stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Fruktoosi-1,6-bisfosfaatti
Glykolyysi

Glykolyysissä fruktoosi-1,6-bisfosfaattia muodostuu, kun fosfofruktokinaasi-1-entsyymi liittää fosfaattiryhmän fruktoosi-6-fosfaatille. Glykolyysin seuraavassa vaiheessa yhdiste reagoi edelleen ja hajoaa aldolaasi A:n katalysoimana kahdeksi kolme hiiliatomia sisältäväksi yhdisteeksi glyseraldehydi-3-fosfaatiksi ja dihydroksiasetonifosfaatiksi ja tämä on tasapainoreaktio. Fruktoosi-1,6-bisfosfaatti toimii myös glykolyysin viimeisessä vaiheessa aktivaattorina pyruvaattikinaasille, joka katalysoi fosfoenolipyruvaatin muuntumista pyruvaatiksi.
Glukoneogeneesi ja fotosynteesi

Glukoneogeneesissä maksassa aldolaasi A katalysoi fruktoosi-1,6-bisfosfaatin muodostumista glyseraldehydi-3-fosfaatista ja dihydroksiasetonifosfaatista. Yhdiste hydrolysoituu seuraavassa vaiheessa fruktoosi-1,6-bisfosfataasientsyymin katalysoimana muodostaen fruktoosi-6-fosfaattia ja fosfaatti-ionin.
Fotosynteesin yhteydessä kasvisolujen sytosolissa fruktoosi-1,6-bisfosfaatista muodostuu fruktoosi-1,6-bisfosfataasin vaikutuksesta fruktoosi-6-fosfaattia. Tästä kasvit muokkaavat edelleen glukoosia sakkaroosisynteesiin.
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): D-Fructose 1,6-bisphosphate (englanniksi)
Karuna

| Karuna> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Sauvo ja Kemiönsaari |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  60°16′08″N, 022°32′41″E
Lääni:  Turun ja Porin lääni
Kuntanumero:  228
Hallinnollinen keskus:  Rantola
Perustettu:  1869
– emäpitäjä:  Sauvo
Liitetty:  1969
– kuntiin:  Sauvo Kemiö
Pinta-ala:   km²   (1.1.1968)
– maa:  88,5 km²
Väkiluku:  971   (31.12.1968)
– väestötiheys:  13,71 as./km²
Karuna on Varsinais-Suomessa sijainnut entinen Suomen kunta. Se erotettiin omaksi kunnakseen Sauvosta vuonna 1869. Itsenäinen seurakunta siitä tuli virallisesti 1908, käytännössä 1930. Sitä ennen se oli Sauvon kappeliseurakunta 1680-luvulta lähtien. Karunan naapurikunnat olivat Kemiö, Parainen ja Sauvo. Karuna liitettiin 1969 pääosin takaisin Sauvoon pois lukien Kemiöön liitetty Santasaaren (Sandön) kylä.
Karuna oli omaksi kunnaksi tullessaan aluksi kaksikielinen, mutta vuonna 1933 siitä tuli yksikielinen suomenkielinen kunta.
Karunassa sijaitsevat Karunan kartano, Kärkkisten kartano, Steningen kartano, Päisterpään kartano ja Kärkniemen kartano.
Suomen suurin sähkönjakeluyhtiö Caruna Oy on nimetty Karunan mukaan.
Historiaa > Itsenäisyyttä edeltävä historia

