stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Elefthério-Kordelió

| Elefthério-Kordelió Ελευθέριο-Κορδελιό |
| --- | --- |
 Kunnallisyksikön sijainti
 Elefthério-Kordelió
 Koordinaatit: 40°40′18″N, 22°53′26″E 
Valtio:  Kreikka
Hajautetun hallinnon alue:  Makedonia jaTraakia
Alue:  Keski-Makedonia
Alueyksikkö:  Thessaloniki
Kunta:  Kordelió-Évosmos
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  kunnallisyksikkö, entinen kunta, kaupunki
 – Kallikrates-koodi:  070802
Väkiluku (2011):  27 067
Aikavyöhyke:  UTC+2
 – Kesäaika:  UTC+3
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Elefthério-Kordelió (kreik. Ελευθέριο-Κορδελιό) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Kordelió-Évosmoksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ελευθερίου-Κορδελιού, Dimotikí Enótita Eleftheríou-Kordelioú) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Thessalonikin alueyksikössä Keski-Makedonian alueella ja kuuluu Thessalonikin metropolialueeseen. Kaupungin ja kunnallisyksikön väkiluku on 27 067 (vuonna 2011).
Elefthério-Kordelió sijaitsee noin seitsemän kilometriä Thessalonikin keskustasta luoteeseen ja se on käytännössä Thessalonikin esikaupunkialuetta. Elefthério-Kordelió oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kordelió-Évosmoksen kunnaksi yhdessä Évosmoksen kanssa, jolloin se muuttui yhdeksi Kordelió-Évosmoksen kunnan kunnallisyksiköistä.
Philander C. Knox

| Philander C>  Knox |
| --- | --- |

Yhdysvaltain ulkoministeri
 6. maaliskuuta 1909 – 5. maaliskuuta 1913  
Edeltäjä:  Robert Bacon
Seuraaja:  William Jennings Bryan
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. toukokuuta 1853 Brownsville, Pennsylvania
Kuollut: 12. lokakuuta 1921 (68 vuotta) Washington, D.C.
Ammatti:  juristi
Tiedot
Puolue:  Republikaani
 Nimikirjoitus
Philander Chase Knox (6. toukokuuta 1853 Brownsville, Pennsylvania – 12. lokakuuta 1921 Washington, D.C.) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko.
Knox toimi Yhdysvaltain oikeusministerinä vuosina 1901–1904 ja vuosina 1904–1909 hän edusti Pennsylvaniaa Yhdysvaltain senaatissa. Presidentti William Howard Taftin ulkoministerinä hän toimi vuosina 1909–1913. Hänet valittiin uudelleen Pennsylvanian senaattoriksi 1917 ja hän istui senaatissa kuolemaansa asti.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Philander C. Knox Wikimedia Commonsissa
Eisenhüttenstadt

| Eisenhüttenstadt |
| --- | --- |
 Eisenhüttenstadtin keskusta
 vaakuna
 Eisenhüttenstadt
 Koordinaatit: 52°9′N, 14°40′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Brandenburg
Piirikunta:  Oder-Spree
Hallinto:  
 – Pormestari:  Franz Balzer (SPD)
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  63,40 km²
Korkeus:  42 m m
Väkiluku:  24 633 (31,12,2018)
 – Väestötiheys:  535 as./km²
 
 www.eisenhuettenstadt.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eisenhüttenstadt  on kaupunki Saksassa, Brandenburgin osavaltiossa Oderin rannalla, noin 100 kilometrin matkan päässä Berliinistä. Vuoden 2018 joulukuussa siellä oli 24 633 asukasta. Kaupunki tunnetaan terästehtaistaan, ja siellä toimii ArcelorMittal Eisenhüttenstadt Gmbh:n terästehdas. 13. lokakuuta 1961 asti kaupunki oli nimeltään Stalinstadt. Kaupunki sijaitsee Oderin-Spreen kanavan itäpäässä. Vastaavalla kohdalla Oderin itärannalla Puolassa sijaitsee Kłopot.
Stalinistisen arkkitehtuurin ohella kaupungissa on muitakin nähtävyyksiä. Merkittävimpiä niistä ovat Fürstenbergin vanha kirkko, joka on valmistunut noin vuonna 1400, Diehloer kukkuloiden talviurheilukeskus, palokuntamuseo ja Saksan demokraattisen tasavallan arkielämää esittelevä dokumentaatiokeskus. Kulttuurielämän tärkein edustaja on vuonna 1955 avattu Friedrich Wolff -teatteri.
Historiaa

