stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Islam ja naiset
Avioliitto > Yhteiskunnallinen elämä > Orjuus

Keskiaikainen šariakäsikirja Reliance of the Traveller (Umdat al-Salik) kertoo Muhammedin antamista ohjeista orjuuden suhteen. Kirjan mukaan ”valloitetun maan naiset ja lapset ovat saalista ja orjia”. Kaikki kuuluu ensin imaamille, ja kun hän on ottanut oman viidenneksensä, loput annetaan niille sotilaille, jotka ovat osallistuneet sotaan (k32.1) Jos isä ja äiti on otettu orjiksi, myös lapset ovat orjia, sillä orjuus periytyy. Orjat ja orjattaret ovat heidän isäntänsä omaisuutta, ja hän voi kohdella heitä haluamallaan tavalla. Käsikirja korostaa, että orjan tyytyväisyydestä ei tarvitse välittää (k32.2). Joka omistaa orjattaren voi käyttää häntä mielensä mukaan seksuaaliseen nautintoon. Orjattaren seksuaalinen tyydyttyminen ei ole tärkeää. Isäntä saa myös lainata orjatartaan toiselle miehelle ilman orjattaren suostumusta (k32.3).
Orjuus on nykyisin kielletty kaikissa muslimimaissa, viimeksi Omanissa vuonna 1970, mutta ilmiö on satunnaisesti palannut joidenkin islamilaisten liikkeiden mukana . Esimerkkinä islamilaiset äärijärjestöt Boko Haram ja ISIS palauttivat 2000-luvulla orjuuden hallitsemilleen alueille. Muslimimaailmassa suosittu saarnaaja, kairolainen šeikki Metwali el-Shaarawi julisti Bosnian sodan kestäessä, että muslimeille on luvallista orjuuttaa sotavankinsa ja raiskata vangitut naiset ja lapset.
Lainsäädäntö muslimimaissa

Naisiin kohdistuva syrjintä on lainsäädännössä kaikkein yleisintä islamilaisissa maissa ja sitä suurempaa, mitä enemmän lainsäädäntö perustuu islamiin. Naisten taloudelliset ja sosiaaliset oikeudet ovat muslimimaissa keskimäärin muuta maailmaa heikompia, mutta suurimmillaan erot ovat poliittisissa oikeuksissa.  Maiden välillä on kuitenkin eroja. Hämeen-Anttila mainitsee Iranin maana, missä naisten asema on monta muuta maata parempi. Myös Syyriassa naiset ovat olleet muuta islamilaista maailmaa tasa-arvoisemmassa asemassa. Syyria oli ensimmäinen muslimimaa, jossa naiset saivat äänioikeuden, mikä tapahtui 1949. Syyrialainen psykiatri Wafa Sultan on silti kirjoittanut kriittisesti naisten alistetusta asemasta Syyriassa. Monissa maissa lainsäädännön muutokset ovat vieneet islamilaiseen suuntaan, jolloin naisten asema on heikentynyt. Ehkä kaikkein ankarimmin naisia syrjivässä muslimimaassa eli Saudi-Arabiassa naisia koskevat rajoitukset ovat viime aikoina lieventyneet.
Eri maiden lainsäädäntöä vertailleet tutkijat toteavat, että šaria-laki ei sovi yhteen sukupuolten tasa-arvoisuuden kanssa. Sylvia Akar ja Marja Tiilikainen ovat vastanneet kritiikkiin toteamalla, että monien islamilaisten maiden perustuslaissa mies ja nainen on määritelty tasa-arvoisiksi. Ongelmana ovat pikemminkin yksittäisten lait ja niiden epätasa-arvoinen soveltaminen käytäntöön eikä islam. Heidän mukaansa  yksi suurimmasta syistä epätasa-arvoon on islamin sijaan monien maiden epävakaa poliittinen tilanne, demokratian puute, taloudellinen epävarmuus ja uskonnollisten ääriliikkeiden nousu. Niistä huolimatta joissain muslimimaissa on tehty onnistuneita uudistuksia, kuten Turkissa, Tunisiassa ja Marokossa.
Jos maalliset lait ovat ristiriidassa islamin kanssa, muslimin tulee noudattaa Jumalan lakia, paitsi jos hän voi sen takia joutua vankilaan tai kidutetuksi.
Länsimainen kuva musliminaisista

