stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tariq Ali
Teokset (valikoima)

Pakistan: Military Rule or People's Power, 1970
The Coming British Revolution, 1971
1968 and After: Inside the Revolution, 1978
Chile, Lessons of the Coup: Which Way to Workers Power, 1978
Trotsky for Beginners, 1980
Can Pakistan Survive?: The Death of a State, 1983
Who's Afraid of Margaret Thatcher? In Praise of Socialism, 1984
The Stalinist Legacy: Its Impact on 20th-Century World Politics, 1984
The Nehrus and the Gandhis: An Indian Dynasty, 1985
Street Fighting Years: An Autobiography of the Sixties, 1987
Revolution from Above: Soviet Union Now, 1988
Iranian Nights, 1989
Moscow Gold, 1990
Redemption, 1990
Can Pakistan Survive? The Death of a State, 1991
Shadows of the Pomegranate Tree, 1992 ("Islam-kvintetin" 1. osa). ISBN 978-0-7011-3944-5
Necklaces, 1992
Ugly Rumours, 1998
1968: Marching in the Streets, 1998
Fear of Mirrors, 1998
The Book of Saladin, romaani, 1998 ("Islam-kvintetin" 2. osa). ISBN 978-1-85984-834-0
Trotsky for Beginners, 1998
The Stone Woman, 2000 ("Islam-kvintetin" 3. osa). ISBN 978-1-85984-764-0
Masters of the Universe: NATO's Balkan Crusade, 2000
Clash of Fundamentalisms: Crusades, Jihads and Modernity, 2002
Bush in Babylon, 2003
Street-Fighting Years: An Autobiography of the Sixties, 2005
Speaking of Empire and Resistance: Conversations with Tariq Ali, 2005
Rough Music: Blair, Bombs, Baghdad, London, Terror, 2005
Conversations with Edward Said, 2005
A Sultan in Palermo, 2005 päähenkilöt Muhammad al-Idrisi ja Sisilian kuningas Roger II; "Islam-kvintetin" 4. osa). ISBN 978-1-84467-025-3
The Leopard and the Fox, 2006
Pirates of the Caribbean: Axis of Hope, 2006
A Banker for All Seasons: Bank of Crooks and Cheats Incorporated, 2007
The Assassination: Who Killed Indira G?, 2008
The Duel: Pakistan on the Flight Path of American Power, 2008
The Protocols of the Elders of Sodom: and other Essays, 2009
The Idea of Communism, 2009
What was Communism – The Idea of Communism 2010, esseekirja
Night of the Golden Butterfly 2010 ("Islam-kvintetin" 5. osa). ISBN 978-1-84467-611-8
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Contemporary Writers: Tariq Ali (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Tariq Alin kotisivu (Arkistoitu – Internet Archive). (englanniksi)
Karim Maiche: Huoli islamofobiasta ja maailman tilanteesta (Arkistoitu – Internet Archive). Rauhanpuolustaja 3/2010.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef
Vincenzo Cardarelli

| Vincenzo Cardarelli |
| --- | --- |
 Vincenzo Cardarelli 1957. Valokuva: Paolo Monti.
Henkilötiedot
Syntynyt: 1887 Corneto Tarquinia, Italia
Kuollut: 1959 (71–72 vuotta) Rooma, Italia
Kansalaisuus:  Italia
Ammatti:  runoilija, toimittaja
Kirjailija
Salanimi: Vincenzo Cardarelli, Calandrino, Caliban ja Simonetto 
Äidinkieli: italia
Tuotannon kieli: italia
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Vincenzo Cardarelli, oik. Nazareno Caldarelli, (1887 Corneto Tarquinia, Italia – 1959 Rooma, Italia) oli italialainen runoilija ja toimittaja. Sekalaisten opintojen jälkeen hän perusti yhdessä muiden kanssa vuonna 1919 La Ronda -lehden.
Suomennettu tuotanto

Cardarellin runoja on julkaistu Hannimari Heinon suomentamina teoksessa:

