stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
1921
Kuolleita > Heinäkuu–syyskuu

2. heinäkuuta – Edvard Hjelt, suomalainen kemisti, professori, Helsingin yliopiston rehtori ja kansleri ja valtioneuvos (s. 1855)
6. heinäkuuta – Ida Krook, suomenruotsalainen lastenkirjailija (s. 1871)
9. heinäkuuta – Pekka Heikka, suomalainen jääkärikapteeni (s. 1896)
12. heinäkuuta – Oswald Schmiedeberg, baltiansaksalainen farmakologi (s. 1838)
13. heinäkuuta – Gabriel Lippmann, vuoden 1908 Nobelin fysiikanpalkinnon saanut ranskalainen fyysikko (s. 1845)
14. heinäkuuta – Michaloff Wigdehl, norjalainen taidemaalari (s. 1856)
20. heinäkuuta – Henry Hoobin, kanadalainen haavipalloilija (s. 1879)
2. elokuuta – Enrico Caruso, italialainen oopperalaulaja (s. 1873)
7. elokuuta – Aleksandr Blok, venäläinen runoilija (s. 1880)
7. elokuuta – Sven Weckström, suomalainen jääkärimajuri (s. 1893)
8. elokuuta – Johannes Brofeldt (Juhani Aho), suomalainen lehtimies ja kirjailija (Rautatie) (s. 1861)
6. elokuuta – Pietari I, Serbian kuningas 1903–1918, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningas 1918–1921 (s. 1844)
19. elokuuta – J. K. Kari, suomalainen valtiopäivämies, senaattori ja SDP:n puoluesihteeri (s. 1868)
26. elokuuta – Matthias Erzberger, saksalainen keskustapoliitikko (s. 1875)
29. elokuuta – Joel Asaph Allen, yhdysvaltalainen eläin- ja lintutieteilijä (s. 1838)
29. elokuuta – Frans Rantanen, suomalainen SDP:n kansanedustaja (s. 1874)
11. syyskuuta – Battenbergin prinssi Louis, Ison-Britannian merivoimien komentaja (s. 1854)
15. syyskuuta – Roman von Ungern-Sternberg, baltiansaksalainen paroni, kenraaliluutnantti ja Mongoliaa hallinnut sotaherra (s. 1886)
19. syyskuuta – Thomas Heftye, norjalainen upseeri ja poliitikko (s. 1860)
22. syyskuuta – Ivan Vazov, bulgarialainen runoilija, novellisti ja näytelmäkirjailija (s. 1850)
27. syyskuuta – Engelbert Humperdinck, saksalainen säveltäjä (s. 1854)
Kuolleita > Lokakuu–joulukuu

12. lokakuuta – Philander C. Knox, yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko (s. 1853)
16. lokakuuta – Kasper Wrede, suomalainen jääkäriylikersantti ja ilmailun uranuurtaja (s. 1892)
18. lokakuuta – Ludvig III, Baijerin viimeinen kuningas 1913–1918 (s. 1845)
21. lokakuuta – Lauri Hannikainen, suomalainen toimittaja, diplomaatti ja kirjailija (s. 1889)
22. lokakuuta – Aarne Forsman, suomalainen valokuvaaja (s. 1884)
23. lokakuuta – John Boyd Dunlop, skotlantilainen eläinlääkäri ja keksijä (s. 1840)
4. marraskuuta – Hara Takashi, Japanin pääministeri (s. 1856)
7. marraskuuta – Peter Conover Hains, yhdysvaltalainen kenraali (s. 1840)
9. marraskuuta – Gyula Breyer, unkarilainen shakinpelaaja (s. 1893)
9. marraskuuta – A. O. Wuorimaa, suomalainen kirkkoherra ja kansanedustaja (s. 1854)
15. marraskuuta – James Johnson, brittiläinen taitoluistelija (s. 1874)
17. marraskuuta – Akseli Listo, suomalainen varatuomari ja senaatin esittelijäsihteeri (s. 1856)
18. marraskuuta – Cornelius Leahy, irlantilainen yleisurheilija (s. 1876)
20. marraskuuta – Christina Nilsson, ruotsalainen sopraano (s. 1843)
28. marraskuuta – `Abdu'l-Bahá, persialaissyntyinen bahai-uskon johtohahmo (s. 1844)
6. joulukuuta – Jesse Carleton, yhdysvaltalainen golfaaja (s. 1862)
8. joulukuuta – Teppo Jänis, karjalainen kanteleensoittaja (s. 1850)
12. joulukuuta – Henrietta Swan Leavitt, yhdysvaltalainen tähtitieteilijä (s. 1868)
12. joulukuuta – Oskari Leivo, suomalainen kansanedustaja (s. 1876)
16. joulukuuta – Camille Saint-Saëns, ranskalainen säveltäjä (Eläinten karnevaali) (s. 1835)
17. joulukuuta – Matts Alanko, suomalainen kelloseppä ja valaja (s. 1828)
17. joulukuuta – Jules Trinité, ranskalainen ampuja ja olympiamitalisti (s. 1856)
20. joulukuuta – Hans Hartwig von Beseler, saksalainen kenraalieversti (s. 1850)
22. joulukuuta – Aleksanteri Koivisto, suomalainen maanviljelijä, valtiopäivämies ja kansanedustaja (s. 1863)
26. joulukuuta – Mathilda Hoffman, suomalainen diakonissa (s. 1845)
Nobelin palkinnot

