stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jalkaväkirykmentti 64 (talvisota)

| Jalkaväkirykmentti 64 |
| --- | --- |
 Rykmentin komentaja Uno Fagernäs
Toiminnassa:  1939 - 1940
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Jalkaväkirykmentti 64 oli Kemissä joulukuussa 1939 perustettu talvisodan sotilasyksikkö.
Rykmentti muodostettiin Suomen Valkoisen kaartin ja Pohjan rykmentin alokkaista sekä Tampereen, Seinäjoen ja Kokkolan seutujen reserviläisistä. Rykmentin komentajaksi määrättiin everstiluutnantti Uno Fagernäs. Rykmentin varustus oli aluksi hyvin puutteellinen. Aseistuksena oli muun muassa Berdan-kiväärejä.
Rykmentti keskitettiin aluksi Suomussalmelle Hjalmar Siilasvuon komentamaan 9. divisioonaan. Divisioonan mukana rykmentti oli mukana Suomussalmen taistelussa. Tammikuun alkupuolella rykmentti siirrettiin Laatokan Karjalaan kenraalimajuri Woldemar Hägglundin komentamaan IV armeijakuntaan.
Pataljoonat

Ensimmäinen pataljoona (I/JR 64) komentajanaan kapteeni Reino Mankonen ja 7. tammikuuta 1940 alkaen ratsumestari Ahti Paavola.
Toinen  pataljoona (II/JR 64) komentajanaan kapteeni Lauri Räsänen.
Kolmas  pataljoona (III/JR 64) komentajanaan kapteeni Paavo Simelius.
Taistelut

Suomussalmen taistelu
Laatokan Karjalan mottitaistelut
Lasse Stefanz

| Lasse Stefanz |
| --- | --- |

 Yhtyeen jäsenet vuonna 2013.
Tiedot
Toiminnassa:  1967–
Tyylilaji:  dansband
Kotipaikka:  Gärds Köpinge, Kristianstad, Ruotsi
Jäsenet:  Olle Jönsson (laulu) Christer Ericsson (kitara) Jonas Rignell (koskettimet, laulu) Gunnar Nilsson (rummut) Anders Dahlgren (basso) Henrik Svensson (koskettimet, saksofoni)
Entiset jäsenet:  Lars Sigfridsson Hans Sigfridsson Alf Göransson Stefan Roslund Leif Larsson Henrik Wallrin Joachim Svensson
Levy-yhtiö:  Warner Music
Aiheesta muualla
Kotisivut
Lasse Stefanz on ruotsalainen dansband, joka on perustettu Kristianstadin Gärds Köpingessä vuonna 1967. Kokoonpano on muuttunut vuosien varrella, mutta alkuperäisistä jäsenistä jäljellä ovat Olle Jönsson ja Christer Ericsson. Lasse Stefanz kuuluu Ruotsin menestyneimpiin dansbandeihin, ja miljoonan myydyn levyn raja ylittyi vuonna 1992.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lasse Stefanz Wikimedia Commonsissa
Slovakian alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue

| Slovakian alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue |
| --- | --- |

Lempinimi:  Dvadsiatka
Liitto:  Slovakian jääkiekkoliitto
Valmentaja:  Ivan Feneš
Eniten otteluita:  Tomáš Kopecký (21)
Eniten maaleja:  Jakub Gasparovic (18)
Eniten pisteitä:  Martin Uhnák (32)

Ensimmäinen ottelu
  Slovakia 6–4 Kazakstan  (Nové Zámky, Slovakia; 1. marraskuuta 1993)lähde? 
Suurin voitto
  Slovakia 22–0 Tanska  (Esbjerg, Tanska; 1. tammikuuta 1994)lähde? 
Suurin tappio
  Slovakia 1–11 Kanada  (Edmonton, Alberta, Kanada; 11. elokuuta 2022)lähde? 
MM-kilpailut
 Pronssia:  2 (1999 ja 2015)
Slovakian alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue edustaa Slovakiaa alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaaotteluissa, muun muassa nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa.
Historiaa > Seurajoukkueena

