stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tuuksi
Maantiede ja asutus

Tuuksen kunnan pinta-ala on 84 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Aunuksen piirin Koveran, kaakossa Aunuksen ja lännessä Alavoisen kuntiin. Kunta sijaitsee Laatokan alangolla. Hyötykaivannaisiin kuuluu turve. Seudulle suunnitellaan Tuuloksen rauhoitusaluetta.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 67 % on kansallisuudeltaan karjalaisia, 30 % venäläisiä ja 1 % suomalaisia.
Historia

Entisen Riiskalan kylän läheltä Pitkäojan varrelta on löydetty 4000-luvun alkuun eaa. ajoitettu asuinpaikka. Seudun kanta-asukkaat ovat karjalaisia.
Nykyinen Tuuksen kylä koostuu Tuuksenjoen varrelle seitsemän kilometrin matkalle levittäytyneistä kylistä, jotka 1900-luvun alussa muodostivat Riipuskalan volostin Latvan ja Riiskalan kyläkunnat. 1920-luvulla perustettiin Aunuksen piirin Tuuksen kyläneuvosto, jossa vuonna 1933 oli 1 500 asukasta.
Kyläneuvostoon kuuluneet Ala-Latva (ven. Nižnjaja Ladva), Bojarssina (Bojarštšina), Gorbala (Garbala), Gorka eli Tuuksenmäki eli Vaara (Tuksinskaja Gorka), Emtsilä (Emtšila), Juokkula (Jukkula), Klimsoila eli Niemi (Klimšeila), Meltsula (Meltšula), Pappila eli Saroila (Šaroila), Petkelä (Petkala), Pieni-Latva eli Ylä-Latva (Verhnjaja Ladva), Riiskala (Ryškala), Takkarila (Tokareva), Tekatsula (Tekattšula), Teppula, Valoila, Viljoitula (Villeitula) ja Änkilä (Ankila) yhdistettiin Tuuksen kyläksi vuonna 1957. Vuonna 1930 perustettiin Aunuksen piirin ensimmäinen kolhoosi ja vuonna 1968 Tuuksen sovhoosi, joka edelleen jatkaa toimintaansa maatalousyrityksenä.
Liikenne, talous ja palvelut

Kunnan alueella on kunnoltaan tyydyttäviä tai huonoja paikallisteitä. Sen läpi kulkee Lotinapellon ja Jänisjärven välinen rautatie, jolla on Tuuksen asema (ven. Tuuksa). Kylästä on linja-autoyhteys Aunukseen.
Tärkein elinkeino on maatalous. Tuuksen maatalousyritys tuottaa maitoa, naudanlihaa, perunaa ja vihanneksia. Kylässä toimii myös yksityistiloja sekä havupuiden ja pensaiden taimia kasvattava yritys.
Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti, kauppoja ja ruokaloita. Kylässä on vuonna 2007 rakennettu ortodoksinen kirkko. Majoituspalveluja tarjoaa vierasmaja Sepän kodi.
Aiheesta muualla

Tuuksen kunta Aunuksen piirin sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Tuuksi Karjalan tasavallan matkailusivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Karjalankielinen sivu Tuuksen kylästä
| n k Aunuksen kansallisen piirin kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Aunus  Kotkatjärvi  Kotsila  Kovera  Kuittinen  Kuujärvi  Mäkriä  Tuuksi  Vitele
Tymfristós

