stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Polyteknikkojen Kuoro
Julkaistuja äänitteitä

Unetar (2022) (CD)
Kullervo-sinfonia (2019), orkesterina Radion sinfoniaorkesteri,johtaa Hannu Lintu. Solisteina Johanna Rusanen-Kartano ja Ville Rusanen. Kuoroina Eesti Rahvusmeeskoor RAM ja PK. Ondine ODE 1338-5 (CD)
Kullervo-sinfonia (2017), BBC Music Magazinen syyskuun numeron oheisäänite vuoden 2015 Proms-konsertista. BBC:n sinfoniaorkesteria kuoroineen sekä PK:a johtaa ylikapellimestari Sakari Oramo. Solisteina Johanna Rusanen-Kartano ja Waltteri Torikka (CD)
Laululla (2017) (CD)
Sinulle (2015) (CD)
Kuunteletko Sinä (2013). Sulasolin ja Suomen Kuoronjohtajayhdistyksen Vuoden kuorolevy 2013. (CD)
Kirkasta lasia (2010) (CD)
Joulu on meillä (2009), solistina Matti Salminen. (CD)
Kultakausi (2008) (CD)
Mies (2006) (CD)
Finlandia (2004), Jean Sibeliuksen versio mieskuorolle ja orkesterille. Orkesterina Helsingin kaupunginorkesteri, johtaa Leif Segerstam Ondine ODE 1040-2 (CD)
Vuodet (2004), satavuotisjuhlien kolmen levyn kokoelmaäänite PKCD18 (CD)
Me toivotamm' -joululevy (2000), solistina Essi Wuorela. PKCD17 (CD)
Matkalla – Male Voice Voyage (1999) PKCD16 (CD)
Suomelle – isänmaallisia lauluja (1998), orkesterina Kaartin soittokunta. PKCD15 (CD)
Jean Sibelius – Kullervo-sinfonia (1996), orkesterina Radion sinfoniaorkesteri, johtaa Jukka-Pekka Saraste. Solisteina mezzosopraano Monica Groop ja baritoni Jorma Hynninen. Finlandia 0630-14906-2 (CD)
Uuno Klami – Works for Orchestra (1995). Orkesterina Radion sinfoniaorkesteri, johtaa Sakari Oramo. Solistina Pentti Lindroos. Ondine ODE 859-2 (CD)
Schubert – Works for Male Choir (1993) Ondine ODE 811-2 (CD)
Toki! (1990) Ondine ODE 743-2 (CD)
Joulunaika, Juhannustaika (1989) PKLP14 (LP)
Merikanto (1988) Ondine ODE 703-2, Aarre Merikannon viulukonsertto sekä mieskuoroteokset, (CD)
Saarella palaa (1984) PKLP12 (LP)
Bacchuskin joi (1983) (LP), CD-uusintapainos 2005. PKLP13
He povin hehkuvin (1980) PKLP11 (LP)
Päivää, yötä (1979) PKLP10 (LP)
Kallista lasia (1972) (LP), CD-uusintapainos (1994),2003. PKYH-1
Isänmaallisia lauluja (1972, Heikki Ollilan orkesteri. Scandia hslp 249, slp 579
Joulupukki (1971) (LP), CD-uusintapainos 2004 Finlandia nea LP 15
Finlandia Melodies (1962) RCA (Camden) CAL 17 (LP)
kolme Tähti-levymerkille USA:n matkan yhteydessä New Yorkissa tehtyä levytystä (1950) (RW468-470)
Teekkarimarsseja ja -lauluja (1937), Polyteknikkojen Orkesterin (PO) kanssa. Odeon A 228410. (Odeon PLD 049) (LP)
Teemu Teekkari (1937). Odeon A 228409 (Odeon PLD 48) (LP)
PK:n taiteelliset johtajat

