stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Aktinoidi
Yhdisteet > Hydroksidit

Uraanitrioksidi (UO3) on amfoteerinen ja muodostaa useita hydroksideja, joista pysyvin on uranyylihydroksidi (UO2(OH)2).
Neptuniumhydroksidia (Np(OH)3) ei ole onnistuttu syntetisoimaan. Plutoniumhydroksidi (Pu(OH)3) on väriltään sinistä, amerikiumhydroksidi (Am(OH)3) pinkkiä ja curiumhydroksidi (Cm(OH)3) on kellertävää tai väritöntä. Myös Bk(OH)3 ja Cf(OH)3 tunnetaan, kuten myös hapetusluvun +IV hydroksidit neptuniumille, plutoniumille ja amerikiumille sekä +V hydroksidit neptuniumille ja amerikiumille. Aktinoidien hydroksideilla ei ole kovin paljon käyttöä, mutta niitä on tutkittu etsittäessä ydinjätteen käsittelymenetelmiä.
Esiintyminen luonnossa

Aktinoidit ovat siitä erikoisia, että ne muodostavat 15 alkuaineen sarjan, joista yhdelläkään ei ole pysyviä isotooppeja, vaan kaikki aktinoidien isotoopit ovat radioaktiivisia. Tämän vuoksi vain muutamaa sarjan alkupään kevyttä alkuainetta, kuten toriumia ja uraania, löytyy luonnosta. Kolmella maapallolta löytyvällä aktinoidien isotoopilla (232Th, 235U ja 238U) on hyvin pitkät, miljardien vuosien puoliintumisajat. Näiden uskotaan olleen olemassa maapallon syntyessä. Myös joitakin näiden hajoamistuotteita esiintyy luonnollisesti, mutta niiden puoliintumisajat ovat paljon lyhyempiä.
Aktinium, torium, protaktinium ja uraani ovat ainoat aktinoidit, joita esiintyy luonnollisesti mainittavia määriä. Loput aktinoidit, joita usein kutsutaan transuraaneiksi, ovat ihmisen valmistamia joko pommittamalla luonnosta löytyviä aktinoideja neutroneilla reaktoreissa tai raskailla ioneilla (varautuneilla hiukkasilla) hiukkaskiihdyttimissä, kuten syklotroneissa.
Uraanin jälkeiset aktinoidit eivät esiinny luonnossa (muuta kuin joissain tapauksissa hivenmäärissä), koska niiden isotooppien pysyvyys vähenee järjestysluvun kasvaessa ja mahdollisesti ydinreaktioiden tuottamat määrät häviävät ennen kuin niitä ehtii kerääntyä ympäristöön. Plutoniumin isotooppia 244Pu saattaa olla hivenmääriä luonnossa.
Tuotanto ja eristäminen

Mineraaleista luonnossa esiintyvät aktinoidit erotetaan liuotinuutolla ja ioninvaihdolla.
Uraani-238 on uraanin pysyvin isotooppi, jonka puoliintumisaika on 4,5×109 vuotta. Uraania louhitaan yleisesti kallioperästä ydinvoimaloita varten. Plutonium-239:n puoliintumisaika on 24 400 vuotta ja sitä tuotetaan reaktoreissa tonneittain, mutta raskaampia aktinoideja, kuten nobeliumia ja lawrenciumia, tuotetaan vain muutamia atomeja kerrallaan.
Tuotanto ja eristäminen > Käyttökohteita

Plutoniumia raskaammilla aktinoideilla ei ole juurikaan käyttöä puhtaan tutkimuksen ulkopuolella. Joitain niistä on käytetty sähkön ja lämmön tuottamiseen avaruusluotaimissa ja neutronilähteinä. Joillain aktinoidien isotoopeilla, kuten 252Cf, on käyttöä syövän sädehoidossa.
Amerikiumdioksidia isotooppina 241Am on käytetty palovaroittimissa. Tällainen aktinoidien käyttö kotitalouden tavaroissa on hyvin poikkeuksellista.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Los Alamos National Laboratory, Actinide Research Quarterly
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet: Kansalliset :  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Japani  Tšekki 
Uraanisuolojen vesiliuoksia hapetusluvuilla +III–+VI
Neptuniumsuolojen vesiliuoksia hapetusluvuilla +III–+VII
Amerikium-241 käytetään palovaroittimissa. Tumma sisempi rengas on amerikiumia, jota ympäröi alumiini.
Borchardt C-93

