stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Virtaama
Joet, ojat tai salmet > Virtaamien tilastointi

Virtaaman vaihteluista saadaan hieman tarkempi kuva, kun esimerkiksi päivittäisten virtaamien arvoista tehdään vuosittain tilastollinen vertailu. Näin voidaan eri uomien virtaamia vertailla keskenään. Yleensä poimitaan kaksi reuna-arvoa kustakin vuodesta:
HQ = ylivirtaama: vuoden aikana mitattu suurin virtaaman arvo
NQ = alivirtaama: vastaavasti pienin virtaaman arvo
Uomasta vuoden aikana mitatut virtaamat jäävät näiden arvojen väliin.
Keskivirtaamia ilmoitetaan kolme, ja niiden laskemista varten kerätään tietoa tarkasteluajanjakson eli esimerkiksi kalenterivuoden ajan. Ne ovat:
MHQ = keskiylivirtaama: keskiarvo kaikista ylivirtaamista HQ
MQ  = keskivirtaama: keskiarvo kaikista virtaamista Q
MNQ = keskialivirtaama: keskiarvo kaikista alivirtaamista NQ
Kaikkien aikojen äärivirtauksia voidaan merkitä:
HHQ = suurin ylivirtaama: maksimiarvo kaikista ylivirtaamista HQ
NNQ = pienein alivirtaama: minimiarvo kaikista alivirtaamista NQ
Mitatuissa arvoissa voi olla mittamisen vaikeudesta johtuvia epävarmuustekijöitä. Siksi virtaamien arvoja ei ilmoiteta kovin tarkasti.
Jokien vuosittaiset virtaamavaihtelut johtuvat usein maaston rakenteesta, järvien määrästä (vertaa järvisyys), lumen keskimääräisestä vuosittaisesta paksuudesta ja monesta muusta seikasta. Esimerkiksi Kemijoen keskiylivirtaama on kuusinkertainen keskivirtaamaan nähden. Sen sijaan Vuoksen vesistön keskiylivirtaama on vain 1,3–kertainen keskivirtaamaan nähden. Nämä erot näkyvät vastaavasti suuntaa antavina myös keskialivirtaamissa.
Merivirrat

Merivirroille käytetään myös yksikköä sverdrup (= 106 m3/s), joka ei kuulu SI-järjestelmään.
Vesivoimalaitokset

Vesivoimalan virtaama voidaan määrittää useilla tavoilla. Yleensä se lasketaan vesivoimala hyötysuhteen tai uoman purkautumiskäyrän avulla. Purkautumiskäyrä puolestaan voidaan laatia siivikkomittauksien perusteella. Siivikko on samantapainen laite kuin lasten puroleikeissä käyttämät potkurit. Sen pyörimisnopeus riippuu virtauksen nopeudesta.
Putkistot

Mittaustapoja:
Rotametri.
Soul food

Perinteinen soul food -annos, jossa on paistettua kanaa, macaroni and cheesea, lehtikaalia sekä paistettua okraa
Soul food (suom. soul-ruoka) on afroamerikkalaisesta ruokakulttuurista käytetty nimitys. Yleisimpiä soul-ruokia ovat hominy, lehmänpapu, uppopaistettu kana, maissintähkät, siansorkat, voimakkaasti maustettu grillattu liha tai kala sekä juustokakku. Yleisimpiä soul-ruoka-aineita ovat maissileipä, kana, sianliha ja laardi, monni, riisi, siirappi, okra, bataatti, vesimeloni ja pavut. Grillaus on suosittu tapa valmistaa ruoka.
Soul food sai nimensä vuonna 1964 mustan kulttuurin esiintulon aikaan suositusta soulmusiikista. Ruokaperinne oli syntynyt jo kauan tätä aiemmin Etelävaltioiden maaseudulla, jonka mustan väestön yksinkertainen ruokakulttuuri perustui mustien orjien vaatimattomaan ruokavalioon 1800-luvun alkupuoliskolla. Ruokakulttuuri levisi etelästä pohjoisiin osavaltioihin mustan väestön muuttoliikkeen myötä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Soul food Wikimedia Commonsissa
Spaspet

