stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pielisensuun kirkko

| Pielisensuun kirkko |
| --- | --- |
 Pielisensuun kirkko idästä.
Sijainti:  Niinivaara, Joensuu
Koordinaatit:  62°35′36″N, 029°46′54″E
Seurakunta:  Pielisensuun seurakunta
Rakentamisvuosi:  1960
Suunnittelija:  Veikko Larkas
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  450
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Pielisensuun kirkko seisoo korkealla mäen laella Joensuun Niinivaaralla. Se on samannimisen seurakunnan pääkirkko. Suunnittelija on arkkitehti Veikko Larkas. Kirkko valmistui 1960.
Kirkko on tyyliltään niin sanottu telttakirkko: korkeakattoinen, pohjanmuodoltaan suorakaiteinen rakennus. Se on rakennettu tiilestä ja teräsbetonista. Huipulla on pieni kellotapuli. Kirkon korkeus on 36 metriä (Niinivaaran laki on 105 metriä merenpinnan yläpuolella).
Kirkkosali on 450 hengelle, joista osa mahtuu urkulehterille. Kirkossa sijaitsee kaksi seurakuntasalia: Yläsaliin mahtuu 95 henkeä ja alasaliin 45 henkeä. Kirkossa on lisäksi useita kerhohuoneita ja työntekijöiden tiloja.
Kirkon kelloista toinen on evakuoitu Pälkjärven kirkosta. Niinivaaralla asui sodan jälkeen paljon entisiä pälkjärveläisiä, minkä takia kirkon kello päätyi Pielisensuun kirkkoon.
Kirkon peruskorjaus tehtiin vuonna 1999. Vuonna 2007–2008 rakennukseen tehtiin laajoja kunnostus- ja laajennustöitä. Pohjakerrokseen kunnostettiin tilat seurakunnantoimistolle, diakoniatoimistolle, työntekijöiden toimistotiloille sekä lasten ja nuorten kerhotiloille.
Kirkon sivusiivessä on toiminut vuodesta 2023 kahvila-olohuone Kahvisiipi, jossa on tarjolla pientä purtavaa vapaaehtoista maksua vastaan. Kahvisiipi on remontoitu vanhaan seurakuntamestarin asuntoon testamenttivaroin.
Kirkon taidetta

Kirkon alkuperäiset alttarivaatteet ovat tekstiilitaiteilija Dora Jungin suunnittelemat. Alttaritauluna on suuri risti ja mosaiikkiseinä, joka symboloi ihmiselämän päivien määrää. Kuvanveistäjä Eva Ryynäsen Hyvä paimen -puuveistos on kirkon saarnastuolissa. Kirkon 20-vuotisjuhlien yhteydessä 1980 kirkolle luovutettiin taiteilija Kaisa Mäkelän suunnittelemia uusia alttaritekstiilejä, muun muassa punainen antependium, johon on kuvattu 12 apostolia.
Kuvia

Pielisensuun kirkko edestä.
Pielisensuun kirkko lännestä.
Kirkon takana on Vesitorninpuisto.
Kirkkosali kohti alttaria.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pielisensuun kirkko Wikimedia Commonsissa
Joensuun evankelis-luterilaiset seurakunnat – kirkot
KuMa – Pielisensuun kirkko (Arkistoitu – Internet Archive)
Alan

| Alan |
| --- | --- |
Nimipäivä:   
– suomenkielinen:  –
– ruotsinkielinen:  –
– ortodoksinen:  –
Muunnelmia:  Allan, Allani, Allu
Vastineita eri kielissä:  Alain, Allen
Nimen alkuperä:  bretagnelainen
Infobox OKNimi-testi OK: 
Alan on monessa maassa esiintyvä miehen etunimi.
Nimi on ollut käytössä Bretagnessa jo 500-luvulla. Sen alkuperästä ei ole varmaa tietoa, mutta mahdollisesti se johtuu bretonin kielen pientä kiveä taikka kaunista tai komeaa tarkoittavasta sanasta. Toinen mahdollisuus on, että se johtuu iranilaisperäisen, Eurooppaan 300- ja 400-luvuilla vaeltaneen alaanien  heimon nimestä.  Nimen muunnelmia muissa kielissä ovat ranskalainen Alain ja Suomessakin esiintyvä Allan.
Suomessa nimi Alan on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 980 henkilölle.
Alan nimimerkkinä tai salanimenä