Borchardt C/93 varusteineen.
Borchardt C-93 on saksalaisen asesuunnittelijan Hugo Borchardtin suunnittelema, vuonna 1893 tuotantoon tullut itselataava pistooli. Sen sulkumekanismi perustuu lyhyeen piippurekyyliin ja lukkomekanismina toimii Maxim-konekivääristä periytyvä polvilukko.
Karlsruhelaisen Ludwig Loewe & Companyn ja Deutsche Waffen- und Munitionsfabrikenin valmistama 7,65 × 25 millimetrin Borchardt-kaliiperinen ase oli yksi ensimmäisistä sarjavalmistukseen päässeistä itselataavista pistooleista ja ensimmäinen, joka oli varustettu kahvan sisään sijoitetulla irtolippaalla. Sitä valmistettiin noin 3 100 kappaletta, näistä Loewe valmisti noin 1 100 kappaletta.
Georg Luger suunnitteli sen pohjalta uuden, edeltäjäänsä yksinkertaisemman, pienemmän ja kenttäkelpoisemman Parabellum-pistoolin ja siihen uuden Parabellum-patruunan.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Borchardt C-93 Wikimedia Commonsissa
Luger Forum
Land of Borchardt
The Borchardt Automatic Pistol; Mechanism Explained of the Remarkable Product of Gunmaker Loewe.
Springfield Armory National Historic Site
Armas on Line: Pistola Parabellum (Luger)
Umestan

| Umestan |
| --- | --- |
 Yksi Umestanin sisäänpääsyporteista.
Sijainti:  Uumaja, Ruotsi
Koordinaatit:  63°50′4″N, 20°15′36″E
Perustettu:  1998
Kotisivut
Umestan on yrityspuisto, joka sijaitsee entisen rykmentin alueella Uumajassa, Ruotsissa. Yrityspuisto otti tilat käyttöönsä, kun Västerbottenin rykmentti (I 20) lopetti sotilastoimintansa vuonna 1998. Uumajan kunta osti koko alueen liike- ja tietokeskuksen luomiseksi. Rakennukset peruskorjattiin vastaamaan nykyajan vaatimuksia. Yrityspuistossa on noin 40 rakennusta, joissa on noin 120 eri vuokralaista. Noin 3 000 ihmistä käy alueella päivittäin.
Västerbottenin rykmentin parakit rakenteilla vuonna 1907.
Alueella on muun muassa vapaateatteriryhmä Profilteatern, Midgårdsskolanin lukio, peruskoulu (Prolympia) ja osa Uumajan yliopiston poliisikorkeakoulusta, joka suoritetaan Ruotsin poliisihallituksen (Rikspolisstyrelsen) toimeksiantonnasta.
Ravintola Vildmannen toimii ruokasalina edellämainituille kouluille.
Vuonna 2012 Uumajan kunta myi alueen Lerstenenille 470 miljoonalla Ruotsin kruunulla. Alueella on rakennustilaa 20 000 neliömetriä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Umestan Wikimedia Commonsissa
Umestanin kotisivut
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: sv:Umestan
Käännös suomeksi
Iris Uurto

Iris Uurto, oik. Lyyli Ester Ripatti, o.s. Mielonen (28. tammikuuta 1905 Kerimäki – 1. huhtikuuta 1994 Kivijärvi) oli suomalainen prosaisti ja runoilija, jonka tuotannolle oli ominaista miehen ja naisen suhteen pohdiskelu.
Henkilöhistoria

