilla Iranissa. Se viihtyy 200–2200 m korkeudella ja muodostaa metsiä yksin tai euroopanhumalapyökin, turkinpähkinäpensaan ym. kanssa. Korkeammilla kasvupaikoilla se kasvaa havupuiden seassa. Alueensa länsiosassa idänpyökki viihtyy kuivemmilla ja lämpimämmillä kasvupaikoilla kuin euroopanpyökki. Se sietää varjostusta ja kasvaa usein aluskerroksena. Sen levinneisyyttä rajoittaa hallanarkuus.
Käyttö

Idänpyökin puuaines on painavaa, kovaa ja lujaa. Sitä käytetään runsaasti polttopuuksi, mutta myös paperi- ja selluteollisuudessa, lastulevyn raaka-aineena, ratapölkkyihin, huonekaluihin sekä viiluksi. Se on Iranin metsäteollisuuden tärkein puulaji.
Iivo Riikonen

Matti Iivari (Iivo) Riikonen (11. marraskuuta 1906 Kontiolahti – 28. toukokuuta 1992) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1966.
Riikosen vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Riikonen ja Maria Romppanen ja puoliso vuodesta 1932 hammaslääkäri Anni Loviisa Sorsimo (aiemmin Sohlman). Iivo Riikonen kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi vuonna 1931 ja agronomiksi vuonna 1932. Riikonen työskenteli koko työuransa Enso-Gutzeit Oy:n maatilojen hoidossa. Hänet nimitettiin yhtiön maatalousosaston johtajaksi ja yliagronomiksi vuonna 1948. Sotien jälkeen hän hoiti yhtiön omistamia Immolan ja Neitsytniemen kartanoita Imatralla ja Mähkön kartanoa Lieksassa. Immolan kartano toimi vuosikymmeniä Maataloushallituksen hyväksymänä harjoittelutilana, ja oli merkittävä koko Suomen maataloudelle.
Riikonen toimi muun muassa Imatran seudun tarkastusyhdistyksessä, Itä-Suomen Ayrshirekerhossa ja Imatran Keinosiemennysyhdistyksessä. Hän taisteli talvi- ja jatkosodissa kiväärikomppanian päällikkönä sekä pataljoonankomentajana, ja haavoittui vaikeasti 1940. Riikonen toimi sodan jälkeen vapaaehtoisen maanpuolustustyön parissa, ja oli perustamassa Imatran reserviupseerikerhoa.
Ilaria D’Amico

Ilaria D'Amico
Ilaria D'Amico (s. 30. elokuuta 1973 Rooma, Italia) on italialainen televisiojuontaja. Hänen tunnetuimmat ohjelmansa ovat liittyneet jalkapalloon.
Opiskellessaan Rooman La Sapienza -yliopistossa D'Amico debytoi televisiossa vuonna 1997 ohjelmassa La giostra dei gol ("Maaliturnajaiset"), joka sai jatkoa kuuden kauden ajan RAIlla. Hänen kiinnostuksensa jalkapalloon johti vuoden 1998 jalkapallon MM-kisojen juontamiseen ja vuoden 2000 EM-kisaspesiaalin toimittamiseen.
Vuonna 2001 hän teki RAI Trelle matkailuaiheisen ohjelman Cominciamo bene estate. Seuraavana vuonna hän isännöi jalkapallon MM-kisaspesiaalia ja esiintyi Vittorio Feltrin ja Sandro Curzin kanssa ohjelmassa W l'Italia. Vuodesta 2003 hän on isännöinyt Sky-kanavan jalkapallo-ohjelmaa SKY Calcio Show, jossa hän raportoi Serie A:n kierrosten otteluista. Televisiouran ohella D'Amico on toiminut myös dubbaajana antaen äänensä muun muassa Eragon-elokuvan lohikäärmeelle, Saphiralle.
Hänen suosionsa perustana pidetään suositun jalkapalloaiheisen tosi-tv-ohjelma Campionin juontamista Italia 1'lle vuonna 2004.
Yksityiselämä

