stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
16. marraskuuta
Tapahtumia

534 – Corpus iuris civilis -lakikokoelmasta julkaistiin toinen ja samalla lopullinen versio.
1532 – Inkahallitsija Atahualpa jäi Francisco Pizarron johtamien konkistadorien vangiksi.
1653 – Hämäläis-Osakunta sekä Wiipurilainen Osakunta (WiO) perustettiin.
1776 – Britit valtasivat Fort Washingtonin Yhdysvaltain vapaussodassa.
1849 – Fjodor Dostojevski tuomittiin kuolemaan, syynä yhteydet radikaaliin hallituksenvastaiseen älykköryhmittymään. Sittemmin hänen tuomionsa lievennettiin pakkotyöksi.
1875 – Egyptin–Etiopian sota: etiopialaiset tuhosivat Etiopiaan edenneen egyptiläisen sotajoukon Gundetin taistelussa.
1889 – Helsingin Sanomien ensimmäinen näytenumero julkaistiin nimellä "Päivälehti".
1904 – Sir John Ambrose Fleming keksi elektroniputken.
1918 – Unkari julistettiin tasavallaksi krysanteemivallankumouksen jälkeen.
1920 – Australialainen lentoyhtiö Qantas perustettiin.
1933 – Yhdysvallat ja Neuvostoliitto solmivat diplomaattisuhteet.
1938 - Albert Hofmann syntetisoi onnistuneesti LSD:tä.
1939 – Tukholmassa oleskellut Suomen Kommunistisen Puolueen pääsihteeri Arvo Tuominen sai Neuvostoliiton kommunistisen puolueen politbyroolta kutsun saapua Moskovaan ja ryhtyä "Suomen kansanhallituksen" pääministeriksi. Tuominen kieltäytyi tehtävästä ja jäi Tukholmaan.
1944 – Ensimmäiset Jussi-patsaat jaettiin.
1945 – UNESCO perustettiin.
1957 – Sarjamurhaaja Ed Gein murhasi viimeisen uhrinsa, Bernice Wordenin.
1959 – Broadway-musikaalin The Sound of Music ensiesitys.
1965 – Venera-avaruusohjelma: Neuvostoliitto laukaisi Venera 3 -avaruusluotaimen kohti Venus-planeettaa. Siitä tuli ensimmäisen vieraalle planeetalle laskeutunut avaruusalus (1.3.1966).
1988 – Benazir Bhutto valittiin vaaleilla Pakistanin pääministeriksi.
1995 – Radovan Karadžić ja Ratko Mladić asetettiin Haagin sotarikostuomioistuimessa poissaolevina syytteeseen Srebrenican verilöylystä
2000 – Bill Clinton vieraili ensimmäisenä Yhdysvaltain virassaolevana presidenttinä Vietnamissa.
2001 – Ensimmäinen Harry Potter -elokuva Harry Potter ja viisasten kivi ensi-illassa Yhdysvalloissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Kanadassa.
2004 – X-43 SCRAMJET teki ilmaa käyttävien suihkukoneiden nopeusennätyksen lentäessään lähes Mach 10:n nopeudella eli noin 11 200 km/h (3,11 km/s).
2010 – Prinssi William ja Kate Middleton julkistivat kihlauksensa.
2022 – Nasan Artemis-ohjelman ensimmäinen lento Artemis I laukaistiin.
Syntyneitä