Nobelin fysiikanpalkinto: Albert Einstein
Nobelin kemianpalkinto: Frederick Soddy
Nobelin kirjallisuuspalkinto: Anatole France
Nobelin rauhanpalkinto: Hjalmar Branting ja Christian Lous Lange
Muuta

Elokuvavuosi 1921
Kirjallisuusvuosi 1921
Italian sosiaalinen tasavalta

Italian sosiaalinen tasavalta (ital. Repubblica Sociale Italiana) tai Salòn tasavalta (ital. Repubblica di Salò) oli Saksan pystyttämä fasistien hallitsema nukkevaltio miehitetyssä Pohjois-Italiassa toisen maailmansodan aikana vuosina 1943–1945. Se kukistui Saksan mukana sodan lopussa.
Perustamisen tausta

Italialla meni sodassa huonosti, ja liittoutuneet olivat nousseet maihin Sisiliassa. Diktaattorina hallinnut fasistijohtaja Benito Mussolini syrjäytettiin ja vangittiin 25. heinäkuuta 1943, jolloin kuningas Viktor Emanuel III nimitti pääministeriksi marsalkka Pietro Badoglion. Italia jatkoi vielä sotaa Saksan rinnalla, kunnes Badoglio ilmoitti 8. syyskuuta Italian allekirjoittaneen viisi päivää aiemmin salaisen aseleposopimuksen liittoutuneiden kanssa ja siirtyvän sodassa niiden puolelle. Saksan johtaja Adolf Hitler ei hyväksynyt tätä ja lähetti joukkonsa miehittämään Italiaa.
Kuningas Viktor Emanuel ja pääministeri Badoglio hallituksineen pakenivat Roomasta Etelä-Italiaan liittoutuneiden turviin jättäen kansan ja Italian armeijan oman onnensa nojaan, mitä moni piti petoksena. Mussolini oli vangittuna 200 kilometriä Roomasta itään Apenniinien Gran Sasso -vuorella, josta Otto Skorzenyn johtama saksalainen kommandoryhmä kävi vapauttamassa hänet ja vei hänet Saksaan.
Tasavallan perustaminen

