stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valkohai
Valkohai ja ihminen > Hyökkäykset ihmisen kimppuun

Valkohai on eniten ihmistä kohtaan hyökännyt hailaji. Se on tiikerihain ja härkähain ohella ainoa toistuvasti ihmisen kimppuun hyökännyt hailaji, mutta 75 prosenttia hain hyökkäyksen kohteeksi joutuneista ihmisistä on selvinnyt hengissä. Useimmissa hyökkäyksissä ihmisen selviäminen on johtunut ruokailutottumuksista, koska tutkimusten perusteella hait eivät itse asiassa pidä ihmislihan mausta. Heinäkuussa 1916 ilmeisesti yksi valkohaiyksilö hyökkäsi New Jerseyn rannikolla kahden viikon aikana viiden uimarin kimppuun surmaten heistä neljä. Hyökkäyksen aiheuttajasta ei olla täysin varmoja toinen vaihtoehto on härkähai. Hyökkäykset synnyttivät laajan paniikin, joka autioitti rannat lomailijoista. 16. heinäkuuta saatiin pyydystettyä 2,5-metrinen valkohai, jonka vatsasta löytyi ihmisen jäänteitä, ja hyökkäykset loppuivat vuosiksi. Vuosien 1926 ja 1991 välisenä aikana arkistoitiin yhteensä vain 115 valkohain hyökkäystä ympäri maailmaa, ja tutkijoiden mukaan ainoastaan 12 prosenttia haiden hyökkäyksistä on varmuudella tunnistettu valkohain aiheuttamiksi.
Valkohaiden hyökkäykset johtuvat siitä, että hai on erehtynyt luulemaan ihmistä hylkeeksi tai kilpikonnaksi, kun ihminen on maannut surffilaudalla raajat vedessä. Valkohailla on heikko näköaisti, joten se ei kykene erottamaan ihmistä ja hyljettä toisistaan. Kehittyneen kuuloaistinsa avulla se havaitsee helposti vedessä kantautuvat äänet, ja ihmisten uimarannalla aikaansaama voimakas ääni houkuttelee haita rannan läheisyyteen. Monilla uimarannoilla haiden hyökkäyksiä on pyritty ehkäisemään esimerkiksi laittamalla uimarannan läheisyyteen turvaverkkoja, joiden tarkoituksena on estää haiden pääsy uimarien joukkoon. Lisäksi valkohain hyökkäyksiä on raportoitu Australiassa, Havaijilla, Kaliforniassa, Floridassa ja Etelä-Afrikassa.
Valkohai ja ihminen > Turismi

Alueilla, joissa haita esiintyy paljon, järjestetään häkkisukelluksia. Niissä sukeltaja lasketaan veteen metallihäkissä, ja haita houkutellaan sen huokse syöttien avulla. Sukelluksia järjestetään varsinkin Etelä-Afrikan rannikkoilla, Meksikon Guadalupella, Kalifornian Farallonsaarilla ja Australian Neptunussaarilla. Häkkisukellus on merkittävä tulonlähde ja yleinen turistien ajanviettomuoto. Välillä hait saattavat päästä myös sisälle häkkeihin, mutta vakavia onnettomuuksia tapahtuu harvoin.
Valkohai ja ihminen > Populaarikulttuurissa

Valkohai tuli tunnetuksi populaarikulttuurissa Peter Benchleyn kirjoittamaan samannimiseen romaaniin pohjautuvan kauhuelokuvan Tappajahai ilmestymisen myötä. Elokuvassa hain suurikokoisuutta (7 m) ja aggressiivista käyttäytymistä liioiteltiin, mutta elokuvan julkaisun jälkeen valkohai on usein esitetty älykkäänä ja verenhimoisena ihmissyöjänä. Toisaalta valkohai on toisinaan esitetty myönteisessä valossa; esimerkiksi elokuvassa Nemoa etsimässä Pomo-niminen valkohai on ystäviensä mako- ja vasarahain kanssa ryhtynyt kasvissyöjäksi.
Valkohai ja ihminen > Populaarikulttuurissa > Elokuvissa

