stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Islamin länsimainen apologia
Apologian sisältöjä > Rauhan uskonto

Väkivaltaiseen eurooppalaiseen kulttuuriin verrattuna on korostettu islamin rauhanomaisuutta. "Rauhan uskonnon" käsite on peräisin islamin omasta piiristä, missä kehitettiin 800-luvulla oppi dar al-islamista eli  islamin alueesta sekä dar al-harbista eli sodan alueesta. Sodat loppuvat, kun dar al-islam ulottuu koko maailmaan. Länsimaissa ilmaisu on kuitenkin saanut toisen merkityksen, missä korostetaan islamin yleistä rauhanomaisuutta.
New Yorkin kaksoistorneihin ja Pentagoniin kohdistuneen islamilaisen terrori-iskun jälkeen vuonna 2001 Yhdysvaltain presidenttien Georg Bushin ja Barack Obaman puheisiin ilmestyi lause "islam on rauhan uskonto". Presidentti Barack Obama vetosi islamilaisten uskonoppineiden viestiin, jonka mukaan islam kieltää terrorismin Koraanin jakeen 5:32 perusteella.  Myös paavi Franciscus omaksui ajatuksen, kun hän kirjoitti 2013: "autenttinen islam ja oikea tapa lukea Koraania ovat kaikkea väkivaltaa vastaan."  Sama ajatus on siirtynyt lukuisiin tietokirjoihin. Esimerkiksi tunnettu brittiläinen tietokirjailija Karen Armstrong katsoi, että Muhammedilla oli opettavaa myös länsimaisille ihmisille. Hän kirjaimellisesti hikoili tuodakseen rauhan Arabiaan, ja hänen elämänsä oli väsymätöntä kamppailua ahneutta, epäoikeudenmukaisuutta ja ylimielisyyttä vastaan.
Suomessa Jaakko Hämeen-Anttila on korostanut, että  islam on rauhan uskonto, koska "valtaosa muslimeista kautta aikojen on elänyt rauhassa". Opetushallituksen oppimateriaalit toteavat: "Sana ’islam’ tulee samasta kantasanasta kuin sana ’salam’, joka tarkoittaa rauhaa. Vaikka islamilaiseen historiaan kuuluu sotia, rauha on päätavoite." Pen-klubin entisen puheenjohtajan Jukka Mallisen mukaan suvaitsevaisuus–dogmaattisuus- ja sotaisuus–rauhanomaisuus-mittareilla arvioituna islam on kutakuinkin identtinen kristinuskon kanssa.
Apologian sisältöjä > Vaikutus kulttuurin edistymiseen

Islamin myönteinen vaikutus eurooppalaisen sivistyksen syntyyn ja kehitykseen on ollut esille eurooppalaisten poliitikkojen puheissa. Mary Robinson, Irlannin entinen presidentti ja YK:n ihmisoikeuskomissaari vuosina 1997–2002 kehotti vuonna 2002 taistelemaan islamofobiaa vastaan. "On tärkeää tunnustaa islamin suuruus, sen sivilisaatiot ja sen valtava vaikutus ihmiskokemuksen rikkauteen paitsi syvän uskon ja teologian, myös tieteiden, kirjallisuuden ja taiteen kautta".
Tony Blair, Britannian entinen pääministeri, kertoo lukevansa joka päivä Koraania ymmärtääkseen asioita, joita tapahtuu maailmassa, mutta "pääasiassa vain siksi, että se on erittäin opettavainen."  Blair on saanut arabimailta runsaskätistä rahoitusta niiden maineen kirkastamiseen.
Euroopan neuvoston rasismin ja suvaitsemattomuuden vastainen komissio ECRI  on korostanut islamin myönteistä vaikutusta eurooppalaisten maiden jatkuvaan kehitykseen.
Apologian sisältöjä > Naisten asema

