stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Punalyijykukka
Aiheesta muualla

Kassu – Kasvien suomenkieliset nimet: Punalyijykukka eli mönjäkukka (Plumbago indica)
iNaturalist: Plumbago indica
JSTOR Global Plants: Plumbago indica (englanniksi)
UniProt: Taxonomy – Plumbago indica (englanniksi)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Plumbago indica (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Plumbago indica (englanniksi)
Flora of China: Plumbago indica (englanniksi)
Pyökkiseitikki

| Pyökkiseitikki |
| --- | --- |

Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Sienet Fungi
Kaari::  Kantasienet Basidiomycota
Alakaari::  Avokantaiset Agaricomycotina
Luokka::  Varsinaiset avokantaiset Agaricomycetes
Alaluokka::  Agaricomycetidae
Lahko::  Agaricales
Heimo::  Cortinariaceae
Suku::  Seitikit Cortinarius
Laji::  anserinus
Kaksiosainen nimi
 Cortinarius anserinus  (Velen.) Rob. Henry 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pyökkiseitikki (Cortinarius anserinus) on kupera, oljenkeltainen seitikkilaji. Sen heltat ovat aluksi siniharmaat ja myöhemmin harmaanruskeat. Jalka on ylhäältä violetti, alhaalta vaalea. Seitikki kasvaa pyökkimetsissä Keski-Euroopassa eikä sitä esiinny Suomessa.
Aiheesta muualla

Biopix kuvia
Pyhän Andreaan luterilainen kirkko

Pyhän Andreaan luterilainen kirkko (eng. St. Andrew's Lutheran Church) on Floridan Lake Worthissa sijaitseva suomalais-amerikkalainen kirkko. Kirkon pastorina toimii Seppo Hartikainen ja kanttorina Merja Hulkkonen. Kirkon yhteydessä on vuodesta 2000 toiminut englanninkielinen esikoulu ja päiväkoti Fine Arts Pre-school. Kirkossa on käynyt esiintymässä monia suomalaisia kuoroja ja laulajia.
Polttomerkintä

Hevosen polttomerkintä
Polttomerkintä on kuumalla esineellä tehty merkintä. Yleistä on eläinten merkitseminen kuumalla raudalla, mutta yleistymässä ovat polttamalla tehdyt tatuoinnit myös ihmiseen. Rauta voidaan lämmittää sähköllä, tulella tms. lämmönlähteellä. Raudan tarvitsee olla vähintään 200-asteinen, jotta tulos on toivottu.
Hoito

Merkintää pitää hoitaa huolellisesti, koska polttomerkintä tulehtuu tavallista tatuointia helpommin; tulehdus nostaa kovan kuumeen. Alue pitää pitää puhtaana, ja uusi iho on raavittava pois. Mitä paremmin hoitaa ihoa, sen parempi lopputulos.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kun nahka palaa
Radetzky-marssi

| Radetzky-marssi |
| --- | --- |
 Kansilehti vuodelta 1848.
Opus:  228
Säveltäjä:  Johann Strauss vanhempi
  
Radetzky-marssi on Johann Strauss vanhemman vuonna 1848 säveltämä sotilaallinen marssi. Kappaleen nimi viittaa marsalkka Joseph Radetzkyyn, joka saavutti samana vuonna voiton Custozan taistelussa. Kappale on erittäin tunnettu ja käytetty juhlamarssina myös ei-sotilaallisissa yhteyksissä. Se on aina Wienin filharmonikkojen uudenvuodenkonsertin päätöskappaleena. Radetzky-marssin kohdalla poikkeuksellisesti pidetään hyväksyttävänä, että yleisö lyö tahtia musiikin mukana.
Aiheesta muualla

