stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Team Unique
Historia

Team Unique perustettiin vuonna 1993 ja se on ollut SM-seniorisarjassa kaudesta 1995–1996 lähtien. Vuonna 1996 tuli SM-pronssia ja 1997 ja 1998 joukkue ei päässyt mitaleille, mutta siitä eteenpäin vuoteen 2013 asti joukkue sijoittui (vuodesta riippuen kolmesta viiteen joukkuetta käsittäneessä) seniorisarjassa pääsääntöisesti kolmanneksi – joukkue pääsi kiilaamaan Rockettesin ja Marigold IceUnityn väliin hopealle vain vuosina 2003, 2007 ja 2009. SM-kilpailuja edeltävissä, MM-kilpailupaikat määräävissä kaksissa SM-valintakilpailuissa Team Unique on harvakseltaan kiilannut Rockettesin ja Marigold IceUnityn väliin, mutta voitti ensimmäistä kertaa SM-valintakilpailut 6.–7.1.2007 Helsingissä (2. valinnat) pistein 195,93. Toisen kerran joukkue otti ykkössijan SM-valintakilpailuissa loka–marraskuussa 2008 (1. valinnat) pistein 204,26. Yleisradio luonnehti kautta 2011–2012 yleisesti joukkueen irtautumiseksi pronssimitalistin roolista, sillä se sijoittui toiseksi kummissakin valintakilpailuissa. Joukkue kuitenkin sijoittui kauden SM-kilpailuissa kolmanneksi ja ei päässyt kolmien kilpailujen sijapainotusten vuoksi maailmanmestaruuskilpailuihin. Seuraava kausi, 2012–2013, oli kuitenkin Team Uniquelle historiallinen – ensimmäisissä SM-valintakilpailuissa joukkue sijoittui kolmanneksi, mutta voitti Finlandia Trophyn, toiset SM-valintakilpailut, Cup of Berlinin, French Cupin, historiansa ensimmäisen Suomen-mestaruuden ja lopulta huhtikuussa 2013 maailmanmestaruuden. Joukkue voitti kaudella 2019–2020 Kansainvälisen Luisteluliiton (ISU) ensimmäistä kertaa järjestämän Challenger-sarjan (neljä kilpailua, joista kukin joukkue saattoi osallistua kahteen). Joukkueella oli samana vuonna maailman kärkitulos sekä yleiskilpailussa että lyhyt- ja vapaaohjelmassa. Joukkue valittiin edustamaan Suomea MM-kilpailuihin Lake Placidiin, mutta koronaepidemian takia kilpailut peruttiin.
Historia > Päävalmentajan hyllytys ja kilpailukielto 2020

Joukkueen pitkäaikaisena valmentajana on toiminut Mirjami Penttinen, jonka Suomen Taitoluisteluliiton kurinpitolautakunta asetti tammikuussa 2020 vuoden kilpailukieltoon urheilun eettisten sääntöjen rikkomisesta. Penttisen kerrotaan käyttäneen toistuvasti valmennettaviaan kohtaan epäasiallista kieltä, huutaneen, nöyryyttäneen ja kehottaneen valmennettaviaan muun muassa tappamaan itsensä. Penttisen asianajaja kiisti Penttistä kohtaan esitetyt syytökset ja Penttinen sanoi olevansa "äärimmäisen järkyttynyt, surullinen ja pahoillaan tilanteesta".
Kilpailusijoitukset

