stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Vinyylitolueeni
Ominaisuudet

Huoneenlämpötilassa vinyylitolueeni on väritöntä nestettä. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee poolittomiin orgaanisiin liuottimiin kuten hiilivetyihin. Yhdiste muistuttaa reaktiivisuudeltaan styreeniä ja polymerisoituu suhteellisen helposti. Polymeroitumisen estämiseksi tuotteen joukkoon voidaan lisätä katekolijohdannaisia, esimerkiksi 4-tert-butyylikatekolia, inhibiittoreiksi. Useat reaktiot tapahtuvat vinyylitolueenille styreeniin verrattuna nopeammin. Vinyylitolueeni ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Aineelle altistumisesta voi seurata oireina pää- ja kurkkukipua, huimausta, huonovointisuutta ja uneliaisuutta. Yhdiste on myrkyllistä maksalle ja munuaisille ja voi vaurioittaa niitä.
Valmistus ja käyttö

Vinyylitolueenia valmistetaan käsittelemällä tolueenia eteenillä. Tässä reaktiossa muodostuu seos, jossa on o- ja p-etyylitolueenia. Näistä p-etyylibentseenistä saadaan vinyylitolueenia dehydrauksella. Zeoliittikatalyyttien avulla voidaan kontrolloida tolueenin etylointia siten, että tuotteena muodostuu pääasiassa p-etyylibentseeniä, josta valmistetaan edelleen vinyylitolueenia. Vinyylitolueenia voidaan valmistaa myös tolueenin ja asetaldehydin välisellä reaktiolla.
Vinyylitolueenia käytetään polymeerien valmistuksessa sellaisenaan tai komonomeerinä. Yhdisteestä muodostuva homopolymeeri poly(metyyli)styreeni on ominaisuuksiltaan verrattavissa polystyreeniin, mutta on tätä kevyempää. Vinyylitolueenin korkeamman hinnan vuoksi tämä polymeeri on kuitenkin polystyreeniä kalliimpaa ja sen käyttö on sen vuoksi vähäisempää. Vinyylitolueenia käytetään myös komonomeerina valmistettaessa maaleja, lakkoja ja polyestereitä.
Petrissa Solja

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Solja vuonna 2016 |  Solja vuonna 2016 |  Solja vuonna 2016 |  |
Maa:   Saksa
Naisten pöytätennis
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Hopeaa | Rio de Janeiro 2016 | joukkuekilpailu |  |
| Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  | Maailmanmestaruuskilpailut  |  |
|  Pronssia | Düsseldorf 2017 | sekanelinpeli |  |
|  Pronssia | Budapest 2019 | sekanelinpeli |  |
| Euroopan-mestaruuskilpailut  | Euroopan-mestaruuskilpailut  | Euroopan-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Schwechat 2013 | nelinpeli |  |
|  Kultaa | Schwechat 2013 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Lissabon 2014 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Jekaterinburg 2015 | joukkuekilpailu |  |
|  Hopeaa | Budapest 2016 | nelinpeli |  |
Petrissa Solja (s. 11. maaliskuuta 1994) on saksalainen pöytätennispelaaja, joka on saavuttanut olympiahopeaa ja MM-pronssia sekä voittanut neljä Euroopan-mestaruutta.
Solja nousi arvokisamitaleille Schwechatin EM-kilpailuissa 2013 voittamalla kultaa nelinpelissä Sabine Winterin parina sekä joukkuekilpailussa Wu Jiaduon, Han Yingin, Shan Xiaonan ja Kristin Langin kanssa. Vuonna 2014 joukkueiden Euroopan-mestaruuksista kilpailtiin Lissabonissa ja Solja kuului Saksan kultamitalijoukkueeseen. Jekaterinburgin EM-kilpailuissa 2015 hän voitti kolmannen kerran kultaa joukkuekilpailussa.
Rio de Janeiron olympialaissa 2016 Solja saavutti hopeaa joukkuekilpailussa kultamitalien mennessä Kiinaan. Kaksinpelissä hän hävisi ensimmäisen ottelunsa Pohjois-Korean Ri Myong-Sunille. Budapestin EM-kilpailuissa 2016 Solja saavutti parinsa Shan Xiaonan kanssa hopeaa nelinpelissä heidän hävittyään loppuottelussa toiselle saksalaisparille. Düsseldorfin maailmanmestaruuskilpailuissa 2017 Solja saavutti sekanelinpelissä pronssia kiinalaisen parinsa Fang Bon kanssa. Budapestin MM-kilpailuissa 2019 hän saavutti sekanelinpelissä pronssia parinaan maanmiehensä Patrick Franziska.
Solja on maailmanrankingissa sijoittunut parhaimmillaan 13:nneksi maalis-, huhti- ja kesäkuussa 2016 sekä maaliskuussa 2017.
Violantroni

