stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saori Yoshida
Tiedotusvälineissä

Yoshidan menestys poiki julkisuutta ja medianäkyvyyttä etenkin tämän kotimaassa Japanissa, jossa Yoshidalla on idolinkaltainen asema. Esimerkiksi vuoden 2009 MM-kilpailuissa Tanskassa Yoshidaa haastatteli matonreunalla kymmenkunta japanilaista median edustajaa.
Yoshidan Pekingin olympialaisissa käyttämät painitrikoot myytiin joulukuussa 2008 järjestetyssä Internet-huutokaupassa 551 000 jenin (n. 4 700 euron) hintaan. Rahat lahjoitettiin Japanin Punaiselle Ristille. Yoshida on palkittu maansa vuoden urheilijana vuosina 2007 (palkinnon yhteydessä kahden miljoonan jenin rahapalkinto, edellinen palkinnon saanut painija Shōzō Sasahara vuonna 1956) ja 2010 (palkintorahaa kolme miljoonaa jeniä).
Yksityiselämä

Yoshida asuu Tsun kaupungissa Hisain kaupunginosassa syntymäprefektuurissaan Miessä. Urheilu-uransa ohella Yoshida on työskennellyt vartijana, ja tulevaisuudessa hän on ajatellut kouluttautua sairaanhoitajaksi. Vapaa-aikanaan Yoshida harrastaa karaokea, shoppailua ja golfin pelaamista. Siviilisäädyltään Yoshida oli vuonna 2011 naimaton.
Saavutukset > Olympialaiset

Ateena 2004 –  kultaa (sarja 55 kg)
Peking 2008 –  kultaa (sarja 55 kg)
Lontoo 2012 –  kultaa (sarja 55 kg)
Yoshidan lisäksi vain hänen maajoukkuetoverinsa Kaori Ichōn onnistui voittaa olympiakultaa ensimmäisissä kolmissa kisoissa, joissa naispaini oli mukana.
Saavutukset > MM-kilpailut

kultaa: 2002, 2003, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013 ja 2015 (sarja 55 kg), 2014 (sarja 53 kg)
Yoshida on 13 mestaruudellaan kaikkien aikojen menestynein naispainija MM-tasolla.
Saavutukset > Muut

Aasian kisat: kultaa 2002, 2006, 2010 ja 2014 (sarja 55 kg)
Yoshida on Yutaka Kanekon kanssa menestynein japanilaispainija Aasian kisoissa.
Aasian-mestaruuskilpailut: kultaa 2004, 2005, 2007 ja 2008 (sarja 55 kg)
Painin maailmancup: sarjavoitto 2003, 2004, 2005 ja 2006, toinen 2012 (sarja 55 kg), voitto 2014 (sarja 53 kg)
FISU:n MM-kilpailut: kultaa 2002 (sarja 59 kg)
Universiadit: kultaa 2005 (sarja 55 kg)
Junioreiden (20-v.) MM-kilpailut: kultaa 2000 ja 2001 (sarja 58 kg)
Kadettien (17-v.) MM-kilpailut: kultaa 1998 (sarja 52 kg) ja 1999 (sarja 56 kg)
Japanin mestaruuskilpailut, sarja 55 kg
12 kultamitalia (2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2013 ja 2014), millä Yoshida on kaikkien aikojen kakkostilalla naispainimestaruuksien määrässä (Kyōko Hamaguchilla on 15 mestaruutta).
Saavutukset > Palkinnot

Japanin pääministerin myöntämä People's Honour Award 2012
Yoshida juhlii olympiavoittoaan Pekingissä vuonna 2008.
Gomelavia

| Gomelavia Гомельавиа |
| --- | --- |

 IATA: YD  –  ICAO: GOM 
Kutsukoodi:  GOMEL
Perustettu:  1996
Lakkautettu:  2011
Laivaston koko:  3
Kohteiden määrä:  4
Solmukohdat:   Homelin lentoasema
Kotipaikka:   Homel, Valko-Venäjä
Yhtiön sivut:  www.gomelavia.com
Gomelavia (valkoven. Гомельавиа, ven. Авиакомпания Гомельавиа) (IATA: YA, ICAO: GOM, kutsukoodi: GOMEL) oli valtio-omisteinen valkovenäläinen lentoyhtiö, joka oli perustettu vuonna 1996. Yhtiö lopetti toimintansa vuonna 2011, jolloin se operoi Homelin lentoasemalta Kaliningradiin, Minskiin ja Moskovaan kolmella Antonov An-24 -koneella.
Kohteet