Nuotit IMSLP-projektissa (englanniksi)
Pyhän Andreaksen kello

Pyhän Andreaksen kello oli Laatokan Valamon suurin kirkonkello.
Laatokan Valamon pääkirkon suurin, tuhat puutaa painanut Pyhän Andreaksen kello
Kello valettiin Pietarissa vuonna 1894 ja se oli pari vuotta katokseen sijoitettuna ennen nykyisen pääkirkon valmistumista. Kello painoi tuhat puutaa eli noin kuusitoista ja puoli tonnia.
Kelloa soitti normaalisti kaksi munkkia ja he näkivät soiton tahdin kellotornin seinällä olevasta köyden varaan ripustetusta kuulasta. Kelloa käytettiin suurissa juhlasoitoissa ja sen ääni kuului Sortavalaan ja tyynellä säällä Pitkärantaan asti. Sitä soitettiin myös kerran, kun munkki kuoli ja kolmesti kun igumeni kuoli.
18. maaliskuuta 1940 meni evakuoinnille annettu määräaika umpeen. Myöhempi Uuden Valamon johtaja, munkkidiakoni Simforian kiipesi kellotorniin ja soitti Pyhän Andreaksen kelloa 12 kertaa.
Jatkosodan aikana kun kymmenen munkkia isä pappismunkki Filagrin johdolla pääsi takaisin vanhaan Valamoon tutkimaan sotavaurioita, he havaitsivat että venäläiset olivat räjäyttäneet suuren kellon kappaleiksi. Kun Neuvostoliiton kaatumisen jälkeen Valamo palasi luostariksi, restaurointi aloitettiin. Vuonna 2008 uusi Pyhän Andreaksen kello on entisen tuhotun paikalla.
Preeriaturpiaalit

| Preeriaturpiaalit |
| --- | --- |
 Preeriaturpiaali (Sturnella magna)
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Turpiaalit Icteridae
Suku::  Preeriaturpiaalit Sturnella  Vieillot, 1816
Katso myös
   Preeriaturpiaalit Wikispeciesissä   Preeriaturpiaalit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Preeriaturpiaalit, aikaisemmalta nimeltään preeriakiurut (Sturnella) on turpiaalien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Preeriaturpiaalien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 2 lajia.
Ulkonäkö ja koko

Preeriaturpiaalit ovat noin 20–28 sentin pituisia, terävänokkaisia ja pulleita lintuja. Ne ovat selkäpuolelta on ruskeita ja valkoviiruisia, vatsapuoli on kirkkaankeltainen ja sillä on suuri musta V-kuvio. Preeriaturpiaaleilla on kermanvalkoinen silmäkulmanjuova ja niiden lyhyen pyrstön reunasulat ovat valkoiset.
Levinneisyys ja elinympäristö

Preeriaturpiaalia (Sturnella magna) tavataan Itä-Kanadasta Brasiliaan ulottuvalla alueella, huilupreeriaturpiaalia (Sturnella neglecta) puolestaan Länsi-Kanadan ja Meksikon välisellä alueella. Jälkimmäistä on myös istutettu Havaijille. Preeriaturpiaalien elinympäristöä ovat avomaat, erityisesti niityt, ruohikot ja laitumet, sekä harvat, valoisat metsät. Preeriaturpiaalit elävät talvisin parvina.
Elintavat

Preeriaturpiaalit ovat reviirilintuja, ja koiraat ilmaisevat puolustettavan alueensa laulamalla joko korkeilla paikoilla tai ilmassa. Niiden taistelut ovat enimmäkseen rituaalimaisia ja yleensä tunkeileva lintu pakenee, mutta esiintyy myös raivoisia tappeluita, jotka voivat johtaa toisen kilpailijan vakavaan vahingoittumiseen ellei kuolemaan. Preeriaturpiaalit ovat usein moniavioisia, ja koiraalla on tyypillisesti kolme pesivää naarasta reviirillänsä. Preeriaturpiaalin pesä on maakuoppa, jota peittävät sen ympärillä kasvavat ruohotuppaat. Pesämalja sidotaan yhteen ruohoista ja juurista ja se vuorataan hienoilla aineksilla kuten jouhilla. Munat ovat valkoisia tai hyvin vaaleanvihreitä, ruskea- tai purppuratäpläisiä, ja niitä on pesyeessä yleensä viisi. Naaras hautoo niitä yksin noin kahden viikon verran, ja kuoriuduttuaan poikaset pysyvät pesässä 11 vuorokautta. Joskus myös koiras ruokkii poikasia.
Preeriaturpiaalit oleilevat maassa, syöden pääasiassa selkärangattomia, mutta tarvittaessa ne syövät myös jyviä ja siemeniä.
Lajit

