stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Ammattikoulutus Suomessa
Historia > 1995 – nykyaika > Ammatillisen koulutuksen kehittämisen suunta

Koulutuksen laajentaminen on jatkuvasti lisännyt koulutuksen mahdollisuuksia. Peruskoulun jälkeisen toisen asteen koulutuksen opiskelupaikka on periaatteessa ja yhä selvemmin myös käytännössä turvattu koko ikäluokalle. Lisäksi toisen asteen ammatillisen koulutuksen tasoa ja kilpailukykyä on pyritty nostamaan lukioon nähden. Vuoteen 2001 mennessä kaikki toisen asteen koulutus muuttui kolmivuotiseksi, kun aikaisemmin oli mahdollisuus käydä ammatillinen koulutus kahdessa vuodessa.
1.8.2015 tulivat voimaan uudistetut lait ja asetukset ammatillisesta koulutuksesta sekä Opetushallituksen uudet tutkintojen perusteita koskevat määräykset. Kaikki jo opintonsa aloittaneet siirtyivät jatkamaan opintojaan uusien perusteiden mukaan. Tällöin ammattitaitoa täydentävien tutkinnon osien eli ATTO-aineiden tilalle tuli yhteiset tutkinnon osat (YTO). Pitkään valmisteltu ammatillisen koulutuksen reformi astui voimaan vuonna 2018. Uudistuksen tavoitteena oli muun muassa lyhentää opiskeluaikoja ottamalla käyttöön osaamisperustaisuus eli henkilön aikaisemman osaamisen hyväksilukeminen.
Aiheesta muualla

Opintoluotsi (Arkistoitu – Internet Archive)
Laki ammatillisesta peruskoulutuksesta http://www.finlex.fi/fi/laki/ajantasa/1998/19980630
Laki ammatillisesta aikuiskoulutuksesta http://www.finlex.fi/fi/laki/ajantasa/1998/19980631
https://helda.helsinki.fi/bitstream/handle/10138/27400/valkolak.pdf?sequence=1
http://openetti.aokk.hamk.fi/sisu/aokk50v/1980-luku/Seppo1980-lukuKoulutus.pdf%5Bvanhentunut+linkki%5D
http://www.minedu.fi/OPM/Koulutus/ammatillinen_koulutus/?lang=fi
http://www.kasvatus.net
http://www.kasvatus-ja-aika.fi/site/ (Arkistoitu – Internet Archive)
https://sites.google.com/site/ammattikasvatus/
Ammattikoulutus Suomessa
| --- | --- |
Koulutus:   Ammatilliset tutkinnot  Näyttötutkinto  Oppisopimus  Työssäoppiminen  Työvoimakoulutus  Erityisopetus 
Luettelot:   Luettelo ammatillisista perustutkinnoista  Luettelo ammattitutkinnoista  Luettelo erikoisammattitutkinnoista
Kameruninbulbuli

| Kameruninbulbuli |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Bulbulit Pycnonotidae
Suku::  Harmaabulbulit Eurillas
Laji::  curvirostris
Kaksiosainen nimi
 Eurillas curvirostris  Cassin, 1860 
Synonyymit
 Andropadus curvirostris 

Katso myös
   Kameruninbulbuli Wikispeciesissä   Kameruninbulbuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kameruninbulbuli (Eurillas curvirostris) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kameruninbulbulia tavataan Afrikassa Guineasta Kamerunin kautta Kenian länsiosiin ja Angolan pohjoisosiin ulottuvalla alueella. Lajin on kuvattu olevan runsaslukuinen osissa levinneisyysaluettaan, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Anetoli

| Anetoli |
| --- | --- |


Tunnisteet
IUPAC-nimi:  1-metoksi-4-[(E)-prop-1-enyyli]bentseeni
CAS-numero:  4180-23-8
PubChem CID:  7703
SMILES:  CC=CC1=CC=C(C=C1)OC
Ominaisuudet
Molekyylikaava:  C10H12O
Moolimassa:  148,196 g/mol
Sulamispiste:  21,4 °C
Kiehumispiste:  234 °C
Tiheys:  0,9883 g/cm3
Liukoisuus veteen:  0,111 g/l (25 °C)
Pastis-alkoholijuoman valkoinen väri johtuu siihen sekoitetun veden aiheuttamasta anetolin sakenemisesta.
Anetoli on aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään aromiaineena, hajusteena ja orgaanisen kemian synteeseissä. Yhdiste esiintyy myös kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Ominaisuudet

