stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikko Heikka
Teologinen linja

Heikka on pitänyt esillä kysymyksiä yhteiskunnallisesta oikeudenmukaisuudesta. Hän on ollut mukana useissa valmisteluryhmissä ja toiminut muun muassa kirkon ulkoasiainneuvoston pakolaistyöryhmän puheenjohtajana ja kirkon diakonian ja yhteiskuntatyön toimikunnan puheenjohtajana. Julkisuudessa hän on tarttunut muun muassa yritysetiikan ja monikulttuurisuuden kysymyksiin.
Vuonna 2004–2006 Heikka toimi puheenjohtajana piispainkokouksen asettamassa työryhmässä, joka käsitteli naispappeuden vastustajien aiheuttamia jännitteitä kirkossa. Työryhmän työn seurauksena tilanne seurakunnissa on ratkaisevasti selkiytynyt ja syrjintätapauksiin on pystytty tarttumaan aktiivisesti. Työryhmän linjaukset tarkoittivat myös sitä, että naispappeuden vastustajalla ei ole oikeutta saada pappisvihkimystä tai kirkon virkaa vaikka muut ehdot täyttyisivät.
Heikka on noussut julkisuuteen puhumalla homoseksuaalien oikeuksista kirkossa. Heikka toimi 2000-luvun ensikymmenen lopulla piispainkokouksen asettaman parisuhdelain seurauksia käsittelevän työryhmän puheenjohtajana. Työryhmä ehdotti rukousta parisuhteensa rekisteröineiden puolesta. Ehdotus hyväksyttiin sekä piispainkokouksessa että kirkolliskokouksessa. Henkilökohtaisesti Heikka olisi valmis etenemään pidemmällekin.
Heikka näki myös, että kirkon tärkein tehtävä on hengellinen ja että taloudellisen tilanteen heikentyessä voimavaroja tulisi suunnata jumalanpalveluksiin ja muuhun kirkon hengellistä identiteettiä tukevaan toimintaan.
Heikka näkee Muslimiveljeskunnan myönteisenä enteenä siitä, että arabimaiden islam on muuttumassa demokratian ystäväksi. Hänen mukaansa Muslimiveljeskunta tarvitsee kaiken tuen sekä muilta demokratioilta että myös uskonnoilta.  Heikka katsoo, että kristinuskolla, juutalaisuudella ja islamilla on sama Jumala, sillä niiden yhtäläisyydet ovat eroja suurempia.
Kirjoitukset ja henkilökuva

Heikka on toiminut kirjallisuuskriitikkona ja esseistinä eri lehdissä, muun muassa Helsingin Sanomissa, Uudessa Suomessa ja Suomen Kuvalehdessä. Väitöskirjansa lisäksi hän on julkaissut esseekokoelman Paratiisi ajattelee meissä (1999). Lisäksi hän on julkaissut ihmisoikeuksia käsittelevän kirjan Vapaina ja tasavertaisina. Ihmisoikeudet uskontojen näkökulmasta (2014).
Mikko Heikka on naimisissa ja hänellä on neljä lasta: Henrikki (1969), Taneli (1971), Sakari (1976) ja Rebekka (1979). Hänen harrastustensa joukossa on rakentaminen ja musiikki; hän mainitsee rakastavansa barokkimusiikkia. Hän on rakentanut muun muassa omakotitalon ja mökin. Lisäksi piispa harrastaa kirjakauppoja eri puolilla maailmaa, urheilua lastenlasten kanssa sekä FC Hongan pelien seuraamista.
Aiheesta muualla

Piispa emeritus Mikko Heikka Espoon hiippakunta. Arkistoitu 1.5.2017. Viitattu 10.6.2017.
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: – | Espoon piispa 2004–2012 | Seuraaja: Tapio Luoma |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Salme Heinonen