Uurron vanhemmat olivat maanviljelijä Paavo Mielonen ja Maria Pennanen. Hänen puolisonsa oli kirjailija Aku Rautala (1896–1931, oik. August Ripatti). Pariskunnan poika oli kirjailija Aku-Kimmo Ripatti (1931–1994). Uurto tuli ylioppilaaksi 1929 ja opiskeli yliopistossa, mutta keskeytti opintonsa ja ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi.
Kirjallinen tuotanto

Tulenkantajien ja myös kirjailijaryhmä Kiilan jäsen Uurto kuului siihen 1930-luvun lopun kirjailijoiden ryhmään, joka käsitteli teoksissaan vaistojen psykologiaa ja ruumiin viisautta. Hänen teostensa seksuaalisuutta pidettiin aikoinaan varsin rohkeana. Esikoisteos Ruumiin ikävä (julk. myöh. nimellä Villit henget) herätti huomiota aihepiirillään. Proosan lisäksi Uurto kirjoitti näytelmiä, joille oli leimallista pasifismi, ja siksi hän ei saanut niitä esitetyksi sodan aikana. Lisäksi hän kirjoitti runoja, jotka ilmestyivät kokoelmana Sudet. Uurto asui myöhemmin ulkomailla, romaani Den brinnande ön ilmestyi ruotsiksi.lähde?
Kirjallinen tuotanto > Teokset

Ruumiin ikävä, romaani, 1930
Tulta ja tuhkaa, novelleja ja runoja, 1930
Kypsyminen, romaani, 1935
Rakkaus ja pelko, romaani, 1936
Farväl Maria, 1936, alkuteos Kypsyminen, övers. av Olof Enckell
Tappra kärleken, 1937, alkuteos Rakkaus ja pelko, övers. av Olof Enckell
Timanttilakien alla, 1938
Ruumiin viisaus, romaani, 1942
Kroppens visdom, roman, 1943
Sudet, runokokoelma, 1944
Suomalainen kohtalonnäytelmä puolustuspuhe ja hyljätyt murhenäytelmät, 1945
Ihana lyhty, 1946
Joonas ei välittänyt, romaani, 1950
Kapteenin naiset, romaani, 1952
Brinnande ön, 1957, alkuteos Palava saari, övers. av Bo Carpelan
Armastus ja kartus, 1963, alkuteos Rakkaus ja pelko
Puut juuriltaan, 1968
Valitut teokset 1–3, 1965–1966
Kirjallinen tuotanto > Palkinnot

Pro Finlandia -palkinto 1948
Aiheesta muualla

Orras, I.H.: Iris Uurto, rakkauden psykologi. Kiilan albumi 45:644–659.
Mustonen, Terhi, Rakkaudessa on tämän ajan leima. Iris Uurto perheen ja parisuhteen kuvaajana. PG Oulu, 2004.
Uusimäki, Marja-Liisa, Ruumiin ikävästä ruumiin viisauteen Iris Uurron proosatuotanto vv.1930–1942. PG Oulu, 1971.
Spinkkilä Tuula, Elämän pitäisi olla toisenlaista – Iris Uurto ja sukupuolten sota, SKS, 2000 (väitöskirja)
Tuula Spinkkilän haastattelu Turun Sanomat 16.1.2000 (arkistoitu versio)
Aku-Kimmo Ripatti, Iris, dokumenttiromaani, Pohjoinen, 1988
Ahola, Suvi: / Uurto, Iris (1905–1994) Kansallisbiografia-verkkojulkaisu (maksullinen).  6.9.2001. Helsinki:  Suomalaisen Kirjallisuuden Seura.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Uppslagsverket Finland  Biografiasampo 
Muut:  IdRef 
Majalammen talo Kerimäellä on Iris Uurron synnyinkoti.
Vihtori Karpio

Vihtori Karpio (sukunimi vuoteen 1906 Glumerus ; 16. toukokuuta 1885 Viipuri – 29. toukokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen raittiusliikkeen työntekijä ja kirjailija. Hän kirjoitti myös nimimerkillä Olavi Kallio.
Elämä

