stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Hatullinen paskaa
Kokoonpano

Martti Syrjä - laulu
Pantse Syrjä - kitara, taustalaulu, laulu (kappaleet 4 ja 10)
Juha Torvinen - kitara, laulu (kappale 3)
Mikko Nevalainen - basso (kappaleet 2, 6, 7, 8, 9 ja 10)
Aku Syrjä - rummut
Mikko Saarela - basso (kappaleet 1, 3, 4, 5, 11 ja 12)
Abstrakti taide

Kazimir Malevitš, Suprematismi, 1916.
Venäjän ja Neuvostoliiton avantgarde
Kazimir Malevitš  1913 tai 1920–1930.
Artikkelit
Abstrakti taide | Agitaatioposliini | Kulkukoiran kellari | Mir iskusstva | Venäläinen formalismi | Voitto auringosta
Suuntaukset
Akmeismi | Futurismi | Konstruktivismi | Suprematismi | Venäläinen symbolismi | Zaum
Tekijät
Anna Ahmatova | Aleksanteri Ahola-Valo | Natan Altman | Mihail Bahtin | Léon Bakst | Andrei Belyi | Nikolai Berdjajev | Ivan Bilibin | Aleksandr Blok | Joseph Brodsky | Marc Chagall | Sonia Delaunay | Sergei Djagilev | Sergei Eisenstein | Pavel Filonov | Mihail Fokin | Naum Gabo | Nikolai Gumiljov | G. I. Gurdjieff | Daniil Harms | Thomas de Hartmann | Velimir Hlebnikov | Wassily Kandinsky | El Lisitski | Anatoli Lunatšarski | Vladimir Majakovski | Kazimir Malevitš | Osip Mandelštam | Vsevolod Meyerhold | Kuzma Petrov-Vodkin | Vsevolod Pudovkin | Aleksandr Rodtšenko | Nicholas Roerich | Olga Rozanova | Konstantin Somov | Dmitri Šostakovitš | Vladimir Tatlin | Marina Tsvetajeva | Pjotr Demjanovitš Uspenski | Dziga Vertov
Abstrakti taide (myös ei-esittävä tai nonfiguratiivinen tai non-objektiivinen taide) tarkoittaa taidetta, joka ei pyri esittämään mitään luonnollisen maailman kohteita. Abstrakti taide on todellisuutta jäljittelemätöntä taidetta. Aikaisemmin, 1900-luvun alussa nimitys kattoi myös kubismin, surrealismin ja muut sellaiset taidesuunnat, jotka ottivat aiheensa luonnosta mutta eivät enää pyrkineet yhdennäköisyyteen sen kanssa.
Abstraktin taiteen vastakohtana pidetään tavallisesti figuratiivista, esittävää tai naturalistista taidetta.
Abstrakti taide voi kehittyä taiteilijan tuotannossa abstrahoimalla, joka tarkoittaa todellisuuden pelkistämistä, yleistämistä tai käsitteellistämistä niin, että kuvattavasta aiheesta tulee lopulta abstrakti. Esimerkiksi Piet Mondrianin taide kehittyi abstraktiksi näin.
Maalaustaiteessa voidaan karkeasti erottaa geometrinen abstraktio, joka perustuu suorien ja käyrien viivojen rajoittamiin värikenttiin sekä maalauksellinen abstrakti maalaus, jota edustaa muun muassa abstrakti ekspressionismi.
Historia

