stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Suomen 1990-luvun alun lama

Suomen 1990-luvun alun lama alkoi loppuvuonna 1990. Maan bruttokansantuote laski kolmessa vuodessa yhteensä 12 prosenttia. Lasku oli rajua vuosina 1991 ja 1992. Bruttokansantuote ja elintaso lähtivät kasvuun jo vuonna 1993, mutta köyhyys alkoi tuolloin vasta lisääntyä ulosottoon joutuneiden määrän ja työttömyyden kasvun vuoksi. Suuri joukko suomalaisia ylivelkaantui pahasti laman seurauksena. Tilanne oli pahimmillaan vuonna 1994, jolloin noin 9 prosenttia Suomen väestöstä oli ulosotossa ja ulosotossa olevien yritysten määrä oli noin 56 000. Viimeisten ulosotossa olevien ”velkavankeus” päättyi vasta tammikuussa 2020, jolloin heidän ulosottovelkansa vanhenivat vuonna 2015 voimaan astuneen lain johdosta.
Lamaa edelsi vuonna 1990 alkanut taantuma. Lisäksi Suomen taloudelle äärimmäisen tärkeä Neuvostoliiton vientikauppa supistui vuoden 1991 ensimmäisellä puoliskolla yli 60 prosenttia. Suomen työttömyysaste oli ollut ennätyksellisen alhainen vuoden 1990 lopussa, jolloin aktiivisia työnhakijoita oli ollut vain reilut 3 prosenttia työvoimasta. Heidän määränsä nousi 7 prosenttiin vuoden 1991 loppuun mennessä, 12 prosenttiin vuoden 1992 loppuun mennessä ja 16 prosenttiin vuoden 1993 loppuun mennessä. Työttömien määrä oli suurimmillaan vuonna 1994, jonka jälkeen se laski hitaasti aina vuoteen 2009 asti. Työvoimahallinnon tilastoima työttömien kokonaismäärä nousi 19 prosenttiin vuonna 1994. Lamalla oli talouden lisäksi syvä vaikutus myös kulttuuriin, politiikkaan ja yleiseen ilmapiiriin.  Suomen työttömyysaste ei ole palannut vieläkään lamaa edeltäneelle tasolle.
Taantumaa yritettiin korjata marraskuussa 1991 devalvoimalla Suomen markka 14 prosentilla. Devalvaatio johti valuuttalainojen kallistumiseen ja työttömyyskehityksen kiihtymiseen. Pankit nostivat korkoja jopa 18,9 prosenttiin, ja konkurssien määrä pysyi tavanomaista suurempana aina vuoteen 1997 asti. Lainojen vakuutena olleiden asuntojen arvot laskivat noin puolella.
Pankit joutuivat velkakriisiin muun muassa luottotappiokierteen, riskialttiiden rakennushankkeiden ja yritysten maksuvalmiusvaikeuksien takia. lähde? Ylivoimaisesti suurin osa pankeista välttyi kuitenkin konkurssilta valtion maksaman vastikkeettoman tuen ansiosta. Suurin osa tuesta meni pankkien pääomittamiseen sitä mukaa, kun luottotappiota ilmaantui. Niin sanotuille terveille pankeille annettiin lisäksi noin 8 miljardia markkaa. Pankkikriisin kustannukset olivat noin 8 prosenttia bruttokansantuotteesta. Sosiaali- ja terveyspalveluita ja muita kuntien kuluja leikattiin tämän jälkeen ennennäkemättömällä tavalla valtion lisääntyneiden menojen  paikkaamiseksi. Myös tuloveroja korotettiin ja esimerkiksi eläkkeiden ostovoiman annettiin laskea.
Bruttokansantuote tippui 1990-luvun laman aikana jyrkemmin kuin 1930-luvun laman aikana, mutta yksityinen kulutus laski jyrkemmin 1930-luvulla. Vuonna 2007 julkaistun yhdysvaltalaisarvion mukaan Suomen 1990-luvun lama oli talousvaikutuksiltaan pahempi kuin 1930-luvun lama.
Syitä > Ristiriitainen talouspolitiikka > Markkinoiden liberalisointi

