stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kuparinitraatti
Valmistus ja käyttö

Kidevedellisiä kuparinitraatteja voidaan valmistaa neutraloimalla kuparihydroksidia, kupari(II)oksidia tai kuparikarbonaattia typpihapolla Kupari myös liukenee typpihappoon muodostaen kuparinitraattia ja typen oksideja. Laimea tai viileä typpihappo pelkistyy reaktiossa pääasiassa typpioksidiksi ja väkevä tai kuuma typpihappo pelkistyy typpidioksidiksi. Yhdiste kiteytyy alle 24,5 °C:n lämpötilassa heksahydraattina ja tätä korkeammissa lämpötiloissa trihydraattina. Kidevedetöntä kuparinitraattia voidaan valmistaa liuottamalla kuparia etyyliasetaatin ja dityppitetraoksidin seokseen ja kuumentamalla muodostunut kompleksiyhdiste noin 90 °C:n lämpötilaan, jolloin liuottimet haihtuvat pois.
Kuparinitraattia voidaan käyttää tekstiiliteollisuudessa muun muassa peittana ja hapettimena, keramiikan värjäykseen, kuparin ja sinkin elektrolyyttiseen värjäykseen mustaksi, hienojakoisen kuparioksidin valmistuksessa, pyrotekniikassa ja hapettimena kiinteissä rakettipolttoaineissa. Orgaanisen kemian synteeseissä eräisiin savilaatuihin sidottua kuparinitraattia voidaan käyttää aromaattisten yhdisteiden nitraamiseen, dihydropyridiinien hapettamiseen pyridiineiksi ja mietona tioasetaalisuojauksen purkavana reagenssina.
Kupjansk-Vuzlovyi

| Kupjansk-Vuzlovyi (Куп'янськ-Вузловий) |
| --- | --- |
 Kupjansk-Vuzlovyi
 Koordinaatit: 49.6529°N, 37.6490°E 
Valtio:  Ukraina
Alue:  Harkovan alue
Piiri:  Kupjanskin piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  kaupunkityyppinen taajama
Pinta-ala  ():  
 – Kokonaispinta-ala:  3,06 km²
Väkiluku (2021):  8 989
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kupjansk-Vuzlovyi (ukr. Куп'янськ-Вузловий; ven. Купянск-Узловой, Kupjansk-Uzlovoi) on kaupunkityyppinen taajama Ukrainassa Harkovan alueen itäosassa Kupjanskin piirissä. Se sijaitsee Donetsin vesistöön kuuluvan Oskiljoen rannalla. Taajama on keskeinen rautatien risteysalue kookkaine rautatieasemineen. Taajamasta tai sen pohjoispuolla sijaitsevasta Kupjanskin kaupungista rautatie erkanee viiteen suuntaan.
Ukrainan tilastokeskus arvioi taajaman väkiluvuksi 8 989 (1.1.2021). Vuonna 2001 asukkaita oli 9 671 ja he olivat etnisesti pääosin ukrainalaisia. Heinäkuun 2020 aluehallinnollisen uudistuksen yhteydessä tämä taajama yhdistettiin osaksi 133 135 asukkaan (2021) Kupjanskin piiriä.
Kupjansk-Vuzlovyi sijaitsee piirikeskus Kupjanskin kyljessä (välimatka 7 kilometriä kaakkoon) ja 120 kilometriä aluekeskus Harkovasta itäkaakkoon. Venäjän Belgorodin alueen rajalle on matkaa linnuntietä noin 40 kilometriä.
Paikkakunta muodostui vuonna 1895 rautatien rakentamisen myötä. Taajaman elinkeinoelämästä suuri osa liittyy rautateihin ja rautatiekaluston huoltoon tai korjaamiseen. Osana hyökkäyssotaansa venäläiset miehittäjät valtasivat Kupjanskin piirin ja sen osana myös liikenteellisesti tärkeän Kupjansk-Vuzlovyin taajaman keväällä 2022.
Nämymä torilta (2015).
Kupjansk-Vuzlovyin rautatieasemaa.
Rautatieaseman päärakennus.
Ortodoksinen kirkko.
Uimapaikka Donetsjoen vesistöön kuuluvan Oskiljoen rannalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kupjansk-Vuzlovyi Wikimedia Commonsissa
Honorius II

