stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kristillinen filosofia
Kristinuskon ja filosofian suhde

Kristillisen filosofian suhde teologiaan on osittain tulkinnanvarainen. Erottelu filosofian ja teologian välille syntyi yleisesti vasta uuden ajan puolella. Näin tätä varhaisemmat kristityt filosofit olivat sekä teologeja että filosofeja, ja myöhempien filosofien ajattelu voidaan puolestaan katsoa lukeutuvaksi kristilliseen filosofiaan niiltä osin, missä määrin he ovat käsitelleet juuri kristillisiä kysymyksiä tai pyrkineet saattamaan kristinuskoa ja yleisempää filosofista ajattelua yhteen.
Kristinuskon ja filosofian yhteen saattaminen on ongelmallista, koska klassiset filosofit ei aseta minkäänlaisia ennakkoehtoja sille, millaisiin johtopäätöksiin tutkimuksissa tulisi tulla, kun taas uskonnollisilla ajattelijoilla on yleensä aina joko suurempi tai pienempi joukko uskonnollisia oppeja, joiden katsotaan olevan väistämättä tosia. Tämän vuoksi jotkut ovat katsoneet, ettei kukaan voi olla yhtä aikaa sekä todellinen filosofi että jonkun uskonnon todellinen kannattaja. Tältä näkökannalta kaikki yritykset ajattelutapojen yhteensaattamiseksi on tuomittu epäonnistumaan.
Jotkut ovat kuitenkin sitä mieltä, että tällainen ajattelutapojen synteesi on mahdollinen. Yksi tapa on käyttää filosofisia argumentteja uskonnollisten periaatteiden todistamisessa. Tätä kutsutaan apologetiikaksi, ja se on monien uskontojen, kuten juutalaisuuden, kristinuskon ja islamin, kirjallisen perinteen yleisesti käyttämä tekniikka. Toinen tapa synteesin muodostamiseksi on pitäytyä ottamasta kantaa mihinkään uskonnolliseen kysymykseen, ellei ole ensin päätynyt niihin myös filosofisella analyysillä. Tätä eivät uskonnon kannattajat kuitenkaan yleisesti pidä uskonnon todellisena harjoittamisena.
Kolmas tapa on filosofisen analyysin soveltaminen omaan uskoon kysymällä esimerkiksi:
Mikä on Jumalan luonne? Mistä tiedetään, että Jumala on olemassa?
Mikä on jumalallisen ilmoituksen luonne? Mistä tiedetään, että Jumala ilmoittaa tai on ilmoittanut itsestään ihmiskunnalle?
Mitkä osat uskonnollisesta perinteestä tulee ottaa kirjaimellisesti?
Mitkä osat uskonnollisesta perinteestä tulee ottaa vertauskuvallisesti?
Mitä tulee todella uskoa, jotta olisi uskonnon todellinen kannattaja?
Kuinka filosofian löydökset voidaan saattaa yhteen uskonnon kanssa?
Kuinka tieteen löydökset voidaan saattaa yhteen uskonnon kanssa?
Yllä oleva kuvaa, kuinka jotkut kristilliset filosofiset suuntaukset näkevät tehtävänsä. Kaikki eivät kuitenkaan jaa näitä näkemyksiä. Jotkut esimerkiksi ajattelevat, että yritykset todistaa Jumalan olemassaolo ovat merkityksettömiä, sillä kristillisessä uskossa Jumalan olemassaolo oletetaan, ei kyseenalaisteta. Sellaiset kristilliset filosofiset suuntaukset, jotka eivät pyri todistamaan Jumalan olemassaoloa vaan pitävät sitä perimmäisenä tosiasiana, pohtivat hyvin toisenlaisia asioita liittyen luotuun maailmaan ja sen muuttumiseen ajan myötä. Tällaisille suuntauksille yllä esitetyt kysymykset kuuluvat ennemmin teologian alaan, jos mihinkään. Tällöin tutkimus ei enää kuulu filosofian alaan, vaikka voikin lainata sen menetelmiä.
Yhteydet kristillisten ja ei-kristillisten filosofien välillä

