stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ranskan Grand Prix 2006

|  Ranskan Grand Prix 2006  |
| --- | --- |
 11. osakilpailu 18 osakilpailusta kaudella 2006. 

Päivämäärä:  16. heinäkuuta 2006
Sijainti:  Circuit de Nevers Magny Cours, Magny-Cours, Ranska
Ratatyyppi:  Moottorirata
Radan pituus:  4,411 km
Kilpailun pituus:  70 kierrosta, 308,77 km
Sää:   Aurinkoinen, lämmin
Paalupaikka
Kuljettaja:   Michael Schumacher   (Ferrari)
Paaluaika:  1.15,493
Palkintokoroke
Voittaja:   Michael Schumacher   (Ferrari)
Toinen:   Fernando Alonso   (Renault)
Kolmas:   Felipe Massa   (Ferrari)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Michael Schumacher   (Ferrari)
Kierrosaika:  1.17.111 (kierroksella 46)
Michael Schumacher.
Ranskan Grand Prix 2006 (virallisesti Formula 1 Grand Prix de France 2006) oli Formula 1 -kauden 2006 ajettiin  14.–16. heinäkuuta Magny-Coursin moottoriradalla Ranskassa. Kilpailun voitti Ferrarin Michael Schumacher. Fernando Alonso oli toinen ja Felipe Massa kolmas. Kimi Räikkönen oli viides.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/Keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 5 |  Michael Schumacher | Ferrari | 70 | 1.32.07,803 | 1 | 10 |
| 2 | 1 |  Fernando Alonso | Renault | 70 | +10,131 | 3 | 8 |
| 3 | 6 |  Felipe Massa | Ferrari | 70 | +22,546 | 2 | 6 |
| 4 | 7 |  Ralf Schumacher | Toyota | 70 | +27,212 | 5 | 5 |
| 5 | 3 |  Kimi Räikkönen | McLaren | 70 | +33,006 | 6 | 4 |
| 6 | 2 |  Giancarlo Fisichella | Renault | 70 | +45,265 | 7 | 3 |
| 7 | 4 |  Pedro de la Rosa | McLaren | 70 | +49,407 | 8 | 2 |
| 8 | 16 |  Nick Heidfeld | BMW Sauber | 69 | +1 kierr. | 11 | 1 |
| 9 | 14 |  David Coulthard | Red Bull | 69 | +1 kierr. | 9 |  |
| 10 | 21 |  Scott Speed | Toro Rosso | 69 | +1 kierr. | 14 |  |
| 11 | 17 |  Jacques Villeneuve | BMW Sauber | 69 | +1 kierr. | 16 |  |
| 12 | 15 |  Christian Klien | Red Bull | 69 | +1 kierr. | 12 |  |
| 13 | 20 |  Vitantonio Liuzzi | Toro Rosso | 69 | +1 kierr. | 22 |  |
| 14 | 10 |  Nico Rosberg | Williams | 68 | +2 kierr. | 18 |  |
| 15 | 19 |  Christijan Albers | MF1 | 68 | +2 kierr. | 15 |  |
| 16 | 23 |  Franck Montagny | Super Aguri | 67 | +3 kierr. | 20 |  |
| Kesk. | 12 |  Jenson Button | Honda | 61 | Tekninen vika | 17 |  |
| Kesk. | 9 |  Mark Webber | Williams | 55 | Rengas | 10 |  |
| Kesk. | 8 |  Jarno Trulli | Toyota | 39 | Jarrut | 4 |  |
| Kesk. | 11 |  Rubens Barrichello | Honda | 28 | Moottori | 13 |  |
| Kesk. | 18 |  Tiago Monteiro | MF1 | 11 | Mekaniikka | 19 |  |
| Kesk. | 22 |  Takuma Satō | Super Aguri | 0 | Vaihdelaatikko | 21 |  |
Lähde:
Tulokset > Johtokierrokset

