stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sierren alue
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sierren alue Wikimedia Commonsissa
| n k Valais’n hallintoalueet ja kunnat |
| --- | --- |
Hallintoalue (ransk. District, saks. Bezirk) ja kunnat (126 kpl, 1.1.2017)
Brig: Brig-Glis • Eggerberg • Naters • Ried-Brig • Simplon • Termen • Zwischbergen
Conthey:  Ardon • Chamoson • Conthey • Nendaz • Vétroz
Entremont: Bagnes • Bourg-Saint-Pierre • Liddes • Orsières • Sembrancher • Vollèges
Goms: Bellwald • Binn • Ernen • Fiesch • Fieschertal • Goms • Lax • Obergoms
Hérens: Ayent • Evolène • Hérémence • Mont-Noble • Saint-Martin • Vex
 Leuk: Agarn • Albinen • Ergisch • Inden • Leuk • Leukerbad • Oberems • Salgesch • Turtmann-Unterems • Varen • Guttet-Feschel • Gampel-Bratsch
 Martigny: Bovernier • Charrat • Fully • Isérables • Leytron • Martigny • Martigny-Combe • Riddes • Saillon • Saxon • Trient
Monthey: Champéry • Collombey-Muraz • Monthey • Port-Valais • Saint-Gingolph • Troistorrents • Val-d'Illiez • Vionnaz • Vouvry
Raron/itäinen: Bettmeralp • Bister • Bitsch • Grengiols • Mörel-Filet • Riederalp
Raron/läntinen: Ausserberg • Blatten • Bürchen • Eischoll • Ferden • Kippel • Niedergesteln • Raron • Steg-Hohtenn • Unterbäch • Wiler (Lötschen)
Saint Maurice: Collonges • Dorénaz • Evionnaz • Finhaut • Massongex • Saint Maurice • Salvan • Vernayaz • Vérossaz
Sierre: Anniviers • Chalais • Chippis • Crans-Montana • Grône • Icogne • Lens • Miège • Saint-Léonard • Sierre • Venthône • Veyras
Sion: Arbaz • Grimisuat • Savièse • Sion • Veysonnaz
Visp: Baltschieder • Eisten • Embd • Grächen • Lalden • Randa • Saas-Almagell • Saas-Balen • Saas-Fee • Saas-Grund • Sankt Niklaus • Stalden • Staldenried • Täsch • Törbel • Visp • Visperterminen • Zeneggen • Zermatt
Sielun tunteiden tunnistamisesta ja parantamisesta

| Sielun tunteiden tunnistamisesta ja parantamisesta> Περὶ διαγνώσεως καὶ θεραπείας τῶν ἐν τῇ ἑκάστου ψυχῇ ἰδίων παθῶν.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Galenos
Kieli:  muinaiskreikka
Genre:  filosofinen psykologia
Julkaistu:  100-luku jaa.
Suomennos
Suomentaja:  Marke Ahonen
Kustantaja:  Basam Books
Julkaistu:  2019
ISBN:  978-952-7240-52-6

Seuraava:  Sielun erehdysten tunnistamisesta ja parantamisesta
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Sielun tunteiden tunnistamisesta ja parantamisesta (m.kreik. Περὶ διαγνώσεως καὶ θεραπείας τῶν ἐν τῇ ἑκάστου ψυχῇ ἰδίων παθῶν, Peri diagnōseōs kai therapeias tōn en tē hekastū psykhē idiōn pathōn, tai lyhyesti Περὶ ψυχῆς παθῶν, Peri psykhēs pathōn; lat. De propriorum animi cuiuslibet affectuum dignotione et curatione) on Galenoksen 100-luvulla kirjoittama antiikin kreikkalainen filosofinen psykologinen tutkielma.
Historia

