stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Musiikki-Fazer
Historia > Musiikki-Fazer myydään

1970- ja 1980-luvulla Fazer osti aimo määrän kotimaisia levy-yhtiöitä. Vuonna 1981 Fazer osti PSOn (Pohjoismainen Sähkö Oy). 1982 ryhmään kuuluivat vähittäiskauppojen ja soitinmyymälöiden lisäksi levymerkit Finnlevy, Scandia ja Finndisc sekä Levypiste, Scan-video, kevyen musiikin kustantamo Fazer, ￼￼Takomo-studio￼￼ ja Fazerin Musiikkikerho. Vuonna 1983 Landola-kitaratehdas myytiin takaisin yrittäjille. Vuonna 1988 Fazer osti Matti ja Teppo Ruohosen 1974 perustaman M & T Tuotannon ja ostoihin kuuluivat mm. Lasse Mårtensonin Kompass Records ja Rauno Lehtisen Sauna-Musiikki. Pianotehdas myytiin Hellas Pianolle syyskuussa 1988.
Lindberg myi enemmistöomistuksensa MF-Investille ja sukulaisille vuonna 1988. Uusi yritys Fazer Musiikki Oy Fazer Musik Ab listautui pörssiin. 1990-luvun alussa yhtiö ehti vielä ostaa Discophonin. Yhtiön uudeksi omistajaksi tuli 30.11.1994 kansainvälinen suuryritys Warner Music. Warner Music Finland Oy on uusi uudelleen nimetty yritys.
Warner myi vuonna 1998 äänitteiden vähittäismyynnin ja soitinmyynnin pois yrityksestä. Fazer Finnlevy lopetti tuotantoyhtiönä toukokuussa 1998, jolloin loppuivat myös Fazer Recordsin omat julkaisut.
Fazerin konserttitoimisto toimii edelleen ja on Suomen suurin konserttiagentuuri.
Historia > Klassinen Fazer

Jaakko Borgin aloitteesta syntyi 1979 taidemusiikkiin keskittynyt Finlandia Records, joka jatkoi Fazer-konsernin myynnin jälkeen Warnerille klassisten levyjen säännöllistä julkaisemista tuotantopäällikkö Jari Tiessalon johdolla aina kevääseen 2004 saakka.
Kirjallisuutta

E. Marvia. OY Fazerin Musiikkikauppa 1897–1947. Helsinki 1948. 152 s.
Osmo Lampinen, Musiikki Fazer 1887–1972. Tilgman
Aiheesta muualla

Patrons and Pathfinders. Two Tales of Successful Strategic Evolution in the Finnish Music Industry (Manu Aunolan  lisensiaatintyö Tampereen yliopistossa 2009)
Yhtiön osakehistoriaa Pörssitiedon nettisivulla
| --- | --- |
Auktoriteettitunnisteet :  MusicBrainz label 2 
Roger Lindberg johti yritystä 1940–1980-luvulla.
K-pop

Girls’ Generation vuonna 2015.
TVXQ vuonna 2012.
Blackpink vuonna 2019
K-pop (lyhenne sanoista ”Korean pop”) on eteläkorealaista populaarimusiikkia. K-popilla on pitkä historia, mutta omaksi erityiseksi genrekseen ja ilmiökseen se on muotoutunut 1990-luvun alusta lähtien. Musiikin lisäksi K-pop tunnetaan visuaalisuudestaan ja omaleimaisesta fanikulttuuristaan.
Historia

