stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
FC Twente
Historia

FC Twente syntyi 1. heinäkuuta vuonna 1965, kun kaksi enschedeläistä ammattilaisseuraa, SC Enschede ja Enschedense Boys, yhdistyivät. Joukkueista SC Enschede oli voittanut Alankomaiden mestaruuden vuonna 1926.
Yhdistymisen jälkeisinä vuosina Twente kamppaili toistuvasti Alankomaiden pääsarjan kärkijoukossa. Kaudella 1969 se saavutti pronssia, sijoittui neljänneksi 1970, viidenneksi 1971, pronssille 1972 ja 1973. Joukkueen runko koostui paikallisista tähtipelaajista kuten Eddy Achterberg, Kick van der Vall, Theo Pahlplatz ja Epi Drost. Kaudella 1973–1974 Twente kävi tiukkaa kamppailua Feyenoordin kanssa Alankomaiden mestaruudesta, mutta jäi lopulta hopealle hävittyään Feyenoordille viimeisellä ottelukierroksella 3–2. Hopeasijansa ansiosta Twente pääsi UEFA Cupiin, missä se raivaisi tieltään joukkueita toisen perään, voitti välierässä italialaisen suurseuran Juventuksen ja selviytyi aina loppuotteluun saakka, missä joutui kuitenkin kärsimään tappion Borussia Mönchengladbachille.
UEFA Cup -menestyksen jälkeen joukkueen menestyskulku kääntyi ja kulminoitui 1982 putoamiseen sarjatasoa alemmas Eerste divisiehen. Heti seuraavaksi kaudeksi joukkue kuitenkin nousi takaisin pääsarjaan. 1990-luvulla Twenten valmentajaksi tuli saksalainen Hans Meyer ja joukkue ryhtyi jälleen hätyyttelemään sarjan kärkisijoja. Kaudella 1997 se saavutti pronssia ja eteni seuraavalla kaudella UEFA Cupissa kolmannelle kierrokselle. Vuonna 2001 Twente voitti Alankomaiden cupin kukistettuaan loppuottelussa PSV Eindhovenin rangaistuslaukauskilpailulla.
Cup-menestyksen jälkeen Twenten trendi kääntyi jälleen laskusuuntaiseksi. Se putosi cupissa Ajaxin kakkosjoukkueelle eivätkä liigaottelutkaan sujuneet. Kaudella 2002–2003 seuraa hallinnoiva yhtiö FC Twente '65 Corporation meni konkurssiin ja koko seuran olemassaolo oli vaakalaudalla, mutta se saatiin lopulta pelastettua. Vuonna 2004 varsin pienellä budjetilla toiminut Twente pelasi jälleen cup-finaalissa, mutta tällä kertaa kärsi tappion. Kaudella 2006 Twente oli eräs Intertoto Cupin voittajista.
Kaudella 2008–2009 englantilainen Steve McClaren nosti Twenten taistelemaan aivan kärkisijoista Eredivisiessä. Seura sijoittui lopulta hopealle ja eteni KNVB Cupissakin aina finaaliin saakka. Kauden kirkkain kruunu jäi saavuttamatta SC Heerenveenin vietyä cup-mestaruuden rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Menestyksekäs yhteistyö englantilaisvalmentajan kanssa jatkui myös kaudella 2009–2010 ja huipentui FC Twenten historian ensimmäiseen mestaruuteen.  Kauden jälkeen McClaren jätti Twenten ja siirtyi Saksan Bundesliigassa pelaavan VfL Wolfsburgin päävalmentajaksi.
Saavutuksia

Alankomaiden-mestaruus (2): 1926 (SC Enschede), 2010
Hopeaa (3): 1974, 2009, 2011
KNVB Cup (3): 1977, 2001, 2011
Hopeaa (4): 1975, 1979, 2004, 2009
Johan Cruijff Schaal: 2010
UEFA Cup: 1975
UEFA Intertoto Cup: 2006
Entisiä päävalmentajia

