stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Paul Greengard

| Paul Greengard |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 11. joulukuuta 1925
Kuollut: 13. huhtikuuta 2019 (93 vuotta)
Koulutus ja ura
Tutkimusalue:  Neurobiologia ja molekyylibiologia
Palkinnot:   Nobelin lääketieteen palkinto (2000)
Paul Greengard (11. joulukuuta 1925 New York, Yhdysvallat – 13. huhtikuuta 2019) oli yhdysvaltalainen hermostotutkija, joka on tutkinut etenkin hermoston välittäjäaineita.  Greengardin löydöksiä on voitu soveltaa esimerkiksi Parkinsonin taudin hoitamisessa. Hän sai vuonna 2000 Nobelin lääketieteen palkinnon.
Greengard syntyi New Yorkissa. Toisen maailmansodan aikana hän toimi Massachusetts Institute of Technologyn yksikössä, joka kehitti japanilaisista kamikaze-lentäjistä varoittavaa järjestelmää. Sodan jälkeen hän opiskeli matematiikkaa ja fysiikkaa, mutta luopui fysiikan jatko-opinnoista, koska ei halunnut osallistua ydinaseiden kehittämiseen. Fysiikan sijaan hän suuntasi mielenkiintonsa biofysiikkaan. Hän väitteli 1953 ja jatkoi postdoc-opintoja Lontoossa ja Amsterdamissa ja oli vuodesta Rockefeller-yliopiston professori.
Paperisilppuri

Paperisilppuri sisäänrakennetulla roskakorilla.
Paperisilppuri tai asiakirjasilppuri on laite, joka silppuaa paperia (esim. luottamuksellisia asiakirjoja, joiden ei haluta päätyvän ulkopuolisten käsiin) hyvin pieniksi palasiksi tai ohuiksi viipaleiksi niin, ettei paperilla ollutta tekstiä ole enää mahdollista lukea.
Ensimmäiset patentit paperisilppurille haettiin Yhdysvalloissa 1900-luvun alussa: 31. toukokuuta 1910 keksijä Abbot Augustus Low sai patentin omalle paperisilppurilleen.
Asiakirjojen tuhoamisessa on käytössä mm. seitsemäntasoinen DIN 66399 -standardi (korvannut standardin DIN 32757), joka määrittelee millaista silppua paperisilppurin pitää tehdä. Tason 1 silppu soveltuu yleisille asiakirjoille, sen suikaleleveys on korkeintaan 12 mm. Korkein luokka (taso 6 tai 7) käsittää erittäin salaiset dokumentit, ja silpun leveys saa olla korkeintaan 1 mm ja pituuden 5 mm.
Uusimmilla paperisilppureilla voi silputa myös CD- ja DVD-levyjä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paperisilppuri Wikimedia Commonsissa
Patrick Sercu

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Sercu vuonna 1967. |  Sercu vuonna 1967. |  Sercu vuonna 1967. |  |
Maa:   Belgia
Miesten ratapyöräily
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Tokio 1964 | aika-ajo |  |
Patrick Sercu (27. kesäkuuta 1944 Roeselare – 19. huhtikuuta 2019) oli belgialainen maantiepyöräilijä ja ratapyöräilijä. Ratapyöräilyssä hän voitti olympiakultaa ja maailmanmestaruuksia.
Sercu voitti aika-ajon olympiakultaa Tokiossa 1964 ja sprintissä maailmanmestaruuksia. Vuonna 1974 Sercu voitti Ranskan ympäriajon pistekilpailun. Sercu kuoli 74-vuotiaana 19. huhtikuuta 2019.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Patrick Sercu Wikimedia Commonsissa
Perheen piirissä

Perheen piirissä (engl. Doing Time on Maple Drive) on vuonna 1992 ensi-iltansa saanut televisioelokuva. Elokuvan pääosia esittävät James Sikking, Bibi Besch, William McNamara, Jayne Brook, David Byron, Lori Loughlin ja Jim Carrey. Elokuvan on ohjannut Ken Olin. Elokuva oli Jim Carreyn ensimmäinen draamaelokuva.
Aiheesta muualla

Perheen piirissä Elonet.
Perheen piirissä Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Perheen piirissä AllMoviessa. (englanniksi)
Propositio