Saksan demokraattisen tasavallan johtavan puolueen SED:n III puoluepäivillä 20. – 24. heinäkuuta 1950 tehtiin päätös terästehtaan ja siihen liittyvän asuinalueen rakentamisesta. Tehdas sai nimen "Eisenhüttenkombinat Ost", ja asuinalue, josta haluttiin tehdä ensimmäinen sosialistinen kaupunki Saksan maaperällä, sai nimen "Stalinstadt". Kaupunkia ei kuitenkaan perustettu asumattomalle seudulle, vaan paikalla on ollut asutusta jo kauan, ja noin vuodesta 1250 paikalla on sijainnut Fürstenbergin kaupunki. Lisäksi asiakirjat tuntevat alueella vuodesta 1268 sijainneen Neuzellen munkkiluostarin. Kolmikymmenvuotinen sota tuhosi seutua pahoin.
Rakennustyöt aloitettiin symbolisella ensimmäisen puun kaadolla 18. elokuuta 1950. Ensimmäiset kaupunkia koskevat suunnitelmat laati modernismia edustanut, Bauhaus -koulukuntaan kuulunut Franz Erlich. DDR:n hallitus kuitenkin hylkäsi suunnitelmat ja asemakaavan laati arkkitehti Kurt Walter Leucht. Aluksi kaupunki rakennettiin uusklassistisen stalinistisen tyylisuunnan mukaan, myöhemmin kaupunkiin rakennettiin taloja elementeistä (plattenbau).
Kaupungissa on paljon stalinistista arkkitehtuuria ja DDR:n valtiojohdon suosimien taiteilijoiden, kuten Walter Womackan töitä. Se on samankaltainen stalinistinen mallikaupunki kuin Puolan Nowa Huta ja Venäjän Magnitogorsk.
Vuonna 1988 kaupungissa oli 53 000 asukasta, mutta sittemmin asukasluku on kääntynyt laskuun. Tehtaalla oli kannattavuusvaikeuksia Saksojen yhdistyttyä ja SEV-talousyhteisön romahdettua, ja sieltä saneerattiin paljon työpaikkoja. Vuosina 1991–1992 Saksojen yhdistymisen jälkeen ihmisillä oli huoli tehtaan ja kaupungin tulevaisuudesta. Mielenosoitusten tunnuslauseena oli "Jos tehdas kuolee, kuolee kaupunki". Yksityistäminen kuitenkin takasi tehtaan ja kaupungin tulevaisuuden.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin viralliset sivut
ArcelorMittal Eisenhüttenstadt (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.alltagskultur-ddr.de/pages/home.html (Arkistoitu – Internet Archive)
Terästehtaan peruskiven muuraus 1.1.1951
Pozzolaani

Pozzolaanit ovat joukko aineita, jotka reagoivat huoneenlämmössä veden ja kalsiumhydroksidin kanssa muodostaen sementtikiven kaltaisia pysyviä yhdisteitä. Pozzolaanit ovat yksi betonin seosaineista.
Nimitys pozzolaani tulee Italian kaupungista Pozzuolista, josta antiikin roomalaiset saivat vulkaanista tuhkaa.  Nykyään pozzolaanina käytetään useimmiten jauhettua hohkakiveä, amorfista piidioksidijauhetta eli mikrosilikaa (silica fume) tai vulkaanista tuhkaa. Masuunikuona on lievä pozzolaani.
Pili