Karuna on kohonnut merestä suhteellisen myöhään eikä sieltä ole – paria kivikautista esinettä lukuun ottamatta – tehty esihistoriallisia löytöjä. Asutus on levinnyt Karunaan pääasiassa Sauvosta, jossa oli vankka rautakautinen asutus. Karunan kappeliseurakunta kehittyi 1600-luvun lopulla Karunan kartanon omistajan Arvid Hornin rakennuttaman puukirkon ympärille. Kirkon rakentaminen alkoi kesällä 1685. Kirkko rakennettiin Karunan kartanon maille ja vuonna 1686 voimaan tulleen uuden kirkkolain mukaisesti Karunan kartanon isännälle annettiin patronaattioikeus eli oikeus valita kirkon pappi. Aluksi tuomiokapituli mielsi kirkon kartanon omaksi kappeliksi, mutta heinäkuussa 1688 muodostettiin oma Karunan kappeliseurakunta.
Karunassa harjoitettiin menneinä vuosisatoina paljon talonpoikaispurjehdusta muiden rannikkopitäjien tavoin. Sauvolaisten vuonna 1652 saama purjehduslupa koski myös karunalaisia. Vielä vuonna 1726 myönnettiin paikkakuntalaisille oikeus viedä Tukholmaan maa- ja metsätaloustuotteita sekä kalaa. Tärkeä satamapaikka oli Sandössä, johon syvälläkin kulkevat suolalaivat pystyivät ankkuroitumaan.
Suomen sodan aikana 2. elokuuta 1808 käytiin Sandön saaren itäpuolella meritaistelu, jossa ylivoimaiset venäläiset murtautuivat ruotsalaisen laivasto-osaston läpi länteen. Ruotsalaiset yrittivät samaan aikaan hyökkäystä läheiseen Västankärriin, jossa venäläisten joukkojen ylipäällikkö kenraali Friedrich Wilhelm von Buxhoevden oleskeli, mutta yritys jäi tuloksettomaksi. Silloisten varustusten jäänteitä on vielä paikoitellen maastossa.
Historiaa > Itsenäisenä kuntana

Vuoden 1865 kunnallishallintoa koskeva asetus määräsi muun muassa, että kunnallinen jaotus seuraa seurakunnallista jakoa. Näin kukin seurakunta tulisi muodostamaan oman erillisen kunnan, minkä vuoksi Karunan kappeliseurakuntakin erotettiin hallinnollisesti Sauvosta ja siitä tuli vuoden 1869 alussa itsenäinen Karunan kunta.
Vuonna 1908 tehtiin päätös myös Karunan kappeliseurakunnan itsenäistymiseksi Sauvon seurakunnasta omaksi seurakunnakseen ja itsenäisyys vahvistettiin 21. lokakuuta 1908. Kuitenkin itsenäistyminen tulisi voimaan käytännössä vasta sitten, kun Sauvon silloinen kirkkoherra J. W. Wartiainen poistuisi virastaan. Hän lmoitti vuonna 1930, ettei korkean ikänsä vuoksi voinut hoitaa täysipainoisesti virkavelvollisuuksiaan Karunassa ja luopui sitä koskevista oikeuksistaan. Näin Karunasta tuli toukokuun alussa 1930 itsenäinen kirkkoherrakunta  ja toimitettiin kirkkoherran vaali, jonka tuloksena Leo Leppä valittiin Karunan ensimmäiseksi omaksi kirkkoherraksi vuonna 1931.
Karunan ensimmäinen kansakoulu aloitti alkuvuodesta 1886, ja se oli rakennettu Kärkkisten kartanon maille Löklahden niemelle. Keväällä 1893 aloitti Karunan kunnantalossa ruotsinkielinen kansakoulu kunnan ruotsinkielistä väestöä varten. Sen aloittaessa oppilaita kirjoittautui 28 vuosina 1880-1885 syntynyttä tyttöä ja poikaa. Painetta uusien koulujen perustamiseen kuitenkin oli, sillä suomenkielisiä lapsia oli kunnassa kolme kertaa enemmän kuin ruotsinkielisiä. 1906 tulivat suomenkieliset koulut Kasklahden ja Torikan kyliin muodostaen omat koulupiirinsä, minkä myötä ensimmäinen suomenkielinen koulu jäi pois käytöstä. Myöhemmin kouluikäisten lasten määrä entisestään kasvoi ja ruotsinkielisten määrä väheni, mikä toi tarpeita kouluverkon muutoksille. 1923 ruotsinkielisiä oppilaita oli enää kahdeksan, ja ruotsinkielinen koulu lakkautettiin 1926. 1928 rakennettiin koulu Haanniemen kylään ja 1936 Ruskolan kylään, jolloin Kasklahden koulun toiminta loppui.
Karunan kunta pysyi itsenäisyytensä ajan pienenä maa- ja metsätalouspitäjänä. Se kuuluu Turun talousalueeseen ja lähin aluekeskus on Sauvon kirkonkylä, jonne on Karunan kirkolta matkaa noin 15 kilometriä. Vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan 73 prosenttia kunnan asukkaista sai toimeentulonsa alkutuotannosta. Yksipuolisen elinkeinorakenteen ja kunnan syrjäisen sijainnin vuoksi huomattava osa väestöstä muutti 1950- ja 1960-luvuilla muualle, lähinnä Turkuun, mutta pienessä määrin myös Saloon. Karuna liitettiin takaisin Sauvoon vuoden 1969 alussa.
Liikenteellisesti Karuna sijaitsi pitkään "pussin perällä", mutta alueen tieolot kehittyivät tuntuvasti uuden seututie 181:n ja Kemiön puolelle johtavan Rungonsalmen sillan valmistuttua 1970-luvun alkuvuosina.
Elinkeinoelämä