Anetoli on huoneenlämpötilassa väritöntä nestettä. Anetolilla on cis- ja trans-isomeerit joista trans-isomeeri on stabiilimpi. Yhdiste on veteen liukenematonta, mutta liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin, asetoniin ja kloroformiin. Anetolilla on anismainen tuoksu ja se on makeaa. Anetolia esiintyy useiden kasvien eteerisissä öljyissä. Erityisesti sitä on anisruohossa, fenkolissa, tähtianiksissa ja mäntyöljyssä.
Valmistus ja käyttö

Anetolia voidaan eristää kiteyttämällä fenkoli- tähtianis- ja mäntyöljyistä. Mäntyöljyä voidaan myös käsitellä emäksellä, jolloin sen sisältämä estragoli isomeroituu anetoliksi. Anetolia valmistetaan myös synteettisesti. Tyypillisin synteettinen tapa on anisolin ja propanoyylikloridin välinen Friedel–Crafts-asylointireaktio, jota seuraa karbonyyliryhmän pelkistys alkoholiksi ja eliminaatioreaktio hapon avulla.
Anetolia käytetään elintarviketeollisuudessa anisaromina ja sitä voidaan lisätä esimerkiksi alkoholijuomiin. Lisäksi sitä käytetään hajusteissa, hammastahnoissa, suuvesissä, valokuvauskemikaalina, limaa irrottavien vaikutusten vuoksi yskänlääkkeissä ja anisaldehydin valmistamiseen hapettamalla typpihapon tai kromiyhdisteiden avulla.
Aiheesta muualla

PubChem: cis-Anethole (englanniksi)
DrugBank: Anethole (englanniksi)
Human Metabolome Database (HMDB): Anethole (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): Anethole (englanniksi)
Food Component Database (FooDB): cis-Anethole (englanniksi)
Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): trans-Anethole (englanniksi)
ChemBlink: trans-Anethole (englanniksi)
Molecule of the Month: Anethole, Bristol University School of Chemistry. (englanniksi)
Pherobase: Floral Compound - trans-anethole (englanniksi)
Pherobase: Semiochemical - trans-anethole (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Anethole (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: cis-Anethole (englanniksi)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: trans-Anethole (englanniksi)
Angina pectoris

| Angina pectoris |
| --- | --- |
 Angina pectoris -rintakivun esiintymisalue
Luokitus
ICD-10:  I20
ICD-9:  413
Tautitietokanta:  8695
MedlinePlus:  000198
MeSH:  D000787
Huom!:  Tämä artikkeli tarjoaa vain yleistä tietoa aiheesta. Wikipedia ei anna lääketieteellistä neuvontaa.
Angina pectoris (lat. angere, ’ahdistaa, tukahduttaa’ ja lat. pectus, ’rinta’) eli rasitusrintakipu on sydänperäistä tai samantuntuista rintakipua. Se ei välttämättä ole kivun tuntuista, vaan se voi olla muu epämiellyttävä tuntemus rinnassa. Kipu tuntuu yleensä rintalastan takana keskellä rintaa ahdistavana, puristavana tai polttavana. Se voi säteillä oheisessa kuvassa vaaleanpunaisiksi väritetyille alueille. Muun muassa tupakointi, diabetes ja korkea verenpaine lisäävät angina pectoris -kohtauksen saamisen riskiä. Angiinakivusta käytetään myös nimityksiä stenokardia (m.kreik. stenos, "ahdas" ja m.kreik. kardia, "rinta") ja sydänkouristus.
Angina pectoris liittyy tavallisesti sepelvaltimotautiin ja onkin sen keskeinen oire. Angina pectoris -kipu kestää yleensä yhdestä viiteen minuuttia.lähde? Nitroglyseriinitabletin (”nitro”) ottaminen saa kivun häviämään lähes välittömästi, ja sitä voidaan käyttää myös ennaltaehkäisevästi.
Angina pectoris johtuu sydänlihaksen hapenpuutteesta, joten se alkaa rasituksessa ja loppuu levätessä, kun sydänlihaksen hapenkulutus vähenee. Vaikka sepelvaltimo olisi ahtautunut, saattaa sen kautta kulkeva verimäärä riittää lepotilassa. Rasituksen alla sydän alkaa kuitenkin tehdä enemmän työtä ja näin ollen tarvitsee enemmän veren kuljettamaa happea. Tavallisesti tämä korvautuu sepelvaltimoiden laajentumisella, mutta ateroskleroosin aiheuttama kovettuminen estää sen. Lisäksi laajenemisen laukaisevan typpioksidin tuotannon heikentyminen vaikuttaa asiaan; se voi aiheutua ateroskleroosin lisäksi tupakoinnista, veren liian suuresta sokeri- tai kolesterolipitoisuudesta tai korkeasta verenpaineesta.
Vakaa ja epävakaa angina pectoris