Alan Alda, oik. Alphonso Joseph D’Abruzzo (s. 1936), yhdysvaltalainen näyttelijä, kirjailija, ohjaaja ja poliittinen aktivisti
Alan Dorkin, oik. Pertsa Reponen (1941–1998), suomalainen laulunsanoittaja ja televisiokäsikirjoittaja
Alan Freed, oik. Albert Freed (1921–1965), yhdysvaltalainen DJ
Alan Reed, oik. Edward Bergman (1907–1977), yhdysvaltalainen näyttelijä
Alan Smithee, useiden elokuvaohjaajien Hollywoodissa 1968–1999 käyttämä nimimerkki
Alan Steel, oik. Sergio Ciani (1935–2015), italialainen näyttelijä
Alan Geoffrey Yates, Carter Brown (1923–1985), englantilais-australialainen kirjailija
Kuvitteellisia Alaneja

Alan Grant, paleontologi Michael Crichtonin kirjassa Dinosauruspuisto sekä Jurassic Park -elokuvasarjassa
Alan Partridge, Steve Cooganin esittämä parodinen televisio- ja radiojuontaja
Alan Scott, yksi nimellä Vihreä Lyhty tunnetuista supersankareista DC Comicsin sarjakuvissa
Alan Wake, pelihahmo
Alan sukunimenä

Devon Alan (s. 1991), yhdysvaltalainen näyttelijä
Lori Alan (s. 1966), yhdysvaltalainen näyttelijä
Nimen muita merkityksiä

Alan, ossetialaisen kansantanssiryhmä
Alan Happi, suomalainen rockyhtye
Alan Racing, brittiläinen pikkuformulatalli
Blue Master

| Blue Master |
| --- | --- |
Emoyhtiö:  PSO
Perustettu:  1956
Tyylilajit:  suomirock, iskelmä
Kotimaa:  Suomi
Infobox OKNimi-testi OK: 
Blue Master on vuonna 1929 äänitetuotannon aloittaneen PSO:n levymerkki, joka toimi aktiivisesti vuosien 1956 ja 1987 välillä. Levytuotanto myytiin vuonna 1981 Musiikki-Fazerille ja kuuluu nykyisin Warner Music Finlandille.
Levyosastosta muodostettiin PSO Musiikki Oy ja Musiikki Fazer osti PSO-levytuotannon. Osalla kaupan tuotosta käynnistettiin Kansainvälinen Mirjam Helin -laulukilpailu.
Kansainvälinen Warner Music Group osti jo vuonna 1989 pörssilistautuneen Fazer Musiikki Oy ja Fazer Musik Ab yhtiön ja se sulautui 30. marraskuuta 1994 uudelleen nimettyyn Warner Music Finlandiin. Muun muassa Finnlevy on nyt rekisteröity aputoiminimi. Fazer Finnlevy jatkoi itsenäisenä levy-yhtiönä tuotantoa vielä toukokuuhun 1998 asti.
Historiaa

Vuonna 1958 aloittanut Blue Master keskittyi aluksi pari vuotta Seija Lampilan, Helena Siltalan ja Kalevi Korven levytysurien edistämiseen. Erik Lindströmin ja Ingmar Englundin johtamat levytykset olivat muuhun ajan suomalaistuotantoon verrattuna varsin jazz-sävyisiä. Merkin muita artisteja 1960-luvun alkuvuosina olivat Inkeri Ketola, Irmeli Mäkelä ja Juha Vainio.
Aiheesta muualla