1965–1966  Friedrich Donenfeld
1966–1972  Kees Rijvers
1972–1979  Spitz Kohn
1980–1981  Hennie Hollink
1981–1982  Rob Kroener
1982–1983  Spitz Kohn
1983–1986  Fritz Korbach
1986–1992  Theo Vonk
1992–1994  Rob Baan
1994–1995  Issy ten Donkelaar
1995–1996  Fred Rutten
1996–1999  Hans Meyer
1999–2001  Fred Rutten
2001–2002  John van't Schip
2002–2004  René Vandereycken
2004–2006  Rini Coolen
2006–2008  Fred Rutten
2008–2010  Steve McClaren
2010–2011  Michel Preud'homme
2011–2012  Co Adriaanse
2012–2013    Steve McClaren
2013–2014  Michel Jansen
2014–2015  Alfred Schreuder
2015–2017  René Hake
2017–2018  Gertjan Verbeek
2018–2019  Marino Pušić
2019–2020  Gonzalo García
2020–2023  Ron Jans
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Virallinen sivu
http://www.fctwente.net/ – kannattajien sivu
http://www.vakp.nl/ – kannattajaryhmä
http://www.vakd.nl/ – kannattajaryhmä
http://www.twentefans.nl/
http://www.fctriessen.nl/
http://www.fctwente.nu/
Antonivka

| Antonivka Антонівка |
| --- | --- |
 Antonivka
 Koordinaatit: 46.6753°N, 32.7018°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Hersonin alue
Piiri:  H’ersonin piiri
Kaupunkityyppiseksi taajamaksi:  1963
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  4,6 km²
Väkiluku (2021)  ():  12 697
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Antonivka (ukr. Антонівка) on kaupunkityyppinen taajama Ukrainan Hersonin alueen H’ersonin piirissä. Antonivka sijaitsee Dneprin oikealla (luoteisella) rannalla, noin 8 kilometriä aluekeskus H’ersonista itäkoilliseen.
Ukrainan tilastokeskus arvioi taajaman väkiluvuksi 12 697 asukasta vuoden 2021 alussa.
Taajama sai kaupunkityyppisen taajaman aseman 1963.
Venäjän asevoimat miehitti Antonivkan taajaman maaliskuussa 2022 osana Venäjän hyökkäyssotaa Ukrainassa. Sittemmin Ukrainan asevoimat vapautti taajaman, mutta Venäjän tykist- ja kranaattiulo taajaman on jatkunut. Taajaman mukaan nimetty, sen eteläpuolella sijaitseva Dneprin ylittävä, joulukuussa 1985 avattu, 1,3 kilometriä pitkä Antonivkan maantiesilta on liikenteellisesti ja strategisesti tärkeä liikenneyhteys joen toiselle puolelle.
Ortodoksikirkko Anotonivkassa.
Strategisesti tärkeä Antonivkan silta on suurin maantiesilta Dneprin alajuoksun yli. Etualalla Antonivkan taajamaa sillalle johtavan maantien molemmin puolin, kuvassa taaempana siintää aluekeskus H’erson.
Antonivkan rautatiesilta sijaitsee 6 kilometriä maantiesillasta itään.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Antonivka Wikimedia Commonsissa
Hersonin alue
Piirit:Beryslav | Henitšesk | Herson | Kah’ovka | Skadovsk


Kaupungit (keskus lihavoitu): Beryslav | H’erson | Henitšesk | Hola Prystan | Kah’ovka | Nova Kah’ovka | Olešky | Tavrijsk | Skadovsk


Taajamat: Antonivka | Arh’anhelske | Askanija-Nova | Bila Krynytsja | Bilozerka | Brylivka | Dniprjany | Hornostajivka | Ivanivka | Kalantšak | Kalynivske | Karjerne | Komyšany | Kozatske | Lazurne | Ljubymivka | Myrne | Naddniprjanske | Nova Majatška | Novooleksijivka | Novotrojitske | Novovorontsovka | Nyžni Sirohozy | Rykove | Syvaske | Tšaplynka | Velyka Lepetyh’a | Velyka Oleksandrivka | Verh’ni Rohatšyk | Vysokopillja | Zelenivka
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  Encyclopedia of Modern Ukraine
Parikkala

