stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ruotsin ralli 1999
Tulokset

| Sija | Kuljettaja | Kartanlukija | Auto | Aika | Ero |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| 1 |  Tommi Mäkinen |  Risto Mannisenmäki | Mitsubishi Lancer Evo VI | 3:29.15,6 | 0.0 |  |
| 2. |  Carlos Sainz |  Luis Moya | Toyota Corolla WRC | 3:29.33,7 | +18,1 |  |
| 3. |  Thomas Rådström |  Fred Gallagher | Ford Focus WRC | 3:29.53,4 | +37,8 |  |
| 4. |  Didier Auriol |  Denis Giraudet | Toyota Corolla WRC | 3:29.55,9 | +40,3 |  |
| 5. |  Richard Burns |  Robert Reid | Subaru Impreza WRC | 3:35.04,9 | +5.49,3 |  |
| 6. |  Juha Kankkunen |  Juha Repo | Subaru Impreza WRC | 3:35.10,0 | +5.54,4 |  |
| 7. |  Pasi Hagström |  Tero Gardemeister | Toyota Corolla WRC | 3:37.39,6 | +8.24,0 |  |
| 8. |  Markko Märtin |  Toomas Kitsing | Ford Escort WRC | 3:38.57,6 | +9.42,0 |  |
| 9. |  Freddy Loix |  Sven Smeets | Mitsubishi Carisma GT Evo 6 | 3:39.21,8 | +10.06,2 |  |
| 10. |  Bruno Thiry |  Stéphane Prévot | Subaru Impreza WRC | 3:39.48,9 | +10.33,3 |  |
Lähde:
II (Lasten hautausmaan albumi)

| II Lasten hautausmaa |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 20. toukokuuta 2016
 Formaatti: CD, LP
 Tyylilaji: folk rock, pop
 Kesto: 29.58
 Levy-yhtiö: Svart
Listasijoitukset
 Suomen virallinen lista: 5.
Lasten hautausmaan muut julkaisut
| Lasten hautausmaa 2015 | II 2016 | III 2018 |
II on rockyhtye Lasten hautausmaan toinen studioalbumi, joka julkaistiin 20. toukokuuta 2016. Albumi on edellisjulkaisua folkimpi ja rokimpi, tummanpopahtava kokonaisuus, joka sisältää myös kaksi täysin akustista kappaletta.
Kappaleesta ”Vilu vie” julkaistiin musiikkivideo 4. toukokuuta 2016. Albumi ilmestyi ennakkokuunneltavaksi Rumban sivuille kolmea päivää ennen varsinaista julkaisua. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 5.
Albumi ylsi Soundin toimittajien ”Vuoden 2016 parhaat kotimaiset levyt top-20” -listan sijalle 11.
Vastaanotto

Albumi sai erinomaisen vastaanoton. Rumban Niko Peltonen vertasi yhtyeen tuotantoa Noitalinna huraa! -yhtyeeseen sekä Viikatteeseen, mainiten kuitenkin sanoman olevan vakavampi. Tekstit saavat suitsutusta, ja Peltonen viittaa tulkinnan vaativan ymmärrystä Suomen kulttuurihistoriasta ja mielenmiljööstä, missä yhtye onnistuu vaikuttavasti. Kaaoszinen Janne Partanen antoi albumille täydet kymmenen pistettä, kehuen musiikin omalaatuisuutta ja sekä sanoitustyötä, mainiten albumin olevan luultavasti vuoden paras julkaisu. Metalliluolan Tomi Nousiainen-Gunnar antoi albumille yhdeksän pistettä kymmenestä, jääden kaipaamaan Kristiina Vaaran ja Tuomo Mannosen yhteislaulua. Helsingin Sanomien Mervi Vuorela arvosteli albumille täydet viisi tähteä, nostaen kappaleiden kirjoittamisen olennaiseksi asiaksi. Hän kehaisee yhtyeen kokeneen uudistumisen ja kappaleiden etenevän luonnollisesti, verraten musiikkia käsityöhön.
Kappaleet

Salaa tupakalle – 4.31
Kirjoituspöytämurhaaja – 3.28
Piikkilanka – 2.44
Linnunluu – 4.04
Kaatuneitten juna – 3.49
Suomenlinna – 4.07
Sidotut – 2.48
Vilu vie – 4.26
Kokoonpano