| Nro | Kuljettaja | Kierrokset | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- |
| 5 |  Michael Schumacher | 1–18, 23–38, 42–70 | 63 |
| 1 |  Fernando Alonso | 39–41 | 3 |
| 8 |  Jarno Trulli | 19–20 | 2 |
| 7 |  Ralf Schumacher | 21–22 | 2 |
Lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ranskan Grand Prix 2006 Wikimedia Commonsissa
Formula 1 -luokan Ranskan Grand Prix’t
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1950-luku | 1950 | 1951 | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 |
| 1960-luku | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 |
| 1970-luku | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | 1976 | 1977 | 1978 | 1979 |
| 1980-luku | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 | 1984 | 1985 | 1986 | 1987 | 1988 | 1989 |
| 1990-luku | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 |
| 2000-luku | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| 2010-luku | 2010 | 2011 | 2012 | 2013 | 2014 | 2015 | 2016 | 2017 | 2018 | 2019 |
| 2020-luku | 2020 | 2021 | 2022 | 2023 | 2024 | 2025 | 2026 | 2027 | 2028 | 2029 |
Radat: Reims-Gueux (1950–1951, 1953–1956, 1958–1961, 1963, 1966) Rouen-Les-Essarts (1952, 1957, 1962, 1964, 1968) Circuit de Charade (1965, 1969–1970, 1972) Bugatti Circuit (1967) Circuit Paul Ricard (1971, 1973, 1975–1976, 1978, 1980, 1982–1983, 1985–1990, 2018–2019, 2021–2022) Dijon-Prenois (1974, 1977, 1979, 1981, 1984) Circuit de Nevers Magny-Cours (1991–2008)
Formula 1 -kausi 2006
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  Bahrain |  Malesia |  Australia |  San Marino |  Eurooppa |  Espanja |  Monaco |  Iso-Britannia |  Kanada |
|  Yhdysvallat |  Ranska |  Saksa |  Unkari |  Turkki |  Italia |  Kiina |  Japani |  Brasilia |
Reima Jokinen

Reima Jokinen (s. 17. tammikuuta 1952 Tampere) on suomalainen teatterialan vaikuttaja ja johtaja. Jokinen toimii hallituksen puheenjohtajana Aleksanterin teatterissa, Tero Saarinen Companyssa, Riihimäen Teatterissa sekä Linnateatterin Dominossa. Jokinen sai teatterineuvoksen arvonimen vuonna 2023.
Ura

Varsinainen teatteriura alkoi vuonna 1977 Penniteatterissa. Vuodesta 1978 lähtien Jokinen on tehnyt tiivistä yhteistyötä ohjaaja Ritva Siikalan kanssa. Aleksanterin teatterista Jokinen on tarjonnut näyttämön Kassandran esityksille. Vuonna 1980 alkoi lähes kolmen vuosikymmenen mittainen yhteistyö Teatteri Avoimien Ovien perustajan Liisi Tandefeltin kanssa. Jokinen siirtyi Tampereelle vuonna 1982 ja työskenteli Tampereen työväenteatterissa, Teatteri 2000:ssa, Tampereen Teatterissa ja Pyynikin kesäteatterissa. Tampereella Jokinen aloitti yhdessä Esko Roineen kanssa Tampereen Teatterin toimintamallin uudistustyön.
Vuonna 1999 Jokinen pyydettiin Helsingin kaupunginteatterin hallintojohtajaksi. Asko Sarkolan kanssa Jokinen jatkoi Tampereella aloittamaansa tuotantomallien kehittämistyötä. Hallintoalan ihmisenä hän antoi poikkeuksellisen ja merkittävän panoksen myös taiteellisella puolella ja oli mukana päättämässä ohjelmistosta ja miehityksestä.
Jokinen nimitettiin vuonna 2002 UIT:n toimitusjohtajaksi. Vuonna 2005 hän käynnisti toiminnan Aleksanterin teatterissa ja vuonna 2008 Linnanmäen Peacock-teatterissa sekä Studio Krunikassa. Hän oli perustamassa Turun Linnateatteria ja teki 2010-luvulla yhteistyötä Oulun Teatteri Rion kanssa. Jokinen siirtyi Aleksanterin teatterin kokopäiväiseksi hallituksen puheenjohtajaksi vuonna 2013.
Jokisen toiminta on ollut laaja-alaista taiteen eri aloilla ja järjestöelämässä. Hän on ollut vahvasti mahdollistamassa freelance-ryhmien ja vapaan kentän toimintaa erityisesti Aleksanterin teatterissa.
Tuotantoja