Karunan keskuskylästä Rantolasta löytyy muun muassa kyläkauppa Rantolan puoti. Puoti on tullut kuuluisaksi hampurilaisannoksistaan, joita tullaan nauttimaan pitkien matkojen takaa.  Kuivurikievarissa tarjoillaan mm. pizzaa.
Yhdistystoiminta

Karunassa toimii useita yhdistyksiä. Karunan kyläyhdistys on rekisteröity vuonna 1999 ja sen tarkoituksena on toimia alueen tasapuolisen kehittämisen hyväksi pyrkimällä lisäämään asukkaiden harrastus- ja kulttuuritoimintaa, yhteistyötä ja omatoimisuutta.
Urheilutoimintaa järjestää Karunan Urheilijat ry. Veneilijöillä on Karunassa kaksikin yhdistystä, Karunan Veneseura ja Motorboat Club Karuna. Metsästysseuroja on myös kaksi, Etelä-Karunan metsästäjät sekä Pohjois-Karunan metsästäjät. Lisäksi Karunassa toimii vuonna 2014 perustettu, Sauvo-Karuna akselilla vaikuttava Airsoft -yhdistys, Sauvon Seudun Airsoft ry.
Vuonna 2013 Karuna valittiin Varsinais-Suomen vuoden kyläksi.
Kirkot

Karunan kivikirkon suunnitteli arkkitehti Josef Stenbäck ja se rakennettiin Karunan harmaasta graniitista 1908–1910. Se kuuluu Suomen kansallisromanttisten kirkkojen sarjaan ja sitä on luonnehdittu yhdeksi Suomen onnistuneimmista ja kauneimmista kansallisromanttisista kirkoista. Syrjäisen sijaintinsa takia se on kuitenkin jäänyt vaille matkailijoiden huomiota. Kirkkoa ei juurikaan pidetä auki jumalanpalvelusten ulkopuolella. Istumapaikkoja on 480. Alttarilasimaalaukset on suunnitellut arkkitehti Ilmari Launis. Jugend-tyylisen kiinteän sisustuksen suunnitteli Stenbäck.
Karunan ensimmäinen kirkko, Arvid Hornin 1685 rakennuttama puukirkko, siirrettiin Helsingin Seurasaareen ja on ulkomuseon tärkeimpiä kohteita.
Kylät

Broddböle, Tiikarla (Dikarböle), Eistilä (Eistböle), Eikniemi (Eknäs), Fröjdböle, Kustaali (Gussdal), Halslahti (Halslax), Haanniemi (Handby), Hintsholma (Hintsholm), Karinkorva, Karuna, Kasklahti (Kasklax), Kelturi, Nuuttiniemi (Knutnäs), Kupiluoto (Koppholm), Krooka (Kråknäs), Kärkkinen (Kärkis), Kärkniemi (Kärknäs), Leisku, Liden, Lemminen (Lämmis), Maalu, Maanila (Mannböle), Orssaari, Tuomaala (Pukböle), Päisterpää, Rantola, Ruskola (Ruskulla), Santasaari (Sandö), Savisalo, Sitolahti (Sitolax), Voilahti (Smörvik), Tapola (Stappåker), Teininki (Steninge), Raumala (Strömsböle), Sydänmaa (Sydmo), Timari (Timböle), Tuomaala (Tomasböle), Torikka, Peltola (Åkers)
Vuoden 1960 taajamarajauksen mukaan Karunassa ei ollut lainkaan taajamia.
Väestö

Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Karunan väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1960.
| Karunan väestönkehitys 1880–1960 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Vuosi |  |  | Asukkaita |  |
| 1880 | 1880 |    | 1 509 | 1 509 |
| 1890 | 1890 |    | 1 591 | 1 591 |
| 1900 | 1900 |    | 1 661 | 1 661 |
| 1910 | 1910 |    | 1 652 | 1 652 |
| 1920 | 1920 |    | 1 676 | 1 676 |
| 1930 | 1930 |    | 1 507 | 1 507 |
| 1940 | 1940 |    | 1 274 | 1 274 |
| 1950 | 1950 |    | 1 602 | 1 602 |
| 1960 | 1960 |    | 1 268 | 1 268 |
Lähde: Tilastokeskus.
Kulttuuri > Murre

Karunan alueella puhutun kielen perustana on itäinen Lounais-Suomen murre. Karunan murre kuuluu Lounais-Suomen itäryhmän rantaryhmään.
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto Karunan kyläyhdistys.
Karunan kartano. Nba.fi.
Karunan vanhoja karttoja Kansallisarkiston palvelussa[vanhentunut linkki]
Maanmittari Johan Vettervikin tekemä Karunan Torikan kartta vuodelta 1705 (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Varsinais-Suomen maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Aura  Kaarina  Kemiönsaari  Koski Tl  Kustavi  Laitila  Lieto  Loimaa  Marttila  Masku  Mynämäki  Naantali  Nousiainen  Oripää  Paimio  Parainen  Pyhäranta  Pöytyä  Raisio  Rusko  Salo  Sauvo  Somero  Taivassalo  Turku  Uusikaupunki  Vehmaa 
Entiset kunnat:  Alastaro  Angelniemi  Askainen  Dragsfjärd  Halikko  Hiittinen  Houtskari  Iniö  Kakskerta  Kalanti  Karinainen  Karjala  Karuna  Kemiö  Kiikala  Kisko  Korppoo  Kuusisto  Kuusjoki  Lemu  Loimaan kunta  Lokalahti  Maaria  Mellilä  Merimasku  Metsämaa  Mietoinen  Muurla  Naantalin maalaiskunta  Nauvo  Paattinen  Paraisten maalaiskunta  Perniö  Pertteli  Piikkiö  Pyhämaa  Rymättylä  Somerniemi  Suomusjärvi  Särkisalo  Tarvasjoki  Uskela  Uudenkaupungin maalaiskunta  Vahto  Velkua  Västanfjärd  Yläne 
Karunan kirkko
Kunnan keskuksessa tienristeyksessä sijainnut kyltti, nykyään kirkon pihalla
Fusée-luokka

| Fusée-luokka |
| --- | --- |

Tekniset tiedot
Uppouma:  1 073-1 124 t
Pituus:  50,30 m (vesiraja)
Leveys:  9,90 m
Syväys:  3,15 m
Koneteho:  1 400 ihp
Nopeus:  12,5 solmua
Miehistöä:  89
Aseistus
Meritorjunta:  1 × 9,4"/28 Mle 1881 -tykkiä 1 × 3,5" tykki 4 × 37 mm tykkiä
Fusée-luokka oli Ranskan laivaston neljän aluksen muodostama tykkiveneluokka.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmistui | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Flamme | Arsenal de Cherbourg | kesäkuu 1883 | elokuu 1885 | huhtikuu 1887 | 1906 |
| Fusée | Arsenal de Lorient | lokakuu 1882 | toukokuu 1884 | joulukuu 1885 | 1910 |
| Grenade | Arsenal de Lorient | 1884 | lokakuu 1888 | 1889 | 1906 |
| Mitraille | Arsenal de Rochefort | 1883 | heinäkuu 1886 | helmikuu 1888 | 1910 |
Heino Kaski