42 eaa. – Tiberius, Rooman keisari (k. 37)
1717 – Jean le Rond d'Alembert, ranskalainen matemaatikko, fyysikko ja filosofi, yksi Encyclopédien tekijöistä (k. 1783)
1766 – Rodolphe Kreutzer, ranskalainen säveltäjä ja viulisti (k. 1831)
1836 – Kalākaua, Havaijin kuningas 1874–1891 (k. 1891)
1861 – Luigi Facta, Italian pääministeri 1922 (k. 1930)
1861 – Arvid Järnefelt, suomalainen kirjailija (k. 1932)
1873 – W. C. Handy, yhdysvaltalainen säveltäjä (k. 1958)
1874 – Aleksandr Koltšak, venäläinen amiraali, arktisten alueiden tutkija ja valkoinen sotilasjohtaja Venäjän sisällissodassa (k. 1920)
1882 – Thomas H. Ince, yhdysvaltalainen elokuvantekijä (k. 1924)
1882 – Tazio Nuvolari, italialainen kilpa-autoilija (k. 1953)
1889 – George S. Kaufman, yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija ja journalisti (k. 1961)
1890 – Elpidio Quirino, Filippiinien presidentti 1948–1953 (k. 1956)
1891 – Julius Leber, saksalainen sosiaalidemokraattinen poliitikko, heinäkuun 20. päivän salaliiton jäsen (k. 1945)
1895 – Paul Hindemith, saksalainen säveltäjä, alttoviulisti, teoreetikko ja kapellimestari (k. 1963)
1896 – Oswald Mosley, brittiläinen poliitikko ja baronetti (k. 1980)
1896 – Lawrence Tibbett, yhdysvaltalainen oopperalaulaja ja näyttelijä (k. 1960)
1900 – Eliška Junková, tšekkoslovakialainen kilpa-ajaja (k. 1994)
1904 – Nnamdi Azikiwe, Nigerian presidentti 1963–1966 (k. 1996)
1907 – Burgess Meredith, yhdysvaltalainen näyttelijä (k. 1997)
1916 – Daws Butler, yhdysvaltalainen ääninäyttelijä (s. 1988)
1922 – José Saramago, vuoden 1998 Nobelin kirjallisuuspalkinnon saanut portugalilainen kirjailija (k. 2010)
1930 – Chinua Achebe, nigerialainen kirjailija ja professori (k. 2013)
1938 – Robert Nozick, yhdysvaltalainen filosofi (k. 2002)
1939 – Henrik Otto Donner, suomalainen musiikkivaikuttaja, muusikko ja säveltäjä (k. 2013)
1942 – Reima Nummila, suomalainen jalkapalloilija
1946 – Joseph Henry White (”Jo Jo White”), yhdysvaltalainen koripalloilija (k. 2018)
1949 – Jukka Alihanka, suomalainen lääkäri, unitutkija, sanoittaja ja säveltäjä (k. 2013)
1951 – Peter Fryckman, suomalainen liikemies
1952 – Shigeru Miyamoto, japanilainen pelisuunnittelija
1955 – Turo Pajala, suomalainen näyttelijä (k. 2007)
1955 – Petteri Paronen, suomalainen farmasian tohtori (Kuopion kaupunginjohtaja)
1958 – Anne Holt, norjalainen rikoskirjailija
1964 – Diana Krall, kanadalainen muusikko
1965 – Mika Aaltonen, suomalainen jalkapalloilija ja tulevaisuudentutkija
1966 – Christian Lorenz, saksalainen kosketinsoittaja ("Rammstein")
1973 – Christian Horner, brittiläinen Formula 1 -tallipäällikkö ja entinen kilpakuljettaja
1976 – Juha Pasoja, suomalainen jalkapalloilija
1977 – Oksana Bajul, ukrainalainen taitoluistelija ja olympiavoittaja
1977 – Maggie Gyllenhaal, yhdysvaltalainen näyttelijä
1981 – Arttu Pihlainen, suomalainen alamäkiluistelun maailmanmestari
1983 – Kari Lehtonen, suomalainen jääkiekkoilija
1983 – Britta Steffen, saksalainen uimari
1985 – Sanna Marin, Suomen pääministeri ja SDP:n kansanedustaja/ SDP:n puheenjohtaja
1988 – Helan Abdulla (”Helly Luv”), kurdilainen näyttelijä ja laulaja
Kuolleita

