stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mahabir Pun
Nepal Wireless Networking Project

Idea internet-yhteyksien saamiseksi Nangin kylään oli kytenyt vuosien ajan. Pun oli selvittänyt tietoliikenneyhteyden rakentamisen mahdollisuutta Nangista Pokharaan, mutta se vaikutti mahdottomalta. Vuonna 2001 Pun otti yhteyttä BBC:hin pyytäen neuvoja internet-yhteyksien rakentamiseksi Nangiin. BBC:n antama julkisuus innoitti monia osallistumaan hankkeeseen. Hankkeeseen saatiin mukaan useita eurooppalaisia ja yhdysvaltalaisia vapaaehtoisia, jotka alkoivat suunnitella langatonta internetiä Nangin ja Pokharan välille.
Hankkeen onnistumista epäiltiin, sillä matka Nangista Pokharaan ISP:lle on linnuntietä 34 kilometriä. Vapaaehtoistyöhön ja lahjoitettuihin laitteisiin perustuva projekti joutui pitäytymään yleisissä ja edullisissa verkkoteknologioissa. Hyödynnettyä WLAN/IEEE 802.11 -tekniikkaa ei ole kuitenkaan tarkoitettu noin pitkiin maantieteellisiin etäisyyksiin. Vuoden 2002 aikana järjestelmää kehiteltiin ja testattiin, ja eri vaiheiden jälkeen yhteys saatiin rakennettua. Vuonna 2003 Nangi oli verkossa.
Verkotusprojekti, nimeltään Nepal Wireless, sai lisää kansainvälistä huomiota. Länsimaiset reppureissaajat alkoivat kiinnostua asiasta, ja toivat tullessaan kaikenlaista lahjoitettua tekniikkaa. Langaton verkko saatiin laajennettua kahteentoista vuoristokylään, joissa oli yhteensä 90 tietokonetta. Lisää kyläkouluja tietokoneistettiin. Pun toimi opettajien tietotekniikkakouluttajana.
Nepal Wireless -projektin myötä vuoristoseudulla on alettu järjestää verkkoperusteista opetusta. Vuoristokylät ovat myös soveltaneet telelääketiedettä. Pokharassa sijaitsevan sairaalan ja vuoriston hoitohenkilöiden välillä käydään tietokonevälitteistä etäkonsultaatiota. Internetiä käytetään paikallisten tuotteiden myyntikanavana, jossa välitetään muun muassa hunajaa, teetä ja hilloa. Reppureissaajille markkinoidaan internetin kautta vuoristomajoja, joiden suihkuihin on aurinkopaneeleilla mahdollistettu lämmin vesi. Kyläläiset pitävät yhteyttä ulkomailla asuviin sukulaisiinsa internetpuheluiden avulla.
Yksi Marylandin yliopiston tutkija käyttää Nepal Wireless -infrastruktuuria reaaliaikaisen ilmastomuutosdatan keräämiseen Himalajalta. Kesään 2010 mennessä Nepal Wireless -projekti on laajentunut 80 kylän alueelle. Kylissä asuu yhteensä noin 60 000 asukasta.
Nepal Wirelessin verkkosivut listaa Punin lisäksi 15 muuta teknistä vapaaehtoistyöntekijää. Mukana on vapaaehtoisia Belgiasta, Suomesta, Yhdysvalloista, Nepalista ja Intiasta.
Mahabir Punin suunnitelmana on käynnistää Nangissa nelivuotinen korkea-asteen koulutus vuoteen 2015 mennessä.
Nangin kylä Myagdin maakunnassa Himalajalla.
M/S Singelgracht

| M/S Singelgracht |
| --- | --- |

Tyyppi:  Rahtilaiva
Lippuvaltio:  Alankomaat
Kotipaikka:  Amsterdam
IMO-numero:  9197375
MMSI-numero:  245546000
Tunnuskirjaimet:  PCGM
Aiemmat nimet:  2000– Singelgracht
Omistaja:  C.V. Scheepvaartonderneming Singelgracht
Rakennustelakka:  Mitsubishi Heavy Industries Ltd., Japani
Luovutettu:  2000
Tekniset tiedot
Pituus:  168,14 m
Leveys:  25,2 m
Syväys:  10,74 m
Bruttovetoisuus (GT):  16 641
Koneisto:  1 × Wärtsilä 16 400 HP + 1 × Bowthruster 1 155 HP
Koneteho:  12 060 + 850 kW
Nopeus:  36,67 km/h
Nopeus:  19,8 kn
Lastikapasiteetti:  1 127 TEU
Lähteet:  
M/S Singelgracht (IMO 9197375) on alankomaalaisen C.V. Scheepvaartonderneming Singelgrachtin omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Nykyisin aluksella operoi alankomaalainen Spliethoff -varustamokonserni. Laiva on rakennettu vuonna 2000 Mitsubishi Heavy Industries -nimisellä telakalla, Japanissa. Kuollutta painoa Singelgrachtilla on 21 402 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam.
Singelgrachtin sisaraluksia ovat:
M/S Scheldegracht
M/S Schippersgracht
M/S Slotergracht
M/S Snoekgracht
M/S Spaarnegracht
M/S Spiegelgracht
M/S Stadiongracht
M/S Sluisgracht
M/S Spuigracht
M/S Statengracht
M/S Suomigracht
M/S Saimaagracht
M/S Sampogracht
Aiheesta muualla