Sharkwater, dokumenttielokuva vuodelta 2006
12 Days of Terror – kauhu nousee syvyyksistä, vuodelta 2004, perustuu vuonna 1916 sattuneisiin tositapahtumiin
Deep Blue Sea, Renny Harlinin elokuva vuodelta 1999
Bait, kauhuelokuva vuodelta 2012
Open Water, elokuva vuodelta 2003
Hain tarina, animaatioelokuva vuodelta 2004
Nemoa etsimässä, animaatioelokuva vuodelta 2003
Tappajahai-sarja
Tappajahai (Jaws, 1975)
Tappajahai 2 (Jaws 2, 1978)
Tappajahai 3 (Jaws 3-D, 1983)
Tappajahain kosto (Jaws: The Revenge, 1987)
The Shallows, jännityselokuva vuodelta 2016
47 Meters Down, elokuva vuodelta 2017
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Valkohai Wikimedia Commonsissa
Carcharodon carcharias (peilipalvelin) FishBase. Froese, R. & Pauly, D. (toim.). (englanniksi)
White Shark Florida Museum of Natural History Ichthyology Department. (englanniksi)
The White Shark Conservation South African White Shark Research Institute. (englanniksi)
| Taksonitunnisteet |
| --- | --- |
Carcharodon carcharias:  Wikidata: Q129026  Wikispecies: Carcharodon carcharias  ADW: Carcharodon_carcharias  AFD: Carcharodon_carcharias  BioLib: 138646  BOLD: 16843  CoL: 5WZLF  CMS: carcharodon-carcharias  EoL: 46559751  EPPO: KCHRCA  EUNIS: 8  FishBase: 751  GBIF: 2420694  iNaturalist: 50873  IRMNG: 10151761  ITIS: 159903  IUCN: 3855  NatureServe: 2.102961  NBN: NHMSYS0001745235  NCBI: 13397  NZOR: 244f7afa-54f2-456c-a968-232316b7b208  Observation.org: 86348  OBIS: 105838  Open Tree of Life: 554297  Paleobiology Database: 83174  Species+: 11210  SPRAT: 64470  WoRMS: 105838 
Squalus carcharias:  Wikidata: Q48410245  CoL: 6ZDY9  GBIF: 2421169  IRMNG: 10572621  ITIS: 159905  WoRMS: 299133  ZooBank: 5B6D56C6-3426-417A-AA32-63464DB72FB3 
Megalodonin ja valkohain hampaat vertailussa.
Valkohai verrattuna sukeltajaan.
Häkkisukellusta
Nectriaceae

| Nectriaceae |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kotelosienet Ascomycota
Alakaari::  Pezizomycotina
Luokka::  Sordariomycetes
Lahko::  Hypocreales
Heimo::  Nectriaceae  Tul. & C. Tul.
Infobox OKNimi-testi OK: 
Nectriaceae on Hypocreales-lahkoon kuuluva kotelosienien heimo. Siihen kuuluu 116 sukua.
Suvut

