stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tb 82F -luokka
Alukset

Danubius valmisti alukset sekä Porto Rén (nyk. Kraljevica) että Bergudin (nyk Brgud) telakoillaan.
| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| SMS Tb 82F | Danubius, Porto Ré | 30. lokakuuta 1913 | 11. elokuuta 1914 | 16. elokuuta 1916 | Romanialle 1920 NMS Naluca upotettu 20. elokuuta 1944 |
| SMS Tb 83F | Danubius, Porto Ré | 17. marraskuuta 1913 | 7. marraskuuta 1914 | 21. heinäkuuta 1915 | Romanialle 1920 NMS Smeul romutettu 1960 |
| SMS Tb 84F | Danubius | 27. marraskuuta 1913 | 21. marraskuuta 1914 | 2. marraskuuta 1916 | Romanialle 1920 NMS Fulgerul kaatunut ja uponnut 8. helmikuuta 1922 siirron aikana Mustallamerellä |
| SMS Tb 85F | Danubius | 7. tammikuuta 1914 | 5. joulukuuta 1914 | 19. joulukuuta 1915 | myyty Portugalille 1920 NRP Zêzere haaksirikkoutunut 29. joulukuuta 1921 |
| SMS Tb 86F | Danubius | 26. tammikuuta 1914 | 19. joulukuuta 1914 | 23. toukokuuta 1916 | myyty Portugalille 1920 NRP Ave haaksirikkoutunut 1940 |
| SMS Tb 87F | Danubius | 5. maaliskuuta 1914 | 20. maaliskuuta 1915 | 25. lokakuuta 1915 | Jugoslavialle 1920 T5 Italian laivastoon huhtikuussa 1941 itsenäisen Kroatian laivastoon 1943 Jugoslavian laivaston Cer poistettu 1963 |
| SMS Tb 88F | Danubius | 7. maaliskuuta 1914 | 24. huhtikuuta 1915 | 30. marraskuuta 1915 | myyty Portugalille 1920 NRP Cávado haaksirikkoutunut 29. joulukuuta 1921 |
| SMS Tb 89F | Danubius | 13. toukokuuta 1914 | 12. toukokuuta 1915 | 1. maaliskuuta 1916 | myyty Portugalille 1920 NRP Sado alusluettelosta 1940 |
| SMS Tb 90F | Danubius | 9. syyskuuta 1914 | 28. toukokuuta 1915 | 8. elokuuta 1916 | myyty Portugalille 1920 NRP Liz alusluettelosta 1934 |
| SMS Tb 91F | Danubius | 24. marraskuuta 1914 | 21. kesäkuuta 1915 | 11. heinäkuuta 1916 | myyty Portugalille 1920 NRP Mondego alusluettelosta 1938 |
| SMS Tb 92F | Danubius | 30. marraskuuta 1914 | 29. syyskuuta 1915 | 23. maaliskuuta 1916 | myyty Kreikalle 1920 Proussa miehistönsä upottama 4. huhtikuuta 1941 |
| SMS Tb 93F | Danubius | 9. tammikuuta 1915 | 25. marraskuuta 1915 | 16. huhtikuuta 1916 | Jugoslavialle 1920 T6 Italian laivastoon huhtikuussa 1941 miehistönsä upottama 11. syyskuuta 1943 |
| SMS Tb 94F | Danubius | 19. tammikuuta 1915 | 8. maaliskuuta 1916 | 17. kesäkuuta 1916 | myyty Kreikalle 1920 Pergamos uponnut 1928 |
| SMS Tb 95F | Danubius | 9. helmikuuta 1915 | 24. kesäkuuta 1916 | 27. syyskuuta 1916 | myyty Kreikalle 1920 Pergamos miehistönsä upottama 25. huhtikuuta 1941 |
| SMS Tb 96F | Danubius | 24. helmikuuta 1915 | 8. heinäkuuta 1916 | 23. marraskuuta 1916 | Jugoslavialle 1920 T7 Italian laivastoon huhtikuussa 1941 itsenäisen Kroatian laivastoon 1943 Britannian kuninkaallisen laivaston upottama 25. kesäkuuta 1944 |
| SMS Tb 97F | Danubius | 5. maaliskuuta 1915 | 8. heinäkuuta 1916 | 22. joulukuuta 1916 | Jugoslavialle 1920 T8 Italian laivastoon huhtikuussa 1941 uponnut Saksan ilmavoimien pommituksessa 10. syyskuuta 1943 |
Technician fourth grade

