stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hallitsijasuku
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hallitsijasuku Wikimedia Commonsissa
Hasael

| Hasael |
| --- | --- |
 
Aram-Damaskoksen kuningas
Valtakausi:  842–798 eaa.
Edeltäjä:  Ben-Hadad I
Seuraaja:  Ben-Hadad II

Hasael oli Aram-Damaskoksen kuningas vuosina 842–798 ennen ajanlaskun alkua. Hasael mainitaan esimerkiksi Assyrialaisissa kaiverruksissa, sekä Vanhassa testamentissa. Hallitsijana Hasael laajensi Damaskoksen ympärille muodostunutta kuningaskuntaansa esimerkiksi Israeliin ja Filisteaan kasvattaen Aram-Damaskoksen suurimmilleen ja halliten alueen tärkeitä kauppareittejä.
Hallitsijana

Assyrian kuningas Salmanassar III:n valtakaudelta säilyneessä kaiverroksessa Hasaelia kuvaillaan ”ei kenenkään pojaksi”, joka nousi valtaistuimelleen hänen edeltäjänsä Hadad-ezerin eli Ben-Hadad I:n saatua surmansa taistelussa Salmanassarin joukkoja vastaan. Ei kenenkään poika on mahdollisesti Hasaelin vihollisten assyrialaisten tarkoituksellisen alentava luonnehdinta. Hasaelin on joskus esitetty olleen mahdollisesti arabitaustainen. Hänen hallitsemansa Damaskoksen ympärille kasvanut valtakunta oli aramealainen.
Vanhan testamentin 1. kuninkaiden kirjan mukaan Elian oli määrä voidella Hasael kuninkaaksi Damaskoksessa. Toinen kuninkaiden kirja mainitsee puolestaan Hasaelin edeltäjän Ben-Hadad sairastuneen. Sairaus ei Elian mukaan ollut kuolettava, mutta hän sanoo Hasaelille, että Ben-Hadadin ”on silti kuoltava”. Hieman epäselvän kohdan on joskus tulkittu tarkoittaneen Hasaelin surmanneen edeltäjänsä valtaan noustakseen. Hasael aloittaa itse valtaan noustuaan Elian ennustamat sotaretket Israeliin ja haavoittaa Juudan kuningas Joramia taistelussa.
Toisaalla Hasael ajautui sotaan Assyrian Salmanassar III:n kanssa vuonna 841. Hänen edeltäjänsä Ben-Hadad oli johtanut laajempaa aramealaisten kuningaskuntien liittoumaa Assyriaa vastaan, mutta Hasael jäi yksin. Assyrialaisten ei onnistunut vallata Hasaelin hallitsemaa Damaskosta. Sen sijaan Sidonista, Tyroksesta ja Israelista tuli Assyrian vasalleja. Assyrialaiset yrittivät uudelleen edelleen Etelä-Syyriaa hallinneen Hasaelin kukistamista vuonna 838, mutta tämäkin sotaretki päättyi epäonnistumiseen. Assyrialaisten vetäydyttyä Hasael aloitti omat sotaretkensä Israeliin. Jehun valtakauden loppupuolella Hasael oli vallannut Galilean ja Israelin kaikki alueet Jordanin itäpuolella. Koko Israel vallattiin aina Juudan rajalle saakka Joahasin valtakaudella. Juudan hallitsija Joas joutui maksamaan tribuuttia Hasaelin uhattua Jerusalemia ja on todennäköistä, että Hasael alisti myös koko Filistean. Hasaelin muodostamaa uhkaa kuvaa esimerkiksi tapa, jolla 2. Kuninkaiden kirja kuvailee Damaskosta vastaan vuonna 805 sotaretken tehnyttä Assyrian Adad-nirari III:ta vapauttajaksi. Hasaelin seuraaja oli Ben-Hadad II, joka jatkoi sotia Israelissa ja Assyriassa.
Merkitys