Acontiopsis
Actinostilbe
Albonectria
Allantonectria
Allantospora
Allonectella
Antenaglium
Antipodium
Aphanocladium
Aquanectria
Atractium
Bacillispora
Baipadisphaeria
Bidenticula
Bisifusarium
Calonectria
Calostilbe
Calostilbella
Campylocarpon
Cephalodiplosporium
Chaetonectrioides
Chaetopsina
Chaetopsinectria
Ciliciopodium
Cinnamomeonectria
Coccinonectria
Corallomycetella
Corallonectria
Cosmospora
Creonectria
Curvicladiella
Cyanochyta
Cyanonectria
Cyanophomella
Cylindrium
Cylindrocarpon
Cylindrocladiella
Cylindrocladiopsis
Cylindrocladium
Cylindrodendrum
Dacryoma
Dactylobotrys
Dactylonectria
Dematiocladium
Dialonectria
Eolichenomyces
Euricoa
Flagellospora
Fusarium
Fusicolla
Fusidium
Fusidomus
Fusisporium
Geejayessia
Gibberella
Gliocephalotrichum
Gliocladiopsis
Haematonectria
Heliscus
Knyaria
Leuconectria
Lisea
Macroconia
Macronectria
Mariannaea
Megalonectria
Microcera
Moeszia
Nalanthamala
Nectria
Nectricladiella
Neocosmospora
Neonectria
Ochraceospora
Ophionectria
Paracremonium
Penicillifer
Persiciospora
Peziotrichum
Phaeonectria
Pleiocarpon
Pleogibberella
Pleonectria
Pleurocolla
Pseudocosmospora
Pseudofusarium
Pseudofusicolla
Pseudoidriella
Pseudonectria
Psilonia
Pycnofusarium
Rectifusarium
Rhodothrix
Rodentomyces
Scoleconectria
Septofusidium
Sphaerostilbe
Stagonostroma
Stalagmites
Stylonectria
Thelonectria
Tubercularia
Tumenectria
Varicosporella
Varicosporellopsis
Viridispora
Volutella
Volutellonectria
Volutina
Xenoacremonium
Xenocylindrocladium
Xenogliocladiopsis
Xenoleptographium
Xenonectriella
Xenostilbum
Zythiostroma
Adama Traoré (28.6.1995)

Adama Traoré (s. 28. kesäkuuta 1995 Bamako) on malilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Ranskassa, Belgiassa ja Portugalissa. Hän on edustanut vuodesta 2015 ranskalaisseura Monacoa mutta pelasi kevätkauden 2019 lainasopimuksella belgialaisessa Cercle Bruggessa ja pelaa kaudella 2019–2020 lainalla Ranskan pääsarjan Metzissa.
Traoré on pelannut Malin maajoukkueessa 14 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Hän oli mukana vuoden 2019 Afrikan-mestaruusturnauksessa ja teki maalin alkulohko-ottelussa Mauritaniaa vastaan, kuten teki myös hänen kolmisen viikkoa aiemmin syntynyt täyskaimansa, joka tuli vaihtopelaajana kentälle nuoremman Traorén tullessa vaihtoon.
Luettelo Joaquin Phoenixin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Palkinnot ja ehdokkuudet
| Palkinto | Voitto | Ehdokkuus |
| Oscar | 1 | 3 |
| Golden Globe | 2 | 4 |
| Bafta | 1 | 3 |
| SAG | 1 | 4 |
Viitteet
Tämä on luettelo Joaquin Phoenixin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista.
| Oscar-palkinto> Vuosi | Oscar-palkinto> Elokuva | Oscar-palkinto> Kategoria | Oscar-palkinto> Tulos | Oscar-palkinto>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Gladiator | Paras miessivuosa | Ehdokkuus |  |
| 2005 | Walk the Line | Paras miespääosa | Ehdokkuus |  |
| 2012 | Mestari | Paras miespääosa | Ehdokkuus |  |
| 2019 | Joker | Paras miespääosa | Voitto |  |
Bafta-palkinto
| Vuosi | Elokuva | Kategoria | Tulos |  |
| 2000 | Gladiator | Paras miessivuosa | Ehdokkuus |  |
| 2005 | Walk the Line | Paras miespääosa | Ehdokkuus |  |
| 2012 | Mestari | Paras miespääosa | Ehdokkuus |  |
| 2019 | Joker | Paras miespääosa | Voitto |  |
Cannesin elokuvajuhlat
| Vuosi | Elokuva | Kategoria | Tulos |  |
| 2017 | You Were Never Really Here | Prix d'interprétation masculine (Paras miespääosa) | Voitto |  |
Critics' Choice Movie Awards
| Vuosi | Elokuva | Kategoria | Tulos |  |
| 2000 | Gladiator / Quills – syntiset säkeet / The Yards | Paras miessivuosa | Voitto |  |
| 2005 | Walk the Line | Paras miespääosa | Ehdokkuus |  |
| 2012 | Mestari | Paras miespääosa | Ehdokkuus |  |
| 2019 | Joker | Paras miespääosa | Voitto |  |
Golden Globe
| Vuosi | Elokuva | Kategoria | Tulos |  |
| 2000 | Gladiator | Paras miessivuosa | Ehdokkuus |  |
| 2005 | Walk the Line | Paras miespääosa musikaali- tai komediaelokuvassa | Voitto |  |
| 2012 | Mestari | Paras miespääosa draamaelokuvassa | Ehdokkuus |  |
| 2013 | Her | Paras miespääosa musikaali- tai komediaelokuvassa | Ehdokkuus |  |
| 2014 | Inherent Vice | Paras miespääosa musikaali- tai komediaelokuvassa | Ehdokkuus |  |
| 2019 | Joker | Paras miespääosa draamaelokuvassa | Voitto |  |
Satellite Awards
| Vuosi | Elokuva | Kategoria | Tulos |  |
| 2012 | Mestari | Paras näyttelijä – Draama | Ehdokkuus |  |
| 2019 | Joker | Paras näyttelijä – Draama | Voitto |  |
Screen Actors Guild Awards
| Vuosi | Elokuva | Kategoria | Tulos |  |
| 2000 | Gladiator | Paras miessivuosa | Ehdokkuus |  |
| 2000 | Gladiator | Paras näyttelijäkokoonpano | Ehdokkuus |  |
| 2004 | Hotelli Ruanda | Paras näyttelijäkokoonpano | Ehdokkuus |  |
| 2005 | Walk the Line | Paras miespääosa | Ehdokkuus |  |
| 2019 | Joker | Paras miespääosa | Voitto |  |
Aiheesta muualla

