stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Džemdet Nasr -kausi
Kirjoitus

Kirjoitus yleistyi ja kursivoitui.
Uruk III -kaudella savitaulut yleistyivät Sumerissa, ja niihin ilmestyi enemmän tietoja kuin aiemmin, muun muassa henkilönimiä mutta niitä ei tunnettu muualla. Savitaulujen koko kasvoi, ja taulun toinen puoli alettiin tasoittaa. 
Ajalta ei ole löydetty historiallisia tekstejä. Kirjoitusta käytettiin lähinnä hallinnon kirjanpitoon. Ajalta on löydetty vanhimmat peltoalan laskutaulut.
Joissain savitauluissa on muun muassa joidenkin ihmisten palkat leipänä ja oluena. Samalla noin 3000 eaa. näkyy merkkejä kuvakirjoituksen orastavasta kehityksestä kohti nuolenpääkirjoitusta, kirjoitus kääntyi 90 astetta ja oli alkanut yksinkertaistua. Kirjoitus yleistyi.
Kirjoitusta myös Susassa Elamiss, sekä Tape Sialkissa.
Džemdet Nasr-kulttuurin vaikutus ulottui Pohjois-Syyriaan, mm Tell Brakiin.  Džemdet Nasr-kulttuurin ihmiset veistotaiteen mukaan ermenoidista, euraasialaista rotua. Džemdet Nasr-keramiikka muistutti Uruk-kauden keramiikkaa, lähes aina dreijattua ja Susa II:n maalattia Nihawend-keramiikkaa. Džemdet Nasr-keramiikka muistuttaa halaf-keramiikkaa. Džemdet nasr-ajalal uusi kulttuuri levisi Sumerissa, mutta Pohjois-Mesopotamiassa vallitsi vanha Uruk-kulttuurin jälkiaalto
Kauppa

Uruk III -kaudelta peräisin olevia sumerilaisia esineitä on löydetty Kaksoisvirranmaan ulkopuolelta paikoista Sialk, Tall-i-Ghazir, Malyan ja Šahr-i-Sokhta.
Kauppa ulottui kauas, Byblosiin ja Egyptiin asti lännessä ja Iraniin idässä. Hieroglyfikirjoitus syntyi viimeistään nyt Egyptissä, ja myös Elamissa alettiin kirjoittaa.
Tepe Yahyasta on löydetty hallintokeskuksesta Džemdet Nasr -keramiikkaa, muualta lähiseudulta paikallista. Suuri asutuskeskus Tell Brak Pohjois-Syyriassa kukoisti 4000–2000 eaa. myös Džemdet Nasr-kaudella.
Kauden ilmasto

Lähi-idän ilmasto alkoi kuivua jo noin 3900 eaa. Edelleen se kuivui 3400 eaa. alkaen. Vuonna 3200 eaa. alkoi kuiva Piora-oskillaatio, joka jatkui vuoteen 2900 eaa.
Džemdet Nasr -kauden kerrostumia

Uruk III oli noin 3100–2900 tai 3000–2800 eaa.
Uruk III:n aikana kirjoitus yleistyi huomattavasti
Nimitystä Uruk II ei enää käytetä.
Džemdet Nasr on sama kuin Urukin kerrostumat II–I, moniväristä keramiikkaa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mesopotamia: More on Uruk, Jemdet Nasr, and the origins of writing (englanniksi)
Sylinterisinetti
Eastern Railway (Australia)

Nykyinen Eastern Railwayn linjaus Swanin rannikkotasangolta Avonjoen laaksoon.
Eastern Railway on rautatieosuus Länsi-Australian osavaltiossa Australiassa. Alun perin rautatien rakentaminen aloitettiin Frematlesta itään 1800-luvun lopulla. Myöhemmin 1900-luvun alussa rautatietä jatkettiin itään Perthistä; tältä ajalta on myös perua rautatiellä käytetty etäisyysmerkkien, mailimerkkien, sijoittelu.
Ensimmäinen osuus