| Parikkala |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  61°33′20″N, 029°30′05″E
Maakunta:  Etelä-Karjalan maakunta
Seutukunta:  Imatran seutukunta
Kuntanumero:  580
Hallinnollinen keskus:  Kangaskylä
Perustettu:  1635
Kuntaliitokset:  Saari (2005) Uukuniemi (2005)
Kokonaispinta-ala:  760,71 km² 155:nneksi suurin 2022 
– maa:  591,91 km²
– sisävesi:  168,80 km²
Väkiluku:  4 320 184:nneksi suurin 31.10.2024 
– väestötiheys:  7,30 as./km² (31.10.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  10,2 %
– 15–64-v.:  49,1 %
– yli 64-v.:  40,8 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  96,7 %
– ruotsinkielisiä:  0,2 %
– muut:  3,1 %
Kunnallisvero:  9,50 % 53:nneksi suurin 2024 
Kunnanjohtaja:  Mervi Pääkkö
Kunnanvaltuusto:  27 paikkaa
  2021–2025   • Kesk.   • Parikkala-ryhmä   • Kok.   • PS   • SDP   • KD   • Vihr.:   10 8 3 2 2 1 1
parikkala.fi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Parikkala on Suomen kunta, joka sijaitsee Etelä-Karjalan maakunnassa. Kunnassa asuu 4 320 ihmistä, ja sen pinta-ala on 760,71 km², josta 168,80 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 7,3 asukasta/km². Uusi laajempi Parikkalan kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2005 yhdistämällä Parikkalan, Saaren ja Uukuniemen kunnat.
Parikkalan naapurikunnat ovat Kitee, Rautjärvi, Ruokolahti ja Savonlinna.
Historia > Esihistoria

Simpelejärven ympärillä sijaitseva Parikkala on Salpausselkien välistä runsasjärvistä mäki- ja harjuselänneseutua. Parikkalasta on löydetty yksi kivikautinen asuinpaikka ja jokunen esine sekä pronssikautisia esineitä. Pysyvä asutus muodostui 1400–1500-luvulla. Alueen kehitykseen ovat vaikuttaneet merkittävästi monet rajankäynnit Pähkinäsaaren rauhasta (1323) Pariisin rauhaan (1947).
Historia > Novgorod ja Ruotsi

Pähkinäsaaren rauhassa Parikkalan alue tuli kuulumaan Novgorodiin. Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1500 mainitaan Parikkalan alueelta Joukion, Tyrjän ja Koitsanlahden kylät, jotka kuuluivat Kurkijoen pogostaan. Stolbovan rauhassa vuonna 1617 Käkisalmen lääniin kuulunut alue siirtyi Venäjältä Ruotsille.
Historia > Joukio

Stolbovan rauhansopimuksen solmimisen jälkeen Kurkijoen ortodoksisen seurakunnan Sammatlammin ja Tyrjän kappeleista tuli Joukion evankelis-luterilainen seurakunta. Ensimmäinen luterilainen kirkko paikkakunnalla tiedetään olleen 1617, ja oma pappi mainitaan ensimmäisen kerran 1632. Sammatlammin ja Tyrjän ortodoksiset kappeliseurakunnat jatkoivat toimintaansa noin vuosisadan ajan hiipuen vähitellen kokonaan.
Vuonna 1652 perustettiin Joukion ja Uukuniemen alueelle Nyborgin kreivikunta, joka lakkasi vuonna 1680.
Ortodokseja painostettiin kääntymään luterilaisiksi, ja monet alueen ortodoksisista asukkaista muuttivat itään, pakoon Ruotsin harjoittamaa luterilaistamista. Ortodoksien tilalle muutti savolaisia luterilaisia talonpoikia ja muualta Suomesta tulleita, jotka saivat verohelpotuksin hoidettavakseen Moskovan suuriruhtinaskunnan puolelle siirtyneiden ortodoksien entiset maatilat. Verohelpotusten lisäksi toinen etu oli se, ettei Käkisalmen läänissä suoritettu sotaväenottoa, jolloin talonpoikaisväestö oli asevelvollisuudesta vapaa Käkiselmen läänin osalta. Käkisalmen lääni kuului Inkerinmaan kenraalikuvenementtiin, ja sitä kohdeltiin Ruotsin kuningaskunnan voittomaana, jonka aatelittomilla asukkailla ei ollut oikeutta lähettää valtiopäivämiehiä Ruotsin valtiopäiville.
Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721 Joukio palautettiin Venäjän yhteyteen. Tämän jälkeen pitäjä kuului Vanhaan Suomeen, joka liitettiin Suomen autonomiseen suuriruhtinaskuntaan vuonna 1812.
Historia > Parikkala

