stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mikrofluidistiikka
Historia

Varhaisimmat mikrofluidistiset komponentit 1960-luvulla liittyivät ydintekniikkaan: uraanin diffuusioerotus,
EMP-kestävät nesteillä toteutetut logiikkapiirit ja radioaktiivisten aineiden nopeat analyysit.
1970-luvulla Stanfordin yliopistossa Steven Terry valmisti väitöskirjassaan piikiekolle kaasukromatografin,
jossa yhdistyivät injektio, erotuskanavat ja terminen detektori. Suomalainen Niilo Kaartinen kehitti
1980-luvulla mikroelektrotermofluidistiikaksi (METF) kutsuttua tekniikkaa, jossa kylmäblokkiin kytketty fluidipiiri
jäätyi, ja jäätynyt neste toimi itse itsensä venttiilinä, joka voitiin avata lämmittämällä halutusta kohdasta kanavistoa.
Laajempaa mielenkiintoa mikrofluidistiikka synnytti vasta 1990-luvun alussa Andreas Manzin tutkimusryhmän julkaistua kapillaarielektroforeesisirut lasikiekolla. Ensimmäinen mikrofluidistiikan erikoiskonferenssi MicroTAS pidettiin
1994 Enschedessä, Hollannissa. Katso MicroTAS konferenssi (Arkistoitu – Internet Archive).
Tieteet mikrofluidistiikan taustalla

Mikrofluidistiikka on vahvasti poikkitieteellistä. Mikroteknologian valmistusmenetelmiä (optinen litografia, printtaus, etsaus (valmistustekniikka), bondaus) käyttäen tehdään siruille kanavistoja, suodattamia, venttiilejä, pumppuja, suuttimia ja muita mikrorakenteita. Pintaominaisuuksia, muun muassa hydrofiilisyyttä tai -fobisuutta, säädetään monilla kemiallisilla märkäkäsittelyillä (esimerkiksi NaOH huuhtelu, Teflon-spray), ohutkalvojen ja molekyylikerroskalvojen (SAM, self-assembled monolayers) kasvatuksella tai plasmakäsittelyillä (esimerkiksi happiplasmaoksidoinnilla). Fysiikka ja virtausmekaniikka käsittelevät fluidien virtaus-, diffuusio-, ja lämmönsiirto-ominaisuuksia. Kolloidikemia käsittelee pienten (alle 100 nm) partikkeleiden ja pintojen vuorovaikutuksia. Kemiaa ja biologiaa tarvitaan lukuisissa sovelluksissa, sillä monet ilmiöt riippuvat herkästi olosuhteita, muun muassa pintojen sähköinen varautuminen on pH- ja lämpötilariippuvaa, samoin kuin proteiinien denaturaatio.
Sovellukset

Mikrofluidistiikalla on suuri joukko sovellusalueita:
-kemiallinen analyysi (kapillaarielektroforeesi, kromatografia, massaspektrometria)
-kemiallinen synteesi (mikroreaktorit ja kombinatoriaalinen kemia)
-tietotekniikka (mustesuihkutulostus, elektroninen paperi, nestelogiikka)
-lääketiede ja biotekniikka (DNA PCR, biomolekyylien erotus ja tunnistus; solujen trapping, muokkaus ja analyysi)
-energia (polttoainesuuttimet, mikrogeneraattorit, mikropolttokennot)
Kirjoja

Tabeling: Introduction to Microfludics
Nguyen & Wereley: Fundamentals and applications of microfluidics
Geschke, Klank, Tellemann: Microsystem Engineering of Lab-on-a-Chip Devices
Lehtiä

Lab-on-a-Chip, Royal Society of Chemistry
Microfluidics Nanofluidics, Springer[vanhentunut linkki]
Analytical Chemistry, ACS
Sensors and Actuators A: Physical, Elsevier
Sensors and Actuators B: Chemical, Elsevier
Journal of Micromechanics and Microengineering, IOP[vanhentunut linkki]
Journal of MicroElectroMechanicalSystems, JMEMS, (IEEE & ASME)
Konferensseja