Rolando Pieraccini (toim.), Italian runoutta 1900-luvulta, Helsinki: Lauttasaari Press, 2004 ISBN 951-97511-7-3
Ligurian ilta
Lokakuu
Luopuminen
Odotus
Suvea
Syksy
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Vincenzo Cardarelli Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  Trove 
Muut:  RISM  SNAC  IdRef
CANT Z.501 Gabbiano

| CANT Z> 501 Gabbiano |
| --- | --- |
 CANT Z.501
Tyyppi:  lentovene
Alkuperämaa:  Italian kuningaskunta
Valmistaja:  CANT
Ensilento:  1934
Tila:  ei käytössä
Pääkäyttäjät:  Regia Aeronautica
Valmistusmäärä:  455 
CANT Z.501 Gabbiano (suom. lokki) on italialainen lentovene joka lensi ensi kerran vuonna 1934 ja rikkoi vesilentokoneiden yhtäjaksoisen lentämisen ennätyksen.
Ominaisuudet

Kärkiväli: 22,5 m
Pituus: 14,3 m
Korkeus: 4,4 m
Siipipinta-ala: -
Tyhjäpaino: 3840 kg
Suurin lentoonlähtöpaino: 7050 kg
Moottori: 1 × Isotta-Fraschini Asso XI R2C. 15 900 hevosvoiman (671 kW:n) 12-sylinterinen -V-moottori rungon päällä
Suoritusarvot

Nopeus: 275 km/h
Lakikorkeus: 7000 m
Lentomatka: 2400 km
Nousunopeus: 4000 m 16 minuutissa
Siipikuormitus: -
Aseistus

Pommikuorma: 640 kg (rungon ulkopuolella)
1 × vapaasti suunnattava 7,7 mm:n konekivääri keula-ampumossa
1 × vapaasti suunnattava 7,7 mm:n konekivääri moottorikehdon tornissa
1 × vapaasti suunnattava 7,7 mm:n konekivääri ylätornissa
Lahamu

Lahamu on mesopotamialaisessa mytologiassa jumalatar, joka syntyi kun makean veden henkilöitymän Apsûn ja suolaisen veden henkilöitymän Tiamatin vedet sekoittuivat ennen maailman syntyä kaaoksen alkuhämärässä. Tarina kerrotaan babylonialaisessa luomiskertomuksessa Enuma elish.
Lahamu sekä hänen veljensä ja puolisonsa Lahmu olivat ensimmäinen jumalpari. He edustavat yleensä mutaa tai liejua, mutta joissakin teksteissä heidät on kuvattu käärmeiksi, mahdollisesti siksi, että kiemurtelevan käärmeen liike muistuttaa aaltojen väreilyä. Jotkut tutkijat olettavatkin, että Lahmu ja Lahamu ovat vain Tiamatin lisänimiä. Lahmulla ja Lahamulla ei ole babylonialaisessa mytologiassa muuta merkittävää roolia, kuin että he ovat Ansharin ja Kisharin vanhemmat. Sumerien mytologiassa sana Lahama viittasi vesidemoneihin, jotka kuuluivat Enkille.
Alavuden rautatieasema

Alavuden rautatieasema (lyh. Alv) on rautatieliikennepaikka Alavuden kaupungissa noin neljä kilometriä keskustasta pohjoiseen Haapamäki–Seinäjoki-radan varrella. Asema avattiin 29. syyskuuta 1883, ja se on suunniteltu Pohjanmaan radan IV-luokan asemarakennuksen piirustusten mukaan. Rakennus rakennettiin vuosina 1881–1883. Sen ulkoasu on säilynyt lähes alkuperäisenä, mutta sisätilat on uusittu. Alavuden asemalla on ollut aiemmin myös vesitorni sekä veturitalli, joka purettiin vuonna 1991. Alavuden asemarakennus on samanlainen kuin Vilppulan asemalla.
Aseman miehitys ja lipunmyynti lopetettiin 31. joulukuuta 1999.
Alavuden liikennepaikka toimii vielä nykyäänkin puutavarajunien lastauspaikkana. Junia lähtee asemalta Seinäjoelle noin kerran viikossa, mutta joskus niitä ajetaan useamminkin.
Museovirasto on luokitellut poikkeuksellisen hyvin säilyneen Alavuden rautatieaseman Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alavuden rautatieasema Wikimedia Commonsissa
| n k Perustiedot Wikidatassa: Alavuden rautatieasema (Q2162575)ohje |
| --- | --- |
esiintymä kohteesta: rautatieasema, ratapiha
valtio: Suomi
sijaitsee hallinnollisessa alueyksikössä: Alavus
sijainti: Alavuden asemanseutu
koordinaatit: 62°37′03″N 23°36′01″E﻿ / ﻿62.6175°N 23.6003°E﻿ / 62.6175; 23.6003
Lahar

