stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tommi Korpela
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Tommi Korpela Wikimedia Commonsissa
Kemppi, Emilia: Miten minusta tuli minä, Tommi Korpela Ylen Elävä arkisto.  26.7.2010 (päivitetty 23.6.2020).
| n k Parhaan miespääosan Jussit |
| --- | --- |
1944–1959:  Joel Rinne (1944)  Rauli Tuomi (1945)  Tauno Palo (1946)  Rauli Tuomi (1947)  Leif Wager (1948)  Martti Katajisto (1949)  Tauno Palo (1950)  Hannes Häyrinen (1951)  Tauno Palo (1952)  Kaarlo Halttunen (1953)  Sakari Jurkka (1954)  Heimo Lepistö (1955)  ei jaettu (1956)  ei jaettu (1957)  ei jaettu (1958)  Holger Salin (1959) 
1960–1979:  ei jaettu (1960)  ei jaettu (1961)  Helge Herala (1962)  Joel Rinne (1963)  Matti Oravisto (1964)  ei jaettu (1965)  Pekka Autiovuori (1966)  Jukka Sipilä (1967)  ei jaettu (1968)  Kalevi Kahra (1969)  Eero Melasniemi (1970)  Jussi Jurkka (1971)  Mikko Niskanen (1972)  ei jaettu (1973)  Aimo Saukko (1974)  ei jaettu (1975)  Vesa-Matti Loiri, Antti Litja (1976)  Erkki Pajala, Lasse Pöysti, Vilho Siivola (1977)  Martti Kainulainen, Toivo Mäkelä (1978)  ei jaettu (1979) 
1980–1999:  Lasse Pöysti (1980)  Martti Kainulainen, Pertti Palo (1981)  Hannu Lauri, Martti Pennanen (1982)  Vesa-Matti Loiri, Kari Väänänen (1983)  Paavo Pentikäinen (1984)  ei jaettu (1985)  Paavo Liski, Risto Tuorila (1986)  Lasse Pöysti (1987)  Hannu Lauri (1988)  Kari Sorvali (1989)  Taneli Mäkelä (1990)  Matti Pellonpää (1991)  Silu Seppälä (1992)  Paavo Pentikäinen (1993)  Hannu Kivioja (1994)  Juha Veijonen (1995)  ei jaettu (1996)  Jorma Tommila (1997)  Kari Heiskanen (1998)  Pertti Koivula (1999) 
2000–2019:  Martti Suosalo (2000)  Janne Reinikainen (2001)  Martti Suosalo (2002)  Sulevi Peltola (2003)  Mikko Leppilampi (2004)  Peter Franzén (2005)  Hannu-Pekka Björkman (2006)  Janne Virtanen (2007)  Tommi Korpela (2008)  Tommi Korpela (2009)  Heikki Nousiainen (2010)  Ville Virtanen (2011)  Joonas Saartamo (2012)  Eero Ritala (2013)  Eero Aho (2014)  Antti Litja (2015)  Tommi Korpela (2016)  Jarkko Lahti (2017)  Eero Aho (2018)  Hannu-Pekka Björkman (2019) 
2020–2039:  Pekka Strang (2020)  Shahab Hosseini (2021)  Petri Poikolainen (2022) 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat  Korea  Alankomaat 
Henkilöt:  Deutsche Synchronkartei  Deutsche Biographie  DDB  Ritva  Elonet  Yle 
Muut:  IdRef
Amarillo (Texas)

| Amarillo |
| --- | --- |
 Amarillon keskustaa.

Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:   Texas
Piirikunta:  Potter, Randall
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  233,9 km²
 – Josta vettä:  1,2 km² 
Korkeus:  1099
Väkiluku (2020):  200 393
 – Väestötiheys:  746 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-6 (kesäaika UTC-5)
 
 www.amarillo.gov 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Amarillo on kaupunki Potterin ja Randallin piirikunnissa Yhdysvaltojen Texasin osavaltion pohjoisosassa entisen Valtatie 66:n varrella. Kaupungissa asui 200 393 ihmistä vuonna 2020.
Siitä käytetään myös nimityksiä Maailman heliumpääkaupunki heliumin suurtuotannon vuoksi, Teksasin Keltaruusu koska nimi tarkoittaa espanjaksi keltaista sekä Rotor City, USA V-22 Osprey-hybridilentokoneiden valmistuspaikan mukaan. Kaupungissa sijaitsee myös yksi Yhdysvaltojen suurimmista lihanjalostusalueista. Siellä toimii myös Pantex, joka on Amerikan ainoa toimija ydinaseiden valmistus- ja purkutoiminnassa. Nähtävyyksiä ovat muun muassa Cadillac Ranch sekä Big Texan Steak Ranch.
Historiaa

J. T. Berry loi kaupungin perustukset vuonna 1887, ja valitsi paikan sen mukaan, että sai riittävästi vettä Fort Worthin-Denverin rautatien käyttöön. Jo samana vuonna piirikunnan hallinto siirtyi kaupunkiin. Paikalle muodostuneen siirtokunnan nimi oli aluksi Oneida, mutta nimi muuttui Amarilloksi luultavasti läheisten Amarillo-nimisen järven ja puron mukaan. Seudun maaperä on keltaista, samoin monet villikasvien kukat. Vuonna 1888 "Amarillon isä" -nimityksen saanut Henry B. Sanborn yhdessä liikekumppaninsa Joseph F. Gliddenin kanssa ryhtyi ostamaan maata itään alkuperäisestä Berryn alueesta, joka kärsi enemmän sateista ja myrskyistä, ja asukkaat ryhtyivät siirtymään mieluummin Sanborrnin alueelle. Kaupungista tuli nopeasti merkittävä karjakaupan keskus. Maakaasun löytäminen 1918 ja öljy kolme vuotta myöhemmin sai suuret öljy-yhtiöt kiinnostumaan alueesta.
Väestö

Kaupungin asukkaista 82,15 prosenttia on valkoisia, 6,60 prosenttia afroamerikkalaisia, 4,27 prosenttia aasialaisia ja 0,59 prosenttia intiaaneja. 7,90 prosenttia asukkaista eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 34,2 vuotta.
Kulttuurissa

Neil Sedaka on yhdessä Howard Greenfieldin kanssa tehnyt laulun ”(Is This the Way to) Amarillo”. Kappaleen on levyttänyt ensin Tony Christie ja sittemmin myös Neil Sedaka. Kappaleen piti alun perin kertoa matkasta Pensacolaan, mutta Amarillo kuulosti paremmalta. Pertti Reposen suomennoksen laulusta ovat levyttäneet Danny, Johnny ja Kari Tapio.
Kuvia kaupungista

Cowboy-motellin kyltti.
The Big Texan -ravintola.
Palo Duro High School.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amarillo (Texas) Wikimedia Commonsissa
Matkaopas aiheesta Amarillo Wikivoyagessa (englanniksi)
Amarillo maaliskuussa 1943.
Tuomas Leinonen

Tuomas Leinonen (s. 22. toukokuuta 1954 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-liigassa vuosina 1975–1977 Tampereen Tapparan joukkueessa ja voitti yhden Suomen-mestaruuden sekä saavutti yhden SM-hopean. Hän pelasi SM-liigassa yhteensä 52 runkosarjaottelua, joissa hän teki neljä maalia ja istui jäähyllä kaksi minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi seitsemän ottelua ilman tehopisteitä ja jäähyminuutteja.
Tuomas Leinosen veli Mikko Leinonen on NHL- ja maajoukkuekiekkoilija sekä seurajohtaja.
CRRC