Jokisen merkittäviin tuotantoihin kuuluu mm. on Paavo Nurmi -ooppera, johon libreton kirjoitti Paavo Haavikko, sävelsi Tuomas Kantelinen ja ohjasi Kalle Holmberg. Helsingin kaupunginteatterissa Jokisen Lontoosta tuoma, menestynein tuotanto ja monella mittapuulla myös Suomen menestynein näytelmä kautta aikojen oli Lasse Pöystin, Ritva Valkaman, Kyllikki Forssellin ja Pentti Siimeksen tähdittämä Kvartetti. Teatteri 2000:ssa Jokinen tuotti mm. Max ja Moritz -musikaalin, jonka sävelsi Jukka Linkola ja Pertsa Reponen, esiintyjinä olivat Eija Ahvo, Susanna Haavisto ja Miitta Sorvali. Toiminnanjohtajana Pyynikin kesäteatterissa Jokinen käynnisti kirjailija, fil.tri Panu Rajalan ja ohjaaja Kalle Holmbergin kanssa Väinö Linna -produktioiden sarjan.
Yksityiselämä

Jokinen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Rillit (suku)

| Rillit |
| --- | --- |
 Japaninrilli (Zosterops japonicus)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Rillit Zosteropidae
Suku::  Zosterops  Vigors & Horsfield, 1827
Katso myös
   Rillit (suku) Wikispeciesissä   Rillit (suku) Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Rillit (Zosterops) on rillien lintuheimon runsaslajisin suku. Siihen kuuluu 84 lajia. Kaikilla suvun lajeilla on silmien ympärillä valkeat renkaat. Kooltaan linnut ovat 8–15 cm.
Lajeja

| --- | --- |
 Aasianrilli Zosterops palpebrosus  Afrikankeltarilli Zosterops senegalensis  Amboninrilli Zosterops kuehni  Annoboninrilli Zosterops griseovirescens  Biakinrilli Zosterops mysorensis  Biokonrilli Zosterops brunneus  Bismarckinrilli Zosterops hypoxanthus  Burunrilli Zosterops buruensis  Engganonrilli Zosterops salvadorii  Eteläafrikanrilli Zosterops virens  Etelämikronesianrilli Zosterops cinereus  Etiopianrilli Zosterops poliogastrus  Fidžinrilli Zosterops explorator  Filippiinienkeltarilli Zosterops nigrorum  Filippiinienrilli Zosterops meyeni  Gizonrilli Zosterops luteirostris  Guineanrilli Zosterops ficedulinus  Halmaheranrilli Zosterops atriceps  Harmaakurkkurilli Zosterops ugiensis  Harmaakuverilli Zosterops everetti  Hopearilli Zosterops lateralis  Hopeavatsarilli Zosterops grayi  Japaninrilli Zosterops japonicus  Joulusaarenrilli Zosterops natalis  Kamerunvuorenrilli Zosterops melanocephalus  Keltarilli Zosterops flavus  Keltavatsarilli Zosterops citrinella  Kolombangaranrilli Zosterops murphyi  Komorienrilli Zosterops mouroniensis  Kultakurkkurilli Zosterops atrifrons  Kultavatsarilli Zosterops uropygialis  Lifounisorilli Zosterops inornatus  Lifounpikkurilli Zosterops minutus  Lordhowensaarenrilli Zosterops strenuus  Louisiadenrilli Zosterops griseotinctus  Madagaskarinrilli Zosterops maderaspatanus  Malaitanrilli Zosterops stresemanni  Mangroverilli Zosterops chloris  Mariannenrilli Zosterops semiflavus  Mauritiuksenharmaarilli Zosterops mauritianus  Mauritiuksenrilli Zosterops chloronothos  Mikronesianrilli Zosterops semperi:  Molukkienrilli Zosterops stalkeri  Mustalakkirilli Zosterops lugubris  Mustaotsarilli Zosterops minor  Namibianrilli Zosterops pallidus  Norfolkinsaarenrilli Zosterops tenuirostris  Norfolkinsaarenisorilli Zosterops albogularis  Oliivirilli Zosterops abyssinicus  Oliivivatsarilli Zosterops fuscicapilla  Pembanrilli Zosterops vaughani  Pohjoismikronesianrilli Zosterops conspicillatus  Príncipenrilli Zosterops leucophaeus  Ranongganrilli Zosterops splendidus  Rennellinisorilli Zosterops superciliosus  Rennellinrilli Zosterops rennellianus  Réunioninharmaarilli Zosterops borbonicus  Réunioninrilli Zosterops olivaceus  Rotasaarenrilli Zosterops rotensis  Ruskokylkirilli Zosterops erythropleurus  Saintgeorgesinrilli Zosterops metcalfii  Salomoninrilli Zosterops kulambangrae  Samoanrilli Zosterops samoensis  Sangihenrilli Zosterops nehrkorni  Santacruzinisorilli Zosterops lacertosus  Santacruzinrilli Zosterops sanctaecrucis  Sãotoménrilli Zosterops feae  Seychellienrilli Zosterops modestus  Sitruunakurkkurilli Zosterops anomalus  Sitruunarilli Zosterops luteus  Srilankanrilli Zosterops ceylonensis  Sumatranrilli Zosterops atricapilla  Togianinrilli Zosterops somadikartai  Tummasalomoninrilli Zosterops rendovae  Uudenkaledonianrilli Zosterops xanthochroa  Vaaleavatsarilli Zosterops consobrinorum  Valkokurkkurilli Zosterops meeki  Vanikoronrilli Zosterops gibbsi  Vanuatunrilli Zosterops flavifrons  Vellalavellanrilli Zosterops vellalavella  Vuorimetsärilli Zosterops novaeguineae  Vuoririlli Zosterops montanus  Yapinpikkurilli Zosterops hypolais  Yapinrilli Zosterops oleagineus
San Serriffe

