stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Yli-Nampa

Yli-Nampa on kylä Rovaniemellä. Se sijaitsee Sodankyläntien varrella noin 50 kilometrin päässä kaupungista. Kylän palveluihin kuuluivat Yli-Namman koulu sekä päivittäistavarakauppa.
Yli-Nammassa on myös hautausmaa kappeleineen.
Kirjallisuutta

Dannberg, Eino (toim.): Nammankylien historiikki : Alanampa, Ylinampa, Tiainen ja Niesi. Nammankylän Nuorisoseura ry, 1994. ISBN 951-97053-2-5.
Rovaniemen kaupunginosat ja kylät
Alakorkalo
Ala-Nampa
Auttinseutu
Hirvas
Jaatila
Juotasniemi
Karvonranta
Katajaranta
Kauko
Kiiruna
Kivitaipale
Kolpene
Korkalovaara
Koskenkylä
Lehtojärvi
Leipee
Lohiniva
Marrasjärvi
Marraskoski
Meltaus
Misi
Muurola
Narkaus
Niesi
Nivankylä
Nivavaara
Norvajärvi
Oikarainen
Ojanperä
Olkkajärvi
Ounasrinne
Paavalniemi
Patokoski
Pekkala
Perunkajärvi
Petäjäinen
Pisa
Pullinranta
Pöykkölä
Rantaviiri
Rautiosaari
Ruikka
Saarenkylä
Sinettä
Santamäki
Sonka
Syväsenvaara
Tapionkylä
Tennilä
Teollisuuskylä
Tiainen
Tuhnaja
Vaarala
Vanttausjärvi
Vanttauskoski
Vennivaara
Viiri
Vikajärvi
Välijoki
Ylikylä
Yli-Nampa
Yhteismetsä

Leijankorven yhteismetsän tienviitta Ruskolla Varsinais-Suomessa. Leijankorven yhteismetsä on alun perin muodostettu siirtoväen metsäpalstaksi.
Yhteismetsä on usean osakkaan yhteisesti omistama ja hallitsema metsäalue. Suomessa yhteismetsä on kiinteistöille yhteisesti kuuluvaa aluetta. Siihen kuuluvat alueet voivat sijaita eri kunnissa.
Suomessa oli vuonna 2021 noin 500 yhteismetsää. Pinta-alaa niissä oli 700 000 hehtaaria, mikä tekee noin 6 % yksityismetsien pinta-alasta. Yhteismetsien koko vaihtelee alle 20 hehtaarista ja 90 000 hehtaariin. Suurimmat yhteismetsät ovat Pohjois-Suomessa.
Historiaa

