stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Urheiluvuosi 1973
Nyrkkeily

Meksikolainen Romeo Anaya voitti WBA-liiton kääpiösarjan maailmanmestaruuden tyrmäämällä kolmannessa erässä panamalaisen Enrique Pinderin 20.1. Panama Cityssä mutta menetti tittelin eteläafrikkalaiselle Arnold Taylorille 14. erän tyrmäyksellä 3.11. Johannesburgissa. Saman sarjan WBC-liiton mestaruusottelussa meksikolainen Rafael Herrera voitti maanmiehensä Rodolfo Martínezin 12. erän teknillisellä tyrmäyksellä 14.4. Monterreyssä.
George Foreman voitti ammattinyrkkeilyn raskaan sarjan maailmanmestaruuden lyötyään Joe Frazierin keskeytyskuntoon jo toisessa erässä 22.1. Kingstonissa käydyssä ottelussa. Hän puolusti titteliään 1.9. Tokiossa tyrmäämällä Joe Romanin ensimmäisessä erässä.
Japanin Kuniaki Shibata voitti WBA-liiton alemman kevytsarjan mestaruuden ottamalla pistevoiton Filippiinien Ben Villaflorista 12.3. Honolulussa mutta hävisi tittelin 17.10. samassa kaupungissa käydyssä uusintaottelussa Villaflorille ensimmäisen erän tyrmäyksellä.
Brasilialainen Éder Jofre voitti WBC-liiton höyhensarjan maailmanmestaruuden pistevoitolla kuubalaisesta José Legrásta 5.5. Brasíliassa.
Kärpässarjassa WBA-liiton maailmanmestaruus jäi avoimeksi titteliä hallussaan pitäneen Masao Ohban kuoltua tammikuussa auto-onnettomuudessa ja 17.5. Bangkokissa järjestetyssä mestaruusottelussa thaimaalainen Chartchai Chionoi voitti sveitsiläinen Fritz Chervetin teknillisellä tyrmäyksellä neljännessä erässä. WBC-liiton mestaruusottelussa 4.8. Maracaibossa venezuelalainen Betulio González voitti meksikolaisen Miguel Canton pisteillä.
Pyöräily

Italian ympäriajon voitti neljännen kerran urallaan belgialainen Eddy Merckx.
Ranskan ympäriajon voitti espanjalainen Luis Ocaña.
Tennis

Australian avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti australialainen John Newcombe ja naisten hänen maannaisensa Margaret Court.
Ranskan avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti romanialainen Ilie Năstase ja naisten Margaret Court.
Wimbledonin miesten kaksinpelin mestaruuden voitti tšekkoslovakialainen Jan Kodeš ja naisten yhdysvaltalainen Billie Jean King.
Yhdysvaltain avointen miesten kaksinpelin mestaruuden voitti John Newcombe ja naisten Margaret Court.
Australia voitti sekä Davis Cupin että Federation Cupin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Urheiluvuosi 1973 Wikimedia Commonsissa
Satakunnan lääni