| Honorius II |
| --- | --- |
 Paavi Honorius II
Henkilötiedot
Koko nimi:  Lamberto Scannabecchi
Syntynyt: Fiagnano
Kuollut: 13. helmikuuta 1130 Rooma
Paavi
Paavius alkoi:  15. joulukuuta 1124
Edeltäjä:  Calixtus II
Seuraaja:  Innocentius II
Paavi Honorius II (k. 13. helmikuuta 1130) oli paavina 15. joulukuuta 1124 – 13. tai 14 helmikuuta 1130. Hänen oikea nimensä oli Lamberto Scannabecchi. Hän toimi paavi Calixtus II:n lähettiläänä Wormsin konkordaattia neuvoteltaessa.
Honoriuksen aikana temppeliherrain ritarikunta  sai paavin siunauksen toiminnalleen.
Edellisellä vuosisadalla myös Pietari Caldus oli ottanut nimen Honorius II (1061–1064), mutta häntä pidetään vastapaavina.
Kuorittu maito

Kuorittu maito eli kurri (myös esim. kurnaali, pluttana, joppi ja sintu) on maitoa, josta kerma on separoitu pois. Tällaisessa maidossa on enintään 0,3 prosenttia rasvaa, minkä vuoksi sitä kutsutaan myös rasvattomaksi maidoksi
Rasvatonta maitoa käytetään sellaísenaan ja siitä valmistetaan myös ykkösmaitoa, kevytmaitoa, sekä ei-vanhanajan täysmaitoa lisäämällä siihen kermaa. Rasvattomasta maidosta valmistetaan myös maitojauhetta.
Historiaa

Kuorittua maitoa on käytetty perinteisesti piimän ja kokkelin valmistukseen sekä kotieläinten ruokintaan ja etenkin sikojen lihottamiseen. Meijerit palauttivat kuoritun maidon aiemmin takaisin tilalle.
Pakattu rasvaton maito tuli kauppoihin 1980-luvulla. Koulu- ja päiväkotimaitotuki ovat ohjanneet suomalaisia lapsia ja nuoria juomaan nimenomaan rasvatonta maitoa.
D-vitaminointipakko ja homogenointi

Suomessa markkinoitavaan rasvattomaan maitoon on lisättävä vuonna 2016 voimaan tulleen asetuksen mukaan vähintään 1 mikrogramma D3-vitamiinia desilitraa kohti. Tämä johtuu siitä, että maidon sisältämä rasvaliukoinen D-vitamiini poistuu separoinnissa maitorasvan mukana.
Vitamiini lisätään käytännössä ruokaöljyyn liuotettuna suurempaan maitoerään kerrallaan. Tämän jälkeen erä homogenoidaan, jotta vitamiini jakautuisi siihen tasaisesti.
Ravintosisältö

Rasvan poisto maidosta saattaa heikentää sen sisältämien ravintoaineiden hyödynnettävyyttä, koska A-, K- ja D-vitamiini eivät imeydy elimistöön, ellei niiden kanssa nautita rasvaa.
Rasvattoman maidon ravintosisältö on seuraava: kalsiumia 121,0 mg, kaliumia 160,0 mg, jodidia (jodi) 13,8 µg, fosforia 90,0 mg, sinkkiä 0,4 mg, seleeniä 2,8 µg, magnesiumia 12,0 mg ja natriumia 44 mg. Vitamiineista rasvattomassa maidossa on folaattia 4,2 µg, niasiinia 0,1 mg, B12-vitamiinia  B6-vitamiinia 0,05 mg, riboflaviinia (B2) 0,19 mg, tiamiinia (B1) 0,03 mg, C-vitamiinia 1.2 mg, A-vitamiinia 1.2 0.8 µgselvennä, D-vitamiinia 1,0 µg, E-vitamiinia alle 0,1 mg ja K-vitamiinia 0,16 µg. Suomalaisen maidon suuri jodipitoisuus johtuu siitä, että lehmien rehuun lisätään Suomessa jodia.
Vaikutus painonhallintaan