Blue Master -levymerkin äänitetuotanto verkkosivustolla Discog.com
Irmeli Mäkelä

Irmeli Mäkelä vuonna 1962.
Hellä Muisto Irmeli Mäkelä (nyk. Liikanen; s. 18. lokakuuta 1942 Kotka)lähde? on suomalainen laulaja. Hän aloitti iskelmälaulajana, ja hänen suurin menestyksensä ajoittuu 1950-luvun loppuun ja 1960-luvun alkuun. Hän esitti Eurovision laulukilpailun Suomen-karsinnassa vuonna 1963 Börje Sundgrenin säveltämän ja sanoittaman voittajakappaleen ”Muistojeni laulu”, mutta Yleisradio valitsi sen esittäjäksi Englannin loppukilpailuun Laila Halmeen.
Mäkelän tunnetuimmat levytykset ovat Erik Lindströmin ”Liian vähän aikaa” (1959) ja ”Virran viemää” (1959). Mäkelä on mukana elokuvassa Iskelmäketju (1959), jossa hän laulaa kappaleet ”Toinen oikealta” ja ”Kultainen ruusu”.
Iskelmälaulajan uransa jälkeen Mäkelä on keskittynyt klassiseen musiikkiin. Hän on esiintynyt muun muassa ooppera- sekä passio- ja oratoriosolistina. Hänen äänialansa on mezzosopraano. Hän muun muassa esitti nimiroolin Kotkan oopperan Carmenissa keväällä 1974 ja sai Helsingin Sanomien Seppo Heikinheimolta varsin suopean arvion..
Suomen Eurovision 1963 karsintojen loppukilpailuun osallistuneiden kappaleiden lopullinen pistetilanne. Voittajakappaleen "Muistojeni laulu" esittäjä Irmeli Mäkelä tulostaulun vieressä.
Diskografia

20 suosikkia – Liian vähän aikaa (2001)
Aiheesta muualla

Irmeli Mäkelä Elonetissä.
Irmeli Mäkelän esitystuotanto Suomen äänitearkistossa (1901–1999)
Teemu Viinikainen

Teemu Viinikainen (s. 1975) on suomalainen jazzkitaristi. Viinikainen on valmistunut musiikin maisteriksi Sibelius-Akatemian jazzosastolta, missä hän on myös opettanut vuodesta 2002 alkaen. Hän on soittanut muun muassa Jukka Perkon, Eero Koivistoisen ja Jukkis Uotilan kokoonpanoissa.
Vuonna 2015 Viinikainen soitti kitaraa vibrafonisti Panu Savolaisen Toivo -yhtyeessä, joka julkaisi albumin Music by Toivo Kärki. Albumilla hän myös sooloili runsaasti.
Ulkomaisista artisteista Viinikainen on tehnyt yhteistyötä muun muassa Joe Lovanon, Tim Hagansin ja Randy Breckerin kanssa.
Viinikainen on saanut muun muassa Suomen Jazzliiton Yrjö-palkinnon ja Sony-jazzpalkinnon.
Tuotanto > Sooloalbumit

Tales of Robert Dickson (2005)
Nyt! (2011)
Hit It! (2014)
Return of Robert Dickson (2017)
Tuotanto > Oppikirja

Viinikainen, Teemu: Rytmi Elää (ISBN: 978-952-67253-0-7). Idemco Oy / Riffi-julkaisut, 2009.
Aiheesta muualla

Teemu Viinikaisen kotisivut
Tuotanto Fono.fi-tietokannassa
Mbabane Highlanders

Mbabane Highlanders on swazimaalainen jalkapalloseura, joka pelaa Swazimaan korkeimmalla sarjatasolla, Swazimaan valioliigassa. Edustusjoukkueen kotistadion sijaitsee maan pääkaupungissa Mbabanessa. Seura perustettiin vuonna 1952.
Highlanders on voittanut eniten maansa mestaruuksia, yhteensä kaksitoista kappaletta. Seuran tuorein voitto on kuitenkin vuodelta 2001.
Saavutukset

Swazimaan valioliigan mestari: (12)
1976, 1980, 1982, 1984, 1986, 1988, 1991, 1992, 1995, 1997, 2000, 2001
Swazi Cup: (4)
1985, 1990, 1997, 1999
Swazimaan supercup: (3)
1998, 2007, 2008
K. G. Göös

Jyväskylän seminaarin miesopettajia, vuonna 1878. K. G. Göös (takana 2. oik.), oikealla puolellaan J. F. Canth.
Karl Gustaf (Gustav) Göös tai K. G. Göös (2. toukokuuta 1837 Savonlinna – 19. marraskuuta 1917 Janakkala) oli Jyväskylän seminaarin lehtori, valtiopäivämies ja Weilin+Göösin perustajaosakas.
Elämä

