stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Lumiukko (elokuva)
Juoni

Lumisena jouluaattopäivänä sataa lunta. Pieni poika menee nauttimaan ulos lumisateesta ja tekee lumiukon. Lumiukon valmistuttua on hänen aika mennä nukkumaan. Hän ei kuitenkaan saa unta ja lähtee keskellä yötä katsomaan tekemäänsä lumiukkoa, joka herää pojan hämmästykseksi yhtäkkiä henkiin. Poika ja lumiukko seikkailevat talon sisällä ja ulkopuolella, kunnes lumiukko ottaa pojan kädestä kiinni ja lähtee lentoon vieden pojan meren yli salaiseen paikkaan, jossa muut lumiukot viettävät joulua. Poika tapaa lumiukkojen luona Joulupukin, joka antaa hänelle lahjaksi sinisen kaulaliinan. Kaulaliinapaketista paljastuu pojan nimi; James. Lumiukko ja James palaavat takaisin kotiin. Poika hyvästelee hymyilevän lumiukon ja menee nukkumaan lumiukon jäädessä paikalleen lumeen. Seuraavana aamuna on joulupäivä ja poika herää riemuissaan katsomaan lumiukkoa. Tarina päättyy traagisesti, sillä aamu on ollut lämmin ja Lumiukko on sulanut pois. Tässä vaiheessa sekä poika että katsoja voivat luulla koko tarinaa vain uneksi, mutta samassa poika löytää taskustaan saman sinisen kaulaliinan, jonka hän sai Joulupukilta. Tajuten menettäneensä ystävänsä, poika lyyhistyy lumeen polvilleen suremaan. Lopputekstit alkavat.
Elokuva Suomessa

Lumiukko esitettiin ensimmäisen kerran Suomen televisiossa Yle TV1 -kanavalla jouluaattona 1983. Suomen televisiossa esitetty elokuva on alkuperäinen brittiläisellä Channel 4 -kanavalla esitetty versio, joka sisältää elokuvan alussa kirjailija Raymond Briggsin johdannon, jossa hän kävelee pellolla Sussexin maaseudulla, ja kuvailee inspiraatiotaan tarinaan, joka sitten siirtyy elokuvan animoituun maisemaan. Elokuvan johdannon, ja ”Walking in the Air” -laulun tekstitti tuolloin suomeksi filmille Yleisradion kääntäjä Merike Ilves. Elokuva esitettiin uusintana jouluaattoina 1986 ja 1989.
Vuodesta 1992 lähtien elokuva on esitetty joka jouluaatto, viime vuosina yleensä Joulupukin Kuuma linja -ohjelman lopuksi juuri ennen Turun joulurauhan julistuksen televisioinnin alkua. Ilveksen tekstityksen sisältämää elokuvaa esitettiin pitkään, jonka jälkeen Yleisradio alkoi esittämään elokuvasta 2010-luvun alkupuoliskolla teräväpiirtokuvaversiota. Kuitenkin Suomessa nykyisin esitettävä elokuva sisältää kuitenkin vielä alkuperäisen kirjailija Briggsin johdannon Ilveksen vuonna 1983 tekemällä kuvaan painetulla suomenkielisellä tekstityksellä vanhasta esitysversiosta. Elokuvan johdannon ja alkutekstien jälkeen vanha esitysversio siirtyy nykyisin esitettävään teräväpiirtokuvaversioon. Nykyisessä teräväpiirtoversiossa laulun ”Walking in the Air” tekstitys tulee näkyviin, kun asettaa sen näkymään televisiossa tai katsoessa Yle Areenasta. Yleisradio on tehnyt elokuvaan myös suomenkielisen kuvailutulkkauksen.
Lumiukko-elokuvasta on muodostunut monille suomalaisille tärkeä osa joulunviettoa, ja siihen suhtaudutaan nostalgisesti. Lumiukkoa seuraa aattoisin televisiosta jopa 400 000 ihmistä. Elokuva on julkaistu myös DVD- ja VHS-julkaisuina. SF Filmin vuonna 2008 markkinoille tuodussa Lumiukko- DVD- ja VHS-julkaisussa on elokuvan alussa David Bowien johdanto elokuvaan.
Elokuva Suomessa > Lumiukon esitystietoja Suomen televisiossa

