stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jade (nimi)

| Jade |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  9. heinäkuuta
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  –
Vastineita eri kielissä:  –
Nimen alkuperä:  jalokivi jade
Infobox OKNimi-testi OK: 
Jade on naisen etunimi, joka johtuu saman nimisestä jalokivestä.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on nimi Jade annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu noin 2370 naiselle ja ainakin kahdeksalle miehelle. Noin puolet Jade-nimisistä on syntynyt 2010-luvulla. Ennen vuotta 1920 nimeä ei ollut annettu kenellekään ja ennen vuotta 1960 alle kymmenelle henkilölle. Almanakkaan nimi lisättiin vuonna 2010, ja Jaden nimipäivä on 9. heinäkuuta.
Tunnettuja Jadeja

Jade Bergius (s. 1998), suomalainen jalkapalloilija
Jade Edmistone (s. 1982), australialainen rintauimari
Jade Ewen (s. 1998), englantilainen laulaja ja näyttelijä
Jade Goody (1981–2009), brittiläinen julkisuuden henkilö
Jade Johnson (s. 1980), brittiläinen pituushyppääjä
Jade Jones (s. 1993), walesilainen taekwondon olympiavoittaja ja maailmanmestari
Jade Moore (s. 1990), englantilainen jalkapalloilija
Jade North (s. 1982), australialainen jalkapalloilija
Jade Nyström, alk. Jere Nyström (s. 2004), suomalainen korkeushyppääjä
Jade Picon (s. 2001), brasilialainen näyttelijä, liikenainen, digitaalinen vaikuttaja ja malli
Jade Puget (s. 1973), yhdysvaltalainen kitaristi
Jade Rose (s. 2003), kanadalainen jalkapalloilija
Jade Thirlwall (s. 1992), englantilainen laulaja ja lauluntekijä
Jade Trini (s. 1969), yhdysvaltalainen hip hop -artisti
Jade Vega (s. 1997), yhdysvaltalainen koripalloilija
Jade Yorker (s. 1985), yhdysvaltalainen näyttelijä
Kuvitteellisia Jadeja

Jade, Jennifer-Lynn Hayden, supersankari DC Comicsin sarjakuvissa
Jade, tappelupelisarjassa Mortal Kombat
Jade, Janni Garcia, päähenkilö Taru Mäkisen kirjasarjassa Jade
Jade Nguyen, Cheshire, DC Comicsin sarjakuvahahmo
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jade (nimi) Wikimedia Commonsissa
Jaakko Jahnukainen

| Jaakko Jahnukainen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 15. maaliskuuta 1925
Kuollut: 8. lokakuuta 1980 (55 vuotta)
Ammatti:  juontaja muusikko yrittäjä
Muusikko
Taiteilijanimi:  Jahnu
Aktiivisena:  1959–1980
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Jaakko Juhani ”Jahnu” Jahnukainen (15. maaliskuuta 1925 Helsinki – 8. lokakuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen toimitusjohtaja, jazzmuusikko ja television Levyraati-ohjelman ensimmäinen juontaja.
Ura