Spaspet (georg. სპასპეტი) oli feodaalivirka Georgiassa. Se sai alkunsa muinaisen Iberian aikaan ja syntyi armenialaisen vastineensa sparapetin tavoin sassanidien Persian spahbod-viran vaikutuksesta. Toisin kuin spahbod, se ei kuitenkaan ollut perinnöllinen virka ja sen haltijan tehtäviin kuului sekä sotilaallisia että siviilihallinnon tehtäviä.
Keskiaikaisten georgialaisten kronikoiden mukaan spaspet-viran otti käyttöön Iberian ensimmäinen kuningas Parnavaz I 200-luvulla eaa. Spaspet toimi samanaikaisesti sisä-Iberian eli Mtskhetan ja Uplistsikhen ympäristön herttuana (eristavi). Vaikuttaa siltä, että virassa todellakin oli Iberian kuningassuvun jäsen tai erittäin korkeassa asemassa kuninkaasta seuraavana ollut henkilö. Strabonin (63/4 eaa.–24 jaa.) mukaan Iberian kuninkaallisessa hierarkiassa "hallitsijasta seuraava jakaa oikeutta ja komentaa armeijaa". Nämä korkea-arvoiset viranhaltijat on myös mahdollista liittää Iberian varakuninkaisiin (pitiakhš), joiden nekropoli on löydetty Armazista.
Virka säilyi muunneltuna keskiajan ja uuden ajan Georgiaan aina siihen saakka, kunnes Venäjän keisarikunta liitti Georgian itseensä 1800-luvun alussa.
Sotilasslangi

Sotilasslangi on sotilaiden, varusmiesten ja muiden alan henkilökuntaan kuuluvien puhekieli, joka muiden "ammattikielten" tavoin sisältää siviilielämässä harvinaisia tai erimerkityksisiä termejä. Tämän sanaston lisäksi lähes jokaisella asepalvelukseen liittyvällä varusteella, asialla ja ilmiöllä on jonkinlainen lempinimi tai vastaava puhekielen termi. Sanastossa on jonkin verran eroavaisuuksia varuskuntien ja perusyksiköiden sekä eri ajankohtien välillä.
Kirjallisuutta

Simo Hämäläinen, Suomalainen sotilasslangi. 1, Sanasto, Suomalaisen kirjallisuuden seura, 1963, Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran toimituksia, 273, ISSN 0355-1768
Aiheesta muualla

Inttislangi
Wikisanakirjassa on tähän liittyvä sananselitys: .
Viulunsoittaja katolla (elokuva)

| Viulunsoittaja katolla> Fiddler on the Roof |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Norman Jewison
Käsikirjoittaja:  Joseph Stein
Perustuu:  musikaaliin Viulunsoittaja katolla
Tuottaja:  Norman Jewison
Säveltäjä:  Jerry Bock
Kuvaaja:  Oswald Morris
Leikkaaja:  Antony Gibbs
Tuotantosuunnittelija:  Robert F. Boyle
Pääosat:  Topol Leonard Frey Paul Mann Molly Picon Norma Crane
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Yhdysvallat Yhdistynyt kuningaskunta Jugoslavia
Tuotantoyhtiö:  Mirisch Production Company United Artists
Levittäjä:  United Artists Netflix Fandango at Home
Ensi-ilta:  1971
Kesto:  182 min
Alkuperäiskieli:  englanti
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Viulunsoittaja katolla (Fiddler on the Roof) on  Norman Jewisonin tuottama ja ohjaama musikaalielokuva vuodelta 1971. Se perustuu samannimiseen näyttämömusikaaliin vuodelta 1964, josta elokuvakäsikirjoituksen sovelsivat alkuperäismusikaalin tekijät Jerry Bock ja Joseph Stein. Musikaali puolestaan pohjautuu Šolom Aleichemin kirjaan Tewje, maitomies. Elokuva sai kolme Oscar-palkintoa.
Elokuvassa köyhää ukrainanjuutalaista maalaismiestä Tevjeä esittää musikaalin Lontoon-versiossa näytellyt israelilainen Topol, ja muita päärooleja Leonard Frey, Paul Mann, Molly Picon ja Norma Crane.
Tuotanto

