stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Johan Fredrik von Schantz

Johan Fredrik von Schantz (30. joulukuuta 1836 Loviisa – 13. joulukuuta 1907 Helsinki) oli suomalainen Venäjän keisarillisen armeijan useissa eri laivastojoukoissa palvellut kenraali.
Von Schantzin vanhemmat olivat everstiluutnantti Sebastian Ferdinand von Schantz ja Louisa Magdalena Tawaststjerna. Von Schantz tuli oppilaaksi Pietarin merikadettikouluun 1850, ylennettiin 1852 gardemariniksi ja määrättiin koulusta 1854 valmistuttuaan midshipsmaniksi 1. Suomen meriekipaasin 4. komppaniaan. Krimin sodan aikana 1854–1855 von Schantz palveli Andrei-aluksella ja tykkivene 17:llä, jotka puolustivat Viaporia. Hän osallistui 1856–1858 merenmittaustöihin Riianlahdella ja purjehti 1859–1863 korvetti Posadnikilla Kronstadtista Tyynellemerelle ja takaisin.
Luutnantiksi von Schantz ylennettiin 1860 1. Suomen meriekipaasin 2. komppaniassa ja siirrettiin samana vuonna 28. meriekipaasiin. Vuonna 1864 hänet määrättiin höyrylaiva Velikij Knjaz Vladimirin päälliköksi Näsijärvelle, 1866–1867 hän palveli höyrykuunari Kompassilla ja kuljetusalus Artelštšikilla Itämerellä ja 1868–1869 monitorialus Kaldunin vanhimpana upseerina Suomenlahden saaristossa. Hänet ylennettiin kapteeniluutnantiksi 1870 ja nimitettiin seuraavana vuonna panssarifregatti Admiral Tšitšagovin vanhimmaksi upseeriksi, mutta siirrettiin sitten Siperian laivastoon klipperi  Abrekin päälliköksi. Aluksella hän risteili Tyynellämerellä 1871–1878. Von Schantz ylennettiin 2. luokan kapteeniksi vuoden 1878 alussa.
Von Schantz siirrettiin 1. kenraaliamiraalin meriekipaasiin Itämeren laivastoon 1881 ja määrättiin panssarifregatti Knjaz Požarskin päälliköksi. Seuraavana vuonna hänet ylennettiin 1. luokan kapteeniksi. Hän sai eron Knjas Požarskin päällikkyydestä 1885, vuonna 1886 hänet määrättiin Admiral Tšitšagovin päälliköksi. Von Schantz nimitettiin 3. meriekipaasin komentajaksi Itämeren laivastoon 1888 ja määrättiin Kronstadtin satamakapteeniksi 1889. Hän yleni kontra-amiraaliksi 1889, vuonna 1893 hänet määrättiin ensin Itämeren laivastossa nuoremmaksi lippukomentajaksi ja nimitettiin sitten Pietarin erillisen meriekipaasin komentajaksi. Vara-amiraaliksi von Schantz ylennettiin 1896. Kesällä 1898 hänet nimitettiin Obuhovin teräsvalimon johtokunnan puheenjohtajaksi ja siirrettiin 1902 Venäjän laivaston reserviin. Von Schantz sai eron sotapalveluksesta sairauden takia heinäkuussa 1905, ylennettynä kenraaliksi Venäjän laivaston amiraliteetissa.
Joan Waste

| Joan Waste> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1534 Derby
Kuollut: 1. elokuuta 1556 Derby
Kansalaisuus:   Englanti
Ammatti:  köydenpunoja
Vanhemmat:  William ja Joan Waste
Joan Waste (1534 – 1. elokuuta 1556) oli sokea englantilainen nainen, joka poltettiin roviolla Derbyssä hänen kieltäydyttyään luopumasta protestanttisesta uskostaan.
Elämä