Alasajon aikoihin yhtiö lensi kolmeen kohteeseen Homelista.
| --- | --- |
  Valko-Venäjä Homel Solmukohta  Minsk:   Venäjä Kaliningrad  Moskova
Laivasto

Helmikuussa 2011 yhtiön laivasto käsitti kolme Antonov An-24 -matkustajakonetta.
Aiheesta muualla

Gomelavian viralliset kotisivut (Arkistoitu – Internet Archive)
Gomelavian An-24RV vuonna 2011
Gomelavian Il-76 vuonna 2006
Luettelo Suomen taajamista 2017

Tämä artikkeli on luettelo Suomen taajamista vuonna 2017. Tilastolliset taajamat määrittelee Suomessa Tilastokeskus. Taajama-sarakkeessa sulkeisiin lainausmerkkeissä kirjoitetut nimet ovat Tilastokeskuksen alkuperäisessä aineistossa olevia nimimuotoja. Kunta-sarakkeessa kuntien nimien perässä olevat luvut kertovat, kuinka suuri osa taajaman väestöstä asuu kyseisessä kunnassa.
Vuoden 2017 lopussa Suomessa oli 5 513 130 asukasta, joista 4 673 486 asui taajamissa, 768 435 haja-asutusalueilla ja 71 209 asukkaan asuinpaikka oli tuntematon. Taajama-aste oli 85,9 prosenttia. Taajamien lukumäärä oli 742 kappaletta.
Monessa Ahvenanmaan kunnassa (Brändö, Föglö, Geta, Kumlinge, Kökar, Lumparland, Sottunga, Sund ja Vårdö) ei ollut lainkaan taajamaväestöä. Manner-Suomessa ainoa kunta, jossa ei ollut taajamia oli Luhanka. Kunnista, joissa oli taajamaväestöä, korkein taajama-aste oli Kauniaisissa (100,0 prosenttia) ja matalin Utsjoella (26,1 prosenttia). Maakunnittain tarkasteltuna korkein taajama-aste oli Uudellamaalla (95,4 prosenttia) ja matalin Ahvenanmaalla (62,6 prosenttia).
Littoisten Työväen Urheilijat

Littoisten Työväen Urheilijat (LTU) on vuonna 1932 perustettu littoislainen urheiluseura. Seuran lajeja ovat hiihto, jalkapallo, lentopallo, lacrosse ja yleisurheilu. Lisäksi sillä on nais- ja veteraanijaostot. Seuralla on yli 700 jäsentä.
Historia

Littoisten Työväen Urheilijat perustettiin 17. tammikuuta 1932. Aiemmin kylässä olivat työväestön urheilutoimintaa järjestäneet Littoisten Työväenyhdistys vuodesta 1910, vuosina 1920–1921 toiminut Littoisten Rientävä, jonka toiminnan sammuttua innokkaimmat littoislaisnuoret liittyivät Kaarinan Jyryyn, ja vuosina 1927–1931 toiminut voimistelu- ja urheiluseura Toimi.
LTU:n perustavassa kokouksessa puhetta johti TUL:n Varsinais-Suomen piirin puheenjohtaja Valtter Säilä. Yhdistyksen puheenjohtajaksi valittiin Ferdinand Rantanen ja sihteeriksi Pentti Alho. Seuran päälajeiksi valittiin voimistelu, uinti, hiihto ja yleisurheilu. Sittemmin ohjelmaan ovat kuuluneet myös jalkapallo, jääpallo, lentopallo, pöytätennis, nyrkkeily, pyöräily, suunnistus ja shakki, ja alkuvaiheissa harrastettiin myös näyttämötoimintaa.
LTU:n tärkeänä toimipaikkana on ollut Littoisten työväentalo, jonka Littoisten työväenyhdistys antoi seuran käyttöön ensin ilman korvausta ja myöhemmin pientä vuokraa vastaan. Seuran tunnusväreinä ovat alusta alkaen olleet musta ja keltainen. Seuran ensimmäinen lippu valmistui vuonna 1945.
Jalkapallo

