stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Jimmy Hanley

Jimmy Hanley (22. lokakuuta 1918 Norwich – 13. tammikuuta 1970 Leatherhead) oli brittiläinen näyttelijä.
Hanley aloitti uransa erittäin nuorena. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Those Were the Days (1933) Myöhemmin hän toimi televisiossa näyttelemässä tv-sarjassa Jim's Inn. Hanley oli naimisissa kahdesti. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli näyttelijä Dinah Sehridan vuosina 1942–1952. Toinen vaimo oli Margaret Avery vuodesta 1955 Jimmyn kuolemaan asti.
Valikoitu filmografia

Those Were the Days Those Were the Days (1933)
Royal Cavalcade (1935)
Boys will be Boys (1935)
Brown on Resolution (1935)
Housemaster (1938)
Gaslight (The Murder in Thornton Square) (1940)
Salute John Citizen (1942)
The Gentle Sex (1943)
Henry V (1944)
For You Alone (1945)
29 Acacia Avenue (1945)
The Captive Heart (1946)
Holiday Camp (1948)
It Always Rains on Sunday (1948)
The Huggetts Abroad (1949)
Don't Ever Leave Me (1949)
Boys in Brown (1949)
The Blue Lamp (1950)
Room to Let (1950)
The Galloping Major (1951)
The Black Rider (1954)
The Deep Blue Sea (1955)
The Lost Continent (1968)
Jimmy Hart

Jimmy Hart vuonna 2018
Jimmy Hart (1. tammikuuta 1944 Jackson, Mississippi, Yhdysvallat) on showpainimanageri ja showpainija. Hän on manageroinut monia kuuluisia painijoita, kuten Hulk Hogania, Jerry "The King" Lawleria, Ted DiBiasea, ja The Honky Tonk Mania. Hänet on valittu vuoden manageriksi 1987 ja 1994.
Painijat, joita Hart on manageroinut

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  Ox Baker  "Superstar" Billy Graham  The Barbarian  Brutus Beefcake  Dino Bravo  King Kong Bundy  Dungeon of Doom  Daniel Evans  The First Family  Ric Flair  Jerry Flynn  Dory Funk, Jr.  Terry Funk  The Giant  Adrian Adonis  Eddie Gilbert  The Glamour Girls  The Hart Foundation (Bret Hart ja Jim Neidhart)  The Iron Sheik |   |  Hulk Hogan  The Honky Tonk Man  Austin Idol  Masao Ito  Kamala  Konnan  Larry Latham  Jerry Lawler  Lex Luger  Meng  Money Incorporated  Hugh Morrus  The Nasty Boys  The Natural Disasters  The Naturals  The New York Dolls (Rick McGraw ja Troy Graham)  Lanny Poffo  Rhythm & Blues  Jacques Rougeau |   |  Raymond Rougeau  Rick Rude  Kazuo Sakurada  Randy Savage  Kevin Sullivan  Andy Kaufman  Leilani Kai  Kid Kash  Koko B. Ware  Mabel  Big Bubba Rogers  Johnny Grunge  Abdullah the Butcher  Tommy Rich  Dewey Robertson  Super-Steve McColl  Jon Terminator Tamm  Greg "The Hammer" Valentine |
Baños