Wassily Kandinskya ja Kazimir Malevitšia pidetään yleisesti ensimmäisinä modernia abstraktia maalaustaidetta näyttelyihin tuoneina taiteilijoina. Myös ruotsalainen taidemaalari Hilma af Klint (1862–1944) teki jo varhain henkistynyttä abstraktia taidetta. Abstrakti kuvanveisto syntyi samanaikaisesti abstraktin maalaustaiteen kanssa.
Abstraktin taiteen harjoittajat eivät usein itse jyrkästi erottaneet esittävää ja ei-esittävää taidetta. Monet abstraktin taiteen tekijät, kuten Kazimir Malevitš, saattoivat palata takaisin tekemään myös esittäviä teoksia.
Abstraktia taidetta kehitettiin pitkälle Venäjällä 1900-luvun alussa. Ajatukset abstraktista taiteesta levisivät Venäjältä Eurooppaan 1920-luvulla. Sitä kehitettiin muun muassa Bauhausin piirissä, jossa toimivat Paul Klee ja myöhemmin Yhdysvaltoihin muuttanut Josef Albers. Münchenissä taidekoulunsa 1932 lopettanut Hans Hofmann oli myös keskeinen vaikuttaja Yhdysvalloissa, jonka opit vaikuttivat muun muassa Clement Greenbergin ajatuksiin.
Abstrakti taide, kuten muutkin modernismin suuntaukset, kiellettiin niin kansallissosialistisessa Saksassa kuin Neuvostoliitossa. Natsien mielestä abstrakti taide oli ”rappiotaidetta”. Neuvostoliitossa valtion tarkastajien oli vaikea luokitella abstraktia taidetta mihinkään olemassa olevaan kategoriaan, joten taiteen tunnistamisen helpottamiseksi kehitettiin yksiselitteinen sosialistisen realismin kaanon.
Vuonna 1936 perustettiin Yhdysvaltain abstraktien taiteilijoiden yhdistys, American Abstract Artists (AAA), joka pyrki edistämään abstraktin taiteen asemaa ja laajentamaan sen ajatuksia ja ymmärtämistä.
Suomessa

Suomessa abstraktia taidetta on esitetty 1900-luvun alusta asti. Se tuli laajemman yleisön tietoisuuteen 1950-luvulla muun muassa Birger Carlstedtin konkretismin ansiosta. Abstrakti taide eli voimakkaasti Suomessa myös 1960-luvun alussa informalismin vaikutteiden alaisena, sekä kukoisti 1970-luvun konstruktivismin piirissä. Vaikka esittävästä taiteesta on tullut nykytaiteen valtaväylä, abstrakti taide on säilynyt osana eri taidesuuntia.
Abstraktin taiteen kehittäjiä

Enrico Accatino
Josef Albers
Hans Arp
Giacomo Balla
Constantin Brâncuși
Robert Delaunay
Lyonel Feininger
Lucio Fontana
Hans Hartung
Wassily Kandinsky
Paul Klee
Yves Klein
Willem de Kooning
František Kupka
Michail Fjodorowitsch Larionow
El Lissitzky
Kazimir Malevitš
Joan Miró
Piet Mondrian
Jackson Pollock
Mark Rothko
Maria Helena Vieira da Silva
Frank Stella
Victor Vasarely
Abstraktia taidetta