Waste syntyi sokeana vuonna 1534 yhdessä kaksoisveljensä Rogerin kanssa derbyläiselle parturille William Wastelle ja hänen vaimolleen Joanille. Kaksitoistavuotiaana hän oppi punomaan niin hyvin, että saattoi tehdä köysiä (hänen isänsä oli myös köydenpunoja).
Vuonna 1553 Englannin valtaistuimelle nousi katolinen Kuningatar Maria, joka määräsi protestanttisten suuntausten kannattamisen laittomaksi. Hän tuomitsi 277 ihmistä harhaopista. Osa tuomituista oli tunnettuja henkilöitä, kuten piispat Thomas Cranmer, Hugh Latimer ja Nicholas Ridley, mutta monet ”Maria Verisen” nelivuotisen hallintokauden aikana mestatuista olivat peräisin alemmista yhteiskuntaluokista.
Katolisen Lichfieldin ja Coventryn piispan Ralph Bainesin kansleri Anthony Draycot kutsui Wasten puolustamaan ajatuksiaan, joista hänet myös tuomittiin. Hän vastusti latinaksi pidettäviä jumalanpalveluksia. Waste tuomittiin siitä, että hän oli ostanut Uuden testamentin ja pyytänyt ystäviään lukemaan siitä hänelle pennyn kertakorvauksesta. Hän myös kiisti transsubstantiaation
Wasten oikeudenkäynti käytiin paikassa, joka oli silloin Kaikkien Pyhien seurakunnan kirkko. Itse kirkkorakennus on rakennettu uudelleen, mutta torni on vuodelta 1530. Nykyisin se on Derbyn katedraali.
Kuolinpäivänään Wasten kerrotaan pitäneen kaksoisveljeään kädestä kävellessään kuolemaansa.
Wasten saattoivat kirkkoon viimeisen saarnan pitänyt Anthony Draycot, Thomas Powthread, Sir John Port, Henry Vernon ja Newhallin mestari John Dethick.
Julkinen teloitus suoritettiin Windmill Pitissä Burton Roadilla Derbyssä. Waste roikkui tulen yläpuolella köyden varassa ja putosi tuleen kun köysi paloi poikki. Wasten uskottiin kärsivän vakaumuksestaan ikuisesti.
Wastelle on muistomerkki Birchoverin kirkossa. Wasten teloituspaikalla on nykyään katolinen kirkko. Coventryn ja Lichfieldin piispalta Ralph Bainesilta riistettiin hänen piispanvirkansa 21. kesäkuuta 1559 Elisabet I:n noustua valtaistuimelle, ja Lontoon protestanttinen piispa Edmund Grindal tuomitsi hänet vankilaan.
Joan ja hänen perheensä osallistuivat St Petersissä Derbyssä englanninkielisiin jumalanpalveluksiin ennen Marian tuloa kuningattareksi.
Windmill Hill Pit 1800-luvulla. 1000-luvulla se tunnettiin "koettelemuksen kuoppana".
Iso Valkjärvi (Kuhmoinen)

| Iso Valkjärvi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Pirkanmaa
Kunnat:  Kuhmoinen
Koordinaatit:  61°30′30″N, 25°07′59″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Päijänteen alue (14.22)
Laskuoja:  Markkaoja Poikkijärveen 
Järvinumero:  14.221.1.028
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  107,5 m  
Pituus:  560 m  
Leveys:  340 m  
Rantaviiva:  1,589 km  
Pinta-ala:  10,863 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiIso Valkjärvi 
Iso Valkjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Kissakulman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa

Järven pinta-ala on 10,9 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä. Rannat ovat metsämaata. Järvellä on muutama vapaa-ajan asunto, joille tulee tiet järven itäpuolelta kulkevalta valtatieltä 24 tai hieman kauempaa etelästä kulkevalta yhdystieltä 3255. Järven länsipuolelta kulkee voimalinja.
Vesistösuhteet

Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 107,5 metriä mpy. Siihen johtaa neljä ojaa, joista yksi tulee Lemitjärvestä. Iso Valkjärvi laskee sen pohjoispäästä lähtevää Markkaojaa pitkin Poikkijärveen. Laskuojan pituus on 2,9 kilometriä ja pudotus 19,8 metriä.
Historiaa

Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi oli merkitty nimellä Walkiajärvi.
Vuoden 1965 peruskartassa järvi oli autio ja sen ympäristössä oli nykyistä enemmän peltoja. Lisäksi järven länsirannalla oli pelto. Vuoteen 1985 mennessä järvelle oli rakennettu kaksi taloa.
James Scott (herttua)

| James Scott, Monmouthin herttua |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 9. huhtikuuta 1649 Rotterdam, Alankomaiden tasavalta
Kuollut: 15. heinäkuuta 1685 (36 vuotta) Lontoo
James Scott, Monmouthin herttua (vuoteen 1663 asti James Fitzroy ja James Crofts; 9. huhtikuuta 1649 Rotterdam, Alankomaiden tasavalta – 15. heinäkuuta 1685 Lontoo) oli kuningas Kaarle II:n ja tämän rakastajattaren Lucy Walterin avioton poika. James teki merkittävän sotilasuran, ja toimi kuningas Jaakko II:n vastaisen epäonnistuneen kapinan johtajana vuonna 1685.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta James Scott (herttua) Wikimedia Commonsissa
Monmouthin joukkojen kapinassa käyttämä lippu.
Jeffersonin piirikunta (Kentucky)

