Merefan-H’ersonin silta
Sillan rakentaminen ja kuvaus

Tämä 1 610, joidenkin lähteiden mukaan myös joko 1 600, 1 626  tai 1 627 metriä pitkä silta on osa Merefan ja H’ersonin kaupunkien välistä rautatielinjaa, minkä mukaan vuonna 1912 rautatieministeriön hyväksymänä se sai lyhennetyn nimensä "Merefo-H’ersonskij", ja aikoinaan se oli Euroopan pisin teräsbetoninen kaarisilta. Dnipropetrovskin alueellinen neuvosto ilmoitti 28.02.2021 "Ukrzaliznytsian" lehdistöpalvelun vahvistaneen Dneprin yli rakennettujen 5 pisimmän rautatiesillan joukkoon kolmantena kuuluvan Merefan-H’ersonin sillan pituudeksi 1 626 metriä, kun taas Dneprin leveys siinä kohti on 1 250 metriä. Vuosilna 1912–1914 kaavaillussa alkuperäisessä muodossaan sillan piti olla kaksikerroksinen metallikaarirakenne, jossa ensimmäinen taso oli kaksivaunuista raitiovaunua ja jalankulkijoita ja toinen kerros rautatietä varten. Sopimus raitiovaunulinjan rakentamisesta oli tehty jo vuodesta 1897 lähtien Jekaterinoslavissa toimineen ja raitiovaunuliikennettä kehittäneen belgialaisen yrittäjän kanssa. Silloisen lehdistötietojen mukaan sillan rakentaminen aloitettiin 14. elokuuta 1914 ja rakennuksen oli määrä valmistua 01.01.1917 mennessä. Vuoteen 1916 mennessä kaikki G.P. Perederin suunnitteleman metallisillan tukipilarit valmistuivat kokonaan ja yhteensä kului noin 25 000  m³ kivimateriaalia. Näinä ensimmäisen maailmansodan vuosina hankkeen ensimmäisen vaiheen toteuttamiseen ehdittiin käyttää vain 39 prosenttia kustannuksista. Projektin mukaisten kokonaispainoltaan 16 000 tonnisten metallikaarien valmistus ja asennus jäivät sodan vuoksi tekemättä. Vuoden 1917 vallankumous ja sitä seurannut vuosina 1917–1922 käyty sisällissota hidastivat teollisuuden kehitystä entisestään ja siitä johtuva maan yleinen epävakaus saattoivat tämän siltahankkeen pitkälle tauolle.
Toisen kerran päätös rakennustöiden jatkamisesta tehtiin vasta vuonna 1929. Sillan rakentaminen aloitettiin joko vuonna 1930 tai 1931 jo uuden projektin mukaan. Tällä kertaa sen teki sillanrakentajan Mykola Kolokolovin johtama tiimi. Toisin kuin vallankumousta edeltävä hanke edellytti, sillan jännevälit, kahta keskimmäistä jännettä lukuun ottamatta, eivät olleet enää metallisia, vaan kaarirakenteita oli 31 ja niissä ehdotettiin ensimmäistä kertaa sillanrakentamisen historiassa monoliittisen teräsbetonin käyttöä. Pieni vaikutus sellaisen siltavaihtoehdon valinnassa oli teräsbetonisillan hienompi ulkonäkö ja huomattava metallin säästö.. Vuonna 1927 alkaneen Dneprin vesivoimalaitoksen rakentamisen myötä joen vedenpinta oli noussut merkittävästi, mikä tarkoitti sitä, että sillan ns. "kaupunkiliikenteen taso" oli tarpeen rakentaa rautatien yläpuolelle. Sellainen kerrosten vaihto osoittautui kuitenkin niin taloudellisesti kuin teknisesti epäkäytännölliseksi, joten Kolokolov ehdotti sekä vanhojen tukipilareiden käyttöä että 15 uuden rakentamista vaan yksikerroksista  rautatiesiltaa varten.
Joidenkin lähteiden mukaan sillan uuden projektin ensimmäisen rakennusvaiheen tuloksina vuonna 1932 olivat 35 teräsbetonikaarta ja kaksi 52 metrin pituista kuusikulmaista metallijänneväliä ja ne rakennettiin vain seitsemässä kuukaudessa. Rakentamiseen tarvittavien puuosien valmistukseen perustettiin erityinen puunjalostuslaitos ja betonin kuljetukseen rakennettiin kattoköysirata sekä kaapelinosturit syöttivät betonia suoraan kaaren muodostaneeseen muottiin. Viimeinen kuutiometri betonia valettiin 24. lokakuuta 1932. Merefan-H’ersonin sillan rakentaminen ja testaus valmistuivat ennätysajassa vuodessa ja neljässä kuukaudessa, kun tällainen työmäärän tekemiseen siihen aikaan kului tavallisesti kolme vuotta. Sillassa oli teräsbetonikaaria 35 ja metallijänneväliä 2 kappaletta, sillan 1 610 metriä kokonaispituudelle asennettiin ratajärjestelmä ja Dneprin leveys siinä kohti oli 1 250 metriä.