stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
James Garner
Elämäkerta

Garner syntyi Weldon Warren Bumgarnerin ja Mildred Meekin kolmesta lapsesta nuorimpana. Hän menetti äitinsä jo varhaislapsuudessaan. Veljet asuivat äidin kuoleman jälkeen jonkin aikaa muiden sukulaistensa luona mutta palasivat isän huomaan tämän mentyä uusiin naimisiin vuonna 1934. Uusi puoliso oli lapsia kohtaan väkivaltainen ja ankara; avioliitto päättyikin sittemmin eroon. Garner oli Korean sodan palkittu veteraani.
Garner esitti keskeisiä rooleja lukuisissa televisiosarjoissa. Uraan mahtui kuitenkin myös merkittäviä esiintymisiä elokuvissa, joiden joukkoon lukeutuvat Kaikki alkoi saippuasta (1963), Sodassa ja rakkaudessa (1964), Salainen tehtävä Lissabonissa (1965), Älkää tappako taiteilijaa (1965), Tappajakoirat (1972), Pieni intiaani (1973), Murphyn romanssi (1985), Nimeni on Bill W. (1989), Uusi alku (1990), Angelan skandaali (1998), Kieroa peliä (2000) ja Atlantis – kadonnut kaupunki (2001).
Tuotteliaalla, pitkän uran luoneella Garnerilla on tähti Hollywood Walk of Famella. Hänelle myönnettiin kaksi Emmy-palkintoa vuosina 1977 ja 1987 ja kolme Golden Globea vuosina 1958, 1991 ja 1994. Hän oli lisäksi vuonna 1986 ehdolla parhaan miespääosan Oscar-palkinnon saajaksi roolista elokuvassa Murphyn romanssi.
Garner oli 17. elokuuta 1956 lähtien naimisissa Lois Clarken kanssa, ja pari sai kaksi lasta. James Garner oli vahva demokraattien kannattaja.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James Garner Wikimedia Commonsissa
James Garner Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Emmy Awards  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Trove  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Ōkuwa

| Ōkuwa |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna

Valtio:  Japani
Prefektuuri:  Naganon prefektuuri
Piirikunta:  Kison piirikunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  234,5 km²
Väkiluku (2020):  3 439
 – Väestötiheys:  14,67 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Ōkuwa (jap. 大桑村, Ōkuwa-mura) on kyläkunta Japanin Naganon prefektuurissa. Se sijaitsee Kison piirikunnassa. Kyläkunnassa asuu 3 439 asukasta, sen pinta-ala on 234,5 neliökilometriä ja väestötiheys 14,67 asukasta neliökilometrillä.
Väestönkehitys

Lähde:
| Vuosi | Väestö | Muutos |
| --- | --- | --- |
| 1995 | 5 015 |  |
| 2000 | 4 770 | -245 |
| 2005 | 4 457 | -313 |
| 2010 | 4 145 | -312 |
| 2015 | 3 825 | -320 |
| 2020 | 3 439 | -386 |
Käsinsyöminen

Pizza on yksi suosituimmista käsin syötävistä ruoista
Käsin syömistä Tadžikistanissa.
Käsien käyttäminen syömiseen on maailman käytetyin syömistapa ja kädet ovat maailman käytetyin syömäväline. Länsimaissa käsin syöminen liittyy useasti pikaruoan syömiseen ja herkutteluun, esimerkiksi perunalastuilla tai makeisilla. Monissa ruokakulttuureissa käsin syöminen on pääsääntöinen tapa syödä kaikki ruoka. Monissa kulttuureissa käsinsyömisen nähdään osoittavan vieraanvaraisuutta ja se on tärkeä osa identiteettiä.
Käsinsyömisen etiketti > Hygienia ja puhtaus > Käsien pesu