Eastern Railwayn ensimmäinen osuus Fremantlesta Guildfordiin avattiin liikenteelle 1. maaliskuuta 1881. Linjaus on säilynyt pääosin muuttumattomana nykypäiviin saakka. Osuuden pituus on 32,2 kilometriä, ja se johtaa Frematlesta Perthissä sijaitsevien kolmen aseman (Perth North, Perth, Perth East) kautta Guildfordin, joka oli rautatien tuolloinen päätepiste. Osuudella oli yhteensä yhdeksän liikennepaikkaa.
Toinen osuus

Toinen osuus rakennettiin Guildfordista itään kohti Northamia. Reitti linjattiin kolmeen otteeseen uudelleen vaikean maaston ja kasvavien junakokoonpanojen myötä.
Toinen osuus > Ensimmäinen linjaus

Toisen osuuden ensimmäisen linjausvaihtoehdon rakennustyöt saatiin päätökseen ja rautatie avattiin liikenteelle 11. maaliskuuta 1884. Radan linjaus nousi Greenmountin kukkulan rinnettä ja johti Boyan, Darlingtonin, Glen Forrestin (tuolloin Smith's Mill), Mundaringin sekä Sawyers Valleyn halki ennen kuin kääntyi pohjoiseen kohti White's Millia (myöh. Mount Helena). Radan pääteasemaksi tuli Chidlow's Well, 66,34 kilometrin päässä Perthistä.
Rakennustyö viivästyi huomattavasti Darlingtonin ja Glen Forrestin välillä paikassa, jota myöhemmin kutsuttiin nimellä Devils' Terror, sillä Nyaania Creekin uomaa piti muuttaa.
Pian kuitenkin kävi ilmeiseksi että valittu linjaus oli epäonnistunut, sillä se oli liian jyrkkä junapainojen jatkuvasti kasvaessa, ja radalla jouduttiin käyttämään raskaita vetureita. Ratkaisuksi suunniteltiin toinen linjaus 1890-luvulla. Vanha linjaus nimettiin myöhemmin ensin Smith's Mill Branchiksi, sitten Mundaring Branchiksi ja lopulta se sai nimekseen Mundaring Loop.
Boyan ja Mount Helenan välinen henkilöliikenne lakkautettiin 24. tammikuuta 1954 ja vanha rataosuus Koongamiasta Mount Helenaan lakkautettiin 12. maaliskuuta 1965.
Rataa jatkettiin vielä Northamista Kalgoorlien kultakaivoskaupunkiin. Jatkeen nimeksi tuli Eastern Goldfields Railway.
Toinen osuus > Toinen linjaus

Toinen linjaus tunnettiin myös nimellä Parkerville deviation (suom. Parkervillen poikkeama). Uusittu ratalinja johti Swan Viewin, John Forrest National Parkin, Hovean, Parkervillen ja Stonevillen kautta Mount Helenaan. Rataosuus avattiin liikenteelle 1. heinäkuuta 1896, alle kymmenen vuotta ensimmäisen linjauksen jälkeen. Rataosuuden nousut ja laskut olivat edeltäjäänsä loivempia, eikä osuudella esiintynyt edelliseltä rataosuudelta löytyviä liikenteellisiä ongelmia.
Alun perin rataosuus rakennettiin yksiraiteiseksi, ja sillä oli yksi tunneli, Swan Viewin tunneli, joka oli Länsi-Australian ainoa rautatietunneli vuoteen 1990 saakka. Liikenteen lisääntyessä uusi linjaus kaksiraiteistettiin, mutta tunnelia ei levennetty vaan uusi rinnakkaisraide kiersi vuoren ympäri. Toinen linjaus suljettiin lopulta 13. helmikuuta 1966 kolmannen linjauksen tullessa käyttöön.
Toinen osuus > Kolmas linjaus