| Esityspäivämäärä | Lähetysverkko | Lähetysaika | Lähde | Tietoja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 24.12.1983 | Yle TV1 | 14:00 – 14.30 |  | Elokuvan ensiesityskerta Suomen televisiossa. |
| 24.12.1986 | Yle TV1 | 11:25 – 11:55 |  | Toinen esityskerta |
| 24.12.1989 | Yle TV1 | 11:25 – 11:55 |  | Kolmas esityskerta  |
| 24.12.1992 | Yle TV1 | 11:00 – 11:30 |  | Neljäs esityskerta. Vuodesta 1992 lähtien elokuva on esitetty joka jouluaatto Suomen televisiossa. |
| 24.12.1993 | Yle TV1 | 12:35 – 13:00 |  |  |
| 24.12.1994 | Yle TV1 | 11:15 – 11.45 |  |  |
Tunnusmelodia

Animaatioelokuvan musiikin on säveltänyt Howard Blake. Lentokohtauksen aikana soivan tunnusmelodian ”Walking in the Air” laulaa Peter Auty. 
Kappaleesta on tehty suomenkieliset käännöskappaleet nimillä ”Avaruus” ja ”Sun nimesi on maa”.
Uusi versio

Televisiokanava Channel 4:n 30-vuotisjuhlien osana valmistui 2012 jatko-osa nimeltä Lumiukko ja lumikoira. 24 minuuttia kestävää elokuvaa kuvattiin muutama vuosi ja se ensiesitettiin jouluaattona 2012.
Aiheesta muualla

Lumiukon Avaruus-laulu on joulun taianomainen tunnussävel (Yle Elävä arkisto, Tarja Merivirran tulkinta vuodelta 1998, 4 min 3 s)
Alkuperäisen elokuvan alussa on kirjailija Raymond Briggsin johdanto, jossa hän kävelee pellolla Sussexin maaseudulla, ja kuvailee inspiraatiotaan tarinaan, joka sitten siirtyy elokuvan animoituun maisemaan.
Dango Ouattara

Dango Ouattara tammikuussa 2023.
Dango Aboubacar Faissal Ouattara (s. 11. helmikuuta 2002 Ouagadougou) on burkinafasolainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Bournemouthia ja on pelannut aiemmin Ranskan Ligue 1:ssä. Hän on pelannut Burkina Fason maajoukkueessa vuodesta 2021 alkaen.
Ouattara edusti kotimaassaan Majesticia. Hän siirtyi ranskalaisseura Lorientiin kesällä 2020 ja nousi sen edustusjoukkueeseen syksyllä 2021. Hän pelasi kaudella 2021–2022 Ligue 1:ssä 25 ottelua, joista seitsemän ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin huhtikuussa Metziä vastaan. Kaudella 2022–2023 hän pelasi Ligue 1:ssä 18 ottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa, ja teki kuusi maalia, joista neljä ensimmäistä syyskuussa neljässä peräkkäisessä liigaottelussa.
Ouattara siirtyi tammikuussa 2023 englantilaisseura Bournemouthiin. Hän pelasi loppukauden aikana 19 valioliigaottelua, joista 15 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki huhtikuussa vierasottelussa Tottenhamia vastaan 2–3-voittomaalin lisäajalla. Kaudella 2023–2024 hän pelasi 30 liigaottelua, joista kahdessatoista hän oli avauskokoonpanossa. Hän teki maalin maaliskuussa Sheffield Unitedia vastaan. Kaudella 2024–2025 hän on 17. joulukuuta mennessä pelannut 13 valioliigaottelua, joista viisi avauskokoonpanossa, sekä tehnyt maalin Southamptonia vastaan syyskuussa ja Ipswichiä vastaan joulukuussa.
Ouattara pelasi Burkina Fason maajoukkueessa ensimmäisen kerran joulukuussa 2021 ystävyysottelussa Mauritaniaa vastaan. Hän teki tammikuussa 2022 Afrikan-mestaruuskilpailujen puolivälierässä Tunisiaa vastaan ottelun ainoan maalin, mutta hänet ajettiin ulos kentältä 82. minuutilla eikä hän saanut pelata välierässä eikä pronssiottelussa, jotka molemmat Burkina Faso hävisi. Ouattara on pelannut joulukuun 2024 puoliväliin mennessä 28 maaottelua ja tehnyt niissä kahdeksan maalia, avausmaalinsa jälkeen kesäkuussa 2022 Afrikan-mestaruuskilpailujen karsinnassa yhden Kap Verdeä ja kaksi Swazimaata vastaan, marraskuussa 2022 yhden Norsunluurannikkoa vastaan,  maaliskuussa 2023 yhden Afrikan-mestaruuskilpailujen karsinnassa Togoa vastaan, marraskuussa 2023 yhden MM-karsintaottelussa Etiopiaa vastaan sekä kesäkuussa 2024 yhden maalin MM-karsinnassa Sierra Leonea vastaan.
Soidinsuo (Jyväskylä)