Karpio muutti jo lapsena vanhempiensa mukana Helsinkiin. Hän kävi kansakoulun ja ryhtyi sitten kirjaltajaksi. Karpio harrasti samalla itseopiskelua ja oli mukana raittiustyössä. Suoritettuaan ylemmän raittiustutkinnon hän tuli vuonna 1912 Kylväjä-lehden toimittajaksi. Vuonna 1917 hänet valittiin Raittiuden Ystävien sihteeriksi ja vuonna 1919 hänestä tuli Kieltolakiliiton sihteeri ja Kieltolakilehden päätoimittaja. Kieltolakiliiton toiminnan päätyttyä 1932 Karpio palasi vuoden 1933 alussa Raittiuden Ystävien sihteeriksi.
Karpio teki ulkomaanmatkoja Skandinavian maihin, Saksaan, Englantiin, Viroon, Latviaan ja Yhdysvaltoihin. Hän oli edustajana mukana monissa kansainvälisissä raittiuskokouksissa, muun muassa Yhdysvalloissa vuonna 1927.
Karpio julkaisi omalla nimellään raittiusaiheista tietokirjallisuutta. Hän kirjoitti myös muutamia romaaneita salanimellä Olavi Kallio. Hänen merkittävin teoksensa oli vuonna 1931 ilmestynyt Matti Helenius-Seppälän elämäkerta.
Karpio teki käsikirjoituksen Suomi-Filmin lyhytdokumenttiin Voi meitä, Pikku-Liisa (1951) ja oli mukana Risto Orkon 1937 ohjaamaan elokuvaan Ja alla oli tulinen järvi käsikirjoittajaryhmässä.
Vihtori Karpion puoliso vuodesta 1913 oli Dagmar Aalto (1885–1960).
Suomennoksia

Gust. Lindskog : Kristillinen sosialismi. Kristillisen työläisnuorison liitto, Tampere 1946
Aiheesta muualla

Vihtori Karpio : Viikko maailman suurimmassa hotellissa, Helsingin Sanomat, 11.12.1927, nro 336, s. 29, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)
Kuningas Litmanen

| Kuningas Litmanen |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Arto Koskinen
Käsikirjoittaja:  Mika Kaurismäki   Arto Koskinen
Perustuu:  jalkapalloilija Jari Litmasen elämäkertaan
Tuottaja:  Mika Kaurismäki
Säveltäjä:  Jyrki Rahkonen
Kuvaaja:  Tahvo Hirvonen   Ville Rissanen
Leikkaaja:  Kauko Lindfors
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Suomi
Tuotantoyhtiö:   Marianna Films Oy
Ensi-ilta:  28. syyskuuta 2012
Kesto:  1 h 47 min
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Kuningas Litmanen on vuonna 2012 valmistunut Arto Koskisen ohjaama dokumenttielokuva, joka kertoo jalkapalloilija Jari Litmasesta. Nimensä se on saanut suomalaisten jalkapallofanien Litmasesta käyttämästä "Kuningas"-lempinimestä. Syyskuussa 2012 ensi-iltaansa tullut dokumentti keräsi elokuvateattereissa yhteensä noin 30 000 katsojaa.
Jalkapallo-ottelun tavoin myös Kuningas Litmanen jakaantuu kahteen jaksoon. "Ensimmäinen puoliaika" kertaa Litmasen uran huippuhetkiä kuten Mestareiden liigan voittoa Ajax Amsterdamin riveissä. "Toinen puoliaika" taas kuvaa häntä ihmisenä ja käsittelee Litmasen peliuran käännekohtia, muun muassa lukuisia loukkaantumisia.
Mika Kaurismäen tuottamaa elokuvaa on kuvattu Lahden ja Helsingin lisäksi Amsterdamissa, Barcelonassa ja Liverpoolissa. Kuvaukset aloitettiin syksyllä 2010, jolloin Litmanen pelasi FC Lahdessa. Hänen entisistä joukkuetovereista haastateltujen joukossa ovat muun muassa Danny Blind, Frank ja Ronald de Boer, Xavi Hernández, Sami Hyypiä, Carles Puyol, Edwin van der Sar ja Marc Overmars. Valmentajista Kuningas Litmasessa esiintyy muun muassa Louis van Gaal. Alun perin Kaurismäen piti ohjata elokuva itse, mutta muiden työkiireidensä vuoksi hän valitsi ohjaajaksi Arto Koskisen.
Kuningas Litmanen on myyty useisiin eri maihin. Marraskuussa 2012 se sai Hollannin ensi-iltansa Amsterdamin IDFA-elokuvafestivaaleilla, jota pidetään maailman arvostetuimpana dokumenttielokuvafestivaalina. Jari Litmanen oli paikalla ensi-esityksessä.
Lumilautailu