Jahnukainen kiinnostui jazzista ja rumpujensoitosta jo käydessään koulua Helsingin Normaalilyseossa. Syksyllä 1959 hän toimi Suomen ensimmäisten televisiouutisten uutistenlukijana, mutta hänen uutisankkurin uransa jäi lyhyeksi. Jahnukainen sai Levyraati-ohjelman idean kesällä 1961 ja toimi saman vuoden syksyllä alkaneessa ohjelmassa raadin puheenjohtajana aina vuoteen 1980 saakka. Ohjelmalla oli 1960-luvulla parhaimmillaan liki kaksi miljoonaa katsojaa. Levyraadin ohella Jahnukainen toimitti radiossa Jazzstudio-ohjelmaa ja Suomen Televisiossa M-Show -haastatteluohjelmaa.
Jahnukainen tunnettiin varsinkin 1960-luvun alussa intohimoisena jazzmusiikin harrastajana, joka suhtautui kielteisesti perinteiseen suomalaiseen tangomusiikkiin. Aikakirjoihin on jäänyt Veikko Tuomen esittämän Sabina-tangon saama Levyraadin silloin vielä lyhyen historian huonoin pistemäärä syksyllä 1961. Jahnukaisen omia jazz-suosikkeja olivat Max Roachin kvintetti ja Ella Fitzgerald. Hänen musiikkimakunsa näkyi Levyraadissa myös suhtautumisena rautalankamusiikkiin ja The Beatles -yhtyeen kappaleisiin; jälkimmäisten hän julisti olevan vain "mölisevää karjuntaa, typerää, mautonta ja yksitoikkoista". Eräässä lähetyksessä kesällä 1963 Jahnukainen jopa rikkoi brittiläisen rautalankayhtyeen The Cougarsin levyn Saturday Night at the Duck-pond, jossa häntä kiukutti etenkin se, että kappale oli mukailtu Pjotr Tšaikovskin Joutsenlampi-baletin eräästä teemasta.
Jahnukainen oli opiskellut valtiotieteitä Helsingin yliopistossa ja mainontaa Yhdysvalloissa. Varsinaisena leipätyönään Jahnukainen johti omaa Suomen Ilmoituskeskus-nimistä mainostoimistoaan. Hänen muita yrityksiään olivat muun muassa Mainos-Visio ja ohjelmatoimisto Finntuonti Oy. Jahnukainen oli myös innokas harrastelentäjä. Hän kuoli sydänkohtaukseen lokakuussa 1980.
Jahnukainen teki sivuosia muutamissa suomalaisissa elokuva- ja televisiotuotannoissa, kuten Tähtisumua (1961), jossa hän oli myös käsikirjoittajana.
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI 
Kansalliset:  Suomi (KANTO) 
Henkilöt:  Elonet 
Jaakko Jahnukainen 1964
Alexander Heinrich Neus

| Alexander Heinrich Neus |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 1795
Kuollut: 1876 (80–81 vuotta)
Kansalaisuus:  virolainen
Ammatti:  kirjailija
Kirjailija
Tuotannon kieli: saksa
Pääteokset:  Ehstnische Volkslieder. Urtext und übersetzung
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Alexander Heinrich Neus (1795–1876) oli virolainen opettaja ja kirjailija. Hän suoritti esiopintonsa Tallinnan lukiossa ja jatkoi 1814–1817 opintojaan Tarton yliopiston teologisessa tiedekunnassa. Hän aloitti sitten opettajana, mutta ei kuitenkaan voinut silmäsairauden vuoksi toimia tehtävässä kovin pitkään. Neusin nimi on säilynyt jälkimaailmalle siksi, että hän oli ensimmäisiä virolaisen kansanrunouden harrastajia. Vuonna 1836 hän julkaisi Dorpater Jahrbücherissä muutamia vanhoja kansanrunoja. Hänen päätyönsä on kolmiosainen Ehstnische Volkslieder. Urtext und Uebersetzung (1850–1852). Arvokkaan julkaisun ainekset ovat etupäässä A. F. J. Knüpfferin, osittain myös Friedrich Reinhold Kreutzwaldin ja Friedrich Robert Faehlmannin kokoamia. Runot ovat samantapaisia kuin Kantelettaren runot. Neus oli myös tieteellinen kirjailija.
Neus on haudattu Tallinnan Koplin saksalaiselle hautausmaalle.
Julkaisut

Ehstnische Volkslieder: Urschrift und Uebersetzung; Ehstländische Literärische Gesellschaft. Reval: Kluge und Ströhm 1850–1852. (3 osaa)
Mythische und magische Lieder der Ehsten ges. und hrsg. von Fr. Kreutzwald und H. Neus. St. Petersburg: Kaiserliche Akademie der Wissenschaften 1854.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Alexander Heinrich Neus Wikimedia Commonsissa
Alexander Heinrich Neus, BBLD: Baltisches biografisches Lexikon digital (saksaksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB
Jaama

| Jaama/Kingisepp Ки́нгисепп |
| --- | --- |
 Jaaman kaupunkikuvaa.
 lippu:  vaakuna
 Jaaman kaupunkikunta Jaaman piirin kartalla
 Jaama/Kingisepp
 Koordinaatit: 59°22′7.1″N, 28°36′3.9″E 
Valtio:  Venäjä
Federaatiosubjekti:  Leningradin alue
Piiri:  Jaaman piiri
Perustettu:  1384
Väkiluku (2010):  48 667
Aikavyöhyke:  UTC+3 (MSK)
Postinumero:  188485
Suuntanumero(t):  +7 81375
 
 kingisepp-mo.ru 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Jaama eli Kingisepp (ven. Ки́нгисепп, Kingisepp, vatja Kingiseppä) on kaupunki Leningradin alueen Jaaman piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Laukaanjoen varrella 138 kilometriä Pietarista lounaaseen. Asukkaita kaupungissa oli 48 700 henkeä vuonna 2010.
Historia