Pili on polynesialaisessa mytologiassa liskojumala, jota pidetään monien polynesialaisten kansojen esi-isänä. Pili on toteemieläin Uuden-Kaledonian kansoille.
Pelastusopisto

| Pelastusopisto Räddningsinstitutet |
| --- | --- |

 Pelastusopiston toimipaikka Kuopiossa.
Perustettu:  1995
Tyyppi:  Sisäministeriön alainen oppilaitos
Ministeriö:  Sisäministeriö
Sijainti:  Hulkontie 83 Kuopio
Valtio:  Suomi
Rehtori:  Mervi Parviainen
Työntekijöitä:  142 (2023)
Vuosibudjetti:  19,3 milj. € (2023)
Aiheesta muualla
Sivusto
Pelastusopisto on Kuopiossa sijaitseva valtakunnallinen pelastusalan ammatillinen oppilaitos ja koulutuskeskus. Sen toiminta perustuu lakiin Pelastusopistosta. Pelastusopistoa johtaa rehtorina toimiva Mervi Parviainen.
Pelastusopisto vastaa pelastustoimen ja hätäkeskusten ammatillisesta perus- ja täydennyskoulutuksesta, normaaliolojen häiriötilanteisiin ja poikkeusoloihin varautumiseen tähtäävästä koulutuksesta sekä kansainvälisiin siviilikriisinhallintatehtäviin valmentavasta koulutuksesta. Koulutustehtävän ohella Pelastusopisto huolehtii osaltaan pelastustoimen tutkimus- ja kehittämistoiminnasta. Lisäksi Pelastusopisto vastaa pelastustoimen toimenpiderekisterin (PRONTO) ylläpidosta ja ylläpitää pelastusalan keskuskirjastoa.
Historia

Järjestelmällinen pelastusalan koulutus alkoi 26. maaliskuuta 1935 Helsingin Palopäällystökoulussa. Sieltä opetus siirtyi vuonna 1958 Espooseen perustetulle Valtion palokoululle.
Palomieskoulutus käynnistyi vuonna 1969. Pelastushallinnon koulutuskeskuksen perustamisen myötä vuonna 1979 toiminta laajeni myös väestönsuojelukoulutukseen ja vuonna 1981 aluehälytyskeskusten päivystäjien koulutukseen.
Vuonna 1992 Kuopiossa käynnistyi Valtion Pelastuskoulu, jossa koulutettiin miehistöä ja alipäällystöä. Sen sijoituspaikasta oli käyty kova kilpailu eri kaupunkien kesken. Vuonna 1995 Pelastuskoulu yhdistettiin Valtion Pelastusopiston kanssa Pelastusopistoksi.
Pelastusopiston edeltäjiä ovat Palopäällystökoulu (Helsinki, 1935–1956), Palokoulu (Espoo, 1956-1958), Valtion palokoulu (Espoo, 1958–1970), Valtion palo-opisto (Espoo, 1970–1979), Pelastushallinnon koulutuskeskus (Espoo ja Lohja, 1979–1992), Valtion pelastusopisto (Espoo ja Lohja, 1992–1994) ja Valtion pelastuskoulu (Kuopio, 1992–1994), Pelastusopisto vuodesta 1995.
Espoon toimipisteen rakennustyöt Otaniemessä alkoivat keväällä 1955 ja seuraavan vuoden kesäkuussa, 1.6.1956 Palopäällystökoulu jatkoi toimintaansa uusissa tiloissa Palokoulun nimellä. Otaniemen toimipiste sijaitsi osoitteessa Kivimiehenkuja 2 ja nykyisin tiloissa toimii huoneistohotelli.
Vuonna 2007 Pelastusopiston yhteyteen perustettiin Kriisinhallintakeskus pitämään yllä Suomen kriisinhallinnan operatiivisia valmiuksia. Vuoden 2019 siviilikriisihallintalain muutoksen nojalla Kriisinhallintakeskus irtautettiin Pelastusopistosta ja siirrettiin sisäministeriön hallinnon alaisuuteen omaksi itsenäiseksi keskuksekseen.
Koulutus