Göösin vanhemmat olivat kelloseppä David Göös ja Hedvig Elisabet Norring (1795-1844). Göös valmistui ylioppilaaksi vuonna 1857 ja suoritti samana vuonna opettajan tutkinnon Porvoon tuomiokapitulissa.
Göös perehtyi valtion apurahan turvin voimistelunopetukseen ulkomailla ja opiskeli samalla lääketiedettä. Vuonna 1863 hänestä tuli Jyväskylän seminaarin lehtori, voimistelun ja anatomian opettaja sekä opetusvälinevaraston haltija. Opetuksessa hän pyrki yhdistämään saksalaisen ja ruotsalaisen voimistelujärjestelmän. Ensimmäisennä opettajanvuotenaan hän julkaisi ruotsinkielisen kirjasen kouluvoimistelusta ja vuonna 1867 kirjan Voimistelun harjoitusoppi kansakoulujen tarpeeksi, joka oli ensimmäinen suomeksi ilmestynyt voimistelua käsittelevä teos.
Göös toimi myös Jyväskylän ensimmäisenä kirjastonhoitajana, perusti suomenmielisen Päijänne-lehden ja oli osakas Jyväskylän kirjapainossa, joka tekiselvennä sanomalehti Keski-Suomea ja joka myytiin myöhemmin Weilin+Göösille.
Vuonna 1871 Göös perusti Jyväskylään opetusvälinekaupan, joka liitettiin seuraavana vuonna opettaja Alexander Georg Weilinin omistamaan kirjakauppaan ja kustannusliikkeeseen. Näin syntyi Weilin+Göös. Göös oli yhtiön toimitusjohtajana vuosina 1872–1900 ja johtokunnan jäsen vuosina 1900–1902. Luovuttuaan toimitusjohtajan tehtävistään Göös toimi maanviljelijänä vaimonsa kotitilalla Irjalan kartanossa Janakkalassa. Yrityksen pääosa oli 1883 siirretty Helsinkiin, jonne Göös itsekin oli muuttanut asumaan. Göös toimi myös Suomen Liikemiesten Kauppaopiston ensimmäisessä johtokunnassa ja oli sen tukiosakeyhtiön perustajia. Kauppalehti perustettiin Göösin vuonna 1897 esittämän ajatuksen pohjalta, kun hän toimi lehteä kustantamaan ryhtyneen Suomen Liikemies-Yhdistyksen puheenjohtajana.
Göös toimi Hämeen läänin maanviljelysseuran puheenjohtajana vuoisina 1894–1917. Hän oli porvarissäädyssä Jyväskylän edustaja valtiopäivillä 1882 ja Tornion edustaja 1891.
Hänen puolisonsa oli vuodesta 1867 Fanny John (k. 1918), joka toimi ennen naimisiin menoaan Jyväskylän seminaarin ensimmäisenä johtajattarena. Heidän poikiaan olivat filosofian tohtori ja pääkonsuli Hjalmar Göös sekä opettaja, koulunjohtaja ja yritysjohtaja Arvid Kuha. Göösin veli oli Venäjällä asunut lennätinvirkamies, runoilija ja kääntäjä Frithiof Woldemar Göös.
Aiheesta muualla

Tervettä henkeä raittiiseen ruumiiseen. Karl Gustav Göösin iskulause aikalaisilleen. Suomalaisen voimistelunopettajan, kirjailijan, liikemiehen, valtiopäivämiehen, kunnallismiehen ja maanviljelijän syntymästä 100 vuotta, Suomen Kuvalehti, 01.05.1937, nro 18, s. 26, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Lyyra (tähdistö)

| Lyyra |
| --- | --- |

Latinankielinen nimi:  Lyra
Lyhenne:  Lyr
Genetiivi:  Lyrae
Symbologia:  Lyyra
Rektaskensio:  19h
Deklinaatio:  40°
Ala taivaasta:  286 neliöastetta
Tähtien määrä (magnitudi < 3):  1
Kirkkain tähti:  Vega, α Lyr (0,03 mag.)
Meteoriparvet:  Lyridit
Naapuri- tähdistöt:  Lohikäärme  Herkules  Kettu  Joutsen
 Näkyy leveysasteiden +90° ja −-40° välillä  Näkyy Suomessa parhaiten elokuussa 
Lyyra (latinaksi Lyra, genetiivi Lyrae) on pohjoisella taivaalla sijaitseva pieni mutta selkeä tähdistö, jonka naapuritähdistöt ovat pohjoisessa Lohikäärme, idässä (vasemmalla) Joutsen, kaakossa Kettu ja lännessä Herkules. Tähdistön päätähti on kirkas Vega. Suomessa Lyyra on sirkumpolaarinen, eli se ei laske koskaan horisontin alle.
Tähtiä

