stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Chinese Exclusion Act
Tausta

Kiinalaisia alkoi saapua Yhdysvaltoihin suurissa määrin 1850-luvulta lähtien. Syitä Kiinasta lähtöön olivat maan poliittinen epävakaisuus ja nälänhätä. Yhdysvaltoihin heitä veti parempi palkkataso. Erityisesti kaivokset ja rautatiehankkeet palkkasivat kiinalaisia, koska heidän katsottiin olevan halpaa työvoimaa sellaiseen työhön, johon ei tarvittu mitään erityisosaamista. Kiinalaiset joutuivat usein maksamaan Yhdysvalloissa jo oleskeleville kiinalaisille kauppiaille matkalippunsa sponsoroimisesta, ja lisäksi heidän oletettiin lähettävän rahaa Kiinaan jääneille perheenjäsenilleen. Tästä syystä Yhdysvaltoihin saapuneet kiinalaiset tarttuivat usein mihin tahansa työtarjoukseen. Kiinalaiset viittasivat Yhdysvaltoihin kantoninkielisellä ilmauksella "kultavuori" (kiin.: 金山; Jyutping: Gam1 saan1). Vuonna 1860 pelkästään Kaliforniassa asuvien kiinalaisten määrä oli yli 370 000.
Kun kiinalaisia alkoi saapua yhä enemmän, amerikkalaiset työntekijät alkoivat pelätä, että he veisivät työpaikat valkoisilta, ja alkoivat vihata heitä. Asiaan vaikutti myös kiinalaisten erilainen kulttuuri, ja sitä korosti myös se, että kiinalaisilla oli tapana asua samoilla alueilla toisten kiinalaisten kanssa. Niistä alueista kehittyi myöhemmin Yhdysvaltojen chinatowneja, joihin ulkopuoliset suhtautuivat vihamielisesti kuvitellessaan, että niissä levisi huonoja tapoja, kuten prostituutiota, oopiumin käyttöä ja uhkapeluuta.
Kiinalaisvastaisuuden kasvaessa kiinalaisyhteisöjen johtajat pyrkivät vetoamaan esimerkiksi isojen kaupunkien hallintoon muistuttamalla, miten ratkaisevassa asemassa Kiinasta tulleet työntekijät olivat olleet muun muassa rautateiden rakentamisessa.
Lain voimaantulo ja seuraukset

Presidentti Chester Arthur allekirjoitti poissulkulain toukokuussa 1882. Uuden lain rikkomisesta rangaistiin sakottamalla ja karkotuksella. Laki ei koskenut sellaisia kiinalaisia, jotka olivat Qing-dynastian viranomaisia, opiskelijoita, uskonnollisia johtajia tai kauppiaita. Poikkeustapauksiin kuuluvien piti hankkia erillinen maahanpääsylupa maahanmuuttoviranomaisilta, mikä osoittautui erityisen hankalaksi vuoden 1882 jälkeen.
Aluksi lain piti olla voimassa vain kymmenen vuotta, mutta sen voimassaoloa pidennettiin vuonna 1892 toiset kymmenen vuotta. Vuonna 1902 poissulkulain voimassaoloa jatkettiin toistaiseksi. Lisäksi maassa oleskelevia kiinalaisia vaadittiin hakemaan oleskelulupa, jonka puuttuessa heidät voitaisiin karkottaa maasta.
Lain tultua voimaan kaikki jo maassa oleskelevat kiinalaiset julistettiin pysyvästi ulkomaalaisiksi (engl. permanent alien), minkä nojalla he menettivät muun muassa oikeuden ostaa maata, toimimasta todistajana oikeudessa ja hakea Yhdysvaltain kansalaisuutta.
Kun San Franciscossa syntynyt kiinalaistaustainen Wong Kim Ark ei päässyt palaamaan Kiinan-matkaltaan takaisin Yhdysvaltoihin poissulkulain perusteella, hän haastoi liittovaltion oikeuteen. Tapaus eteni aina korkeimpaan oikeuteen asti, joka antoi ratkaisun vuonna 1898. Sen mukaan Yhdysvallat ei voi rajoittaa perustuslain 14. lisäyksen turvaamaa ius soli -oikeutta Yhdysvaltain kansalaisuuteen, koska Wongin vanhemmat eivät olleet Qing-dynastian diplomaatteja.
Kiinalaisia salakuljetettiin Kaliforniaan sittemmin muun muassa Kanadan Vancouverista ja Meksikosta moottoriveneillä ja sinetöidyissä tyhjissä rautatievaunuissa. 1930-luvulla salakuljetusta tehtiin lentokoneilla ja Meksikosta käsin autoilla. Rajaviivan lähelle tultuaan nousivat kiinalaiset autoista ja kulkivat sitten noin 3,5 metriä korkean raja-aidan läpi kävellen. Yhdysvaltain puolella he nousivat jälleen autoihin. Kaliforniasta vietiin kiinalaisia sitten joka tahoille Yhdysvaltoihin.
Lain kumoaminen