Aram-Damaskos oli kasvanut Hasaelin sotaretkillä suurimmilleen. Omalla valtakaudellaan hän yhallitsi tärkeitä karavaanireittejä Arabian niemimaalta Filistean rannikolle. Hasaelin nimi tunnetaan muutamassa mielenkiintoisissa arkeologisista kaivauksissa löydetyissä esineissä. Kreikan Sámokselta löydettiin suitsimien osa, johon kaiverretussa aramealaisessa tekstissä mainitaan Hasaelin ”ylittäneen joen”. Arslan Tašista Syyriasta löydetty norsunluinen laatta mainitsee puolestaan laatan kuuluneen ”kuninkaallemme Hasaelille” (Imr'n hz'l). Tel Danin piirtokirjoituksessa esiintyvä aramealainen kuningas on myös todennäköisesti Hasael.
Mahdollisesti Hasaeliin viittaava maininta aramealaisesta kuninkaasta Tel Danin piirtokirjoituksessa.
Arslan Tašin kaiverrus.
Hannu Partanen

Hannu Reino Olavi Partanen (25. kesäkuuta 1944 Vieremä – 30. elokuuta 2019 Oxelösund, Ruotsi) oli suomalainen este- ja kestävyysjuoksija.
Partanen voitti Suomen mestaruuden 3 000 metrin esteissä vuosina 1968 (aika 8.54,4) ja 1969 (8.49,4) .
Seuratasolla Partanen edusti Iisalmen Visaa.
Havaijinkiharapyrstö

| Havaijinkiharapyrstö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Hävinnyt  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Kiharapyrstöt Mohoidae
Suku::  Kiharapyrstöt Moho
Laji::  nobilis
Kaksiosainen nimi
 Moho nobilis  (Merrem, 1786) 
Katso myös
   Havaijinkiharapyrstö Wikispeciesissä   Havaijinkiharapyrstö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Havaijinkiharapyrstö (Moho nobilis) oli Havaijin kotoperäinen varpuslintu. Se eli metsässä Havaijin pääsaarella, josta viimeinen yksilö kerättiin kokoelmiin vuonna 1898. Viimeinen havainto lajista on vuodelta 1934 Mauna Loan rinteiltä. Sen jälkeen sitä ei ole havaittu laajoista etsinnöistä huolimatta. Lajin häviämisen syitä olivat todennäköisesti elinympäristöjen tuhoutuminen, metsästys sekä tauteja levittävien sääskien saapuminen saarelle ihmisen mukana. Blasius Merrem kuvaili lajin holotyypin vuonna 1786.
Aiheesta muualla

Naturalis (sisältää kolmiulotteisia valokuvia täytetyistä yksilöistä (englanniksi)
Hannu Parpola

Hannu Parpola (26. syyskuuta 1940 Orivesi – 30. joulukuuta 2004 Helsinki) oli suomalainen päätoimittaja. Parpola oli päätoimittajana useissa aikakauslehdissä.
Parpola aloitti uransa Päivän Sanomat -lehden kirjeenvaihtajana ja vuosina 1958–1960 hän oli Aamulehden kesätoimittajana, 1962–1963 Helsingin Sanomien toimittajana sekä 1963–1964 Kuva-Posti-lehden toimitussihteerinä. Apu-lehden toimittajana Parpola oli 1967–1973, toimitussihteerinä 1973–1975 ja päätoimittajana 1975–1978. Hän oli sitten Seura-lehden päätoimittajana 1981–1985.
Havaijinkiipijä

| Havaijinkiipijä |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Erittäin uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Manucerthia
Laji::  mana
Kaksiosainen nimi
 Manucerthia mana  (Wilson, 1891) 
Synonyymit
 Oreomystis mana 
Katso myös
   Havaijinkiipijä Wikispeciesissä   Havaijinkiipijä Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Havaijinkiipijä (Manucerthia mana) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Havaijinkiipijää tavataan Havaijin saarella. Vuosina 1976–1983 suoritetuissa tutkimuksissa lajin populaatioksi arvioitiin noin 12 500 yksilöä, mutta laji on tämän jälkeen vähentynyt. Havaijinkiipijä on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi, koska sen levinneisyysalue on hyvin pieni ja pirstaloitunut, ja koska sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen. Lisäksi sitä uhkaavat vieraslajit. Havaijinkiipijä on päästään, selästään ja siivistään ruskehtavan vihreä. Vatsa on vaalea. Elinympäristöä ovat kosteat metsät.
Hanhimäki

Hanhimäki kartalla
Hanhimäki on kylä Kauhavan kaupungissa, Etelä-Pohjanmaan maakunnassa, entisen Alahärmän kunnan alueella. Yksi kuuluisimpia Hanhimäessä syntyneitä oli Antti Isotalo eli "Härmän häjyjen" johtaja "Isoo-Antti".
Harjula (Nurmijärvi)