Novgorodilaiset rakensivat vuonna 1384 Laukaanjoen rannalle kivisen linnoituksen, joka sai nimekseen Jam tai Jama (ven. Ям, Яма). Vuosina 1395 ja 1444–1448 linnoitus torjui ruotsalaisten ja Liivinmaan saksalaisten hyökkäykset.
Jaama oli 1400–1500-luvulla tärkeä kauppapaikka ja Novgorodin Vatjan viidenneksen Jaaman kihlakunnan keskus. Ruotsalaiset valtasivat kaupungin vuonna 1583, mutta Täyssinän rauhassa se palautui Venäjälle.
Alue siirtyi uudelleen Ruotsille Stolbovan rauhassa vuonna 1617. 1630-luvulla Jaamaan perustettiin luterilainen seurakunta, ja seuraavalla vuosikymmenellä siellä toimi myös lastenkoulu.. Kirkkoherranvirka ja koulu lakkautettiin ilmeisesti jo vuonna 1654 Jaaman linna räjäytettiin vuonna 1681.
Venäjä valtasi Jaaman suuressa Pohjan sodassa vuonna 1703, minkä jälkeen Pietari I antoi sille uuden nimen Jamburg (ven. Ямбург). Vuodesta 1708 lähtien alue kuului ruhtinas Aleksandr Menšikoville, jonka karkotuksen jälkeen se palautui valtiolle. Vuosisadan alkupuolella seudulle syntyi lasiteollisuutta. Vuonna 1784 Jaamasta tuli samannimisen kihlakunnan hallintokaupunki. 1700–1800-lukujen vaihteessa kaupungin lähelle perustettiin saksalaisia siirtokuntia eli inkerinsuomeksi kalanistoja.
Jaama oli 1900-luvun alussa hiljainen maaseutukaupunki. Vuonna 1922 se nimettiin Kingiseppiksi virolaisen kommunistijohtajan Viktor Kingissepän mukaan. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset miehittivät kaupungin. 1960-luvun alusta lähtien Jaama kehittyi voimakkaasti laajojen fosforiittiesiintymien hyödyntämisen ansiosta.
Hallinto

Jaama on Jaaman piirin alainen kaupunkikunta. Varsinaisen kaupungin lisäksi siihen kuuluu Porhovan kalaniston kylä (ven. Порхово, Porhovo). Kunta rajoittuu koillisessa Opoljan, kaakossa Pustoperän ja lännessä Suuren-Lutskan maalaiskuntiin. Jaaman kaupunginosia ovat muun muassa Kaskolovka, Lesopirssa (Лесобиржа, Lesobirža) ja Lutskan kalanisto (Новый Луцк, Novyi Lutsk).
Kaupunginhallinnon päämies on Jelena Antonova.
Liikenne ja talous

Jaaman läpi kulkee Pietarin ja Tallinnan välinen eurooppatie (M11, E20) ja rautatie. Kaupungista on kaukojunayhteys Tallinnaan ja Pietarin kautta Moskovaan. Linja-autoyhteydet esimerkiksi Pietariin ovat melko hyvät, mutta lähijunavuoroja ajetaan vain yksi edestakainen vuoro päivässä.
Seudun tärkeimmät teollisuuslaitokset ovat fosforilannoitteita ja rehufosfaattia valmistava sekä lasipakkauksiin erikoistunut Veda-Pak. Kaupungissa on myös elintarviketeollisuutta.
EuroChemin omistama Fosforit sijaitsee kaupungin länsipuolella Suuren-Lutskan maalaiskunnan alueella. Lannoitetehtaan jätealueelta Laukaanjokeen valuva fosfori on yksi Suomenlahden pahimpia saastuttajia.
Kulttuuria ja nähtävyyksiä