Yhdysvaltojen ja Kiinan tasavallan liittouduttua vuonna 1943 poissulkulaki päätettiin kumota. Sen jälkeen Yhdysvalloissa asetettiin 105 hengen vuosittainen kiintiö kiinalaisille maahanmuuttajille. Ulkomailla syntyneet kiinalaiset saivat lain kumoamisen jälkeen mahdollisuuden hakea Yhdysvaltojen kansalaisuutta.
Yhdysvaltojen edustajainhuone pyysi vuonna 2012 julkilausumassaan virallisesti anteeksi poissulkulain säätämistä.
Laila Kohonen

Laila Kohonen (22. helmikuuta 1934 Savitaipale – 21. kesäkuuta 2022 Tammela) oli suomalainen lastenkirjailija.
Koulutukseltaan Kohonen oli luokanopettaja Turun opettajakorkeakoulusta. Hän asui vuodesta 1962 Tammelassa.
Kohoselle myönnettiin vuonna 1983 Arvid Lydecken -palkinto teoksesta Hakkapeliitan aarre. Myös hänen teoksensa Kumisevan kiven arvoitus (2011) oli Arvid Lydecken -palkintoehdokkaana.
Lasten- ja nuortenromaanit

Ystävämme Ebe-setä, kummitus (1980)
Hakkapeliitan aarre (1982)
Suotorpan noita (1982)
Kellokiven arvoitus (1984)
Vankkuriseikkailu (1985)
Karoliinin tytär (1988)
Hopeariipuksen salaisuus (1991)
Fordin näköinen teroitin (1992)
Linnavuoren Joho (1995)
Haaraparran tytär (1996)
Linnan uhka (1998)
Sankarimitali (1999)
Tuplat ja Lapin taika (2000)
Taavitin puinen kissa (2001)
Tuplat ja mustakantinen vihko (2004)
Noora ja Oolannin sota (2005)
Hakkapeliitan poika (2010)
Kumisevan kiven arvoitus (2011)
Kurujoki

| Kurujoki |
| --- | --- |
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jämsä
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alue (14.226)
Pinta-ala:  108,01 km²  
Järvisyys:  4,81 % 
Pääuoman pituus:  yli 32 km 
Pääuoman osuudet:  Kurujoki ←Nytkymenjoki ←Nytkymenjärvi ←Myllyoja
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Nytkyn, Lopeisto 
 :  61.81030°N, 25.16856°E
Laskupaikka:  Päijänne, Lopeisto 
 :  61.80814°N, 25.18459°E
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  78,5 m  
Laskukorkeus:  78,3 m  
Korkeusero:  0,2 m
Pituus:  1,4 km  
Kaltevuus:  0,14 m/km
Keskivirtaama:  1 m³/s  
Muuta
Kurujoki on Keski-Suomessa Jämsän Lopeistossa virtaava 1,4 kilometriä pitkä joki, joka muodostaa yli 32 kilometriä pitkästä pääuomasta sen alajuoksun osuuden.
Joen ympäristö