Kristillisen, juutalaisen ja islamilaisen filosofian välillä on ollut paljon yhteyksiä. Monet kristityt filosofit ovat olleet hyvin tietoisia juutalaisten ja islamilaisten kollegojensa töistä ja ajatuksista, ja yhdessä uskossa kehitetyt argumentit ovat usein löytäneet tiensä myös toisten uskontojen ajatteluun.
Jotkut modernit islamilaiset filosofit pohtivat samankaltaisia asioita kuin modernit katoliset filosofit. Reformoitu filosofia on käsitellyt monenlaisia kristillisiä synteistisiä näkemyksiä, osaa yhdessä juutalaisen filosofian kanssa, osaa maallisten filosofisten koulukuntien kanssa. Koulukunnan dialogi islamilaisen koulukunnan kanssa on ollut vähäisempää.
On tärkeää muistaa, ettei yhdenkään suuren maailmanuskonnon piirissä ole mitään yhtä tiettyä filosofiaa, jota kaikki sen piiriin kuuluvat filosofit kannattaisivat. Kaikki uskontojen piirissä olevat filosofiset koulukunnat eivät myöskään ole luonteeltaan dialogisia, niin että niillä olisi vuorovaikutusta muiden koulukuntien tai uskontojen kanssa.
Historia > Kristillisen filosofian synty

Jeesuksen elämä ja opetukset, sellaisina kuin ne kuvataan evankeliumeissa, muodostavat kristillisen ajattelun perustan. Jeesukselta itseltään ei ole säilynyt kirjoituksia, eikä varsinaisesti edes mitään järjestelmällistä filosofiaa tai teologiaa jossain määrätyssä muodossa.
Apostoli Paavali oli kristinuskon ensimmäinen varsinainen teologi. Käsitys hänen ajattelustaan voidaan muodostaa hänen opillisia ja teologisia kysymyksiä käsittelevien kirjeidensä kautta. Paavalilla oli paitsi juutalainen myös laaja hellenistinen sivistys. Hän toimi monella tavoin aikansa toreilla ja kaduilla filosofoineiden esikuvien, kuten kyynikkojen, skeptikkojen ja joidenkin stoalaisten, tyyliin. Apostolien teoissa Paavali esitetään väittelemässä Ateenan Areiopagilla stoalaisten ja epikurolaisten filosofien kanssa. Myöhemmille kristityille ajattelijoille hänen kirjeensä ovat olleet merkittävä inspiraation lähde.
Historia > Hellenistinen kristillinen filosofia

Rooman valtakauden kreikkalaista kulttuuria Jeesuksen ja Paavalin aikana ja vielä useita vuosisatoja heidän jälkeensä kutsutaan hellenistiseksi kulttuuriksi. Kreikan klassisten filosofien teokset olivat suurimmaksi osaksi jo kadonneet, lukuun ottamatta joitakin pythagoralaisen, platonilaisen ja aristoteelisen perinteen seuraajia. Hellenistisenä aikana vallalla olivat kyyninen, skeptinen ja kasvavassa määrin stoalainen filosofia. Useat kristinuskon alkuvaiheen merkittävistä ajattelijoista olivat jollain tavalla kytköksissä hellenistiseen ajatusmaailmaan.
Tertullianus oli filosofi ennen kääntymistään kristinuskoon. Häntä kutsutaan usein ”lännen kirkon isäksi”. Hän kehitti muun muassa opit siitä, että sielu peritään vanhemmilta, ja että Jumalalla on ruumiillinen (joskaan ei lihallinen) olemus, sekä ajatuksen evankeliumien auktoriteetista. Hänen mukaansa kreikkalainen filosofia oli yhteensopimaton kristillisen viisauden kanssa.
Irenaeus tunnetaan parhaiten kirjoituksistaan Jumalan ykseyden puolesta sekä gnostilaisuutta vastaan. Hän oli sitä mieltä, että perisynti on kaikissa ihmisissä piilevänä, ja että Jeesus perui Aadamin lankeemuksen ristinkuolemallaan, pyhittäen koko ihmiskunnan elämän. Hänen mukaansa Kristus oli ihmiskunnan opettaja, jonka välityksellä viisaus oli kaikkien saavutettavissa.
Klemens Aleksandrialainen
Origenes yhdisti platonismia kristinuskoon. Platonilainen idealismi vaikutti hänen ajatukseensa Logoksesta sekä ajatukseen kahdesta kirkosta, joista toinen on ideaalinen ja toinen reaalinen. Hänen jumalakuvansa oli myös hyvin platonilainen, kuvaten Jumalan täydelliseksi, ruumiittomaksi ideaaliksi.
Augustinus kehitti klassisen kristillisen filosofian, paljolti yhdistämällä heprealaista ja kreikkalaista ajattelua. Hän sai vaikutteita erityisesti Platonilta ja uusplatonismista, sekä stoalaisuudesta, jonka ajattelua hän muutti pitämällä kristillistä opetusta ja Raamattua jumalallisena ilmoituksena.
Athanasios Aleksandrialainen
Johannes Khrysostomos
Kappadokialaiset kirkkoisät
Historia > Keskiajan kristillinen filosofia

