stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Stéphane Ortelli

Stéphane Ortelli vuonna 2015
Stéphane Ortelli (s. 30. maaliskuuta 1970 Hyères, Var, Ranska) on monacolainen autourheilija.
Ortellin uran suurin saavutus on Le Mansin 24 tunnin ajon voitto vuonna 1998. Hän kilpaili tehdastallin Porsche 911 GT1 -autolla yhdessä Laurent Aïellon sekä Allan McNishin kanssa. Vuonna 2000 Ortelli sijoittui saman kuljettajakaksikon kanssa toiseksi, tällä kertaa tehtaan Audilla.
Vuonna 2003 Ortelli voitti Span 24 tunnin ajon Porschella yhdessä Romain Dumasin sekä Marc Liebin kanssa. Kestävyyskilpailujen lisäksi hän on ajanut sekä WTCC-sarjassa sekä Porsche Supercupissa, jonka mestaruuden hän voitti kaudella 2002.
Vuodesta 2012 lähtien Ortelli on kilpaillut pääasiassa Euroopassa Belgian Audi Club Team WRT -tallissa.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Ruoveden kirkko

| Ruoveden kirkko |
| --- | --- |
 Ruoveden kirkko syyskuussa 2006.
Sijainti:  Kirkkotie 1, Ruovesi
Koordinaatit:  61°59′07.0″N, 024°04′37.7″E
Seurakunta:  Ruoveden seurakunta
Rakentamisvuosi:  1778
Suunnittelija:  Matti Åkerblom
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  1 100
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ruoveden kirkko ja sankarihaudat.
Ruoveden kirkko eli Sofia Magdalenan kirkko Ruoveden kirkonkylässä on valmistunut 1778. Sen on piirtänyt ja sen rakennusmestarina toimi Matti Åkerblom, Pärnän Matti. Kirkko on ristikirkko, jonka sisä- ja ulkonurkat on viistetyt. Aumakatto on varustettu kattoratsastajalla. Kirkon pituus on 39 metriä, leveys 35 metriä ja korkeus 14 metriä. Kirkkoon mahtuu noin 1 100 henkeä.
Kirkon vieressä sijaitsevan kellotapulin rakennutti vuonna 1772 Antti Piimänen. Se rakennettiin alun perin kirkkomaan nykyisen pääportin paikalle. Kirkon valmistuttua Mats Åkergren siirsi kellotapulin nykyiselle paikalleen.
Kirkon alkuperäinen väri oli punamulta, mutta vuosina 1861–1862 tehtiin kirkon ulkomaalaus ja väri vaihtui nykyiseen keltaiseen öljyväriin. Vuonna 1905 tehdyn sisäpaneloinnin jälkeen kirkko maalattiin Akseli Gallen-Kallelan ehdotuksen mukaan.
Nykyiset 28-äänikertaiset urut vuodelta 1968 on rakentanut Kangasalan urkutehdas. Bernhard Reinholdin maalaama alttaritaulu on hankittu Pariisista.
Ruoveden kirkon hautausmaalle on sijoitettu muistomerkki höyrylaiva Kurun 7. syyskuuta 1929 sattuneessa uppoamisessa menehtyneiden muistolle.
Kirkon sankaripatsas on kuvanveistäjä Lauri Leppäsen työ vuodelta 1951.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ruoveden kirkko Wikimedia Commonsissa
Ruoveden kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Sangria

Punaviinipohjaista sangriaa
Sangria (esp. Sangría) on Iberian niemimaalta lähtöisin oleva alkoholijuoma. Nimi sangria viittaa juoman väriin (sangre, veri). Sen valmistuksessa käytettävä resepti ja sen myötä juoman koostumus ja alkoholipitoisuus voivat vaihdella. Tavallisesti sangria tehdään punaviinistä, johon lisätään viipaloituja hedelmiä ja makeutusainetta, kuten sokeria tai hunajaa. Sangriaan voidaan lisätä myös esimerkiksi brandya, kanelia ja sitruunalimonadia.
Euroopan parlamentti määräsi vuonna 2014, että sangria-nimellä saa myydä vain Espanjassa ja Portugalissa tehtyä viinipohjaista juomaa.
Tinto de Verano on sangrian tyyppinen mutta vähemmistä aineista tehty juoma, jossa seosaineena yleensä on hiilihappovesi.
Alkoholiton sangria on yleensä hedelmämehupohjaista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sangria Wikimedia Commonsissa
Retkeilylautakunta