Lahar on sumerilainen karjan jumala. Myyttien mukaan Enlil ja Enki lähettivät hänet maan päälle viljakasvien jumalattaren Ašnanin avuksi. Luomiskertomusten mukaan Lahar ja Ašnan oli aluksi määrätty palvelemaan Anin jälkeläisiä, Anunnaki-jumalia, mutta kun taivaalliset jumalat eivät pystyneet käyttämään heidän tuotoksiaan, luotiin ihmiset, jotka pystyivät hyödyntämään viljaa ja karjaa. Lahar kuvataan usein kantamassa jousta tai nuijaa ja pässi jalkojensa juuressa.
Labarum

Konstantinus Suuren labarum. Kolikoiden pohjalta tehty ennallistus. Medaljongeissa arvellaan olleen muotokuvia.
Roomalainen sotalippu eli vexillum.
Rooman keisarillisesta sotalipusta kristilliseen käyttöön
Konstantinuksen soliduksessa vuodelta 337 Konstantinus ja kääntöpuolella käärmeen seivästävä labarum.
Labarum oli Rooman valtakunnassa myöhäisantiikissa käytetty sotalippu (vexillum), jota kannettiin marssivien sotajoukkojen edellä. Labarum oli käytössä vain silloin, kun keisari itse oli armeijan mukana. Se koostui kallisarvoisesta purppuranvärisestä kankaasta, joka oli reunustettu kultaisella reunalla. Kangas kiinnitettiin pitkään varteen  poikkipuulla. Oletetaan, että keisari Hadrianus otti käyttöön labarumin. Aikaisemmin siihen  arvellaan kuuluneen kultapunoksinen kotka, joka oli Juppiterin symboli.
Konstantinus Suuri

Kun keisari Konstantinus Suuri hylkäsi pakanuuden hänen labarossaan korvattiin Jupiterin tunnus Kristusta tarkoittavalla khi- rho -monogrammilla. Siinä yhdistyvät kreikkalaisen kirjaimiston kirjaimet Khi (χ) ja Rho (ρ), jotka ovat sanan "Kristus" kreikankieliset alkukirjaimet. Legendan mukaan keisari Konstantinus käytti tunnusta voitokkaassa Mulviuksen sillan taistelussa Maxentiusta vastaan vuonna 312.
Kristillinen käyttö

Keskiajalla labarumista tuli ylösnousseen Kristuksen tunnus.  "Jumalan Karitsa" kuvataan usein kantamassa labarumia.
Käännös suomeksi
Cantillon

Cantillonin panimon tunnus
Cantillon (koko nimi Brasserie Brouwerij Cantillon) on perinteinen Anderlechtissa Brysselin alueella Belgiassa sijaitseva pienpanimo. Tämä perheyritys on perustettu vuonna 1900 . Panimo tunnetaan perinteisin menetelmin villihiivasta valmistetuista lambic-oluistaan. Panimo toimii samalla museona (Musée Bruxellois de la Gueuze), jossa vierailijoilla on mahdollisuus tutustua gueuze-lambicin valmistukseen.
Historiaa

Cantillonin perusti helmikuussa 1900 Paul Cantillon. Hän ei ollut aluksi panija vaan lambic-sekoittaja. Hän osti lambiceja valmistajilta ja sekoitti niitä keskenään ja lisäsi niihin hedelmiä. Oma lambic-tuotanto alkoi vuonna 1937, ja se jatkuu edelleen.
Vuonna 1969 Cantillonin panimo siirtyi Robert ja Marcel Cantillonilta Marcelin vävyn Jean-Pierre Van Royn johdettavaksi. Huolimatta oluttrendien muuttumisesta 1960-luvulla (suosittiin makeampia ja kevyempiä oluita) Van Roy päätti jatkaa perinteisten lambicien valmistusta. Musée Bruxellois de la Gueuze avattiin vuonna 1978. Vuodesta 1999 Cantillon on pyrkinyt käyttämään oluissaan ainoastaan luomuraaka-aineita. Heinäkuussa 2001 panimon johtoon siirtyi Jean-Pierren poika Jean.
Oluet