Carl Ludvig Engel, Keisarinnankivi, 1835. Teos koostuu kaksipäisestä kotkasta, maapallosta ja obeliskista. Obeliski on vanha taiteen abstrakti muoto.
Antônio Augusto Frantz Soares, Nimetön, 2004/2006.
Ju Ming, Taiji-kaari, 2000.
Eduardo Chillida, Elogio al Horizonte, 1989.
Thomas Lear, ”Big Red”, 1989.
Ya’el Artzi: Jitzhak Rabinin muistomerkki.
Alexander Calder, L'empennage, 1953.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Mikhail Simkin, An artist or an ape? (Taiteilija vai apina?), Reverent Entertainment (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Abstraktin taiteen suuntauksia
Voimakkaasti pelkistäviä →     Ekspressionismi ● Kubismi ● Futurismi ● Suprematismi ● Konstruktivismi ● Neoplastisismi ● Konkretismi ● Abstrakti ekspressionismi ● Informalismi ● Minimalismi ● Op-taide ● Kineettinen taide    ← Täysin abstrakteja
| n k Taidesuuntauksia |
| --- | --- |
Esihistoriallinen taide:  Kalliopiirros  Kalliomaalaus 
Klassinen aika:  Mesopotamian taide  Muinaisen Egyptin taide  Antiikin Kreikan taide  Hellenistinen taide  Rooman valtakunnan taide 
Bysantti:  Varhaiskristillinen taide  Karolinginen renessanssi  Bysantin taide 
1000–1300-luvut:  Ottolainen taide  Romaaninen tyyli  Gotiikan taide 
Renessanssi 1400-luku:  Renessanssin taide 
1500-luku:  Manierismi 
1600-luku:  Barokki 
1700-luku:  Rokokoo  Klassismi  Romantiikka 
1800-luku:  Kansallisromantiikka  Düsseldorfin koulukunta  Hudson River -koulukunta  Prerafaeliitit  Estetismi  Arts and crafts  Naturalismi  Realismi  Impressionismi  Postimpressionismi  Akateeminen taide  Piktorialismi  Primitivismi  Symbolismi  Uusbarokki  Uusgotiikka  Uusklassismi  Uusrenessanssi  Jugend 
Modernismi 1900 alkaen:  Jugend  Naivismi  Fauvismi  Ekspressionismi  Kubismi  Dada  Abstrakti taide  Futurismi  Suprematismi  Konstruktivismi  De Stijl 
1920 alkaen:  Uusasiallisuus  Art deco  Surrealismi  Bauhaus  Funktionalismi  Yhteiskunnallinen realismi  Regionalismi  Sosialistinen realismi  Totalitaristinen taide 
1945 alkaen:  Abstrakti ekspressionismi  Cobra  Informalismi  Art brut  Tasismi  Konkretismi 
Nykytaide 1960 alkaen:  Pop-taide  Uusi realismi  Fluxus  Minimalismi  Fotorealismi  Op-taide  Kineettinen taide  Valotaide  Prosessitaide  Käsitetaide  Arte povera  Feministinen taide  Postmodernismi 
1980 alkaen:  Uusekspressionismi  Transavantgarde  Uusminimalismi  Neo-Geo  Tila- ja ympäristötaide  Mediataide  Young British Artists  Outsider-taide  Performanssi  Videotaide  Yhteisötaide  ITE-taide  Graffiti 
2000 alkaen:  Abjektitaide  Appropriaatio  Artivismi  Biotaide  Katoava taide  Paikkasidonnainen taide  Relaatiotaide  Äänitaide 
Vuodesta 1000 alkaen kyseessä ovat länsimaiset taidesuuntaukset
Miikka Jahnukainen

Miikka Aleksi Jahnukainen (4. helmikuuta 1939 – 12. tammikuuta 2022) oli suomalainen valtiotieteen tohtori ja ATK-instituutin ensimmäinen rehtori.
Instituutissa Jahnukainen opetti muun muassa kursseja:
Johdatus automaattiseen tietojenkäsittelyyn
ATK yrityksessä ja julkisessa hallinnossa
Systeeminsuunnittelukurssi
Vuonna 1975 Jahnukainen julkaisi ATK-instituutin kanssa kirjan Tietosysteemin rakentaminen. Kirjan julkaisi Tietojenkäsittelyliitto.
Perttu Kauppinen

| Perttu Kauppinen> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1978 (ikä 46–47)
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  toimittaja
Toimittaja
Maa:   Suomi
Media:  lehdistö
Koulutus:  Yhteiskuntatieteiden kandidaatti (2004)
Tutkinnot:  Tampereen yliopisto
Lehti:   Helsingin Sanomat (2004–2014)  Etelä-Suomen Sanomat (2015–2018)  Iltalehti (2018–) 
Kustantaja:   Mediatalo ESA (2015–2018) 
Perttu Kauppinen (s. 1978) on suomalainen toimittaja. Helmikuussa 2021 hänet valittiin Iltalehden vastaavaksi päätoimittajaksi. Hän siirtyi tehtävään lehden uutispäätoimittajan paikalta, jossa hän työskenteli vuodesta 2018 alkaen. Sitä ennen hän työskenteli Etelä-Suomen Sanomien vastaavana päätoimittajana ja Keskisuomalainen Oyj:hin kuuluvan Mediatalo Esan sisältöjohtajana vuosina 2015–2018. Aiemmin hän on työskennellyt Helsingin Sanomien digitaalisista sisällöistä vastaavana toimituspäällikkönä, uutispäällikkönä ja toimittajana. Kauppinen on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden kandidaatti.
Kauppinen on kirjoittanut säännöllisesti kolumneja ja pääkirjoituksia Iltalehteen ja aiemmin Etelä-Suomeen Sanomiin. Keskisuomalainen Oyj:n toimitusjohtajan Vesa-Pekka Kangaskorven mukaan Kauppisen iltapäivälehtimäinen tyyli toi silloin tällöin palautepuheluja myös lehden kustantajalle.
Kauppinen on ollut mukana digitaalisen journalismin kehitysprojekteissa. Helsingin Sanomissa hän oli tekemässä digitaalista HS Ilta -iltapäiväpainosta. Iltalehdessä hän on edistänyt koneoppimisen käyttöä toimitustyössä ja lanseerannut maksullisen Iltalehti plus -verkkopalvelun.
Kauppinen on toiminut toukokuusta 2023 lähtien Suomen Uutismedian liiton hallituksen jäsenenä. Suomen Lehdistö -lehden kyselyssä hänet valittiin Suomen neljänneksi merkittävimmäksi media-alan mielipidevaikuttajaksi.
Maailman AIDS-päivä