K-pop on saanut vaikutteita esimerkiksi kansainvälisestä rap-musiikista, pohjoisamerikkalaisesta R&B-nykymusiikista, Hi-NRG-tanssimusiikista sekä japanilaisesta (j-pop) ja kiinalaisesta (mandopop) populaarimusiikista.
K-popissa keskeisiä ovat ”idolit” (idols) ja idoliryhmät (idol groups). Niiden historia alkoi vuonna 1992 aloittaneesta Seo Taiji & Boys -yhtyeestä, joka yhdisteli yhdysvaltalaista musiikkia koreankielisiin sanoituksiin ja nousi Etelä-Koreassa suureen suosioon. 1990-luvulla yhtyettä seurasi idoliryhmien ensimmäinen sukupolvi, johon kuulivat esimerkiksi poikabändit H.O.T. ja Sechs Kies. Myöhemmätkin k-pop-yhtyeet ovat pitkälti tukeutuneet näiden varhaisten ryhmien luomiin tyyli- ja markkinointiesikuviin. 
1990-luvulla MTV vaikutti musiikin visuaalisuuteen, jonka jälkeen korealainen musiikkiohjelmakulttuuri on lähtenyt eri suuntaan. Musiikkiohjelmissa näytetään usein live-esiintymisiä musiikkivideoiden sijaan, mutta esiintyminen voidaan nauhoittaa etukäteen.
1990-luvun lopulta lähtien K-pop on kasvattanut kansainvälistä suosiotaan. Sen menestystä ei voikaan erottaa eteläkorealaisen populaarikulttuurin aallosta (hallyu), joka vaikutti ensin Itä-Aasiassa ja toi myöhemmin esimerkiksi eteläkorealaiset draamasarjat globaaliin tietoisuuteen. Itä-Aasiassa suosiota saavuttivat jo yhtyeiden H.O.T. ja Sechs Kies lisäksi muun muassa Shinhwa ja g.o.d, tyttöbändit Baby Vox, Fin.K.L ja S.E.S. sekä BoA.
2000-luvulla K-popin kansainvälinen suosio kasvoi ja sen tuotanto kansainvälistyi. K-pop-konsertteja alettiin pitää yhä useammin ulkomailla, ja K-pop-yhtyeisiin ryhdyttiin ottamaan myös muita kuin eteläkorealaisia jäseniä: esimerkkejä tällaisista yhtyeistä ovat 2PM, Miss A, f(x), EXO ja Super Junior.
2010-luvulla K-popin suosio on edelleen kasvussa. Siihen on vaikuttanut huomattavasti muun muassa rap-artisti PSY, jonka hitin ”Gangnam Style” musiikkivideo saavutti ensimmäisenä yli miljardi katselukertaa Youtubessa vuonna 2012. Merkittävä tekijä on ollut myös vuosikymmenen puolivälissä tapahtunut poikabändi BTS:n globaali läpimurto ja yhtyeen yhdysvaltalaisissa palkintogaaloissa saama huomio. Muita kansainvälisesti tunnettuja K-pop-yhtyeitä ovat muun muassa Blackpink, EXO, Big Bang, Got7 ja Twice.
Japanilaisten raporttien mukaan ensimmäisen sukupolven hallyu-aalto alkoi vuonna 2003 korealaisella draamalla Winter Sonata, jossa olivat Bae Yong-joon ja Choi Ji-woo. Toisen sukupolven aalto seurasi vuosina 2010–2012 poikabändillä TVXQ ja tyttöyhtyeellä Kara. Kolmannen sukupolven aaltoa ovat BTS ja Twice.
Internetin ja sosiaalisen median sanotaan tehneen vallankumouksen miten yksilöt kohtaavat ja kuluttavat populaarikulttuuria ja suuresti monipuolistanut populaarikulttuurin virtauksia ja vaikutuksia. Aiemmin perinteiset media-alustat kuten televisio ja radio ovat kontrolloineet mitä näemme ja kuulemme. Itä-Aasialainen populaarikulttuuri tarjoaa vaihtoehtona monimuotoisuutta, jota länsimaiset fanit vaativat enemmän kuin aiemmin. Suosio on näkynyt muun muassa kielikurssien osallistujamäärissä ja turismissa.
Piirteitä

Toisinaan K-popia suositellaan tarkasteltavaksi musiikkigenren sijaan kokonaan omana alanaan, sillä siihen liittyy tietynlaisen musiikkityylin lisäksi lukuisia ulkomusiikillisia piirteitä. Keskeisiä tekijöitä ovat muun muassa nopeatempoiset koreografiat, värikäs pukeutuminen ja näkyvä meikki sekä naisilla että miehillä. Visuaalisuus yleensä ottaen on hyvin olennaista, ja K-pop-artisteiksi valikoituukin usein moniosaajia, jotka kykenevät paitsi laulamaan myös tanssimaan, näyttelemään ja toimimaan malleina. Tämän vuoksi musiikkityyliä myös hallitsevat enimmäkseen yhtyeet, vaikka sooloartistejakin toki on.
K-pop-yhtyeet ovat tavallisimmin tyttö- tai poikabändejä, ja yhdessä ryhmässä voi olla yli kymmenenkin henkeä. Yksittäisen yhtyeen jäsenillä on usein omat roolinsa. Tyypillisesti yhtyeessä on esimerkiksi johtaja, päävokalisti, pääräppäri, tanssinjohtaja, maknae (nuorin jäsen), madnae (vanhin jäsen) ja visual eli alan kauneusihanteet parhaiten täyttävä jäsen.
K-popin menestykselle olennaisia ovat olleet musiikkivideot, joita katsotaan esimerkiksi YouTubessa ja jaetaan sosiaalisessa mediassa. Tyypillisesti k-pop-kappaleet ovat R&B-tanssikappaleita, joissa on rap-osuuksia ja englanninkielisiä lauseita. On myös tavallista, että kappaleesta tai jopa albumista julkaistaan lisäksi esimerkiksi kokonaan japaninkielinen versio.
Albumien mukana on haluttuja esineitä kuten valokuvia ja julisteita ja fanit ostavat useita kopioita kerätäkseen kaikki erilaiset valokuvat sekä saadakseen kuitteja, joilla voi saada paremman mahdollisuuden päästä fanitapaamisiin.
Harjoitteluaika