Suomessa yhteismetsiä alettiin perustaa 1880-luvulla. Ensimmäiset niitä koskevat määräykset sisältyivät vuoden 1886 metsälakiin. Yleensä yhteismetsiä muodostettiin siten, että valtio antoi ne yhteiseksi omaisuudeksi yksityisille tiloille tai jakokunnalle. Tällöin ehtona oli, että metsämaa pysytetään yhteismetsänä ja sitä käytetään osakkaiden tekemän ja maaherran vahvistaman hoitosuunnitelman mukaan. Järjestettäessä Itä-Suomen lahjoitus­maiden maanomistusoloja perustettiin kaksi lahjoitusmaa-yhteismetsää. Isojaoissa annettiin tiloille manttaalin korotusta ja metsäveroa vastaan yhteismetsiksi alueita, jotka sopivat huonosti valtionpuistoiksi. Asutusyhteismetsiä muodostettiin valtion tilattomalle väestölle ostamien maatilojen metsistä. Tosin myöhemmin useita asutusyhteismetsiä jaettiin osakkaille.
Yhteismetsien hallintoa varten säädettiin 1925 yhteismetsälaki ja 1958 asutusyhteismetsälaki. Nykyisin voimassa oleva yhteismetsälaki asetuksineen on vuodelta 2003. Yhteismetsän muodostamisesta säädetään kiinteistönmuodostamislain 10 luvussa. Sen mukaan yhteismetsän on muodostettava tarkoituksenmukainen kokonaisuus. Olemassa olevaan yhteismetsään voidaan liittää uusia tiluksia antamalla tiluksen luovuttajalle sitä vastaava osuus yhteismetsään. Yhteismetsä voi myös ostaa lisämaata kiinteistön kaupalla.
Vuoden 1938 lopussa Suomessa oli asutusyhteismetsiä 34 kappaletta ja niiden yhteispinta-ala oli 12 307 hehtaaria. Muita yhteismetsiä oli 32 kappaletta eli 90 161 hehtaaria. Vuonna 1960 yhteismetsiä oli 129 kappaletta yhteispinta-alaltaan 372 000 hehtaaria. Suurimpia olivat Pohjois-Suomen isojaon yhteydessä perustetut Kuusamon, Kemijärven, Sallan ja Inarin yhteismetsät. Nykyisin suurin on lähes 85 000 hehtaarin laajuinen Kuusamon yhteismetsä, jolla on yli 5 000 osakasta. Pienimpään yhteismetsään kuuluu 19 hehtaaria maata. Toukokuussa 2010 yhteismetsien maapinta-ala oli yhteensä 531 160 hehtaaria. Niiden pinta-ala on 3,9 prosenttia yksityismetsien pinta-alasta.
Päijät-Hämeessä perustettiin 24. tammikuuta 2012 uudenlainen yhteismetsä, joka on sekaomisteinen. Yksityisten lisäksi omistajina toimivat Metsähallitus, metsäkeskus ja metsänhoitoyhdistys Päijät-Häme. Yhteismetsän pinta-ala on yli kolmensadan hehtaarin laajuinen.
Yhteismetsän piirteitä

Sen osakkaita ovat osakaskiinteistöjen omistajat. Jos kiinteistöllä on useita omistajia, he ovat yhdessä yhteismetsän osakkaita. Osakkaat muodostavat yhdessä yhteismetsän osakaskunnan. Osakkaat eivät vastaa osakaskunnan velvoitteista henkilökohtaisesti, vaan osakaskunta yhdessä voi saada nimiinsä oikeuksia ja tehdä sitoumuksia.
Osakaskunnan päätösvaltaa käyttää yhteismetsälain ja yhteismetsän ohjesäännön mukaisesti osakaskunnan kokous, hoitokunta tai toimitsija.
Yhteismetsällä ei ole mitään julkisoikeudellisia piirteitä eikä velvoitteita. Yhteisomistuksen avulla metsiä pyritään säilyttämään suurina talousyksikköinä, jolloin niiden käyttö on metsätalouden kannalta edullisempaa kuin pienten metsäalueiden. Yhteismetsiä on historiassa perustettu harvoin vapaaehtoisesti, vaan niitä on muodostettu isojaon ja asutustoiminnan yhteydessä. 2010-luvulla yhteismetsiä on kuitenkin perustettu runsaasti lisää ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala on kasvanut.
Yhteismetsän hyödyllisyys johtuu sen suuruudesta. Metsänhoidon ja puunkorjuun yksikkökustannukset ovat isolla toimijalla edullisemmat kuin pienellä. Puusta saatava hinta on parempi, koska puukaupat ovat suurempia. Ammattimainen hoito parantaa metsän tuottoa verrattuna yksityismetsiin, joissa voi helpommin syntyä hoitorästejä. Jos perustettava yhteismetsä jää pieneksi, esimerkiksi oman perheen yhteismetsäksi, hallintokustannukset lisääntyvät mutta ei saada skaalaetuja.
Yhteismetsän perustaminen

Kiinteistönmuodostamislain 10 luvun mukaisten toimitusten, joita ovat yhteismetsän perustaminen ja yhteismetsään liittyminen, toimituskustannukset maksetaan kokonaan valtion varoista. Vähintään kahden kiinteistön omistajat voivat perustaa yhteismetsän hakemalla asiaa koskevaa toimitusta Maanmittauslaitokselta.
Aiheesta muualla