| Maailman AIDS-päivä |
| --- | --- |
 Punainen nauha on maailmanlaajuinen solidaarisuuden symboli HIV-positiivisille ja AIDSiin sairastuneille.
Tyyppi:  Kansainvälinen vuosipäivä
Vietetään:  1. joulukuuta 1988
Järjestämistiheys:  vuosittain
Ensimmäisen kerran:  1988
Liittyy:  HIV ja AIDS
Kotisivu
Maailman AIDS-päivä on kansainvälinen vuosipäivä, jota on vietetty 1. joulukuuta vuodesta 1988 lähtien. Se oli myös Maailman terveysjärjestö WHO:n historian ensimmäinen terveyden teemapäivä. AIDS-päivän tarkoitus on muistaa siihen kuolleita ja samalla nostaa esiin HIV-/AIDS-hoidoissa saavutettuja voittoja.
Vaikka AIDSin leviämistä on saatu hidastettua, kuolee tautiin ja siitä seuranneisiin komplikaatioihin edelleen 1,6 miljoonaa ihmistä vuosittain. Joka vuosi uuden HIV-tartunnan saa yli kaksi miljoonaa ihmistä.
Nykyisin HIV-tartuntoja saavat 15–24-vuotiaat nuoret. HIV:tä vastaan on tärkeintä ennaltaehkäisy. Paras tapa välttyä HIV-tartunnan saamiselta on käyttää kondomia sukupuoliyhteydessä sekä välttää ruiskuhuumeiden käyttöä, tai ainakin käyttää puhtaita välineitä.
Aiheesta muualla

World AIDS Day 1 December United Nations. Viitattu 31.3.2020. (englanniksi)
Maailman aids-päivä 1.12.2017 – Järjestöillä tärkeä tehtävä hivin torjunnassa ja tartunnan saaneiden tukemisessa Positiiviset. Arkistoitu 15.5.2021. Viitattu 31.3.2020.
Maailman AIDS-päivä 2019 – Yleisöseminaari 30.11. Hivpoint. 12.11.2019. Arkistoitu 5.8.2020. Viitattu 31.3.2020.
Gujaratin maanjäristys

| Gujaratin maanjäristys |
| --- | --- |
 Järistyskeskus kartalla, punaiset ympyrät ovat jälkijäristyksiä
Päivämäärä:  26. tammikuuta 2001
Magnitudi:  7,9 (Mw)
Episentrumin sijainti:  23.41°N, 70.23°E
Maat, joihin vaikutukset ulottuivat:   Intia
Henkilövahingot:  20 000 kuollutta, 166 000 haavoittunutta
Gujaratin maanjäristys tapahtui 26. tammikuuta 2001 Gujaratin osavaltiossa Intiassa. Järistys, jonka magnitudi oli Richterin asteikolla 7,6–8,1, surmasi ainakin 20 000 ja haavoitti noin 167 000 ihmistä. Yli 300 000 rakennusta tuhoutui, minkä lisäksi useat sillat ja tiet vaurioituivat.
Kuvia