Littoisten Työväen Urheilijoiden edustusjoukkue pelaa jalkapalloa Nelosessa.
Aiheesta muualla

Seuran kotisivut
Jalkapallon edustusjoukkueen kotisivut
IAAF:n yleisurheilufinaali 2009

IAAF:n yleisurheilufinaali järjestettiin vuonna 2009 seitsemännen ja samalla viimeisen kerran. Finaali järjestettiin Thessalonikissa 12.–13. syyskuuta.
Lajien kolme parasta > Miehet

| Laji | 1>  sija | Aika /  tulos | 2>  sija | Aika /  tulos | 3>  sija | Aika /  tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m |  Tyson Gay | 9,88 |  Asafa Powell | 9,90 |  Darvis Patton | 10,00 |
| 200 m |  Usain Bolt | 19,68 CR |  Wallace Spearmon | 20,21 |  Brendan Christian | 20,65 |
| 400 m |  LaShawn Merritt | 44,93 |  Chris Brown | 45,49 |  David Neville | 45,60 |
| 800 m |  David Rudisha | 1.44,85 CR |  Gary Reed | 1.45,23 |  Mbulaeni Mulaudzi | 1.45,53 |
| 1 500 m |  William Biwott Tanui | 3.35,04 |  Leonel Manzano | 3.35,40 |  Augustine Kiprono Choge | 3.35,46 |
| 3 000 m |  Kenenisa Bekele | 8.03,79 |  Bernard Lagat | 8.04,00 |  Sammy Alex Mutahi | 8.04,64 |
| 5 000 m |  Imane Merga | 13.29,75 |  Micah Kogo | 13.29,76 |  Edwin Soi | 13.29,76 |
| 3 000 m estejuoksu |  Ezekiel Kemboi | 8.04,38 |  Paul Kipsiele Koech | 8.05,47 |  Bouabdellah Tahri | 8.09,14 |
| 110 m aitajuoksu |  Ryan Brathwaite | 13,16 |  Dexter Faulk | 13,26 |  Dwight Thomas | 13,29 |
| 400 m aitajuoksu |  Kerron Clement | 48,11 |  L. J. van Zyl | 48,74 |  Periklis Iakovakis | 48,90 |
| Korkeus |  Jaroslav Rybakov | 234 |  Jaroslav Bába | 232 |  Jesse Williams | 229 |
| Seiväs |  Maksym Mazuryk | 570 |  Derek Miles | 560 |  Damiel Dossévi | 560 |
| Pituus |  Fabrice Lapierre | 833w |  Dwight Phillips | 824 |  Godfrey Khotso Mokoena | 817 |
| Kolmiloikka |  Arnie David Giralt | 17,45 |  Leevan Sands  | 17,19 |  Momtšil Karailiev | 17,18 |
| Kuula |  Christian Cantwell | 22,07 CR |  Tomasz Majewski | 21,21 |  Pavel Sofin | 20,82 PB |
| Kiekko |  Virgilijus Alekna | 67,63 |  Robert Harting | 66,37 |  Piotr Małachowski | 65,60 |
| Moukari |  Primož Kozmus | 79,80 |  Igors Sokolovs | 79,32 |  Krisztián Pars | 77,49 |
| Keihäs |  Andreas Thorkildsen | 87,75 |  Tero Pitkämäki | 84,09 |  Mark Frank | 82,46 |
Lajien kolme parasta > Naiset

