stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kaarlo Blomstedt
Julkaisuja

Nuijasodan ajoista Suomessa. Kyläläisten kirjasia n.o 65. WSOY 1906
Horn-suvun alkuhistoria: piirteitä Suomen aateliston oloista keskiajan loppupuolella. Helsinki 1918
Finland, its country and people: a short survey. Statsrådet, Helsingfors 1919
Henrik Klaunpoika Horn: ajankuvaus. 1, Kustaa Vaasan ja Juhana Herttuan palveluksessa, väitöskirja. Historiallisia tutkimuksia III, 1. Helsinki 1921
Kustavi Grotenfelt ja Kaarlo Blomstedt: Suomen valtiollinen historia 1899-1923;. Otava 1924
Uudenkaupungin ja Turun rauhansopimuksissa määrätyt asiakirjain luovutukset: arkistohistoriallinen katsaus. Historiallinen arkisto 32. Suomen historiallinen seura, Helsinki 1924
Historiallinen osakunta 1864-1875: muistokuvaus. Historiallinen arkisto 33. Suomen historiallinen seura, Helsinki 1925
Suomen historiallinen seura 1875-1925. Historiallinen arkisto 33. Suomen historiallinen seura, Helsinki 1925
Maakunta-arkiston tehtävä ja yleinen merkitys, lähinnä Länsi-Suomea silmälläpitäen: lyhennys esitelmästä Turun valtuuston arkistotoimikunnan kutsumassa edustajainkokouksessa toukok. 19 p. 1926. Turku 1926
Suomalaisen Kirjallisuuden seura 1831-1931: historia, muinaistutkimus, maantiede. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 1931
Aatelin maanhankinnasta 1500-luvulla. Historiallinen arkisto 39. Suomen historiallinen seura, Helsinki 1932
Ajatuksenvaihtoa kansallisista ja tieteellisistä kysymyksistä: Otto Furuhjelmin, J. V. Snellmanin, Yrjö Koskisen ja E. G. Palménin kirjeitä 1850-1880-luvuilta. Helsinki 1933
Gunnar Suolahti 16/9 1876- 26/12 1933. Helsinki 1933
Tanskalainen suomenystävä ja hänen uusin teoksensa. Helsinki: Tekijä, 1933 (erip. Uudesta Suomesta; aiheena Kalevalan tanskantaja F. Ohrt)
Davidin kapina v. 1438. Helsinki 1937
Täljen kokous v. 1602. Helsinki 1938
Suomen järjestäminen omaksi salpietarinvalmistuspiiriksi. Helsinki 1939
Tieteellisen arkistolaitoksemme syntyajoilta. Helsinki 1939 Verkossa
Turun kaupungin vaakunan synty ja asiasisältö. Helsinki 1939
Uusi arkistolaki. Historiallinen Aikakauskirja 1/1939, s. 156-158. Helsinki 1939.
Vuosisadan takaisia oloja ja mielialoja: J. J. Nordströmin muistiinpanoja. Helsinki 1940
Ensimmäisen suomenkielisen raamatun painatus- ja jakeluvaiheita. Helsinki 1942
Karjalan ja muun Suomen myöhäiskeskiaikaisista laamanneista. Helsinki 1942
Vieläkin sananen keskiaikaisesta laamannilaitoksestamme. Helsinki 1942
Toimitustöitä

Kansallinen elämäkerrasto. 1 osa, (A-I) ; Suomen historiallisen seuran valitsema toimitus Kaarlo Blomstedt ym. Porvoo 1926-1929
Kansallinen elämäkerrasto. 2 osa, (A-I) ; Suomen historiallisen seuran valitsema toimitus Kaarlo Blomstedt ym. Porvoo 1926-1929
Kansallinen elämäkerrasto. 3 osa, J-Malmivaara, W ; Suomen historiallisen seuran valitsema toimitus Kaarlo Blomstedt ym. WSOY 1930-1931
Kansallinen elämäkerrasto. 4 osa, Malmström, K. R.-R. ; Suomen historiallisen seuran valitsema toimitus Kaarlo Blomstedt ym. WSOY 1932
Kansallinen elämäkerrasto. 5 osa, S-Ö ; Suomen historiallisen seuran valitsema toimitus Kaarlo Blomstedt ym. WSOY 1933-1934
Suomennoksia