MicroTAS konferenssi (Arkistoitu – Internet Archive).
Euanthe

| Euanthe |
| --- | --- |

Löytäminen
Löytäjät:  Scott S. Sheppard
Löytöaika:  2001
Kiertoradan ominaisuudet
Planeetta:  Jupiter
Keskietäisyys:  21 038 000 km
Eksentrisyys:  0,2308
Kiertoaika:  620
Inklinaatio:  148,998
Fyysiset ominaisuudet
Päiväntasaajan halkaisija:  1,5 km
Pinta-ala:  28,27 km2
Massa:  4,4960 x 1013 kg
Keskitiheys:  2,6 g/cm3
Painovoima pinnalla:  0,001 m/s2
Pakonopeus pinnalla:  7 km/s
Kaasukehän ominaisuudet
Kaasunpaine:  -
Euanthe on Jupiteria retrogradiseen suuntaan kiertävä, epäsäännöllinen, Ananke-ryhmän kuu. Sen löysi ryhmä Havaijin yliopiston astronomeja vuonna 2001. Euanthe on läpimitaltaan noin 3 kilometriä ja se kiertää Jupiteria noin 21 miljoonan kilometrin etäisyydellä kiertoajan ollessa 620 päivää. Radan inklinaatio on 149° ja eksentrisyys 0,2308.
Nykyisen nimensä kuu sai elokuussa 2003 kreikkalaisesta mytologiasta.
ExxonMobil Building

| ExxonMobil Building |
| --- | --- |
 ExxonMobil Building kuvattuna helmikuussa 2024.
Tiedot
Sijainti:  800 Bell Street, Houston, Texas, Yhdysvallat
Avajaiset:  1963
Käyttötarkoitus:  toimistorakennus
Yritykset
Arkkitehti:  Welton Becket
Tekniset tiedot
Kerroksia:  44
Korkeus
Kattokorkeus:  184,7 m
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
ExxonMobil Building (tunnettu myös nimillä The Humble Building ja Exxon Building) on Houstonissa Yhdysvalloissa sijaitseva 184 metriä korkea, 44-kerroksinen pilvenpiirtäjä. Rakennuksen päämateriaali on teräs, ja se on tarkoitettu toimistokäyttöön. Torni valmistui vuonna 1963.
En Gedi

En Gedi
Vesiputous keitaalla.
| --- | --- |
Sijainti:  Tamar Regional Council (d) (käännä suomeksi) Israel
Pinta-ala:  14,4 km2 
| --- | --- |
Tyyppi:  nature reserve in Israel (käännä suomeksi), national park of Israel (käännä suomeksi), keidas 
Luokitus:  national park of Israel (en) (käännä suomeksi) 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
En Gedi tai Ein Gedi on keidas ja luonnonsuojelualue Kuolleenmeren länsirannalla Israelissa Juudean autiomaassa. Keitaan vesi on peräisin neljästä aktiivisesta lähteestä. Vesilähteiden ansioista paikalla tavataan esimerkiksi muulle autiomaalle epätyypillisiä kasvilajeja. Keitaan vieressä sijaitsee En Gedin kibbutsi.
Maantiede

En Gedi sijaitsee suurin piirtein Kuolleenmeren länsirannan keskellä. Alue on osa Juudean autiomaata ja Kuolleenmeren hautavajoamaa, joka lukeutuu merenpinnasta mitattuna maailman matalimpiin paikkoihin. Nykyisin paikalla on neljä edelleen aktiivista lähdettä, Arugot, David, En Gedi ja Shulamit. Aikaisemmin lähteitä on ollut kaikkiaan kymmenen. En Gedin lähde sijaitsee noin 200 metrin korkeudella Kuolleenmeren pinnasta. Lähteiden vesi on peräisin pohjavesivarannoista. Keitaan vieressä sijaitsee En Gedin kibbutsi.
Suurin osa alueen kasvistosta on sopeutunut puoliaavikkomaisiin olosuhteisiin. Paikalla tavataan esimerkiksi lajeja kruunujujuba (Ziziphus spina-christi), sodomanmadari (Calotropis procera), tasankoneulapuu (Balanites aegyptiaca) ja kierreakaasia. Lähteiden vieressä tavataan aavikolle epätyypillisempiä lajeja, joihin lukeutuvat esimerkiksi Salix acmophylla, Populus euphratica, jättiruoko, järviruoko, Saccharum ravennae ja neidonadiantumi.
Alueella tavattaviin nisäkäslajeihin lukeutuvat esimerkiksi nubianvuohi, kalliotamaani ja susi. Alueella esiintyy myös 16 eri lepakkolajia. Paikallisiin lintulajeihin lukeutuvat rotkorakkeli, lyhytpyrstökorppi, mustapyrstötasku ja aavikkopyy. Havaittuja matelijalajeja ovat puolestaan esimerkiksi Atractaspis engaddensis ja Coluber rhodorachis. Veden äärellä eläviä muita lajeja ovat esimerkiksi mölysammakko, rapu Potamon potamios, kotilo Melanopsis praemorsa ja muurahainen Polyrhachis simplex.
Historia

