stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Věra Jourová
Ura > Poliittinen ura

Hän liittyi Tšekin sosiaalidemokraattiseen puolueeseen vuonna 2003.
Poliisi alkoi tutkia Jourováa epäiltynä lahjustenottamisesta liittyen EU-rahoituksen myöntämiselle eräälle rakennusprojektille. Jouravá pidätettiin lentokentällä vuonna 2006, kun hän oli palaamassa matkaltaan Valko-Venäjältä. Hän vietti 33 päivää tutkintavankeudessa. Tutkintaan liittyvät vaikeudet johtivat myös perheongelmiin. Vuonna 2008 poliisi julisti syytteet perättömiksi. Hän sai vajaan 100 000 euron korvauksen vuonna 2014.
Ennen syytteiden kumoamista hän kohtasi vaikeuksia saada töitä, joten hän perusti konsulttiyrityksen, joka avusti toimijoita saamaan EU:n rahoitusta ja EU:n laajentumiseen länsi-Balkanille liittyvissä asioissa. Hän saavutti vuonna 2012 oikeustieteellisen tutkinnon Kaarlen yliopistossa. Hän myös erosi sosiaalidemokraattisesta puolueesta ja liittyi ANO 2011 -puolueeseen. Hänet valittiin vuonna 2013 Tšekin parlamenttiin ja toimi välillä 29. tammikuuta – 3. lokakuuta 2014 Tšekin aluekehitysministerinä.
Ura > Komissaarina

Jourová valittiin Tšekin ehdottamaksi komissaariksi Junckerin komissioon vuonna 2014. Hän ei kuitenkaan saavuttanut haluamaansa aluepolitiikasta vastanneen komissaarin paikkaa, vaan sen sai romanialainen Corina Creţu. Hän otti sen sijaan vastaan oikeuskomissaarin viran vastuunaan oikeusasioiden lisäksi kuluttaja-asiat ja sukupuolten tasa-arvo. Jourován suullinen kysely Euroopan parlamentin edessä ei ollut riittänyt parlamentille, jonka mielestä Jourován vastaukset olivat olleet liian yleisluontoisia. Hän joutui vastaamaan parlamentille vielä kirjallisesti ennen nimitystään komissaariksi.
Cambridge Analyticaan liittyvässä selvittelyssä Jourová vaati Facebookin johdolta selvitystä eurooppalaisten käyttäjien tietoturvaan liittyen. Hän kertoi menettäneensä kärsivällisyytensä ja uhkasi myöhemmin Facebookia ja muita sosiaalisen median toimijoita sanktioilla, mikäli se ei toteuta tarpeellisia muutoksia käyttö- ja tietoturvasääntöihinsä.  Hän on myös ilmaissut huolensa venäläisten ostamista Maltan kansalaisuuksista. Hän kertoi Euroopan komission aikovan puuttua rahalla ostettaviin kansalaisuuksiin.
Waiting for Barcelona

| Waiting for Barcelona |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Juho-Pekka Tanskanen
Käsikirjoittaja:  Juho-Pekka Tanskanen
Tuottaja:  Isabella Karhu
Säveltäjä:  Erik Michelsen (II)
Kuvaaja:  Jeremias Nieminen
Leikkaaja:  Suvi Solja
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Suomi
Tuotantoyhtiö:  Danish Bear Productions (käännä suomeksi)
Kesto:  85 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Waiting for Barcelona on Juho-Pekka Tanskasen ohjaama, vuonna 2018 valmistunut dokumenttielokuva. Se kertoo paperittomasta siirtolaisesta, joka elää Barcelonan kaduilla. Sitä kävi elokuvissa katsomassa noin 600 ihmistä.
Aiheesta muualla

Waiting for Barcelona Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Uudenseelanninperhoslepakko

| Uudenseelanninperhoslepakko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Äärimmäisen uhanalainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Lepakot Chiroptera
Heimo::  Aitolepakot Vespertilionidae
Suku::  Perhoslepakot Chalinolobus
Laji::  tuberculatus
Kaksiosainen nimi
 Chalinolobus tuberculatus  (Forster, 1844) 