Angina pectoris pysyy usein pitkiäkin aikoja täysin muuttumattomana, ja potilas oppii tuntemaan omat rajansa. Kun angina pectoris esiintyy samanlaisissa olosuhteissa yleensä ennakoitavan asteisessa rasituksessa, kyseessä on stabiili eli vakaa angina pectoris, ja vakaus saattaa jatkua jopa kymmeniä vuosia.
Epävakaaksi angina pectorikseksi nimitetään angina pectorista, joka tuntuu levossa, kestää yli 30 minuuttia, ei lakkaa useankaan nitroannoksen ottamisen jälkeen tai jonka laukaisee päivien tai viikkojen aikana yhä vähäisempi rasitus. Lepokipuna ilmenevä epävakaa angina pectoris eroaa sydäninfarktista vain siten, ettei ole merkkejä sydänlihaksen vauriosta.
Pääriskitekijät

Ikä (≥ 55 miehillä, ≥ 65 naisilla)
Tupakointi
Diabetes (lat. diabetes mellitus)
Veren korkea kolesterolitaso (lat. dyslipidemia)
Suvussa ennenaikainen kuolema sydän- ja verisuonitautiin (engl. cardiovascular disease, miehet <55 vuotta, naiset <65 vuotta vanha)
Korkea verenpaine (eng. hypertension)
Munuaissairaus (lat. microalbuminuria tai GFR<60 mL/min)
Lihavuus (BMI ≥ 30 kg/m2)
Fyysinen liikkumattomuus
Aiheesta muualla

Kyoto Encyclopedia of Genes and Genomes (KEGG): Angina pectoris (englanniksi)
Mayo Clinic: Angina (englanniksi)
Johns Hopkins Medicine: Angina Pectoris (englanniksi)
Annantehtaan kirkko

Annantehtaan ortodoksinen kirkko Karatsalmella Suojärvellä.
Annantehtaan kirkko eli apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko oli luovutetulla alueella sijainneen Suojärven kunnan eteläosan käsittäneen Annantehtaan ortodoksisen seurakunnan pääkirkko. Apostolien Pietarin ja Paavalin muistolle pyhitetty Annantehtaan kirkko rakennettiin vuonna 1889, kun edellinen 1878 valmistunut kirkko oli palanut 1883 tai 1887.
Bysanttialaista tyylisuuntausta edustanut kirkko oli hirsirakenteinen ja siinä oli kimpikatto. Rakennus oli muodoltaan kuutiomainen, jonka länsisivulla oli eteishuone ja itäsivulla taitteinen alttariapsis. Pohjois- ja eteläsivujen suuria pari-ikkunoita ja länsisivun sisäänkäyntiä koristivat bysanttilaissävytteinen suippokaarikehys. Matalan ja pyramidimaisen katon huipulla oli kahdeksankulmainen sipulikupoli, jonka jalusta oli koristeltu myös suippokaariaiheisesti.
Kirkossa ei alkujaan ollut ollenkaan kellotornia. Ennen vuotta 1917 kirkon länsisivun eteishuoneen eteen oli suunniteltu kahdeksankulmaista kellotornia, jonka alimman kerroksen fasadit ja kellotasanteen ääniaukot olisi koristeltu runkohuoneen tavoin suippokaarilla. Tätä laajennussuunnitelmaa ei kuitenkaan toteutettu ja kun kirkkoa vuonna 1934 korjattiin, rakennettiin sen viereen hirrestä erillinen avoin kellokatos, jossa oli viisi kelloa. Kellojen kokonaispaino oli 350 kiloa. Kirkkorakennuksen pinta-ala oli 132 neliömetriä ja kellokatoksen pinta-ala oli neljä neliötä.
Talvisodan taistelut tuhosivat kirkon. Suojärven kiireellisen evakuoinnin vuoksi, kirkon esineistöä ei saatu pelastettua. Suojärvi vallattiin takaisin jatkosodan alussa vuonna 1941 ja asukkaat pääsivät takaisin kotiseudulleen. Kirkon puuttuessa pidettiin jumalanpalvelukset tilapäistiloissa. Vuonna 1943 Annantehtaan uusi kirkko ja pappila päätettiin rakentaa Karatsalmen sijasta Suojärven keskustaajamaan Suvilahteen ja Karatsalmelle päätettiin rakentaa rukoushuone. Kumpaakaan rakennushanketta ei ehditty aloittaa ennen jatkosodan loppua, jolloin alue oli taas evakuoitava.
Risto Ankio