| Kansalliset kilpailut> Kilpailut | Kansalliset kilpailut> 1999–00 | Kansalliset kilpailut> 2000–01 | Kansalliset kilpailut> 2001–02 | Kansalliset kilpailut> 2002–03 | Kansalliset kilpailut> 2003–04 | Kansalliset kilpailut> 2004–05 | Kansalliset kilpailut> 2005–06 | Kansalliset kilpailut> 2006–07 | Kansalliset kilpailut> 2007–08 | Kansalliset kilpailut> 2008–09 | Kansalliset kilpailut> 2009–10 | Kansalliset kilpailut> 2010–11 | Kansalliset kilpailut> 2011–12 | Kansalliset kilpailut> 2012–13 | Kansalliset kilpailut> 2013–14 | Kansalliset kilpailut> 2014–15 | Kansalliset kilpailut> 2015–16 | Kansalliset kilpailut> 2016–17 | Kansalliset kilpailut> 2017–18 | Kansalliset kilpailut> 2018–19 | Kansalliset kilpailut> 2019–20 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. SM-valintakilpailut |  |  |  |  |  | 2. | 3. | 3. | 3. | 1. | 3. | 3. | 2. | 3. | 2. | 3. | 3. | 2. | 3. | 3. | 1. |
1. SM-valintakilpailut: 
| 2. SM-valintakilpailut |  |  |  |  |  | 3. | 3. | 1. | 3. | 2. | 3. | 3. | 2. | 1. | 2. | 3. | 3. | 3. | 2. | 2. | 2. |
2. SM-valintakilpailut: 
| SM-kilpailut | 3. | 3. | 3. | 2. | 3. | 3. | 3. | 2. | 3. | 2. | 3. | 3. | 3. | 1. | 3. | 3. | 1. | 3. | 3. | 3. | 2. |
SM-kilpailut: 
Kansainväliset kilpailut
| Kilpailut | 1999–00 | 2000–01 | 2001–02 | 2002–03 | 2003–04 | 2004–05 | 2005–06 | 2006–07 | 2007–08 | 2008–09 | 2009–10 | 2010–11 | 2011–12 | 2012–13 | 2013–14 | 2014–15 | 2015–16 | 2016–17 | 2017–18 | 2018–19 | 2019–20 |
| MM-kilpailut |  |  | 6. | 4. |  |  |  | 5. |  | 2. |  |  |  | 1. |  |  | 4. |  | 4. |  |  |
Lähde: 
| Cup of Berlin |  |  |  |  |  | 3. |  |  |  |  |  |  |  | 1. |  | 2. |  |  |  |  |  |
Lähde: 
| Finlandia Cup | 4. |  | 2. |  | 3. |  |  |  | 3. |  | 3. |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Lähde: 
| Finlandia Trophy |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 1. | 1. | 3. | 4. | 3. | 4. | 3. | 3. |
Lähde: 
| French Cup | 2. |  | 1. | 2. |  | 2. | 3. | 1. | 2. | 1. | 2. | 1. | 1. | 1. | 1. | 3. | 3. | 3. | 2. | 4. |  |
Source: 
| Mozart Cup |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 4. |  |  |  |  |  |  | 4. |  |
Lähde: 
| Prague Cup |  |  |  |  | 2. |  |  | 2. |  | 2. |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
Lähde: 
| Leon Lurje Trophy |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 1. |  |  |  |  |  | 2. |

| Neuchatel Trophy |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 3. |  | 2. |  |  |

| New England Challenge Cup |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 1. |  |  |  |

| Talviuniversiadit |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 1. |  |

| Hevelius Cup |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 1. |

| Spring Cup |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 1. |
Mediaesiintymiset

Team Uniquen luistelijat esiintyivät taustalla Jenni Vartiaisen joulukuussa 2013 ilmestyneessä "Selvästi päihtynyt" -musiikkivideossa.
Aiheesta muualla