Jeffersonin piirikunta (engl. Jefferson County) on Yhdysvaltojen Kentuckyn osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 770 517 vuonna 2018 ja sen pinta-ala on 1 031 neliökilometriä. Piirikunnan hallintokeskus on Louisvillen kaupunki.
Piirikunta on saanut nimensä presidentti Thomas Jeffersonilta.
Asukkaat

Piirikunnan asukkaista 67,5 prosenttia on valkoisia, 21,6 mustia ja 5,35 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 95,8 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 38,1 vuotta.
Kuvia piirikunnasta

Piirikunnan oikeustalo.
Louisvillen kaupunki.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Jeffersonin piirikunta (Kentucky) Wikimedia Commonsissa
James Schamus

| James Schamus |
| --- | --- |
 James Schamus Berliinin elokuvajuhlilla vuonna 2014.
Henkilötiedot
Syntynyt: 7. syyskuuta 1959 (ikä 65) Detroit, Michigan, Yhdysvallat
Ammatti:  elokuvakäsikirjoittaja, -tuottaja ja -professori
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
James Schamus (s. 7. syyskuuta 1959 Detroit) on yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja, -tuottaja ja -professori.
Schamus opiskeli 1980-luvun alussa Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä ja on vuodesta 1991 lähtien opettanut elokuvaa ja elokuvan historiaa Columbian yliopistossa New Yorkissa. Hän on tehnyt pitkään yhteistyötä Ang Leen kanssa, jonka kanssa hän käsikirjoitti ja tuotti esimerkiksi elokuvat Syö juo mies nainen (Yin shi nan nu), Jäämyrsky (The Ice Storm) ja Hiipivä tiikeri, piilotettu lohikäärme (Wo hu cang long). Yhdessä he ovat tuottaneet kahdeksan kokopitkää elokuvaa.
Vuonna 2015 Schamus ohjaa ensimmäistä kokoillan elokuvaansa Indignation, joka perustuu Philip Rothin samannimiseen romaaniin vuodelta 2008.
Osittainen tuotanto

Syö juo mies nainen (Yin shi nan nu, 1994)
Veljekset McMullen (The Brothers McMullen, 1995)
Safe (1995)
Järki ja tunteet (Sense and Sensibility, 1995)
Jäämyrsky (The Ice Storm, 1997)
Paholaisen satulassa (Ride with the Devil, 1999)
Hiipivä tiikeri, piilotettu lohikäärme (Wo hu cang long, 2000)
Buffalo Soldiers (2001)
Hulk (2003)
Brokeback Mountain (2005)
Aiheesta muualla

James Schamus Elonetissä.
James Schamus Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Lippumäen liikunta- ja uimahalli

Lippumäen uima- ja jäähallin sisäänkäynti.
Lippumäen liikunta- ja uimahalli sijaitsee Kuopiossa, Petosen alueen Litmasen kaupunginosassa. Uimahallin puolelta löytyy myös kuntosali.
Aiempi Lippumäen luolassa ollut jäähalli muutettiin sisäliikuntatilaksi, ja uusittu tila avattiin käyttöön vuoden 2021 alussa. Jäähallin puolella oli 25 x 56 metrin kokoinen kaukalo ja 200 henkilön katsomo, sekä neljä pukuhuonetta. Lippumäen ulkoliikunta-alueelle on valmistunut luolassa olleen kaukalon tilalle yksityinen, kahden kaukalon Lippumäen jäähalli.
Johan Fredrik Thauvón