Galenos eli ja kirjoitti 100-luvulla jaa. erityisesti keisari Marcus Aureliuksen aikana. Sielun tunteiden tunnistamisesta ja parantamisesta kuuluu hänen myöhäistuotantoonsa. Sen lisäksi Galenos käsitteli samaa aihepiiriä myös teoksessaan Sielun erehdysten tunnistamisesta ja parantamisesta, joka on teoksen eräänlainen jatko-osa. Teokset perustuivat Galenoksen aiheesta pitämään puheeseen, jonka hän oli myöhemmin kirjoittanut ylös. Puheen lähtökohtana oli erään Antonios-nimisen epikurolaisen filosofin tunteita käsitellyt kirjoitus. Näiden lisäksi Galenos käsitteli sieluun liittyviä asioita muun muassa teoksessa Sielun kykyjen riippuvaisuus ruumiin sekoituksista.
Galenoksen teokset saivat uutta suosiota renessanssiajalla. Sielun tunteiden tunnistamisesta ja parantamisesta käännettiin 1500-luvulla muun muassa latinaksi, ranskaksi ja italiaksi. Joissakin laitoksissa se muodostaa yhden teoksen yhdessä jatko-osansa kanssa.
Sisältö

Galenos käsittelee teoksessaan tunteita (pathos) eräänlaisina sielullisina sairauksina tai häiriötiloina. Ne ovat sielun kahden alimman osan, intosielun ja himosielun eli kiivastuvan ja himoavan osan liikkeitä, joiden vallassa toimiminen on järkiolennolle häpeällistä ja estää hyvän ja onnellisen elämän. Käsittely muistuttaa monien stoalaisten filosofien sekä muiden tuon ajan filosofiassa tunneterapiasta kirjoittaneiden esityksiä samasta aihepiiristä.
Teoksen sisältö voidaan jakaa seuraavasti:
| --- | --- |
 Alkusanat (1–3)  Tunteet ja erehdykset (2–3)  Itsetuntemuksen vaikeus (3–5)  Ongelma (5–6)  Oikea menetelmä (7–8)  Valvojan valitseminen (8–11)  Arvostelun sietäminen (11–14)  Tavoitteiden asettaminen (14–16)  Varoittavat esimerkit (16–18)  Kreetalaisen miehen tapaus (18–21)  Harjoitusohjelma (21–23) :  Itsekunnioituksen merkitys (23–26)  Kiivauden voi kesyttää, mutta himo on villipeto (27–30)  Himojen hillitseminen (31–33)  Edistymisen merkit (33–37)  Tuskasta vapautuminen (37–40)  Galenoksen oma kasvatus (40–43)  Menetyksien kohtaaminen (43–45)  Kyltymättömyyden luonto (45–48)  Ahne on aina puutteenalainen (49–52)  Edistymisen haasteet (53–55)  Parannuksenteko helpottuu ajan myötä (55–57)
Kirjallisuutta > Suomennos

Galenos: Sielun tunteiden tunnistamisesta ja parantamisesta. Teoksessa Galenos: Lääkärin kirjoituksia sielusta.  (Kirjoittanut ja suomentanut Marke Ahonen)  Helsinki:  Basam Books, 2019.  ISBN 978-952-7240-52-6
Kirjallisuutta > Muita käännöksiä

Galen: Affections and Errors of the Soul. Teoksessa Singer, P. N.: Galen: Selected Works.  Oxford:  Oxford University Press, 1997.  ISBN 978-0192824509
Galen: Affections and Errors of the Soul. Teoksessa Singer, P. N. (ed.): Galen: Psychological Writings.  Cambridge:  Cambridge University Press, 2013.  ISBN 978-0521765176
Galen: On the Passions and Errors of the Soul.  Columbus:  Ohio State University Press, 1963.
Kirjallisuutta > Tekstilaitoksia