Bering Liisberg, Ranskan vallankumous 1789-1799 (Den store Revolution 1789-1799); mukaellen suomentanut Kaarlo Blomstedt. Otava 1906
Kari Helopaltio

Kari Kalevi Helopaltio (s. 1946 Helsinki) on suomalainen musiikki- ja viihdetoimittaja.
Ensimmäiset julkaistut artikkelit hän kirjoitti vuonna 1964 silloiseen Iskelmä-lehteen, johon hän sai Iskelmäradio-nimisen palstan. Helopaltio kirjoitti ajankohtaisista poptähdistä, kuten Roy Orbison, Adamo, Anneke Grönloh, Ray Conniff ja Herb Alpert.
Aikaisemmin vuonna 1961 hän oli esiintynyt Iskelmän lukijapalstalla ja sijoittunut kolmanneksi TES-TV:n Nuorten tanssihetki -tietovisassa. Iskelmän ohella 1960-luvulla hän teki juttuja muun muassa Radiokuuntelijaan ja kahteen tuon ajan merkittävään nuortenlehteen, Markku Veijalaisen päätoimittamaan Introon ja Ilkka "Frederik" Sysimetsän Stumpiin.
Kansainvälinen ura

Yhdysvaltalaisen äänite- ja musiikkialan ammattilehden Billboardin kirjeenvaihtaja Helopaltiosta tuli kesällä 1967. Hän avusti myös muita Billboard Groupin ammattilehtiä, kuten Record Retailer, Amusement Business, Record Mirror, Music Week ja Music & Media. Helopaltion Billboard-ura kesti 25 vuotta.
Vuonna 1972 Helopaltio oli alkanut kerätä Suomen single- ja lp-myyntilistoja, jotka esimerkiksi Billboardin ja radioasemien välityksellä levisivät ja vaikuttivat maapallon kaikilla kolkilla. Ne edustivat Suomea ulkomailla noin 15 vuotta. Kotimaassa listat levisivät muun muassa Seura-lehden, Intron ja sen seuraajan Helpin, Shock Groupin sekä OK-lehden välityksellä.
Intro vaihtoi omistajaa 1970-luvun alussa ja toistamiseen 1970-luvun keskivaiheilla. A-lehtien omistuksessa se sai nimen Help mutta myytiin lihotusvaiheen jälkeen Lehtimiehet Oy:lle ja liitettiin Suosikkiin.
Musiikkitoimittaja

Introa ja Helpiä päätoimittanut Tom Lundberg (silloinen Pyynönen) sai 1981 vielä aikaan uuden nuortenlehden eli OK:n ja kutsui Helopaltion vakituiseksi avustajaksi. Oulussa aloittanut lehti siirtyi pian Yhtyneiden Kuvalehtien omistukseen, ja siitä alettiin rakentaa Suosikin kilpailijaa. Suosikin kustantaja Lehtimiehet Oy vastasi haasteeseen ostamalla OK:n pois markkinoilta vain lopettaakseen sen. Tässä vaiheessa Helopaltio toimitti uutisia Tapani Ripatin Ocsid-ohjelmasarjaan Ylen Radiomafiassa.
1980- ja 1990-luvuilla Helopaltio avusti muun muassa Stara Magazinea sekä SinäMinä- ja MeKaks -lehtiä. Hänellä oli kaikissa oma popmusiikkipalsta. Seurassa ja MeKakss -lehdessä oli lisäksi oma kysymys- ja vastauspalsta, aivan kuten aikanaan Intro/Help -lehdessä, Shock Groupissa ja OK:ssa. Helopaltion pääasiallinen työllistäjä 1990- ja 2000-luvuilla oli Discopress Oy.
Harrastukset

Juniori-ikäisenä Helopaltio pelasi jalkapalloa Helsingin Ponnistuksessa. Vuonna 1960 hän osallistui Pohjoismaisten pääkaupunkien oppi- ja kansakoulujen jalkapalloturnaukseen Kööpenhaminassa, ja Helsinki sijoittui kolmanneksi. Savon Prikaatin mestaruus tuli 2. pataljoonan joukkueessa 1966.
1960-luvun alussa alkaneen radioharrastuksen tuloksena Helopaltio on ollut kolmasti DX-kuuntelun Suomen mestari (vuosina 2000, 2001 ja 2005) ja useasti NORDX-kilpailujen mitalisijoilla tai kymmenen parhaan joukossa.
Äänilevybisnestä Helopaltio kokeili 1967–1971, kun harjoitti pienimuotoista äänitteiden maahantuontia ja postimyyntiä.
Karl Christian Friedrich Krause