1950-luvulla Western Australian Government Railways huomasi että edellinen linjaus ei ollut enää oveltuva tulevalle liikennemäärälle tai -tarpeille. Kuitenkin vasta 1960-luvulla uuden kolmannen linjauksen rakentaminen Avon Valleyn halki aloitettiin. Linjaus siirrettiin alkuperäisiä linjauksia huomattavasti pohjoisemmaksi. Radalle jouduttiin kaivamaan myös useita maaleikkauksia, joista huomattavimpia on Windmill Hill Cutting Toodyayn itäpuolella.
Rata rakennettiin käyttäen puisia ratapölkkyjä sekä kiskoja jotka painoivat 46,6 kg/m. Rataa perusparannettiin myöhemmin vaihtamalla ratapölkyt betonisiin sekä vaihtamalla kiskot 60 kg/m painoisiksi. Uudella radalla on edeltäjiään huomattavasti loivemmat nousut, ja sillä sallitaan suuremmat nopeudet.
Rataosuus on kauttaaltaan kolmikiskoraidetta, jossa samassa raidelinjassa on sisäkkäin kaksi raideleveyttä: standardilevyisen 1 435 millimetrin raiteen kiskoparin sisäpuolella on kolmas kisko, jotta radalla voidaan liikennöidä myös kapearaiteisella 1 067 mm:n raideleveydellä olevalla kalustolla. Kolmikiskoratkaisuja on käytetty myös junakohtauspaikkojen sivuraiteilla.
Rataosuus avattiin liikenteelle 13. helmikuuta 1966, yhtä aikaa aiempien linjausten lakkauttamisen kanssa.
Rataosuus on edelleen käytössä, ja sitä käyttävät tavaraliikenteen lisäksi Transwa Prospector, Transwa Avonlink sekä Indian Pacific -henkilöjunat.
Nykytila

Alkuperäiset Eastern Railwayn linjaukset ovat suurelta osin edelleen nähtävillä, ja niitä käytetään pyöräily- ja retkeilypolkuina sekä hevosteinä. Yli 80 kilometriä alkuperäisestä linjauksesta on käytössä kulkuväylänä, alkaen Bellevuesta Midlandin läheltä ja päättyen Clacklineen.
Alkuperäinen Perthin ja Fremantlen välinen rataosuus on edelleen paikallisliikenteen käytössä., ja sen käyttäjiä ovat paikallisliikennettä hoitava Transperth sekä tavaraliikenne.
Nykytila > Railway Reserve Heritage Trail

Railway Reserve Heritage Trail on Mudsrin Shire Councilin alkuunsaattama ja eri tahojen rahoittama ja ylläpitämä perinnepolku. Vuosina 2004–2006 polku varustettiin kattavin opastein ja sitä kunnostettiin huomattavasti. Polulla järjestetään vuosittainen Trek the Trail -tapahtuma yhteistyössä Mundaring and Hills Historical Societyn, Mundaring Shire Concilin ja Mundaring Visitor Centren kanssa.
Kirjallisuutta

Fred N. Affleck: On track: the making of Westrail, 1950 to 1976.  Perth:  Westrail, 1978.  ISBN 0-7244-7560-5  (englanniksi)
The Kalgoorlie 1897-1971.  Australian Railway Historical Society, W.A. Division.  (englanniksi)
Ian Elliot: Mundaring a History of the Shire. Määritä julkaisija! ISBN 0959277609  (englanniksi)
Don Finlayson: Steam around Perth.  Australian Railway Historical Society, W.A. Division, 1986.  (englanniksi)
Adrian Gunzburg: A History of WAGR Steam Locomotives.  Australian Railway Historical Society, W.A. Division, 1984.  ISBN 0959969039  (englanniksi)
Howard Quinlan, John R. Newland: Australian Railway Routes 1854-2000. Määritä julkaisija! ISBN 0-909650-49-7  (englanniksi)
Lindsay Watson: The Railway History of Midland Junction. Määritä julkaisija! ISBN 0-646-24461-2  (englanniksi)
Eastern Rail reserve Bellevuessa nähtynä kohti itää läheltä Bellevuen entistä rautatieasemaa. Eastern Rail reserve in Bellevue, taustalla kohoaa Greenmount.
Viljajuna Brigadoonissa Eastern Railwaylla lähellä Bells Rapidsia.
Pikajuna Indian Pacific lähestyy Great Eastern Highwayn alikulkua Bellevuessa. Huomaa raiteiden kolmikiskoratkaisu.
Pyöräilijät valmistautumassa matkaan Railway Reserve Heritage Trailia pitkin Bellevuessa.
Jeanin elämää