| Violantroni |
| --- | --- |


Tunnisteet
CAS-numero:  116-71-2
PubChem CID:  8317
SMILES:  C1=CC=C2C(=C1)C3=C4C(=CC=C5C4=C(C=C3) C6=C7C5=CC=C8C7=C(C=C6)C9=CC=CC=C9C8=O)C2=O
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C34H16O2
Moolimassa:  456,468 g/mol
Sulamispiste:  492 °C (hajoaa)
Tiheys:  1,48 g/cm3
Liukoisuus veteen:  Ei liukene veteen
Violantroni (C34H16O2) on aromaattisiin ketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään muiden yhdisteiden, esimerkiksi väriaineiden, valmistamiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö

Huoneenlämpötilassa violantroni on hyvin tumman siniviolettia, lähes mustaa, kiteistä ainetta. Yhdiste on veteen liukenematonta eikä liukene myöskään etanoliin tai bentseeniin. Ksyleeniin, pyridiiniin tai nitrobentseeniin se kuitenkin liukenee. Violantroni reagoi elektrofiilisellä aromaattisella substituutiolla, esimerkiksi halogenointi- tai nitrausreaktiot ovat mahdollisia.
Violantronia valmistetaan bentsantronista. Sitä saadaan suoraan bentsantronista kuumentamalla vahvan emäksen kanssa, mutta sivutuotteita syntyy runsaasti. Useimmiten bentsantronia kuumennetaan kaliumhydroksidin ja natriumasetaatin kanssa ja hapetetaan, jolloin muodostuu 4,4′-dibentsantronyyliä. 4,4′-dibentsantronyyliä kuumennetaan hapettimen kanssa joko happamissa tai emäksisissä oloissa, jolloin se reagoi violantroniksi.
Violantronia voidaan käyttää värjäämään selluloosakuituja ja silkkiä siniseksi. Yhdisteestä valmistetaan useita kyyppivärejä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Violantroni Wikimedia Commonsissa
Violettimetallipyrstö

| Violettimetallipyrstö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset  Eucarya
Kunta::  Eläinkunta  Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset  Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset  Vertebrata
Luokka::  Linnut  Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut  Apodiformes
Heimo::  Kolibrit  Trohiliidae
Suku::  Metallipyrstökolibrit  Metallura
Laji::  baroni
Kaksiosainen nimi
 Metallura baroni  Salvin, 1893 
Katso myös
   Violettimetallipyrstö Wikispeciesissä   Violettimetallipyrstö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Violettimetallipyrstö (Metallura baroni) kolibreihin kuuluva lintulaji. Se elää vaarantuneena Ecuadorissa, jonka endeemiseen lajistoon se kuuluu.
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan violettimetallipyrstö kasvaa noin 10&bdash;11 cm pitkäksi. Koiras violettimetällipyrstö on päästään, selästään, siivistään ja vatsastaan väritykseltään tumman oliivinvihreä. Koiraalla on kurkussaan suurikokoinen kiiltävän violetti laikku, ja sininen pyrstön yläosa. Naaras nuistuttaa ulkonäöltään lajin koirasta, mutta sen kurkkulaikku on pienempi ja vatsa on harmaa tihein vihrein pilkuin. Violettimetallipyrstön nokka on suora ja pitkähkö.
Levinneisyys ja elintavat

Violettimetallipyrstöä tavataan ainoastaan Ecuadorin eteläosan Andeilta. Se elää kosteissa metsissä ja niitä ympäröivillä ruohikko- ja pensaikkomailla tyypillisesti noin 3 100–4 000 metrin korkeudessa merenpinnasta. Violettimetallipyrstön ravintoa ovat kukkien meden lisäksi hyönteiset ja muut selkärangattomat pieneläimet, joita ne pyydystävät ilmasta ja kasvien lehdiltä. Linnun pesimäkausi on keväällä.
Violettimetallipyrstökannan kooksi arvioidaan noin 1 000–2 500 täysikasvuista yksilöä. Kantaa uhkaavat metsien hakkuu polttopuiksi ja karjan laidunmaiksi tai mäntyjen viljelyyn. Myös metsien läheisyydessä sijaitsevien pensaikko- ja ruohomaiden polttaminen ja karjan laiduntaminen niillä vähentävät violettimetällipyrstölle soveltuvien elinympäristöjen määrää.
Villilän kartano