Joaquin Phoenix Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Robert II (Ranska)

Hugo Capet
Robert II Hurskas
Lapset:
Robert II Hurskas
Henrik I
Robert I
Lapset:
Henrik I
Filip I
Hugo Magnus
Lapset:
Filip I
Ludvig VI
Lapset:
Ludvig VI Paksu
Ludvig VII
Robert I
Lapset:
Ludvig VII Nuori
Marie
Alix de France
Marguerite de France
Adèle
Filip II
Agnes de France
Lapset:
Filip II Augustus
Ludvig VIII
Lapset:
Ludvig VIII Leijona
Ludvig IX Pyhä
Robert I
Alphonse
Pyhä Ranskan Isabel
Anjoun ja Sisilian Kaarle I
Lapset:
Ludvig IX Pyhä
Filip III Rohkea
Robert
Ranskan Agnes
Lapset:
Filip III Rohkea
Filip IV Kaunis
Kaarle
Louis
Margareeta Ranskalainen
Lapset:
Filip IV Kaunis
Ludvig X Itsepäinen
Filip V Pitkä
Isabella de France
Kaarle IV Kaunis
Lapset:
Ludvig X Itsepäinen
Johanna II
Juhana I Postuumi
Lapset:
Juhana I Postuumi
Filip Pitkä V
Kaarle IV Kaunis
Robert II Hurskas (ransk. Robert le Pieux); (27. maaliskuuta 972 Orléans – 20. heinäkuuta 1031 Melun, Ranskan kuningaskunta) oli frankkien kuningas vuosina 996–1031 ja kapetingien dynastian toinen hallitsija.
Robert II Hurskaan sinetti
Suku ja koulutus