Maajoukkue pelasi myös Slovakian Extraligaa kaudesta 2007–2008 lähtien kauteen 2018–2019 saakka. Se otti myös kaudesta 2015–2016 alkaen osaa Slovakian toiseksi ylimmän sarjatason runkosarjaotteluihin. Joukkue pelasi kotiottelunsa Púchovissa ja sen nimi vaihtui vuosien mittaan siten, että kaudella 2007–2008 se oli HK VSR SR 20 ja kausina 2008–2012 HK Orange 20. Kaudesta 2012–2013 alkaen lisänimiä ei enää käytetty.
Historiaa > Maailmanmestaruuskilpailuissa

Vuoden 2023 maailmanmestaruuskilpailuiden puolivälierässä Slovakia kohtasi kisojen suurimman ennakkosuosikin, kisaisäntä Kanadan. Slovakia nousi kahden maalin takaa 3–3-tilanteeseen, ja ottelu eteni jatkoajalle. Jatkoajalla Servac Petrovsky oli jo tehdä maalin ja viedä joukkueensa mitalipeleihin, mutta Kanadan maalivahti Thomas Milic torjui kiekon. Lopulta ajassa 65.17 vasta 17-vuotias Connor Bedard harhautti kolme Slovakian pelaajaa ja teki voittomaalin.
Saavutukset maailmanmestaruuskilpailuissa

Joukkue saavutti vuosien 1999 ja 2015 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuista pronssia voittamalla Ruotsin pronssiotteluissa lukemin 4–5 ja 2–4.
Saavutukset maailmanmestaruuskilpailuissa > Sijoitukset

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  1994 – C-sarjan karsinta, 1.  1995 – B-sarja, 2.  1996 – 7.  1997 – 6.  1998 – 9.  1999 – Pronssia  2000 – 9.  2001 – 8.  2002 – 8.  2003 – 5.  |  2004 – 6.  2005 – 7.  2006 – 8.  2007 – 8.  2008 – 7.  2009 – 4.  2010 – 8.  2011 – 8.  2012 – 6.  2013 – 8.  |  2014 – 8.  2015 – Pronssia  2016 – 7.  2017 – 8.  2018 – 7.  2019 – 8.  2020 – 8.  2021 – 8.  2022 – 9.  2023 – 6.  |  2024 – 6.  |
Dragons de Rouen