Soidinsuon pohjoisosaa.
Soidinsuo eli Sintinsuo on suo Jyväskylän Valkeamäen kaupunginosassa. Tyypiltään se on pääosin rämettä, mutta myös lyhytkorsinevaa esiintyy jonkin verran. Suon pinta-ala on noin 28 hehtaaria, josta 17,3 hehtaaria on kaupungin metsäsuunnitelmassa suojelualuetta. Koko alue on kaupungin omistuksessa.
Soidinsuo ei ole säilynyt täysin luonnontilaisena ojitusten vuoksi, mutta siihen kaivetut ojat ovat alkaneet kasvaa umpeen. Lähistöllä on myös suorantainen Mustalampi, johon laskee puro suolta. Suon kunnostamista on harkittu vuonna 2010 laaditun Valkeamäen osayleiskaavaehdotuksen yhteydessä. Sen sijaan aiemmassa vuoden 1998 kaavaluonnoksessa suon paikalle suunniteltiin puiston rakentamista.
Suolta on tavattu useita rämeille tyypillisiä perhoslajeja, kuten rämekylmänperhonen (Suomen vastuulaji), suokeltaperhonen, juolukkasinisiipi, rämehopeatäplä, suohopeatäplä sekä muurainhopeatäplä. Huomattavia suolta tai lähistöltä havaittuja lintuja ovat metsäviklo, teeri, tiltaltti ja mehiläishaukka (viimeksi havaittu vuonna 2005).
Lulu (kappale)

| ”Lulu” Tuula Amberla |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Lulu
 B-puoli: ”Viinimalja”
 Äänitetty : 1984
 Julkaistu: 1984
 Tuottaja(t): Jukka Alihanka ja Ilpo Murtojärvi
 Tyylilaji: iskelmä
 Kesto: 03.26
 Levy-yhtiö: Selecta
Lulu on Jukka Alihangan säveltämä ja Alpo Jaakolan kirjoittaman runon pohjalta sanoittama kappale, jonka Tuula Amberla levytti vuonna 1984. Kappale oli Tuula Amberlan läpimurtokappale, ja se julkaistiin singlenä ja hänen esikoisalbumillaan Lulu.
Tausta

Jukka Alihangan mukaan kesti kauan ennen kuin kukaan huoli kappaletta laulettavaksi. Hän tarjosi sitä monelle laulajalle, mutta heidän mielestään sitä ei voinut laulaa. Ajan muihin iskelmäkappaleisiin verrattuna kappale oli outo, viettelevä ja vaarallinen. Lopulta Tuula Amberla, johon Alihanka oli Turussa tutustunut, päätti levyttää laulun. Alihanka ymmärsi kappaleen potentiaalin soitettuaan sen musiikkivaikuttaja Rauno Lepistölle, joka piti kappaleesta.
Äänitys