Harjulan koulu on Nurmijärven Klaukkalassa, Harjulan asuinalueella toimiva alakoulu.
Harjula on yli 2 000 asukkaan asuinalue Nurmijärven Klaukkalan eteläosassa Lepsämänjoen ja Espoon Lahnukseen vievän tien kupeessa. Alueella on väljää omakotitaloasumista, rivitaloja ja pienkerrostaloja. Harjulasta löytyy oma koulu, jossa on luokat 1–6. Koulun vierestä löytyy myös päiväkoti. Alueelta löytyy jonkin verran yksityisiäkin palveluja. Harjulan lähiympäristössä sijaitsee Klaukkalan keskustan suuntaan mentäessä Syrjälän asuinalue. Harjulassa toimii vuonna 1979 perustettu kotiseutuyhdistys Harjula-seura.
Harjula (Hyvinkää)

Elokuvateatteri Harjula Hyvinkäällä vuonna 1930.
Harjula oli Hyvinkään kaupungin toinen elokuvateatteri, joka perustettiin vuonna 1912. Se sijaitsi Hyvinkään keskustassa osoitteessa Hämeenkatu 33 ja oli paikkakunnalle neljä vuotta aiemmin perustetun Arena-elokuvateatterin kilpailija.
Harjula tuhoutui talvisodan pommituksissa eikä toimintaa enää jatkettu sotien jälkeen.
Nykyään Harjulan paikalla sijaitsee elokuvateatteri Julia, jonka rakennus valmistui vuonna 1940.
Harjula (Muurla)

Harjula on kylä Salon kaupungin Muurlassa. Kylä on Muurlan eteläisin kylä ja sijaitsee vanhan Perniön rajan tuntumassa Muurlan lounaislaidalla Tuohituntien varrella.
Harjula sijaitsee Tuohitunnummen pohjoispuolella peltolaaksossa, jossa muutamat kallioset ja metsittyneet mäet pirstovat maisemaa. Tuohituntie kulkee kylän läpi etelästä pohjoiseen yhdistäen Harjulan sen naapurikyliin Tuohittuun ja Äijälään. Tien varrella Huitinmäellä on Harjulan vanhojen kantatilojen muodostama kylän keskus. Kylän nykyinen asutus on hieman hajallaan, mutta muodostaa kuitenkin yhtenäisen maaseutumaisen kokonaisuuden.
Harjula on todennäköisesti syntynyt 1300-luvulla perniöläisen uudisasutuksen seurauksena. Kylä kuului Muurlan läänin hallintopitäjään, mutta kirkollisesti Uskelaan. 1600-luvulla Harjula kuului hetkellisesti hallinnollisesti Perniöön, kunnes se siirtyi kokonaan osaksi Uskelaa ja myöhemmin sen kappeliseurakuntaa Muurlaa. Isojan aikaan 1789 Harjulassa oli kolme kantatilaa, Suutari, Pakanen ja Marieberg. Suutarin isäntä yhdisti tilat Harjulan suurtilaksi 1800-luvun lopulla.
Harjulan torpat itsenäistyivät 1930-luvulla. Suurempi muutos kylän rakenteeseen on ollut sotien jälkeinen siirtoväen asuttaminen. Useat kylään lohkotut rintamamiestalot kattavat edelleen suurimman osan kylän rakennuskannasta. Harjulan tila jaettiin kahtia 1970-luvulla. Harjulassa ei sittemmin ole tapahtunut suuria muutoksia. Vanhan kantatilan iso päärakennus Yläharjula on jäänyt tyhjilleen ja alkaa olla huonossa kunnossa.
Harry Forsblom

Harry Hjalmar Forsblom (2. marraskuuta 1943 Jyväskylä – 3. joulukuuta 2016 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, kirjallisuuskriitikko, kääntäjä ja kirjoittamisen opettaja. Häntä pidetään yhtenä postmodernistisen tyylin aloittajista Suomessa. Myös hänen väitöskirjansa (2001) käsittelee postmodernismia.
Forsblomin debyyttiteos oli vuoden 1973 runokokoelma Jees, maailman dialektiikka. Sitä seurasivat Keski-Suomeen kytkeytyvä Toivakan kirkon kattomaalaus (1975) ja romaani Aurinkolinna (1980). Myöhempiä teoksia ovat esimerkiksi lehtimaailmaa kuvaava Lasitalo (2012) ja sosiaalisen median metaforalle rakentuva Frendien kerho (2013). Hän käytti usein tyylilajistaan nimitystä postmoderni ironia. Tyyliin kuuluivat monimerkityksisyys, leikillisyys ja fragmantaarisuus.
Forsblom toimi vuosina 1993–2012 helsinkiläisen Kriittisen korkeakoulun kirjoittajakoulun opettajana ja vuodesta 1999 kirjoittajakoulutuksen johtajana. Hän oli kriitikkona Helsingin Sanomissa vuosina 1965–1985 ja sen jälkeen monissa muissakin lehdissä. Hänelle myönnettiin valtion ylimääräinen taiteilijaeläke vuonna 2007.
Teokset