D'Amico alkoi seurustella torinolaisen jalkapalloseura Juventuksen entisen maalivahdin Gianluigi Buffonin kanssa vuonna 2014. D'Amicolla on aiemmasta suhteestaan kiinteistökehittäjä ja yrittäjä Rocco Attisaniin poika Pietro. D'Amico sai Buffonin kanssa pojan vuoden 2016 tammikuussa, Leopoldo Mattian. Kesällä 2017 D'Amico ja Buffon menivät kihloihin.
Aiheesta muualla

Ilaria D'Amico: kuvagalleria (Arkistoitu – Internet Archive)
Egyptindoggilepakko

| Egyptindoggilepakko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Alaluokka::  Theria
Osaluokka::  Istukkanisäkkäät Eutheria
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Heimo::  Doggilepakot Molossidae
Alaheimo::  Molossinae
Suku::  Tadarida
Laji::  aegyptiaca
Kaksiosainen nimi
 Tadarida aegyptiaca  E. Geoffroy, 1818. 
Alalajit
 Tadarida aegyptiaca aegyptiaca  Tadarida aegyptiaca bocagei  Tadarida aegyptiaca sindica  Tadarida aegyptiaca thomasi  Tadarida aegyptiaca tragatus 
Katso myös
   Egyptindoggilepakko Wikispeciesissä   Egyptindoggilepakko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Egyptindoggilepakko (Tadarida aegyptiaca) on suurimmaksi osin Afrikassa ja Etelä-Aasiassa esiintyvä lepakkolaji.
Ilaria Mauro

Ilaria Mauro (s. 22. toukokuuta 1988 Gemona del Friuli) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi Italian naisten maajoukkueessa vuoden 2013 EM-kisoissa ja teki voittomaalin alkulohko-ottelussa Tanskaa vastaan. Vuoden 2017 EM-kisoissa hän teki maalin sekä Venäjää että Saksaa vastaan mutta Italia ei selviytynyt alkulohkostaan jatkoon. Hän kuului Italian joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 2019, missä hän pelasi avauskokoonpanossa yhdessä ottelussa ja tuli vaihtopelaajana kentälle kahdessa ottelussa. MM-kisojen päättyessä hän on pelannut 49 maaottelua ja tehnyt niissä 15 maalia
Mauro edustaa seuratasolla Fiorentinaa. Aiemmin hän on edustanut UPC Tavagnaccoa ja pelannut myös Saksassa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ilaria Mauro Wikimedia Commonsissa
Italian joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2013
1 Penzo |
2 Gama |
3 D'Adda |
4 Tuttino |
5 Tona |
6 Neboli |
7 Domenichetti |
8 Gabbiadini |
9 Panico |
10 Girelli |
11 Parisi |
12 Marchitelli |
13 Camporese |
14 Iannella |
15 Mauro |
16 Bartoli |
17 Rosucci |
18 Stracchi |
19 Brumana |
20 Manieri |
21 Motta |
22 Schroffenegger |
23 Salvai |
Valmentaja Cabrini
Italian joukkue – Jalkapallon naisten EM-kilpailut 2017
1 Giuliani |
2 Salvai |
3 Gama |
4 Stracchi |
5 Linari |
6 Iannella |
7 Guagni |
8 Gabbiadini |
9 Mauro |
10 Rosucci |
11 Bonansea |
12 Marchitelli |
13 Bartoli |
14 Tucceri |
15 Fusetti |
16 Giugliano |
17 Di Criscio |
18 Sabatino |
19 Galli |
20 Cernoia |
21 Carissimi |
22 Schroffenegger |
23 Girelli |
Valmentaja Cabrini
Italian joukkue – Jalkapallon naisten MM-kilpailut 2019
1 Giuliani |
2 Bergamaschi |
3 Gama |
4 Galli |
5 Linari |
6 Rosucci |
7 Guagni |
8 Parisi |
9 Sabatino |
10 Girelli |
11 Bonansea |
12 Marchitelli |
13 Bartoli |
14 Tarenzi |
15 Serturini |
16 Fusetti |
17 Boattin |
18 Mauro |
19 Giacinti |
20 Tucceri |
21 Cernoia |
22 Pipitone |
23 Giugliano |
Valmentaja Bertolini
Jaakko Rossi