Katso myös
   Uudenseelanninperhoslepakko Wikispeciesissä   Uudenseelanninperhoslepakko Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvoIUCN-testi OK: 
Uudenseelanninperhoslepakko (Chalinolobus tuberculatus) on aitolepakkoihin kuuluva lepakkolaji, joka on Uuden-Seelannin kotoperäinen nisäkäs. Se on äärimmäisen uhanalainen, ja sitä uhkaavat vieraslajit sekä elinympäristöjen häviäminen sekä pirstaloituminen. Sitä tavataan pääsääntöisesti vain Uuden-Seelannin alkuperäisissä lauhkeissa metsissä.
Levinneisyysalue ja elinympäristö

Uudenseelanninperhoslepakko on Uuden-Seelannin kotoperäinen nisäkäslaji, jota tavataan Pohjois- ja Eteläsaarella sekä Stewartinsaarella. Sen pääasiallinen elinympäristö on alkuperäiset lauhkeat metsät. Pesäkoloja on löytynyt kuitenkin myös kalkkikivikallioista, luolista, rakennuksista sekä vieraslajeista, kuten salavista, montereynsypresseistä ja montereynmännyistä. Yksilöitä tavataan satunnaisesti myös maatalousalueilla.
Käyttäytyminen

Uudenseelanninperhoslepakot ovat varsin liikkuvia lepakoita, ja yhdyskunnan elinpiiri voi olla yli 150 neliökilometriä. Uudenseelanninperhoslepakot nukkuvat joko yksinään tai pienissä ryhmissä puiden koloissa. Naaraat ovat koiraita todennäköisimmin pienissä ryhmissä. Uudenseelanninperhoslepakot saalistavat lentäviä hyönteisiä. Naaraan uskotaan synnyttävän vuosittain yhden poikasen.
Kanta ja uhat

Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto luokittelee uudenseelanninperhoslepakon äärimmäisen uhanalaiseksi, ja sen populaatiokoon on arveltu pienentyneet 1980-luvun puolivälistä 2020-luvun alkuun yli 80 prosentilla. Laji onkin harvinainen tai jopa hävinnyt monilta elinalueilta, joissa sitä aikaisemmin tavattiin yleisesti.
Uudenseelanninperhoslepakon suurimmat uhat ovat vieraslajit sekä elinympäristöjen häviäminen ja heikkeneminen. Vieraslajeista kärpät, rotat ja kissat saalistavat lepakoita, ja jotkut vieraslajit puolestaan ovat sen kilpailijoita. Erityisesti Pohjoissaarella metsäkato ja metsien sirpaloituminen ovat jatkuva ongelma.
Vympel NPO

Vympel NPO (koko nimeltään ven. ОАО «Государственное машиностроительное конструкторское бюро «Вымпел» им. И.И.Торопова», OAO Gosudarstvennoje mašinostroitelnoje konstruktorskoje bjuro Vympel im. I. I. Toropova) on venäläinen ohjustehdas, jonka kotipaikka on Moskova. Vuodesta 2004 lähtien se on ollut osa taktisiin ohjuksiin keskittynyttä Korporatsija Taktitšeskoje raketnoje vooruženije -osakeyhtiötä.
Historiaa

Vympel perustettiin Neuvostoliittoon 18. marraskuuta 1949 nimellä Tehdas numero 134 valmistamaan kokeellisia lentokoneiden aseita.
Sitä johti ja pääsuunnittelija toimi alussa professori Ivan I. Toropov. Ensimmäinen tuote oli Vympel K-7 -ilmataisteluohjus. Ensimmäinen sarjatuotantoon päätynyt ohjus oli Vympel K-13 (R-13) vuonna 1958. Vuonna 1961 Vympelin johtoon tuli Andrei Ljapin.
1960-luvun puolivälin jälkeen yhtiö sai nimen "Vympel" ('viiri') ja perustajansa nimen. Vuonna 1977 Matus Bisnovat, joka johti OKB-4:ää (Molnija) kuoli, ja kaksi suunnittelutoimistoa yhdistettiin. G. Hohlov johti yhtiötä vuoteen 1981 asti, jolloin Gennadi Sokolovski tuli hänen seuraajakseen.
Vuonna 1992 GosMKB Vympel perustettiin suunnittelutoimiston pohjalta.
Osana Venäjän puolustustarviketeollisuuden uudelleenorganisointia, Vympel fuusioitiin vuonna 2004 osaksi taktisten ohjusten valmistamiseen keskittyvään Korporatsija Taktitšeskoje raketnoje vooruženije -osakeyhtiöön.
Tuotteita > Ilmasta ilmaan -ohjukset