| Baños (Baños de Agua Santa) |
| --- | --- |

 lippu
 Baños
 Koordinaatit: 1°23′47″S, 78°25′29″W 
Valtio:  Ecuador
Maakunta:  Tungurahua
Korkeus:  1815 m
Väkiluku (2010):  12 995
Aikavyöhyke:  UTC-5
 – Kesäaika:  UTC-4
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Agua Santan kirkko Bañosin keskustassa.
Tulivuori Tungurahua sijaitsee viiden kilometrin päässä Bañoisista, kuva vuodelta 2004.
Baños (Baños de Agua Santa) on yksi Ecuadorin tärkeimmistä matkailukaupungeista. Sen nimi tarkoittaa pyhän veden kylpylää. Se sijaitsee maan keskiosassa Tungurahuan maakunnassa, noin 170 kilometriä Quitosta etelään. Asukkaita on noin 13 000.
Kaupunki sijaitsee kapeassa laaksossa noin 1 800 metrin korkeudella. Korkein ympäristön vuori on tulivuori Tungurahua. Lokakuussa vuonna 1999 kaupungin asukkaat evakuoitiin tulivuorenpurkauksen takia: purkauksen laavavirrat tuhosivat vuorenrinteen viljelyksiä.
Valtaosa kaupungin asukkaista saa elantonsa matkailusta. Matkailijoita vetää Bañosiin tuliperäisen maan lämmintä vettä hyödyntävät kylpylät, vuoristoretkeily, pyöräilyreitit, lukuisat upeat putoukset, koskenlasku ja melonta sekä erityyppiset retket Amazonin sademetsään. Kaupunki on myös tärkeä katolisten uskonnollinen keskus.
Kylpylät

Las Piscinas de la Virgen (vanhin ja tunnetuin kaupungin keskustassa)
Las Piscinas El Salado
Las Piscinas Modernas
Las Piscinas Agua de la Vida
Las Piscinas de Santa Clara
Rakennuksia

Kirkko "La Basílica de la Reina del Rosario de Agua Santa"
Vesiputouksia

La Cascada de la Virgen (Virgenin kylpylän vieressä)
La Cascada de Rio Verde o Pailón del Diablo
La Cascada Inés María (Río Pastaza)
La Cascada de Agoyán
La Cascada El Manto de la Novia
La Cascada de Río Verde Chico
La Cascada de Ulba
La Cascada de San Jorge
La Cascada de San Pedro
La Cascada Encañonado del Duende
La Cascada de Machay
Manto del Angel
San Agustin
El Mayordomo
San Miguel
El Corazón
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Baños Wikimedia Commonsissa
Alf Krohn

Alf Krohn ja Helena Södergran.
Alf Abraham Krohn (13. joulukuuta 1913 Helsinki – 24. toukokuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja taidekriitikko. Hänet tunnetaan parhaiten Taide-lehden päätoimittajana. Hän oli myös Helsingin yliopiston valtiotieteellisen tiedekunnan kirjaston hoitaja vuosina 1957–1959.
Alf Krohn oli hovineuvos Leopold Krohnin pojanpoika ja hänen veljiään olivat professorit Eino Krohn ja Sven Krohn sekä taidemaalari Ernst Krohn. Alf Krohnin tyttäriä avioliitosta Elisabeth (Liisa) Cederströmin (1911–1992) kanssa ovat kirjailija Leena Krohn ja kuvataiteilija Inari Krohn.
Alvar Palmgren

| Alvar Palmgren |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 28. huhtikuuta 1880 Helsinki
Kuollut: 30. marraskuuta 1960 (80 vuotta) Helsinki
Kansalaisuus:  suomi
Ammatti:  kasvitieteen professori
Alvar Palmgren (28. huhtikuuta 1880 Helsinki – 30. marraskuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä ja Helsingin yliopiston professori. Hän tutki varsinkin Ahvenanmaan kasvistoa.
Palmgren toimi pitkään opettajana eri kouluissa, muun muassa Nya svenska läroverketissä 1904–1948. Hän oli Helsingin yliopistossa 1916–1924 dosentti, 1924–1928 apulainen, 1928–1950 ruotsinkielinen professori ja vuosina  1947–1950 ruotsinkielinen vararehtori.
Alvar Palmgrenin poika oli professori Pontus Palmgren.
Ben Smith (jääkiekkovalmentaja)

Benjamin Atwood ”Ben” Smith III (21. tammikuuta 1946 Gloucester, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkovalmentaja, joka on valmentanut yliopistojoukkueita Yhdysvalloissa ja Yhdysvaltain naisten maajoukkuetta. Hänen valmennuksessaan Yhdysvallat voitti kertaalleen maailmanmestaruuden ja olympiakultaa.
Nuoruus ja pelaajaura