Pelastajan koulutusohjelma (pelastajatutkinto)
Hätäkeskuspäivystäjän koulutusohjelma (hätäkeskuspäivystäjätutkinto)
Pelastustoimen alipäällystön koulutusohjelma (alipäällystötutkinto)
Pelastusalan päällystötutkinto (AMK)
Palopäällystön koulutusohjelma järjestetään yhteistyössä Poliisiammattikorkeakoulun kanssa. 
Pelastusopisto huolehtii myös pelastustoimen tutkimus- ja kehitystoiminnasta, jota se harjoittaa yhteistyössä muun muassa Savonian ja Kuopion yliopiston kanssa.
Koulutus > Vuonna 2008 koulutusohjelmiin hyväksytyt ja hakeneet

Pelastajat 120 (563)
Hätäkeskuspäivystäjät 24 (156)
Alipäällystö 40 (138)
Päällystö amk 28 (391)
Koulutus > Vuonna 2010 koulutusohjelmiin hyväksytyt ja hakeneet

Pelastajat 128 (785)
Hätäkeskuspäivystäjät 48 (299)
Alipäällystö 40 (80)
Päällystö amk 30 (433)
Vuosittain yksi tai kaksi naista hakee pelastajakurssille. Neljä naista on valmistunut pelastajaksi vuosina 1993–2006. Sen sijaan hätäkeskuspäivystäjäkurssille hakeneista ja valituista yli 90 % on naisia.
Tutkimus ja kehitys

Pelastusopiston tutkimus- ja kehittämisyksikkö vastaa pelastustoimen tutkimuksen koordinoinnista Suomessa. Tehtäviin kuuluu analysoida tutkimustarpeita, koota tietoa tutkimuksista seuraamalla ja tekemällä tarvittaessa yhteenvetoja suomalaisista ja ulkomaisista tutkimus- ja kehittämishankkeista sekä tehdä tutkimusta itsenäisesti ja yhteistyössä muiden tutkimuslaitosten kanssa. Erityisenä painopisteenä on edesauttaa tutkimustulosten hyödynnettävyyttä pelastustoimessa muun muassa integroimalla tutkimustulokset Pelastusopiston opetussisältöihin.
Tutkimus- ja kehittämisyksikössä työskentelee noin 10 henkilöä erilaisissa tutkimus- ja kehityshankkeissa vuosittain. Tutkimus- ja kehittämisyksikön erikoisosaamisalueita ovat informaatioteknologian hyödyntäminen pelastustoimessa, CBRNE ja raja-alueiden onnettomuuksiin varautuminen, tilastotietojen hyödyntäminen sekä tulevaisuus- ja onnettomuustutkinta.
Pelastusopistoon kuuluu myös suuri harjoitusalue noin kymmenen kilometrin etäisyydellä koulutusrakennuksista. Harjoitusaluetta käytetään myös erilaisissa täydennyskoulutuksissa ja yrityksille suunnatussa kurssitoiminnassa. Alueelta löytyy monipuolisesti rakennuksia, harjoituskenttiä, luokkatilat ja oma harjoituspaloasema.
Aiheesta muualla

Finlex, ajantasainen lainsäädäntö:658/2006 Valtioneuvoston asetus Pelastusopistosta (finlex.fi)
Pelastusopisto
Kriisinhallintakeskus
Kriisinhallintakeskuksen esittelyvideo (Arkistoitu – Internet Archive)
Kriisinhallintakeskuksen esittelyvideo (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Ekstra Bladet