Villilän kartanon päärakennus.
Villilän kartanon majoitusrakennus eli hotelli Verstas.
Villilän kartano on kartano Nakkilassa. Se sijaitsee aivan kunnan keskustan tuntumassa, Valtatie 2:n ja Tampere–Pori-rautatien läheisyydessä. Kartanon alueella on vuodesta 2003 toiminut Villilän elokuvastudiot. Itse studiotilat sijaitsevat kartanon entisissä talousrakennuksissa, kartanon päärakennus toimii majoitus- ja ravintolatiloina.
Historia

Ensimmäinen maininta Villilän kartanosta löytyy 1450-luvulta, jolloin Kokemäen Villiön kylän asukkaat perustivat paikalle torpan. 1600-luvun alussa kolme paikalla sijainnutta verotilaa sulautuivat kartanoksi, joka annettiin 1638 läänitykseksi Viipurin ja Savonlinnan läänin maaherralle Michell von Jordanille. Jordanin suvun hallinnassa se oli vuoteen 1788 asti. Tämän jälkeen omistajana oli Avellan-suku aina vuoteen 1888, jonka jälkeen kartano myytiin Frans Stefanus Pohjalalle.
Vuonna 1905 kartanossa aloitti toimintansa Satakunnan maanviljelysseuran omistama karjatalouskoulu. Kansalaissodan jälkeen kartanon maista erotettiin 20 torppaa ja myöhemmin vielä 12 asutustilaa. Frans Pohjalan tyttären Emma Grönlundlin kuoltua vuonna 1969 siirtyi kartano Nakkilan kunnan omistukseen 1971, joka puolestaan myi sen Nakkilan konepajalle vuonna 1976. Vuonna 2002 kunta osti kartanon takaisin itselleen ja saneerasi sen tiloihin elokuvakeskuksen. Kunnan omistukseen siirtyi kaupassa myös kahdeksan hehtaaria maa-alueita. Vuonna 2003 kartanon päärakennus, majoitusrakennus, perinnesauna ja kesäkahvilarakennus vuokrattiin Villilän Kartanonrouvat Oy:lle. Vuoden 2018 alusta kartanon majoitus- ja ravintolatilojen vuokralaiseksi tuli muusikko Sani Aartela.
Kartanon lahjoittamille maa-alueille on Nakkilassa rakennettu muun muassa Arantilan ja Lattomeren koulut, urheilukeskus sekä Arantilan silta. Myös Kirkonseudun koulun ja pappilan alueet ovat entisiä kartanon maita.
Rakennukset

Villilän kartanon nykyinen päärakennus on valmistunut vuonna 1852. Sen suunnittelijana toimi Carl Ludvig Engelin oppilas Anders Fredrik Granstedt, joka kuoli kolme vuotta ennen rakennuksen valmistumista. Kaksikerroksisessa empiretyylisessä päärakennuksessa on yhteensä 17 huonetta. Kartanon puiston on 1930-luvulla suunnitellut Saksassa opiskellut puutarha-arkkitehti Paul Olsson. Puisto on uusittu 1980-luvulla.
Päärakennuksen lisäksi alueella sijaitsevat muun muassa Sigurd Frosteruksen ja Ole Gripenbergin vuonna 1925 suunnittelema kaksikerroksinen tallirakennus, punatiilinen vuonna 1864 valmistunut navetta sekä karjatalouskoulun asuntolaksi rakennettu kaksikerroksinen talo. Navetta oli valmistuessaan Suomen suurin. Se on yli 60 metriä pitkä ja 21 metriä leveä. Asuntola on rakennettu vuonna 1935 arkkitehti Heikki Tiitolan suunnitelmien mukaan. Alueella on myös Ola Gripenbergin piirtämä viljamakasiini, joka on valmistunut vuonna 1925, sekä Uno Sjöstömin suunnittelemat autotalli ja pumppuhuone vuodelta 1922.
Kirjallisuutta