Missään lähteessä ei määritellä Kurujoen kulkua. Se alkaa Nytkymen pikkujärvestä, johon ylempänä virtaava Nytkymenjoki laskee. Järven kaakkoispuolella sijaitsee Kurulan tako, jolla on nimensä puolesta tekemistä joen nimen kanssa. Nytkymen vedenpinnan korkeus on vain 78,5 metriä mpy., jolloin joen pudotus jää noin 30 senttimetriin. Nytkymen ja Kurujoen alkuosuus sijaitsee peltoalueen painaumassa, mutta joki kaartaa tehden mutkan Särkänniemen metsäsaarekkeen kohdalla ja lähestyy Päijännettä metsämaaston läpi. Joki laskee Olkkolanlahteen, joka aukeaa Tiirinselkään. Lahti on matala ja se kerää etenkin keväisin joensuun eteen muodostuvaan sulaan runsaasti vesilintuja. Lyhyellä joella on asutusta ainoastaan 5–10 taloutta, jotka sijaitsevat aivan joen tuntumassa. Joen ylittää aluksi Olkkolan kylätie ja sen perään valtatie 24.
Luontoarvoja

Joki on luokiteltu keskisuureksi kangasmaiden joeksi. Se luokitellaan biologisten tekijöiden osalta välttävään (pohjaeläimet) ja erinomaiseen (päällyslevät) luokkaan, fysikaalis-kemiallisten tekijöiden osalta hyvään luokkaan, hydrologis-morfologisten tekijöiden osalta välttävään luokkaan ja sen ekologisen tilan suhteen välttävään luokkaan.
Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alue

Joki sijaitsee Kymijoen vesistössä (14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueessa (14.22). Sen valuma-alueen pinta-aja on 108 neliökilometriä ja sen järvisyys on 4,8 %. Valuma-alue sijaitsee kokonaan Keski-Suomen Jämsässä. Sen pääuomaan voidaan lukea ainakin Kurujoki, Nytkymenjoki, Nytkymenjärvi ja Myllyoja.
Huomioita

↑  Pääuoman ja sen pituuden määrittäminen on selostettu artikkelin Kurujoen–Nytkymenjoen valuma-alue kappaleessa Pääoman kulun ja pituuden määritys.
Tokion yliopisto

| Tokion yliopisto |
| --- | --- |
  
 Kashiwa-kampus.
Perustettu:  1877
Tyyppi:  julkinen
Rehtori:  Junichi Hamada
Opiskelijoita:  28 753
Sijainti:  Tokio,  Japani
Sivusto:  http://www.u-tokyo.ac.jp/
Tokion yliopisto (jap. 東京大学, Tōkyō daigaku) on Kioton yliopiston ohella toinen Japanin tärkeimmistä yliopistoista. Siihen kuuluu yhdeksän tiedekuntaa (oikeustieteellinen, lääketieteellinen, teknillistieteellinen, maataloustieteellinen, kielitieteellinen, luonnontieteellinen, taloustieteellinen, kasvatustieteellinen ja farmasian tiedekunta) sekä taideyliopiston yksikkö, jossa kaikki 1. ja 2. vuoden yliopisto-opiskelijat opiskelevat. Yliopistossa opiskelee noin 28 000 opiskelijaa, joista lähes 5000 ulkomaalaisia. Toiminta keskittyy viidelle kampusalueelle, joiden nimet ovat Hongo, Komaba, Kashiwa, Shirokane ja Nakano.
Yliopisto on perustettu vuonna 1877 yhdistämällä vanha lääketieteellinen oppilaitos ja länsimaistyylisiä oppiaineita. Nykyisin tärkeimmät tiedekunnat ovat luonnontieteet, laki ja kirjallisuus. Yliopiston nimi oli vuosina 1886–1947 Tokion keisarillinen yliopisto (東京帝國大學, Tōkyō teikoku daigaku), mutta toisen maailmansodan jälkeen palattiin alkuperäisen nimeen.
Alimmainen (Uurainen)