1700-luvulta lähtien länsimaiden kuvaa muokkasi arabiasta ranskaksi käännetty Tuhannen ja yhden yön tarinat, jonka kuvaukset haaremeista loivat seksuaalisävytteisiä näkemyksiä naisten asemasta orientissa. Samalla tulivat muotiin orientaalishenkiset teatteriesitykset ja oopperat. 1800-luvulla Egypti ja Algeria innostivat taidemaalareita ja runoilijoita. 1900-luvun alun naisten aseman parantuminen länsimaissa sai naisliikkeet arvostelemaan muslimimaiden naisten asemaa.
Palestiinalais-yhdysvaltalainen Edward W. Said kirjoitti vuonna 1978 runsaasti huomiota herättäneen kirjan "Orientalismi", jossa hän väitti, että jokainen eurooppalainen itämaista puhuessaan oli rasisti ja imperialisti.
Länsimainen kritiikki

Islamilainen käsitys naisten asemasta poikkeaa länsimaisista näkemyksistä. Islamilaiset maat tekevätkin yleensä varaumia naisten asemaa koskeviin kansainvälisiin ihmisoikeussopimuksiin. Esimerkiksi YK:n yleissopimus naisten syrjinnän poistamisesta ei ole sellaisenaan kelvannut kaikille  muslimimaille. Kaikkiaan 19 muslimimaata on tehnyt siihen varaumia, jotka muuttavat sopimuksen sisältöä.
Länsimainen arvostelu on nostanut esiin kohtia šariassa, joita se pitää loukkauksina naisten oikeuksia kohtaan. Islamilainen huivi tai sen käyttöpakko on herättänyt kielteisiä tunteita Euroopassa.  Muita kohtia ovat lapsiavioliitot, moniavioisuus, tyttöjen sukupuolielinten silpominen, naisten alistaminen miehen määräysvaltaan, seksiorjuus, miehen oikeus lyödä naista, perintöoikeuden rajoitukset, pakkoavioliitot, naisten heikompi asema todistajana oikeudessa, naisten kivittäminen kuoliaaksi,  avioero-oikeuden rajoitukset sekä rajoitukset osallistua julkiseen elämään.
Kritiikkiä naisen asemasta islamissa ovat esittäneet varsinkin islamista luopuneet naiset. Islamilaiset tavat ovat kuitenkin saaneet myös puolustajia länsimaissa. Ihmisoikeusjärjestöt eivät juuri ole esittäneet arvostelua, ja jotkut niistä puoltavat burkan ja niqabin käyttöä. Julkisuuden henkilöt ovat verranneet islamin arvomaailmaa sosialidemokratiaan tai pitäneet lestadiolaisuutta itselleen islamia vieraampana.
Länsimainen kritiikki > Vastauksia kritiikkiin