Propositio eli väitelause on propositiologiikassa jotakin seikkaa, tapahtumaa tai asiantilaa ilmaiseva lause. Kaksiarvologiikassa proposition totuusarvo on aina tosi tai epätosi. Matemaattisessa logiikassa totuusfunktio liittää totuusarvon väitelauseeseen.
Väitelause voi olla peruspropositio, joka katsotaan jakamattomaksi, tai loogisilla operaattoreilla (konnektiiveilla) muodostettu yhdistetty väitelause.
Propositiolla voidaan tarkoittaa myös luonnollisen kielen lauseen merkityssisältöä, eli sitä, minkä ymmärtämisestä seuraa ko. lauseen ymmärtäminen.
Parliament Square

Parliament Square syyskuussa 2012.
Parliament Square on aukio Lontoon Westminsterissä, Westminsterin sillasta länteen ja St. Jamesin puistosta itään. Nykyinen aukio valmistui vuonna 1951 George Grey Wornumin suunnitelmien pohjalta. Sen ympärillä sijaitsee useita suojeltuja rakennuksia ja Yhdistyneen kuningaskunnan hallinnon korkeimpia instituutioita. Koska aukiolla on Britanniassa suuri historiallinen ja symbolinen merkitys, siellä järjestetään usein mielenosoituksia.
Historia

Parliament Squaren paikalla oli tiheään asuttuja kortteleita 1800-luvun alkuun asti, jolloin ne purettiin parlamentin päätöksellä. Tilalle syntynyt aukea alue, ”Westminsterin autiomaa”, jakaantui kolmeen osaan: Westminster Abbeyn pohjoispuoli oli kirkkomaata, kun taas Pyhän Margaretin kirkon ja Bridge Streetin väliselle alueelle perustettiin Garden Square -niminen aukio ja sen länsipuolelle puutarha-alue, joka ulottui lännessä Little George Streetille saakka.
Garden Squarea alettiin pitää ympäristöönsä nähden liian vaatimattomana, kun uusi Westminsterin palatsi valmistui vuonna 1860. Palatsin luonut arkkitehti Charles Barry sai tehtäväkseen suunnitella aukion uudelleen vuosina 1866–1868. Samanaikaisesti alueen poikki rakennettiin Metropolitan District Railwayn metrolinja, jonka vuoksi jouduttiin tekemään laajoja kaivuutöitä. Barry suunnitteli alueen keskiöön Parliament Square Garden -nimisen puistoalueen, joka muodostui kahdesta nurmialueesta ja niille sijoitetuista valtiomiesten patsaista. Parliament Square Gardenin länsipuolelle tuli erillinen puistosaareke, Canning Enclosure, johon pystytettiin entisen pääministeri George Canningin patsas.
Seuraavan suuren muodonmuutoksen Parliament Square koki, kun George Grey Wornum vuonna 1948 sai tehtäväkseen suunnitella aukion uudelleen parantaakseen liikennejärjestelyjä ennen Festival of Britainia. Uusi aukio oli arvokkaan hillitty. Parliament Square Gardenia laajennettiin länteen päin pienentämällä Canning Greeniä. Suunnitelmiin sisältyi myös tiikkisiä puistonpenkkejä ja lyhtypylväitä, joita sijoitettiin aukiolle ja sen ympäristöön. Parliament Square Gardenissa muutettiin neljän pääministerin patsaan paikkoja, kun taas Canning Greenissä jätettiin Lincolnin ja Canningin patsaat entisille paikoilleen. Puistoalueille istutettiin muun muassa trumpettipuita, hortensioita ja atsaleoita. Muutostyöt valmistuivat huhtikuussa 1951.
Vuoden 1951 jälkeen Parliament Squarea on muutettu vain vähän. 1970-luvulla aukiolle lisättiin liikennevaloja ja perustukset lipputangoille. Uusia patsaita on lisätty kuusi: Jan Smuts (1956), Winston Churchill (1973), Nelson Mandela (2007), David Lloyd George (2007), Mahatma Gandhi (2015) ja Millicent Fawcett (2018). Vuonna 1999 Parliament Square Gardenin hallinta siirtyi Suur-Lontoon yleishallintoviranomaiselle, kun taas Canning Greenin hallinnasta vastaa Royal Parks.
Koska Parliament Squarella on Britanniassa suuri historiallinen ja symbolinen merkitys, siellä järjestetään usein mielenosoituksia. Yksi kuuluisimpia aukioon yhdistettyjä mielenosoittajia oli rauhanaktivisti Brian Haw, joka leiriytyi sinne kymmenen vuoden ajaksi 2001–2011.
Kuvaus