Team Uniquen kotisivut
Muodostelmaluistelun maailmanmestaruuden voittaneet joukkueet
2000: Team Surprise
2001: Team Surprise
2002: Marigold IceUnity
2003: Team Surprise
2004: Marigold IceUnity
2005: Team Surprise
2006: Marigold IceUnity
2007: Team Surprise
2008: Rockettes
2009: NEXXICE
2010: Rockettes
2011: Rockettes
2012: Team Surprise
2013: Team Unique
2014: Marigold IceUnity
2015: NEXXICE
2016: Team Paradise
2017: Team Paradise
2018: Marigold IceUnity
2019: Team Paradise
Team Unique toisissa karsinnoissa Suomen-mestaruuskilpailuihin 2009.
Kai Nurminen

| Kai Nurminen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 29. maaliskuuta 1969 (ikä 55) Turku, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  186 cm
Paino:  90 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1992–2008
Aik. seurat:  HPK SML, Los Angeles Kings (NHL),  Minnesota Wild NHL,  HC Davos (NLA),  Jokerit SML,  TPS SML,  HV71 (Elit.),  Frölunda HC (Elit.),  TuTo (I-div.)
NHL-varaus:  8.kierros 193. varaus, 1996 Los Angeles Kings
Kai Nurminen (s. 29. maaliskuuta 1969 Turku) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, joka on tunnettu erityisesti kovana maalintekijänä. Hänet tunnettiin vaarallisesta rannelaukauksesta, josta hän sai lempinimen "Kultaranne". Syyskuussa 2008 Nurminen ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Suurimmat saavutukset hän saavutti Turun Palloseurassa, jossa hän voitti kaksi mestaruutta ja teki henkilökohtaisen piste-ennätyksensä jääkiekon SM-liigassa: tehopisteet 41+37=78 kaudelta 1999–2000. Samaisen kauden päätteeksi Nurminen palkittiin kultaisella kypärällä.
Nurminen pelasi ammattilaisuransa aikana Ruotsin Elitserienissä HV71:ssä ja Frölundassa, NHL:ssä Los Angeles Kingsissä ja Minnesota Wildissa, IHL:ssa Cleveland Lumberjacksissa, Sveitsin liigassa Davosissa sekä SM-liigassa TPS:n lisäksi HPK:ssa ja Jokereissa, missä hän oli pettymys TPS-kausiin verrattuna. Kaudeksi 2001–2002 hän palasi jälleen Turun Palloseuraan ja pelasi siellä aina vuoteen 2007 asti, kunnes siirtyi kaudeksi 2007–2008 jälleen HPK:hon. Kausi oli Nurmiselle vaikea, sillä hän kärsi loukkaantumisista.
Uran jälkeen

Nurminen on toiminut vuodesta 2010 lähtien liikenneopettajana. Hän tarjoaa opetusta niin moottoripyöriin, kuorma-autoihin kuin henkilöautoihinkin. Hän toimii myös varapuheenjohtajana SM-liiga Alumnissa.
Aiheesta muualla

Kai Nurminen nhlfinns.com:ssa
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Marko Jantunen Pasi Saarela | Aarne Honkavaara -palkinnon voittaja 1995 2000 | Seuraaja: Juha Riihijärvi Jaroslav Bednář |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jan Čaloun | Lasse Oksanen -palkinnon voittaja 2000 | Seuraaja: Tony Virta |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Brian Rafalski | Matti Keinonen -palkinnon voittaja 2000 | Seuraaja: Jouni Loponen |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Edeltäjä: Jan Čaloun | Veli-Pekka Ketola -palkinnon voittaja 2000 | Seuraaja: Petri Varis |
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1996
3 Nummelin |
4 Lumme |
5 Jutila (C) |
6 Niinimaa |
7 Numminen |
8 Ojanen |
9 Keskinen |
10 Tikkanen |
14 Helminen |
16 Peltonen (A) |
21 Ylönen |
22 Ruuttu |
23 Virta |
24 Kapanen |
26 Strömberg |
27 Nurminen |
29 Riihijärvi |
30 Ketterer |
31 Sulander |
32 Timonen |
35 Myllys |
40 Nieminen (A) |
88 Selänne |
Valmentaja Curt Lindström
Suomen joukkue – Jääkiekon MM-kilpailut 1997
1 Hurme |
2 Kiprusoff |
3 Nummelin |
5 Jutila (C) |
9 Jokinen |
10 Jantunen |
11 Koivu |
14 Helminen |
15 Törmänen |
16 Peltonen (A) |
18 Aalto |
21 Lumme |
22 Varvio |
23 Virta (A) |
26 Mika Strömberg |
27 Numminen |
31 Sulander |
32 Varis |
35 Myllys |
37 Nurminen |
40 Nieminen |
72 Lind |
80 Ojanen |
Valmentaja Curt Lindström
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Yle
Kiinansaippuamarja