| San Serriffe Groteski  |
| --- | --- |
 San Serriffen lippu
Valtiomuoto:  tasavalta
Hallitsija:  Antonio Borvari
Pääkaupunki:  Bodoni
Muut kaupungit:  Port Clandenron, Arial
Luoja(t):  The Guardian
Teokset:  useita
Ensiesiintyminen:  aprillipäivä 1977
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
San Serriffe on kuvitteellinen saarivaltio, joka on luotu aprillipäivän kunniaksi. Valtion yksityiskohtainen kuvaus monine sanaleikkeineen ja typografisine viittauksineen (kuten serif, kirjasimen pääteviiva) esitettiin oikeana uutisena ja tiettävästi useat ihmiset eivät tajunneet vitsiä vaan ottivat jutun todesta.
Huijauksen ensimmäinen versio ilmestyi brittiläisessä sanomalehdessä The Guardianissa 1. huhtikuuta 1977. Sanomalehti julkaisi seitsensivuisen liitteen kuten mistä tahansa esittelemästään valtiosta juhlistaen saarivaltion kymmenettä itsenäisyyspäivää. Uskottavuutta lisäsivät teemaan soveltuneet suuryritysten mainokset. Saari esiintyi uudelleen samankaltaisissa huijauksissa vuosina 1978, 1980 ja 1999.
"San Serriffe" on viime vuosikymmenien kuuluisimpia ja onnistuneimpia huijauksia. Vaikka The Guardian on jutun alkuunpanija, on siitä tullut osa englantilaista huumoriperinnettä ja ympärille on rakentunut uusia tarinoita. Näistä lähteistä on koottu alla oleva artikkeli, jonka pitäisi selvittää mistä oikein on kyse.
San Serriffe

San Serriffe on Etelämeren saari, toiselta nimeltään Huijaus, mutta se tunnetaan Suomessa myös nimellä Groteski. Yleisesti sijainniksi kerrotaan Intian valtameri, mutta erikoisten merivirtojen ja eroosion vuoksi sen tarkka sijainti vaihtelee. Tuorein raportti, joka sijoitti valtion Beringinmereen, oli ilmeisesti erehdys.
San Serriffe > Maantiede

San Serriffen saaristo koostuu kahdesta pääsaaresta ja useista pikkusaarista. Suuremmista saarista pohjoisempi (Upper Caisse) tunnetaan suomeksi nimellä Majuskeli ja eteläisempi (Lower Caisse) nimellä Minuskeli. Minuskeli on muodoltaan melko pyöreä kuten Majuskelikin, lukuun ottamatta saaren kaakkoisosasta lähtevää lounaan suuntaista Sediljin niemimaata. Pääsaarten välissä on vaarallinen Adzen matalikko ja riutta (Shoals of Adze), jota hallitsee Cap Em. Pääkaupunki Bodoni on Majuskelin keskellä ja sen lähellä sijaitsee saarivaltion kansainvälinen lentokenttä. Sieltä lähtee myös saaren säteittäinen päätieverkko kaikkiin suuriin satamiin, kuten Port Clarendoniin. Tietotekniikan yleistyttyä Majuskulilla sijaitsevasta Arialista on tullut yhä merkittävämpi.
San Serriffe > Etniset ryhmät