Retkeilylautakunta oli aiemmin Suomessa opetusministeriön alainen valtion lautakunta, jonka tehtävänä oli edistää retkeilyä Suomessa.
Säännökset

Retkeilylautakunta syntyi valtioneuvoston päätöksellä vuonna 1929.
Säännökset > Retkeilylautakunnan tehtävät

Opetusministeriön retkeilylautakunta ohjasi, avusti ja järjesti sellaisia opintoretkeilyjä, joita Suomen korkeakoulut, oppikoulut, ammattikoulut ja kansakoulut sekä muut niihin verrattavat koulut ja oppilaitokset kuin myös yhdistykset ja tiedettä ja taidetta edustavat seurat toimeenpanivat opetus-, kasvatus- tai kansanvalistustarkoituksessa Suomessa tai ulkomailla.
Säännökset > Retkeilylautakunnan kokoonpano

Retkeilylautakunnan asetti opetusministeriö ja siihen kuului:
puheenjohtaja, joka samalla toimi opetusministeriön edustajana,
tieteellistä tutkimusta edustava jäsen,
koululaitosta edustava jäsen,
valtionrautateitä edustava jäsen,
maatalousministeriötä edustava jäsen,
kauppa- ja teollisuusministeriötä edustava jäsen,
sosiaaliministeriötä edustava jäsen ja
retkeilykuraattori.
Lautakunta valitsi itselleen sihteerin ja varapuheenjohtajakseen yhden jäsenistään.
Retkeilyohjesääntö

Vuoden 1929 retkeilyohjesäännön mukaan retkeilylautakunnan huollon alaisia retkeilytoimintaa edistäviä elimiä olivat:
koulumatkailutoimisto Helsingissä
retkeilytoimikunnat
retkeilyasiamiehet
retkeilykerhot ja
retkeilyohjaajat.
Retkeilyohjesääntö > Koulumatkailutoimisto

Koulumatkailutoimisto järjesti kotimaista ja ulkomaille suuntautuvaa sekä ulkomailta Suomeen suuntautuvaa käytännöllistä retkeilytoimintaa. Näitä olivat muun muassa opastus, majoitus, ohjelmien laatiminen ja muonitus. Koulumatkailutoimisto saattoi myös olla yhteydessä vastaavien ulkomaalaisten järjestöjen kanssa.
Retkeilyohjesääntö > Retkeilytoimikunta

Retkeilytoimikuntia voitiin asettaa huomattavimpiin kaupunki- ja maalaiskuntiin sekä matkailukeskuksiin. Retkeilytoimikunnat asetti retkeilylautakunta opettajapiirien, kuntien viranomaisten tai muiden asianharrastajien ehdotuksesta retkeilytoiminnan tukemiseksi. Retkeilylautakunta määräsi yhden retkeilytoimikunnan jäsenistä retkeilyasiamieheksi.
Retkeilyohjesääntö > Retkeilyasiamies

Retkeilyasiamiehiä saattoi retkeilylautakunta asettaa sellaisiin kaupunki- ja maalaiskuntiin sekä matkailupaikkoihin, joissa ei ollut retkeilytoimikuntia. Retkeilyasiamiehet asetettiin opettajapiirien tai muiden asianharrastajien ehdotuksesta.
Retkeilyohjesääntö > Retkeilykerho