Hihamerkki.
Yhdysvaltain armeijan 101. maahanlaskudivisioonan 506. rykmentin E-komppaniassa palvellut lääkintämies, Technician fourth grade Eugene "Doc" Roe, joka tuli tunnetuksi televisiosarjasta Taistelutoverit.
Technician Fourth Grade  (lyh. Tec 4 tai T/4) on toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain asevoimissa käytetty sotilasarvo.  Arvolle ei ole vastinetta Suomen puolustusvoimien sotilasarvoissa.
Arvo otettiin käyttöön tammikuussa 1942 yhtenä erikoisarvoista, joita annettiin teknisissä ja tukevissa tehtävissä palveleville sotilaille, kuten esimerkiksi mekaanikoille, pioneereille, kuljettajille, kokeille, huoltomiehille ja radisteille. Technician fourth grade oli kersantin lailla neljännessä palkkaluokassa, mutta arvon ei kantaja toiminut kersantin tapaan komentotehtävässä. Komentojärjestyksessä T/4 sijoittui korpraalin alapuolelle. Saman vuoden syyskuussa Yhdysvaltain sotaministeriö antoi käskyn, jonka mukaan tekniset sotilaat tuli erottaa saman palkkaluokan aliupseereista arvomerkkeihin lisättävällä T-merkinnällä. Arvo oli käytössä vuoteen 1948, jolloin se yhdistettiin samanarvoiseksi kersantinarvon kanssa. Ainoana ulkoisena erotuksena varsinaiseen kersanttiin oli teknisen sotilaan tunnusmerkkien nauhojen tai taustan erilainen väritys. Yhdistäminen teki kersantinarvosta hyvin yleisen, millä oli negatiivinen vaikutus komentotehtävissä olleiden ja arvonsa usein taisteluissa ansainneiden kersanttien arvovaltaan.
Yhdysvaltain merijalkaväessä arvo otettiin käyttöön jo 1925 ja lakkautettiin 1958, kun muilta samassa palkkaluokassa olevilta arvoilta oli alettu odottamaan vastaavanlaista teknistä osaamista.
Tavallisesti arvon omaavaa kutsuttiin tekniseksi kersantiksi (Tech Sergeant), kersantiksi (Sergeant) tai lyhennelmillä Tec 4 ja T/4. Monissa yksiköissä heitä kohdeltiin tasavertaisina kersanttien kanssa.
Muut T-kirjaimella merkityt teknisten sotilaiden erikoisarvot olivat alempiarvoinen Technician fifth grade, joka oli samassa palkkaluokassa korpraalin kanssa, ja ylempiarvoinen Technician third grade, joka oli samassa palkkaluokassa ylikersantin (Staff Sergeant) kanssa.
Pähkähullujen paratiisi

| Pähkähullujen paratiisi Mykkä leffa> Silent Movie |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mel Brooks
Käsikirjoittaja:  Mel Brooks
Tuottaja:  Michael Hertzberg
Säveltäjä:  John Morris
Kuvaaja:  Paul Lohmann
Leikkaaja:  Stanford C. Allen
Pääosat:  Mel Brooks Marty Feldman Dom DeLuise Bernadette Peters Sid Caesar
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Crossbow Productions
Levittäjä:  20th Century Studios
Ensi-ilta:   16. kesäkuuta 1976  25. joulukuuta 1976
Kesto:  88 min
Alkuperäiskieli:  mykkä
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pähkähullujen paratiisi (engl. Silent Movie), televisioesityksissä myös Mykkä leffa, on Mel Brooksin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen komediaelokuva vuodelta 1976. Se on englanninkielisen nimensä mukaisesti mykkäelokuva, ja Brooks näyttelee pääosassa elokuvaohjaajaa, joka ryhtyy ohjaamaan mykkäelokuvaa. Useat kohtaukset parodioivat vanhojen mykkäkomedioiden slapstick-huumoria.
Juoni