Jaakko Rossi (s. 4. toukokuuta 1983 Lahti) on suomalainen muusikko. Hän toimi kitaristina Marko Haavisto & Poutahaukat -yhtyeessä vuosina 2011-2021. Lisäksi hän toimii freelancer-muusikkona sekä opettaa kitaransoittoa Lahdessa. Harrastuksenaan hän pelaa sulkapalloa sekä toimii laulajana sekä lauluntekijänä yhtyeessä Jaakko Rossi & Aurinko Kioski.
Dzuaryqæu

| Дзуарыхъæу Дзуарикау |
| --- | --- |

Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Pohjois-Ossetia-Alania
Piiri:  Alagirin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  Kylä
Aikavyöhyke:  UTC+3
 – Kesäaika:  UTC+4
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dzuaryqæu (oss. Дзуарыхъæу, ven. Дзуарика́у) on kylä Alagirin piirin koillisosassa Pohjois-Ossetia-Alaniassa Venäjällä. Dzuaryqæu sijaitsee aivan Gorætgæronin piirin vastaisella rajalla, piirin hallinnollisesta keskuksesta, Alagirin kaupungista, itään. Sen naapureina on lännessä Xætældonin kylä ja idässä Majræmadagin kylä.
Iivo Antila

Iivo Antila (5.11.1963)
Niilo Iivo Antila  (6. marraskuuta 1905 Lapua – 13. heinäkuuta 1994 Lapua) oli suomalainen maanviljelijä ja osuustoimintaliikkeen vaikuttaja, joka sai maanviljelysneuvoksen arvonimen.
Antilan vanhemmat olivat maanviljelijät Aukusti Antila ja Klaara Sofia Alasaari ja puoliso vuodesta 1947 Anna-Mari Kuusikoski. Antila tuli ylioppilaaksi Lapuan maanviljelyslyseosta vuonna 1926 ja valmistui agronomiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1933. Hän hoiti Lapuanjoen rannalla olevaa kotitilaansa, mutta oli myös merkittävä alueellinen ja valtakunnallinen vaikuttaja osuustoimintaliikkeessä, muun muassa Osuuskunta Metsäliitossa, Tuottajain Lihakeskuskunnassa, Keinosiemennysyhdistysten Liitossa sekä Maataloustuottajain Keskusliitossa.
Antila toimi Lapuan Osuusmeijerin ja Lapuan Osuuskaupan johtoelimissä, oli Lapuan Osuuskassan hallintoneuvoston ja hallituksen puheenjohtaja ja mukana Lapuan Peruna -yhtiön perustamisessa sekä vaikutti Lapuan Sanomat -lehden hallinnossa. Hän osallistui sekä talvisotaan että jatkosotaan, jossa hän oli pataljoonan adjutantti Matti Laurilan komentamassa Jalkaväkirykmentti 16:ssa. Sotien jälkeen Antila vangittiin asekätkennästä, mutta häntä ei siitä tuomittu. Maanviljelysneuvoksen arvonimen vuonna 1964 saanut Antila menehtyi liikenneonnettomuudessa kesällä 1994.
Eiger

Eiger
Eigerin pohjoisrinne
| --- | --- |
Sijainti:  Bernin kantoni, Sveitsi
Vuoristo:  Bernin Alpit
Korkeus merenpinnasta:  3 970 m
Prominenssi:  361  m 
Ensimmäinen nousu huipulle:  Christian Almer, Peter Bohren ja Charles Barrington, 11. elokuuta 1858
Helpoin reitti:  kallio-, lumi- ja jääkiipeily lännestä
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Eiger on Bernin Alpeilla, Sveitsissä sijaitseva 3 970 metriä korkea vuorenhuippu. Se on Jungfraun (4 158 m) ja Mönchin (4 107 m) kanssa samaan vuoristoalueeseen kuuluvista huipuista itäisin. Eiger on osa Jungfraun–Aletschin alppialuetta, joka on Unescon maailmanperintökohde.
Ensimmäiset huipulle kiivenneet olivat sveitsiläiset oppaat Christian Almer ja Peter Bohren sekä irlantilainen Charles Barrington, jotka nousivat huipulle länsipuolelta 11. elokuuta 1858. Vaativa pohjoisseinämä valloitettiin vasta vuonna 1938. Pohjoisseinämää on myös kutsuttu Kuolemanseinämäksi, koska rinne on vienyt usean kymmenen vuorikiipeilijän hengen. Kaikkiaan vuorella on kuollut ainakin 64 ihmistä.
Läheisiä taajamia ovat muutaman kilometrin päässä pohjoisessa sijaitseva Grindelwald ja lännessä sijaitseva Lauterbrunnen sekä parinkymmenen kilometrin päässä pohjoisessa sijaitseva Interlaken. Jungfraujochille nouseva Jungfraubahn-juna kulkee osan matkastaan Eigerin sisällä tunnelissa. Eigerin eteläpuolella on noin 3 500 metrin korkeudessa useita jäätiköitä: Eigergletscher, joka laskeutuu länteen kohti Lauterbrunnenia ja Weisse Lütschine -jokea ja Ischmeer, joka laskeutuu itään kohti Grindelwaldia ja Schwarze Lütschine -jokea.
Panoraama