Avustustyöntekijät tutkimassa raunioita.
Avustustarvikkeita lastataan Yhdysvaltain ilmavoimien rahtikoneeseen Guamilla.
Järistyksen uhrien muistoksi rakennettu Smritivan-puisto, jonne istutettiin jokaista uhria kohden noin yksi puu.
Mäntsälän seurakunta

| Mäntsälän seurakunta |
| --- | --- |

 tunnus :  sijainti 
 Mäntsälän kirkko
Tunnustuskunta:  evankelis-luterilainen
Hiippakunta:  Espoon hiippakunta
Rovastikunta:  Tuusulan rovastikunta
Pääkirkko:  Mäntsälän kirkko
Perustettu:  1616
Jäsenmäärä:  14 257 (heinäkuu 2024)
– Osuus asukkaista:  n. 68 %
Kirkollisvero:  1,25 %
Kirkkoherra:  Tarja Meijer
Mäntsälän seurakunta
Infobox OKNimi-testi OK: 
Mäntsälän seurakunta on Mäntsälässä toimiva evankelis-luterilainen seurakunta. Mäntsälän seurakunta on ollut itsenäinen seurakunta vuodesta 1616 lähtien. Seurakunta on perustanut paikkakunnan sosiaali- ja terveyspalvelut sekä koulutuksen, jotka siirtyivät sittemmin kunnan hoidettavaksi. Seurakunta järjestää jumalanpalveluksen joka pyhäpäivänä Mäntsälän kirkossa, jonka lisäksi sillä on useissa tiloissaan muuta toimintaa, kuten kerhoja ja musiikkitoimintaa.
Tilat ja toiminta

Mäntsälän kirkossa on jumalanpalvelus pyhäpäivisin klo 10. Kirkko on kesäisin tiekirkkona. Kirkko valmistui ja vihittiin käyttöön vuonna 1866. Sen vieressä on huoltorakennus, jossa järjestetään myös tapahtumia. Kirkonmäellä sijaitsee seurakunnan ainoa hautausmaa. Seurakuntakeskus sijaitsee osoitteessa Urheilutie 1. Keskuksessa toimivat Mäntsälän seurakunnan kirkkoherranvirasto, taloustoimisto, aikuistyön toimisto ja lähetystyön toimisto. Seurakuntakeskuksessa on seurakuntasali, kahvio ja alasali, joita käytetään tilaisuuksissa.
Keskuskatu 11:ssä sijaitsevassa Ankkurissa toimii diakoniatoimisto ja siinä järjestetään toimintaa ja tapahtumia. Wanhassa on seurakunnan nuorisotyön toimisto, tiedotustoimisto ja lapsityön toimisto. Rakennus on ollut vuodesta 1988 lähtien seurakunnan nuorisotoiminnan keskus. Wanha on entinen seurakuntakoti ja se sijaitsee seurakuntakeskuksen vieressä osoitteessa Nordenskiöldintie 1.
Kirkon vieressä osoitteessa Vanha Porvoontie 10 sijaitsee Koivulan kerhotalo, jossa järjestetään päiväkerhoja, lasten ja nuorten musiikkiryhmiä ja koululaisten iltapäiväkerhoa. Lisäksi rakennus on partion kokoontumispaikka. Hyökännummen kerhotalossa Etelä-Mäntsälän Hyökännummella järjestetään kerhoja, pyhäkoulua ja naisteniltoja. Se on myös partion kokoontumispaikka. Ahvenlammen leirikeskuksessa Metsälammen rannalla, viiden kilometrin päässä kirkolta, järjestetään leirejä ympäri vuoden.
Lisäksi seurakunta omistaa Ison-Pappilan, Pikku-Pappilan, Eläke-Pappilan, Puotilan ja Heissan kiinteistöt, eräkämppä Käpypirtin ja asunto-osakeyhtiöitä. Seurakunta myös harjoittaa maa- ja metsätaloutta.
Jäsen- ja osallistujamäärät