| Dragons de Rouen |
| --- | --- |

Perustettu:  1982
Kaupunki:   Ranska, Rouen
Kotiareena:  Patinoire Île Lacroix
– kapasiteetti:  3279
Sarjataso:  Synerglace Ligue Magnus
Värit:                
Toimitusjohtaja:   Guy Fournier
Puheenjohtaja:   Thierry Chaix
Päävalmentaja:   Fabrice Lhenry
Mestaruudet:  11 (1995, 2001, 2003, 2006, 2008, 2010, 2011, 2012, 2013, 2016, 2018)
Hopeaa:  3 (1996, 2002, 2017)
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Dragons de Rouen on rouenilainen jääkiekkoseura, joka pelaa Ranskan pääsarjassa, Ligue Magnusissa. Joukkueen virallinen nimi on Rouen Hockey Élite 76.
Normandialainen joukkue on voittanut useasti maansa mestaruuden ja on yksi parhaiten menestyneitä ranskalaisjoukkueita.
Rouenin joukkueessa on pelannut useita suomalaisia, tunnetuimpana Petri Ylönen, Ranskan maajoukkueessakin pelannut maalivahti. Ylönen torjui Rouenille viisi mestaruutta.
Joukkueen maskottina on seuran nimen mukaisesti lohikäärme.
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 32 |  | Oskari Setänen | L | 2025 | Eura, Suomi |
|   |  | Jakub Lackovič | L | 2025 | Bratislava, Slovakia |
|   |  | Gaëtan Richard | L | 2025 | Briançon, Ranska |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 2 |  | Mattéo Perdrix | L | Juniori | Ecully, Ranska |
| 3 |  | Fiorenzo Villard | L | 2024 | Mont-Saint-Aignan, Ranska |
| 8 |  | Dylan Yeo | L | 2025 | Prince Albert, Saskatchewan, Kanada |
| 16 |  | Noa Goncalves-Nivelais | R | 2025 | Saint-Martin-d’Hères, Ranska |
| 23 |  | Daniel Glad | L | 2025 |  |
| 36 |  | Juho Tommila | R | 2025 | Lappi TL, Suomi |
| 41 |  | Enzo Cantagallo | R | 2025 | Grenoble, Ranska |
| 62 |  | Florian Chakiachvili (A) | L | 2025 | Briançon, Ranska |
| 66 |  | Alexander Lindelöf | L | 2025 |  |
|   |  | Guillaume Naud | R | 2025 | Augsburg, Saksa |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 2 |  | Paul Le Lem | L | H | Juniori | Nantes, Ranska |
| 6 |  | Vincent Nesa | R | KH / OLH | 2025 | Saint-Cyr-l'Ecole, Ranska |
| 7 |  | Jordan Hervé | L | H | 2025 | Sèvres, Ranska |
| 9 |  | Sebastian Bengtsson | L | LH | 2025 | Tukholma, Ruotsi |
| 10 |  | Robin Colomban | L | KH / VLH | 2025 | Briançon, Ranska |
| 11 |  | Tommy Perret | R | OLH | 2025 | Saint-Martin-d’Hères, Ranska |
| 14 |  | Quentin Tomasino | R | OLH | 2025 | Saint-Martin-d'Hères, Ranska |
| 15 |  | Jared Dmytriw | R | OLH | 2025 | Craven, Saskatchewan, Kanada |
| 18 |  | Anthony Rech | L | LH | 2026 | Sallanches, Ranska |
| 19 |  | Milan Kytnár | L | KH | 2025 | Topoľčany, Slovakia, Tšekkoslovakia |
| 27 |  | Loïc Lampérier (C) | L | VLH / KH | 2025 | Mont-Saint-Aignan, Ranska |
| 34 |  | Johanès Avonde | R | H | Juniori | Mont-Saint-Aignan, Ranska |
| 72 |  | Francis Perron | L | VLH | 2025 | Laval, Québec, Kanada |
| 91 |  | Rolands Vīgners | L | LH | 2026 | Riika, Latvian SNT, Neuvostoliitto |
|   |  | Tomas Simonsen | R | OLH | 2025 | Neuilly-sur-Seine, Ranska |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Fabrice Lhenry
Apuvalmentaja: Anthony Guttig
Fysiikkavalmentaja: Hubert Genest
Huoltopäällikkö: Julien Basset
Huoltopäällikkö: Nicolas Bertrand
Puheenjohtaja: Thierry Chaix
Toimitusjohtaja: Guy Fournier
Apulaistoimitusjohtaja: Marc-André Thinel
Pelaajakehitysjohtaja: Ari Salo
Lähde: EliteProspects
Saavutukset

Ranskan mestari 1990, 1992, 1993, 1994, 1995, 2001, 2003 ja 2006
Ranskan cup-mestari 2002, 2004 ja 2005
Seurassa pelanneita suomalaispelaajia

Jarkko Glad (2007–2008)
Niko Kantelinen (2003–2004)
Juha Jokiharju
Heikki Riihijärvi
Kimmo Salminen
Ari Salo
Petri Virolainen
Petri Ylönen, maalivahti (myös Ranskan maajoukkueessa MM- ja olympiakisoissa)
Kari Jalonen (1994–1996)
Aiheesta muualla

http://www.rouenhockeyelite76.com/ Seuran viralliset kotisivut
Ranskankielisen wikipedian artikkeli
Ligue Magnus (Ranskan jääkiekon pääsarja)
Amiens
Angers
Anglet
Bordeaux
Briançon
Cergy
Chamonix
Gap
Grenoble
Mulhouse
Nice
Rouen
Everöd