Elokuva kuvattiin Lontoon Pinewood-studioilla ja kolmessa paikassa Jugoslaviassa: Zagrebin Jadran-elokuvastudiolla sekä Lekenikissä ja
Mala Goricassa.
Vastaanotto

Viulunsoittaja katolla hipoi Yhdysvalloissa Tuulen viemää -elokuvan 35 vuotta aiempia lipunmyyntiennätyksiä ja oli erittäin suosittu ympäri maailmaa, myös Suomessa. Oswald Morris voitti Oscarin kuvauksesta, Gordon K. McCallum ja David Hildyard äänityksestä ja John Williams sovitetusta musiikista, jossa viulua soittaa Isaac Stern. Niiden lisäksi elokuva sai viisi muuta ehdokkuutta: parhaan elokuvan ja parhaan lavastuksen sarjassa, Topol ja Leonard Frey rooleistaan sekä Norman Jewison parhaan ohjauksen sarjassa. Topol palkittiin roolistaan Golden Globessa, jossa elokuva sai myös parhaan musikaalin tai komedian palkinnon ja kaksi muuta ehdokkuutta. Bafta-palkintoehdokkuuksia Viulunsoittaja katolla sai kuvauksesta, leikkauksesta ja musiikista.
Helsingin Sanomissa uusintaensi-illan arvostelussa elokuussa 1978 Helena Ylänen sanoi musikaalin ja elokuvan maailmanlaajuisen suosion perustuvan tarinan yleispätevyyteen ja sydämellisyyteen sekä tietenkin huumoriin ja musiikkiin. Yhdysvaltalaisena elokuvana hän katsoo sen osaltaan nostavan amerikanjuutalaisten historiaa osaksi Yhdysvaltojen hyväksyttyjen viihdemyyttien joukkoon lännen valloituksen, Jesse Jamesin ja Marilyn Monroen rinnalle. Hänestä on hienoa, että maan viihdebisneksessä aina vahvasti mukana olleet juutalaiset saavat kerrankin kertoa tarinaa omasta kulttuuristaan tässä ”amerikanjuutalaisten omassa Pohjantähdessä”.
American Film Institute valitsi vuonna 2006 sata kaikkien aikojen innostavinta amerikkalaiselokuvaa, ja Viulunsoittaja katolla sijoittui sijalle 82.
Spekulatiivinen fiktio

Spekulatiivinen fiktio on kuvitteellisia maailmoja ja tapahtumia kuvaavaa kirjallisuutta. Termi on kattokäsite, joka käsittää alalajit tieteiskirjallisuus, fantasiakirjallisuus ja kauhukirjallisuus. Näiden piiristä voidaan erottaa lisäksi utopiakirjallisuus, steampunk, vaihtoehtoinen historia ja maaginen realismi. Termin käyttö yleistyi 2000-luvulla. Osa kirjailijoista on käyttänyt termiä erottamaan teoksiaan viihteellisestä tai lajityyppisidonnaisesta fantasiasta ja scifistä.
Sovetiš heimland