Käsin syömiseen liittyy useasti erilaisia puhtauteen liittyviä tapoja ja odotuksia. Usein odotetaan, että henkilö pesee kätensä ennen käsin syömistä. Varsinkin mikäli ruoka on jaettu useamman ihmisen kesken.
Monesti länsimaissa käsin syötäessä tarjolla on paperisia käsipyyhkeitä, jotta syöjä voi puhdistaa kätensä.
Kaakkois-Aasian maissa on monesti käsienpesupaikka ravintoloissa Keskeisessä ja eteläisessä Afrikassa sekä lähi-idssä on tapana laittaa ruokailijoiden viereen astia, jossa kädet pestään ennen ruokailua. Pesuastia oli myös yleinen käytäntö keskiajan Euroopassa.
Käsinsyömisen etiketti > Hygienia ja puhtaus > Vasemman käden käyttö

Useissa kulttuureissa ruokaan ei ole suotavaa koskea vasemmalla kädellä, sillä vasenta kättä pidetään likaisena. Vasemman käden käyttö on kiellettyä muun muassa arabimaissa, Afrikassa ja Intiassa.
Vasen käsi on perinteisesti ollut varattu näissä kulttuureissa fyysisesti ja mielellisesti epäpuhtaisiin toimiin, kuten siistiytymiseen ulostamisen jälkeen, jonka vuoksi sillä ei ole suotavaa koskea syötävään ruokaan. Esimerkiksi Intiassa, Malesiassa ja Sri Lankassa vasen käsi on varattu ulostamista varten. Keskisessä ja eteläisessä Afrikassa vasemmalla kädellä syöminen on niin ikään epäkunnioittavaa.
Sama käytäntö oli vallalla myös Etelä-Euroopassa aikanaan. Muinaisessa Roomassa ja Kreikassa syöjät nojasivat vasemman käden varaan, etteivät olisi koskeneet sillä ruokaan. Myös Kiinassa historiallisesti vasemman käden käyttö syömisessä oli kielletty.
Käsinsyömisen etiketti > Hygienia ja puhtaus > Sormien ja kämmenen laittaminen ruokaan

Käsin syödessä ruokaan tulisi useissa kulttuureissa, kuten Intiassa tai Malesiassa koskea vain sormenpäillä, eikä kämmen saisi koskettaa ruokaa. Joissain kulttuureissa, missä syödään lähes kaikki ruoka käsin, jotkin syöjät osaavat poimia eri sormilla eri ruokalajeja, jotta ruoat ja niiden maut eivät mene yhteisessä jaetussa tarjoiluastiassa sekaisin.
Länsimaissa sormiruoan kastamista dippikastikkeeseen niin syvälle, että sormet menevät kastikkeeseen pidetään epäsuotavana. Länsimaisen etiketin mukaan sormiruokaa tulisi dipata kastikkeeseen vain kerran.
Käsinsyömisen etiketti > Hygienia ja puhtaus > Sormien suuhun laittaminen

Sormien nuolemista ei yleensä pidetä soveliaana tai pidetään soveliaana vain harvoissa tilanteissa. Keskisessä ja eteläisessä Afrikassa sormien nuoleminen on soveliasta vasta sitten, kun kaikki ruokailijat ovat lopettaneet ruokailun. Kaakkois-Aasiassa maissa sormien nuoleminen on herkullisuuden merkki.
Intiassa sormien laittaminen suuhun sormilla syödessä ei ole hyväksyttyä. Tarvittaessa ruokaa tulee työntää suuhun peukalolla. Sormien nuoleminen on niin ikään Intiassa sallittua vasta ruokailun lopettamisen jälkeen.
Käsinsyömisen etiketti > Yhden hengen annoskoko

Länsimaissa monesti käsin syötäviä ruokia ei ole tapana jakaa, varsinkaan oman perheen ulkopuolelle. Yleensä annokset ovat mitoitettu ja tarkoitettu yhden henkilön syötäviksi, esimerkiksi syöjän voidaan odottaa syövän yksin jäätelötuuttinsa tai grillimakkaransa. Syömättä jäänyt ruoka monesti heitetään pois. Poikkeuksena, monesti ruoka on syötävää useiden mielestä, mikäli annokseen ei ole koskettu käsin, esimerkiksi koskematon pizzaviipale on monien mielestä jaettavaksi sopiva.
Käsinsyömisen etiketti > Ruoan jakaminen