Heikki Klemetti 1900–1901, 1903 (?), 1904–05 (?) (kunnialaulunjohtaja)
Bengt Weckman 1907–10
Väinö Pesola 1911–12
Urho Murén-Muroma 1912
Arvi Karvonen 1913–15
Toivo Murén-Muroma 1915–16 tai -17
Lauri Tanner (?) 1916–17
Martti Pitkänen 1917–23, 1927–28
R. R. Ryynänen 1923–27, 1928–29
Martti Turunen 1930
Paavo Saarema 1931–32
Harri Ruuth 1933
Ossi Elokas 1933–69 (kunnialaulunjohtaja)
Eero Erkkilä 1969–71
Heikki Saari 1971–84 (kunnialaulunjohtaja)
Tapani Länsiö 1984–2004
Juha Kuivanen 2004–2013
Saara Aittakumpu 2013–2023
Tatu Erkkilä 2024–
Aiheesta muualla

Polyteknikkojen Kuoron kotisivu
Piin elämä

| Piin elämä> Life of Pi |
| --- | --- |
 Piin elämän kansikuva Keltainen kirjasto -sarjassa
Alkuperäisteos
Kirjailija:  Yann Martel
Kieli:  englanti
Kustantaja:  Knopf Canada
Julkaistu:  2001
Sivumäärä:  401
ISBN:  0-676-97376-0
Suomennos
Suomentaja:  Helene Bützow
Kustantaja:  Tammi
Julkaistu:  2003
Sivumäärä:  394
ISBN:  951-31-2770-2
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Piin elämä (engl. Life of Pi) on Yann Martelin vuonna 2001 julkaistu romaani. Kirja kertoo haaksirikkoutuneesta laivasta pelastuneen intialaispojan ja bengalintiikerin selviytymistarinan. Se voitti vuoden 2002 Booker-palkinnon, vuoden 2003 Exclusive Books Boeke -palkinnon Etelä-Afrikassa sekä Aasian–Tyynenmeren amerikkalaisen kirjallisuuden palkinnon (engl. Asian/Pacific American Awards for Literature) aikuisten fiktio -sarjassa 2001–2003.
Kirjaan perustuen on tehty samanniminen elokuva (2012).
Juoni

Piin elämä jakautuu kolmeen osaan.
Juoni > Ensimmäinen osa

Kirjan ensimmäisessä osassa Piscine Molitor Patel, lempinimeltään Pii, muistelee lapsuuttaan Puducherryssä. Piin perhe on suhteellisen varakas: hänen isänsä on eläintarhan johtaja, ja Piillä on sen myötä jonkin verran kokemusta eläimistä. Pii on hindu, mutta varhaisteini-iässä hän tutustuu kristinuskoon ja islamiin, ja löytää mieluisia puolia kaikista kolmesta.
Juoni > Toinen osa

Intian poliittinen tilanne ajaa Piin perheen muuttamaan Kanadaan. Kirjan toisessa osassa he lähtevät eläintarhansa eläinten kanssa japanilaisella Tsimtsum-aluksella merimatkalle, mutta pian lähtönsä jälkeen laiva haaksirikkoutuu. Pii joutuu pelastusveneeseen yhdessä loukkaantuneen seepran, borneonorangin, täplähyeenan ja bengalintiikeri Richard Parkerin kanssa. Tsimtsum uppoaa vieden kaikki muut mukanaan.
Hyeena syö loukkaantuneen seepran ja surmaa myös orangin. Richard Parker tappaa ja syö hyeenan. Kun pelastusveneen ruokavarat käyvät vähiin, Pii alkaa kalastaa ja ruokkii myös Richard Parkeria, jottei tämä söisi häntäkin. Hän opettaa sille reviirirajat hyödyntämällä tiikerin merisairausalttiutta.
Nälkä ja nestevajaus tekevät Piin välillä sokeaksi, ja hän kohtaa toisen pelastusveneessä ajelehtivan sokean, ranskalaisen. Ranskalainen nousee Piin veneeseen, mutta Richard Parker tappaa hänet.
Vene saapuu merilevän päällä kasvavalle saarelle, jolla Piin ja Richard Parkerin lisäksi on vain nelisormimangusteja. Pii saa selville, että saarta kannatteleva levä on lihansyöjä, ja peloissaan hän palaa pelastusveneellään merelle houkuteltuaan tiikerin takaisin mukaansa.
Piin koettelemus kestää kaikkiaan 227 päivää. Sen lopuksi pelastusvene saapuu Meksikon rannikolle, ja Richard Parker pakenee viidakkoon.
Juoni > Kolmas osa