Aluksen sijainti (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Kuva laivasta (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Spliethoff: S-type (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
Manuel Ávila Camacho

| Manuel Ávila Camacho |
| --- | --- |
 Virallinen muotokuva (1940).
Meksikon presidentti
 1940–1946  
Edeltäjä:  Lázaro Cárdenas
Seuraaja:  Miguel Alemán Valdés
Henkilötiedot
Syntynyt: 24. huhtikuuta 1897
Kuollut: 13. lokakuuta 1955
Tiedot
Puolue:  Partido Revolucionario Institucional
Manuel Ávila Camacho (24. huhtikuuta 1897 – 13. lokakuuta 1955) oli meksikolainen sotilas ja poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1940–1946. Hänen kaudellaan Meksikon suhteet Yhdysvaltoihin olivat ennennäkemättömän läheiset. Meksiko tuki liittoutuneiden sotaponnisteluja taloudellisesti, julisti sodan akselivalloille 1942  ja lähetti lentäjiään Tyynenmeren rintamalle.
Ávila Camacho oli selvästi oikeistolaisempi kuin edeltäjänsä Lázaro Cárdenas. Hän reagoi Cárdenasin  kirkonvastaisuuteen (ks. Cristero-kapina) kertomalla omasta katolisesta uskostaan. Hän laajensi koulujärjestelmää, lisäsi sairaaloita ja sosiaalitukea ja tuki rajattua maareformia. Hän jatkoi poliittisena vaikuttajana myös presidenttikautensa päätyttyä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Manuel Ávila Camacho Wikimedia Commonsissa
ReLoad

| ReLoad Metallica |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : toukokuu 1995 – helmikuu 1996 ja heinä–lokakuu 1997
 Julkaistu: 18. marraskuuta 1997
 Tuottaja(t): Bob Rock, James Hetfield, Lars Ulrich
 Tyylilaji: heavy metal, hard rock
 Kesto: 76.00
 Levy-yhtiö: Vertigo
Listasijoitukset
  Suomen virallinen lista: 1.
Metallican muut julkaisut
| Load 1996 | ReLoad 1997 | Garage Inc. 1998 |
Singlet albumilta ReLoad
 ”The Memory Remains” Julkaistu: 1997  ”The Unforgiven II” Julkaistu: 1998  ”Fuel” Julkaistu: 1998  ”Better Than You” Julkaistu: 1998
ReLoad on Metallica-yhtyeen vuonna 1997 ilmestynyt seitsemäs studioalbumi. Kyseessä on Metallican toinen kokeellinen albumi, joka jatkaa tyyliltään samalla kevyemmällä linjalla kuin edeltäjänsä Load. Loadin ja ReLoadin kappaleet onkin sävelletty samoihin aikoihin. Levyn tunnetuin kappale lienee sen avaava nopeahko ”Fuel”, jota onkin soitettu ilmestymisensä jälkeen ahkerasti keikoilla. Muita levyn tunnetuimpia kappaleita lienevät ”The Memory Remains” ja ”The Unforgiven II”. Kappale ”Better Than You” voitti Grammyn parhaasta metal/hard rock -esityksestä. Albumia on myyty Suomessa yli 45 000 kappaletta.
Albumi nousi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalla. Se vietti albumilistalla yhteensä 15 viikkoa.
Kappaleet