Ehdotettu Satakunnan lääni olisi vastannut suunnilleen nykyistä Satakunnan maakuntaa.
Satakunnan lääni oli Suomeen 1960-luvulta 1980-luvulle saakka suunnitteilla ollut uusi lääni. Lääni suunniteltiin muodostettavaksi Turun ja Porin läänin pohjoisosaan. Satakunnan lääniin olisi tullut 28 kuntaa.
Jäljelle jäävä Turun ja Porin lääni oli tarkoitus nimetä joko Turun tai myöhemmän ehdotuksen mukaan Varsinais-Suomen lääniksi ja liittää siihen Somero Hämeen läänistä. Samaan aikaan suunniteltuun Pirkanmaan lääniin oli lisäksi tarkoitus liittää yhdeksän kuntaa silloisesta Turun ja Porin läänistä.
Jo aiemmin 1950-luvulla oli pohdittu Porin läänin perustamista. Tämän ehdotuksen mukaiseen lääniin olisivat kuuluneet lähes samat kunnat kuin 1980-luvulla suunniteltuun Satakunnan lääniin. Vuonna 1962 asiasta säädettiin jo laki, jonka mukaan Satakunnan ja Tampereen läänit olisi voitu perustaa asetuksella sitten, kun Suomen valtion talousarviossa oli myönnetty tarkoitukseen määrä­rahat. Samalla olisi Turun ja Porin läänin jäljelle jääneen osan nimi muutettu Turun lääniksi. Näitä lain mahdollistamia uusia läänejä ei kuitenkaan koskaan perustettu, ennen kuin hallitus vuonna 1986 antoi edus­kunnalle uuden esityksen laiksi lääni­jaosta. Tämän esityksen mukaan olisi perustettu kolme uutta lääniä: Pirkanmaan, Satakunnan ja Kainuun läänit, jota paitsi Turun ja Porin läänin jäljelle jääneen osan nimi olisi muutettu Varsinais-Suomen lääniksi. Eduskunnan laki- ja talousvaliokunta kuitenkin asettui mietinnössään vastustamaan uusien läänien perustamista , ja sen mukaisesti eduskunta päätti niukalla äänten­enemmistöllä (91-89) hylätä suunnitelmat uusien läänien perustamiseksi.
Satakunnan lääniä ei koskaan perustettu, mutta Somero siirtyi Turun ja Porin lääniin vuonna 1990, ja myöhemmin vuonna 1993 liitettiin Hämeen lääniin useimmat Pirkanmaan lääniin kuuluviksi suunnitellut kunnat.
Satakunnan lääniin kuuluviksi ehdotetut kunnat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eura  Eurajoki  Harjavalta  Honkajoki  Huittinen  Jämijärvi  Kankaanpää  Karvia  Kiukainen  Kodisjoki  |  Kokemäki  Kullaa  Köyliö  Lappi  Lavia  Luvia  Merikarvia  Nakkila  Noormarkku  Pomarkku  |  Pori  Rauma  Rauman maalaiskunta  Siikainen  Säkylä  Ulvila  Vampula  Äetsä  |
Aiheesta muualla

Junttila, Veli: Satakunnan lääni jäi haaveeksi (Kolumni) Turun Sanomat.  1.6.2009. Turun Sanomat. Arkistoitu 29.11.2014. Viitattu 20.11.2014.
Sassabiantilooppi

| Sassabiantilooppi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Onttosarviset Bovidae
Alaheimo::  Lehmäantiloopit Alcelaphinae
Suku::  Topiantiloopit Damaliscus
Laji::  lunatus
Kaksiosainen nimi
 Damaliscus lunatus  (Burchell, 1824) 
Katso myös
   Sassabiantilooppi Wikispeciesissä   Sassabiantilooppi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Sassabiantilooppi (Damaliscus lunatus) on tyypillinen Afrikan savannin sorkkaeläin, jota tavataan runsaslukuisena ennen kaikkea kansallispuistoissa. Suomen Lajitietokeskus käyttää lajista nimitystä topi.
Damaliscus-suvun topiantilooppien luokittelusta on eri mielipiteitä; joidenkin tutkijoiden mukaan sassabiantiloopilla olisi viisi alalajia, kun taas toisten tutkijoiden mukaan Damaliscus lunatus, Damaliscus korrigum ja Damaliscus superstes ovat kolme erillistä lajia. Jälkimmäisen näkemyksen mukaan varsinaisella sassabiantiloopilla eli tsessebellä – joka muissa luokituksissa käsitetään lajin nimialalajiksi Damaliscus lunatus lunatus – ei ole yhtään alalajia.
Levinneisyys

Sassabiantiloopin levinneisyysalue ulottuu Saharan eteläpuolisilla alueilla Senegalista Sudaniin sekä siitä varsin laajalle alueelle Itä-Afrikkaan Keniasta ja Etelä-Somaliasta Etelä-Afrikan koillisosiin.
Tuntomerkit

Sassabiantiloopin turkin pohjaväri on ruskea, ja sen sävy vaihtelee alalajista riippuen. Päässä, koivissa ja muuallakin vartalossa on mustia alueita. Kummallakin sukupuolella on hyvin poikkiharjuiset sarvet, joskin ne ovat naamaa pienemmät. Turkin värin tapaan myös sarvissa on vaihtelua koossa ja muodossa, samoin eläinten koossa muutenkin. Ruumiin pituus on 120–200 cm, säkäkorkeus 99–130 cm ja hännän pituus 34–45 cm. Koko lajilla painon vaihteluväli on 90–170 kg. Naaras on hieman pienempi kuin uros.
Ravinto