Korealaisen harjoittelujärjestelmän mukaan artistit valitaan viihdeyhtiöön koe-esiintymisten kautta. Harjoitteluaika voi kestää vuosia. Tyypillinen päivä harjoittelijalle koostuu laulun ja tanssin harjoittelusta myöhään iltaan. Harjoittelu voi tapahtua koulunkäynnin ohella. Harjoitteluaikaan investoidun rahan määrä voi vaikuttaa palkkioihin debyytin jälkeen. Usein artistilta odotetaan myös kykyä näytellä ja esiintyä mainoksissa. Korean kielen kurssit kuuluvat osana muista maista tulevien harjoittelijoiden koulutusta.
Harjoittelijasopimus ei takaa debyyttiä esiintyvänä artistina ja monet tekevät sopimuksia kahdesta vuodesta eteenpäin. Yhtiöt pitävät oikeuden päättää tai olla uusimatta sopimusta. Eräiden harjoittelijoiden mukaan yhtiö ei määrännyt harjoittelurutiinia, mutta oli selkeää ettei ilman kovaa harjoittelua saisi mahdollisuutta debyyttiin.
Yhtiöt tekevät tositelevisio-ohjelmia, joissa harjoittelijat kilpailevat sijasta debyytin tekevään yhtyeeseen.
Usein artistit muuttavat yhteisiin asuntoloihin ollessaan harjoittelijoina. Myöhemmin he voivat muuttaa erilleen mutta voivat myös halutessaan asua yhdessä.
Tunnettuja artisteja ja yhtyeitä

Kaikkien aikojen kansainvälisesti menestynein K-pop-yhtye on poikabändi BTS. Tyttöbändeistä parhaiten tunnetumpiin kuuluvat Girls’ Generation ja Blackpink. Sooloartisteista kansainvälistä huomiota ovat saaneet muun muassa BoA ja Hyuna.
BTS:n levy-yhtiönä toimii Big Hit Entertainment, joka oli ennen yhtyeen menestystä melko pieni tekijä eteläkorealaisella musiikkialalla. Ennen Big Hitin yllättävää menestystä K-popia hallinnoikin käytännössä vain kolme levy-yhtiötä: SM Entertainment, YG Entertainment ja JYP Entertainment. Tunnettuja SM:n tuottamia artisteja ovat olleet esimerkiksi poikabändit TVXQ, Super Junior, Shinee ja EXO sekä sooloartisti BoA ja tyttöbändi Girls’ Generation. YG:n ensimmäisiä artisteja olivat Se7en ja 1TYM, myöhemmin Big Bang, 2NE1 ja Blackpink. JYP:n artisteihin kuuluvat Rain, Got7, 2AM ja 2PM sekä Twice.
Fanikulttuuri