Joissain kulttuureissa jaettava ruoka on tarkoitettu kaikille syöjille. On kohteliasta syödä sen hitaasti ja vain sen verran, että hitaammin syövät, kuten lapset, saavat myös syötyä tarpeeksi. Näissä kulttuureissa on etiketin mukaista syödä ruoka suustaan, ennen kuin ruokaa ottaa lisää käsiinsä. Ahnehtiminen nähdään ruoan varastamiseksi muilta syöjiltä.
Länsimaissa käsin syötävistä ruoista jaettavaksi on tarkoitettu useimmiten makeiset ja suolaiset herkut. On tavallista, että useampi ihminen poimii perunalastuja tai makeisia samasta pussista. Myös pizzalaatikosta monesti on soveliasta poimia oma viipaleensa.
Joissain ruokakulttuureissa käsin syötävät ruoat on tarkoitettu jaettavaksi ja yhdessä syötäväksi.
Käsinsyömisen etiketti > Ruoalla leikkiminen

Ruoalla leikkiminen on käsin syödessä monissa kulttuureissa etiketin vastaista.
Käsin syöminen eri kulttuureissa > Länsimaat

Länsimaissa, jossa käytetään pääsääntöisesti ruokailuvälineitä ruokailuun, syödään kuitenkin esimerkiksi pasteijoita, piiraita, makkaroita ja juustoja käsin. Pääruoista pizza on ollut alun perinkin sormiruokaa, samoin hotwings-kanankoivet. Yhdysvalloista lähtenyt hotdog ja hampurilainen ovat suosittuja käsin syötäväksi tarkoitettuja ruokalajeja länsimaissa. Belgiassa syödään taas vohveleita käsin. Länsimaissa sormiruokaa on tarjolla usein juhlissa, koska sen avulla syöminen on helpompaa. Myös piknikillä tavallisesti syödään ruoka käsin.
Sormin syömisen suosio on kasvanut länsimaissa viime aikoina yhä enemmän. Sormilla syömisestä on tullut trendikästä länsimaissa. Erityisen suosittuja on tullut katuruoasta, joka on sormin syötävää. Myös Helsingissä on järjestetty katuruoalle oma ruokafestivaali 2000-luvulla. Suosiota on nostanut myös lasten sormiruokailu. Siinä lapsille tarjotaan helposti sulavia ja syötäviä ruokia, joita pieni lapsi pystyy syömään itse.
Käsin syöminen eri kulttuureissa > Afrikka ja Lähi-itä

Käsillä syöminen on tärkeä tapa monissa muslimimaissa. Muslimikulttuureissa ruokaa on tarkoitus syödä hitaasti ja kohtuullisesti. Käsin syöminen auttaa tässä. Monesti tapana on, että talon asukkaat murtavat leivän vieraille, eikä leipää tule murtaa itse. Leivän murtaminen itse saattaa järkyttää ruoan tarjoajia.
Etiopiassa ruoka kääritään käsin injeran (eräänlainen ohutleipä) sisään syödessä ja syödään käsin.
Jotkin aavikolla asustavat arabit pesevät kätensä symbolisesti ennen syömistä hankaamalla käsiänsä hiekkaan. Beduiinit, jotka syövät vain oikealla kädellä, monesti puolittavat isoja lihoja yhteistyössä, etteivät kosketa ruokaa vasemmalla kädellä.
Berberit syövät ruokansa sormin ohutleivän kanssa. Esimerkiksi Marokon kansallisruoka Tajine on tarkoitettu käsin syötäväksi.
Keskeisessä ja eteläisessä afrikassa ruokaa syödään käsin usein taikinasta tehdyn fufu-pallon kanssa.
Käsin syöminen eri kulttuureissa > Aasia