Sassabiantiloopin ravintoa on pääasiassa ruoho, jota se laiduntaa piikkipensaita ja yksittäisiä puita kasvavilla alangoilla ja ylätasangoilla. Laji on tyypillinen laiduntaja. Tavallisesti eläimet hakutuvat 15–30 yksilön laumoihin. Vaelluksilla kohti uusia laitumia saattaa muodostua jopa 12 000 yksilön laumoja. Eläimet liikkuvat tuolloin muiden lehmäantilooppien, gnuuantilooppien, kanssa yhdessä. Paetessaan ne pinkovat kovaa vauhtia.
Lisääntyminen

Lisääntymisaikana kukin aikuinen uros asettuu omalle reviirilleen, jossa se jatkuvalla edestakaisella liikkumisella pitää ruohon matalana. Se puolustaa aluettaan muilta uroksilta, mutta naaraat ja nuoret yksilöt saavat liikkua sen alueella vapaasti. Pariutuminen tapahtuu aina tällaisen reviirin piirissä. Uros pariutuu useamman naaraan kanssa. Sittemmin muodostuu taas laumoja, jotka koostuvat naaraiden jälkeläisistä. Kantoaika on 7,5–8 kuukautta. Kullakin naaraalla on yksi kerrallaan.
Šatsk

Šatskin vaakuna vuodelta 1781.
Šatsk (ven. Шацк) on kaupunki Rjazanin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Tsnaan laskevan Šatša-joen rannalla 195 kilometriä Rjazanista kaakkoon. Kaupunki on Šatskin piirin keskus. Sen kautta kulkee Moskovan jaSamaran välinen M5-valtatie. Asukkaita on 8 700 henkeä (vuonna 2008).
Vuonna 1552 paikkakunnalle rakennettiin Moskovan Venäjän eteläinen rajalinnoitus. Vuonna 1774 asukkaat osallistuivat Jemeljan Pugatšovin talonpoikaiskapinaan. Vuonna 1779 Šatskista tuli kaupunki ja Tambovin lääniin kuuluneen kihlakunnan keskus. 1700–1800-luvuilla se oli kaupan ja käsityöläisammattien keskus. Nykyään kaupungissa on elintarviketeollisuutta ja ompelimo.
Aiheesta muualla

Šatskin kaupungille ja piirille omistettu sivusto (venäjäksi)
Rjazanin alueen kaupungit
Hallinnollinen keskus: Rjazan

Kasimov | Korablino | Mihailov | Novomitšurinsk | Rybnoe | Rjažsk | Sasovo | Skopin | Spas-Klepiki | Spassk-Rjazanski | Šatsk
Urantia-kirja

Urantia-kirjan ensimmäinen painos, The Urantia Book (1955)
Urantia-liikkeen tunnus.
Urantia-kirja on uskonnollis-kosmologinen teos, joka kirjoitettiin noin vuosina 1924–1935 ja julkaistiin 1955. Se muodostaa opillisen perustan Urantia-liikkeelle, joka luetaan uusien uskonnollisten liikkeiden joukkoon. Liike uskoo, että kirja on taivaallisten olentojen maapallon, Urantian, ihmisille antama ilmoitus.
Urantia-kirjan englanninkielistä painosta on myyty tai levitetty maailmanlaajuisesti noin puoli miljoonaa kappaletta. Kansallisia Urantia-yhdistyksiä on noin 1200, joista yli puolet Yhdysvaltain ulkopuolella.
Historia

Urantia-liike sai alkunsa vuonna 1908. Yhdysvaltalainen psykiatri William S. Sadler vieraili auttamassa unihäiriöistä naapuriaan. Eräänä yönä nukkuva naapuri esittäytyi ”vierailevaksi opiskelijaksi”. Myöhemmin Sadler vakuuttui ettei kyseessä ollut alitajunnan tuote vaan henkiolennon käyttämä kanava. Sadler kertoi tapauksesta erään luentonsa yhteydessä vuonna 1924. Kuulijat muodostivat ryhmän, joka kokoontui Sadlerin luokse kanavointitilaisuuksiin. Näiden tilaisuuksien tuloksena syntyi 2097-sivuinen Urantia-kirja vuonna 1935.
Vuonna 1950 Chicagossa perustettiin Urantia-säätiö, Urantia Foundation, joka alkoi julkaista kirjaa. Kirja painettiin 1955. Myöhemmin säätiön rinnalle perustettiin tekijänoikeuksista kilpaileva The Urantia Brotherhood. Oikeuden päätöksellä se ei saanut pitää itsellään Urantia-nimeä vaan joutui muuttamaan nimensä toiseksi, The Fifth Epoch. Nykyisin Urantia-säätiön kansallisia yhdistyksiä koordinoi kansainvälinen The International Urantia Association.
Rakenne