Kirjan kolmas osa on Japanin liikenneministeriön merenkulkuosaston virkamiesten selonteko kohtaamisestaan Piin kanssa. Virkamiehet pyrkivät selvittämään Tsimtsumin uppoamisen syyn, ja he haastattelevat Piitä tapahtuneesta. He eivät kuitenkaan usko hänen kertomustaan. Niinpä Pii kertoo selviytymisestään toisenlaisen tarinan, jonka tapahtumat muistuttavat kirjan toisen osan kertomusta, mutta jossa eläinten sijaan pelastusveneessä hänen lisäkseen ovat hänen äitinsä, merimies ja laivan kokki. Kokki surmaa merimiehen ja Piin äidin, syö heidän ruumiinosiaan ja käyttää niitä syöttinä. Virkamiehet päättelevät ensimmäisen tarinan orankin edustavan Piin äitiä, seepran merimiestä, hyeenan kokkia ja Richard Parkerin Piitä itseään.
Samankaltaisuus Scliarin novellin kanssa

Brasilialaiskirjailija Moacyr Scliarin vuonna 1981 julkaistu novelli Max and the Cats kertoo natsi-Saksasta pakenevasta nuorukaisesta, joka laivan upottua jää lastina olleesta eläintarhasta pelastuneen jaguaarin kanssa kaksistaan jollaan.
Scliar piti Martelin kirjan juonta immateriaalioikeuksiensa loukkauksena. Martel on kiittänyt Scliaria kirjan esipuheessa "elämän kipinästä", mutta ei ole oman kertomansa mukaan lukenut Scliarin novellia, vain sitä koskevan arvostelun.
Aiheesta muualla

Pirkkalan kunnankirjaston kirjaesittelyt: Haaksirikkoisena Tyynellä merellä bengalintiikerin kanssa (Arkistoitu – Internet Archive)
Aila Alarotu: Lahjaksi kirjoja, joissa sukelletaan syvemmälle (Vantaan Lauri 10.12.2003)
Kirjasampo
Risingshadow
Pocahontas (täsmennyssivu)

Pocahontas voi tarkoittaa esimerkiksi:
Henkilöitä

Pocahontas (alk. Matoaca, myöhemmin Rebecca Rolfe; 1595-1617), Lontooseen muuttanut pohjoisamerikkalainen intiaaninainen
Paikkoja

Pocahontas (Arkansas)
Pocahontas (Illinois)
Pocahontas (Iowa)
Pocahontas (Missouri)
Pocahontas, (Virginia)
Pocahontas County (Iowa
Pocahontas County (Länsi-Virginia)
Asteroidi