San Serriffen alkuperäiset asukkaat ovat anfangeja, mutta enemmistö väestöstä on kuitenkin eurooppalaista syntyperää, siirtomaakaudella muuttaneiden kolonialistien jälkeläisiä, kooloneita. Nyttemmin väestö on aika lailla sekoittunut ja tunnetaan nimellä semikoolonit.
San Serriffe > Hallinto

Useita vuosia vuonna 1967 tapahtuneen itsenäistymisen jälkeen kenraali Pica johti San Serriffen varsin kovaotteista ja autoritääristä hallitusta. Maassa pidettiin kuitenkin demokraattiset vaalit ja vuodesta 1997 johdossa on ollut karismaattinen Antonio Borvari.
San Serriffe > Kulttuuri

San Serriffen kulttuurielämän kohokohtia ovat:
Sointuisan Arvoituksen Kultti
Hyvin kirjoitettu näytelmä! -festivaali
Tilde-jousikvartetti
Ennen hyvin tiukkoja pornografialakeja on höllennetty Borvarin hallintokaudella. Niinpä joukko serriffeläisiä lehtimiehiä onkin kirjoittanut sarjan varsin uskallettua kirjallisuutta, joka tunnetaan yleisesti englanninkielisellä nimellä "Times Nude Romances".
San Serriffe > Keittiö

Kitkerän makeaa swarfegaa käytetään monissa serriffeläisissä kansallisruoissa. Tämän vuoksi paikallisista ruokalajeista puuttuu etelämeren muille keittiöille niin tyypillinen öljyisyys.
San Serriffe > Urheilu

Lukuun ottamatta vuoden 1999 sankarillista jalkapallovoittoa Englannista, San Serriffe ei ole usein ylittänyt kansainvälistä urheilu-uutiskynnystä. Rugbymaajoukkueen yritettyä päästä mukaan vuoden 1991 maailmanmestaruuskisoihin yksi Twickenhamin stadionin virkailijoista hylkäsikin haaveen toteamalla: "Hyvä mies, ei stadionin tulostauluun sentään nelinumeroisia tuloksia mahdu". Saaren vuosittainen kestävyyskilpailu, johon kuuluvat juoksu, maastopyöräily ja purjelautailu Cap Emistä Minuskulin Em-nimiseen saksalaiskylään (Kahden Emin Pyrähdys), tunnetaan kansainvälisestikin ja siitä on jo vuosia, kun kisan viimeksi on voittanut serriffeläinen urheilija.
Aiheesta muualla

Englanniksi
A Brief History of San Serriffe The Guardianissa
Globo Del Ojo - Tamar Valley Group (Arkistoitu – Internet Archive) (San Serriffen liikenne)
Museum of Hoaxes (Arkistoitu – Internet Archive) San Serriffe -huijauksen historia
Reima Kekäläinen

Reima Tapani Kekäläinen (s. 6. heinäkuuta 1944 Hämeenlinna) on suomalainen televisioelokuvien ja televisiosarjojen ohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hänen puolisonsa on teatteri- ja elokuvaohjaaja Eija-Elina Bergholm.
Kekäläinen kirjoitti ylioppilaaksi 1963 ja opiskeli Suomen Teatterikoulun korkeakouluosastolla 1965–1968. Työuransa hän aloitti assistenttina TV-1:n teatteritoimituksessa 1967–1968, siirtyi sitten saman toimituksen ohjaaja-dramaturgiksi vuosiksi 1968–1975 ja TV-2:n teatteritoimituksen toimituspäälliköksi vuosiksi 1975–1991. TV 2:n pääohjaajana hän aloitti 1991.
Ohjauksia

Televisioelokuvia:
Silkki-Saara 1975
Uuni 1980
Gracchuskan pojat 1983
Hamppari, Huora 1986
Televisiosarjoja:
Solveigin laulu 1974
Kansakunnan linja 1978
Barr-niminen mies 1984
Fakta homma 1986
Putkinotko 1998
Tuottajana

Televisioelokuvia:
Tykkimies Kauppalan viimeiset vaiheet 1972
Televisiosarjoja:
Rauta-aika 1982
Seitsemän veljestä 1989
Huojuva talo 1990
Kiimaiset poliisit 1993
Aiheesta muualla

Reima Kekäläinen Elonetissä.
Reima Kekäläinen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Rauno Larsio