Urantia-kirja on 2097-sivuinen teos, jonka 196 lukua jakaantuvat neljään osaan:
Ensimmäinen osa esittää keskusuniversumin ja seitsemään superuniversumia, Jumalaa, maailman rakennetta ja henkiolentojen eri luokkia.
Toinen osa esittää paikallisuniversumia, johon kuuluu myös maapallo eli Urantia. Evoluution ja luomisen kerrotaan jatkuvan ja johtavan Jumalan säätämänä kohti hyvää.
Kolmas osa esittää Urantian eli maapallon syntymähistoriaa. Se sisältää kuvauksen ensimmäisestä ihmisperheestä, rotujen synnystä ja leviämisestä. Lopulta kerrotaan ihmiskunnan saamat käänteentekevät ilmoitukset. Ensimmäinen oli Planeettaprinssin ja hänen esikuntansa toiminta 500 000 vuotta sitten, toinen oli Aatami ja Eeva noin 35 000 vuotta sitten sekä kolmas oli Melkisedekin 94 vuotta kestänyt ja vuonna 1973 eaa. alkanut vierailu. Monien nykyisten uskontojen katsotaan pohjautuvan tähän.
Neljäs osa esittää neljännen käänteentekevän ilmoituksen eli Jeesuksen elämän ja opetuksen. Kertomuksiin sisältyy muun muassa matka Egyptiin, Roomaan ja Kreikkaan. Samaten Jeesuksen kerrotaan olleen ainut Luoja 700 000 pojasta, joka ruumiillistui Maan päälle.
Oppi

Urantia-kirja kuvaa monimutkaista maailmankaikkeutta, jossa on lukuisia ulottuvuuksia ja biljoonittain asuttuja maailmoja. Tätä kaikkea hallitsevat jumalat, joista korkein on I AM (”Minä olen”). Kaikki ihmisolennot ovat yhden Jumalan poikia ja tyttäriä.
Urantia-kirjan yksi Jumala ilmenee kolminaisuuden muodossa: Universaalina Isänä, Ikuisena Poikana ja Äärettömänä Henkenä. Ikuinen Poika on Universaalin Isän ensimmäinen ajatus. Vastaavasti Ikuinen Poika loi jumalalliset persoonat, Mikael-luokan persoonat. Kukin Mikael-persoona johtaa ja ohjaa tiettyä paikallisuniversumia. Jeesus hallitsee nykyisellään noin kolmen miljoonan asutun maailman paikallisuniversumi Nebadonia, johon myös maapallo eli Urantia kuuluu.
Maailmankaikkeus jakautuu kolmeen osaan: Fyysinen maailma, välimaailma ja henkinen maailma. Ihmisen kuollessa hänen sielunsa viedään välimaailman, josta sen katsotaan syntyvän uudelleen aina uusille universumin tasoille.
Tekijänoikeudet

Englanninkielinen Urantia-kirja kuuluu public domainiin. Yhdysvaltojen oikeus katsoi, ettei Urantia-säätiö omista sen tekijänoikeuksia. Englanninkielisen tekstin kansainvälinen tekijänoikeus raukesi vuonna 2006. Urantia-säätiö omistaa edelleen sen julkaiseman suomennoksen tekijänoikeuden.
Urantia Suomessa

Urantia-kirja oli esillä Suomessa todennäköisesti ensimmäisen kerran vuonna 1962 ufo-ilmiöitä tutkivassa Interplanetistit-yhdistyksessä. Ensimmäisenä kirjan esitteli amerikansuomalainen ufoharrastaja Margit Lilius-Mustapa vuonna 1965. Kirjan käännöstyö aloitettiin harrastajavoimin vuonna 1968 ja työ saatiin valmiiksi 1975. Suomessa vierailleet Urantia-säätiön edustajat eivät hyväksyneet käännöstä. Vuonna 1985 Urantia-tukiryhmä perusti Heijaste-ryhmän ja varsinainen Suomen Urantia-seura perustettiin 1989. Sen johdolla Urantia-kirjan suomennos valmistui vuonna 1993. Suomen Urantia-seura järjestää opintoryhmiä ja lukupiirejä ympäri maata ja sillä on toiminnassa mukana 76 henkilöä (2008).
Kirjallisuutta

