stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Irlannin sianlihaskandaali 2008
Naudanliha

Naudanlihaa on tuotu Irlannista Suomeen 200 000 kiloa syyskuun 2008 alusta. Irlannin elintarvikeviranomaiset paljastivat 9.12.2008, että irlantilaisesta naudanlihasta on löydetty dioksiinia. Naudanlihan dioksiinipitoisuus oli 2-3-kertainen sallittuun määrään verrattuna. Eviran pääjohtaja Jaana Husu-Kallion mukaan Itämeren vanhojen ja isojen silakoiden dioksiinipitoisuus nahkoineen ylittää irlantilaisen naudanlihan dioksiinipitoisuuden. Suomalaiset altistuvat dioksiinille eniten Itämeren silakoista.
Tuhopoltto

Motellirakennus Virginian Aftonissa tuhopolton jälkeen 9. heinäkuuta 2004.
Tuhopoltto on tulipalo, joka on sytytetty tahallisesti. Se on rangaistava rikos. Esimerkiksi Suomen lainsäädännössä tuhopoltto lasketaan muiden vastaavien tekojen kanssa rikosnimikkeeksi tuhotyö.
Yleisyys

2010-luvulla tehtyjen tilastojen perusteella Suomessa tehdään vuosittain noin 2 000 tuhopolttoa.
Tuhopolttajat

Suomessa tuhopolttaja on useimmiten kolmikymppinen mies. Tuhopolttajien keski-ikä on 27 vuotta.
Psykiatrisen vankisairaalan ylilääkäri Hannu Lauerman mukaan tuhopolttajat ovat usein moniongelmaisia ja heillä on hyvin usein päihdeongelmia. Osa on myös syrjäytyneitä ja köyhiä. Hänen mukaansa osa tuhopolttajista on arkoja ihmisiä, jotka rohkaistuvat alkoholin avulla.
Tuhopolttajat > Tekijöiden luokittelu

Hannu Lauerman mukaan tuhopolttajat voidaan jakaa kahteen pääryhmään:
Klassinen pyromania: Tuhopolttohimossa henkilö nauttii tulen sytyttämisestä ja haltioituu sen katselemisesta. Tekijä voi olla seksuaalisesti tai muutoin kiihottunut tilanteesta.
Tarkoitukseen käytetty tuhopoltto: Poltto voi olla koston tai vakuutuspetoksen väline.
Rikosseuraamusviraston Helsingin yliopistolta tilaama tutkimus jakoi suomalaiset tuhopolttajat neljään ryhmään MDS-analyysillä:
Kriminaalit: Tuhopolttajilla oli aikaisempaa rikoshistoriaa, muun muassa väkivaltarikoksia, vahingontekoja ja liikennerikkomuksia. He syyllistyivät muita useammin uudelleen rikokseen tuhopolton jälkeen. 86% teki uuden rikoksen noin kymmenen vuoden sisällä.
Mielenterveysongelmaiset: Tuhopoltot tapahtuivat muita useammin henkilön itse omistamassa kohteessa. Ryhmässä olevilla oli joskus psyykkisiä häiriöitä ja hoitojaksoja. Uusi tuhopoltto tapahtui monesti samassa paikassa. Myös huumeet ja alkoholismi korreloivat tämän ryhmän kanssa. Mielenterveysongelmista kärsivät tuhopolttajat saattoivat olla eronneita, heillä oli osalla lapsia ja yli 40-vuotiaat tuhopolttajat todennäköisemmin kuuluivat tähän ryhmään.
Sarjatuhopolttajat: He jäivät usein tuhopolttopaikalle ja seurasivat sammutustöitä. Joskus sarjatuhopolttajat jopa auttoivat itse sammutuksessa. Naiset korostuivat sarjatuhopolttajien joukossa. Jotkin sarjatuhopolttajista ovat kehitysvammaisia tai asuvat hoitolaitoksessa.
Nuoret: Tähän ryhmään kuuluvat muun muassa koululaiset. Tuhopoltto tapahtui usein myöhään, ja joskus nuoret saapuivat tapahtumapaikalle polkupyörällä. Osassa tapauksia nuoret kävivät paikalla katsomassa seurauksia palon sammutuksen jälkeen.
Tuhopolttajat > Rikoksen uusiminen

