Turkin historia
Bysantin valtakunta > Komnenos-dynastia ja ristiretkiaika > Ristiretkiaika

Bysantin keisariksi noussut Aleksios I Komnenos peri edeltäjiltään köyhtyneen ja kutistuneen valtakunnan. Taitavan diplomatian ja sotilaallisen toiminnan ansiosta hän kykeni vakiinnuttamaan oman poliittisen asemansa maan johdossa. Petsenegit kukistettiin ja heidät asutettiin muualle keisarikunnan alueelle. Robert Guiscardin johtamat normannit valloittivat osan nykyistä Pohjois-Kreikkaa, mutta Aleksios liittoutui Venetsian kanssa ja normannit karkotettiin alueelta. Aleksios lupasi korvauksksi tuesta Venetsialle vapaakauppaoikeuden Bysantin valtakunnassa. Tästä lähtenyt kehityskulku johti Venetsian merivaltaan Välimerellä. Myös seldžukkien maahantunkeutumiset kyettiin torjumaan, ja osia Anatoliasta saatiin vallattua takaisin vuoteen 1118 mennessä, jolloin Aleksios I Komnenos kuoli. Sotilaallista menestystä selitti osin Aleksioksen taito käyttää hyväkseen ensimmäisen ristiretken armeijoita.
Ristiretkiaika muutti Anatoliassa vallinnutta poliittista asetelmaa. Ristiretkeläiset perustivat useita ruhtinaskuntia Jerusalemin ympärille, ja ne sekaantuivat yhä enemmän myös Bysantin asioihin. Jännitteet ruhtinaskuntien ja Bysantin välillä kasvoivat. Paavi Urbanus II:n tukeman ensimmäisen ristiretken tarkoitus oli valloittaa kristittyjen pyhät paikat takaisin turkkilaisilta. Tämä ei ollut kuitenkaan bysanttilaisten tärkein tavoite, mutta keisari halusi olla mukana liikkeessä, joka palauttaisi bysanttilaisten vallan Anatoliassa. Ristiretkeläiset kukistivat seldžukit Dorylaeumin taistelussa vuonna 1097 ja vuonna 1098 he piirittivät Antiokian. Jerusalem vallattiin vuonna 1099. Tämän kehityskulun myötä Bysantin keisari sai valtaansa takaisin useita kaupunkeja, mutta valtakunta myös kärsi ristiretkeläisten läpikulusta. Keisarille aiheuttivat myös huolta kilikialainen Vähä-Armenian kuningaskunta ja Antiokian ruhtinaskunta, jotka olivat nimellisesti Bysantin vasalleja, mutta tosiasiassa ne eivät olleet lojaaleja bysanttilaisvallalle.
Aleksioksen pojan Johannes II:n aikana bysanttilaiset saivat jälleen vallattua takaisin huomattavia osia Anatoliasta. Tämän seuraajan Manuel I:n aikana valtakunta vahvisti asemaansa Balkanilla, minkä jälkeen bysanttilaisarmeijat ottivat kohteekseen jälleen Anatolian keskiosat. Keisarin armeija koki kuitenkin tappion seldžukeille Myriokefalonin taistelussa vuonna 1176. Tappio oli siinä määrin lopullinen, että sen jälkeen ei Bysantin valtakunta enää koskaan kyennyt järjestämään suurta sotilasoperaatiota Anatolian valtaamiseksi. Tämän myötä Anatolian turkkilaistuminen ja islamisaatio etenivät, eikä keisarilla ollut keinoja kehityskulun pysäyttämiseksi. Anatolian sotatappioiden myötä Bysantista tuli selvemmin eurooppalainen valtio. Merivaltansakin se oli 1100-luvun loppuun mennessä menettänyt Venetsialle.
Bysanttia heikensivät myös sisäiset valtataistelut Manuel I:n kuoltua. Hänen alaikäinen seuraajansa Aleksios II syrjäytettiin ja murhattiin Andronikos I Komnenoksen johtamassa vallankaappauksessa vuonna 1182. Tämä järjesti länsieurooppalaisten kauppiaiden verilöylyn ja takavarikoi näiden omaisuuden, mikä ennestään nosti bysanttilaisvastaista mielialaa lännessä. Tämän myötä Venetsia, Genova ja Pisa, muodostuivat Bysantille vihamielisiksi valtioiksi. Andronikos I:n hirmuvalta kesti lopulta vain kolme vuotta, ennen kuin hänet murhattiin vuonna 1185. Samalla tuli päätökseen Komnenos-dynastia, vaikkakin valtaan noussut Isaak II Angelos kuului samaan sukuun. Sekasorron myötä Balkanin valtakunnat irtaantuivat Bysantista, ja Toinen Bulgarian valtakunta muodostui, kun valtaan noussut Isaak II ei kyennyt kukistamaan alueella syntynyttä kapinaa.
1100-luvun jälkipuoliskolla toinen ja kolmas ristiretki kulkivat Anatolian alueen läpi. Bysanttilaiset olivat vastahakoisia suostumaan läpikulkuun, sillä alueiden läpi kulkevat järjestäytymättömät ristiritarit jättivät jälkeensä alueellista tuhoa. Lisäksi ristiretket horjuttivat Bysantin keisarin valtaa monella suunnalla. Kyproksen hallinta menetettiin kolmannen ristiretken aikana vuonna 1189. Angelos-dynastia ajautui pian valtaan noustuaan sisäisiin kiistoihin, ja Isaak II Angelos syrjäytettiin ja valtaan nousi hänen veljensä Aleksios III Angelos.