Seurakunnan neljäs kirkko valmistui vuonna 1817 Parikka-nimisen talonpojan maalle, minkä jälkeen pitäjää ja seurakuntaa alettiin kutsua Parikkalaksi. Pitäjä on tullut myöhemmin tunnetuksi muun muassa lukuisista meijereistään. Parikkalan eteläosasta muodostettiin Simpeleen kunta vuonna 1923 ja pohjoisosasta Saaren kunta vuonna 1929 Viime sotien seurauksena Parikkalan alueesta noin 1/3 (293 km²) jäi Neuvostoliitolle luovutetulle alueelle ja alueen 2 556 asukasta joutuivat jättämään kotinsa. Luovutettu alue käsitti Lamminsalon ja Koitsansalon kylät, Syväoron asemanseudun sekä osia Lamminkylän, Poutalan ja Tyrjän kylistä. Vuonna 1945 siirrettiin Innasennurkka ja Kaljusenkylä Parikkalasta Simpeleeseen.
Maantiede ja luonto

Parikkalan kunta sijaitsee Kaakkois-Suomessa, Etelä-Karjalan maakunnan koilliskärjessä. Pääosa kunnasta sijaitsee Salpausselkien väliin jäävässä kumpuilevassa maastossa, ja sen maalaismaisemaa luonnehtivat metsät, harjut, mäet, pellot ja järvet. Parikkalassa on 1700–1900-luvuilla hankittu uutta viljelymaata järvenlaskulla.
Suurin osa Parikkalasta kuuluu Hiitolanjoen vesistöalueeseen, joka on harvoja Suomeen ulottuvia Laatokan valuma-alueeseen kuuluvia vesistöalueita. Aiemman Uukuniemen kunnan alue kuitenkin kuuluu Vuoksen vesistöalueeseen ja Saimaan valuma-alueeseen. Parikkalan suurimpia järviä ovat Simpelejärvi ja Pyhäjärvi, joista edellinen kuuluu Hiitolanjoen ja jälkimmäinen Vuoksen vesistöalueeseen. Historiallisesti Parikkala on kuulunu Laatokan Karjalaan. Simpelejärveen kuuluva, umpeenkasvanut Siikalahti on Suomen merkittävimpiä lintukosteikkoja, jossa on tavattu noin 250 erilaista lintulajia, 900 perhoslajia ja useita harvinaisia kasvilajeja.
Parikkalan alueella sijaitsee niin ikään Pieni Rautjärvi, Tyrjänjärvi, Suuri Rautjärvi ja yli sata muuta vähintään hehtaarin laajuista järveä. Yli neliökilometrin laajuisia järviä on yksitoista.
Siikalahti on Simpelejärveen kuuluva lahti ja yksi Suomen tärkeimmistä lintukosteikoista.
Parikkalan keskustan raittia kirkolle päin katsottuna.
Maalaismaisemaa Parikkalassa.
Politiikka ja hallinto

Kunnan valtapuolue on ollut keskusta, ja kunnanhallitusta on johtanut koko 2000-luvun keskustalainen Ari Berg. Kunnanjohtaja on Vesa Huuskonen, joka on ammattisotilas ja löytyi tehtävään pitkän etsinnän jälkeen. Edellinen kunnanjohtaja Hans Olander lähti kunnanjohtajan paikalta sekavien vaiheiden jälkeen, ja hänen seuraajakseen ei ollut juuri hakijoita.
Politiikka ja hallinto > Kunnanjohtajat

Alpo Kosunen –2008 (ennen kuntaliitosta Saaren kunnanjohtaja)
Hans Olander 2009–2013
Vesa Huuskonen 2014–2022
Mervi Pääkkö (2024)
Väestö

Vuoden 2017 lopussa Parikkalassa oli 4 969 asukasta, joista 2 210 asui taajamissa, 2 711 haja-asutusalueilla ja 48:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Parikkalan taajama-aste on 44,9 %. Parikkalan taajamaväestö jakautuu kolmen eri taajaman kesken:
| # | Taajama | Väkiluku (31> 12.2017) |
| --- | --- | --- |
| 1 | Parikkalan kirkonkylä | 1543 |
| 2 | Särkisalmi | 415 |
| 3 | Akonpohja | 252 |
Parikkalan kirkonkylä on kunnan keskustaajama. Vuonna 2017 siellä asui vajaa kolmannes parikkalalaisista. Keskustaajama sijaitsee Valtatie 6:n ja Karjalan radan varrella sekä Simpelejärven rannalla. Keskustaajamassa sijaitsee muun muassa Parikkalan kirkko, rautatieasema ja suuri osa kunnan palveluista. Matkaa Parikkalan kirkonkylältä on Imatralle 60 km, Savonlinnaan 60 km, Lappeenrantaan 95 km ja Joensuuhun 140 km. Parikkalan pienin taajama, Akonpohja, oli entisen Saaren kunnan keskustaajama.
Väestö > Kylät