| Ekstra Bladet |
| --- | --- |

Julkaisija:  JP/Politikens Hus
Perustettu:  1904
Päätoimittaja:  Knud Brix
Kotikunta:  Kööpenhamina
Kotimaa:  Tanska
Sivukoko:  tabloid
Ilmestymistiheys:  päivittäin
Kieli:  tanska
Ekstra Bladet on vuonna 1904 perustettu tanskalainen iltapäivälehti. Lehti perustettiin alkujaan Politikenin iltapäiväpainokseksi Venäjän–Japanin sodan seuraamisen ajantasaistamiseksi. Sen keskimääräinen levikki on 110 000 kappaletta, ja se on Tanskan suosituin iltapäivälehti. Lehden päätoimittaja on Poul Madsen.
Ekstra Bladet kuuluu JP/Politikens Hus -konserniin, ja lehdellä on noin 300 työntekijää. Pääkonttori sijaitsee Rådhuspladsenilla, ja lehdellä on toimitus myös Aarhusissa. Lisäksi lehdellä on Yhdysvaltojen-kirjeenvaihtaja ja joukko Lähi-idässä toimivia freelancereita.
Historia

Politiken julkaisi 12. helmikuuta 1904 Venäjän ja Japanin sodasta ylimääräisen lehden, Ekstra Bladetin. Ensimmäinen numero ilmestyi nimellä Politikens Ekstra Blad. Neljä päivää aikaisemmin syttyneeseen sotaan oli Tanskassa suurta kiinnostusta. Politikens Ekstra Bladin herättämän kiinnostuksen vuoksi tehtiin päätös, että lehteä julkaistaisiin vastedes päivittäin kello 17. Lehden nimi lyheni 21. helmikuuta 1904 Ekstra Bladetiksi, ja sanomalehdestä tuli Tanskan halvin päivälehti.
Ekstra Bladet erotettiin vuoden 1905 alusta lähtien Politikenista omaksi toimituksekseen. Politikenin toimittajana vuodesta 1892 toiminut Frejlif Olsen otti lehden vastuulleen ja hoiti päätoimittajan tehtävää kuolemaansa vuoteen 1936 saakka. Lehden alkuvuosina toimittajina toimivat muun muassa Ole Cavling, Leif B. Hendil, Harald Mogensen, Flemming Hasager ja Axel Sjölin, joilla on ollut suuri merkitys Tanskan lehdistöhistoriassa.
Lehti otti vuonna 1961 käyttöön nykyisen tabloidimuodon.
Ekstra Bladetin levikki lisääntyi voimakkaasti vuodesta 1963 lähtien, jolloin Victor Andreasenista tuli lehden päätoimittaja. Andreasen oli aikaisemmin toiminut tanskalaisissa työnantajajärjestöissä niin toimistopäällikkönä kuin Arbejdsgiverenin talouspoliittisena toimittajana. Andreasenin kaudella lehti keskittyi erityisesti epäoikeudenmukaisuuden paljastamiseen ja vallanpitäjien haastamiseen. Andreasenin kaudella lehti profiloitui sisällöltään viihteellisemmäksi.
Andreasen jäi eläkkeelle vuonna 1976. Hänen työtään kunnioittaakseen lehti jakaa vuosittain Victor-palkinnon toimittajalle, joka on toiminut Andreasenin ja Ekstra Bladetin röyhkeän ja anarkistisen hengen mukaisesti.
Vuosina 1982–2000 Ekstra Bladetin päätoimittaja oli Sven Ove Gade. Hänen aikanaan lehti keskittyi kriittisesti kansalaisten kohteluun. Lehti nosti esiin myös finanssialan epäkohtia. Gaden kaudella vuonna 1987 lehti alkoi ensimmäisen kerran perustamisvuotensa jälkeen ilmestyä myös sunnuntaisin.
Entinen konservatiivipoliitikko Hans Engell oli päätoimittajana 2000–2007. Poul Madsen siirtyi lehden päätoimittajaksi 24timeristä syyskuussa 2007. 2010-luvulla lehti keskittyi toiminnassaan erityisesti digitaaliseen kehitykseen.
Organisaatio