Jeanin elämää (ransk. Monsieur Jean) on ranskalaisten Philippe Dupuyn ja Charles Berberianin humoristinen ihmissuhdeaiheinen sarjakuva. Pelkistetty ja kirkasvärinen piirrostyyli edustaa selkeän viivan koulukuntaa. Tyylille ovat sukua myös esimerkiksi New Yorker -lehden kuvittajien työt.
Suomennetut albumit

Rakas talkkarini.  ((Monsieur Jean, l’amour, la concierge, 1991.) Suom. Mikael Ahlström)  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-28270-7
Piinalliset painajaiset.  ((Les nuits les plus blanches, 1992.) Suom. Mikael Ahlström)  WSOY, 2003.  ISBN 951-0-28271-5
Naiset ja lapset ensin.  ((Les femmes et les enfants d'abord, 1994.) Suom. Mikael Ahlström)  WSOY, 2004.  ISBN 951-0-29517-5
Onni hymyilee, minä en.  ((Vivons heureux sans en avoir l'air, 1998.) Suom. Mikael Ahlström)  WSOY, 2005.  ISBN 951-0-30852-8
Teoria yksinäisistä ihmisistä.  ((La théorie des gens seuls, 2000.) Suom. Mikael Ahlström)  WSOY, 2010.  ISBN 978-951-0-36334-8
Sataa ja paistaa.  ((Comme s'il en pleuvait, 2001.) Suom. Mikael Ahlström)  WSOY, 2006.  ISBN 951-0-31723-3
Yksi laatikko liikaa.  ((Inventaire avant travaux, 2003.) Suom. Mikael Ahlström)  WSOY, 2007.  ISBN 978-951-0-32876-7
Tietty tasapaino.  ((Un certain équilibre, 2005.) Suom. Mikael Ahlström)  WSOY, 2012.  ISBN 978-951-0-39024-5
Aiheesta muualla

Suomennetut albumit. Kimmo Lakoma.
Timo Ronkainen: Herra Jean – uutta ranskalaista. Kvaak.fi 19.10.2003.
Harri Römpötti: Rakkauden ryppyjä. Helsingin sanomat 25.7.2007.
Jukka Laine: ”Nuoko ovat sinun ystäviäsi? Seksihullu ja sänkyvaras, joka ei pese jalkojaan?” Kvaak.fi 21.4.2007.
Juha Mäkinen: Teoria yksinäisistä ihmisistä (Arkistoitu – Internet Archive). Keskisuomalainen 20.10.2010
FS Jeanne d’Arc (1867)

| Jeanne d’Arc |
| --- | --- |
 Jeanne d’Arcin pienoismalli

Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Arsenal de Cherbourg
Kölinlasku:  1865
Laskettu vesille:  28. syyskuuta 1867
Palveluskäyttöön:  1869
Poistui palveluskäytöstä:  28. elokuuta 1883
Tekniset tiedot
Uppouma:  3 675 t
Pituus:  68,9 m
Leveys:  14,08 m
Syväys:  6,37 m
Koneteho:  1 884 ihp
Nopeus:  11 solmua
Miehistöä:  316
Aseistus
Aseistus:  6 × 194 mm Mle 1864 -tykkiä 4 × 120 mm tykkiä
Jeanne d’Arc oli Ranskan laivaston vuonna 1867 vesillelaskettu puurunkoinen Alma-luokan panssarikorvetti. Alus osallistui Ranskan–Saksan sotaan vuosina 1870–1871, jonka jälkeen se pysyi palveluksessa monista sisaraluksistaan poiketen. Alus poistettiin alusluettelosta 28. elokuuta 1883.
Valmistus

Alus tilattiin Cherbourgin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin vuonna 1865. Alus laskettiin vesille 28. syyskuuta 1867 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1869.
Palvelus