Aurinkolinna, romaani
Frendien kerho, romaani
Jees, maailman dialektiikka, runokokoelma
Kieli edellä tulevaisuuteen, romaani
Kun legendasta tulee tosi, romaani
Kuuluisia miehiä nesteessä, runokokoelma
Kävelymusiikkia meren pohjalta, runokokoelma
Lasitalo, romaani
Rakkaus/helvetti, romaani
Ristilukki ja kumppanit, romaani
Sorayan kiirastuli, romaani
Toivakan kirkon kattomaalaus, runokokoelma
Tomumajayllätys, runokokoelma
Verhojen takaa tulee kirjoitus, runokokoelma
Aiheesta muualla

Harry Forsblom Kirjasammossa
Harnoncourt

Harnoncourt tarkoittaa seuraavia asioita:
Harnoncourt, kylä Rouvroyn kunnassa Belgiassa
Alice Harnoncourt (1930–2022), itävaltalainen viulisti
Nikolaus Harnoncourt (1929–2016), itävaltalainen kapellimestari
Philipp Harnoncourt (1931–2020), itävaltalainen teologi
Philipp Harnoncourt (s. 1955), itävaltalainen ohjaaja
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Hans Erni

Hans Erni
Hans Erni (21. helmikuuta 1909 Luzern – 21. maaliskuuta 2015 Luzern) oli sveitsiläinen taiteilija. Hänen seinäkoristeensa ja veistoksensa ovat tuttuja laajalle yleisölle, ja lisäksi hän suunnitteli muun muassa postimerkkejä.
Erni syntyi Luzernissa kahdeksasta lapsesta kolmanneksi. Hän opiskeli Pariisin Académie Julianissa, jossa hän voitti taidekilpailun ensimmäisen palkinnon. Hän oli samoihin aikoihin jo aloittanut uransa vapaana taiteilijana omalla studiollaan.
Hans Erni tapasi Pariisissa useita nykyajan arvostettuja taiteilijoita ja sai vaikutteita Pablo Picasson ja Georges Braquen töistä. Hänet luettiin kuuluvaksi sveitsiläisen taiteilijoiden Allianz-ryhmään.
Hans Erni -museo avattiin Luzernissa Sveitsin liikennemuseon yhteyteen vuonna 1979. Taiteilijan viimeiset postimerkit olivat vuodelta 1995; hän vietti samana vuonna 86-vuotispäiväänsä. Vuonna 2004 häntä kunnioitettiin Luzernin kunniakansalaisen arvonimellä.
Erni kuoli 106-vuotiaana luzernilaisessa sairaalassa 21. maaliskuuta 2015.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hans Erni Wikimedia Commonsissa
Hans Ernin verkkosivut (saksaksi)
Hans Erni -museo (saksaksi)
Hans Eugster

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten telinevoimistelu. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Miesten telinevoimistelu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Helsinki 1952 | nojapuut |  |
|  Hopeaa | Helsinki 1952 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Helsinki 1952 | renkaat |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Basel 1950 | nojapuut |  |
|  Kultaa | Basel 1950 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Basel 1950 | renkaat |  |
|  Pronssia | Rooma 1954 | nojapuut |  |
|  Pronssia | Rooma 1954 | joukkuekilpailu |  |
Hans Eugster (27. helmikuuta 1929 Heiden – 12. marraskuuta 1956 Luzern) oli sveitsiläinen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Eugster voitti kolme olympiamitalia Helsingin vuoden 1952 olympialaisista. Hän saavutti nojapuilla olympiakultaa. Lisäksi Eugster voitti renkailla pronssia ja oli mukana joukkuekilpailun hopeaa voittaneen Sveitsin joukkueessa.
MM-tasolla Eugster voitti kaksi kulta-, ja kolme pronssimitalia.
Saavutukset