Karl Christian Friedrich Krause.
Karl Christian Friedrich Krause (4. toukokuuta 1781 Eisenberg — 27. syyskuuta 1832 München) oli saksalainen filosofi.
Karl Krause voidaan lukea ns. identiteettifilosofien joukkoon. Hän pyrki sovittamaan uskolla saavutettavat Jumalaa koskevat ajatukset sopusointuun aisteilla havaittavien maailmaa koskevian ajatusten kanssa. Jumala ei ollut hänelle persoona vaan "olemus" tai "luonto" (saks. Wesen), joka sisältää koko kaikkeuden. Tätä hän kutsui panenteismiksi, joka juontaa kreikan sanoista  πᾶν (pân) "kaikki", ἐν (en) "jossakin, -ssa" ja θεός (theós) "jumala”). Sanan mukaisesti panenteismi tarkoittaa siis teististä käsitystä, jonka mukaan maailma ja Jumala eivät ole ontologisesti erillään, vaan kaikki oleva on Jumalassa. Krausen näkemykset maailmasta ja ihmiskunnasta olivat universaaleja ja idealistisia. Kaikkeus ja ihmiskunta sen korkeimpana osana muodostivat organismin (Gliedbau), ja näin kaikkeus oli jumalallinen organismi (Wesengliedbau).
Krausen vaikutus on ollut suhteellisen pieni, koska hän jäi paljolti Georg Wilhelm Friedrich Hegelin varjoon. Hänen filosofiansa on myös hengeltään melko mystillistä eikä hänen ajatteluaan ole helppo tulkita. Tämä johtuu osittain hänen käyttämistään keinotekoisista sanoista, jotka ovat vaikeita jopa saksankielisille. Krausen näkemyksillä oli kuitenkin vaikutusta mm. Arthur Schopenhaueriin.
Teoksia

Die drei ältesten Kunsturkunden der Freimaurerbrüderschaft (vapaamuurariudesta)
Höhere Vergeistigung der echt überlieferten Grundsymbole der Freimaurerei in zwölf Logenvorträgen (vapaamuurariudesta)
Entwurf des Systems der Philosophie (1804)
System der Sittenlehre (1810)
Das Urbild der Menschheit (1811)
Vorlesungen über das System der Philosophie (1828)
Kari Kiianmaa

Kari Päiviö Kiianmaa (27. helmikuuta 1951 Helsinki – 6. syyskuuta 2021 Jyväskylä) oli suomalainen psykologi ja kouluttaja. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa soveltavaa psykologiaa ja valmistui filosofian maisteriksi vuonna 1976.
Vuonna 1992 Kiianmaa toi Suomeen Bruce Fisherin kehittämän eroseminaarin. Hän julkaisi ja käänsi useita ihmissuhteisiin liittyviä kirjoja.
Kiianmaalla oli vastaanotto Helsingissä ja Jyväskylässä.
Teoksia

Rakennamme parisuhdetta. Bruce Fisher, Nina Hart ja Kari Kiianmaa. 1997.
Alis, kyvyt käyttöön. Kari Kiianmaa, Anne-Maria Trygg-Jouttijärvi. 2001.
Sata neuvoa ja vinkkiä parisuhteen päättyessä: Selviytymisen avuksi. 2004.
Huomenna on paremmin: Selviytymisopas, kun vanhemmat eroavat. 2005.
Rakentava valinta: Toimivan parisuhteen puolesta. 2005.
Hyvä ero: Uusi elämä. 2008.
Revitty Sydän. 2008.
Parisuhteen työkalupakki: Neuvoja miehelle. 2009.
Suomennoksia