Alus sijoitettiin valmistuttuaan reserviin Brestissä vuonna 1869. Alus otettiin palvelukseen hieman ennen Ranskan–Saksan sodan alkamista 12. huhtikuuta 1870, jolloin se sijoitettiin Pohjoiseen laivueeseen. Alus lähti laivueen mukana 24. heinäkuuta 1870 Cherbourgista Tanskan Fredrikshavnin sataman edustalle, jossa osasto oli 28. heinäkuuta – 2. elokuuta ennen siirtymistään Itämerelle. Laivue nimettiin siirron jälkeen Itämeren laivastoksi. Sodan alkamisesta alkaen laivueen tehtävänä ollut Saksan satamien saarto keskeytettiin 16. syyskuuta ja alukset palasivat Cherbourgiin.
Alus oli 1. elokuuta 1873 Malagassa Espanjassa, josta se jatkoi tuona päivänä Cadiziin. Alus törmäsi 21. heinäkuuta 1875 yhteysalus Forfaitiin, joka upposi. Jeanne d’Arcista tehtiin 3. joulukuuta 1875 kontra-amiraali Bonien lippulaiva, mutta alus siirrettiin 1. tammikuuta 1876 Brestissä reserviin. Alus palautettiin palvelukseen 12. huhtikuuta 1879 Lähi-idän laivueeseen.
Alus poistettiin alusluettelosta 28. elokuuta 1883, minkä jälkeen sen kohtalo on tuntematon.
Editio princeps

Aristofaneen komedioiden Lysistrate ja Naistenjuhla editio princepsin kansilehti vuodelta 1516.
Editio princeps (lat., monikko editiones principes) tarkoittaa jonkin tekstin ensimmäistä painettua editiota eli laitosta. Termiä käytetään erityisesti antiikin kirjallisuuden tutkimuksessa alun perin käsikirjoituksina levinneiden tekstien ensimmäisen painamisen yhteydessä. Laajemmassa merkityksessä editio princeps voi tarkoittaa minkä tahansa teoksen ensipainosta.
Historia

Antiikin aikaisten tekstien toimittaminen ja painaminen alkoi pian kirjapainotaidon kehittämisen jälkeen. Monet suuret kirjapainotalot alkoivat painaa antiikin aikaisia teoksia ja niiden kommentaareja sekä kreikankielisten teosten latinankielisiä käännöksiä. Tämä ilmensi renessanssiin kuulunutta antiikin kirjallisuuden uutta tulemista. Editio princepsejä painettiin erityisesti Venetsiassa, Firenzessä ja Roomassa sekä Alankomaissa, Ranskassa, Saksassa ja Sveitsissä. Eräs merkittäviä varhaisia editio princepsien painajia oli Aldus Manutius Venetsiassa.
Monet merkittävimmät antiikin ajalta säilyneet tekstit painettiin ensimmäisen kerran jo 1400–1500-luvuilla. Varhaisin tunnettu minkään klassisen tekstin editio princeps on Johannes Gutenbergin tekemä Aelius Donatuksen teoksen Ars minor painos heti kirjapainotaidon alkuvaiheessa noin vuonna 1450. Toinen oli Ciceron teoksen Velvollisuuksista (De officiis) painos vuonna 1465. Ensimmäisenä painettiin latinankielistä kirjallisuutta.
Kreikkalaista kirjasintyyppiä, vielä hyvin epätäydellisenä, käytettiin ensimmäisenä jo mainitussa Ciceron Velvollisuuksista-teoksen painoksessa. Ensimmäinen laitos, joka käytti kreikkalaista minuskelia, oli Ianos Laskariksen kieliopin painos, jonka painoi Dionysius Paravinus Milanossa vuonna 1476. Vuonna 1494 painettiin Laskariksen Anthologia Graeca, joka oli painettu kokonaan kreikkalaisella majuskelilla. Ensimmäinen kreikkalaisen tekstin editio oli Theokritoksen Idyllien (kirjat I–XVIII) laitos, joka piti sisällään myös Hesiodoksen teoksen Työt ja päivät, vuodelta 1481.
Tekstien ensimmäisen painetun laitoksen toimittaminen on ollut aiemmin vain käsikirjoituksina tunnettujen tekstien historiassa ja tutkimuksessa merkittävä vaihe, koska se on vakiinnuttanut tekstimuodon. Joskus editio princepseissä käytetty tekstimuoto perustuu käsikirjoituksiin, jotka ovat sittemmin hävinneet, mikä on säilyttänyt tekstejä, jotka olisivat muutoin jo kadonneet.
Tunnettuja painoksia