Tuhopolttajat usein jatkavat rikosten tekemistä rangaistuksen jälkeen. Tutkimuksen mukaan 76% tuhopolttoon syyllistyneistä syyllistyi uudelleen rikokseen 3-11 vuoden seuranta-ajan aikana. Rangaistuksen suorittamisen jälkeen tuhopolttajat tekivät keskimäärin 19 uutta rikosta. 11% tuhopolttajista teki uuden tuhopolton rangaistuksen jälkeen. Lisäksi tuhopolttajat syyllistyvät omaisuusrikoksiin.
Tuhopolttajan rikoksen uusimiseen vaikuttaa erityisesti päihteiden väärinkäyttö, itsetuhoisuus ja aikaisempi rikollinen toiminta.
Tuhopolttamisen syyt

Kriminaalipsykologi Taija Stoatin mukaan tuhopolttojen syynä on osassa tapauksia taloudellisen hyödyn tavoittelu. Osassa tapauksia syy on enemmän tunnepohjainen, kuten voimakas viha, kosto tai katkeruuden tunne.
Rikosseuraamusviraston Helsingin yliopistolta tilaama tutkimus jakoi suomalaisten tuhopolttajien motiivit neljään pääluokkaan MDS-analyysillä:
Välineellinen henkilöön kohdistuva rikos: Kohteena oli usein tuhopolttajan tuntema henkilö, kuten nykyinen tai entinen parisuhdekumppani. Tuhopolton kohteena on erityisesti uhri, eikä niinkään tuhopolttettu kohde. Tuhopolttoa edelsi joskus myös riitely ja uhkailu.
Välineellinen paikkaan kohdistuva rikos: Tapaukset tapahtuivat pääasiassa yöaikaan. Niissä tuhopolttaja murtautui paikkaan ja hyödynsi paikassa olevia asioita tulipalon sytyttämiseen. Usein hän penkoi varastettavia asioita ja myös rikkoi paikkoja aiheuttaen tarpeetonta vahinkoa. Joskus tuhopolttaja varasti ajoneuvon ja poltti sen jälkiensä peittämiseksi.
Tunnepitoinen henkilöön kohdistuva rikos: Tuhopolttaja kohdistaa rikoksen tapauksissa itseensä. Hän on saattanut käyttäytyä itsetuhoisasti tai tuhota omaa omaisuuttaan epäsuorasti. Rikos vaaransi monesti ihmishenkiä ja kohdistui omaan kotiin.
Tunnepitoinen paikkaan kohdistuva rikos: Tuhopoltot tapahtuivat pääasiassa ei-asumiseen tarkoitetuissa rakennuksissa, eikä tarkoituksena ollut vahingoittaa ketään henkilöä. Tuhopolttamisella saatetaan tavoitella mielihyvän tunnetta. Rikokset tapahtuivat joissain tapauksissa aina samaan aikaan, mikä viittaisi tutkijoiden mukaan mielihyvän tavoitteluun. Tekijät eivät olleet usein taitavia ja tuhopolttopaikalta löytyi myös epäonnistuneita sytytysyrityksiä.
Suomen pelastusalan keskusjärjestön tutkija Tuula Kekkin mukaan moni tuhopolttaja kokee, ettei heitä ole otettu tosissaan. Tuhopoltolla he pääsevät kokemaan ylemmyydentuntoa, että jotain on saatu aikaiseksi.
Hannu Lauerman mukaan tuhopoltto on mahdollisuus saada helpolla paljon vahinkoa aikaan. Myös Stoat arvelee tuhopolttoa käytettävän sen tehokkuuden vuoksi, koska sillä voi saada aikaan täydellisen tuhon. Lauerman mukaan tulipaloihin liittyy myös näyttävyyttä ja puhdistavaa symboliikkaa. Myös Taija Stoatin mukaan kirkkoihin kohdistuvien tuhopolttojen syy voi liittyä niiden näyttävyyteen tai toimintaan kokoontumispaikkana.
Lainsäädäntö Suomessa