Salme Heinonen (myöh. Lehtinen, s. 20. lokakuuta 1940) on suomalainen yleisurheilija, joka saavutti 1950-luvun lopulla SM-mitaleja pituushypyssä ja pikajuoksuissa. Hän edusti Suomea kahdessa maaottelussa vuonna 1958. Kotimaassa hän edusti Lahden Urheilijoita.
Heinonen saavutti pituushypyssä Kalevan kisoissa hopeaa vuonna 1958 ja pronssia vuonna 1959 sekä sijoittui kuudenneksi vuonna 1957. Vuoden 1958 Kalevan kisoissa hän saavutti 100 metrin juoksussa pronssia ja sijoittui seuraavana vuonna kuudenneksi. Vuonna 1959 hän saavutti Lahden Urheilijoiden joukkueessa SM-hopeaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa.
Heinonen edusti Suomea pituushypyssä maaottelussa Viroa vastaan kesäkuussa 1958 ja Ruotsia vastaan heinäkuussa 1958.
Heinosen ennätys pituushypyssä oli Kalevan kisoissa 1959 tehty 550 cm ja 100 metrillä 12,6 s aiemmin samalta vuodelta.
Tiia Heinonen

Tiia Heinonen (o.s. Messala, s. 17. syyskuuta 1973) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän edusti muun muassa Esbo Bollklubbia, Kyrkslätt IF:ää, Puistolan Urheilijoita ja Helsingin Jalkapalloklubia, jossa hän voitti kuusi Suomen mestaruutta ja Suomen cupin kolmesti. Heinonen pelasi vuosina 1991–1996 maajoukkueessa 20 ottelua.
Myös Heinosen sisko Tiina Messala on maajoukkuetason jalkapalloilija.
Korpiselän ortodoksinen kirkko

| Korpiselän Pyhän Nikolaoksen kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Korpiselän kirkonkylä, Korpiselkä
Seurakunta:  Korpiselän ortodoksinen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1898
Suunnittelija:  V. I. Barankejeff
Materiaali:  puu
Tyylisuunta:  ristikirkko
Poistui käytöstä:  1944 alueluovutusten myötä
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Korpiselän Pyhän Nikolaoksen kirkko oli Korpiselän ortodoksisen seurakunnan pääkirkko Korpiselän kirkonkylässä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella Raja-Karjalassa. Nykyisin hylätty ja raunioitunut kirkko sijaitsee Loimolan kunnan pohjoisosassa Suojärven piirissä Venäjällä noin kahden kilometrin päässä Suomen rajasta.
Rakentaminen

Vuonna 1789 valmistunut Korpiselän edellinen kirkko ei vastannut enää 1800-luvun lopulla kokonsa puolesta seurakunnan tarpeita, jonka vuoksi päätettiin rakentaa uusi kirkko. Uutta kirkkoa päästiin rakentamaan nopeasti, kun kauppiaspariskunta Saveli ja Maria Koivunen lahjoittivat vuonna 1896 kirkon rakentamiseen 25 000 markkaa, joka oli noin puolet rakentamiskustannuksista. Kirkon suunnitteli arkkitehti V. I. Barankejeff ja rakennustöitä valvoi rakennusmestari J.V. Mäkinen. Kirkko valmistui vuonna 1898 vanhan kirkon viereen ja samana vuoden lokakuussa piispa Antoni vihki kirkon, joka edeltäjänsä tavoin pyhitettiin Pyhälle Nikolaokselle. Uusi ja vanha kirkko sijaitsivat vierekkäin vuoteen 1903 asti, jolloin vanha kirkko siirrettiin Korpiselän itäosassa sijainneeseen Ägläjärven kylään ja tunnettiin tämän jälkeen Ägläjärven kirkkona.
Ulkoasu

Kirkko rakennettiin hirrestä, katto pellistä, julkisivu vuorattiin laudoituksella ja maalattiin keltaiseksi. Malliltaan se on ristikirkko, jonka yhden ristivarren päässä on kolminivelinen kellotorni ja ristikeskuksen päällä oli kupolitorni. Kirkon korkeus on kahdeksan metriä, kellotornin 38,5 metriä ja keskikupolin korkeus oli 17,5 metriä. Kellotornin kaksi ensimmäistä kerrosta ovat nelikulmaisia ja niiden päällä on kahdeksankulmainen kellohuone, jonka katto päättyy sipulikupoliin, jonka huipussa oli risti. Myös ristikeskuksen päällä oleva kupolitorni oli kahdeksankulmainen ja sen huipussa oli myös sipulipuli ja risti. Sisäänkäynnit sijaitsevat ristivarsien päissä ja kellotornin alaosassa. Kirkkoa korjattiin vuosina 1927 ja 1931. Tuolloin uusittiin kosteudesta kärsineitä kellotornin puuosia ja ilmeisesti tällöin lisättiin myös pienet puiset katokset julkisivun ikkunoiden päälle ja koristeet ensimmäisen kerroksen räystään alle.
Sisäosat