Robert II oli kapetingien dynastian perustajan ja frankkien kuningas Hugo Capet'n ja Adélaïde d'Aquitainen (952–1004) ainoa poika ja dynastian toinen kuningas. Robertin isä kruunautti hänet valtakunnan ylhäisten suostumuksella jo elinaikanaan melko pian oman kruunaamisensa jälkeen, 25. joulukuuta vuonna 987 kuninkaaksi ja takasi näin vaalikuninkuuden vallitessa dynastisen jatkuvuuden.
Robert sai ajankohtaan nähden hyvin perusteellisen koulutuksen. Hän opiskeli ns. Reimsin koulussa arkkipiispa-herttuan sihteerin ja isänsä hyvän ystävän Gerbert d'Aurillacin johdolla, josta tuli paavi Sylvester II. Koulutuksensa kautta hän oli erittäin kiinnostunut muun muassa teologiasta, mistä johdettiin hänen lisänimensä ”Hurskas”. Robert oli oman aikansa intellektuelleja, mikä oli harvinaista kirkonmiesten piirin ulkopuolella. Häntä pidettiin myös aikansa parhaana säveltäjänä ja virsirunoilijana. Jos Robertin arkielämä oli usein ristiriidassa hänen Hurskas-lisänimensä kanssa, niin sama ristiriita oli myös toisen lisänimen ”Pasifisti” kanssa, sillä Robert oli taitava ja tehokas sotilas.
Avioliitot ja jälkeläiset

Robert Hurskaan pitkästä, lähes neljä vuosikymmentä kestäneestä hallituskaudesta ovat tulleet tunnetuiksi hänen avioliittonsa. Robert II solmi kolme avioliittoa, joista ensimmäinen oli poliittinen järkiavioliitto isän tahdosta, toinen oli rakkausavioliitto, joka mitätöitiin, ja kolmas oli järkiavioliitto perillisten saamiseksi valtaistuimen tarpeisiin.
Huhtikuussa 989 hän avioitui Italian prinsessa Susannahin (Rozala), (n. 950/960–1003) kanssa, joka oli Italian kuningas Berengar II:n ja Willa di Toscanan tytär, Flanderin kreivi Arnulf II:n leski, jonka kanssa hänellä oli kaksi lasta ja lähes 30 vuotta puolisoaan vanhempi. Hugo-isän järjestämä avioliitto päättyi erillään asumiseen vain vuosi sen solmimisen jälkeen ja lopullisesti Robert hylkäsi Susannahin vuonna 996, koska tämä ei enää ikänsä vuoksi kyennyt saamaan jälkeläisiä.
Lokakuussa 996 hän avioitui pikkuserkkunsa, Burgundin prinsessa Berthan (952–1035) kanssa, joka oli Burgundin kuningas Conrad I:n ja Ranskan prinsessa Mathilden tytär (Ludvig IV:n tytär), Blois'n kreivi Eudes (Odo) II:n leski. Berthalla oli viisi lasta edellisistä avioliitoistaan. Paavi Gregorius V ei halunnut avioliiton täytäntöönpanoa liian läheisen sukulaisuuden vuoksi ja julisti Robertin joko kirkonkiroukseen tai ekskommunikaatioon. Pitkien neuvottelujen jälkeen uusi paavi Sylvester II mitätöi lapsettomaksi jääneen avioliiton.
Kolmannen kerran Robert avioitui vuonna 1001/1003 Constance d'Arles'n (973–1034) kanssa, joka oli Provencen kreivi Guillaume I:n ja tämän toisen puolison Adélaïde d'Anjoun tytär. Hän teki miehensä elämän tuskaisaksi, mutta kuitenkin hänestä tuli Robertin lasten äiti. Vuonna 1010 Robert halusi erota hankalasta puolisostaan ja avioitua uudelleen Berthan kanssa, mutta paavi ei suostunut tähän järjestelyyn.
Robertille ja Constancelle syntyivät lapset:
Hedwig (Advisa), Auxerren kreivitär (n. 1003 – 1063 jälkeen), avioitui Neversin kreivi Renaud I:n kanssa
Hugues Magnus (Hugo Suuri), kuninkaaksi voideltu vanhin poika (1007 – 17. syyskuuta 1025), kuoli 18-vuotiaana, ei hallinnut itsenäisesti
Henrik I (4. toukokuuta 1008 – 4. elokuuta 1060), Ranskan kuningas
Adela de France, Contenancen kreivitär (n. 1009 – 8. tammikuuta 1079), avioitui 1) Normandian herttua Rikhard III:n kanssa ja 2) Flanderin kreivi Balduin V:n kanssa
Robert I (1011/1012 – 21. maaliskuuta 1076), Burgundin herttua
Eudes (Odo) (1013– 15. toukokuuta 1056), saattoi olla henkisesti vammainen Saint-Martin-de-Toursin kanonin Béchinin pojan Pierren kronikan mukaan (päättyi vuonna 1138). Hän kuoli veljensä epäonnistuneen Normandian hyökkäyksen jälkeen.
Constance (1014–tuntematon), avioitui Manasses de Dammartin kanssa
Robert II:n jälkeläiset eivät hallinneet vain Ranskassa, vaan myös Englannissa, jossa hänen lapsenlapsensa Mathilde de Flanders oli Vilhelm Valloittajan kuningattarena, Portugalissa sekä Kastilian ja Leónin kuningaskunnassa.
Hallitsija