Claudii Galeni Pergameni Scripta Minora.  (Toim. Johann Marquardt, Iwan von Müller & Georg Helmreich. 3 vols)  Leipzig:  Teubner, 1884–1893.
Galen: De propriorum animi cuiuslibet affectuum et peccatorum dignotione et curatione.  (Toim. Wilko de Boer. Corpus Medicorum Graecorum V 4.1.1)  Leipzig:  Teubner, 1937.
Siipyyn kirkko

| Siipyyn kirkko |
| --- | --- |
 Kirkko heinäkuussa 2010
Sijainti:  Siipyyntie 660, Siipyy, Kristiinankaupunki
Seurakunta:  Kristinestads svenska församling, Kristiinankaupungin suomalainen seurakunta
Rakentamisvuosi:  1972
Suunnittelija:  Erik Kråkström
Materiaali:  tiili, puu
Istumapaikkoja:  350
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Siipyyn kirkko on Erik Kråkströmin suunnittelema Kristiinankaupungin Siipyyssä sijaitseva, kunnan itsenäisyyden viimeisenä vuotena 1972 tiilestä ja puusta rakennettu kahdeksankulmainen kirkko. Muuten tasakattoisen kirkon keskustassa on viistolappeinen katto-osa. Sisäkatteen muoto noudattelee ulkokaton muotoa. Kirkkosaliin voidaan liittää sekä seurakuntasali että erillinen tarjoiluhuone. Kirkon pinta-ala on 410 neliötä ja istumapaikkoja siellä on 350 hengelle.  Alttarin puuveistoksen Risti purjeiden välissä on suunnitellut Erik Kråkström. Kirkon 14-äänikertaiset urut on valmistanut Hans Heinrich 1972. Tulipalossa 1969 tuhoutuneen edellisen kirkon vuonna 1831 rakennettu kellotapuli on uuden kirkon vieressä, sen kellot ovat vuosilta 1786, 1846 ja 1862.
Muuta

Kirkon pihamaastossa on kellotapulin lisäksi myös sotien aikainen sankarihautausmaa.
Kuvia

Siipyyn vanhan kirkon kellotapuli.
Kansalaissodassa kaatuneiden muistomerkki Siipyyn sankarihautausmaalla.
Siirtokirjaimet

Osittain käytettyjä siirtokirjainarkkeja.
Siirtokirjaimet ovat itse­kiinnittyviä kirjain­merkkejä, jotka siirretään omalta aakkostetulta arkiltaan yksitellen haluttuun paikkaan hieromalla niitä kiinnitys­pintaa vasten. Siirto­kirjaimet keksittiin 1960-luvun alussa, ja ne olivat suosittu tapa otsikoiden, kylttien ja muiden lyhyiden tekstien latomiseen aina 1990-luvulla yleis­tyneeseen digitaaliseen tekstin­valmistukseen asti. Nykyisin siirto­kirjaimia käytetään enää lähinnä askartelussa, kuten pienoismallien koristelussa ja skräppäyksessä.
Huolellisesti välistettyinä siirto­kirjaimilla saadaan aikaan täysin ammattimaisen näköistä ladottua tekstiä jopa kolmi­ulotteisten esineiden pintaan. Siirto­kirjainten käyttö on kuitenkin hyvin hidasta jopa verrattuna perinteiseen käsin­ladontaan, puhumattakaan tieto­kone­pohjaisista menetelmistä. Kirjaimet ovat myös hyvin ohuita ja hauraita, joten kylteissä ja muissa kulutukselle alttiissa kohteissa ne tulee päällys­tää esimerkiksi kirkkaalla lakalla tai kontaktimuovilla. Mekaanisesti kestävämpiä ovat tarrakirjaimet, jotka eivät välttämättä vaadi pinnoitusta edes ulkokäytössä.
Siirto­kirjain­arkit on valmistettu läpikuultavasta jäykähköstä muovista, ja hyvin ohuesta mustasta muovi­kalvosta leikatut kirjain­kuviot on kiinnitetty arkin alapintaan. Kun arkin yläpintaa varovasti hierotaan kirjaimen kohdalta, kirjain näyttää muuttuvan harmaaksi merkkinä siitä, että se on irronnut arkista ja kiinnittynyt sen alla olevaan materiaaliin. Kirjainten keskinäisen välistyksen ja oikealle korkeudelle sijoittamisen avuksi siirto­kirjain­arkeissa voi olla pieniä apu­viivoja ja -⁠merkkejä. Paino­aineistoa laadittaessa teksti muodostetaan usein haalean sini­ruutuiselle ”millimetri­paperille” ja kopioidaan sitten haluttuun kokoon repro­kameran ortokromaattiselle materiaalille, joka jättää ruudutuksen pois näkyvistä. Kirjainten hieromiseen arkin ala­pinnasta haluttuun pintaan on kehitetty erilaisia työ­kaluja, mutta siihen soveltuvat myös tylsä lyijykynä, kuula­kärki­kynä, virkkuu­koukku tai muu puikko.
Kutakin kirjain­merkkiä on siirto­kirjain­arkilla niin monta kuin sitä keski­määrin tarvitaan englannin kielessä tai muiden suurten markkina-alueiden kielissä. Niinpä esimerkiksi suomen kieltä kirjoitettaessa siirto­kirjain­arkin vähät K-kirjaimet tahtovat loppua kesken.
Asetaattikirjaimet