Yhteismetsälaki Finlexissä
Yhteismetsäasetus Finlexissä
Kiinteistönmuodostamislaki, 10 luku
Metsätalouden kehittämiskeskus Tapion yhteismetsäsivusto[vanhentunut linkki]
Tietoa yhteismetsän perustamisesta Maanmittauslaitoksen sivuilla
Yhteisalue

Yhteisalue eli yhteinen alue on kahdelle tai useammalle kiinteistölle yhteisesti tietyn perusteen mukaisin osuuksin kuuluva alue.  Yhteisiä alueita ovat yhteiset vesialueet ja maa-alueet. Niihin kuuluvat myös yhteismetsät ja yhteiset vesijätöt. Nimestään huolimatta yhteisalue on osakkaiden omistama yksityisalue.
Yhteisalue on kiinteistörekisteriin merkittävä rekisteriyksikkö. Se ei itse ole kiinteistö, vaan se kuuluu kahdelle tai useammalle kiinteistölle.
Yhteisalueiden muodostuminen ja tarkoitus

Yhteisalueita on muodostunut isojaossa, uusjaossa ja muissakin kiinteistötoimituksissa, kun alueita jätettiin usealle kiinteistölle yhteisiksi. Kylän vesialueet jätettiin isojaossa yleensä tilojen yhteisiksi alueiksi.
Yhteisalueen käyttötarkoituksena voi olla esimerkiksi soran, hiekan, mudan, saven, sammaleen tai veden ottaminen. Se voi toimia venevalkamana tai olla koski, yhteismetsä tai yhteinen laidun. Alueen alkuperäinen käyttötarkoitus on sittemmin saattanut menettää merkityksensä.
Yhteiset tiet ja valtaojat ovat lakanneet yhteisinä alueina 1.3.1977 alkaen ns. ojalain nojalla.
Lainsäädäntö

Vanhimmat yhteisalueet olivat kylän osakkaiden jakamattomassa yhteiskäytössä. Tällaisia alueita olivat esimerkiksi kylän metsä ja kalavesi. Yhteisalueista oli säännöksiä vuoden 1734 lain rakennuskaaressa. Myöhempi jakolainsäädäntö mahdollisti yhteisalueen muodostamisen useaa tarkoitusta varten.
Nykyisin yhteisalueiden hallintoa sääntelee yhteisaluelaki (758/1989), joka kumosi vuoden 1940 lain eräistä yhteisistä alueista ja niihin verrattavista etuuksista (204/1940). Yhteisalueen kokouspäätös tehdään äänten enemmistöllä, kuitenkin omaisuutta tai oikeutta koskeviin päätöksiin kuten näiden vuokraamiseen vaaditaan 2/3 enemmistö. Yhteismetsiä varten on yhteismetsälaki (109/2003) ja yhteisen kalaveden osakkaat muodostavat kalastuslain (379/2015) mukaisen osakaskunnan, johon tosin sovelletaan yhteisaluelakia.
Yhteisalueen hallinto ja käyttö

Yhteisen alueen yksityisoikeudellisia osakkaita ovat alueen osakaskiinteistöjen omistajat. Osakkaat muodostavat yhteisalueen osakaskunnan. Kunkin osakkaan osuus määräytyy kiinteistönmuodostukselliselta pohjalta. Yhteisillä vesialueilla osakaskunnan vanha nimi oli kalastuskunta. Käytännön toiminnasta voi pitää huolta osakkaiden valitsema hoitokunta.
Osakaskunnan on mahdollista järjestäytyä ja vahvistaa säännöt sekä perustaa hoitokunta alueen käytännön toiminnan huolehtimiseksi. Käytännössä järjestäytymättömät osakaskunnat ovat kuitenkin edelleen enemmistönä.
Osakkaalla on oikeus, jollei sitä ole rajoitettu, käyttää yhteistä maa- tai vesialuetta hyväkseen ottaen huomioon alueen käyttötarkoitus. Käyttö ei saa estää muita osakkaita käyttämästä aluetta vastaavanlaisella tavalla. Käyttövaltuus ei riipu osakkaan osuuden suuruudesta.
Kiinteistöjä lohkottaessa lohkokiinteistö saa osuuden yhteisalueeseen, jos siitä on näin sovittu. Yhteisalueosuuden tai osan siitä voi luovuttaa edelleen erillään kiinteistöstä. Tällöin se liitetään saajalle ennestään kuuluvaan kiinteistöön tai muodostetaan niin sanotuksi haamutilaksi. Tällainen tila koostuu pelkästä yhteisalueosuudesta.
Aiheesta muualla