Retkeilykerhot toimivat retkeilyasiamiesten ohjaamina ryhminä retkeilyharrastuksen edistämiseksi keskuudessaan sekä avustivat retkeilytoimikuntia ja retkeilyasiamiehiä niiden toiminnassa.
Retkeilyohjesääntö > Retkeilyohjaaja

Retkeilyohjaaja oli henkilö, jonka tuli olla mukana jokaisella retkeilyllä. Hän ohjasi retkeilyä henkilökohtaisesti, valvoi retkeilijöiden käytöstä sekä huolehti retkeilyn käytännöllisistä asioista. Tarvittaessa retkeilyohjaaja voi muodostaa retkeilijöistä ryhmiä, joilla oli erityiset valvojat. Koululaisten muodostaman retkeilyryhmän ohjaajan tuli olla saman koulun opettaja tai koulun johtajan hyväksymä henkilö.
Suminnaga

| Suminnaga |
| --- | --- |
Muu nimi:  sema, simi, sumi
Tiedot
Alue:  Nagaland, Assam (Intia)
Puhujia:  261 000 (2001)
Kirjaimisto:  latinalainen
Kielitieteellinen luokitus
Kielikunta:  sinotiibetiläiset kielet
Kieliryhmä:  tiibetiläis-burmalaiset kielet kuki-chin-naga angami-pochuri
ISO 639-3:  nsm
 Ohje 
Suminnaga eli sumi on yksi Intian Nagalandin osavaltiossa asuvien nagojen puhumista tiibetiläis-burmalaisista kielistä. Sitä puhuu vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan äidinkielenään 104 000 ihmistä. Suminnagan puhujia asuu Nagalandissa Zunheboton, Kohiman, Mokokchungin ja Tuensangin piirikunnissa ja Assamissa Tinsukian piirikunnassa.
Suminnaga kuuluu yhdessä muun muassa angaminnagan ja pochurinnagan kanssa angami-pochuri-kielten ryhmään.
Sallan taistelut (talvisota)

Sallan taistelut olivat osa Suomen ja Neuvostoliiton välistä talvisotaa. Puna-armeija oli saanut käskyn edetä Sallan läpi Kemijärvelle ja Sodankylään ja sieltä Rovaniemelle parissa viikossa. Rovaniemeltä hyökkäystä oli tarkoitus jatkaa Tornioon ja katkaista tällä tavalla Suomi kahtia. Suomalaisjoukot onnistuivat kuitenkin pysäyttämään hyökkäyksen Kemijärven itäpuolella.
Taistelun alkaminen > Suomi

Sallassa oli vain muutamia suomalaisosastoja neuvostojoukkojen hyökätessä. Erillinen pataljoona 17. (Er.P 17), ns. ”Sallan pataljoona” oli mukana luomassa edellytyksiä sissitoiminnalle Sallan suunnalla perustamalla maastoon muona- ja ampumatarvikekätköjä. Pääosa sotatarvikkeista saatiin Rajavartiolaitokselta. Suomalaisjoukot olivat osa Lapin Ryhmää, jota johti kenraalimajuri Kurt Martti Wallenius.
Taistelun alkaminen > Neuvostoliitto

Neuvostoliiton hyökkäyksen suoritti 122. divisioona. Myös 88. divisioonaa suunniteltiin käytettävän, mutta se ei loppujen lopuksi osallistunut sotatoimiin sotatarvikkeiden puutteen vuoksi.
Taistelu

Neuvostoliiton joukkojen hyökkäys pakotti suomalaisjoukot perääntymään aina Kemijoelle asti. Eteneminen joen yli ei kuitenkaan onnistunut suomalaisten sitkeän puolustuksen vuoksi. 13. tammikuuta 1940 Neuvostoliiton 9. armeija käski 122. divisioonan vetäytyä Märkäjärven kylään. Tämän jälkeen ei käyty enää suurempia taisteluita, vaan tilanne muuttui asemasodaksi.
Sumiaisten koulu