”Lulu” levytettiin Rauno Lepistön Turkuun rakennuttamassa Studio 55:ssä kesällä 1984, Alihangan mukaan kiireesti Esko Rahkosen ruokatunnin aikana. Kappaleen sovitti Ilpo Murtojärvi ja äänittivät Veijo Mäki ja Erik Gylphe. Äänitteellä soittavat albumin takakannen mukaan seuraavat muusikot:
Tuula Amberla – laulu
Ilpo Murtojärvi – kitara, taustalaulu
Pertti Hurmalainen – basso
Ilpo Kallio – rummut
Ilkka Viljanen – viulu
Severi Pyysalo – vibrafoni
Risto Pahlama – sähköpiano, taustalaulu
Kunu Lehtomäki – trumpetti
Julkaisu ja menestys

Musiikkinäytteet
Kappaleen intro ja ensimmäiset sanat
Äänitiedostojen kuunteluohjeet
Selecta julkaisi tyyliltään jatsahtavan ”Lulun” singlenä (koodinimeltään Selecta SES 030), jonka B-puolella oli kappale ”Viinimalja”. Kappale julkaistiin Amberlan esikoisalbumilla Lulu, jonka Alihanka ja Murtojärvi tuottivat. Kappale on albumin avauskappale. Albumia on myyty yli 52 000 kappaletta.
Kappaleesta tuli Amberlan läpimurtohitti. Alihanka on sanonut olevansa ”aika tyytyväinen” kappaleeseen. Sen ansiosta hänen oli helpompi tehdä kappaleita, joita julkaistiin. Hän on myös sanonut, että hän tajusi tehneensä jotain kestävää, kun Aku Ankka lauloi eräässä sarjakuvassa kylpyammeessa Hän rokkia rakastaa. Hän oli yllättynyt kappaleen menestyksestä rajun tekstin ja kappaleen erikoisuuden takia.
Myöhemmin ”Lulu” on julkaistu Amberlan kokoelmalevyillä ja eri artistien kappaleista koostuvilla kokoelmilla. Kappaleen ovat levyttäneet myös muun muassa Tenavatähden Kristiina Kovanen, Kaija Santakangas ja instrumentaalina Jazz Society Big Band. Kappaleen nuotit ja sanat on julkaistu Musiikki-Fazerin Suuri toivelaulukirja -kirjasarjan kuudennessa osassa ja kirjassa Suuri pop-toivelaulukirja.
Vuonna 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70 suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. Tuula Amberlan alkuperäislevytys ylsi kyselyn kokonaistuloksissa jaetulle sijalle 76.
Sanat

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” | Muuten hän oli niin kuin yksi heistä vain Hän rokkia rakastaa ja öisiä katuja | ” |
– Ensimmäinen kertosäkeistö
Alihangan kirjoittamat kappaleen sanoitukset perustuvat Alpo Jaakolan runoon ”Myrkkylaulu”, jossa mainittiin naisen ”kolmesta mielestä”. Alihanka on todennut fraasista: ”Se on klassinen vertaus naisesta, joka oli minulle tuttu jo ennestään. Nyttemmin voisin sanoa, että vieläkin enemmän niitä mieliä on.” Tuula Amberlan mukaan kappaleen sanat ovat monimerkitykselliset, ja ne toimivat eri tavoin eri-ikäisiin ihmisiin.
Kahdessa säkeistössä ensimmäinen ja toinen säe toistetaan: Lululla oli kolme mieltä / Lululla oli kolme mieltä / ja yksi niistä valtasi hänet iltaisin ja Normiriemu valtasi heidät / normiriemu valtasi heidät / kahvihuoneen kalpeat sairaanhoitajat.
Kappaleen usein vääriin kuultuihin sanoihin kuuluu muun muassa Hän rottia rakastaa ja öisiä katuja (oik. rockia), Hän illalla kohtasi lapiomiehet (oik. rappiomiehet) ja Lululla oli kolme miestä (oik. mieltä).
Aiheesta muualla