Eräitä tunnettuja editio princepseja ovat:
Tunnettuja painoksia > Kreikaksi

1481. Theokritos (kirjat I–XVIII); Hesiodos, Työt ja päivät (B. & J. A. de Honate, Milano).
1488. Homeros (ed. Demetrios Khalkokondyles). (Lorenzo Vallan latinankielinen käännös Iliaasta painettiin jo 1474.)
1495. Hesiodos, teokset (Aldus).
1495–1498. Aristoteles (Aldus).
1496. Euripides, Medeia, Hippolytos, Alkestis, Andromakhe (ed. Ianos Laskaris); Apollonios (ed. Laskaris); Lukianos (Firenze).
1498. Aristofanes (paitsi Lysistrate ja Naistenjuhla); kaikki teokset, 1532 (Basel).
1499. Aratos (osana Vettius Valensin teosta) (Aldus).
1500. Kallimakhos, Hymnit (ed. Laskaris).
1502. Herodotos, Thukydides, Sofokles (Aldus).
1503. Euripides, teokset (paitsi Elektra).
1513. Platon, attikalaiset puhujat; Pindaros, Kallimakhos, Dionysios Periegetes, Lykofron (Aldus).
1514. Athenaios (Aldus).
1515/1516. Aristofanes, Lysistrate ja Naistenjuhla.
1516. Ksenofon (paitsi Agesilaos, Sokrateen puolustuspuhe, Valtiontulot); kaikki teokset, 1525 (Aldus); Strabon (latinankielinen käännös Roomassa jo 1470); Pausanias.
1518. Aiskhylos (Aldus).
1530. Polybios (Vincentius Opsopocus eli Koch). Niccolò Perottin latinankielinen käännös (kirjat I–V) jo 1473.
1533. Diogenes Laertios (Froben, Basel).
1539. Diodoros Sisilialainen (kirjat  XVI–XX). Poggion latinankielinen käännös (kirjat I–V) jo 1472.
1544. Josephus (Basel).
1548. Dion Kassios (R. Stephanus).
1551. Appianos.
1572. Plutarkhos (H. Stephanus). Campanuksen latinankielinen käännös jo 1471.
Tunnettuja painoksia > Latinaksi

1450. Aelius Donatus, Ars minor (Johannes Gutenberg, Mainz).
1465. Cicero, Velvollisuuksista (Mainz); Lactantius (Rooma).
1469. Julius Caesar, Vergilius, Livius, Lucanus, Apuleius, Aulus Gellius (Rooma).
1470. Persius, Juvenalis, Livius, Martialis, Quintilianus (Rooma); Tacitus, Juvenalis, Sallustius, Horatius (Venetsia); Terentius (Strasbourg).
1471. Ovidius (Rooma ja Bonn); Cornelius Nepos (Venetsia).
1472. Plautus (G. Merula); Catullus, Tibullus, Propertius, Statius (Venetsia).
1473. Lucretius (Brescia).
1474. Valerius Flaccus (Bonn)
1475. Seneca nuorempi, proosateokset.
1484. Seneca nuorempi, tragediat (Ferrara).
1485. Plinius nuorempi (Venetsia).
1498. Cicero, kaikki teokset.
1520. Velleius Paterculus (Basel).
Painosten ominaisuuksia