Monissa puheenvuoroissa on tuotu esiin, että naisten asema islamissa on ollut jopa edistyksellinen. Eurooppalaisista poliitikoista Tony Blair, Britannian entinen pääministeri lausui, että Koraani oli edellä aikaansa suhtautumisessaan avioliittoon ja naisiin. Mary Robinson, YK:n ihmisoikeuskomissaari vuosina 1997–2002 lausui: "Kukaan ei voi kieltää historiallisesta näkökulmasta islamin vallankumouksellista voimaa, joka antoi oikeudet naisille ja lapsille kauan ennen kuin niistä puhuttiin muualla."
Suomessa Jaakko Hämeen-Anttila on todennut, että länsi mieltää usein islamilaisen naisen alistetuksi uhriksi. Näkemyksen taustalla on ripaus totuutta, mutta runsain määrin katteettomia mielikuvia, jotka useimmiten perustuvat äärimmäisiin esimerkkeihin. Keskustelua on herättänyt etenkin muslimien harjoittama naisen sukupuolielinten silpominen. Hämeen-Anttilan mukaan se ei  ole islamiin, vaan heimokulttuuriin liittyvä tapa. Suomessa sekä tiedotusvälineet että sosiaali- ja terveysalan järjestöt korostavat, että tapa on afrikkalaista heimoperinnettä.
Islam edellyttää naisilta peittävää pukeutumista, mitä lännessä on moitittu naisten sortamisena. Puolustuspuheenvuorojen mukaan kyse on naisten omasta tahdosta. Ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin mukaan naisten ja tyttöjen pukeutumista koskeva eurooppalainen lainsäädäntö burkakieltoineen johtaa muslimien ja islamin syrjintään. Järjestö arvostelee kansallisia lakeja, jotka kieltävät islamilaisen päähuivin tai kasvot kokonaan peittävän hunnun. Suomessa Opetushallitus on todennut, että "Islamilaisten naisten hunnun eli hijabin käyttöä pidetään etenkin länsimaissa alistamisen välineenä", mutta "islamilaiset naiset eivät ajattele niin." On sanottu, että burkan vastustamiseen osallistuvat lähinnä keski-iän ylittäneet miehet.
Apologian sisältöjä > Uskonnollisuus

Toisin kuin keskiajalla tai uudella ajalla, kirkon edustajat ovat alkaneet nähdä muslimeissa mieluummin liittolaisen maallistumista vastaan kuin vaarallisen kilpailijan. Uuden ajan alussa Martti Luther pani merkille islamiin sisältyvän suggestiivisen voiman. Hän antoi muslimeille tunnustusta tavasta, jolla he omistautuvat uskontonsa harjoittamiseen. Lyhyessä traktaatissa Turkkilaisten uskonnolliset tavat Luther kirjoitti, että kaikki meidän munkkimme (kartusiaaneja ja benediktiinejä lukuun ottamatta) jäävät häpeään turkkilaisten ihmeelliselle pidättyvyydelle ja kurinalaisuudelle uskonnossa. Kuka tahansa pappi kääntyisi kolmessa päivässä muslimiksi, jos joutuisi heidän keskuuteensa.
Suomessa piispat ovat esittäneet toiveen, että Suomessa olisi muslimeille enemmän moskeijoita. Piispat totesivat, että " Parhaimmillaan muiden uskontojen läsnäolo saa meidät syvemmin kiinnostumaan omasta kirkostamme ja sen merkityksestä meille." Kirkko ja kaupunki -lehti toivotti suurmoskeijan tervetulleeksi Helsinkiin. Erityisen pitkällä islamin ymmärtämisessä on Ruotsin kirkko.  Arkkipiispa Antje Jackelén katsoi, että on mahdoton vastata kysymykseen, antaako Jeesus todemman kuvan Jumalasta kuin Muhammed.
Apologian sisältöjä > Arvomaailmojen yhdenkaltaisuus