Johan Fredrik Thauvón (8. elokuuta 1828 Paltamo – 18. toukokuuta 1918 Ii) oli suomalainen kirkkoherra, kirjallisuuden harrastaja ja tutkimusmatkailija.
Thauvónin vanhemmat olivat Paltamossa apteekkarina toiminut viipurilainen proviisori Lars Reinhold Thauvón (k. 1835) ja Maria Lovisa Aejmelaeus (k. 1868). Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja Vaasan ja Kuopion kymnaasia ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1847. Thauvón valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1851 ja filosofian maisteriksi 1853. Hänet vihittiin papiksi Kuopion hiippakunnassa 1859. Hänestä tuli riemumaisteri 1907.
Thauvónista tuli Tornion ala-alkeiskoulun vt. rehtori 1852 ja vakinainen rehtori 1855. Hän toimi välisaarnaajana Sallassa (Kuolajärvellä) vuodesta 1867 alkaen. Sallan kirkkoherrana Thauvón oli vuodesta 1869, Puolangan kirkkoherrana vuodesta 1870 ja viimeksi Iin kirkkoherrana 42 vuoden ajan vuodesta 1876 aina kuolemaansa saakka. Thauvón sai rovastin arvon 1902. Hän toimi myös Oulun läänin pohjoisen tarkastuspiirin kansakoulutarkastajana 1874–1883.
Thauvón oli opiskeluaikanaan jäsenenä vuonna 1848 perustetussa Suomalaisen Kauniskirjallisuuden Yhdyskunnassa jonka sensuuri kielsi jo 1849. Hän oli kirjeenvaihdossa Elias Lönnrotin kanssa ja sai tältä muun muassa ohjeita valmistautuessaan Kuolaan tekemälleen tutkimusmatkalle.
Thauvón liittyi lestadiolaisuuteen Puolangalla vuoden 1874 vaiheilla. Hän oli aikakautensa tunnetuimpia lestadiolaispappeja ja isännöi 1885 Iissä pidettyä lestadiolaispappien kokousta sekä oli vielä vuonna 1917 vanhoillislestadiolaisen herätysliikkeen vuosikokoussaarnaajana. Thauvón kävi puhujamatkoilla pääasiassa Pohjois-Suomessa mutta myös Turussa, Ruskealassa ja Joensuussa.
Thauvón oli naimisissa 1852–1906 Emilia Lovisa Carlssonin (1830-1906) kanssa. Heidän poikansa rovasti Emil Thauvón (1860–1926) toimi kirkkoherrana Pudasjärvellä ja Viitasaarella. Tyttären Sallyn (s. 1855) poika oli kirjallisuustutkija Ilmari Heikinheimo ja toisen tyttären Alman (s. 1863) poika oli jääkärimajuri Martin Jakobson.
Teoksia

Matka-muistelmia Wenäjän Lapista ; kirjoittanut J. F. Thauwon. Helsinki 1870 (Teos digitoituna Doriassa)
Lemkülan, Võhmetun ja Porkunin karstijärvet

Lemkülan, Võhmetun ja Porkunin karstijärvet sijaitsevat Tapalla lähinnä Lemkülan, Piisupissa, Võhmetun ja Porkunin kylien alueilla Länsi-Virumaalla Virossa. Alue, joka sijaitsee neljä kilometriä Tamsalusta koilliseen, kuuluu Pandiveren ylänköön, missä esiintyy yleisesti karstimaata. Joet ja ojat ovat ylängöllä harvinaisia, sillä sadevesi imeytyy helposti maahan pohjavedeksi ja virtaa siellä maanalaisissa joissa. Niiden vesi pulppuaa esiin usein lähteissä ja joskus karstijärvissä ja vesi on siksi varsin kovaa ja mineraalipitoista. Tällaiset järvet luokitellaan joskus alkalitrofisiksi järviksi.
Alue on suojeltu (vir. Porkuni maastikukaitseala) ja suojelualue on järvialuetta hieman laajempi. Se on 1151,5 hehtaaria suuri ja se on kaksiosainen. Alueesta on vettä 72,2 hehtaaria. Suojelualueen pääalue on 8,3 kilometriä pitkä ja 2,5 kilometriä leveä. Siitä pari kilometriä koillisee sijaitsee halkaisijaltaan 2,5 kilometrinen lisäalue. Ne sisältävät järviä, lampia, ojia ja soita, jotka sijaitsevat pohjois-etelä-suuntaisen harjujakson molemmilla puolilla. Järvet ja lammet ovat yleensä autioita.
Porkuni järv (46 hehtaaria (ha)), josta Valgejõgi saa alkunsa, on näistä kuuluisin. Vaikka se on näistä järvistä suurin, kuivuu se loppukesäisin joskus kokonaan. Sillä on kelluvia saaria, jotka kulkeutuvat tuulen mukana. Muut järvet sijaitsevat Porkuni järvestä pohjoiseen.
Eteläisiä järviä ovat myös Piisupi järv (5,2 ha) ja sen vieressä sijaitsevat lammet Sahkjärv  ja Ratasjärv (0,9 ha ). Noin 300 metriä pohjoisempana on Võhmetu järv (9,0 ha), jonka vieressä sijaitsee kolmetoista lampea. Niitä ovat esimerkiksi Laksi järv (0,8 ha ), Toomra järv , Kuke järv (0,4 ha ), Kadaka järv (0,4 ha ), Mardihansu järv (2,3 ha ), Kannukse järv  ja Kannukse soonik . Suuremman Lemküla järven (6,0 ha) lähellä sijaitsee viisi lampea, joita ovat muun muassa Süsijärv (1,3 ha ), Väike Roogjärv  ja Suur Roogjärv . Viimeksi mainittu on asuttu järvi. Lisäalueella sijaitsee vielä Assamallan karstiluhta (53 ha), joka on keväisin karstijärvenä ja kesällä luhtana.
Assamalla karstiluhta toukokuussa 2010
Jalkapallon Suomen Cup 1976