Cantillonin oluet ovat poikkeuksetta erittäin happamia verrattuna vaikkapa Mort Subite- ja Belle Vue -lambiceihin.
Cantillon Bruocsella 1900 Grand Cru (sekoittamaton lambic)
Cantillon Cuvée des Champions (yhdestä kaksivuotiaasta gueuze-vuosikerrasta Union St. Gillesin jalkapallojoukkueen kunniaksi tehty lambic)
Cantillon FouFoune (aprikoosilambic)
Cantillon Organic Gueuze/100% Lambic Bio (perinteinen maustamaton lambic: yksi, kaksi ja kolmevuotiaan guezue-erän sekoitus)
Cantillon Iris (sekoittamaton olut, jossa muista poiketen ei ole käytetty vehnää ja puolet käytetystä humalasta on tuoretta)
Cantillon Kriek (kirsikkalambic)
Cantillon Lou Pepe Framboise (vadelmalambic)
Cantillon Lou Pepe Gueuze (Lou Pepe -oluet ovat kolmen eri kaksivuotiaan gueuze-erän sekoituksia)
Cantillon Lou Pepe Pure Kriek (kirsikkalambic)
Cantillon Rose De Gambrinus (vadelmalambic)
Cantillon Saint Lamvinus (lambic, joka on ikäännytetty tammisissa Burgundy-viinitynnyreissä)
Cantillon Vigneronne (lambic, johon on sekoitettu viinirypäleitä)
Cantillon Viskilambic (sekoittamaton lambic, joka on ikäännytetty bourbon-viskitynnyrissä. Valmistettu Olutravintola Pikkulinnun 9-vuotisjuhlaolueksi)
Panimo valmistaa omasta gueuzestaan sekoittamalla myös erikoiseriä. Esimerkiksi helsinkiläistä One Pint Pubia varten on valmistettu lambicia tyrnistä, punaisesta karviaismarjasta ja viinimarjasta. Tukholmalaiselle Akkurat-olutravintolalle on tehty erikoisoluita muun muassa lakkamarjasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Cantillonin kotisivut
Camille (vuoden 1926 elokuva)

| Camille |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Fred Niblo
Käsikirjoittaja:  Fred De Gresac Olga Printzlau Chandler Sprague Välitekstit George Marion, Jr.
Perustuu:  Alexandre Dumas nuoremman romaaniin ja näytelmään Kamelianainen
Tuottaja:  Joseph M. Schenck Norma Talmadge
Säveltäjä:  William Axt Edward Bowes David Mendoza
Kuvaaja:  Oliver T. Marsh
Tuotantosuunnittelija:  Casey Roberts
Pääosat:  Norma Talmadge Gilbert Roland
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Norma Talmadge Film Corporation
Levittäjä:  First National
Ensi-ilta:   18. joulukuuta 1926
Kesto:  108 minuuttia
Alkuperäiskieli:  mykkä (välitekstit englanniksi)
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Camille (engl. Camille) on vuonna 1926 ensi-iltansa saanut Fred Niblon ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Gilbert Roland.
Juoni

Marguerite Gautier on kurtisaani Pariisissa. Hän rakastuu syvästi nuoreen mieheen Armand Duvaliin. Kun Armandin isä pyytää Margueritelta, ettei hän pilaisi Armandin uratoiveita ja asemaa avioitumalla hänen kanssaan, Marguerite myöntyy ja jättää rakkaansa. Kun Marguerite on köyhä ja kuolemansairas, hän saa selville, että Armand ei ole koskaan tukahduttanut rakkauttaan häntä kohtaan.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Norma Talmadge  | … |  Marguerite Gautier (Camille)   |
|  Gilbert Roland  | … |  Armand Duval   |
|  Lilyan Tashman  | … |  Olympe   |
|  Rose Dione  | … |  Prudence   |
|  Oscar Beregi, Sr.  | … |  kreivi de Varville   |
|  Harvey Clark  | … |  paroni   |
|  Helen Jerome Eddy  | … |  Camillen sisäkkö   |
|  Alec B. Francis  | … |  herttua   |
|  Albert Conti  | … |  Henri   |
|  Michael Visaroff  | … |  Camillen isä   |
|  Evelyn Selbie  | … |  Camillen äiti   |
|  Etta Lee  | … |  Mataloti   |
|  Maurice Costello  | … |  herra Duval   |
Tuotanto