On painotettu sitä, islamilainen ja eurooppalainen arvomaailma ovat samankaltaisia, ja niiden erot ovat todellisuudessa pieniä. Islamia ei voi syyttää islamin nimissä harjoitetusta terrorismista. Jaakko Hämeen-Anttila ei yhtäläisyyksien takia pidä islamilaista maailmaa omana sivilisaationaan vaan välimerellisen kulttuurin toisena haarana yhdessä länsimaisen sivilisaation kanssa: "läntinen ja islamilainen kulttuuri ovat hyvin läheisiä toisilleen ja rakentuvat pitkälti samalle perustalle."  Ministeri Astrid Thors jopa katsoi lehdistötiedotteessaan, että šaria-lain käyttöönotto on islamin vastaista.
Islam on saanut vahvaa tukea YK:n ihmisoikeuskomissaarilta. Mary Robinson, Irlannin entinen presidentti ja YK:n ihmisoikeuskomissaari vuosina 1997–2002 totesi, että "Kukaan ei voi kiistää sitä, että ytimeltään islam on täysin yhteensopiva perustavien ihmisoikeuksien kanssa, ihmisarvo, suvaitsevaisuus, yhteisvastuu ja tasa-arvo mukaan lukien." .
Apologian sisältöjä > Islamin asiatonta arvostelua vastaan

Monissa puheenvuoroissa islamin kritiikkiä on arvosteltu sen yleisestä asiattomuudesta. On myös tähdennetty yhteisymmärryksen etsimistä ja rakentavaa keskustelua erojen hakemisen sijaan. Tämä on ollut vallitseva henki arabistien keskuudessa. Esimerkiksi englantilaisen orientalistin William Montgomery Wattin (1909-2006) mielestä ketään historian kuuluisaa henkilöä ei ole mustamaalattu niin voimakkaasti kuin Muhammedia. Hänen mukaansa Muhammedia pitäisi arvostella oman aikansa eikä nykyisen länsimaalaisen moraalikäsityksen perusteella.
Myös poliitikot ovat arvostelleen islamin asiatonta kritiikkiä. Presidentti Barack Obama lausui YK:n yleiskokouksessa 2012: "Tulevaisuus ei saa kuulua niille, jotka pilkkaavat islamin profeettaa."  Suomessa Dan Koivulaakso (vas.) pitää islamin arvostelua kulttuurirasismina, koska kaikki kulttuurit ovat sosiaalisia konstruktioita. Vieraan kulttuurin kritiikki on turhaa vastakkainasettelua, joka vie huomion vääriin asioihin.
Monet järjestöt Suomessa ovat tarttuneet islamin asiattomaksi koettuun arvosteluun. Ensi- ja turvakotien liitto, Ihmisoikeusliitto, Suomen Punainen risti, Pelastakaa lapset ry, Suomen Nuorisoyhteistyö - Allianssi ry ja Plan Suomi arvostelivat vuonna 2013 "Ei vihapuheelle" - projektissa  Suomen Kennelliiton  "Koiramme" - jäsenlehteä väitteestä, että islam vastustaa koiria. Järjestöjen mukaan väite "rakentaa tarpeetonta vastakkainasettelua Suomessa asuvien koiranomistajien ja muslimien välille siltoja rakentavan ja ratkaisulähtöisen näkökulman sijaan." Joseph Schachtin mukaan käsitys, jonka mukaan musta koira on paholainen, esiintyy jo Ibn Hanbalilla.
Apologian sisältöjä > Islamilainen perimätieto luotettavaa