Hankaamalla siirrettävien kirjaimien lisäksi saatavilla on ollut asetaatista valmistettuja kirjain­arkkeja, joista merkit leikataan irti saksilla ja kiinnitetään puristamalla haluttuun pintaan. Niiden etuna on mahdollisuus irrottaa kirjain ja kiinnittää uudelleen, jos kohdistus ei ensi kerralla onnistu. Hangattava siirtokirjain rikkoutuu, jos sitä yrittää poistaa paikoiltaan.
Historiaa ja käyttötapoja

Siirtokirjaimet toi markkinoille brittiläinen Letraset-yhtiö vuonna 1961. Keksintö liittyi aiemmin kehitettyyn kirjapaino­aineistojen laatimiseen niin sanottuna saksitaittona: siirto­kirjaimet tarjosivat kätevän tavan tuottaa lyhyitä otsikko­tekstejä muun muassa lehtimainoksiin. Kirjain­merkkien lisäksi tuotiin markkinoille erikois­merkki­arkkeja muun muassa teknisen piirustuksen tarpeisiin sekä rasteri­arkkeja, joilla sanoma­lehtien pila­piirtäjät ja sarja­kuvan­tekijät voivat helposti luoda piirroksiinsa paino­kelpoisia, pienistä pisteistä muodostuvia harmaa­sävyjä. Pitkien leipätekstipalstojen ilmentämiseen esimerkiksi mainosluonnoksissa oli olemassa eri kirjaintyypeillä ja -⁠ko’oilla ladottua lorem ipsum -⁠markkeeraustekstiä sisältäviä siirtoarkkeja. Siirto­kirjainten tavoin hierottavia kuvia tuotiin markkinoille myös lasten askartelu­käyttöön.
Siirtokirjaimista tuli Letraset-yhtiön päätuote, joka saavutti suosiota graafisten suunnittelijoiden, mainostoimistojen ja arkkitehtien käytössä 1960-luvulta 1980-luvulle saakka. Myös tavallisille harrastajille siirto­kirjaimet tarjosivat tavan luoda painetun ja ammattimaisen näköistä tekstiä. Kerho­lehdet ja muut harrastelijoiden pien­painatteet valmistettiin 1990-luvulle asti usein niin, että otsikot ladottiin siirto­kirjaimista ja juttujen leipä­tekstit ladottiin teräväreunaisia mustia merkkejä tuottavalla sähkö­kirjoitus­koneella. Tekstit ja kuvat yhdistettiin sivupohjille saksitaiton avulla, ja näin saadut sivu­originaalit monistettiin valo­kopioimalla tai valotettiin paino­pelleiksi offset­paino­konetta varten.
Siirtokirjaimia valmisti 1980-luvun alussa Suomessa Nurmi­järven Klaukkalassa toiminut silkkipaino Finnletter Oy.
1990-luvulla henkilökohtaisten tieto­koneiden aloittama digitaalinen tekstin­valmistus ja edulliset tulostimet alkoivat nopeasti syrjäyttää siirto­kirjaimia ja muita siihenastisia analogisia tekstin­valmistus­menetelmiä, kuten valoladontaa. Letraset-yhtiö ja sen kilpailija, ranskalainen Mecanorma, olivat kehittäneet siirto­kirjaimia varten satoja uusia kirjain­tyyppejä, joiden oikeuksia ne alkoivat nyt myydä digitaalisten PostScript- ja TrueType-fonttien valmistajille.
Käännös suomeksi
Sievin seurakunta