Akonpohja, Honkakylä, Intsilä, Joukio, Järvenpää, Kangaskylä, Kaukola, Kesusmaa, Kinnarniemi, Kirjavala, Koitsanlahti, Kummunkylä, Lamminkylä, Maironiemi, Melkoniemi, Mikkolanniemi, Mäntylahti (Mentalahti) - eli Särkisalmi, Niukkala, Oravaniemi, Poutala, Rantakylä, Rasvaniemi, Rautalahti, Saarenkylä, Savikumpu, Tarnala, Tiviä, Tyrjä ja Uukuniemi.
Väestö > Väestönkehitys

Parikkalan väestönkasvu on negatiivista. Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
| Parikkalan väestönkehitys 1980–2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1980 | 1980 |    | 8 809 | 8 809 |
| 1985 | 1985 |    | 8 309 | 8 309 |
| 1990 | 1990 |    | 7 893 | 7 893 |
| 1995 | 1995 |    | 7 250 | 7 250 |
| 2000 | 2000 |    | 6 653 | 6 653 |
| 2005 | 2005 |    | 6 227 | 6 227 |
| 2010 | 2010 |    | 5 787 | 5 787 |
| 2015 | 2015 |    | 5 235 | 5 235 |
| 2020 | 2020 |    | 4 728 | 4 728 |
Lähde: Tilastokeskus.
Nähtävyyksiä

Parikkalan keskustan eteläosassa sijaitseva Parikkalan kirkko on valtionarkkitehti Charles Bassin suunnittelema, vuonna 1817 valmistunut puukirkko. Lisäksi Parikkalassa on muun muassa ortodoksinen tsasouna (1979) ja Koitsanlahden hovi, Itä-Suomen meijerimuseo, Honkakylän kauppamuseo, Ateljee-koti Saukkonen sekä Veijo Rönkkösen luoma Parikkalan patsaspuisto.
Parikkalan merkittävimpiä luonnonnähtävyyksiä on Simpelejärven linnuistaan kuuluisa Siikalahti sekä Kesusmaan kylässä sijaitsevat Mykkiin kivet, joka on harvinaislaatuisen suuri ryhmä kookkaita siirtolohkareita.
Kuntakeskuksessa paljastettiin 11.7.2015 pronssin valettu 160 cm korkea Piikapatsas. Se pystytettiin Parikkalantien varrella sijaitsevalle torialueelle, jossa se katsoo kohti Simpelejärveä. Patsaan hankki yhdistys Parikkalan Kalevalaiset naiset, joka myös järjesti keräyksen teoksen rahoittamiseksi. Patsaan suunnitteli rautjärveläinen taiteilija Marjaana Tykkyläinen apunaan Jyrki Roivainen, Kirsi Siponen ja Tuomas Huhtakallio. Parikkalassa on valittu paikkakunnan nuorten joukosta yksi Pikkupiika Parikkalan kunnan kasvoksi joka vuosi 1987 lähtien.
Uskonnolliset yhteisöt

Vuoden 2018 aluejaon mukaan Parikkalassa toimii yksi Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta, Parikkalan seurakunta. Se järjestää yhdessä Parikanniemisäätiön kanssa vuosittain Orpokotijuhlat, jonne saapuu satoja kuulijoita ja talkoolaisia eri puolilta Suomea. Paikkakunnalta löytyy myös Parikkalan Larpparit -niminen kilta.
Parikkalassa toimii myös Lappeenrannan ortodoksinen seurakunta, jolla on kolme tsasounaa: pyhän Johannes Kastajan tsasouna Parikkalan kirkonkylässa, vuonna 2003 rakennettu pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin tsasouna Koitsanlahdessa sekä 2016 valmistunut (2017 vihitty) Pyhän perheen tsasouna Uukuniemen kirkonkylän Akkakalliolla.
Tammikuussa 2020 Parikkalaan perustettiin Suomen evankelisluterilaisen lähetyshiippakunnan Pyhän Ristin luterilainen seurakunta.
Parikkala kuuluu Pyhän Ursulan seurakunnan alueeseen, joka on osa katolisen kirkon Helsingin hiippakuntaa.
Uskonnolliset yhteisöt > Entiset seurakunnat

Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Parikkalan kunnan nykyisellä alueella.
Saaren seurakunta (liitetty Parikkalan seurakuntaan 2005)
Uukuniemen seurakunta (liitetty Parikkalan seurakuntaan 2005)
Palvelut > Kunnalliset palvelut

Koulut ja kirjastot:
Kirjolan koulu (luokat 1-9),
Saaren koulu (Akonpohja, luokat 1-6),
Parikkalan lukio,
Simpelejärven opisto,
Parikkalan pääkirjasto,
Saaren kirjasto,
Uukuniemen kirjasto.
Terveys ja vanhainhoito:
Parikkalan hyvinvointikeskus,
Vanhainkoti Käskynkkä.
Palvelut > Kaupalliset palvelut

Kaupat ja kioskit:
S-market Parikkala,
K-Market Röksä (Kirjavala),
Sale Akonpohja,
Uukuniemen pitäjän kyläkauppa,
R-kioski,
Alko,
Tokmanni,
Särkisalmen -kotileipomo ja
Särkisalmen Pellava Kauppa.
Ravintolat ja pubit:
Bar Cafe Assa, Ravintola Kaakonranta, Yusuf Kebab Pizzeria, Puoti ja Kuppila Piika&Renki, Hotelli-ravintola Kägöne, Iloisen pässin maalaispuoti ja Juholan Biisoniareena.
Muita palveluja:
ABC Särkisalmi, Apteekki, Juhlatila Louhela, Kokkosen sementtivalimo, LVI-Visio (LVI-palvelut), OP Parikkala, Oronmyllyn loma- ja kurssikeskus, Papinniemen leirintäalue, Parikkalan Pikapulla -leipomo, Parikkalan Putkitus, Parikkalan Valo -sähköyhtiö, Parviisi LKV -kiinteistövälitys, Saaren Pelti ja Kouru, Saaren pesula, Saaren rakennuspalvelu, Särkisalmen rengas.
Liikenneyhteydet

Parikkala on huomattava sekä valtateiden että rautateiden risteyskohtana. Sen ohitse kulkee valtatie 6 Helsingistä Joensuuhun, ja Parikkalassa siitä erkanee Savonlinnan kautta Juvalle johtava valtatie 14. Kuutostieltä on Parikkalan kuntataajamaan useita liittymiä, uusin Moskuunniemeltä Särkisalmen suunnasta tuleva otettiin käyttöön vuonna 2009. Samalla poistui käytöstä entisen liittymätien tasoristeys.
Kunnan keskustaajamasta on Parikkalan rautatieasemalta suorat junayhteydet Joensuuhun, Helsinkiin ja Savonlinnaan. Yöjunia ei nykyisin ole Parikkalasta lähteville. Linja-auton yöpikavuoro kulki päivittäin Helsingin ja Joensuun välisen reitin Parikkalan kautta, kunnes OnniBus-vuorot syrjäyttivät paikallisen liikennöitsijän ja lopulta Onnibus lopetti C6-vuoroltaan välin Imatra-Joensuu keväällä 2020. Linja-auto kulkee arkipäivisin Parikkalan kautta Imatran ja Savonlinnan välillä. Parikkalassa sijaitsee myös Saaren rautatieasema, mutta sen matkustajaliikenne lakkautettiin vuonna 2005.
Joensuuhun johtava nykyinen Karjalan rata kulkee Parikkalan kautta. Parikkalan rautatieasemalla siitä haarautuu Savonlinnan rata. Alun perin Parikkalan asema oli vain yksi väliasema Elisenvaaran–Savonlinnan-radalla, mutta kun Elisenvaaran risteysasema jäi luovutetulle alueelle, rakennettiin jo 1940-luvun lopulla yhdysrata Simpeleeltä Parikkalaan ja myöhemmin 1960-luvulla rata Parikkalasta Joensuuhun. Elisenvaaran ja Parikkalan välinen rataosa on purettu. Rautatieaseman rakennus siirtyi Parikkalassa Ratahallintokeskukselta kunnan omistukseen ja nykyisin siinä toimivat ompelimo-myymälä Ihan Helmi sekä ravintola Bar cafe Assa.
Parikkalan lähin lentoasema sijaitsee 60 kilometrin päässä Savonlinnassa.
Tunnettuja parikkalalaisia ja Parikkalassa syntyneitä