K-pop on tunnettu intensiivisestä ja poikkeuksellisen järjestäytyneestä fanikulttuuristaan. Yhtyeillä ja artisteilla on omat fanikuntansa eli fandominsa, joilla on kaikilla omat nimensä, ominaispiirteensä ja usein myös logonsa. Monilla faneilla on suosikkiyhtyeen lisäksi suosikkijäsen eli bias.
Fanit ostavat mainostilaa juhlistaakseen suosikkiensa merkkipäiviä kuten yhtyeiden jäsenten syntymäpäiviä. Korealaisessa viihdeteollisuudessa on ollut pitkään perinteenä ruoka-autot, joita K-pop tähdet ja näyttelijät lähettävät kuvauksiin kannustaakseen idoleitaan sekä osoittaakseen suosiotaan. Faniryhmät sopivat aikataulusta tuotantoyhtiön kanssa ja varmistavat riittävän tarjoilun paikalla oleville. Fanit osallistuvat hyväntekeväisyyteen keräämällä rahaa erilaisiin kohteisiin.
K-pop-artistit pitävät aktiivisesti yhteyttä faneihinsa erityisesti sosiaalisen median, henkilökohtaisten live-lähetysten ja perinteisten fanitapaamisten avulla. K-pop-kulttuuri on vahvasti läsnä myös eteläkorealaisessa televisiossa, jossa esitetään useita erityisesti K-pop-artisteja varten räätälöityjä varietee-ohjelmia: usein konseptina on, että yhden tai useamman yhtyeen jäsenet keskustelevat keskenään, esittelevät taitojaan ja kilpailevat leikkimielisesti toisiaan vastaan. Tunnettuja televisio-ohjelmia ovat muun muassa Weekly Idol ja Ask Us Anything (Knowing Brothers). Lisäksi monet K-pop-artistit juontavat musiikkiohjelmia sekä näyttelevät draamasarjoissa.
K-pop-kulttuurissa jokaiselle kappaleelle on usein oma, erityinen fanilaulunsa. Fanilaulu on joko levy-yhtiön tai fanikunnan itsensä laatima. Niissä lyriikoista lauletaan vain tiettyjä osuuksia, minkä lisäksi niihin kuuluu usein yhtyeen jäsenten nimien luettelemista tietyissä kohdin ja tietyssä järjestyksessä. Fanilauluja lauletaan myös televisio-lähetyksissä, ja mediassa niiden avulla arvioidaan artistien suosiota. Myös fanitaide ja fanifiktio ovat olennainen osa K-pop-kulttuuria.
Toisinaan yksittäisen henkilön ihailu tiettyä artistia tai yhtyettä kohtaan voi kasvaa jopa pakkomielteisiin mittoihin, ja tällaisesta fanista käytetään koreankielistä nimitystä sasaeng. Pakkomielteisen fanituksen syyksi on esitetty muun muassa sitä, ettei eteläkorealaisnuorilla ole riittävästi harrastuksia tai muita vapaa-ajan aktiviteetteja, vaan K-pop ja sen täyttämä televisio ovat läsnä heidän elämässään pienestä pitäen. Tämän tyyppisessä fanituksessa K-pop-artisteja seurataan, heihin käydään käsiksi ja heistä pyritään keräämään yksityistä informaatiota. Arkaa yksityiselämää koskevaa tietoa kuitenkin harvemmin jaetaan, sillä fanit eivät halua aiheuttaa vahinkoa ihailemiensa artistien urille. Ongelmallista kuitenkin on, etteivät K-pop-artistit yleensä tuomitse pakkomielteisiä tai edes vaaratilanteita aiheuttavia faneja pelätessään ulostulon vahingoittavan suosiotaan artisteina. Lisäksi vainoaminen on Etelä-Korean oikeusjärjestelmässä hyvin pieni rikos.
Markkinointi

K-pop-artisteille on tavanomaista, että he tekevät rutiininomaisesti "paluita" (engl. comeback) albumijulkaisujen yhteydessä vaikka eivät ole olleet välillä poissa, tauolla tai urheilutermein hävinneet tai kokeneet takaiskua. Ensimmäinen esiintyminen uuden albumin tai singlen julkaisun jälkeen on "paluu", jolloin artistilla voi olla uusi "konsepti" kuten teemallinen ulkoasu.
Artisteilla on tiukkaan säädelty imago, johon vaikuttaa levymerkin lisäksi lakipykälät: artistilla voi olla tatuointeja, mutta Korean televisiossa ne eivät saa näkyä ja on peitettävä. Tatuointeja Koreassa saavat tehdä vain lääkärit. Kirkkaat hiusvärit olivat 1990-luvulla kiellettyjä Korealaisessa televisiossa ja ne oli piilotettava hatuilla tai huiveilla.
Artistien skandaalit vaikuttavat myös levy-yhtiöiden osakkeisiin.
Erot yhtiöissä