Huilupreeriaturpiaali (Sturnella neglecta)
Preeriaturpiaali (Sturnella magna)
Aiheesta muualla

ITIS: Sturnella (englanniksi)
Preeriapöllö

| Preeriapöllö |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Pöllölinnut Strigiformes
Heimo::  Pöllöt Strigidae
Suku::  Minervanpöllöt Athene
Laji::  cunicularia
Kaksiosainen nimi
 Athene cunicularia  Juan Ignacio Molina, 1782 
Katso myös
   Preeriapöllö Wikispeciesissä   Preeriapöllö Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Preeriapöllö (Athene cunicularia) on pienikokoinen Floridassa, Meksikossa ja Keski-Amerikassa esiintyvä pöllölintu.
Koko ja ulkonäkö

Pituus 19–25 cm, siipiväli 51–61 cm, paino 120–250 g.
Levinneisyys

Etelä-, Keski- ja Pohjois-Amerikka, lukuun ottamatta Alaskaa ja Pohjois-Kanadaa.
Elinympäristö

Aavikot ja puoliaavikot, preeriat, tasangot, ruohomaat, pellot, laitumet ja asutut seudut.
Lisääntyminen

Sukukypsä noin 1-vuotiaana. Emo munii 6–11 munaa, joita se hautoo 28–20 vrk. Ainoa pöllölaji, joka pesii maakuopassa. Nuoret preeriapöllöt osaavat matkia kalkkarokäärmeen kalistinhännän ääntä pelottaen pois saalistajia.
Ravinto

Lähinnä selkärangattomat eläimet, myös pikkunisäkkäät, sammakkoeläimet ja matelijat.
Ranskan Grand Prix 1954

|  Ranskan Grand Prix 1954  |
| --- | --- |
 4. osakilpailu 9 osakilpailusta kaudella 1954. 

Päivämäärä:  4. heinäkuuta 1954
Sijainti:  Reims, Ranska
Radan pituus:  8,302 km
Kilpailun pituus:  61 kierrosta, 506,422 km
Sää:   Aluksi pilvinen, myöhemmin sateinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Juan Manuel Fangio   (Mercedes)
Paaluaika:  2.29,4
Palkintokoroke
Voittaja:   Juan Manuel Fangio   (Mercedes)
Toinen:   Karl Kling   (Mercedes)
Kolmas:   Robert Manzon   (Ferrari)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Hans Herrmann   (Mercedes)
Kierrosaika:  2.32,9
Ranskan Grand Prix 1954 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 4. heinäkuuta 1954 Reims-Gueux'n radalla. Kilpailun voitti Juan Manuel Fangio, jolle voitto oli kauden kolmas. Kilpailu on F1-historian ensimmäinen kilpailu Indianapolis 500:aa lukuun ottamatta, joka on voitettu muulla kuin italialaistallien autolla. Uusi kuljettaja Karl Kling ajoi aika-ajoissa toiseksi.
Tulokset