Suomen Äänitearkisto: Hakutulos kappaleelle Lulu (Arkistoitu – Internet Archive)
Tuula Amberla laulaa Lulusta ja Lonasta Elävä Arkisto. Yle. Viitattu 22.11.2013.
Innova (rakennus)

| Innova |
| --- | --- |

Sijainti:  Jyväskylä
Koordinaatit:  62°14′26.52″N, 025°45′38.16″E
Valmistumisvuosi:  2002
Omistaja:  Seb Leasing
Haltija:  Technopolis
Käyttäjä:  muun muassa Elisa, Digia ja Moventas
Korkeus:  59 m
Kerrosluku:  15
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Innova 1 on Lutakossa sijaitseva vuonna 2002 valmistunut rakennus, joka oli jonkin aikaa Jyväskylän korkein. Informaatioteknologiayritysten toimitalona toimiva rakennus on 60 metriä korkea, ja siinä on 15 kerrosta. 
Sen omistaa Seb Leasing, ja sen vuokrausta hallinnoi ennen Technopolis, nykyään Kielo. Innovan suurimmat käyttäjät ovat Elisa ja Digia. Rakennuksessa toimivat myös Moventaksen hallinto ja konsernin johto.
Rakennuksen on suunnitellut arkkitehtitoimisto Arto Sipinen. Se on ylhäältä katsottuna terävän kolmion muotoinen, jonka kärki osoittaa kaakkoon. Innovan julkisivu on pääosin lasia sekä valkoista keraamista laattaa.
Lutakon alueella sijaitsevat myös Innova 2- sekä Innova 4 -rakennukset.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Innova (rakennus) Wikimedia Commonsissa
Perge

| Perge> Πέργη |
| --- | --- |
 Pergen arkeologista aluetta.
Sijainti
 Perge
Koordinaatit:  36°57′41″N, 30°51′14″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Aksu, Antalya
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Ajanjakso:  1000-luku/600-luku eaa.–
Huippukausi:  100–200-luku jaa.
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Pamfylia
Provinssi:  Lycia et Pamphylia (n. –395) Pamphylia (n. 395–)
Aiheesta muualla
  Perge Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Perge (m.kreik. Πέργη, Pergē, myös Πέργα, Perga; lat. Perga) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Pamfyliassa Vähässä-Aasiassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi noin kaksi kilometriä pohjoiseen nykyisestä Aksun kaupungista.
Perge vaikuttaa olleen olemassa jo pronssikaudella. Myöhempi kaupunki oli kreikkalainen siirtokunta, jonka väestössä oli vahva pamfylialainen elementti. Roomalaisella kaudella kaupunki kehittyi yhdeksi Pamfylian tärkeimmistä keskuksista. Pergessä sijaitsi suuri Artemis-jumalattaren temppeli.
Maantiede

Pergen kaupunki sijaitsi Pamfyliassa Vähässä-Aasiassa Katarrhaktes- ja Kestros-jokien välissä, 60 stadioninmitan eli noin 11 kilometrin päässä viimeksimainitun suusta ja Vähän-Aasian etelärannikosta. Kaupungin paikka on noin 18 kilometriä itäkoilliseen nykyisestä Antalyasta. Pseudo-Skylaks sijoitti Pergen Lyykiaan.
Pergen sijaitsi alun perin noin 50 metriä korkealla akropolis- eli yläkaupunkikukkulalla, joka sijaitsee Pamfylian tasangon laidalla. Myöhemmin asutus levisi kukkulan eteläpuolelle. Kaupungille oli pääsy mereltä Kestros-jokea pitkin.
Pergen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä. Alueen arvellaan ulottuneen idässä ainakin Kestros-joelle. Pergestä pohjoiseen sijaitsi Pednelissos, itään Sillyon ja Aspendos, lounaaseen nykyisen Antalyan paikalla Attaleia, ja länteen Termessos.
Historia > Esi- ja varhaishistoria