Artistien levymerkit ja managerointitoimistot eroavat toimintatavoissaan merkittävästi: eroja on muun muassa palkkioiden jakaantumisessa ja harjoitteluajan kustannuksien maksussa.
Alalle on pyritty saamaan standardoituja sopimuksia.
JYP Entertainmentin Park Jin-young on haastattelussa kertonut pitävänsä artistiensa terveyttä ja hyvinvointia ensisijaisena. YG Entertainmentin toimitusjohtaja Yang Hyun-suk on sanonut lähestymistapaansa päinvastaiseksi ja pitävänsä kykyä ja kovaa työtä tärkeämpänä.
Park Jin-young on sanonut myös priorisoivansa asioita kuten rehellisyyttä, vilpittömyyttä ja vaatimattomuutta artistissa muiden asioiden edelle.
Reformit

Vuonna 2017 alan yhtiöitä on määrätty lopettamaan epäreilut "orjasopimukset" harjoittelijoille ja kielletty purkamasta sopimuksia kyseenalaisilla perusteilla. Myös standardoituja sopimuksia esitetty: sääntöjen mukaan sopimukset eivät saisi ylittää seitsemää vuotta. Arviolta vain 40% managerointitoimistoista käytti standardoitua sopimusta. Toimistoja on rekisteröity, jotta nämä saataisiin hallintaan ja arviolta 200 – 1 000 toimistoa oli aiemmin näkymättömissä. Lisäksi tietoisuutta asioista on pyritty lisäämään.
Asenteet idolien tapailemiseen ovat myös muuttumassa.
Asiantuntijat ovat kritisoineet Etelä-Korean työvoimalakeja sanoen, että julkisuuden henkilöiden ja esiintyvien artistien oikeuksille ei ole riittävästi suojaa laissa.
Politiikka

Maiden välinen politiikka vaikuttaa viihteen saatavuuteen Kiinassa: vuonna 2016 korealaisesta sisällöstä tuli tabu Kiinassa vastauksena yhdysvaltalaisen ohjuspuolustusjärjestelmän sijoittamisesta Koreaan. Seurauksena korealaisia tähtiä karsastettiin ja korealaiset yhtiöt eivät olleet tervetulleita Kiinassa. Viihde ei ollut keskeinen kohde, mutta se oli näkyvä uhri kiistassa. Maaliskuussa 2021 kiinalaisessa lehdistössä kerrottiin näkyvästi korealaisen viihteen paluusta Kiinaan. Usein kiinalaiset yhtiöt ovat tehneet sopimuksia korealaisesta immateriaalisisällöstä, joka olisi helposti tehtävissä uudelleen Kiinassa. Korealaisten televisio-draamojen suosio on kasvanut ja kiinalainen suoratoistopalvelu iQIYI on tehnyt sopimuksen korealaisen sarjan tuottamisesta.
Kirjallisuutta

Fuhr, Michael: Globalization and Popular Music in South Korea: Sounding Out K-Pop.  Routledge, 2016.  ISBN 9781317556916  Teoksen verkkoversio.
Lie, John: K-Pop: Popular Music, Cultural Amnesia, and Economic Innovation in South Korea.  University of California Press, 2014.  ISBN 9780520283121  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta K-pop Wikimedia Commonsissa
Baseballin SM-sarja 1994

Vuonna 1994 pelattiin Baseballin SM-sarjan 13.kausi. Loppuottelusarjassa kohtasivat Piraijat Riihimäeltä ja Espoon Athletics. Piraijat vei mestaruuden ensimmäisen kerran pääkaupunkiseudun ulkopuolelle.
Runkosarja

| joukkue | Ot>  | V | H | AVG |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Piraijat | 12 | 10 | 2 | .833 |
| Athletics | 12 | 8 | 4 | .667 |
| Puumat | 12 | 5 | 7 | .417 |
| Espoo Expos | 12 | 1 | 11 | .083 |
Loppuottelut

| Piraijat – Athletics  |
| --- | --- | --- | --- |
| 10. syyskuuta Espoo | Athletics | Piraijat | 4–3 |
| 11. syyskuuta Peltosaari | Piraijat | Athletics | 5–0 |
| 18. syyskuuta Peltosaari | Piraijat | Athletics | 4–2 |
Piraijat Suomen mestari voitoin 2–1
Tuvalu