Lumilautailija näyttää taitojaan halfpipessä eli lumikourussa.
Lumilautailu on alppihiihdon kaltainen laskettelu- ja talviurheilulaji, jossa käytetään välineenä lumilautaa. Lumilauta koostuu varsinaisesta laudasta sekä siteistä ja kengistä, joilla lautailijan molemmat jalat kiinnitetään lautaan. Lumilautailu on yleistynyt huomattavasti 1980-luvulta alkaen. Olympialajiksi tulivat vuonna 1998 lumilautailun lajit halfpipe ja suurpujottelu, joka sittemmin korvautui parisuurpujottelulla ja myöhemmin vuonna 2006 lumilautakrossi ja 2014 slopestyle.
Lajin historiaa

Lumilautailu sai alkunsa 1960-luvulla. Lainelautailu oli suuressa suosiossa, ja ihmiset halusivat kokea saman tunteen myös talvella alueilla, joissa lumi peittää maan. Eräs tarina michiganilaisesta Sherman Poppenista kertoo, miten lumilautailu sai alkunsa lasten leikeistä. Oli vuosi 1965 ja Poppeneilla valmisteltiin joulua. Shermanin piti keksiä lapsille jotain tekemistä, etteivät he olisi tiellä, joten hän vei heidät laskettelemaan. Valitettavasti varastosta löytyi vain yhdet minisukset. Sen sijaan, että olisivat vuoron perään laskeneet suksilla, lapset päättivät laskea molemmat yhdellä suksella. Lasten laskemista hetken katseltuaan Sherman keksi laittaa suksen päähän narun, josta pitää kiinni laskiessa. Laskeminen helpottui heti huomattavasti ja joulun jälkeen, kun lahjat oli unohdettu, eivät tytöt enää tehneet muuta kuin laskivat tällä uudella keksinnöllä. Ns. snurferi (Snow-surfer) oli nähnyt päivänvalon.
Snurferi kasvatti suosiotaan nopeasti ja Sherman alkoi valmistaa lautoja autotallissaan asuinalueen lapsille. Kysynnän kasvaessa Sherman päätti myydä laudan valmistusoikeudet suurelle lelutehtaalle. Tulevina vuosina lautoja myytiin satoja tuhansia. Snurferi oli kuitenkin lelu ja varsinaisesti lumilauta sai alkunsa 1960-luvun lopulla järjestetyistä snurfer-kilpailuista. Kilpailuihin otti osaa nuori mies nimeltä Jake Burton. Tehdäkseen laskemisesta huimissa vauhdeissa entistä helpompaa hän päätti asentaa snurferiinsa alkeelliset siteet. Tämä keksintö teki Jakesta ylivoimaisen muihin nähden. Lumilauta oli tehnyt aimo harppauksen kohti nykyistä muotoansa ja Jake Burton tunnetaan nykyään maailman menestyneimmän lautamerkin Burton Snowboardsin perustajana. Myös Sims-lumilautamerkin perustaja Tom Sims tunnetaan yhtenä lumilautailun kehittäjistä.
Lumilautailutyylit > Rinnelasku