| Everöd |
| --- | --- |
 Everödin kirkko
 Everöd
 Koordinaatit: 55°54′02″N, 14°05′49″E 
Valtio:   Ruotsi
Lääni:  Skånen lääni
Maakunta:  Skåne
Kunta:  Kristianstad
Väkiluku (31.12.2023):  906
Everöd on taajama Kristianstadin kunnassa Skånen läänissä samannimisessä historiallisessa maakunnassa Ruotsissa. Taajamassa oli vuoden 2023 lopussa 906 asukasta.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Everöd Wikimedia Commonsissa
Tito Huovila

| Tito Huovila> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntymäaika:  2. kesäkuuta 2005 (ikä 19)
Syntymäpaikka:  Jyväskylä
Kansalaisuus:  Suomi
Ammatti:  tubettaja
Vanhemmat:   Sami Huovila (isä) 
Youtube-tiedot
Kanavan nimi:  Tixtuu
Luoja:  Tito Huovila
Aktiivisena:  2016–
Tyylilajit:  haastevideot, vlogit ja pelivideot
Tilaajamäärä:  yli 245 000 (tammikuu 2025)
Katselukerrat:  yli 88 milj. (tammikuu 2025)
Kanavan sisällön kieli:  suomi
Kanavan osoite
Tito Aukusti Huovila (s. 2. kesäkuuta 2005 Jyväskylä) on suomalainen tubettaja. Huovilalla on Tixtuu-kanava Youtubessa, jossa hänellä oli vuoden 2025 tammikuussa yli 245 tuhatta tilaajaa. Tixtuu-kanavan sisältö koostuu muun muassa haastevideoista, vlogeista ja pelivideoista, joita Huovila toteuttaa yksin, kavereiden tai perheenjäsentensä kanssa. Huovilan isä on tubettaja ja palomies Sami Huovila.
Ura

Ensimmäisen Youtube-videon, Tixtuu Kroatiassa #1 Huovila julkaisi lokakuussa 2016. Ensimmäisen laajempaa huomiota saaneen videonsa Huovila julkaisi toukokuussa 2017. Video oli nimeltään 24h leikkimökissä -haaste. Videossa Huovila lähti vuorokaudeksi retkelle kotipihansa leikkimökkiin ja kuvasi videon tekemisistään. Video keräsi viikossa 100 000 näyttökertaa. Huovilan Youtube-kanavalla on lokakuussa 2024 yli 243 tuhatta tilaajaa ja yli 86 miljoonaa katselukertaa.
Huovila on ääninäytellyt elokuvassa Poju – Et koskaan lennä yksin vuonna 2019.
Ura > Kova Esports

Vuonna 2020 Huovila teki sopimuksen suomalaisen e-urheiluorganisaatio KOVA Esportsin kanssa. Huovila tekee suoria pelilähetyksiä ja edustaa Kova Esportsin organisaatiota tapahtumissa. Huovilan isä ja manageri Sami Huovila on myöskin yksi Kova Esportsin striimaajista.
Palkinnot ja ehdokkuudet

Huovila voitti vuoden 2019 Tubecon Awards -gaalassa Vuoden pelivideo -palkinnon videolla ÄLÄ IKINÄ Pelaa Äitisi kanssa Tanssipelejä!. Vuonna 2022 Huovila palkittiin Tubecon Awards -gaalassa Vuoden juniorivaikuttaja -palkinnolla.
Aiheesta muualla

Huovilan kanava Youtubessa
Josemaría Escrivá

Josemaría Escriván vaakuna.
Josemaría Escrivá de Balaguer y Albás vuonna 1966
Pyhä Josemaría Escrivá (Josemaría Julián Mariano Escrivá de Balaguer y Albás)  (9. tammikuuta 1902 Barbastro, Espanja – 26. kesäkuuta 1975 Rooma, Italia) oli espanjalainen katolinen pappi ja katolisen kirkon sielunhoitoinstituution Opus Dein perustaja. Escrivá perusti myös Navarran yliopiston ja toimi sen suurkanslerina.
Nuoruus