| Laji | 1>  sija | Aika /  tulos | 2>  sija | Aika /  tulos | 3>  sija | Aika /  tulos |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m |  Carmelita Jeter | 10,67 CR |  Shelly-Ann Fraser | 10,89 |  Kerron Stewart | 10,90 |
| 200 m |  Allyson Felix | 22,29 |  Sanya Richards | 22,29 |  Kerron Stewart | 22,42 |
| 400 m |  Sanya Richards | 49,95 |  Novlene Williams-Mills | 50,34 |  Shericka Williams | 50,49 |
| 800 m |  Anna Willard | 2.00,20 |  Maggie Vessey | 2.00,31 |  Jennifer Meadows | 2.00,41 |
| 1 500 m |  Nancy Jebet Lagat | 4.13,63 |  Hannah England | 4.14,05 |  Christin Wurth-Thomas | 4.14,10 |
| 3 000 m |  Meseret Defar | 8.30,15 WL |  Vivian Cheruiyot | 8.30,61 PB |  Wude Ayalew | 8.30,93 |
| 5 000 m |  Meseret Defar | 15.25,31 |  Tirunesh Dibaba | 15.25,92 |  Vivian Cheruiyot | 15.26,21 |
| 3 000 m estejuoksu |  Ruth Bisibori Nyangau | 9.13,43 CR |  Milcah Chemos Cheywa | 9.20,19 |  Gladys Jerotich Kipkemoi | 9.21,18 |
| 100 m aitajuoksu |  Brigitte Foster-Hylton | 12,58 |  Dawn Harper | 12,61 |  Delloreen Ennis-London | 12,61 |
| 400 m aitajuoksu |  Melaine Walker | 53,36 CR |  Kaliese Spencer | 53,99 |  Josanne Lucas | 54,31 |
| Korkeus |  Blanka Vlašić | 204 CR |  Anna Tšitšerova | 200 |  Antonietta Di Martino | 197 |
| Seiväs |  Jelena Isinbajeva | 480 |  Fabiana Murer  Monika Pyrek | 460 |  |  |
| Pituus |  Brittney Reese | 708 CR |  Jelena Sokolova | 681 |  Tatjana Lebedeva | 679 |
| Kolmiloikka |  Mabel Gay | 14,62 |  Biljana Topić | 14,56 NR |  Tatjana Lebedeva | 14,48 SB |
| Kuula |  Valerie Vili | 21,07 CR |  Nadzeja Astaptšuk | 19,56 |  Natallja Mih’nevitš | 19,27 |
| Kiekko |  Yarelis Barrios | 65,86 CR |  Żaneta Glanc | 63,36 |  Mélina Robert-Michon | 61,74 |
| Moukari |  Betty Heidler | 72,03 |  Clarissa Claretti | 70,56 |  Martina Hrašnová | 70,45 |
| Keihäs |  Marija Abakumova | 64,60 |  Barbora Špotáková | 63,45 |  Steffi Nerius | 62,59 |
Lajien kolme parasta > Naiset > Lyhenteiden selitykset

CR = kisaennätys, NR = maan ennätys, PB = oma ennätys, WL = maailman kauden kärkitulos, w = tuulitulos
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Cenerin pohjatunneli

| Cenerin pohjatunneli Galleria di base del Monte Ceneri |
| --- | --- |
 Tunneli johtaa Bellinzonasta Luganon pohjoispuolelle.
Alittaa:  Monte Bigorio (1 185 m)
Paikkakunta:  Ticinon kantoni
Alkupiste:  Giubiasco, Bellinzona
Loppupiste:  Vezia
Maa:  Sveitsi
Koordinaatit:  46°7′10″N, 8°59′0″E
Avattu:  4. syyskuuta 2020
Pituus:  15,5/15,3 km
Syvyys:  220–323 m mpy.
Raiteita:  2 erillisissä tunneleissa
Ylläpitäjä:  SBB
Cenerin pohjatunneli (saks. Ceneri-Basistunnel, ital. Galleria di base del Monte Ceneri) on rautatietunneli Sveitsissä, Bellinzonan ja Luganon välillä. Tunnelin pituus on noin 15,4 kilometriä, mutta kaiken kaikkiaan tunneleita, kuiluja ja kulkureittejä on 39,8 kilometriä. Tunneli vihittiin käyttöön syyskuussa 2020.
Rautatietunneli koostuu kahdesta erillisestä tunnelista: itäistä pitkin junat kulkevat etelään ja läntistä pohjoiseen. Itäisen tunnelin pituus on 15 465 metriä ja läntisen 15 288 metriä. Tunneli nousee etelään päin kuljettaessa niin, että eteläinen suuaukko, Veziassa, on noin 100 metriä Viginassa olevaa pohjoispäätä korkeammalla. Tunnelien välillä on turvakäytäviä noin kolmensadan metrin välein.
Tunneli korvaa suurelta osin olemassa olevan, Cenerin tunnelin kautta kulkevan, hitaamman vuoristoreitin. Tunnelin rakentaminen liittyy laajaan hankkeeseen, jolla parannetaan Sveitsin ja Saksan sekä Italian välisiä ratayhteyksiä. Cenerin pohjatunnelin lisäksi Zürichin ja Milanon välillä tulee olemaan Gotthardin pohjatunneli ja Zimmerbergin pohjatunneli.
Hankkeen toteutti AlpTransit Gotthard AG -yhtiö, joka on valtiollisen rautatieyhtiö SBB-CFF-FFS:n tytäryhtiö.
Rakennusprosessin eteneminen