Japanissa sushi syödään perinteisesti käsin.
Kaakkois-Aasian maissa, kuten Malesiassa, syömiseen käytetään vain sormenpäitä.
Vietnamissa kevätrullia syödään käsin. Myös monenlaiset friteeratut ruoat on suosittua sormiruokaa.
Käsin syöminen eri kulttuureissa > Aasia > Intia

Intiassa ruoka syödään pääsääntöisesti aina käsin. Ruokaa on monesti tapana jakaa toisille omalta lautaselta. Tämän vuoksi kulttuurissa on välttämätöntä pestä kädet aina hyvin ennen ruokailua. Välillä ruokaa laitetaan leivän päälle syötäväksi, esimerkiksi naan-, roti- tai chapatileivän päälle, jota käytetään ruoan viemiseen suuhun.
Intiassa käsin syömisen nähdään ruokkivan vatsan lisäksi myös mieltä. Ayurvedaan uskovat näkevät sormilla syömisellä antavan positiivisia terveysvaikutuksia. Sen uskotaan asettavan kehon tasapainoon ja sillä nähdään olevan chakroja aktivoivia vaikutuksia. Ayurvedassa uskotaan, että kukin käden sormista symboloi erilaista elämän voimaa ja syödessä käsin, nämä elämänvoimat tulevat yhteen. Yleensä samalla nähdään, että käsillä syöminen saa syöjän keskittymään ruokailuun ja parantaa ruoan makua ja ruoansulatusta.
Käsinsyömisen vaikutukset

Käsinsyöminen tekee syömisestä kokonaisvaltaisempaa. Tutkimusten mukaan käsin syöminen lisää niiden ruokailijoiden kokemia aistihavaintoja ruoasta, jotka yleensä katsovat ruokaansa ennen syömistä. Ruoan koskettaminen käsin lisää tutkimusten mukaan syömisen nautintoa. Koskettaminen vaikuttaa syöjän ruokahaluun ja kokemukseen ruoan maukkaudesta. Käsin syöminen voi saada syöjän syömään enemmän ruokaa.
Jotkut näkevät, että ruoan koskettaminen käsin saa aivot ajattelemaan ruokailua ja näin aktivoi entsyymien eritystä. Toisaalta esimerkiksi Arabikulttuurissa käsin syömisen nähdään hillitsevän ahmimista.
Lapsen sormiruokailun on todettu tutkimuksissa olevan lapsen kehitykselle hyväksi, sillä lapsi oppii tällöin säätelemään omaa kylläisyydentunnettaan. Lapsen sormiruokailun myös nähdään muuttavan lapsen suhtautumista ruokaan kokeilevammaksi.
Käsin syöminen saattaa myös auttaa terveellisiä bakteereja pääsemään ruoansulatuselimistöön. Nämä saattavat auttaa ruoansulatuksessa.
Käsin syöminen estää syöjää polttamasta kieltään, sillä ruokailija tuntee ruoan lämpötilan sormillaan.
Esimerkkejä käsin syötävistä ruoista > Suomessa usein käsin syötäviä ruokia

Grillimakkarat ja grillatut kanankoivet
Voileivät
Piirakat ja pasteijat
Pulla
Jäätelötötteröt
Hedelmät
Makeiset ja perunalastut.
Esimerkkejä käsin syötävistä ruoista > Italialainen keittiö

Pizza
Focaccia
Esimerkkejä käsin syötävistä ruoista > Meksikolainen keittiö

Burrito (Tortillarulla täytteillä)
Taco
Nacho
Esimerkkejä käsin syötävistä ruoista > Etiopialainen keittiö

Ruoka syödään yleensä injeran avulla (Ohutleipä)
Esimerkkejä käsin syötävistä ruoista > Intialainen keittiö

Roti-leipä
Naan-leipä
Esimerkkejä käsin syötävistä ruoista > Vietnamilainen keittiö