Jalkapallon Suomen Cup 1976 oli cupin 22. järjestämisvuosi. Osanotto-oikeus siihen oli kaikilla seuroilla. Kilpailuun osallistui 294 joukkuetta. Aluksi karsittiin 40 joukkuetta varsinaiseen kilpailuun, johon lisäksi mestaruussarjan ja I divisioonan joukkueet, yhteensä 24, pääsivät ilman karsintaa.
Loppuotteluun selvisivät mestaruussarjalainen Lahden Reipas ja Tampereen Ilves (I divisioona), ja se pelattiin Tampereella 17. huhtikuuta 1977. Ottelun voitti Reipas 2-0.
Liisa Koivisto

| Liisa Koivisto> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Liisa Koivisto
Syntynyt: 21. marraskuuta 1974 (ikä 49)
Kansalaisuus:   Suomi
Koripalloilija
Pituus:  171 cm
Pelaajaura
Seurajoukkueet
1993–1994 1995–1998:   Tampereen Pyrintö  Tampereen Pyrintö
Liisa Koivisto (s. 21. marraskuuta 1974) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Koivisto teki naisten SM-sarjadebyyttinsä kasvattajaseuransa Tampereen Pyrinnön joukkueessa kaudella 1993–1994. Yhden välivuoden jälkeen Koivisto pelasi Pyrinnössä kolme kautta pääsarjassa. Koiviston viimeinen SM-sarjakausi 1997–1998 tuotti tälle runkosarjassa pääsarjauran parhaat keskiarvot muun muassa pisteissä (11,6/ottelu), levypalloissa (3,1) ja onnistuneissa kolmen pisteen heitoissa (38,5 %). Koivisto pelasi kaksi alle 22-vuotiaiden maaottelua.
Lippupyrstökolibri

| Lippupyrstökolibri |
| --- | --- |
 Koiras
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Kiitäjälinnut Apodiformes
Heimo::  Kolibrit Trochilidae
Suku::  Ocreatus
Laji::  underwoodii
Kaksiosainen nimi
 Ocreatus underwoodii  (Lesson, 1832) 
Katso myös
   Lippupyrstökolibri Wikispeciesissä   Lippupyrstökolibri Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Lippupyrstökolibri (Ocreatus underwoodii) on eteläamerikkalainen kiitäjälintu. Se on sukunsa ainoa laji. Sen esiintymisalue ulottuu Andien rinteillä Venezuelasta Kolumbiaan, Ecuadoriin, Peruun ja Boliviaan. Lajista tunnetaan kahdeksan alalajia. René Primevère Lesson kuvaili lajin holotyypin Kolumbian Santa Fé de Bogotásta vuonna 1832.
Japaninkauris