Parliament Square muodostuu Parliament Square Garden -nimisestä pääsaarekkeesta ja sen länsipuolella sijaitsevasta pienemmästä Canning Greenistä. Aukiota rajaavat Great George Street pohjoisessa, St Margaret Street idässä, Parliament Square Road etelässä ja Little George Street lännessä. Aukion itäpuolella on Westminsterin palatsi ja Big Ben, eteläpuolella Westminster Abbey ja Pyhän Margaretin kirkko, länsipuolella Middlesex Guildhall (nykyään Yhdistyneen kuningaskunnan korkein oikeus) ja Royal Institution of Chartered Surveyors ja pohjoispuolella Government Offices Great George Street, jossa toimii muun muassa Yhdistyneen kuningaskunnan valtiovarainministeriö. Westminsterin palatsi, Westminster Abbey ja Pyhän Margaretin kirkko ovat muodostaneet vuodesta 1987 lähtien Unescon maailmanperintökohteen.
Parliament Square Garden on muodoltaan pyöreäkulmainen neliö, jonka sivun pituus on noin 75 metriä. Yli puolet sen pinta-alasta on tasaista nurmialuetta, jolta avautuu näkymä sekä Westminster Abbeylle etelässä että Westminsterin palatsille idässä. Nurmialueesta länteen on kivilaatoilla päällystetty kävelytie, joka johtaa etelään kohti Westminster Abbeyn pohjoisovea. Tien länsipuolella on plataanirivistö ja kolmen pääministerin patsaat, jotka on asetettu katsomaan kohti parlamenttia. Ne esittävät etelästä pohjoiseen Robert Peelia, Benjamin Disraelia ja Edward Smith-Stanleyä. 2000-luvulla pääministerien patsaiden ja nurmialueen väliin on lisätty kolme uutta patsasta, jotka esittävät etelästä pohjoiseen Nelson Mandelaa, Mahatma Gandhia ja Millicent Fawcettia. Nurmialueesta pohjoiseen on toinen kivilaatoilla päällystetty kävelytie, joka johtaa itään kohti Big Beniä. Sitä reunustavat trumpettipuut ja varakreivi Palmerstonin, sotamarsalkka Jan Smutsin sekä pääministerien David Lloyd George ja Winston Churchill patsaat.
Canning Green muodostuu kiilanmuotoisesta nurmialueesta, jolle on sijoitettu Abraham Lincolnin ja George Canningin patsaat. Vuonna 2009 sen eteläosaa muokattiin hieman, jotta kulkua korkeimman oikeuden rakennukseen saatiin parannettua.
Patsaat

Aukiolla on kaksitoista patsasta, joista useille on myönnetty Grade II -luokan suojelukohteen asema:
| Kuva | Aihe | Tekijä | Materiaali | Paljastusvuosi | Sijainti | Suojelu | Viitteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Winston Churchill | Ivor Roberts-Jones | pronssi (patsas) graniitti (jalusta) | 1973 | Parliament Square Gardenin pohjoislaita | Grade II |  |
|  | David Lloyd George | Glynn Williams | pronssi (patsas) liuske (jalusta) | 2007 | Parliament Square Gardenin pohjoislaita | – |  |
|  | Sotamarsalkka Jan Smuts | Jacob Epstein | pronssi (patsas) graniitti (jalusta) | 1956 | Parliament Square Gardenin pohjoislaita | Grade II |  |
|  | Varakreivi Palmerston | Thomas Woolner | pronssi (patsas) graniitti (jalusta) | 1876 | Parliament Square Gardenin pohjoislaita | Grade II |  |
|  | Edward Smith-Stanley, Derbyn jaarli | Matthew Noble | pronssi (patsas) graniitti (jalusta) | 1874 | Parliament Square Gardenin länsilaita | Grade II |  |
|  | Benjamin Disraeli, Beaconsfieldin jaarli | Mario Raggi | pronssi (patsas) graniitti (jalusta) | 1883 | Parliament Square Gardenin länsilaita | Grade II |  |
|  | Robert Peel | Matthew Noble | pronssi (patsas) graniitti (jalusta) | 1876 | Parliament Square Gardenin länsilaita | Grade II |  |
|  | Nelson Mandela | Ian Walters | pronssi (patsas) portlandkivi (jalusta) | 2007 | Parliament Square Gardenin länsilaita | – |  |
|  | Mahatma Gandhi | Philip Jackson | pronssi (patsas) portlandkivi (jalusta) | 2015 | Parliament Square Gardenin länsilaita | – |  |
|  | Millicent Fawcett | Gillian Wearing | pronssi (patsas) | 2018 | Parliament Square Gardenin länsilaita | – |  |
|  | Abraham Lincoln | Augustus Saint-Gaudens (alkuperäinen patsas Chicagossa) | pronssi (patsas) graniitti (jalusta) | 1920 | Canning Green | Grade II |  |
|  | George Canning | Richard Westmacott | pronssi (patsas) graniitti (jalusta) | 1832 | Canning Green | Grade II |  |
Suojelu