Kirkon ikonit tilattiin Valamon luostarista ja irtaimistoa lahjoitti korpiselkäläiset sukujuuret omaava sortavalalainen kauppiaan rouva Moldakov. Kirkon ikonostaasi oli matala ja yksikerroksinen. Alttari-ikonin aiheena oli Kristuksen ylösnousemus. Ikonostaasi koostui neljästä kiilakaarisesta seinämästä. Keskellä olevien kuninkaanovien vasemmalla puolella oli Jeesus-lasta käsivarsillaan pitelevä Jumalanäiti ja oikealla puolella kokovartalokuva siunaavasta Jeesuksesta, joiden lisäksi ikonostaasin sivuosissa oli kuvattu ylienkelit Mikael ja Selafiel, joista jälkimmäinen oli harvinainen aihe ikonostaaseissa. Ehtoollisen asettamisen ikonia ei ollut poikkeuksellisesti sijoitettu ikonostaasiin, vaan se oli ikonostaasin yläpuolella kirkkosalin seinässä. Ehtoollisen asettamisen sivuilla olivat alttarikaarta myötäillen aiheet: Kristuksen hautaanlaskeminen ja ylösnousemus. Alttarin oikeallapuolella olevassa porrasnurkkauksessa oli kastekappeli, jonka taustalla oli isokoinen Jeesus siunaa lapsia taulu. Alttarin vasemmalla puolella oli kärsimyskappeli, jonka taustalla oli isokokoinen Golgata-aihe. Kellotornissa oli kuusi kelloa.
Kirkon ja irtaimiston kohtalo

Talvisodassa Neuvostoliitto onnistui valtaamaan vain Korpiselän itäisimmän osan, mutta rauhanteossa 1940 oli suurin osa kunnasta luovutettava, niin myös kirkonkylä. Kirkko jäi hyväkuntoisena vain kahden kilometrin päähän uudesta rajasta. Talvisodan jälkeen neuvostoliittolaiset olivat pitäneet kirkkoa ilmeisesti jonkinlaisena keittiönä ja sen sisäosa olivat nokeentuneet. Kun alue vallattiin takaisin jatkosodassa 1941 korjasi kotiseudulleen palannut Korpiselän väestö kirkon, mutta 1944 kirkko oli jätettävä uudelleen. Tämän jälkeen neuvostoliittolaiset ovat käyttäneet kirkkoa ilmeisesti karjasuojana. Nykyisin rakennus on hylätty ja sen ristikeskiön kupolitorni on romahtanut 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä.
Korpiselän kirkon kellot evakuoitiin jatkosodan vetäytymisvaiheessa. Suurin kello on nykyisin Hoilolan ortodoksisessa kirkossa. Evakuoidut ikonostaasin ikonit päätyivät evakkotaipaleen jälkeen vuosina 1955-1957 entiseen apteekkirakennukseen rakennettuun Kiuruveden ortodoksisen kirkon ikonostaasiin, jossa niiden järjestys säilyi samana kuin Korpiselässäkin. Myös alttari-ikoni sijoitettiin Kiuruveden kirkkoon, mutta ikonostaasin yläpuolista Ehtoollisen asettamista ei sen huonokuntoisuuden vuoksi Kiuruveden kirkkoon sijoitettu. Korpiselän kirkkosalin sivuseinillä olleet neljä isokokoista maalausta sijoitettiin Karjalahden ekumeenisen keskuksen seinille. Korpiselän kirkon ikoneja on luovutettu myös Pielaveden seurakuntaan, Sotkamon rukoushuoneeseen, Siilinjärven ja Lapinjärven kirkkoihin sekä Iisalmen Evakkokeskukseen. Korpiselän kirkon kaksi kynttiläkruunua sijoitettiin Kajaanin ja Kiuruveden kirkkoihin.
Aiheesta muualla