| Sumiaisten koulu |
| --- | --- |
 Sumiaisten koulua sisäpihan puolelta nähtynä.
Sijainti:  Koulutie 4, 44280 Sumiainen, Äänekoski
Koordinaatit:  62.65776°N, 26.04557°E
Tyyppi:  suomenkielinen alakoulu
Rehtori:  Satu Hakkarainen (vs.)
Opiskelijoita:  66 (2022, luokka-asteet 1-6)
Verkkosivut
Sumiaisten koulua.
Sumiaisten koulu on Äänekosken Sumiaisten kirkonkylässä toimiva peruskoulun alakoulu (luokka-asteet 1-6).  Vuonna 2022/2023 Sumiaisten koulua kävi noin 65 perusasteen opiskelijaa.
Koulun yhteydessä sijaitsee liikuntahalli. Koulun vieressä on myös talvikaudella jäädytettävä jääkiekkokaukalo (kesäkaudella myös pesäpallokäyttö) ja kirkonkylän toinen uimaranta. Naapurikiinteistössä toimii Sumiaisten kirjasto.
Ruostetyrannit

| Ruostetyrannit |
| --- | --- |
 Viirukurkkutyranni  (Myiotheretes striaticollis)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Ruostetyrannit  Myiotheretes  Reichenbach, 1850
Katso myös
   Ruostetyrannit Wikispeciesissä   Ruostetyrannit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Ruostetyrannit (Myiotheretes) on tyrannien heimoon kuuluva lintusuku.
Ruostetyranneihin (Myiotheretes) kuuluvia lajeja

Kolumbianruostetyranni (Myiotheretes pernix)
Ruostesiipityranni (Myiotheretes fumigatus)
Ruostevatsatyranni (Myiotheretes fuscorufus)
Viirukurkkutyranni (Myiotheretes striaticollis)
Aiheesta muualla

BirdLife Suomi ry: Maailman lintujen suomenkieliset nimet 2., uudistettu painos (2006) (Arkistoitu – Internet Archive)
ITIS: Myiotheretes (englanniksi)
Sajano-Šušenskajan voimalaitos

| Sajano-Šušenskajan voimalaitos |
| --- | --- |
 Laitos vuonna 2007.
Tyyppi:  Vesivoimala
Teho:  6 400 MW
Tuotanto:  22,8 TWh
Pudotuskorkeus:  245 m
Omistaja:  RusHydro
Rakentaminen aloitettu:  1961
Valmistunut:  1978
Sijainti:  Sajanogorsk, Venäjä
Koordinaatit:  52°49′33″N, 91°22′13″E
Laitos vuonna 2007.
Sajano-Šušenskajan voimalaitos, virallisesti Pjotr Neporožnille nimetty Sajano-Šušenskajan vesivoimalaitos (ven. Сая́но-Шу́шенская ГЭС им. П. С. Непоро́жнего, Sajano-Šušenskaja GES im. P. S. Neporožnego) on Venäjällä Jenisein yläjuoksulla sijaitseva vesivoimala. Se on Venäjän suurin sähkövoimalaitos ja osa suurta RusGidro-energiayhtiötä. Voimala vaurioitui pahoin elokuun 2009 suuronnettomuudessa. Voimalaitoksen korjaustyöt jatkuvat vuoteen 2014 saakka, mutta osa suurvoimalasta on käytössä.
Voimalaitos