| Japaninkauris |
| --- | --- |
 Uros
Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Nisäkkäät Mammalia
Lahko::  Sorkkaeläimet Artiodactyla
Heimo::  Hirvieläimet Cervidae
Alaheimo::  Jalokauriit Cervinae
Suku::  Isokauriit Cervus
Laji::  nippon
Kaksiosainen nimi
 Cervus nippon  Temminck, 1838 
Alalajit 
 C. n. nippon  C. n. aplodontus  C. n. grassianus – "shanxinhirvi"  C. n. hortulorum – "dybowskynhirvi"  C. n. keramae – "riukiunhirvi" eli keramanhirvi  C. n. kopschi – "eteläkiinanhirvi"  C. n. mageshimae  C. n. mandarinus – "pohjoiskiinanhirvi2  C. n. mantchuricus – "antšurianhirv"i  C. n. pseudaxis  C. n. pulchellus  C. n. sichuanicus  C. n. soloensis  C. n. taiouanus – "taiwaninhirvi"  C. n. yakushimae  C. n. yesoensis 
Katso myös
   Japaninkauris Wikispeciesissä   Japaninkauris Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Japaninkauris eli japaninhirvi eli japaninpeura (Cervus nippon) on  jalokauriiden alaheimoon (Cervinae) kuuluva hirvieläinlaji, joka on alun perin kotoisin Itä-Aasiasta. Nykyisin sitä tavataan luontaisen elinalueensa ulkopuolelle istutettuna vieraslajina myös Länsi-Aasiassa, Euroopassa, Afrikassa, Pohjois-Amerikassa ja Uudessa-Seelannissa. Japaninkauris on vapitin ja isokauriin eli saksanhirven (Cervus elaphus) lähisukulainen, ja muodostaa niiden kanssa isokauriiden Cervus-suvun.
Ulkonäkö ja koko

Japaninkauris on kooltaan isokaurista pienempi, mutta muistuttaa sitä jonkin verran ulkoisesti. Kesäaikaan japaninkauriin turkki on ruskeahko ja siinä on valkeita täpliä. Talvisin eläimen väritys on mustanruskea ja osin harmaa. Täysikasvuisen yksilön säkäkorkeus on 80–100 cm ja paino on 50–60 kg. Koko kuitenkin vaihtelee alalajista riippuen: yksi pienikokoisimmista on Japanissa tavattava Cervus nippon nippon -nimialalaji, ja suurimpia ovat pohjoisessa Manner-Aasiassa elävä mantšuriankauris (C. n. mantchuricus) ja korealainen dybowskynhirvi (C. n. hortulorum). Vain uroksella on sarvet, ja ne tippuvat huhti-toukokuussa ja kasvavat syksyksi takaisin. Sarvissa on yleensä enintään kymmenkunta haaraa.
Levinneisyys

Useat japaninkauriin luontaisella levinneisyysalueella elävistä alalajeista ovat uhanalaisia. Esimerkiksi taiwaninhirvi (C. n. taiouanus) on hävinnyt alkuperäiseltä elinalueeltaan, ja se on säilynyt vain eläintarhoissa ja nyttemmin palautusistutettuna. Pohjoiskiinanhirvi (C. n. mandarinus) ja shanxinhirvi (C. n. grassianus) ovat saattaneet jo kuolla sukupuuttoon.
Vuoden 1860 tienoilla lajia tuotiin Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, jossa sitä nykyisin tavataan Skotlannin ja Englannin seuduilla. Sitä on istutettu myös Tanskaan, Irlantiin, Saksaan, Ranskaan, Itävaltaan, Puolaan ja Venäjälle. Japaninkauriit ovat Euroopassa paikoitellen risteytyneet alkuperäisten isokauriiden kanssa.
Elintavat

Japaninkauris elää useimmiten tiheissä lehtimetsissä ja liikkuu öisin. Lisääntymisaikana jokainen uros yrittää kerätä itselleen haaremin, jonka naaraiden kanssa se voi paritella. Naaraan tiineys kestää 220 vuorokautta eli noin 7,5 kuukautta. Vasat syntyvät yleensä huhti-toukokuussa.
Erityistä

Japaninkauris on määritelty Suomen metsästyslainsäädännössä riistaeläimeksi, nimellä japaninpeura.
Tumman värimuodon uros.
Naaraita tanskalaisessa eläinpuistossa.
Dybowskynhirviä (Cervus nippon hortulorum) saksalaisessa tarhassa.
Johan Fredrik Tuhkanen