Olympiakultaa Helsinki 1952 (nojapuut)
Olympiahopeaa Helsinki 1952 (joukkuekilpailu)
Olympiapronssia Helsinki 1952 (renkaat)
Lisäksi Helsinki 1952: moniottelussa 5. , hypyssä 5. , rekillä 11. , hevosella 25. ja permannolla 66.
Baselin MM-kilpailuissa 1950 kaksi kultamitalia (nojapuut, joukkuekilpailu) sekä pronssia renkailta.
Rooman MM-kilpailuissa 1954 pronssia nojapuilta ja joukkuekilpailusta.
Heiki Nabi

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Heiki Nabi Lontoon 2012 kesäolympialaisissa. |  Heiki Nabi Lontoon 2012 kesäolympialaisissa. |  Heiki Nabi Lontoon 2012 kesäolympialaisissa. |  |
Maa:   Viro
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Lontoo 2012 | 120 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Guangzhou 2006 | 96 kg |  |
|  Kultaa | Budapest 2013 | 120 kg |  |
|  Hopeaa | Pariisi 2017 | 130 kg |  |
|  Pronssia | Taškent 2014 | 130 kg |  |
|  Pronssia | Nur-Sultan 2019 | 130 kg |  |
| Euroopan kisat  | Euroopan kisat  | Euroopan kisat  |  |
|  Pronssia | Baku 2015 | 130 kg |  |
Heiki Nabi (s. 6. kesäkuuta 1985 Kärdla, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Nabi voitti 96 kilogramman sarjan maailmanmestaruuden vuoden 2006 MM-kilpailuissa Kiinan Guangzhoussa voitettuaan loppuottelussa tšekkiläisen Marek Švecin. Nabin MM-kulta oli ensimmäinen itsenäisen Viron painin maailmanmestaruus: 1950-luvulla August Englas oli voittanut MM-kultaa Neuvostoliiton väreissä. Lontoon kesäolympialaisissa 2012 Nabi paini sarjan loppuotteluun, jossa hävisi kuubalaiselle Mijaín Lópezille. Nabi saavutti hopeaa, ja olympiamitali painista oli Viron ensimmäinen Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. Vuoden 2013 MM-kisoissa Nabi oli toinen, mutta iranilainen voittaja Amir Ali-Akbari jäi myöhemmin kiinni dopingista ja Nabi nousi voittajaksi. Hän sai 130 kg:n painoluokassa pronssia MM-kilpailuissa Taškentissa 2014 ja sijoittui kahdeksanneksi Las Vegasin MM-kilpailuissa 2015. Hän saavutti 130 kg:n sarjassa MM-hopeaa Pariisissa 2017 hävittyään loppuottelussa turkkilaiselle Rıza Kayaalpille. Budapestin MM-kilpailuissa 2018 hän oli viides. Hän saavutti MM-pronssia 130-kiloisissa Nur-Sultanissa 2019.
Vuosina 2005 ja 2006 Nabi saavutti pronssia opiskelijoiden MM-kilpailuissa. Hän sai 130 kg:n painoluokassa pronssia Euroopan kisoissa Bakussa 2015. EM-kilpailuissa hän on sijoittunut viidenneksi 96 kg:n painoluokassa 2007 ja 2008, 120-kiloisissa 2011 sekä 130-kiloisissa 2019. EM-kisojen seitsemäs hän oli 96-kiloisissa 2009.
Nabi on 193 senttimetriä pitkä ja painaa 114 kilogrammaa. Hänen seuransa on Märjamaa Juhan. Häntä valmentaa Henn Põlluste.
Hardcore ’83

| Hardcore ’83 Eri esittäjiä |
| --- | --- | --- |

Kokoelmalevyn tiedot
 Julkaistu: 1983
 Tuottaja(t): Heikki Vilenius
 Tyylilaji: punk, hardcore punk
 Kesto: 48.51
 Levy-yhtiö: Propaganda Records
Hardcore ’83 on Propaganda Recordsin vuonna 1983 julkaisema punk-kokoelma. Saksalainen Höhnie Records otti kokoelmasta uusintapainoksen vuonna 2005. Joissain kopioissa on Destrucktionsin raidan nimeksi painettu erheellisesti Kenellä on valta, vaikka kappale kokoelmalla on nimeltään Hinta.
Kappaleet