| Sievin seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Sievin kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Oulun hiippakunta
Rovastikunta:  Kalajoen rovastikunta
Pääkirkko:  Sievin kirkko
Perustettu:  1862
Jäsenmäärä:  4 179 (2021)
– Osuus asukkaista:  87,4 %
Kirkollisvero:  1,85 %
Kirkkoherra:  vt. Olli Luhtasela
Verkkosivusto
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sievin seurakunta on Sievin kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta. Se kuuluu Oulun hiippakuntaan ja Kalajoen rovastikuntaan.
Sievin seurakunta perustettiin vuonna 1650 Kalajoen seurakuntaan kuuluneeksi rukoushuonekunnaksi. Vuonna 1702 se muutettiin kappeliseurakunnaksi ja vuonna 1862 itsenäiseksi seurakunnaksi.
Herätysliikkeet

Sievin seurakunta kuuluu muun Kalajokilaakson tavoin herätysliikkeiden maantieteelliseen kohtaamisalueeseen. Sievi kuuluu vanhoillislestadiolaisuuden yhtenäiseen voimakaaseen kannatusalueeseen. Sievissä on voimakasta kannatusta myös herännäisyyden parissa.
Papisto

Muun muassa seuraavat henkilöt ovat toimineet Sievin seurakunnan kirkkoherroina:
Papisto > Kirkkoherrat

1868–1873: Karl Henrik Elfving
1874–1879: August Johan Frosterus
1880–1901: Johan Lagus
1903–1909: Josef Holmström
1907–1908: vt. Aale Sariola
1910–1919: Matti Hiltula
1921–1934: Vilhelm Korvenheimo
1936–1939: Einari Peura
1942–1968: Hannu Koskimies
1968–1972: Matti Pesonen
1972–1994: Martti Takala
1995–2006: Tapio Saunanen
2006–2020: Anita Leppälä
2020–2021: Ville Järvinen
2021– vt. Olli Luhtasela
Aiheesta muualla

Seurakunnan kotisivut
| n k Kalajoen rovastikunta |
| --- | --- | --- |
| Seurakunnat |  Alavieska  Haapajärvi  Haapavesi  Kalajoki  Kärsämäki  Nivala  Oulainen  Pyhäjoki  Pyhäjärvi  Reisjärvi  Sievi  Ylivieska  |  |
| Entiset seurakunnat |  Himanka  Merijärvi  Rautio  |  |
Oulun hiippakunta
Sikulin kieli

Sikulin kieli on Sisiliassa ennen roomalaisvaltaa asuneiden sikulien puhuma kuollut kieli.
Kreikkalaiset siirtolaiset kohtasivat sikulit Sisiliassa 700-luvulla eaa. Heidän kerrotaan muuttaneen sinne Apenniinien niemimaalta. Sikulin kieli tunnetaan muutamien piirtokirjoitusten ja yksittäisten sanojen perusteella. Kieli on rakenteeltaan indoeurooppalainen, mutta sen kuulumista itaaliseen ryhmään on aineiston niukkuuden takia mahdotonta todistaa.
Kaisa Siitonen