Historic England myönsi Parliament Squarelle Grade II -luokan suojelukohteen aseman vuonna 1996. Suojeluperusteita oli useita:
Suunnittelullinen arvo – palkitun arkkitehdin George Grey Wornumin suunnittelema yksinkertaisuudessaan elegantti aukio, joka parantaa liikenteen sujuvuutta ja tarjoaa esteettömän näkymän ympäröiviin arvorakennuksiin.
Kasvillisuus – plataanit ja trumpettipuut rajaavat aukiolta avautuvia näkymiä niitä kuitenkaan peittämättä; selkeät nurmialueet luovat kontrastia rakennettuun ympäristöön.
Historiallinen arvo – aukio edustaa sodanjälkeistä maisemasuunnittelua ja täydentää ympäröivien rakennusten arkkitehtonista arvoa; puistossa on useita Grade II -luokan patsaita valtiomiehistä ja muista merkkihenkilöistä.
Näkymä Parliament Squaren poikki Pyhän Margaretin kirkolle ja Westminster Abbeylle (n. 1906).
Näkymä Parliament Square Gardenin länsireunalle kohti Westminster Abbeyn pohjoista julkisivua.
Paul Grégoire

Paul Grégoire OC (24. lokakuuta 1911 – 30. lokakuuta 1993) oli kanadalainen katolinen kirkonmies. Hän sai vihkimyksensä papiksi 22. toukokuuta 1937 ja piispaksi 27. joulukuuta 1961. Hän oli kardinaali vuodesta 1988, muttei ennättänyt osallistua konklaaveihin.
Hän toimi vuosina 1968–1990 Montréalin arkkipiispana. Edeltäjä oli Paul-Émile Léger ja seuraaja Jean-Claude Turcotte.
Aiheesta muualla

Catholic-Hierarchy.org: Paul Cardinal Grégoire (englanniksi)
Propontis

Propontis voi viitata seuraaviin asioihin:
Marmaranmeri (kreik. Προποντίς, Propontis), Euroopan ja Aasian rajalla sijaitseva sisämeri, joka yhdistää Mustanmeren ja Aigeianmeren
Empire Duke (myöh. Propontis), J.L. Thompson and Sons -yhtiöltä vuonna 1943 valmistunut Empire ship -sarjan rahtilaiva
M/T Propontis, Neste Shippingin laivastoon kuuluva tankkialus
S/S Propontis, General Screw Steam Shipping Company -laivavarustamon höyrylaiva 1800-luvulla
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Propontis”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Proposition 64 (2016)