Risto Antero Ankio (s. 15. huhtikuuta 1937 Viiala) on suomalainen seiväshyppääjä. Hän edusti Suomea muun muassa olympialaisissa ja hyppäsi epävirallisen sisäratojen Euroopan-ennätyksen vuonna 1962. Hän on viimeinen terässeipäällä Suomen ennätyksen tehnyt hyppääjä, mutta menestyi myös lasikuituseipäällä.
Ankio sijoittui Belgradin EM-kilpailuissa 1962 kolmesta suomalaisesta heikoimpana neljänneksi. Tokion 1964 olympialaisissa hän oli kahdestoista. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän saavutti hopeaa vuonna 1961 ja pronssia vuonna 1963.
Ankio paransi syyskuussa 1961 Suomen ja Pohjoismaiden ennätyksen tulokseen 458 cm. Tämä jäi viimeiseksi terässeipäällä hypätyksi ennätykseksi. Maaliskuussa 1962 Ankio hyppäsi lasikuituseipäällä epävirallisen sisäratojen Euroopan-ennätyksen 476 cm.
Kesäkuussa 1962 hän voitti Helsingin olympiastadionilla käytyjen Marskin kisojen seiväskilpailun stadionin ennätyksellä 460 cm; tuossa kisassa käytettiin ensimmäistä kertaa Suomessa alastulopaikalla Superlon-vaahtomuovipehmusteita. Kauhavan juhannuskisoissa 1962 Ankio sijoittui tuloksella 450 cm toiseksi kilpailussa, jossa Pentti Nikula hyppäsi uuden maailmanennätyksen 494 cm. Ennätyksensä 487 cm Ankio hyppäsi vuonna 1964.
Ankio voitti Suomen mestaruuden vuonna 1961 sekä saavutti SM-pronssia vuosina 1963 ja 1964. Sisäradoilla hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1962. Hän edusti seuratasolla Viialan Viriä ja Lauttasaaren Pyrintöä. Hänen valmentajansa oli Valto Olenius.
Työura

Risto Ankio valmistui ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta 1960 ja työskenteli sitten pari vuotta Helsingin kaupungin tietokonekeskuksessa IBM 1401 -suurtietokoneen parissa. Hän opiskeli lisää tietotekniikkaa ASLA-Fulbright-stipendiaattina Kalifornian osavaltionyliopistossa Los Angelesissa (CSULA) 1964–1965 ja sitten kesän ajan General Electric -yhtiössä Arizonan Phoenixissa. Hän sai työpaikan Nokia-yhtiöstä ja teki työuransa pankkien automaattisen tietojenkäsittelyn parissa.
Anjalan kirkko

| Anjalan kirkko |
| --- | --- |
 Anjalan kirkko
Sijainti:  Anjalantie 2, 46910 Anjala, Kouvola
Koordinaatit:  60°41.35′N, 026°48.44′E
Seurakunta:  Kouvolan seurakuntayhtymän Anjalankosken seurakunta
Rakentamisvuosi:  1755–1756
Materiaali:  puu
Istumapaikkoja:  450
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Anjalan kirkko on puukirkko Kouvolassa entisen Anjalan kunnan kirkonkylässä. Se kuuluu luterilaisen Kouvolan seurakuntayhtymän Anjalankosken seurakunnan tiloihin. Kirkko on rakennettu 1755–1756.
Historia