Kaisa-Liisa Siitonen (o.s. Ylimäki, s. 19. lokakuuta 1960 Alatornio) on suomalainen juoksija, jonka päämatkat olivat 800 metrin juoksu ja 1 500 metrin juoksu. Hän voitti näillä matkoilla ulkoradoilla yhteensä kuusi ja sisäradoilla seitsemän Suomen mestaruutta. Siitonen edusti Alatornion Pirkkoja ja Helsingin Kisa-Veikkoja.
Saavutukset

800 metrin juoksu
Suomen mestari: 1984, 1985, 1986
SM-hopea: 1983, 1991
SM-pronssi: 1978, 1980, 1989
1 500 metrin juoksu
Suomen mestari: 1988, 1989, 1991
400 metrin juoksu
SM-hopea: 1984
Ennätykset

400 metrin juoksu: 54,95 (1983)
800 metrin juoksu: 2.02,12 (1986)
1 000 metrin juoksu: 2.41,57 SE (1988)
1 500 metrin juoksu: 4.10,69 (1989)
Collinwoodin koulupalo

Palaneen koulun paikalle 1911 rakennettu Collinwood Memorial Elementary School.
Tuhkakeskiviikkona 4. maaliskuuta 1908 nykyisessä Clevelandissa sijaitsevan Collinwoodin koulun tuhonnut tulipalo oli yksi Yhdysvaltain tuhoisimmista. Siinä kuoli 172 oppilasta, kaksi opettajaa ja yksi pelastustyöntekijä.
Oppilaat, joita ei voitu tunnistaa ja joiden vanhemmilla ei ollut varaa hautajaisiin, haudattiin joukkohautaan Lake View Cemetery -hautausmaalle. Collinwood Memorial Elementary School rakennettiin lähelle onnettomuuspaikkaa, jossa on nykyään muistolaatta. Collinwoodin kunnalla ei ollut varaa parantaa paloturvallisuutta, minkä vuoksi asukkaat äänestivät Clevelandiin liittymisen puolesta.
Daniela Silivaș

Daniela Silivaș vuonna 1987.
Viorica Daniela Silivaș (s. 9. toukokuuta 1972 Deva) on romanialainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Hän saavutti Soulin 1988 olympialaisten telinevoimisteluissa mitalin jokaisessa kuudessa kilpailussa. Hän voitti vuosina 1985–1989 kuusi henkilökohtaista maailmanmestaruutta ja viisi henkilökohtaista Euroopan-mestaruutta.
Soulin 1988 olympialaisissa Silivaș voitti kultaa nojapuilla täysillä 20 pisteellä, permannolla 19,937 pisteellä ja puomilla 19,924 pisteellä. Hopeaa hän saavutti joukkuekilpailussa sekä pistein 79,637 moniottelussa edellään vain Neuvostoliiton Jelena Šušunova. Pronssia Silivaș sai hypyssä pistein 19,818.
Ensimmäisen maailmanmestaruutensa Silivaș voitti Montréalissa 1985. Tuolloin hän oli paras puomilla ja saavutti lisäksi hopeaa joukkuekilpailussa. Rotterdamissa 1987 hän voitti MM-kultaa permannolla, nojapuilla ja joukkuekilpailussa sekä saavutti pronssia moniottelussa. Stuttgartin MM-kilpailuissa 1989 hän voitti kultaa permannolla, puomilla ja nojapuilla sekä saavutti hopeaa joukkuekilpailussa.
Helsingin EM-kilpailuissa 1985 Silivaș saavutti pronssia permannolla. Moskovan EM-kilpailuissa 1987 hän voitti kultaa moniottelussa, permannolla, puomilla ja nojapuilla ja jäi hopealle ainoastaan hypyssä. Brysselin EM-kilpailuissa 1989 hän voitti vielä kultaa permannolla ja saavutti hopeaa moniottelussa ja nojapuilla sekä pronssia puomilla.
Sigeion

| Sigeion> Σίγειον |
| --- | --- |
 Sigeionin kaupungin paikka nykyisessä Yenişehirissä.
Sijainti
 Sigeion
Koordinaatit:  39°59′20″N, 26°10′49″E
Valtio:  Turkki
Paikkakunta:  Yenişehir (Yenisheri, Yeni Shehr), Çanakkale
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Troas
Aiheesta muualla
  Sigeion Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sigeion (m.kreik. Σίγειον, myös Σίγη, Sigē; lat. Sigeum) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Troaksessa Vähän-Aasian luoteisosassa nykyisen Turkin alueella. Se sijaitsi lähellä nykyistä Çanakkalen maakunnan Kumkalea.
Maantiede