Camille perustuu Alexandre Dumas nuoremman romaaniin (1848) ja näytelmään (1852) Kamelianainen, joiden pohjalta Fred De Gresac, Olga Printzlau ja Chandler Sprague laativat elokuvan käsikirjoituksen. George Marion, Jr. teki elokuvaan välitekstit.
Elokuvan tuottajina olivat Joseph M. Schenck ja Talmadge, ja Camillen tuotantoyhtiönä toimi Norma Talmadge Film Corporation. Elokuva kuvattiin Kalifornian Los Angelesin kaupunginosassa Chatsworthissa. Camillen kuvauksien aikana Talmadgelle ja Rolandille kehittyi rakkaussuhde.
Julkaisu

Camille sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 18. joulukuuta vuonna 1926. Maanlaajuinen ensi-ilta oli 4. syyskuuta vuonna 1927. Suomessa elokuva ilmestyi elokuvateattereihin 25. joulukuuta 1927. Elokuvan levittäjänä oli First National Pictures, ja elokuva jäi Talmadgen viimeiseksi First National -elokuvaksi ennen kuin hänen elokuvansa siirtyivät United Artistsin levitykseen. Camille jäi myös Talmadgen viimeiseksi menestyselokuvaksi.
Camille on osittain kadonnut elokuva; noin puolet elokuvasta on säilynyt. Vuonna 1980 Yhdysvaltain elokuvainstituutti listasi elokuvan halutuimmaksi kadonneeksi elokuvaksi.
Aiheesta muualla

Camille Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Camille Elonet.
Camille AllMoviessa. (englanniksi)
Camille Silent eran sivustolla (englanniksi)
Camille TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Canal du Midi

Kanavan sijainti
Canal du Midi, Toulousen lähistöllä
Canal du Midi on Ranskassa sijaitseva kanava, joka yhdistää Bordeaux’sta lähtevän Garonnejoen ja Välimeren. Kanavaa kutsutaan yleisesti kahden meren kanavaksi (Canal des Deux Mers) yhdessä Canal latéral à la Garonnen kanssa.
Kanava on vuodesta 1996 lähtien kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon.
Rakenne

Canal du Midi on 241 kilometriä pitkä kanava, joka alkaa Marseillanin kaupungista, jossa Ondlousjoki laskee Thaun lampeen. Lähistöllä ovat myös Sèten ja Toulousen kaupungit. Aikalaiset pitivät kanavan rakentamista oman aikansa suurimpana hankkeena. Kanava koostuu 328 rakennelmasta, joihin kuuluu 103 sulkua (suurin korkeusero 190 metriä). Sulkujen lisäksi kanavassa on siltoja, patoja ja tunneli.
Béziersin kaupungissa kanava ylittää Orbjoen siltakanavan (ransk. pont-canal) avulla.
Kanavasuunnitelma sisälsi kaikkien aikojen ensimmäisen tunnelissa kulkevan kanavaosuuden rakentamisen. Canal du Midi kulkee 173 metriä kukkulan läpi kulkevassa tunnelissa Enserunessa.
Kanavaan vettä syöttämään rakennettiin myös ensimmäinen tekoallas — massiivinen pato. Mitoiltaan se oli 780 metriä pitkä, 120 metriä leveä ja 30 metriä joenpinnasta. Työntekijöinä toimivat sadat lähialueiden naiset, jotka kantoivat rakennusmaan perille koreissaan.
Kanavan matkan aikana toteutettiin lukuisia arkkitehtonisia ja insinööritaiteellisia ratkaisuja, joista voidaan mainita mm. seuraavat:
Agden pyörösulku
Fonséranesin sulkuportti ja kanavavallit
Agden sillalle rakennettu kanava
Orbin sillalle rakennettu kanava
Malpasin tunneli
Naurouze, jossa on kanavan korkeimmalla sijaitseva paikka
Castelnaudary sulut ja allas.
Nykyisin Canal du Midi on käytetympi kuin Seinejoki ja se yksistään vastaa viidesosasta Ranskan vesiteillä tapahtuvasta turistiliikenteestä. Matkailijoista ulkomaalaisia on noin 80 %. Pääosin he ovat saksalaisia, sveitsiläisiä ja brittejä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Canal du Midi
Canal latéral à la Garonne de Toulouse à Castets en Dorthe
Unescon maailmanperintökohteet Ranskassa
Albi
Alppien paalutalot
Amiensin katedraali
Arc-et-Senans’n kuninkaallinen suolatehdas
Arlesin roomalaiset ja romaaniset monumentit
Avignonin historiallinen keskusta ja Palais des Papes
Belgian ja Ranskan kellotornit (jaettu Belgian kanssa)
Bourges'n katedraali
Canal du Midi
Causses ja Cévennes
Chaîne des Puys
Chartresin katedraali
Chauvet’n luola
Cordouanin majakka
Euroopan suuret kylpyläkaupungit
Fontainebleaun palatsi ja puisto
Fontenayn apottiluostari
Carcassonne
Le Corbusierin arkkitehtoniset työt
Le Havre
Loiren laakso Sully-sur-Loiren ja Chalonnes-sur-Loire välillä
Lyon
Mont Saint-Michel
Nancyn aukiot: Place Stanislas, Place de la Carrière ja Place d’Alliance
Nord-Pas-de-Calais’n kaivosalue
Notre-Damen katedraali, entinen Saint-Remin basilika sekä Taun palatsi Reimsissa
Nizza
Orangen roomalainen teatteri ja sen ympäristöt sekä ”riemukaari”
Portonlahti: Girolatanlahti,  Scandolan luonnonpuisto ja Pianan calanquet Korsikassa
Provins
Monte Perdido
Ranskan eteläiset ja antarktiset alueet
Saint-Émilion
Saint-Savin-sur-Gartempen luostari
Santiago de Compostelan pyhiinvaellusreitit
Seinen jokivarsi Pariisissa
Grande Île
Pont du Gard
Uuden-Kaledonian laguunit
Vaubanin linnoitukset
Versailles’n palatsi puistoineen
Vézelay
Vézère
Castelnaudaryssä sijaitseva Canal du Midin reittiin kuuluva allas
Canal du Midi, Fonséranesin sulkuportti
Canal du Midi, Toulousen eteläpuolella
Canal du Midi, Agden pyörösulku
Canal du Midi, Orbin sillalle rakennettu kanava Béziersissä
Malpasin tunneli Canal du Midillä
Mikko Lagerspetz