Kuva kirkon nykytilasta (Arkistoitu – Internet Archive)
Korpiselän kirkon ikonostaasia ja alttaria.
Kortikosteroidit

Kortikosteroidit ovat joukko selkärankaisten lisämunuaiskuoren tuottamia steroidihormoneja ja niiden kaltaisia synteettisiä yhdisteitä. Kortikosteroideja on kahta pääluokkaa, glukokortikoidit ja mineralokortikoidit, ja ne osallistuvat moniin fysiologisiin toimintoihin, kuten stressin säätelyyn, immuunivasteeseen ja tulehdusreaktioon. Kortikosteroideja ovat muun muassa kortisoli, kortikosteroni, kortisoni sekä aldosteroni.
Steroidisynteesin reaktiot (englanniksi)
Lisämunuaiskuoren hormonit ovat välttämättömiä, ja ihmisellä kortikosteroidituotannon loppuminen (Addisonin tauti) johtaa hoitamattomana kuolemaan 1–2 viikossa. Synteettisiä glukokortikoideja käytetään lääkeaineina lukuisiin tauteihin kuten astmaan, keuhkoahtaumatautiin ja Crohnin tautiin.
Rakenne ja synteesi

Kortikosteroidit kuten muutkin steroidihormonit ovat kolesterolin johdannaisia. Niiden syntetisoinnissa tarvitaan mitokondrion sytokromi P450 -perheen entsyymejä. Synteesin nopeutta rajoittava vaihe on kolesterolin hapetus ja oksidatiivinen lohkaisu Δ5-pregnenoloniksi, joka on gluko- ja mineralokortikoidien synteesin lähtöaine.
Lisämunuaiskuoren eri osissa tapahtuu erilaisia reaktioita johtuen siitä, että eri osissa on eri entsyymejä. Siksi lisämunuaiskuoren zona fasciculatassa syntyy glukokortikoidi kortisolia, zona glomerulosassa puolestaan mineralokortikoidi aldosteronia.
Reseptorit

Kortikosteroidien reseptorit muistuttavat rakenteeltaan muiden steroidihormonien reseptoreita. Glukokortikoidien kohdesoluissa on sytoplasmassa glukokortikoidireseptoreja (GR). Mineralokortikoidien kohdesoluissa, munuaistubuluksen soluissa taas on sekä glukokortikoidireseptoreja että mineralokortikoidireseptoreja (MR). MR:n affiniteetti glukokortikoideille on yhtä suuri kuin affiniteetti mineralokortikoideille, mutta munuaistubuluksen soluissa glukokortikoidien pitoisuus pidetään pienenä, joten MR:en aktivaatio riippuu mineralokortikoidien pitoisuudesta.
Sytoplasmassa inaktiivisena GR:iin on sitoutuneena proteiinikompleksi. Kun glukokortikoidi sitoutuu reseptoriin, proteiinikompleksi irtoaa ja reseptori muodostaa homodimeerin eli kompleksin toisen aktivoituneen GR:n kanssa. GR-dimeeri siirtyy tumaan, missä se sitoutuu johonkin perimän glukokortikoidiresponsiiviseen elementtiin (GRE).  Kun eri geenien GRE:ihin sitoutuu GR-dimeerejä, joidenkin geenien luenta lisääntyy, toisten vähenee, mikä aiheuttaa solussa vasteen hormonille.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kortikosteroidit Wikimedia Commonsissa
Korusimput

| Korusimput |
| --- | --- |
 Lippukorusimppu (Sebastes rubrivinctus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Simppukalat Scorpaeniformes
Heimo::  Korusimput Sebastidae  Kaup, 1873
Katso myös
   Korusimput Wikispeciesissä   Korusimput Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Korusimput (Sebastidae) on simppukaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan Atlantista, Tyynestämerestä ja Intian valtamerestä. Toisinaan korusimppujen katsotaan muodostavan alaheimon Sebastinae skorpionisimppujen (Scorpaenidae) heimossa.
Alaheimot ja suvut