Sinipunahallituksen verokevennykset ja ulkomaisen luotonhaun vapauttaminen vauhdittivat taloudellista ylikuumentumista. Suomen Pankki oli vapauttanut luoton hakemisen vuonna 1986. Aiemmin luoton hakeminen ulkomailta oli luvanvaraista. Tämä johti laajamittaiseen yrityksien lainanhakuun ulkomailta. Ulkomainen lainaraha oli huomattavasti kotimaista rahaa halvempaa. Myös pankkien luotonanto yksityishenkilöille vapautui ja luottokanta kasvoi enimmillään yli 100 prosenttia vuodessa. Suomeen alkoi syntyä kiinteistö- ja pörssikuplia, jonka aikana syntyi nopeasti velkarahoituksella suuria omaisuuksia. Termi kasinotalous kuvasi lainarahalla ja spekulatiivisella sijoittamisella hankittua varallisuutta.
Syitä > Ristiriitainen talouspolitiikka > Kovan markan politiikka

Teollisuuden hintakilpailukyky heikentyi muun muassa kovan markan politiikan takia ja paperiteollisuudessa vallitsi ylituotanto. Kovan markan politiikka johti korkotason nousuun kotimaassa. Saksan yhdistymisestä seurasi lisäksi yleinen korkotason nousu myös ulkomaanmarkkinoilla vuosikymmenen vaihteessa.
Syitä > Neuvostoliiton hajoaminen

Kauppa Neuvostoliiton kanssa oli ollut 15–20 prosenttia Suomen ulkomaankaupasta, mikä vähensi merkittävästi investointeja sekä vientiä. Suomen bruttokansantuote laski. Neuvostoliiton-kauppa oli ollut 15–20 prosenttia Suomen ulkomaankaupasta, joten kaupan romahdus 1990-luvun taitteessa leikkasi selvästi vientiä. Öljyn hinnan nouseminen sekä vuosien 1973 että 1979 öljykriiseissä ja Suomen nopea autoistuminen oli nostanut Neuvostoliiton kanssa käytävän bilateraalikaupan tasoa. Kaupankäynnissä vaihdettiin paljon teollisuuden tuottamia hyödykkeitä vastineeksi öljystä.lähde? Huomattavan osan Suomesta Neuvostoliittoon suuntautuneen viennin arvosta olivat muodostaneet korkealla poliittisella tasolla ratkaistut suuret rakennushankkeet, kuten Kostamuksen kaivoskombinaatti, Enson paperitehdas ja Pääjärven metsätyökeskus. Idänkaupan taloudellisen menestyksen huumassa rakennusala oli keskittynyt ja jäykistynyt kotimaassa nopeasti.
Syitä > Ylikuumentuminen

Etenkin rakennusalan ylikuumentuminen sekä kiinteistökuplat johtivat asuntomarkkinoiden romahtamiseen 1990. Tammikuussa 1985 Hankkija oli ostanut Rakennusliike Puolimatkan, mikä oli Suomen taloushistorian siihen saakka suurin yrityskauppa, arvoltaan yli 700 miljoonaa markkaa. Rakennusviennin ja kotimaan rakentamisen hiipuessa sekä kiinteistöjen hintojen romahtaessa seurauksena oli vääjäämätön rakennusalan konkurssiaalto.
Syitä > Epäonnistunut devalvaatio