4487 Pocahontas, asteroidi
Viihde

Pocahontas, Disneyn elokuva
Pocahontas II – matka uuteen maailmaan, elokuvan jatko-osa
Pocahontas (Disney), Disneyn elokuvien päähenkilö
Pocahontas (soundtrack)
Po-ca-hon-tas, or The Gentle Savage, 1885 musical burlesque by John Brougham
Pocahontas: The Legend, vuoden 1995 live-action -elokuva
Pocahontas and John Smith, vuoden 1924 elokuva, ohjannut Bryan Foy
Captain John Smith and Pocahontas, 1953, ohjannut Lew Landers
Pocahontas (vuoden 1994 elokuva), japanilainen animaatioelokuva, tuottanut Jetlag Productions, ohjannut Toshiyuki Hiruma Takashi
The Legend of Pocahontas, vuoden 2008 musikaalielokuva
Pocahontas (videopeli), Disney-elokuvaan perustuva videopeli
Pocahontas, kappale laulajalta Neil Young albumilta Rust Never Sleeps
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Pocahontas”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Möysä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Möysä Wikimedia Commonsissa
Vellamon vinkit (Arkistoitu – Internet Archive)
Esimerkki Tonttilan mies -kolumnista
Lahti
| --- | --- |
Kaupunginosat:  Ahtiala · Asemantausta · Hennala · Jalkaranta · Jokimaa · Järvenpää · Kartano · Kerinkallio · Keski-Lahti · Kilpiäinen · Kiveriö · Kivimaa · Koiskala · Kolava · Kujala · Kunnas · Kytölä · Kärpänen · Laune · Metsäkangas · Mukkula · Myllypohja · Möysä · Niemi · Nikkilä · Okeroinen · Paavola · Pesäkallio · Pirttiharju · Renkomäki · Salpausselkä · Sopenkorpi · Viuha · Ämmälä
Asuinalueet:  Anttilanmäki · Harjunalusta · Hiekkanummi · Kariniemi · Karisto · Liipola · Lotila · Metsäkangas · Petsamo · Riihelä · Saksala · Soltti · Venetsia
Järvet:  Alasenjärvi · Joutjärvi · Kymijärvi · Merrasjärvi · Pikku-Vesijärvi · Vesijärvi
Saaret:  Enonsaari
Museot:  Lahden kaupunginmuseon yksiköt: Hiihtomuseo · Historiallinen museo · Kuvakokoelma · Lahden visuaalisten taiteiden museo Malva · Radio- ja tv-museo · Sotilaslääketieteen museo  Muut: Askon museo · Ravintolamuseo · Sairaalamuseo · Suomen sotilasmusiikkimuseo
Rakennukset ja alueet:  Jokimaan ravikeskus · Lahden kaupungintalo · Lahden rautatieasema · Lahden teatteritalo · Lahden kaupunginkirjasto-maakuntakirjasto · Lahden kisapuisto · Lahden stadion · Radiomäki · Ristinkirkko · Salpausselän hyppyrimäet · Sibeliustalo
Puistot:  Fellmaninpuisto · Erkonpuisto · Kariniemen puisto · Lanu-puisto · Pikku-Vesijärven puisto
Luonnonsuojelualueet:  Häränsilmä-lampi · Linnaistensuo · Pesäkallio
Patsaat, muistomerkit ja -laatat:  Hakkapeliittain kotiinpaluu · Hirvi-patsas · Lahden taistelussa kaatuneiden saksalaisten muistomerkki · Launeen neidot · Lumisota · Mannerheimin ratsastajapatsas · Mikael Agricolan muistomerkki · Punavankien muistomerkki · Vapauden Hengetär
Tapahtumat:  F1 Powerboat Racing · Lahden julistebiennale · Lahden kansainvälinen kirjailijakokous · Lahden markkinat · Lahden runomaraton · Salpausselän Kisat · Summer Up
Prequelle

| Prequelle Ghost |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Julkaistu: 1. kesäkuuta 2018
 Formaatti: CD, LP, LP + 10″
 Tuottaja(t): Tom Dalgety
 Tyylilaji: heavy metal, doom metal, pop rock
 Kesto: 41.43
 Levy-yhtiö: Loma Vista
Listasijoitukset
  1.  1.  1.  3.
Ghostin muut julkaisut
| Ceremony and Devotion 2017 | Prequelle 2018 | Impera 2022 |
Singlet albumilta Prequelle
 ”Rats” Julkaistu: 13. huhtikuuta 2018  ”Dance Macabre” Julkaistu: 18. toukokuuta 2018  ”Faith” Julkaistu: 20. joulukuuta 2018
Prequelle on ruotsalaisen heavy metal -yhtye Ghostin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 1. kesäkuuta 2018. Albumi äänitettiin vuonna 2017 Tukholman Artery Studios -äänitysstudiolla tuottaja Tom Dalgetyn johdolla, ja sen miksasi Andy Wallace tammikuussa 2018 Westlake Studiosissa, West Hollywoodissa. Albumi debytoi Suomessa virallisen albumilistan ensimmäisellä sijalla, ja se nousi niin ikään piikkipaikalle myös Ruotsissa ja Norjassa. Yhdysvalloissa albumi nousi Billboard 200 -listan kolmannelle sijalle, joka on yhtyeen historian korkein.
Albumilla yhdistyvät raskas rock ja tarttuvat pop-melodiat. Suurin osa albumin kappaleista kertoo pimeistä ajoista ja mustasta surmasta.
Kappaleet