Korusimppuihin kuuluu kaksi alaheimoa, seitsemän sukua ja 134 lajia. Sukujen määrästä ei tosin ole kalatieteilijöiden keskuudessa yksimielisyyttä.
Sebastolobinae
Adelosebastes
Sebastolobus
Trachyscorpia
Sebastinae
Helicolenus
Hozukius
Sebastes
Sebastiscus
Anatomia

Ruumiinrakenteeltaan korusimput ovat litteähköjä kaloja. Päässä on usein piikkejä ja selkäevän, vatsaevien ja peräevien ruodot ovat yhteydessä myrkkyrauhaseen. Väritykseltään korusimppulajit ovat vaihtelevia. Osa lajeista on harmaita tai ruskeita, osa on hyvinkin värikkäitä ja kirjavia. Heimon kaloilla on sisäinen hedelmöitys ja Sebastes-suvun lajit synnyttävät eläviä poikasia.
Haysin ohjeisto

Tuotantosäännöstön kansisivu.
Haysin ohjeisto, viralliselta nimeltään elokuvien tuotantosäännöstö (engl. Motion Picture Production Code) oli vuosien 1930–1968 aikana yhdysvaltalaisia elokuvia säädellyt ohjeisto, joka määräsi elokuvayhtiöt itsesensuuriin. Se kielsi elokuvista muun muassa alastomuuden, monenlaiset viittaukset seksuaalisuuteen, rikollisuuden ihannoinnin, huumeet ja ylenmääräisen juopottelun, uskonnon rienaamisen, sekä rotujen väliset sukupuolisuhteet ja seka-avioliitot. Haysin ohjeisto sai nimensä Will H. Haysista, joka johti ohjeiston määrittelyä vuodesta 1922 lähtien. Haysin ohjeiston merkitys alkoi vähentyä 1950-luvulla, ja se korvattiin vuonna 1968 nykyisellä elokuvien luokittelujärjestelmällä.
MPDDA:n synty

Yhdysvaltain elokuvatuotanto taisteli 1920-luvun alussa huonoa julkisuuskuvaansa vastaan. Elokuvien suorasukaisuus ja joidenkin tunnettujen elokuvantekijöiden elämäntyyli herättivät moraalista närkästystä osassa yleisöä. Monissa kaupungeissa ja osavaltioissa oli myös säädetty lakeja, joiden tavoitteena oli elokuvien ennakkosensurointi. Kongressissakin suunniteltiin liittovaltion lakia, joka säätelisi elokuvien sisältöä. Elokuvatuottajat perustivat siksi Motion Picture Producers and Distributors of America -järjestön (MPDDA) ja lupasivat tuoda moraalin elokuviin. Järjestön tehtävänä oli varmistaa elokuvien sopivuus, jotta ne eivät joutuisi valtion viranomaisten tai osavaltioiden sensuurin kynsiin.
Järjestön ensimmäiseksi johtajaksi palkattiin vuonna 1922 Will H. Hays. Absolutistina ja presbyteeriseurakunnan vanhimpana tunnettu Hays nähtiin sopivana ulkopuolisena, joka pystyisi tuomaan yhteiskunnan luottamuksen elokuvateollisuuden moraaliin.
Hays loi 36 kohdan listan aiheista, joita elokuvissa ei tulisi esiintyä, tai joita tulisi käsitellä varoen. Ohjeistusta ei kuitenkaan noudatettu, sillä sitä ei valvottu eikä sen rikkomisesta ollut määrätty minkäänlaisia rangaistuksia. Haysin toimisto julkaisi myös mustan listan näyttelijöistä ja muista elokuva-alan työntekijöistä, joita ei tulisi palkata, sekä lisäsi näyttelijöiden sopimuksiin moraalisia lisäehtoja. Tämän seurauksena monen juhlimiseen mieltyneen näyttelijän ura hiipui, mutta elokuvien moraalittomuudet keräsivät edelleen valituksia.
Haysin ohjeiston synty