Mikko Kari Lagerspetz (s. 23. helmikuuta 1963 Turku) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä. Hän väitteli tohtoriksi Turun yliopistossa 1996 ja toimi sosiologian professorina Viron humanistisessa instituutissa 1997–2006. Vuodesta 2006 hän on ollut sosiologian professori Åbo Akademin taloudellis-yhteiskuntatieteellisessä tiedekunnassa. Hän on johtanut vuodesta 2005 myös Tallinnan yliopiston Kansalaisyhteiskunnan tutkimus- ja kehityskeskusta.
Teokset

Constructing post-communism: A study in the Estonian social problems discourse. Diss. Turun yliopisto, 1996. ISBN 951-29-0767-4
Antti Laato

Antti Laato (s. 1961) on suomalainen teologi, joka työskentelee Åbo Akademin Vanhan testamentin eksegetiikan ja judaistiikan professorina. Hän toimi Polin-instituutin johtokunnassa vuosina 2021–2024.
Laato toimi Åbo Akademin teologisen tiedekunnan laitoksen johtajana. Vuonna 2015 teologinen tiedekunta yhdistettiin uudeksi humanististen tieteiden, psykologian ja teologian tiedekunnaksi. Laato piti tiedekuntien yhdistymistä hyvänä asiana, koska teologit pääsivät samaan tiedekuntaan uskontotieteilijöiden kanssa ja säilyttivät nimensä osana tiedekuntaa. Hän sai Suomen Akatemian tutkimusrahoitusta vuosiksi 2013–2017 johtamalleen tutkimushankkeelle, joka pyrki syventämään ymmärrystä Aadamista juutalaisuudessa, kristinuskossa ja islamissa. Laato on päätoimittaja Brill-kustantamon sarjalle Studies on the Children of Abraham sekä Åbo Akademin yhteyteen perustetun kansainvälisen Raamatun varhaista reseptiohistorian tutkijaverkoston julkaisusarjalle Studies in the Reception History of the Bible.
Kirjailijana Laato on muun muassa kirjoittamassa viisiosaista Vanhan testamentin selitysraamattua, jonka tarkoitus on esitellä Vanhaa testamenttia suhteessa muinaiseen Lähi-itään ja juutalaisten sekä kristittyjen tulkintoihin. Osien pituus on noin tuhat sivua. Teosta innoitti hänen appensa, professori Jukka Thurénin Uuden testamentin selityssarja. Vanhan testamentin selitysraamatun neljäs osa julkaistiin vuonna 2024.
Laato on Uppsalan yliopiston teologisen tiedekunnan kunniatohtori vuodesta 2004. Akateemisen perinteen mukaisesti hänen kuusikymmenvuotispäivänsä kunniaksi julkaistiin kansainvälinen juhlakirja vuonna 2021 nimeltään Herald of Good Tidings: Essays on the Bible, Prophecy, and the Hope of Israel in Honour of Antti Laato (Sheffield: Sheffield Phoenix Press, 2021). Teoksen toimitti hänen kollegansa ja oppilaansa Pekka Lindqvist ja Lotta Valve.
Laaton puoliso Anni Maria Laato on patristiikan tutkija.
Kökar