Ashes – 1.21
Rats – 4.21
Faith – 4.29
See the Light – 4.05
Miasma – 5.17 (Instrumentaali)
Dance Macabre – 3.39
Pro Memoria – 5.39
Witch Image – 3.30
Helvetesfönster – 5.55 (Instrumentaali)
Life Eternal – 3.27
Arvostelut

Imperiumi: 9½/10
Inferno:
Kaaoszine:
Metalliluola: 8½/10
Soundi:
Aiheesta muualla

Prequelle Discogsissa. (englanniksi)
Albumi Prequelle Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Möwe

| Möwe |
| --- | --- |


Aluksen vaiheet
Rakentaja:  Reichsmarinewerft Wilhelmshaven
Kölinlasku:  2. maaliskuuta 1925
Laskettu vesille:  24. maaliskuuta 1926
Palveluskäyttöön:  1. lokakuuta 1926
Poistui palveluskäytöstä:  tuhoutunut 14. kesäkuuta 1944
Tekniset tiedot
Uppouma:  938 t (standardi) 1 310 t (kuormattu)
Pituus:  87,7 m (kokonaispituus)
Leveys:  8,25 m
Syväys:  3,65 m
Koneteho:  23 000 shp
Nopeus:  33 solmua
Miehistöä:  120
Aseistus
Aseistus:  3 x 10,5 cm tykkiä 2 x 2 cm ilmatorjuntatykkiä 6 x 533 mm torpedoputkea 30 x miinaa
Möwe oli Saksan laivaston tyypin 23 torpedovene toisessa maailmansodassa.
Valmistus

Alus tilattiin Reichsmarinewerft Wilhelmshavenilta, missä köli laskettiin 2. maaliskuuta 1925. Alus laskettiin vesille 24. maaliskuuta 1926 ja valmistui puolisen vuotta myöhemmin 1. lokakuuta.
Palvelus

Alus tuhoutui ilmapommituksessa 14. kesäkuuta 1944
Nalle Hukkataival

| Nalle Hukkataival> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 8. syyskuuta 1986 (ikä 38) Helsinki, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Pituus:  173 cm
Laji:  kiipeily
Nalle Hukkataival (s. 8. syyskuuta 1986 Helsinki) on suomalainen kiipeilijä. Hänen lajinsa on boulderointi. Hän aloitti kiipeilyn 12-vuotiaana.
Hukkataival on voittanut arvostetun Arco Rock Master -kutsukilpailun, sijoittunut EM-kilpailuissa toiseksi ja MM-kilpailuissa viidenneksi. Nykyisin hän on keskittynyt ensinousuihin. Hän kiipesi vuonna 2016 mahdottomana pidetyn Burden of Dreams -reitin Loviisassa, jonka nousemista hän harjoitteli neljä vuotta ennen onnistumistaan.
Pietarin metro

| Pietarin metro Петербургский метрополитен |
| --- | --- |


Sijainti:  Pietari, Venäjä
Avattu:  15. marraskuuta 1955
Pituus:  110,2 km
Asemia:  65
Linjoja:  5
Raideleveys:  1 520 mm
Sähköistys:  virtakisko, 825 V DC
Matkoja päivässä:  3,43 miljoonaa
Pietarin metro (ven. Петербургский метрополитен, Peterburgski metropoliten) on Pietarin maanalainen metrojärjestelmä. Alueen pehmeän savisen maaperän vuoksi se on yksi maailman syvimmällä kulkevista metroista. Syvin asema on Admiralteiskaja (ven. Адмиралте́йская), joka on 86 metriä katutason alapuolella. Metroverkosto koostuu viidestä linjasta ja 63 asemasta. Heinäkuuhun 1992 saakka järjestelmän nimi oli Leningradin Leninin kunniamerkillä palkittu Leninin mukaan nimetty metro (ven. Ленинградский ордена Ленина метрополитен имени Ленина, Leningradski ordena Lenina metropoliten imeni Lenina).
Nykyisin Pietarin metroasemilla asemien nimet ovat näkyvillä myös latinalaisin aakkosin romanisoituina, mikä helpottaa turistien liikkumista kaupungilla.
Historia