Tymfristós-vuori.
| --- | --- |
Sijainti:  Evrytanía ja Fthiotis, Keski-Kreikka, Kreikka
Vuoristo:  Píndos
Korkeus merenpinnasta:  2 315 m
Prominenssi:  1 110 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Tymfristós (kreik. Τυμφρηστός; transl. myös Timfristós) eli Veloúchi (Βελούχι) on vuori Píndos-vuoristossa Keski-Kreikassa. Sen korkeus on 2 315 metriä ja prominenssi 1 110 metriä.
Tymfristós-vuoren huippu.
Tymfristós sijaitsee Evrytanían ja Fthiotiin alueyksiköiden alueella. Se muodostaa varsinaisen Píndos-vuoriston eteläisimmän huipun.
Makrakómin kunnan osa Tymfristóksen kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä vuoresta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tymfristós Wikimedia Commonsissa
Kreikan vuoret ja vuoristot
| --- | --- |
Korkeimmat vuoret (yli 2 000 m):   Ólympos  Smólikas  Vóras  Grámmos  Gkióna  Týmfi  Vardoúsia  Parnassós  Ída eli Psiloreítis  Páchnes  Kakardítsa  Taÿ́getos  Kyllíni  Aroánia  Varnoúntas  Tymfristós  Lákmos  Katarachiás  Vasilítsa  Falakró  Erýmanthos  Órvilos  Tringía  Doúsko  Piéria  Karáva  Tzéna  Lýgkos  Kakoplévri  Mavrovoúni  Pínovo  Oíti  Díkti  Avgó  Aféntis Christós  Vérno  Áskio  Kaliakoúda  Vérmio  Chatzí  Áthos  Bélles  Trapezítsa 
Vuoristot:   Ágrafa  Akarnaniká  Asteroúsia  Athamaniká  Bélles  Koúla  Kroússia  Lasíthi  Lefká Óri  Óri Kyparissías  Píndos  Rodópi  Thryptí
Turun raitiotie

| Turun raitiotie |
| --- | --- |
 Turun Föli-tilaajaväritykseen teipattu Helsingin Artic-raitiovaunu.
Tyyppi:  pikaraitiotie
Sijainti:  Turku, Suomi
Avattu:  2030-luvun alussa (arvio)
Pituus:  12 km 
Pysäkit:  19
Huippunopeus:  70 km/h 
Raideleveys:  1 435 mm 
Omistaja:  Turun kaupunki
Liikennöitsijä(t):  Föli
Matkoja päivässä:   22 000 (arvio vuodelle 2035)  43 600 (arvio vuodelle 2050) 
Turun raitiotie on Turun kaupunkiseudulle suunniteltu pikaraitiotiejärjestelmä, jonka ensimmäisen vaiheen suunnitellaan johtavan 12 kilometrin matkan Varissuolta Turun satamaan noin 35 minuutissa. Sen on suunniteltu valmistuvan 2030-luvun alussa ja maksavan raitiovaunut mukaan luettuna 386 miljoonaa euroa. 2020-luvulla hankkeesta on yleistyvämmin puhuttu raitiotienä pikaraitiotien sijaan. Turun kaupungin mukaan raitiotiehanke on pääpiirteiltään samankaltainen kuin Tampereen raitiotie.
Turun raitioteillä liikennöitiin vuosina 1890–1972. Järjestelmän uudelleenrakentamista on pohdittu lakkauttamisesta lähtien, ja seudullisesta pikaraitiotiestä on puhuttu ainakin 1990-luvun alusta alkaen. Pikaraitiotien rakentaminen Turun seudulle todettiin selvityksissä mahdolliseksi, mutta se edellyttää huomattavaa taloudellista avustusta valtiolta.
Huhtikuussa 2020 Turun kaupunginvaltuusto päätti jatkaa raitiotien suunnittelua. Yleissuunnitelma hyväksyttiin lokakuussa 2023, minkä jälkeen siirryttiin toteutus­suunnittelu­vaiheeseen, jossa jatketaan erityisesti kustannus- ja vaikutusarviointia.
Historia