Anselm Canterburylainen tunnetaan parhaiten ontologisesta jumalatodistuksestaan, jonka mukaan Jumala on se, jota suurempaa ei voida kuvitella, ja tämän seurauksena hänen tulee myös olla olemassa. Anselm oli yksi ensimmäisiä länsimaisia ajattelijoita, joka oli mukana esittelemässä Aristoteleen ajattelua uudelleen lännessä, ja joka sovelsi tämän ajattelua suoraan kristinuskoon. Hänellä ei kuitenkaan ollut käytössä kuin pieni osa Aristoteleen teoksista, ja nekin olivat peräisin arabiankielisistä käännöksistä.
Tuomas Akvinolainen oli Albert Suuren oppilas, ja oli merkittävin henkilö, joka sovelsi aristoteelisesta ajattelua kristinuskoon. Hän uskoi, että Aristoteles oli päässyt inhimillisen tiedon tavoittelussa huipulle, ja omaksui siksi tämän ajattelun omien teologisten ja filosofisten teostensa pohjaksi. Hän uskoi, ettei uskon ja maallisen järkeilyn välillä ole eikä voi olla ristiriitaa.
Duns Scotus vaikutti merkittävästi skolastiseen ajatteluun ja nykyaikaisen logiikan kehitykseen hiuksia halkovalla päättelyllään.
Vilhelm Occamilainen
Historia > Renessanssin ja reformaation ajan kristillinen filosofia

Martin Luther
Erasmus Rotterdamilainen
Jean Calvin
Historia > Nykyaikainen kristillinen filosofia

William Alston
Karl Barth
G. K. Chesterton
William Lane Craig
Herman Dooyeweerd, teos A New Critique of Theoretical Thought
Johannes Paavali II, teos Fides et Ratio
Immanuel Kant
Søren Kierkegaard
John Lennox
C. S. Lewis
Knud Ejler Løgstrup
Bernard Lonergan
Jacques Maritain
Herbert McCabe
Alister McGrath
John Henry Newman
Alvin Plantinga
Tapio Puolimatka
Michael C. Rea
Egbert Schuurman
Eleonore Stump
Richard Swinburne
Paul Tillich
Peter van Inwagen
D. H. Th. Vollenhoven
Nicholas Wolterstorff
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Murray, Michael & Rea, Michael: Philosophy and Christian Theology The Stanford Encyclopedia of Philosophy. The Metaphysics Research Lab. Stanford University. (englanniksi)
William Jones