| CRRC |
| --- | --- |
Yritysmuoto:  pörssiyhtiö
Osake:  SSE: 601766(A-osake), HKEX: 01766 (H-osake)
Markkina-arvo:  42,6 mrd. USD (5/2017)
ISIN:  CNE100000BG0
Perustettu:  28.12.2007 (CSR Co. Ltd), 1.6.2015 (CRRC Co. Ltd)
Toimitusjohtaja:  Hua Long Liu
Kotipaikka:  : 16 Central West Fourth Ring Road, Haidian District Peking 100036, Kiina
Toimiala:  kulkuneuvot
Tuotteet:  veturit, vaunut ja muu rautatiekalusto
Liikevaihto:   34,156 mrd. USD (2016)
Tilikauden tulos:    1,694mrd. USD (2016)
Henkilöstö:  183 061 (2016)
Tytäryhtiöt:  46 tytäryhtiötä
Omistaja:  emoyhtiö CRRC Group Co Ltd, enemmistöomistaja: Kiinan valtio
Kotisivu:  www.crrcgc.cc/en
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
CRRC on kiinalainen, maailman suurin vetureita sekä rautatie- ja metrovaunuja valmistava konserniyhtiö. Konserni rakentaa myös moottoreita ja tuulivoimaloita sekä muita kulkuvälineitä. CRRC:n päämaja sijaitsee Pekingissä, mutta yhtiöllä on tehtaita monella paikkakunnalla; tytäryhtiöitä on kaikkiaan 46. Yhtiö on rakentanut rautatiekalustotehtaan myös Malesiaan ja ostanut Argentiinasta sikäläisen Emprendimientos Ferroviarios -vaunutehtaan Yhtiön palveluksessa on yli 180 000 työntekijää. CRRC:n osake noteerataan sekä Shanghain että Hongkongin pörssissä. Enemmistöomistaja on Kiinan valtio.
Yhtiö tulkitsee Kiinassa vuonna 1881 ensimmäisen, "Kiinan raketiksi" nimetyn höyryveturinsa valmistaneen Xugezhuangin konepajan (Xugezhuang Machinery Works) historiansa lähtökohdaksi. Uudemman kehityksen taustalla on vuonna 1986 muodostettu China National Railway Locomotive & Rolling Stock Industry Corporation -yhtiö, joka vuonna 2000 jaettiin kahtia perustamalla China CNR Corporation ja CSR Corporation Limited. Vuonna 2009 CNR listautui pörssiin. Yhtiöt yhdistettiin jälleen kesäkuussa 2015, kun CRRC muodostettiin.
CRRC ja sen edeltäjät ovat voittaneet erittäin suuria tarjouskilpailuja tai hankkeita ulkomailla niin Intiassa, Lontoossa, Valko-Venäjällä, Indonesiassa kuin Yhdysvalloissakin. CRRC valmistaa junat Indonesian suurnopeusjunahankkeeseen.
Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listalla yhtiö oli vuonna 2017 sijalla 235. Toukokuussa 2017 yhtiön markkina-arvo oli 42,6 miljardia Yhdysvaltain dollaria ja vuoden 2016 liikevaihto 34,2 miljardia USD.
Kuvia

Kiinan rautateiden CRH380A-juna Shanghain Hongqiaon asemalla.
Kiinan rautateiden CR400AF.
CJ6-0601 yhtiön Zhuzhoun tehtailta.
CRRC:n sähköbussi (2016).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta CRRC Wikimedia Commonsissa
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:CRRC
Käännös suomeksi
Arto Kaunonen