α Lyrae eli Vega on Lyyran tähdistön kirkkain ja pohjoisen tähtitaivaan toiseksi kirkkain tähti. Se loistaa taivaalla 0,03 magnitudin kirkkaudella ja on 25,3 valovuoden päässä Maasta. Noin vuonna 14 000 Vega ottaa Pohjantähden paikan taivaan napana, kun prekessio siirtää Maan pyörimisakselin projisoinnin taivaalla Vegan kohdalle. Vega pyörii nopeasti (pyörimisaika noin 12 tuntia) ja sen läpimitta ekvaattorilla onkin 20 prosenttia suurempi kuin navoilla. Vegan ympärillä havaittiin 1980-luvulla IRAS-satelliitin avulla ainekiekko.
Lyyran kuvion neljäkkään alaosassa sijaitsee eräs taivaan tutkituimmista tähdistä, 882 valovuoden päässä oleva β Lyrae eli Sheliak, Beta Lyrae -muuttujiin kuuluva pimennysmuuttuja, jonka 12,94 vuorokauden jaksossa tapahtuvan valonvaihtelun voi erottaa paljain silminkin. Valonvaihtelu johtuu siitä, että β Lyrae on todellisuudessa kaksoistähti, jonka komponentit ovat niin lähekkäin, että ne ovat venyneet soikeiksi ja kiertäessään vuorotellen peittävät toisensa näkyvistämme.
γ Lyrae eli Sulaphat (myös Sulafat ja Jugum joka on latinaa) on kirkkaudeltaan +3,3m ja spektriluokaltaan A0 oleva tähti. Meistä se on noin 635 valovuoden päässä.
ε Lyrae jota joskus myös Double Doubleksi kutsutaan, on nelinkertainen tähti. Systeemi koostuu kahdesta kaksoistähdestä. Kiikareilla tai pienellä kaukoputkella katsoessa näkyy kaksi komponenttia (ε1 ja ε2), suuremmilla suurennoksilla paljastuvat loputkin tähdet. Maasta järjestelmä sijaitsee noin 160 valovuoden päässä.
Syvän taivaan kohteita

Tähtien γ ja β Lyrae välissä sijaitsee tunnettu planetaarinen sumu M57 eli Lyyran rengassumu (NGC 6720) (kuvassa). M57 on tunnetuimpia planetaarisia sumuja ja sen löysi vuonna 1779 ranskalainen tähtitieteilijä Antoine Darquier de Pellepoix. Sumua valaisee himmeähkö (kirkkaus +14,7m) valkoinen kääpiö sumun keskellä, jonka taas löysi saksalainen tähtitieteilijä Friedrich von Hahn vuonna 1800. M57 laajenee taivaalla noin kaarisekunnin verran vuosisadassa joka vastaa sumun laajenemista noin 20-30 km/s:n vauhdilla. Kirkkaudeltaan sumu on +8,8m ja se sijaitsee Maasta 2300 valovuoden päässä.
Toinen tähdistön Messierin kohteista on löyhä pallomainen tähtijoukko M56 (NGC 6776), jonka Charles Messier löysi 1779. Joukko on meistä noin 32 900 valovuoden etäisyydellä ja sen halkaisija taivaalla on noin 8,8 kaariminuuttia. Tähtijoukosta on löydetty noin 12 muuttuvaa tähteä.
Mytologia

Varhaisissa tähtikartoissa tähdistö on piirrettynä korppikotkaksi. On arveltu Lyyran esittävän samaa soitinta kuin millä Orfeus hurmasi Hadeen.
Lyyra populaarikulttuurissa