Islamilaiset vastaukset länsimaiseen arvosteluun ovat vaihdelleet. Islamiin kääntyneet eurooppalaiset naiset voivat todeta, että media antaa väärän kuvan naisen asemasta islaminuskossa. "Nainen on timantti, jota mies haluaa suojella. Mies ei halua kätellä vierasta naista, koska hän kunnioittaa naista niin paljon. Musliminaisena on helppo elää, koska naista arvostetaan niin paljon", toteaa suomalainen islamiin palannut nainen.
Muslimit vetoavat myös miesten ja naisten erilaisiin tehtäviin. Liberaalit muslimifeministit ovat voineet katsoa, että Koraanin määräykset koskevat vain tiettyä historiallista aikaa ja paikkaa tai ovat lievempiä kuin väitetään. Esimerkiksi naisten itsemääräämisoikeuden puute koskisi vain talousasioita. Muslimit ovat keskenään eri mieltä monista faktaväitteistä, kuten kuuluuko tyttöjen sukupuolielinten silpominen islamiin tai voidaanko islamissa avioliittoon pakottaa vai ei.
Liberaalit muslimifeministit ovat korostaneet profeetta Muhammedin myönteistä esikuvaa ja islamin kulta-ajan oloja. Naisten asema islaminuskossa olisi heikentynyt vasta myöhemmin. He ovat myös vedonneet siihen, että Koraanin lupa lyödä naista oli  tarkoitettu vähentämään väkivaltaa ja saamaan miehet kohtelemaan naisia paremmin kuin ennen islamia, jolloin elettiin "tietämättömyyden aikaa". Toinen esimerkki tietämättömyyden ajasta on tyttölasten hautaaminen elävältä, mistä juuri islam teki lopun. Orientalisti Hans Jansen arvelee, että "tietämättömyyden aika" on teologinen käsite eikä historiallinen fakta.
Yhtenä keskustelun vääristymänä on pidetty sitä, että naisen asemasta kuvitellaan vallitsevan vain yksi ”islamilainen näkemys”, ja siten islamin sisäinen moninaisuus on jäänyt piiloon. Muslimit itse korostavat islamin yhtenäisyyttä,  mutta esimerkiksi huiviasiassa mielipiteet jakautuvat tavallisten muslimien keskuudessa. Puolet  katsoo, että sen käyttö on pakollista, toisten mielestä vapaaehtoista.
Suomessa Opetushallitus kertoo oppimateriaaleissaan, että islam on parantanut naisten asemaa eivätkä musliminaiset pidä hijabin käyttöä alistamisena.  Sen sijaan eräiden maiden naisia sortavat heimoperinteet jatkuvat islamista huolimatta.
Kirjallisuutta

Manji, Irshad: Islamin kahdet kasvot: Hätähuuto suvaitsevaisuuden ja muutoksen puolesta.  ((The trouble with Islam: A Muslim's call for reform in her faith, 2004.) Suomentanut Tiina Sjelvgren)  Helsinki:  Tammi, 2004.  ISBN 951-31-3076-2
Swarup, R. (1994). Woman in islam. New Delhi: Voice of India.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Islam ja naiset Wikimedia Commonsissa
Burka on käytössä Afganistanissa.
Islamin viidellä suurella lakikoulukunnalla on joitakin pieniä eroja naisia koskevissa määräyksissä.
Silpomisen kohteeksi joutuneiden osuus 15−49-vuotiaiden keskuudessa eri maissa vuonna 2004-2015.
Talibanin uskonnollinen poliisi Hyvään kehottamisen ja pahan kieltämisen ministeriöstä lyö kepillä uskonnollisen rikkeen tehnyttä naista kadulla.
Indonesialaisia naisia joista vasemmalla seisova on pukeutunut valkoiseen hijabiin.
Étienne Dinetin maalaus Femmes traversant le lit asséché de l'oued Bou-Saâda 1800-luvulta.
Muhammed näkee yöllisellä matkallaan Helvetissä naisia, joita rangaistiin siitä, että he olivat pilkanneet miehiään ja poistuneet luvatta kotoaan.
Avionrikkojan kivittäminen. Abu'l-Hasan Ghaffarin maalaus 1850-luvun Iranista
Muslimityttöjä Kashmirin Ladakhissa.
"Orjan ostaminen".  Maalaus: Jean-Léon Gérôme  (1824–1904))
Anton Hickel, Roxelane ja sulttaani, 1780.
Arhat