Arto Kaunonen (s. 1. syyskuuta 1954 Turku) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi puolustajana SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1970–1981 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Kaunonen aloitti pääsarjauransa Turun Tovereissa kaudella 1970–1971. TuTo:n pudottua pääsarjasta hän siirtyi kaudeksi 1975–1976 Turun Palloseuraan, joka voitti kauden päätteeksi Suomen-mestaruuden. Kaunonen siirtyi kuitenkin kesken kauden toiseen SM-liigaseuraan, Forssan Palloseuraan, jossa hän pelasi myös kauden 1976–1977. Tämän jälkeen hän palasi TPS:ään ja pelasi myöhemmin myös Saimaan Pallossa.
Kaunonen pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 287 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 48 + 87 = 135 ja jäähymääränsä 161 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 13 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 3 + 6 = 9 ja jäähyminuutteja 16. Suomen-mestaruuden lisäksi hän saavutti kaksi SM-pronssia.
Kaunonen pelasi seitsemän B-maaottelua ja 20 nuorten maaottelua.
Timo Ukkola

Timo Ukkola (s. 4. huhtikuuta 1956 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-liigassa vuosina 1979–1983 HIFK:n ja Kiekkoreippaan joukkueissa ja voitti Suomen-mestaruuden HIFK:n joukkueessa vuonna 1980. Lisäksi hän saavutti yhden SM-pronssin.
Ukkola pelasi SM-liigassa yhteensä 122 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 7 + 21 = 28 ja jäähymääränsä 117 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 22 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 1 + 5 = 6 ja jäähyminuutteja kahdeksan.
Torsti Järvenpää

Torsti Järvenpää (s. 20. helmikuuta 1954 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-liigassa kauden 1976–1977 Tampereen Tapparan joukkueessa ja voitti Suomen-mestaruuden. Hän pelasi SM-liigassa 17 runkosarjaottelua ja neljä pudotuspeliä mutta ei saanut niissä tehopisteitä eikä jäähyjä.
Rainer Risku

Rainer Risku (s. 12. maaliskuuta 1958 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-liigassa vuosina 1977–1984 Jokerien, HIFK:n ja Kiekkoreippaan joukkueissa ja voitti Suomen-mestaruuden HIFK:n joukkueessa vuonna 1980.
Risku pelasi SM-liigassa yhteensä 209 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 46 + 53 = 99 ja jäähymääränsä 95 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 14 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 2 + 3 = 5 ja jäähyminuutteja kaksi.
Risku pelasi kymmenen nuorten ja kolme poikien maaottelua.
Orny

| Orny |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Orny
 Koordinaatit: 46°40′02″N, 6°31′34″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Morges
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  5,55 km²
Väkiluku (5.6.2024):  500
Orny on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Morgesin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 500 asukasta.
Sarvisammal

| Sarvisammal |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Silmälläpidettävä  
Suomessa::  Elinvoimainen
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Sarvisammalet Anthocerophyta
Luokka::  Sarvisammalet Anthocerotopsida
Lahko::  Sarvisammalet Anthocerotales
Heimo::  Sarvisammalet Anthocerotaceae
Suku::  Sarvisammalet Anthoceros
Laji::  agrestis
Kaksiosainen nimi
 Anthoceros agrestis  Paton 
Katso myös
   Sarvisammal Wikispeciesissä   Sarvisammal Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sarvisammal (Anthoceros agrestis) on sarvisammalten sukuun kuuluva laji.
Ulkonäkö

Sarvisammal muistuttaa ulkonäöltään puikkosammalta. Se on yksikotinen ja sillä on usein itiöpesäkkeitä, jotka ovat kärkiosastaan mustia.
Levinneisyys

Sarvisammalta kasvaa pohjoisella pallonpuoliskolla, lauhkealla vyöhykkeellä ja havumetsävyöhykkeen eteläosassa. Suomessa sitä on tavattu Ahvenanmaalta, Varsinais-Suomesta, Uudeltamaalta, Satakunnasta, Etelä- ja Pohjois-Hämeestä sekä Etelä- ja Pohjois-Savosta ja Pohjois-Karjalasta.
Elinympäristö

