Andrei Vladimirovitš Romanov
Viimeiset vuodet

1930-luvulla Mathilden balettikoulu kukoisti, mikä antoi suuriruhtinas Andreille ja hänen perheelleen mukavan, mutta vaatimattoman elämän. Hän auttoi koulun johtamisen taloudellisessa puolessa, mutta sairasti edelleen heikkojen keuhkojensa vuoksi. Vaikka hän ei ollut kiinnostunut politiikasta, hän jatkoi aktiivisesti useiden järjestöjen tukemista; hän johti Guard-yhdistystä, Venäjän historiallista ja sukututkimusseuraa Pariisissa ja oli Izmailovon rykmentin liiton kunniapuheenjohtaja  Andrei Vladimirovitš piti myös yhteyttä Romanov-sukuunsa, erityisesti veljiinsä ja moniin serkkuihinsa, kuten suuriruhtinas Dmitri Pavlovitšiin, suuriruhtinatar Maria Pavlovnaan ja ruhtinas Gavriil Konstantinovitšiin. Hänen suhteensa sisareensa Jelena Vladimirovnaan kiristyi, koska tämä ei koskaan todella hyväksynyt Mathildea perheenjäseneksi.
Toisen maailmansodan syttyessä ja Saksan uhatessa mahdollisesti pommittaa Pariisia, suuriruhtinas Andrei perheineen muutti Le Vésinetiin, josta he palasivat kolmen kuukauden kuluttua. Saksan hyökättyä Ranskaan he pakenivat junalla suuriruhtinas Boriksen huvilaan Biarritziin. Saksalaiset etenivät 26. kesäkuuta Biarritziin ja kolmen kuukauden kuluttua kaikki päättivät palata Pariisiin. Koska heidän ainoa tulonlähteensä oli balettikoulu, he joutuivat pitämään sen auki sotavuosina vaikeuksista ja vähentyneistä oppilaista huolimatta. Ruhtinas Vladimir Romanovski-Krasinski (joka otti länsimaisen version äitinsä puolalaisesta nimestä Krzesińska, joka oli yhdistetty väliviivalla hänen isänsä nimen adjektiivimuotoon) oli vanhempiensa hemmottelema, eikä tällä koskaan ollut itsenäistä elämää. Koska hän oli ollut 1930-luvulla "neuvostomyönteisen" Nuorten venäläisten liiton jäsen, natsipuolue piti häntä Neuvostoliiton kannattajana. Gestapo pidätti Vladimirin ja häntä pidettiin venäläisten siirtolaisten leirissä Compiègnessa. Suuriruhtinas Andrei vieraili useita kertoja Saksan poliisin päämajassa ja pyysi apua venäläisiltä siirtolaisilta saadakseen poikansa vapautettua, mutta kumpikaan ryhmä ei auttanut häntä. Vladimir vapautettiin lopulta 119 päivän pidätyksen jälkeen. Sotavuosina kaksi muuta elossa olevaa suuriruhtinasta kuoli; suuriruhtinas Dmitri Pavlovitš vuonna 1942 ja suuriruhtinas Boris Vladimirovitš vuonna 1943. Veljensä Boriksen kuoltua Andreista tuli viimeinen elossa oleva Romanov-dynastian suuriruhtinas, joka oli syntynyt Venäjän keisarikunnassa.
Suuriruhtinas Andrein viimeisiä vuosia leimasivat yhä heikompi terveys ja tiukka taloudellinen tilanne. Hän joutui myymään talonsa ja asettumaan siihen vuokralaiseksi. Tasapainottaakseen talouttaan hän turvautui osittain veljenpoikansa suuriruhtinas Vladimir Kirillovitšin taloudelliseen apuun. Jotkut Mathilden ystävät ja entiset oppilaat, kuten Margot Fonteyn ja Diana Gould Menuhin, tarjosivat myös taloudellista apua. Vuonna 1954 suuriruhtinas Andreista tuli kummisetä suuriruhtinas Vladimirin ainoalle lapselle, suuriruhtinatar Maria Vladimirovnalle, Romanov-suvun nykyiselle päämiehelle.
Huonosta terveydestä huolimatta suuriruhtinas Andrei eli 77-vuotiaaksi, jonka iän Romanov-suvussa vain harva saavutti. Hän ylitti isosetänsä, suuriruhtinas Mihail Nikolajevitšin pitkäikäisyys-ennätyksen lähes kuudella kuukaudella. Aamulla 31. lokakuuta 1956 suuriruhtinas Andrei työskenteli työhuoneessaan. Saatuaan kirjeen kirjoituskoneella valmiiksi hän tunsi huimausta, meni sänkyynsä makuulle ja kuoli äkillisesti.
Hänet haudattiin puettuna Henkikaartin ratsutykistöpatteriston prikaatin univormuun, jota hän komensi ensimmäisen maailmansodan aikana. Vaimo Mathilde Krzesinska kuoli joulukuussa 1971 Pariisissa 99-vuotiaana. Heidän poikansa ruhtinas Vladimir Romanovski-Krasinski kuoli 72-vuotiaana naimattomana ja lapsettomana Ranskassa vuonna 1974, kolme vuotta äitinsä jälkeen.