Sigeion sijaitsi Hellespontoksen suun etelärannikolla olevalla niemellä, joka tunnettiin samalla nimellä kuin kaupunki (myös ἡ Σιγειὰς ἄκρα, hē Sigeias akra), ja joka muodosti Vähän-Aasian luoteiskärjen. Nykyisin niemi tunnetaan nimellä Yenişehir Burnu. Kaupunki oli rakennettu niemen rannassa olevalle harjanteelle. Lähellä sijaitsi Skamandrosjoen (nyk. Karamenderes) suu.
Sigeionin kaupunkivaltion hallussa olleen alueen kooksi on arvioitu noin 25–100 neliökilometriä. Sigeionista etelään samalla rannikolla sijaitsi Akhilleion ja itäkoilliseen samoin rannikolla Aianteion, Traron, Rhoiteion ja Ofryneion. Sigeionista kaakkoon sisämaahan päin sijaitsi muinaisen Troijan paikka. Sigeion ja Rhoiteion jakoivat Troijan entisen alueen ennen Ilionin kaupungin perustamista Troijan paikalle. Traakian Khersonesoksella Hellespontoksen toisella puolella vastapäätä Sigeionia sijaitsi Elaiuksen kaupunki.
Historia

Sigeionia pidettiin paikkana, jonka lähelle kreikkalaisten armeija oli noussut maihin ja leiriytynyt Troijan sodan aikana. Sigeionin kaupungin sanotaan olleen aiolialainen siirtokunta, jonka perustivat Lesboksen Mytilenestä tulleet asuttajat Arkhaianaksin johdolla. Hänen kerrotaan käyttäneen muinaisen Troijan kiviä kaupungin rakentamiseen.
Myöhemmin, jossakin vaiheessa 600-luvulla eaa., ateenalaiset lähettivät paikalle joukkoja Frynonin johdolla, karkottivat mytileneläiset ja ottivat kaupungin siirtokunnakseen. Tällaisena se oli ainoa ateenalainen siirtokunta muutoin lähes täysin aiolialaisella alueella. Tämä johti pitkään kestäneeseen Ateenan ja Mytilenen väliseen sotaan, jota käytiin 500-luvulla eaa. Siinä mytileneläisten tukikohtana toimi läheinen Akhilleion. Mytileneä johtaneen Pittakoksen sanotaan surmanneen Frynonin omakätisesti. Myös runoilija Alkaios osallistui sotaan. Lopulta kiista vietiin Periandroksen ratkaistavaksi. Hän päätti Sigeionin kuuluvan Ateenalle. Sota päättyi vuonna 560 eaa.
Sigeionia hallitsivat yleensä tyrannit. 500-luvun eaa. lopulta kaupunki oli ateenalaisen Peisistratoksen suvun hallussa. 520-luvulla eaa. sitä hallitsi Peisistratoksen poika Hegesistratos. Tyranni Hippias, joka myös oli Peisistratoksen poika, vetäytyi sinne perheineen sen jälkeen kun hänet oli karkotettu Ateenasta vuonna 510 eaa. Klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Sigeion kuului Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa useita kertoja vuosina 450/449–418/417 eaa. Vuosina 355–334 eaa. Sigeionia hallitsi Khares Theokhareen poika. Hänen aikanaan kaupunki löi omaa hopea- ja pronssirahaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Sigeus (Σιγεύς), Sigeieus (Σιγειεύς), Sigeueus (Σιγευεύς) ja Sykeeus (Συκεεύς).
Ilionin asukkaat tuhosivat Sigeionin hellenistisen kauden alussa heti Persian kukistamisen jälkeen, eikä Strabonin aikana kaupunkia enää ollut olemassa. Sigeionin paikkaa on tutkittu 2000-luvulla saksalaisen tutkimussäätiön (Deutschen Forschungsgemeinschaft, DFG) projektina.
Rakennukset ja löydökset