Kaikki sanat James Hetfield.
|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nro | Nimi | Sävel | Kesto |  |  |  |  |  |  |
| 1. | Fuel | Hetfield, Lars Ulrich, Kirk Hammett | 4.29 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | The Memory Remains (feat. Marianne Faithfull)  | Hetfield, Ulrich | 4.39 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Devil's Dance | Hetfield, Ulrich | 5.18 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | The Unforgiven II | Hetfield, Ulrich, Hammett | 6.36 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Better Than You | Hetfield, Ulrich | 5.21 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Slither | Hetfield, Ulrich, Hammett | 5.13 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Carpe Diem Baby | Hetfield, Ulrich, Hammett | 6.12 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Bad Seed | Hetfield, Ulrich, Hammett | 4.05 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Where the Wild Things Are | Hetfield, Ulrich, Jason Newsted | 6.54 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Prince Charming | Hetfield, Ulrich | 6.05 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Low Man's Lyric | Hetfield, Ulrich | 7.36 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Attitude | Hetfield, Ulrich | 5.16 |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Fixxxer | Hetfield, Ulrich, Hammett | 8.15 |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  | 76.00 |  |  |  |  |  |  |
Kokoonpano

James Hetfield – kitara, laulu
Lars Ulrich – rummut
Kirk Hammett – soolokitara, taustalaulu
Jason Newsted – basso, taustalaulu
Arvostelut

Allmusic:
Entertainment Weekly: B
Rolling Stone:
Saavutukset > RIAA:n sertifikaatit

| RIAA:n sertifikaatti | Myöntämispäivä  |
| --- | --- |
Kultaa: 12. joulukuuta 1997
Platinaa: 12. joulukuuta 1997
Tuplaplatinaa: 12. joulukuuta 1997
Triplaplatinaa: 18. marraskuuta 1998
Aiheesta muualla

ReLoad Discogsissa. (englanniksi)
Albumi ReLoad Encyclopaedia Metallum -sivustolla (englanniksi)
Maksim Rakov

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Maksim Rakov |  Maksim Rakov |  Maksim Rakov |  |
Maa:   Kazakstan
Miesten judo
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Rotterdam 2009 | 100 kg |  |
|  Hopeaa | Pariisi 2011 | 100 kg |  |
| Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  | Aasian-mestaruuskilpailut  |  |
|  Kultaa | Taipei 2009 | 100 kg |  |
|  Pronssia | Kuwait 2007 | 90 kg |  |
| Aasian kisat  | Aasian kisat  | Aasian kisat  |  |
|  Hopeaa | Doha 2006 | 90 kg |  |
|  Hopeaa | Incheon 2014 | 100 kg |  |
|  Pronssia | Kanton 2010 | 100 kg |  |
Maksim Rakov (s. 7. helmikuuta 1986) on kazakstanilainen judoka.
Rakov voitti maailmanmestaruuden alle 100-kiloisten sarjassa Rotterdamissa 2009 ja sai samassa painoluokassa hopeaa Pariisissa 2011. Hän sijoittui seitsemänneksi alle 90-kiloisten sarjassa Kairon MM-kilpailuissa 2005 ja alle 100-kiloisissa Tokion MM-kilpailuissa 2010.
Rakov voitti Aasian mestaruuden vuonna 2009 alle 100-kiloisten sarjassa. Vuonna 2007 hän saavutti Aasian-mestaruuskilpailuissa pronssia alle 90-kiloisissa. Aasian kisoissa hän sai hopeaa 90 kg:n sarjassa Dohassa 2006 ja 100-kiloisissa Incheonissa 2014 sekä pronssia alle 100-kiloisissa Kantonissa 2010.
M/S Sailor

| M/S Sailor |
| --- | --- |
 M/S Finnsailor Naantalin satamassa
Tyyppi:  Matkustajarahtilaiva
Nykyinen reitti:  Paldiski – Kapellskär
Lippuvaltio:   Viro
Kotipaikka:  Tallinna
IMO-numero:  8401444
MMSI-numero:  276817000
Tunnuskirjaimet:  ESKF
Aiemmat nimet:  1987–2015 M/S Finnsailor
Omistaja:  Tallink
Aiemmat omistajat:  1987–1989: Neste Oy 1989–1994: Partrederi Finnsailor 1994–2003: Finnlines Oy 2003–2007 Nordö Link 2007– Finnlines Belgium NV ?-2015 Navirail
Rakennustelakka:  Gdansk Shipyard, Gdańsk, Puola
Rakennusnumero:  B489/1
Vesillelasku:  31. lokakuuta 1986
Luovutettu:  11. lokakuuta 1987
Status:  Liikenteessä
Tekniset tiedot
Pituus:  157,6 m
Leveys:  25,3 m
Syväys:  6,9 m
Bruttovetoisuus (GT):  20 783
Koneisto:  2 × Wärtsilä-Sulzer 12ZAV40 diesel
Koneteho:  15 360 kW
Nopeus:  37,97 km/h
Nopeus:  20,5 kn
Hyttejä:  119
Lastikapasiteetti:  1 400 m
Lähteet:  
M/S Sailor (ent. M/S Finnsailor) on vuonna 1987 Gdańskissa, Puolassa rakennettu Tallinkin omistama ro-ro/matkustaja-alus. Kuollutta painoa Sailorilla on 8 027 tonnia ja sen jääluokitus on 1A Super. Alus on rekisteröity Viron lipun alle ja sen kotisatama on Tallinna. Nykyisin alusta operoi Tallink, välillä Kapellskär-Paldiski.
Sailorin sisaralus on M/S Antares.
Käyttöhistoria