Josemaría Escrivá de Balaguer syntyi Barbastrossa, Huescan maakunnassa 9. tammikuuta 1902 kuusilapsisen perheen toisena lapsena. Hänen vanhempansa olivat hartaita katolilaisia. Hän lapsuuttaan on pidetty onnellisena, vaikka perhe kärsi taloudellisista vaikeuksista isänsä yhtiön mentyä konkurssiin ja perheen menetettyä kolme lasta.
Talvella 1917–1918 eli ollessaan noin 16-vuotias Escriva näki lumessa karmeliittamunkin jättämät paljaiden jalkojen jäljet. Tämä näky puhutteli häntä suuresti, ja hän alkoi pohtimaan, että ”jos toiset tekevät Jumalalle ja lähimmäisten puolesta noin suuria uhritekoja, enkö minäkin voisi tehdä jotain?” Vaikka hän ei vielä tiennyt tarkkaan, mikä hänen kutsumuksensa oli, hän päätti suunnata papiksi.
Seuraavana syksynä, vuonna 1918 hän aloitti papin opinnot Logroñon seminaarissa, josta hän vuonna 1920 vaihtoi Zaragozan Pyhän Franciscus Paolalaisen seminaariin. Isänsä kannustuksesta ja piispan luvalla hän suoritti Zaragozan yliopistossa samanaikaisesti myös siviilioikeuden opinnot. Pappiseminaarissa hän oli pidetty opiskelijoiden joukossa, ja hänen ollessaan 20-vuotias Zaragozan arkkipiispa asetti hänet valvoja- ja tukioppilaaksi. Escrivan isä kuoli yllättäen 27. marraskuuta juuri ennen Escrivan diakoniksi vihkimistä 20. joulukuuta 1924. Papiksi hänet vihittiin 28. maaliskuuta 1925.
Pappina

Pappistehtävänsä Escriva aloitti Zaragozan hiippakuntaan kuuluvassa Perdigueran seurakunnassa sairastuneen papin sijaisena. Tämän jälkeen hän siirtyi Zaragozan kaupunkiin reiluksi vuodeksi.
Keväällä 1927 hän sai arkkipiispaltaan luvan muuttaa Madridiin, sillä hän halusi jatkaa Madridin yliopistossa siviilioikeuden jatko-opintojaan ja suorittaa oikeustieteestä tohtorintutkinnon. Elättääkseen itsensä ja leskeksi jääneen äitinsä, hän toimi opettajana eräässä opiskelijoiden lakitieteellisessä akatemiassa. Näiden ohella hän suoritti pastoraalista työtä kaikkialla kaupungissa mutta erityisesti opiskelijoiden parissa. Hän toimi myös köyhälistökortteleissa köyhien ja avuttomien ihmisten parissa huolehtien muun muassa sairaaloissa olevista parantumattomasti sairaista ja kuolevista ihmisistä.
Opus Dein perustaminen