Fisher, Bruce: Jälleenrakennus: Kun suhteesi päättyy. 1996.
Fisher, Bruce  – Hart, Nina: Rakentava valinta parisuhteen parhaaksi. 1996.
Alberti, Robert – Emmons, Michael: Miten opin pitämään puoleni: Opas omien rajojen puolustamiseen. 1999.
De Villers, Linda: Miten tulla paremmaksi rakastajaksi. 1998.
Kalliojärvi (Nokia)

| Kalliojärvi |
| --- | --- |

Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa‎
Kunnat:  Nokia
Koordinaatit:  61°31′03″N, 23°27′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kokemäenjoen vesistö (35)
Valuma-alue:  Pyhäjärven alue‎ (35.21)
Laskuoja:  oja Juottojärveen 
Järvinumero:  35.212.1.014 
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  149,8 m 
Rantaviiva:  2,912 km 
Pinta-ala:  0,16079 km² 
Tilavuus:  0,00132 km³ 
Suurin syvyys:  22 m 
Valuma-alue:  3 km²  
 fiKalliojärvi 
Kalliojärvi  on Pirkanmaalla Nokialla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Vanajaveden–Pyhäjärven alueen Pyhäjärven alueeseen. Kalliojärvi on osa Laajanojan valuma-aluetta.
Maantietoa

Järvi on 2,3 kilometriä pitkä, 550 metriä leveä ja sen pinta-ala on 16 hehtaaria. Järven länsiranta työntyy 200 metriä pitkänä lahtena luoteeseen, josta lähtee järven laskuoja. Lahden suussa sijaitsee pieni saari ja toinen saari sijaitsee itärannassa. Järveen laskee kaksi ojaa, joista huomattavin on Ruokejärven yli 800 metriä pitkä laskuoja. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 1,8 vuotta, sillä järven oma valuma-alue on järven tilavuuten nähden verrattain pieni. Järven rantaviivan pituus on 2,9 kilometriä. Järven rannat ovat paikoin jyrkkiä ja paikoin suomaata. Järvi on autio eikä sinne johda tietä. Lähin metsäautotie tulee Karhuntaponmaalla 350 metrin päähän rannasta. Alueella kiertää polkuja ja pohjoisrantaa seuraa tällainen polku. Eräs poluista on vanha ”Kirkkopolku”.
Vedenlaatu

Kalliojärven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1991–1996 ja 1998–2015. Kalliojärven metsäisellä ja karulla valuma-alueella sijaitsee vain vähän suota. Järven vedenväri on ruskeaa ja se sisältää runsaasti humusta. Talvella 1996 vesi oli hapanta ja puskurikykyä happamoitumista vastaan ei ollut enää lainkaan jäljellä. Kalliojärvi kuuluu Alisenjärven reittiin, joka valittiin vuonna 1991 pääkohteeksi valtion happamoituneiden vesistöjen tutkimusprojektiin. Happamuuden kohentamiseksi Kalliojärveä kalkittiin vuosina 1998 ja 2003. Vuoden 1998 kalkituksen jälkeen veden happamuustaso normalisoitui ja veden alkaliniteettiarvot kohosivat hyviksi. Kalliojärven yläpuolista Ruokejärveä on kalkittu vuosina 2001, 2007 ja 2014. Ensimmäisten kalkituksien jälkeen veden happamuustaso asettui hapahkolle tasolle, mutta järven puskurikyky happamoitumista vastaan jäi heikoksi. Järven ravinnetaso on karujen järvien kaltainen, mutta ajoittain fosforipitoisuudet kohoavat lievästi rehevöityneiden järvien tasolle. Järven happitalous on tyydyttävä. Syvä järvi lämpötilakerrostuu aina kesäisin ja talvisin. Vaikka tutkimustuloksia on kerrostuneesta alusvedestä vähän, otaksutaan hapen kuluvan vähiin tai jopa loppuvan järven syvänteessä. Varsinkin kesäisin harppauskerros on jyrkkä, jolloin hapen kanssa tulee ongelmia. Tämä lienee syy sille, että fosforipitoisuudet kohoavat, sillä hapettomuus saa ravinteet liukenemaan takaisin veteen. Kalliojärven vedenlaatu on ollut kalkitsemisen jälkeen erittäin hyvä.
Natura 2000

Kalliojärvi kuuluu Natura 2000 -verkostossa Nokian Kaakkurijärviin ja muodostavat siellä yhdessä itäisen Ylinenjärven, Heinäjärven (osa), Porrasjärven, Pienen Porrasjärven ja Juottojärven kanssa yhteisen enklaavin. Kalliojärven vesialasta puolet eli länsipää kuuluu suojelualueeseen. Itäosasta suurin osa rannoista ja ympäröivästä metsästä kuuluu suojelualueeseen. Kaakkoisrannasta löytyy kaksi suojelematonta rantakaistaletta. Suojelualueeseen kuuluvat myös osa Pitkäjärven ympäristöstä ja kaikki Ruokejärven ympäristöt.
Historiaa