| Sija | Nro | Kuljettaja | Talli | Kierrokset | Aika/keskeytys | Lähtöruutu | Pisteet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 18 |  Juan Manuel Fangio | Mercedes | 61 | 2.42.47,9 | 1 | 8 |
| 2 | 20 |  Karl Kling | Mercedes | 61 | + 0.1 | 2 | 6 |
| 3 | 34 |  Robert Manzon | Ferrari | 60 | + 1 krs. | 12 | 4 |
| 4 | 46 |  Prinssi Bira | Maserati | 60 | + 1 krs. | 6 | 3 |
| 5 | 14 |  Luigi Villoresi | Maserati | 58 | + 3 krs. | 14 | 2 |
| 6 | 24 |  Jean Behra | Gordini | 56 | + 5 krs. | 17 |   |
| Kesk. | 28 |  Paul Frère | Gordini | 50 | Akseli | 19 |   |
| Kesk. | 4 |  Maurice Trintignant | Ferrari | 36 | Moottori | 9 |   |
| Kesk. | 36 |  Louis Rosier | Ferrari | 27 | Moottori | 13 |   |
| Kesk. | 12 |  Onofre Marimón | Maserati | 27 | Vaihdelaatikko | 5 |   |
| Kesk. | 16 |  Roberto Mieres | Maserati | 24 | Moottori | 11 |   |
| Kesk. | 42 |  Ken Wharton | Maserati | 19 | Voimansiirto | 16 |   |
| Kesk. | 48 |  Harry Schell | Maserati | 19 | Polttoainepumppu | 21 |   |
| Kesk. | 22 |  Hans Herrmann | Mercedes | 16 | Moottori | 7 | 1 |
| Kesk. | 44 |  Roy Salvadori | Maserati | 15 | Vetoakseli | 10 |   |
| Kesk. | 2 |  José Froilán González | Ferrari | 13 | Moottori | 4 |   |
| Kesk. | 32 |  Lance Macklin | HWM-Alta | 10 | Moottori | 15 |   |
| Kesk. | 30 |  Georges Berger | Gordini | 9 | Moottori | 20 |   |
| Kesk. | 6 |  Mike Hawthorn | Ferrari | 9 | Moottori | 8 |   |
| Kesk. | 26 |  Jacques Pollet | Gordini | 8 | Moottori | 18 |   |
| Kesk. | 10 |  Alberto Ascari | Maserati | 1 | Voimansiirto | 3 |   |
| DNS | 40 |  Sergio Mantovani | Maserati |   | Ei startannut |   |   |
Muuta

Paalupaikka: Juan Manuel Fangio – 2.29,4
Nopein kierros: Hans Herrmann – 2.32,9
Ensimmäinen kilpailu: Karl Kling, Jacques Pollet
Viimeinen kilpailu: Georges Berger
Radha

Krishna ja Radha
Radha, myös Radhika tai Radharani, on hindulaisuuden jumalatar ja Krishnan rakastettu. Krishna oli Radhan ensirakkaus, mutta hänen kerrotaan olleen naimisissa toisen kanssa. Hänen aviomiehensä henkilöllisyys on kiistanalainen. Krishnan ajatellaan olevan shaktiman, kaiken energian omistaja, ja Radhan olevan shakti, alkuperäinen korkeimman energian ilmentymä. Kuvissa Rahdha esiintyy usein Krishnan rinnalla, taikka suorastaan Krishnaan sulautuneena.
Radhan yhteyttä Krishnaan kuvataan usein kahdella tapaa: ikuisella rakkaudella ja avioliitolla. Toisaalta, Radha ei koskaan virallisesti ole ollut naimisissa Krishnan kanssa, vaikka jotkut kertomukset viittaavatkin salaisiin seremonioihin. Radhaa pidetään Lakshmin ruumiillistumana, eli Radha on Lakshmin avataar.
Krishnan seuraajat usein kunnioittavat myös Radhaa, koska hänen armollisuutensa takia he voivat edistyä hyvin Krishnan tuntemuksessaan.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Radha Krishna Vrindavan
Miespuoliset: Trimurti (Brahma | Vishnu | Shiva) | Rama | Krishna | Ganesha | Indra | Hanuman | Surya | Lakshmana
Naispuoliset:  Tridevi (Sarasvati | Lakshmi | Parvati) | Gayatri |   Durga | Devi | Sita | Radha | Kali | Shakti | (muita)
Polttomoottorivoimalaitos