Panoraamakuva Männlicheniltä nähtynä: Eiger, Mönch ja Jungfrau (huiput vasemmalta oikealle)
Eero Raittinen and The Noisy Kinda Men

| Noisy Kinda Men Eero Raittinen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2004
 Julkaistu: 2004
 Tuottaja(t): Janne Haavisto ja Eero Raittinen
 Kesto: 52.51
 Levy-yhtiö: Bluelight
Eero Raittisen muut julkaisut
| 20 suosikkia – Vanha holvikirkko 1996 | Noisy Kinda Men 2004 | Uhkapeluri – Eero Raittinen 60 2004 |
Noisy Kinda Men on Eero Raittisen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2004.
Kappaleet

Pearl the Kitchen Maid – 4.09 (Pohjanmaan helmi, säv. Timo Kiiskinen, san. Eero Raittinen)
Greasy Tuesday – 3.44 (Rasvainen tiistai, säv. ja san. Jari Rissanen)
Do Me Justice – 4.05 (säv. ja san. S. E. Rogie)
Rebound – 2.47 (säv. ja san. Charlie Rich, Bill Justis)
Carol – 3.39 (säv. ja san. Chuck Berry)
Full Time Lover – 4.40 (säv. ja san. Frankie Lee Jones, Frank Scott)
Noisy Kind a Man – 2.53 (Noin hieno mies, säv. Olli Haavisto, Eero Raittinen, Janne Haavisto, san. Eero Raittinen)
Where Is My Heaven – 3.57 (Miss on mun taivas, säv. Petri Saarela, san. Eero Raittinen)
Soon – 3.29 (Joo, mä lähden pois, säv. ja san. Matti Pitsinki)
Ganglord John – 3.25 (Marjatan poika, säv. Kauko Röyhkä, san. Eero Raittinen)
Can't Tear it Up Enuff – 2.58 (säv. ja san. Kim Wilson)
Angel on Skates – 4.19 (Kuin enkeli, säv. Petri Saarela, san. Eero Raittinen)
One's Too Many – 4.55 (säv. Kim Wilson, Nick Lowe)
I'm So Lonesome I Could Cry – 3.51 (säv. Hank Williams)
Muusikot

Eero Raittinen – laulu
Jarkka Rissanen – kitara
Hannu Pikkarainen – kitara, koskettimet, lyömäsoittimet, taustalaulu
Tom Nyman – basso
Janne Haavisto – rummut, lyömäsoittimet
Nasu Raittinen – laulu
Aiheesta muualla