| Heino Kaski |
| --- | --- |
 Heino Kaski 60-vuotiaana.
Henkilötiedot
Koko nimi:  Heino Wilhelm Daniel Kaski
Syntynyt: 21. kesäkuuta 1885 Pielisjärvi
Kuollut: 19. syyskuuta 1957 (72 vuotta)
Muusikko
Tyylilajit:  länsimainen taidemusiikki 
Soittimet:  piano 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Heino Wilhelm Daniel Kaski (21. kesäkuuta 1885 Pielisjärvi – 19. syyskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja pianisti. Säveltäjänä Kaski keskittyi pääasiassa pienimuotoisiin pianokappaleisiin ja lauluihin. Tyylillisesti hän edustaa kansallisromantiikkaa. Pianominiatyyreista kenties tunnetuin on toivekonserttien suosikki Yö meren rannalla. Hän sävelsi myös sinfonian h-molli op. 16 vuonna 1919. Säveltäjä itse piti tätä teosta pääteoksenaan. Muita Kasken sävellyksiä ovat muun muassa viulu- (1920), sello- (1923) ja huilusonaatit (1937). Hän sävelsi yli sata yksinlaulua sekä yli sata pianokappaletta.
Ura ja elämä

Heino Kasken vanhemmat olivat lukkari, director cantus Daniel Kaski ja Anna Maria o.s. Krogerus. Poika sai musiikinopetusta isältään ja oppi soittamaan viulua.
Kaski siirtyi kesken oppikoulun Sortavalan lyseosta Helsinkiin opiskelemaan musiikkia, aluksi urkurikoulussa ja sen jälkeen Helsingin orkesterikoulussa. Musiikinteoriaa hänelle opetti Ilmari Krohn, ja hän sai yksityisesti sävellysopetusta Erkki Melartinilta, Jean Sibeliukselta ja myöhemmin Selim Palmgrenilta. 1910-luvun alkupuolella Kaski sai neljästi valtion stipendin, ja sen turvin hän opiskeli sävellystä Berliinissä Paul Juonin johdolla vuosina 1911–1914. Maailmansota keskeytti opinnot, ja hän palasi kotimaahan vuosiksi 1914–1919 ja sai opetusta Palmgrenilta. Sodan jälkeen hän palasi Keski-Eurooppaan ja jatkoi sävellysopintojaan Otto Taubmannin johdolla ja tutustui myös ranskalaiseen säveltaiteeseen.
Kaski piti yhdeksän sävellyskonserttia Helsingissä sekä muutamia muualla Suomessa.
Opintojensa jälkeen vuonna 1926 Kaski alkoi elättää itseään opettamalla pianonsoittoa ja laulua Sivistysjärjestöjen kansankonservatoriossa ja Helsingin kansakoulussa. Hän sai director musices -arvonimen vuonna 1941, ja hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla 1950. Kaski kuoli Helsingissä 19. syyskuuta 1957, päivä ennen Jean Sibeliuksen kuolemaa.
Kasken mukaan nimetty Heino Kasken katu sijaitsee Helsingin Jätkäsaaressa.
Teoksia > Orkesterille

Preludi (1912)
Sarja nro 1 (1912)
Sarja nro 2 (1913)
Marssi-intermezzo (1915)
Fantasia appassionata viululle ja orkesterille (1915/1954)
Sinfonia h-molli. op 16 (1919)
Alkusoitto E-duuri (1922)
Berceuse viululle ja orkesterille (1925)
Vuorella puhaltimille, celestalle ja harpulle (1937)
Teoksia > Näyttämömusiikkia

Kun ohdake kukkii (1943)
Tuhkimo
Teoksia > Kamarimusiikkia

Sonaatti viululle ja pianolle A-duuri (1920)
Sonaatti sellolle ja pianolle (1923)
Huilusonaatti (1937)
Teoksia > Pianomusiikkia

Preludi Ges-duuri 1912
Vuorenpeikkojen iltasoitto (1914)
7 pianokappaletta (1921)
Yö meren rannalla (1923)
Preludi h-molli Pankakoski (1926)
Vienankarjalainen rapsodia (1926)
Teoksia > Lauluja > Yksinlauluja