Tuvalu on Kansainyhteisöön kuuluva Tyynellämerellä sijaitseva saarivaltio ja perustuslaillinen monarkia. Se kuuluu maailman pienimpiin maihin ja on pinta-alaltaan maailman neljänneksi pienin valtio. Asukkaita Tuvalussa vuonna 2017 oli 10 645, ja itsenäisistä valtioista vain Vatikaanissa ja Naurussa on vähemmän asukkaita. Näiden kahden lisäksi vain Monaco on pinta-alaltaan Tuvalua pienempi. Lähimmät naapurimaat ovat Kiribati, Salomonsaaret, Fidži, Samoa, Wallis ja Futuna (Ranska) sekä Tokelau (Uusi-Seelanti). Tuvaluun kuuluu yhdeksän atollia, joissa on yhteensä 129 saarta. Maan hallinnollinen keskus on Funafutin atollilla. Tuvalun korkein kohta on vain noin viisi metriä merenpinnan yläpuolella, joten ilmaston lämpenemisestä johtuva merenpinnan nousu on suuri uhka koko valtion olemassaololle. Uuden tutkimuksen mukaan sen ala näyttää silti kasvaneen, koska aallot kasaavat saariin lisää materiaalia.
Tuvalu asutettiin noin ajanlaskun alun aikaan, ja saarten ensimmäiset asukkaat tulivat lähinnä Samoalta. Ensimmäinen eurooppalainen, joka saapui Tuvalulle, oli espanjalainen Álvaro de Mendaña de Neira, joka näki Nuin atollin vuonna 1568. Myöhemmin eurooppalaiset alkoivat kutsua saaria Ellicesaariksi, ja vuonna 1892 saaret liitettiin Britannian Gilbert- ja Ellicesaarten protektoraattiin. Vuonna 1975 se erosi omaksi siirtomaakseen nimellä Tuvalu, ja kaksi vuotta myöhemmin se itsenäistyi. Vuonna 2000 Tuvalu liittyi Yhdistyneisiin kansakuntiin saatuaan lisätuloja .tv-verkkotunnuksen vuokraamisesta.
Maan nimi on viittaus kahdeksaan asuttuun atolliin, ja kääntyy kutakuinkin "kahdeksan ryhmä".
Maantiede > Fyysinen maantiede

Tuvalun saaret sijaitsevat noin 4 000 kilometriä Australiasta koilliseen. Ne ovat suunnilleen puolessavälissä Havaijilta Australiaan. Saarten pinta-ala on yhteensä 26 neliökilometriä. Rantaviivaa Tuvalulla on 24 kilometriä. Pinta-alaltaan Tuvalu on Vatikaanin, Monacon ja Naurun jälkeen maailman neljänneksi pienin itsenäinen valtio. Maan korkein kohta on nimeämätön paikka, joka sijaitsee viisi metriä merenpinnan yläpuolella.
Tuvalun naapurimaat ovat Kiribati, Salomonsaaret, Fidži, Samoa, Ranskalle kuuluva Wallis ja Futuna sekä Uudelle-Seelannille kuuluva Tokelau. Tuvalu sijaitsee päiväntasaajan eteläpuolella. Kansainvälinen päivämääräraja kulkee Tuvalun alueen kautta, mutta kaikki yhdeksän atollia sijaitsevat sen länsipuolella.
Tuvaluun kuuluu yhdeksän asuttua atollia ja riuttasaarta. Funafuti, Nukufetau, Nui ja Nanumea koostuvat suuresta laguunista, jota ympäröi koralliriutta. Nanumaga, Niulakita, Niutao ja Vaitupu ovat puolestaan yksittäisiä korallisaaria. Yhteensä Tuvalulla on 129 saarta. Jokaista atollia ympäröi koralliriutta, ja jokaisella atollilla on laguuni, joka Funafutilla, Nanumealla, Nuilla, Nukufetaulla ja Nukulaelaella on yhteydessä mereen. Vaitupun laguuni tai sisämaan järvi on myös yhteydessä mereen, mutta muiden atollien sisäosissa on suolajärvi.
Tuvalussa ei ole jokia, eikä pohjavesi kelpaa juotavaksi. Juomavesi saadaan sadevedestä ja enenevässä määrin poistamalla suola merivedestä.
Tuvalulla ei ole hallinnollisia alueita. Valtion pääkaupungiksi ilmoitetaan lähteestä riippuen joko Funafuti (tärkein atolli), Fongafale (tärkein saari) tai Vaiaku (tärkein kylä). Kaikki hallinnolliset rakennukset sijaitsevat Vaiakussa. Tuvalun nimi tulee kahdeksasta alkujaan asutusta atollista, sillä Tuvalu tarkoittaa tuvaluksi ”kahdeksaa saarta”.
Funafutin länsiosissa sijaitsee 33 neliökilometrin suuruinen Funafutin merensuojelualue, jonka alueella on kuusi asumatonta luotoa ja noin 20 prosenttia Funafutin riutoista.
Maantiede > Ilmasto ja merenpinnan nousu