Kertoman mukaan Opus Dei syntyi lokakuun 2. päivänä 1928. Escrivan rukoillessa hän uskoi Jumalan näyttäneen hänelle näyn siitä, mitä Jumala häneltä odotti. Hän näki vision Opus Dein toimintaperiaatteesta konkreettisesti, kun siihen asti hän oli vain aavistanut sen. Hän käytti aina sanaa ”nähdä” siitä, miten hän koki saaneensa tehtävänsä Jumalalta: ”avata kirkkoon uusi kutsumuksen tie, jonka tarkoituksena on levittää pyrkimystä pyhyyteen ja harjoittamaan apostolaattia ammatillisen työn pyhittämisen kautta keskellä maailmaa siinä paikassa, missä itse kukin on”. Näyn mukaan jokainen ihminen oli kutsuttu elämään pyhää elämää, mikä oli tuohon aikaan katolisessa kirkossa uusi opetus, sillä pyhityselämä tarkoitti vielä tuolloin papeutta tai luostarielämää.
14. helmikuuta 1930 hänen kerrotaan saaneen rukouksessa varmuuden siitä, että Opus Dein tulee olla myös naisille avoin organisaatio. Näin ollen järjestöstä tuli katolisessa kirkossa avoin tie kaikille ihmisille pyhittymiseen ja lähetyskäskyn toteuttamiseen oman jokapäiväisen työn kautta, ilman tarvietta luopua asemastaan maailmassa.
Opus Dein perustamispäivästä alkaen Escrivan omistautui Jumalalta saamalleen tehtävälle. Hänen toimintaansa pidettiin apostolisena. Hän ei nähnyt itseään innovaattorina tai reformoijana vaan oli vakuuttunut, että liikkeen toimintaperiaatteet tulivat Jumalalta.
Espanjan sisällissodan aikana hän jatkoi pappistyötä ensin Madridissa ja myöhemmin Burgosissa, mutta sodan aikana hän oli hengenvaarassa pappeutensa takia. Tänä aikana hän luopui papillisten tunnusten käytöstä ja joutui toimimaan salaisesti. Sodan päätyttyä vuonna 1939 hän aloitti julkisen toimintansa uudestaan. Erityisesti hän sai nuoret opiskelijat liikkeelle kehottaessaan pyhittämään elämän kaikki osa-alueet kokonaan Kristukselle ja opettamalla, että myös maallikot oli kutsuttu pyhittämään elämänsä. Tämän uuden sanoman vuoksi monet piispat ja luostareiden johtajat pyysivät häntä puhumaan hiippakuntiensa papeille ja maallikoille, eikä hänen koskaan kerrota kieltäytyneen.
Escrivan  perusti 14.2.1943 Pyhän Ristin pappisyhteisön, joka on vahvassa yhteydessä Opus Deihin. Tämä yhteisö teki mahdolliseksi Opus Dein jäsenten papiksi vihkimisen ja näiden pappien toiminnan Opus Deissä. Pyhän Ristin pappisyhteisön kautta myös hiippakuntapapit voivat harjoittaa Opus Dein toimintaperiaatteita pysyen kuitenkin oman hiippakunnan piispan alaisina.
Rooma

Escrivá oli vakuuttunut tämän kutsumuksen koskevan kaikkia maailman ihmisiä. Hän alkoikin sodan päättymisen merkkien ilmaannuttua järjestelemään asioita Opus Dein maailmanlaajuiseksi organisaatioksi leviämistä varten. Vuonna 1946 hän muutti Roomaan voidakseen paremmin varmistaa Pyhän Istuimen hyväksyvän Opus Dein. Paavi Pius XII ilmaisi ensimmäisen kerran hyväksyntänsä 24.2.1947 ja kolme vuotta myöhemmin 16.6.1950 Opus Dei sai toiminnalleen kirkon virallisen hyväksynnän. Paavi Pius XII ja hänen seuraajansa, uudistusmielinen Johannes XXIII, ilmaisivat useaan otteeseen kiintymystään ja arvostustaan Opus Deitä kohtaan. Vuonna 1964 paavi Paavali VI kirjoitti Escriválle Opus Dein olevan "elävä ilmaus kirkon jatkuvasta nuorekkuudesta". Roomassa 1962–1965 pidetty Vatikaanin toinen kirkolliskokous loi juridiset puitteet personaaliprelatuurille mutta vasta vuonna 1982 Opus Dei nimitettiin kirkon, tähän asti ainoaksi, personaaliprelatuuriksi, mikä toi sille sen kirkko-oikeudellisen muodon, johon Escrivá oli pyrkinyt.
Sekä oikeustiedettä että teologiaa opiskellut Escrivá vaikutti voimakkaasti paavillisissa komissiossa, joiden tehtävä oli selvittää kanonisen lakikirjan autenttista tulkintaa. Hän oli neuvonantajana sekä teologisten seminaarien että yliopistojen kongregaatiossa. Hän oli myös Roomassa olevan paavillisen teologisen akatemian ad honoremin jäsen. Katolisen kirkon sisällä Escrivá oli hyvin vaikutusvaltainen vaikuttaja, mitä Opus Dein vastustajat usein kritisoivat. Puolustajat puolestaan väittävät Pyhän Hengen aiheuttaneen kirkossa siihen aikaan voimakkaita sisäisiä muutoksia, mistä merkkinä olivat muun muassa Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen tuomat runsaat uudistukset. Samaa argumenttia on siis pidetty näkökulmasta riippuen joko kritiikkiinä tai todisteena jumalallisesta johdatuksesta.
Escriván kuollessa Opus Deihin kuului jo yli 60.000 jäsentä 80:stä eri kansallisuudesta. Josemaría Escrivá kuoli 26.6.1975 ja hänet haudattiin Roomaan, Opus Dein päämajassa olevan kirkon pääalttariin. Saman vuoden syyskuun 14. päivänä hänen seuraajakseen valittiin yksimielisesti monsignore Álvaro del Portillo. Tämä oli ollut monta vuotta Escriván lähin avustaja.
Opus Dei, joka heti alusta alkaen toimi hiippakunnan piispan luvalla, sai vuonna 1943 appositio manuum -hyväksynnän ja Pyhän Istuimen hyväksymisen 16. 6.1950. 
Marraskuussa 1982 se sai paavi Johannes Paavali II:lta personaaliprelatuurin aseman, joka oli Josemaría Escriván toivoma muoto ja mitä kohti hän oli vuosia tehnyt työtä.
Autuaaksi- ja pyhäksijulistaminen