Rauno Tuure Larsio, sukunimi vuoteen 1935 Larsen (22. helmikuuta 1930 Tampere – 23. lokakuuta 2014 Tampere) oli suomalainen Talouselämä-lehden pitkäaikainen päätoimittaja ja toimitusjohtaja.
Larsion vanhemmat olivat osastopäällikkö Tuure Arthur Larsio (aik. Larsen) ja Aune Ester Niemi. Hän pääsi ylioppilaaksi 1948 ja valmistui 1950 valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta sekä suoritti vielä valtiotieteen lisensiaatin tutkinnon 1956.
Larsio toimi 1952–1955 tamperelaisen Aamulehden urheilutoimittajana mutta siirtyi sitten Helsinkiin ja toimi 1955–1959 Helsingin kauppakamarin apulaisasiamiehenä. Talouselämä-lehden päätoimittajana ja toimitusjohtajana Larsio oli lähes 30 vuotta 1960–1989. Hän jäi eläkkeelle kun Talouselämä ja Insinöörilehdet yhdistyivät Talentumiksi. Eläkevuosinaan Larsio asui Tampereella.
Larsio kirjoitti yritys- ja yhteisöhistoriikkeja ja hän kirjoitti eläkkeellä ollessaan myös dekkarin Harkittu teko.
Teoksia

Kehittyvä talous - kasvava kaupunki : Helsingin kauppakamarin 50-vuotisen toiminnan taustaa. Helsingin kauppakamari, Helsinki 1967
Finlands mässa under ett halvsekel - 50 years of Finnish fairs. Andelslaget Finlands mässa, Helsingfors 1969
25 vuotta metalliteollisuuden vientiä 1948-1973. Metex, Helsinki 1973
Oy Yritys ab : pelijärjestelmä ja pelaamisen henki. Tästä on kysymys 4. Kustannuskilta, Helsinki 1974
Nesteen tie 1948-1973. Neste, Helsinki 1974
Suomi Euroopan sisäovella ; toim. Rauno Larsio. Talouselämä, Helsinki 1988
Harkittu teko : dekkari. Gummerus 1997
Palkinnot

Aikakauslehtien Liiton J. V. Snellman -palkinto 1991
Valtion journalistipalkinto 1996
Rauno Lahtinen

Lahtinen vuonna 2013.
Rauno Lahtinen (s. 1968 Kokemäki) on kulttuurihistorioitsija ja tietokirjailija. Lahtinen on Turun yliopiston dosentti, joka on erikoistunut kaupunkirakentamisen historiaan ja ympäristöhistoriaan sekä kansanperinteen tutkimiseen.
Lahtinen väitteli filosofian tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 2005 väitöskirjalla Ympäristökeskustelua kaupungissa. Kaupunkiympäristö ja ympäristöasenteet Turussa 1890–1950. Väitöskirja tarkastelee ympäristöasenteiden muuttumista sanomalehtiaineiston avulla. Tutkimus osoittaa mm. miten käsitys ympäristöstä muuttui sotien vaikutuksesta, ja että ympäristötietoisuus syntyi vähitellen jo 1900-luvun alkupuoliskolla. Kaupunkiympäristön historian dosentuurin Lahtinen sai vuonna 2007.
Lahtinen tunnetaan erityisesti Turun historiaa käsittelevistä teoksistaan. Esimerkkinä mainittakoon tähän mennessä viisiosainen kirjasarja Turun puretut talot, joka kertoo useiden satojen keskusta-alueelta purettujen talojen tarinat. Yhdessä Hannu Laaksosen kanssa kirjoitettu Kävely puistojen Turussa, joka on yksi kolmesta Lahtisen ”kävelykirjasta”, palkittiin vuoden 2009 parhaana kotiseututietokirjana.  Turkuseura ry valitsi Lahtisen kulttuuriturkulaiseksi vuonna 2016.
Kirjailijalle eivät ole vieraita myöskään monet tapakulttuuriimme liittyvät aiheet. Hän on perehtynyt kirjoissaan mm. tupakan ja saippuan kulttuurihistoriaan sekä kirjoittanut suomalaisen sisun ja Sisu-pastillin tarinan. Lahtinen oli myös mukana käsikirjoittamassa Jouko Aaltosen ohjaamaa dokumenttielokuvaa Taistelu Turusta (2011).
Aiheesta muualla