Voimalaitoskompleksi sijaitsee Jeniseillä Hakassian kaakkoisosassa lähellä Sajanogorskin kaupunkia, joen itäpuolella on puolestaan Krasnojarskin aluepiirin Šušenskojen piiri. Voimala on rakennettu paikkaan, jossa Jenisei laskee Sajanin kanjonista Minusinskin kattilalaaksoon. Kompleksi käsittää Sajano-Šušenskajan ja sen alapuolella sijaitsevan Mainan vesivoimalaitokset.
Koska Šušenskoje, silloin pikkukylänä, oli ollut Leninin karkotuspaikkana vuosina 1897–1900, oli ajatuksena nimetä voimalaitos hänen mukaansa. Näin ei kuitenkaan käynyt, vaan kunnian sai pitkäaikainen Neuvostoliiton energia- ja sähköministeri Pjotr Neporožni.
Sajano-Šušenskajan voimalaitos on teholtaan yksi maailman suurimmista. Sen kapasiteetti on 6 400 megawattia ja keskimääräinen vuosituotanto 22,8 miljardia kilowattituntia sähköä. Voimalaitos käsittää kymmenen 640 megawatin turbiinia. Voimalaitoksen pato on 242 metriä korkea ja 1 074,4 metriä pitkä. Sen pohjan leveys on 105,7 metriä ja harjan leveys 25 metriä. Pato muodostaa 621 neliökilometrin laajuisen Sajano-Šušenskojen patoaltaan, jonka täysi tilavuus on 31,3 kuutiokilometriä. Padon suurin laskettu läpäisykyky on 13 300 kuutiometriä sekunnissa.
Päävoimalan alapuolista virtausta säätelee 21,5 kilometrin päässä sijaitseva Mainan kylän (Майна) mukaan nimetty voimalaitos (52.9694°N, 91.4979°E). Siihen kuuluu kolme turbiinia. Mainan voimalan kapasiteetti on 321 tuhatta kilowattia ja vuosituotanto 1,7 miljardia kilowattituntia.
Leningradilaisen Gidroprojekt-instituutin laatima voimalan rakennussuunnitelma valmistui vuonna 1965. Työt Tšerjomuškin taajaman lähistöllä aloitettiin vuonna 1966. Rakentamiseen osallistui eri puolilta Neuvostoliittoa saapuneita työryhmiä, joista suuri osa koostui opiskelijoista ja nuorisoliittolaisista. Voimalaitoksen ensimmäinen turbiini otettiin käyttöön vuonna 1978 ja kymmenes vuonna 1985. Rakennustöiden yhteydessä sai alkunsa Sajanogorskin kaupunki, jonne sijoitettiin runsaasti sähköä tarvitsevaa alumiiniteollisuutta.
Voimalaitoksen itäpuolella sijaitsee Šušenskoje Borin kansallispuisto ja vähän etelämpänä laajempi Sajano-Šušenskojen luonnonpuisto.
Vuoden 2009 onnettomuus ja korjaustyöt

17. elokuuta 2009 voimalaitoksella tapahtui vakava onnettomuus, jossa kuoli 75 ihmistä. Onnettomuus sai alkunsa putken halkeamisesta ja veden syöksymisestä valvontahuoneisiin. Kolme laitoksen kymmenestä turbiinista tuhoutui ja useat muut vaurioituivat. Laitoksen lopullisen korjaamisen arvioitiin kestävän vuoteen 2014 ja maksavan noin 910 miljoonaa euroa. Venäjän pääministeri Vladimir Putin arvosteli jyrkästi turvallisuusnäkökohtien laiminlyöntiä taloudellisen voiton kustannuksella ja nimesi onnettomuuteen syylliseksi muun muassa Venäjän energiatuotannon yksityistämistä johtaneen Anatoli Tšubaisin.
Onnettomuuden jälkeen voimalaitos joutui laajojen korjaustöiden ja uudistusten kohteeksi. Vuosina 2010–2011 tuotantokäyttöön palautettiin neljä voimalayksikköä (3, 4, 5 ja 6). Sittemmin uutisoitiin viiden uusitun yksikön (1, 7, 8, 9, 10) tuomasta lisätehosta joulukuusta 2011 lähtien (tuotantoon 2012–2013). Keväällä 2013 RusGidro kertoi, että voimalan yhteiskapasiteetista oli käytössä 3 840 МW (kuusi generaattoriyksikköä käytössä eli yksiköt 1, 3, 7, 8, 9 ja 10. Ainakin yksiköt 5 ja 6 olivat uusittavana, yksikön 4 tilasta ei mainintaa). Vuoden 2009 onnettomuudessa pahiten vaurioitunut 2. voimalayksikkö oli aikomus ottaa käyttöön vuoden 2014 aikana.
Ajopuuongelma