Urantia-kirja.  (The Urantia book, 1955.) Tarkistettu ja korjattu painos (1. painos 1993)  Chicago:  Urantia Foundation, 1996.  ISBN 0-911560-51-3  Teoksen verkkoversio, luettavissa sekä Suomen Urantia-seuran että Urantia-säätiön sivuilla.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen Urantia-seura.
Urantia-säätiö.
Härkönen, Jyri: Urantia-kirjan ihmiskäsitys (Arkistoitu – Internet Archive). Pro gradu -työ. Helsingin yliopisto, Humanistinen tiedekunta, Uskontotieteen laitos, 2005.
Unennäkö

Brittiläisen taiteilijan John Anster Fitzgeraldin (1823–1906) uniaiheinen maalaus The Stuff That Dreams Are Made Of.
Unennäkö on omakohtainen, subjektiivinen nukkumisen aikana koettava elämys, jossa esiintyy unia – ajatuksia, tunteita, mielikuvia, ääniä ja muita aistimuksia. Unen sisältö saattaa muistuttaa tarinaa, joka etenee epäloogisesti ja absurdisti; arkielämän ilmiöt näyttäytyvät vääristyneinä ilman minkäänlaisia ”rajoja”. Erityisesti REM-univaiheen aikana esiintyvät unet ovat surrealistisia ja epäloogisia.
Pahaa tai ahdistavaa unta sanotaan painajaiseksi. Unta, jossa unennäkijä tiedostaa unensa olevan unta, sanotaan selkouneksi.
Unet nukkumisen eri vaiheissa

Unia nähdään etenkin REM-univaiheissa, joita yön aikana on tavallisesti neljä tai viisi. Aamua kohti REM-univaiheet usein pitenevät ja muuttuvat intensiivisemmiksi. Unia nähdään myös nukahdettaessa ja syvän unen vaiheissa. Myöhäisen yön vaiheen II unessa aivot toimivat melkein yhtä vilkkaasti kuin REM-unessa eli vaiheen I unessa, ja myös unet ovat silloin yleisiä. Vaiheissa III ja IV unennäön todennäköisyys on vaiheita I ja II pienempi.
Unet ovat erilaisia eri univaiheissa. REM-unen aikana esiintyvät unet ovat surrealistisia ja epäloogisia. Muulloin eli NREM-unen aikana esiintyvät unet ovat loogisempia ja "arkisempia".
Kun ihminen herää, hän muistaa yleensä vain sen unen, joka edelsi heräämistä. Kaikki ihmiset näkevät unia, vaikka jotkut eivät uniaan muistakaan, ellei heitä herätetä kesken unen. Unet unohtuvat helposti siksi, koska aivot eivät tallenna unia pitkäkestoiseen muistiin.
Luokittelu

Unia on aina luokiteltu eri tavoin. Muinaisessa Mesopotamiassa unet jaettiin ilmoitusuniin, joissa jumaluus ilmestyi tietyille merkittäville ihmisille ja ilmoitti sanoman; symboliuniin, joita tulkitsevat jumalat ja sankarit; sekä realistisiin tai fyysisiin uniin, jotka johtuvat esimerkiksi nälästä, kivusta tai seksuaalisesta kanssakäymisestä.
Antiikin kreikkalainen runoilija Homeros jakoi eepoksissaan unet tosiin ja valheellisiin. Artemidoros Daldislaisen Suuressa unikirjassa toiselta vuosisadalta jaa. unet jaetaan yhtäältä joutouniin eli selvänäköuniin ja vertauskuvallisiin uniin sekä toisaalta oraakkelilauseisiin, visioihin ja ennusuniin, jotka olivat peräisin jumalilta.
Suomalaisessa kansanomaisessa unentulkintaperinteessä ei ole selvää luokitusta. Useimmin kuvattuja unityyppejä ovat enneunet, toistuvat unet, realistiset eli tosiunet sekä erikoisuudellaan huomiota herättävät unet.
Häiriöitä