Jaaman kaupunkikuva edustaa etupäässä sodanjälkeistä teollista arkkitehtuuria. 1700-luvun lopulla puretusta linnoituksesta on säilynyt vallien ja muurien jäännöksiä. Kauppatorilla on kaksi 1800-luvun alun kauppahallirakennusta ja 1836 rakennettu maneesi. Huomattavin nähtävyys on vuonna 1783 valmistunut Antonio Rinaldin suunnittelema barokkityylinen pyhän Katariinan kirkko, jonka alkuperäinen sisustus on tuhoutunut.
Kaupungissa on kulttuuritalo, lasten musiikki- ja taidekoulut sekä nuorisoteatteri. Vuonna 1910 rakennetussa kauppaoppilaitoksen rakennuksessa toimii Jaaman piirin ja kaupungin historiaa esittelevä kotiseutumuseo. Laukaanjoen toisella puolella sijainneen Romanovkan kartanon tiluksilla on viehättävä puistoalue.
Vuonna 1995 Jaamaan perustettiin Inkerin kirkon seurakunta, ja kaupungissa toimii myös Inkerin Liiton paikallisosasto.
Jaaman suomalainen ystävyyskaupunki on Raisio. Jaamasta on kotoisin muun muassa 1900-luvun vaihteen merkittävänä julkisena vaikuttajana tunnettu Grigori Petrov ja sittemmin myös useita tunnettuja urheilijoita, kuten jalkapalloilija Aleksandr Keržakov.
Aiheesta muualla

Jaaman kaupungin sivusto (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi)
Jaaman piirin sivusto (venäjäksi), (englanniksi)
Kaupungin zoomattava turistikartta[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Jaama Leningradin alueen kulttuuri -tietosanakirjassa[vanhentunut linkki] (venäjäksi)
Jaama (Pieni tietosanakirja, 1925-1928) (runeberg.org)
| n k Leningradin alueen kaupungit ja taajamat |
| --- | --- | --- |
| Kaupungit |  Antrea  Boksitogorsk  Enso  Hatsina  Ivangorod  Jaama  Kiriši  Koivisto  Kommunar  Korotka  Koskenala  Käkisalmi  Laukaa  Lotinapelto  Lomkka  Lupana  Olhava  Pella  Pikaljovo  Pähkinälinna  Seuloskoi  Sierattala  Sjasstroi  Slantsy  Sosnovyi Bor  Tihvinä  Tusina  Uuras  Uusi-Laatokka  Viipuri  Volossova  |  |
| Kaupunkityyppiset taajamat |  Budogoštš  Haisevaisi  Imeni Morozova  Imeni Sverdlova  Jefimovski  Johannes  Jääski  Kaarlahti  Kuismala  Lepäsi  Naasia  Namkku  Nikolski  Orinansavotta  Paulova  Priladožski  Punaporu  Rahja  Raivola  Rjabovo  Siiverska  Svirstroi  Taaitsa  Toksova  Tolmatšovo  Tuprova  Uljana  Vaaseni  Vahriselkä  Viiritsa  Vornasuo  Voznesenje  |  |
Inkerin historialliset luterilaiset seurakunnat
Inkere
Jaama
Järvisaari
Haapakangas
Hatsina
Hevaa
Hietamäki
Kaprio
Kattila
Keltto
Kolppana
Koprina
Kupanitsa
Lahti
Lempaala
Liissilä
Markkova
Miikkulainen
Moloskovitsa
Narvusi-Kosemkina
Novasolkka
Pyhä Maria (Pietari)
Pähkinälinna
Ropsu
Rääpyvä
Saari
Serepetta
Siestarjoki
Skuoritsa
Soikkola
Spankkova
Toksova
Tuutari
Tyrö
Valkeasaari
Venjoki
Viron Inkeri
Vuole
Jaaman linna 1600-luvun alussa.
Ortodoksinen pyhän Katariinan kirkko.
Jaaman kotiseutumuseo.
Jalkaväkirykmentti 69 (talvisota)