Voimalaitoksen valmistuttua alueelle muodostui tekojärvi, joka hautasi alueen metsän alleen. Rakennuskiireiden vuoksi puita ei saatu ajoissa kaadettua ja kuljetettua pois, joten noin 3 miljoonaa kuutiometriä metsää jäi tekojärven pohjaan. Näiden puiden aiheuttamat ongelmat ovat jatkuneet vuosikymmeniä hankkeen jälkeen. Puut nousevat edelleen veden pinnalle, häiritsevät veneliikennettä ja voimalaitoksen toimintaa sekä vaikuttavat haitallisesti veden laatuun. Puun lahoaminen kuluttaa suuria määriä happea, mikä puolestaan haittaa kalakantaa ja vesikasvillisuutta.
Ongelmiin herättiin 1990-luvulla, ja tukkipuomeja rakennettiin voimalan suojelemiseksi. Venäjän vesiresurssivirasto aloitti vuonna 2009 ohjelman puun korjaamiseksi vedestä, ja vuodesta 2019 lähtien on saatu kerättyä vähintään 114 000 kuutiometriä puuta vedestä. Vuoden 2023 aikana on tarkoitus kerätä pois yhteensä lähes 8 000 kuutiometriä puuta 183 hehtaarin alueelta. Kerätylle puulle ei ole kuitenkaan ollut helppoa löytää hyötykäyttöä, vaikka sitä on pyritty käyttämään esimerkiksi arboliitin eli puubetonin raaka-aineena.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rusgidro: Sajano-Šušenskaja GES (venäjäksi)
Resident Evil: Apocalypse

| Resident Evil: Apocalypse |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Alexander Witt
Käsikirjoittaja:  Paul W. S. Anderson
Tuottaja:   Paul W. S. Anderson  Jeremy Bolt  Don Carmody 
Säveltäjä:  Jeff Danna
Kuvaaja:   Derek Rogers  Christian Sebaldt 
Leikkaaja:  Eddie Hamilton
Pääosat:   Milla Jovovich  Sienna Guillory  Oded Fehr  Thomas Kretschmann  Jared Harris  Mike Epps 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdistynyt kuningaskunta  Kanada 
Tuotantoyhtiö:   Screen Gems  Constantin Film  Davis Films  Impact Pictures 
Levittäjä:  Screen Gems Netflix
Ensi-ilta:   2004-9-1010. syyskuuta 2004 (Yhdysvallat)  2004-10-88. lokakuuta 2004 (Suomi)  
Kesto:  94 minuuttia
Alkuperäiskieli:  englanti
Budjetti:  45 000 000 dollaria
Tuotto:  129 394 835 dollaria
Edeltäjä:  Resident Evil
Seuraaja:  Resident Evil: Tuho
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Resident Evil: Apocalypse on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut brittiläis-kanadalainen tieteiskauhuelokuva, jonka on ohjannut Alexander Witt. Elokuva on jatko-osa vuoden 2002 Resident Evil -elokuvalle. Elokuvassa on enemmän toimintaelokuvan tyylipiirteitä kuin edeltäjässään. Elokuvassa käytetään osittain Resident Evil 3: Nemesis -videopelin (1999) juonta.
Juoni