Pikaraitiotie nousi Turussa puheenaiheeksi 1990-luvun alussa, jolloin ”Raitiovaunut takaisin” -liike piti kaupungissa yleisötilaisuuden. Tuolloin ehdotettiin pikaraitiotietä välille Runosmäki–Keskusta–Kaarina. Liikennöinnin uskottiin olevan taloudellisesti kannattavaa. Vuonna 1992 esitettiin yhteiskaavallisessa yhteistyössä Naantalista Turun kautta Piikkiöön ulottuvaa rataverkkoa. Vuonna 1997 kansalaisjärjestöt ehdottivat pikaraitiotietä vetoomuksessaan. Turun kaupunginhallitus päätti vuonna 2000 yleiskaavassa, että aluevaraukset Uudenmaankadun sekä Satakunnantien mahdollista pikaraitiotietä varten tulee selvittää.
Vuonna 2002 tehdyn pikaraitiotien selvityksen pohjalta Turun, Kaarinan, Naantalin ja Raision kaupungit päättivät varata pikaraitiolinjalle tilaa kaavoituksessa. Turun kaupunginhallitus päätti vuotta myöhemmin selvittää pikaraitiotien toteuttamis- sekä rahoitusedellytykset.
Turun raitiotien yleissuunnitelma käynnistyi tammikuussa 2013, ja huhtikuussa kaupunginhallitus asetti suunnitelmalle tavoitteet. Suunnitelmien mukaan liikennöinti olisi voinut alkaa 2020-luvulla. Selvitystä tehtiin yhdessä Tampereen kanssa. Huhtikuussa 2015 valmistuneessa pikaraitiotien yleissuunnitelmassa Turkuun suunniteltiin kaksilinjaista raitiotietä välille Runosmäki–Matkakeskus–Kauppatori–Varissuo ja Matkakeskus–Skanssi.
Raitiotien kilpailevana vaihtoehtona on suunniteltu niin kutsuttua superbussijärjestelmää. Se kuitenkin koettiin epävarmemmaksi kaupunkikehitysvaikutusten osalta, ja sitä varten tarvittavien kaksoisnivelsähköbussien saatavuus ja käyttökustannukset ovat Turun kaupungin mukaan epävarmoja.selvennä
Päätös raitiotien rakentamisesta oli tarkoitus tehdä syksyllä 2018. Toteutuspäätös kuitenkin siirtyi ja palasi kaupunginhallituksen käsittelyyn syksyllä 2019, kun päivitetty selvitys raitiotien vaikutuksista kuntatalouteen valmistui. Huhtikuussa 2020 Turun kaupunginvaltuusto päätti jatkaa raitiotien suunnittelua. Yleissuunnitelma hyväksyttiin lokakuussa 2023, minkä jälkeen siirryttiin toteutus­suunnittelu­vaiheeseen, jossa jatketaan erityisesti kustannus- ja vaikutusarviointia.
Maaliskuussa 2024 Turun kaupunki valitsi raitiotielle allianssikumppanin, joka alkaa suunnitella rakentamista. Yleissuunnitelman pohjalta tehtävään toteutussuunnitelmaan on varattu aikaa puolitoista vuotta. Toteutussuunnittelun pohjalta valtuusto päättää, rakennetaanko raitiotie. Jos päätös on myönteinen, valittu allianssi jatkaa rakentamisvaiheeseen. Auratikka-ryhmittymässä on mukana NRC Group Finland, GRK Suomi, Ramboll Finland ja Sweco Finland. Suunnittelu aloitettiin huhtikuussa yhdessä Turun Raitiotie Oy:n ja kaupungin kanssa.
Investointipäätös tehdään loppuvuonna 2025. Jos päätös on myönteinen, rakentamisvaiheeseen varataan aikaa noin viisi vuotta. Liikennöinti voisi käynnistyä 2030-luvun alkupuolella.
Suunnitelma > Linjat