Järvi on ollut asumaton ja tietön nykyaikana. Järven itäpää kuuluu Kankaantaan jakokunnalle.
Kanta-Loimaan kirkko

| Kanta-Loimaan kirkko |
| --- | --- |

Sijainti:  Hirvikoski, Loimaa
Koordinaatit:  60°52′32″N, 022°58′30″E
Seurakunta:  Loimaan seurakunta
Rakentamisvuosi:  1837
Suunnittelija:  Charles Bassi Carl Ludvig Engel Josef Stenbäck
Materiaali:  Tiili
Istumapaikkoja:  1200
Tyylisuunta:  Kertaustyylit
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Kanta-Loimaan kirkko on Loimaan Hirvikoskella sijaitseva Loimaan seurakunnan pääkirkko. Korkea kirkko on näkyvä maamerkki alavan maaseudun keskellä. Kirkon nimi on peräisin vuosina 1931–2005 Loimaan kunnan, aiemmalta nimeltään Loimaan maalaiskunnan alueella toimineelta Kanta-Loimaan seurakunnalta. Tiilestä muurattu kirkko on seurakunnan kolmas kirkko, kaksi aikaisempaa olivat puukirkkoja Oripäähän johtavan tien varressa.
Nykyinen kirkko

Loimaan vuonna 1751 valmistunut puukirkko kävi ahtaaksi ja vuonna 1813 virkaan astunut kirkkoherra Isak Hoeckert teki aloitteen uuden kirkon rakentamiseksi, perusteluna tilavamman kirkon tarve. Vanhan puukirkon paikalle ei suurempaa kirkkoa olisi mahtunut, joten useista paikoista käydyn keskustelun jälkeen päätettiin kirkko rakentaa pappilan lähettyvillä sijaitsevalle kalliotasanteelle. Alue on pakanallisena aikana ollut seudun asukkaiden kulttipaikka, josta todistavat kallioon hakatut uhrikuopat.
Kirkon ensimmäiset piirustukset laati arkkitehti Charles Bassi vuonna 1824, tuolloin yksinkertaiseen uusklassiseen tyyliin. Rakennusmateriaali oli suunnitelmien mukaan harmaakivi, jonka louhinta aloitettiinkin lähialueen kallioista. Rakennustyön aloittaminen kuitenkin viivästyi, ja lopulta rakennusmateriaaliksi vaihtui savitiili. Viivästyksistä johtuen myös alkuperäisiin piirustuksiin tuli muutoksia. Muutokset laati arkkitehti Carl Ludvig Engel. Erimielisyyksien vuoksi rakennustyöt viivästyivät vielä lisää, mutta lopulta kirkko valmistui heinäkuussa 1837 ja arkkipiispa Erik Gabriel Melartin vihki sen käyttöön saman vuoden elokuussa.
Vuoden 1888 elokuussa kirkon tornin huippuun iskenyt salama sytytti tulipalon, joka levisi puisia kattorakenteita myöten kirkkosaliin saakka. Palontorjuntaan ei ollut keinoja, mutta paikalle kokoontunut väki sai irtaimistoa kannettua turvaan, muun muassa kynttiläkruunut ja alttaritaulun. Tiiliset seinät kestivät tulipalon, ja todettiin niiden kestävän uuden kirkon rakentamisen. Uuden kirkon suunnitteljaksi valittiin arkkitehti Josef Stenbäck, joka suunnitteli kirkon Bassin alkuperäisten piirustusten pohjalta.
Kirkkoa on restauroitu ja korjattu 2000-luvulla, jolloin on usein eri toimin pyritty palauttamaan kirkkoa alkuperäiseen asuun 1900-luvun eri vaiheissa tehtyjen muutosten jäljiltä. Näitä hankkeita on tehty arkkitehti Hanna Lyytisen suunnitelmien mukaan.
Kanta-Loimaan sankarihaudan muistomerkki on Aukusti Veuron veistämä. Vuoden 1918 sankaripatsas on Yrjö Liipolan käsialaa.
Museovirasto on määritellyt Kanta-Loimaan kirkon ja pappilan yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Loimaan kirkko kansanperinteessä