2010 huhtikuussa käytäviä ja tunneleita oli valmiina 7,7 km (19,4 %)

2011 tammikuussa 11,4 km (28,6 %)

2012 syyskuussa 21,8 km (54,8 %)

2015 helmikuussa 35,9 km (90,2 %).
Puurijärvi

| Puurijärvi Jalamus , Ahwenus |
| --- | --- |
 Ilmakuva Puurijärven eteläpäästä
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Satakunta‎
Kunnat:  Kokemäki, Huittinen
Koordinaatit:  61°16′34″N, 22°33′02″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Kauvatsanjoen valuma−alue (35.15)
Tulouomat:  Kauvatsanjoki, Jalonoja
Laskujoki:  Ala-Kauvatsan joki
Järvinumero:  35.151.1.005
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  43,72 m  
Pituus:  5,1 km  
Leveys:  1,3 km  
Rantaviiva:  14,762 km  
Pinta-ala:  383,901 ha  
Tilavuus:  0,00165882 km³  
Keskisyvyys:  0,43 m  
Suurin syvyys:  3,04 m  
Valuma-alue:  805,33 km²  
Veden viipymä:  5 d 
Saaria:  4 
:  Kirrinkallio
 fiPuurijärvi 
Puurijärvi on Satakunnassa Kokemäellä ja Huittisissa sijaitseva  erittäin matala ja rehevöitynyt järvi . Se kuuluu tärkeänä osana Puurijärven ja Isosuon kansallispuistoon ja se on kuuluisa lintujärvi.
Yleistä