Banh Mi
Kevätkääryle
Esimerkkejä käsin syötävistä ruoista > Lähi-itä

Pitaleipä ja hummus
Esimerkkejä käsin syötävistä ruoista > Yhdysvaltalainen keittiö

Donitsit
Hampurilainen
Nakkisämpylä (Hot dog)
Barbecue
Subway-patongit
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Käsinsyöminen Wikimedia Commonsissa
Jäätelö syödään monesti käsin, tötteröstä
Lapsi Mumbaissa, Intiassa syömässä käsin
Kiso (Naganon maaseutukaupunki)

| Kiso |
| --- | --- |
 lippu:  vaakuna

Valtio:  Japani
Prefektuuri:  Naganon prefektuuri
Piirikunta:  Kison piirikunta
Väkiluku (2020):  10 853
 – Väestötiheys:  22,23 as./km²
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kiso (jap. 木曽町, Kiso-machi) on Japanissa sijaitseva maaseutukaupunki. Se kuuluu Naganon prefektuurin Kison piirikuntaan. Maaseutukaupungin asukasluku on 10 853, pinta-ala 476 neliökilometriä ja väestötiheys 22,23 asukasta neliökilometrillä. Kaupungin väkiluku laskee.
Väestönkehitys

Lähde:
| Vuosi | Väestö | Muutos |
| --- | --- | --- |
| 1995 | 15 221 |  |
| 2000 | 14 866 | -395 |
| 2005 | 13 900 | -966 |
| 2010 | 12 743 | -1 157 |
| 2015 | 11 826 | -917 |
| 2020 | 10 583 | -1 243 |
Euran yhteiskoulu

| Euran yhteiskoulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Savikontie 11, Eura
Luokat:  7–9
Euran yhteiskoulu on yksi Euran kahdeksasta peruskoulusta. Siellä työskentelee 367 yläkoulun oppilaan lisäksi myös 35 opettajaa ja neljä ohjaajaa. Koulun rehtori on Jukka Pirttimäki.
Muuttoliike

Muuttajia per 1000 ihmistä vuosina 2015–2020. Vihreä kuvaa positiivista ja punainen negatiivista nettomuuttoa. Harmaalla merkityistä alueista ei ole dataa.
Siirtolaisten määrä maailmassa 1960-2015
Muuttoliike eli migraatio on väestön siirtymistä toiselle alueelle. Muuttoliike voi olla pienimuotoista yksilöiden siirtymistä, tai kokonainen yhdyskunta tai kansa voi vaihtaa asuinaluettaan.
Käsitteitä

Maahanmuuttaja on maahan muuttava tai muuttanut henkilö. Maastamuuttaja on henkilö joka muuttaa maasta. Maassamuuttaja on valtakunnan sisällä muuttava henkilö. Paluumuuttaja on takaisin kotimaahansa tai kotiseudulleen muuttava.
Siirtolainen on henkilö, joka muuttaa pysyvässä tarkoituksessa toiseen maahan hankkiakseen sieltä toimeentulonsa. Uudisasukas on henkilö, joka asuttaa jonkin aikaisemmin asumattoman ja viljelemättömän alueen.
Pakolainen on henkilö, joka joutuu syntyperänsä, uskontonsa, mielipiteidensä tai muun sellaisen vuoksi vainoa peläten pakenemaan vieraaseen maahan. Kiintiöpakolainen on maahan muuttava, jolla on jo Yhdistyneiden kansakuntien pakolaisjärjestön myöntämä pakolaisasema ja joka kuuluu vastaanottavan valtion pakolaiskiintiöön.
Kiertolainen tai kulkuri on vakinaista asuinpaikkaa ja työtä vailla kuljeskeleva ihminen.
Syyt