Ekstra Bladet on jakautunut toimitukselliseen ja kaupalliseen osastoon. Lehden kaupallinen osasto keskittyy mainosmyyntiin, aikakauslehtimyyntiin sekä analysointiin ja kehitykseen. Kaupallisen osaston tehtävänä on huolehtia lehden kaupallisten näkökohtien kehittämisestä sekä tulojen hankkimisesta aikakauslehti-, tilaus- ja mainosmyynnistä.
Lehden toimitus koostuu ammatillisista uutishuoneista, joista jokainen vastaa eri aihealueista ja tiedotusvälineistä. Toimitus on vastuussa lehden toimituksellisen sisällöntuotannon kehittämisestä.
Päätoimittajat

1905–1936: Frejlif Olsen
1924–1948: Ole Cavling
1948–1958: Leif B. Hendil
1958–? Harald Mogensen
1958–? Flemming Hasager
1974: Axel Sjölin
1960: Ambro Kragh
1963–1976: Victor Andreasen
1976–2000: Sven Ove Gade
2000–2007: Hans Engell
2007–2021: Poul Madsen
2021–2022: Henrik Qvortrup Se og Hørin entinen päätoimittaja
2022– Knud Brix
Aiheesta muualla

Ekstra Bladetin virallinen sivusto
Pilkama

Pilkama on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Eero Pilkama (s. 1943), MTV Oy:n toimitusjohtaja 1984–1999, Inkeri Pilkaman puoliso
Inkeri Pilkama (s. 1945), televisio-ohjaaja, Eero Pilkaman puoliso
Jalmari Pilkama (1881–1942), kansanedustaja (Kokoomus)
| --- | --- |
: Tällä täsmennyssivulla luetellaan henkilöitä, joilla on sama sukunimi.
Eisenstadt

| Eisenstadt |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Eisenstadt
 Koordinaatit: 47°50′44″N, 16°31′8″E 
Valtio:  Itävalta
Osavaltio:  Burgenland
Hallinto:  
 – Pormestari:  Thomas Steiner
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  42,91 km²
Korkeus:  182 m
Väkiluku (1.1.2017):  14 339
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  7000
Suuntanumero(t):  02682
 
 www.eisenstadt.at 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Eisenstadt on ikivanha 14 339 asukkaan kaupunki Burgenlandin osavaltiossa Itävallassa. Se on viinin- ja hedelmänviljelyn keskus. Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa Esterházyn linna, jossa työskenteli aikoinaan säveltäjä Joseph Haydn. Hänet on haudattu kaupungin kirkkoon.
Eisenstadt on Burgenlandin pääkaupunki. Burgenland siirrettiin vuoden 1921 sopimuksessa Unkarista Itävaltaan ja pääkaupungiksi tuli Eisenstadt 30. huhtikuuta 1925. Sen unkarinkielinen nimi on Kismarton ja kroatiaksi se on Željezno. Kaupungin nimi tarkoittaa "rautakaupunkia", aiemmin myös "rautaista linnaa".
Historia

Paikalla on arkeologisten tutkimusten perusteella ollut asutusta jo Hallstatt-kaudella kolmisen tuhatta vuotta sitten. Sen jälkeen siellä on ollut kelttiläistä ja roomalaista asutusta. Kansainvaelluksen aikana saapui germaaniheimoja ja hunneja. Baijerilainen asutus lienee syntynyt vuoden 800 vaiheilla.
Kaupungin nimi Castrum ferrum mainitaan ensi kerran 1118. Unkarinkielinen nimitys Kismarton (Pyhä Martti) mainitaan vuonna 1264. Oikeus kaupankäyntiin on Eisenstadtille annettu vuonna 1388. Itävallan arkkiherttua Albert VI valtasi kaupungin 1445, ja se pysyi Habsburgien hallitsijasuvulla parisataa vuotta. Ottomaanit valtasivat kaupunkiin 1529–1532 pyrkiessään Wieniin.
Esterházyt ryhtyivät hallitsemaan Eisenstadtia vuonna 1648. Heidän aikanaan oli vilkasta rakennustoimintaa, joten kaupunkikuva muuttui melkoisesti. Napoleon Bonaparten ranskalaiset joukot valloittivat kaupungin 1809. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Burgenlandin maakunnan asemasta oli kiistaa, mutta alue jäi Itävaltaan eikä tullut osaksi Unkaria. Toisen maailmansodan aikana kaupunkia pommitettiin. Se oli puna-armeijan hallussa 1945–1955.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kaupungin verkkosivusto
www.schloss-esterhazy.at (Arkistoitu – Internet Archive) – Esterházyn linna
www.haydnfestival.at – Eisenstadtin Haydn-festivaali
Ellisif Wessel