Suunnitelmia metron rakentamiseksi Pietariin oli jo vuonna 1899, mutta maanalainen rakentaminen osoittautui kaupungissa vaikeaksi Nevan suiston soisen maaperän sekä maanalaisten jokien ja onkaloiden vuoksi. Myös sodat ja vallankumoukset hidastivat metron rakentamista. Moskovan metron avaamisen jälkeen vuonna 1935 metro haluttiin pikaisesti myös Leningradiin.
Nykyisen metrojärjestelmän historia alkoi vuonna 1940, jolloin aloitettiin ensimmäisen linjan rakennustyöt. Se yhdisti kaikki tärkeimmät rautatieasemat ja avattiin juhlallisesti 15. marraskuuta 1955. Pääteasemat olivat tuolloin  Avtovo (Автово, suom. Autuansaari) ja Ploštšad Vosstanija (Площадь Восстания). Ensimmäiset asemat ovat edelleen metrojärjestelmän koristeellisimpia ja kauneimpia. Seuraavina vuosina järjestelmää laajennettiin moneen otteeseen, ja se paisui Neuvostoliiton toiseksi suurimmaksi. 1950–70-luvuilla ensimmäistä linjaa pidennettiin: pääteasemaksi tuli 1958 Ploštšad Lenina (Площадь Ленина), 1966 Datšnoje (Дачное, suom. Taasnoi), 1975 Lesnaja (Лесная) ja Akademitšeskaja (Академическая), 1977 toisessa päässä Prospekt Veteranov (Проспект Ветеранов) ja lopulta 1978 Devjatkino (Девяткино, suom. Miina).
Vuonna 1961 avattiin toinen linja Teknilliseltä korkeakoululta (Технологический институт, Tehnologitšeski institut; vaihtomahdollisuus linjalle 1 Park Pobedyyn (Парк Победы). Myös tätä linjaa jatkettiin seuraavina vuosina: 1963 Petrogradskajalle (Петроградская), 1969 Moskovskajalle (Московская) ja 1972 Kuptšinoon (Купчино, suom. Kupsila). Vuonna 1967 avattiin kolmas, 1985 neljäs ja 2008 viides linja.
Vuonna 2017 metrossa tehtiin pommi-isku, jossa kuoli 14 ihmistä ja useita loukkaantui.
Ominaispiirteet