Painajainen on kauhua aiheuttava uni, jossa kielteinen tunnetila vastaa unen toimintaa. Unikauhukohtaus sen sijaan on puhtaasti emotionaalinen kokemus, joka ilmenee herättäessä, eikä herääjällä juuri ole mielikuvia heräämistä edeltäneistä unistaan.
Trauma saattaa vaikuttaa henkilön uniin erittäin paljon ja aiheuttaa häiritseviä ja repiviä emotionaalisia unikokemuksia. Joskus traumalla ei ole uniin mitään vaikutusta. Vaihtelun syytä ei tunneta.
Vilkeunen käyttäytymishäiriö ilmenee siten, että unennäkijä esittää unensa liikkeinä. Hän saattaa esimerkiksi heiluttaa käsiään uneksiessaan autolla ajamisesta tai sukeltaa sängystä uneksiessaan uimisesta.
Unet uskonnoissa ja mytologioissa

Muinaisen Babylonian Gilgameš-eepoksessa viisauden jumaluus Ea antaa kuningas Gilgamešille lahjaksi unia, jotka ohjaavat ja auttavat tätä, sillä ne kertovat jumalten suunnitelmista.
Buddhan legendassa kerrotaan, kuinka Buddhan äiti näki ennen poikansa syntymää unen, jossa pojasta kerrottiin tulevan hengellinen johtaja ja uskonnon perustaja. Myös Buddha itse näki enneunia uskonsa leviämisestä.
Muinaisessa Egyptissä unien valtakunnan ajateltiin olevan välimaata, jossa jumalat ja ihmiset saattoivat kohdata toisensa. Egyptiläiset käyttivät “hieraattista unikirjaa”, jossa hyvät ja pahat unet erotettiin toisistaan. Egyptiläisissä temppeleissä asui ammattimaisia unentulkitsijoita, ja unentulkinnasta tuli eräänlainen uskonnollinen kultti.
Vanhassa testamentissa kerrotaan profeetallisista unista, joissa Jumala ilmoitti ihmisille totuuden, johti heitä päätöksiin tai varoitti heitä. Eräs tunnettu unikertomus on Joosefin tulkinta faaraon unista, joissa oli seitsemän lihavaa ja seitsemän laihaa lehmää.
Kiinassa uskottiin 700-luvulle asti, että unet olivat jumalten viestejä. Sen jälkeen kiinalaiset alkoivat ajatella, että unessa sielu tulee esiin ja vaeltaa ympäriinsä.
Islamilaisessa kulttuurissa unien tulkitsijoita on arvostettu siitä lähtien kun arkkienkeli Gabriel antoi Muhammedille unessa Koraanin, jossa myös määrätään antamaan unista oikea todistus.
Keskiajalla kristillinen kirkko suhtautui uniin varauksellisesti. Poikkeavia unia saatettiin pitää paholaisesta lähtöisin olevana. Paavi Gregorius kielsi 700-luvulla unien tulkitsemisen kuolemanrangaistuksen uhalla.
Unet luovuuden lähteenä ja taiteen aiheena

Moni tunnettu henkilö on kertonut saaneensa idean johonkin merkittävään keksintöönsä unessaan. August Kekulé keksi unessaan bentseenimolekyylin rakenteen, Otto Loewi näki kaavan, joka selittää hermoimpulssien kemiallisen siirtymisen, Dmitri Mendelejev näki alkuaineiden jaksollisen järjestelmän taulukon, Elias Howe näki ompelukoneen neulan toimintaperiaatteen, ja William Watt keksi tavan valmistaa lyijyammuksia pudottamalla lyijypisaroita veteen. Googlen hakukoneen keksijä Larry Page sai unessa ajatuksen koko verkon lataamisesta ja linkkien säilyttämisestä. Säveltäjä Richard Wagner kuuli unessa oopperansa Tristan ja Isolde, ja popmuusikko Paul McCartney kuuli “Yesterdayn” melodian.
Moni taidemaalari on kuvannut maalauksissaan unia. Giotto käytti unia profeetallisen inspiraation kuvallisen esittämisen välineenä kuvaten nukkuvia pyhimyksiä ja kirkonmiehiä uninäkyineen. Nykytaiteessa unia ovat kuvanneet erityisesti surrealistit, kuten Salvador Dalí, Max Ernst ja René Magritte. Surrealistit uskovat, että unennäkö on todenmukaisempi tietoisuuden tila kuin valvetila.
Eläinten unet