Markka jouduttiin devalvoimaan lopulta 1991. Tähän päädyttiin muun muassa sen vuoksi, että maa haluttiin pitää lähes velattomana. Devalvaatio nostatti ulkomaille velkaantuneiden yritysten ja yksityishenkilöiden velkataakan arvoa. Ulkomaisissa valuutoissa otetut lainat ja devalvaatio eivät sovi yhteen, minkä olivat jo vuonna 1974 osoittaneet taloustieteilijät Michael G. Porter ja Pentti Kouri (Kouri–Porter-malli). Suomessa ei noudatettu tätä oppia rahamarkkinoiden vapauttamisen yhteydessä. Valuuttalainojen määrä oli tosin vain 15 prosenttia koko lainakannasta.lähde? Hallitus sitoi markan Euroopan valuuttayksikköön ecuun korkealla kurssilla, eli noudatti vahvan markan politiikkaa. Kurssin tiedettiin heikentävän Suomen kilpailukykyä ja pahentavan työttömyyttä. Kilpailukykyä pyrittiin parantamaan tupo-sopimuksella, jolla olisi alennettu palkkoja. Devalvaatio-odotukset johtivat Suomen Pankin valuuttapakoon, eli sijoittajat vaihtoivat markkoja ulkomaan valuuttaan. 14. marraskuuta 1991 Suomen Pankin valuuttavaranto oli ehtymäisillään ja se lopetti markkaa tukeneet ostot. Valtiovarainministeri Iiro Viinanen vakuutteli, ettei Suomi devalvoi, mutta valuuttapaon vuoksi jouduttiin pakkodevalvaatioon marraskuussa 1991 ja markka päästettiin kellumaan valuuttavarannon jälleen ehdyttyä 8. syyskuuta 1992.
Seuraukset

Laman seurauksena kulutus ja investoinnit putosivat sekä julkisella että yksityisellä sektorilla. Yritysten konkurssien määrä nousi voimakkaasti, ja niiden kaatuminen ja heikko taloustilanne aiheuttivat jopa puolen miljoonan ihmisen suurtyöttömyyden. Työttömyys oli vuosina 1992–1997 yli 12 prosenttia. Pahimpana vuonna 1994 työvoimasta oli työttömänä 17 prosenttia ja rakennusalalla lähes 37 prosenttia. Pankit joutuivat velkakriisiin muun muassa luottotappiokierteen, riskialttiiden rakennushankkeiden ja yritysten maksuvalmiusvaikeuksien takia. Niistä seurasi pankkikriisi sekä punapääoman romahtaminen, lähes kaikki Suomen keskeiset liikepankit ajautuivat yrityssaneeraukseen tai konkurssiin. Valtiontalouden budjettivaje kasvoi. Vajeen paikkaamiseksi leikattiin sosiaali- ja terveyspalveluita ja muita kuntien kuluja ennennäkemättömällä tavalla. Lisäksi Suomen luottoluokitus aleni.
Tyytymättömyys porvarihallituksen säästöjä korostavaan talouspolitiikkaan sekä epäonnistuneeseen devalvaatioon johtivat SDP:n suurvoittoon eduskuntavaaleissa 1995. Toisaalta myös seuranneet sateenkaarihallitukset joutuivat keskittymään valtionmenoja rajoittaneeseen talouspolitiikkaan maksuvalmiuksien takaamiseksi. Suomen liittyminen Euroopan unioniin lisäsi osaltaan ulkomaisten sijoittajien luottamusta, minkä myötä investointien määrä Suomeen alkoi taas lisääntyä.
Kriisiä seurannut talouspolitiikka