Pietarin metrolla on piirteitä, jotka erottavat sen muista entisen Neuvostoliiton metrojärjestelmistä. Kaupunkien ruuhkaisissa keskustoissa on tapana rakentaa tunnelit syvälle maan sisään ei ainoastaan rakenteellisista syistä, vaan myös koska asemat toimivat samalla väestönsuojina (monilla asemilla on pomminkestävät ovet ja suljetut ilmastointijärjestelmät). Muissa kaupungeissa metrotunnelit kohoavat kaupungin laita-alueita lähestyttäessä ylemmäksi, joskus jopa maan pinnalle asti, mutta Pietarissa geologiset olosuhteet Nevan suistossa pakottivat rakentamaan tunnelit hyvin syvälle jopa keskustan ulkopuolella. Pietarin metron 63 asemasta 55 on rakennettu syvälle.
Pietarin metron arkkitehtuuri ja suunnittelu kuvastavat metron rakentamisen aikana vaihtuneita olosuhteita politiikassa, taiteessa ja teknologiassa. Ensimmäiset 13 asemaa edustavat ns. pyloni-asematyyppiä (Kirovski zavod), jossa raiteet ovat omissa tunneleissaan sivuilla ja keskellä kulkee laiturina toimiva päälaiva, jota kannattelevat massiiviset nelikulmaiset pylonit. 14 asemaa edustaa suosittua pylväs-tyyppiä (Avtovo).
Vanhimmat asemat on rakennettu stalinistisen arkkitehtuurin mukaisesti hyvin koristeellisiksi, mutta jo vuodesta 1958 alkaen Nikita Hruštšovin aikana muotokielestä karsittiin kaikki ylimääräinen. Samaan aikaan kehitettiin uusi suljettu asematyyppi (tunnetaan myös nimellä horisontaalinen hissi) (Majakovskaja), jossa laitureilla on ovet sulkemassa pääsyn raiteille, jos juna ei ole asemalla. Tätä tyyppiä rakennettiin kaikkiaan kymmenen asemaa, mutta rakenne osoittautui vika-alttiiksi eikä saavuttanut käyttäjien suosiota, joten vuoden 1972 jälkeen tyypin asemia ei enää rakennettu. Suljettuja asemia ei rakennettu muualle Neuvostoliittoon.
1970-luvun puolivälissä leningradilaiset insinöörit kehittivät uuden yksiholvisen asematyypin (Ploštšad Mužestva), joka levisi muuallekin Neuvostoliiton alueella. Järjestelmä tunnetaan nimellä leningradski odnosvod. Yksiholvisista asemista tuli kaikkein yleisin tyyppi, ja niitä on rakennettu Pietariin 16 kappaletta.
Turvallisuus

Pietarin metro on yleisilmeeltään siisti niin asemien kuin junienkin osalta. Laitureilla on valvontakameroiden lisäksi vartijoita, jotka huolehtivat metron turvallisuudesta ja ehkäisevät järjestyshäiriöitä. Taskuvarkauksien varalta erityisesti turistin on varottava levittelemästä rahojaan ja matkatavaroitaan metrossa.
Matkan voi maksaa rahakkeella (ven. жетон, žeton) tai elektronisella kortilla. Koska maksu vaaditaan jo ylhäällä ennen metrotunneliin laskeutumista, on liputta matkustaminen liki mahdotonta. Valokuvaaminen on metrossa rajoitettu metron käyttäjän säännössä (Правила пользования пункт 9.17.), joka tarkoittaa sitä, että kuvaaminen on kaikilta osin sallittua mikäli ei käytä salamaa, eli salaman käyttö on kielletty. Ennen vuotta 2010 oli kuvaaminen kokonaan kielletty. Mikäli aseman vartija sattui näkemään valokuvaksen, rapsahti 100 ruplan sakko.
Keskustan suurimmilla asemilla asemalaiturin ja kiskojen välissä on laituriovet, jotka aukeavat automaattisesti vasta kun juna on saapunut asemalle. Näin vältetään kiskoille putoamisesta johtuvat onnettomuudet. Ruuhka-ajat ovat aamulla kello 8–10 ja illalla kello 16–19.
Laajennushankkeet