Smith syntyi Gloucesterissa 1946. Hänen isänsä oli senaattori Benjamin Smith II.
Smith aloitti jääkiekkouransa nuorena. Hän teki Gloucester High Schoolin joukkueessa koulun uuden piste-ennätyksen. Hän ylitti ensimmäisenä sadan pisteen rajan, ja hänen piste-ennätyksensä säilyi kymmenen vuoden ajan. High schoolista Smith jatkoi Harvardin yliopistoon. Hän opiskeli siellä neljän vuoden ajan ja pelasi kolmen kauden ajan myös jääkiekkioa.
Valmennusura > Yliopistovalmentaja

Valmistuttuaan Harvardista 1968 Smith lopettu pelaajauransa ja siirtyi valmentajaksi. Hän toimi ensin Massachusetts Amherstin yliopistossa apulaisvalmentajana ja Gloucesterin high schoolissa päävalmentajana.
Smith sai ensimmäisen kokoaikaisen päävalmentajan paikan Yalen yliopistosta. Yale oli yliopistosarjan heikoimpia joukkueita Smithin aloittaessa urakkansa, mutta joukkue onnistui viiden vuoden aikana voittamaan Ivy Leaguen mestaruuden. Yalesta Smith siirtyi Bostonin yliopistoon Jack Parkerin apulaisvalmentajaksi. Smith valmensi Bostonissa yhdeksän vuoden ajan. Sapattivuoden hän piti 1988, jolloin hän toimi Yhdysvaltain apulaisvalmentajana Calgaryn olympialaisissa.
Smithin valmennuksessa Boston ylsi vuonna 1990 NCAA:n lopputurnaukseen. Tämän jälkeen hän siirtyi valmentamaan Dartmouth Collegeen, josta hän palasi vuoden jälkeen takaisin Bostonin alueelle perhesyiden takia. Darthmouth voitti tuon kauden aikana vain yhden ottelun. Kaudet 1991–1996 Smith valmensi Northeastern Universityä. Vuonna 1994 Northeastern pääsi pudotuspeleihin.
Valmennusura > Naisten maajoukkue

Smithistä tuli 1996 ensimmäinen USA Hockeyn palkkaama täysiaikainen valmentaja, kun hänet valittiin naisten maajoukkueen päävalmentajaksi.
Vuoden 1997 MM-kisoissa Yhdysvallat hävisi finaalissa Kanadalle, joka voitti neljännen perättäisen kultamitalinsa. Naiset pelasivat jääkiekkoa ensimmäisen kerran olympiatasolla Naganossa 1998, jolloin Yhdysvallat kaatoi Kanadan kahdesti kolmen päivän sisällä, ensin alkusarjassa 7–4 ja sitten loppuottelussa 3–1, ja voitti olympiakultaa.
Olympiakullasta huolimatta Kanada hallitsi maailmanmestaruuskilpailuja ja voitti Yhdysvaltain loppuottelussa vuosina 1999, 2000, 2001 ja 2004. Yhdysvallat sijoittui hopealle myös Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002.
Yhdysvallat voitti Smithin valmennuksessa ensimmäisen maailmanmestaruutensa 2005. Smith jätti maajoukkueen vuoden 2006 Torinon olympialaisten jälkeen. Yhdysvallat sijoittui turnauksessa pronssille.
Jalkaväkirykmentti 32 (talvisota)