Kertomus profeetta Muhammedista ja islamin varhaisvaiheista valloitussotineen on länsimaissa vakiintunutta tietoa. Orientalisteja on yhä enemmän puhuttanut kysymys Muhammedin historiallisuudesta, ja tutkijoiden varovaisuus on lisääntynyt. Esimerkiksi Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan tiedämme yllättävän vähän islamin varhaisvaiheista. Akateemiset arabian tutkijat ovat silti usein perimätiedon luotettavuuden kannalla siirtäen joskus todistustaakan vastapuolelle. Islamilainen perimätieto on samalla osa islaminuskoa.
Michael Marx, saksalaisen ”Corpus Coranicum” –hankkeen johtaja, esitti Spiegelin haastattelussa vuonna 2008 Muhammedin historiallisuuden perusteluksi sen, että ”Tiedot ja huhut leviävät hyvin nopeasti internetin aikakaudella… meillä on hyvin luottamukselliset suhteet islamilaiseen maailmaan”. Brittiläinen arabian professori R.B. Serjeant kirjoitti: "Metodisesti emme voi hyväksyä muuta lähtökohtaa kuin sen, että perimätieto on aito kertomus tosiasioista siihen saakka, kunnes se on uskottavasti osoitettu vääräksi tai puolueelliseksi." Encyclopaedia Britannican Muhammed-artikkelissa islamin tutkimuksen professorit Montgomery Watt ja Nicolai Sinai toteavat vastaavasti: ” ei ole mitään pakottavaa syytä olettaa, että islamin perinteinen selostus Muhammedista olisi epähistoriallinen."
Charles Ives

| Charles Ives |
| --- | --- |
 Charles Ives 1913.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. lokakuuta 1874  Danbury 
Kansalaisuus:  yhdysvaltalainen
Ammatti:  säveltäjä
Muusikko
Tyylilajit:  
Aiheesta muualla
charlesives.org
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Charles Edward Ives [aivz] (20. lokakuuta 1874 Danbury, Connecticut – 19. toukokuuta 1954 New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä, jota kutsutaan Amerikan modernin musiikin isäksi.
Elämä

Charles Ives sai musiikinopetusta aluksi isältään, ja myöhemmin hän opiskeli Horatio Parkerin johdolla. Valmistumisensa jälkeen Ives päätti lähteä vakuutusalalle ja säveltää vain vapaa-aikanaan. Asiaan Ives on todennut: "If a composer has a nice wife and some nice children, how can he let them starve on his dissonances?" Vuonna 1908 Ives muutti New Yorkiin, jossa hän työskenteli vakuutusyhtiön johtajana. Samalla sävelsi merkittävimmät teoksensa, kuten neljännen sinfoniansa vuosina 1910–1916.
Ives pysyi pitkään tuntemattomana säveltäjänä. Orkesterit karttoivat hänen tuotantoaan, jota pidettiin ylivaikeana. Vuonna 1918 Ives alkoi kärsiä toistuvista sydänkohtauksista. Tämän jälkeen hän sävelsi enää hyvin vähän. Monet Ivesin teokset saivat suurta arvostusta vasta hänen kuolemansa jälkeen. Tosin jo vuonna 1939 pianisti John Kirkpatrick esitti hänen tuotantoaan ja vuoden 1945 jälkeen häntä seurasivat useat muutkin muusikot. Hän sai vuonna 1947 Yhdysvaltain korkeimman musiikkitunnustuksen, Pulitzer-palkinnon, kolmannesta sinfoniastaan.
Teokset

Merkittäviä Ivesin teoksia ovat muun muassa 3. sinfonia (1904) ja 4. sinfonia (1909–1916), 2. pianosonaatti Concord, Mass. (1915) ja sävelrunot Central Park in the Dark ja The Unanswered Question (molemmat 1906) sekä Three Places in New England (1903–14).
Kirjallisuutta