Patsaita, jotka esittävät Buddhaa ja 500 arhatia, Fushunissa Kiinassa.
Arhat (sanskritiksi अर्हत्) on buddhalaisuudessa käytettävä nimitys henkilöstä, joka on saavuttanut täydellisen valaistumisen (nirvanan).
Varhaisessa buddhalaisuudessa Siddhartha Gautamasta käytettiin nimitystä arhat ja sitä käytettiin nimityksen buddhan rinnalla. Yhtenä erona pidetään sitä, että buddha on saavuttanut valaistumisensa itsenäisesti, kun taas arhat on saavuttanut sen seuraamalla Buddhan opetuksia.
Kiinassa, Koreassa ja Japanissa arhatit ovat suosittu kuva-aihe temppelien seinillä. Arhatien määrä on yleensä 16, 18 tai 500. 16 arhatia kuvaavat Buddhan ensimmäisiä oppilaita.
Varsinkin theravada-buddhalaisuus korostaa arhatin saavuttamista. Tällainen henkilö on vapautunut kaikesta kärsimyksestä ja samsarasta. Arhatin ei tarvitse syntyä uudelleen kuolemansa jälkeen, vaan hän siirtyy kuolemansa yhteydessä parinirvanaan.
Arhatin ja bodhisattvan ero riippuu siitä, mitä buddhalaisuuden suuntausta seurataan. Hinayanassa (nykyisin siis vain theravadassa) arhatin saavuttaminen on buddhalaisuutta harjoittavan henkilön päämäärä. Mahayana-buddhalaisuudessa arhatia korkeampi tavoite on tulla bodhisattvaksi, joka tullessaan Buddhaksi auttaa kaikkia maailman olentoja valaistumaan.
Tropico 5

| Tropico 5 |
| --- | --- |

Kehittäjä:  Haemimont Games
Julkaisija:  Kalypso Media
Jakelija:  Kalypso Media, GOG.com, Steam, Humble Store, Epic Games Store, PlayStation Now ja PlayStation Store
Pelisarja:  Tropico
Pelimoottori:  Haemimont Games Engine
Julkaistu:  Microsoft Windows 23 Maalis 2014 Xbox 360, OS X, Linux  Q2/Q3 2014 PlayStation 4  Q3/Q4 2014
Lajityyppi:  kaupunginrakennuspeli, simulaatiopeli
Pelimuoto:  yksinpeli, moninpeli
Ikäluokitus:  USK 12 
Alusta:  Linux, Mac OS X, Microsoft Windows, PlayStation 4, Xbox 360
Jakelumuoto:  Digitaalinen jakelu ja digitaalinen lataus
Virallinen sivusto
Lisää peliartikkeleitaVideopelien teemasivulla
Infobox OK   : 
Tropico 5 on Haemimont Gamesin kehittämä ja Kalypso Median julkaisema kaupunginrakennus- ja simulaatiopeli. Peli on julkaistu vuonna 2014.
Peli kuuluu Tropico-pelisarjaan ja pelissä on ensimmäistä kertaa pelisarjassa mukana moninpelimahdollisuudet.
Vastaanotto

Metacritic-kerääsivustolla pelillä on 75/100 pistettä.
Aiheesta muualla

Tropico 5 MobyGamesissa (englanniksi)
http://www.tropico5.com/us/
Ulf Tikkanen

Ulf Tikkasen Pulut-suihkulähde (1959) Helsingin Kustaankartanon vanhainkodin pihalla.
Ulf Tikkanen (11. helmikuuta 1920 Helsinki – 12. helmikuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Hän oli tunnettu lintukuvien tekijänä ja oli pitkään Wäinö Aaltosen oppilaana ja työtoverina. Lintukuviinsa hän haki aiheet luonnosta viettäessään kesiä Iniössä. Ulf Tikkanen oli arkkitehti Robert Tikkasen poika ja kirjailija Henrik Tikkasen veli.
Julkisia teoksia

suihkukaivoveistos Pulut, Helsinki, 1959.
Pietarsaaren sankaripatsas, 1951.
Lehtimäen sankaripatsas, 1954.
Houtskarin sankaripatsas, 1961.
Lehtimäen sankarimuistomerkki, 1955, Alajärvi.
Kurjet, 1956, Hamina.
Houtskarin sankarimuistomerkki, 1961, Parainen.
Iniön sankarimuistomerkki, Parainen.
Järvikylä (tuotemerkki)

| Järvikylä |
| --- | --- |

Tuotetyyppi:  salaatit ja yrtit
Omistaja:  Grotenfeltin suku
Valmistaja:  Famifarm Oy
Alkuperämaa:  Suomi
Perustettu:  1987
Kotisivu:  jarvikyla.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Järvikylä on Famifarm Oy:n omistama elintarvikemerkki, jolla markkinoidaan salaatteja ja yrttejä. Famifarmin perusti Grotenfelt-omistajasukuun kuuluva Järvikylän kartanon kymmenes isäntä Karl Grotenfelt vuonna 1987. Yritys toimii Järvikylän kartanon tilalla Joroisissa.
Historia