Vuoden 2024 heinäkuussa Mäntsälän seurakuntaan kuului 14 257 jäsentä, mikä vastasi noin 68 prosenttia kunnan väestöstä. Seurakunnan jäsenmäärä on viime vuosina ollut laskussa.
Vuonna 2015 jumalanpalvelukseen osallistuttiin 20 999 kertaa. Samana vuonna 89,4 prosenttia Mäntsälän 15-vuotiaista oli käynyt rippikoulun.
Hallinto ja talous

Mäntsälän seurakunta kuuluu Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Espoon hiippakuntaan ja Tuusulan rovastikuntaan.
Joka neljäs vuosi järjestettävissä seurakuntavaaleissa valitaan kirkkovaltuuston jäsenet. Kaudella 2015–2018 Mäntsälän kirkkovaltuustossa on 27 jäsentä. Valtuusto valitsee kirkkoneuvoston, jonka toimikausi on kaksi vuotta. Mäntsälän kirkkoneuvostossa on kymmenen jäsentä. Vuoden 2010 seurakuntavaaleissa Mäntsälän seurakunnan äänestysprosentti oli 19,7 % ja vuonna 2014 se oli 17,1 %.
Seurakunnan kirkollisvero on ollut 1,25 prosenttia vuodesta 1975 lähtien. Mäntsälän seurakunnalla ei ole velkaa (2016). Seurakunnalla on henkilökuntaa 46 henkeä, joista 8 on pappeja (2016).
Historia

1500-luvun lopulla Mäntsälä kuului neljään eri seurakuntaan, Hollolan, Janakkalan, Porvoon ja Sipoon seurakuntiin. Herman Onkimaan, Hirvihaaran, Mäntsälän, Nummisten, Soukkion, Sälinkään ja Sääksjärven asukkaat rakensivat Mäntsälän ensimmäisen kirkon vuonna 1585 ja palkkasivat ensimmäisen papin, Henrik Maununpojan, vuonna 1587. Hänen seuraajansa Sakari Tuomaanpoika mainitaan vuonna 1616 Mäntsälän kappalaisena. Tuona vuonna alueesta muodostettiin oma seurakunta erottamalla se Porvoon seurakunnasta. Ensimmäinen maininta Mäntsälän kirkkoherrasta on vuodelta 1627. Mäntsälän kirkkoherra sai apulaisekseen kappalaisen 1670-luvulla.
Mäntsälän seurakuntaan liitettiin Hautjärvi, Kaukalampi, Levanto ja Saari Hollolan seurakunnasta 1600-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä. 1630-luvun loppupuolella tai viimeistään 1660-luvun puoleenväliin mennessä aiemmin Janakkalan seurakuntaan kuuluneet Nikinojan, Olkisten ja Sulkavan kylät liitettiin Mäntsälän seurakuntaan. Ohkola siirretiin Sipoon seurakunnasta Mäntsälän seurakuntaan vuonna 1698.
Mäntsälän seurakunta piti pitäjänkokouksia 1600-luvulta lähtien. Sen tehtävät ja kokousajat (kahdesti vuodessa) määriteltiin vuonna 1723. Vanhimmat säilyneet pitäjänkokousten pöytäkirjat ovat vuodelta 1751. 1800-luvun alusta lähtien seurakunnan taloutta hoitamaan valittiin erillinen kirkonisäntä. 1850-luvulle saakka kirkonisäntinä toimivat paikalliset säätyläiset. Erillinen kunnallishallinto perustettiin vuonna 1866.
Historia > Kirkkokuri