Rosengren, Camilla: ”Villilän kartanon restaurointihanke”, Vihreä perintö, Satakunnan historialliset puistot ja puutarhat, s. 87–89.  (Luontotalo Arkin julkaisuja 1, toim. Häyrynen, Maunu; Raike, Eeva; Riionheimo, Anna; Viitala, Hilkka)  Pori:  Satakunnan museo, 2009.  ISBN 978-952-67018-2-0
Avellan, Niilo J.: ”Entisen Ulvilan pitäjän maatilat II: Villilä”, Satakunta - Kotiseutututkimuksia III, s. 167–169.  (Toinen painos)  Satakuntalainen osakunta, 1928.  Näköisversio verkossa (pdf).
Aiheesta muualla

Villilän kartanon kotisivut
Villilä Studioiden kotisivut
Vasili Solovjov-Sedoi

Vasili Solovjov-Sedoi neuvostoliittolaisessa postimerkissä.
Vasili Pavlovitš Solovjov-Sedoi (ven. Василий Павлович Соловьёв-Седой, 25. huhtikuuta (J: 12. huhtikuuta) 1907 Pietari, Venäjä − 2. joulukuuta 1979 Leningrad, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen säveltäjä, joka on tunnettu erityisesti sävellyksestään Unohtumaton ilta, suoraan suomennettuna Moskovan iltoja (Podmoskovnyje vetšera). Solovjov-Sedoin sävellys ”Leningrad” (Vetšernaja pesnja) kuullaan Topi Sorsakosken ja Agentsin levyllä Half and Half.
Solovjov-Sedoi valmistui Leningradin konservatoriosta vuonna 1936. Hän sävelsi baletteja, operetteja sekä elokuva- ja kamarimusiikkia. Hän toimi Leningradin säveltäjäyhdistyksen puheenjohtajana vuosina 1948–1964.
Vinkkilän rautatieasema

Vinkkilän rautatieasema (lyh. Vnl, ratakm 244+352) on Uudenkaupungin radalla Vehmaan Vinkkilässä sijaitseva lakkautettu rautatieasema. Vinkkilän vanhan aseman päässä on puomeilla varustettu tasoristeys nimeltään Vinkkilä.
Historia

Vinkkilän asemarakennus valmistui Jarl Ungernin piirustusten mukaan vuonna 1923 ja se avattiin liikenteelle seuraavana vuonna. Rautatien avaaminen aiheutti sekä Vinkkilän kylän että alueen kiviteollisuuden voimakkaan kasvun ja seudulle syntyi useita kivilouhimoita. Teollisuuden ja väestön kasvun myötä Vinkkilän taajama oli jo vuonna 1970 Vehmaan kirkonkylää suurempi. Asema muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1982 ja tavaraliikenne asemalta lakkautettiin 1987. Asema palveli henkilöliikennettä koko radan lakkauttamiseen 1. tammikuuta 1993 saakka.
Vuonna 2007 asema siirtyi Senaatti-kiinteistöjen myyntikohteeksi, jolloin myyntiin tulivat 2,2 hehtaarin tontilla sijaitseva asemarakennus, asuintalo, sauna ja kaksi ulkorakennusta sekä tavarasuoja. Rakennukset siirtyivät uudelle omistajalle vuonna 2008. Aseman yhteydessä sijaitsee myös Hankkija-Maatalouden entinen viljavarasto, jonka toiminta lopetettiin vuonna 2010.
Aiheesta muualla