En Gedin alueella on ollut ihmisasutusta jo pitkään ja paikka esiintyy esimerkiksi Raamatussa useampaan otteeseen. Esimerkiksi ensimmäisessä Samuelin kirjassa Daavidin sanotaan paenneen alueelle. Vanhimmat arkeologiset merkit asutuksesta paikalta ovat 600-luvulta ennen ajanlaskun alkua, eli vuosisatoja Daavidin kauden jälkeen. Paikka tunnettiin esimerkiksi taateleistaan. Maanviljelystä harjoitettiin keinokastelun avulla. Paikalliset keräsivät myös suolaa ja asfalttia Kuolleenmeren rannikolta. Josephus kirjoitti paikalla valmistetun balsamia. Rooman valtakunnan kaudella paikalla sijaitsi juutalainen kylä ja roomalainen varuskunta. Arkeologisen näytön mukaan kylä poltettiin Bysantin valtakunnan kaudella 400-luvulla. Seuraavan kerran paikka asutettiin Egyptin mamelukkien kaudella 1200–luvulta 1300-luvulle. Paikka autioitui uudestaan ja se asutettiin taas vasta Israelin itsenäistyttyä vuonna 1948. Ein Gedin kibbutsi perustettiin vuonna 1956.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta En Gedi Wikimedia Commonsissa
Nubianvuohia.
Erik Grönwall (albumi)

| Erik Grönwall Erik Grönwall |
| --- | --- | --- |

Cover-albumin tiedot
 Äänitetty : 2009
 Julkaistu: 16. joulukuuta 2009
 Formaatti: CD, digitaalinen
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 44.27
 Levy-yhtiö: Columbia / Sony Music
Listasijoitukset
  1.
Erik Grönwallin muut julkaisut
|   | Erik Grönwall 2009 | Somewhere Between a Rock and a Hard Place 2010 |
Erik Grönwall on ruotsalaisen samannimisen poplaulaja Erik Grönwallin erinäisten yhtyeiden cover-versioita sisältävä esikoisalbumi. Se julkaistiin 16. joulukuuta 2009.
Albumi debytoi Sverigetopplistanin sijalla yksi myyden platinaa.
Kappaleet

Suluissa kappaleen alkuperäinen esittäjä.
Higher – 3.34
Over You – 3.36 (Daughtry)
Run to the Hills – 3.50 (Iron Maiden)
The Show Must Go On – 4.09 (Queen)
Hey Jude – 4.22 (The Beatles)
Heaven – 4.04 (Bryan Adams)
Shout It Out Loud – 2.51 (Kiss)
Leave a Light On for Me – 4.00 (Belinda Carlisle)
My Life Would Suck Without You – 3.32 (Kelly Clarkson)
Bodies – 3.41 (Robbie Williams)
Is It True? – 3.06 (Yohanna)
18 and Life – 3.42 (Skid Row)
Arvostelut