| --- | --- |
 A-puoli Kansan Uutiset – Kauniita unia – 1.17  Kansan Uutiset – Etusivun juttu – 1.09  Kansan Uutiset – Koti, uskonto,isänmaa – 1.01  Riistetyt – Totuus esiin – 0.50  Riistetyt – Ei henkiinjääneitä – 1.23  Riistetyt – Systeemi tappaa – 1.27  Riistetyt – Suuret haluu pelottaa – 1.14  Jakke & Lateri – Kytät on natsisikoja – 0.46  Äpärät – Vittu vanhemmat / Viina – 2.53  Äpärät – Muttu on aukialla – 0.14  Rattus – Paskantakaa housuihinne – 2.00  Rattus – Laiskuutta – 2.06  Rattus – Täältä tullaan kuolema – 2.10  Tampere SS – Kuollut & kuopattu – 1.00  Tampere SS – Painajainen olohuoneessa – 1.48  Protesti – Rocktähdet – 1.21  Protesti – Rauhanturvaajat – 0.37  Alamaailma – Näytä mulle taivas – 0.52  Kuolema – Äpärä – 0.30 :  B-puoli Bastards – No Scapegoat – 0.58 (Varukers -cover)  Bastards – Syytön – 1.18  Bastards – Sokea viha – 1.15  Bastards – Lopun alku – 2.32  H.I.C. Systeemi – Mainoslehtinen – 1.46  H.I.C. Systeemi – Itsetuho – 2.21  Fucking Finland – Loputon sota – 1.35  Destrucktions – Hinta – 1.41  Marionetti – Turha armeija – 1.27  Marionetti – Palvele valtioo – 1.32  Maanlainen Pelastusarmeija – Oma perse palaa – 1.47  Sekunda – Propaganda – 0.45  Takuu – Olosuhteiden uhrit – 0.42  Varaus – Tuomittu elämään – 2.28  Varaus – Sota – 2.06
Aiheesta muualla

Hardcore'83 discogs.com -sivustolla
Hanhipelto

Suomessa valkoposkihanhet aiheuttavat vahinkoa kasvustolle pelloilla erityisesti Pohjois-Karjalassa.
Hanhipelto on valkoposkihanhien ruokailuun ja lepoon varattu peltoalue, jolla ne saavat häiriöttä oleilla muuttomatkallaan. Hanhipeltojen tarkoitus on vähentää satovahinkoja. Luonnonvarakeskus perusti vuonna 2021 hankkeen niiden merkityksen arviointiin. Hanke toteutettiin 2021–2022. Passiiviset karkottimet eivät näyttäneet toimivan. Tehokkain vaikutus oli paukkupatruunoilla. Kyselyyn vastanneista viljelijöistä puolet kannatti hanhipeltojen perustamista.
Vuonna 2024 valkoposkihanhien karkotukseen myönnettiin 15 poikkeuslupaa 54 tilalle, jotka sijaitsevat pääasiassa Pohjois-Karjalassa. Keväällä 2024 oli voimassa kaikkiaan 66 poikkeuslupaa, jotka koskivat 319:ää tilaa. 35 tilalla on voimassa vuonna 2022 myönnetty poikkeuslupa ampumiseen. Kaikki karkotusluvat myöntää Varsinais-Suomen ely-keskus. Paukkupatruunalupia ei myönnetä lintujen pesimärauhan turvaamiseksi ja myös siksi, ettei niiden vaikutusta muulle linnustolle tunneta. Karkotus on tehokkainta, kun linnuille on varattu niille houkuttelevia ja levähtämiseen ja laiduntamiseen soveltuvia peltoja, joilla ne voivat ruokailla rauhassa ilman häirintää.
Ely-keskukset maksoivat vuonna 2023 yhteensä noin 3,37 miljoonaa euroa korvauksia rauhoitettujen eläinten aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi. Suurin osa korvauksista kohdistui Itä-Suomen valkoposkihanhivahinkoihin. Vahinkoja aiheutuu erityisesti rehunurmiin ja oraisiin.
Aiheesta muualla