Mussolini ilmoitti tasavallan perustamisesta 18. syyskuuta 1943 Saksan Münchenissä pitämässään radiopuheessa. Saksan Italian-suurlähettiläs Rudolf Rahn esitteli 23. syyskuuta 1943 Italian hallituksen, jossa Mussolini oli sekä valtionpäämies että pääministeri. Muita tärkeitä ministereitä olivat sisäministeri Guido Buffarini Guidi ja sotaministeri, marsalkka Rodolfo Graziani. Mussolini lensi Italiaan ja piti hallituksen ensimmäisen kokouksen 27. syyskuuta. Kansallinen fasistipuolue perustettiin uudelleen nimellä Tasavaltalainen fasistipuolue. Puoluesihteerinä toimi Alessandro Pavolini.
Tasavallan pääkaupunkina oli virallisesti Rooma, mutta koska se sijaitsi lähellä rintamaa, hallinto sijoitettiin hajautetusti Pohjois-Italian eri kaupunkeihin. Mussolinin residenssi oli Gardajärven rannalla Gargnanon pikkukaupungissa Palazzo Feltrinelli -palatsissa, jossa hallitus kokoontui, ja hän asui Villa Feltrinelli -huvilassa samassa kaupungissa. Sisäministeriö toimi Madernossa, ulkoministeriö ja propagandaministeriö Salòssa, valtiovarainministeriö Veronassa, opetusministeriö Padovassa ja julkisten töiden ministeriö Venetsiassa. Saksan suurlähetystö oli Fasanon kylässä. Osa hallinnosta oli Milanossa ja Bresciassa. Tasavalta sai kutsumanimen Salòn tasavalta, koska propagandaministeriö julkaisi kaikki hallituksen tiedotteet Salòssa ja ne alkoivat aina sanoilla ”Salò tiedottaa”.
Saksalaiset valvoivat Mussolinia tarkasti koko ajan. Pian perustamisensa jälkeen tasavalta luovutti Saksalle Triesten, Istrian, Etelä-Tirolin, Veneton maakunnan itäosan, Zaran ja Dalmatian. Koko Keski-Italia Napolin pohjoispuolelle asti alistettiin saksalaisten suoran sotilashallinnon alaiseksi. Mussolinin hallituksen varsinainen toiminta-alue oli Pon tasanko, mutta sielläkin sen valta oli melko vähäinen. Suurlähettiläs Rahnilla oli pohjoisessa paljon valtaa. Keski-Italiassa ja Rooman eteläpuolella valta oli saksalaisella sotamarsalkka Albert Kesselringillä. Mussolini käytti aikaansa lähinnä kirjoittamiseen, sillä varsinaisia hallitustoimia hänellä ei ollut.
Tasavallan nimeksi ilmoitettiin 17. marraskuuta 1943 Italian sosiaalinen tasavalta. Nimi oli kompromissi: Mussolini olisi halunnut nimeksi Italian sosialistinen tasavalta, kun taas Hitlerin mielestä sen tuli olla Italian fasistinen tasavalta. Tasavallalle oli tarkoitus valita perustuslakia säätävä kansalliskokous, mutta sodan vuoksi sitä ei valittu.
Tasavalta toiminnassa

Italian sosiaalinen tasavalta oli sodassa paitsi liittoutuneita myös Italian vastarintaliikkeen partisaaneja vastaan. Tasavallan johto yritti kansansuosion lisäämiseksi palauttaa fasismin aatteellisille juurilleen ja lähemmäs sosialismia. Tasavaltalaisen fasistipuolueen Veronassa pidetty puoluekongressi hyväksyi 14. marraskuuta 1943 Veronan manifestin, jossa vaadittiin muun muassa yritysten kansallistamista, talouden asettamista valtion ohjaukseen, voittojen jakamista tasan työntekijöiden ja omistajien kesken, valtion tukemaa halpaa asumista ja minimipalkkalakia. Mussolini perusteli sosialisointivaatimusta sotaponnistuksilla tai länsimielisten teollisuusmiesten petturuudella. Sosialisointia ei kuitenkaan toteutettu. Veronan manifestissa vaadittiin myös Euroopan yhteisön perustamista ja Afrikan kolonisoinnin lopettamista. Julistuksen radikaaleimmista osista vastasi fasistiksi ryhtynyt entinen kommunisti Nicola Bombacci.
Saksan innoittamina vuonna 1938 säädetyt, juutalaisia vastaan suunnatut Italian rotulait säilyivät voimassa sosiaalisessa tasavallassa, joka käynnisti toden teolla juutalaisten vainoamisen. Juutalaiset kuljetettiin Saksan tuhoamisleireille. Tammikuussa 1944 myös Mussolinin edellisvuonna syrjäyttäneet fasistijohtajat tuomittiin kuolemaan tai vankeuteen.
Sosiaalisen tasavallan armeijaan ja vapaaehtoisjoukkoihin kuului suurimmillaan noin puoli miljoonaa sotilasta. Noin 8 500 naista kuului vapaaehtoiseen maanpuolustusorganisaatioon Servizio Ausiliario Femminileen. Sisäisestä järjestyksenpidosta vastasi karabinieerijoukkojen korvaajaksi perustettu kansallinen tasavaltalaiskaarti, Guardia Nazionale Repubblicana (GNR), johon kuului suurimmilaan noin 140 000 miestä. Tasavallan tuella perustettiin myös Saksan armeijaan kuulunut Italian Waffen-SS-divisioona, johon kuului 15 000 miestä.
Tasavallan loppu