| Kiinansaippuamarja |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Kaksisirkkaiset Magnoliopsida
Ylälahko::  Rosanae
Lahko::  Sapindales
Heimo::  Saippuamarjakasvit Sapindaceae
Alaheimo::  Sapindoideae
Suku::  Saippuamarjat Sapindus
Laji::  mukorossi
Kaksiosainen nimi
 Sapindus mukorossi  Gaertn. 
Katso myös
   Kiinansaippuamarja Wikispeciesissä   Kiinansaippuamarja Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kiinansaippuamarja eli mukurossi (Sapindus mukorossi) on saippuamarjakasvien heimoon kuuluva lehtipuulaji. Puu tunnetaan alkuperäisellä levinneisyysalueellaan Nepalissa nimellä ritha tai reetha. Puun hedelmä tunnetaan yleisesti "kiinansaippuamarjana" tai "pesupähkinänä".
Puu kasvaa Himalajan vuorten juurilla aina 1200 metrin (4000 jalan) korkeuteen asti.
Puu kasvaa ravinneköyhässä maassa ja Nepalissa sitä istutetaan usein maanviljelijöiden kotien ympärille. Yksi puu voi tuottaa 30-35 kiloa hedelmiä vuodessa.
Käyttö

Puun hedelmiä käytetään muun muassa puhdistusaineena sekä lääkeaineena.
Käyttö > Puhdistusaineena

Pesupähkinä sisältää saponiinia, joka toimii saippuan tavoin puhdistavana aineena. Pesupähkinöitä käytetään hiusten, ihon ja vaatteiden luonnonmukaiseen puhdistamiseen. Saponiini toimii myös hyönteiskarkotteena, ja sillä voidaan esimerkiksi karkottaa täitä hiuspohjasta.
Käyttö > Lääkekäyttö

Upadhyay:n ja Singh:in mukaan mukaan pesupähkinät toimivat luontaislääkkeenä moniin eri vaivoihin. Niillä hoidetaan migreeniä ja päänsärkyä sekä iho-ongelmia, kuten finnejä ja ihottumia.
Käyttö > Tensidinä

Kiinansaippuamarjan hedelmästä uutettu öljy toimii luontaisena tensidinä eli pinta-aktiivisena aineena, ja sitä on käytetty mm. arsenikin puhdistamiseen rautapitoisesta maaperästä.
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Kiinansaippuamarja (Sapindus mukorossi)
United States Department of Agriculture (USDA): Sapindus mukorossi (englanniksi)
Flora of Pakistan: Sapindus mukorossi (englanniksi)
Upadhyay, & Singh, D. K., 2012: Pharmacological effects of Sapindus mukorossi — Revista do Instituto de Medicina Tropical de São Paulo, 54(5):273-280 (pdf) (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q14530198  Wikispecies: Sapindus mukorossi  BHL: 37174324  BioLib: 208907  BOLD: 448616  CoL: 79LBS  EoL: 483642  EPPO: SAKMU  FNA: 200013220  GBIF: 5421133  GRIN: 33087  iNaturalist: 475356  IPNI: 784657-1  IRMNG: 10485542  ITIS: 506076  IUCN: 169299323  NCBI: 57655  Open Tree of Life: 403790  Plant List: tro-28601620  PLANTS: SAMU6  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:784657-1  Tropicos: 28601620  WFO: wfo-0001135251 
Kiinansaippuamarjapuun hedelmiä eli pesupähkinöitä
Suomen tataarit