Umbrella-korporaatio avaa Pesän ja aiheuttaa T-viruksen leviämisen Raccoon Cityyn. Special Tactics and Rescue Squadin eli S.T.A.R.S.-ryhmän jäsen Jill Valentine tapaa kollegansa Peyton Wellesin sillalla, jossa Umbrella evakuoi Raccoon Cityn asukkaita. Kun infektio aiheuttaa liikaa kaaosta, Umbrellalle työskentelevä Timothy Cain päättää sulkea uloskäynnin ja pakottaa asukkaat takaisin kaupunkiin. Jill, Peyton ja reportteri Terri pakenevat kaaosta kirkkoon, jossa he kuitenkin kohtaavat Licker-hirviöitä. Raskaasti aseistautunut ja Umbrellan tutkimuksissa fyysisesti vahventunut Alice pelastaa heidät viime hetkellä.
Carlos Oliveira U.B.C.S-ryhmineen taistelevat kaupungissa ylivoimaisia zombijoukkoja vastaan. Umbrellan lähettämä Nemesis tuhoaa S.T.A.R.S-jäsenet Jilliä ja Peytonia lukuun ottamatta. Kaupungista evakuoitu Umbrellan tohtori, T-viruksen kehittäjä tohtori Charles Ashford ottaa yhteyden Aliceen ja kertoo, että Umbrella aikoo tuhota kaupungin ydinaseella. Ashford lupaa evakuoida heidät, jos he pelastavat hänen läheisessä koulussa piileskelevän Angela-tyttärensä. Nemesis tappaa Peytonin ja taistelee Alicea vastaan, mutta tämä onnistuu pakenemaan. Jill, Terri ja heidän tapaamansa L.J kohtaavat koulussa Carlosin ja Nicholain. Joukko löytää Angelan, mutta Terri ja Nicholai joutuvat zombien ja verikoirien tappamiksi.
Ashford tapaa Alicen joukon evakuointipaikalla. Paikalle saapuu myös Cain, joka asettaa Alicen ja Nemesiksen taistelemaan. Alice tajuaa, että Nemesis on tuttavansa Matt Addison, eikä siksi tapa häntä. Nemesis alkaa tappaa Umbrellan joukkoja, mutta joutuu lopulta itse tuhotuksi. Cain joutuu zombien tappamaksi, ja Alicen joukko pakenee kaupungista helikopterilla.
Ydinräjähdyksen aiheuttaman paineaallon takia helikopteri pakkolaskeutuu Arklayvuorille. Umbrellan miehet vievät Alicen tutkimuskeskukseen, jossa hän tulee tajuihinsa viikkojen kuluttua. Tohtori Isaacs esittää kysymyksiä, joihin Alice ei aluksi osaa vastata, mutta hetken kuluttua hän sanoo muistavansa kaiken. Umbrellan työntekijöiksi naamioituneet Jill, Carlos, Angela ja L.J auttavat Alicen portille, jonka valvojaan Isaacs ottaa yhteyttä radiopuhelimitse ja antaa käskyn päästää heidät menemään. ”Alice-ohjelma aktivoitu”, Isaacs sanoo, ja Alicen silmässä pilkahtaa Umbrellan logo.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Milla Jovovich  | … |  Alice   |
|  Sienna Guillory  | … |  Jill Valentine   |
|  Oded Fehr  | … |  Carlos Oliveira   |
|  Thomas Kretschmann  | … |  Timothy Cain   |
|  Sophie Vavasseur  | … |  Angela Ashford   |
|  Jared Harris  | … |  Charles Ashford   |
|  Mike Epps  | … |  L.J   |
|  Iain Glen  | … |  Sam Isaacs   |
|  Razaaq Adoti  | … |  Peyton Wells   |
|  Sandrine Holt  | … |  Terri Morales   |
|  Zack Ward  | … |  Nicholai Ginovaef   |
Tuotanto

Resident Evil: Apocalypse kuvattiin Torontossa, ja se hyödyntää kaupungin tiettyjä maamerkkejä, kuten kaupungintaloa elokuvan lopussa.
Elokuvan nimi piti alun perin olla Resident Evil: Nemesis, mutta se vaihdettiin, sillä aiemmin ensi-iltansa saanut Star Trek: Nemesis oli menestynyt huonosti.
Arvioita

Turun Sanomien Tapani Maskula pelkäsi kritiikissään, että ”Resident Evil: Apocalypse tuskin jäänee iljettävän tunkiokasan viimeiseksi pöyhinnäksi päätellen loppukohtauksen avoimesta asetelmasta. Ihmettelen niiden kolportöörien vastuutonta moraalia, joka sallii moisen sonnan valmistamisen ja markkinoinnin alaikäisten keskuuteen.”
Aiheesta muualla