Elokuvassa Iso Elokuvastudio on joutumassa pahan Hotkis ja Nielaus -yhtiön käsiin (joissakin käännöksissä yhtiön nimi, Gulf+Westerniä parodioiva Engulf and Devour on suomeksi ”Ahma ja rohmu”). Mel Funn -niminen ohjaaja (Brooks) ilmoittaa Studiopomolle pelastavansa studion tekemällä mykkäelokuvan, mutta saadakseen sille suosiota hänen täytyy hankkia siihen Hollywoodin kuuluisimmat tähdet. Elokuvassa nähdäänkin useita aikansa kuuluisuuksia, kuten Paul Newman, Burt Reynolds, Liza Minnelli ja James Caan. Elokuvassa on monia yhteenottoja Hotkis ja Nielaus -yhtiön kanssa ja lopuksi taistellaan mykkäelokuvan filmikopiosta.
Ironisesti koko elokuvan ainoan vuorosanan lausuu ranskalainen pantomiimitaiteilija Marcel Marceau: hän sanoo ”Non!” (’ei’), kun Funn pyytää häntä elokuvaansa. Kyseessä oli Marceaun uran ainoa puherooli elokuvissa.
Elokuvan päänäyttelijät Mel Brooks, Dom DeLuise ja Marty Feldman esittävät kaikki hahmoja, joilla on sama etunimi kuin heillä itsellään. Muut tähtinäyttelijät esittävät itseään.
Vastaanotto

Pähkähullujen paratiisi ylsi Suomessa 108 227 teatterikatsojallaan vuoden 1976 ensi-iltaelokuvista 13:nneksi katsotuimmaksi. Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kirjoittaa elokuvan välillä takeltelevan, mutta huippukohtien tekevän siitä jatkuvasti viehättävän. Hän antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. Helsingin Sanomien Mikael Fränti piti Pähkähullujen paratiisia absurdina ja irvokkaana komediana, joka hukkaa mykkäfilmin klovnerian keinot Mel Brooksin omien itsetyytyväisten pilojen ja vitsien alle. Suomen Kuvalehden Reijo Vahtokarin mielestä elokuva on Mel Brooksin ehdottomasti parhaita, täynnä tekijälleen tyypillistä lapsellista muttei koskaan pahantahtoista tabujen rikkomista.
Technician third grade

Hihamerkki.
Technician Third Grade  (lyh. Tec 3 tai T/3) on toisen maailmansodan aikana Yhdysvaltain asevoimissa käytetty sotilasarvo.  Arvolle ei ole vastinetta Suomen puolustusvoimien sotilasarvoissa.
Arvo otettiin käyttöön tammikuussa 1942 yhtenä erikoisarvoista, joita annettiin teknisissä ja tukevissa tehtävissä palveleville sotilaille, kuten esimerkiksi mekaanikoille, pioneereille, kuljettajille, kokeille, huoltomiehille ja radisteille. Technician third grade oli ylikersantin lailla kolmannessa palkkaluokassa, mutta arvon ei kantaja toiminut ylikersantin tapaan komentotehtävässä. Komentojärjestyksessä T/3 sijoittui korpraalin alapuolelle. Saman vuoden syyskuussa Yhdysvaltain sotaministeriö antoi käskyn, jonka mukaan tekniset sotilaat tuli erottaa saman palkkaluokan aliupseereista arvomerkkeihin lisättävällä T-merkinnällä. Arvo oli käytössä vuoteen 1948, jolloin se yhdistettiin samanarvoiseksi ylikersantinarvon kanssa. Ainoana ulkoisena erotuksena varsinaiseen ylikersanttiin oli teknisen sotilaan tunnusmerkkien nauhojen tai taustan erilainen väritys. Yhdistäminen teki arvosta hyvin yleisen, millä oli negatiivinen vaikutus komentotehtävissä olleiden ja arvonsa usein taisteluissa ansainneiden ylikersanttien arvovaltaan.
Tavallisesti arvon omaavaa kutsuttiin tekniseksi ylikersantiksi (Tech Staff Sergeant), ylikersantiksi (Staff Sergeant) tai lyhennelmillä Tec 3 ja T/3. Monissa yksiköissä heitä kohdeltiin tasavertaisina ylikersanttien kanssa.
Muut T-kirjaimella merkityt teknisten sotilaiden erikoisarvot olivat alempiarvoinen Technician fifth grade, joka oli samassa palkkaluokassa korpraalin kanssa, ja tätä ylempiarvoinen Technician fourth grade, joka oli samassa palkkaluokassa kersantin kanssa.
Taviokuurna