Polttomoottorivoimalaitos
Polttomoottorivoimalaitos on yhdestä tai useammasta polttomoottorista, yleensä laivadieselmoottorista muokattu voimalaitos, joka voi olla kiinteästi maalle rakennettu tai kelluva laitos.
Polttomoottori pyörittää vaihteiston välityksellä sähkögeneraattoria, jolla moottorin tuottama liike-energia muunnetaan sähköenergiaksi. Moottorin käydessä syntyvä lämpöenergia joko lauhdutetaan ilmaan, tai soveltuvin osin sitä voidaan hyödyntää uudelleen lämmön tuotannossa.
Pelkkää sähkötehoa tuottavien voimalaitosten hyötysuhde jää noin 40 % tasolle. Jos moottorin tuottamaa lämpöä voidaan käyttää hyödyksi, kokonaishyötysuhde saadaan nostettua noin 90 % tasolle.
Polttomoottorivoimalaitos on fyysiseltä kooltaan vastaavan tehoista kattilalaitosta pienempi ja kompaktimpi. Polttomoottorivoimalan etuna on sen nopea pystytettävyys, ja kiinteänäkin suhteellisen nopea siirrettävyys paikasta toiseen. Dieselmoottorin eduksi voidaan laskea sekin, että se voi käyttää energialähteenään hyvin monentyyppisiä polttoaineita. Suuret yksiköt käyttävät yleensä maakaasua, mutta pienemmissä yksiköissä voidaan käyttää öljyä, erilaisia biopolttoaineita ja muun muassa metaania, jota syntyy luonnostaan orgaanista alkuperää olevien jätteiden mädäntyessä.
Käyttökohteita

Laitos on parhaimmillaan suhteellisen pienissä käyttöympäristöissä, kuten laivoilla tai etäisillä saarilla, joissa sähköntarve on suhteellisen pieni.
Toinen käyttökohde on yleensä vesiteitse liikuteltavat voimalaitokset, jotka voidaan siirtää katastrofikohteeseen tuottamaan sähköä, kunnes kiinteä voimansyöttö voidaan palauttaa normaalille tasolle.
Lisäksi polttomoottoria voidaan käyttää hätävoiman lähteenä paikoissa, joissa sähkönsyöttö ei saa katketa. Tällaisia ovat esimerkiksi sairaalat (niissä etenkin teho-osastot) ja Suomessa Digita Oyn lähetys- ja linkkiasemat. Digitan laitoksissa hätävoimaa tuottaa tyypillisesti 1–2 kuorma-autodieselmoottorin pyörittämää generaattoria.
Valtakunnallista varavoimaa syötetään Suomessa tarpeen vaatiessa Fingridin omistamista varavoimaloista, joita on sijoiteltu pitkin maata. Näissä käytetään yleisemmin kaasuturbiinia dieselmoottorin asemasta. Kaasuturbiinia ei juurikaan käytetä normaalissa voimantuotannossa johtuen sen huonosta hyötysuhteesta ja polttoaineen kalleudesta.
Valmistajia