Allmusic:
Käännös suomeksi
Ernst Ludwig Kirchner

| Ernst Ludwig Kirchner |
| --- | --- |
 Ernst Ludwig Kirchner vuonna 1919.
Henkilötiedot
Syntynyt: 6. toukokuuta 1880 Aschaffenburg Baijeri
Kuollut: 15. kesäkuuta 1938 (58 vuotta) Davos, Sveitsi
Kansalaisuus:  Saksa
Taiteilija
Salanimi:  Louis de Marsalle
Taidesuuntaus:  ekspressionismi
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
www.ernstludwigkirchner.com
Ernst Ludwig Kirchner (6. toukokuuta 1880 Aschaffenburg Baijeri – 15. kesäkuuta 1938 Davos, Sveitsi) oli saksalainen taidemaalari. Hän kuului vuonna 1905 perustetun ekspressionistisen Die Brücke -liikkeen alkuperäisiin jäseniin. Hänet julistettiin vuonna 1938 Saksassa rappiotaiteilijaksi, mutta häntä on sittemmin pidetty yhtenä Saksan suurimmista moderneista taiteilijoista.
Nuoruus ja Die Brücken -ryhmä

Kirchner syntyi Aschaffenburgissa, Baijerissa, ja opiskeli arkkitehtuuria ja maalausta Münchenissä ja omaksui siellä Jugend-tyylin ja tapasi Fritz Bleylin. Jälki-impressionismin vaikutuksesta hänen töihinsä tuli voimakkaampia piirteitä vuoden 1905 jälkeen, jolloin hän perusti yhdessä Fritz Bleylin ja muiden arkkitehtiopiskelijoiden kanssa Die Brücke -ryhmän. Kirchner ja Die Brücke järjestivät vuonna 1906 ensimmäisen näyttelynsä. Ryhmä muutti vuonna 1911 Berliiniin. Die Brücken katsotaan hajonneen vuonna 1913. Ryhmän hajoamisen jälkeen hän teki muun muassa Strassenbilder -sarjan vuonna 1915 jossa hän kuvasi sodan aikaista Berliiniä ja väkijoukkoja. Sarjan teoksien perspektiivi oli usein vääristynyt, värit kirkkaita ja räikeitä.
Armeija ja sen jälkeinen ura

Kirchner liittyi vuonna 1915 vapaaehtoisena armeijan palvelukseen ensimmäisessä maailmansodassa. Hän koki hermoromahduksen siellä ja hänet vapautettiin palveluksesta. Armeijan jälkeen hän tuli riippuvaiseksi morfiinista ja alkoholista joista oli riippuvainen koko lopun elämänsä. Hän vietti sen vuoksi pitkiä jaksoja parantoloissa Davosissa Sveitsissä. Kirchner muutti sinne asumaan pysyvästi vuonna 1918. Hänen maineensa kasvoi huomattavasti 1920-luvulla ja hän piti näyttelyitä Sveitsissä ja Saksassa. Häneltä tilattiin useita seinämaalauksia Folkwang museoon vuonna 1927, ja seuraavana vuonna hän sai kutsun Venetsian biennaaliin. Hänestä tuli vuonna 1931 Preussin taideakatemian jäsen.
Kirchnerin työt julistettiin rappiotaiteeksi 1930-luvulla kun natsit nousivat valtaan ja hänet pakotettiin eroamaan Berliinin taideakatemiasta. Sen seurauksena yli 600 hänen työtään takavarikoitiin julkisista museoista, ja ne joko tuhottiin tai myytiin. Kun natsit vuonna 1938 mieheittivät itävallan, hän ahdistui ajatuksesta että natsit jotka olivat tuhonneet hänen taidettaan Saksassa olivat nyt vajaan 20 kilometrin päässä Davosista. Hän yritti suostutella pitkäaikaisen naisystävänsä Ernan tekemään itsemurhan hänen kanssaan, mutta tämä kieltäytyi. Sen jälkeen Kirchner meni ulos ja ampui kaksi laukausta rintaansa riistäen henkensä itseltään 58-vuotiaana.
Hän sai kansainvälistä tunnustusta jo vuodesta 1913 lähtien ja vaikka osa hänen teoksistaan tuhoutui Saksassa vuoden 1938 jälkeen, niitä jäi jäljelle koska lukuisia hänen taideteoksiaan oli ostettu Yhdysvaltoihin tunnettuihin museoihin muun muassa: Museum of Modern Artiin New Yorkiin, Art Institute of Chicagoon, Dallas Museum of Artiin, Solomon R. Guggenheim -museoon New Yorkissa, Metropolitan Museum of Artiin New Yorkissa ja lukuisiin muihin. Nykyisin häntä pidetään Saksassa yhtenä Saksan suurimmista moderneista taiteilijoista. Vuonna 2006 hänen maalauksensa Berliner Straßenszene (1913-1914) myytiin Christie’s huutokauppakamarilla 38 miljoonan dollarin hintaan.
Kuvia