Suomen pankkijärjestelmän maksuvalmius heikkeni pankkikriisin seurauksena. Valtiovalta vastasi tähän takaamalla suomalaisten pankkien ottamat velat vuonna 1991. Kun ylikorkeaa markan arvoa ei enää kyetty puolustamaan tukiostoilla ja korkopolitiikalla, jouduttiin markka devalvoimaan vuonna 1991 ja päästämään lopullisesti kellumaan vuonna 1992. Samalla valuuttalainoja ottaneet yrittäjät joutuivat erittäin vaikeaan tilanteeseen. Toisaalta markan vapauttaminen kellumaan – vaikkakin aivan liian myöhään – oli välttämätöntä, jotta vientivetoinen talouskasvu ja talouden tervehtyminen saatiin käyntiin.
Pankkien pelastamiseksi perustettiin huhtikuussa 1992 Valtion vakuusrahasto, joka jakoi pankeille lainamuotoista pankkitukea. Suurimmat saajat olivat SKOP ja Suomen Säästöpankki. Kaikki muutkin pankit saivat pankkitukea. Säästöpankkiryhmä koottiin suurimmaksi osaksi Suomen säästöpankkiin, joka jaettiin osuuspankkiryhmän, KOP:n, Postipankin ja Yhdyspankin kesken. KOP:n oli vuonna 1994 pakko yhdistyä Yhdyspankin kanssa Merita-pankiksi.
Valtion ja kuntien menoja leikattiin voimakkaasti, jotta valtion maksuvalmius olisi voitu taata. Tämä vähensi tulonsiirtoja kuntien valtionapujen vähentyessä. Lamavuosien jälkeen vuonna 1995 koottu Lipposen I hallitus jatkoi tiukasti valtion menoja rajoittanutta talouspolitiikkaa.
Vähitellen 1990-luvun puolivälistä lähtien talous alkoi taas kasvaa. 1990-luvun alun lama oli lähinnä paikallinen, Pohjoismaita ja niistä eniten Suomea koskettanut talouskriisi. Muualla maailmassa talous kuitenkin veti tavalliseen tapaan ja Suomi saikin melko nopeasti etenkin vientivetoisen talouskasvun käyntiin sen jälkeen, kun Suomen paikalliset talousasiat oli saatu kuntoon. Johtotähtenä 1990-luvun alun lamasta nousemisessa oli matkapuhelinjätti Nokia, joka veti mukanaan muutakin taloutta ylöspäin.
Kirjallisuutta

Aho, Esko: 1991 – Mustien joutsenten vuosi. Otava, 2020. ISBN 978-951-1-37576-0.
Blom, Raimo (toim.): Mikä Suomessa muuttui? Sosiologinen kuva 1990-luvusta.  Helsinki:  Gaudeamus, 1999.  ISBN 951-662-750-1
Blomberg, Helena & Hannikainen, Matti & Kettunen, Pauli (toim.): Lamakirja: Näkökulmia 1990-luvun talouskriisin ja sen historiallisiin konteksteihin.  Turku:  Kirja-Aurora, 2002.  ISBN 951-29-2412-9
Julkunen, Raija: Suunnanmuutos: 1990-luvun sosiaalipoliittinen reformi Suomessa.  Tampere:  Vastapaino, 2001.  ISBN 951-768-089-9
Kiander, Jaakko & Vartia, Pentti: Suuri lama: Suomen 1990-luvun kriisi ja talouspoliittinen keskustelu.  (Etla B 143)  Helsinki:  Taloustieto, 1998.  ISBN 951-628-261-X
Kiander, Jaakko: Laman opetukset: Suomen 1990-luvun kriisin syyt ja seuraukset.  (VATT-julkaisuja 27:5. Suomen Akatemian tutkimusohjelma)  Helsinki:  Valtion taloudellinen tutkimuskeskus, 2001.  ISBN 951-561-380-9  Teoksen verkkoversio (PDF). (Arkistoitu – Internet Archive)
Raiskio, Hannu: Kestävyyslaji: Lamapäiväkirjat 1990 - 1995. Warelia, 2021. ISBN 978-952-5940-88-6.
Sauramo, Pekka ym. (toim.): Kriisistä nousuun: Miten kävi kansalaisille?  (Julkaisija: Palkansaajien tutkimuslaitos)  Helsinki:  Edita, 2002.  ISBN 951-37-3835-3
Vesikansa, Jarkko: Laman taittaja, Raimo Sailas ja kolme talouskriisiä. Otava, 2016. ISBN 978-951-1-30433-3.
| n k Suomen taloushistoria |
| --- | --- |
 Pankkitoiminnan historia  Rahan historia  Tervakauppa  Verotuksen historia 
 Pula-aika  Toinen maailmansota  1990-luvun lama 
Myös Suomen paperiteollisuus ylikuumeni 1980-luvun lopulla. Kuvassa UPM-Kymmenen tehdas Pietarsaaressa.
Iiro Viinanen toimi lama-aikana valtiovarainministerinä.
Paavo Lipponen toimi laman jälkeen Suomen pääministerinä.
Viheranakonda