K-13/R-13 (AA-2 "Atoll")
R-4 (AA-5 "Ash")
R-23/R-24 (AA-7 "Apex")
R-27 (AA-10 "Alamo")
R-33 (AA-9 "Amos")
R-37 (AA-13 "Arrow")
R-40 (AA-3 "Anab")
R-60 (AA-8 "Aphid")
R-73 (AA-11 "Archer")
R-77 (AA-12 "Adder")
Tuotteita > Ilmasta maahan -ohjukset

H-29 (AS-14 "Kegde")
Terra-3 laser
Tuotteita > Ilmatorjuntaohjukset

2K12 Kub
Ohjus mallia R-73.
Mallin R-77 ohjus.
Mallin H-29 ohjus.
2K12 Kub -ilmatorjuntaohjuksia Unkarissa.
Aiheesta muualla

Yrityksestä – Vympelin kotisivut (venäjäksi) (vympelmkb.com)
Uruguay olympialaisissa

Uruguay osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Pariisin 1924 kesäolympialaisissa, jonka jalkapalloturnauksessa se voitti ensimmäisen olympiakultamitalinsa. Myös seuraavissa kesäolympialaisissa Amsterdamissa 1928 Uruguay voitti jalkapallossa kultaa, mutta sen jälkeen maan urheilijat eivät ole olympiavoittoon yltäneet. Jalkapallo on näin maan menestyksekkäin laji olympialaisissa. Kaksinkertaisia olympiavoittajia ovat jalkapalloilijat José Andrade, Pedro Arispe, Pedro Cea, Andrés Mazali, José Nasazzi, Pedro Petrone, Héctor Scarone ja Santos Urdinarán.
Mitalit lajeittain

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Laji | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä | Sija |
|  Jalkapallo | 2 | 0 | 0 | 2 | 6 |
|  Koripallo | 0 | 0 | 2 | 2 | 20 |
|  Nyrkkeily | 0 | 0 | 1 | 1 | 69 |
|  Pyöräily | 0 | 1 | 0 | 1 | 36 |
|  Soutu | 0 | 1 | 3 | 4 | 40 |
| Yhteensä | 2 | 2 | 6 | 10 | 90 |
Lähteet:
Olympiamitalistit

| Mitali | Nimi | Vuosi | Laji | Tapahtuma |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 Kultaa | Jalkapallomaajoukkue | 1924  1924 Pariisi |  Jalkapallo | Miesten turnaus |
| 1 Kultaa | Jalkapallomaajoukkue | 1928  1928 Amsterdam |  Jalkapallo | Miesten turnaus |
| 3 Pronssia | Guillermo Douglas | 1932  1932 Los Angeles |  Soutu | Miesten yksikkö |
| 2 Hopeaa | Eduardo Risso | 1948  1948 Lontoo |  Soutu | Miesten yksikkö |
| 3 Pronssia | William Jones Juan Rodríguez | 1948  1948 Lontoo |  Soutu | Miesten kaksikko |
| 3 Pronssia | Miguel Seijas Juan Rodríguez | 1952  1952 Helsinki |  Soutu | Miesten kaksikko |
| 3 Pronssia | Koripallomaajoukkue | 1952  1952 Helsinki |  Koripallo | Miesten turnaus |
| 3 Pronssia | Koripallomaajoukkue | 1956  1956 Melbourne |  Koripallo | Miesten turnaus |
| 3 Pronssia | Washington Rodríguez | 1964  1964 Tokio |  Nyrkkeily | 54 kg |
| 2 Hopeaa | Milton Wynants | 2000  2000 Sydney |  Pyöräily | Miesten pisteajo |
Lähteet:
Vammalan keskustaajama