Proposition 64 (suom. Esitys 64, viralliselta nimeltään Control, Regulate and Tax Adult Use of Marijuana Act) oli kansanäänestyksen jälkeen hyväksytty, 9. marraskuuta 2016 voimaan tullut lakiehdotus, joka lisäsi Kalifornian lakiin pykälän, joka laillisti kannabiksen viihdekäytön. Enemmistö (57 %) äänestykseen osallistuneista kannatti esitystä. Kannabiksen laillinen myynti aloitettiin osavaltiossa tammikuussa 2018.
Paravani

| Paravani |
| --- | --- |
 Näkymä järvelle.
Valtiot:   Georgia
Paikkakunta:  Samtskhe-Džavakheti 
Koordinaatit:  41°26′40″N, 43°48′44″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Laskujoki:  Paravani
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  2 073  m 
Pinta-ala:  37,5 km²
Tilavuus:  0,0908 km³
Keskisyvyys:  2,4 m
Suurin syvyys:  3,3 m
Valuma-alue:  234 km2 
 fiParavani 
Paravani (georg. ფარავანი, arm. Փարվանա, Parvana) on Georgian suurin järvi. Se sijaitsee maan eteläosassa Samtskhe-Džavakhetin hallintoalueella Džavakhetin ylängöllä yli 2 000 metrin korkeudessa. Paravani on 37,5 neliökilometrin laajuinen ja sen syvin kohta on 3,3 metriä. Järven keskisyvyys on vain 2,4 metriä ja sen tilavuus yhteensä 90,8 miljoonaa kuutiometriä. Valuma-alue on 234 neliökilometrin suuruinen. Järven laskujoki on Paravani, joka virtaa Mtkvariin ja sitä kautta edelleen Kaspianmereen. Tbilisin ja Akhalkalakin välinen rautatie kulkee järven itärannalla.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Paravani Wikimedia Commonsissa
Pyhä Katariina

Pyhä Katariina tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Pyhä Katariina Aleksandrialainen
Pyhä Katariina Sienalainen
Pyhä Katariina eli Katariina Ulvintytär, Pyhän Birgitan tytär.
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pyhä Katariina”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Operaatio Orchard

Operaatio Orchard oli Israelin Deir ez-Zorin seudulle Syyriassa puolenyön jälkeen 6. syyskuuta 2007 suorittama ilmaisku. Valkoisen talon edustajat ja Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu ilmoittivat myöhemmin, että iskun kohde oli ydinaseiden kehittämiseen tarkoitetun laitoksen rakennustyömaa. Syyria kiisti tulkinnan. IAEA:n raportin mukaan alueelta löytyi todisteita uraanista ja grafiitista ja alueen rakenteissa oli ominaisuuksia, jotka muistuttivat ydinreaktoria. IAEA ei kertomuksensa mukaan kuitenkaan pystynyt varmistamaan työmaan tarkoitusta, sillä Syyria kieltäytyi avustamasta tutkimuksissa. Syyria kielsi väitteet.
Uutisraporttien mukaan ilmaiskun toteutti Israelin ilmavoimien 69. laivue F-15I- ja F-16I-hävittäjillä sekä ELINT-tiedustelukoneilla. Iskuun otti osaa kahdeksan lentokonetta, joista ainakin neljä tunkeutui Syyrin ilmatilaan. Iskuun osallistuneet hävittäjät oli varustettu AGM-65 Maverick -ohjuksilla, noin 200 kilon pommeilla ja lisäpolttoainetankeilla. The Sunday Timesin mukaan ryhmä Israelin Shaldag-erikoisjoukkojen kommandoja oli saapunut kohdealueelle päivää ennen iskua, ja kommandot ohjasivat hyökkäyksen kohteeseen lasersäteillä. Myöhemmässä raportissa iskuryhmän kerrottiin olleen osa Sayeret Matkal -erikoisjoukkoja.
Tapahtumat ennen iskua