Marzella, sirkustaiteilijan tytär (1909–1910).
Polvistunut alaston nainen sermin edessä (1911).
Nollendorfplatz, Berliini (1912).
Omakuva jossa Kirchner kuvaa armeijan aikana kokemaansa ahdistusta (1915).
Armeijasta vapauduttuaan Kirchner asui Da­vos­issa, jossa hän maalasi van Goghin maisema­maa­laus­ten ja koloristien in­noit­ta­ma­na kirk­kail­la vä­reil­lä (1925).
Maisema Davosista (1924/1926).
Kuvatekstien lähde:
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Ernst Ludwig Kirchner Wikimedia Commonsissa
Kornfeld, E. W. & Stauffer, Christine E.: Biography Ernst Ludwig Kirchner (pdf) Kirchner Museum Davos.  1992. Arkistoitu 5.8.2020. Viitattu 2.2.2021. (englanniksi)
Ernst Ludwig Kirchner Guggenheim – Collection Online. Viitattu 2.2.2021. (englanniksi)
Ernst Ludwig Kirchner, German, 1880–1938 he Museum of Modern Art – MoMA. Viitattu 2.2.2021. (englanniksi)
Eurodance (kappale)

| ”Eurodance” Aamupojat |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Radiohitit
 Julkaistu: 7. heinäkuuta 2009
 Tuottaja(t): Anssi Honkanen
 Tyylilaji: pop
 Kesto: 04.22
 Levy-yhtiö: Universal Music
Aamupoikien muut singlet
| ”Muuvit” 2009 | ”Eurodance” 2009 | ”Tänä iltana” 2009 |
Eurodance on Aamupoikien kappale ja toinen single vuonna 2009 ilmestyneeltä albumilta Radiohitit.
Kappaleessa ovat mukana myös Waldo's Peoplen keulahahmo Waldo sekä Movetronin laulaja Päivi.
Kappaleet

Eurodance
Eurodance (The Blush Eiratrance remix)
Eurodance (Blueroom edit)
Kokoonpano

Anssi Honkanen – laulu
Renne Korppila – laulu
FC Fiorentino

Football Club Fiorentino on jalkapalloseura Fiorentinon kunnasta Etelä-San Marinosta. Seura pelaa San Marinon korkeimmalla sarjatasolla Campionato Sammarinese di Calciossa. Fiorentino on perustettu vuonna 1974 nimellä SS Montevito. Nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 2005. Fiorentino on voittanut kertaalleen San Marinon mestaruuden. Tämä tapahtui kaudella 1991–1992.
Esko Systems