| Taviokuurna |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Peipot Fringillidae
Suku::  Pinicola
Laji::  enucleator
Kaksiosainen nimi
 Pinicola enucleator  (Linnaeus, 1758) 

Katso myös
   Taviokuurna Wikispeciesissä   Taviokuurna Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Taviokuurna (Pinicola enucleator) on varpuslintulaji. Sitä tavataan Etelä-Suomessa vaellusmatkoilla, kun pohjoisesta loppuvat pihlajanmarjat.
Koko ja ulkonäkö

Taviokuurna on 19-22 senttimetriä pitkä ja sillä on vahva ja tanakka ruumis. Sen kaula on lyhyt, mutta pyrstö pitkä. Nokka on lyhyt ja voimakas ja ylänokan kärki on alaspäin taipunut. Vanha koiras on väriltään pääosaksi vadelmanpunainen, mutta seassa on vaaleanharmaata. Selkä ja pyrstön yläpuoli ovat tummalaikkuiset. Naaras ja nuori koiras ovat väriltään harmaankellanoransseja. Taviokuurnalla on kaikissa puvuissa siivillä kaksi valkoista juovaa.
Levinneisyys

Taviokuurna pesii pohjoisilla alueilla: Lapissa, Alaskassa, Kanadassa ja Siperiassa. Suomen taviokuurnakannan on arvioitu 2000-vuosikymmenen lopulla olevan 15 000 paria. Kannan on arvioitu pysyneen suunnilleen saman suuruisena pitkän aikaa, mutta voimakkaat vuosien väliset kannanvaihtelut ovat kuitenkin tavallisia liikkuvaa elämää viettävälle lajille.
Elinympäristö

Taviokuurna pesii havumetsissä ja suosii vanhoja ja koskemattomia metsiä, joissa kasvaa koivua ja varvikkoa. Pesimäaikaan taviokuurna on hyvin huomaamaton ja hiljainen laji. Talvisin taviokuurnat tulevat ravinnon perässä myös taajamiin ja voivat olla täysin välittämättä ohikulkevista ihmisistä.
Lisääntyminen

Taviokuurna tekee pesänsä yleensä kuuseen, mutta joskus myös mäntyyn, koivuun tai katajaan. Pesä sijaitsee oksanhangassa 2-4 metrin korkeudella. Naaras munii touko-kesäkuussa 3-4 munaa, joita se hautoo 13-14 vuorokautta. Poikaset pysyvät pesässä noin 14 vuorokautta.
Ravinto

Taviokuurna käyttää ravinnokseen siemeniä, silmuja, marjoja, hyönteisiä ja hämähäkkejä.
Aiheesta muualla