Vuoden 2001 elokuvassa K-PAX Kevin Spaceyn esittämä mielenterveyspotilas kertoo olevansa kotoisin Lyyran tähdistöstä sijaitsevassa K-PAX:n planeettakunnasta. Tähdistö on mainittu Rushin esittämässä kappaleessa "Cygnus X-1" levyltä "A Farewell to Kings". Lyra All Stars oli runouden laulamiseen keskittynyt orkesteri, jonka solistina toimi Johanna Iivanainen.lähde?
Messier 57 Nasan valokuvaamana. Sininen väri kuvaa heliumia, vihreä ionisoitunutta happea ja punainen typpeä.
Matias Ojala (jalkapalloilija)

| Henkilötiedot |
| --- | --- | --- | --- |
Syntymäaika: 28. helmikuuta 1995 (ikä 29)
Syntymäpaikka: Oulu, Suomi
Pelipaikka: keskikenttäpelaaja
Pituus: 167 cm
Lempinimi: Matsku
Seura
Seura: AC Oulu
Junioriseurat
2007–2008: OLS
2009–2010: Tervarit
2011: OLS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 2010–2015 | AC Oulu | 85 | (11) |
| 2013–2014 | → Hamburger SV II (laina) | 14 | (1) |
| 2016–2017 | PS Kemi | 58 | (0) |
| 2018–2019 | Ilves | 36 | (0) |
| 2020–2023 | FC Inter | 73 | (8) |
| 2024 | IFK Mariehamn | 21 | (0) |
| 2025- | AC Oulu |  |  |
| Yhteensä | Yhteensä | 287 | (20) |
Maajoukkue
| 2010–2011 | Suomi U16 | 20 | (1) |
| 2011–2013 | Suomi U18 | 25 | (2) |
| 2013 | Suomi U19 | 1 | (0) |
| 2014 | Suomi U20 | 2 | (0) |
| 2014–2015 | Suomi U21 | 5 | (0) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 15. lokakuuta 2024.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 29. heinäkuuta 2020.
Matias Petteri Ojala (s. 28. helmikuuta 1995 Oulu) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa AC Oulua. Pelipaikaltaan Ojala on keskikenttäpelaaja, mutta hän on pelannut myös laitapuolustajana.
Ura seurajoukkueissa

Matias Ojalan pelaajaura ylimmillä sarjatasoilla alkoi kaudella 2010, kun hän nousi Tervareiden junioreista AC Oulun liigajoukkueeseen. Ojala debytoi AC Oulun paidassa 12. elokuuta 2010 Veikkausliigan ottelussa AC Oulu - MYPA. Samalla 15-vuotiaasta Ojalasta tuli nuorin Veikkausliigassa pelannut pelaaja. AC Oulun vakiokokoonpanoon Ojala murtautui kaudella 2011, jolloin hän pelasi 19 ottelua Ykkösessä.
Ojala teki huhtikuussa 2011 AC Oulun kanssa kauteen 2015 kestävän jatkosopimuksen. Lopullisen läpimurron avainpelaajaksi Ojala teki AC Oulun paidassa kaudella 2013, kun 21 Ykkösen ottelussa syntyi kuusi maalia. Ojala nostettiin myös joukkueen kapteeniksi elokuun alusta alkaen.
Elokuun 19. 2013 Ojala ilmoitti Twitter-tilillään siirtyvänsä pelaamaan Saksaan Hamburger SV:n joukkueeseen. Ojala pelasi HSV:n Regionalliigassa pelanneessa kakkosjoukkueesa kaikkiaan 14 ottelua tehden yhden maalin.
Saksasta paluun jälkeen Ojala jatkoi syyskesällä 2014 Ykkösessä pelanneen AC Oulun riveissä. Seuraavana talvikautena Ojala kävi Veikkausliigassa pelanneiden SJK:n ja Jaron testeissä, mutta Ojalan ja seurojen välillä ei päädytty sopimukseen. Näin Ojala jatkoi Ykkösessä pelanneen AC Oulun riveissä kauden 2015.  Veikkausliigan ovet aukenivat Ojalalle kaudella 2016, kun hän siirtyi Veikkausliigaan nousseen PS Kemin riiveihin. Onnistuneen kauden jälkeen hän jatkoi sopimusta kemiläisseuran kanssa myös kaudeksi 2017.
Kaudeksi 2018 Ojala siirtyi Tampereen Ilvekseen kaksivuotisella pelaajasopimuksella. Hän pelasi Ilveksessä kahden kauden aikana yhteensä 36 liigaottelua.
Kaudeksi 2020 Ojala siirtyi turkulaiseen FC Interiin. Hän teki veikkausliigauransa ensimmäisen maalin 99. liigaottelussaan elokuussa 2020 FC Hakaa vastaan. FC Interissä Ojala pelasi neljä kautta siirtyen kaudeksi 2024 myös Veikkausliigassa pelanneeseen IFK Mariehamniin. Yhden Maarianhamina-kauden jälkeen Ojala siirtyi kaudeksi 2025 Veikkausliigauransa ensimäiseen seuraan eli AC Ouluun.
Matias Ojala on pelannut Veikkausliigaa viidessä seurassa (AC Oulu, PS Kemi, Ilves, Inter ja IFK Mariehamn) 10 kautta, 189 ottelua ja tehnyt kahdeksan maalia.
Ura maajoukkueessa