| Esko Systems Oy |
| --- | --- |
Perustettu:  2019
Toimitusjohtaja:  Kaisa-Liisa Harjapää
Puheenjohtaja:  Juha Korpelainen
Avainhenkilöt:   Mikko Häikiö  Ari Pätsi  Juha Sipilä  Miia Turpeinen  Kirsti Ylitalo-Katajisto 
Kotipaikka:  Kastellin tutkimuskeskus Hoitajanrinne 1 90220 Oulu
Toimiala:  Ohjelmistojen suunnittelu ja valmistus
Omistaja:  Pääomistaja Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialue (88,34 %) Muut osakkaat Lapin hyvinvointialue  Keski-Pohjanmaan hyvinvointialue  Kainuun hyvinvointialue  Etelä-Pohjanmaan hyvinvointialue  2M-IT  LapIT  Istekki 
Kotisivu:  eskosystems.fi
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Esko Systems on suomalainen julkisomisteinen in-house-yhtiö, joka kehittää ja laajentaa tietojärjestelmiä. Esko Systemsin omistajia ovat Pohjois-Pohjanmaan hyvinvointialue, Lapin hyvinvointialue, Keski-Pohjanmaan hyvinvointialue, Kainuun hyvinvointialue, Etelä-Pohjanmaan hyvinvointialue, 2M-IT, LapIT ja Istekki.
Esko Systems Oy omistaa, hallinnoi ja kehittää Esko-potilastietojärjestelmää. Esko Systems aloitti vuoden 2020 alussa Pohjois-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin tytäryhtiönä. Esko-potilastietojärjestelmää on käytetty neljässä eri sairaanhoitopiirissä. Eskoa tai sen anestesiaosiota on käytetty Pohjois-Pohjanmaan lisäksi myös Pohjanmaalla, Keski-Pohjanmaalla, Kainuussa sekä Lapissa Kemin ja Rovaniemen keskussairaaloissa.
Mika Ronkainen

| Mika Ronkainen |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 6. elokuuta 1970 (ikä 54) Kuusamo
Ammatti:  Ohjaaja  Käsikirjoittaja Tuottaja
Ohjaaja
Palkinnot
 Nordisk Film & TV Fond Prize  2019 Kaikki synnit  Parhaan dokumenttielokuvan Jussi  2013 Laulu koti-ikävästä  Risto Jarva -palkinto  2013 Laulu koti-ikävästä  Dragon Award for Best Nordic Documentary  2013 Laulu koti-ikävästä  Paras pohjoismainen dokumenttielokuva  2003 Huutajat – Screaming Men  
Aiheesta muualla
Viralliset kotisivut
IMDb 
Elonet
Mika Ronkainen (s. 6. elokuuta 1970 Kuusamo) on Jussi-palkittu elokuva- ja teatteriohjaaja. Ronkaisen tähänastinen tuotanto ulottuu dokumenttielokuvista teatteriin ja tv-sarjoihin. Yhdysvaltalainen viihdealan lehti Variety valitsi Ronkaisen yhdeksi kymmenestä kiinnostavimmasta uudesta eurooppalaisesta elokuvaohjaajasta vuonna 2013.  Ronkaisen dokumenttielokuvia leimaa omalaatuinen tyyli, joka yhdistelee rohkeasti perinteisen dokumenttielokuvan ja näytelmäelokuvan kerrontakeinoja. Ronkaisen dokumenttielokuvia on esitetty maailman merkittävimmillä elokuvafestivaaleilla ja niitä on ollut teatterilevityksessä Suomen lisäksi Ruotsissa, Saksassa, Puolassa, Espanjassa ja Isossa-Britanniassa. Ronkaisen ensimmäinen fiktio-ohjaus oli vuonna 2019 julkaistu Elisa Viihteen alkuperäissarja Kaikki synnit, jonka ensimmäinen tuotantokausi sai kuusi Kultainen Venla -ehdokkuutta marraskuussa 2019 ja toinen tuotantokausi neljä Kultainen Venla -ehdokkuutta marraskuussa 2020. Ronkainen asuu Oulussa.
Ura > Dokumenttielokuvat