Yhteisaluelaki Finlexissä
Yhtyneet Paperitehtaat

Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n tunnus.
Yhtyneet Paperitehtaat Oy oli suomalainen metsäteollisuusyhtiö, joka syntyi vuonna 1920 ja muodosti vuonna 1996 yhdessä paperiyhtiö Kymmenen kanssa UPM-Kymmene Oyj:n.
Historia

Yhtyneet Paperitehtaat syntyi kesällä 1920, kun Ab Simpele,  Jämsänkoski Oy ja  Myllykoski Träsliperi Ab sulautuivat. Myöhemmin yhtiöön sulautettiin Valkeakoskella sijaitseva Walkiakoski. Kaikkien yhtiöiden johdossa ja suuromistajana oli kenraali Rudolf Walden. Kenraali Waldenin tavoitteena oli muodostaa Suomen hajanaisesta metsäteollisuudesta mahdollisimman suuri ja kilpailukykyinen yksikkö. Samaan tavoitteeseen pyrittiin perustamalla Suomen Paperitehtaitten yhdistys (1918-1996) Finnpap sekä kartonkiyhdistys Finnboard.
Yhtyneet Paperitehtaat Oy:stä irtautui 1952  Myllykoski Oy, ja pääkonttori siirrettiin Myllykoskelta Valkeakoskelle. 1950-luvulla rakennettiin Kaipolan paperitehdas. Yhtyneet laajensi voimakkaasti ja ajautui rahoitusvaikeuksiin 1960-luvun lopulla. 1970- ja 1980-luvuilla yhtiö suuntasi ulkomaille ja investoi EEC-markkinoille Shottonin ja Stracelin tehtaisiin. Vuonna 1989 Yhtyneet sulautti itseensä Kajaani Oy:n.
Suomen 1990-luvun alun laman yhtiö kohtasi hyvässä tuloskunnossa. Kansallis-Osake-Pankin johdolla yhtiö fuusioitiin Rauma-Repolan kanssa. Muodostettiin Repola Oy, josta tuli Suomen suurin teollisuusyritys. Yhtyneet muodosti konsernin metsäteollisuusyksikön Rauma Oy:n muodostaessa metalliteollisuusyksikön. Vuonna 1996 Yhtyneet Paperitehtaat Oy sulautui osana Repola Oy -konsernia Kymmene Oy:n kanssa muodostaen yhden maailman suurimmista metsäteollisuusyhtiöistä UPM-Kymmene Oy:n. Finnpap sulautettiin myös osaksi uutta yhtiötä.
Johto > Yrityksen johdossa olleet

Kenraali Rudolf Walden, perustaja, pääomistaja ja hallituksen puheenjohtaja 1920–1944
vuorineuvos Juuso Walden, toimitusjohtaja 1940–1969
dipl. ins. Niilo Hakkarainen, toimitusjohtaja 1970–1991
varatuomari Olli Parola, toimitusjohtaja 1990–1995
Johto > UPM-Kymmenen johdossa olleet

kauppatieteiden maisteri, vuorineuvos Juha Niemelä 1995–2004
dipl. ins. Jussi Pesonen 2004–2023
dipl. ins. Massimo Reynaudo 2024–
Kirjallisuutta