Muutto voi joskus olla muuttajan oma valinta, joskus hänen perheensä tai yhdyskuntansa. Joskus muuttaja viedään väkisin, esimerkiksi sotilaana, karkotettuna tai kaapattuna vankina.
Vapaaehtoisen muuttamisen syynä voi olla pyrkimys parantaa omaa asemaa: muuttaja saattaa paeta sortoa tai puutetta, tai hän voi tavoitella korkeampaa asemaa matkansa seurauksena, joko lähtöalueella tai tuloalueella. Toinen muuttamisen syy voi olla kotiin jääneen perheen hyödyttäminen esimerkiksi lähettämällä tai tuomalla heille rahaa tai muuta avustusta tai palaamalla takaisin uusien, ulkomailla opittujen taitojen kera. Kolmas muuton syy on halu hyödyttää uutta kotiyhdyskuntaa – tällainen migraatio on useasti uskonnollisesti motivoitunutta. Neljäs muuton syy on matkanteosta nauttiminen ja kiinnostus uusiin paikkoihin, ihmisiin ja ajatuksiin.
Muuttaminen on usein vaarallista: se saattaa johtaa nälkiintymiseen, sairastumiseen, loukkaantumiseen, riitoihin tai taisteluihin. Jos muuttajat pääsevät perille, he saattavat joutua opettelemaan uuden kielen ja uudet tavat, ja löytämään paikkansa uudessa kotiyhdyskunnassaan.
Verkosto

Usein muuttajaa avustaa muutossa jokin verkosto. Siihen voi alkuvaiheessa kuulua värvääjiä, jotka keräävät muuttohalukkaita tai vangitsevat sellaisia pakolla. Verkostoon voi kuulua myös matkanjärjestäjiä, vartijoita, oppaita, laivamiehistöjä sekä majoittajia niin matkan varrella kuin määränpäässäkin. Verkoston viimeinen osa ovat määränpäässä toimivat ihmiset, jotka auttavat tulijaa saamaan töitä ja sopeutumaan uuteen yhdyskuntaansa.
Vaikutukset

Muuttoliikkeillä voi olla suotuisia tai epäsuotuisia vaikutuksia. Muuttoliike voi levittää kehitystä, kun poismuuttajat vievät oman yhdyskuntansa tietoa, keksintöjä ja osaamista muille yhdyskunnille. Heidän tulonsa voi myös stimuloida kehitystä tuloalueella, ja joskus ihmisten lähteminen voi saada aikaan kehitystä myös lähtöalueella. Muuttoliikkeen kautta myös hyödykkeiden ja palvelujen tarjonta voi jakautua tasaisemmin yhdyskuntien välillä, ja joskus muuttajat ovat tuoneet mukanaan hyödyllisiä kasveja ja eläimiä. Toisaalta muuttoliikkeiden mukana voi kulkeutua tauteja ja haitallisia vieraslajeja. Muuttajien uudet tavat voivat joskus aiheuttaa tuloalueen elämäntavan tai kielen katoamisen.
Koulutetun työvoiman maastamuutto merkitsee tappiota kansantaloudessa. Maahanmuutto on tulomaalleen kansantaloudellisesti hyödyllistä sillä edellytyksellä, että maahanmuuttajat työllistyvät yhtä hyvin kuin kantaväestö. Maahanmuuton menot ovat silloin tuloja pienemmät, sillä valtaosa muuttajista on parhaassa työiässä. Valtion tulot, kuten verot ja sosiaaliturva- ja eläkemaksut ovat suuremmat kuin menot, eli maahanmuutto tuo enemmän tuloja kuin siihen liittyvät sosiaalipalvelut ja muut siitä koituvat kulut. Suomen tulos maahanmuutosta vastasi 0,16 prosenttia bruttokansantuotteesta.
Korvaava siirtolaisuus