Rikoslain 21. huhtikuuta 1995 voimaan tulleella muutoksella yhdistettiin vaarallisen tilanteen aiheuttavat teot yhdeksi rikosnimikkeeksi tuhotyö (RIL 34 luvun 1 §).
Teon tunnusmerkkinä on
sytyttää tulipalon
räjäyttää jotakin tai
aiheuttaa vedentulvan tai luonnontilan muun mullistuksen
siten, että teko on omiaan aiheuttamaan yleistä hengen tai terveyden vaaraa taikka että siitä on yleistä erittäin huomattavan taloudellisen vahingon vaaraa.
Tuomiona tuhotyöstä langetetaan vähintään neljä kuukautta ja enintään neljä vuotta vankeutta. Mikäli tuhotyö on törkeä, teosta langetetaan 2–10 vuotta vankeutta. Yritys rangaistaan kuten teko.
Syyte tuhotyöstä on nostettava viiden vuoden kuluessa teosta.
Aiemmalla nimikkeellä murhapoltto tarkoitettiin sellaisen rakennuksen tuhopolttoa, jossa saattoi olla ihmisiä. Tyypillisimmin se on ollut asuinrakennuksen tai vastaavan tuhopoltto, mutta myös varastorakennuksen ja jopa heinäladonkin sytyttäminen on oikeudessa tuomittu murhapolttona.
Rikostutkinnassa pyritään selvittämään palon alkamiskohta. Palojäämien laboratoriotutkinnassa on mahdollista todeta esimerkiksi palavien nesteiden käyttö tai mahdollinen pitempiaikainen kyteminen ennen lopullista syttymistä.
Tunnettuja tuhopolttoja > Suomessa

Rovaniemen tuhopoltto, 1930
Sassilan tuhopoltot, 1938
Kirjapaino Kursiivin tuhopoltto, 1977
Porvoon tuomiokirkon tuhopoltto, 2006
Pizzeria Julietin tuhopoltto, 2010
Ylivieskan kirkon tuhopoltto, 2016
Kaikki on mahdollista -veistoksen tuhopoltto, 2018
Rautjärven kirkon tuhopoltto, 2022
Tunnettuja tuhopolttoja > Muualla

Artemiin temppeli (Efesos), 356 eaa.
Epäsovun moskeijan hävitys, noin 630
Saksan valtiopäivätalon tuhopoltto, 1933
UpStairs Loungen tuhopoltto, 1973
Denmark Placen tuhopoltto, 1980
Happy Landin tulipalo, 1990
Solingenin tuhopoltto, 1993
Göteborgin diskopalo, 1998
Daegun metropalo, 2003
Westin lannoitetehtaan räjähdys, 2013
Kyoto Animationin tuhopoltto, 2019
Gävlen pukki, useita kertoja
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tuhopoltto Wikimedia Commonsissa
Kekki, Tuula: Poltettu: Tahallisesti sytytetyt tulipalot 2012.  (Turun yliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan julkaisuja: Rikos- ja prosessioikeuden sarja, A:37)  Turku:  Turun yliopisto, 2014.  ISSN 0783-8018.  ISBN 978-951-29-5756-9.
Porvoon tuomiokirkko tuhopolton jälkeen toukokuussa 2006.
Pyromaanin polttama roska-astia.
Hylätty talo tulessa Quebecissa. Tuhopoltto aiheuttaa suurta tuhoa pienellä vaivalla.
Iringantöpösieppo