Kuvia Vinkkilän rautatieasemasta Vaunut.org -sivustolla
Virmajärvi

| Virmajärvi |
| --- | --- |
 Suomen itäisin piste Virmajärvessä olevalla saarella.
Valtiot:   Suomi,  Venäjä (Karjalan tasavalta)
Paikkakunta:  Ilomantsi, Suojärven piiri
Koordinaatit:  62°54′31″N, 31°35′12″E
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  176  m 
Pituus:  1  km
 fiVirmajärvi 
Virmajärvi (ven. Вирмаярви) on pieni järvi Suomen ja Venäjän rajalla. Suomelle kuuluvalta osaltaan se sijaitsee Ilomantsissa Pohjois-Karjalassa, Venäjälle kuuluvalta osaltaan Suojärven piirissä Karjalan tasavallassa. Järvi on osa Koitajoen valuma-aluetta. Lähin suurempi kylä on Hattuvaara Ilomantsissa.
Virmajärvellä olevassa saaressa sijaitsee Suomen sekä Euroopan unionin manneralueen itäisin piste. Sama saari oli Ruotsin ja Venäjän välisenä rajapaikkana jo Stolbovan rauhassa vuonna 1617, ja siitä pohjoiseen nykyinen valtakunnanraja on yhä vuonna 1621 määritetyllä paikalla. Virmajärven kohdalla nykyinen raja ja aikaisempi, ennen talvisotaa voimassa ollut Tarton rauhan raja haarautuvat toisistaan.
Virmajärven rantaan on vuonna 1996 rakennettu itäpisteen katselupaikka, jonne johtaa tie Hattuvaarasta, matkaa on noin 19 kilometriä. Tien loppuosa, polku katselupaikalle ja katselupaikka on erotettu pois rajavyöhykkeestä eikä rajatulla alueella liikkumiseen tarvita rajavyöhykelupaa. Katselupaikalla käy vuosittain noin 2 500 vierailijaa.
Ennen vuotta 1996 itäpisteelle meno edellytti telekopion lähettämistä Pohjois-Karjalan rajavartiostolle ja myönteisen vastauksen saamista. Taistelijan talolla olivat tarvittavat yhteydet. Aikaisemmin Neuvostoliitto yleisesti suhtautui kriittisesti valokuvaamiseen rajavyöhykkeellä Suomestakin päin, minkä vuoksi myös Venäjän federaation tultua 1991 jälkee kysymykseen, suhtauduttiin asiaan Suomessa varovaisesti. lähde?
Aiheesta muualla

Kokkonen, Jukka: Villiä itää, kesytöntä länttä – Ylä-Koitajoen alueen ja Ilomantsin historiaa.  (Metsähallituksen luonnonsuojelujulkaisuja. Sarja A 152)  Helsinki:  Metsähallitus, 2005.  Julkaisun verkkoversio (PDF) (viitattu 12.5.2009).
Itäpisteen katselupaikan kartta[vanhentunut linkki] (PDF)
Sol Invictus

Sol Invictus kuvattuna. Roomalaista taidetyötä, hopeaa, 200-luku, Pessinus (Bala-Hissar), Anatolia.
Sol Invictus (suom. voittamaton aurinko) oli alkujaan syyrialaisperäinen sol-jumala, josta keisari Aurelianus teki Rooman valtionuskonnon vuonna 274.
Sol Invictus oli jo 100-luvulta lähtien ollut sol-kultin kohteena. Keisari Elagabalus yritti tehdä siitä Rooman pääuskonnon (noin vuosina 219–222), mutta aate ei saanut kannatusta. Vasta 270-luvulla ilmapiiri oli suopeampi vieraille jumalille, ja kun Aurelianus kukisti Roomasta irtautuneen Palmyran valtakunnan vuonna 273, hän ajatteli voittonsa olevan Sol Invictus -jumalan ansiota. Hän rakennutti suuren temppelin Roomaan Sol Invictukselle ja teki jumalasta Rooman pääuskonnon. Sol Invictuksen syntymäpäivää vietettiin 25. joulukuuta,mutta varsinaisesti jumalaa juhlittiin lokakuussa 19 - 22 päivä. Ensimmäinen kristitty keisari Konstantinus Suuri ja hänen isänsä Constantius suosivat kummatkin Sol Invictusta. Constantius oli suvaitsevainen kristittyjä kohtaan, ehkä siksi että Sol Invictuksen kultilla ja kristinuskolla oli monia yhtäläisyyksiä. Vaikka Konstantinus kääntyikin kristinuskoon Mulviuksen sillan taistelun jälkeen, ei hän kuitenkaan hylännyt Sol Invictusta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Villin lännen villikissa

| Villin lännen villikissa> Rancho Notorius |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fritz Lang
Käsikirjoittaja:  Daniel Taradash Silvia Richards (alkuperäinen käsikirjoitus)
Tuottaja:  Howard Welsch
Säveltäjä:  Ken Darby Emil Newman
Kuvaaja:  Hal Mohr
Leikkaaja:  Otto Ludwig
Tuotantosuunnittelija:  Wiard Ihnen
Pääosat:  Marlene Dietrich Arthur Kennedy Mel Ferrer
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  RKO Pictures
Levittäjä:  RKO Pictures
Ensi-ilta:  1952
Kesto:  89 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Villin lännen villikissa (Rancho Notorious) on elokuvan alkuvuosien saksalaisen suurmiehen Fritz Langin ohjaama yhdysvaltalainen lännenelokuva vuodelta 1952. Sen pääosia näyttelevät Marlene Dietrich, Arthur Kennedy ja Mel Ferrer.
Tuotanto