| William Jones |
| --- | --- |
 Sir William Jones. Joshua Reynoldsin maalaaman muotokuvan jäljennös.
Henkilötiedot
Syntynyt: 28. syyskuuta 1746 Lontoo
Kuollut: 27. huhtikuuta 1794 (47 vuotta) Kalkutta
Kansalaisuus:  Ison-Britannian kuningaskunta, Englanti
Koulutus ja ura
Opinnot:  University College, Harrow School
Tutkimusalue:  Filologia, kasvitiede, laki, politiikka, kirjallisuus, antropologia ja orientalistiikka
Palkinnot:  Royal Societyn jäsenyys, Knight Bachelor
William Jones (28. syyskuuta 1746 Lontoo – 27. huhtikuuta 1794 Kalkutta) oli brittiläinen itämaantutkija ja lakimies, sekä vuodesta 1783 korkeimman oikeuden tuomari Kalkutassa. Hän sai mainetta myös kielitieteilijänä; nykyään hänet tunnetaan parhaiten työstään indoeurooppalaisen kielikunnan tutkimuksessa.
Intiassa brahmaanien luona Jones oppi sanskritia, ja havaitsi ensimmäisenä tuon Intian klassisen kielen sukulaisuuden kreikkaan, latinaan, goottiin ja kelttiläisiin kieliin. Hänestä tuli siten tärkeä uranuurtaja uudelle tieteenalalle, indoeurooppalaiselle kielitieteelle, jota on välillä kutsuttu myös indogermanistiikaksi.
William Jones syntyi Lontoossa, ja hänen samanniminen isänsä oli matemaatikko. Nuori Jones osoittautui kielellisesti erittäin lahjakkaaksi, ja oppi jo varhain kreikan ja latinan sekä farsin ja arabiaa. Kaiken kaikkiaan hän hallitsi elämänsä aikana täysin 13 eri kieltä ja kohtuullisen hyvin vielä 28 muuta kieltä. Huolimatta isänsä varhaisesta kuolemasta poika kykeni käymään yliopiston ja aloittamaan uran kielenkääntäjänä. Hänen julkaisemansa on Histoire de Nader Chah, käännös farsinkielisestä alkuteoksesta.
Alkaen vuodesta 1770 Jones opiskeli oikeustiedettä. Tämä ala toi hänet lopulta Intiaan, kun hänet nimitettiin vuonna 1783 Bengalin korkeimpaan oikeuteen Kalkutassa, joka tuohon aikaan oli brittiläisen Intian pääkaupunki.
Intialaisesta kulttuurista viehättyneenä hän perusti yhdistyksen Asiatic Society, jonka tehtävänä oli tutkia bengalilaista yhteiskuntaa. Hän kirjoitti oikeuslaitoksesta, musiikista, kirjallisuudesta, kasvitieteestä ja maantieteestä, sekä sen ohella käänsi merkittäviä intialaisia kirjoja. Hänen epäsuoraksi ansiokseen voidaan laskea myös tietty osa Englannin romantiikan ajan runouden tyylistä, sillä hänen käännöksensä ”itäisestä” runoudesta innoittivat osaltaan tätä tyylisuuntaa, jonka edustajiin kuuluivat esimerkiksi Samuel Taylor Coleridge ja lordi Byron.
Nykyään William Jones on tunnettu nimenomaan siitä, että hän oivalsi ensimmäisenä sanskritin samankaltaisuuden kreikkaan ja latinaan. Teoksessa The Sanscrit Language (1786) hän esitti, että kaikilla kolmella kielellä oli yhteinen alkuperä, ja että ne lisäksi olivat sukua myös niin goottilaisille ja kelttiläisille kielille kuin myös persian kielelle. Tämä oli ensimmäinen viittaus kokonaisen indoeurooppalaisen kielikunnan olemassaoloon ja myös ensimmäinen käytännön sovellus nykyaikaisesta vertailevasta kielitieteestä.
Aiheesta muualla

Encyclopedia Britannica: Jones, Sir William (englanniksi)
Oiva (ravintola)