| Iringantöpösieppo> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Afrikansiepot Platysteiridae
Suku::  Töpösiepot Batis
Laji::  crypta
Kaksiosainen nimi
 Batis crypta  Fjeldså, Bowie & Kiure, 2006 
Katso myös
   Iringantöpösieppo Wikispeciesissä   Iringantöpösieppo Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Iringantöpösieppo (Batis crypta) on afrikansieppojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Iringantöpösieppoa tavataan Malawissa ja Tansaniassa. Sen on kuvattu olevan runsaslukuinen ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Isokiekkokotilo

| Isokiekkokotilo |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Nilviäiset Mollusca
Luokka::  Kotilot Gastropoda
Alaluokka::  Keuhkokotilot Pulmonata
Lahko::  Vesikeuhkokotilot Basommatophora
Heimo::  Kiekkokotilot Planorbidae
Suku::  Planorbarius
Laji::  corneus
Kaksiosainen nimi
 Planorbarius corneus  Linnaeus, 1758 
Katso myös
   Isokiekkokotilo Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Isokiekkokotilo (Planorbarius corneus) on halkaisijaltaan 25–30 millimetriseksi kasvava sisävesissä elävä kotilolaji. Sen levinneisyys kattaa lähes koko Euroopan ja ulottuu Siperiaan ja Keski-Aasiaan. Suomessa se elää etenkin runsasravinteisissa järvissä ja lammikoissa Keski-Suomen korkeudelle asti, mutta myös Itämeren vähäsuolaisissa merenlahdissa.
Isokiekkokotilon veri sisältää hemoglobiinia, minkä johdosta se selviää hyvin vähähappisissakin vesissä. Vaikka isokiekkokotilo kuuluu keuhkokotiloihin, se vain harvoin hengittää ilman happea. Sen sijaan se ottaa happea vedestä ihonsa läpi ja sekundäärisillä kiduksillaan. Isokiekkokotilo on kaikkiruokainen, se syö muun muassa leviä, hajoavia kasvinosia ja raatoja.
Isokiekkokotilon kuori
Tähtikallion havainto- ja koulutuskeskus

| Tähtikallion havainto- ja koulutuskeskus |
| --- | --- |

Järjestö:  Ursa
Sijainti:  Orimattila, Suomi
Koordinaatit:  60°44′00″N 26°12′46″E﻿ / ﻿60.733417°N 26.212833°E﻿ / 60.733417; 26.212833
Tyyppi:  observatorio
Kotisivu:  www.ursa.fi/tahtikallio.html
Tähtikallion 42 cm kaukoputki. Kuva Seppo Linnaluoto
Tähtikallion havainto- ja koulutuskeskus on tähtitieteellisen yhdistyksen Ursan, entisen Artjärven kunnan  ja Euroopan aluekehitysrahaston tukemana toteutettu hanke, millä perustettiin Ursan havainto- ja koulutuskeskus Artjärvelle Tähtikalliolle. Keskuksen tarkoituksena on palvella Ursan jäsenistöä, toimia kouluopetuksen ja aikuiskasvatuksen tukena ja luoda puitteet monipuoliseen harrastustoimintaan tehokkailla laitteilla.
Keskuksessa on kolme tähtitornia: torni 1 (halkaisija 6 m), torni 2 (halkaisija 3,5 m) ja torni 3 (halkaisija 2,5 m). Lisäksi on tornien kupeessa "Halodeck"-havaintotaso omille laitteille ja taivaan tarkkailuun ilman optisia laitteita.
Suurimmassa tornissa on havaintolaitteena Astrofox-kaukoputki, jonka peilin läpimitta on 90 cm. Toisessa tornissa on Alluna Opticsin valmistama 16-tuumainen Ritchey-Cretien -kaukoputki Paramount ME -jalustalla. Allunan yhteydessä on Skywatcher 120 mm ED -linssiputki. Pienimmässä tornissa on Meaden valmistama LX200 16" -teleskooppi, jonka yhteydessä voi käyttää myös Coronado Solarmax 40 mm H-alfa -aurinkoteleskooppia. Lisäksi käytettävissä on useita teleskooppeja, jotka eivät ole kiinteästi asennettuja.
Kokonaisuuteen kuuluvat myös kaksi hirsitaloa: 74 neliömetrin ohjausrakennuksessa on yöpymistiloja ja tietoliikenneyhteydet tähtitorneihin kahteen isompaan tähtitorniin. 200 neliömetrin päärakennus on varustettu omakotitalon mukavuuksin ja siellä ovat pääasialliset yöpymis- ja kokoustilat. Tähtikallion havaintokeskus on pohjoismaiden suurin harrastajien keskus ja samalla yksi huomattavimmista koko Euroopan alueella.
Samalla kalliolla on myös Artjärven viestiteknisen yhdistyksen ylläpitämä Viestikallio, jolla on lisää havaintosuojia ja neuvostoliittolaisvalmisteinen, puolen metrin peilillä varustettu LOMO AZT-27-teleskooppi.
Rahoitus