Ellisif Rannveig Wessel (o.s. Müller, 14. heinäkuuta 1866 Gausdal – 28. marraskuuta 1949 Kirkkoniemi) oli norjalainen ammattiyhdistysvaikuttaja, toimittaja ja valokuvaaja, joka oli yksi Finnmarkin työväenliikkeen pioneereista.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ellisif Wessel Wikimedia Commonsissa
Wesselin kuvaama Norjan, Suomen ja Venäjän rajapyykki.
Wesselin kuvaama koltansaamelainen perhe.
Piikkihaikalat

| Piikkihaikalat |
| --- | --- |
 Suomupistinhai (Centrophorus squamosus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Rustokalat Chondrichthyes
Alaluokka::  Leveäsuiset Elasmobranchii
Lahko::  Piikkihaikalat Squaliformes  Goodrich, 1909
Heimot
 Pistinhait Centrophoridae  Valohait Dalatiidae  Okahait Echinorhinidae  Etmopteridae  Oxynotidae  Somniosidae  Piikkihait Squalidae 
Katso myös
   Piikkihaikalat Wikispeciesissä   Piikkihaikalat Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Piikkihaikalat (Squaliformes) on yksi leveäsuisiin kuuluvista rustokalojen lahkoista. Se on jaettu seitsemään heimoon, joissa on yhteensä noin 80 lajia. Ryhmän kaloja ovat muiden muassa piikkihai, leikkurihai ja holkeri.
Monet lahkon kaloista elävät syvissä vesissä.
Eksyneet etsijät

| Eksyneet etsijät GNU |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : 2005
 Studio : Studio Kuu, Helsinki
 Julkaistu: 19. huhtikuuta 2006
 Formaatti: CD
 Tuottaja(t): Aake Otsala, Marko Ylianttila ja Sakke Kuusisto
 Tyylilaji: rock
 Kesto: 41.28
 Levy-yhtiö: Gashopper
GNU:n muut julkaisut
| Auringonlaskuja 2005 | Eksyneet etsijät 2006 |   |
Eksyneet etsijät on suomalaisen GNU-yhtyeen vuonna toinen studioalbumi, joka julkaistiin 19. huhtikuuta 2006.
Eksyneet etsijät on riisuttuun Auringonlaskuja-albumiin verrattuna askel kohti monimuotoisempaa ilmaisua. Levyn avaava ”Tulisit juuri nyt” ja siihen linkittyvä ”Pimeä” ovat raskainta ja progressiivisinta GNU:ta tähän mennessä. Uudistumisesta kielii myös singleksi irrotettu hypnoottinen ”Pala tulessa!”. Lähinnä ensilevyn linjaa ovat balladinomaiset ”Hiljaa yö”, ”Sininen laulu” ja ”Ei Hannalle”.
Kappaleet

Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut GNU sekä sovittanut Olavi Goblin.
Tulisit juuri nyt
Pimeä
Pala tulessa!
Itämaan taivas
Hiljaa yö
Sininen laulu
Punainen tanssi
Lapset
Utopia
Ei Hannalle
Oodi
Kokoonpano

| --- | --- |
 Yhtye Olavi Goblin – laulu  Sebastian Ojanmies – kitara  Teuvo Visio – basso  Kiiminki Joe – rummut, lyömäsoittimet  Johannes Kastanja – koskettimet, lyömäsoittimet :  Tuotanto Aake Otsala – äänittäjä, miksaaja  Marko Ylianttila – äänittäjä, miksaaja  Svante Forsbäck – masteroija  Aki Roukala – valokuvat  Jussi S. Karjalainen – kansitaide
Arvostelut