Suomen tataarit (tat. Финляндия татарлары / Finlandiya tatarları, تاتارلار, tatarlar) ovat noin 600–700 hengen turkkilainen islaminuskoa harjoittava etninen vähemmistö. Tataarien esivanhemmat saapuivat maahan enimmäkseen 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun aikana nykyisen Venäjän Nižni Novgorodin alueen kylistä. Tataarien kulttuurikeskus on Venäjään kuuluva Tatarstanin tasavalta. Tataarit puhuvat äidinkielenään tataaria, joka kuuluu samaan alahaaraan kuin esimerkiksi kazakki.
Suomessa tataareilla on oma seurakuntansa sekä kulttuuriyhdistyksiä. Järvenpäässä on yhteisön rakentama puinen moskeija. Perinteisen kauppiasammatin lisäksi tataareja on maassa nähty muun muassa urheilijoina, yrittäjinä, taiteilijoina ja virkamiehinä. Tataarikulttuuri tunnetaan Suomessa myös esimerkiksi heidän ruokalajistaan pärämäç.
Tataarien identiteetti on Suomessa kokenut eri vaiheita. Alkuaikoina he paljolti yrittivät välttää termiä tataari, koska sitä pidettiin alentavana. Suomen yhteisö tunnistautui ensiksi uskontonsa kautta, ja kun Turkin tasavalta perustettiin, innostui myös kyseinen turkinsukuinen Volgan kansa kutsumaan itseänsä "turkkilaisiksi". He saivat lopulta paljon vaikutteita Turkin kulttuurista. 1970-luvulta alkaen tataari-termi alkoi taas hiljalleen vakiintua lähinnä Volgan alueelle luotujen suhteiden seurauksena. Tatarstanin johtaja Rustam Minnihanov on vieraillut yhteisön keskuudessa kahdesti.
Vaikka Suomen tataarit ovat sittemmin omaksuneet volgantataarilaiset juurensa, on heillä vielä nykypäivänäkin vahvat yhteydet Turkkiin. Tunnettuja Islam-seurakunnan tiloissa vierailleita ovat etenkin poliitikot Recep Tayyip Erdoğan ja Abdullah Gül. Nykyinen seurakunnan puheenjohtaja on ekonomisti Gölten Bedretdin ja imaamina toimii filosofian tohtori Ramil Belyaev, jonka turkiksi käännetty suomentataarien historiakirja julkaistiin Ankarassa lokakuussa 2024 presidentti Alexander Stubbin läsnäollessa.
Tataarit ovat Suomen vanhin muslimiväestö ja heidät luokitellaan yhdeksi maan kansallisista vähemmistöistä. Ensimmäinen suomenkielinen Koraanin käännös on tataarien.
Tataarit ovat omasta mielestään säilyttäneet kulttuurinsa hyvin, mutta myös huolia sen tulevaisuudesta on ilmaistu. Tataarien ja suomalaisten välisiä seka-avioliittoja ilmeni jo ensimmäisissä polvissa, mutta pääsääntöisesti he avioituivat yhteisönsä sisällä. Liitot kantaväestön kanssa ovat sittemmin lisääntyneet.
Historia > Ensimmäiset muslimit Suomessa