Heinäkuussa 2007 Aleppossa Pohjois-Syyriassa tapahtui räjähdys. Syyrian virallisen Sana-uutistoimiston mukaan räjähdyksessä kuoli 15 ja haavoittui 50 syyrialaista sotilasta. Uutistoimiston mukaan laitoksessa syttynyt tulipalo johti ”hyvin räjähdysherkkien tuotteiden” räjähtämiseen. 26. syyskuuta yhdysvaltalainen Jane's Defence Weekly julkaisi artikkelin, jonka mukaan räjähdys tapahtui, kun laitoksella testattiin sinappikaasulla varustettuja Scud-C -ohjuksia. Yhdysvaltojen tiedusteluviranomaisten mukaan alkukesällä 2007 Israel kiinnitti huomiota syyrialaisen ydinlaitoksen toimintaan. Mossad onnistui ”rekrytoimaan yhden laitoksen työntekijöistä tai soluttamaan vakoojansa laitoksen työntekijäksi”, ja sai valokuvia kohteesta.
The Sunday Timesin raportin mukaan Israelin puolustusvoimien erikoisjoukkoyksikkö Sayeret Matkal iski epäiltyyn ydinlaitokseen ennen ilmaiskua ja toimitti ydinmateriaalit Israeliin.
Anonyymien lähteiden mukaan testit osoittivat ydinasemateriaalin olevan peräisin Pohjois-Koreasta, ja Yhdysvallat antoi oman hyväksyntänsä Israelin ilmaiskulle. Neue Zürcher Zeitungin mukaan elokuussa 2007 kaksi helikopteria kuljetti 12 israelilaista paikalle. Ryhmän tarkoitus oli hankkia valokuvatodisteita ja maaperänäytteitä. Yhdysvaltalaiset viranomaiset kielsivät myöhemmin hyväksyneensä iskun. Heidän mukaansa Yhdysvallat tiesi iskusta etukäteen, mutta ei osallistunut siihen millään tavalla.
Joidenkin lähteiden mukaan Israel suunnitteli hyökkäystä alueella jo 14. heinäkuuta. Osa USA:n johdosta, esimerkiksi ulkoministeri Condoleezza Rice, pitivät kuitenkin parempana ratkaisuna Syyrian julkista tuomitsemista. Isku viivästyi, sillä Israel pelkäsi että tieto siitä vuotaisi lehdistölle. The Sunday Timesin mukaan Israelin puolustusministeri Ehud Barak ”johti iskua henkilökohtaisesti”.
The Washington Postin mukaan kolme päivää ennen hyökkäystä Syyrian Tartukseen oli rantautunut Pohjois-Koreasta lähtenyt alus. Pohjois-Korea tuomitsi iskun julkisesti. Israelilainen on-line -data-analyytikko Ronen Solomon löysi tiedon 1,700 tonnin rahtialuksesta nimeltä Al Hamed, joka oli saapunut Tartuksen satamaan 3. syyskuuta. 25.4.2008 alus oli rekisteröity Komoreille. Useiden lähteiden mukaan helmikuussa kadonnut ja mahdollisesti länteen loikannut iranilainen kenraali Ali Reza Asgari toimitti läntisille tiedustelupalveluille tietoja iskun kohteesta.
Operaatio

Israelilainen kuljetushelikopteri tunkeutui yöllä Syyrian ilmatilaan ja pudotti ryhmän Shaldag-yksikön kommandoja kohdealueelle. Voimakkailla laserohjatuilla räjähteillä varustetut F-15I Ra'am ja F-16 Fighting Falcon -hävittäjät ja  ELINT-tiedustelukoneet nousivat ilmaan tukikohdasta Israelissa. Israelin kommandot ohjasivat hyökkäyksen kohteeseen lasersäteillä. Laitos tuhoutui täydellisesti hyökkäyksessä.
Aviation Week and Space Technologyn mukaan yhdysvaltalaiset teollisuus- ja sotilaslähteet spekuloivat, että israelilaiset saattoivat käyttää Yhdysvaltojen Suter-ohjelman kaltaista tietokoneohjelmaa saadakseen hävittäjänsä huomaamatta Syyrian ilmatilaan. Järjestelmä mahdollisti tutkasäteilyjen väärentämisen ja jopa sensoreiden suoran manipuloinnin. Syyrialla oli käytössään uusi venäläinen Pantsir-S1E  -järjestelmä, joka ei kuitenkaan ollut iskun aikana toiminnassa. Iskun aikana Syyrian ilmapuolustuksen uskottiin koostuneen Tor-M1-ilmatorjuntaohjusjärjestelmästä ja Isajev S-125 ilmatorjuntaohjuksista. Paluumatkalla iskuun osallistuneet Israelin lentokoneet ylittivät Turkin ilmatilan. Koneet pudottivat tyhjät polttoainetankkinsa Hataynin ja Gaziantepin maakuntien yläpuolella. Aviation Week and Space Technology -lehden mukaan Israelin ilmavoimat iski Tall al-Abuadissa syyrialaiseen tutka-asemaan tavanomaisilla täsmäpommeilla, elektronisella hyökkäyksellä ja voimakkaalla häirinnällä. Lehden mukaan USA oli luovuttanut Israelille tietoa Syyrian ilmapuolustuksesta ennen iskua. Toukokuussa 2008 IEEE Spectrum -julkaisu kertoi eurooppalaisilta lähteiltä saadusta tiedosta, jonka mukaan Syyrian ilmapuolustusverkko oli kytketty pois päältä salaisella sisäänrakennetulla tappokytkimellä, jonka israelilaiset aktivoivat ennen hyökkäystä.
Kohde