Matti Autio & Toivo Nordberg: Vuosisata paperiteollisuutta: Valkeakosken, Simpeleen, Myllykosken ja Jämsänkosken paperiteollisuuden vaiheet Yhtyneet paperitehtaat osakeyhtiön perustamiseen saakka. Yhtyneet Paperitehtaat 1972. ISBN 9789519965819.
Niilo Hakkarainen: Oravanpyörässä. WSOY 1993. ISBN 951-0-18905-7
Toivo Nordberg: Vuosisata paperiteollisuutta II. Yhtyneet Paperitehtaat Osakeyhtiö 1920–1951. UPM-Kymmene 1980. ISBN 9789519926919.
Toivo Nordberg: Vuosisata paperiteollisuutta III. Yhtyneet Paperitehtaat Osakeyhtiö 1952–1969. UPM-Kymmene 1998. ISBN 9789519774916.
Ari Sirén: Elämää portin kahta puolta. Valkeakosken paperiteollisuuden 125 vuotta. UPM-Kymmene 1997. ISBN 9789519774909.
Aiheesta muualla

Yhtiön pörssihistoriaa Pörssitiedon nettisivuilla
München

| München |
| --- | --- |

 vaakuna
 München
 Koordinaatit: 48°08′21″N, 011°34′49″E 
Valtio:   Saksa
Osavaltio:  Baijeri
Hallintopiiri:  Ylä-Baijeri
Perustettu:  14. kesäkuuta 1158
Hallinto:  
 – Kaupunginjohtaja:  Dieter Reiter (SPD)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  310 km²
Korkeus:  519 m
Väkiluku (30.4.2024):  1 592 996
 – Väestötiheys:  4 879 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  80331–81929
Suuntanumero(t):  089
Motto::  München mag Dich
 
 Offizielles Stadtportal für München 
 Lähteet:  = Pinta-ala 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
München [ˈmʏnçən] on Saksan kolmanneksi suurin kaupunki Berliinin ja Hampurin jälkeen. Se sijaitsee Etelä-Saksassa Isarjoen varrella Baijerin osavaltiossa ja on myös osavaltion pääkaupunki. Ensimmäinen kirjallinen maininta kaupungista on 14. kesäkuuta 1158. Münchenin väkiluku oli vuonna 2024 noin 1,6 miljoonaa.
Münchenin kasvaessa siihen on sulautunut lähiseudun pikkukaupunkeja. Garching bei Münchenissä on tähtitieteen tutkimuskeskus, jossa on yksi lukuisista Max Planck -instituuteista sekä Euroopan eteläisen observatorion päämaja. Münchenissä on kaksi Saksan maineikkaimpiin kuuluvaa yliopistoa, Ludwig-Maximilians-Universität ja Technische Universität München.
Vuonna 1972 Münchenissä pidettiin kesäolympialaiset ja vuonna 2002 Yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailut 2002. Kaupunki tunnetaan myös sen vuotuisesta Oktoberfest-olutjuhlasta, Hofbräuhaus-oluthallista ja jalkapallojoukkue FC Bayern Münchenistä. München on taloudellisesti yksi Saksan tärkeimmistä kaupungeista, sillä Münchenissä sijaitsee muun muassa kahdeksan DAX-yrityksen, kuten Bayerische Motoren Werke AG:n, Siemens AG:n ja Allianz SE:n, pääkonttorit. Tärkeimpiä elinkeinoaloja ovat auto-, kone-, sähkö- ja panimoteollisuus, pankki- ja vakuutuspalvelut sekä kustannustoiminta.
Maantiede