| Viheranakonda |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Suomumatelijat Squamata
Alalahko::  Käärmeet Serpentes
Heimo::  Boakäärmeet Boidae
Suku::  Anakondat Eunectes
Laji::  murinus
Kaksiosainen nimi
 Eunectes murinus  (Linnaeus, 1758) 
Katso myös
   Viheranakonda Wikispeciesissä   Viheranakonda Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viheranakonda eli anakonda (Eunectus murinus) on boakäärmeiden heimoon kuuluva käärme. Sitä pidetään paljon vankeudessa niin kotioloissa kuin eläintarhoissa. Viheranakonda on lisätty CITES-sopimuksen Appendix II -liitteeseen. Kyseessä on maailman painavin käärme, mutta maailman pisin on sen sijaan aasialainen verkkopyton.
Koko ja ulkonäkö

Viheranakonda on yksi maailman pisimmistä käärmeistä ja läntisen pallonpuoliskon pisin. Naaras voi olla 6–9 metriä pitkä ja yli 100 kilogrammaa painava. Koiraat eivät juurikaan kasva kolmea metriä pidemmiksi.
Viheranakondan ruumis on päältä oliivinvihreä ja mustatäpläinen. Sen sivuilla on täpliä, joissa on mustan lisäksi keltainen keskus. Vatsa on keltaisenvihreä. Pää on pieni ja samanvärinen kuin ruumis. Silmien takana on mustat juovat.
Levinneisyys

Viheranakonda esiintyy Etelä-Amerikassa Andien itäpuolella Kolumbiassa, Venezuelassa, Guyanassa, Surinamessa, Ranskan Guyanassa, Trinidadilla ja Brasiliassa. Käärme elää sademetsissä suurten jokien lähistöllä yksikseen.
Ravinto

Viheranakonda syö aikuisena pääasiassa lintuja, nisäkkäitä, kaloja sekä muita matelijoita. Käärme tappaa saaliinsa kuristamalla. Suurikokoinen yksilö voi saalistaa ja syödä kaimaanin tai mahdollisesti jopa jaguaarin. Viheranakondan väitetään joissakin legendoissa ja tarinoissa olevan ihmissyöjä, mutta kyseisille väitteille ei ole löydetty riittävästi todisteita. Käärme voi olla ravintoa etsiessään jopa kymmenen minuuttia sukelluksissa.
Lisääntyminen

Viheranakondan lisääntymisaika on sadekaudella. Naaraiden uskotaan lähettävän ilmaan feromoneja, joiden avulla koiraat löytävät ne. Kosinta ja parittelu tapahtuvat lähes yksinomaan vedessä.
Naaraan tiineys kestää 6–7 kuukautta. Viheranakonda on vivipaarinen eli se synnyttää eläviä poikasia. Niitä syntyy kerralla muutamasta kymmenestä sataan. Vastakuoriutunut poikanen on 70–80 senttimetriä pitkä ja kärsii muista eläimistä. Selviävät poikaset kasvavat nopeasti sukukypsiksi muutaman vuoden ikään, jonka jälkeen niiden kasvu hidastuu.
Uhat

Ihminen on viheranakondan suurin uhka. Paikalliset asukkaat tappavat anakondia, koska he pitävät niitä ihmissyöjinä. Myös metsästäjät surmaavat anakondia tehdäkseen niistä matkamuistoja. Käärmeillä tehtävää kauppaa on rajoitettu CITES-sopimuksen Appendix II -liitteellä, mutta niitä salakuljetetaan silti ympäri maailmaa. Ihmisen harjoittama elinympäristöjen tuhoaminen on myös suuri uhka viheranakondalle.
Likainen sota