Hanhipellot ovat toimiva tapa hallita valkoposkihanhien maataloudelle aiheuttamia vahinkoja Luke
Hanna Araja-Matilainen, Ilmasta käsin -hanhipeltohanke, Maaseudun Sivistysliitto 2024
Habarovsk

| Habarovsk Хабаровск |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 fiHabarovsk 
 48°28′59″N, 135°04′01″E 
Valtio:  Venäjän federaatio
aluepiiri:  Habarovsk
Pormestari:  Aleksandr N. Sokolov
Maantiede
Kokonaispinta-ala:  372 km²
Aikavyöhyke:  +10
Väestö
Väkiluku 2024:  615 570 
Väestötiheys:  1 629 as./km² (vuonna2002)
Muuta
Postinumero:  680 000-
Suuntanumero:  +7 4212
Rekisterikilpi:  27
 khabarovsk.kht.ru 
 OKATO-tilastotunnus: 08401 
Habarovskin päärautatieasema Habarovsk-1.
Aluepiirin tieteellinen kirjasto.
Kristuksen kirkastumisen kirkko.
Amurin silta.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 1981.
Habarovsk (ven. Хаба́ровск) on Venäjän kaukoidässä sijaitsevan Habarovskin aluepiirin pääkaupunki ja suurin kaupunki. Se sijaitsee sisämaassa Amurin ja Ussurin yhtymäkohdassa, noin 30 kilometriä Kiinan rajalta. Kaupungissa on noin 600 000 asukasta.
Kaupunki on Moskovasta Vladivostokiin johtavan Siperian rautatien varrella, ja sitä palvelee Habarovskin lentoasema.
Historia > Sotilastukikohta

Habarovsk sai alkunsa, kun G. I. Nevelski ehdotti Habarovskin paikkaa kenraalikuvernööri Nikolai Muravjoville Venäjän Kaukoidän toimintojen keskuspaikaksi ja kirjelmöi hänelle 1854 siitä, että sinne pitää perustaa linnoitus sotilaalliseksi tukikohdaksi.
Habarovskiin perustettiin sotilastukikohta 1858 (juliaanisen kalenterin mukaan). Paikka nimettiin Jerofei Habarovin mukaan, joka oli 200 vuotta aikaisemmin perustanut alueelle pysyvää venäläistä asutusta.
Maanmittaaja M. Ljubenski laati asemakaavaa 1864 syntyvälle kaupungille. Vuonna 1865 Habarovskissa oli melkein 200 taloa ja 1 294 asukasta. Kaupungin rakentaminen jatkui sotilaallisesta vaikutuksesta. Venäjän etua alueella oli turvaamassa 13. itäsiperialainen linjapataljoona kapteeni J. V. Djaženkon komennossa.
Historia > Hallintokeskus

Alueen hallinnollinen keskus Habarovskista tuli 10. toukokuuta 1880. Tuolloin kaupungiksi muuttuneessa Habarovskissa oli 2 036 asukasta: 47,3 prosenttia sotilaita, 23 prosenttia tavallisia kaupunkilaisia, 21,3 prosenttia ulkomaalaisia, pääasiassa kiinalaisia työläisiä, ja 7 prosenttia kauppiaita, pappeja, upseereja sekä teollisuuden harjoittajia.
Itä-Siperian kenraalikuvernementista erotettiin vuonna 1884 Amurin seudun kenraalikuvernementti omaksi kokonaisuudekseen. Hallinnon osia oli kuitenkin vielä Nikolajevskissa, Blagoveštšenskissa ja Vladivostokissa. Vuonna 1893 Amurin seudun kenraalikuvernementti nimettiin Habarovskin seudun kenraalikuvernementiksi päähallintopaikkansa mukaan. Hallinnon vakiintuminen ja kenraalikuvernementin pääkaupunkiasema saivat rakentamisen käyntiin. Puutalojen rinnalle rakennettiin kivitaloja.
Historia > Teollistuminen

Ussurijskin rautatiet perustettiin vuonna 1891. Habarovskista tuli Siperian radan päätepiste, ja 1897 sieltä aloitettiin rautatieliikenne Vladivostokiin. Venäjän-Japanin sodan jälkeen Amurin rautatietä kehitettiin edelleen, ja 1913-1916 rakennettiin Amurin silta, jota alettiin kutsua 20. vuosisadan ihmeeksi.
Venäjän maantieteellisen seuran Amurin osasto perustettiin 1894, ja sen toiminnan vuoksi alueelle tehtiin 60 erilaista tutkimusretkeä 20 vuoden aikana, ja alueesta julkaistiin 25 tieteellistä tutkimusta. Habarovskiin tuli 1900 puhelinkeskus, ja se sai pian 700 tilaajaa. Sähkölaitos aloitti 1907 toimintansa.