Tasavalta romahti ja lopulta lakkasi olemasta huhtikuussa 1945 saksalaisten perääntyessä Pohjois-Italiasta. Tasavaltalaisen fasistipuolueen ylin johto piti viimeisen kokouksensa 3. huhtikuuta ja suunnitteli tekevänsä Valtellinan laaksosta viimeisen tukikohdan, jossa taisteltaisiin kuolemaan saakka. Partisaanien nostatettua Milanossa kansannousun Mussolini ja hänen hallituksensa pakenivat kaupungista 25. huhtikuuta. Mussolinille uskollisia joukkoja oli tässä vaiheessa jäljellä enää noin 12 000 miestä, ja joukko-osasto toisensa jälkeen hajosi karkuruuteen, joten Valtellinaan linnoittautumisen sijasta tasavallan johto yritti paeta Sveitsiin. Vetäytymässä olleen saksalaiskolonnan matkaan liittyneet Mussolini ja hänen lähimmät miehensä jäivät partisaanien vangiksi 27. huhtikuuta. Partisaanit teloittivat 28. huhtikuuta Mussolinin, hänen rakastajattarensa Clara Petaccin, neljä Mussolinin hallituksen ministeriä, puoluesihteeri Pavolinin ja kahdeksan tasavallan muuta johtomiestä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Italian sosiaalinen tasavalta Wikimedia Commonsissa
Vapautettu Mussolini poistumassa hotellista, jossa häntä pidettiin vankina, 12. syyskuuta 1943.
Mussolini tarkastamassa linnoituksia vuonna 1944.
Italian sosiaalisen tasavallan Decima Flottiglia MAS -yksikön sotilaita valmistautumassa Anzion maihinnousuun, maaliskuu 1944.
Eero Petäjäniemi

Eero Petäjäniemi vuonna 1964.
Armas Eero Emil Petäjäniemi (2. toukokuuta 1907 Tampere – 9. helmikuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen toimittaja.
Eero Petäjäniemen vanhemmat olivat varastonhoitaja Heikki Emil Petäjäniemi ja Anna Gustava Palo. Hän pääsi ylioppilaaksi 1927. Petäjäniemi oli Helsingin Sanomain ulkomaan osaston toimittajna 1933–1936 ja lehden Lontoon kirjeenvaihtajana 1936–1939 ja 1946–1949 sekä Berliinin kirjeenvaihtajana 1939–1944. Hän oli Helsingin Sanomain toimituspäällikkönä 1945, Valittujen Palojen päätoimittajana 1945, Ilta-Sanomain päätoimittajana 1949–1956 ja Uuden Suomen päätoimittajana vuosina 1956–1967. Hän jäi eläkkeelle 1967. Petäjäniemi toimi lisäksi Dagens Nyheterin Helsingin kirjeenvaihtajana 1945 ja New York Timesin Helsingin kirjeenvaihtajana vuodesta 1949. Hän oli vuoden 1952 Helsingin olympialaisten sanomalehti- ja tiedoitusjaoston päällikkönä 1951–1952 ja Verein der Ausländisehen Presse-yhdistyksen puheenjohtajana Berliinissä 1944. .
Eero Petäjäniemi toimi myös Helsingin Sanomalehtimiesyhdistyksen puheenjohtajana.
Eero Petäjäniemi oli naimisissa vuodesta 1936 käsityönopettaja Ella-Maria Willmanin (s. 1910) kanssa. Heidän tyttärensä on elokuva- ja teatteriohjaaja Kirsti Petäjäniemi (s. 1942).
Julkaisuja

Itä on aina itä... WSOY 1960
Nimetön ja ajaton maa. Suomen kuvalehti 47/1966
Sinisellä tiellä.  Suomen kuvalehti 40/1967
Lähettiläänä Hitlerin Saksassa.  Suomen kuvalehti 45/1967
Suomen ja Saksan suhteet 1939-1944 Saksassa toimineen lehtimiehen näkökulmasta teoksessa  Suomi toisessa maailmansodassa: Turun yliopistossa kevätlukukaudella 1972 pidetyn historianopettajien täydennyskoulutuskurssin esitelmät. Monistesarja / Turun yliopiston Suomen historian laitos. A, Käsikirjoja, 9. Turku 1973
Aiheesta muualla