Varhaisimpia editio princepseja ei ole aina ajoitettu mitenkään. Joskus ajoitus on annettu kronogrammina. Painopaikka on perinteisesti merkitty latinaksi paikan antiikin aikaisessa tai keskiaikaisessa nimimuodossa, kuten ”Argentoratum” (Strasbourg), ”Oxonia” (Oxford) tai ”Tridentum” (Trento). Joskus painopaikka on kreikaksi, kuten ”Enetiai” Venetsian sijasta.
Egypti yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa

| Sija |        |        |        | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 94. | 0 | 1 | 0 | 1 |
Egypti on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Sen urheilijat ovat saavuttaneet yhden mitalin ja kolme muuta pistesijaa. Ihab Abdelrahman El Sayed sai keihäänheitossa hopeaa Pekingissä 2015 ja sijoittui seitsemänneksi Moskovassa 2013. Omar Ahmed el Ghazaly sijoittui kiekonheitossa kuudenneksi Osakassa 2007 ja Mostafa Elgamel moukarinheitossa seitsemänneksi Pekingissä 2015. Berliinissä 2009 el Ghazaly sijoittui yhdeksänneksi ja oli Egyptin nelimiehisen joukkueen ainoa loppukilpailuun selviytynyt. Daegussa 2011 Egyptillä oli viisi urheilijaa, joista Amr Ibrahim Mostafa Seoud selviytyi 200 metrin juoksussa välieriin. Moskovassa 2013 El Sayed oli viisihenkisen joukkueen ainoa alkueristä tai karsinnasta jatkoon päässyt. Pekingissä 2015 Egyptin joukkue muodostui kolmesta heittäjästä, joista vain kuulantyöntäjä Mostafa Amr Ahmed Ahmed Hassan jäi loppukilpailun ulkopuolelle. Lontoossa 2017 Egyptin joukkueessa kilpaili neljä urheilijaa ja Dohassa 2019 viisi urheilijaa. Eugenessa 2022 Egyptin joukkueessa kilpaili ainoastaan keihäänheittäjä Ihab Abdelrahman, joka sijoittui 12:nneksi. Budapestissä 2023 Egyptin joukkueessa kilpaili viisi urheilijaa, joista kuulantyöntäjä Mostafa Amr Hassan ja keihäänheittäjä Ihab Abdelrahman selviytyivät loppukilpailuun ja sijoittuivat molemmat kymmenenneksi.
Gjermund Eggen

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Gjermund Eggen Oslon MM-kisoissa 1966. |  Gjermund Eggen Oslon MM-kisoissa 1966. |  Gjermund Eggen Oslon MM-kisoissa 1966. |  |
Maa:   Norja
Miesten hiihto
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Oslo 1966 | 15 km |  |
|  Kultaa | Oslo 1966 | 50 km |  |
|  Kultaa | Oslo 1966 | 4×10 km |  |
Gjermund Eggen (5. kesäkuuta 1941 Engerdal – 6. toukokuuta 2019 Elverum) oli norjalainen maastohiihtäjä ja maailmanmestari.
Gjermund Eggen voitti Norjan hiihtäjien olympiakatsastuksen 1964, mutta kisajoukkueeseen valittiin kokeneempia miehiä. Samana talvena hän voitti Norjan mestaruuden 30 kilometrillä ja sijoittui Salpausselän kisojen 50 kilometrillä kolmanneksi. Eggen pääsi Oslon 1966 MM-kisojen joukkueeseen. Hän sijoittui ensin 30 kilometrillä 16:nneksi mutta voitti sitten kultaa 15 kilometrillä, viestissä ja 50 kilometrillä. Hänen kaksoisveljensä Jo Eggen sijoittui 30 kilometrillä 27:nneksi.
Grenoblen 1968 talviolympialaisissa Eggen hiihti vain 30 kilometrin kisan ja sijoittui 34:nneksi. Vuosien 1970 ja 1974 MM-kisoihin hänet valittiin vain varamieheksi.
Menestysvuotenaan 1966 Eggen palkittiin Norjassa useilla eri palkinnoilla. Norjan urheilutoimittajat palkitsivat hänet 'Vuoden urheilunimenä', Morgenbladetin kultamitalilla ja Olavi-patsaalla. Vuonna 1968 hänelle myönnettiin Holmenkollen-mitali. Eggenin kotikunta kunnioitti MM-hiihtäjänsä omalla patsaalla.
Uransa jälkeen Eggen aloitti oman suksimerkin Eggen valmistuksen.
Saavutuksia