Puurijärvi on kartasta mitattuna noin 5,1 kilometriä pitkä ja 1,3 kilometriä leveä. Sen pinta-ala ja ilme vaihtelee suuresti vedenpinnan korkeuden mukaan . Vuonna 2010 luusuaan rakennetulla pohjapadolla saatiin vedenpintaa nostettua järven eteläosassa lähes metrillä. Kun vesi on keskikorkeudellaan, on järven pinta-ala 384 hehtaaria eli 3,84 neliökilometriä. Keskikorkeudeksi on ilmoitettu 43,40 metriä mpy. (+N60) eli 43,72 metriä mpy. (+N2000).
Tieto siitä, että järvessä on neljä saarta, voi vedenpinnan noston vuoksi olla vanha tieto. Niiden yhteispinta-ala olisi ollut 14,1 hehtaaria. Suurin saari on Kirrinkallio, joka sijaitsee järven eteläpuoliskon keskellä. Yksi saarista olisi luodon kokoinen ja muut olisivat yli hehtaarin kokoisia. Puurijärvi on luodattu ja tietojen päiväys on 14.3.2014. Sen suurimmaksi syvyydeksi mitattiin 3,04 metriä. Järven keskisyvyydeksi saatiin 0,43 metriä, jolloin sen tilavuudeksi tulee 1 659 000 kuutiometriä.
Paitsi aivan kasvukauden alussa, on järvi kesällä lähes kauttaaltaan yhtenäisen ilmaversoiskasvillisuuden peittämä. Maisemaa hallitsevat järvikaisla, järviruoko, järvikorte ja erilaiset sarat. Pohjoispäässä umpeenkasvusta ja soistumisesta viestivät runsaat raatekasvustot. Rannoilla on luhtaniittyjä ja kosteita pensaikkomaita. Järven matalia ranta-alueita seuraa kapea vyöhyke sarakasvustoa, joka on lähes yhtenäinen järven ympäri. Hieman syvemmällä kasvaa kortteikkoa, joka vaihtuu paikallisesti kaislikoksi tai ruovikoksi. Järviruoko on vallannut järven pinta-alasta merkittävän osan. Järven keskiosat ovat vaihtelevasti kaislikkoa tai kortteikkoa, joiden välissä on luontaisia tai kaivamalla muodostettuja lampareita ja juopia. Myös Kauvatsanjoen laskupaikasta on perattu virtapaikoiksi pitkiä juopia. Vedenpinnan noston takia noin kolmannes järven eteläosasta on avovettä suuren osaa kesäkautta. Myös järven keskivaiheilla ovat avovesipaikat kasvaneet ja niitä esiintyy puolivälin pohjoispuolellakin.
Järven rantaviivan pituus keskivedenkorkeudella on 14,762 km. Sen kaakkoisranta on Korkeasuota 2,8 kilometrin matkalta. Eteläpäähän ulottuu melkein lyhyt osuus Isosuota. Järven länsirannassa seuraa rantaviivaa kapea soistunut rantavyöhyke, joka päättyy pohjoisessa alavien peltojen rantaan. Itärannat ovat vaihtelevasti peltomaata, metsämaata ja rantaluhtaa. Alueen haja-asutus ei yleensä sijaitse aivan rannan tuntumassa ja rantaan johtaa vain muutamia yksityisteitä. Järven pohjoispäässä sijaitsee Ahvenuksen lintutorni, jonne vie kävelypolku Ala-Kauvatsan joen sillalta joen rantaa seuraten. Kärjenkallion lintutorni ja sen lintulava sijaitsevat itärannan puolivälissä. Lintulavalle on esteetön pääsy, mutta Kärjenkallion torni on mahdollisesti pohjoismaiden korkein torni kiivettäväksi. Mutilahden lintutorni sijaitsee järven eteläpäässä avovesialueen rannassa lähellä pohjapatoa.
Kevättulvan laskettua paljastuu vesijätön nurmialue, näkymä Ahvenuksen lintutornista
Näkymä Kärjenkallion tornista järven keskiosiin.
Puurin maatila järven itärannalla.
Luontoarvoja

Puurijärvi on luokiteltu vesipuitedirektiivin mukaisesti keskikokoiseksi ja pieneksi vähähumukselliseksi järveksi. Puurijärvi kuuluu Puurijärvi-Isosuon kansallispuistoon, joka perustettiin 1993. Nykyään paikalla on Natura 2000 -alue (FI0200001, 3 204 hehtaaria ), josta kansallispuisto muodostaa pääosan. Kansallispuistossa on merkittyjä polkuja ja Puurijärven rannalla on kolme lintutornia. Järvi kuuluu Suomen tärkeisiin lintualueisiin (FINNIBA) ja sitä on suositeltu kansainväliseen kosteikkojensuojelusopimukseen RAMSARiin. Järven ympäristössä on myös 80 hehtaaria rantaniittyjä, joita hoidetaan perinteisesti laiduntamalla. Alue on Satakunnan tärkeimpiä perinnemaisemakohteita.
Puurijärven linnuston määrää on laskettu 11 kertaa viimeisen 50 vuoden aikana (tilanne vuonna 2019). Järvi on merkittävä levähdysalue kosteikkolajeille kuten laulujoutsenelle, metsähanhelle, puolisukeltajasorsille, kurjelle ja harmaahaikaralle. Vedenpinnan nostosta ovat hyötyneet etenkin kokosukeltajasorsat, uikut, naurulokki, pikkulokki ja nokikana. Järven heinikossa piilottelevat myös kaulushaikara, luhtahuitti ja luhtakana. Kahlaajia pesii vain muutama laji, joista töyhtöhyyppä ja taivaanvuohi ovat yleisimpiä. Järvellä pesii vuosittain useita ruskosuohaukkapareja. Järven ympäristössä esiintyy myös uhanalaisia nisäkäslajeja, esimerkiksi saukko ja liito-orava.
Saukkopari kalastaa ja ruokailee jäälautalla.
Talvella eläinten liikkeet tallentuvat lumeen.
Keväisin ovat hanhiparvet tavallinen näky.
Hanhet levähtävät ja ruokailevat järvellä ennen pesimäalueille siirtymistään.
Tukkasotkat ovat yleistyneet järvellä.
Hanhet ja joutsenet ruokailevat pelloilla ja kahlaajat lammikoissa.
Suokukkopari Kärjenkallion vesijätöllä.
Ahvenuksen lintutorni matalanveden aikana.
Historia > Esihistoriaa

