XU
Toiminta

Monia asiamiehiä rekrytoitiin Oslon yliopistosta, mutta ajan myötä ryhmä laajensi verkostonsa koko Norjaan. Asiamiehiä toimi poliisilaitoksessa, rautateillä, sekä muissa julkisissa laitoksissa, joista he saattoivat kerätä karttoja, valokuvia ja muita tietoja saksalaisista linnoitteista ja joukkojen liikkeistä.
Alkuvaiheessa XU toimi tiiviimmässä yhteistyössä sabotaasiorganisaatio Milorgin kanssa, mutta turvallisuussyistä organisaatiot alkoivat toimia erillään syksystä 1941.
XU toimi Lontoossa sijainneen Norjan Forsvarets Overkommandon (FO2) alaisuudessa ja lähetti tietoja Lontooseen erityisesti Tukholmassa sijainneen Militärkontor 2:n (Mi2) kautta. Mi2 johti Tukholmasta käsin osaa tiedustelutoiminnasta, mutta erityisesti Etelä-Norjan toimintaa johdettiin Oslon XU-keskuksesta käsin. Norjassa organisaation johto koostui pääosin vapaaehtoisista siviileistä, kun taas maan ulkopuolella toimiva komentoporras koostui sotilaista, mikä aiheutti ajoittain kitkaa toiminnassa.
Organisaatioon rekrytoitiin vain rekrytoijan ehdottomasti luotettavaksi tunnettuja henkilöitä. Toisaalta sotilashenkilöt ja upseerit pidettiin ulkona organisaation toiminnasta, koska saksalaiset epäilivät upseereja jo valmiiksi. XU-jäsenten piti myös ehdottomasti pysyä erossa muusta vastarintatoiminnasta ja laittomuuksista. XU:n ohje uusille agenteille kuului seuraavasti:
"Kun henkilö työskentelee organisaatiossamme, ei hänellä tule olla mitään muuta laitonta toimintaa. Hänen on ehdottomasti pysyttävä loitolla aseellisista vastarintajärjestöistä. On ehdottomasti kiellettyä yrittää tietää enemmän organisaatiosta, sen toiminnasta ja henkilöistä, kuin omalle toiminnalle on tarpeellista.
Vaikeneminen on kultaa. Älä puhu toiminnastasi asiaankuulumattomille. Älä puhu vieraille. Ei voi korostaa liian monta kertaa sitä, kuinka tärkeää on vaieta toiminnastamme. Saksalaisetkin sanovat: Spricht leise, der Feind hört mit. Pidä nämä sanat mielessäsi, missä kuljetkin. Kun muistat tämän, tulee vähemmän tilaisuuksia ottaa kiinni sinut tai toverisi. Ole pidättyväinen suhteessa alkoholiin."
Verkosto toimitti suuria määriä informaatiota. Päivässä Ruotsin kautta toimitettu tietomäärä saattoi käsittää 500 A4-sivua tietoa, välitettynä filmillä tai mikrofilmillä. Tieto kulki saippuoissa, leivissä, margariinissa, junavaunujen vessanpöntöissä, ontoissa tulitikuissa ja ruuveissa, kuriirien peräsuoliin sijoitetuissa paketeissa, sekä myös radioitse.
Verkoston levittyä koko Etelä-Norjaan 1942 Gestapo pääsi sen jäljille ja monet senaikaiset johtohenkilöt, kuten Storsveen, pakenivat Ruotsiin. Storsveen menehtyi huhtikuussa 1943 Gestapon väijytyksessä vieraillessaan Oslossa. Hänen varsinainen henkilöllisyytensä ei kuitenkaan paljastunut ja XU jatkoi toimintaansa Øistein Strømnæsin ja Anne-Sofie Østvedtin johdolla. Strømnæs johti XU:ta Oslossa Saksan antautumiseen saakka toukokuussa 1945.
Norjan lisäksi XU:lla oli norjalaisia agentteja myös Saksassa, jotka toimivat kuriireina muun muassa brittien hyväksi toimineelle MI6-agentille nimeltä Paul Rosbaud.
Organisaation asiamiehet olivat tehneet vaitiolositoumuksen, joka jatkui sodan jälkeenkin, jonka vuoksi esimerkiksi Nasjonal Samlingiin soluttautuneet ja näkyvästi natsien kanssa yhteistyössä toimineet agentit saattoivat kärsiä toiminnastaan paikallisyhteisöissään pitkäänkin. XU:n johto kieltäytyi järjestelmällisesti sodan jälkeen heille ehdotetuista sotilaallisista kunnianosoituksista.
Eräs sodan jälkeen muista yhteyksistä tunnetuimmista XU:ssa palvelleista henkilöistä lienee filosofi Arne Næss.