Henna Karppinen-Kummunmäki: Kadonneen kaupungin metsästys jatkuu (Arvio teoksesta Lahtinen, Rauno: Turun puretut talot 3. Sammakko, 2013, Agricolan arvostelut, 17.3.2014)
http://www.utu.fi/fi/yksikot/hum/yksikot/kulttuurihistoria/oppiaine/henkilokunta/Sivut/rauno_lahtinen.aspx%5Bvanhentunut+linkki%5D
http://www.ts.fi/kulttuuri/kirjat/564696/Purettujen+talojen+tarinat+vievat+kiehtoviin+turkulaismuistoihin
http://www.turkulainen.fi/artikkeli/259365-turun-puretut-talot-1-turun-tauti-alkoi-autoilun-vaatimuksista (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.sammakko.com/kirjailijat/469-rauno-lahtinen.html (Arkistoitu – Internet Archive)
http://www.atenakustannus.fi/component/ateena/kirjailija/154 (Arkistoitu – Internet Archive)
Ranskan Grand Prix 2003

|  Ranskan Grand Prix 2003  |
| --- | --- |
 10. osakilpailu 16 osakilpailusta kaudella 2003. 

Päivämäärä:  6. heinäkuuta 2003
Sijainti:  Circuit de Nevers Magny-Cours, Magny-Cours, Ranska
Ratatyyppi:  moottorirata
Radan pituus:  4,411 km
Kilpailun pituus:  70 kierrosta, 308,586 km
Sää:   pilvinen, lämmin, kuiva
Paalupaikka
Kuljettaja:   Ralf Schumacher   (Williams-BMW)
Paaluaika:  1.15,019
Palkintokoroke
Voittaja:   Ralf Schumacher   (Williams-BMW)
Toinen:   Juan Pablo Montoya   (Williams-BMW)
Kolmas:   Michael Schumacher   (Ferrari)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Juan Pablo Montoya   (Williams-BMW)
Kierrosaika:  1.15,512 (kierroksella 36)
Ranskan Grand Prix 2003 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 6. heinäkuuta 2003 Circuit de Nevers Magny-Cours -radalla Ranskassa. Kilpailun voitti Williamsin Ralf Schumacher ja hänen tallikaverinsa Juan Pablo Montoya oli toinen.
Aika-ajot

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Aika | Ero |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 4 |  Ralf Schumacher | Williams-BMW | 1.15,019 |   |
| 2 | 3 |  Juan Pablo Montoya | Williams-BMW | 1.15,136 | + 0,117 |
| 3 | 1 |  Michael Schumacher | Ferrari | 1.15,480 | + 0,461 |
| 4 | 6 |  Kimi Räikkönen | McLaren-Mercedes | 1.15,533 | + 0,514 |
| 5 | 5 |  David Coulthard | McLaren-Mercedes | 1.15,628 | + 0,609 |
| 6 | 7 |  Jarno Trulli | Renault | 1.15,967 | + 0,948 |
| 7 | 8 |  Fernando Alonso | Renault | 1.16,087 | + 1,068 |
| 8 | 2 |  Rubens Barrichello | Ferrari | 1.16,166 | + 1,147 |
| 9 | 14 |  Mark Webber | Jaguar-Cosworth | 1.16,308 | + 1,289 |
| 10 | 20 |  Olivier Panis | Toyota | 1.16,345 | + 1,326 |
| 11 | 15 |  Antônio Pizzonia | Jaguar-Cosworth | 1.16,965 | + 1,946 |
| 12 | 16 |  Jacques Villeneuve | BAR-Honda | 1.16,990 | + 1,971 |
| 13 | 21 |  Cristiano da Matta | Toyota | 1.17,068 | + 2,049 |
| 14 | 17 |  Jenson Button | BAR-Honda | 1.17,077 | + 2,058 |
| 15 | 9 |  Nick Heidfeld | Sauber-Petronas | 1.17,445 | + 2,426 |
| 16 | 10 |  Heinz-Harald Frentzen | Sauber-Petronas | 1.17,562 | + 2,543 |
| 17 | 11 |  Giancarlo Fisichella | Jordan-Ford | 1.18,431 | + 3,412 |
| 18 | 12 |  Ralph Firman | Jordan-Ford | 1.18,514 | + 3,495 |
| 19 | 19 |  Jos Verstappen | Minardi-Cosworth | 1.18,709 | + 3,690 |
| 20 | 18 |  Justin Wilson | Minardi-Cosworth | 1.19,619 | + 4,600 |