Sovetiš heimland (סאָוועטיש הײמלאַנד, suomeksi ”Neuvostokotimaa”) oli Neuvostoliitossa vuosina 1961–1991 ilmestynyt jiddišinkielinen kaunokirjallinen aikakauslehti.
Neuvostoliiton kirjailijaliiton äänenkannattajana Moskovassa julkaistu Sovetiš heimland oli aikanaan maan ainoa juutalainen aikakauslehti. Se perustettiin Hruštšovin suojasään aikana sen jälkeen, kun kaikki juutalainen kulttuuritoiminta oli kielletty vuosina 1948–1952. Aluksi kuudesti vuodessa ja vuodesta 1965 lähtien kerran kuukaudessa ilmestyneen lehden päätoimittaja oli Aron Vergelis.
Sovetiš heimlandista muodostui Neuvostoliiton uuden jiddišinkielisen kirjallisuuden tärkein julkaisukanava. Sen toimituskuntaan kuuluivat muun muassa Note Lurje, Hirš Ošerovitš, Josef Rabin, Moisei Teif ja Haim Beider. Lehdessä ilmestyi myös juutalaisvainojen aikana menehtyneiden kirjailijoiden teoksia, kieltä, kansanperinnettä ja kirjallisuutta käsitteleviä tutkimuksia sekä pakollisia sionismin vastaisia kirjoituksia, jotka lisääntyivät erityisesti vuodesta 1970 lähtien. Lisäksi lehdessä julkaistiin ulkomailla asuvien jiddišinkielisten kirjailijoiden teoksia sekä venäjän kielestä tehtyjä käännöksiä.
1970-luvun puolivälin jälkeen monet Sovetiš heimlandin kirjoittajista muuttivat Israeliin. Lehden tilaajakunta supistui jatkuvasti jiddišinkielisen väestön vähentyessä. Vuodesta 1978 lähtien siinä julkaistiin jiddišinkielisen aineiston ohella venäjän- ja englanninkielisiä tiivistelmiä. Vuosina 1983–1989 lehden rinnalla ilmestyi venäjänkielinen vuosikirja God za godom (”Vuosi vuodelta”). Vuodesta 1989 lähtien siinä oli laaja venäjänkielinen liite.
Sovetiš heimlandin ilmestyminen lakkasi rahoituksen puutteessa vuoden 1991 lopussa, jolloin sen painos oli neljä tuhatta kappaletta. Vuosina 1993–1999 sen tilalla julkaistiin Vergelisin toimittamaa Di jidiše gas (”Juutalaiskatu”) -lehteä. Ulkomaisten sponsorien rahoittama lehti lakkasi sen päätoimittajan kuoleman jälkeen.
Aiheesta muualla

Valikoima Sovetiš heimlandin artikkeleita (venäjäksi)
Spekulatiivinen runous

Spekulatiivinen runous eli tieteisrunous tai fantasiarunous on science fiction - tai fantasia-aiheista runoutta. Sf-runoutta julkaistaan melko vähän. Muun muassa Harry Martinsonin Aniara (1956) voidaan lukea tieteisaiheiseksi runoelmaksi.
Virtasalmi

| Virtasalmi> Entinen kunta – nykyiset kunnat: Pieksämäki |
| --- | --- |

 vaakuna :  sijainti 
Sijainti:  62°08′00″N, 027°27′50″E
Lääni:  Itä-Suomen lääni
Maakunta:  Etelä-Savon maakunta
Kuntanumero:  937
Hallinnollinen keskus:  Virtasalmen kirkonkylä
Perustettu:  
Liitetty:  2004
– liitoskunnat:  Jäppilä Pieksämäen mlk Virtasalmi
– syntynyt kunta:  Pieksänmaa
Pinta-ala:   km²   (1.1.2003)
– maa:  263,2 km²
Väkiluku:  1 127   (31.12.2003)
– väestötiheys:  4,4 as./km²
Virtasalmi on Etelä-Savossa sijainnut entinen Suomen kunta. Sen maapinta-ala oli 263 km² ja asukasluku 1 200 vuonna 2000.
Virtasalmen naapurikunnat olivat Haukivuori, Joroinen, Juva, Mikkeli ja Pieksämäen maalaiskunta.
Virtasalmen kirkonkylä sijaitsee Vuoksen vesistöalueella Maaveden lännemmän altaan eli Längelmäenjärven rannalla.
Virtasalmen länsiosan kautta kulkevat Mikkelin ja Pieksämäen välinen kantatie 72 sekä Savon rata. Ainoa rautatieliikennepaikka Virtasalmen alueella oli Loukolammen seisake, joka lakkautettiin muiden Savon radan pienten liikennepaikkojen tavoin vuonna 1990.
Kunta yhdistyi vuoden 2004 alussa Jäppilän ja Pieksämäen maalaiskunnan kanssa Pieksänmaan kunnaksi. 1. tammikuuta 2007 Pieksänmaan ja Pieksämäen kaupungin kanssa tehdyn kuntaliitoksen jälkeen Virtasalmi on osa Pieksämäen kaupunkia.
Nähtävyyksiä