Escrivan maine pyhänä henkilönä, joka hänellä oli jo hänen eläessään, on hänen kuolemansa jälkeen levinnyt kaikkialle maailmaan. 6000 ihmistä joka puolelta maailmaa kirjoittivat paaville kirjeitä, joissa paavia pyydettiin aloittamaan prosessi mons. Escrivá de Balaguerin julistamiseksi autuaaksi ja pyhäksi. Kirjoittajien joukossa oli 69 kardinaalia ja lähes 1300 piispaa (yli kolmannes katolisen kirkon piispoista). Pyhimykseksi julistamisia käsittelevä kongregaatio avasi asian käsittelyn 19.2.1981.
Vuosien 1981 ja 1986 välisenä aikana toteutettiin kaksi prosessia, toinen Roomassa ja toinen Madridissa, jotka käsittelivät mons. Escriván elämää ja hyveitä. 9. 4.1990 pyhien kongregaatio antoi lausunnon, jonka mukaan Escrivá oli harjoittanut kristillisiä hyveitä sankarillisesti. Paavi Johannes Paavali II allekirjoitti dekreetin, ja Opus Dein perustajalle myönnettiin arvonimi ”Kunnianarvoisa”. 
6. 7.1991 paavi julisti erään hänen esirukoustensa ansioksi luetun parantumisen luonteeltaan ihmeeksi. Täten autuaaksijulistamisprosessi päättyi ja 17. toukokuuta 1992 Johannes Paavali II julisti Roomassa Opus Dein perustajan autuaaksi. Saman vuoden toukokuun 21. päivästä alkaen autuaan Josemarían ruumista on pidetty Roomassa Opus Dein prelatuurin päämajassa, Rauhan Pyhä Marian prelaatinkirkon alttarissa.
6. lokakuuta 2002 Johannes Paavali II julisti Opus Dein perustajan pyhäksi Roomassa. Hänen liturgista juhlapäiväänsä vietetään 26. kesäkuuta.
Kritiikki