Havaintokeskus on toteutettu kolmessa eri vaiheessa ja rahoitukseen on osallistunut EU-rakennerahastot.
Rahoitus > Laitteet

Päätorni: Astrofoxin 90 cm Newton pääasiallisesti visuaalikäyttöön
Kakkostorni: Alluna Opticsin valmistama 16 tuuman (~40 cm) Ritchey-Cretien -tyyppinen etäkäytettävä kuvausputki ja jäähdytetty
Kolmostorni: Meade LX200 GPS,  (englanniksi)
Netsope-projektin 120mm linssikaukoputki ja MaxScope40 h-alfa aurinkoputki
Lisäksi muita pienempiä linssi- ja peilikaukoputkia.
Rahoitus > Toteutus

Perusta [vanhentunut linkki]
Ohjausrakennus [vanhentunut linkki]
Yleiskuva tontista [vanhentunut linkki]
Aiheesta muualla > Yleistä

Havaintokeskuksen verkkosivu
Tähtikallion virtuaalikierros
Artjärven kunta: Tähtitorni [vanhentunut linkki]
ESS 20.11.2004:Artjärven Tähtikallio aloitti:Artjärven kunta ja Ursa solmivat yhteistyösopimuksen [vanhentunut linkki]
ESS: Eduskunnan 1. varapuhemies Sirkka-Liisa Anttila vihki 18.6.2006 Artjärvellä Ursan Etelä-Suomen havaintokeskuksen käyttöön.Samalla muurattiin Netscope-projektin peruskivi, joka tuo uusia torneja ja kaukoputkia aina metriseen asti. [vanhentunut linkki]
Artjärvi
| --- | --- |
Kylät:  Artjärvi  (Kinttula) • Hietana • Heivataja (Kinttula) • Hiitelä (Kinttula) • Kilosela (Kinttula) • Kinttula • Majakylä (Kinttula) • Pitkäkylä • Ratula • Salmela (Kinttula) • Suurikylä • Villikkala • Vuorenmäki (Kinttula)
Järvet:  Pyhäjärvi • Säyhtee • Villikkalanjärvi
Rakennukset ja rakennelmat:  Artjärven kirkko • Päällikön talo • Tähtikallion havainto- ja koulutuskeskus
Yhteisöt:  Artjärven Ahjo •Artjärven evankelis-luterilainen Orimattilan kappeliseurakunta • Artjärven kotiseutuyhdistys • Artjärven vapaapalokunta • Hiitelä-seura
Itämeren ystävyysajo