Karsikummun entinen kuparikaivos (1966–83)
Moottorirata Motopark
Majavareitti – melontareitti Längelmäenjärven vesistössä
Tiili- ja puurakenteinen kirkko (O. Reima, 1978)
Kalkkikivilouhos Ankeleen kylässä
Noronniemen luontopolku ja kivikautinen asuinpaikka Ankeleen lähellä
Suomen suurin hopeapoppeli Pallolanmäellä
Kylät

Ankele, Hällinmäki, Längelmäki, Montola, Narila, Pohjoismäki, Salmenkylä, Tikkalanmäki, Valkeamäki, Virtasalmi, Väisälä.
Nimikkoruoat

1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Virtasalmen perinneruoiksi valittiin kouratalkkuna ja vadelmista tai muista marjoista keitettävä kesävelli. Pitäjäruokaprojektissa niin ikään 1980-luvulla nimettiin Virtasalmelle tyypillisiksi ruoiksi muikusta ja siankyljestä haudutettu suutarinpaisti, kesävelli ja ryynirieska.
Aiheesta muualla

Virtasalmi-yhdistys ry:n kotisivut
| n k Etelä-Savon maakunnan kunnat |
| --- | --- |
Nykyiset kunnat:  Enonkoski  Hirvensalmi  Juva  Kangasniemi  Mikkeli  Mäntyharju  Pertunmaa  Pieksämäki  Puumala  Rantasalmi  Savonlinna  Sulkava 
Entiset kunnat:  Anttola  Haukivuori  Jäppilä  Kerimäki  Mikkelin maalaiskunta  Pieksänmaa  Pieksämäen maalaiskunta  Punkaharju  Ristiina  Savonranta  Sääminki  Virtasalmi 
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Yle  Uppslagsverket Finland 
Suomen suurin hopeapoppeli Pallolanmäellä
Sperkheiai

| Sperkheiai> Σπερχείαι |
| --- | --- |
 Kastrórachin kukkula eli Sperkheiain oletettu paikka.
Sijainti
 Sperkheiai
Koordinaatit:  38°55′23″N, 22°01′58″E
Valtio:  Kreikka
Paikkakunta:  Kastrórachi, Spercheiáda, Makrakómi, Fthiotis, Thessalia
Historia
Tyyppi:  kaupunki
Kulttuuri:  antiikki
Alue:  Oitaia, Thessalia
Infobox OKNimi-testi OK: 
Sperkheiai (m.kreik. Σπερχείαι, lat. Sperchiae) oli antiikin aikainen kaupunki tai muu linnoituspaikka Oitaiassa Thessalian maakunnassa Kreikassa.
Sperkheiai tunnetaan muun muassa Liviuksen, Ptolemaioksen ja Plinius vanhemman maininnoista. Liviuksen perusteella sen voidaan päätellä sijainneen lähellä Sperkheios-joen lähteitä, mistä se oli saanut myös nimensä. Ptolemaios sijoitti paikan Fthiotiin alueelle ja Plinius Doriin alueelle. Sen paikka oli ilmeisesti myöhemmin unohtunut.
Nykyisin Sperkheiai sijoitetaan yleensä Makrakómin kunnan alueelle Kastrórachin kukkulalle noin 1,7 kilometriä etelään Vítolin kylästä ja 2,8 kilometriä pohjoiseen Káto Kámpian kylästä. Kukkulalla on ympärysmuurin jäänteet.
Virtausmekaniikka