Vuonna 2013 julkaistussa amerikkalaistutkimuksessa havaittiin, että rasvatonta maitoa käyttäneet nelivuotiaat olivat 57 prosenttia useammin ylipainoisia verrattuna täysrasvaista maitoa käyttäneisiin.
Kuparikloridi

| Kuparikloridi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  7447-39-4
PubChem CID:  24014 ja 169664
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  CuCl2
Moolimassa:  134,45
Ulkomuoto:  Kidevedettömänä ruskea kiteinen aine, kidevedellisenä sinivihreitä kiteitä
Sulamispiste:  620 °C
Kiehumispiste:  993 °C (hajoaa)
Tiheys:  3,3862 g/cm3
Liukoisuus veteen:  706 g/l (0 °C, kidevedetön)   1 104 g/l (0 °C, dihydraatti)
Kuparikloridi eli kupari(II)kloridi tai kuprikloridi (CuCl2) on kupari- ja kloridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään kemianteollisuudessa katalyyttinä, väriaineena, päällystettäessä metalleja elektrolyyttisesti kuparilla ja eräissä muissa sovellutuksissa.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kuparikloridi on kidevedettömänä kellertävän ruskeaa kiteistä ainetta. Yhdiste on hygroskooppista ainetta ja muodostaa kidevedellisen dihydraatin (CuCl2·2H2O). Kupariklorididihydraatti on väriltään sinertävän vihreää. Kiinteässä olomuodossa kuparikloridi on rakenteeltaan polymeerimäinen ja jokainen kupari-ioni on sitoutunut 4 kloridi-ioniin ja jokainen kloridi-ioni on sitoutunut 2 kupari-ioniin. Kuparikloridi liukenee runsaasti veteen ja liukenee myös eräisiin orgaanisiin liuottimiin kuten alkoholeihin, asetoniin ja pyridiiniin. Monien muiden kupariyhdisteiden tavoin kuparikloridi on Lewis-happo ja muodostaa kompleksi-ioneja muun muassa kloridi-ionien kanssa. Tällaisia ovat esimerkiksi triklorokupraatti(II)- ja tetraklorokupraatti(II)-ionit ([CuCl3]- ja [CuCl4]2-). Kuumennettaessa kuparikloridia yli sen sulamispisteen yhdiste alkaa hajota kupari(I)kloridiksi.
Valmistus

Kuparikloridia voidaan valmistaa teollisuudessa klooraamalla kuparia kuuman kloorin vesiliuoksen avulla. Muita tapoja ovat vetykloridin reaktio emäksisen kupariyhdisteen kuten kupari(II)oksidin, kuparihydroksidin tai kuparikarbonaatin kanssa. Näin saadaan pääasiassa kuparikloridin dihydraattia, josta voidaan poistaa kidevesi kuumentamalla yhdistettä 100–150 °C:n lämpötilaan.
Kuparikloridia käytetään katalyyttinä useissa orgaanisen kemian reaktioissa, esimerkiksi valmistettaessa vinyylikloridia ja 1,2-dikloorietaania. Muita yhdisteiden käyttökohteita ovat lasin värjäys vihreäksi, apuaineena tekstiilien värjäyksessä, puun lahoamisenestoaineena, desinfiointiaineena vedenkäsittelyssä, öljynjalostuksessa raakaöljyn puhdistuksessa, metallien kuten alumiinin päällystämiseen kuparilla elektrolyyttisesti ja muiden kupariyhdisteiden kuten kuparioksikloridin valmistamiseen. Pyrotekniikassa esimerkiksi ilotulitteissa kuparikloridi saa aikaan vihreän värin.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
PubChem: Cupricchloride (englanniksi)
DrugBank: Cupric Chloride (englanniksi)
Kidevedellistä kuparikloridia
Hopeajuovasardiini