Puurijärven alue sijaitsi aluksi Kokemäenjoen suistossa suojaisessa merenlahdessa nykyisen Huittisten alueella. Joki purki vetensä aluksi Kankaantaustan kautta mereen, mutta se muutti uomaansa myöhemmin pohjoisemmaksi kiertäen Kokemäen Säpilänniemen ympäri. Puurijärvi syntyi kivikaudella maankohoamisen seurauksena, kun järven ympäristö kohosi Itämeren Litorina-vaiheen aikana vedenpinnan yläpuolelle ja muodosti Kauvatsanjoen suuntaisen pitkän merenlahden. Maankohoaminen nosti lopulta Puurijärven luusuan vedenpinnan yläpuolelle ja näin järvi oli lopulta kuroutunut erilleen merestä. Kuroutuminen on erään arvion mukaan tapahtunut alkaen noin 7 500 vuotta sitten . Puurijärven vesiallas muuttui suolaisesta makeanveden altaaksi ja se oli aluksi nykyistä Puurijärveä suurempi. Kokemäenjoen uomat olivat matalarantaisia ja sen äyräät alkoivat soistua noin 5 000 vuotta sitten kehittäen äyräiden taakse hiljalleen korkeiksi kasvavat kohosuot. Tämä kehitys edesauttoi järven säilymistä tasaisella tasangolla. Kun epätasainen maankohoaminen kallisti maankamaraa kohti kaakkoa, lyheni Puurijärvi samalla, vaikka sen laskujoen, Ala-Kauvatsan joen, laskukynnys pysyikin lähes samassa kohdassa Isosuon ja Korkeasuon välissä.
Historia > Keskiaika

Järven vanhoja nimiä historiallisissa asiakirjoissa ovat olleet Jalamus  ja Ahwenus . Puurijärvi kuului keskiajalla Huittisten eränautinta-alueeseen. Lähin varhaiskeskiaikainen kylä on sijainnut Karhiniemessä. Huittislaiset kulkivat Puurijärven ja Kauvatsanjoen kautta kalaisalle Sääksjärvelle ja siitä eteenpäin Kullaalle ja Ahlaisiin merelle. Suurien Puurijärveä ympäröivien soiden lähettyville kerääntyi asutusta 1200-luvulta alkaen, jolloin soiden laitoja alettiin raivata viljelyyn sopiviksi. Asukkaita houkutteli sinne rantaniityt ja lohirikas joki. Puurijärven itäpuolelle muodostui lopulta myös Jalonojan ja Työtilän (Tondura) kylät. Niiden koko kasvoi uudelle ajalle tultaessa, ainakin maakirjojen mukaan.
Historia > Nykyaika