Resident Evil Wiki
Ilja Rautsi: Resident Evil: Apocalypse (2004)  22.9.2004. Elitisti.
Resident Evil -elokuvat ja -sarjat
Ronald Sukenick

Ronald Sukenick (1932 Brooklyn, New York, Yhdysvallat – 22. heinäkuuta 2004, New York) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja kirjallisuudentutkija.
Sukenick opiskeli Cornellin yliopistossa ja väitteli vuonna 1962 Brandeisin yliopistossa tohtoriksi englantilaisesta kirjallisuudesta. Väitöskirja, "Wallace Stevens: Musing the Obscure" julkaistiin vuonna 1967.[lähde? ] Päätyönään Sukenick opetti kirjallisuutta ja luovaa kirjoittamista muun muassa Coloradon yliopistossa. 1974–2002. Hän vieraili luennoimassa myös Ranskassa ja Israelissa.[lähde? ]
Ensimmäinen romaani Up (1968) on metafiktio, jonka päähenkilönä on Ronald Sukenick, joka kirjoittaa kirjaa ja uskoo, ettei fiktio olekaan muuta kuin mustia merkkejä paperilla. 1960-luvulla Sukenick osallistui John Barthin tavoin romaanin kuolemaa koskevaan keskusteluun teoksellaan The Death of the Novel and Other Stories (1969).[lähde? ]
Sukenick perusti vuonna 1974 yhdessä Raymond Federmanin kanssa The Fiction Collective -nimisen kustannusyhtiön, joka julkaisee metafiktiota ja ei-kaupallista kirjallisuutta. Vuonna 1977 hän perusti The American Book Review -aikakauslehden, jossa arvostellaan sellaisia teoksia, jotka eivät muuten pääsisi lehdistössä esille. Hän avusti myös Black Ice -lehteä.[lähde? ]
Teokset

A Wallace Stevens Handbook (1962)
Wallace Stevens: Musing the Obscure (1967)
Up (1968)
Death of the Novel and Other Stories (1969)
Out: A Novel (1973)
98.6 (1975)
Long Talking, Bad Conditions, Blues (1978)
In Form : Digressions on the Act of Fiction (1985)
Blown Away (1986)
The Endless Short Story (1986)
Down and In – Life in the Underground: Bohemian to Hip to Beat to Rock and Punk – Mutiny in American Culture (1987)
Doggy Bag: A Collection of Stories (1994)
Degenerative Prose: Writing Beyond Category (1995) yhdessä Mark Amerikan kanssa
In the Slipstream : An FC2 Reader (1999) yhdessä Curtis Whiten kanssa
Mosaic Man (1999)
Narralogues: Truth in Fiction (2000)
Kirjallisuutta

Contemporary Novelists (1991) Fifth Edition. Chicago and London: St James Press.
Kutnik, Jerzy (1986) The Novel as Performance. The Fiction of Ronbald Sukenick and Raymond Federman. Carbondale and Edwardsville: Southern Illinois University Press.
Sukenick, Ronald (1975)  “Fiktion uusi traditio” (alkuteos “The New Tradition in Fiction” teoksessa Surfiction. Fiction Now… and Tomorrow. Edited by Raymond Federman.) Suom. Raine Koskimaa. Nuori voima 4–5/2001 s. 50–54.
Aiheesta muualla

Black Ice
The American Book Review
Christopher Lehmann-Hauptin muistokirjoitus, New York Times. 25.7. 2004
Albert Amateaun muistokirjoitus, The Villager, 28.7.–3.8.2004 (Arkistoitu – Internet Archive)
Luettelo Sukenickin julkaisuista (Arkistoitu – Internet Archive)
Ronald Sukenickin romaani ”Out”
Out-romaanista tehtiin elokuvasovitus vuonna 1982