Kristiina Vaara – laulu
Tuomo Mannonen – kitara, laulu
Touko Arhosalo – kitara
Jussi Järvinen – basso
Mikko Kärkkäinen – rummut
Arvostelut

Etelä-Suomen Sanomat:
Helsingin Sanomat:
Imperiumi.net: 8,5/10
Kaaoszine.fi: 10/10
Metalliluola.fi: 9/10
Rumba: 8.3/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Bandcamp.
Discogs.
Kultamaa, Saara: Kouvolalaisuus kuuluu ja tuntuu (Arkistoitu – Internet Archive). Uljas 11.5.2016.
Ruiskurusketus

Ruiskurusketus (engl. airbrush tanning) tarkoittaa itseruskettavalla aineella aikaansaatavaa rusketusta, jossa aine levitetään ruiskulla. Ammattilaiskäytössä ruiskurusketusaine levitetään pääsääntöisesti kynäruiskulla, jolle tarvittava paine luodaan kompressorilla. Kynäruiskulla itseruskettava aine saadaan ruiskutettua hienojakoisena sumuna, jolloin on mahdollista päästä itseruskettavia voiteita tasaisempaan lopputulokseen.
Käytettävä aine

Aktiivisena rusketusaineena käytetään dihydroksiasetonia (DHA), kuten itseruskettavissa voiteissakin. DHA on luonnossa esiintyvä ainesosa, jota saadaan kasviksista, kuten sokerijuurikkaista ja sokeriruo’osta. DHA reagoi aminohappojen kanssa ihon pintakerroksissa ja tuottaa ruskean värin. Ensimmäiset itseruskettavat voiteet tulivat markkinoille vuonna 1960. Siitä lähtien DHA:ta on käytetty auringottomien rusketusaineiden yleisimpänä ainesosana.
Husholmenin linna

| Husholmenin linna> Sijainti |
| --- | --- |
 Husholmenin linna
Koordinaatit:  60.402663°N, 25.857518°E
Valtio:  Suomi
Paikkakunta:  Porvoo
Historia
Tyyppi:  Linnavuori
Huippukausi:  keskiaika, 1300–1400-luvun vaihde
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Husholmenin linna on Uudellamaalla Porvoon Yliken kylässä sijaitseva keskiajalla käytössä ollut muinaislinna. Linna on aiemmin sijainnut Pieni Pernajanlahden saarella, joka on nykyään maatunut mantereeseen. Alueella sijaitsee myös rikasta kasvillisuutta, jonka johdosta Husholmen on myös luonnonsuojelukohde.
Linnasaari

Husholmen sijaitsee Porvoon tuomiokirkosta 11 kilometriä itään. Se muodostaa Husholmenin niemen kärkiosan, joka on entinen kalliosaari. Kallioniemi on 110×100 metrin kokoinen ja se kohoaa yli 10 metriä merenpinnan yläpuolelle. Kallion laella sijaitsee kaksi tasannetta, jotka ovat 7 metriä ja 10 metriä merenpinnan yläpuolella. Muinaislinnan rakenteista on jäljellä vain osia valleista ja kivirakenteita, joista osa on kuulunut kahden rakennuksen pohjarakenteisiin. Osa rakenteista on muurattu laastilla ja kivien lisäksi rakennelmissa on käytetty myös tiiltä.
Linnasaaren ympäriltä vedessä on löydetty kaksi kaarevaan kehään lyötyjä paalurivistöä. Paalujen lukumääräksi on laskettu noin 600. Ulompi paaluvarustus kiertää nykyisen rannan 35–60 metrin päässä ja sisempi 10–25 metriä rannasta. Paalurivistöillä on todennäköisesti pyritty estämään saaren lähestyminen mereltä käsin epätoivottuja reittejä pitkin. Vedestä on löydetty myös kaksi laitureihin liittyviä arkkumaista hirsi- ja kivirakennetta. Paalut ovat lahonneet vedessä vain vähän. Paaluista otettut näytteet on ajoitettu dendrokronologisesti välille 1369–1383, joten puut on kaadettu 1380-luvun jälkipuoliskolla. Tämä kertonee samalla linnan rakentamisajankohdan, joka olisi valmistunut samoihin aikoihin. Kyseessä on toistaiseksi vanhin Suomessa ajoitettu paaluvarustus.
Muinaisjäännöksen arvoa nostaa se, että se on käyttöaikansa jälkeen välttynyt täysin rakennustoiminnalta. Harvinaisten lehtokasvien ja kallion liepeen iäkkään puuston ansiosta Husholmen on myös luonnonsuojelukohde.
Tutkimuksia