| Jalkaväkirykmentti 32 |
| --- | --- |
 Marssirivistöjä Kannaksella joulukuun alussa 1939. Myös JR 32 taisteli talvisodan ajan Kannaksella.
Toiminnassa:  1939-1940
Valtio:   Suomi
Puolustushaarat:  Maavoimat
Aselajit:  Jalkaväki
Osa joukkoa:  11. divisioona (talvisota)
Tukikohta:  Hamina
Sodat ja taistelut:  Karjalankannaksen taistelut talvisodassa
Ansiomerkit:  Keski-Kannaksen risti
Komentajat
Tunnettuja komentajia:  Aarne Kiira
Jalkaväkirykmentti 32 eli JR 32 (1.1.1940 alkaen JR 5) oli Kymenlaakson sotilaslääniin kuuluneen Haminan sotilaspiirin 14. lokakuuta 1939 perustama rykmentti talvisodassa. JR 32:n sotilaat tulivat pääasiassa silloisen Kymenlaakson alueen kunnista. Rykmentti oli osa 11. divisioonaa.
Varustaminen

JR 32:n ensimmäinen pataljoona perustettiin Haminassa, toinen ja kolmas pataljoona Kouvolassa. I/JR 32 varustettiin osin Haminan varuskunnan varusteilla. II/JR 32 ja III/JR 32 sai puutteellisen varustuksen Utin kertausharjoituskeskuksen varastoista jota täydennettiin Kouvolaan perustetusta materiaalivarastosta. Pääasiassa miehet joutuivat rintamalle siviilivaatteissaan, jota alettiin kutsua malli Cajanderiksi. JR 32 pyrittiin varustamaan määrävahvuuksien mukaiseksi, mutta puolustusvoimien kalustopulan takia niitä ei etenkään kaluston osalta täysin saavutettu.
Yksiköt

Esikuntakomppania (Esik.K/JR 32), Rykmentin komentajana evl Aarne Kiira
Kolonna (Kol./JR 32), päällikkönä ltn Linkoja
Kranaatinheitinkomppania (Krh.K/JR 32), päällikkönä ltn Puranen
I Pataljoona (I/JR 32), komentajana kapt A. Lummela
1. Komppania (1.K), Kymi, Kotka, Vehkalahti
2. Komppania (2.K), Vehkalahti, Hamina
3. Komppania (3.K), Virolahti
1. Konekiväärikomppania (1.KKK), Kotka, Kymi, Vehkalahti
II Pataljoona (II/JR 32), komentajana kapt Wahren
4. Komppania (4.K), Iitti
5. Komppania (5.K), Jaala
6. Komppania (6.K), Anjala
2. Konekiväärikomppania (2.KKK), Iitti
III Pataljoona (III/JR 32), komentaja maj I. Pallari
7. Komppania (7.K), Sippola
8. Komppania (8.K), Valkeala, Kuusankoski, Sippola, Kouvola
9. Komppania (9.K), Valkeala
3. Konekiväärikomppania (3.KKK), Valkeala, Sippola, Kuusankoski
Keskittäminen

Rykmentti lastattiin junaan 16. lokakuuta ja siirrettiin Viipurin kautta Äyräpäähän, josta edelleen Pölläkkälään. YH:n ajan rykmentti oli linnoitustöissä Salmenkaitajoen varrella, jossa suoritettiin ampuma-alojen raivaus ja tehtiin kenttälinnoitteita kuten pienehköjä korsuja ja pesäkkeitä sekä piikkilankaesteitä. Marraskuun lopussa päämaja päätti siirtää 11. divisioonaa 20 kilometriä lähemmäs valtakunnan rajaa, jolloin JR 32 joutui lähes linnoittamattomiin asemiin Punnuksen kylään. Kymenlaaksolaisrykmentti puolusti tätä Punnuksen lohkoksi kutsuttua aluetta aina helmikuuhun 1940 saakka.
Uudelleen nimeäminen ja sodan kulku