München on Saksan suurkaupungeista tiheimmin asutettu. Sen asukastiheys on 4 225 as./km². 310,43 neliökilometrin pinta-alallaan München on myös Berliinin, Hampurin, Kölnin, Dresdenin ja Bremenin jälkeen Saksan kuudenneksi laajin suurkaupunki.
Kaupungin korkein kohta on 19. kaupunginosassa eli Thalkirchen-Obersendling-Forstenried-Fürstenried-Sollnissa sijaitseva Warnberg, joka yltää 579 metrin korkeuteen. Isarjoki virtaa kaupungin lävitse 13,7 kilometrin matkalla lounaisesta koilliseen.
Münchenin nykyinen kaupunginosajako on ollut käytössä vuodesta 1992 lähtien, jolloin kaupunginosien (saks. Stadtbezirke) lukumäärä putosi 41:stä 25:een.
Historia > Perustaminen

Münchenin perustamisvuotena pidetään vuotta 1158, jolta on löydetty varhaisin tunnettu maininta kaupungista. Tuolloin Saksin ja Baijerin herttua Henrik Leijona rakennutti sillan Isarjoen yli lähelle 700-luvulla alueelle saapuneiden benediktiinimunkkien asutusta. Siten Henrik ryhtyi avoimeen kilpailuun piispa Otto Freisingiläisen kanssa, joka oli siihen saakka hallinnut Etelä-Saksan alueen tuottoisaa suolakauppaa. Piispa ja Henrik kiistelivät kaupungista, kunnes keisari Fredrik I Barbarossa laittoi kiistalle lopun Augsburgin valtiopäivillä 14. kesäkuuta 1158 omien tarkoitusperiensä mukaisesti: hän vahvisti kauppa-alueen sijainnin Henrikin pyynnön mukaisesti, mutta määräsi osan tuotoista piispa Otolle ja varmisti näin vallan jakautumisen. Keisari myös vahvisti Münchenin kauppa- ja rahanlyöntioikeudet.
Kaupunki oli kuitenkin tuolloin jo olemassa, ja sen olivat alun perin asuttaneet munkit, joiden alkuperästä ei ole tarkkaa tietoa, mutta joiden arvellaan tulleen alueelle Schäftlarnin, Tegernseen tai Weihenstephanin luostareista. Alkuperäinen asutus sijaitsi mahdollisesti lähellä tämän päivän Sankt-Jakobs-Platzia, aivan nykyisen Münchenin kaupunginmuseon paikalla.
Historia > Keskiaika

Viralliset kaupunginoikeudet Münchenille myönsi Baijerin herttua Rudolf I vasta vuonna 1294, mutta jo vuonna 1207 viralliset dokumentit viittasivat Müncheniin kaupunkina. Munkkivaakunaa alettiin käyttää vuodesta 1239 yhdessä Wittelsbachin leijonan kanssa, joka on Baijerin heraldinen eläin. Vuonna 1255, jolloin Baijerin herttuakunta jaettiin kahtia, Münchenistä tuli Ylä-Baijerin herttuallinen residenssikaupunki.
Herttua Ludvig IV nousi saksalaisten kuninkaaksi vuonna 1314 ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan valtaistuimelle vuonna 1328. Hän vahvisti Münchenin asemaa myöntäen kaupungille suolamonopolin. Vuonna 1327 suurin osa kaupungista tuhoutui tulipalossa, mutta se jälleenrakennettiin nopeasti ja myöhemmin varustettiin uudelleen uudella linnoituksella. Tuli sai suurta tuhoa aikaan kaupungissa myös vuonna 1429.
30. marraskuuta 1487 herttua Albrecht IV laati asetuksen, jonka mukaan kaupungin oluenpanoon tuli käyttää vain humalaa, ohraa ja vettä, ja jossa tehtiin ero pinta- ja pohjahiivaoluen välillä. Tämä asetus loi pohjan Münchenin oluenpanoperinteille, ja siihen perustuivat 1900-luvun olutsäädökset.
Historia > Baijerin yhdistyneen herttuakunnan pääkaupunki