Joidenkin tutkijoiden mukaan on todennäköistä, että myös jotkin eläimet näkevät unia, sillä useimpien nisäkkäiden unessa on samat REM-vaiheet kuin ihmisenkin unessa. Kissat saatiin nukkuessaan liikkumaan saalistuksenomaisesti, kun niiden aivoja muokattiin niin, että ne saattoivat liikkua unissaan. Tutkijoiden mukaan tämä kertoi siitä, että kissat näkivät kuvia REM-vaiheensa aikana. Rottien aivojen on havaittu niiden nukkuessa aktivoituvan täsmälleen samalla tavalla kuin niiden juostua aikaisemmin sokkelon läpi.
Kirjallisuutta

Freud, Sigmund 1968: Unien tulkinta. Suomentanut Erkki Puranen. Gummerus, Jyväskylä. [Die Traumdeutung, 1900.]
Fromm, Erich 2007: Unohdettu kieli. Johdatus unien, satujen ja myyttien ymmärtämiseen. Vastapaino, Tampere.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Vadén,Tere: Unityö ja subjekti. niin & näin 4/2000, 66–71.
Ihmisen univaiheet. Punaisella REM-uni, jolloin voimakkaita unia esiintyy erityisen paljon.
Puolalainen sotilas uneksimassa. Jan Stykan maalaus.
Jaakobin uni portaista ja enkeleistä on eräs Vanhan testamentin monista unikuvauksista. William Blaken maalaus vuodelta 1805.
Saudi-Arabian ja Kuwaitin välinen neutraali alue

Saudi-Arabian ja Kuwaitin välinen neutraali vyöhyke 2.12.1922–18.1.1970
Saudi-Arabian ja Kuwaitin välinen neutraali alue, myös puolueeton vyöhyke tai neutraali vyöhyke, oli Saudi-Arabian ja Kuwaitin välissä vuosina 1922–1970 sijainnut, 5 770 km²:n laajuinen mihinkään valtioon kuulumaton alue.
Vyöhyke muodostettiin 2. joulukuuta 1922 solmitulla Uqairin sopimuksella, jonka alle­kirjoittivat silloisen Nejdin sulttaani Abdullah bin Abdur-Rahman al Saud ja Kuwaitin hallitsija Ahmad al-Jabir al-Sabah. Koska Kuwait tuolloin ei kuitenkaan ollut itsenäinen valtio vaan kuului Brittiläiseen imperiumiin, allekirjoitti sopimuksen myös Britannian edustaja J. C. More. Sopimuksen mukaan tähän alueeseen nähden oli Nejdin sulttaani­kunnalla ja Kuwaitilla yhtäläiset oikeudet, kunnes Ison-Britannian hallituksen välityksellä tehtäisiin uusi aluetta koskeva Nejdin ja Kuwaitin välinen sopimus.
Alueen valtaamiseen ja hyväksi­käyttöön oli kummallakin osapuolella kuitenkin vain vähän kiinnostusta, ennen kuin vuonna 1938 Kuwaitin Burganista löydettiin öljyä. Sitä ennen Nejd oli yhdistynyt Hijazin kanssa Saudi-Arabiaksi. Kun vaikutti toden­näköiseltä, että öljyä löydettäisiin puolueettomalta vyöhykkeeltäkin, molempien maiden hallitukset myönsivät vuosina 1948–1949 yksityisille yhtiöille toimi­lupia. Myöhemmin molemmat maat käyttivät hyväkseen alueen öljy­esiintymiä tekemänsä yhteis­työ­sopimuksen mukaisesti.
Alueen jakamisesta alettiin neuvotella, kun Kuwaitin ja Saudi-Arabian hallitsijat lokakuussa 1960 tapasivat ja päättivät, että puolueeton vyöhyke olisi jaettava. Molempien maiden hallitukset allekirjoittivat 7. heinäkuuta 1965 asiaa koskeneen sopimuksen. Maiden välisestä rajasta sovittiin 17. joulukuuta 1967, mutta sopimus ei virallisesti tullut voimaan, ennen kuin se allekirjoitettiin Kuwaitissa 18. joulukuuta 1969. Sopimus ratifioitiin 18. tammikuuta 1970, ja se julkaistiin Kuwaiti Official Gazette -julkaisussa 25. tammikuuta 1970.
Alueen öljyvaroja käytettiin vielä tämän jälkeen yhteisesti.
Vyöhykkeellä ei koskaan ollut ISO 3166 -tunnusta, koska se oli jaettu ennen kuin tämä standardi vuonna 1974 laadittiin.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Saudi–Kuwaiti neutral zone