11. divisioona ja siihen kuuluneet rykmentit nimettiin vuoden vaihteessa 1939-1940 uudelleen vihollisen tiedustelun hämäämiseksi. 11. divisioona muuttui 2. divisioonaksi ja jalkaväkirykmentti 32:sta tuli Jalkaväkirykmentti 5 (JR 5).
Summan murtuessa helmikuun 1940 puolivälissä, sai 2. divisioona käskyn siirtyä Mannerheim-linjalle. JR 5 siirtyi lepoon Kylä-Paakkolan alueelle. Levossa ollessaan JR 5 kärsi merkittäviä tappioita mm. epäsuoran tulen ja ilmapommitusten takia. Esimerkiksi kranaatinheitinkomppaniasta kaatui 18 ja haavoittui 22 miestä ilmapommituksissa.
Rykmentin pataljoonia käytettiin loppu sodan ajan paikkaamaan linjaan syntyviä aukkoja. I/JR 5 teki kaksi ankaraa vastahyökkäyksiä Salmenkaitajoelle Variksen kylään ja kärsi yhteensä noin 60+40 miehen tappiot. II/JR 5 hyökkäsi Ilveksen kylään, valtasi sen ja kärsi noin 15 miehen tappiot. III/JR 5 määrättiin JR 4:n tueksi Sikniemeen ja se suoritti vastahyökkäyksen 22. helmikuuta. Hyökkäyksessä kaatui 22 suomalaista.
28. helmikuuta 1940 2. divisioona irtautui väliasemasta ja siirtyi taka-asemaan. I pataljoona siirrettiin Vuoksenrannan pitäjään, II pataljoona Portinhoikan - Talin alueelle Leitimojärven tuntumaan ja III pataljoona Antrean Kuparsaareen. Näissä asemissa rykmentti pysyi sodan loppuun 13. maaliskuuta asti.
Tappiot ja kotiuttaminen

Rykmentin kokonaistappiot talvisodassa olivat noin 1500 miestä (etulinjayksiköiden tappiot jopa 80 %), joista kaatuneita 450 miestä. I/JR 5 menetti kaatuneina 140 miestä, II/JR 5 155 miestä, III/JR 5 125 miestä ja Krh ja rykm.porras ym 30 miestä. Pahimmat rykmentin menetykset prosentuaalisesti kohdistuivat Jaalan ja Anjalan kuntiin, joista molemmista kaatui yli 3% sotaan lähteneistä miehistä.
15. huhtikuuta 1940 annetulla käskyllä varsinaisten reserviläisten lomauttaminen määrättiin alkamaan viikon kuluessa käskyn antamisesta siten, että aluksi lomautetaan 10 % upseereista ja miehistöstä. Lähestyvistä maatalouden kevättöistä johtuen lomautettavista n. 80 % tuli olla maa- ja metsätalouden ammatissa palvelevia ja loput muissa elinkeinoissa palvelevia. Etusijalla lomautuksissa olivat perheelliset. Kotiutukset toteutettiin Savitaipaleella ja viimeiset miehet kotiutettiin 28. huhtikuuta mennessä.
Punnuksen jäännöslöydöt

15. helmikuuta, lähinnä Iitin pitäjän miehistä koottu 4./JR 5 suoritti ankaran vastaiskun Punnuksen kylän kansakoulun mäelle. Hyökkäys onnistui, mutta asemista oli illansuussa vetäydyttävä. Taistelukentälle jäi yhteensä 31 suomalaisen sotilaan ruumiit. Talvisodan jälkeen epäiltiin, että neuvostoliittolaiset olisivat haudanneet vainajat kansakoulun kaivoon. Tätä teoriaa tuki jatkosodan aikana tehty havainto: ennen sotia kaivo oli 14 renkaan syvyinen, kun jatkosodan aikaan enää 2 renkaan syvyinen.
Sodan jälkeen koulu ja kaivo hävitettiin, kunnes suomalaiset historianharrastajat yhdessä venäläisen etsintäryhmän kanssa paikansivat kaivon vuonna 2018. 15. joulukuuta 2018 etsijät aloittivat kaivon kaivamisen. Kaivon syvyydeksi paljastui noin 8 metriä ja ensimmäiset jäännökset löytyivät noin 4 metrin syvyydestä. Kaivosta löytyi kuuden suomalaisen sankarivainajan jäännökset, joista kolmella oli tuntolevyt. Lopulta DNA-testien avulla vainajat pystyttiin yksilöimään. Kaivosta löytyi yksi alikersantti ja viisi sotamiestä. Heidät haudataan vuoden 2021 aikana.
11. divisioonan ryhmitys joulukuun puolivälissä. JR 32 vastuualueena oli keskellä oleva Punnuksen lohko.
Australian Grand Prix 2024