| Hopeajuovasardiini |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Luukalat Osteichthyes
Alaluokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Lahko::  Sillikalat Clupeiformes
Alalahko::  Clupeoidei
Heimo::  Kupusillit Dorosomatidae
Suku::  Limnothrissa  Regan, 1917
Laji::  miodon
Kaksiosainen nimi
 Limnothrissa miodon  (Boulenger, 1906) 
Synonyymit
 Pellonula miodon Boulenger, 1906  Microthrissa stappersii Poll, 1948  Limnothrissa stappersi (Poll, 1948) 
Katso myös
   Hopeajuovasardiini Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hopeajuovasardiini (Limnothrissa miodon) on kupusillien (Dorosomatidae) heimoon kuuluva makeissa vesissä elävä kalalaji. Se on sukunsa Limnothrissa ainoa laji.
Hopeajuovasardiinin tavanomainen pituus on kymmenen senttimetrin luokkaa. Maksimissaan se voi kasvaa 17 senttimetrin mittaiseksi. Suurin julkaistu paino on 40 grammaa. Luustossaan hopeajuovasardiinilla on 41–44 nikamaa. Sen ruumis on melko hoikka, ja kalan korkeus on 22–24 prosenttia sen pituudesta pyrstöä lukuun ottamatta.
Hopeajuovasardiini elää kotoperäisenä Tanganjikajärvessä, missä se on levinnyt hyvin laajalle eikä sillä ole siellä suuria uhkia. Lajia tavataan myös Tanganjikajärveen laskevan Malagarasi-joen alajuoksulla. Hopeajuovasardiinia on myös tuotu Kivujärveen ja tekojärviin Cahora Bassaan sekä Karibajärveen. Aikuiset hopeajuovasardiinit elävät veden pelagisella alueella, vaikkakin ne lisääntyvät ja elävät nuorina lahdissa, rannikoilla ja joen suistolla.
Karibajärvessä suoritetun tutkimuksen perusteella hopeajuovasardiinin ravinto on monipuolinen, mutta koostuu enimmäkseen Bosmina longirostris -vesikirpuista ja muusta eläinplanktonista. Tutkimuksen mukaan laji voi kuluttaa yhden päivän aikana yhdeksän prosenttia ruumiinsa painosta. Lisääntyminen tapahtuu sadekauden aikana.
Laji on kaupallisesti toiseksi merkittävin kala järvihailin (Stolothrissa tanganicae) jälkeen Tanganjikajärvessä, Kivujärvessä ja Karibajärvessä. Sen aikuisia yksilöitä ylikalastetaan pelagisella alueella ja nuoria yksilöitä rannikoilla.
Aleksandr Kurinov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Aleksandr Kurinov |  Aleksandr Kurinov |  Aleksandr Kurinov |  |
Maa:   Neuvostoliitto
Miesten painonnosto
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Rooma 1960 |  75 kg |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Wien 1961 | 75 kg |  |
|  Kultaa | Budapest 1962 | 75 kg |  |
|  Kultaa | Tukholma 1963 | 75 kg |  |
|  Pronssia | Teheran 1965 | 75 kg |  |
Aleksandr Kurinov (8. heinäkuuta 1934 Gus-Hrustalnyi, Vladimirin alue, Venäjä – 30. marraskuuta 1973 Kazan, Tataarien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta, Venäjä) oli Neuvostoliittoa urallaan edustanut painonnoston olympiavoittaja.
Kurinov voitti olympiakultaa alle 75 kilogramman sarjassa Roomassa 1960. Hänen punnerrustuloksensa oli 135 kg, tempaustuloksensa 132,5 kg ja työntötuloksensa maailmanennätys 170 kg. Hänen yhteistuloksensa 437,5 kg oli maailmanennätys ja sillä hän voitti hopealle sijoittuneen yhdysvaltalaisen Tommy Konon kymmenellä kilolla. Maailmanmestaruuden Kurinov voitti Wienissä 1961 yhteistuloksella 435 kg, Budapestissa 1962 yhteistuloksella 422,5 kg ja Tukholmassa 1963 yhteistuloksella 437,5 kg. Teheranin MM-kilpailuissa 1965 hän sai pronssia tuloksella 432,5 kg. Vuoden 1964 olympialaisiin hän ei päässyt ajauduttuaan harjoittelumetodeista erimielisyyksiin päävalmentajan kanssa.
Kuriren

Kuriren oli Helsingissä vuosina 1907–1910 ilmestynyt ruotsinkielinen viikkolehti.
Sigurd Roosin julkaisema Kuriren oli perustuslailliseksi ilmoittautunut viikkosanomalehti, joka sisälsi paljon viihteellistä aineistoa. Jatkossa artikkeleiden, kertomusten ja kuvituksen määrä edelleen lisääntyi, ja vuoden 1910 ajan lehti ilmestyi aikakauslehden luonteisena. Päätoimittajina työskentelivät Roos vuonna 1908 ja Walter Zilliacus vuonna 1909.
Kuparihydroksidi