| Alimmainen |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Uurainen
Koordinaatit:  62°24′26″N, 25°30′28″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Tuomiojärven−Palokkajärven v−a (14.29)
Laskuoja:  oja Köntysjokeen 
Järvinumero:  14.295.1.025
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  177,6 m  
Pituus:  1,2 km  
Leveys:  300 m  
Rantaviiva:  3,282 km  
Pinta-ala:  20,834 ha  
Saaria:  2 
 fiAlimmainen 
Alimmainen  on Keski-Suomessa Uuraisissa Oikarinperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 21 hehtaaria, se on 1,2 kilometriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 3,3 kilometriä.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 177,6 metriä mpy.
Patty Murray

Patty Murray
Patricia Lynn ”Patty” Murray (o.s. Johns, s. 11. lokakuuta 1950 Seattle, Washington) on yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko. Hän on istunut Washingtonin osavaltion senaatissa vuosina 1989–1992 ja sittemmin Washingtonin edustajana Yhdysvaltain senaatissa 3. tammikuuta 1993 alkaen.
Murraylla ja hänen miehellään Rob Murraylla on kaksi lasta.
Kušan-valtakunta

| Kušan-valtakunta > Ensimmäinen vuosisata–400-luku |
| --- | --- |
   Kušana-valtakunnan kartta 
Edeltäjä(t):  Indoparthialaiset Indoskyytit
Seuraaja(t):  Sasanidit Gupta-valtakunta Hefthaliitit
Kušan- tai Kušana-valtakunta oli jue zhi -paimentolaiskansan perustama valtakunta, joka hallitsi ajanlaskun alun jälkeisinä kolmena vuosisatana suuria alueita Intian niemimaan pohjoisosista, nykyistä Afganistania ja osia Keski-Aasiaa. Kušanien ehkä tunnetuin hallitsija oli Kaniška, ja valtakunnalla oli huomattava vaikutus buddhalaisuuden leviämisessä. Lopulta kušanit alkoivat menettää alueitaan Persian sasanideille ja intialaiselle Gupta-valtakunnalle. Lopullisesti kušanat hävisisivät hefthaliittien hyökkäyksissä 400-luvulla.
Historia