Loimaalaisen 1600-luvulla eläneen noidan ja ennustajan Prättäkitin kerrotaan ennustaneen kirkon palon 1888. Prättäkitin kerrotaan myös ennustaneen, että kirkko vielä joskus surmaa täytensä ihmisiä. Toistaiseksi näin ei kuitenkaan ole käynyt.
Aiemmat kirkot

Nykyistä Kanta-Loimaan kirkkoa on edeltänyt kaksi puukirkkoa, jotka ovat sijainneet Loimijoen rannassa, Oripään tien (seututie 210) varressa. Ensimmäinen kirkoista on todennäköisesti rakennettu jo 1400-luvun puoliväliin mennessä. Sen sakasti oli rakennettu kivestä, mutta jouduttu purkamaan uuden kirkon rakentamisen tieltä. Puukirkoista jälkimmäinen valmistui vuonna 1751 ja oli rakenteeltaan harvinainen tukipilarikirkko. Tämän kirkon käytyä pieneksi se purettiin ja siirrettiin Alastarolle. Alastaron kirkkona se on siellä edelleen käytössä. Nykyisin Vanhankirkon alueena tunnetulle paikalle on pystytetty muistokivi merkiksi kirkon sijainnista. Alueella on vielä jäljellä hirsiaita, joka on ympäröinyt kirkkomaata.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Kanta-Loimaan kirkko Wikimedia Commonsissa
Kanta-Loimaan kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Näkymä pääovelta alttarille.
Loimaan Vanhankirkon hirsiaitaa.
Karl Georg Christian von Staudt

| Karl G>  C. von Staudt |
| --- | --- |
 Karl G. C. von Staudt
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. tammikuuta 1798 Rothenburg ob der Tauber, Saksa
Kuollut: 1. kesäkuuta 1867 (69 vuotta) Erlangen, Baijeri
Kansalaisuus:  saksalainen
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Erlangenin yliopisto
Väitöstyön ohjaaja:  Carl Friedrich Gauss
Tutkimusalue:  synteettinen geometria, projektiivinen geometria, astronomia
Tunnetut työt:  Von Staudtin–Clausenin teoreema
Karl Georg Christian von Staudt (24. tammikuuta 1798 – 1. kesäkuuta 1867) oli saksalainen matemaatikko, joka tutki lähinnä geometriaa. Hän kehitti ensimmäisen puhtaasti synteettisen ja ei-metrisen esityksen projektiivisen geometrian viivoista, pisteistä ja tasoista.
Von Staudt syntyi Rothenburgin valtakunnankaupungissa, joka on nykyisin Rothenburg ob der Tauber. Hän opiskeli Göttingenin yliopistossa matematiikkaa ja tähtitiedettä Gaussin johdolla vuosina 1818–1822. Hän valmistui tohtoriksi Erlangenin yliopistosta vuonna 1822. Von Staudtin varhaiset työt ja väitöskirja käsittelivät asteroidien efemeridien laskemista. Von Staudt opetti matematiikkaa Nürnbergissa vuoteen 1835 saakka, josta alkaen hänet nimitettiin Erlangenin yliopiston matematiikan professoriksi. Hän piti tätä oppituolia hallussaan kuolemaansa 1867 saakka.
Von Staudtin matematiikka oli suurelta osin synteettistä tai projektiivista geometriaa. Toisin kuin toinen saksalainen puhdas geometrikko Jakob Steiner, von Staudt rakensi geometriansa kokonaan ilman etäisyyden tai luvun käsitettä. Määriteltyään neljän pisteen  x_{1},  x_{2},  x_{3},  x_{4} kaksoissuhteet
hän tutki harmonisia pistejoukkoja (joissa pisteiden kaksoissuhteet ovat -1) ja perusti projektiivisen geometriansa niihin. Kahta pistejonoa sanotaan projektiivisiksi, jos niiden harmoniset joukot säilyvät.
Myöhemmin Felix Klein, Moritz Pasch (1843–1930), David Hilbert ja Edmond Nicolas Laguerre (1834–1886) jatkoivat projektiivisen geometrian tutkimusta von Staudtin hahmottelemaan suuntaan.
Von Staudt tutki myös Bernoullin lukuja ja todisti von Staudtin–Clausenin teoreeman, jonka avulla Bernoullin luvun desimaaliosa voidaan määrätä.
Hänen tunnettuja teoksiaan ovat Geometrie der Lage (1847, Sijaintigeometria), joka on laaja projektiivisen geometrian esitys, ja Beiträge zur Geometrie der Lage (1856–1860, Kontribuutioita sijaintigeometriaan).
Karl Kristfrid Sarlin