Jyrki Vesikansa, Levikkikierre jauhaa verkkaisesti (Arkistoitu – Internet Archive) (Petäjäniemestä ots.: "Eero Petäjäniemi yrittää uudistaa")
Eero Petäjäniemen lehtiartikkeleita 1930-luvulta:
Saarin kohtalo ratkeaa. Neuvotteluja Parisissa keväällä 1919. Pikakäynti Saarin alueella 1934, Helsingin Sanomat, 12.01.1935, nro 10, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Työtä työttömille - mutta miten? "Mustista" seuduista "hädänalaisia alueita" hädänalaisista alueista "erikois-seutuja". Englannin laajoihin pula-alueisiin tutustumassa I, Helsingin Sanomat, 22.12.1937, nro 345, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Työtä työttömille - mutta miten? Erikois-seuduista uusia kukoistavia teollisuuskeskuksia? Suurisuuntaisia rakennustöitä. Onnistuuko hallitus pyrinnöissään? Englannin laajoihin pula-alueisiin tutustumassa II, Helsingin Sanomat, 23.12.1937, nro 346, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lontoo suursodan aattona. Maailmankaupunki valmis ja kohtaloonsa alistunut jo ennen sodanjulistusta, Helsingin Sanomat, 05.09.1939, nro 238, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Sodan teräskoura puristaa jo Tanskaakin. Miinavyöhykkeitä maan jokaiselle rannikolla. Meriliikenne pysähtynyt. Yksityisautot ilman bensiiniä. Kaasu ja sähkökin säännöstellään, Helsingin Sanomat, 06.09.1939, nro 239, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lontoon elämä sotatilan aikana, Helsingin Sanomat, 07.09.1939, nro 240, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Hävitetyssä Varsovassa. Hitlerin mukana Puolan valloitetussa pääkaupungissa, Helsingin Sanomat, 09.10.1939, nro 272, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Edeltäjä: Yrjö Niiniluoto | Ilta-Sanomien päätoimittaja 1949–1956 | Seuraaja: Teo Mertanen |
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Henkilöt :  Kansallisbiografia  Biografiasampo
Brian Thompsonin murha

| Brian Thompsonin murha |
| --- | --- |
 Valvontakamerakuvaa Thompsonin murhasta.
Paikka:  New York
Kohde:  Brian Thompson
Ajankohta:  4. joulukuuta 2024  6.45  (EST)
Iskutyyppi:  murha
Kuolleita:  Brian Thompson
Haavoittuneita:  0
Epäilty/epäillyt:  Luigi Mangione pidätetty epäiltynä murhasta
Tekoväline:  Vaimennettu 9×19mm pistooli
Brian Thompsonin murha tapahtui 4. joulukuuta 2024 New Yorkissa klo 6.45 paikallista aikaa. Thompson oli UnitedHealthcare-yhtiön toimitusjohtaja. Murha aloitti Yhdysvalloissa viisi päivää kestäneen etsintäkuulutuksen.
Maanantaina 9. joulukuuta 2024 Luigi Mangione pidätettiin epäiltynä Thompsonin murhasta. Silminnäkijä oli tunnistanut Mangionen etsintäkuulutuksista. Poliisi löysi Mangionen halllusta useita väärennettyjä henkilötodistuksia sekä Thompsonin murhassa käytetyn kaltaisen aseen. Mangionella oli mukanaan kolmen sivun käsinkirjoitettu manifesti. Häntä vastaan nostetussa syytteessä on 11 syytekohtaa.
Reaktiot

Thompsonin murhaan esitetyt reaktiot sosiaalisessa mediassa olivat laajalti positiivisia. Helsingin Sanomien mukaan murha on myös paljastanut yhdysvaltalaisten vihan maansa terveydenhuoltojärjestelmää kohtaan. UnitedHealthcare on toistuvasti estänyt ihmisiä pääsemästä terveydenhoitoon, mitä myös lainsäätäjät ja viranomaiset ovat arvostelleet.
Luigi Mangionea on luonnehdittu sankariksi, ja hänen oikeudenkäyntikulujaan varten on kerätty joukkorahoituksella 100 000 dollaria.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Brian Thompsonin murha Wikimedia Commonsissa
Rauni-Leena Luukanen-Kilde