Johan Fredrik Tuhkanen (17. maaliskuuta 1862 Kuopio – 1944) oli suomalainen Kuopiossa asunut maalarimestari ja harrastelijataiteilija.
Kirvesmiehen poikana Kuopiossa syntynyt Tuhkanen kävi kansakoulun ja meni sitten maalarin oppilaaksi. Hän perusti Kuopioon oman maalausliikkeen. Tuhkanen sai taideharrastukseensa ohjausta Kuopion lähellä Haminalahdessa asuneelta taidemaalari Ferdinand von Wrightiltä kymmenen vuoden ajan. Tuhkanen harrasti myös ammuntaa ja hän oli Kuopion Ampumaseuran kunniajäsen. Hän oli mukana myös Kuopion suojeluskunnassa.
Tuhkanen maalasi kukka- ja lintumaalausten ohella 1880-luvulta lähtien romanttisia maisemamaalauksia Kuopiosta ja Pohjois-Savosta.
Maalauksia

Näköala Puijolta, panoraamaalaus 1909 Kuopion kaupungin kokoelma, Kuopion taidemuseo
Kirjallisuutta

Aimo Siltari : Johan Fredrik Tuhkanen. Kustannuskiila, Kuopio 1982
Lennart Osvald Laurén

Lennart Osvald Laurén (5. syyskuuta 1867 Vaasa – 1. heinäkuuta 1932 Seinäjoki) oli tuomari, joka sai vuonna 1919 laamannin arvonimen.
Laurénin vanhemmat olivat rehtori Ludvig Leonard Laurén ja Fredrika Lovisa Kock ja puoliso vuodesta 1920 Hulda Johanna Lübeck. Laurén tuli ylioppilaaksi Vaasassa, valmistui filosofian maisteriksi 1890 ja molempien oikeuksien kandidaatiksi 1893, varatuomarin arvon hän sai 1896. Laurén oli Piippolan, Salon ja Ilmajoen tuomiokuntien tuomari 1918–1932.
Johan Fredrik Wallin

Johan Fredrik Wallin (17. maaliskuuta 1799 Turku – 6. maaliskuuta 1850 Kalvola) oli suomalainen kirkkoherra, opettaja ja suomen kielellä kirjoittanut tietokirjailija.
Wallinin vanhemmat olivat turkulainen räätäli Johan Walin (k. 1806) ja Anna Katarina Seiström. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1819. Wallin vihittiin papiksi 1820.
Wallin toimi Perniön kirkkoherran apulaisena vuodesta 1820, Turun poika-alkeiskoulun opettajana vuodesta 1824, Turun linnansaarnaajana vuodesta 1825 ja Turun lukion venäjänopettajana vuodesta 1830. Viimeksi hän toimi Kalvolan kirkkoherrana vuodesta 1841 alkaen.
Wallin oli naimisissa vuodesta 1827 Fredrika Malmin ja vuodesta 1848 Kristina Sofia Planmanin kanssa. Hänen poikansa Werner Waldemar Wallin (1849–1905) toimi tiilitehtailijana Tuusulan Jokelassa.
Teokset

Lyhykäinen rukous-kirja, jossa ovat aamu- ja ehtoo-siunauksia, ynnä huokauksia kasteen-liitosta ja pyhästä ehtoollisesta. 1836, 5. painos Wilén, Turku 1876, 6. painos 1883, 7. painos 1889, 1897, uusi painos Lempi Nordlund, Hinnerjoki 1929
Suomalainen luwunlasku- eli räkinki-kirja; kirjoitettu yhteiselle kansaalle Johan Fredrik Wallinilda. 1835, uusi painos Frenckell, Turku 1839
Suomen-, venäjän- ja ruotsinkielinen sanakirja: 1. osa A-M ; 2. osa N-Ö. Nordensvan, Hämeenlinna 1848-1850
Suomennokset

Jumalan kymmenen käskyä, jotka Christopher Dahl on selittänyt : nyt sen ihmeellisen kallin ja ylösrakendavaisen sisällepidon tähden suomennetut; suomentajat Matthias Jernvall ja Joh. Fredr. Wallin. 1826, uusi painos Frenckell, Turku 1831
Jakson 7 alkuaine

Jakson 7 alkuaine on alkuaine, joka sijaitsee jaksollisen järjestelmän seitsemännessä jaksossa. Seitsemäs jakso sisältää 32 alkuainetta alkaen frankiumista ja päättyen oganessoniin. Tämän jakson alkuaineiden järjestysluvut ovat välillä 87–118. Se on samalla jaksollisen järjestelmän viimeinen jakso, johon kuuluvia alkuaineita toistaiseksi tunnetaan.