| Vammala |
| --- | --- |
 Onkiniemenkatu Vammalassa
 Vammala
 Koordinaatit: 61°20′30″N, 22°54′30″E 
Valtio:  Suomi
Maakunta:  Pirkanmaa
Kunta:  Sastamala
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  taajama
Pinta-ala:  
 – Maa:  18,02 km²
Väkiluku (2011):  10 226
 – Väestötiheys:  567,6 as./km²
Postinumero:  38200, 38250
 Tilastotiedot koskevat taajamaa ja niiden lähteenä on Tilastokeskus. Väkiluku ja maapinta-ala ovat ajankohdan 31.12.2011 mukaiset. 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Vammalan keskustaajama on Sastamalan kaupungin keskusta. Se sijaitsee Vammaskosken molemmin puolin Rautaveden ja Liekoveden välissä. Vuonna 2011 taajaman asukasluku oli 10 226.
Taajama on hieman suurempi kuin alkuperäinen Vammalan kauppalan alue. Vammala on ollut kauan tärkeä Kokemäenjoen vesistön ylityskohta, ja paikalla on ollut Vammaskosken silta jo 1600-luvulla. Taajamassa sijaitsevat Sastamalan kaupungin tärkeimmät palvelut. Taajamassa ovat muun muassa aluesairaala, kaupungintalo ja Vammalan lukio sekä ammattikoulu.
Keskustassa sijaitsevat Vammalan tori ja kauppakeskus Torikeskus. Tyrvään kirkko sijaitsee aivan Vammaskosken kupeessa.
Vaasan Cityseurakunta

| Vaasan Cityseurakunta |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  kristinusko
Kirkkokunta:  uuskarismaattisuus
Perustettu:  1989
Pastori:  Tom Lipkin
Pääkirkko:  Vaasa
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaasan Cityseurakunta (ruots. Vasa Cityförsamlingen, aik. Juudan Leijona) on Vaasassa toimiva kirkkokunnista riippumaton seurakunta, joka on perustettu vuonna 1989. Seurakunta kuuluu uskonliikkeestä (engl. The Faith Movement) vaikutteita saaneiden seurakuntien joukkoon. Seurakunta toimii Vaasan Klemettilässä ja seurakunnan pastorina toimii Tom Lipkin. Seurakunnan perustajia ovat Tom ja Monika Lipkin. Seurakunta vaihtoi nimensä nykyiseen muotoon vuonna 1996. Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluvat hengelliset tilaisuudet, kotiryhmät, vierailut esimerkiksi vankilassa ja vanhainkodissa, lähetystyö sekä matkat ulkomaille. Seurakunta tekee yhteistyötä eri kirkkokuntiin kuuluvien sekä vapaiden seurakuntien kanssa.
Historia

Seurakunta perustettiin Vaasassa marraskuussa 1989 ja seurakunnan nimi muutettiin nykyiseen muotoon vuonna 1996. Seurakunnan pastoripariskuntana ovat oimineet Tom ja Monika Lipkin, jotka tulivat uskoon 1970- ja 1980-luvun taitteessa. Perustajat ovat toimeineet Suomen Evankelis-luterilaisessa Ylioppilaslähetyksessä sekä Karismaattiset rukouspiirit -yhteisössä. Käytyäään Livets Ord-seurakunnan raamattukoulun Uppsalassa, he perustivat Juudan Leijona -seurakunnan Vaasaan. Suerakunnalla on ollut yhteistyötä Livets Ordin kanssa sekä Suomessa samanhenkisten seurakuntien, kuten Suur-Helsingin seurakunnan, Elävän Sanan Yhteyden, Elämän Sanan, Tampereen Kristillisen Keskuksen ja Pietarsaaren Kristillisen Keskuksen kanssa. Seurakunta on tehnyt yhteistyötä myös ruotsinkielisten helluntaiseurakuntien sekä joidenkin vapaakirkon seurakuntien kanssa.
Väinö Joensuu

Väinö Mikael Joensuu (13. elokuuta 1894 Viipuri – 16. elokuuta 1973) oli suomalainen filosofian maisteri, toimittaja, suomentaja ja pakinoitsija.
Joensuun vanhemmat olivat talonomistaja Salomon Joensuu ja Paulina Laurila. Hän pääsi ylioppilaaksi 1912 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1917 ja maisteriksi 1923.
Joensuu oli sanomalehti Karjalan ulkomaan osaston toimittajana 1917–1919, Uuden Suomen toimittajana 1919–1931, Ilta-Sanomien toimittajana 1932–1950 sekä Sanomalehtimiehen toimittajana vuodesta 1947. Hän toimi myös Karjalan Helsingin-kirjeenvaihtajana 1920–1939 ja oli venäjänkielen opettajana Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa ja Teknillisessä korkeakoulussa. Joensuu oli Helsingin sanomalehtimiesyhdistyksen sihteerinä vuodesta 1926 ja Suomalais-latvialaisen yhdistyksen sihteerinä 1928–1936. Joensuu kirjoitti Ilta-Sanomiin pakinoita nimimerkillä Mikko.
Joensuu oli naimisissa vuodesta 1938 Kyllikki Vasan (Waldstedt) kanssa.
Teoksia