Vuonna 1934 Ella Kivikoski tutki paikan pintapuolisesti. Kohteessa on suoritettu arkeologisia kaivauksia vuosina 1947 (Nils Cleve, koekaivaus), 1956 (Jouko Voionmaa), 1995–1996 (Harri Nyman ja Veli-Pekka Suhonen). Kohde on tarkastettu vuosina 1980 (Harry Alopaeus) ja 1994 (Sirkka-Liisa Seppälä). Saaren muinaisjäännöksien ympäristöä on hoidettu vuosina 1992–1999 (Jukka Moisanen ja Päivi Maaranen). Alueen kasvillisuustutkimuksia on tehty vuosina 1993 (Kukkonen) ja 2000 (Nummi).
Kaivauksien löytömateriaali on runsasta ja tukee kohteen sijoittamista keskiaikaan. Monet löytöesineistä kuuluvat keskiaikaiseen arkielämään, mutta joukossa on myös katkelmia luksusesineistöstä. Esineistöä on esillä Porvoon museossa.
Historiaa

Linna kuuluu Albrekt Mecklenburgilaisen Suomeen 1300-luvun lopulla rakentamien linnojen joukkoon. Sen käyttötarkoitus on todennäköisesti liittynyt merirosvousta ja kaapparitoimintaa harjoittaneiden vitaaliveljien toimintaan Suomessa ja Itämerellä. Husholmenin linnaan ei voida liittää varmuudella keskiaikaisia asiakirjalähteitä, mutta paikka on mahdollisesti muutamassa 1390-luvun puolivälin kirjeessä mainittu Wartholm, "uusi linna Uudellamaalla".
Hoitaminen ja opastus

Saarella tehtiin vuonna 1992 suuri perusraivaus, jonka jälkeen sitä on täydennetty ja siirrytty sen jälkeen jatkuvaan perushoitoon. Tarkoituksena on pitää muinaisjäännöksien jäänteet avoimena ja samalla tuoda kohde esille eri suunnista. Kohteessa käy ihmisiä jonkin verran, ja sinne johtaa polku. Vuonna 2016 saaren omistaja Bosgårdin kartano ja Museovirasto avasivat Husholmenia kiertävän pysyvän ulkoilmanäyttelyn, joka kertoo linnanpaikan historiasta sanoin ja kuvin.
Kirjallisuutta