1272 – Henrik III, Englannin kuningas (s. 1207)
1327 – Walter Reynolds, Canterburyn arkkipiispa
1779 – Pehr Kalm, suomalainen luonnontutkija ja tutkimusmatkailija (s. 1716)
1797 – Fredrik Vilhelm II, Preussin kuningas (s. 1744)
1831 – Karl von Clausewitz, saksalainen kenraali ja sotateoreetikko (s. 1780)
1836 – Christian Hendrik Persoon, ranskalainen kasvitieteilijä (s. 1761)
1885 – Louis Riel, kanadalainen poliitikko ja métis-kansan johtaja (s. 1844)
1906 – J. H. Erkko, suomalainen runoilija, aforistikko, näytelmäkirjailija ja kulttuurivaikuttaja (s. 1849)
1907 – Lucien Marcus Underwood, yhdysvaltalainen kasvitieteilijä, toimittaja ja lintutieteilijä (s. 1853)
1922 – Max Abraham, saksalainen fyysikko (s. 1875)
1945 – Kaarlo Sarkia, suomalainen runoilija ja esteetikko (s. 1902)
1960 – Clark Gable, yhdysvaltalainen näyttelijä (s. 1901)
1960 – John Österholm, suomalainen poliitikko (s. 1882)
1965 – Erik Heinrichs, suomalainen kenraali ja Mannerheim-ristin ritari (s. 1890)
1971 – Edie Sedgwick, yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä ja valokuvamalli (s. 1943)
1973 – Alan Watts, brittiläinen uskonnonfilosofi ja kirjailija (s. 1915)
1981 – Niilo Yli-Vainio, suomalainen helluntailainen saarnaaja, evankelista ja kirjailija (s. 1920)
2005 – Henry Taube, vuoden 1983 Nobelin kemianpalkinnon saanut kanadalaissyntyinen kemisti (s. 1915)
2006 – Milton Friedman, vuoden 1976 ns. Nobelin taloustieteen palkinnon saanut taloustieteilijä (s. 1912)
2008 – Reg Varney, brittiläinen näyttelijä (s. 1916)
2016 – Jay Wright Forrester, yhdysvaltalainen professori, tietokonealan pioneeri ja järjestelmädynamiikan perustaja (s. 1918)
2016 – Melvin Laird, yhdysvaltalainen poliitikko (s. 1922)
2017 – Dik Mik, brittiläinen muusikko, Hawkwindin perustajajäsen (s. 1943)
2018 – Peter Berndtson, suomalainen televisiotoimittaja (s. 1956)
2018   – William Goldman, yhdysvaltalainen kirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja (s. 1931)
2021 – Jyrki Kasvi, suomalainen poliitikko, toimittaja, tietokirjailija ja tutkija (s. 1964)
Juhlapäiviä

YK: Kansainvälinen suvaitsevaisuuden päivä ("International Day for Tolerance"). Päivää on vietetty vuodesta 1997.
Islanti: Islannin kielen päivä ("Dagur íslenskrar tungu"). Runoilija Jónas Hallgrímssonin syntymäpäivä.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  |   Lyhyt tiivistelmä päivästä 16. marraskuuta: |  |
:  Kansainvälinen suvaitsevaisuuden päivä  Ansa Ikonen ja parhaan naispääosan palkinto ensimmäisessä ensimmäisessä Jussi-gaalassa. 534 – Corpus iuris civilis -lakikokoelmasta julkaistiin toinen ja samalla lopullinen versio.  1836 – Havaijin kuningas Kalākaua syntyi.  1889 – Helsingin Sanomien ensimmäinen näytenumero julkaistiin nimellä Päivälehti.  1922 – Portugalilainen kirjailija José Saramago syntyi.  1938 – Albert Hofmann syntetisoi onnistuneesti LSD:tä.  1944 – Ensimmäiset suomalaisen elokuva-alan Jussi-palkinnot jaettiin.  
Katso myös: kalenteri ~ 15. marraskuuta, 17. marraskuuta
Vuoden kuukaudet ja päivät
| --- | --- |
tammikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
helmikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  (30 )
maaliskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
huhtikuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
toukokuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
kesäkuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
heinäkuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
elokuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
syyskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
lokakuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31 
marraskuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30 
joulukuu:  1  2  3  4  5  6  7  8  9  10  11  12  13  14  15  16  17  18  19  20  21  22  23  24  25  26  27  28  29  30  31
Tikkakosken kirkko