Taas kaukaa laulavat lauluaan (1917)
Lähdettyäs
Kevät keralla päiväin kuulakkain
Niin mustina muratit kiertää
Katson virran kalvohon
Latu
Suviyö
Sinä olet minun valkea taivaani
Kevätriemua
Maa kaunis allani kukoistaa
Olis vierellä hän
Mökit nukkuu lumiset
Muuttolinnut
Kaipaus
Kehtolaulu
Niin mustina muratit kiertää
Oi kiitos kaikesta, Karjala
Unen maa
Aslakin joiku
Nocturno
Vanha joululaulu
Hyvästijättö
Sinisellä sillalla
Kun illan varjot laaksoon
Vanha Laulu
Kiitävi aatos kaipuun siivin
Onnen lintu
Taa saarien päivä painuu
Rannalta
Auringonruusu
Teoksia > Lauluja > Kuorolauluja

Aamuvirsi
Jo kaikki nukkuu, huokuu syvää rauhaa
Kesäyö (1952)
Kevätlaulu (1955)
Rai'u riemu, välky valo
Kirjallisuutta

Salmenhaara, Erkki: Kansallisromantiikan valtavirta 1885–1918, s. 325–329.  (Suomen musiikin historia 2)  Helsinki:  WSOY, 1996.  ISBN 951-0-20124-3
Fthiotis

| Fthiotiin alueyksikkö Περιφερειακή ενότητα Φθιώτιδας> Alueyksikkö |
| --- | --- |
 Sijainti
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Thessalia ja Keski-Kreikka
Alue:  Keski-Kreikka
Kuntia:  7
Perustettu:  1.1.2011
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Lamía
Pinta-ala:  4 440 km²
Väkiluku (2011):  158 231
 – väestötiheys:  35,64 as./km²
Lyhenteet:  
 – NUTS:  EL644
 
www.nafthiotidos.ondsl.gr
Fthiotis (m.kreik. Φθιώτις; kreik. Φθιώτιδα, Fthiótida) eli Fthiotiin alueyksikkö (Περιφερειακή ενότητα Φθιώτιδας, Perifereiakí enótita Fthiótidas) on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Keski-Kreikan alueella ja sen hallinnollinen keskus on Lamía. Alueyksikön pinta-ala on 4 440 neliökilometriä ja asukasluku 158 231 (vuonna 2011).
Fthiotis sijaitsee keskisessä Manner-Kreikassa. Fthiotiin eteläpuolella rajanaapureina ovat Boiotia ja Fokis. Lounaassa sijaitsee Aitolia-Akarnania, lännessä Evrytanía, pohjoisessa Kardítsa ja Lárisa. Koilliseen Fthiotiista sijaitsee Magnesia. Alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä ja se korvasi tuolloin lakkautetun Fthiotiin prefektuurin (Νομός Φθιώτιδας, Nomós Fthiótidas).
Kunnat

Alueyksikkö jakaantuu seitsemään kuntaan seuraavasti:
| Kartta |  | Kunta | Kuntakeskus | Väkiluku |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | Lamía | Lamía | 75 315 |
|  | 2 | Amfíkleia-Eláteia | Káto Tithoréa | 10 922 |
|  | 3 | Domokós | Domokós | 11 495 |
|  | 6 | Kaména Voúrla | Kaména Voúrla | 12 090 |
|  | 4 | Lokroí | Atalánti | 19 623 |
|  | 5 | Makrakómi | Spercheiáda | 16 036 |
|  | 7 | Stylída | Stylída | 12 750 |
Historia > Antiikki

Fthiotis on Kreikan historiallisia maakuntia ja peräisin antiikin ajalta. Antiikin aikana se käsitti Farsaloksen kaupunkivaltion ympäristön, ja se oli yksi antiikin Thessalian neljästä tetrarkioiksi kutsutusta pääalueesta. Laajemmassa merkityksessä Fthiotis käsitti myös Akhaia Fthiotiin alueen. Kreikkalaisessa perinteessä Fthiotis oli aluetta, jossa sijaitsi alkuperäinen Hellas, joka antoi myöhemmin nimensä koko Kreikalle.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Fthiotis Wikimedia Commonsissa
Περιφερειακή ενότητα Φθιώτιδας (Arkistoitu – Internet Archive). Fthiotiin alueyksikön kotisivu. (kreikaksi) (englanniksi)
Keski-Kreikan alue
| --- | --- |
Boiotian alueyksikkö:   Alíartos-Thespiés  Dístomo-Aráchova-Antíkyra  Livadeiá  Orchomenós  Tanágra  Thíva 
Euboian alueyksikkö:   Chalkída  Dírfys-Messapía  Erétria  Istiaía-Aidipsós  Kárystos  Kými-Alivéri  Mantoúdi-Límni-Agía Ánna  Skýros 
Evrytanían alueyksikkö:   Ágrafa  Karpenísi 
Fokiin alueyksikkö:   Delfoí  Dorída 
Fthiotiin alueyksikkö:   Amfíkleia-Eláteia  Domokós  Kaména Voúrla  Lamía  Lokroí  Makrakómi  Stylída
Friitala