Perinteinen rinnelasku (vapaalasku, freeride) on suosituin laskettelutyyli lumilaudalla. Rinnelasku tarkoittaa kaikenlaista peruslaskemista rinteessä. Rinnelasku sopii aloittelijalle parhaiten. Rinnelaskuun ei kuulu temppujen tekemistä eikä välttämättä hyppimistä. Aloittelijan kannattaa aloittaa rinnelasku laskemalla laudan kanteilla lumilauta poikittain, luisumalla menosuuntaan.
Lumilautailutyylit > Freestyle

Freestyle laskeminen tarkoittaa kaikkea laskemista, johon kuuluu temppujen tekemistä lumilaudalla. Temppuja voi tehdä ilmassa ja lumessa. Maassa tehtävät temput voivat olla esimerkiksi kaidetta pitkin liukuminen.  Ilmassa suoritettavat temput koostuvat pyörimisestä, laudasta otettavista otteista eli grabeista, sekä muista liikkeistä. Suurin osa nykyään valmistettavista lumilaudoista on freestyle-laskemiseen sopivia. Freestylerinnettä kutsutaan streetiksi ja kilpailulajia streetillä slopestyleksi. Lumilauta-freestylessä temppuja voi tehdä rinteen lisäksi lumilautaparkeissa lumikourussa (pipe), isoissa hyppyreissä (boxit) ja kaiteilla (reilit).
Kilpailulajeja ovat half pipe, big air ja slopestyle.
Lumilautailutyylit > Ratalasku

Ratalasku (alpine snowboarding, nykyisin myös carving) tarkoittaa nopeaa laskemista, jossa tehdään mahdollisimman leikkaavia käännöksiä. Tyyli vaatii paljon voimaa, sillä nopeita käännöksiä tehdään suuressa vaudissa. Hyvä lihas- ja kestävyyskunto onkin edelletys tyylille. Carving ei sovi aloittelijoille. Carving-tyylin laskuun on oma ratalauta. Lisäksi carving laskijat käyttävät kovia, tavallisia laskettelumonoja muistuttavia monoja. Kovat monot tukevat laskijaa paremmin mahdollistavat vahvojen siteiden kanssa kehon painon siirtelyn puolelta toiselle tehokkaammin. Ratalaskussa kilpaillaan lajiin tarkoitettuja portteja kiertäen, joko kelloa tai kilpakumppania vastaan rinnakkain aivan kuten laskettelulukilpailuissa. Freestylen ja ratalautailun yhdistelmä on lumilautacross, jossa useampi kilpailija kilpailee radalla, johon on sijoitettu tiukkoja mutkia ja hyppyreitä, yhtä aikaa toisiaan vastaan motocrossin tapaan.
Lumilautailu Suomessa

Suomen lasketteluolosuhteet tarjoavat hyvät mahdollisuudet rinnelaskuun ja freestyle-lumilautailuun. Suomen talvi on pitkä, joten lumilautailuun on vuoden aikana monta kuukautta.
Suomen lumilautailumaajoukkueen päävalmentaja on Antti Koskinen. Suomalaisten laskijoiden menestys lumilautailussa on maailman kärkitasoa. Kaudella 2020–2021 A-maajoukkueessa kilpailivat Anton Lindfors, Enni Rukajärvi, Matti Suur-Hamari, Kalle Järvilehto, Mikko Rehnberg, Rene Rinnekangas, Emmi Parkkisenniemi, Emppu Väisänen, Carola Niemelä, Eveliina Taka ja Valtteri Kautonen.
Entisiä suomalaisia lumilautailijoita jotka voittivat urallaan arvokisamitalin MM- tai Olympiatasolla: Markus Hurme, Timo Aho, Sari Grönholm, Risto Mattila, Markku Koski (lumilautailija), Petja Piiroinen, Merika Enne, Antti Autti, Janne Korpi, Roope Tonteri, Markus Malin, Ville Paumola ja Peetu Piiroinen.
Varusteet