Vuonna 1930 Hays julkaisi tuotantosäännöstön Production Code, joka tunnettiin myös "Haysin ohjeistona" ("Hays Code"). Samalla MPPDA perusti Studio Relations Committee -komitean, joka nimettiin vuonna 1934 uudestaan Production Code Administrationiksi. Komitean vastuulla oli säännöstön toteutuksen valvominen. Komitealla ei kuitenkaan edelleen ollut minkäänlaista pakottamismekanismia, vaan se perustui elokuva-alan itsesäätelyyn.
Vuoden 1930 ohjeisto antoi lisäksi aikaisempaa yksityiskohtaisempia ohjeita siitä, kuinka tarkasti rikoksia, väkivaltaa, huumeita, alkoholia, seksiä, alastomuutta, rivouksia, kiroamista, pukeutumista, tanssimista, uskontoa, muita kansoja, sekä muita sopimattomia tai herkkiä aiheita tulee välttää esittämästä, jotta elokuva saisi hyväksynnän.
Haysin ohjeiston synty > Ohjeiston käyttöönotto vuonna 1934

National Legion of Decency -järjestö uhkasi vuonna 1934 elokuvatuottajia maanlaajuisella boikotilla, jos elokuvien moraali ei kehittyisi. Hays määräsi samana vuonna uuden säädöstön, johon tuli sakkorangaistuksia ja jonka mukaan jokainen elokuva olisi tarkistettava Haysin toimistolla. Lisäksi yksikään elokuva ei pääsisi laajaan teatterilevitykseen, jos siltä puuttuisi Haysin toimiston hyväksyntä. Tällöin elokuva-alan itsesensuuri varsinaisesti alkoi.
Ohjeistoon tehtiin useita muutoksia, tarkennuksia, poistoja ja lisäyksiä myöhempinä vuosikymmeninä. Esimerkiksi armomurhan esittäminen hyväksyttävänä tuli kielletyksi 1950-luvun puolivälissä. Toisaalta valkoisen orjakaupan esittämisestä tuli samaan aikaan hyväksyttävää, kunhan sitä ei näytetty yksityiskohtaisesti.
Ohjeiston vaikutukset

Elokuvayhtiöt alkoivat noudattaa Haysin ohjeistoa vapaaehtoisesti, minkä ansiosta niiden ei enää tarvinnut pelätä viranomaisten sensuuria. Romaanien ja näytelmien rankkoja ja väkivaltaisia kohtauksia siistittiin elokuvaversioihin. Tuulen viemää -elokuvan (1939) synnytyskohtaus näytettiin varjokuvina seinällä. Jotkin kielteiset pappihahmot siirrettiin muihin ammatteihin, kuten kyttyräselkäinen nimihahmo elokuvassa Notre Damen kellonsoittaja (1939). Koviksetkin joutuivat kiroilun sijaan sanomaan "Voi pojat!", sillä jopa sana "hitto" (engl. "damn") oli kielletty; tunnettu esimerkki sen käytöstä on Rhett Butlerin loppurepliikki elokuvassa Tuulen viemää, mikä toi elokuvan tuottajalle 5 000 dollarin sakon.
Sensuurin ulkopuolelle jäivät usein taiteellisina pidetyt William Shakespearen näytelmistä tehdyt elokuvat. Jotkin piirroselokuvat, kuten Tex Averyn Red Hot Riding Hood (1943) saivat myös sellaisia vapauksia niin kielenkäytön kuin väkivallankin suhteen, joita näytellyt elokuvat eivät saaneet. Toisaalta Betty Boop -animaatioiden seksuaalisuus vesitettiin kokonaan.
Elokuvantekijät oppivat myös kiertämään ohjeistusta. Alfred Hitchcock kertoi ottaneensa Haysin ohjeistuksen haasteena ja halusi rakentaa suutelukohtauksen, joka olisi teknisesti sääntöjen mukainen mutta niiden hengen vastainen. Elokuvasuudelman sallittu enimmäiskesto oli vain kolme sekuntia, mutta Hitchcockin elokuvassa Notorious – kohtalon avain (1946) on peräti kolmeminuuttinen suutelujakso, koska tähtien huulet irtoavat välillä toisistaan. Seksin näyttämisen kielto kasvatti muutenkin elokuvasuudelman merkitystä amerikkalaisessa elokuvassa.
Haysin ohjeiston on arveltu vaikuttaneen siihen, että yhdysvaltalaisiin elokuviin syntyi jyrkkä kahtiajako hyvän ja pahan välille. Myös helppojen onnellisten loppujen yleistymisen on arveltu olleen seurausta ohjeistosta.
Ohjeiston merkityksen väheneminen ja sen lakkautus