Kirjapainoja ja sanomalehtiä : piirteitä Europan kirjapainojen ja sanomalehtien lapsuusvuosilta. Helsinki 1937
Euroopan sanomalehdistön synnystä : esitelmä Turun yliopiston sanomalehtimieskursseilla 6.VII.1939. Helsinki 1939
Helsingin sanomalehtimiesyhdistys 1920-1940 – Helsingfors journalistförening r.y. 1920-1940 : katsaus yhdistyksen syntyyn ja toimintaan. Helsinki 1942
Suomennoksia

S. A. Malsagov : Helvetti Vienanmeressä : neuvostovankila kaukaisessa pohjolassa. WSOY 1926
Boris Cederholm : Punainen painajainen : kuvia ja kokemuksia Neuvostomaasta. WSOY 1929
A. Novikov-Priboi : Tsushima : Venäjän laivaston tuho Tsushiman saaren luona v. 1905 mukanaolleen kertomana ; venäläisen alkuteoksen suppeammasta painoksesta suomentanut Väinö Joensuu. WSOY 1937
Aiheesta muualla

Väinö Joensuun lehtiartikkeleita:
Kirjapainoja ja sanomalehtiä I. Piirteitä Euroopan kirjapainojen ja sanomalehtien lapsuusvuosilta, Helsingin Sanomat, 07.06.1937, nro 150, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kirjapainoja ja sanomalehtiä II. Piirteitä Euroopan kirjapainojen ja sanomalehtien lapsuusvuosilta, Helsingin Sanomat, 08.06.1937, nro 151, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Moskovan-lähetystöä vihkimässä I. Näkymiä ja kuulumia Leningradissa, Helsingin Sanomat, 10.12.1938, nro 333, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Moskovan-lähetystöä vihkimässä II. Lisää Leningradista ja Moskovasta, Helsingin Sanomat, 11.12.1938, nro 334, s. 12, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Uusia paljastuksia Dogger-matalikon välikohtauksesta. Kun juopunut laivasto näki harhanäkyjä Pohjanmerellä, Helsingin Sanomat, 27.02.1939, nro 56, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Wenche Lowzow

Wenche Lowzow (oikealla) ja Karen-Christine Friele
Wenche Bryn Lowzow (27. toukokuuta 1926 Oslo – 24. syyskuuta 2016 Geilo) oli norjalainen konservatiivien poliitikko. Hän istui suurkäräjillä Oslon edustajana vuosina 1977–1985. Kun samaa sukupuolta olevien rekisteröidyt parisuhteet tunnustettiin Norjassa vuonna 1993, Lowzow virallisti suhteensa kirjailija ja aktivisti Karen-Christine Frielen kanssa ensimmäisten joukossa.
Lowzow loi uran koulutuksessa ja toiminut muun muassa Trosterudin koulun rehtorina vuosina 1969–1977. Samojen vuosien välisenä aikana hän oli varaedustajana suurkäräjillä.
Käännös suomeksi
Vaasan Elim-seurakunta

| Vaasan Elim-seurakunta> Vasa baptistförsamling Elim |
| --- | --- |
Suuntautuminen:  Baptismi
Perustettu:  30. toukokuuta 1924
Erotettiin:  Vaasan ruotsalainen baptistiseurakunta
Pääkirkko:  Elim-kappeli Palosaarentie 92 65230 Vaasa
Infobox OKNimi-testi OK: 
Vaasan Elim-seurakunta (ruots. Vasa baptistförsamling Elim, aik. Vetokankaan baptistiseurakunta ruots. Dragnäsbäck baptistförsamling) on Vaasan Vetokannaksella toimiva baptistiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1924. Tuolloin seurakunta irtautui omaksi toiminnakseen Vaasan ruotsalaisesta baptistiseurakunnasta.
Seurakunnan Elim-kappeli rakennettiin vuonna 1924 ja sen pääsalissa oli tuolloin istumapaikat 150 henkilölle. Vuonna 1931 seurakunnassa oli 50 jäsentä ja sen nuorisotoimintaan kuului 30 jäsentä. Nykyisin seurakunta on tullut tutuksi muun muassa viikottain jaettavasta ruoka-avusta. Vaasan ruoka-apu jakaa Elim-talolla viikoittain noin 200–250 ruokakassia.
Seurakunnan johtajat