Korvaava siirtolaisuus tarkoittaa sellaista kansainvälistä muuttoliikettä, jolla kompensoidaan kohdemaan väestön ja työvoiman vähenemistä sekä väestön ikääntymistä. Useimpien kehittyneiden maiden väestöt vähenevät 2000-luvun alkupuolella kokonaishedelmällisyysluvun laskiessa ja ikääntyvät eliniän kasvaessa. Tällä odotetaan olevan merkittäviä ja pitkäkestoisia seurauksia, jotka  Yhdistyneiden kansakuntien mukaan pakottavat hallitukset tarkistamaan politiikkaansa maahanmuuton suhteen. YK:n mukaan vähenevät väestöt ja työvoimat voidaan korvata ja huoltosuhde ylläpitää nykyisenä vain hyvin suurimittaisella maahanmuutolla.
Historiaa > Tutkimusmenetelmät

Tiedot varhaisen ihmisen migraatioista on saatu lähinnä neljän tieteenlajin tutkimuksen avulla: arkeologian, perinnöllisyystieteen, kielihistorian ja antropologian. Arkeologit ajoittavat menneiden aikojen jäännöksiä, niin ihmisten kuin aineellisenkin kulttuurin. Geneetikot tutkivat nykyisten populaatioiden geenejä, usein mitokondriaalista ja Y-kromosomaalista DNA:ta, sekä muinais-DNA:ta, ja selvittävät sitä kautta kansojen sukulaisuussuhteita ja muuttoliikkeitä. Kielitieteilijät selvittävät nykyisin puhuttujen ja kirjoitettujen kielten kantakieliä. Antropologit tutkivat nykyisten ihmisyhteisöjen tapoja ja tekevät joskus päätelmiä niiden edeltäjien muuttoliikkeistä.
Historiaa > Varhainen nykyihminen

Nykyihminen kehittyi noin 200 000 vuotta sitten. Aluksi ihminen asutti etupäässä itäisen ja eteläisen Afrikan savanneja, mutta vuoteen 60 000 eaa. mennessä ihminen levittäytyi myös Sudanin ja Senegalin väliselle savannille Afrikan poikki itä–länsisuunnassa.
Historiaa > Nykyihmisen levittäytyminen Afrikasta

Nykyihminen alkoi vaeltaa Afrikasta lopulta pysyvästi Afrikan ulkopuolellekin, mahdollisesti ylikansoituksen johdosta. Ihminen levittäytyi koko maapallolle neljässä suuressa vaiheessa. Aluksi ihminen asutti koko Afrikan, sitten muun Vanhan maailman tropiikin, seuraavaksi Vanhan maailman viileämmät seudut, ja lopuksi koko Amerikan. Näiden erilaisiin elinympäristöihin suuntautuneiden muuttoliikkeiden seurauksena syntyivät samalla ihmispopulaatioiden fenotyyppien erot.
Lähi-idässä ihmiset olivat käyneet jo yli 100 000 vuotta sitten, mutta 60 000–70 000 vuotta sitten he jatkoivat sieltä edemmäs. Nykyihmiset tulivat Etelä-Aasiaan noin 50 000 vuotta sitten ja saapuivat Australiaan meriteitse 40–60 000 vuotta sitten. He saattoivat käyttää meriteitä myös jo Afrikasta lähtiessään ja Etelä-Aasian rannikkoa myöten liikkuessaan. Euroopasta on löytynyt nykyihmisen jäänteitä 41–45 tuhannen vuoden takaa. Amerikkaan nykyihmiset saapuivat Alaskan kautta Aasiasta 35 000–15 000 vuotta sitten. Silloin mantereita erottavan Beringinsalmen tilalla oli leveä kannas. Pohjois-Amerikan länsirannikko asutettiin luultavasti meren kautta. Amerikan asutusaaltoja on ollut useita, ilmeisesti ainakin kolme. Erään teorian mukaan australideja muutti Amerikkaan jo 50 000 vuotta sitten. Tyynenmeren saaret ja atollit ihminen asutti viimeiseksi. Uusi-Seelanti oli viimeinen asuttamaton elinkelpoinen alue: se asutettiin 800 vuotta sitten.
Historiaa > Maanviljelyn varhaisvaiheet