Arkeologisten löytöjen perusteella Pergen paikalla on ollut asutusta viimeistään kalkoliittisella kaudella. Pysyvästi paikka asutettiin varhaisella pronssikaudella. Nykyisestä Boğazköystä on löydetty pronssilevy, jossa on nuolenpääkirjoituksella kirjoitettu sopimusteksti 1200-luvulta. Siinä esiintyy sana ”Parha”, joka yhdistetään Pergen nimeen.
Kreikkalaisen perinteen mukaan Pergen kaupungin perusti eri taustoista tullut väki, joka vaelsi Vähän-Aasian halki pian Troijan sodan jälkeen. Heidän johtajinaan toimivat Amfilokhos, Mopsos ja Kalkhas. Roomalaisella kaudella kaupungin pääportilla oli Mopsoksen ja Kalkhaan patsaat, joissa heidät kuvattiin perustajina. Perinnettä on pidetty suhteellisen luotettavana, ja on arveltu, että kaupunki olisi voitu perustaa jo mykeneläisellä kaudella Argoliista ja Spartasta käsin.
Myöhemmälläkin ajalla kaupungin, samoin kuin muun Pamfylian, väestö koostui osaksi kreikkalaisista ja osaksi ei-kreikkalaisista kansoista. Tästä alue sai myös nimensä; Pamfylia tarkoittaa ”Kaikkien heimojen maata”. Historialliselle ajalle tultaessa Pergen katsotaan olleen paikallisten pamfylialaisten asutus, joka kreikkalaistui enemmän 600-luvulta eaa. lähtien. Tuolloin kreikkalaisten asuttajien ja vaikutteiden arvellaan tulleen Rhodokselta päin. Pergessä puhuttiin muinaiskreikan Pamfylian murretta. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Pergaios (Περγαῖος).
Historia > Klassiselta roomalaiselle kaudelle

Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Perge kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, tai ainakin se esiintyy liiton veroluetteloissa vuonna 425/424 eaa.
Kun Aleksanteri Suuri saapui seudulle armeijoineen vuonna 333 eaa., pergeläiset toivottivat hänet tervetulleeksi ja tarjosivat oppaita, kun osa hänen armeijastaan marssi Faseliista Pergeen. Näiden kahden kaupungin välinen tie kuvataan pitkäksi ja vaikeaksi. Tämän jälkeen Perge toimi Aleksanterin joukkojen tukikohtana Pamfyliassa. Aleksanteri itse käytti rannikkoa pitkin kulkenutta reittiä eikä käynyt Pergessä.
Aleksanterin kuoleman jälkeen Perge kuului antigonideille. Vuodesta 223 eaa. lähtien se kuului seleukidien alaisuuteen vuoden 190/189 eaa. Magnesian taisteluun saakka. Vuonna 188 eaa. kaupungissa oli edelleen seleukidien varuskunta, jonka Manlius Vulso karkotti. Myöhemmin kaupunki siirtyi Pergamonin kuninkaille, ja vuonna 133 eaa. Pergamonilta Roomalle Attalos III:n testamentin kautta. Artemis Pergaialle omistettu temppeli tarjosi arvokkaan saaliin Verrekselle vuonna 79 eaa.
Rooman varhaisella ja keskisellä keisarikaudella Perge kuului Lycia et Pamphylian provinssiin. Kaupunki hyötyi roomalaisen kauden rauhasta ja vauraudesta, ja sinne rakennettiin monumentaalisia rakennuksia. Apostolien tekojen mukaan apostoli Paavali vieraili Pergessä kahdesti ensimmäisen lähetysmatkansa aikana ja saarnasi siellä evankeliumia yhdessä Barnabaan kanssa. Hän kulki kaupungin kautta matkalla Attaleiasta Pisidian Antiokiaan.
Pergeä rakennettiin hienosti erityisesti keisari Hadrianuksen aikana. Roomalaisen Pergen varakkaisiin merkkihenkilöihin ja kaupungin hyväntekijöihin lukeutuivat säilyneiden piirtokirjoitusten perusteella Marcus Plancius Varus ja hänen poikansa, sekä hänen tyttärensä Plancia magna. Kaupungin portilla oli Planciuksen ja hänen poikansa patsaat, joiden piirtokirjoituksissa heidät luettiin kaupungin ”perustajien” joukkoon aiemmin mainittujen mytologian heerosten ohella. Tytär Plancia mainitaan parissakymmenessä piirtokirjoituksessa eri puolilla kaupunkia; joissakin tapauksissa hän oli omistanut keisarillisen perheen jäsenten patsaita, toisissa hänen patsaansa pystyttivät kaupungin viranomaiset. Hän oli Artemiin papitar ja toimi demiurgoksena 100-luvun alussa.
Kaupungin hyvinvoinnin aika kesti 200-luvun puoliväliin saakka. Myöhäisantiikin ajan kirkollisissa luetteloissa ja Hierokleella Perge esiintyy Pamfylian metropoliina. Pergen metropoliitta Kallinikos esiintyy Nikaian kirkolliskokouksen osanottajien joukossa vuonna 325.
Historia > Myöhempi historia ja kaivaukset