Suomen maaperältä löytyi Venäjän armeijaan kuuluvia muslimeja jo varhain ennen tataarien muuttoaaltoa. Heitä oli osallistunut tammikuussa 1557 Tallinnan piirityksen aikaan Iivana Julman kasakkajoukkoihin, johon he olivat päätyneet Kazanin kaanikunnan valloituksen jälkeen. Tataareja oli myös isovihan- ja pikkuvihan miehityksissä sekä Kustaan sodassa.
Suomen suuriruhtinaskunnassa palveli 1800-luvulla Venäjän vakinaisen armeijan joukko-osastoihin kuuluvia muslimisotilaita. Kyseisistä sotilaista löytyy merkintöjä vuodesta 1836. Korkea-arvoisimpia näistä olivat etenkin majuri Junis Aktšurin ja eversti Mirjakub Biktšurin.
Muslimisotilaiden jälkeen saapuivat hengelliset johtajat, kuten Viaporin mullahina vuosina 1866–1906 toiminut Izzätulla Timergali (Timur Galejeff).
Venäjän armeijassa palvelleet sotilaat saivat uskonnosta riippumatta palveluksesta vapauduttua jäädä Suomeen. Näin paljolti saikin alkunsa maan juutalaisyhteisö, mutta tataarisotilaiden jälkeläisiä ei oletettavasti maaperältä löytynyt. Sen sijaan pysyvästi he tulivat kiertelevinä kauppiaina.
Historia > Kauppiaiden muuttoaalto

Tataarien asettuminen Suomeen tapahtui 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun välisenä aikana. Perimätiedon mukaan ensimmäisten joukossa oli Hasan Hamidullan isoisä Hamidulla Muhammed-Rahim, joka saapui Pietarista Viipuriin vuonna 1868. Myös Samaletdin Yusuf ja Alautdin Salavat on nimetty aikaisimpiin tataarikauppiaisiin maassa. Viimeinen tataarien muuttoaalto oli 1920-luvulla, jolloin he järjestivät perheitään maahan.
Kyseiset kauppiaat olivat pääasiassa Venäjän keisarikunnan Nižni Novgorodin kuvernementin Sergatšin kihlakunnan kylien misäärejä. Misäärit ovat Kazanin tataarien rinnalla toinen Volgan tataarien alueellinen pääryhmä. Suomeen saapuneista tataareista yli puolet muutti yhdestä ainoasta kylästä (Aktuk) ja lähes kaikki muut sen lähiympäristöstä. Samoina aikoina tuli myös joitain yksittäisiä muita "turkkilaisia", kuten uzbekkeja ja kazakkeja. He kuitenkin sulautuivat pian joko misääri- tai kantaväestöön. Kotiseuduillaan misääritataarit toimivat kesäisin maanviljelijöinä. Toimeentulon ollessa niukkaa muina aikoina he hankkivat lisätienestiä kauppiaina ja myivät lähinnä kankaita, turkiksia, vaatteita ja saippuaa. Kauppamatkat ulottuivat aluksi Pietariin, lopulta myös Suomeen.
Ensi alkuun Suomi oli kyseisille misääreille vain uusi alue, jossa tehdä kauppaa. 1880-luvun alussa heitä nähtiin maassa jo useita kymmeniä kerrallaan parin kuukauden jaksoissa. Kauppamatkat olivat alkaneet muodostua säännöllisiksi Riihimäen rautatien valmistuttua vuosia aikaisemmin, ja kun vuonna 1891 radat ulottuivat jo muun muassa Ouluun asti, alkoi sinne ja Kemiin ilmestyä tataarikauppiaita. Aluksi he palasivat kotikyliinsä ansaittuaan tarpeeksi, mutta kun kävi ilmi, että Suomessa oli tarjolla paremmat elinkeino-olot, tataarit alkoivat asettua maahan pysyvämmin. Suomalaisten suhteellisen hyvä vastaanotto vaikutti myös asiaan. Monet Suomeen saapuneet tataarit asettuivat aluksi Viipuriin, mutta kaupungin Neuvostoliittoon liittämisen jälkeen he muuttivat pääsääntöisesti Helsinkiin, Turkuun ja Tampereelle, jossa tataareja asui jo entuudestaan.
Tataarien maassa harjoittama kulku- ja torikauppa muuttui pian hallikaupaksi. Useat heistä olivat aluksi asettuneet esimerkiksi Viipurin Repolan kauppahalliin, jossa he myivät puuvillatuotteita, silkkikankaita, mattoja sekä turkiksia. Myös muun muassa Terijoki oli ennen neuvostoaikaa tärkeä kaupankäyntipaikka. Tampereella puolestaan kangaskauppa oli pääasiallinen tulolähde. Monet tataarit perustivat oman liikkeen.
Historia > Perheiden järjestäminen maahan