|  Australian Grand Prix 2024  |
| --- | --- |
 3. osakilpailu 24 osakilpailusta kaudella 2024. 

Päivämäärä:  24. maaliskuuta 2024
Rata:  Albert Park Circuit
Sijainti:  Melbourne, Australia
Ratatyyppi:  Katurata
Radan pituus:  5,278 km
Kilpailun pituus:  58 kierrosta, 306,124 km
Sää:   Aurinkoinen
Paalupaikka
Kuljettaja:   Max Verstappen   (Red Bull Racing-Honda RBPT)
Paaluaika:  1.15,915
Palkintokoroke
Voittaja:   Carlos Sainz   (Ferrari)
Toinen:   Charles Leclerc   (Ferrari)
Kolmas:   Lando Norris   (McLaren-Mercedes)
Nopein kierros
Kuljettaja:   Charles Leclerc   (Ferrari)
Kierrosaika:  1.19,813 (kierroksella 56)
Australian Grand Prix 2024 (virallisesti Formula 1 Rolex Australian Grand Prix 2024) oli Formula 1 -kauden 2024 kolmas osakilpailu, joka ajettiin 24. maaliskuuta Albert Parkin katuradalla Australiassa.
Vapaat harjoitukset

Ensimmäisissä vapaissa harjoituksissa Williamsin Alexander Albon kolaroi autonsa ratavalliin, minkä seurauksena hän ei voinut osallistua toisiin vapaisiin harjoituksiin. Albonin tallikaveri Logan Sargeant joutui luovuttamaan autonsa Albonille ja hän oli sivussa loput osakilpailuviikonlopusta. Ensimmäisten vapaiden harjoitusten nopein oli McLarenin Lando Norris ennen Red Bullin Max Verstappenia ja Mercedeksen George Russellia.
Ferrarin Charles Leclerc oli toisten vapaiden harjoitusten nopein, Verstappen oli toinen ja Ferrarin Carlos Sainz kolmas.
Leclerc, Verstappen ja Sainz olivat nopeimmat kuljettajat myös kolmansissa vapaissa harjoituksissa.
Aika-ajot

Verstappen ajoi paalupaikalle, Sainz oli toinen ja Red Bullin Sergio Pérez kolmas. Aika-ajojen jälkeen tuomaristo antoi Pérezille 3 lähtöruudun rangaistuksen kilpailuun, koska hän oli estellyt Haasin Nico Hülkenbergiä tämän aikakierroksella, rangaistuksen seurauksena Norris nousi kolmanteen lähtöruutuun.
Kilpailu

Kilpailun lähdössä Verstappen pystyi pitämään kärkipaikkansa, kunnes Sainz ohitti hänet toisen kierroksen aikana ja Verstappen joutui keskeyttämään kilpailunsa jarruvikaan kierrosta myöhemmin. Kilpailun toinen keskeytys tapahtui 17:nnellä kierroksella, kun Mercedeksen Lewis Hamiltonin auton voimayksikkö hajosi ja hän pysäköi autonsa radanvarteen. Mercedeksen vaikeudet jatkuivat, kun Russell yritti ajaa Aston Martinin Fernando Alonsoa kiinni ja hän keskeytti osuttuaan ratavalliin viimeisten kierrosten aikana. Alonso sai tilanteesta vaarallisen ajotavan vuoksi 20 sekunnin aikarangaistuksen kilpailun jälkeen, minkä vaikutuksesta hän putosi kuudennelta sijoitukseltaan kahdeksanneksi. Sainz ajoi kilpailun voittoon ennen Leclerciä ja Norrisia.
Andreas Schaad

| Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Sveitsi.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Maa:   Sveitsi> Miesten yhdistetty. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Calgary 1988 | joukkuekilpailu |  |
|  Pronssia | Lillehammer 1994 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Hopeaa | Lahti 1989 | joukkuekilpailu |  |
Andreas Schaad (s. 18. huhtikuuta 1965) on sveitsiläinen  uransa päättänyt yhdistetyn hiihtäjä, joka kilpaili kansainvälisellä tasolla 1980–1990-luvuilla. Hän on kolminkertainen joukkuekilpailun arvokisamitalisti. Hän edusti seuratasolla SC Einsiedelnia.
Schaad kuului Sveitsin joukkueeseen, joka saavutti joukkuekilpailussa hopeaa Calgaryn olympialaisissa 1988 ja Lahden MM-kilpailuissa 1989 sekä pronssia Lillehammerin olympialaisissa 1994. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän sijoittui viidenneksi Calgaryn olympialaisissa 1988 ja yhdeksänneksi Seefeldin MM-kilpailuissa 1985.
Schaad sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kolmanneksi kaudella 1987–1988 sekä yhdeksänneksi kausilla 1985–1986, 1991–1992 ja 1992–1993. Hän sijoittui tammikuussa 1988 toiseksi Le Brassus'n ja kolmanneksi Seefeldin osakilpailussa.
Andreas Schifferer

| Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten alppihiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Itävalta.Miesten alppihiihto. Olympialaiset  | Maa:   Itävalta> Miesten alppihiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Salt Lake City 2002 | Super-G |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Pronssia | Sestriere 1997 | suurpujottelu |  |
Andreas "Andi" Schifferer (s. 3. elokuuta 1974 Radstadt, Itävalta) on uransa lopettanut itävaltalainen alppihiihtäjä, joka oli erikoistunut syöksylaskuun, mutta kilpaili myös muissa lajeissa.
Schifferer kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran kaudella 1994–1995, mutta kilpaili tuolloin vielä enimmäkseen Eurooppa cupissa. Hän voitti kaksi Eurooppa cupin osakilpailua syöksylaskussa ja menestyi hyvin myös muissa lajeissa, mikä kauden päätteeksi toi hänelle Eurooppa cupin kokonaiskilpailun voiton. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Schifferer voitti seuraavalla kaudella oltuaan Adelbodenin osakilpailussa 25. Uransa ensimmäisen palkintopallisijoituksen hän saavutti myöhemmin saman kauden aikana.
Vuoden 1997 alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui pronssille suurpujottelussa. Seuraavalla kaudella hän voitti neljä syöksylaskun osakilpailua ja syöksylaskun kokonaiscupin. Kaikkien lajien yhteiscupissa hän sijoittui Hermann Maierin jälkeen toiseksi. Ensimmäisiin talviolympialaisiin Scifferer osallistui vuonna 1998 Naganossa.
Seuraavissa olympialaisissa vuonna 2002 hän voitti olympiapronssia super-g:ssä. Hän ei voittanut yhtään maailmancupin osakilpailua 2000-luvulla, mutta sijoittui useasti kolmen parhaan joukkoon. Kaudesta 2004 lähtien hän ei kyennyt taistelemaan kärkisijoituksista ja hän lopetti uransa joulukuussa 2006.
Käännös suomeksi
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Andreas Schifferer
Andreas Schönbächler