Vuonna 2012 valmistuneessa Turun kaupunkimallin rakennemallissa vuodelle 2035 ehdotetaan, että raitiotien rakentaminen toteutetaan kolmessa vaiheessa. Ensimmäisessä vaiheessa rakennettaisiin linjat Varissuolle, Runosmäkeen, Hirvensaloon sekä Linnakaupunkiin. Toisessa vaiheessa verkostoa laajennetaan Kaarinaan sekä Raisioon. Kolmannessa vaiheessa Kaarinan linjaa laajennettaisiin Lemunniemelle asti ja tulevaisuudessa Turun lentoasemalle asti.
Raitiotien vuoden 2015 yleissuunnitelmassa rataverkon ensimmäisen vaiheen rakentaminen koostuisi kaksilinjaisesta verkostosta, joka kulkisi Runosmäkeen, Varissuolle ja Skanssiin. Linjoista 53 % sijaitsee omalla kaistallaan, 34 % joukkoliikennekaistoilla linja-autojen kanssa ja 13 % muun liikenteen seassa.
Turun keskustassa raitiotie on linjattu kulkemaan Humalistonkadun, Eerikinkadun, Aninkaistenkadun, Uudenmaankadun ja Hämeenkadun kautta. Varikkoa suunnitellaan Kiertotähdentien pään alueelle. Toteutussuunnittelusta vastaa Turun Raitiotie Oy.
Suunnitelma > Kustannukset

Selvityksen mukaan Turun raitiotien ensimmäisen vaiheen rataverkko maksaisi noin 344 miljoonaa euroa ja vaunut 42 miljoonaa euroa.
Valtio on liikennepoliittisessa selonteossaan luvannut 30 prosentin tuen Turun ja Tampereen raitiotiehankkeille.
Suunnitelma > Kalusto

Raitiotielle on suunniteltu 30 metriä pitkiä raitiovaunuja. Niitä voidaan myöhemmin matkustajamäärien kasvaessa pidentää 37-metrisiksi.
Suunnitelma > Matka-ajat

| Arvioidut matka-ajat> Osuus | Arvioidut matka-ajat> Kesto | Arvioidut matka-ajat>  |
| --- | --- | --- |
| Turun satama – Varissuo | 35 min |  |
| Turun satama – Turun keskusta | 13 min |  |
| Turun keskusta – Varissuo | 22 min |  |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Turun kaupungin suunnitelmat ja selvitykset raitiotiestä
Turun pikaraitiosuunnitelman väliraportti (Arkistoitu – Internet Archive)
Turun joukkoliikenne 2020 -raportti (lopullinen versio) (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen raitioliikenne
Turun seudun julkinen liikenne
| --- | --- |
Linja-autoliikenne:  Turun seudun linja-autoliikenne
Vesiliikenne:  Ruissalon lautta
Liikenteen tilaajat:  Turun seudun joukkoliikenne · Turun joukkoliikennetoimisto
Liikennöitsijät:  TuKL · Länsilinjat · Savonlinja · LS-Liikennelinjat · V-S Bussipalvelut · Vesman Liikenne/Jalobus · Vainion Liikenne · Nobina · Airisto Line · Explore Saimaa
Järjestelmän ulkopuoliset:  Föri · Kakolan funikulaari
Hankkeet:  Turun seudun lähijunaliikenne · Turun pikaraitiotie
Historia:  Turun raitioliikenne · Kampiföri · Ylinen föri
Suunnitelma vuodelta 2020. Sinisellä merkitty suunnitteilla oleva vaihe ja punaisella mahdolliset laajennukset.
Škoda Transtechin Artic-raitiovaunu tuotiin Turun kauppatorille esiteltäväksi helmikuussa 2018.
Twelve Dreams of Dr. Sardonicus

| Twelve Dreams of Dr>  Sardonicus Spirit |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1970
 Formaatti: LP-levy, CD-levy
 Tyylilaji: West Coast -rock   progressiivinen rock
 Kesto: 39.19
 Levy-yhtiö: Epic Records
Spiritin muut studioalbumit
| Clear 1969 | Twelve Dreams of Dr. Sardonicus 1970 | Feedback 1971 |
Twelve Dreams of Dr. Sardonicus on Yhdysvaltain Los Angelesissa perustetun Spirit-yhtyeen neljäs, vuonna 1970 julkaistu studioalbumi.
Levy-yhtiöksi on vaihtunut Epic Records ja alkuperäinen luettelotunnus on KE 30267. Epic on ollut osa yhtiötä CBS, Inc., 51 W. 52 Street, New York, N.Y.
Albumi on yksi West Coast -rockin hienoimmista saavutuksista ja klassikoksi luokiteltava. Se sai hyvät arvostelut mutta albumin tasoon nähden myyntimenestys ei ollut kehuttava. Jay Ferguson ja Mark Andes jättivätkin Spiritin tämän jälkeen.
Kappaleet