| Itämeren ystävyysajo> Tiedot |
| --- | --- |
Ajankohta:  toukokuun loppu, kesäkuun alku
Alue:   Suomi,  Neuvostoliitto,  Viro
Laji:  maantie
Kilpailu:  amatöörikilpailu, HC-kategoria
Tyyppi:  etappikilpailu
Historia
Ensimmäinen:  1986
Kilpailuja yht.:  4
Viimeinen:  1989
Ensimmäinen voittaja:   Mihail Svešnikov
Eniten voittoja:   Asiat Saitov (3)
Viimeisin voittaja:   Asiat Saitov
Itämeren ystävyysajo (engl. Baltic Sea Friendship Race) oli maantiepyöräilyn etappikilpailu, joka järjestettiin vuosina 1986–1989. Kilpailu ajettiin 1986 ja 1988 Turusta Leningradiin ja kahtena muuna vuonna Leningradista Turkuun. Vuoden 1986 Itämeren ystävyysajo kesti viikon ja oli pituudeltaan noin 1 000 kilometriä. Seuraavana vuonna kilpailun kesto nousi yhdeksään päivään, ja reitin pituus oli 1987–1989 noin 1 200 kilometriä. Kilpailun järjestelyistä vastasivat Turun Urheiluliitto ja Leningradin urheilukomitea. Keskeinen suomalaishahmo kilpailun järjestämisessä oli turkulainen pyöräilymies Simo Klimscheffskij.
Itämeren ystävyysajo sai heti 1986 A-luokan kilpailun arvon. Vuodesta 1987 alkaen se kuului korkeimmalle amatööripyöräilyn tasolle, HC-kategoriaan, kuten myös muun muassa Rauhanajo ja Tour de l'Avenir. Itämeren ystävyysajo oli ensimmäinen etappikilpailu, jossa kilpailtiin rautaesiripun molemmin puolin. Vuosina 1988 ja 1989 reitti kulki Etelä-Suomen ja Leningradin alueen lisäksi Virossa.
Itämeren ystävyysajoon osallistui ensimmäisellä kerralla 88 pyöräilijää 11 maasta. Suurimmillaan, 1988, kilpailussa oli mukana 20 kuusimiehistä joukkuetta. Suomella ja Neuvostoliitolla oli järjestäjämaan ominaisuudessa kolme joukkuetta, yksi Neuvostoliiton joukkueista oli Viro. Vuoden 1988 kilpailussa oli mukana joukkueita kaikista muista maanosista paitsi Etelä-Amerikasta. Vuoden 1988 ystävyysajo tarjosi virolaisyleisölle mahdollisuuden osoittaa nousevaa virolaista kansallismielisyyttä osana Neuvostoliiton silloista avoimuuspolitiikka. Tallinnaan päättyneen etapin voittivat silloin virolaiset Riho Suun ja Toomas Kirsipuu, jolloin katsojajoukon juhlinta riistäytyi suorastaan käsistä. Miliisit yrittivät estää Viron aiemmin kielletyn sini-musta-valkean kansallislipun käytön juhlinnassa.
Vuoden 1986 Itämeren ystävyysajon voitti Neuvostoliiton Mihail Svešnikov ja kolmena muuna vuonna saman maan Asiat Saitov. Kilpailussa oli vuosien aikana mukana useita tulevia ammattipyöräilyn huippuja, kuten Djamolidine Abdoujaparov, Vjatšeslav Jekimov, Jaan Kirsipuu, Pavel Tonkov ja Steffen Wesemann. Vuoden 1986 kilpailun prologin Turussa voitti Suomen ensimmäinen ammattipyöräilijä Kari Myyryläinen.
Aiheesta muualla

Kilpailun tulokset (englanniksi)
Itämeren taistelut

Itämeren taistelut olivat akseli­valtojen ja Neuvosto­liiton välisiä meritaisteluita Itä­merellä, sen rannikkoalueilla ja Suomenlahdella. Saksan kukistettua Puolan laivaston vuonna 1939 pääosapuolet taisteluissa olivat Suomi, Saksa ja Neuvostoliitto. Baltian maiden laivastot liitettiin Neuvostoliiton laivastoon miehityksen jälkeen. Ruotsin laivasto keskittyi sodan aikana puolueettomuusvartiointiin miinoittaen rannikkoaan sekä valvoen merialueitaan. Suomenlahdelleselvennä laskettiin sotavuosina yli 60 000 merimiinaa, mikä teki siitä tarkimminselvennä miinoitetun merialueen maailmassa sota-aikana.
Iproniatsidi