Desibeli.net:
Nyt.fi:
Soundi:
Eino Roiha

| Eino Roiha |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Eino Vilho Pietari Roiha
Syntynyt: 12. toukokuuta 1904 Viipuri
Kuollut: 20. lokakuuta 1955 (51 vuotta) Helsinki
Ammatti:  musiikintutkija, säveltäjä ja pianisti
Muusikko
Merkittävät teokset:  Die Symphonien von Jean Sibelius
Soittimet:  piano 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Eino Vilho Pietari Roiha (12. toukokuuta 1904 Viipuri – 20. lokakuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen musiikintutkija, säveltäjä ja pianisti. Hän oli merkittävä nykymusiikin esitaistelija, ja hän väitteli tohtoriksi vuonna 1943 Jean Sibeliuksen sinfonioiden muotoanalyysista.
Henkilöhistoria

Roihan vanhemmat olivat lehtori Pekka Roiha ja Sofia Augusta Airaksinen ja puoliso vuodesta 1930 musiikinopettaja Aune-Martta Linnala. Hän tuli ylioppilaaksi 1923 ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1928. Helsingin konservatoriosta hän sai päästötodistuksen 1929. Hänelle opetti sävellystä Erkki Melartin.
Roiha suoritti filosofian lisensiaatin tutkinnon vuonna 1942 ja puolusti vuonna 1943 tiettävästi ensimmäistä Sibelius-aiheista väitöskirjaa Die Symphonien von Jean Sibelius: Eine formalanalytische Studie.
Roiha toimi Jyväskylän seminaarin musiikin lehtorina 1930–1935, Jyväskylän Kasvatusopillisen korkeakoulun lehtorina 1935–1938, Helsingin opettajakorkeakoulun lehtorina vuodesta 1948 ja Helsingin yliopiston musiikinopettajana vuodesta 1948 ja musiikkitieteen dosenttina vuodesta 1949. Hän oli Nykymusiikki-yhdistyksen perustajia ja toimi sen puheenjohtajana 1949–1955. Sävellyskonsertin Roiha piti Jyväskylässä 1931. Hän toimi Jyväskylän amatööriorkesterin johtajana 1931–1939 ja mieskuoro Sirkkojen johtajana 1936–1939 sekä esiintyi pianistina. Roiha oli Ylioppilaslehden musiikkikriitikko 1927–1929 ja Keskisuomalaisen 1945–1948.
Roiha julkaisi musiikkikirjallisuutta, muun muassa teoksen Koululaisen musiikkioppi (1938). Johdatus musiikkipsykologiaan vuodelta 1949 on ensimmäinen kattava suomalainen esitys musiikkipsykologiasta, ja postuumisti julkaistu On the Theory and Technique on Contemporary Music (1956) – ensimmäinen merkittävä suomalainen tutkimus modernista musiikista – soveltaa hahmopsykologiaa atonaalisen musiikin tarkasteluun.
Vuonna 2002 Jyväskylän yliopisto, Jyväskylän ammattikorkeakoulu, Jyväskylän kaupunki ja kotiseutuneuvos Kauko Sorjonen perustivat musiikkiterapiaa- ja kasvatusta edistävän Eino Roiha -säätiön. Säätiö ylläpitää Eino Roiha -instituuttia (ERI) ja Vibroakustisen terapian koulutus- ja tutkimuskeskusta (VIBRAC). Roihan tytär Leena-Maija Alho julkaisi vuonna 2010 kirjan Eino Roiha, isäni, jossa hän kertoo Eino Roihan ammatillisen ja julkisen toiminnan taustoista ja hänestä isänä.