Luihuinen
Ideologia > Matkalla huipulle

Se, että Luihuinen olisi pahansuopa tupa on yleinen harhaluulo, joskaan ei täysin tuulesta temmattu. Harry kehittää negatiivisen mielikuvan Luihuisista ja pyytää ensimmäisessä kirjassa ettei Lajitteluhattu pistäisi häntä Luihuiseen, sen huonon maineen takia. Yhdessä vaiheessa Rubeus Hagrid sanoo hänelle, että "jokainen noita tai velho, joka on ruvennu pahaks, on tullu Luihuisest". Tämä on kuitenkin Hagridin liioittelua, sillä hänhän uskoi, että Sirius Musta, Rohkelikko tuvan oppilas, oli kuolonsyöjä. Silti Luihuinen tuntuu vetävän puoleensa enemmän pahansuopia velhoja kuin mikään muu tupa, mukaan lukien itse Voldemort ja lähes kaikki hänen kannattajansa. Tämä selittynee luihuisten halulla olla jotain suurta ja heidän sisäänrakennetulla selviytymisvietillään. He haluavat säästää oman nahkansa keinolla millä hyvänsä ja ovat valmiita rikkomaan yhteiskunnallisia normeja sekä liittoutumaan sen saavuttamiseksi. He ovat kunnianhimoisia ja valmiita taistelemaan häikäilemättömästi tavoitteidensa toteuttamiseksi. Muut tupalaiset eivät siis ehkä ole luihuisia siveellisempiä, mutta tupana Luihuinen antaa oppilaalle mahdollisuuden kasvaa ns. suuruudeksi eikä tukahduta vallanhimon mahdollisesti aiheuttamaa pahuutta. Luihuisesta on kuitenkin tullut hyväsydämisiäkin velhoja ja noitia, mukaan lukien Kuhnusarvio, Andromeda Tonks, Regulus Musta ja Kalkaros.
Velhomaailman kannalta ajateltuna luihuiset tuntuvat tuottavan yhteisölle yhtä paljon hyvää ja pahaa. Toisaalta vallanhimon ja suuruuden hulluuden aiheuttamat ääri-ilmiöt vavisuttavat ja pelottavat, mutta aatteen hyvä kääntöpuoli, tavoitteellisuus, intohimoisuus omien unelmien puolesta, määrätietoisuus, korkealle pyrkiminen ja itsensä kehittäminen, luotto omiin kykyihin ja osaamiseen sekä jopa perfektionismi tuovat yhteisöön myös paljon hyvää. Luihuinen on tuvista ehdottomasti dynaamisin ja tehokkain. He asettavat tavoitteita ja unelmoivat jopa mahdottomista. Luihuisten varjoon jättäminen yhteiskunnassa voi siis vähentää konflikteja, mutta estää myös velhomaailman kehityksen. Luihuinen antaa tahdon voimaa, toivoa ja toimii hyvänä ponnahduslautana velhoille, joilla on selkeä unelma, joka vaatii paljon työtä, esimerkiksi nuorille taiteilijoille, urheilijoille, poliitikoille tai nuorille jotka lähtevät huonoista oloista tavoittelemaan rikkautta tai pyrkivät yhteiskunnassa erityisen haastaviin tehtäviin. Lapsen sijoittaminen Luihuiseen esitetään kirjoissa useissa kohtaa tietynlaisena riskinä, sillä toisin kuin Puuskupuh ja Rohkelikko, Luihuinen ei pyri lainkaan moraalikasvatukseen. Mikäli vanhemmat puolestaan kokevat kotoa saadun moraalipohjan riittävän vahvana, näkevät lapsessaan suurta potentiaalia ja toivovat hänen menestyvän lahjakkuusalallaan tulevaisuudessa, Luihuinen on tupana hyvä valinta. Se antaa loistavat eväät työelämään ja lahjakkuuksille mahdollisuuden puhjeta kukkaan. Valitettavasti samat mahdollisuudet nousuun annetaan myös pahoille velhoille.
Luihuinen mielletään kasvattamaan suuruuksia, neroja ja velhoja, jotka muistetaan historian kirjoissa ikuisesti. Luihuiset voivat koulumaailmassa olla vielä ujoja ja syrjään vetäytyviä, mutta ennen kuolemaansa he unelmoivat tekevänsä jotain suurta, ja tuvan kasvatusmetodeilla yleensä yltävätkin siihen elämänsä aikana. Nerouden ja hulluuden voidaan nähdä kulkevan käsi kädessä. Luihuiset todennäköisesti ymmärtävät itsekin, että korkealle pyrkiessään he ottavat riskin myös hulluuden ilmenemisen suhteen, mutta ovat valmiita siihen. Jotta voisit saada kaiken, on laitettava kaikki peliin. Ja puolikas tai tavallinen ei riitä luihuiselle. Tavallisena harmaana hiirenä ei voita mitään. Hulluuden ja vastustajien synnyn voidaan nähdä näin olevan välttämätön paha matkalla nerouteen. Tyypillisyyttä ja arkista harmautta paetessaan radikaali luihuinen on valmis suuriinkin uhrauksiin. Hän voi olla esimerkiksi valmis tulemaan tunnetuksi negatiivisista asioista, mieluummin kuin ettei häntä tunnettaisi lainkaan. He haluavat tuntea olevansa erityisiä ja taistelevat erottuakseen edukseen. He uskovat omiin periaatteisiinsa eivätkä kaipaa muiden hyväksyntää niille. Kaikkia suuria nerojahan ymmärretään vasta heidän kuoltuaan. He ovat matkalla huipulle eikä kukaan voi estää heitä siinä. Jätti luihuinen jälkeensä velhomaailmaan sitten hyvää tai pahaa, hänen elämänsä tuskin koskaan jää turhaksi.