Budiansky, Stephen: Mad Music: Charles Ives, the Nostalgic Rebel.  Lebanon (N. H.):  Fore Edge, 2014.  ISBN 978-1-61168-399-8  (englanniksi)
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Charles Ives Societyn sivusto. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  BRAHMS  Grammy Awards  MusicBrainz  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  RISM  SNAC  IdRef
Lehto (Karjalan tasavalta)

| Lehto Лехта, Lehta |
| --- | --- |
 Lehto
 Koordinaatit: 64°25′15″N, 33°59′10″E 
Valtio:  Venäjä
Tasavalta:  Karjalan tasavalta
Piiri:  Belomorskin piiri
Kunta:  Sosnavitsa
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kylä
Väkiluku (2013):  27
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lehto (ven. Ле́хта, Lehta) on kylä ja entinen Tunkuan piirin keskus Karjalan tasavallan Belomorskin piirin Sosnavitsan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Suikujärven länsirannalla 31 kilometriä Sosnavitsasta länteen. Vuonna 2013 kylässä oli 27 asukasta.
Historia

Suikujärven pogostaan kuulunut Lehdon kylä mainitaan ensimmäisen kerran 1500-luvun lopun verokirjoissa. Paikallisten asukkaiden mukaan se on saanut nimensä seudulla harvinaisesta lehtometsästä.
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Lehto kuului Suikujärven volostiin ja kyläkuntaan. Vuonna 1905 siellä oli 40 taloa, kyytiasema ja 250 asukasta. Vuonna 1913 perustettiin koulu. Kylän asukkaat olivat karjalaisia, jotka harjoittivat maanviljelyä, karjanhoitoa, kalastusta ja metsästystä sekä kävivät muualla ansiotöissä.
Vuosina 1927–1956 Lehto toimi Tunkuan piirin keskuspaikkana. Se muodosti lähikylineen Lehdon kyläneuvoston, johon kuuluivat Lehdon ja Suikujärven kyläryhmät sekä Borissanvaaran (ven. Borisvaraka), Danšanvaaran (Danšavaraka), Heinävaaran (Sennaja varaka), Hotosenvaaran (Hodovaraka), Kesäjärven, Lehtorannan (Lehtabereg), Naukuvaaran (Neugovaraka), Riihivaaran (Rigovaraka), Sarinvaaran (Šarovaraka), Säkäjärven (Šagozero), Talvivaaran (Zimnjaja Varaka) ja Torovaaran (Torovaraka) kylät. Vuonna 1933 niissä oli yli 1 400 asukasta, joista kolme neljännestä oli karjalaisia ja loput venäläisiä ja suomalaisia. Lehdon kyläryhmään kuuluivat keskuskylän lisäksi Lehonselkä (Lehta-selga) ja Niemi (Navolok). Niissä oli yhteensä 612 asukasta, joista venäläisiä ja suomalaisia oli lähes puolet.
Jatkosodan aikana seudun asukkaat evakuoitiin Komin tasavaltaan ja Siperiaan. Piirikeskus siirrettiin väliaikaisesti Ramojan (ven. Ramoje) asutukseen ja Lehdon kylä toimi partisaaniosastojen tukikohtana. Sodan jälkeen asukkaat palasivat kotiseudulleen, jonka kylistä monet olivat tuhoutuneet. 1950-luvulla Lehdossa oli yli 700 asukasta. Siellä toimi joukko virastoja, koulu, kerhotalo kirjastoineen, sairaala ja muita palveluja. Vuonna 1958 Lehdon kyläneuvostoon liitettiin osa lakkautettujen Niikkananvaaran ja Nuottavaaran kyläneuvostojen kylistä.
Tunkuan piirin lakkauttamisen jälkeen perspektiivittöminä pidettyjen kylien asukkaat alkoivat muuttaa Pušnoin, Uuden Maasjärven ja Sosnovitsan taajamiin, Belomorskiin ja muualle Karjalaan. Lehdon kyläneuvosto ja koulu siirrettiin Pušnoihin vuonna 1973. Neuvostoliiton hajottua perustettiin Lehdon kylähallintoalue, johon keskuspaikkana toimineen Pušnoin lisäksi kuuluivat Kesäjärven, Lehdon, Nuottavaaran ja Suikujärven kylät. 2000-luvun alun kuntauudistuksessa se liitettiin Sosnavitsan maalaiskuntaan.
Nykypäivä