Lumilautamonoja on kahdentyyppisiä: ns. pehmeät lautamonot (lautakengät), jotka ovat pehmeät mutta tukevat talvikenkiin verrattavissa olevat jalkineet, sekä ns. kovat lautamonot, jotka ovat erityisesti ratalautailun ja sen eri alalajeihin käytetyt kovat, alppihiihtomonoja muistuttavat monot. Eri monotyyppien kanssa käytetään erityyppisiä siteitä, jotka ovat jaettavissa monojen mukaisesti pehmeisiin siteisiin ja koviin siteisiin.
Lumilaudat voidaan jakaa  kolmeen tyyppiin, käyttötarkoituksensa mukaan: Freeridelaudat ovat melko pitkiä ja jäykkiä.  Freeridelaudat ovat ns. direktionaalisia-lautoja, ts. lautojen leikkaus suosii laskemista aina sama pää (nose) edellä. Ratalaudat puolestaan ovat kapeita ja jäykkiä direktionaalisia lautoja. Freestyle-laudat ovat taas yleensä twintip-rakenteellisia eli laudan kärki (nose) ja takaosa (tail) ovat samanlaisia muodoltaan ja jäykkyydeltään, joten laudalla voidaan laskea samoilla ominaisuuksilla kumpi jalka edellä tahansa.
Varusteet > Lumilautailumerkkejä

Alpine
Analog
Anon
Artec
Atomic
Blizzard
Bollé
BonFire
Burton
Crazy Creek
Capita
DC Shoes
Elan
Electric
Endeavor
F2
Factory
Firefly
Flow Snowboarding
Forum Snowboarding
Foursquare
Generics
Hammer
Head
Icon Snowboards
K2-snowboarding
Lib Tech
Morrow
Nidecker
Nitro Snowboards
Option
Oxygen
Powderflower
Quiksilver
Ride Snowboards
Rip Curl
Rome Snowboards
Rossignol
Salomon
Scott
Sims
Special Blend
Static Snowboards
Stepchild
Stuf
Technine
Vonzipper
White Moment
Kilpailut

Lumilautailumaajoukkueen kausi koostuu lähinnä kahden tärkeimmän kilpailujärjestäjän FIS:n (Kansainvälinen Hiihtoliitto) ja itsenäisen WST:n (World Snowboard tour -organisaatio) (entinen TTR) osakilpailuista.
FIS:n kiertueella ratkaistaan maailmanmestaruus; järjestön alaisuudessa toimivat maailmancup ja maailmanmestaruuskilpailut sekä olympialaiset. FIS:n maailmancup ja MM-lajeja ovat half-pipe, slopestyle, big air, paripujoittelu, parisuurpujottelu, lumilautakrossi, lumilautakrossin joukkekilpailu.
WST-kilpailut, etenkin Burton European Open sekä Burton US Open ja kaudesta 2012–2013 WST-kiertueelle lisätty Winter X Games moniurheilutapahtuma, ovat ammattilaisten keskuudessa erittäin arvostettuja. Tämän myötä FIS:n kilpailut ovat menettämässä merkitystään. WST-kilpailut on rankattu yhdestä tähdestä kuuteen, siten että kuuden tähden kisat ovat arvokkaimpia. lähde? Vuonna 2012 järjestettiin ensimmäiset WST:n maailmanmestaruuskilpailut Oslossa.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lumitykki.net - Lumilautailuyhteisö verkossa (Arkistoitu – Internet Archive)
FSA - Suomen Lumilautaliitto
Ylen Elävä arkisto: Lähirinteestä lautailun huipulle
Ylen Elävä arkisto: Sukset vaihtuivat lautaan
Yle Puhe: Kunnian päivät - Litovaara ja lautailun pioneerit
Aleksi Litovaara Snowboarding -videoita
Halfpipe eli lumikouru.
Vapaata rinnelaskua luonnonrinteessä.
Uumajan Kulttuurin yö