Jalkaväkirykmentti 69 (JR 69) oli talvisodassa Kollaan rintamalla palvellut suomalainen rykmentti, joka oli osa 23. divisioonaa. Rykmentin komentajana toimi everstiluutnantti Kaarlo Raunio ja se koottiin maan eri puolilta sotatalvena siviilistä asepalvelukseen kutsutuista miehistä. Rykmentti kävi talvisodan viimeisinä viikkoina niukoin varustein ja ammuksin kiivaita taisteluita venäläisylivoimaa vastaan ja onnistui osaltaan pitämään Kollaan suomalaisilla.
Anders Nevalainen

Nevalainen 1880 -luvulla.
Anders Juhaninpoika Nevalainen, (1858 Pielisjärvi - 1933 Terijoki) oli suomalainen kultaseppä, joka työskenteli Fabergélla.
Hän aloitti uransa olemalla oppipoikana niin Suomessa kuin Pietarissa vuonna 1874. Hän meni naimisiin Maria Karolina Liljerotin kanssa vuonna 1884. Heillä oli viisi lasta, joista yksi oli kellontekijä Arvid Nevalainen. Hän aloitti Pietarissa työskentelyn August Holmströmin koruateljeessa. Nopeasti hän eteni työpajan johtoon ja alkoi tehdä Fabergélle tuotteita. Hänen työpajansa teki Fabergélle hopeakoristeisia kehyksiä koivusta ja lakkatöistä, hopeisia ja kultaisia savukerasioita sekä kullattuja hopeisia emalirasioita. Hänen hopeamerkkinsä oli A.N useasti K.Fabergé-merkin vieressä. Perhe palasi Suomeen Venäjän vallankumouksen jälkeen 1917.
Hilma Jahnsson

Hilma Gabriella Jahnsson (o.s. Hägg, 3. helmikuuta 1882 Turku – 11. kesäkuuta 1975) oli suomalainen juristi ja kouluneuvos. Parhaiten Hilma Jahnsson tunnetaan aviomiehensä professori Yrjö Jahnssonin taustavaikuttajana. Lisäksi hän perusti Helsingin suomalaisen yksityislyseon ja puolisonsa nimeä kantavan säätiön. Jahnsson myös toimi valiokuntasihteerinä eduskunnassa vuodet 1917–1930. Jahnsson oli ensimmäinen nainen, josta tuli eduskunnassa valiokuntaneuvos.
Elämä

Jahnsson syntyi Turussa 1882. Hänen vanginvartijana työskennellyt isänsä ehti menehtyä ennen tyttären syntymää. Hilma suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa yhdessä puolisonsa Yrjön kanssa. Myöhemmin Hilma kuitenkin luopui akateemisesta urasta: sen sijaan hän keskittyi innokkaana fennomaanina ja sosiaalireformistina tunnetun aviomiehensä elämäntyön tukemiseen. Hilma Jahnsson jätti muun muassa naistyövoiman asemaa koskevan väitöskirjatyönsä kesken.
Vuonna 1917 Hilma Jahnsson kuitenkin valmistui asianajajaksi, ja näin hän oli kolmas juristin tutkinnon suorittanut nainen Suomessa. Vuodet 1917–1930 Jahnsson toimi eduskunnan työväenasiainvaliokunnan sihteerinä. Vuoden 1933  eduskuntavaaleissa Hilma Jahnsson oli sosialidemokraattisen puolueen kansanedustajaehdokkaana.
Vuonna 1923 Hilma ja Yrjö Jahnsson perustivat Helsingin suomalaisen yksityislyseon. He kokivat että lyseon perustamiselle oli tarvetta, sillä useat suomenkieliset nuoret jäivät tuolloin vaille opiskelupaikkaa. Neljä vuotta myöhemmin Jahnssonit perustivat Suomen ensimmäisen iltaoppikoulun työläisiä varten.
Yrjö Jahnssonin liiketoimien ansiosta pariskunnalle kertyi 1920–1930-lukujen aikana suuri määrä omaisuutta. Puolisonsa kuoleman jälkeen vuonna 1936 Hilja alkoi huolehtia omaisuuden hoitamisesta. Kouluneuvoksen arvonimi hänelle myönnettiin 1966.
Yrjö Jahnssonin säätiö