Robertin perimä kuningaskunta ei ollut alueellisesti kovin suuri. Hän pyrki päättäväisesti laajentamaan kruunulle ja suoraan hallitsijalle kuuluvaa aluetta ottamalla kaikki ilman lääninherraa jääneet alueet kuninkaan haltuun. Usein tämä kuitenkin oli sodan seurausta ja sen, että tapaoikeuden mukaan katsottiin, ettei nainen voinut periä feodaalivelvoitteista maata. Monet poikkeukset vahvistivat tämän säännön, varsinkin jos naisen kautta tulleen edun saajana oli hallitsija itse.
Robertin taistelu Burgundin herttuakunnasta muodostui pitkäksi. Vuonna 1003 hän aloitti hyökkäyksen herttuakunnan alistamiseksi hallintaansa, kun sen viimeinen hallitsija oli kuollut ilman perillistä vuonna 1002, mutta vasta vuonna 1015/1016 hänet lopullisesti tunnustettiin myös Burgundin herttuaksi. Vasta silloin hänelle oli tullut mahdolliseksi saada kirkon täysi tuki tavoitteilleen. Hyöty oli ohimenevää, sillä vuonna 1032 Henrik I antoi Burgundin veljelleen Robertille, ja sen jälkeen se pysyi vuosisatojen ajan kuninkaallisen valvonnan ulkopuolella. Robert myös kohotti Dijonin herttuakunnan pääkaupungiksi.
Hurskas Robert sai hallitusaikanaan muutamia harvoja ystäviä, mutta paljon vihollisia. Jopa hänen omasta pojastaan Huguesista tuli tällainen. Robert voitelutti Huguesin kanssakuninkaakseen vuonna 1017, mutta tämä ei tyydyttänyt kunnianhimoista nuorta miestä, sillä tämä olisi halunnut omia läänityksiä. Hugues Magnus kapinoi äitinsä kuningatar Constancen tukemana isäänsä vastaan, ja kuoli äkisti vuonna 1025 kapinoidessaan ja taistellessaan isänsä vastaisessa taistelussa. Myös henkiin jääneet pojat Henrik ja Robert kääntyivät isäänsä vastaan, ja käynnissä oli sisällissota vallasta ja alueiden omistuksesta. Kuningas Robertin armeija kärsi tappion, ja hän itse vetäytyi Beaugency'n lähelle Pariisia. Robert kuoli keskellä poikiaan vastaan käymäänsä sotaa Melunissa 20. heinäkuuta 1031. Hänet on haudattu Saint-Denis'n basilikaan kolmannen puolisonsa kanssa.
Robertin hallitusaikana vuonna 1022 ilmenivät ensimmäiset vakavat harhaoppiset ajatukset katolisen kirkon sisällä. Vuonna 1024 tuomittiin ensimmäiset harhaoppiset roviolle Orléansissa. Papisto oli vastustanut tuomiota, mutta kuningas oli innolla sen kannalla, ja niin hän olikin puolisonsa kanssa katselemassa ensimmäistä harhaoppisuuden tähden syytetyn polttamista roviolla.
Clunyn luostarin suojelijana Robert ilmeisesti hallitsi vakaasti ja harkiten omilla maillaan.
Kirjallisuutta