| Kuparihydroksidi |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  20427-59-2
PubChem CID:  164826
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  Cu(OH)2
Moolimassa:  97,566 g/mol
Ulkomuoto:  Sinistä tai sinivihreätä geelimäistä tai jauhemaista ainetta
Tiheys:  3,37 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Kuparihydroksidi (Cu(OH)2) on kupari- ja hydroksidi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa muiden kupariyhdisteiden valmistamiseen, fungisidina ja väriaineena.
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa kuparihydroksidi on vasta saostettuna geelimäistä vaaleansinistä ainetta, joka muuttuu varovasti kuivattaessa sinertävänvihreäksi jauheeksi. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta ja liukoisuus 25 °C:n lämpötilassa on 3,0·10-6 g/l. Yhdiste liukenee helposti happoihin, mutta on myös luonteeltaan hieman amfoteerista liueten väkeviin hydroksidiliuoksiin muodostaen kompleksi-ioneja kuten trihydroksokupraatti-ionin [Cu(OH)3]- tai tetrahydroksokupraatti-ionin [Cu(OH)4]2-. Kuumennettaessa yhdiste hajoaa helposti kupari(II)oksidiksi. Myös ammoniakkiliuokset muodostavat yhdisteen kanssa komplekseja.
Valmistus ja käyttö

Kuparihydroksidia voidaan valmistaa saostamalla sitä kuparisuolaliuoksista emäksen kuten hydroksidien tai ammoniakin avulla. Toinen tapa on käsitellä veteen liukenemattomia kuparikarbonaattia tai kuparifosfaattia hydroksidiliuosten avulla. Lämpötilaa säätämällä voidaan kontrolloida muodostuvan geelimäisen saostuman partikkelikokoa.
Kuparihydroksidista voidaan valmistaa muita kuparisuoloja esimerkiksi kuparikloridia, kuparioksikloridia, kupariasetaattia, kupariglukonaattia, kuparinitraattia ja kuparisaippuoita, jotka ovat kuparin ja rasvahappojen suoloja. Kuparihydroksidia käytetään myös viskoosin valmistuksessa, fungisidina muun muassa kasvien siemenien suojaamiseen, polysulfidikumien vulkanoinnissa, ja sinisenä pigmenttinä. Orgaanisen kemian synteeseissä kuparihydroksidia käytetään Ullmann-kondensaatioiden katalyyttinä ja karboksyylihappojen muodostamiseen hydratsideista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kuparihydroksidi Wikimedia Commonsissa
Kupariluoti

| Kupariluoti> Bite the Bullet |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Richard Brooks
Käsikirjoittaja:  Richard Brooks
Tuottaja:  Richard Brooks
Säveltäjä:  Alex North
Kuvaaja:  Harry Stradling Jr.
Leikkaaja:  George Grenville
Tuotantosuunnittelija:  Robert F. Boyle
Pääosat:   Gene Hackman  Candice Bergen  James Coburn 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Columbia Pictures
Levittäjä:  Columbia Pictures
Ensi-ilta:  1975
Kesto:  131 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kupariluoti (Bite the Bullet) on Richard Brooksin käsikirjoittama ja ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1975. Sen pääosia näyttelevät Gene Hackman, Candice Bergen ja James Coburn.
Elokuva tuotti Oscar-ehdokkuudet musiikistaan (Alex North) ja äänityksestään.
Juoni

Tarina sijoittuu 1900-luvun alkuun, jossa valmistaudutaan sanomalehden järjestämään 700 mailin ratsastuskilpailuun. Siihen ilmoittautuu Espanjaa vastaan taistelleita sotaveteraaneja (Hackman ja Coburn), englantilaismies (Ian Bannen), entinen ilotyttö (Bergen) ja viisi muuta värikästä tyyppiä, jotka kisan kestäessä oppivat reilun pelin sääntöjä.
Arvioita

Helsingin Sanomien Pertti Avola kirjoitti elokuvan videojulkaisun esittelyssä 1985, että vuosikymmen aiemmin julkaistu Kupariluoti on Brooksin parhaita töitä, ylipitkä mutta nautittava, leppoisan humoristinen western. Saman lehden Mikael Fränti kirjoitti elokuvan tv-esityksen alla vuonna 2002 sen kestäneen hyvin aikaa: ”Kirkkaat värit lämmittävät katsojan mieltä. Raikas ja railakas tunnelma vetoaa edelleen. Loppukohtauksiin sisältyy kaunista eleettömyyttä ja voittamisen jakamisen hurmaa.” Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi luonnehti Kupariluotia vähälle huomiolle jääneeksi lännenelokuvaksi, jossa on erityisen upea kuvaus. Hän antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Aiheesta muualla