| Rauni-Leena Luukanen-Kilde |
| --- | --- |
 Rauni-Leena Luukanen-Kilde vuonna 2012.
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. marraskuuta 1939 Värtsilä
Kuollut: 8. helmikuuta 2015 (75 vuotta) Vaasa
Ammatti:  lääkäri, kirjailija, luennoitsija
Muut tiedot
Merkittävät teokset: Kuolemaa ei ole (1982) Tähtien lähettiläs (1991) Kuka hän on? (1993) Universumin lapsi (1995)
Rauni-Leena Tellervo Luukanen-Kilde (o.s. Valve, myös Rauni Kilde; 15. marraskuuta 1939 Värtsilä – 8. helmikuuta 2015 Vaasa) oli suomalainen lääkäri, kirjailija, luennoitsija, ufologi ja salaliittoteoreetikko. Luukanen-Kilde toimi lääkärinä kansainvälisissä tehtävissä ja Lapin läänin lääninlääkärinä vuoteen 1985. Hän kirjoitti kirjoja paranormaaleista ilmiöistä ja ufoista, muun muassa teokset Kuolemaa ei ole (1982) ja Tähtien lähettiläs (1991).
Elämä ja toiminta

Luukanen-Kilde aloitti lääketieteen opinnot Oulussa, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi Turusta 1967 ja erikoistui yleislääketieteeseen (1974). Hän työskenteli lääkärinä eri puolella Suomea, muun muassa Salossa, toimi lääkärinä kansainvälisissä tehtävissä Pakistanissa ja Indonesiassa sekä Lapin läänin lääninlääkärinä vuodesta 1975.
Hän toimi myös Lapin parapsykologisen seuran puheenjohtajana 1981–1986 sekä osallistui maanpuolustustyöhön muun muassa Lapin maanpuolustusyhdistyksen kautta.
Vuonna 1985 Luukanen-Kilde joutui pahaan auto-onnettomuuteen. Hän jäi lääninlääkärin virasta eläkkeelle kahden vuoden sairausloman jälkeen vuonna 1987. Eläkkeelle jäätyään Luukanen-Kilde asui pitkään Norjassa Mossin kunnan Sonissa – ja muutti vasta hieman ennen kuolemaansa takaisin Suomeen.
Luukanen-Kilden ensimmäinen puoliso vuodesta 1964 oli majuri Mauri Luukanen ja toinen puoliso vuodesta 1987 norjalainen diplomaatti Sverre Kilde (1934–1996).
Luukanen-Kilde kuoli kotonaan Vaasassa pitkäaikaiseen sairauteen 8. helmikuuta 2015. Hänen kuolinilmoitukseensa oli kirjoitettu sanat: kuolemaa ei ole.
Luukanen-Kilden sanoma

Luukanen-Kilde esitelmöi ufoja ja parapsykologiaa käsittelevissä tilaisuuksissa. Hän kertoi esitelmissä mm. energiasta, ruumiistairtautumisista, ufokontakteista ja vastaavista.
Hän oli kiinnostunut erilaisista salaliittoteorioista. Hän ilmaisi 1990-luvulla huolensa siitä, että ihmisiin istutetaan heidän tietämättään esimerkiksi rokotusohjelmien yhteydessä mikrosiruja, joiden tarkoitus on hallita ja valvoa käyttäytymistä. Tällaiset mikrosirutetut tai muuten mielenohjailun uhrit olisivat hänen mukaansa jatkuvassa 24 tuntia/vrk seurannassa. Hän myös väitti Norjan vuoden 2011 terrori-iskujen olleen salaliitto. Luukanen-Kilde esitti, että sikainfluenssarokotukset ovat vaarallisia ja niiden taustalla on salaliitto, jonka takana on WHO, Henry Kissinger ja Bilderberg-ryhmä, jonka  tarkoitus on vähentää maailman väestöä.
Luukasen mukaan ihmiskunnalta on salattu, että avaruusolentoja on keskellämme, kuulentoja tehdään kaksi kertaa viikossa, ihmisillä on jo siirtokuntia Marsissa ja että myös Saturnukseen lennetään. Luukanen-Kilde koki, että häntä häiritään psykotronisilla aseilla ja aiheutetaan erilaisia oireita, ja siksi hän halusi Norjasta Suomeen, joka ei ollut Nato-maa.tarvitaan parempi lähde
Teokset

Kuolemaa ei ole.  Espoo:  Weilin+Göös, 1982.  ISBN 951-35-2776-X
Tähtien lähettiläs.  Helsinki:  WSOY, 1991.  ISBN 951-0-17031-3
Kuka hän on?  Helsinki:  WSOY, 1993.  ISBN 951-0-18918-9
Universumin lapsi.  Helsinki:  WSOY, 1995.  ISBN 951-0-19914-1
Salatut maailmamme.  Son:  Star Sisters International, 2007.  ISBN 978-952-92-1785-4
Aiheesta muualla