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Sipi Ahokas, huopajalkinetehtailija  Mikko Anttonen, Mannerheim-ristin ritari nro. 166  Clas Collan, sotarovasti, Parikkalan kirkkoherra ja valtiopäivämies  Hjalmar Dahl, toimittaja, kääntäjä ja kirjailija  Julius Immanuel Gummerus, rovasti ja moninkertainen valtiopäivämies  Veikko Haakana, kirjailija  Jani Halme, toimittaja-juontaja  Pietari Hannikainen, maanmittari ja sanomalehtimies-kirjailija  Sanfrid Hasselqvist, maanviljelijä ja kunnallis- ja valtiopäivämies  Aleksanteri Hinkkanen, opettaja ja kouluneuvos  Paavo Janhunen, Ilmavoimien koelentäjä  Lempi Jääskeläinen, kirjailija  Aarno Karimo, kirjailija ja taidemaalari, Sanfrid Hasselqvistin poika  Eino Kiiveri, Mannerheim-ristin ritari nro. 140  Leo Kojo, Mannerheim-ristin ritari nro. 82  |  Heikki Kärpänen, Mannerheim-ristin ritari nro. 141  Sirkka Laine, kirjailija  Onni Laitinen, metsänhoitaja ja yritysjohtaja, metsäneuvos  Markus Lehtipuu, tietokirjailija  Alpo Neuvonen, kauppaneuvos  Aleksanteri Nenonen, kauppaneuvos  Paavo Paajanen, Mannerheim-ristin ritari nro. 101  Paroni Paakkunainen, muusikko ja säveltäjä  Kosti Pajari, kemisti  Sirpa Pietikäinen, poliitikko (Kokoomus)  Heikki Poutanen, maanviljelijä ja valtiopäivämies  Pentti Poutanen, poliitikko (Keskusta), kunnallisneuvos  Matti Poutvaara, valokuvaaja  Aimo Pulkkinen, jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja  Oskari Reinikainen, lääkäri, lääkintöhallituksen pääjohtaja, kansanedustaja, ministeri (SDP)  Brynolf Roiha, valtiopäivämies  Johan Roiha, insinööri ja virkamies  Matti Roiha, tehtailija  |  Arto Räty, kenraali  Veijo Rönkkönen, kansantaiteilija  Juhani Saukkonen, kirkkoherra, kansanedustaja, puolustusministeri (Keskusta)  Tauno Saukkonen, kansanedustaja (Maalaisliitto), kunnallisneuvos  Hannu Siitonen, keihäänheittäjä ja luontokuvaaja  Johan Gustaf Sohlman, senaattori  Lisa Sounio-Ahtisaari, yrittäjä, kirjailija, poliitikko  Pauli Terävä, yritysjohtaja, kauppaneuvos  Ilmari Tiainen, maanviljelijä, kapteeni evp ja kansanedustaja  Lauri Tiainen, maanviljelijä ja valtiopäivämies  Pekka Tiainen, maanviljelijä ja valtiopäivämies  Aarno Vehviläinen, kenraalimajuri  Alvar Wilska, professori  Mikko Wilska, tehtailija, konsuli ja yritysjohtaja  Aukusti Vuorelainen, päätoimittaja ja näytelmäkirjailija  |
Muuta toimintaa

Parikkalassa toimivia urheiluseuroja ovat Parikkalan Urheilijat, Saaren Urheilijat, Uukuniemen Urheilijat, Parikkalan Seudun Ampujat, suunnistusseura RaPSU ja Parikkalan sukeltajat ry.
Parikkalassa ilmestyy Suomen toiseksi vanhin paikallislehti, nykyisin Parikkalan-Rautjärven Sanomat.
Ruokakulttuuri

Parikkalan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla sikasoppa, veriletut, puolukka-porkkanapiirakka ja karpalokiisseli.
Kirjallisuutta

Jaana Juvonen: Parikkalan historia.  Parikkala:  Parikkalan kunnan historiatoimikunta, 1996.  ISBN 952-90-7806-4
Matti Vilska: Parikkalan historia.  (osat I ja II)  Käkisalmi:  Parikkalan historiatoimikunta, 1926 & 1928.