Kupariluoti Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Oles Hontšar

| Oles Hontšar> Оле́сь Тере́нтійович Гонча́р |
| --- | --- |
 Oles Hontšar vuosien 1945 ja 1950 välisenä aikana.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Oles Terentijovitš Hontšar
Syntynyt: 3. huhtikuuta 1918 Suhan kylä, Pultavan alue
Kuollut: 14. heinäkuuta 1995 Kiova, Ukraina
Ammatti:  kirjailija
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Oles (Oleksandr) Terentijovitš Hontšar (ukr. Оле́сь (Олекса́ндр) Тере́нтійович Гонча́р, 3. huhtikuuta 1918 Suhan kylä, Pultavan alue – 14. heinäkuuta 1995 Kiova) oli ukrainalainen neuvostokirjailija.
Oles Hontšar syntyi talonpoikaisperheeseen. Hän osallistui toiseen maailmansotaan ja valmistui Dnipropetrovskin yliopistosta vuonna 1946.
Hontšarin trilogiaa Praporonostsi (”Lipunkantajat”, 1946–1948) pidettiin aikanaan yhtenä parhaista toista maailmansotaa kuvaavista neuvostoliittolaisista teoksista. Se sai Stalin-palkinnon vuosina 1948 ja 1949. Romaanit Tavrija (”Tauria”, 1952) ja Perekop (1957) kertovat Venäjän kansalaissodasta. Lenin-palkinnon saanut ''Paimenkello'' (Tronka, 1963) sekä romaanit Sobor (”Katedraali”, 1968), Tsyklon (”Matalapaine”, 1970), Bereh ljubovi (”Rakkauden ranta”, 1976) ja Tvoja zorja (”Sinun aamunkoittosi”, 1980) käsittelevät moraalis-eettisiä kysymyksiä.
Hontšar toimi Ukrainan kirjailijaliiton puheenjohtajana vuosina 1959–1971, Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana vuosina 1962–1989 sekä Neuvostoliiton kansanedustajana vuodesta 1989. Hän oli myös Ukrainan kommunistisen puolueen keskuskomitean jäsen ja NKP:n keskuskomitean ehdokasjäsen. Vuonna 1978 kirjailijasta tuli Ukrainan kansallisen tiedeakatemian akateemikko. Samana vuonna hän sai sosialistisen työn sankarin arvonimen ja vuonna 1982 Neuvostoliiton valtionpalkinnon.
Suomennettu teos

(Gontšar, Oles): Paimenkello.  Suomentanut Tauno Haapalainen. Moskova, Petroskoi:  Edistys, 1965.
Aiheesta muualla

Jeanne Vronskaya, Oles Gonchar The Independent 1.8.1995 (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Portugali  Venäjä 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Encyclopedia of Modern Ukraine  Internet Encyclopedia of Ukraine  IdRef
Hopealevytetra

| Hopealevytetra |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Yläluokka::  Luukalat Osteichthyes
Luokka::  Viuhkaeväiset Actinopterygii
Alaluokka::  Neopterygii
Lahko::  Tetrakalat Characiformes
Heimo::  Piraijat Serrasalmidae
Suku::  Metynnis
Laji::  argenteus
Kaksiosainen nimi
 Metynnis argenteus  Ahl, 1923 
Katso myös
   Hopealevytetra Wikispeciesissä   Hopealevytetra Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Hopealevytetra (Metynnis argenteus) on piraijoiden (Serrasalmidae) heimoon kuuluva kalalaji, jota pidetään usein akvaariossa ja se on varsinkin Yhdysvalloissa suosittu akvaariokala, jossa sitä markkinoidaan Silver dollar-nimellä.
Hopealevytetra on saanut nimensä litteästä hopeaisesta ulkonäöstään. Eri yksilöt voidaan tunnistaa mustista pilkuista, jotka ovat kaikilla eri kohdassa. Koirailla on naaraita suurempi peräevä, ja ensiksimainituilla on evän vieressä punainen laikku. Hopealevytetra on helppo sekoittaa samankaltaiseen Metynnis hypsauchen-kalalajiin, jota myös myydään Yhdysvalloissa nimellä Silver dollar.
Hopealevytetraa tavataan villinä Etelä-Amerikasta Tapajós-joen altaassa Brasiliassa.
Kurajärvi (Kiikala)