Ronkainen tuli tunnetuksi dokumenttielokuvilla Isänpäivä (1997), joka palkittiin Tampereen elokuvajuhlilla kunniamaininnalla vuonna 1998, ja Oulu palaa (1998), joka käsitteli Oulun keskustan puutalokortteleiden tuhoamista ja suojeluhanketta 1970-80 -luvuilla. Molemmat elokuvat Ronkainen ohjasi opiskellessaan Oulun käsi- ja taideteollisessa oppilaitoksessa.
Ronkaisen kansainvälinen läpimurtoelokuva oli Huutajat – Screaming Men (2003), joka kertoo oululaisesta Huutajat-mieskuorosta. sai maailman ensi-iltansa Marseillen dokumenttielokuvafestivaaleilla Ranskassa, missä se palkittiin kunniamaininnalla. Marseillen voiton jälkeen elokuva kutsuttiin yli sadalle kansainväliselle elokuvafestivaalille, muun muassa ensimmäisenä suomalaiselokuvana amerikkalaisen Sundance-elokuvajuhlien ohjelmistoon vuonna 2004.  Huutajat – Screaming Men palkittiin myös pohjoismaiden parhaana dokumenttielokuvana Nordisk Panorama -festivaaleilla Malmössä vuonna 2003. Huutajat – Screaming Men oli suomalaisen Klaffi Tuotantojen ja tanskalaisen Zentropan yhteistuotanto.
Vuonna 2009 Ronkaisen ohjasi dokumenttielokuvan Freetime Machos, joka sai ensi-iltansa maailman suurimman dokumenttielokuvafestivaalin Idfan pääkilpailusarjassa Amsterdamissa.    Myöhemmin elokuva esitettiin mm. Tribeca Film Festivalin dokumenttielokuvasarjassa New Yorkissa.
Helmikuussa 2013 Ronkainen voitti Göteborgin kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla parhaan pohjoismaisen dokumenttielokuvan palkinnon elokuvallaan Laulu koti-ikävästä. Saman vuoden maaliskuussa hän teki historiaa Tampereen elokuvajuhlilla, kun Laulu koti-ikävästä palkittiin kaikkiaan kolmella palkinnolla: yleisöpalkinnolla, pääpalkinnolla yli 30-minuuttisten elokuvien sarjassa, sekä Risto Jarva -palkinnolla. Laulu koti-ikävästä esitettiin myöhemmin samana vuonna myös muun muassa Karlovy Varyn elokuvafestivaaleilla. Toimittaja Harri Römpötti kirjoitti vuonna 2018 ilmestyneessä Sanokaa mitä näitte -kirjassaan Laulu koti-ikävästä -elokuvasta, että "siinä huipentuu suomalaisen dokumentin kehitys, jossa on otettu käyttöön yhä enemmän näytelmäelokuvien kerrontatapoja. Silti sen dokumentaarisuutta ei tule mieleenkään epäillä."
Syyskuussa 2013 Oulu-seura myönsi Ronkaiselle Oulun Etta -arvonimen. Marraskuussa 2013 Pohjois-Pohjanmaan ja Kainuun taidetoimikunta palkitsi Ronkaisen vuoden 2013 taidepalkinnolla. Helmikuussa 2014 Ronkaisen Laulu koti-ikävästä sai parhaan dokumentin Jussi-palkinnon. Elokuva voitti myös parhaan musiikin Jussin.
Lokakuussa 2014 Ronkainen ilmoitti lopettavansa yhteistyönsä oululaisen tuotantoyhtiön Klaffi Tuotantojen kanssa 16 vuoden jälkeen.
Ura > Teatteri

Ronkainen käsikirjoitti ja ohjasi Laulu koti-ikävästä -elokuvaan pohjautuvan näytelmän, joka sai ensi-iltansa Oulun kaupunginteatterissa 27. helmikuuta 2016.
Ura > TV-sarjat ja elokuvat