Sitaatteja aiheesta Rauni-Leena Luukanen-Kilde Wikisitaateissa
Rauni-Leena Luukanen-Kilde tuntee humanoidit Ylen Elävä arkisto.
Seppo Varjus: Menehtynyt suomalainen ufolääkäri eli uskomattoman elämän - pohdinnat yliluonnollisuudesta hämmensivät Ilta-Sanomat. 12.2.2015. Arkistoitu 12.2.2015. Viitattu 12.2.2015.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat
Bodominjärven murhat

Bodominjärvi sijaitsee Uudellamaalla Espoossa.
Bodominjärven murhat ovat Suomen rikoshistorian tunnetuimpia tapauksia. Helluntaina 5. kesäkuuta 1960 espoolaisen Bodominjärven rannalla telttaretkellä olleet 15-vuotiaat Maila Irmeli Björklund ja Anja Tuulikki Mäki sekä 18-vuotias Seppo Antero Boisman surmattiin heidän nukkuessaan teltassaan murskaamalla heidän kallonsa lyömällä todennäköisesti isolla kivellä. Seurueeseen kuulunut neljäs nuori, silloin 18-vuotias Nils Gustafsson löytyi teltan päältä loukkaantuneena.
Surmateot jäivät tuolloin selvittämättä laajasta tutkinnasta huolimatta, ja surmaajasta esitettiin useita erilaisia teorioita. Henkiin jäänyt Gustafsson pidätettiin epäiltynä murhista vuonna 2004, mutta hän sai vapauttavan tuomion seuraavana vuonna. Bodominjärven murhien tekijää ei ole saatu selville.
Tapahtumien kulku

Ammattikoulussa opiskelleet Maila Irmeli Björklund ja Anja Tuulikki Mäki sekä valimo-oppilaat Nils Wilhelm Gustafsson ja Seppo Antero Boisman lähtivät lauantaina 4. kesäkuuta vuonna 1960 poikien moottoripyörillä telttaretkelle Espoon Högnäsiin Bodominjärven etelärannalle, lähelle Oittaan kartanon maita. He pystyttivät telttansa alkuillasta paikallisen uimarannan lähellä sijainneeseen niemeen. Nuoret viettivät iltaa ja kävivät puolenyön maissa nukkumaan, mutta heräsivät ilmeisesti uudelleen parin tunnin unen jälkeen. Pojat kävivät tuolloin onkimassa, minkä jälkeen käytiin uudelleen lepäämään.
Murhaaja iski mitä ilmeisimmin helluntaipäivänä 5. kesäkuuta varhain aamulla uhrien nukkuessa. Kaikki neljä saivat pään seudulle tylppiä iskuvammoja. Lisäksi Boismania ja Björklundia puukotettiin, jälkimmäistä yli kymmenen kertaa. Sekä Boismanin, Björklundin että Mäen ensisijaisena kuolinsyynä pidetään kallonmurtumaa ja sen seurauksena syntynyttä aivojen ruhjevammaa. Gustafssonilla, ainoalla henkiin jääneellä, oli muun muassa useita murtumia pään alueella. Häntä oli lyöty ilmeisesti kivellä leukaan ja takaraivoon. Hänelläkin epäiltiin aivovammaa. Gustafsson oli viikkoja sairaalassa ja toipui.
Uhrit ja romahtanut teltta löydettiin leiripaikalta sunnuntaina aamupäivällä, kun niemeen alkoi taas saapua uimareita. Puolitajuton Gustafsson vietiin sairaalaan, ja paikalle saapui tilanteen vakavuuden selvittyä runsaasti poliiseja ja kalustoa. Vielä samana päivänä järjestettiin tekijöiden tavoittamiseksi alueen teillä useita ratsioita sekä ympäristössä Suomen kaikkien aikojen suurin maastoharavointi, jonka tuloksena Espoon metsistä löydettiin 88 etsintäkuulutettua. Murhaajaa ei silti saatu kiinni.
Uhreilta oli viety tavaroita, muun muassa lompakot ja joitakin vaatteita. Osa vaatteista ja Nils Gustafssonin kengät löytyivät puolen kilometrin päästä kivenkolosta. Muita kadonneita tavaroita, muun muassa Seppo Boismanin nahkatakkia, ei löydetty etsinnöissä.