Lippu liehuu Oivan nurkalla Porthaninkadun ja Kolmannen linjan kulmassa kesällä 2023.
Ravintola Oiva (1960- ja 1970-luvulla Bistro, 1980-luvulla Kallion Oiva Bistro), on Helsingin Kalliossa 1930-luvulta alkaen toiminut ravintola. Nykyiseen osoitteeseensa Porthaninkatu 5:een Kolmannen linjan kulmassa se muutti 1941, kun uusi rakennus valmistui. Oiva on tullut koko Suomessa tunnetuksi Juha Vainion sanoituksesta laulussa ”Kolmatta linjaa takaisin”, jossa lauletaan: ”Saa Oivan portsari lantin, jonka velkaa jäin...”
Historiaa

Alkuperäisen Oivan perusti J. A. Koivulaakso nykyistä pohjoisemmaksi, Kolmannen ja Neljännen linjan välissä sijainneeseen puutaloon. Kun nykyinen toimitalo valmistui 1941, Oiva muutti sen varta vasten ravintolaksi suunniteltuihin katutason tiloihin.
Ravintoloitsija Koivulaakso kuoli 1955, ja hänen leskensä myi Oivan ravintolassa työskennelleille Ruotsalaisen pariskunnalle.
Oivan kolmannet omistajat olivat konditorioillaan menestyneet Lempi ja Heikki Hildén, jotka ostivat paikan 1960-luvun puolivälissä ja muuttivat sen nimen vuonna 1967 ranskalaistyyliseksi Bistroksi. Ravintolan erikoisuudeksi tuli liharuokien noutopöytä, ”seisova paistipöytä”, jossa hääräili ravintolapäällikkö Hjördis Sundvall. Keskiviikko- ja lauantai-iltaisin Bistro toimi tanssiravintolana, esiintyjänä usein Asser Fagerströmin trio. Elokuussa 1971 ravintola laajeni viereisen lihakaupan tiloihin, jonne perustettiin baari. Hildénit alkoivat laajentaa ravintolaketjuaan niin, että vuonna 1974 siihen kuuluivat myös Bankett Hildén ja Pam-Pam Kluuvissa, Riemukaari (ent. Falerno) Punavuoressa ja Piratti Lauttasaaressa. Kauppaneuvos Heikki Hildénin kuoltua Lempi Hildén myi kesällä 1974 viisi ravintolaansa Fazerin ja Nestlén omistamalle Go-Inn -yhtiölle. Vuonna 1977 Go-Inn remontoi Oivan pöytiintarjoiluravintolasta itsepalveluun painottuvaksi ja ruokatarjonnassa avokeittiöön, lounaisiin ja pizzoihin panostavaksi. Vuonna 1982 Kantaravintolat osti Go-Inniltä Bistron, Pam-Pamin ja Esplanadin puiston Happy Daysin, ja Bistron nimeksi tuli Kallion Oiva Bistro.
Ravintola menestyi hyvin läpi 1980-luvun, kunnes iski Suomen 1990-luvun alun lama. Vuonna 2006 nimi palautettiin alkuperäiseksi Oivaksi, ja vuonna 2011 ravintolan osti sen päällikkönä toiminut Johanna Rönkkö puolisoineen.
Oiva tänään

Nykyisin Oiva toimii arkisin lounasravintolana, ja iltaisin kortteliravintolana. Iltaisin ruokaa tarjoillaan tiistaista lauantaihin. Ravintolassa on usein iltaohjelmaa, kuten karaokea, kaikille esiintyjille avoimia open stage -iltoja ja bingoa.
Lounaspöytänsä ansiosta Oiva äänestettiin Helsingin Uutisten lukijakyselyssä vuonna 2024 kaupungin parhaaksi buffet-ravintolaksi. Se sai 309 ääntä 1618:n annetun äänen kokonaismäärästä. Sitä ennen ravintola on palkittu kahdesti Suomen parhaana brunssipaikkana.
Aiheesta muualla