CNN:n ensimmäisen raportin mukaan iskun kohteena olivat olleet ”Hizbollahille tarkoitetut aseet”, ja että ilmaisku ”jätti erämaahan suuren kuopan”. Viikkoa myöhemmin The Washington Post kertoi, että USA:n ja Israelin tiedustelupalvelut olivat keränneet tietoa Syyriassa Pohjois-Korean tuella rakennetusta ydinlaitoksesta. Kohde oli ”laitos, jossa pystyttiin rakentamaan epätavanomaisia aseita”. The Sunday Timesin mukaan oli esitetty väite, että kohteessa piiloteltiin Pohjois-Koreasta peräisin olevaa ydinmateriaalia. Syyrian varapresidentti Faruq Al Shara tiedotti 30. syyskuuta, että Israelin kohteena ollut rakennus kuului tutkimuskeskukselle, joka oli keskittynyt kuivan ilmastovyöhykkeen ja aavikkojen tutkimukseen. Tutkimuskeskus kiisti väitteen.
Seuraavana päivänä Syyrian presidentti Bašar al-Assad kuvaili pommituskohdetta ”rakenteilla olleeksi, vielä keskeneräiseksi ja tyhjäksi sotilaalliseksi rakennuskokonaisuudeksi.” Hän ei kuitenkaan esittänyt mitään lisätietoja rakennusten luonteesta tai käyttötarkoituksesta. 14. lokakuuta The New York Times otsikoi, että kohde oli USA:n ja Israelin sotilastiedustelulähteiltä saatujen tietojen mukaan pohjoiskorealaisten asiantuntijoiden avulla rakenteilla ollut ydinreaktori. Iskussa menehtyi useita asiantuntijoita.
Joulukuun 2. The Sunday Times siteerasi Uzi Eveniä, Tel Avivin yliopiston professoria ja Dimonan tutkimuslaitoksen perustajaa. Even kertoi uskovansa, että rakenteilla ollut laitos oli tarkoitettu plutoniumin prosessointiin. Laitoksessa aiottiin valmistaa ydinaseita pohjoiskorealaisesta plutoniumista. Hänen mukaansa syyrialaiset hautasivat rakennustyömaakohteen välittömästi iskun jälkeen tuhansilla tonneilla maata, koska pelkäsivät säteilyä.
Maaliskuun 19. päivänä Saksan puolustusministeriön entinen suunnitteluosaston johtaja Hans Rühle kirjoitti sveitsiläisessä Neue Zürcher Zeitung-sanomalehdessä, että Iran oli rahoittanut Syyrian ydinreaktoria. Rühle ei nimennyt lähdettään. Hänen mukaansa USA:n tiedustelu oli havainnut, että pohjoiskorealainen laiva oli tuonut Syyriaan rakennustarvikkeita vuodesta 2002 lähtien. Yhdysvaltalaiset satelliitit olivat havainneet itse rakennelman vuonna 2003. Tiedustelu ei ollut kuitenkaan havainnut epätavallista toimintaa, sillä syyrialaiset olivat kieltäneet radiopuhelimien ja tavallisten puhelimien käytön työmaalla. Kommunikointi hoidettiin ainoastaan lähettien avulla. Rühlen mukaan ”reaktori oli ollut pohjoiskorealaista kaasugrafiittityyppiä”. Hänen mukaansa ”Israel arvioi Iranin maksaneen projektista Pohjois-Korealle 1-2 miljardia dollaria.” Rühlen tietojen mukaan pohjoiskorealainen alus, jonka lastina oli ydinpolttoainesauvoja oli pysäytetty matkalla Syyriaan juuri ennen Israelin operaatiota.