Kušan-valtakunta sai alkunsa kiinalaisten historioitsijoiden jue zhi -nimellä tuntemasta paimentolaiskansasta. Kansan alkuperäinen asuinalue oli nykyisen Sinkiangin tienoilla, josta kiinalaisten lähteiden mukaan muut paimentolaiskansat ajoivat heidät pois. Jue zhit liikkuivat kohti länttä ajaen tieltään ensin skyytit ja edeten jo aikaisemmin heikentyneen Kreikkalais-baktrialaisen kuningaskunnan alueelle tuhoten sen vuonna 125 eaa. Kuningaskunnan tuhon jälkeen jue zhit jäivät ilmeisesti joksikin aikaa aloilleen. Heillä oli kaksi mahdollista etenemissuuntaa etelässä ja lännessä. Lännessä Persiaa hallitsi sotilaallisesti voimakas Parthia, kun taas etelässä Hindukušin solia hallitsivat indokreikkalaiset ja paikalliset hallitsijat. Eteneminen länteen ei onnistunut, sillä vaikka jue zhit saavuttivat parthialaisista joitakin voittoja heidän ei onnistunut murtaa parthialaisten puolustusta. Sen sijaan ensimmäisellä vuosisadalla ajanlaskun alun jälkeen he hyökkäsivät Hindukušin solien läpi murskaten Intian indoparthialaiset, indoskyyttiläiset ja indokreikkalaiset valtakunnat. Jue zhien uusi valtakunta tunnettiin sittemmin heidän vahvimman klaaninsa mukaan Kušan- tai Kušana-valtakuntana.
Kušan-valtakunta kukoisti etenkin ensimmäisellä vuosisadalla eläneen kuningas Kaniškan ja hänen jälkeläisiensä valtakaudella. Omana aikanaan Kušan-valtakunta oli Parthian, Rooman ja Kiinan ohella yksi neljästä suuresta valtakunnasta. Valtakunnalla ei pitkään ollut merkittäviä vihollisia. Intiassa sen voimakkaimman kilpailijan muodostivat indoparthialaiset, jotka onnistuivat jopa väliaikaisesti valtaamaan Pohjois-Intian ja Kabulin laakson. Kun heidät oli lopulta voitettu, muu Intia oli jakaantunut heikkoihin pieniin valtakuntiin, jotka eivät uhanneet kušanien valtaa. Toisaalla parthialaiset sotivat samaan aikaan Roomaa vastaan, eivätkä he näin halunneet sotia itärajallaan.
Kušan-valtakunta alkoi hajota 200-luvun alussa. Valtakunta menetti alueita kahdelle uudelle valtatekijälle kahdella eri suunnalla. Sasanidit olivat uusi mahti Persiassa ja he liittivät itseensä Kušan-valtakunnan alueet Baktriassa ja osia Pohjois-Intiasta. 300-luvulla alkoi levitä myös intialainen Gupta-valtakunta, joka laajeni aina Magadhasta Itä-Intiassa Hindukušin juurille. Heikentyneet kušanit vetäytyivät vähitellen helposti puolustettavalle Afganistanin vuoristoalueelle, jota he hallitsivat Persian vasalleina. Lopullisesti he saivat tuhonsa 400-luvulla hefthaliiteiksi kutsutun paimentolaiskansan levitessä Intiaan luoteesta samaa reittiä, jota jue zhit olivat aikanaan käyttäneet.
Kulttuuri

Kušanien alkuperäisestä kulttuurista tiedetään suhteellisen vähän. He puhuivat ilmeisesti jotakin vanhaa iranilaista kieltä ja heidän uskontonsa lienee muistuttanut iranilaista muinaisuskoa.  Kušan-valtakunta omaksui monia piirteitä sitä edeltäneiltä kansoilta ja valtakunnilta. Sen hallitsijat käyttivät esimerkiksi lainattuja arvonimiä, kuten persialasita šahanšah, intialaista randžadhiradžah, kiinalaista taivaan poika ja mahdollisesti jopa roomalaista arvonimeä caesar. Kušan-valtakunta hallitsi myös keskeistä kulkureittiä Keski-Aasian ja Kiinan välillä ja sen kauppareittejä. Valtio rikastui etenkin Roomaan suuntautuneella kaupalla, mikä käy ilmi esimerkiksi runsaasti lyödyistä kultakolikoista. Rahoissa ja piirtokirjoituksissaan kušanit käyttivät iranilaista baktrian kieltä, johon oli yhdistetty kieleen sovellettu kreikkalainen kirjaimisto.
Kušanit suosivat indokreikkalaisten edeltäjiensä tapaan buddhalaisuutta ja etenkin hallitsija Kaniška esiintyy usein buddhalaisessa perimätiedossa. Kušan-valtakunnalla olikin huomattava merkitys buddhalaisuuden leviämisessä Keski-Aasiaan ja Kiinaan, sekä Mahajana-koulukunnan synnyssä. Buddhalaisuudella oli puolestaan tärkeä osuus Gandhara-taiteessa, joka sovitti yhteen hellenististä ja intialaista visuaalista kulttuuria. Uskonnon harjoittaminen oli synkreettistä, ja esimerkiksi kušanien kolikoissa esiintyy buddhalaisten teemojen ohella kreikkalaisia, roomalaisia ja iranilaisia jumaluuksia.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Rough guide to Kushan history (Arkistoitu – Internet Archive)
Kušan ja antiikin suuret valtakunnat
Kušanihallitsija Kaniška kuvattuna kolikossa. Hallitsija on kuvattu ratsastajakansoille tyypillisessä asussa teknisesti hieman hellenistisiä esikuviaan kömpelömmin lyödyssä kolikossa.
Naista esittävä veistos Kušan-valtakunnan aikaisesta Taksilasta ensimmäiseltä vuosisadalta jaa.
Kuningatar Maudin vuoret