Ravintola Oivan verkkosivusto
Maija Ahtee

Sisko-Maija Ahtee (s. 13. maaliskuuta 1939 Helsinki) on suomalainen fyysikko ja professori emerita.
Ahtee on aloittanut uransa matemaattisten aineiden opettajana, mutta siirtynyt tutkimuksen pariin. Tutkimusuransa Ahtee on aloittanut Helsingin yliopistossa, jossa hän suoritti tohtorin tutkintonsa. Myöhemmin Ahtee on siirtynyt fysiikan didaktiikan tutkimukseen, ja työskennellyt ensin Helsingin yliopiston opettajankoulutuslaitoksen fysiikan ja kemian didaktiikan lehtorina ja sitten vuodesta 1997 Jyväskylän yliopiston matematiikan ja luonnontieteiden didaktiikan professorina. Ylioppilastutkintolautakunnan apujäsenenä eli sensorina hän on työskennellyt yli 30 vuotta.
Matemaattisten aineiden opettajien liiton toimintaan Ahtee on osallistunut kansainvälisten fysiikkaolympialaisten Suomen joukkueen ja lukion fysiikkakilpailun vetäjänä vuoteen 2000 saakka. Tämän jälkeen Ahtee siirtyi syrjään varsinaisesta joukkueenjohdosta kansainvälisten fysiikkakilpailujen toimeenpanevan komitean sihteeriksi. Vuonna 2007 puolalaisen professori Waldemar Gorzkowskin kuoltua kesken fysiikkaolympialaisten Ahtee nimitettiin kansainvälisten fysiikkakilpailujen toimeenpanevan komitean puheenjohtajaksi vuosiksi 2007–2008. Vuonna 2008 Ahtee siirtyi takaisin sihteerin tehtäviin.
Ahtee on saanut ansioistaan useita palkintoja, joista merkittävimpiä lienevät Suomen Leijonan ritarikunnan 1. luokan ritarimerkki sekä Matemaattisten aineiden opettajien liiton kultainen ansiomitali.
Maija Ahtee syntyi juristi, asessori Aaro Ahteen ja Lyyli Ida Kyllikki Vartion perheeseen. Hänen sisarensa on professori Liisa Ahtee.
Kaj Brynolf Lindgren

Kaj Brynolf Lindgren (4. joulukuuta 1922 Varkaus – 17. marraskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen kielitieteilijä ja Helsingin yliopiston germaanisen filologian pitkäaikainen professori.
Lindgren kirjoitti ylioppilaaksi 1941, valmistui filosofian kandidaatiksi 1948 ja väitteli tohtoriksi 1953 Helsingin yliopistossa. Hän toimi Erva-Latvalan mainostoimittajana 1952–1954, Helsingin kauppakorkeakoulun saksan kielen lehtorina 1954–1962 sekä Helsingin yliopiston germaanisen filologian dosenttina 1957–1962, apulaisprofessorina 1962–1964 ja professorina 1964–1989.
Lindgrenin tytär on toimittaja-kirjailija Minna Lindgren.
Julkaisuja

Die Apokope des mittelhoch-deutschen -e in seinen verschiedenen Funktionen (väitöskirja 1953)
Über den oberdeutschen Präteritumschwund (1957)
Die Ausbreitung der neuhochdeutschen Diphthongierung bis 1500 (1961)
Lindgren, Kaj B. & Louhivaara, Seppo & Weber, Horst: Nykysaksan rakenne: Käsikirja kouluja, opistoja ja itseopiskelijoita varten.  Weilin+Göös, 1972.  ISBN 951-35-0773-4.
Lindgren, Kaj B. – Louhivaara, Seppo & Weber, Horst: Nykysaksan rakenteen pääkohdat: Lukion saksan kielioppi.  Weilin+Göös, 1973.  ISBN 951-35-0945-1.
Kirjallisuutta

Luukkainen, Matti: ”In memoriam Kaj B. Lindgren”, Neuphilologische Mitteilungen 1/2008, 109. vsk., s. 6–8.
Aiheesta muualla

Lindgren Glottopedia-tietokannassa (saksaksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Maailmanvaihto

Maailmanvaihto ry eli Suomen ICYE on voittoa tavoittelematon nuorisovaihtojärjestö. Järjestön toiminnan tarkoituksena on rauhan rakentaminen ja kulttuurienvälisen ymmärryksen lisääminen.
Maailmanvaihto Suomessa