Prelude / Nothin' to Hide – 3:43 (Randy California)
Nature's Way – 2:40 (Randy California)
Animal Zoo – 3:11 (Jay Ferguson)
Love Has Found a Way – 2:42 (John Locke, Randy California)
Why Can't I Be Free  – 1:06 (Randy California)
Mr. Skin – 4:01 (Jay Ferguson, Spirit)
Space Child – 3:25 (John Locke)
When I Touch You – 5:37 (Jay Ferguson)
Street Worm – 3:43 (Jay Ferguson)
Life Has Just Begun – 3:30 (Jay Ferguson)
Morning Will Come – 2:51 (Randy California)
Soldier – 2:50 (Randy California)
”Space Child” on soitinkappale.
Uudelleenjulkaisut

Albumi on julkaistu vuonna 2010 Sony Music Entertainmentin sarjassa Original Album Classics 5xCD (Epic 88697646982 CD4). Paketissa on viisi Spiritin ensimmäistä albumia. Tälle albumille on lisätty ylimääräiset kappaleet:
Rougher Road – 3:17
Animal Zoo (monofoninen singleversio) – 3:11
Morning Will Come (vaihtoehtoinen monofoninen miksaus) – 2:50
Red Light Roll on – 5:41
Kappaleella ”Red Light Roll on” kuullaan studioäänitystä edeltävää keskustelua.
Tuulen laakson Nausicaä (manga)

| Tuulen laakson Nausicaä> Kaze no tani no Naushika |
| --- | --- |

Alkuperäisteos
Kirjailija:  Hayao Miyazaki
Genre:  science fiction
Kustantaja:  Tokuma Shoten
Julkaistu:  1982–1994
Ulkoasu:  nidottu
Suomennos
Suomentaja:  Heikki Valkama
Kustantaja:  Sangatsu Manga
Julkaistu:  2008–2010
Ulkoasu:  nidottu
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tuulen laakson Nausicaä (jap. 風の谷のナウシカ, Kaze no tani no Naushika) on Hayao Miyazakin käsikirjoittama ja piirtämä manga, jota julkaistiin vuosina 1982–1994 Animage-lehdessä. Miyazaki ohjasi myös saman nimisen piirroselokuvan vuonna 1984. Mangan juoni on elokuvan juonta pidempi ja monimutkaisempi.
Sarjakuva on vahvasti sodanvastainen. Miyazakin teoksille ominainen rakkaus lentämiseen näkyy mielikuvituksellisissa ja yksityiskohtaisesti kuvatuissa lentolaitteissa.
Sangatsu Manga julkaisi sarjan Suomessa vuosina 2008–2010. Osia on alkuperäisten julkaisujen tavoin seitsemän.
Vastaanotto

Suomalaisten sarjakuvaharrastajien Kvaak.fi-sivuston mukaan Tuulen laakson Nausicaä on maailmankirjallisuutta sarjakuvan muodossa. Kuvituksen herkkyys ja kauneus on lumoavaa. Metsä hyönteisineen on outo mutta myös etäisesti tuttu maisema. Miyazaki on luonut maailman, joka on yhtä aikaa satua ja totta. Sarjakuva pohtii tärkeitä teemoja: luonnon tasapainoa ja ihmisen asemaa siinä. Lukija joutuu ottamaan kantaa vaikeisiin eettisiin ratkaisuihin, joilla on seurauksensa. Miyazaki ”ei johdattele, ei tarjoa vastauksia, eikä etenkään tuomitse”. Kvaak.fi antoi Tuulen laakson Nausicaälle Herra Koipeliini -tunnustuspalkinnon vuoden 2009 parhaasta käännössarjakuvasta.
Lumo-sivusto kuvaa teoksen päähenkilöiden ansaitsevan pelastuksensa kokemalla kärsimystä kreikkalaisen tragedian mittakaavassa. Kuvitteelliseen maailmaan sijoittuvana sotakertomuksena Nausicaä vertautuu J. R. R. Tolkienin Taruun sormusten herrasta, mutta yhdistää ilmiasussaan ja sisällössään idän ja lännen kulttuureja.
Suomennokset