Rytmimusiikin Syke: Eero Raittinen and The Noisy Kinda Men
Ildar Fatkullin

| Ildar Fatkullin> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Ildar Railevitš Fatkullin
Syntynyt: 16. lokakuuta 1982 (ikä 41) Tatrin, Venäjä
Mäkihyppääjä
Seura:  CSK/Lokomotiva Ufa
Suksimerkki:  Rossignol
Maailmancup
Kaudet:  1999–2003, 2005–2006
Voitot:  0
Palkintokorokkeella:  0
 Tietolaatikko päivitetty 30. joulukuuta 2012 
Ildar Railevitš Fatkullin (myös muotoon Fachullin, ven. Ильдар Раилевич Фаткуллин, tat. Илдар Раил улы Фәтхуллин, İldar Rail ulı Fätxullin, s. 16. lokakuuta 1982 Tatrin, Venäjä) on Venäjää edustava mäkihyppääjä. Etniseltä taustaltaan hän on tataari.
Fatkullin hyppäsi ensimmäisen maailmancupin kilpailunsa Kuopiossa Suomessa 28. marraskuuta 1999. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on kahdeksas sija Oberstdorfissa Saksassa 30. joulukuuta 2001. Se on myös hänen ainoa maailmancup-sijoituksensa kymmenen parhaan joukossa. Arvokisoissa Fatkullinin paras saavutus on 11. sija normaalimäen maailmanmestaruuskilpailussa Lahdessa 2001.
Arvokisat

Olympialaiset:
2002: 35. (suurmäki)
2006: 44. (normaalimäki), 41. (suurmäki), 8. (joukkue-/suurmäki)
Maailmanmestaruuskilpailut:
2001: 11. (normaalimäki), 46. (suurmäki)
2005: 31. (normaalimäki), 32. (suurmäki), 5. (joukkue-/normaalimäki), 6. (joukkue-/suurmäki)
Lentomäen Maailmanmestaruuskilpailut:
2000: 40.
2006: 32., 7. (joukkuemäki)
Indra (psytrance-artisti)

Indra, oikealta nimeltään Oshri Krispin on Israelista kotoisin oleva psytrance-artisti. Häneltä on ilmestynyt seitsemän pitkäsoittoa, joista viimeisin Seven vuonna 2012.
Albumit

Killer Machine (2006)
Life Of Faith ‎(2007)
Global Music (2008)
Make A Stand ‎(2009)
ABeliever ‎(2010)
Old Skool ‎(2011)
Seven ‎(2012)
Jaakko Rauva

Jaakko Rauva (s. 3. elokuuta 1820) oli suomalainen Mouhijärveltä kotoisin ollut isokokoinen voimamies. Hän pituutensa oli 32-vuotiaana 3 kyynärää 17,5 tuumaa eli noin 221,5 senttimetriä. Painoa hänellä oli 18 leiviskää (163 kiloa). Hänen sisaruksensa ja vanhempansa olivat normaalikokoisia.
Jaakko Rauva oli talonpojan poika Rauan tilalta Mouhijärveltä. Hän herätti ensimmäisen kerran laajempaa huomiota Tampereen Pertun markkinoilla kannettuaan täysikasvuista hevosta käsivarsillaan. Kotonaan Mouhijärvellä hän kykeni nostamaan hevosen aidan yli ja käsittelemään yksin suurta myllynkiveä. Rauva kantoi viisi tynnyriä rukiita riihen luota yhdellä kertaa kotiin. Hän pani jyvät rekeen ja kantoi ne siinä. Hän sai sitten rukiit palkaksi tästä voimainkoetuksesta. Rauva häpeili alkuaan suurta kokoaan ja kulki kumarruksissa. Rattailla ajaessaan poisti istuinlaudan istuen rattaitten pohjalla. Myöhemmin kun hän alkoi kulkea esiintymässä, hän kuitenkin suoristi selkänsä ja kohotti olkapäitään näyttääkseen vielä kookkaammalta.
Joulukuussa 1852 Rauva tuli Helsinkiin näyttämään maksua vastaan itseään yleisölle. Eräs tamperelainen kauppias oli keväällä 1852 houkuttellut hänet mukaansa Venäjälle, ja siellä hän kiersi esiintymässä muun muassa Pietarissa, Moskovassa ja Nizhni Novgorodissa. Jälkimmäisessä kaupungissa Rauvan ansaitsemat esiintymispalkkiot varastettiin. Hän oli aikonut ostaa talon kokoamillaan rahoilla. Rauva jatkoi sittemmin matkailuaan ulkomailla ja kuoli Puolassa.
Satakunnan museossa Porissa on Rauvan kengän lesti, jolla hänelle teetettiin kengät ripillepääsyä varten. Lestin pituus on kolme korttelia.