1924–1926: N. A. Bergström
1926–1927: E. I. Berglund
1927–1929: Frithiof Sundell
1929–1930: E. I. Berglund
1930– Johannes Söderman
1938–1940: Samuel Klemetz
1948–1957: Gottfrid Jansson
1957–1962: Herbert Söderqvist
1962–1965: Jakob Gunnar Nylund
1965–1972: Ernst Jacobson
Vadi

Kausivaihtelut Marokon Atlasvuorilla (satelliittikuvassa tammi- ja huhtikuu) kuvastavat vadien syntyä.
Nachal Paran
Vadi (arab. وادي ‎ wādī) on kuivunut joenuoma, joka täyttyy vedellä vain rankkojen sateiden aikana. Vadien rannat ovat usein ihmisasutuksen keskuksia, sillä niistä löytyy maanalaista vettä. Termiä ”wadi” käytetään paljon arabialaisissa paikannimissä. Amerikassa vadeista käytetään espanjasta lainattua nimeä arroyo, Pohjois-Afrikassa ne tunnetaan nimellä oued.
Vadien rakenne ja koostumus

Vadit sijaitsevat usein melko tasaisessa hieman kaltevassa maastossa ja johtavat usein kuiviin järviin. Joen uoman poikkileikkaus on usein vadissa melko tasainen. Sen pohjalla on usein sedimenttiä, joka on irtonaista soraa ja hiekkaa, jota huuhtoutuu tulvan aikana uomassa. Joskus sedimentti keräytyy yhteen paikkaan ja estää veden virtauksen, jolloin joki voi vaihtaa äkisti suuntaa. Sedimentin alla on usein tiheämpiä kerroksia, jotka eivät läpäise vettä hyvin, minkä vuoksi vesi ei imeydy kovin nopeasti maahan.
Vadien merkitys aavikoilla

Joidenkin vadien alla on maanalaisia jokia tai lähteitä, jotka toimivat vesilähteenä ja keitaina autiomaassa asuville ja siellä matkustaville ihmisille. Niiden ympärille on sen ansiosta kerääntynyt asutusta ja niiden ympärillä viljellään maata. Ne ovat elintärkeitä myös näillä paikoilla oleville kasveille ja eläimille. Sen vuoksi niistä on Afrikassa ja Lähi-idässä monin paikoin tehty suojelualueita tai kansallispuistoja. Myös Unesco on liittänyt niitä maailmanperintöluetteloonsa. Esimerkiksi Yhdistyneissä arabiemiirikunnissa on Wadi Wurayah liitetty Unescon maailmanperintöluetteloon sekä Jordanian eteläosassa sijaitseva Wadi Rum.
Vadien ylittäminen saattaa olla vaarallista tiettyinä aikoina yllättävien tulvien takia. Tällaiset tulvat tappavat vuosittain useita ihmisiä arabimaissa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Koskela, Anita: Wadi Rum – maailman kaunein autiomaa Matkasto.  12.12.2016. Viitattu 8.7.2019.
Wadi rum – Aavikko ja luonnonsuojelualue La Vida Loca 2.0 -blogi.  4.9.2016. Viitattu 8.7.2019.
Vazianin sotilaslentoasema

Vazianin sotilaslentoasema on perustettu jo Neuvostoliiton aikana. Se on Georgian ilmavoimien sotilaslentoasema noin 25 kilometrin päässä Tbilisistä ja alueeseen liittyy myös muussä käytössä oleva sotilastukikohta, jossa on järjestetty osana Yhdysvaltain kanssa harjoitettavaa koulutuksellista yhteistyötä myös sotaharjoituksia, kuten viimeksi Immediate Response 2008, johon osallistui georgialaisten ohella armenialaisia ja ukrainalaisia joukkoja.
Muuta