MM-kultaa 15 kilometrillä, 50 kilometrillä ja 4 × 10 kilometrin viestissä Oslossa 1966
Salpausselän kisoissa voitto 15 kilometrillä 1969
Ruotsin hiihtokisoissa voitto 30 kilometrillä 1968
Holmenkollenin kisoissa kolmas 50 kilometrillä 1968
Eheytyminen

Eheytyminen tarkoittaa Suomen historiassa niin kutsuttua valkoisten vuosikymmenten ajanjaksoa sisällissodan ja talvisodan välissä, jonka aikana suomalaisten kahtiajako punaisiin ja valkoisiin alkoi häilyä ja kansakunta eheytyi yhtenäiseksi puolustamaan maata Neuvostoliiton hyökkäystä vastaan. Tahko Pihkalan kehittämästä pesäpallosta alettiin nopeasti puhua suomalaisten kansallispelinä.
Sisällissodan jälkeen eheytymispolitiikkaa ajoi etenkin K. J. Ståhlberg, joka kannattajineen katsoi, että sisällissodan taustalla olivat yhteiskunnalliset epäkohdat, jotka oli korjattava. Eheyttämisen tarkoituksena oli turvata demokratian säilyminen Suomessa, mikä muun muassa Baltian maissa epäonnistui.
Eheytymistä edesautettiin usein lakisäädöksin. Maanviljelijöiden asemaa paransivat torpparilaki kesällä 1918 ja maanhankintalaki Lex Kallio 1922. Kahdeksan tunnin työpäivästä oli päätetty jo ennen sisällissotaa, ja sen rinnalle määrättiin useita sosiaalilakeja, kuten köyhäinhoitolaki, terveydenhuoltolaki ja vanhuus- ja työkyvyttömyyslaki. Tasa-arvoa paransivat yleinen oppivelvollisuus 1921 ja yleinen asevelvollisuus 1922. Kieltolain 1919–1932 katsottiin parantavan työväen sosiaalista hyvinvointia. Merkittävä muutos oli vuoden 1932 kansaneläkelaki, joka takasi koko kansalle sosiaalisen turvan.
Varallisuuden kasvu lisäsi tasa-arvoa, samalla kun verotus muutettiin progressiiviseksi ja alettiin periä omaisuusveroa. Valtio sai siten lisää varoja ylläpitää sosiaalipalveluita. Talous ja elintaso jatkoivat kasvua 1929 suureen lamaan saakka, jonka vaikutukset jäivät Suomessa lopulta vähäisiksi, ja kokonaistuotanto saavutti lamaa edeltäneen tason jo 1934 ja elintaso jatkoi kasvuaan talvisodan syttymiseen saakka.
Ehjäksi särkynyt

| Ehjäksi särkynyt |
| --- | --- |

Kirjailija:  Jere Nurminen
Kieli:  suomi
Genre:  elämäkerta
Kustantaja:  Otava
Julkaistu:  2018
ISBN:  9789511320838
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Ehjäksi särkynyt on vuonna 2018 ilmestynyt taitoluistelija Kiira Korven elämäkertakirja. Sen on kirjoittanut lähes kymmenen vuoden ajan taitoluistelua urheilutoimittajana seurannut Jere Nurminen. Kirjan alkuperäispainoksessa on 240 sivua ja 16-sivuinen kuvaliite. Kirja julkaistiin kolmisen vuotta Korven kilpauran päättymisen jälkeen. Teoksessa Korpi kertoo muun muassa kokemuksiaan epäterveestä täydellisyyden tavoittelusta ja julkisuuden kohteena olemisen ongelmista. Kirja julkaistaan englanniksi nimellä Kiira Korpi - Surviving the Ruthless World of Championship Figure Skating 20.4.2022.