Sigeionin kaupunki tai ainakin osa siitä on ollut ympäröity muurein. Kaupungissa oli myös Athenelle omistettu temppeli. Lisäksi piirtokirjoituslähteiden perusteella kaupungissa tiedetään olleen prytaneion. Alueen kaivauksissa on löydetty hautoja ja keramiikan osia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Sigeion Wikimedia Commonsissa
Sigeionista löydetty reliefi.
Sigeionin Khareen aikana n. 355–334 eaa. lyömä raha. Kuvituksessa Athenen tai Zeuksen pää sekä pöllö, puolikuu ja teksti ΣΙΓΕ, Sige.
Sigeionista löydetty arkaainen piirto­kirjoitus noin vuodelta 550–540 eaa. havainnoillistaa bustrofedonin käyttöä.
Sileäotsakaimaanit

| Sileäotsakaimaanit |
| --- | --- |
 Kääpiökaimaani (Paleosuchus palpebrosus)
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Matelijat Reptilia
Lahko::  Krokotiilieläimet Crocodylia
Heimo::  Alligaattorit Alligatoridae
Alaheimo::  Kaimaanit Caimaninae
Suku::  Sileäotsakaimaanit Paleosuchus  Gray, 1862
Lajit
 Kääpiökaimaani (Paleosuchus palpebrosus)  Sileäotsakaimaani (Paleosuchus trigonatus) 
Katso myös
   Sileäotsakaimaanit Wikispeciesissä   Sileäotsakaimaanit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sileäotsakaimaanit (Paleosuchus) on alligaattorien heimoon kuuluva suku, johon kuuluu kaksi lajia, kääpiökaimaani ja sileäotsakaimaani. Ne ovat maailman pienimpiä krokotiilieläimiä. Niiden levinneisyys ulottuu Kolumbiasta Paraguayhin. Pituudeltaan ne jäävät yleensä alle 1,5 metrin, ollen korkeintaan 1,7 metriä pitkiä. Molemmilla on nahassa suojaavia luukilpiä ja sarveistumia, joiden vuoksi niiden nahka on ihmiselle arvotonta. Siten ne ovat välttyneet myös nahkakaupalta.
Sileäotsakaimaanit elävät virtaavissa ja karikkoisissa vesissä. Ne syövät ravinnokseen pienikokoisia selkärankaisia, kaloja, sammakkoeläimiä ja vesilintuja sekä myös hyönteisiä.
Sikavuori

Sikavuori
Laho kolmiomittaustorni Sikavuoren laella helmikuussa 2008.
| --- | --- |
Sijainti:  Jalasjärvi, Suomi
Korkeus merenpinnasta:  145,5 m
| --- | --- |
Koordinaatit:  fi 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Sikavuori on 145,5 metriä korkea mäki Kurikan eteläosassa entisen Jalasjärven kunnan alueen keskiosassa. Mäki sijaitsee Koskuen kylässä, tarkemmin Ala-Koskuella. Mäen itäpuolella sijaitsee Vesineva-niminen turvetuotantoalue. Sikavuoren länsipuolella sijaitsee Mustikkakallio-niminen kallioalue.
Sikavuori on kalliomaata, jonka perään on mannerjäätikön vetäytyessä syntynyt moreenihäntä.
Sikavuoren kivikkoisella laella sijaitsee nykyisin laho kolmiomittaustorni.
Kuvia

Maastoa Sikavuoren laella. Metsän takana sijaitsee Vesineva.
Siirtolohkare Sikavuoren laella.