Virtausmekaniikka on jatkuvan aineen mekaniikan osa-alue, joka tutkii fluideja eli nesteitä ja kaasuja. Virtausmekaniikka voidaan jakaa muun muassa hydrostatiikkaan ja virtausdynamiikkaan. Hydrostatiikka tutkii levossa olevia fluideja. Virtausdynamiikkaa tutkii liikkuvia fluideja.
Sovelluksia

Hydrostatiikkaa sovelletaan mm. meriveden korkeuden mittaukseen, patojen suunnitteluun jne. Hydrostatiikkaa käytetään myös hydraulisten laitteiden ja nestesäiliöiden suunnittelussa.
Virtausdynamiikka tutkii kaasujen virtausta esimerkiksi aerodynamiikan sovellutuksissa, joita ovat mm. lentokoneiden siipien ja potkurien reaktiovoiman ja vastuksen määrittäminen tai tuulivoimalan roottorin siipien suunnittelu. Nesteiden virtauksessa keskeisiä tutkimuskohteita ovat laivanrakennuksen ja hydrauliikan sovellukset, geofysiikassa taas esimerkiksi valtamerien virtaukset.
Kokeelliseen virtausmekaniikkaan kuuluu muun muassa tuulitunneleiden ja pienoismallien käyttö.
Laskennallinen eli numeerinen virtausdynamiikka (CFD, Computational Fluid Dynamics) on tuonut 1960-luvulta lähtien lisää mahdollisuuksia analysoida virtausongelmia, joiden fysikaalinen mallintaminen on vaikeaa.
Kontinuumioletus

Kaasut ja nesteet koostuvat molekyyleistä, jotka jatkuvasti törmäävät satunnaisesti toisiinsa. Kaasun todellinen molekyyliluonne jätetään huomiotta. Kontinuumihypoteesissä fluideja pidetään kuitenkin jatkuvina: tiheyden, paineen ja lämpötilan kaltaisten ominaisuuksien katsotaan olevan määriteltyjä mielivaltaisen pienissä tilavuuksissa. Kontinuumioletus antaa erittäin tarkkoja arvioita fluidien todellisesta käyttäytymisestä, kunhan tarkastelu pidetään selvästi molekyylin kokoa (noin 10-6 metriä) suuremmissa mitoissa.
Jaottelu

Virtausmekaniikka on jatkuvan aineen mekaniikan haara:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| Jatkuvan aineenmekaniikka | Lujuusoppi eli kiinteiden aineiden mekaniikka: tutkii jatkuvasti jakautuneita kiinteitä aineita | Elastisuus: aineet, jotka palaavat alkuperäiseen muotoonsa | Elastisuus: aineet, jotka palaavat alkuperäiseen muotoonsa |
| Jatkuvan aineenmekaniikka | Lujuusoppi eli kiinteiden aineiden mekaniikka: tutkii jatkuvasti jakautuneita kiinteitä aineita | Plastisuus: aineet, jotka muuttavat muotoaan pysyvästi | Reologia: niiden aineiden tutkimus, joilla on sekä kiinteiden aineiden että fluidien ominaisuuksia |
| Jatkuvan aineenmekaniikka | Virtausmekaniikka | Ei-newtonilaiset fluidit | Reologia: niiden aineiden tutkimus, joilla on sekä kiinteiden aineiden että fluidien ominaisuuksia |
| Jatkuvan aineenmekaniikka | Virtausmekaniikka | Newtonilaiset fluidit | Newtonilaiset fluidit |
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
George Batchelor, An Introduction to Fluid Dynamics, 1967, Cambridge University Press
Cohen, Ira M., Kundu, Pijush K., 2008, Fluid Mechanics, Academic Press
Massey, Ward-Smith, 2005, Mechanics of Fluids, Taylor & Francis
White, Frank M., 2003, Fluid Mechanics, McGraw–Hill
Free Fluid Mechanics books
Computational Fluid Dynamics: CFD Software
Annual Review of Fluid Mechanics (Arkistoitu – Internet Archive)
CFDWiki – the Computational Fluid Dynamics reference wiki.
Educational Particle Image Velocimetry – resources and demonstrations (Arkistoitu – Internet Archive)
prof. DSc Ivan Antonov (Arkistoitu – Internet Archive), Technical University of Sofia, Bulgaria.
Viuhkapyrstötyranni