Wärtsilä Oyj; Wärtsilän kotisivut
Voimalaitokset
| --- | --- |
Vesivoimalaitos:  Jokivoimalaitos |  Säännöstelyvoimalaitos |  Vuorovesivoimalaitos |  Aaltovoimalaitos |  Pumppuvoimalaitos 
Lämpövoimalaitos:  Lauhdevoimalaitos |  Ydinvoimalaitos
Vastapainevoimalaitos: 
Kaasuturbiinivoimalaitos:  Maakaasuvoimalaitos
Polttomoottorivoimalaitos:  Dieselmoottorivoimalaitos
Tuulivoimalaitos: 
Aurinkolämpövoimalaitos: 
Polttokennovoimalaitos:
Ray Crawford

| Ray Crawford> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Kansalaisuus:   Yhdysvallat
Formula 1 -ura
Aktiivivuodet:  1955–1959
Talli(t):  Elder,  Kurtis Kraft
Kilpailuja:  5 (3 lähtöä)
Maailman­mestaruuksia:  0
Voittoja:  0
Palkintosijoja:  0
Paalupaikkoja:  0
Nopeimpia kierroksia:  0
MM-pisteitä:  0
Ensimmäinen kilpailu:  Indianapolis 500 1955
Viimeinen kilpailu:  Indianapolis 500 1959
Raymond "Ray" Crawford (26. lokakuuta 1915 Roswell, New Mexico, Yhdysvallat – 1. helmikuuta 1996 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui kolmeen Indianapolis 500 -kilpailuun kausina 1955–1956 ja 1959. Hän keskeytti kaikissa kilpailuissaan eikä saavuttanut pisteitä. Hän oli kahdesti 23. vuosina 1955 ja 1959. Crawford kilpaili USAC- ja AAA-sarjoissa vuosina 1954–1959 ollen kuudesti top 10:n joukossa. Hän voitti vuoden 1954 Stock car -luokan Carrera Panamericana -ajon Lincolnilla.
Radeon X1000 -sarja

Radeon X1000 -sarja on syksyn 2005 aikana markkinoille lanseerattu näytönohjainsarja. Näytönohjainsarjan R520 grafiikkapiirissä oli virhe jonka vuoksi näytönohjaimen käyttöjännitettä ei voinut nostaa.
Pudasjärven kirkko

| Pudasjärven kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Kirkonkylä, Pudasjärvi
Koordinaatit:  65°23′19.6″N, 026°53′54.9″E
Seurakunta:  Pudasjärven seurakunta
Rakentamisvuosi:  1781
Suunnittelija:  Carl Fredrik Adelcrantz
Materiaali:  Puu
Tyylisuunta:  Uusklassinen ristikirkko
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Pudasjärven kirkko on vuonna 1781 valmistunut ristikirkko.
Sijainti ja kirkkorakennus

Kirkko, kellotapuli ja hautausmaa sijaitsevat Pudasjärven kirkonkylällä seututien 855 varrella. Kirkko on järjestyksessä kolmas Riekinkankaalle Pudasjärven rantaan rakennettu kirkko. Siihen mahtuu noin 700 ihmistä. Alttaritaulun on maalannut Johan Gustav Hedman vuonna 1825.
Kirkkopiha

Kirkkopihan välittömässä läheisyydessä on museoalue, jonne vanha kirkkotie kulkee. Kirkon kellotapuli on kolmikerroksinen ja sen ulkoseinillä ovat ainoat tunnetut Mikael Toppeliuksen ulkomaalaukset vuosilta 1765–1766, jotka saivat uuden maalin kesällä 2008.  Konservoinnin yhteydessä maalattiin esiin aiemmin peitetyt lehväkuviot. Koristekuvioiden ohella Toppelius maalasi kellotapulin seiniin mm. runsauden sarven, Jeesusta symboloivan jousta käpälissään pitelevän leijonan sekä raamatunlauseita.
Kirkkopihassa on sisällissodan taisteluissa kaatuneiden hauta sekä Pudasjärven ensimmäisen kirkkoherran Josephus Palmannuksen ja hänen perheensä hauta. Palmannukset hukkuivat Pudasjärveen palatessaan helluntaikirkosta vuonna 1666. Hautausmaata ympäröi 1 370 metriä pitkä katettu hirsiaita. Keskellä on sankarihauta-alue, jossa on taiteilija Paavo Tolosen tekemä sankaripatsas ja E. Anderssonin suunnittelema kivinen muistoristi.
Aiheesta muualla