Tuulen laakson Nausicaä 1.  (Kaze no tani no Naushika, 1982)  Sangatsu Manga, 2008.  ISBN 978-952-16-1165-0
Tuulen laakson Nausicaä 2.  (Kaze no tani no Naushika, 1983)  Sangatsu Manga, 2008.  ISBN 978-952-16-1166-7
Tuulen laakson Nausicaä 3.  (Kaze no tani no Naushika, 1984)  Sangatsu Manga, 2009.  ISBN 978-952-16-1167-4
Tuulen laakson Nausicaä 4.  (Kaze no tani no Naushika, 1987)  Sangatsu Manga, 2009.  ISBN 978-952-16-1168-1
Tuulen laakson Nausicaä 5.  (Kaze no tani no Naushika, 1991)  Sangatsu Manga, 2009.  ISBN 978-952-16-1169-8
Tuulen laakson Nausicaä 6.  (Kaze no tani no Naushika, 1993)  Sangatsu Manga, 2009.  ISBN 978-952-16-1170-4
Tuulen laakson Nausicaä 7.  (Kaze no tani no Naushika, 1995)  Sangatsu Manga, 2010.  ISBN 978-952-16-1171-1
Kirjallisuutta

Miyazaki, Hayao: The art of Nausicaä of the Valley of the wind: Watercolor impressions.  ((Kaze no Tani no Naushika suisai gashuu, 1996.) Translated by Andrew Cunningham. Studio Ghibli library)  San Francisco:  Viz Media, 2007.  ISBN 1-4215-1499-0  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Petri Hannini: Tuulen laakson Nausicaä (Arkistoitu – Internet Archive). Keskisuomalainen 25.1.2009.
Alvar Typpö

Alvar Typpö (24. helmikuuta 1932 Rautio – 20. lokakuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen aputyömies ja kuuluisa talkoolainen.
Typön vanhemmat olivat maanviljelijä Einar Vihtori Typpö ja Hilda Maria Koivusipilä.  Kuusilapsinen pienviljelijä- ja työläisperhe asui työväentalossa. Typön kolmesta veljestä tuli diplomi-insinööri, pappi ja lääketieteen ja kirurgian tohtori, mutta  he pitivät Alvar Typpöä joukon lahjakkaimpana. Aputyöläiseksi itseään kutsunut Typpö työskenteli muun muassa uitto- ja metsätyömiehenä, taksin- ja linja-auton kuljettajana sekä kaupanhoitajana ja itsenäisenä kauppiaana, Ruotsissa hän oli vuoden verran töissä kaivosmiehenä. Suomeen palattuaan Typpö toimi Helsingissä viisi vuotta loka-auton kuljettajana ja viemäreiden puhdistajana, työmiehenä sementtirengastehtaalla ja kolme vuotta HKL:n linja-autonkuljettajana. Rakennustyöt hän joutui jättämään vaikean reuman takia. Talkooaktivistin maineensa Typpö loi ennen muuta Pasilan Rauhanaseman ja Tuusulan Kellokosken ruukin juhlatalon saneerausurakoissa. Kun viimeksi mainittu valmistui Itämerikeskukseksi, Typön oli tarkoitus jäädä sen talonmieheksi, mutta hän menehtyi ennen kuin ehti aloittaa toimessa. Itämerikeskuksen piha-alueella pystytettiin 1996 latvialaisen Vija Mikasen veistämä Alvar Typön patsas.
Typografian käsikirja

| Typografian käsikirja |
| --- | --- |

Kirjailija:  Markus Itkonen
Kieli:  suomi
Genre:  typografia
Kustantaja:  RPS-yhtiöt; Typoteekki (2019–)
Julkaistu:  2003
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  159
ISBN:  952-5001-08-3

Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Typografian käsikirja on Markus Itkosen käsikirja typografiasta. Teoksen ensimmäinen painos ilmestyi 2003. Sen jälkeen on julkaistu uusittuja painoksia vuosina 2004, 2007, 2012 ja 2019.
Aiheesta muualla

Sisällysluettelo.
Näytesivut.
Markus Frey: Tulipahan luettua: Typografian käsikirja. Markkinointi ja mainonta 14.11.2003; päivitetty 4.2.2016.
Tyhjiö

Tyhjiö eli vakuumi on tila, jossa kaasun paine on paljon pienempi kuin maan pinnalla vaikuttava ilmanpaine. Täydellinen tyhjiö on tila, jossa ei ole yhtään materiaalia. Tyhjiötä hyödynnetään monissa laitteissa (katso tyhjiötekniikka).
Historia

Aristoteleen mukaan tyhjiötä ei voi olla, koska tila ei voi koostua ”ei mistään”. Tämän käsityksen pohjalta muodostui keskiajalla ajatus tyhjyyden kammosta, jonka mukaan luonto pyrkii vastustamaan tyhjiön syntymistä. Tyhjiöiden pohtiminen ja tutkiminen vauhdittui 1640-luvulla, kun Evangelista Torricelli esitti, että hänen elohopealla täytettyyn ilmapuntariinsa muodostui tyhjiö. Ensimmäisen tyhjiön muodostamiseen käytetyn ilmapumpun kehitti Otto von Guericke vuoden 1650 paikkeilla.
Kvanttimekaaninen tyhjiö

Kvanttimekaniikan mukaan jopa ideaalinen tyhjiö, jossa ainetta ei olisi lainkaan, ei käytännössä pysyisi tyhjänä. Eräs syy on, että tyhjiötä rajaavat seinämät lähettävät aina mustan kappaleen säteilyä. Perustavanlaatuisempi syy on kuitenkin kvanttimekaniikan teoria, jonka mukaan tyhjiöenergia ei koskaan voi olla tarkalleen nolla. Alinta mahdollista energiatilaa kutsutaan nollapiste-energiaksi, ja se koostuu hyvin lyhytikäisten virtuaalisten hiukkasten puurosta. Tätä kutsutaan kvanttifluktuaatioksi. Tämä fluktuaatio voidaan yhdistää ns. kosmologiseen vakioon. Kvanttimekaanisella tyhjiöllä eli vakuumilla, joka on vakuumitilaksi kutsuttava kvanttitila, tarkoitetaan siten energian teoreettista minimiä, ei totaalisen tyhjää.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tyhjiö Wikimedia Commonsissa
Tyrmeidai

| Tyrmeidai> Τυρμεῖδαι |
| --- | --- |
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  ei tiedossa
Historia
Tyyppi:  kaupunginosa ja demos
Perustettu:  508 eaa.
Kulttuuri:  antiikin Kreikka
Alue:  Attika
Kaupunki:  Ateena
Fyle:  Oineis
 :  Attalis (vsta 201 eaa.)
Trittys:  asty
Demonyymi:  Tyrmidēs (Τυρμίδης)
Bulen jäseniä:  1
 :  ei tiedossa (vsta 201 eaa.)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Tyrmeidai (m.kreik. Τυρμεῖδαι, lat. Tyrmeidae), joskus myös Tyrmidai (Τυρμίδαι), oli antiikin aikainen alun perin Oineis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Tyrmeidain sijaintipaikkaa ei tunneta, koska sitä ei kuvata antiikin säilyneessä kirjallisuudessa, eikä siitä ole tehty arkeologisia löytöjä.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Oineis ja sillä oli yksi edustaja Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 201/200 eaa. Attalis-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Tyrmidēs (Τυρμίδης).
Tyrnävän vaakuna