Sarvisammal on ihmisen seurassa viihtyvä lyhytikäinen pioneerilaji. Se kasvaa paljaalla hienojakoisella maalla pellonojissa, kasvimailla ja peltoteillä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Sarvisammal (Anthoceros agrestis)
Luopioisten kasvisto: Sarvisammal (Anthoceros agrestis)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Anthoceros agrestis (englanniksi)
UniProt: Taxonomy - Anthoceros agrestis (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q341574  Wikispecies: Anthoceros agrestis  AoFP: 4839  BioLib: 61328  CoL: 67BW9  EPPO: AHOAG  GBIF: 2689592  iNaturalist: 158429  IRMNG: 10884480  ITIS: 547321  NatureServe: 2.777509  NBN: NBNSYS0000036062  NCBI: 41834  Observation.org: 17683  Open Tree of Life: 199300  Plant List: tro-35200612  PLANTS: ANAG  Tropicos: 35200612  WFO: wfo-0001201735  Laji.fi: MX.44397
Taigakynsisammal

| Taigakynsisammal |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Sammalet Bryobionta
Kaari::  Lehtisammalet Bryophyta
Luokka::  Aitosammalet Bryopsida
Lahko::  Kynsisammalet Dicranales
Heimo::  Kynsisammalet Dicranaceae
Suku::  Kynsisammalet Dicranum
Laji::  acutifolium
Kaksiosainen nimi
 Dicranum acutifolium  (Lindb. & Arnell) C.E.O.Jensen 
Synonyymit
 Dicranum muehlenbeckii var. acutifolium,  Dicranum sendtneri 
Katso myös
   Taigakynsisammal Wikispeciesissä  
Infobox OKNimi-testi OK: 
Taigakynsisammal (Dicranum acutifolium) on sammallaji. Se kuuluu Dicranaceae-heimoon ja kynsisammalten sukuun. Taigakynsisammal on yksi Suomen 55 vastuulajista lehtisammalissa.
Levinneisyys

Taigakynsisammal esiintyy Lapin kolmiossa, Peräpohjolassa, Koillismaalla ja Tunturi-Lapissa. Lapin kolmiossa ja Peräpohjolassa se on uhanalainen. Se siirrettiin 2010 uhanalaisuusarvioinnissa elinvoimaisesta silmälläpidettäväksi.
Elinympäristö

Taigakynsisammal kasvaa kalkkikallioilla ja joskus myös lahopuulla kalkkipitoisilla paikoilla.
Aiheesta muualla

ITIS: Dicranum acutifolium (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Dicranum acutifolium:  Wikidata: Q11895988  Wikispecies: Dicranum acutifolium  CoL: 35TKF  EoL: 867762  EUNIS: 197457  FNA: 242443676  GBIF: 2675473  iNaturalist: 161850  IRMNG: 10339413  ITIS: 547717  NatureServe: 2.125596  NCBI: 226467  Observation.org: 160892  Open Tree of Life: 854248  Plant List: tro-35121837  PLANTS: DIAC70  Tropicos: 35121837  WFO: wfo-0001159066  Laji.fi: MX.43537 
Dicranum bergeri var. acutifolium:  Wikidata: Q38279649  GBIF: 7649535  ITIS: 1136645  Tropicos: 35121945  WFO: wfo-0001159145
Jarmo Tauriainen

Jarmo Tauriainen (s. 27. kesäkuuta 1959 Oulu) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-liigassa vuosina 1978–1986 Oulun Kärppien joukkueessa ja voitti Suomen-mestaruuden vuonna 1981. Lisäksi hän saavutti neljä SM-pronssia.
Tauriainen pelasi SM-liigassa yhteensä 249 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 45 + 46 = 91 ja jäähymääränsä 42 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 33 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 9 + 8 = 17 ja jäähyminuutteja kuusi.
Tauriainen pelasi viisi B-maaottelua ja kaksi poikien maaottelua.
Éric Gélinas