Lang ja käsikirjoittaja Silvia Richards suunnittelivat elokuvaa jo 1940-luvun lopulla nimellä The Legend of Chuck-a-Luck. Valmistelu keskeytyi, kun Langin ja Richardsin suhde viileni. Lang osti tarinan oikeudet Richardsilta syyskuussa 1949. Kuvausten piti alkaa jo marraskuussa 1950, ja Lang tutkikin myöhemmin samana vuonna Tucsonin alueella sopivia kuvauspaikkoja. Kunnollisen käsikirjoituksen puuttuminen viivästytti kuitenkin kuvausten aloittamista. Lang palkkasi Daniel Taradashin viimeistelemään käsikirjoituksen lopulliseen muotoon.
Uudessa kotimaassa Lang joutui mukautumaan tuotantoportaan valintoihin. Niin tässäkin. Kun elokuvan jälkituotantoon päästiin loppukeväästä ja alkukesästä 1951, tuottaja Howard Welsch pakotti Langin kuvaamaan elokuvalle vaihtoehtoisen lopun. Welsch piti tästä lopusta enemmän, vaikka suurin osa elokuvan leikkausryhmästä olikin eri mieltä. Welsch leikkasi lopulta itse elokuvan lopulliseen muotoonsa. Welsch muutti myös elokuvan nimen Rancho Notorioukseksi RKO-johtaja Howard Hughesin vaatimuksesta, sillä Hughesin mukaan aiempi kasinopeliin viittaava nimi ei aukene eurooppalaisille katsojille.. Kuultuaan muutoksesta Lang kommentoi ihmettelemällä, tietävätkö eurooppalaiset, mikä Rancho Notorious on.. Dietrichin rooliin viittaava elokuvan suomenkielinen nimi on saanut luonnehdinnan "väkisin väännetty".
Arviot

Arvioissa on huomiota kiinnitetty siihen, että Dietrichin roolit ovat yksi toisensa jälkeen kabareelaulajan, kurtisaanin tai rikollisen rooleja, niin tässäkin elokuvassa. Toinen huomiota kiinnittänyt seikka on Langin outo lähestymistapa: elokuvan alku raiskausmurhineen saa jatkoksi kertojanäänen, joka tulkitsee tarinaa balladeina. Tätä keinoa ovat monet muutkin ohjaajat suosineet, mutta harvoin onnistuneesti.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Marlene Dietrich  | … |  Altar Keane   |
|  Arthur Kennedy  | … |  Vern Haskell   |
|  Mel Ferrer  | … |  Frenchy Fairmont   |
|  Gloria Henry  | … |  Beth Forbes   |
|  William Frawley  | … |  Baldy Gunder   |
|  Lisa Ferraday  | … |  Maxine   |
|  John Raven  | … |  Chuck-a-Luck-jakaja   |
|  Jack Elam  | … |  Mort Geary   |
|  George Reeves  | … |  Wilson   |
|  Dan Seymour  | … |  Comanche Paul   |
Aiheesta muualla

Villin lännen villikissa Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Villin lännen villikissa Elonet.
Metropolisin, Mabusen ja M:n ohjaaja Fritz Lang pakeni natsivaltaa Hollywoodiin, missä hän jatkoi vihan, murhan ja koston tarinoitaan film noirin, melodraamojen ja lännenelokuvan parissa. Vesa Nykänen, Yle, 15.12.2023.
Somalin niemimaa