Suomen ICYE on perustettu 1958. Ensimmäisinä vuosikymmeninä toiminta oli pääasiallisesti oppilasvaihtoa. Asteittain järjestö alkoi keskittyä yhä enemmän vapaaehtoistyöhön, ja nykyisin vaihto-oppilastoimintaa ei enää ole, vaan Suomen ICYE lähettää nuoria ainoastaan vapaaehtoistyöhön.
Vuonna 1998 Suomen ICYEn yleiskokous päätti muuttaa järjestön nimen Kansainvälinen Kristillinen Nuorisovaihto ry:stä Maailmanvaihto ry:ksi. Uuden nimen katsottiin kuvastavan paremmin ICYEn nykyistä toimintaa poliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumattomana nuorisovaihtojärjestönä, jonka toiminta on kaikille avointa kansalaisjärjestötoimintaa.
Toimintansa Maailmanvaihto ry rahoittaa pääosin vaihto-ohjelmiin osallistuvien suomalaisten osallistumismaksuilla sekä opetusministeriön, ja EU:n nuorisotoimintaohjelman myöntämillä avustuksilla.
Maailmanvaihto kansainvälisesti

ICYE toimii yli 30 maassa eri mantereilla. Järjestöillä on yhteiset vähimmäislaatukriteerit ohjelman tason takeeksi kussakin jäsenmaassa, ja ohjelmaa kehitetään yhdessä, samoin koulutusta ja tiedonvaihtoa.
ICYEllä on yhteistyötä myös YK:n alajärjestöjen UNESCOn ja ECOSOCin kanssa.
Lisäksi ICYE toimii jäsenenä CCVIS:ssa (Co-ordinating Committee for International Voluntary Service). YK on myöntänyt järjestölle vuonna 1987 rauhanlähettilään (Peace Messenger) arvonimen sen toiminnasta rauhan ja oikeudenmukaisuuden hyväksi.
Kansainvälinen ICYE-verkosto pyrkii järjestämään nuorille aikuisille (pääasiassa 18-30-vuotiaille) kulttuurien välisiä oppimiskokemuksia ja edistämään kulttuurien välistä ymmärrystä, tasa-arvon toteutumista, suvaitsevaisuutta ja rauhaa. Kansainvälisten vapaaehtoistyöohjelmien kautta ICYE edistää nuorten sosiaalista ja henkilökohtaista kasvua.
Toimintaa Suomessa

Kaikille avoin Maailmanvaihdon toiminta toteutetaan pääasiassa vapaaehtoisvoimin. Useimmat järjestössä aktiivisesti toimivat ovat itse osallistuneet ICYEn vapaaehtoistyöohjelmaan tai toimineet isäntäperheenä tai työprojektina. Näin Maailmanvaihto tarjoaa mahdollisuuden osallistua kansainväliseen kansalaisjärjestötoimintaan myös oman vapaaehtoistyöjakson jälkeen.
Ulkomaalaisten toimintaa Suomessa

Maailmanvaihto järjestää Suomeen tuleville ulkomaalaisille vapaaehtoisille heidän vaihtovuotensa aikana kolme leiriä: tulovalmennus- ja kielileirin elokuussa, puolivuotisleirin tammikuussa sekä loppuarviointileirin toukokuussa. Leirit järjestetään kokonaan suomalaisten vapaaehtoisten voimin.
Jokainen Suomeen tuleva vapaaehtoinen saa oman tukihenkilön eli eräänlaisen suomalaisen ystävän, joka opastaa suomalaiseen elämäntapaan. Tukihenkilöt ovat useimmiten itse olleet vapaaehtoistyössä ulkomailla Maailmanvaihdon tai muun järjestön kautta, mahdollisesti samassa maassa, josta vapaaehtoinen tulee.
Ulkomaalaisten vapaaehtoisten työpaikkoja on ympäri Suomea. Suurin osa niistä on sosiaalityöhön liittyviä töitä, kuten kehitysvammaisten, nuorten tai lapsien kanssa työskentelyä (opettamista, hoitotyötä tai kansainvälisyyskasvatusta). Järjestö etsii jatkuvasti lisää työpaikkoja, jotka haluaisivat ottaa ulkomaisia vapaaehtoisia ja tällä tavoin osallistua järjestön työhön Suomessa.
Vapaaehtoisena ulkomailla