Marraskuussa 2017 Ronkaisen ensimmäinen draamatuotanto meni esituotantoon, kun Suomen Elokuvasäätiö myönsi Ronkaisen yhdessä Merja Aakon kanssa käsikirjoittamalle Kaikki synnit -TV-sarjalle tuotantotuen. TV-sarjan tuotti MRP Matila Röhr Productions  ja se julkaistiin Elisa Viihde -palvelussa 5. huhtikuuta 2019.
Tammikuussa 2019 Ronkainen ja käsikirjoittaja Merja Aakko palkittiin Nordisk Film & TV Fond Prize -palkinnolla parhaasta pohjoismaisen TV-sarjan käsikirjoituksesta. Palkinto myönnettiin sarjasta Kaikki synnit.  Lokakuussa 2019 Elisa Viihde tiedotti, että sarjan ensimmäinen tuotantokausi oli siihen mennessä myyty jo yli kolmeenkymmeneen maahan.
Syyskuussa 2019 Sanomalehti Kaleva uutisoi, että Ronkainen ohjaa myös Kaikki synnit -sarjan toisen tuotantokauden, joka kuvattiin Oulun seudulla alkuvuodesta 2020 ja julkaistiin Elisa Viihteen Aitiossa ja elokuvateattereissa lokakuussa 2020.
Ronkainen oli ehdolla vuoden 2019 ja 2020 fiktio-ohjaajaksi ja fiktiokäsikirjoittajaksi Kultainen Venla -kilpailussa sarjasta Kaikki synnit.  Hänelle myönnettiin valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha 2021.
Ronkainen ohjasi myös Kaikki synnit -sarjan kolmannen tuotantokauden, jonka hän käsikirjoitti yhdessä Venla Aakon kanssa. Kolmas tuotantokausi julkaistiin Elisa Viihde Viaplayssa joulukuussa 2022. Ronkaisen mukaan kolmas kausi oli Kaikki synnit -sarjan viimeinen tuotantokausi.
Suomen Elokuvasäätiö myönsi lokakuussa 2023 tuotantoyhtiö Solar Filmsille kehittelytuen Ronkaisen ja Venla Aakon käsikirjoittamalle, Timo K. Mukan romaaniin perustuvalle Maa on syntinen laulu -elokuvahankkeelle. Elokuvan ohjaa Ronkainen, jonka mukaan kehitteillä ei ole uusi versiointi Rauni Mollbergin vuonna 1973 julkaistusta  elokuvasta vaan "uudelleenluenta Mukan kirjasta".
Filmografia > TV-sarjat

Kaikki synnit (2019-2021)
Filmografia > Dokumenttielokuvat

Laulu koti-ikävästä (2013)
Freetime Machos (2010)
Meän kesä (2004)
Huutajat – Screaming Men (2003)
Autobonus (2001)
Viimeiset vuotoksella (2000)
Kohta maailma muuttuu (2000)
Oulu palaa – kaupunki joka katosi (1998)
Isänpäivä (1998)
Filmografia > Konserttielokuva

Sentenced – Buried Alive (konserttielokuva) (2006)
Filmografia > Musiikkivideot

Jonna Tervomaa: Oo mun kaa (2017)
Jonna Tervomaa: Tikapuut (2013)
Samuli Putro: Minä rakastan sinua (2010)
Sentenced: Ever-Frost (2005)
22-Pistepirkko: Don't Play Cello (Jello remix) (1996)
YUP: Porvariston hillitty charmi (1996)
Teatteri > Näytelmä

Laulu koti-ikävästä, Oulun kaupunginteatteri (2016)
Aiheesta muualla

Virallinen kotisivu
Mika Ronkainen Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Mika Ronkainen Elonetissä.
Haastattelussa: Mika Ronkainen Elitisti.net. 20.1.2005.
Suomalainen mies: Mika Ronkainen - Perttu Häkkisen haastattelu Yle Areenassa
Mika Ronkaisen haastattelu Suomen kuvalehdessä 5.4.2019
Everybody in the Place

| ”Everybody in the Place” The Prodigy |
| --- | --- | --- |

Singlen tiedot
 Albumilta: Experience
 Äänitetty : 1991
 Julkaistu: 23. joulukuuta 1991
 Formaatti: 7", 12", kasetti, CDS
 Tekijä(t): Liam Howlett
 Tuottaja(t): Liam Howlett, Chaz Stevens
 Levy-yhtiö: XL
The Prodigyn muut singlet
| ”Charly” 1991 | ”Everybody in the Place” 1991 | ”Fire/Jericho” 1992 |
Everybody in the Place oli The Prodigyn toinen single, joka julkaistiin vuonna 1991. Singleä myytiin 7 ja 12 tuuman vinyylilevynä, C-kasettina ja CD-levynä. Singlen nimikkokappale julkaistiin albumilla Experience.
Kappaleet > 7" vinyyli

Everybody in the Place (Fairground Edit) – 3.51
G-Force (Energy Flow) – 5.18
Kappaleet > 12" vinyyli

Everybody in the Place (Fairground Remix) – 5.08
Crazy Man – 4.01
G-Force (Energy Flow) – 5.18
Rip Up the Sound System – 4.04