Yrjö Jahnssonin säätiön Hilma Jahnsson perusti vuonna 1954. Hän oli jo 1940-luvulla aikonut perustaa Suomen kulttuurirahastoon miehensä nimeä kantavan nimikkorahaston. Hilma kuitenkin luopui ajatuksesta, koska kulttuurirahaston johdossa toimivat kunniaesimiehinä Risto Ryti ja J. K. Paasikivi. Kaksikko tunnettiin Yrjö Jahnssonin kiivaina vastustajina. Hilma Jahnsson toimi säätiön puheenjohtajana aina vuoteen 1971 saakka.
Aiheesta muualla

Zetterberg, Seppo: Yrjö ja Hilma Jahnsson, Yrjö Jahnssonin säätiö 1982. ISBN 951-99361-4-9.
Hilma ja Yrjö Jahnsson Suomen kansallisbiografia (maksullinen).
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Israel  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia
Neljä suurta

| Neljä suurta> The Big Four.Alkuperäisteos |
| --- | --- |
Kirjailija:  Agatha Christie
Kieli:  englanti
Genre:  salapoliisiromaani
Kustantaja:  William Collins & Sons
Julkaistu:  1927
Sivumäärä:  282
Suomennos
Suomentaja:  Anna Liisa Laine
Kustantaja:  WSOY
Julkaistu:  1978
Sivumäärä:  223
ISBN:  951-0-08440-9
Sarja: Hercule Poirot
Edeltävä:  Roger Ackroydin murha
Seuraava:  Sininen juna
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Neljä suurta (engl. The Big Four) on Agatha Christien kirjoittama salapoliisiromaani, jonka julkaisi Englannissa 1927 William Collins & Sons.
Rakenteeltaan Neljä suurta poikkeaa lähes kaikista Christien muista romaaneista, sillä se on sarja lyhyitä tarinoita eikä käsittele yhtä yksittäistä rikosta. Se koostuu itse asiassa novelleista, jotka oli aiemmin julkaistu The Sketch -lehdessä ja muokattiin vasta myöhemmin romaanimuotoon. Tarina käsittelee Poirot’n pyrkimyksiä saada kiinni maailman rikollisnerot, niin sanotut ”neljä suurta”.lähde?
Juoni

Arthur Hastings palaa Britanniaan asuttuaan jonkin aikaa vaimoineen Argentiinassa. Perillä hän saa kuulla, että Hercule Poirot on kansainvälisen maailman hallitsijoiksi pyrkivän Neljä suurta -nimisen rikollisliigan jäljillä. Tarinan edetessä ja Poirot’n ja Hastingsin tutkiessa tapauksia heille alkavat selvitä Neljän suuren henkilöllisyydet, jotka ovat:
Numero Yksi – Li Chang Yen, kiinalainen mandariini ja poliitikko, Neljän suuren aivot
Numero Kaksi – Abe Ryland, yhdysvaltalainen saippuateollisuusyrittäjä ja maailman rikkain mies
Numero Kolme – rva Olivier, ranskalainen tiedenainen, joka on perehtynyt muun muassa radiumin tutkimiseen
Numero Neljä – tuntematon englantilainen mies, josta käytetään nimitystä ”Tuhoaja”. Poirot ja Hastings epäilevät tarinan aikana näyttelijä Claude Darrellia Numero Neljäksi.
Poirot ja Hastings ratkovat monta pientä juttua, jotka kaikki jotenkin liittyvät Neljään suureen. Eräässä vaiheessa Hastingsille valehdellaan, että Neljä suurta on kaapannut hänen vaimonsa Argentiinassa, mikä kuitenkin paljastuu valheeksi, sillä Poirot on huolehtinut tämän turvallisuudesta.
Lopulta näyttää siltä, että Poirot kuolee Neljän suuren juonittelujen ansiosta. Hastings kuitenkin jatkaa yksin taistelua rikollisjärjestöä vastaan, kunnes Poirot palaakin hänen rinnalleen. Neljän suuren Pohjois-Italiassa sijaitseva tukikohta paljastuu lopulta ja Poirot ja Hastings matkustavat Italiaan. Heidän jouduttuaan Neljän suuren vangeiksi tukikohdassa näyttääkin siltä, että Poirot ei olekaan todellisuudessa elossa, vaan kyseessä on tämän aiemmin mainitsema kaksoisveli Achille. Tämä kertoo, että poliisi on piirittänyt tukikohdan ja että vastarinta on turhaa. Tämän jälkeen tukikohdassa tapahtuu räjähdys, jossa Numerot Kaksi, Kolme ja Neljä kuolevat.
Räjähdyksen jälkeen paljastuu, että Poirot oli sittenkin todella se, jolta näyttikin, eikä tämän kaksoisveljeä ole edes olemassa. Myöhemmin Kiinasta saapuu uutinen, että Li Chang Yen on tehnyt itsemurhan. Neljä suurta on voitettu.
Vastaanotto