Maanviljelyn keksiminen aiheutti sen, että jotkin populaatiot laajenivat ja levisivät toisten alueille, etenkin riisiä viljelleet kiinan ja austronesialaisten kielten puhujat. Maanviljelyn leviäminen johtui kuitenkin useammin taidon ja lajien leviämisestä kuin ihmisen muuttoliikkeistä. Maan viljeleminen sitoi ihmiset usein paikoilleen, vaikkakin samalla huomattavasti kasvaneet väestöt pystyivätkin muuttamaan entistä helpommin.
Historiaa > Pohjois-Euroopan muuttoliikkeet kivikaudella

Jääkauden jälkeen jään väistyessä ja Euroopan asuttavien alueiden laajentuessa metsästäjäväestöä siirtyi pohjoiseen Fennoskandiaan. Etelä-Ruotsin alueelle metsästäjiä muutti väliaikaisesti jo noin vuonna 11 000 eaa.. Suomen vanhimmat löydöt noin vuodelta 8700 eaa. on tehty Lahden Ristolan ja Orimattilan alueilta. Nuorakeraamisen eli vasarakirveskulttuurin noin 3200–2350 eaa. aikana Suomeen kenties muutti euripidista väestöä lähinnä Baltiasta.
Historiaa > Esi- ja varhaishistoriallisia vaelluksia

noin 2600 eaa. amorilaisten vaellusta lännestä Sumeriin
noin 2200 eaa. gutilaisten saapuminen Sumeriin
noin 2000 eaa. heettiläisten tulo Vähään-Aasiaan ja akhaialaisten tulo Kreikkaan?
noin 2000 eaa. amorilaisten saapuminen Sumeriin
noin 1600 eaa. arjalaisten tulo Intiaan
noin 1600 eaa. hyksojen saapuminen Egyptiin
noin 1200 eaa. merikansojen vaellukset
noin 1100-1000 eaa. aramealaisten vaellukset muun muassa Babyloniaan Irakin alueella
Historiaa > Indoeurooppalaisten vaellus

Indoeurooppalaisten oletetaan alkujaan asuneen Kaukasiassa, josta he aikaa myöten vaelsivat Eurooppaan.
Levittäytyminen alkoi yleisimmin hyväksytyn näkemyksen mukaan noin 3000-luvulla eaa. Toisen mutta vähemmän kannatetun teorian (C. Renfrew) mukaan indoeurooppalaisten alkukoti oli Turkin Anatoliassa, josta he olisivat saapuneet Eurooppaan jo noin 8000 eaa. samanaikaisesti maanviljelyn kanssa.
Historiaa > Euraasian paimentolaiskansojen liikkeet

Paimentolaiskansat ovat vaeltaneet aroseuduilla vuosituhansien ajan tunkeutuen välillä Eurooppaan, Lähi-itään, Etelä-Aasiaan tai Kiinaan. Esimerkkejä vaeltaneista paimentolaiskansoista ovat muun muassa kimmerialaiset, skyytit, sarmaatit, hunnit, avaarit, mongolit, kumaanit ja monet muut turkkilaiskansat. Suomalais-ugrilaisista kansoista paimentolaiskulttuurin omaksuneet unkarilaisten esi-isät olivat ainoita, joiden tiedetään vaeltaneen laajamittaisesti.
Historiaa > Bantujen levittäytyminen

Yksi historiallisen ajan laajimmista ja pitkäkestoisimmista kansainvaelluksista oli bantujen levittäytyminen koko Afrikan eteläpuoliskoon. Vuoden 2000 eaa. jälkeen nykyisten Nigerian ja Kamerunin alueella asuneet bantut alkoivat levittäytyä itään ja etelään. Bantukansat saapuivat Etelä-Afrikkaan vasta vuoden 1000 jälkeen; bantujen vaelluksia oli vielä paljon tämänkin jälkeen, ja zulut muuttivat etelään vasta 1700-luvulla.