Kuningatar Maudin vuoret (86°00′S, 160°00′W) on suuri joukko vuoria ja vuoristoja Beardmoren ja Reedyn jäätiköiden välissä Antarktiksella. Alueeseen kuuluu myös osa Rossin jäähyllystä. Roald Amundsen retkikuntineen nimesi vuoret Norjan kuningattaren Maudin kunniaksi kiivetessään ylös Axel Heibergin jäätikköä marraskuussa 1911.
Käännös suomeksi
Ted Kulongoski

Ted Kulongoski
Theodore R. ”Ted”  Kulongoski (s. 5. marraskuuta 1940) on yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Kulongoski syntyi Missourissa. Hän toimi vuodesta 2003 vuoteen 2011 Oregonin kuvernöörinä. Hänet valittiin ensimmäiselle kaudelleen vuonna 2002 ja toiselle kaudelleen vuonna 2006. Ennen kuvernööriyttään hän toimi vuosina 1993–1997 Oregonin oikeusministerinä ja vuosina 1997–2001 osavaltion korkeimman oikeuden tuomarina.
Kulongoski on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ted Kulongoski Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Muut:  SNAC
Tervajoki (Jyväskylä)

| Tervajoki Kuokanjoki Isojoki |
| --- | --- |
 Tervajoen alajuoksua Puuppolassa.
Maat:  Suomi
Maakunnat:  Keski-Suomi
Kunnat:  Jyväskylä, Laukaa
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Tuomiojärven−Palokkajärven va (14.29)
Pinta-ala:  61,05 km²  
Järvisyys:  2,4 % 
Joen uoman kohteita
Alkulähde:  Alanen
 :  62.4243°N, 25.6914°E
Laskupaikka:  Lehesjärvi-Vähäjärvi
 :  62.3497°N, 25.7193°E
Läpivirtausjärvet:  (Tervajärvi)
Mittaustietoja
Lähdekorkeus:  117,3 m  
Laskukorkeus:  95 m  
Korkeusero:  22,3 m
Pituus:  11,79 km  
Kaltevuus:  1,89 m/km
Muuta
Tervajoki on Keski-Suomessa Laukaassa ja Jyväskylässä virtaava joki, joka alkaa Alasesta Laukaan Vehniällä ja laskee Lehesjärveen Jyväskylän Puuppolassa. Joen nimi on yläjuoksulla Alasesta alkaen Isojoki, keskijuoksulla Kuokankosken jälkeen Kuokanjoki ja alajuoksulla kuivatetun Tervajärven jälkeen Tervajoki. Joki on noin 12 kilometrin pituinen.
Joen kulku

Isojoki alkaa Alasen itäpäästä 117,3 metrin korkeudelta mpy. Heti alkupäässä joki alittaa valtatien 4, jonka jälkeen siihen laskee pohjoisesta ojitettujen Hohonsuon ja Peräsuon vesiä tuova Savisillanpuro. Joki kääntyy etelään ja kulkee Alapohjan peltojen kautta valtatien 4 ja seututien 624 välissä. Siihen yhtyy ennen kunnanrajaa Kennäälänlammen laskuoja Tikkakosken lentoaseman suunnalta ja seututien alituksen jälkeen Pajulammen laskuoja. Rajalla jokeen laskee Laukaan puolella Ryönänlampi ja Jyväskylän puolella Terva-Alanen. Jyväskylässä joki alkaa kääntyä Kanavuoren kohdalla länteen Kuokankoskeen asti, ja kosken jälkeen jokea kutsutaan Kuokanjoeksi. Kuokanjoki kulkee kuivatetun Tervajärven kautta, jonka jälkeen joen nimi on Tervajoki. Joki laskee lopulta Puuppolan peltoaukeilla Lehesjärveen. Järven pinnankorkeus on 95 metriä, joten pudotusta joelle kertyy noin 22,3 metriä.
Kuokankoski