Baijerin jälleen yhdistyttyä yhdeksi herttuakunnaksi vuonna 1506 Münchenistä tuli koko Baijerin pääkaupunki. Kaupungin kulttuurinen ja poliittinen elämä saivat enemmän ja enemmän vaikutteita hovista. 1500-luvulla München oli saksalaisen vastauskonpuhdistuksen ja renessanssitaiteiden keskus.
Münchenin kaupunkioikeuksia käyttivät kaupunginvaltuuston jäsenet ("consules civitatis Monacensis"), jotka edustivat kaupunkia herttualle. Kaupunginvaltuuston jäsenet valittiin sellaisten Münchenin rikkaiden sukujen joukosta kuten Ridlerin, Kazmairin ja Ligsalzin suvut – joiden mukaan on nimetty kadut nykyisessä Westendin kaupunginosassa. 1500-luvulle tultaessa kaupunginvaltuuston rooli asukkaiden edunvalvojana jäi yhä enemmän jalkoihin herttuakunnan hallitsijan ajaessa läpi järjestyksenvalvontalakeja. Näin kiellettiin esimerkiksi lumipallojen heitto ja maljapuheiden pito, joista jälkimmäistä luonnehdittiin "monien pahuuksien aiheuttajaksi", koska tapa oli "myös jumalaton ja hyvin siveetön kaikin tavoin".
Vuonna 1609 Münchenissä perustettiin Katolinen liiga. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana vuonna 1623 Münchenistä tuli Baijerin vaaliruhtinaskunnan residenssi, kun Baijerin herttua Maksimilian I nousi vaaliruhtinaaksi. Samassa sodassa vuonna 1632 kaupunkia miehittivät Ruotsin kuningas Kustaa II Aadolfin joukot. Vuosina 1634 ja 1635 rutto surmasi kolmanneksen kaupungin asukkaista.
Kolmikymmenvuotisen sodan jälkeen Münchenistä muodostui huomattava barokkiajan kulttuurin keskus. Vaaliruhtinas Ferdinand Marian puoliso, prinsessa Henriette Adelaide von Savoyen (1636-1676) kutsui kaupunkiin lukuisia italialaisia arkkitehteja ja taiteilijoita suunnittelemaan muun muassa Theatinerkirchen ja Nymphenburgin linnan.
Maksimilian II Emanuelin tehtyä sopimuksen Ranskan kanssa vuonna 1705 Espanjan perimyssodassa München oli jonkin aikaa Habsburgin suvun hallinnassa. Miehitys johti verisiin kansannousuihin Itävallan keisarillisia joukkoja vastaan. Maximilian Emanuelin pojan, vaaliruhtinas Karl Albrektin nousu keisari Kaarle VII:ksi vuonna 1742 vei kaupungin niin ikään Habsburgien hallinnon alle. Kaupungin ensimmäinen akateeminen instituutti, Baijerin tiedeakatemia, perustettiin vuonna 1759. Vuonna 1789 vaaliruhtinas Kaarle Theodor määräsi kaupungin keskiaikaisen linnoituksen purettavaksi.
Historia > Baijerin kuningaskunnan pääkaupunki