| Éric Gélinas |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 8. toukokuuta 1991 (ikä 33) Vanier, Ontario, Kanada
Kansalaisuus:   Kanada
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  puolustaja
Maila:  vasen
Pituus:  193 cm
Paino:  98 kg
Seura
Seura:  Lukko
Sarja:  SM-liiga
Pelinumero:  86
Pelaajaura
Pääsarjaura:  2013–
Aik. seurat:  Albany Devils (AHL) New Jersey Devils (NHL) Colorado Avalanche (NHL) San Antonio Rampage (AHL) Laval Rocket (AHL) HC Slovan Bratislava (Extraliga Chicago Wolves (AHL) Rögle BK (SHL) Djurgårdens IF (SHL) SC Bern (NL) HC Ajoie (NL)
NHL-varaus:  54. varaus, 2009 New Jersey Devils
Éric Gélinas (s. 8. toukokuuta 1991 Vanier, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SM-liigajoukkue Rauman Lukossa. Gélinas pelasi vuosina 2013–2017 NHL:ssä New Jersey Devilsissä ja Colorado Avalanchessa yhteensä 189 ottelua.
Ura

Gélinas pelasi kaksi kautta QMJHL-joukkue Lewiston Maineiacs ja oli joukkueensa eniten pisteitä tehnyt puolustaja 39 pisteellään. Hän pelasi vuonna 2009 CHL:n nuorten lupausten ottelussa. Gélinas pelasi QMJHL:ssä vielä puolitoista kautta Chicoutimi Saguenéensissä ja puolikkaan Saint John Sea Dogsissa. Hän voitti Sea Dogsissa Memorial Cupin joukkueen päihitettyä Mississauga St. Michael's Majorsin finaalissa. New Jersey Devils varasi hänet toisella kierroksella vuoden 2009 varaustilaisuudessa.
Ammattilaisuransa Gélinas aloitti AHL:ssä. Hän pelasi kaudella 2011–2012 75 ottelua ja oli AHL:n eniten maaleja tehnyt puolustaja. Hän oli myös Albany Devilsin paras pistemies puolustajista.
Seuraavan kauden 2012–2013 harjoituskaudella Gélinas loukkaantui kiekon osuessa häneen ja oli kaksi kuukautta sivussa. Hän pelasi 57 ottelua, joissa teki kuusi maalia ja 22 pistettä.
23. huhtikuuta 2013 Gélinas kutsuttiin ylös New Jersey Devilsiin. Hän teki NHL-debyyttinsä kauden viimeisessä kotiottelussa Pittsburgh Penguinsia vastaan. Gélinas teki ensimmäisen maalinsa 24. lokakuuta 2013 Vancouver Canucksia vastaan uransa toisessa NHL-ottelussa. Helmikuussa 2016 Gélinas kaupattiin Colorado Avalancheen vastineeksi kolmannen kierroksen varausvuorosta.
NHL-uransa jälkeen Gélinas siirtyi Eurooppaan ja pelasi vuodet 2018–2023 Slovakiassa Slovan Bratislavassa, Ruotsissa Röglessä ja Djurgårdenissa sekä Sveitsissä Bernissä ja Ajoiessa.
Joulukuussa 2024 Gélinas siirtyi loppukauden 2024–2025 kattavalla sopimuksella SM-liigajoukkue Lukkoon oltuaan alkukauden ilman sopimusta.
Tilastot

Käännös suomeksi
Pompaples

| Pompaples |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna
 Pompaples
 Koordinaatit: 46°40′00″N, 6°30′35″E 
Valtio:  Sveitsi
Kantoni:  Vaud
Alue:  Morges
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  4,44 km²
Väkiluku (5.6.2024):  927
Pompaples on Sveitsin kunta, joka sijaitsee Morgesin alueella Vaud’n kantonissa Lounais-Sveitsissä. Vuoden 2024 kesäkuussa kunnassa asui 927 asukasta.
Markku Haapaniemi