| --- | --- |

Iproniatsidi
Systemaattinen (IUPAC) nimi
N'-propan-2-yylipyridiini-4-iarbohydratsidi
Tunnisteet
CAS-numero: 54-92-2
ATC-koodi: N06AF05
PubChem CID: 3748
DrugBank: DB04818
Kemialliset tiedot
Kaava: C9H13N3O 
Moolimassa: 179,219 g/mol
SMILES: Etsi tietokannasta: eMolecules, PubChem
Fysikaaliset tiedot
Sulamispiste: 150 °C
Farmakokineettiset tiedot
Hyötyosuus:  ?
Metabolia:  ?
Puoliintumisaika:  ?
Ekskreetio:  ?
Terapeuttiset näkökohdat
Raskauskategoria:  ?
Reseptiluokitus:    
Antotapa:  ?
Iproniatsidi on nikotiinihapon johdos, sekä vuonna 1952 käyttöön saapuneen isoniatsidin (INH) johdannainen. Lääke kehiteltiin alun perin 1950-luvun alkuvuosina tuberkuloosilääkkeeksi, ja etupäässä luutuberkuloosin hoitoon. Sen markkinointinimenä Suomessa oli Marsilid. Iproniatsidi on ns. MAOI-lääke, eli monoamiinioksidaasin estäjä. Tyypiltään se on epäselektiivinen. Ainakin luu- ja keuhkotuberkuloosin hoidossa iproniatsidia on käytetty. Hoidettaessa tubi-potilaita iproniatsidilla, huomattiin näiden mielialan nousevan. Ryhdyttiin tekemään tutkimuksia myös psykoottisilla potilailla, kuten katatonisen skitsofrenian hoidossa . Lääke auttoi masentuneeseen mielialaan, muttei poistanut psykoottisuutta. Havaittiin myös iproniatsidin olevan huomattavissa määrin toksisempaa isoniatsidiin nähden.
Iproniatsidia aloitettiin antamaan depressio-potilaille arviolta vuosista 1957–1958 alkaen. Se olikin maailman ensimmäinen masennuksen hoitoon käytetty lääke. Varsin nopeasti alkoivat ilmetä lääkkeen maksalle myrkylliset ominaisuudet muun muassa hepatiittien muodossa. Iproniatsidi vedettiinkin pois markkinoilta jo 1960-luvun alkuvuosina: nialamidin, tuotenimeltään Niamid korvatessa sen. Nykyään myös nialamidi on Suomessa poistettu lääkemarkkinoilta. Pitkään sen jälkeen on ainoana saman ryhmän lääkkeenä ollut MAO-A-estäjä moklobemidi, jonka tuotenimi on Aurorix. [lähde? ]
Annostus

Tuberkuloosin hoidossa: 1 mg painokiloa kohti kolme kertaa vuorokaudessa.
Masentuneisuuden hoidossa: 50 mg kolme kertaa vuorokaudessa.
Sivuvaikutukset

Iproniatsidin sivuvaikutuksia ovat olleet: painonnousu, hikoilu, huimaus, impotenssi ja ummetus. Myös unettomuutta ja harha-aistimuksia on ilmentynyt, sekä refleksien vilkkautta, joka voitaneen tulkita hyperaktiivisuutena. Vakavimpia haittavaikutuksia olivat maksavauriot, osa jopa kuolemaan johtavina, joidenka johdosta lääke vedettiin pois markkinoilta muun muassa Suomessa.
Aiheesta muualla