Vuonna 1806 Münchenistä tuli uuden Baijerin kuningaskunnan pääkaupunki, mikä käynnisti kaupungissa rakentamisen aallon. Sinne sijoitettiin niin kuningaskunnan parlamentti kuin Münchenin ja Freisingin arkkihiippakunnan hallinto. Kaksikymmentä vuotta myöhemmin myös Landshutin yliopisto siirrettiin Müncheniin.
Monet Münchenin huomattavimmista uusklassisista rakennuksista ovat peräisin kuningaskunta-ajalta ja rakennettiin kuningas Ludvig I:n hallintokaudella. Rakennusten arkkitehtuurilla pyrittiin jäljittelemään Antiikin Kreikkaa, ja Ludvig I pyrki tekemään Münchenistä "Ateenan Isarin rannalla". Ensimmäinen rautatieyhteys rakennettiin vuonna 1837 Augsburgiin ja Münchenin teknillinen yliopisto perustettiin vuonna 1868. Joulukuussa 1893 kaupungin katuvaloja alettiin sähköistää.
1860-luvulta lähtien suuria olutpanimoita rakennettiin aivan kaupungin muurien ulkopuolelle, ja oluenvalmistus siirtyi pienpanimotoiminnasta teollistuneeseen liiketoimintaan. Tuolloin kaupungin oluenkulutus asukasta kohden oli 535 litraa vuodessa; nykyään se on puolet vähemmän, koska ruokajuomana voidaan jo käyttää myös vettä.
1800-luvun loppupuolella kaupungissa työskenteli huomattava joukko tiedemiehiä ja taiteilijoita, kuten Rudolf Diesel, Wilhelm Conrad Röntgen, Alois Alzheimer, Richard Wagner ja Richard Strauss, joista kuitenkin moni oli osa hovia eikä kaupungin asukkaita. München tuli tunnetuksi erityisesti taiteen keskuksena, ja 1900-luvun vaihteessa siellä asui yli 3 000 taiteilijaa. Baijerin käyttötaiteen yhdistys järjesti Münchenissä vuosina 1876 ja 1888 kansallisen tason taidemessut, joissa esiteltiin kertaustyylien inspiroimaa "saksalaista renessanssia", ja 1800-luvun lopussa müncheniläinen Jugend-aikakauslehti antoi nimen jugendtyylille. Taiteilijaryhmä Der Blaue Reiter perustettiin Münchenissä vuonna 1911.
Vuonna 1846 Münchenissä asui noin 100 000 ihmistä. Vuoteen 1901 mennessä asukasluku oli kasvanut noin 500 000:een.
Historia > Ensimmäinen maailmansota

Ensimmäisen maailmansodan syttyessä vuonna 1914 elämä Münchenissä vaikeutui huomattavasti. Elintarvikkeista ja polttoaineista oli pulaa. Vuonna 1916 ranskalaiset pudottivat kaupunkiin kolme pommia. Maailmansodan jälkeen kaupunki oli sodanjälkeisen poliittisen levottomuuden keskuksia Saksassa. Vuoden 1918 marraskuussa vallankumousaattona Ludvig III pakeni perheineen kaupungista.
Historia > Weimarin tasavalta, natsihallinto ja toinen maailmansota

Münchenissä asunut Adolf Hitler tukijoineen yritti niin kutsuttua oluttupavallankaappausta kaupungissa vuonna 1923 aikeenaan kaataa Weimarin tasavalta. Vallankaappaus epäonnistui ja johti Hitlerin pidätykseen. Hitler myös tilapäisesti suljettiin pois kansallissosialistisesta puolueesta, joka tuohon aikaan oli suurimmaksi osaksi tuntematon Münchenin ulkopuolella.
Kansallissosialistien noustua valtaan Saksassa vuonna 1933 Münchenistä muodostui vahva natsikeskus. Natsit loivat ensimmäisen keskitysleirinsä Dachauhun, noin 16 kilometriä länteen kaupungista ja antoivat kaupungille lempinimen Hauptstadt der Bewegung. Kaupungissa myös sijaitsi puolueen päämaja. Pitkien puukkojen yönä vuonna 1934 Hitler murhautti poliittisia kilpailijoitaan. Ernst Röhm surmattiin Münchenin Stadelheim-vankilassa.
Vuonna 1938 kaupungissa kirjoitettiin Münchenin sopimus, jossa luovutettiin Tšekkoslovakian saksankieliset sudeettialueet Saksalle. Vuotta myöhemmin Georg Elser epäonnistui yrityksessään salamurhata Hitler tämän oluttupavallankaappausta muistelevan puheen aikana Münchenin Bürgerbräukellerissä. Vuodesta 1942 vuoden 1943 helmikuuhun München oli opiskelijoiden perustaman vastarintaliikkeen Valkoisen Ruusun tukikohta. Münchenin lähikunnassa Dachaussa oli keskitysleiri vuosina 1933–1945.
München tuhoutui pahoin liittoutuneiden ilmapommituksissa toisessa maailmansodassa. Kaupunkia runteli 71 ilmapommitusta kuuden vuoden aikana.