Karl Grotenfelt perusti Famifarmin vuonna 1987. Järvikylän kartanon navetan katto oli huonossa kunnossa ja vaati kunnostusta. Grotenfelt ei halunnut kallista remonttia vaan keksi, että navetan vintille voisi rakentaa kasvihuoneen. 1 200 neliömetrin kasvihuone on yhä toiminnassa.
1980-luvulla ruukuissa myytävät yrtit ja salaatit olivat vielä suomalaisille uutta ja outoa.
1990-luvulta alkaen yrttien osuus tuotannossa on kasvanut, mutta vielä vuonna 2014 salaattien tuotanto oli yli puolet yrityksen liikevaihdosta.
Vuonna 2015 liikevaihto oli 22,5 miljoonaa euroa ja yritys työllisti noin 120 ihmistä. Kasvihuoneiden pinta-ala oli 55 000 neliötä.
Vuonna 2016 yritys viljeli yli 50 yrtti- ja salaattilaatua ja kartanolta lähti päivittäin 85 000 ruukkua eri puolille Suomea.
Kasvituotannon lisäksi Järvikylän tila tuottaa viljoja ja öljykasveja. Kartanolla on myös siirtonurmea viljelevä, vuonna 1979 perustettu Finnurmi Oy.
Kristuksen seuraamisesta

Kristuksen seuraamisesta -teoksen käsikirjoitus, Koninklijke Bibliotheek, Bryssel.
Kristuksen seuraamisesta (lat. De imitatione Christi) on Tuomas Kempiläisen kirjoittama hengellinen kirja. Sen sanotaan olevan Raamatun jälkeen luetuin kristillinen kirja.
Historia

Kirja julkaistiin alun perin latinaksi noin vuonna 1418. Sen kirjoittajiksi on ehdotettu useita henkilöitä, mutta nykyään Kempiläistä pidetään yleisesti kirjan kirjoittajana.
Kirjaa pidetään saksalais-hollantilaisen 1300–1400-luvuilla vaikuttaneen devotio moderna -mystikkoliikkeen kirjoitusten helmenä, ja se kuuluu Augustinuksen Tunnustusten ja John Bunyanin Kristityn vaelluksen ohella kristillisen hartauskirjallisuuden eturiviin Raamatun jälkeen. Kirja on arvostettu sekä protestanttisuuden että katolisuuden piirissä. Jesuiitoilla kirja kuuluu virallisesti osana hengellisiin harjoituksiin. Protestanttiset pappismiehet John Wesley ja John Newton ovat maininneet kirjan yhtenä syynä kääntymykseensä. Kenraali Charles George Gordon kantoi sitä aina mukanaan taistelukentille.
Harva keskiaikainen kirja on levinnyt yhtä laajalle. Teoksesta tunnetaan yli 2 000 erilaista käsikirjoitusta, ja British Museumissa säilytetään tuhatta kappaletta. Kirja kirjoitettiin alun perin latinaksi. Ranskankielinen käännös valmistui käsikirjoituksina vuonna 1447, ja ensimmäiset ranskankieliset versiot painettiin vuonna 1488. Ensimmäinen saksankielinen käännös tehtiin vuonna 1434, ja painettu laitos 1486. Englanniksi kirja käännettiin vuonna 1502. Tämän jälkeen kirja ilmestyi italiaksi (1488), espanjaksi (1536), arabiaksi (1663), armeniaksi (1674), hepreaksi (1837) ja monilla muilla kielillä.
Kirja on julkaistu myös suomeksi useita kertoja. Jo Mikael Agricolan Rucouskiria vuodelta 1544 sisälsi kaksi lukua kirjasta. Ensimmäiset kokonaiset suomennokset ilmestyivät vuonna 1836, sekä nimellä Tuomas Kempin Kirja Kristuksen seuraamisesta että nimellä Kristuksen Jälkeenseuraamisesta, Neljä Kirjaa, joita on kokoonpannut Thomas Kempistä, ja nyt Suomeksi kirjoittanut yksi Christuksen heikko Sanansaattaja Hämesä. Seuraavia käännöksiä ilmestyi sekä ruotsin että latinan kielistä vuosina 1882, 1887, 1896, 1927 sekä 1979.
Sisältö