| Kurajärvi |
| --- | --- |
 Kurajärvi kuivattiin pelloksi lopullisesti 1960-luvulla.
Valtiot:   Suomi
Paikkakunta:  Salo (Kiikala)
Koordinaatit:  60°26′35″N, 23°34′10″E
Mittaustietoja
 fiKurajärvi 
Kurajärvi on kuivatettu järvi Kiikalassa Salossa Varsinais-Suomessa. Järveä laskettiin kahteen otteeseen, ensin 1900-luvun alussa ja sitten 1950–1960-luvuilla, jolloin se vasta saatiin pumppuasemien avulla kokonaan viljelysmaaksi. Järven lasku-uomana oli Uskelanjoen latvahaara Hitolanjoki ja sen rannoilla sijainneita Kiikalan kyliä ovat Kiikalan Kirkonkylä, Hitola ja Vanhakylä lännessä sekä Komisuo, Saarenkylä, Pappila ja Silva idässä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kurajärvi Wikimedia Commonsissa
Uskelanjoen vesistö
| --- | --- |
Joki ja meri::  Uskelanjoki eli Salonjoki • Halikonlahti • Saaristomeri • Itämeri
Lähivesistöt::  Halikonjoen vesistö • Paimionjoen vesistö • Karjaanjoen vesistö • Kiskonjoen–Perniönjoen vesistö
Sivujokia::  Vähäjoki • Kurajoki • Rekijoki • Terttilänjoki • Hitolanjoki
Järviä::  Halkjärvi • Iso-Pitkusta  • Vähä-Pitkusta  •  Iso-Valkee •  Kurajärvi (kuivatettu järvi) • Lammenjärvi
Lähteitä::  Kultalähde  • Lamminlähde  • Herakkaanlähde
Kuplahylje

| Kuplahylje |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Petoeläimet Carnivora
Heimo::  Hylkeet Phocidae
Suku::  Cystophora
Laji::  cristata
Kaksiosainen nimi
 Cystophora cristata  (Erxleben, 1777) 
 Kuplahylkeen levinneisyysalue
Katso myös
   Kuplahylje Wikispeciesissä   Kuplahylje Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kuplahylje, Klapmytsi,lähde? (Cystophora cristata) on varsinaisten hylkeiden heimoon kuuluva laji, joka asustaa pohjoisen Atlantin vesissä jäälautoilla. Läntisinnä sitä tavataan Baffininsaarella ja Newfoundlandilla Kanadassa ja idässä aina Grönlannissa, Islannissa, Huippuvuorilla ja vaelluksilla jopa Novaja Zemljalla asti. Pisimmät kuplahylkeet ovat 270 cm pitkiä ja painavat 400 kg. Kuplahylkeet elävät enintään 35-vuotiaiksi.
Nimensä kuplahylje on saanut siitä, että vasemman sieraimen limakalvo pullistuu kuplaksi osana kosintamenoja.
Lisääntyminen

Lisääntymiskauden koittaessa kuplahyljenaaraat raahautuvat joukoittain synnyttämään paksulle jäälle. Paikkoja on kolme Pohjois-Atlantilla. Aikuiset urokset kamppailevat oikeuksistaan paritella. Voittaja valvoo aluetta, jolla majailee 2–4 naarasta. Naaraiden synnyttäessä ja imettäessä poikasiaan uros vahtii lähistöllä. Kuutti syntyy maalis-huhtikuussa ja painaa 20 kg. Emo imettää poikasta vain 4 päiväälähde?, mikä on lyhyempi aika kuin millään muulla nisäkkäällä. Kun emo on vieroittanut poikasensa, uros parittelee vedessä sen kanssa ja hakeutuu sitten seuraavan naaraan luo. Oman onnensa nojaan jätetty kuutti pysyttelee jäällä vielä kuukauden ajan. Joka vuosi naaras synnyttää vain yhden poikasen. Jos kuutti on uros, se saavuttaa sukukypsyyden 4–6-vuotiaana, mutta jos se on naaras, 3 vuoden ikäisenä.
Ravinto

Kuplahylkeet syövät kaloja, äyriäisiä ja pääjalkaisia, kuten kalmareita ja tursaita.