Tyrnävän vaakuna
Tyrnävän vaakuna on Tyrnävän kunnan tunnus. Vaakunan pohjoispohjalaiset ladot ulospäin kaltevine seinineen viittaavat seudun niittylakeuksiin.
Vaakunan selitys on ”sinisessä kentässä kolme hopeista punaovista latoa asetettuina 2 + 1.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Tyrnävän kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 28. maaliskuuta 1956. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 8. kesäkuuta samana vuonna.
Oulujoki (Suomen entinen kunta)

| Oulujoki> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Oulu, Kempele, Tyrnävä ja Utajärvi |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  65°00′19.5″N, 025°33′46.9″E
Lääni:  Oulun lääni
Maakunta:  Pohjois-Pohjanmaa
Kuntanumero:  565
Perustettu:  1865
Liitetty:  1965
– kuntiin:  Oulu Haukipudas Kempele Kiiminki Oulunsalo Tyrnävä Utajärvi Ylikiiminki
Pinta-ala:   km²   (1.1.1964)
– maa:  606,1 km²
Väkiluku:  4 881   (31.12.1964)
– väestötiheys:  8,63 as./km²
Oulujoen kunnan rajat vuoden 1960 tilastokartassa. Kartassa näkyy myös naapurikunnat, joille lakkautetun kunnan alueet jaettiin vuonna 1965.
Oulujoen kirkko.
Oulujoki (vuoteen 1910 Oulun maalaiskunta) oli Pohjois-Pohjanmaalla sijainnut Suomen kunta. Oulun maalaiskunnan kunnanvaltuusto päätti nimenmuutoksesta Oulujoeksi vuonna 1910. Oulujoen naapurikunnat olivat Kempele, Kiiminki, Muhos, Oulu, Tyrnävä, Utajärvi ja Ylikiiminki.
Yleistä

Oulujoen kunnan sijainti Oulun kaupungin lähellä ja myös Oulujoen varrella vaikuttivat elinkeinoelämään ja sivistysoloihin. Kunnan tärkeimmät elinkeinot olivat maanviljely, kalastus, tervan kuljetus ja matkailu. Maalaiskunnassa oli myös teollisuutta: muun muassa Toppilan höyrysaha perustettiin sinä aikana, kun Toppilan alue kuului Oulun maalaiskuntaan.
Oulujoen kunnallisten toimintojen keskus oli vuokratila Oulunsuun pirtillä vuoteen 1941 saakka. Sen jälkeen Oulujoen kunnantoimisto oli Oulun kaupungissa. Oulujoelle ei omaa kunnantaloa koskaan rakennettu. Viktor J. Sucksdorffin suunnittelema Oulujoen kirkko on vuodelta 1908.
Oulun maalaiskunnan ensimmäinen kansakoulu aloitti toimintansa jo vuonna 1873. Koululaitos laajentui seuraavina vuosina Suomessa voimaan tulleen oppivelvollisuuden myötä. Jos kansankoulun jälkeen tahtoi opiskella lisää, seuraava vaihe oli oppikoulu. Oulussa oli neljä suomenkielistä oppikoulua 1900-luvun alussa. Kunnan asukkaat olivat paremmassa asemassa kuin muiden maalaiskuntien asukkaat, koska Oulujoki sijaitsi lähellä Oulun kaupunkia.
Kuntaliitos

Oulujoen kunta esitti Oulun kaupunkiin liittymiselle ehtoja. Kaupungin tulisi vastata Oulujoen veloista, ja otettava lakkautettavan kunnan työntekijät palvelukseensa. Oulujoen kunnanvaltuusto hyväksyi kuntaliitoksen vuonna 1963. Oulujoen kunta lakkautettiin vuoden 1965 alusta lukien. Kunnan alue jaettiin Haukiputaan, Kempeleen, Kiimingin, Oulun, Oulunsalon, Tyrnävän, Utajärven ja Ylikiimingin kesken. Selvästi suurimmasta osasta oulujokelaisia tuli liitoksen myötä oululaisia, vaikka maa-alueista suurempi osa liitettiinkin muihin kuntiin.