| Viuhkapyrstötyranni |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Vaarantunut  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Tyrannit Tyrannidae
Suku::  Viuhkapyrstötyrannit Alecturus
Laji::  tricolor
Kaksiosainen nimi
 Alectrurus tricolor  (Vieillot, 1816) 
Katso myös
   Viuhkapyrstötyranni Wikispeciesissä   Viuhkapyrstötyranni Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Viuhkapyrstötyranni (Alectrurus tricolor) on Etelä-Amerikassa tavattava tyranneihin kuuluva varpuslintu. IUCN luokittelee lajin vaarantuneeksi
Koko ja ulkonäkö

Kooltaan viuhkapyrstötyranni on noin 12 cm. Pesimäaikaan koiraan pituus pyrstö mukaan luettuna voi olla 18 cm. Koirasviuhkapyrstötyrannin selvin tuntomerkki on sen pitkä, musta ja viuhkanmallinen pyrstö, jota se pitää kohotettuna. Päälaeltaan, selästään ja siivistään koiras on musta ja siivissä on valkoisia juovia. Naama, rinta ja vatsa ovat valkoiset ja rinnan sivuilla on mustat laikut. Viuhkapyrstötyranninaaraan pyrstö on lyhyt. Kuvioinneiltaan naaras muistuttaa koirasta, mutta on mustan sijaan ruskea.
Levinneisyys ja elinympäristö

Viuhkapyrstötyrannin esiintymisalue on varsin laikuittainen ja sitä tavataan Bolivian pohjois- ja itäosista, Paraguayn itäosista ja Pohjois-Argentiinasta sekä Brasilian eteläosista. Lajin elinympäristöä ovat korkeat heinikot. Viuhkapyrstötyrannin elinympäristöt sijaitsevat yleensä alle 1 100 metrin korkeudella merenpinnasta. Paikoitellen laji on muuttolintu.
Viuhkapyrstötyranni on harvinaistunut sopivien elinympäristöjen vähenemisen vuoksi. Elinympäristöjä uhkaavat erityisesti karjan laiduntaminen, maastopalot sekä kaivostoiminta. Lajin kannan kooksi arvioidaan 10 000 yksilöä.
Elintavat

Viuhkapyrstötyrannit syövät hyönteisiä, joita ne pyydystävät ilmasta, mutta naaraiden on havaittu ruokkivan poikasiaan myös hedelmillä. Lajin pesimäkausi ajoittuu sadekauden alkuun syys-lokakuulle. Viuhkapyrstötyrannin pesä on kuppimainen ja naaras rakentaa sen kuivista heinistä ruohoturppaiden juurelle. Naaras munii kolme valkoista munaa ja hautoo munat ja ruokkii kuoriutuneet poikaset yksin.
Virtsatieinfektio