PubChem: Iproniazid (englanniksi)
DrygBank: Iproniazid (englanniksi)
KEGG: Iproniazid[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista.
Antidepressantit
| Valikoivat takaisinoton estäjät ja/tai reseptorimodulaattorit |
| --- | --- |
SSRI:t:   essitalopraami  fluoksetiini  fluvoksamiini  paroksetiini  sertraliini  sitalopraami  tsimelidiini‡ 
SNRI:t:   desvenlafaksiini*  duloksetiini  levomilnasipraani*  milnasipraani  tofenasiini*  venlafaksiini 
NRI:t:   atomoksetiini  reboksetiini  viloksatsiini* 
SARI:t:   etoperidoni‡  nefatsodoni‡  tratsodoni 
SMS:t:   vilatsodoni  vortioksetiini 
Muut:   agomelatiini  alfaetyylitryptamiini‡  alfametyylitryptamiini‡  amisulpridi  bupropioni  dekstrometorfaani/bupropioni*  esketamiini†  flupentiksoli  indeloksaksiini*  ketamiini†  medifoksamiini‡  nomifensiini‡  pivagabiini‡  tandospironi*  teniloksaksiini* 
| Trisykliset masennuslääkkeet |
| --- | --- |
Trisykliset masennuslääkkeet:   amineptiini‡  amitriptyliini  amitriptyliiniioksidi  butriptyliini  desipramiini  dibentsepiini  dosulepiini  doksepiini  imipramiini  imipramiinioksidi‡  iprindoli‡  klomipramiini  lofepramiini  melitraseeni  metapramiini‡  nortriptyliini  noksiptiliini  opipramoli  pipofetsiini  propitsepiini  protriptyliini  tianeptiini  tiatsesiimi‡  trimipramiini 
Tetrasykliset masennuslääkkeet:   amoksapiini*  maprotiliini‡  mianseriini  mirtatsapiini  setiptiliini* 
| Monoamiinioksidaasiestäjät |
| --- | --- |
Ei-selektiiviset:   feneltsiini*  iproniatsidi‡  isokarboksatsidi  isoniatsidi‡  linetsolidi  nialamidi  teditsolidi  tranyylisypromiini* 
MAOA-selektiiviset:   bifemelaani  eprobemidi  metralindoli†  minapriini‡  moklobemidi  pirlindoli*  tetrindoli†  toloksatooni 
MAOB-selektiiviset:  selegiliini
‡ markkinoilta poistettu lääke, † kokeellinen lääke,* ei myynnissä Suomessa
Käännös suomeksi
Jacques Caffieri

Passemantin astronominen kello, jonka ovat toteuttaneet Jacques ja Philippe Caffieri.
Jacques Caffierin valmistama kandelaaberi.
Jacques Caffieri (1678–1755) oli ranskalainen kuvanveistäjä ja hovin pronssinvalaja. Hän oli isänsä, kuvanveistäjä Philippe Caffieri vanhemman viides poika ja taiteilijasuvun maineikkain edustaja. Jacques Caffieri työskenteli paljon poikansa Philippe Caffieri nuoremman (1714–1774) kanssa, joten heidän töitään on usein vaikea erottaa toisistaan. Heidän työnsä kuuluvat Ludvig XV:n tyylin parhaimpiin edustajiin heidän toteuttaessaan muun muassa Jean-Louis-Ernest Meissonierin ja muiden rokokoomestareiden töitä. Versaillesissa on yksi Jacquesin ja Philippen päätöistä, 1753 valmistunut astronominen kello, johon Claude-Siméon Passemant oli suunnitellut ja Louis Dauthiau valmistanut koneiston ja Caffierit olivat valmistaneet kotelon.  Jacques Caffierin omatkin työt ovat lajissaan parhaita. André Charles Boule käsittelee pronssia enemmän arkkitehtonisesti, kun taas Caffierin ohuen sirot, lennokkaat ja välittömän vapaat rocaille-pronssi-koristeet melkein pitsimäisinä, keskeytymättömänä kierteiden tulvana seuraavat huonekalujen muotoa tai antavat valutöissä itse muodon, ja ne saavat lopulta enemmän huomiota kuin itse koristettava esine.
Jacques Caffierin isä oli Philippe Caffieri vanhempi, ja hänen poikiaan olivat Philippe Caffieri nuorempi ja Jean-Jacques Caffieri, kaikki taiteilijoita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jacques Caffieri Wikimedia Commonsissa