Leblanc-Ginet, Henri: Histoire des Rois de France. Éditions Moréna et Actualités de l'Histoire, 1997.
Les Rois de France. Judocus. Pariisi 1989.
Kirchhoff, Elisabeth: Rois et Reines de France. Mémoires de Commines. 1996.
Wenzler, Claude: Généalogie des Rois de France. Èditions Ouest-France. 1994.
Hugo Capet'n kruunauksen aikainen Ranska n. 987
Robert II Hurskaan kirkon yhteydestä erottamisen julistus. Jean-Paul Laurensin kuvitteellinen orientalistinen maalaus 1875. Todellisuudessa paavi ei koskaan julistanut kuninkaan ekskommunikaatiota.
Camel (savukemerkki)

| Camel |
| --- | --- |
Tuotetyyppi:  savuke
Omistaja:  R. J. Reynolds Tobacco Company
Alkuperämaa:  Yhdysvallat
Perustettu:  1913
Kotisivu:  camel.com
Infobox OKNimi-testi OK: 
Camel on yhdysvaltalaisen tupakkayhtiö R. J. Reynolds Tobacco Companyn savukemerkki, joka on perustettu vuonna 1913. Nykyään Cameleihin käytetty tupakka on sekoitus turkkilaista ja virginiantupakkaa. Camel valmistaa myös nuuskaa.
Camel Blue
Camel-mainos Peugeot 205 Turbo 16 Dakar -ralliautossa.
Historia

Camel-savukkeet ovat kenties varhaisimpia massatuotettuja savukkeita, jotka ovat menestyneet yksityisillä markkinoilla. Ne sekoitettiin aluksi eri tupakkalaaduista, koska niihin haluttiin pehmeämpi maku verrattuna aiempiin yritelmiin; jyrkemmän virginiatupakan lisäksi mukaan otettiin Turkista tuodut tervaisemmat tupakan lajikkeet. Yhdistelmää myytiin alussa vedoten kahteen t:hen, eli englanniksi ”taste and throat”. Mainoslauseella tarkoitettiin, että Camel maistuu paremmalta kuin kilpailevat merkit, sekä ärsyttää vähemmän ketjutupakoijan kurkkua. 1950-luvulla markkinoinnissa käytettiin jopa sitä ajatusta, että suurin osa lääkäreistä poltti merkin tupakkaa, vähiten ärsyttävänä, ja siis otaksuttavasti suotavimpana.
Camelin mainoskampanjaa on pidetty yhtenä onnistuneimmista. Merkin savukkeita markkinoitiin huolellisesti jo ennen virallista julkaisua ja myyntiä. Näytöskokoisissa lehti-ilmoituksissa seisoi savukeaskin kannesta tutun kamelin piirroskuva, kun mainoksessa luki salaperäisen yksinkertaisesti vain suurikokoinen teksti ”The Camels are coming” (”Kamelit ovat tulossa”, lauseella viitattiin skottilaiseen kansanlauluun ”The Campbells Are Coming”).
Seuraavassa mainosvihjeessä kerrottiin, että ”Huomenna tästä kaupungista löytyy enemmän kameleita kuin Aasiasta ja Afrikasta yhteensä”. Samanaikaisesti savukkeiden myynnin alettua ilmestyi kolmas mainos, jossa kerrottiin Camelien saapuneen ja siirryttiin esittelemään tuotetta laajemmin. Hinta oli 10 senttiä 20 kappaleen askia kohden, mikä sijoittui tuon ajan hintaluokassa korkealle. Hintaa perusteltiin väittämällä, että korkeatasoisen laadun säilyttäminen ei sallinut myydä tuotetta yhtään halvemmalla. Nykyään ja suurimman osan julkisurastaan Camel on tupakkamerkkinä ollut laadukas, keskihintainen tai joskus jopa työväenluokkaiseen hintatasoon taipuva tehdastupakka.
Camelia markkinoitiin myös mainoslauseella I’d Walk a Mile for a Camel (”Kävelisin vaikka mailin Camelin vuoksi”). Mainoslauseen syntymästä kerrotaan tarinaa, jonka mukaan Camel-mainoskylttiä pystyttävä työmies olisi tarjonnut savukkeen ohikulkijalle, joka oli kiittänyt työmiestä lausumalla kuuluisaksi tulleen lauseen. Kun tarinaa ei ole pystytty täysin varmistamaan, sitä pitäneen toistaiseksi pitää anekdoottina; joskin mainospuheessa eittämättä varsin onnistuneena heittona.
Joe Camel