Nykyään Lehdossa on etupäässä kesäasutusta. Kylän nähtävyyksiin kuuluvat jatkosodassa kaatuneiden puna-armeijalaisten hautapaikka sekä neuvostopartisaanien päämajanaan käyttämä rakennus. Majoitusta tarjoaa pieni vierasmaja.
Senja Lehti

| Senja Lehti |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 23. maaliskuuta 1912 Forssa
Kuollut: 22. elokuuta 1987 (75 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Lauri Sarkia
Näyttelijä
Aktiivisena:  1936–1956
Aiheesta muualla
IMDb
Elonet
Senja Matilda Lehti (23. maaliskuuta 1912 Forssa – 22. elokuuta 1987 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli 1940-luvulla Suomen Kansallisteatterissa ja 1950-luvulla Radioteatterissa.
Ura

Lehden vanhemmat olivat viimeistelijä Aleksanteri Lehti ja Iida Maria Lehti. Hän opiskeli Suomen Näyttämöopistossa 1934–1936. Lehdellä oli kiinnitys Turun Teatteriin 1936–1938, Suomen Kansallisteatteriin 1938–1951 ja Radioteatteriin 1951–1956.
Lehden rooleja olivat muun muassa Lilli (Luvattomia tunteja), Tessa (Tessa), Martta (Tuomari Martta), Kustaava (Niskavuoren nuori emäntä) ja Olga (Kolme sisarta).
Lehti näytteli pieniä sivurooleja kolmessa teatterielokuvassa, Seikkailu jalkamatkalla (1936), Yli rajan (1942) ja Punainen viiva (1959). Hänellä oli sivurooli Helmiina Ahorantana televisiosarjassa Koivuharju (1976–1977).
Luonnehdintoja näyttelijäntyöstä

"Tyttöä esitti Senja Lehti, teatterin uusimpia tulokkaita, ja hän kantoi tehtävänsä rasitukset huomattavan aidosti eläytyen, monin psykologisesti sattuvin kehittelyin." (Näytelmä Alfred Gehrin Kuudes kerros) "Nuorta paria, tapahtumien varsinaista keskusta, näyttelivät irtonaisin ja sujuvin ottein Senja Lehti ja Oke Tuuri." (Mika Waltarin Yövieras) Lehdellä oli naispääosa Artturi Leinosen teoksessa On vain yksi maailma Kansallisteatterin kaudella 1946–1947, hänen ja miespääosan näytelleen Jalmari Rinteen katsottiin suoriutuneen rooleistaan heikonlaisesti. Kolmen sisaren Olgana Lehti ilmensi "ikäneidon elämänjanoa ja elämään kyllästymistä terävin vedoin".
Aiheesta muualla

Senja Lehti lyhytelokuvassa Rakkautta ja tupakkaa (1938)
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Elonet
Eino Jalmari Leino

Eino J. Leino (oik.) ja hänen seuraajansa Arvo Heino vuonna 1961, kun Leino jäi eläkkeelle Oulun kaupunginjohtajan tehtävästä.
Eino Jalmari Leino (20. marraskuuta 1896 Pälkäne − 15. helmikuuta 1968 Tampere) oli suomalainen kunnallismies.
Eino Leinon vanhemmat olivat ajuri Juho Edvard Leino ja Olga Uotila ja puoliso vuodesta 1932 Elli Mäkelä. Leino tuli ylioppilaaksi 1916 Tampereen klassillisesta lyseosta, suoritti oikeustutkinnon 1921 ja sai varatuomarin arvon 1925. Hän toimi asianajajana 1921–1925, Forssan kauppalan johtajana 1925–1935 ja Mikkelin kaupunginjohtajana 1935–1938.
Oulun kaupunginjohtaja Leino oli 1938−1961. Leino muun muassa osallistui kaupungin edustajana neuvotteluihin, joissa Ouluun päätettiin sijoittaa Viskoosa Oy:n keinokuitutehdas 1940-luvun lopulla ja Typpi Oy:n lannoitetehdas 1950-luvun alussa. Viskoosan suunnitelmat lopulta raukesivat, mutta Typpi Oy aloitti tuotannon Oulussa vuonna 1952.
Leino sai kaupunginjohtajan arvonimen 1962. Leinolla oli lukuisia luottamustehtäviä, kuten Oulun korkeakouluseuran varapuheenjohtajuus 1957–1964 ja seuran asettaman yliopistotoimikunnan jäsenyys 1954–1964. Hän toimi myös esimerkiksi Oulun yliopistollisen keskussairaalan rakennustoimikunnan puheenjohtajana 1961–1964 ja Domus Botnican säätiön hallituksen puheenjohtajana 1958–1964.
Leo Leino