Likainen sota (esp.  Guerra Sucia) oli valtion tukema väkivallan aikakausi Argentiinassa vuosina 1976–1983. Väkivallan uhreiksi joutui tuhansia vasemmistoaktivisteja, ammattiliittolaisia, opiskelijoita, journalisteja, marxilaisia sekä peronisti-sissejä. Surmansa arvioidaan saaneen yhteensä noin 30 000 hallituksen vastustajaa.
Aikakaudesta käytettiin myös nimityksiä El Proceso, lyhennelmä juntan käyttämästä nimestä Proceso de Reorganización Nacional ('Kansallinen uudelleenjärjestyminen'). Käytössä on myös nimitys la última junta militar ('viimeinen sotilasjuntta'). Ihmisoikeusloukkaukset rasittivat maan kuvaa ulkomailla, mutta juntta leimasi arvostelun Argentiinan vastaiseksi kampanjaksi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Likainen sota Wikimedia Commonsissa
Venden kuningas

Venden kuningas (ruots. Vendes konung, tansk. Vendernes Konge) oli yleisskandinaavinen arvonimi, joka merkitsi suvereniteettia, herruutta tai vaatimuksia Vendeihin. Tanskan kuninkaat käyttivät sitä 1100-luvulta vuoteen 1972 ja Ruotsin kuninkaat noin vuosina 1540-1973.
Historia

Tanskan hallitsijat kantoivat titteliä 800 sadan vuoden ajan sen jälkeen, kun kuningas Knuut VI (hallitsijana 1182-1202) otti sen ensimmäisen kerran käyttöön kun hän hallitsi Vendien Pommerin ja Mecklenburgin maita.
Tanskan kuninkaat käyttivät arvonimeä seuraavien 700-vuoden ajan aina vuoteen 1972 asti, jolloin kuningatar Margareetta II luopui kaikista kuninkaallisista titteleistä paitsi Tanskan kuningatarren arvonimestä.
Kokonaisuudessaan Ruotsin hallitsijan arvonimi oli Ruotsin, Göötan ja Vendien kuningas (ruots. Sveriges, Götes och Vendes konung, lat. Sueorum, Gothorum et Vandalorum Rex).Vanha arvonimi jäi pois käytöstä vasta vuonna 1973, kun kuninkaaksi tullut Kaarle XVI Kustaa lyhensi arvonimensä muotoon Ruotsin kuningas (ruots. Sveriges konung).
Venden kuninkaan arvonimen otti käyttöön Kustaa Vaasa noin vuonna 1540. Hän halusi näin korostaa asemaansa sen jälkeen, kun Tanskan kuningas Kristian III oli alkanut nimittää itseään goottien (gotlantilaisten) kuninkaaksi. Nimityksen perustana oli silloinen käsitys, että vendit ja vandaalit tarkoittivat samaa asiaa. Ruotsista lähteneiden goottien katsottiin voittaneen vandaalit ja saaneen siten haltuunsa Elbe- ja Oderjokien välisen rannikon eli vanhan Vendinmaan (Vendland).
Glutamyylitransferaasi

Malli glutamyylitransferaasin rakenteesta
Glutamyylitransferaasi on veressä ja erityisesti maksan kudoksessa esiintyvä entsyymi. Se liittää glutamyyliryhmän aminohappoihin ja kykenee myös hydrolysoimaan peptideitä. Kun glutamyylitransferaasi liittää glutamyyliryhmän vesimolekyyliin, syntyy glutamaattia.
Glutamyylitransferaasin pitoisuus kuvaa maksan kuntoa. S-GT on laboratoriotutkimus jossa mitataan glutamyylitransferaasia. Arvo kohoaa runsaan alkoholin käytön, sappiteiden tukoksen ja hepatiitin seurauksena. Arvo tasaantuu muutamassa viikossa alkoholin käytön lopetuksesta.
Viitearvot:
Miehet alle 60 U/l
Naiset alle 40 U/l
Käyttö bioteknologiassa