Anjalan kirkko korvasi vuonna 1693 rakennetun kirkon, joka oli rappeutunut. Puinen kirkko on muodoltaan ristikirkko, jonka kaikki seinät suippenevat sisälle päin. Kirkossa on 450 istumapaikkaa.
Kirkko vaurioitui pahoin ja kellotapuli tuhottiin kokonaan venäläisten hyökkäyksessä vuonna 1790. Hyökkäyksen jälkeen korjatut kirkon sisäosat saivat uusklassisen ilmeen. Uuden alttaritaulun Jeesus Getsemanessa on 1796 maalannut hovimaalari Carl Gustaf Ecksten Tukholmasta. Uusi kellotapuli, järjestyksessään kolmas, valmistui vuonna 1796. Kellotapulissa sijaitsevat kirkon kaksi kelloa.
Kirkkoa kutsuttiin alkuaikoina Sofian kirkoksi Ruotsin prinsessan Sofia Albertinan mukaan. Kuninkaanportti on Ruotsin kuninkaan henkilökohtainen lahja Anjalan seurakunnalle.
Kirkon kattokruunut on saatu lahjoituksina 1900-luvun alussa. Ensimmäiset urut kirkkoon hankittiin vuonna 1915. 9-äänikertaiset urut vaihdettiin uusiin 15-äänikertaisiin vuonna 1977.
Kirkko on kunnostettu vuosina 1967 ja 2005. Vuoden 1967 kunnostuksessa sisäseinät paneloitiin sekä lattia ja penkit uusittiin. Vuoden 2005 korjaus oli suurempi. Kirkko liitettiin vesi- ja viemäriverkostoon ja tämän myötä pääsisäänkäynnin yhteyteen rakennettiin wc-tilat. Kirkon sähköverkosto, -laitteisto ja -johdot uusittiin. Lisäksi kirkon paloturvallisuutta parannettiin ja kirkko maalattiin sekä sisä- että ulkopuolelta. Kirkon 250-vuotisjuhla pidettiin vuonna 2006.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Anjalan kirkko Wikimedia Commonsissa
Anjalan kirkko Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt RKY. Museovirasto.
Anjalan kirkko (rakennusperintörekisteri) Kulttuuriympäristön palveluikkuna kyppi.fi. Museovirasto.
Anjalan kirkon sankarihaudat.
Etelä-Afrikan siirtomaahistoria

Varhaishistoria
(–1652)
Siirtomaakausi
(1652–1880)
Ensimmäinen buurisota
(1880–1881)
Toinen buurisota
(1899–1902)
Etelä-Afrikan unioni
(1910–1962)
Apartheid
(1948–1991)
Apartheid-järjestelmän purkaminen
(1990–1994)
Etelä-Afrikka apartheidin jälkeen
(1994–)
Etelä-Afrikan siirtomaahistoria alkoi ensimmäisten hollantilaisten siirtolaisten saapuessa maahan vuonna 1652. Ajanjaksoa leimasivat konfliktit toisaalta siirtolaisten ja maan alkuperäisasukkaiden ja toisaalta buurien ja 1790-luvulla alueelle saapuneiden brittien välillä. Siirtomaakausi päättyi vuonna 1910 perustetun Etelä-Afrikan unionin muodostamiseen. Siirtomaa-aikana nykyisen Etelä-Afrikan valtion alueella sijaitsi Kapmaan ja Natalin siirtokuntien, itsenäisten Transvaalin ja Oranjen vapaavaltion buuritasavaltojen sekä erilaisten protektoraattien lisäksi joukko alkuperäisasukkaiden kuningaskuntia, joista merkittävin oli kuningas Shakan luoma zuluvaltio.
Kapmaa oli aluksi Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian hallussa ja sinne asettui hollantilaisten siirtolaisten lisäksi muun muassa ranskalaisia hugenotteja. Britit ottivat alueen hallintaansa pysyvästi vuonna 1806. Tuhannet brittihallintoon tyytymättömät buurit lähtivät Kapmaasta niin sanotulle "Suurelle vaellukselle" kohti sisämaata, mikä johti itsenäisten buuritasavaltojen Oranjen vapaavaltion ja Transvaalin perustamiseen. Tunkeutuessaan syvemmälle sisämaahan buurit ajautuivat yhteenottoihin maan alkuperäisväestön kanssa.
Valtavien timantti- ja kultaesiintymien löytäminen Etelä-Afrikan sisäosista 1800-luvun jälkipuoliskolla ajoi buurit ja britit vastakkain, kun molemmat tahtoivat luonnonrikkaudet hallintaansa. Lopulta Yhdistynyt kuningaskunta kukisti itsenäiset buuritasavallat toisessa buurisodassa ja ryhtyi ajamaan yhtenäistä Etelä-Afrikan liittovaltiota.
Varhainen siirtomaakausi