Alopaeus, Harri: Historiallisen ajan arkeologia Suomessa, 1984
Lovén, Chr.: Borgar och befästingar, s. 185–186, 1996
Suomen muinaislinnat
| --- | --- |
Ahvenanmaa:  Borgbodan linnavuori • Borgdalsbergin linnavuori • Borgön linnavuori • Hammarlandin linnavuori • Jomalan linnavuori • Svelandsberget
Etelä-Karjala:  Kannuksen linnavuori • Kuivaketveleen linnavuori • Lassilan linnavuori • Pieni Linnamäki • Turasalon linnavuori • Sarajärven linnavuori • Suuri Pyhäkalan Linnavuori
Etelä-Savo:  Haukiveden linnasaari • Ihanteensalon linnavuori • Ikoinniemen linnavuori • Otavan linnavuori • Otralan linnavuori • Sairilan linnavuori • Sulkavan linnavuori • Vatilan linnavuori
Kanta-Häme:  Aulangonlinna • Hakoisten linnavuori • Hakovuori • Hangastenmäen linnavuori • Hyypiönvuori • Kestinpäänkallio • Kiianlinna • Kotkonlinna • Kyläkallio • Lammin Linnamäki • Laurinkallio • Lippilinnanmäki • Mantereenlinna • Palvaanlinna • Piilosaari • Tenholan linnavuori • Teponlinna • Unikkolinna
Keski-Suomi:  Linnasenvuori • Pukinvuori • Päijälän linnavuori
Kymenlaakso:  Kirkkovuori • Kuoppalan linnavuori • Salmenkylän Linnamäki
Pirkanmaa:  Apianlahden linnosaari • Arasalon linnavuori • Eskolanvuori • Hiukkasaari • Huntilan linnavuori • Kaakilan linnankallio • Kirvunlinna • Lammelan muinaislinna • Nuutajärven linnavuori • Pentin linnavuori • Pirunlinna • Rapolan muinaislinna • Rutajärven linnavuori • Siuron linnavuori • Valkkisten linnamäki • Veneslinna
Pohjois-Karjala:  Havukkakallio • Linnalampi
Päijät-Häme:  Hankaan linnavuori • Hämeenkosken linnakallio • Kapatuosian linnavuori • Kiiluanmäen linnoitus • Nuppilinna • Pyhäjärven linnanmäki • Salajärven Linnakallio • Villampi • Virmailan linnasaari
Satakunta:  Harolan linnaluoto • Kauttuan linnavuori • Kokemäen linna • Liinmaan linna • Räätikäsvuori
Uusimaa:  Bocklintin linnavuori • Bonäsholmenin linnavuori • Grabbacka • Haveråkersberget • Husholmenin linna • Iso Linnanmäki • Junkarsborg • Pöykärin linnavuori • Riddarkilin viikinkivallit • Sipoonlinna • Skällbergetin muinaislinna • Sutarkullan linnavuori • Uusipöylin linnavuori • Vartiokylän linnavuori
Varsinais-Suomi:  Borgholmin linnasaari • Bårnholm • Hakastaron linna • Hautvuori • Huttalan linnavuori • Häävälän linnamäki • Kajamonvuori • Kaskalan Linnanmäki • Kaupinlinna • Kirkkelinna • Knuuttilan linnasmäki • Koljolan linnavuori • Kulhon linnavuori • Kuuvanvuori • Kärmeorvonmäki • Lallisen linnavuori • Lankvuori • Lautkankareen linnamäki • Liedon Vanhalinna • Luonnonmaan linnavuori • Mynämäen linnavuori • Nakolinna • Nousiaisten linnamäki • Nousiaisten linnavuori • Pailinnan linnamäki • Prusin linnasmäki • Pussilan linnavuori • Pöylän linnanmäki • Pöytiön linnamäki • Rekottilan linnavuori • Repolan Linnavuori • Rikalan Linnamäki • Muurmäki • Seppälän linnavuoret • Tontereenmäki • Vaimaron linnavuoret • Veitakkalan linnavuori • Viikan linnavuori • Vinkkilän linnavuori • Yltjärven linnavuori
Ryan Miller