Pudasjärven kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Pudasjärven seurakunta (Arkistoitu – Internet Archive)
Huttunen, E. 2008. Pudasjärven kirkon kellotapuli kunnostettiin. Sivellin toi näkyviin kadotetun. Rauhan Tervehdys, no. 31, 25.9.2008, s. 4.
Pudasjärvi
| --- | --- |
Kylät ja alueet:  Aittojärvi: Aittojärvi  Hetekylä: Hetekylä – Keinäsperä  Hirvaskoski: Ervasti – Hirvaskoski – Kurki – Poijula  Iinattijärvi: Iinattijärvi  Jaurakkajärvi: Jaurakkajärvi   Kipinä: Kipinä – Kollaja –  Panuma – Taipaleenharju  Kurenala: Kurenalus (keskustaajama)  Pintamo: Pintamo  Pudasjärvi: Jaalanka – Jonku – Pudasjärven kirkonkylä – Ruottisenharju – Siivikko  Puhos: Puhos   Pärjänsuo: Livo – Pärjänsuo – Rytinki – Yli-Livo  Sarakylä: Kipinäsuo – Ruuhensuo – Sarajärvi  Siurua: Ala-Siurua – Siurua  Syötekylä: Syötekylä
Järviä, jokia ja muita vesistöjä:  Aittojärvi – Iijoki – Jaaskamonkoski – Jaurakaisjärvi – Jaurakkajärvi– Jongunjärvi – Mikanlampi – Ontamojärvi – Pudasjärvi – Sorvarinjärvi – Sotkajärvi
Nähtävyyksiä:  Pudasjärven kirkko – Sarakylän kappeli – Syötteen kansallispuisto
Muuta Pudasjärveen liittyvää:  Hirsikampus – Hirvisuo – Iijokiseutu – Iso-Syöte – Jyrkkäkoski – Kesäpilkin MM-kisat – Niemitalon Juustola – Pudasjärven lentokenttä – Litokaira – Olvassuo – Virkistysuimala Puikkari – Pudasjärven ufot – Syöte – Umpihankihiihdon MM-kisat
Ray Crawford (muusikko)

Ray Crawford (7. helmikuuta 1924 Pittsburgh, Pennsylvania – 30. joulukuuta 1997 Pittsburgh, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen jazz-muusikko ja säveltäjä.
Crawford soitti aluksi tenorisaksofoni ja klarinetti, ja hännen varhainen soittokumppaninsä oli Art Blakey. Vuodesta 1941 lähtien Crawford soitti kaksi vuotta Fletcher Hendersonin yhtyeessä. Hän sairastui tuberkuloosiin ja joutui vaihtamaan puhallinsoittimet kitaraan.
Kitaristina häntä on verrattu muun muassa Wes Montgomeryyn. ja Grant Greeniin Melody Maker -lehden musiikkikriitikko Richard Williams on nimennyt Crawfordin suosikikseen jazz-kitaristeista.
Vuosina 1949–1955 Crawford oli mukana Ahmad Jamalin yhtyeissä. Hänellä oli tuolloin omaperäinen perkussiivinen soittotyyli, joka sai kitaran kuulostamaan bongorummuilta. Herb Ellis sai vaikutteita tyylistä. Vuonna 1959 Crawford oli mukana Gil Evansin albumilla Great Jazz Standards ja 1961 ilmestyneellä Evansin albumilla Out of the Cool, jossa hänen panoksensa oli huomattava muun muassa kappaleella ”La Nevada”.
Helmikuussa 1961 Crawford oli New Yorkissa Nola Penthouse -studioilla äänittämässä sooloalbumia Candid Recordsille. Sessiossa olivat mukana Johnny Coles (trumpetti), Cecil Payne (baritonisaksofoni), Junior Mance (piano), Ben Tucker (basso) ja Frankie Dunlop (rummut). Albumi jäi kuitenkin julkaisematta levy-yhtiön kaaduttua ja tultua myydyksi Barnaby-yhtiölle. Vuonna 1978 sessiosta ilmestyi japanilaisena painoksena albumi I Know Press (Candid SMJ-6196), joka sisältää nimikappaleen lisäksi sävellykset ”Smoove Groove”, ”Miss April”, ”Impossible” ja ”The Compendium Suite”. Kaikki kappaleet on merkitty Crawfordin nimiin. Tuottajana Candidilla oli tunnettu jazz-vaikuttaja Nat Hentoff. Sessiosta on ilmestynyt myös albumi nimeltä Smooth Groove.
1960-luvulla Crawford asettui Los Angelesiin ja toimi muun muassa kitaransoiton opettajana. Crawford oli satunnaisesti mukana Jimmy Smithin albumeilla ja kiertueilla vuodesta 1958 1980-luvulle. Muita yhteistyökumppaneita olivat Curtis Amy ja Sonny Criss sekä Lou Rawls, Richard ”Groove” Holmes ja Ray Charles.
Vuonna 1978 Crawfordilta ilmestyi sooloalbumi One Step at a Time. Samana vuonna hän oli mukana Tom Waitsin albumilla Blue Valentine, missä soitti sähkökitaraa kappaleilla ”Romeo Is Bleeding”, ”Wrong Side of the Road” ja ”Blue Valentines”. Vuonna 2003 ilmestyi postuumististi albumi Doubletimes.
Pyökkitammi