Glutamyylitransferaasin toimintaa korkeassa suolapitoisuudessa onnistuttiin parantamaan luomalla kahdesta Aspergillus-suvun γ-glutamyylitransferaasista proteiinikimeeri. Proteiinikimeeri koostui Aspergillus sydowii -homeen γ-glutamyylitransferaasin 148 ensimmäisestä aminohaposta, jonka perään liitettiin Aspergillus oryzae -homeen γ-glutamyylitransferaasin aminohapot 142-584. Proteiinikimeeri sai suolankestävyyttä ja säilytti toimintakyvyn laajalla pH-alueella. Lisäksi sen lämmönkestävyys säilyi korkeana. Tutkimuksen päämääränä oli luoda glutamyylitransferaasi, jolla voitaisiin nostaa soijakastikkeen ja mison glutamaattipitoisuutta ja saada niihin enemmän umamin makua.
Rookery Building

Rookery Building tai The Rookery on Daniel Burnhamin ja John Wellborn Rootin suunnittelema ja vuosina 1886–1888 rakennettu Chicagon South LaSalle Streetillä sijaitseva 11-kerroksinen toimistorakennus. Se on Chicagon vanhimpia pilvenpiirtäjiä.
Rookerya voi pitää siirtymäkauden rakennuksena. Sen julkisivuissa on käytetty perinteistä muurattua kantavaa seinää, mutta sisärakenteissa on käytetty teräspylväitä ja takorautapalkkeja.
Rakennuksen sydän on avara valopiha, jota ympäröivät toimistotilat. Kahdessa alimmassa kerroksessa on atrium, jonka yläpuolella on suuri lasikatto, josta luonnonvalo lankeaa alas. Katettua aulaa ympäröivät tyylikkäät liiketilat. Frank Lloyd Wright muotoili atriumin uuteen uskoon vuonna 1905, ja tilassa on useita Wrightille tyypillisiä tyylipiirteitä. Arkkitehti William Eugene Drummond lisäsi aulatiloihin vuonna 1931 art deco -vaikutteita.
Rakennuksen julkisivu on yhdistelmä voimaa ja siroutta. Julkisivun pylväiden ja raskaiden kivimuurien voimakas kontrasti sekä massiivisten seinien ja suurten ikkunoiden yhdistelmä luovat vahvan vaikutelman.
Vuonna 1970 The Rookery lisättiin National Register of Historic Places -rekisteriin eli se on historiallisesti merkittävä suojelukohde. Vuonna 1972 Chicagon kaupunki nimesi The Rookeryn kaupungin viralliseksi maamerkiksi (Chicago Landmark).
Kuvagalleria

Rookery  vuonna 1891
Rookeryn atrium
Atriumin toisen kerroksen ylätasolle johtavat kaksoisportaat.
Rookery Building vuonna 2022
Emilia Paasonen

| Emilia Paasonen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 9. marraskuuta 2001 (ikä 23) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Näyttelijä
Aktiivisena:  2012–
Merkittävät roolit:  Hanna  Ella ja kaverit (elokuva)
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Emilia Paasonen (s. 9. marraskuuta 2001 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Ella ja kaverit -elokuvissa.
Filmografia

| Vuosi | Elokuva / Lyhytelokuva | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 2012 | Ella ja kaverit | Hanna |
| 2013 | Ella ja kaverit 2 - Paterock | Hanna |
Yksityiselämä

Paasonen opiskelee sähkö- ja energiatekniikkaa Vaasan yliopistossa. Paasonen on myös toiminut Tutti ry:n vuosijuhlavastaavana ja järjestön hallituksessa hyvinvointivastaavana.
Aiheesta muualla