Kristuksen seuraamisesta on saanut nimensä sen ensimmäisen kirjan otsikosta, De imitatione Christi et contemptu omnium vanitatum mundi eli Kristuksen seuraamisesta ja kaiken maallisen turhuuden halveksimisesta. Teos sisältää neljä kirjaa, ja se vaikuttaa olleen alun perin kirjoitettu jonkinlaisessa runomitassa ja loppusointuisesti. Tämän huomasi ensimmäistä kertaa K. Hirsche vuonna 1874. Kaikki neljä kirjaa eivät sisälly kaikkiin käsikirjoituksiin, eivätkä ne esiinny aina samassa järjestyksessä.
Teos on kristillisen hartauden käsikirja. Sen tarkoituksena on auttaa sielua saavuttamaan yhteys Jumalan kanssa ja tavoittelemaan pyhyyttä. Teoksen lauseet ovat suoria väittämiä, eivät pohdiskelua, ja tuntuvat perustuvan syvälliseen kristilliseen kokemukseen. Teos oli alun perin tarkoitettu luostarien ja erakkojen käyttöön. Tärkeimpänä koko teos julistaa itsensä kieltämisen tärkeyttä.
Kristuksen elämä esitetään korkeimpana asian, mitä kuolevainen voi opiskella. Hänen opetuksensa ylittävät ehdottomasti kaikkien pyhimysten opetukset. Kirja antaa neuvoja Raamatun lukemiseen, kovan onnen kohtaamiseen ja auktoriteetin alle nöyrtymiseen, varoituksia kiusauksia vastaan ja neuvoja niiden välttämiseen, pohdiskelua kuolemasta ja tuomiosta, mietiskelyä Kristuksen antamasta uhrista sekä varoituksia maailman turhuuksien karttamiseksi. Kristus itse on enemmän kuin kaikkien koulukuntien opit, ja nostaa ihmisen mielen havaitsemaan ikuisen totuuden paremmin kuin kymmenen vuoden opiskelu erilaisissa kouluissa.
Teos oli munkin kirjoittama ja tarkoitettu toisille munkeille. Kristillisenä kirjana teos on  ollut suosittu ja arvostettu, sillä se painottaa Kristuksen ensisijaista merkitystä ja sitä, että ihminen voi saavuttaa yhteyden Jumalaan välittömästi jo tässä elämässä.
Protestanttisessa maailmassa kirjaan kohdistunut arvostelu on suuntautunut sen sisältämiin "keskiaikaisiin virheisiin": hyvien tekojen painotukseen, transsubstantiaatio- ja kiirastulioppeihin ja pyhimysten "palvontaan".
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
The Imitation of Christ Project Gutenberg e-text (englanniksi)
The Imitation of Christ Christian Classics Ethereal Library (englanniksi)
Of the Imitation of Christ Wikisource (englanniksi)
De Imitatione Christi The Latin Library (latinaksi)
De Imitatione Christi (latinaksi)
Toivonen

Toivonen on suomalainen sukunimi.
Fiktiivisiä Toivosia

Toivonen, hahmo Norjassa tunnetuissa suomalaisvitseissä
Antonín Raymond

Gunma Music Center
Antonin Raymond (oik. Antonín Reimann; 10. toukokuuta 1888 Kladno – 21. marraskuuta 1976 Langhorne, Pennsylvania) oli tšekkoslovakialainen arkkitehti, joka asui ja työskenteli Yhdysvalloissa sekä Japanissa. Työuran alkuvaiheen yhteistyö Cass Gilbertin ja Frank Lloyd Wrightin kanssa inspiroi Raymondia betonin käyttöön rakennelmissa ja niiden pinnoissa pitkin kuuden vuosikymmenen uraa. Raymond opiskeli Prahan teknillisessä yliopistossa ennen muuttoa New Yorkiin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Museum of Modern Art  ULAN 
Henkilöt:  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef 
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Antonin Raymond
Käännös suomeksi
Espanjalainen ratsu