| Ryan Miller |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 17. heinäkuuta 1980 (ikä 44) East Lansing, Michigan
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Millsie, Miller Time
Pelipaikka:  maalivahti
Hanska:  vasen
Pituus:  191 cm
Paino:  78 kg
Pelinumero:  30
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2002–2021
Seurat:  Buffalo Sabres   St. Louis Blues   Vancouver Canucks   Anaheim Ducks
NHL-varaus:  138. varaus, 1999 Buffalo Sabres
| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Ryan Miller |  Ryan Miller |  Ryan Miller |  |
Maa:   Yhdysvallat
Miesten jääkiekko
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Vancouver 2010 | jääkiekko |  |
Ryan Miller (s. 17. heinäkuuta 1980 East Lansing, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkomaalivahti. Miller pelasi ammattilaisurallaan 18 kautta NHL-liigassa edustaen Buffalo Sabresia, St. Louis Bluesia, Vancouver Canucksia ja Anaheim Ducksia. Hänet muistetaan etenkin vuosistaan Buffalo Sabresissa, joka on myös jäädyttänyt Millerin pelipaidan. Lopettaessaan uraansa Miller oli eniten voittoja pelannut yhdysvaltainen NHL-maalivahti.
Buffalo Sabres varasi Millerin vuonna 1999 numerolla 138. Kolmen yliopistokauden jälkeen Miller siirtyi kaudeksi 2002–2003 Buffalon farmiseuraan, Rochester Americansiin. Hän kuitenkin pääsi pelaamaan 15 peliä NHL:ssä. Hän vietti vuodet 2003–2005 farmissa. Ryan Miller teki läpimurtonsa kaudella 2005–2006, jolloin hän pelasi 48 ottelua torjuen 30 voittoa torjuntaprosentilla 91,4. Samalla kaudella Miller johdatti Buffalo Sabresin välieriin asti. Miller pelasi playoffseissa 18 ottelua torjuntaprosentilla 90,8. Miller voitti kaudella 2009–2010 NHL:n parhaan maalivahdin palkinnon Vezina Trophyn.
Sabres myi Millerin yhdessä Steve Ottin kanssa St. Louis Bluesiin kaudella 2013–2014. Vaihdossa Sabres sai Jaroslav Halákin, Chris Stewartin, William Carrierin ja kaksi varausvuoroa. Miller, jonka pelaajasopimus oli katkolla tuohon kauteen, sai Bluesissa aloittavan maalivahdin roolin, mutta pelasi huonosti. Blues ei tarjonnut hänelle kauden jälkeen jatkosopimusta.
Miller teki 2014 kesällä kolmen vuoden ja 18 miljoonan dollarin sopimuksen Vancouver Canucksin kanssa. Kesällä 2017 hän teki kolmen vuoden sopimuksen Anaheim Ducksin kanssa. Joulukuussa 2020 Miller teki yksivuotisen sopimuksen Ducksin kanssa. Kauden 2020–2021 jälkeen Miller ilmoitti lopettavansa uransa.
Ryanin veli Drew Miller on pelannut hyökkääjänä NHL:ssä. Hän voitti Stanley Cupin keväällä 2007 Anaheim Ducksissa. Kolme Millerin serkuista – Kevin, Kelly ja Kip Miller – ovat pelanneet NHL:ssä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ryan Miller Wikimedia Commonsissa
Ryan Miller Elite Prospects. Everysport Media Group AB. (englanniksi)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Mike Mottau | Hobey Baker Awardin voittaja 2001 | Seuraaja: Jordan Leopold |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Tim Thomas | Vezina Trophyn voittaja 2010 | Seuraaja: Tim Thomas |
Runoja (Saarikoski)

| Runoja |
| --- | --- |

Kirjailija:  Pentti Saarikoski
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  1958
Sivumäärä:  71
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Runoja on Pentti Saarikosken esikoisrunokokoelma vuodelta 1958. Vielä tässä vaiheessa Saarikosken runot olivat lyhyitä, katkelmallisia elegioita. Kustannussopimusta tehtäessä kokoelman nimiehdokkaita olivat ”Pimeät huoneet” ja Hesiodoksen Erga kai hemerai -eepokseen viittaava ”Töitä ja päiviä”.
Pekka Tarkka sanoo Saarikosken jäljitelleen esikoisrunokokoelmassaan Ezra Poundin imagismia. Tarkan mukaan kokoelman runot ovat ”pelkistyneitä ja vaikeita niin että usein vain myyttisen taustan selvitys avaa runon koko sisällön”. Jo tämän kokoelman eräässä runossa esiintyy Saarikoksen kirjallinen alter-ego, hevonen. Hevosen merkitys Saarikosken rooliminänä kuitenkin käy ilmi vasta Saarikosken kolmannessa runokokoelmassa Runot ja Hipponaksin runot.
Kokoelma sai kriitikoilta pääasiassa hyvän vastaanoton. Ankarana kriitikkona tunnettu Uuden Suomen Anna Sarajas luonnehti Saarikoskea ”luotettavaksi ensikertalaiseksi”, joka ei antanut suuria lupauksia.
Runoja (Siljo)