Venäjän federaation ilmavoimat pommittivat 8. elokuuta 2008 kenttää osana Etelä-Ossetiassa käytäviä taisteluita.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vazianin sotilaslentoasema Wikimedia Commonsissa
http://worldaerodata.com/wad.cgi?runway=GG0001132%5Bvanhentunut+linkki%5D
Urtimojärvi

| Urtimojärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Orivesi
Koordinaatit:  61°48′55″N, 24°38′15″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Längelmäveden alue (35.72)
Laskujoki:  oja Ristijärveen 
Järvinumero:  35.724.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  122,2 m  
Rantaviiva:  7,5 km 
Pinta-ala:  56 ha 
Saaria:  1 
 fiUrtimojärvi 
Urtimojärvi , jonka järvialtaita kutsutaan nimillä Iso Urttimenjärvi ja Vähä Urttimenjärvi, on Pirkanmaalla puoliksi Orivedellä Ristijärven kylän länsipuolella ja siellä puoliksi Juupajoella sijaitseva kaksialtainen järvi.
Maantietoa

Järvikokonaisuudella on kaksi järviallasta, jotka ovat yhteydessä toisiinsa yhdysojan välityksellä. Molemmissa järvialtaissa on vedenpinnan korkeus sama. Läntistä allasta kutsutaan nimellä Vähä Urttimenjärvi ja se sijaitsee Juupajoen puolella. Itäinen allas on nimeltään Iso Urttimenjärvi ja se on Oriveden puolella. Järvet sijaitsevat ylänköalueella, missä on runsaasti kallio- ja moreenimäkiä. Vähäisen Urttimenjärven länsi- ja eteläpuolella kohoavat Tuohivuori, Tukkivuori ja Kuppilanvuori. Näissä mäenrinteissä on jyrkänteitä, jotka näkyvät järvelle. Ison Urttimenjärven lounaispuolella kohoaa Kuppilanvuori, mutta muut mäet ovat sitä matalampia. Järvillä on kartan mukaan yksi saari, joka sijaitsee Ison Urttimenjärven keskellä. Saari on 280 metriä pitkä ja 140 metriä leveä. Sen pinta-ala on kartasta karkeasti mitattuna kaksi hehtaaria.
Ison Urttimenjärven pinta-ala on 31 hehtaaria ja se on 1,3 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä ja sen rannat ovat pääasiassa metsämaata. Järven lähiympäristössä sijaitsee yksi maatila ja järvialtaan rannoille on rakennettu 17 vapaa-ajan asuntoa. Maatilan kaksi peltopalstaa ulottuu rantaan asti.
Vähän Urttimenjärven pinta-ala on 25 hehtaaria  ja se on 970 metriä pitkä ja 850 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä  ja sen rannat ovat pääasiassa metsämaata. Rannalle on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Ristijärven kylän kautta kulkevalta yhdystieltä 14299. Oriveden ja Juupajoen välinen kuntaraja kulkee järvialtaiden välistä niiden välisen yhdysojan ylitse.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Äväntäjärven valuma-alueeseen (35.724) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 122,2 metriä mpy. Läntiseen altaaseen laskee viisi metsäojaa ja itäiseen altaaseen yksi. Tämän laskuoja pääjärvenä on Iso-Röyhkönen, jonne laskee vuorostaan Pieni-Röyhkönen, Pierujärvi ja Ruutana. Urtimojärven laskuoja lähtee Vähä-Urttimenjärven itäpäästä ja se laskee yli 700 metrin päässä Ristijärveen. Laskuojaan yhtyy lisäksi Kalliojärven laskuoja. Vesireitti jatkaa Nautajärven, Äväntäjärven ja Lopenselän kautta Koljonselkään.
Historiaa

Vuoden 1958 peruskartassa länsiallasta kutsuttiin nimellä ”Urtimenjärvi” itäallasta nimellä ”Urtimojärvi”. Tämä on ilmeisesti ollut väärin, sillä seuraavissa vuosien 1977 ja 1986 kartoissa nimet olivat vastaavasti ”Vähä Urttimenjärvi” ja ”Iso Urttimenjärvi”, mutta järvialtaiden yhteisnimeksi oli merkitty ”Urtimojärvi”.
Valjulimaseitikki

| Valjulimaseitikki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Cortinariaceae
Suku::  Seitikit Cortinarius
Laji::  mucifluus
Kaksiosainen nimi
 Cortinarius mucifluus  Fr. 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Valjulimaseitikki (Cortinarius mucifluus) on limalakkinen, keltainen seitikkilaji. Heltat ovat ruskeat, ja muuttuvat myöhemmin ruosteenvärisiksi. Jalka on vaalea. Seitikki kasvaa karuissa mäntymetsissä sekä myös kuusen seurassa. Seitikki on melko yleinen koko maassa.
Aiheesta muualla

Roger's Mushrooms