Kuokankoski otettiin mukaan vuonna 1980 julkaistuun Vesihallituksen koski-inventointiin. Kosken keskivirtaamaksi arvioitiin 0,4 kuutiometriä sekunnissa, pituudeksi 150 metriä, leveydeksi neljä metriä ja pudotukseksi 2,5 metriä. Lisätietoihin oli kirjoitettu pato ja vesivoimalaitos, mutta näiden rakentamis- ja lopettamisvuotta ei tunnettu.
Valuma-alue

Tervajoki sijaitsee Kymijoen vesistön (vesistöaluetunnus 14) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueen (14.29) Makkarajoen valuma-alueella (14.296). Tervajoen oman valuma-alueen pinta-ala on noin 61 neliökilometriä, josta 2,4 % on vesistöjä. 12,3 % pinta-alasta on viljelysmaata, jota on Puuppolan, Jylhänperän, Tikka-Mannilan ja Vehniän alueilla. Joen ja siihen laskevien uomien varrella on paikoin laajoja peltoalueita, jotka ovat alttiita tulvimaan ainakin Isojoen yläjuoksulla ja Kuokanjoella.
Kalasto

Vuonna 2016 kalastuskunnan antamien tietojen mukaan joessa esiintyviä kalalajeja ovat ahven, hauki, kiiski, lahna ja särki. Taimenta on mahdollisesti havaittu 1990-luvulla, mutta ei myöhemmin. Lisäksi joessa esiintyy joki- ja täplärapua. Vuonna 2023 Kuokankoskesta saatiin koekalastuksessa särkeä ja kivisimppua.
Sotilaspoliisi

Sotilaspoliisi (vanh. sotapoliisi) on sotilas, jonka tehtävinä ovat muun muassa sotilaskohteiden turvallisuusvalvonta, järjestyksen ylläpito, vaarallisten henkilöiden kiinniotto ja virka-aputehtävät.
Kansainvälisesti sotilaspoliisien tehtävät vaihtelevat kyseisen valtion toimintamallien mukaan. Pääsääntöisesti sotilaspoliisilla on täydet kansalliseen lainsäädäntöön perustuvat poliisivaltuudet kyseisen valtion sotilasalueilla.
Kansainvälisesti sotilaspoliisin poikkeusolojen tehtävät poikkeavat suomalaisesta erilaisen koulutusjärjestelmän ja erilaisten uhkakuvien ja tehtävien vuoksi. Muissa valtioissa erikoisjoukkojen vastainen toiminta on ensisijaisesti suunnattu omille erikoisjoukoille. Kriisiaikana sotilaspoliisien tehtävät säilyvät ennallaan.
Kansainvälisissä tehtävissä olevilla sotilaspoliisijoukoilla yksiköiden tehtävät on ensisijaisesti suunnattu järjestyksen turvaamiseen, kiinniotettujen käsittelyyn ja oman joukon toiminnan kontrolloimiseen. Yhtenä tehtävänä on myös tiedustelu, johon kuuluu sekä CIMIC (Civil-Military Co-operation) että reittitiedustelu.
Kriisinhallintatehtävissä toimivien sotilaspoliisijoukkojen toimintaa johtaa suoraan operaation komentajan alaisuudessa oleva Provost Marshall. Sotilaspoliisin toimivaltuudet riippuvat Yhdistyneiden Kansakuntien operaatiolle myöntämästä mandaatista, Euroopan unionin mandaatista tai Naton mandaatista ja viime kädessä operaatiokohtaisista voimankäytön säännöksistä (Rules Of Engagement, ROE).
Sotilaspoliisilla ei ole yleismaailmallista tunnusta tai merkkiä, yleensä sotilaspoliisijoukoissa palvelevalla on oman kansallisuuden maastokuvioon sopiva hihavaate, jossa musta tunnus "MP" (military police).
Sotilaspoliisit Suomessa > Tunnukset