| Kökar |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 

Sijainti:  59°55′15″N, 20°54′35″E
Maakunta:  Ahvenanmaan maakunta
Seutukunta:  Ålands skärgård
Kuntanumero:  318
Hallinnollinen keskus:  Karlby
Perustettu:  –
Pinta-ala ilman merialueita:  63,94 km² 301:nneksi suurin 2022 
Kokonaispinta-ala:  2 165,00 km² 41:nneksi suurin 2022 
– maa:  63,57 km²
– sisävesi:  0,37 km²
– meri:  2 101,06 km²
Väkiluku:  227 308:nneksi suurin 31.12.2024 
– väestötiheys:  3,57 as./km² (31.12.2024)
Ikäjakauma:  2020 
– 0–14-v.:  3,1 %
– 15–64-v.:  58,7 %
– yli 64-v.:  38,2 %
Äidinkieli:  2023 
– suomenkielisiä:  9,3 %
– ruotsinkielisiä:  87,1 %
– muut:  3,6 %
Kunnallisvero:  19,7 %  suurin 2025 
Kunnanjohtaja:  Kurt Forsman
www.kokar.ax
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kökarin kirkko
Fransiskaanimunkin hauta Kökarin kirkon seinustalla.
Källskärin kalliomuodostuma
Kökar on Suomen kunta, joka sijaitsee Ahvenanmaan maakunnassa. Kökarissa on 227 asukasta (31. joulukuuta 2024), ja se on asukasluvultaan Suomen toiseksi pienin kunta. Kökar mainittiin Föglön kappeliseurakuntana vuonna 1544 ja se itsenäistyi vuonna 1908. Nykyisin Kökar, Föglö ja Sottunga muodostavat yhdessä Ahvenanmaan eteläisen saaristoseurakunnan.
Kökarin pinta-ala on 2 165,00 km² (1. tammikuuta 2022), josta 63,57 km² on maata, 0,37 km² sisävesiä ja loput 2 101,06 km² merta.
Kökar on yksikielisesti ruotsinkielinen: 87,1 prosenttia sen asukkaista on äidinkieleltään ruotsinkielisiä ja 9,3 prosenttia suomenkielisiä.
Kunnan palvelut ovat keskittyneet pääsaarella olevaan Karlbyn kylään, jossa sijaitsevat kauppa, kunnantoimisto, Ålandsbankenin konttori ja kunnan ainoa peruskoulu.
Kökarin vaakunan on suunnitellut Matts Dreijer, ja se on vahvistettu vuonna 1952.
Kunnan nimi

Kunnan nimi esiintyy tiettävästi ensi kerran tanskalaisten purjehtijoiden reittikuvauksessa 1200-luvulta. Nimen kirjoitusasu oli Thiyckækarl, mikä voisi viitata mahdollisesti saarella asuneeseen paksuun mieheen.
Kökarista on 1900-luvun alkupuolella joissakin yhteyksissä käytetty suomenkielistä nimeä Köökari.
Maantiede

Kökarin naapurikunnat ovat Föglö, Parainen ja Sottunga. Suomen eteläisimmät saaret Bogskärissä kuuluvat Kökariin. Suurimmat saaret ovat pääsaari ja Hellsö, joista jälkimmäinen on Ahvenanmaan saarista pinta-alaltaan kymmenenneksi suurin. Kökarin itäpuolella on Kihdin merenselkä ja länsipuolella Kökarinselkä. Kunnan alueella ovat Suomen ainoat tunnetut marjakuusen luontaiset esiintymät.