Uumajan Kulttuurin yö (Kulturnatta) oli vuosittainen ilmainen musiikki- ja kulttuurifestivaali Uumajassa Ruotsissa. Se järjestettiin joka toukokuu vuodesta 2005 lähtien vuoteen 2014 saakka Umeå C -yrityksen aloitteesta.
Ensimmäisessä Kulttuurin yössä järjestettiin yli 160 tapahtumaa 90 eri paikalla, enimmäkseen Uumajan Raatihuoneentorilla, Renmarkstorgetilla sekä Kungsgatanilla. Sittemmin tapahtuma kasvoi yli 300 kulttuuritapahtumaan, joissa kävi vuosittain noin 50 000 vierasta.
Aiheesta muualla

Kulttuurin yön virallinen nettisivu
Raivaajapatsas

Raivaajapatsas on yleisnimi Suomen maanraivaajien kunniaksi pystytetyille näköispatsaille, joissa on tyypillisesti kuvattuna suokuokalla suota raivaava mies. Suomessa on useilla paikkakunnilla eri taiteilijoiden veistämiä raivaajapatsaita.
Suomessa raivattiin erittäin paljon maata 1920- ja 1930-luvulla melko koneellistumattomin menetelmin. Patsaita ryhdyttiin pystyttämään 1940-luvulla siirtoväen tarvitseman maanraivaamisen ja lisämaiden raivaamisen kunniaksi. Joistakin raivaajapatsaista tehtiin myös noin 30 senttimetrin korkuisia kipsivaloksia, jota myytiin koteihin.
Raivaajapatsaita

Raivaaja, 1932, Wäinö Aaltonen, teos kuuluu teossarjaan Työ ja tulevaisuus. Alkuperäinen kullattu kipsiveistos vuodelta 1932  on Eduskuntatalon istuntosalissa Helsingissä ja vuonna 1968 tehty pronssivalos muualla Eduskuntatalossa. Wäinö Aaltosen museon edustalla Turussa on pronssivalos vuodelta 1968.
Raivaajapatsas, 1939, Tapio Wirkkala, Kirkonmäki, Veteli
Raivaaja, 1966, Aarre Aaltonen, Kirkkoaukio, Pöytyä
Raivaajapatsas, 1948, Kalervo Kallio, Urjala
Lakeuden raivaaja, 1954, Kalervo Kallio, Ilmajoki
Raivaajapatsas, 1956, Veikko Leppänen, Laihia
Kuokkamies, 1961, Kalervo Kallio, Nurmijärvi
Raivaajaperhe, reliefi, 1958, Ensio Seppänen, kansakoulu, Salla
Raivaajapatsas, 1967, Jussi Vikainen, Paimio
Raivaaja, 1973, Ensio Seppänen, Kainuunkylä, Ylitornio
Kaskisavut (raivaajapatsas), 1976, Antero Ruotsalainen, Raivaajapuisto, Kiuruvesi
Raivaaja, 1978, Ensio Seppänen, Tervola
Raivaajan muistomerkki, 1987, Heikki Räsänen, Pihtipudas
Raivaajapatsaita > Valokuvia raivaajapatsaista

Raivaajapatsas, Tapio Wirkkala, 1939, Veteli.
Raivaajapatsas, Kalervo Kallio, 1949, Urjala.
Lakeuden raivaaja, Kalervo Kallio, 1954, Ilmajoki.
Raivaajapatsas, Veikko Leppänen, 1956, Laihia.
Raivaaja, Wäinö Aaltonen, 1932, Helsinki.
Kuokkamies, Kalervo Kallio, 1961, Nurmijärvi.
Raivaaja, Aarre Aaltonen, 1966, Pöytyä.
Raivaajapatsas, Jussi Vikainen, 1967, Paimio.
Kaskisavut, Antero Ruotsalainen, 1976, Kiuruvesi.
Raivaajapatsas, Ensio Seppänen, 1978, Tervola.