Venäjän 1917 vallankumouksen jälkeen Suomeen asettuneet tataarikauppiaat alkoivat järjestää perheitään maahan. Tämä kuitenkin onnistui yleensä vasta vuodesta 1921 eteenpäin, koska Venäjän ja Suomen raja oli enimmäkseen kiinni Tarton rauhaan saakka. Itsenäiseen Suomeen muuttoa havittelevien tataarien piti anoa viisumia Moskovan tai Pietarin edustustoista. Apua saatiin muun muassa professori Yrjö Jahnssonilta, jolla oli hyödyllisiä suhteita. Perheenjäsenten muuttoaalto Suomeen oli mahdollista käytännössä vuoteen 1929 saakka. Tämän jälkeen heitä tuli joko laittomasti tai suuria lunnaita vastaan.
Historia > Suomen kansalaisuus

Suomen itsenäistyttyä maassa oleilleet tataarit pyrkivät hankkimaan kansalaisuuden. Silti vielä vuonna 1939 noin puolet heistä oleskeli maassa Nansen-passilla. Tähän vaikutti muun muassa se, että Suomen valtio vaati heitä todistamaan vähintään viiden vuoden mittaisen yhtäjaksoisen maassa olon sekä todistamaan pystyvänsä elättämään itsensä ja perheensä. Niiden todistaminen helpottui vasta toisen maailmansodan jälkeen. Ensimmäisenä tataarina Suomen kansalaisuuden sai Sadik Ainetdin vuonna 1919. Hänen passinsa on Kansallisarkistossa.
Historia > Sota-aika > Sotavangit

Talvisodan jälkeen vuonna 1940 Turun keskusvankilassa oli huhtikuussa kaikkiaan 367 venäläistä sotavankia, joiden joukossa myös tataareja. Vapauduttuaan tiettävästi neljä näistä, Ibrahim Rahman, Halidulla Utarbai, Zekeriye Abdulla ja Salih Zahidulla, liittyivät tataarien seurakuntaan, mutta vuosikymmenen loppuun mennessä he eivät olleet enää Suomessa. Valtiollinen poliisi etsintäkuulutti useita muslimisotilaita, jotka jättivät palaamatta Neuvostoliittoon. Suomeen oli myös sodan aikana joutunut ja lopulta oleskeluluvan saanut 74 ”Itä-Karjalan turkkilaista”, joista 36 oli lapsia. Kokonaisuudessaan joka kolmas Suomen jatkosodassa valtaamilla alueilla tavattu muslimi sai oleskeluluvan.
Suurin osa kuitenkin palasi ”vapaaehtoisesti mutta vastentahtoisesti” Neuvostoliittoon tammikuussa vuonna 1945. Harvoja Suomeen jääneitä oli avaarilainen Halid Hamido, joka sodan aikana oli mennyt naimisiin suomalaisen naisen kanssa ja kääntynyt kristinuskoon. Suomessa oleskelleita heimonveljiään työllistivät Samaletdinin ja Ainetdinin suvut, Ymär Sali, Zuhur Tahir, Ibrahim Hamidulla, Ibrahim Arifulla sekä itse hiljattain maahan paenneet kazakki Ömmet Kenschahmet ja lezgi Velibek Alibek. Lähes kolmekymmentä niin sanottua sotasiirtolaista oli ollut Helsingin tataariseurakunnan ”hoidossa ja valvonnassa” helmikuusta 1942 alkaen. Kazanilainen sotavanki, opettaja Mahmut Rahim johti Tampereen seurakunnan rukouksia vuosina 1942–1944.
Historia > Sota-aika > Tataareja Virosta