| Tikkakosken kirkko |
| --- | --- |
 Kirkko elokuussa 2013
Sijainti:  Kirkkokatu 18, Tikkakoski
Koordinaatit:  62°23′29.9″N, 025°38′53.3″E
Seurakunta:  Jyväskylän seurakunta, Tikkakosken alueseurakunta
Rakentamisvuosi:  1957
Suunnittelija:  Olavi Kivimaa
Materiaali:  kivi
Istumapaikkoja:  300
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Tikkakosken kirkko on Tikkakoskella sijaitseva kivikirkko, jonka suunnitteli lääninarkkitehti Olavi Kivimaa 1957. Istumapaikkoja kirkossa on 300. Kirkkorakennus on torniton, satulakattoinen pitkäkirkko, jonka päädyssä on punatiilinen päätykolmio ja seinien alaosassa liuskekiviupotuksia. Sisäkatto on tasalakinen taitekatto. Kirkon siipirakennuksessa on seurakuntasali ja sakaristo. Kirkon 10-äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1959.  Kirkon alkuperäinen pinta-ala oli 232 neliötä, mutta sen yhteydessä olevia seurakuntatiloja on laajennettu pariin eri otteeseen. Kirkossa on taiteilija Lauri Ahlgrénin vuonna 1977 suunnittelema lasimaalaus.
Hannu Tihinen

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Syntymäaika: 1. heinäkuuta 1976 (ikä 48)
Syntymäpaikka: Kemin mlk, Suomi
Pelipaikka: puolustaja
Pituus: 190 cm
Junioriseurat
: KePS
Seurat
| Vuodet | Seura | O | (M) |
| 1993–1996 | KePS | 77 | (12) |
| 1997–1999 | HJK | 65 | (8) |
| 2000–2002 | Viking | 71 | (8) |
| 2001 | → West Ham United (laina) | 8 | (0) |
| 2002–2006 | RSC Anderlecht | 101 | (14) |
| 2006–2010 | FC Zürich | 116 | (9) |
| Yhteensä | Yhteensä | 438 | (51) |
Maajoukkue
| 1996–1997 | Suomi U21 | 3 | (0) |
| 1999–2009 | Suomi | 76 | (5) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Hannu Tihinen (s. 1. heinäkuuta 1976 Kemin mlk) on suomalainen jalkapalloilija. Keskuspuolustajana pelannut Tihinen saavutti vuonna 2010 päättyneellä urallaan viisi mestaruutta kolmessa eri maassa, kahden maan cup-mestaruuden ja toimi kapteenina lähes kaikissa seurajoukkueissaan.
Pelaajauransa jälkeen Tihinen on toiminut Suomen Palloliiton urheilutoimenjohtajana ja vuodesta 2023 lähtien Kansainvälisen jalkapalloliiton Fifan kansainvälisen jalkapallon kehitysosaston asiantuntijana.
Seurajoukkueura

Tihinen on Kemin Palloseuran kasvatti. Veikkausliigassa hän debytoi Helsingin Jalkapalloklubin riveissä vuonna 1997. Tihinen saavutti seurassa Suomen mestaruuden ja ratkaisi maalillaan seuralleen cup-mestaruuden 1998. Hän oli myös mukana HJK:n Mestarien liigassa pelanneessa joukkueessa vuonna 1998 ja hänet valittiin Veikkausliigan parhaaksi puolustajaksi vuonna 1999.
Marraskuussa 1999 Tihinen siirtyi Norjaan Viking Stavangerin riveihin. Hän edusti seuraa kahden ja puolen kauden ajan käyden välillä myös lainassa englantilaisessa West Ham Unitedissa. Tihinen voitti vuonna 2001 Norjan cup-mestaruuden, tehden finaalissa myös maalin. Kesäkuussa 2002 Tihinen siirtyi Belgian suurseuraan RSC Anderlechtiin. Hän edusti Anderlechtia neljän kauden ajan ja saavutti seurassa kaksi Belgian mestaruutta. Tihinen teki Anderlechtin 1–0-voittomaalin Mestarien Liigassa Olympique Lyonia vastaan 25. marraskuuta 2003.
Heinäkuussa 2006 Tihinen siirtyi FC Zürichiin. Hän nousi puolen vuoden jälkeen joukkueen kapteeniksi ja saavutti seurassa heti ensimmäisellä kaudellaan Sveitsin mestaruuden. Mestaruuden hän voitti myös vuonna 2009 ja kauden jälkeen hänet valittiin Sveitsin liigan parhaaksi puolustajaksi. Tihinen teki FC Zürichin upean voittomaalin Mestarien liigan ottelussa 30. syyskuuta 2009 AC Milania vastaan San Sirolla.
Hän on Jari Litmasen ja Roman Eremenkon kanssa ainoat suomalaiset, jotka ovat onnistuneet tekemään maalin Mestarien liigassa kahdessa eri joukkueessa. Tihisen pelinumero 30 jäädytettiin FC Zürichissä kauden 2009–2010 päätteeksi.
Tihinen ilmoitti toukokuussa 2010 kauden 2009–2010 jäävän hänen pelaajauransa viimeiseksi. Syynä lopettamispäätökseen olivat useat päävammat, joiden vuoksi hän käytti uransa viimeisinä vuosina suojakypärää. Kyseisen kauden jälkeen Tihinen jatkoi FC Zürichin palveluksessa urheilutoimenjohdon tehtävissä ja Suomeen palattuaan syksyllä 2011 hänet valittiin Jalkapallon Pelaajayhdistyksen puheenjohtajaksi. Tihinen oli Olympiakomitean hallituksessa vuosina 2012-2016 ja hän toimi tammikuuhun 2023 asti yhdeksän vuoden ajan Suomen Palloliiton urheilutoimenjohtajana.
Maajoukkueura