Video Korkeasaaren villieläinsairaalassa hoidetun taviokuurnakoiraan vapautuksesta
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q214571  Wikispecies: Pinicola enucleator  ABA: pingro  ARKive: pinicola-enucleator  Avibase: 83AC4DAD94AFC411  BioLib: 9019  BirdLife: 22720625  BOLD: 9618  BOW: pingro  CoL: 4HYPF  eBird: pingro  EUNIS: 8742  EURING: 16990  Fauna Europaea: 97491  Fauna Europaea (new): fe31f30a-eee7-49b4-95cc-675da0f317a3  GBIF: 2494771  GNAB: pine-grosbeak  IBC: pine-grosbeak-pinicola-enucleator  iNaturalist: 9771  IRMNG: 11230817  ITIS: 179205  IUCN: 22720625  NatureServe: 2.104920  NBN: NHMSYS0000530768  NCBI: 175947  Observation.org: 259  OBIS: 1484525  Open Tree of Life: 341471  Paleobiology Database: 369199  Paleobiology Database: 369199  Xeno-canto: Pinicola-enucleator  Laji.fi: MX.36351 
Taviokuurnan munia.
Tedat

Tubujen asuinalue.
Tedat ovat dazojen ohella toinen tubujen pääryhmistä. He asuvat Tibestivuoristossa ja sen lähialueilla Tšadissa, Libyassa ja Nigerissä. Tedoja arvioidaan olevan 25 000 henkeä, joista noin 3 000 asuu Libyan eteläosassa.
Tedat puhuvat saharalaisiin kieliin kuuluvaa tedaa eli tedagaa. He ovat etupäässä vuohia ja kameleita paimentavia nomadeja. Keitailla kasvatetaan vihanneksia, viljaa, taatelipalmuja, hedelmäpuita ja viinirypäleitä. Aikaisemmin tedat ryöstelivät Saharan kauppakaravaaneja. Nykyään miehet käyvät usein ansiotöissa muilla alueilla.
Ryhmä jakautuu neljäänkymmeneen patrilineaariseen klaaniin, joiden välittäjänä toimii päällikkö eli derdai. Entisten orjien jälkeläiset muodostavat omat alaryhmänsä. Tedat ovat vanhastaan muslimeja. Senusien veljeskunta toi alueelle oikeaoppisen islamin 1850–1930-luvuilla.
SMS Tb 82F

| Tb 82F |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Danubius, Porto Ré
Kölinlasku:  30. lokakuuta 1913
Laskettu vesille:  11. elokuuta 1914
Palveluskäyttöön:  16. elokuuta 1916
Poistui palveluskäytöstä:  Romanian laivastolle 1920
Loppuvaihe:  upotettu 20. elokuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  244 t
Pituus:  58,8 m
Leveys:  5,8 m
Syväys:  1,5 m
Koneteho:  5 000 shp
Nopeus:  28 solmua
Miehistöä:  38-41
Aseistus
Aseistus:  2 x 66 mm/L30 -tykkiä 4 x 450 mm torpedoputkea
SMS Tb 82F oli Itävalta-Unkarin laivaston Tb 82F -luokan torpedovene. Alus luovutettiin 1920 Versailles’n rauhansopimuksen mukaisesti Romanialle, joka nimesi sen NMS Nălucaksi.
Valmistus

Itävalta-Unkarin laivasto tilasi aluksen Danubiukselta Porto Réstä, missä köli laskettiin 30. lokakuuta 1913. Alus laskettiin vesille 11. elokuuta 1914 nimellä SMS Tb 82F ja valmistui 16. elokuuta 1916.
Palvelus

SMS Tb 83F luovutettiin Romanialle 1920. Vuonna 1939 aluksen toinen 66 millimetrin tykki vaihdettiin 37 millimetrin tykkiin ja keskilaivaan asennettiin 20 millimetrin tykki. Toisen maailmansodan aikana alukselle asennettiin pääaseiksi kaksi 88 millimetrin tykkiä ja niiden lisäksi kaksi 20 millimetrin tykkiä, mutta torpedoputket jouduttiin poistamaan. Aluksen etukannen tykki poistettiin myöhemmin ja se korvattiin 20 millimetrin tykillä ja konekiväärillä. Alus palveli sodan aikana saattuetehtävissä 1941-1942 Mustanmeren länsirannikolla sekä Krimillä. Toisinaan alus suojasi miinoitusoperaatioita.
Alus upotettiin 20. elokuuta 1944.
Tavi