Tiettävästi ensimmäisinä eurooppalaisina Etelä-Afrikan maaperällä vierailivat portugalilaiset, jotka 1400-luvun lopulla etsivät meritietä Intiaan. 1500-luvun aikana portugalilaiset vierailivat maan rannikolla säännöllisesti, ja muut eurooppalaiset seurasivat 1500-luvun lopulla.
Vuonna 1602 perustettu Hollannin Itä-Intian kauppakomppania edisti Hollannin taloudellisia etuja Aasiassa ja pyrki turvaamaan sinne johtavan merireitin Afrikassa. Tämän vuoksi kauppakomppanian palkkaama Jan van Riebeeck saapui vuonna 1652 Kapmaahan tehtävänään järjestää huolto Aasiaan matkaaville laivoille. Muutaman vuoden kuluttua alueelle saapuivat ensimmäiset hollantilaiset siirtolaiset, jotka ryhtyivät viljelemään maata ja käymään kauppaa kauppakomppanian kanssa. Vuoteen 1707 mennessä Kapmaahan oli asettunut 1 779 hollantilaista, saksalaista siirtolaista ja uskonnollista vainoa paennutta ranskalaista hugenottia. Siirtokunta kasvoi vuosisadan loppuun mennessä 15 000 ihmiseen ja sen pinta-ala laajeni suhteessa vielä nopeammin. Monet siirtokuntalaiset muuttivat rannikolta sanien ja khoiden asuttamaan sisämaahan. Vuoteen 1770 mennessä hollantilainen asutus oli siirtynyt noin 650 kilometrin päähän Kapkaupungista. Sisämaassa siirtolaiset elivät puolinomadisina paimentolaisina. Näitä sisämaahan siirtyneitä perheitä ryhdyttiin nimittämään trekboereiksi, eli vaeltaviksi maanviljelijöiksi, ja nimitys lyheni pian boeriksi. Trekboerit kahakoivat jatkuvasti ympäröivien afrikkalaisheimojen kanssa ja vuosien 1785–1795 välisenä aikana kahakoissa kuoli 2 000 san-heimoon kuulunutta miestä ja naista. Lisäksi 700 joutui orjuuteen. Kapmaahan rannikolle jääneitä hollantilaisperäisiä siirtolaisia ryhdyttiin puolestaan nimittämään Kapmaan hollantilaisiksi erotukseksi trekboereista. lähde?
1700-luvun puolivälissä Kapmaassa oli enemmän orjia kuin vapaita kansalaisia, eli eurooppalaisia siirtolaisia. Maahan tuodut aasialaiset orjat olivat pääasiassa keskittyneet kaupunkeihin ja työskentelivät käsityöläisinä. Heidän mukanaan Etelä-Afrikkaan saapui myös islamin usko. Afrikkalaisperäiset orjat puolestaan työskentelivät pääasiassa maatiloilla ja kaupunkien ulkopuolella.
Buurien lähestyttyä xhosa-heimon aluetta heidän kohtaamansa vastarinta koveni. Vuodesta 1779 alkaen buurien ja xhosien välillä käytiin sarja rajasotia. Trekboerit pettyivät siihen, etteivät Kapmaan hollantilaiset tukeneet heitä sodassa ja julistivat vuonna 1795 Graaff Reinetin alueen itsenäiseksi tasavallaksi. Käytännössä tämä johti buurien ja Kapmaan hollantilaisten lopulliseen irtaantumiseen kahdeksi eri väestöryhmäksi. Trekboerit ryhtyivät myös käyttämään itsestään ilmaisua afrikaanerit korostaakseen sitä, että olivat syntyneet Afrikassa. Itsenäisyyssuunnitelmat kuitenkin kaatuivat samana vuonna brittiläisten saapumiseen Kapmaahan.
Zulu-kuningaskunta > Mfecaneliike