Escrivaa vastaa on myös esitetty kritiikkiä. Yksi kriitikko on ollut espanjalainen María del Carmen Tapia, joka oli 18 vuotta Opus Dein numeraarijäsen. Kirjassaan Beyond the Threshold hän väittää, että Escriválta puuttui lempeyttä ja laupeutta, ja että hän johti järjestöä sotilaallisella komennolla. Hän väittää myös, että hänen aikanaan Opus Deissä oli eräänlainen kiellettyjen kirjojen lista, johon kuuluivat esimerkiksi Lutherin ja Kantin teokset. Toinen kriitikko on ollut tšekkiläinen pappi Wladimir Felzman, joka oli 23 vuoden ajan Opus Dein jäsenenä Escriván vielä johtaessa sitä. Hän on väittänyt Escriván vähätelleen Hitlerin ja Francon julmuuksia.
Escriván persoonan lisäksi eräät tahot ovat kritisoineet hänen pyhäksijulistamistaan. Yksi syytöksistä oli, että kaikkia vastalauseiden esittäjiä, varsinkin Opus Dein entisiä jäseniä, ei kuunneltu. Toinen kritiikin aihe oli kanonisaatioprosessin etenemistahti. Prosessi ei ollut poikkeuksellisen nopea, mutta joidenkin mielestä prosessin olisi pitänyt olla hitaampi, koska Opus Dei oli uusi maallikkojärjestö jollaista kirkossa ei aiemmin ollut. Escrivá julistettiin autuaaksi 17 vuodessa kuolemansa jälkeen, mutta esimerkiksi Äiti Teresa kanonisoitiin vielä paljon nopeammin. Hänet julistettiin autuaaksi ainoastaan kuusi vuotta kuolemansa jälkeen, sillä paavi Johannes Paavali II halusi tämän tapahtuvan nopeasti. Samoin on arveltu olleen Escriván suhteen: paavi oli kannattanut Escriváa pyhäksi jo pitkään ja halusi kanonisoinnin etenevän omana hallintokautenaan.
Kirjoitukset

Vuonna 1934 Josemaría Escrivá julkaisi ensimmäisen kirjansa nimellä Hengellisiä mietteitä (Consideraciones espirituales). Kirja oli osoitettu kaikille kristityille eikä pelkästään Opus Dein jäsenille. Siinä on hengellisen elämän katkelmia aforismien muodossa. Niiden tarkoitus on auttaa lukijoita elämään oikein Jumalan ja lähimmäisten kanssa. Vuonna 1939 sama kirja ilmestyi laajennettuna nimellä Camino eli Tie (ensimmäinen suomennos 1972). Teos levisi ympäri maailmaa ja sitä on painettu yli neljä miljoonaa kappaletta. Muita Escriván kirjoituksia ovat: Pyhä Ruusukko (Santo Rosario, 1934) ja Keskusteluja mons. Escrivá de Balaguerin kanssa (Conversaciones con Mons. Escrivá de Balaguer, 1969, sisältää haastatteluja).
Osa hänen julistuksestaan julkaistiin saarnojen tai mietiskelyjen muodossa ja niissä käsitellään askeesin, liturgian ja teologian eri teemoja. Mietiskelyissä  liittyvät yhteen hengellinen syvyys sekä huomattava välittömyys ja raikkaus, mikä näyttää evankeliumin opettaman opin ja sen seuraamisen ykseyden, auttaa kristittyjä ymmärtämään sitä ja pyrkimään sen toteuttamiseen omassa olemassaolossaan elämän ykseytenä.
Ensimmäisenä mietiskelyjen niteenä ilmestyi Kristus kulkee lähelläsi (Es Cristo que pasa, 1973), joka käännettiin heti monille kielille ja levisi monina uusintapainoksina. Perustajan kuoleman jälkeen toimitettiin hänen jäämistöstään mietiskelyjen toinen nide, joka sai nimen Jumalan Ystäviä (Amigos de Dios, 1977) ja ilmestyi suomeksi Seppo A.Teinosen kääntämänä vuonna 1994. Vuonna 1981 ilmestyi Ristin tie (Via Crucis), johon sisältyy mietiskelyjä Kristuksen kärsimyksestä jokaisen omaa elämää koskevana todellisuutena.
Josemaría Escriván julkaisuihin kuuluu myös juridis-teologinen tutkielma nimeltään La Abadesa de las Huelgas.