Ensimmäisen A-maaottelunsa Tihinen pelasi 5. kesäkuuta 1999 Turkkia vastaan. Hän teki samassa ottelussa myös ensimmäisen A-maaottelumaalinsa. Tihinen muodosti pitkään Sami Hyypiän kanssa Suomen vakiotoppariparin. Hän pelasi kolmissa EM- ja kolmissa MM-karsinnoissa ja teki 76 maaottelussa yhteensä viisi maalia.
Saavutukset

Suomen mestaruus 1997
Suomen Cup 1998
Vuoden liigapuolustaja 1999
Norjan Cup 2001
Belgian mestaruus 2003–2004, 2005–2006
Belgian supercup 2004
Sveitsin mestaruus 2006–2007, 2008–2009
Sveitsin liigan paras puolustaja 2009
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Hannu Tihinen Wikimedia Commonsissa
Profiili Suomen Palloliiton sivuilla (arkistoitu versio)
Tihinen (numero 30) taistelee pallosta Zürichin ja Luzernin välisessä ottelussa huhtikuussa 2007.
Tiibetin kansannousu 1959

Tiibetin kansannousu oli vuonna 1959 käynnistynyt epäonnistunut kansannousu Tiibetissä, Kiinassa. Sen käynnisti huhu, jonka mukaan kiinalaiset suunnittelisivat dalai-laman sieppaamista. Norbulingkan kesäpalatsin ympärille kerääntyi tuhansia ihmisiä, jotka suojelivat johtajaansa.
Kiinan armeija ei puuttunut mielenosoituksiin ennen 17. maaliskuuta 1959. Silloin Kiina alkoi tulittaa Tiibetin pääkaupunki Lhasaa ja vangitsemaan mielenosoittajia. Dalai-lama pakeni Intiaan, jossa asuu yhä. Maanpaossa olevien tiibetiläisten mukaan tuhansia tiibetiläisiä kuoli.
Tausta

Tiibet oli ollut nimellisesti osa Kiinaa, mutta käytännössä itsenäinen Kiinan tasavallan aikana vuosina 1912–1949. Kiinassa vallitsevaa tilannetta ei kuitenkaan koskaan hyväksytty ja samalla kannalla olivat vuonna 1949 sisällissodan jälkeen valtaan nousseet Kiinan kommunistit. Mao Zedongin johtamat kommunistit hyökkäsivätkin Tiibetiin lokakuussa 1950 ja voittivat nopeasti pienen paikallisen armeijan. Tiibetiläiset pakotettiin tämän jälkeen hyväksymään niin sanottu 17. kohdan sopimus, jolla Tiibet liitettiin Kiinaan. Sopimuksessa Tiibetille taattiin kuitenkin itsehallinnollisia ja uskonnollisia oikeuksia. Sopimusta alettiin rikkoa pian sen solmimisen jälkeen, kun Kiina alkoi lakkauttaa Tiibetin oman hallinnon toimintoja, minkä lisäksi Tiibetiin tuli kiinalaisia siirtolaisia ja suuri joukko sotilaita.
Kiinan hyökkäyksen jälkeen Tiibetin kansalliskokous oli pyytänyt dalai-lama Tenzin Gyatsoa ottamaan vallan vuosia tarkoitettua aiemmin. Dalai-lama neuvotteli Kiinan hallinnon kanssa Tiibetin tilanteesta. Hän matkusti Pekingiin vuonna 1954 tavaten siellä Maon kanssa. Tapaamisesta huolimatta tiibetiläisten ja Kiinan hallinnon välit alkoivat tulehtua entisestään. Siirtymistä kommunistiseen järjestelmään kiihdytettiin entisestään 1955–1958. Tähän liittyi kolhoositilojen perustaminen, suuren paimentolaiskansanosan sitomisyritykset pysyvämpään elämäntapaan sekä luostarilaitosten aseman heikentäminen. Sortona koetut toimet johtivat tiibetiläisten aseelliseen vastarintaan etenkin Itä-Tiibetin Khamin alueella. Vaikka dalai-lama itse kannatti rauhanomaista ratkaisua tilanteelle, monet korkea-arvoiset Tiibetin hallinnon jäsenet kannattivat aseellista vastarintaa. Vuonna 1956 toimintansa aloittanut vastarintaliike Chushi Gandruk sai tukea Yhdysvaltojen CIA:lta vuodesta 1958 lähtien.
Kansannousu