Puurijärven läpi uitettiin esimerkiksi 1936 yhteensä 233 525 tukkia ja yli 13 000 kuutiota paperipuuta. Uitto väheni sotavuosina, mutta 1940-luvulla saavutettiin taas huippulukemia. Uittoa ja järven padotusta ja vesiheinän niittoa jatkettiin 1950-luvun alkuun asti. Viimeinen uitto Puurijärvellä tapahtui ennen vuotta 1856. Padotus ja vesiheinän niitto ovat voineet hillitä vesikasvillisuuden tihentymistä. Viimeiset perkaukset jättivät Puurijärven vedenpinnan samalle tasolle Ala-Kauvatsan joen ja Kauvatsanjoen kanssa. Kolsin voimalaitoksen valmistuminen vuonna 1945 nosti vedenpintaa jonkin verran myös Puurijärvellä ja voimalan toiminnasta aiheutuneet vedenpinnan muutokset ovat siten tuntuneet Puurijärvellä asti. Puurijärven kehitystä kuvaa 1940–1960-luvuilla Esa Lehikoisen havainto: ”Järvellä tapahtui merkittävää umpeenkasvua ja avoveden osuus on pieni”. Järviruoko valtasi eniten alaa muilta päälajeilta vuosien 1948–1969 aikana. Pajukot kasvoivat erityisesti kaakkoisrannikolla, kun rantaniittyjen laidunnus päättyi. Puurijärven tila säilyi melko vakaana 1970-luvulle saakka, jolloin sille laadittiin ennallistamissuunnitelma . Vuonna 2009 julkaistussa Metsähallituksen suunnitelmassa Puurijärven keskisyvyydeksi ilmoitettiin 0,5 metriä, vesitilavuudeksi keskivedenkorkeudella 2,4 miljoonaa kuutiometriä, pinta-alaksi alle 400 hehtaaria ja rantaviivan pituudeksi 14 kilometriä. Kun vesi nousi keväisin rantaluhdille, kasvoi järven pinta-ala 526 hehtaariin.
Vuonna 1973 ympäristönsuojelun neuvottelukunnan ehdotukseen kuului Puurijärven ja Isosuon kansallispuisto-ehdotus. Kansallispuistokomitea ehdotti vuoden 1976 mietinnössään Puurijärven ja Isosuon kansallispuiston perustamista. Valtioneuvoston periaatepäätöksessä 24.2.1978 puiston pinta-alaksi ehdotettiin 2 000 hehtaaria, joka oli tuolloin vielä yksityisomistuksessa. Näitä maita alettiin hankkimaan vapaaehtoisin kaupoin sekä pakkolunastuksin. Kansallispuisto perustettiin 1.6.1993 siitä annetulla lailla noin 2 300 hehtaarin kokoisena . Ehdotus alueiden liittämiseksi Natura 2000 -hankkeeseen tehtiin jo 1997 ja liittämispäätös annettiin 1998. Euroopan unionin komissio hyväksyi alueen vuonna 2005. SPA-alueen tietoja on päivitetty vuonna 2005.
Puurijärven kunnostamisesta on ollut suunnitelmia 1970-luvulta saakka. Kun Puurijärvi liitettiin mukaan kansallispuistosuunnitelmaan, saivat nämä suunnitelmat vauhtia. Kun tultiin 2000-luvulle, oli ensisijainen päämäärä ensin nostaa vedenpintaa järven eteläosassa rakentamalla sinne maapato ja korottamalla järven luusuaa kynnyspadolla. Näin saataisiin avoveden pinta-alaa kasvatettua alivirtaama-aikana 180 hehtaarista 360 hehtaariin ja keskivirtaama-aikana 335 hehtaarista 505 hehtaariin. Kunnostustyö tehtiin Kokemäenjoki-Life-hankkeen puitteissa. Vuosina 2008–2009 suoritettiin ruoppausta ja kasvuston perkausta eri puolilla järveä. Vuonna 2010 rakennettiin eteläpäähän maapato ja pohjapato vedenpinnan nostamiseksi järven eteläpuoliskossa. Kunnostuksella on ollut myönteinen vaikutus eräisiin vesilintulajeihin.
Vesistösuhteita

Puurijärvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Kauvatsanjoen valuma-alueella (35.15), jonka Kauvatsanjoen alaosan alueeseen (35.151) se kuuluu. Puurijärven pohjoispäähän laskee  Sääksjärvestä alkava Kauvatsanjoki ja siitä jatkaa sen alapäästä alkava Ala-Kauvatsan joki, joka yhtyy pian Kokemäenjokeen. Puurijärveen on johdettu pieniä peltojen ja soiden kuivatusojia. Suurin tulo-oja on Jalonoja, jonka valuma-alueen pinta-ala on 25,8 neliökilometriä. Jalonojan valuma-alueella sijaitsevat vain Tervajärvi (1,4 hehtaaria) ja eräs tekolampi.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Puurijärvi Wikimedia Commonsissa
Seppälä, Samuli: Puurijärven ja Isosuon kansallispuisto, 2014, retkipaikka.fi
Kokemäenjoen alue (35.1)
Puurijärven umpeenkasvua hillittiin rakentamalla Ala-Kauvatsajoen niskalle pohjapato, joka nostaa järven eteläpään vedenpintaa noin metrin.
Kärjenkallion lähellä löytyy selvä entinen rantatöyräs, joka maatui 1800-luvun järvenlaskuissa.