Seurakunta valvoi kristillisten tapojen ja sivellisyyden noudattamista kirkkokurilla. Kirkkoherra vastasi myös maallisista häpeärangaistuksista. Mäntsälän seurakunta sai silloin tällöin varoituksen, että seurakuntalaiset harjoittivat noituutta. Tällainen varoitus annettiin muun muassa vuonna 1738. Rovastintarkastuksessa vuonna 1777 taas todettiin, että harhaopit ja noituus olivat Mäntsälässä tuntemattomia. Vuoden 1822 rovastintarkastuksessa kruununnimismies Erik Anders Ingström ilmoitti, että seurakunnan nuorisossa ja palvelusväessä oli tavallista, että mentiin sunnuntai-iltaisin tansseihin ilman vanhempien tai isäntien lupaa. Tuomiorovasti kehotti pappeja nuhtelemaan heitä tästä hyvästä kinkereillä.
Vuonna 1882 piispa Anders Johan Hornborg totesi vt. kappalainen Emil Murénille, että seurakunnassa oli juoppoutta muutamissa kylissä ja haureutta ”suuressa määrin”. Murénin mukaan ”näiden paheiden olevan luettavan muutamain turmeltuneitten henkilöittein syyksi ja että ne olivat ulkona totisesta seurakunnasta”. Hornborg ei uskonut, että syyllisiä oli vain muutama, ”koska äpärälapsiakin syntyy joka seitsemäs tahi kahdeksas lapsi”.
Historia > Vaivais- ja sairaanhoito

Mäntsälän seurakunta järjesti pitäjään vaivaishoidon 1740-luvulta lähtien. Varat kerättiin aluksi asettamalla kirkon eteiseen arkku, johon kukin toi viljaa varojensa mukaisesti. Vuonna 1777 Mäntsälässä oli kymmenen huollettavaa. 1790-luvulla toteutettiin ruotujärjestelmä, jossa kukin manttaali määrättiin maksamaan 12 kappaa viljaa omalle huollettavalleen. Koska kaikkia köyhiä ei voitu ruoduttaa, varoja kerättiin yhä myös vaivaiskassaan. Niitä jaettiin muutama kerta vuodessa. 1800-luvun alussa otettiin käyttöön huutolaisuus. Köyhäinhoito siirtyi seurakunnalta kunnalle, kun se perustettiin vuonna 1866.
1700-luvulla papit ja lukkarit olivat käytännössä vastuussa Mäntsälän sairaanhoidosta. Seurakunta on hankkinut vuonna 1777 omistukseensa Johan Haartmanin lääkärikirjan Tydelig Underrättelse Om de Mäst Gångbara Sjukdomars Kännande och Motande vuodelta 1765 ja ilmeisesti samoihin aikoihin myös Joh. Andr. Dareliuksen lääke- ja hoitokirjan Socken-Apothek och någre hus-curer vuodelta 1760. Vuonna 1816 pitäjänkokous perusti Mäntsälään rokotustoimikunnan, jonka puheenjohtaja oli kirkkoherra Anders Johan Asp. Vielä 1900-luvulla seurakunnalla oli töissä tuberkuloosihoitajatar ja 1900-luvun puolivälinkin jälkeen diakonissojen käytössä olivat lääkelaukku ja verenpainemittari.
Historia > Koulutus