Sotilaspoliisit käyttävät sotilaspoliisitehtävissä mustaa hihavaatetta, jossa on sotilaspoliisin lyhenne SP. Sotilaspoliisit, jotka suorittavat virkatehtäviä pääasiassa varuskuntien ulkopuolella, ovat oikeutettuja palvelusohjesäännön mukaisesti poikkeamaan sotilaspuvusta annetuista säädöksistä. Tyypillisesti nämä ovat virassa olevia operatiivisten osastojen sekä Pääesikunnan sotilaspoliiseja. Suomessa varusmiessotilaspoliisin koulutushaaratunnus on vaakunakilven sisällä oleva miekka, jonka kahvana on leijonan pää.
Sotilaspoliisit Suomessa > Sotilaspoliisikoulu

1930-luvulla perustettua sotapoliisia varten puolustusvoimilla ei ollut olemassa omaa koulutushaaraa tai -linjaa, vaan henkilöstö otettiin sodan ajan kenttäarmeijaan muualta hankitun soveltuvan osaamisen perusteella.
Myöhemmin ilmenneen tarpeen perusteella 1963 perustettiin Sotilaspoliisikoulu (SpolK) kouluttamaan puolustusvoimien rauhan- ja sodan ajan tarpeen edellyttämät sotilaspoliisit joilla ei enää edellytetty olevan esim. poliisitaustaa.
Ensimmäinen Sotilaspoliisikoulu sijaitsi Helsingissä Mechelininkadulla, Taivallahden kasarmilla osana senaikaista Erillistä Autokomppaniaa. Puolustusvoimien silloisen organisaatiouudistuksen mukana Sotilaspoliisikoulu liitettiin myöhemmin silloiseen Kaartin Pataljoonaan, mutta se jatkoi toimintaansa samoissa tiloissa Erillisen Autokomppanian yhdistyessä pataljoonaan.
Seuraavaksi sotilaspoliisikoulu siirrettiin Parolaan, jossa se toimi vuoden 1996 loppun saakka. Siellä koulun johtajana toimi mm. kapteeni Maunu Uoti.
Vuonna 1997 Sotilaspoliisikoulu siirrettiin Utin Jääkärirykmenttiin (UtJR), jossa se toimi itsenäisenä toimalakouluna vuoteen 2005. Vuonna 2005 koulu liitettiin osaksi perustettua Erikoisjääkäripataljoonaa.
Sotilaspoliisikoulu koulutti varusmiehiä ja palkattua henkilökuntaa vuoteen 2005 asti, jonka jälkeen se koulutti ainoastaan palkattua henkilökuntaa. Vuosina 2005–2011 sotilaspoliisikoulu koulutti yli 150 henkilöä joka vuosi eri kursseilla ja opetustilaisuuksissa. Kursseilla keskityttiin normaali- ja poikkeusolojen sotilaspoliisitaktiikkaan ja -taistelutekniikkaan, toimivaltakysymyksiin sekä sotilaspoliisin erikoisvälineiden käsittelyyn. Sotilaspoliisikoulu johti myös sotilaspoliisitoiminnan tutkimus- ja kehittämistyötä sekä koordinoi valtakunnallisesti sotilaspoliisitoimintaa.
Sotilaspoliisikoulu lakkautettiin puolustusvoimien hallinnollisella päätöksellä 31.12.2011 ja kaikki sen toiminnot siirrettiin kokonaisuudessaan Lappeenrantaan Maasotakoululle. Koulun viimeinen johtaja oli kapteeni Ari Heikkilä.