Tuvalu sijaitsee kuumalla ja kostealla trooppisella vyöhykkeellä. Kuivakausi on toukokuusta lokakuulle ja sadekausi marraskuusta huhtikuulle.
Vuoden keskilämpötila on noin 30 °C. Lämpötilan vaihtelu on pientä, vaikka sää onkin maaliskuusta lokakuulle keskimäärin hieman viileämpi. Funafutin ja muiden eteläisten saarten sadanta on noin 3 400 millimetriä, kun se Nanumealla ja muilla pohjoisilla saarilla on noin 2 900 millimetriä. Taifuunit ovat Tuvalulla harvinaisia, sillä saaret sijaitsevat niiden pääasiallisen esiintymisalueen ulkopuolella. Vakavia taifuuneja on saarille iskenyt vuosina 1894, 1972 ja 1990.
Koska Tuvalu sijaitsee korkeimmillaankin vain noin viisi metriä merenpinnan yläpuolella, saaret ovat merenpinnan nousun takia uhassa joutua kokonaisuudessaan veden alle. Tuvalulla tehtyjen mittausten mukaan merenpinta alueella on noussut 2000-luvulla viisi millimetriä vuodessa. Tropiikin merien lämpölaajenemisen takia merenpinta on noussut kolme millimetriä maapallon keskiarvoa enemmän. Sen lisäksi, että nouseva meri peittää osia atolleista, se lisää eroosiota ja huokoiseen maahan imeytyvä merivesi pilaa maanviljelysmaata. On arvioitu, että merenpinta nousee jopa metrin vuoteen 2100 mennessä, jolloin Tuvalu olisi asuinkelvoton.
Joidenkin tutkimusten mukaan Tuvalu ei välttämättä vajoakaan mereen, vaikka meren pinta on nousemassa. Aucklandin yliopiston tutkimuksessa tutkittiin Tuvalusta otettuja ilma- ja satelliittikuvia. Niissä huomattiin, että saarivaltion maapinta-ala olisi kasvanut 2,9 prosenttia vuoden 1971 jälkeen. Yhdeksästä atollista kahdeksan pinta-ala oli kasvanut, kuten myös 75 % 101 riuttasaaresta. Ilmastonmuutosta pidetään kuitenkin edelleen saarten asutettavuudelle uhkana, ja maan olisi mietittävä maanomistusolonsa uudelleen. Aallot kasaavat hiekkaa ja muuta saarille niin, että ne ovat kasvaneet merenpinnan nousun vaikutusta enemmän.
Maantiede > Eläimistö ja kasvisto

Tuvalulla elää luonnossa muun muassa rottia, kilpikonnia, lintuja, hyönteisiä, sammakkoja, taskurapuja ja sisiliskoja. Tuvalua ympäröivän merialueen kalakanta on runsas, siihen kuuluu yli 350 lajia. Alkuperäisiä lintulajeja on 38, sen sijaan alkuperäisiä maanisäkkäitä ei ole.
Tuvalun ainoat nisäkäslajit ovat koira, kissa, sika ja rotta., ja niitä myös siipikarjaa tuotiin Tuvalulle 1800-luvulla ulkomailta. Tuvalulle on myös tuotu Fidžiltä vuohia.
Kookospalmut muodostavat suuren osan saarten kasvillisuudesta. Niiden aluskasvillisuudesta papujen sukulainen Vigna marina ja mykerökukkaiset Scaevola-suvun kasvit sopivat rehuksi, ja paikoin vuohet ovat syöneet ne kokonaan. Saarella kasvaa myös leipäpuita, joiden lehdet kelpaavat myös rehuksi. Mangrovea esiintyy hiukan viidellä saarella, yhteensä noin 40 hehtaaria. Kaikkiaan Tuvalulla kasvaa noin 200 kasvilajia, joista noin 50 lajia lukuun ottamatta muut ovat tulokaslajeja. Monet puulajit, joita on perinteisesti käytetty esimerkiksi kanoottien rakentamiseen, ovat harvinaistumassa.