| Tavi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Sorsalinnut Anseriformes
Heimo::  Sorsat Anatidae
Suku::  Sorsat Anas
Laji::  crecca
Kaksiosainen nimi
 Anas crecca  Linnaeus, 1758 
 Tavin levinneisyys. Pesimäalueet vaaleanvihreällä, talvehtimisalue sinisellä ja ympärivuotinen levinneisyys tummanvihreällä.
Alalajit
 A. c. crecca Linnaeus, 1758  A. c. nimia Friedmann, 1948  A. c. carolinensis Gmelin, 1789 
Katso myös
   Tavi Wikispeciesissä   Tavi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Tavi (Anas crecca) on pienikokoinen sorsalintu.
Koko ja ulkonäkö

Tavi on yleensä noin 35–40 cm pitkä. Tavilla on kapeat ja terävät siivet, lyhyt kaula, lyhyt, leveä ja valkoinen siipijuova sekä hohtavanvihreä siipipeili. Juhlapukuisella koiraalla on punaruskea pää ja keltareunainen vihreä alue pään sivulla. Takaruumiin sivuilla sillä on mustareunaiset kirkkaankeltaiset, kauasnäkyvät laikut. Kylki on harmaa ja siinä on valkoinen vaakasuora juova. Naaras on väriltään ruskeankirjava. Se muistuttaa heinätavia, mutta tavinaaras on pienempi, ja sillä on hento nokka, jonka tyvi on yleensä oranssi. Lisäksi tavilla on melko tumma silmäjuova, eikä sillä ole heinätavin tummaa poskijuovaa, joten sen pää on melko yksivärinen. Tavinaaraalla on myös pyrstön tyvellä valkoinen pitkittäisjuova, joka heinätavilta puuttuu. Sulkasatoiset koiraat ja nuoret yksilöt muistuttavat hyvin paljon naarasta.
Koiraan keväinen ääni on heleän kirkas ”klik”. Naaras pitää kaakattavaa räpätystä.
Levinneisyys

Tavia tavataan pesivänä Euroopan keski- ja pohjoisosissa, Aasian pohjoisosissa ja Pohjois-Amerikan pohjoisosissa. Talvehtivana sitä esiintyy Etelä-Euroopassa, Afrikassa, Lähi-idässä, Etelä- ja Itä-Aasiassa, Pohjois-Amerikan eteläosissa sekä Väli-Amerikassa. Sen maailmanlaajuinen kanta on erittäin suuri (2,8 miljoonaa aikuista yksilöä), ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Suomessa tavia tavataan koko maassa aina pohjoisinta Lappia myöten. Kanta on tiheimmillään maan pohjoisosissa. Vuosina 2013–2018 Suomen kannan arvioitiin olleen 158 000–246 000 paria.
Pääosa Suomen taveista muuttaa etelään jo elokuussa. Suomen tavit talvehtivat Länsi- ja Lounais-Euroopassa sekä Pohjois-Afrikassa. Joitakin yksilöitä talvehtii Suomessakin maan eteläosissa. Tavin päämuutto keväällä tapahtuu huhtikuun lopulla.
Itäaasialaiset tavit ovat keskimäärin kookkaampia kuin tavit, ja niistä on käytetty alalajina nimitystä Anas crecca nimia.
Tavia suuresti muistuttava ja sen kanssa risteävä pohjoisamerikkalainen satunnaisvieraaksi laskettava amerikantavi (Anas carolinensis) lasketaan joskus eri lajikseen, joskus taas tavin alalajiksi (Anas crecca carolinensis). Varsinkin näiden lintujen naarasyksilöitä on vaikea erottaa toisistaan. Tavien risteytymisestä ja taksonomiasta on jonkin verran keskusteltu.
Elinympäristö