Emilia Paasonen Elonetissä.
Emilia Paasonen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Ukrainan erikoisoperaatioiden joukot

| Ukrainan erikoisoperaatioiden joukot Сили спеціальних операцій |
| --- | --- |

Toiminnassa:  5. tammikuuta 2016-nykyhetki
Valtio:   Ukraina
Aselajit:  erikoisjoukot
Rooli:  useita, mm. sabotaasi ja tiedustelu
Osa joukkoa:  Ukrainan asevoimat
Koko:  ~2000 (2022)
Tukikohta:  Kiova, Ukraina
Motto:  Minä tulen kimppusi! (ukr. Іду на ви!, Idu na vi!)
Värit:  teräksenharmaa
Sodat ja taistelut:  Venäjän-Ukrainan sota Itä-Ukrainan sota  Venäjän hyökkäys Ukrainaan 2022
Vuosipäivät:  29. heinäkuuta
Komentajat
Nykyinen komentaja:  Prikaatikenraali Oleksandr Trepak
Ukrainan erikoisoperaatioiden joukot (ukr. Сили спеціальних операцій, Syly spetsialnyh' operatsi, lyh. SSO) ovat yksi Ukrainan asevoimien puolustushaara, joiden tukikohta sijaitsee Kiovassa.
SSO ei ole Ukrainan ainoa erikoisjoukkojen yksikkö. SSO luotiin vuonna 2016 Ukrainan asevoimien erilaisten uudistusten jälkeen, jotka johtuivat Donbasin sodan epäonnistumisista. Erikoisjoukot koulutettiin Naton valmiusjoukkojen mallin mukaan. Aiemmin Ukrainan spetsnaz-joukot olivat Ukrainan sotilastiedustelupalvelun (HUR) alaisuudessa.
Erikoisjoukkojen vuosipäivää vietetään 29. heinäkuuta.
Historia

Haara muodostettiin Ukrainan sotilastiedustelupalvelun (HUR), sotilasyksiköistä, jotka olivat alun perin muodostettu Neuvostoliiton Spetsnaz-joukoista silloisessa Ukrainan SNT:ssä. Ne olivat Neuvostoliiton sotilastiedustelupalvelun GRU:n komennossa olevia erikoisjoukkojen yksiköitä; ukrainalaiset ottivat käyttöön samanlaisen mallin ja sijoittivat erikoisjoukkonsa HUR:n alaisuuteen.
Vuonna 2014 erikoisjoukkojen komennossa oli yli 4000 Spetsnaz-operaattoria, jotka kaikki ovat ammattisotilaita.
Historia > Itsenäinen perustaminen

Tammikuun 5. päivänä 2016 Ukrainan erikoisjoukot sijoitettiin yhden itsenäisen sotilashaaran, erikoisoperaatiojoukkojen, alaisuuteen. Joukkojen ensimmäiseksi komentajaksi nimitettiin kenraalimajuri Ihor Lunjov. Svjatoslav Rohkean iskulause "Minä tulen kimppuusi!". (ukrainaksi: Іду на ви!), otettiin virallisesti käyttöön joukkojen tunnuslauseena.
Erikoisjoukkoihin kuuluva 140. osasto sai kesäkuussa 2019 Natolta erikoisjoukkojen sertifikaatin. Kyseessä oli ensimmäinen puolustusliittoon kuulumaton maa, jolle tunnustus myönnettiin.
Venäjän hyökättyä Ukrainaan vuonna 2022 Ukrainan sotilastiedustelupalvelu (HUR) perusti ulkomaisista taistelijoista koostuvan erikoisjoukko-osaston. Tämä rykmentti on erillään kansainvälisestä legioonasta, mutta se värvää joukkoja.
Marraskuussa 2023 erikoisjoukkojen komentajaksi nimitettiin Serhi Lupantšuk.
Historia > Tappiot

Kaiken kaikkiaan Ukrainan erikoisjoukot on menettänyt sodan aikana 73 jäsentään 28. lokakuuta 2017 mennessä. Uhrien jakauma on seuraava:
3. erikoisrykmentti - 44 kaatunutta taisteluissa
8. erikoisrykmentti - 14 kaatunutta.
73. merijalkaväen erikoisosasto - 10 kuollut taistelussa
140. erikoisosasto - 5 kuollut taistelussa.