ICYEn vapaaehtoiset työskentelevät voittoa tavoittelemattomissa yhteisöissä tai järjestöissä. Vapaaehtoistyöpaikkoja on esimerkiksi sosiaali- ja opetusalalla lasten parissa, ympäristö- tai rauhanliikkeissä, naisjärjestöissä ja erilaisissa kulttuuri- ja kehityshankkeissa. Työaika noudattaa kohdemaan normaalia työaikaa, joka on korkeintaan 40 tuntia viikossa.
Talous > Rahoitus

| Rahoituksen lähde | 2018 | 2017 | 2016 | 2015 | 2014 | 2013 | 2012 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille | 35 000 € | 30 000 € | 28 000 € | 24 000 € | 18 000 € | 18 000 € | 18 000 € |
Aiheesta muualla

Maailmanvaihdon kotisivu
ICYE
Maailmanvaihto ry. Yrityswiki. Arkistoitu 30.4.2013.
Ulkomaalaisten vapaaehtoisten leiriltä.
Vapaaehtoisena Afrikassa.
Fragglit

| Fragglit> Fraggle Rock |
| --- | --- |
 Sarjan tunnusteksti.
Kehittäjä(t):  Jim Henson
Alkuperämaa:  Yhdistynyt kuningaskunta Yhdysvallat Kanada
Alkuperäiskieli:  englanti
Verkko:  Yhdysvallat: HBO Kanada: CBC Yhdistynyt kuningaskunta: ITV Suomi: MTV
Esitetty:  Yhdysvallat: 10. tammikuuta 1983 – 30. maaliskuuta 1987
Tuotantokausia:  5
Jaksoja:  96
Tuotanto
Tuotantoyhtiö(t):  The Jim Henson Company
Aiheesta muualla
Virallinen sivusto
IMDb 
Fragglit-sarjan nukkehahmo Jim Henson -näyttelyssä.
Fragglit (alkuperäinen nimi Fraggle Rock) on yhdysvaltalainen vuosina 1983–1987 valmistunut liikkuvaa kuvaa ja nukketeatteria yhdistävä televisiosarja, jonka loi Jim Henson.
Sarja Suomessa

Sarjaa esitettiin Suomen televisiossa MTV:llä vuonna 1984 lasten makasiiniohjelmassa Sunnuntain huviretki, sekä vuonna 1985 lastenohjelmassa Pätkis. Suomen televisiossa esitettyyn sarjaan oli tehty MTV:n tuottama suomenkielinen jälkiäänitys. Suomessa sarjan jaksoja on myös julkaistu Betamax- ja VHS-kaseteilla, sekä DVD:illä. Näissä julkaisuissa olevissa jaksoissa on käytetty samaa MTV:n tuottamaa suomenkielistä ääniraitaa. Suomessa julkaistiin vuonna 1984 myös sarjan alkuperäisestä soundtrackista suomenkielinen käännösalbumi nimellä Fraggliluolassa.
Sarja Suomessa > Suomenkieliset ääninäyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Eeva Eloranta  | … |  Moki   |
|  Jarmo Harjula  | … |  Tohtori   |
|  Harri Hyttinen  | … |  Vempi   |
|  Aaro Jaronen  | … |  Matkaaja-Matt, Juniori, Filo-rotta   |
|  Anna-Maija Kokkinen  | … |  Red, Mamma Gorgi   |
|  Ari Määttänen  | … |  Tunkio, Pappa Gorgi   |
|  Keijo Romppainen  | … |  Gobo, Falo-rotta   |
|  Pauli Virta  | … |  Buuber   |