Itä-Tiibetin levottomuus aiheutti pakolaisvirran tältä alueelta Tiibetin pääkaupunki Lhasaan. Pakolaiset puolestaan huononsivat paikallisen ruokahuollon tilannetta, jota oli jo ennestään rasittanut Kiinan armeijan joukkojen sijoittaminen alueelle. Maaliskuun alussa 1959 pääkaupunkiin oli tullut vielä joukoittain tiibetiläisen uudenvuoden juhlijoita. Tässä epävakaassa tilanteessa kiinalaisten sotilaskomentaja Lhasassa kutsui dalai-laman 9. maaliskuuta seuraamaan teatteriesitystä kanssaan ja kehotti tätä saapumaan kiinalaisten parakeille seuraavana päivänä ilman tavanomaista aseistettua henkivartijajoukkoaan. Kutsu tulkittiin tiibetiläisten keskuudessa yritykseksi kaapata dalai-lama. Tämän seurauksena dalai-laman kesäpalatsin Norbulingkan luokse kokoontui arviolta 30 000 tiibetiläistä alkuperäisenä tarkoituksenaan estää dalai-lamaa hyväksymästä kiinalaisten kutsua. Kokoontuminen muuttui kuitenkin nopeasti Tiibetin itsenäisyyttä vaatineeksi mielenosoitukseksi.
Tilanne kärjistyi kun Kiinan armeijan joukot yrittivät pelotella väkijoukkoa hajaantumaan ampumalla Norbulingkan ympäristöä tykistötulella 17. maaliskuuta. Samana yönä dala-lama salakuljetettiin tiibetiläissotilaaksi naamioituneena ulos palatsistaan. Pako pidettiin salassa useamman päivän ajan kun dalai-lama ja pieni joukko hänen tukijoitaan kulkivat vuoriston läpi etelään Intian puolelle, jonne he perustivat Tiibetin pakolaishallituksen. Myöhemmin dalai-lamaa seurasi Intiaan pakolaisina 80 000–100 000 tiibetiläistä.
Tällä välin Lhasassa mielenosoittajat olivat alkaneet linnoittaa kaupunkia perustamalla esimerkiksi konekivääripesäkkeitä, jotka oli tähdätty kiinalaisten asemia vastaan. 20. maaliskuuta kiinalaiset yrittivät jälleen hajottaa väkijoukkoja varoituslaukauksilla. Kun tämä ei toiminut, kiinalaiset jalkauttivat sotilaansa kaupunkiin samana yönä. Taistelut alkoivat aamunkoitossa ja jatkuivat kolmen päivän ajan kiinalaisten saadessa lopulta yliotteen. 23. maaliskuuta tiibetiläiset olivat vetäytyneet Jokhangin temppelille, jonka he olivat linnoittaneet. Kiinalaiset hyökkäsivät temppeliin ja veristä taistelua kesti kolmen tunnin ajan. Kiinalaiset pääsivät voitolle täälläkin heidän panssarivaununsa ajettua temppelin portin läpi. Myöhemmin samana päivänä kiinalaiset nostivat lippunsa Potalan ylle ja taistelut olivat päättyneet. Tarkkoja lukuja ei tiedetä, mutta joka tapauksessa tuhannet tiibetiläiset saivat surmansa. Erään Kiinan armeijan tiedusteluraportin mukaan 87 000 tiibetiläistä kiinalaisten vastustajaa eliminoitiin maalis–lokakuun välisenä aikana.
Seuraukset