Karl Kristfrid Sarlin (23. joulukuuta 1871 Tuusniemi – 14. lokakuuta 1957 Lahti) oli suomalainen rovasti, lehtori ja uskonnollinen kirjailija. Hänet tunnetaan ennen kaikkea horrossaarnaaja Helena Konttisen elämäkerran tekijänä.
Sarlinin vanhemmat olivat rovasti Bernhard Kristfrid Sarlin ja Klara Fredrika Roschier. Hänen veljiään olivat tilanomistaja, vapaa-ajattelija ja toimittaja Alfred Bernhard Sarlin ja lehtori, kirjailija ja suomentaja Aron Josef Sarlin. Laulunopettaja Anna Sarlin oli hänen sisarensa. Sarlin pääsi ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1889 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1892 ja teologian kandidaatiksi 1900. Sarlin vihittiin papiksi vuonna 1900.
Sarlin toimi Kuopion suomalaisen klassillisen lyseon uskonnon lehtorina 1909–1917 ja oli sitten Puumalan kirkkoherrana 1917–1951. Hän sai rovastin arvon 1928.
Sarlin toimi pappina Jaakkimassa samaan aikaan kun Helena Konttinen alkoi vuodesta 1905 alkaen pitää Jaakkimassa horrossaarnojaan. Sarlin kirjoitti pikakirjoituksella muistiin Konttisen saarnoja, haastatteli hänet tunteneita henkilöitä ja kirjoitti kokoamansa aineiston pohjalta Konttisen elämäkerran ''Eräs meidän ajan profeetta : elämäkerta ja opetuksia joka ilmestyi kolmessa osassa vuosina 1916–1919. Elämäkerrasta on myöhemmin otettu useita uusintapainoksia ja se on ilmestynyt myös ruotsiksi, englanniksi ja esperantoksi käännettynä.
Teoksia

Nimellä K. K. Sarlin:
Tuhatvuotinen valtakunta : profetiian lausuntoja Jumalan valtakunnan viimeisestä kehitysjaksosta. Karjalan kirjakauppa, Sortavala 1904
Sielun rauhaan. Sortavalan evank. seura, Joensuu 1905
Jumalan sanan ilmoituksia Kristuksen tulemisen merkeistä. Sortavalan evank. seura, Joensuu 1907
Kristinoppi : katekismuksemme selitys kyselmyksissä. Tekijä, Kuopio 1907–1909
Uskonnon opetuksen ohjeita : metodisia neuvoja uskonnon opettajille. Karjalan kirjakauppa, Sortavala 1907
Taivaan portilla, levoton unelma, jossa suvaitsemattomuus muuttuu kristilliseksi suvaitsevaisuudeksi ; elämän kokemuksista koonnut K. Sarlin. P. R. Wiitanen, Parkano 1908
Lepolan vanhuksen muistiinpanoja piirretyt pitkän elämän taipaleella, vaihtelevista aineista. Kuopio 1910
Herätyssaarnoja 1, Karolina Väänäsen pitämiä ; toim. K. K. Sarlin. Kirjapaino Sanan valta, Kuopio 1912
Pyhä kaste. Kuopio 1912
Herätyssaarnoja 2, Karolina Väänäsen sekä Ulla Kettusen pitämiä ; toim. K. K. Sarlin. Kirjapaino Sanan valta, Kuopio 1913
Sielun tilasta ruumiillisen kuoleman jälkeen. Kuopio 1913
Eräs meidän ajan profeetta : elämäkerta ja opetuksia, valoksi ja uskon vahvistukseksi kaidan tien vaeltajille muistiin kirjoitettu. 1-–3. Tekijä, Puumala 1916–1919, 5. painos Kuopio 1934, 8. painos E. Pulkkinen, Seinäjoki 1951, 12. painos Parikanniemisäätiö, Ristiina 1973, 19. painos Parikanniemen Orpokotiyhdistys, Vitsiälä 2011
Karl Söderman

Karl Söderman
Karl Söderman (7. toukokuuta 1863 Oulu – 21. lokakuuta 1911 Merano, Itävalta-Unkari) oli suomalainen insinööri, joka toimi Kone- ja Siltarakennus Oy:n toimitusjohtajana ja kasvatti siitä valmistusarvoltaan Suomen suurimman konepajan.