| Friitala> Fridaby, Friby |
| --- | --- |
 Friitalan halki kulkeva Siltatie kuvattuna Kokemäenjoen sillalta, Vanhankylän puolelta.
Kaupunki:  Ulvila
Koordinaatit:  61.43021°N, 021.874981°E
Väkiluku:  5 705 (31.12.2015)
Osa-alueet:  Suurpää, Ristee, Nahkuri, Nummela
Postinumero(t):  28400
Friitala (ruots. Fridaby tai Friby) on osa Satakunnan maakunnassa sijaitsevan Ulvilan kaupungin keskustaajamaa. Friitalaa vastaavalla postinumeroalueella (28400 Ulvila) oli vuoden 2015 lopussa 5 705 asukasta. Friitala sijaitsee Kokemäenjoen eteläpuolella ja sieltä on matkaa Porin keskustaan noin seitsemän kilometriä. Friitala on osa Porin keskustaajamaa.
Palvelut

Friitala on Ulvilan kaupallinen keskus. Hallinnolliset ja sosiaaliset palvelut kouluja lukuun ottamatta puolestaan sijaitsevat pääosin Kokemäenjoen pohjoispuolella Vanhassakylässä. Friitalassa ovat muun muassa Kauppakeskus Hansa, Ulvilan kirjasto ja Ulvilan lukio.
Friitala-talo puolestaan on entisen Friitala Oy:n nahkatehtaan tiloihin saneerattu kauppa-, toimisto- ja vapaa-ajankeskus. Rakennuksessa toimii myös Friitalan nahkamuseo. Nykyisin Friitala-talo Oy on kiinteistöosakeyhtiö, joka vuokraa tiloja moninaisiin käyttötarkoituksiin.
Friitalassa ovat lisäksi Ulvilan yhteiskoulu, Friitalan koulu ja Ulvilan lukio sekä päiväkoti Tuulenpesä.
Liikenneyhteydet

Porin keskustaan pääsee Friitalasta Porin Linjojen paikallisliikenteen busseilla 70, 80, 81, 82, 83, 90 ja 91.  Valtatie 2:n varrella on pikavuoropysäkki, jossa pysähtyy yli 20 päivittäistä Helsingin ja Porin väliä kulkevaa pikavuoroa.
Porin lento- ja rautatieasemille on Friitalasta vajaan kymmenen minuutin ajomatka. Poriin johtavat myös pyörätiet, joita kulkee sekä taajama-alueella että valtatie 2:n rinnalla.
Liikenneyhteydet > Rautatieasema

Friitalan rautatieasema toimi vuosina 1895–1970, vuodesta 1932 nimellä Ulvilan rautatieasema. Asema sijaitsi Tampere–Pori-radalla. Asema aloitti toimintansa seisakkeena, mutta se laajennettiin vuonna 1932 rautatieasemaksi. Asemalta rakennettiin 1920-luvulla raide Friitala Oy:n tehtaalle. Teollisuusraide purettiin tehtaan toiminnan supistuttua 1980-luvulla. Matkustajaliikenne päättyi vuonna 1983, mutta satunnaisia tilausjunia pysähtyi vielä 1990-luvulla. Asema paloi vuonna 2003. Asemasta on jäljellä asemapäällikön talo ja laiturin jäännökset.
Historiaa