Tiibetiläiset ja suuri osa maailmaa Kiinan ulkopuolella tulkitsivat tapahtumat kansallismielisenä kansannousuna ulkomaista miehittäjää vastaan. Kansannousun jälkeen tiibetiläinen vastarinta rakentui dalai-laman ympärille ja hänen aseellisen vastarinnan vastainen kantansa on vaikuttanut siihen, ettei sellaista ole sittemmin Tiibetissä juurikaan järjestetty. Kansannoususta muodostui jakokohta Tiibetin historiassa perinteisen ja nykyajan Tiibetin välille. Kansannousuun viitataan usein vuosien 1989 ja 2008 tapahtumien ohella kampanjoissa Tiibetin itsenäisyyden tai autonomian puolesta.
Kiinan Deng Xiaoping, Panchen-lama Choekyi Gyaltsen ja Dalai-lama Tenzin Gyatso valokuvassa vuonna 1954.
Tiibetiläisiä pidätettyjä vuonna 1959, heidän joukossaan Tsarong Dzasa.
Tietoisuustaito

Tietoisuustaito, myös tietoisuustaidot, tietoinen läsnäolo, hyväksyvä tietoinen läsnäolo tai mindfulness, tarkoittaa tietoista läsnäoloa ja tietoisuutta mielen tuottamista kokemuksista ja tulkinnoista; mielen tyynnyttämistä ja kehon omien kokemusten uteliasta ja hyväksyvää havainnointia; oman olon kuuntelemista. Tietoisuustaitojen tausta on buddhalaisuudessa, ja länsimaissa niitä on sovellettu 1970-luvulta alkaen esimerkiksi hoitotyössä, urheiluvalmennuksessa ja työelämässä.
Luonne ja menetelmät

Tietoisessa läsnäolossa ihminen suuntaa tarkkaavaisuutensa ajankohtaisesti käsillä olevaan hetkeen. Hän ohjaa tarkkaavaisuuttaan tietoisesti havainnoiden ja kuvaillen ulkoisia tapahtumia tai sisäisiä kokemuksiaan, kuten ruumiintuntemuksiaan, tunteitaan, ajatuksiaan tai toimintayllykkeitään, arvottamatta tai pyrkimättä muuttamaan niitä. Hän suuntaa koko huomionsa tähän hetkeen ja keskittää tietoisuutensa siihen, mitä on juuri tällä hetkellä tekemässä. Tietoiseen läsnäoloon kuuluu vastaanottavainen ja avoin hyväksyminen ja myötätunto, ilman hyväksi, pahaksi, oikeaksi tai vääräksi luokittelemista.
Tietoisuustaitojen perusajatuksia on lainattu buddhalaisesta filosofiasta, mutta menetelmä ei sisällä uskonnollista eikä hengellistä puolta. Se ei myöskään ole rentoutumis- tai mielentyhjennysharjoitus, sillä se vaatii tietoista havainnointia.
Tietoisuustaidoista on kehitetty useita eri menetelmiä, joilla on eri nimitykset. Tietoisuustaitoihin kuuluu meditatiivisia harjoituksia, jotka sisältävät useita erilaisia menetelmiä ja sovelluskohteita. Mindfulness-menetelmiksi voidaan kutsua nykyään länsimaissa harjoitettavia ja buddhalaisesta viitekehyksestä irtautuneita mindfulness-harjoituksen muotoja. Näistä yksi on yhdysvaltalaisen Jon Kabat-Zinnin MBSR-menetelmä (Mindfulness-Based Stress Reduction). Mindfulness-perustaisten menetelmien pohjana on buddhalaisen meditaation kahdeksanosaisen polun seitsemäs askel, sati. Kabat-Zinn sanoo kehittäneensä MBSR-menetelmänsä vipassana-harjoitusten ja zen-meditaation pohjalta.