Oskar Leo Leino (21. huhtikuuta 1900 Uusikaupunki, Suomen suuriruhtinaskunta – 21. kesäkuuta 1988 Luumäki) oli suomalainen yleisurheilun moniottelija ja pesäpalloilija.
Muun muassa Turun Rientoa edustanut Leino kilpaili viisiottelussa Pariisin kesäolympialaisissa 1924 sijoittuen neljänneksi. Kalevan kisoissa Leino saavutti viisiottelussa hopeaa vuosina 1923 ja 1925 sekä pronssia vuosina 1921 ja 1926.
Leino saavutti Lahden Mailaveikkojen pelaajana pesäpallossa Suomen mestaruuden vuonna 1929. Suojeluskuntajärjestön mestaruuden hän voitti Kymenlaakson piirijoukkueessa vuonna 1927.
Leisi

Leisi (saks. Leich, Leise) on saksankielinen keskiajalla syntynyt hengellinen kirkkolaulutyyppi. Leisit ovat yleensä lyhyitä, tekstimuodoltaan trooppeja muistuttavia lauluja ja niissä on yksinkertainen kertosäe.
Ensimmäiset leisit ovat peräisin 800-luvulta. Kyrie-laulua (Herra, armahda) alettiin täydentää selventävillä lisäyksillä. Syntyi trooppi-runous, jossa trooppi on liturgiseen tekstiin runoiltu lisäys. Virsien kannalta kehitys johti niin sanottujen leisivirsien syntyyn. Leisivirsi on virsi, joka päättyy huudahdukseen Herra, armahda! Kyrie eleison! Kyrieleis!
Saksankielisen maailman lisäksi leisit ovat olleet suosiossa myös Itä-Euroopassa. Pohjoismaihin tämä laulutapa levisi 1500-luvun alussa. Laulutyyppi oli tärkeä protestanttisen koraalimusiikin edeltäjä.
Itä-Timorin maantiede

| Itä-Timorin maantiede |
| --- | --- |
 Itä-Timorin kartta
Maanosa:  Aasia
Naapurimaat:  Indonesia
Koordinaatit:  5°50′S, 125°55′E
Tilastot
Pinta-ala:  15 007 km²
Rantaviiva:  706 km
Rajan pituus:  228 km
Ennätykset
Korkein kohta:  Tatamailau , 2 963 m
Matalin kohta:  Timorinmeri, Bandanmeri ja Savunmeri, 0 m
Pisin joki:  Laclo, 80 km
Ilmasto
Ilmasto:  trooppinen monsuuni-ilmasto
Luonnonvarat
Luonnonvarat:  kulta, öljy, maakaasu, mangaani, marmori
Itä-Timorin valtio muodostaa Timorin saaren puolikkaan Pienillä Sundasaarilla Kaakkois-Aasiassa. Itä-Timor sijaitsee Indonesian ja Australian välissä. Timorin saari on jaettu Indonesian ja Itä-Timorin kesken. Timor on vuoristoinen saari, mutta toisin kuin muilla Pienten Sundasaarten saarilla, Timorilla ei ole toimivia tulivuoria. Saarella vallitsee trooppinen ilmasto, Timorilla on kuumaa ja kosteaa läpi vuoden.
Fyysinen maantiede > Sijainti