Espanjalaisia ratsuja Yhdysvaltain sisällissodasta.
Espanjalainen ratsu on siirrettävä puolustuseste sodankäynnissä. Sen keskiaikainen versio muodostui puukehikosta tai pelkästä tukista, johon oli kiinnitetty rautaisia tai puisia piikkejä tai oikeita keihäitä. Estettä käytettiin pääasiallisesti ratsuväen torjumiseen. Sen englannin- ja ranskankielinen nimi on cheval de frise, joka tarkoittaa sananmukaisesti friisiläishevosta. Friisit, joilla oli erinomainen ratsuväki, käyttivät paljon tällaisia esteitä puolustukseen.lähde? Nykyään esteessä käytetään piikkilankaa.
Suomesta espanjalaisten ratsujen käytöstä on tietoja sisällissodasta ainakin Tampereen taisteluista: ”Valloitus sujui vaikeasti, sillä keskikaupungin kadut oli suljettu maasta ja kivistä sekä paperimassapaaleista tehdyin barrikadein, joita vielä paikoin espanjalaiset ratsut vahvistivat.”
Espanjalainen ratsu rakennettuna Sallan sota- ja jälleenrakennusajan museon ulkoalueella.
Estetyyppiä käytettiin edelleen talvi- ja jatkosodassa.
Aiheesta muualla

Espanjalainen ratsu -työnäytös Riihisaaressa Savonlinnassa 4.3.2014. Savonlinnan maakuntamuseo. Viitattu 4.8.2021.
Jalapeno

Vihreitä jalapeñoja.

Jalapeno (huonommin jalopeno; esp. jalapeño, äännetään halapenjo) on paprikalajike, jota käytetään ruokien maustamiseen. Lajike sisältää kapsaisiinia, jonka vuoksi se aiheuttaa muiden chilien tavoin syötäessä suuhun polttavan tunteen. Se on kotoisin Meksikon itärannikon tuntumassa sijaitsevasta Jalapan kaupungista ja on suosittua erityisesti Yhdysvalloissa. Se on 5–7 cm pitkä, leveähkö kartiomainen, vihreä tai punainen hedelmä, joka on kärjestään pyöreä. Texasissa ja Meksikossa sitä syödään tuoreena.
Jalapenoa on Suomessa saatavana säilöttynä, ja sitä käytetään texmexravintoloissa ja pizzerioissa. Scovillen asteikolla jalapeñon tulisuus on 2 500–8 000 yksikköä.
Tulisuus = Medium
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Evangelisch-Lutherische Gebetsbruderschaft

Evangelisch-Lutherische Gebetsbruderschaft (saks. Evankelis-luterilainen rukousveljestö) on saksalainen luterilainen veljestö miehille ja naisille. Se jakautuu Pohjois- Keski- ja Etelä-Saksan konventteihin, joilla jokaisella on oma historia. Keski-Saksan konventti on perustettu 1954 Leipzigissa.
Evangelisch-Lutherische Gebetsbruderschaftin identiteetti on tunnustuksellinen luterilainen. Veljestön elämään kuuluvat hetkirukoukset, joita varten sillä on oma saksankielinen breviario, Breviarium Lipsiensae. Veljestön liturginen vaikutus ulottuu myös Pohjois-Amerikkaan, jossa tunnustuksellinen luterilainen Lutheran Liturgical Prayer Brotherhood on syntynyt sen inspiroimana ja käyttää englanninkielistä breviaaria, jonka pääasiallisena lähteenä on Breviarium Lipsiensae.
Aiheesta muualla

virallinen kotisivu (saksaksi)
Lutheran Liturgical Prayer Brotherhood (englanniksi)