Times Literary Supplementin arvostelu kirjasta 3.2.1927 oli positiivinen, joskin väärästä syystä, sillä kirjoittaja arveli romaanin poikkeavan sen välittömän edeltäjän Roger Ackroydin murhasta tyylistä tahallisesti: "M. Poirot, belgialainen etsivä, joka on esiintynyt myös muissa Christien teoksissa, on erittäin hyvässä kunnossa seikkailujensa viimeisimmässä luvussa. "Roger Ackroydin murhassa" käytetty juonenkäänne, joka niin hämmensi salapoliisiromaanien lukijoita, on sellainen, jota kirjailija ei helposti voi käyttää toista kertaa. Niinpä käsillä oleva tarina ei niinkään ole yhden arvoituksen selvittämistä vaan ennemminkin kertomus Poirot'n useista kohtaamisista kansainvälisten rikollisten kanssa, joilla on lähes rajaton valta ja halu hallita koko maailmaa." Hastings kuvattiin "yhtä tarmokkaaksi kuin aina ennenkin."
The New York Times Book Review kuvasi 2.10.1927 juonen peruskuviot ja totesi: "Neljä suurta pysyy arvoituksena lähes loppuun asti. Siksi etsivän onkin vaikeampaa puolustautua ja jatkaa tutkimuksiaan – mikä myös luo tarinan jännittävimmät hetket."
The Observerin kriitikko (13.2.1927) ei odottanut omaperäisyyttä lukiessaan Neljän suuren kaltaista kirjaa, mutta myönsi kuitenkin: "Kun avaa kirjan ja löytää nimen Li Chang Yen, ja sitten viedään East Endin kellareihin, joissa 'riippuu runsaasti itämaista silkkiä', lukija voi odottaa pahinta. Ei niinkään, että Christie antaisi meille huonointansa; siihen hän on liian taitava ja kokenut. Lyhyesti: itse asiassa romaanin eri lukujen arvoitukset ovat huomattavasti mielenkiintoisempia kuin 'Neljän suuren' superrikollisen toimet." Kirjan loppuratkaisu oli "mahtipontinen" eikä "onnistunut vaikuttamaan" ja kriitikko toteaakin: "kirjalla on hetkensä – itse asiassa liian monta – se yrittää hyvittää yksityiskohdissa sen, minkä se menettää laadussa ja tarinan jatkuvuudessa."
The Scotsman totesi 17.3.1927, että "Poirot’n toimia ei voi ottaa vakavasti – kuten esimerkiksi Sherlock Holmesin ottaisi – itse asiassa kirja vaikuttaa ennemminkin salapoliisikirjallisuuden äärimmilleen viedyltä parodialta kuin vakavasti otettavalta salapoliisiromaanilta. Mutta se on hyvin hauskaa lukemista, mikäli lukija osaa asennoitua sille aallonpituudelle. Jos tämä oli kirjailijan tarkoitus, niin sitten hän on onnistunut täydellisesti.".
Robert Barnard: "Tämä jännitysromaani kyhättiin kasaan Christien langon avustuksella, kun Christien oma elämä oli pohjalukemissaan. Hyväntekeväisyys oli siis päivän sana, ja romaani on lähinnä kaamea, ja (olipa sitten mitä mieltä tahansa Poirot'sta romaanihahmona) tämä ei todellakaan ole Poirot’n arvolle sopivaa."
Sarjakuvaversio

HarperCollins julkaisi sarjakuvaromaaniversion Neljästä suuresta 3.12.2007. Sovittaja ja piirtäjä oli Alain Paillou (ISBN 0-00-725065-7). Se oli käännetty ranskalaisesta alkuperäisteoksesta Les Quatre (2006).