| Pyökkitammi |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Kaari::  Versokasvit Embryophyta
Alakaari::  Putkilokasvit Tracheophyta
Luokka::  Siemenkasvit Spermatophyta
Ylälahko::  Koppisiemeniset Magnoliopsida
Lahko::  Fagales
Heimo::  Pyökkikasvit Fagaceae
Suku::  Tammet Quercus
Laji::  faginea
Kaksiosainen nimi
 Quercus faginea  Lam. (1785) 
Katso myös
   Pyökkitammi Wikispeciesissä   Pyökkitammi Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Pyökkitammi (Quercus faginea) on tammilaji (Quercus). Se on pienehkö puu, joka kasvaa luonnonvaraisena Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa.
Ulkonäkö

Pyökkitammi kasvaa 10–15 metriä korkeaksi. Se on matala, leveälatvuksinen puoliainavihanta puu, ja saattaa jäädä pensasmaiseksi. Nahkeapintaiset lehdet ovat 2–8 senttimetriä pitkiä ja 1,5–5 leveitä. Lehtien muoto vaihtelee. Ne ovat yleensä tylppäpäätyisiä ja voivat olla pyöreä- tai herttatyvisiä. Lehdet ovat hammaslaitaisia ja lisäksi usein laidoiltaan aaltoilevia tai taakierteisiä. Lehtien alapinnat ovat tiheän huopakarvaisia.
Hedekukinnot ovat 4–5 ryppäissä kasvavia norkkoja. Emikukat kasvavat yksittäin tai pareittain. Kukinta tapahtuu maalis–huhtikuussa. Hedelmä on pitkänomainen tammenterho. Se on noin 2,5 senttimetriä pitkä ja 1,3 leveä. Terhon kehto on karvaisten suomujen peittämä ja ympäröi vain pientä osaa terhosta. Terhot kypsyvät ensimmäisenä vuonnaan.
Levinneisyys

Pyökkitammi kasvaa Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa Espanjassa, Portugalissa, Baleaareilla, Algeriassa ja Marokossa 800–1 900 metrin korkeudella merenpinnasta.
Lehtiä.
Purjehdus kesäolympialaisissa 2020 – miesten 49er

Miesten 49er Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan 27. heinäkuuta – 2. elokuuta Enoshimassa. Kilpailuun osallistuu 19 venettä eli yhteensä 38 purjehtijaa.