| Virtsatieinfektio |
| --- | --- |
 Virtsanäytteessä mikroskoopilla näkyvät valkosolut ja basillit viittaavat virtsatieinfektioon.
Luokitus
ICD-10:  N39.0 Sijainniltaan määrittämätön virtsatieinfektio
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Virtsatieinfektiossa (VTI) virtsateissä tapahtuu bakteerien lisääntymistä. Yleisin virtsatieinfektioiden aiheuttaja on Escherichia coli -bakteeri. Virtsatieinfektio johtaa tulehdukseen virtsateissä, tyypillisesti virtsaputkentulehdukseen eli uretriittiin sekä virtsarakontulehdukseen eli kystiittiin – näitä kahta voidaan nimittää yhdessä uretrokystiitiksi (tai Käypä hoito -suosituksen mukaan kystiitiksi). Bakteerien levitessä ylemmäs virtsateissä voi seurauksena olla munuaistulehdus eli pyelonefriitti.
Miehillä virtsatieinfektioon voi liittyä myös eturauhastulehdus eli prostatiitti.
Epidemiologiaa

Alle yksivuotiailla virtsatieinfektioiden ilmaantuvuus on 7 : 1 000, eikä suurta eroa poikien ja tyttöjen välillä ole. Yksivuotiaasta ylöspäin virtsatieinfektioiden ilmaantuminen vähenee iän myötä pojilla voimakkaasti ja tytöillä vähemmän.
Imeväisiän jälkeen virtsatieinfektiot ovat naisilla huomattavasti yleisempiä kuin miehillä.
Virtsatieinfektiolle altistavat heikentynyt limakalvopuolustus (esimerkiksi vaihdevuosien jälkeen), yhdyntä ja virtsanjohdinten toiminnan häiriöt. Virtsateihin kohdistunut toimenpide tai katetrointi lisää VTI:n riskiä ja selittää usein miehen virtsatieinfektion. Virtsarakon epätäydellinen tyhjeneminen on merkittävä VTI:n riskitekijä.
Oireet

Dysuria eli virtsatessa tuntuva kipu tai kirvely on virtsaputken infektiosta kertova oire. Virtsarakontulehdukseen liittyy pakottava ja tiheästi esiintyvä virtsaamistarve.
Pyelonefriitissä ei välttämättä ole virtsaamisoireita, mutta voi esiintyä kuumetta ja kipua kyljessä tai selässä.
Imeväisikäisillä virtsatieinfektio ei välttämättä aiheuta paikallisia oireita.
Hoito

Käypä hoito -suosituksen mukaan naisen komplisoitumaton virtsarakontulehdus voidaan todeta oireiden perusteella. Muunlaista tulehdusta epäiltäessä tutkitaan virtsanäyte, ja siitä tehdään bakteeriviljely. Virtsatieinfektiota hoidetaan mikrobilääkkeellä. Mikäli VTI-potilaalla on katetri, se tulisi vaihtaa tai mahdollisuuksien mukaan poistaa.
Karpalomehua on perinteisesti käytetty virtsatieinfektion ehkäisyyn ja hoitoon. Käyttöä on tutkittu vuonna 2012 julkaistujen tietojen mukaan esimerkiksi Oulun yliopistossa. Puolukka-karpalomehun käyttö antibiootin ohella on vähentänyt virtsatietulehduksen uusimista lapsilla jopa 40 prosenttia.
Ehkäisy

Virtsatieinfektioita voidaan ehkäistä hyvällä alapään hygienialla. Saippua alapään pesuaineena aiheuttaa kuitenkin ihoärsytystä ja siten infektioiden lisääntymistä molemmilla sukupuolilla. Sukuelinten pesu juoksevalla vedellä ja suihkulla ilman saippuaa on järkevä ratkaisu.. Virtsatieinfektioille voi altistua huonojen WC-tottumusten seurauksena. Naisilla tämä tarkoittaa mm. pyyhkimistä takaa eteenpäin. Tällöin ulosteperäiset bakteerit pääsevät nousemaan virtsaputkeen.
Staphylococcus aureus -bakteereja virtsaputkessa olleella katetrilla. Bakteereja voi kolonisoitua katetrille, joten katetri lisää virtsatieinfektion riskiä.