Somalin niemimaa sijaitsee Koillis-Afrikassa, Afrikan sarvessa, Etiopian ja Somalian alueella. Niemimaan pinta-ala on noin 750 000 neliökilometriä.
Soligalitš

| Soligalitš Солигалич |
| --- | --- |
 vaakuna
Valtio:  Venäjä
Subjekti:  Kostroman alue
Piiri:  Soligalitš
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  8 km²
Korkeus:  130 m
Väkiluku (2010):  6 136
 – Väestötiheys:  767 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
 
 www.soligalich.com 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Soligalitš (ven. Солига́лич) on kaupunki Kostroman alueella Venäjällä. Se sijaitsee Volgaan laskevan Kostromajoen rannalla 216 kilometriä Kostromasta koilliseen. Kaupunki on Soligalitšin piirin keskus. Asukkaita on 6 100 henkeä (vuonna 2010).lähde?
Paikkakunta tunnetaan 1300-luvulta lähtien nimellä Sol-Galitskaja. 1300–1600-luvuilla se oli huomattava suolan tuotannon keskus. Aluksi kaupunki kuului Galitšin ruhtinaskuntaan. Vuonna 1450 se liitettiin lopullisesti Moskovaan. 1400-luvun lopulla Kostroma-joen vastarannalle rakennettiin maalinnoitus, jota tataarit piirittivät vuonna 1532. Vuonna 1609 kaupungista tuli voivodikunnan keskus. Vuodesta 1708 lähtien se kuului Arkangelin lääniin ja vuodesta 1778 Kostroman lääniin. 1800-luvulla Soligalitš menetti taloudellisen merkityksensä, mutta säilytti asemansa kihlakunnan keskuksena.
Kaupungin historiallinen keskus on kauppatori, jolla sijaitsevat 1800-luvun puolivälissä rakennetut kauppahallit, Pyhän Nikolaoksen (1688) ja Kristuksen kirkastumisen (1821) kirkot. Keskustassa sijaitsevat ylösnousemuksen ja Jumalan ilmestyksen luostarit 1600-luvulla rakennettuine kirkkoineen. Kaupunki koostuu lähinnä 1–2-kerroksisista koristeellisista puutaloista. Kostroma-joen vastarannalla on kylpylä, jossa annetaan erilaisia mineraalivesi- ja mutahoitoja.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Soligalitšin kaupungille omistettu sivusto (venäjäksi)
Kostroman alueen kaupungit
Hallinnollinen keskus: Kostroma

Bui | Galitš | Kologriv | Makarjev | Manturovo | Neja | Nerehta |  Šarja | Soligalitš | Tšuhloma | Volgoretšensk
Mauricio Solís

Mauricio Solís Mora (s. 13. joulukuuta 1972 Heredia) on costaricalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on voittanut kotimaansa mestaruuden Heredianossa vuonna 1993 ja Alajuelensessa 2001, 2002 ja 2003. Costa Rican lisäksi Solís on pelannut Englannissa Derbyssä, Yhdysvalloissa San José Earthquakesissa, Kreikassa OFI Cretessa ja Meksikossa Deportivo Real Iraputossa.
Ensimmäisen maaottelunsa Solís pelasi 23. syyskuuta 1993 Saudi Arabiaa vastaan. Hän on ollut mukana MM-kisoissa 2002 ja 2006. Solís on pelannut 110 maaottelua, joissa on tehnyt kuusi maalia (tilanne 20. kesäkuuta 2006).
Seurat

CS Herediano -1997
Derby County 1997/1998
CSD Comunicaciones 1998
San José Earthquakes 1999-2000
LD Alajuelense 2000-2002
OFI Kreta 2002/2003
Deportivo Real Iraputo 2003/2004
LD Alajuelense 2004/2005
CSD Comunicaciones 2005-
Solmu (nimi)

| Solmu |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  19. huhtikuuta (1929–49)
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  Knut
Nimen alkuperä:  Kanutus
Infobox OKNimi-testi OK: 
Solmu on suomalainen miehen etunimi.
Nimi luotiin Kansanvalistusseuran kalenteria varten suomalaiseksi vastineeksi ruotsalaiselle nimelle Knut (ruotsin knut ’solmu’). Tätä on pidetty käännösvirheenä, sillä Knut on lyhentymä nimestä Kanutus ja vain sattumalta osuu yksiin ruotsin knut-sanan kanssa, jota vastaa suomessa solmu.
Solmu sai oman nimipäivän almanakasta, 19. huhtikuuta, vuonna 1929. Nimi ei saanut tarpeeksi kantajia, joten se poistettiin 1949.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tieojen mukaan Solmu-nimen on saanut noin 140 henkilöä, joista ainakin viisi on naisia.
Tunnettuja Solmuja

Solmu Mäkelä (1922–2018), taikuri
Solmu Nyström (1871–1955), oppikirjojen tekijä ja kouluneuvos
Solmu Salonmies (1903–1988), everstiluutnantti