Rooman valtakunnan jaossa Perge tuli osaksi Bysantin valtakunnaksi kehittynyttä Itä-Roomaa. Bysantin aikana Perge ja Sillyon yhdistettiin yleensä saman metropoliitan alaisuuteen, kunnes hänet korvasi Attaleian metropoliitta. Myöhemmin aluetta hallitsivat seldžukit, Hamidoğulları-dynastia ja osmanit.
Pergen arkeologisia kaivauksia on suorittanut Istanbulin yliopisto vuodesta 1946. Kaivauksiin on osallistunut myös saksalainen Justus-Liebig-Universität Gießen. Pergen arkeologinen alue on ehdolla Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 2009.
Rakennukset ja löydökset

Pergen alkuperäinen kreikkalainen asutus sijaitsi akropolis-kukkulalla, joka oli myöhemmän kaupunkialueen pohjoisosassa. Hellenistisellä kaudella kaupunki laajeni kukkulalta etelän suuntaan. Alakaupunki linnoitettiin vasta seleukidien aikana 200-luvulla eaa. Noin 300-luvulla jaa. kaupungin aluetta laajennettiin rakentamalla ulompi muuri aikaisempaa etelämmäksi. Laajimmillaan roomalaisella kaudella kaupungin koko oli noin 61 hehtaaria. Myöhemmin bysanttilaisella kaudella asutus vaikuttaa palanneen akropoliille.
Rakennukset ja löydökset > Akropolis

Pergen akropolis eli yläkaupunki oli tasalakisella kukkulalla kaupungin pohjoisosassa. Sieltä on löydetty varhaisimmat merkit asutuksesta, mutta ei juurikaan varhaisen kaupungin jäänteitä, eikä sitä oltu missään vaiheessa varustettu omilla muureillaan. Pääosa kukkulan jäljellä olevista rakenteista on bysanttilaiselta ajalta.
Rakennukset ja löydökset > Asemakaava ja pylväikkökadut

Alakaupunki jakautuu epätasaisiin neljään osaan. Kaupungin pohjois-eteläsuuntainen ja itä-länsisuuntainen pääkatu, jotka kummatkin oli reunustettu pylväillä ja ristesivät alakaupungin pohjoisosassa, erottivat osat toisistaan. Pylväikkökatujen rakentaminen ajoitetaan Hadrianuksen ajalle. Kumpikaan katu ei ole täysin suora, mikä johtuu aiempien katujen reiteistä ja aiemmin rakennetuista julkisista rakennuksista. Kummankin kadun keskellä kulki leveä vesikanava, jonka poikki kulki 6–8 metrin välein väliseinä.
Pohjois-eteläsuuntainen katu ulottuu akropoliin juurelta kaupungin eteläportille eli Hadrianuksen portille kulkien noin 480 metrin matkan. Se jatkuu kaupungin ulkopuolella etelään noin 800 metriä. Kadun leveys on noin 22 metriä. Katua reunustavan pylväskäytävän leveys on länsipuolella 6,5 metriä ja itäpuolella 5,5 metriä. Pylväät edustavat attikkalais-joonialaista tyyliä. Kummankin käytävän lattia oli koristeltu mosaiikein. Pylväskäytävien takana oli myymälätiloja. Kadun keskellä kulkevan vesikanavan leveys on noin kaksi metriä.