Toinen markkinointikeino oli ”Old Joe” -nimisen entisen Barnum & Baileyn sirkuskamelin marssittaminen kaupunkien kaduilla samalla kun yleisölle jaettiin ilmaisia näytekappaleita. Vanha Joe toimi myös mallina pakkauksen kannessa olevalle kamelille.
Vuonna 1988 aloitetussa mainoskampanjassa uusi piirroshahmo Joe Camel oli aurinkolaseja pitävä James Bondin elämäntapaa noudattava playboy-tyyppi. Hahmo perustui Ranskassa 1970-luvulla käytettyyn hahmoon, jossa tupakkamainonnassa ei saatu käyttää ihmisiä eikä ihmishahmoja. Ajan ranskalainen Joe Camel kuvattiin rohkeana ja rehvakkaana muukalaislegioonan soturina. Joe Cameliksi kutsuttu kamelihahmo oli osa savukemerkin markkinointia aina vuoteen 1997 asti. Perinteinen sirkuskameli pysyi muuttumattomana.
Piirroshahmon käyttäminen herätti kasvavaa kritiikkiä Camelin mainontaa kohtaan, sillä hahmon uskottiin vetoavan erityisesti nuorisoon. Vuonna 1991 ilmestyneen markkinatutkimuksen mukaan näin kävikin, sillä Joe Camel tunnettiin paremmin alle 18-vuotiaiden keskuudessa, kuin täysi-ikäisten. Camelia polttavien teini-ikäisten tupakoitsijoiden määrä oli noussut kampanjaa edeltävästä 0,5 prosentista 32,8 prosenttiin vain kahden vuoden aikana, kun merkkiä käyttävien aikuisten osuus oli säilynyt 3–4 prosentissa. Jopa kolmevuotiaiden huomattiin tunnistavan Joe Camel -hahmon. Vuonna 1991 lakimies Janet Mangini haastoi R. J. Reynoldsin oikeuteen lapsiin kohdistuvasta mainonnasta. Tupakkayhtiön lakimiehet kiistivät syytteen ja väittivän kyseessä olevan vain piirroshahmon, mutta Manginin voitettua yhtiö joutui lopettamaan mainoskampanjansa.
Jotkut merkin käyttäjistä kutsuvat yhä savukkeita lempinimellä ”Joe”.
Eva Cooper vs. R. J. Reynolds

Keuhkosyöpään kuolleen Joseph Cooperin leski Eva Cooper nosti kanteen R. J. Reynoldsia vastaan 1955. Cooperin mukaan hänen miehensä oli polttanut Cameleita 20 vuoden ajan. Tapaus oli ensimmäisiä tuotevastuusyytteitä Yhdysvalloissa. Cooper syytti muun muassa tupakkayhtiön mainontaa, jonka mukaan 20 000 lääkärin mukaan Camelin polttaminen on terveellistä. Vaikka lakiasiantuntijat uskoivat Cooperin voittavan ja tapauksen käynnistävän useita syytteitä tupakkayhtiöitä vastaan, näin ei kuitenkaan käynyt. Muiden vastaavanlaisia kanteita nostaneiden lailla Cooper hävisi jutun, koska tietyn yhtiön osuutta ei voinut osoittaa. Tupakkayhtiöt turvautuivat myös viivyttelytaktiikkaan, jolloin vastapuolen edustajien varat loppuivat kesken oikeudenkäyntiprosessia.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Camel (savukemerkki) Wikimedia Commonsissa
Vanha aski