Matias Ojala on pelannut yhteensä 32 poikien maaottelua. Ojala debytoi maajoukkueessa 1. maaliskuuta 2010 U16-maajoukkueen ottelussa Belgia–Suomi.
A-maajoukkueen päävalmentaja Mixu Paatelainen nimesi Ojalan helmikuussa 2012 Komia-turnauksen Suomi XI -joukkueeseen.
Tilastot

| Kausi | Seura | Sarja | O | M |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | AC Oulu | Veikkausliiga | 1 | 0 |
| 2011 | AC Oulu | Ykkönen | 19 | 2 |
| 2012 | AC Oulu | Ykkönen | 18 | 1 |
| 2013 | AC Oulu | Ykkönen | 21 | 6 |
| 2013-2014 | Hamburger SV II | Regionalliga | 14 | 1 |
| 2014 | AC Oulu | Ykkönen | 7 | 1 |
| 2015 | AC Oulu | Ykkönen | 19 | 1 |
| 2016 | PS Kemi | Veikkausliiga | 30 | 0 |
| 2017 | PS Kemi | Veikkausliiga | 28 | 0 |
| 2018 | Ilves | Veikkausliiga | 23 | 0 |
| 2019 | Ilves | Veikkausliiga | 13 | 0 |
Aiheesta muualla

Matias Ojala Ilveksen sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive)
Matias Ojala Twitterissä
Matias Ojala soccerpunterin sivuilla
Summer Games

| Summer Games Jukka Tolonen |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : loka-, marraskuussa 1973, Finnlevy, Finnvox Studios
 Julkaistu: joulukuussa 1973
 Formaatti: LP
 Tuottaja(t): Måns Groundstroem
 Tyylilaji: jazz-rock, progressiivinen rock
 Kesto: 34.31
 Levy-yhtiö: Love Records
Jukka Tolosen muut julkaisut
| Tolonen! 1971 | Summer Games 1973 | The Hook 1974 |
Summer Games on kitaristi Jukka Tolosen toinen soololevy. Sen julkaisi vuonna 1973 levy-yhtiö Love Records.
Albumin kansikuvan otti Ben Kaila, jolle levynkansi oli ensimmäinen. Kansikuva otettiin syksyllä Nuuksiossa Espoossa.
Kappaleet

A-puoli
Wedding Song – 4.50
A Warm Trip with Taija – 8.45
Impressions of India – 5.27
B-puoli
Thinking of You in the Moonshine – 6.28
Summer Games – 5.25
See You (Missing My Crazy Baby) – 3.36
Kokoonpano

Jukka Tolonen – kitarat, piano, tabla, syntetisaattori (mini Moog)
Pekka Pöyry – alttosaksofoni, sopraanosaksofoni, huilu
Heikki Virtanen – basso, kontrabasso
Esko Rosnell – rummut, lyömäsoittimet
Jussi Aalto – vetopasuuna
Erik Danholm – huilu
Paroni Paakkunainen – huilu
Erkki Koskimo – vetopasuuna
Reiska Laine – rummut