Mäntsälän vanhin säilynyt lastenkirja, jonka avulla seurattiin lukutaidon ja kristinopin tuntemusta, alkaa vuodesta 1753. Vuonna 1782 pitäjänkokous asetti rangaistukset lukutaidon ja kristinopin puutteellisesta osaamisesta. Seurakunta alkoi perustamaan sunnuntaikouluja 1850-luvulla. Rovasti Abraham Ehnroos kuoli lapsettomana vuonna 1863 ja määräsi testamentissaan puolet omaisuudestaan Mäntsälään perustettavaa kansakoulua varten. Koulu aloitti vuonna 1869 ja kunta tuki sitä ensimmäisten viiden vuoden ajan.
Koulu oli aluksi Porvoon tuomiokapitulin alaisuudessa ja sen esimiehenä ja johtokunnan puheenjohtajana toimi Ehnroosin seuraaja, rovasti Carl Edvard Aspelund. 1880-luvun lopulta lähtien Mäntsälään kyliin alettiin perustaa yksityisiä kansakouluja. 1890-luvulla seurakunta perusti kiertokoulun, joka toimi suppeampani niissä kylissä, joissa oli jo kansakoulu. Vuonna 1916 seurakunnan kiertokoulun tehtäväksi määrättiin opettamaan lapset lukemaan, totuttamaan seuraamaan opetusta ja noudattamaan koulujärjestystä. Ne toimivat siis eräänlaisina esikouluina. Mäntsälän seurakunnan kiertokoulu lopetti toimintansa vuonna 1931, minkä jälkeen seurakunnalle jäi opetus pyhäkoulussa ja rippikoulussa.
| --- | --- |
 Kirkkoherrat Mäntsälän ensimmäiset papit olivat kappalaisia. 1620-luvulta lähtien seurakunnalla on ollut oma kirkkoherra. Seurakuntaa ovat johtaneet seuraavat papit: Henrik Magni (Henrik Maununpoika) 1587 – n. 1614  Zacharias Thomae (Sakari Tuomaanpoika) 1616 – n. 1641  Petrus Michaelis (Pietari Mikonpoika) Kepper 1640–1651  Henrik Jaakonpoika Stichaeus 1653–1660  Jacobus Magni (Jaakko Maununpoika) Insulanus 1663–1689  Johan Stichaeus 1689–1705  Erik Broserus 1707–1730  Georg Fortelius 1732–1739  Johan Elg 1741–1749  Anders Molander 1750–1776  Isak Wallenius 1778–1805  Anders Johan Asp 1807–1825  Abraham Ehnroos 1828–1863  Carl Edvard Aspelund 1865–1902  Bengt Adolf Broms 1904–1916  Kustaa Hallio 1916–1936  Vilho Vuorela 1938–1954  Anshelm Mikkonen 1955–1957  Kalle Tanska 1958–1971  Jaakko Leinonen 1971–1999  Mikko Seppälä 1999–2022  Tarja Meijer 2022–    :  Kappalaiset Mäntsälän kirkkoherraa on tehtävässään avustanut 1670-luvulta lähtien kappalainen. Mäntsälän kappalaiset ovat: Johan Stichaeus 1674–1689  Aksel Insulanus 1689–1691  Jakob Insulanus nuor. 1691–1715  Claudius Broserus 1715–1721  Gunnar Almen 1721–1734  Jakob Insulanus nuorin 1734–1776  Jakob Ferrin 1776–1790  Anders Johan Asp 1793–1807  Henrik Lindberg 1808–1825  Henrik von Pfaler 1829–1831  Erik Niklander 1831–1841  Anders Nord 1843–1860  Johan Lönnroth 1861–1880  Emil Murén 1885–1891  Viktor Nyberg 1893–1918  Anshelm Mikkonen 1920–1955  Pentti Palonen 1956–1958  Armas Oinaala 1958–1961  Olavi Turja 1961–1966  Matti Vuolanne 1966–1971  Kari Orre 1971–2010 Nykyiset kappalaiset ovat Päivi Laalo ja Riikka Pajunen. 
Koivulan kerhotalo kuvassa oikealla. Vasemmalla puiden takaa näkyy Mäntsälän kirkon kellotornia.
Päivi Paunu

| Päivi Paunu |
| --- | --- |
 Päivi Paunu vuonna 1969.
Henkilötiedot
Syntynyt: 20. syyskuuta 1946
Kuollut: 14. joulukuuta 2016 (70 vuotta)
Muusikko
Taiteilijanimi:  Päivi Paunu 
Laulukielet:  suomi, englanti
Aktiivisena:  1966–1980
Tyylilajit:  iskelmä, folk, pop
Yhtyeet:  Mirumaru
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Päivi Johanna von Hertzen (o.s. Paunu; 20. syyskuuta 1946 Helsinki – 14. joulukuuta 2016) oli suomalainen laulaja, joka muun muassa edusti Suomea Eurovision laulukilpailussa vuonna 1972 Kim Floorin kanssa kappaleella ”Muistathan”. Muita hänen tunnettuja levytyksiään ovat esimerkiksi ”Oi niitä aikoja”, ”Oi rakkahin”, ”Kuitenkin tiedän sen” sekä Aarno Ranisen kanssa duettona esitetty ”Mozart 40”.
Paunu aloitti uransa 1960-luvulla folklaulajana, mutta tyyli vaihtui pian kohti iskelmä- ja popmusiikkia. Paunu julkaisi vuosina 1966–1976 kuusi albumia sekä useita singlejä ja EP-levyjä.