Shakan valloituksia pakoon lähti suuri joukko väestöä. Pakolaiset muodostivat niin sanotun Mfecaneliikkeen (suom. hajoaminen, tunnetaan myös sesothonkielisellä nimellä Difaqane ja Lifaqane) jonka vaikutukset tuntuivat Keski- ja Itä-Afrikassa saakka. Mfecaneliikkeen väestöhistorialliset vaikutukset ovat epäselviä. Aikaisemman tutkimuksen perusteella luultiin, että sen seurauksena suuret alueet Afrikassa autioituivat, mutta uudemman tutkimuksen mukaan tämä näkemys on ollut liioiteltu. Sen poliittiset vaikutukset olivat kuitenkin merkittäviä. Eri banturyhmien valtiollinen kehitys nopeutui, ja Afrikkaan syntyi useita uusia kuningaskuntia kuten Ndebele ja Gaza sekä edelleen olemassa olevat Besotho (nykyinen Lesotho) ja Swazi (nykyinen Swazimaa). Mfecane aiheutti alueella laaja kärsimystä. Tuhansia ihmisiä kuoli sodissa ja nälänhädissä ja lukuisat ihmiset joutuivat pakenemaan kodistaan. Monet pakolaiset ajautuivat Kapmaahan siirtotyöläisiksi huonoihin olosuhteisiin. Mfecanen aikainen sekasorto mahdollisti myös buurien levittäytymisen pohjoisemmaksi 1830-luvulta alkaen ja loi pohjan apartheidin aikana esitetylle myytille buurien muuttamisesta "tyhjään maahan".
Brittihallinnon aika

Vuonna 1795 britit valloittivat Kapmaan strategiseksi tukikohdaksi ranskalaisia vastaan hallitakseen meritietä itään. Napoleonin sotien aikana se palautui lyhyeksi aikaa hollantilaisille, mutta jo vuonna 1806 britit valtasivat sen uudelleen. Hollantilaisten merkantilistinen talousjärjestelmä uudistettiin ja Kapmaan siirtokunta integroitiin brittiläisen imperiumin talousjärjestelmään.
Brittien mukana alueelle tuli protestanttisten lähetystyöntekijöiden mukana myös evankelisia lähetystyöntekijöitä, jotka uskoivat, että alueen alkuperäisväestö voitaisiin täydellisesti assimiloida länsimaiseen kristilliseen kulttuuriin. Lähetystyöntekijöiden vaikutuksesta vuonna 1828 siirtokunnan värilliselle väestölle taattiin täydet kansalaisoikeudet ja kiellettiin lakiin perustunut syrjintä. Vuonna 1834 voimaan tulleella lailla alueella lakkautettiin myös orjuus neljän vuoden siirtymäkauden jälkeen. Entisten orjien asema ei kuitenkaan oleellisesti parantunut vapauttamisen jälkeen ja värillisiä syrjittiin edelleen heidän sosiaalisen asemansa sekä rotunsa vuoksi.
Vuonna 1843 britit anneksoivat Natalin alueen turvatakseen Port Natalin (nykyinen Durban) kautta kulkeneen laivaliikenteen. Natalin alueen suuri musta väestö ei mahdollistanut Kapmaan kaltaista assimiloivaa politiikkaa ja siirtokunnan sisään perustettiin erillisiä mustien alueita, joissa heillä oli perinteisten tapojensa mukainen itsehallinto. Natalin kaupungit olivat varattu valkoiselle väestölle. Natalin hallintomallia on pidetty mallina myöhemmille 1900-luvun rotuerottelujärjestelmille. Siirtokuntaan perustettiin laajoja sokeriplantaaseja, joita varten Intiasta tuotiin halpaa työvoimaa 1860-luvulla. Pian alueelle muutti myös intialaisia kauppiaita ja maanviljelijöitä.