| Runoja |
| --- | --- |
 Vuonna 1910 ilmestyneen 1. painoksen kansi.
Kirjailija:  Juhani Siljo
Kieli:  suomi
Genre:  Runous
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1910
Sivumäärä:  80
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Runoja on suomalaisen runoilijan Juhani Siljon esikoisrunokokoelma, joka ilmestyi WSOY:n kustantamana vuonna 1910. Siljo julkaisi kokoelmansa nimellä J. Siljo.
Kokoelmassa näkyivät jo selvinä Siljon keskeiset teemat ja sen sanotaan tuoneen käänteen suomalaiseen runouteen. Liisa Enwald on kirjoittanut Unto Kupiaista lainaten, että sen myötä “’leinolaisesta’ laulusta, huolettomasta väljyydestä, siirryttiin pidättyvyyteen, eettiseen kutsumustietoisuuteen”.
Keskeisessä osassa kokoelman runoissa ovat minuuden rakentaminen, itseys, tinkimättömyys ja tahto. Herkempiä lyyrisiä sävyjä on nähty kokoelman loppupuolelle sijoittuvassa sarjassa Kulkurin kesälauluja.
Excelsior-runon alkusäkeiden "Kuin jännitetty jousi on tahtoni mun. / Sain auringolta käskyn ja määrän." on sanottu ylistävän puhdassydämistä idealismia ja niissä on nähty kaikuja Schopenhauerlaisesta elämisen tahdosta. Kirjailija Olavi Siippainen on todennut Excelsiorista, että se on hänen mielestään ylevintä, mitä taiteilijakutsumuksesta on kirjoitettu.
Ruiskukurkku

| Ruiskukurkku |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Lahko::  Cucurbitales
Heimo::  Kurkkukasvit Cucurbitaceae
Suku::  Ruiskukurkut Ecballium
Laji::  elaterium
Kaksiosainen nimi
 Ecballium elaterium  (L.) A.Rich. 
Katso myös
   Ruiskukurkku Wikispeciesissä   Ruiskukurkku Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruiskukurkku (Ecballium elaterium) on kurkkukasveihin kuuluva laji, joka tunnetaan erikoisesta tavastaan ruiskia siemeniä sisältävää nestettä. Se on sukunsa ainoa laji.
Ruiskukurkkua kasvaa Välimeren alueella ja Makaronesiassa. Pulska juuri on noin 8 cm pitkä, köynnökset voivat kasvaa 80 cm mittaisiksi. Kukat ovat tumman keltaiset.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Ruiskukurkku (Ecballium elaterium)
ITIS: Ecballium elaterium (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Ecballium elaterium (englanniksi)
Flora of China: Ecballium elaterium (englanniksi)
Centre for Agriculture and Biosciences International (CABI): Ecballium elaterium (englanniksi)
Runokolibri

| Runokolibri |
| --- | --- |
 Naaras ruokkimassa poikasia
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Stellula
Laji::  calliope
Kaksiosainen nimi
 Stellula calliope  (Gould, 1847) 
Katso myös
   Runokolibri Wikispeciesissä   Runokolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Runokolibri (Stellula calliope) on pohjoisamerikkalainen kiitäjälintu. Se on sukunsa ainoa laji. Sen esiintymisalue käsittää Kanadan lounaisosan ja Yhdysvaltain länsiosan Kalliovuorilla ja Sierra Nevadalla. Laji talvehtii Meksikon keski- ja eteläosissa. John Gould kuvaili lajin holotyypin Meksikon Hidalgon Real del Montesta vuonna 1847.
Ruiskumestarin talo