Markku Haapaniemi (s. 3. huhtikuuta 1958 Pori) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1974–1983 Turun Palloseuran joukkueessa. Hän saavutti yhden SM-hopean ja kaksi SM-pronssia.
Haapaniemi pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 146 runkosarjaottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 36 + 10 = 46 ja jäähymääränsä 36 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 19 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 5 + 5 = 10 ja jäähyminuutteja 11.
Haapaniemi pelasi kahdeksan B-maaottelua ja kolme poikien maaottelua.
Buick Riviera
Toinen sukupolvi (1966–1970)

Vuodelle 1966 Rivieran korimitat kasvoivat, ja paino nousi 91 kilolla, joten suorituskyky heikkeni hieman ensi sukupolveen verrattuna. Oldsmobilen sensaatiomainen etuvetoinen Toronado käytti nyt samaa E-pohjalevyä kuin Riviera, mikä tosin säilyi takavetoisena. Vuotta myöhemmin myös Eldorado siirtyi kyseiseen pohjalevyyn. Erillisistuinten rinnalle saataville tuli penkki-istuimet eteen ja taakse, joiden myötä Rivierasta tuli saataville 6-paikkainen versio. Vuosimallin 1967 merkittävimpänä uutuutena vanha 425-kuutiotuumainen Nailhead-moottori korvautui uudella 430-kuutiotuumaisella Buick-moottorilla, jonka 360hv teho ja suurempi vääntö paransivat Rivieran suoritusarvoja samalla, kun polttoaineen kulutus laski hieman - joskin se oli yhä korkea. Buickin perinteisten "Al-Fin"-rumpujarrujen rinnalle tuli tarjolle levyjarrut etuakselille, joskin enemmistö ostajista päätyi yhä tehokkaisiin rumpujarruihin. Samoin vuosi 1967 muutti liudan turvallisuutta lisääviä ratkaisuja pakollisiksi: myös Riviera sai siksi mm. törmäysvoimaa nielevän ohjauslaitteiston, pehmustetun kojetaulun laajan mittariston kera sekä turvallisemmiksi muotoillut katkaisimet/hallintalaitteet, hätävilkut sekä kaksipiirijarrut.
Vuodelle 1968 myös Riviera sai pakolliset "side marker"-kylkivalot. Puskurit suurenivat, ja jäähdytinkita jakautui kahtia esiin kääntyvien ajovalojen (nelivalot) sijaitessa keskemmällä autoa. Muotoilu koki viimeisen suuremman muutoksen vuosimallissa 1970 jo seuraavaa sukupolvea enteillen, jolloin Rivieralle tyypilliset piiloon kääntyvät - ja usein harmeja aiheuttaneet - ajovalot siirtyivät esille keulan kulmiin, ja jakamaton jäähdytinsäleikkö pystyrivoituksella valtasi paikkansa keskellä keulaa. Auton kokispullo-muotoja korostava leveä "Sweepspear" palasi nyt saataville ja olikin hyvin suosittu, ja samoin vuosimallissa 1970 tuli saataville takapyöräaukkoja peittävät "fender skirt":it matalana tai korkeana versiona, jotka kummatkin sulautuivat kyljen alaosan kromattuun koristenauhaan. Vinyylikatto (5 värivaihtoehtoa) oli suosittu optio, sillä 87,5 prosenttia autoista varustettiin sellaisella: ajankuvana ostajat suosivat maanläheisiä värisävyjä päävärinä, ja musta pääväri tuli kenties yllättäen saataville vasta vuosimallin 1969 tuotannon alkaessa lokakuussa 1968. Teknisiä muutoksia olivat mm. tarjolle tullut 455-kuutiotuumainen (7,46-litrainen) moottori 370 brutto-hv:lla tai 240 netto-hv:lla, ja yli 580 Nm väännöllä, joka oli 430-kuutiotuumaisen kehitysversio.
Neljäs sukupolvi (1974-1976)