Tavi voi pesiä lähes kaikenlaisissa vesistöissä. Se suosii metsien järviä ja lampia ja suo- ja tunturilampia. Se voi pesiä myös joissa, kosteikoissa ja merenrannikoilla. Yleensä se ei kuitenkaan viihdy kaikkein karuimmissa vesistöissä eikä ulkosaaristossa. 
Muuttoaikoina tavi viihtyy ruovikkoisilla lintujärvillä, merenlahdilla sekä tulvarannoilla. Se esiintyy pesimäajan jälkeen usein suurehkoina parvina, joissa voi paikoin olla satoja yksilöitä.
Lisääntyminen

Tavi rakentaa pesänsä yleensä kauas vedestä metsän tai varvikon pensaiden suojaan. Naaras munii toukokuussa 7–10 vaaleaa munaa, joita se hautoo noin 24 vuorokautta. Poikaset lähtevät heti kuoriuduttuaan emon mukana uimaan. Ne voivat palata pesään ensimmäisenä muutamana yönä, etsivät itse ruokansa ja saavuttavat lentokyvyn noin 35 päivässä.
Ravinto

Tavin pääasiallista ravintoa ovat erilaiset nilviäiset, hyönteiset, muut pieneläimet sekä vesikasvien siemenet. Suomessa rehevillä vesillä tehdyn tutkimuksen mukaan heinätavit söivät 73-prosenttisesti eläinravintoa: kirvoja, vesisiiroja, vesiperhosia sekä kärpästen ja vaaksiaisten toukkia. Kasvisravintona ne suosivat siementen ohella vesiruttoa ja pikkulimaskaa.
Aiheesta muualla

Tavi Lintukuva-verkkopalvelussa
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q25700  Wikispecies: Anas crecca  ADW: Anas_crecca  Avibase: 115F04DDF18F7CFF  BioLib: 8458  BirdLife: 22729717  BOLD: 19934  BOW: gnwtea  BTO: bob1840  CoL: DGND  CMS: anas-crecca  eBird: gnwtea  EoL: 45510572  EPPO: ANAXCR  EUNIS: 867  EURING: 1840  Fauna Europaea: 96500  Fauna Europaea (new): 1dbe8a6a-3baf-46c3-868e-da1d0e565798  FEIS: ancr  GBIF: 8214667  IBC: common-teal-anas-crecca  iNaturalist: 6937  IRMNG: 10195576  ITIS: 175081  IUCN: 22680321  NatureServe: 2.104242  NBN: NBNSYS0000000131  NCBI: 75839  Neotropical: gnwtea  Observation.org: 200  OBIS: 158943  Open Tree of Life: 656799  Paleobiology Database: 133772  Paleobiology Database: 133772  SeaLifeBase: 171347  TSA: 1711  WoRMS: 158943  Xeno-canto: Anas-crecca  ZooBank: 93F0C4BE-CC26-4E04-BC04-9F3713B22AEA  Laji.fi: MX.26366 
Tavin levinneisyys Suomessa
Anas crecca
Itämainen kysymys

Ottomaanien valtakunnan vaakuna.
Itämaiseksi kysymykseksi kutsuttiin niitä ongelmia, joita Osmanien valtakunnan rappeutuminen aiheutti Euroopan maiden välisessä diplomatiassa aina 1800-luvun puolivaiheilta 1900-luvun alkuun. Kiistaa aiheutti erityisesti ottomaanien heikkenevä vaikutus Balkanilla, ja kuinka alueen kristityn slaavilaisväestön olot tulisi järjestää.
Venäjä kilpaili turkkilaisten perinnöstä Itävalta-Unkarin kanssa, ja tsaarien unelmana oli vallata jonain päivänä Konstantinopoli (nykyinen Istanbul) takaisin ortodokseille, sillä he pitivät Venäjää kolmantena Roomana. Panslavismin leviäminen antoi pontta Venäjän pyrkimyksille vapauttaa veljeskansansa; sitä toisaalta lietsoi kristittyjen huono kohtelu. Nationalismi sai jalansijaa muidenkin Turkkiin kuuluneiden kansojen keskuudessa. Kapinayritysten kukistaminen ja ajoittaiset kristittyjen vainot vaurioittivat Turkin julkista kuvaa myös lännessä.
Itämainen kysymys johti moniin sotiin, muun muassa Krimin sotaan (1853-1856, tunnetaan myös Itämaisena sotana), Turkin sotaan (1877-1878) ja Italian-Turkin sotaan (1911-1912).
Aiheesta muualla