| Mitalit> Maa:  Sveitsi.Miesten freestylehiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Sveitsi.Miesten freestylehiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:  Sveitsi.Miesten freestylehiihto. Olympialaiset  | Maa:  Sveitsi> Miesten freestylehiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Lillehammer 1994 | hypyt |  |
Andreas "Sonny" Schönbächler (s. 24. huhtikuuta 1966 Zug) on sveitsiläinen uransa päättänyt freestylehiihtäjä. 180 senttimetriä pitkä ja urallaan 77 kilogrammaa painanut Schönbächler edusti HDC Titlis -seuraa.
Schönbächler saavutti yllättäen olympiakultaa hypyistä vuoden 1994 talviolympialaisista Lillehammerista. Näin ollen hänestä tuli historian ensimmäinen hyppyjen olympiavoittaja. MM-kilpailuihin Schönbächler osallistui kahdesti, ollen parhaimmillaan kymmenes vuonna 1986 hypyissä.
Maailmancupissa Schönbächler kilpaili vuosina 1984–1994, ehtien lopettaa uransa jo kerran vuonna 1992. Maailmancupissa hän saavutti seitsemän palkintosijaa, muttei yhtään voittoa. Schönbächlerin uran viimeinen kilpailu oli olympiakultaan päättynyt kilpailu vuonna 1994.
Alexander Skutch

| Alexander Skutch> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Alexander Frank Skutch
Syntynyt: 20. toukokuuta 1904 Baltimore, Maryland
Kuollut: 12. toukokuuta 2004 (99 vuotta) Costa Rica
Koulutus ja ura
Tutkinnot:  Johns Hopkinsin yliopisto
Tutkimusalue:  kasvi- ja lintutiede
Alexander Frank Skutch (20. toukokuuta 1904 Baltimore, Maryland – 12. toukokuuta 2004 Costa Rica) oli yhdysvaltalainen luonnontieteilijä: kasvitieteilijä, lintutieteilijä ja filosofi.
Skutch väitteli filosofian tohtoriksi kasvitieteestä Johns Hopkinsin yliopistossa vuonna 1928. United Fruit Company palkkasi hänet selvittämään banaanissa esiintyviä kasvitauteja. Skutch työskenteli Jamaikalla, Guatemalassa, Panamassa ja Hondurasissa, ja ihastui Keski-Amerikan luontoon ja etenkin kolibreihin ja muihin lintuihin. 1930-luvulla hän asettui Costa Ricaan, jonne hän perusti maatilan nimeltään ”Los Cusingos” vuonna 1941 ja vietti siellä loppuelämänsä. Hän avioitui luonnontieteilijä Pamela Lankesterin kanssa vuonna 1950. He adoptoivat paikallisen costaricalaisen työläisen pojan Edwinin. Pamela kuoli vuonna 2001.
Skutch kirjoitti linnuista noin 200 tieteellistä artikkelia ja yli kaksikymmentä kirjaa, enimmäkseen keskiamerikkalaisten lintujen pesimäbiologiasta ja sosiaalisista suhteista. Hän kirjoitti ensimmäisenä varpuslintujen pesillä toimivista apulaisista, eli tavallisesti parin edellisen tai edellisten pesyeiden nuorista naaraista, jotka jäävät auttamaan äitiään tulevien jälkeläisten hoidossa. Skutch kirjoitti myös viitisenkymmentä artikkelia ja neljä kirjaa filosofiasta. Hän oli kasvissyöjä, vältti eläinten tappamista, arvosteli eläinten keräämistä museonäytteiksi, eikä katsonut suopeasti edes lintujen rengastamista.
Skutch oli American Ornithologists' Unionin (AOU) jäsen vuodesta 1930, ja kunniajäseneksi hänet valittiin 1979. AOU myönsi hänelle Brewster Medalin vuonna 1950. Hänen laajasta kirjallisesta tuotannostaan ehkä merkittävimpiä olivat The Imperative Call (1979), Pacific Coast Avifauna, Parent Birds and their Young (1976), The Life of the Hummingbird (1973) ja Life Ascending (1986).
Skutchin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään nimen jälkeen liittettävää auktorilyhennettä Skutch.