Rivieran neljäs sukupolvi jatkoi edeltäjänsä pohjalevyllä, tekniikalla, ja käytti osittain jopa edeltäjänsä koripaneeleja. Ristiriitaisen vastaanoton markkinoilla kokenut "veneperä" korvattiin tavanomaisella muotoilulla, ja tunnusomaisen mutta ympäriajossa turvattoman hardtop-katon sijaan myös Riviera sai kiristyneiden kolariturvamääräysten vuoksi 1973-1977 GM-autoille tyypillisen, "Colonnade"-nimeä kantaneen pilarikaton kiinteällä B-tolpalla. Takasivuikkuna muuttui tuolloin kapeammaksi ja kiinteäksi, muodikkaaksi "ooppera"-ikkunaksi (opera window), ja aiemmin suositun, kokonaan katon peittäneen vinyylipinnoitteen rinnalla tarjolla oli mm. aikakaudella suosittu, vain katon takaosan käsittävä, pehmustettu, "landau roof"-niminen vinyylikate.
Pakollisten massiivisten joustopuskureiden lisäksi keula oli lasikuituinen, ja edelleen edellisen sukupolven tavoin esiin työntyvä. Rivieran ulkonäkö muuttui näin hyvinkin tavanomaiseksi, jopa vähemmän omintakeiseksi kuin samaa pohjalevyä käyttäneet Eldorado- ja Toronado-sisarmallit. Pakolliseksi myöhemmin tulevaksi tiedetty, perävaloja korkeammalle sijoittuva lisäjarruvalo toteutettiin kahtena valolaitteena takaluukun kannen ja takalasin välissä samalla tavoin kuin Toronado-sisarmallissa. Muutokset eivät vaikuttaneet korin painoon, ja 455-kuutiotuumainen moottori menetti jälleen hieman tehoa: perusmallissa lukema oli enää 230hv, "Stage One"-sarjalla 245 hv. Edeltävässä sukupolvessa esitelty, elektronisesti ohjattu "Max Trac"-lukkoperä (eräs nykyaikaisten luistonestojärjestelmien edeltäjä) jäi heikon kysynnän vuoksi pois jo ensimmäisen vuosimallin aikana. Muutokset eivät auttaneet menekkiin, joka jäi 20 129 kappaleeseen. Vuosimallissa 1975 lasikuitukeula sai uuden, vähemmän esiin työntyvän muotoilun, jäähdytinmaskissa oli sisarmallien kaltainen pystyrivoitus, vilkku/seisontavalo-yhdistelmä ulottui etulokasuojan kulman yli, ja Rivierakin sai aikakauden muodin mukaisen kulmikkaan, vaakatasoon sijoitetun nelivalojärjestelmän (1974 kulmikkaat valolaitteet eivät olleet vielä hyväksyttyjä kaikissa USA-osavaltioissa, ja siksi valot olivat Rivierassakin ensin pyöreää mallia). Vakiomoottorin teho laski edelleen, ja oli enää 205hv - "Stage One"-tehosarja jäi historiaan - kun taas "Gran Sport" oli tehoversion sijaan enää alustasarja. Myynti laski edelleen: vuosimallia 1975 saatiin kaupaksi enää 17 306 kappaletta. Neljännen sukupolven Rivieran viimeinen vuosimalli 1976 ei uutta jäähdytinsäleikköä lukuun ottamatta saanut muotoilupäivityksiä, ja "Gran Sport"-alustasarja korvautui urheilullista mielikuvaa ylläpitävällä "S/R"-alustasarjalla. Myynti virkosi 20 082 kappaleeseen, sillä painoa oli pystytty laskemaan 200 paunaa, ja hurjaa polttoaineen kulutusta parantamaan kymmenestä 14 mailiin/galloona: viimeisenä Riviera-vuotena "full size"-autona kulutus miellettiin jopa saavutukseksi.