Itä-Timor sijaitsee Timorin saaren itäosassa. Timorin saari on Malaijien saaristoon kuuluvien Pienten Sundasaarten saariston suurin ja itäisin saari. Itä-Timorin ainoa rajanaapuri on Indonesia. Timorin saaren länsiosa kuuluu Indonesian Itäisen Nusa Tenggaran provinssiin. Itä-Timoriin kuuluu myös Oecussen alue, joka sijaitsee eksklaavina Timorin saaren luoteisosassa, erillään muusta Itä-Timorista. Itä-Timorin eteläpuolella sijaitsee Timorinmeri, saarelta on matkaa Australiaan noin 500 kilometriä. Itä-Timorin pohjoispuolella on Bandanmeri ja luoteispuolella Savunmeri. Itä-Timorille kuuluvia saaria ovat Jacon saari aivan Timorin itäkärjen tuntumassa, sekä Timorin pohjoispuolella sijaitseva Atauro. Itä-Timorin pääkaupunki ja suurin kaupunki Dili, sijaitsee saaren pohjoisrannikolla.
Fyysinen maantiede > Kallioperä ja pinnanmuodot

Timor on vuoristoinen saari, mutta toisin kuin Pienten Sundasaarten läntisimmät saaret, Timor ei ole täysin vulkaaninen eikä saarella ole toimivia tulivuoria. Saaren kallioperä on vanhempaa vulkaanista materiaalia. Maanjäristyksiä saarella saattaa esiintyä. Vuorijono halkoo Itä-Timoria itä-länsi -suunnassa. Itä-Timorin korkein vuori on 2963 metriä korkea Tatamailau, joka sijaitsee suunnilleen Itä-Timorin valtion maantieteellisen keskipisteen kohdalla.
Vuoristossa polveilevat joet ovat muodostaneet syviä rotkoja vuorten väliin. Itä-Timorin pisin joki on 80 km:n pituinen Laclo. Muita tärkeitä jokia ovat Lies ja Seical.
Ilmasto

Itä-Timorin ilmasto on trooppinen kuuma ja kostea ilmasto. Maassa on kuiva kausi toukokuusta marraskuuhun, jolloin lämpötila on keskimäärin 20–33 °C. Loka-marraskuussa kosteus saapuu ja monsuunisateet alkavat. Kostea kausi on joulukuusta huhtikuuhun, jolloin lämpötila on keskimäärin 29–35 °C ja kosteuden vuoksi sää saattaa tuntua tukalalta. Kosteana kautena saadaan rankkasateita ja ne saattavat aiheuttaa tulvia. Vuoristossa lämpötila on päivisin lämmin tai kuuma, öisin on viileää. Trooppiset hirmumyrskyt ovat Itä-Timorissa mahdollisia marraskuusta huhtikuuhun, mutta niiden vaikutus on yleensä heikko, johtuen maan sijainnista lähellä päiväntasaajaa.
Luonto > Kasvillisuus

Itä-Timorilla on metsiä vain maan etelärannikolla ja vuoristoalueilla, jotka ovat otollisempia ilmastoltaan metsän kasvulle. Saaren alkuperäistä metsää on hakattu siirtomaa-ajoista lähtien, eurooppalaisten himoitseman santelipuun vuoksi, mutta saaren metsät eivät ole alkujaan olleet muutenkaan kovin runsaita. Saaren alkuperäisistä metsistä on hakattu noin 88 000 hehtaaria, joka on 1% alueesta. Valtalajeja metsissä ovat muun muassa eukalyptukset ja santelipuut. Saaren pohjoisrannalla kasvaa laikuttain mangrovekasvillisuutta.