New York Times 11.7.1860: The Oriental Question (englanniksi)
Argyll, George Douglas Campbell: The Eastern Question (englanniksi, kirja ladattavissa sähköisessä muodossa)
Tatra T75

| Tatra T75 |
| --- | --- |

Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Tšekkoslovakia  Saksa
Valmistaja:  Závody Tatra a.s. /Ringhoffer Tatra a.s., Kopřivnice
Valmistusvuodet:  1933–1942
Tuotantomäärä:  4 501 kappaletta
Korimalli:  cabriolet, umpikori
Muotoilija:  Hans Ledwinka
Edeltäjä:  Tatra T54
Seuraaja:  Tatraplan
Tekniset tiedot
Henkilöluku:  4- ja 6-paikkaiset versiot
Iskutilavuus:  1 689 cm³
Teho:  22 kW / 2800 1/min
Polttoaine:  bensiini
Vetotapa:  takaveto
Vaihteisto:  4+1
Kulutus:  10–11 l /100 km
Mitat
Massa:  900–1 000 kg
Tatra T75 oli tšekkoslovakialaisen Tatran valmistama henkilöauto, jota valmistettiin 4 501 kappaletta vuosina 1933–1942. Se kehitettiin T54-mallin seuraajaksi. Autossa oli teknisesti edistyksellisiä ratkaisuja, muun muassa etu- ja taka-akselin erillisjousitus.
Teknisiä tietoja > Moottori

Tatra T75:n voimanlähde oli nelisylinterinen, nelitahtinen ilmajäähdytteinen bokserimoottori. Moottorinlohko oli valmistettu alumiinista ja sylinterit valuraudasta. Sylinterikannet olivat silumiinia. Nokka-akseli oli moottorinlohkossa kampiakselin alapuolella ja käytti venttiilikoneistoa työntötankojen välityksellä. Zenith 30T -kaasutin oli sijoitettu moottorin yläpuolelle, josta imusarja haaroittui sylinterikansien imukanaville. Moottori oli varustettu Boschin valmistamalla käynnistysmoottorilla. Autossa oltiin jostain syystä menty takaisin 6-volttiseen sähköjärjestelmään; edeltäjämalli T54:ssä järjestelmä oli ollut 12-volttinen. Sähkökomponentit olivat Boschin ja Scintillan valmistamia.
Teknisiä tietoja > Voimansiirto ja alusta

Voima välittyi moottorilta kuivan yksilevyisen kytkimen kautta neliportaiseen alumiinirunkoiseen vaihteistoon, josta edelleen kardaaniakselin välityksellä takapyörille. Vaihteisto oli varustettu vapaakytkimellä ja ylivaihteella. Taka-akselilla oli heilurityyppinen erillisjousitus. Jousituksena oli poikittain asennettu puolielliptinen lehtijousi, joka oli kytketty päistään jarrukilpiin ja keskeltä vetopyörästön päälle. Etuakselilla oli vastaavanlainen jousitus, joka oli kiinnitetty keskeltä moottorinlohkon päälle. Pyöräntuentana oli päällekkäinen kolmiotuenta. Alustan voitelua varten autossa oli polkimen kautta toimiva keskusvoitelujärjestelmä.
Auton runkoratkaisuna oli keskusputkirunko, jonka sisällä kulki kardaaniakseli. Runkoputki oli asennettu vaihteiston ja vetopyörästön väliin, ja runkoputken etupuolella moottori ja vaihteisto toimivat kantavina rakenteina. Rakenne oli erittäin vääntöjäykkä ja kevyt.
Jarruina oli hydraulitoimiset Lockheed-rumpujarrut. Seisontajarru toimi mekaanisesti ja vaikutti takapyöriin.