Margaret Thatcher
Pääministerinä > Ensimmäinen pääministerikausi 1979–1983

Uuden hallituksensa sisäministeriksi ja käytännössä varapääministerikseen Thatcher valitsi tukijansa William Whitelaw’n. Valtiovarainministeriksi hän valitsi Geoffrey Howen ja teollisuusministeriksi Keith Josephin. Hän ei ottanut hallitukseensa edeltäjäänsä Edward Heathia, mutta otti silti mukaan useita Heathin tukijoita, mikä teki hallituksesta talousasioissa melko epäyhtenäisen.
Britanniassa 1970-luvun lopussa riistäytynyt inflaatio jatkoi kiihtymistään Thatcherin ensimmäisen pääministerikauden alkuvuosina. Myös bruttokansantuote laski ja työttömyys pysyi korkeana. Terästyöläiset ja virkamiehet saivat lakkoilemalla palkankorotukset. Uusien lakkojen uhan edessä Thatcher joutui perumaan 23 tuottamattoman kaivoksen sulkemisen, millä pelastettiin 13 000 työpaikkaa. Hän joutui myös pelastamaan autonvalmistaja British Leylandin yli miljardilla punnalla.
Thatcher ja valtiovarainministeri Howe halusivat kääntää Britannian suuntaa alkamalla vähentää valtion menoja ja laskemalla veroja. Hallituksen ensimmäisessä budjetissa tulovero laskettiin 33 prosentista 30 prosenttiin ja ylimmän veroluokan veroaste 83 prosentista 60:een, ja lisäksi valtion menoja leikattiin kolmella prosentilla. Budjetin tasapainottamiseksi arvonlisäveroa nostettiin 8 prosentista 15:een. Lisäksi korkoja nostettiin 14 prosentista 17 prosenttiin. Valtio myös lakkasi tukemasta puntaa ja antoi sen arvon määräytyä kansainvälisten valuuttakurssien mukaan. Thatcher perusteli radikaalia budjettiaan siten, että ”vaihtoehtoa ei ole”. Kevään 1980 budjetti jatkoi valtion menojen vähentämistä ja esitteli uusia leikkauksia.
Arvonlisäveron ja korkojen nosto kiihdytti aluksi inflaatiota entisestään ja heikensi ostovoimaa. Punnan arvo nousi, mikä heikensi Britannian viennin kilpailukykyä ja vahingoitti teollisuustuotantoa. Työttömyys jatkoi nousuaan ja talous supistumistaan. Thatcher kuitenkin piti linjansa, ja Howen kolmannessa budjetissa esiteltiin jälleen uusia leikkauksia ja veroja niin, että 364 taloustieteilijää kirjoitti julkisessa kirjeessä uskovansa hallituksen toimien vain syventävän lamaa ja aiheuttavan epävakautta.
Thatcherin ensimmäisiä merkittäviä sisäpoliittisia tekoja oli Housing Act -laki, joka antoi kunnan omistamien vuokratalojen vuokralaisille oikeuden ostaa asunto itselleen. Thatcher otti myös taipumattoman asenteen Irlannin tasavaltalaisarmeijan IRA:n vaatimusten suhteen, kun sen jäsenet nälkälakkoilivat vankilassa saadakseen itselleen poliittisen statuksen.
Thatcher oli vannoutunut Neuvostoliiton vastustaja ja kylmän sodan soturi, joka ihaili Yhdysvaltoja. Yhdistyneitä kansakuntia hän ei arvostanut, vaan piti järjestöä pelkkänä puhekauppana. Myöskään brittiläinen kansainyhteisö ei merkinnyt hänelle erityisen paljon, ja suhteita Afrikan johtajiin rasitti Thatcherin antama tuki Etelä-Afrikan valkoiselle hallitukselle. Rhodesian vallanvaihdon hän kuitenkin hyväksyi käytännön syistä.
Thatcher huolestui Britannian kasvavista jäsenmaksuista Euroopan yhteisössä ja neuvotteli niihin suuret leikkaukset. Hänelle jäi kuitenkin epäluulo Ranskan ja Saksan vahvaa akselia kohtaan EY:ssä. Thatcher piti Yhdysvaltain demokraattipresidentti Jimmy Carteria heikkona. Sen sijaan Thatcher oli yksi ensimmäisistä vierailevista valtionjohtajista Valkoisessa talossa sen jälkeen, kun Ronald Reagan oli valittu presidentiksi. Vaikka Thatcher ja Reagan olivat ihmisinä ja poliitikkoina hyvin erilaisia, heillä oli yhteiset tavoitteet ja samanlaiset keinot niiden saavuttamiseksi.
Thatcherin ei vielä keväällä 1981 uskottu selviävän kauan pääministerinä, sillä Britannian talous ja työttömyysaste eivät olleet kääntyneet parempaan. Keväällä 1981 Englannin suurimmissa kaupungeissa oli vakavia mellakoita. Thatcher piti kuitenkin linjansa ja vaihtoi häntä vastustaneita tai epäonnistuneita ministereitään uusiin. Käänne parempaan alkoi, kun Britannia alkoi pumpata öljyä Pohjanmerestä ja taantuma alkoi hellittää. Samalla maan oppositio ajautui hajaannukseen ja työväenpuolue siirtyi entistä enemmän vasemmalle. Öljyistä saatujen tulojen on sanottu auttaneen suuresti Thatcheria Britannian talouskasvussa. Öljyrahat käytettiin pääasiassa varakkaampien veronalennuksiin ja yksityistämisiin.
Kun Argentiina miehitti Britannialle kuuluneet Falklandinsaaret huhtikuussa 1982, Thatcher reagoi nöyryytykseen määrätietoisesti ja lähetti armeijan valtaamaan saaret takaisin. Seuranneessa sodassa Britannia valtasi saaret takaisin itselleen, ja Thatcher nähtiin kotimaassa rohkeana voiton arkkitehtina. Hänen suosiolukunsa kaksinkertaistui yli 50 prosentin, ja hänen asemansa pääministerinä pelastui. Myös Thatcherin toimenpiteet ammattiliittojen erikoisoikeuksien ja vallan vähentämiseksi olivat suosittuja kansan keskuudessa. Inflaatio oli pudonnut viiteen prosenttiin, ja korkotasoa pystyttiin alentamaan. Thatcherin hallitus aloitti vuonna 1982 myös suuren yksityistämisohjelman. Thatcher piti ydinpelotetta tärkeänä, joten hän osti Yhdysvalloilta edulliseen hintaan Trident-ohjuksia ja lupasi Yhdysvalloille vastineeksi oikeuden varustaa omia tukikohtiaan Britanniassa risteilyohjuksilla.
Kuningatar Elisabet II:n kanssa Thatcherilla oli vain vähän yhteistä, ja heidän välinsä olivat aina viileät vaikkakin asialliset.