Vuosisadan vaihteessa asui Virossa viisi tataariperhettä. 1920-luvulla heitä kertyi lisää Tallinnaan, Narvaan, Jõhviin ja Rakvereen, kunnes määrä oli lopulta noin 200–300. Monet tulivat vuoden 1943 lopulla sieltä moottorivenekyydeillä Suomeen. He ilmoittautuivat poliittisiksi pakolaisiksi ja osa tavoitteli pääsyä Suomen sotajoukkoihin, johon pääsi lopulta kolme Viron tataaria: Ibrahim Zarip, Ahmed Haerdinov ja Rafik Moks. Matruusiksi Turun laivastoasemalle hyväksytty Zarip jätti palaamatta iltalomaltaan ja löytyi myöhemmin New Yorkista. Haerdinov siirtyi Ruotsiin palveluksensa jälkeen, Moks puolestaan Kanadaan. Oleskeluluvan sai maassa kuusi Viron tataaria perheineen. Kansalaisuuden aikanaan sai kaksi perhettä. Heidän suosittelijoinaan toimi Samaletdin-suku, imaami Weli-Ahmed Hakim ja kauppias Ymär Abdrahim.
Pakkopalautusten pelossa ja Suomen epävarmojen olosuhteiden vuoksi monet Suomeen tulleet Viron tataarit jatkoivat matkaa Ruotsiin ja etenkin Suur-Tukholman alueelle. Ennen heidän tuloansa ei Ruotsissa tiedetä asuneen aikaisemmin kuin yksi tataari, nahkuri Ibrahim Umarkajeff. Ruotsiin asettuneet tataarit perustivat vuonna 1949 yhdistyksen, jonka nimi oli aluksi Turk-Islam Föreningen i Sverige för Religion och Kultur (’Ruotsin turkkilais-islamilainen uskonto- ja kulttuuriyhdistys’), myöhemmin lyhyemmin Islam Församlingen i Sverige (’Ruotsin islamilainen seurakunta’). Yhdistys ylläpiti hautausmaata Tukholman eteläosassa. Tataarit menettivät islamilaisessa yhdistyksessään sen enemmistön 1960–1970-luvuilla. Maassa laskettiin olevan 1980-luvulla noin 50 ”täysveristä” ja 30 ”puoliveristä” tataaria. Tataarinainen Didar Samaletdin perusti miehensä kanssa vuonna 1983 Södermalmille ravintolan nimeltään Djingis Khan.
Historia > Sota-aika > Tataarit Suomen sotilaina

Suomen tataariyhteisön jäseniä osallistui talvi- ja jatkosotaan yhteensä 156 henkeä. Kymmenen heistä kaatui rintamalla ja 26 haavoittui. Haavoittuneista 7 vammautui pysyvästi. Lottina työskenteli sotien aikana 21 tataarinaista. Kaatuneet sotilaat ikuistettiin tataarien seurakunnan talon seinään kiinnitettyyn muistolaattaan vuonna 1987. Sodassa kaatuneita on muistettu myös Helsingin islamilaisella hautausmaalla.
Tataareja hyödynnettiin etenkin propagandan ja sotavankihuollon kaltaisissa erityistehtävissä venäjänkielentaidonsa vuoksi. Vuonna 2019 elossa oli tataariveteraaneista yhdeksän.
"Islamilaisiin sotilaisiin" kuului yksi Kazakstanista (korpraali Ismirza Osman) ja Turkista (suojeluskuntasotamies Osman Ali Soukkan). Joitain Narvan tataaripakolaisia otti myös osaa.
Neuvostoliiton puolella taistelleita Nižni Novgorodin alueen misääritataareja menehtyi sodassa noin 6,700 henkeä. Tunnetuimpiin näistä kuuluu tykkimies-kersantti Sadyk Abelhanov ja pioneeripataljoonan komentaja, kersantti Alam Aisin.