Friitala mainitaan asiakirjoissa vuodelta 1446, jolloin eräs Friitalan tila lahjoitettiin Naantalin luostarille. Friitalaan kuuluvat varhaiset tilat esiintyvät nimillä Mattila, Uotila, Suurpää, Spinkkilä ja Hannula. Mattila jakaantui sittemmin tiloihin Kylä-Mattila, Uusi-Mattila, Fredrik-Mattila ja Vainio-Mattila. Uotilasta erotettiin Ketola ja Tommila eli Kuitti, ja Tommilasta Renfors. Suurpään tilasta muodostuivat Suurpää-Åkervall, Suurpää-Åkergård, Suurpää-Lääkäri, Suurpää-Bjong ja Suurpää-Frigrén-Koivisto. Rantalasta tuli Ali-Rantala ja Yli-Rantala.
Aiheesta muualla

Maanmittari Olof Mörtin tekemä Friitalan kartta  vuodelta 1698 (Arkistoitu – Internet Archive)
Ulvilan kaupunginosat
Friitala
Vanhakylä
Haistila
Harjunpää
Kaasmarkku
Ravani
Sunniemi
Suosmeri
Koski
Kangas
Leineperi
Levanpelto
Ahmaus
Järventausta
Palus
Saarijärvi
Furfuraali

| Furfuraali |
| --- | --- |

Tunnisteet
IUPAC-nimi:  2-furaanikarboksialdehydi
CAS-numero:  98-01-1
PubChem CID:  7362
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C5H4O2
Moolimassa:  96,1 g/mol
Ulkomuoto:  neste
Sulamispiste:  –36,5 °C (236,5 K)
Kiehumispiste:  162 °C (435 K)
Tiheys:  1,16 g/cm3
Liukoisuus veteen:  veteen 8,3 g/100 ml
    
Furfuraali (latinaksi furfur = lese) on orgaaninen yhdiste (heterosyklinen aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä–keltaista nestettä, jolla on tunnusomainen haju. Furfuraalin väri muuttuu punaiseksi–ruskeaksi ilman ja valon vaikutuksesta. Sen kemiallinen kaava on C5H4O2 ja rakennekaava C4H3OCHO. Furfuraalista käytetään myös nimityksiä 2-furaanikarboksialdehydi, 2-furaldehydi ja 2-furyylimetanaali.
Furfuraalin moolimassa on 96,1 g/mol, sulamispiste –36,5 °C, kiehumispiste 162 °C, tiheys 1,16 g/cm3, liukoisuus veteen 20 °C lämpötilassa on 8,3 g/100 ml, leimahduspiste 60 °C c.c., itsesyttymislämpötila 315 °C ja CAS-numero 98-01-1.
Furfuraalia on käytetty merkkiaineena verottomalle kevyelle polttoöljylle 31. elokuuta 2003 saakka. Furfuraali on kemianteollisuuden tärkeä raaka-aine ja sitä käytetään eräiden muovien, selluloosa-asetaatin ja vernissan valmistuksessa. Furfuraalia muodostuu pentooseista tai pentoosipitoisista aineista, kuten oljesta, leseistä tai lehtipuusta (koivu, pyökki) laimean rikkihapon avulla.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset

Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä. Ihmisillä furfuraalin hengitystiealtistuksen päämetaboliitti on furoyyliglysiini.
Aiheesta muualla

Furfuraalin kansainvälinen kemikaalikortti
Tukes, Kemikaalien EU-riskinarviointi ja –vähennys: 2-furaldehydi (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Human Metabolome Database (HMDB): 2-Furancarboxaldehyde (englanniksi)
ChemBlink: Furfural (englanniksi)
Liber Herbarum II: Furfuraalia sisältäviä kasveja
Fysiikka ja filosofia

Fysiikka ja filosofia: Modernin tieteen vallankumous (engl. Physics and Philosophy: The Revolution in Modern Science) on fyysikko Werner Heisenbergin vuonna 1958 ilmestynyt kirja.
Aiheesta muualla

Jyrki Laine: Heisenbergin hyppy kvanttimaailmaan. Helsingin sanomat 16.6.2001.
Tarja Kallio-Tamminen: Todellisuus ja moderni fysiikka[vanhentunut linkki]. Tieteessä tapahtuu 8/2000.