| Ruiskumestarin talo |
| --- | --- |

Osoite:  Kristianinkatu 12, 00170 Helsinki
Sijainti:  Kruununhaka
Rakennustyyppi:  puutalo
Valmistumisvuosi:  viim. 1818
Rakennuttaja:  Kristina Wörtin
Käyttäjä:  Helsingin kaupunginmuseo
Julkisivumateriaali:  puu
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruiskumestarin talo (ruots. Sprutmästarens gård) on Kruununhaassa sijaitseva, viimeistään vuonna 1818 valmistunut puurakennus, joka on Helsingin kantakaupungin vanhin paikallaan pysynyt puutalo. Ruiskumestarina toiminut Alexander Wickholm osti sen asunnoksi perheelleen vuonna 1859. Talo on yksi Helsingin kaupunginmuseon toimipaikoista, ja se on entisöity esittelemään 1860-luvun virkamiesperheen kotielämää. Kiinteistöön kuuluu yksikerroksinen päärakennus ja piharakennus, mutta aikanaan tontilla oli myös talli, navetta, vaunu- ja puuvaja. Nämä rakennukset purettiin vuonna 1905 ja niiden tilalle rakennettiin kolmikerroksinen kivitalo. Piharakennusta on käytetty niin saunana, leivintupana kuin asuinhuoneina. Alun perin päärakennus oli maalattu punamullalla, mutta Wickholmin ostaessa talon se oli jo maalattu okrankeltaiseksi.
Signe Branderin vuonna 1907 kuvaama sisäpiharakennus.
Alun perin Ruiskumestarin talon rakennutti merimiehen leski Kristina Wörtin. Työt käynnistyivät aikana, jolloin Helsinkiä rakennettiin muutoinkin kiivaasti. Muun muassa Keisarillinen Suomen Senaatti päätettiin rakentaa tuolloin Kruununhakaan. Helsingistä oli tullut Suomen pääkaupunki kuusi vuotta aiemmin vuonna 1812. Ruiskumestari Alexander Wickholm osti rakennuksen Kristina Wörtiniltä vuonna 1859. Tontti rakennuksineen säilyi Wickholmin suvussa vuoteen 1974, jolloin ruiskumestarin tyttärentytär Martta Bröyer myi sen Helsingin kaupungille. Museo avattiin yleisölle 1980. Sitä ennen se peruskorjattiin 1978-1980. Peruskorjauksen suunnitteli Helsingin kaupungin rakennusviraston arkkitehti Aino Tandefelt-Laurila.
Keväällä 2016 talon runko korjattiin perinteisiä hirsirakennusmenetelmiä noudattaen. 1970-luvun remontissa tuulettuva rossipohja purettiin, mutta uudessa remontissa se rakennettiin uudestaan. Museo avattiin jälleen vuonna 2017.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruiskumestarin talo Wikimedia Commonsissa
Ruiskumestarin talo kaupunginmuseon sivuilla
Sabina Sharipova

| Sabina Sharipova |
| --- | --- |
 Sabina Sharipova vuonna 2010.
Henkilötiedot
Syntynyt: 4. syyskuuta 1994 (ikä 30)
Kansalaisuus:   Uzbekistan
Tennispelaaja
Pituus:  174  cm
Paino:  64 kg
Kätisyys:  oikea
Palkintorahat:  382 231 USD
Kaksinpeli
Paras sijoitus:  122. (5.11.2018)
Voitot/tappiot:  322–216
Nelinpeli
Paras sijoitus:  197  (9. lokakuuta 2017)
Voitot/tappiot:  147–151
Aiheesta muualla
ITF
WTA
Sabina Alfredovna Sharipova (ven. Сабина Альфредовна Шарипова; s. 4. syyskuuta 1994 Taškent) on uzbekistanilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 122 marraskuussa 2018. Hän on voittanut urallaan 15 ITF-turnausta kaksinpelissä ja seitsemän nelinpelissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sabina Sharipova Wikimedia Commonsissa
Sabina Sharipova WTA:n sivuilla (englanniksi)
Sabina Sharipova ITF:n sivuilla (englanniksi)
Rännänen

Rännänen (ruotsiksi Grennäs) on Virolahden rannikkokylä, jonka naapurikyliä ovat Hanski ja Eerikkälä. Kylän, kuten muunkin kirkonseudun, väestö oli vielä keskiajalla ruotsinkielistä, mutta sota-aikojen mullistusten ja rauhan ajan kehityksen myötä se suomalaistui. Rännäsen talot sijaitsivat kylän pohjoisosassa Porolahden etelärannalla. Vuoden 1571 hopeaveroluettelossa kylään on merkitty 3 taloa.
1652 everstiluutnantti Henrik von Vicken sai läänityksiä useista Virolahden kylistä, mm. Rännäsistä. Hän osti rälssiautioidensa jatkoksi 1663 Rännäsistä Hannu Niilonpojan 2/3 veron suuruisen ratsutilan ja hankki sille rälssioikeuden luopumalla vastikkeeksi neljästä Muurolassa ja Vaalimaalla sijainneesta autiotilastaan. 1672 von Vickenille myönnettiin säterivapaudet Rännäsen tiloihin. 1681 von Vickenin läänitys peruutettiin ja hän luopui tämän jälkeen säteristään. Viimeistään 1688 tila siirtyi silloiselta omistajaltaan Salomon Shultzilta talonpoika Martti Yrjönpoika Kiiskelle.
1800-luvulla Erik Rännänen, joka suomensi nimensä Hietulaksi, ja hänen poikansa Taneli Hietula alkoivat rakentaa laivoja Rännäsen Korkeasaaressa.