1950-luvulla Haysin ohjeiston vaikutus elokuviin alkoi höltyä, sillä televisio ja ulkomaiset elokuvat kilpailivat yhdysvaltalaisen teatterielokuvan kanssa suosiosta kotimarkkinoilla. Jotkin elokuvat kuten Kultainen käsivarsi (1955) ja Piukat paikat (1959) olivatkin jo monin tavoin ohjeiston vastaisia. 1960-luvun Kuka pelkää Virginia Woolfia? (1966) ja Blow-Up – erään suudelman jälkeen (1966) olivat esimerkkejä yhä selvemmin ohjeistuksenvastaisista elokuvista, kun elokuvayhtiöt lakkasivat kokonaan välittämättä ennakkosensuurista, jota ei enää pystytty valvomaankaan.
Vuonna 1968 Haysin ohjeisto korvattiin lopullisesti nykyisellä katsojien ikään perustuvalla luokittelujärjestelmällä. Sen myötä aikuisten elokuvista tuli nopeasti vielä paljon entistä uskaliaampia.
Vuoden 1927 Haysin lista

Vuoden 1927 Haysin listan sisältö:
Määritellään, että alla olevassa listassa olevat asiat eivät saa esiintyä tämän yhdistyksen julkaisemissa elokuvissa riippumatta tavasta, jolla niitä käsitellään:
Kärkevä kiroilu – välitekstissä tai huulilla – mukaan lukien sanat "Jumala", "Herra", "Jeesus", "Kristus" (paitsi jos niitä käytetään kunnioittavasti asianmukaisissa uskonnollisissa seremonioissa), "helvetti", "kirottu", "Juma" ja kaikki muut rivot ja karkeat ilmaisut kirjoitustavasta riippumatta
Millainen tahansa estoton tai vihjaileva alastomuus – näkyvänä tai silhuettina; ja mikä tahansa irstas tai estoton huomautus siitä muilta elokuvan hahmoilta
Huumekauppa
Viittaus sukupuoliseen perversioon
Valkoinen orjakauppa
Valkoisten ja mustien väliset sukupuolisuhteet
Sukupuolihygienia ja sukupuolitaudit
Varsinainen synnytys – näkyvänä tai silhuettina
Lasten sukuelimet
Papiston pilkkaaminen
Jonkin kansan, rodun tai uskon tahallinen loukkaaminen
Lisäksi määritellään, että erityistä huolellisuutta tulee noudattaa alla olevien aiheiden käsittelyn suhteen, jotta karkeus ja vihjailevuus saadaan kitkettyä ja hyvä maku korostuu:
Lipun käyttö
Kansainväliset suhteet (vältetään antamasta huonoa kuvaa toisen maan uskonnosta, historiasta, instituutioista, näkyvistä henkilöistä ja kansalaisista)
Tuhopoltto
Tuliaseiden käyttö
Varkaus, ryöstö, kassakaappiin murtautuminen, ja junien, kaivosten, rakennusten ym. räjäyttäminen (ajatellen sitä mitä liian tarkka kuvaus näistä saa vähäjärkisen tekemään)
Julmuus ja mahdolliset karmeudet
Murhaamisen tekniikka, millainen tahansa
Salakuljetuksen keinot
Kuulustelutavat
Varsinainen hirttäminen tai sähköteloitus laillisena rangaistuksena rikoksesta
Myötätunto rikollisia kohtaan
Asenne julkisia henkilöitä tai instituutioita kohtaan
Kapinan lietsominen
Ilmeinen julmuus lapsia tai eläimiä kohtaan
Ihmisten tai eläinten polttomerkintä
Naisten myyminen, tai itseään myyvä nainen
Raiskaus tai sen yritys
Hääyökohtaukset
Mies ja nainen sängyssä yhdessä
Tyttöjen viettely
Avioliittoinstituutio
Kirurgiset toimenpiteet
Huumeidenkäyttö
Välitekstit tai kohtaukset, jotka liittyvät lainvalvontaan tai lainvalvojiin
Ylenmääräinen tai himokas suutelu, etenkin rikollisten kanssa