Pietarin metrojärjestelmää pyritään kehittämään ja laajentamaan jatkuvasti, vaikkakin kehitys on ollut aiottua hitaampaa. Vuosina 1995–2004 Nevan alittava osuus Kirovin–Viipurin linjasta välillä Lesnaja–Ploštšad Mužestva oli suljettuna, koska maanalainen joki puhkaisi tunnelin kattoon aukon. 1990-luvun talousvaikeuksien vuoksi rakennustöihin varattu budjetti oli pitkään alimittainen. Laajennustyöt ovat joidenkin lähteiden mukaan jopa 20 vuotta jäljessä aikataulustaan.
Metron kapasiteetin on nykyisellään arvioitu vastaavan vain puolta vaadittavasta. Vuonna 2010 avattavaksi suunniteltu uusi Amiraliteetin (Admiralteiskaja) asema aukesi 28.12.2011. Amiraliteetin aseman avaaminen viivästyi, koska se kohtasi yllättävää vastarintaa sisäänkäynnin tieltä purettavan talon asukkailta. Muita lähitulevaisuuden laajennuksia ovat kokonaan uudet linjat, joita on kaavailtu aina yhdeksään asti nykyisten viiden asemesta. Viides linja avattiin joulukuussa 2008, kun Zvenigorodskajan ja Volkovskajan asemien välinen osuus otettiin käyttöön. Maaliskuussa 2009 vanha neljäs (keltainen) linja muutettiin päättymään uudelle Spasskajan asemalle ja Komendantski Prospektin pää yhdistettiin viitoslinjaan. Uusimmat asemat, Prospekt Slavy, Dunaiskaja ja Šušary avattiin 3.10.2019.
Joulukuussa 2012 julkistettiin uusi metrokartta, jossa on yksi kokonaan uusi linja, Krasnoselsko-Kalininskajan linja, ja kymmenen uutta asemaa. Vuoden 2013 aikana on määrä valmistua Spasskajan (Спасская) aseman oma uloskäynti (tällä hetkellä uloskäynti on joko Sadovajan tai Sennaja ploštšadin asemien kautta) ja vuonna 2014 Sportivnajan (Спортивная) toinen uloskäynti. Kuudes linja eli Krasnoselsko-Kalininskajan linja avataan liikenteelle näiden jälkeen.
Linjat ja asemat

|  | Nimi | Avattu | Pituus | Asemia |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Kirovin–Viipurin linja (ven. Кировско-Выборгская) | 1955 | 29,7 km | 19 |
|  | Moskovan–Petrogradin linja (ven. Московско-Петроградская) | 1961 | 30,1 km | 18 |
|  | Nevan–Vasilinsaaren linja (ven. Невско-Василеостровская) | 1967 | 28,8 km | 12 |
|  | Pravoberežnajan linja (ven. Правобережная) | 1985 | 11,2 km | 8 |
|  | Frunzen–Primorjen linja (ven. Фрунзенско-Приморская) | 2008 | 26,2 km | 15 |
| Yhteensä: |  |  | 126 km | 72 |
| Linja 1> Kirovin–Viipurin linja  |  Linja 2 > Moskovan–Petrogradin linja  |  Linja 3 > Nevan–Vasilinsaaren linja  | Linja 4> Pravoberežnajan linja  |  Linja 5 > Frunzen–Primorjen linja  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|   Prospekt Veteranov  Leninski prospekt  Avtovo  Kirovski zavod  Narvskaja  Baltijskaja  Tehnologitšeski institut  (Teknillinen korkeakoulu)  Puškinskaja  Vladimirskaja  Ploštšad Vosstanija  Tšernyševskaja  Ploštšad Lenina  Vyborgskaja  Lesnaja  Ploštšad Mužestva  Politehnitšeskaja  Akademitšeskaja  Graždanski prospekt  Devjatkino |   Kuptšino (Kupsila)  Zvjozdnaja  Moskovskaja  Park Pobedy  Elektrosila  Moskovskije vorota  Frunzenskaja  Tehnologitšeski institut  (Teknillinen korkeakoulu)  Sennaja ploštšad  Nevski prospekt  Gorkovskaja  Petrogradskaja  Tšornaja retška  Pionerskaja  Udelnaja  Ozerki  Prospekt Prosveštšenija  Parnas |   Rybatskoje  Obuhovo  Proletarskaja  Lomonosovskaja  Elizarovskaja  Ploštšad Aleksandra Nevskogo  Majakovskaja  Gostinyi Dvor  Vasileostrovskaja  Primorskaja  Zenit  Begovaja |   Ulitsa Dybenko  Prospekt Bolševikov  Ladožskaja  Novotšerkasskaja  Ploštšad Aleksandra Nevskogo  Ligovski prospekt  Dostojevskaja  Spasskaja |   Šušary  Dunaiskaja  Prospekt Slavy  Meždunarodnaja  Buharestskaja  Volkovskaja  Obvodnyi kanal  Zvenigorodskaja  Sadovaja  Admiraltejskaja  Sportivnaja  Tškalovskaja  Krestovski ostrov  Staraja Derevnja  Komendantski prospekt |