Lokakuun lopussa 1986 alus laskettiin vesille. 12. toukokuuta 1987 Doris Sundström kastoi aluksen Finnsailoriksi. Seuraavan vuoden lokakuussa Neste Oy hankki aluksen omistukseensa ja rekisteröi sen Suomen lipun alle. Kotisatamaksi tuli Naantali. Tämän jälkeen Finncarriers aloitti liikenteen sillä Helsingin ja Lyypekin välillä. 26. tammikuuta 1989 Partrederi Finnsailor osti aluksen. Kotisatama säilyi Helsinkinä. Maaliskuussa 1994 Finnlines osti Finnsailorin.
12. helmikuuta 1996 alus saapui Turkuun telakalle kunnostustöitä varten. Tuolloin alukseen rakennettiin uusia hyttejä. Saman vuoden huhtikuussa alus alkoi liikennöidä Helsingin ja Norrköpingin välillä. Joulukuun 17. päivä alus siirtyi Naantalin ja Kapellskärin välille. 21. huhtikuuta 1997 alus meni jälleen telakalle Turkuun ja toukokuussa se palasi takaisin liikenteeseen normaalille reitilleen. Helmikuussa 2000 Nordö Link vuokrasi Finnsailorin Malmön ja Travemünden väliseen liikenteeseen.
Lokakuussa 2001 laivan koneissa oli vikaa, joten alus joutui menemään telakalle korjattavaksi. Alus palasi jo saman kuukauden aikana liikenteeseen. Joulukuussa 2001 Nordö Link päätti vuokrasopimuksen ja seuraavan vuoden tammikuussa Finnlink aloitti liikenteen Finnsailorilla välillä Naantali–Kapellskär. 23. joulukuuta 2003 alus oli viimeistä päivää liikenteessä Naantalin ja Kapellskärin välillä. 29. joulukuuta Nordö Link osti aluksen.
20. helmikuuta 2007 Finnlink aloitti liikenteen Finnsailorilla Naantalin ja Kapellskärin välillä. 1. marraskuuta 2007 belgialainen Finnlines Belgium NV osti aluksen. Lippuvaltiona säilyi edelleen Ruotsi. Tallink osti Sailorin vuonna 2020.
Käyttöhistoria > Onnettomuuksia

13. tammikuuta 2004 Finnsailor aloitti liikenteen Malmön ja Travemünden välillä. 25. helmikuuta alus ajoi karille Malmöhön johtavalla väylällä.
13. marraskuuta 2005 Finnsailor törmäsi yhteen eteläisellä Itämerellä rahtilaiva M/S General Grot-Roweckin kanssa. Seuraavana päivänä alus meni Öresundsvarvet-nimiselle telakalle Landskronaan. 25. päivä alus palasi jälleen liikenteeseen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta M/S Sailor Wikimedia Commonsissa
Fakta om Fartyg – M/S Finnsailor (ruotsiksi)
Finnsailorista Finnlinesin sivuilla[vanhentunut linkki]
The ferry site – M/F Finnsailor (englanniksi)
Tallink Silja
| --- | --- |
Nykyiset alukset:   Baltic Princess  Baltic Queen  Galaxy  Megastar  MyStar  Regal Star  Romantika  Sailor  Silja Europa  Silja Serenade  Silja Symphony  Star  Victoria I 
Entiset alukset:   Isabelle  Sea Wind  Superstar 
Muuta:   Harri Hylje  Tallink Hotels 
M/S Finnsailor (sinivalkoinen laiva oikealla) Travemündessa.
Maija Junno

Anna-Maija Junno (s. 17. heinäkuuta 1964 Pello) on suomalainen näyttelijä, joka on näytellyt useissa suomalaisissa tv-sarjoissa ja elokuvissa. Hän on näytellyt mm. sarjassa Punahilkka, Mogadishu Avenue ja elokuvassa Matti Matti Nykäsen äitiä. Hän on näytellyt myös kahdessa Tikkurila-trilogian elokuvassa. Maija Junno näyttelee myös Lehmän vuosi sarjassa.
Junno on valmistunut Teatterikorkeakoulusta. Hän on näytellyt myös Ranskassa.
Aiheesta muualla

Maija Junno Elonetissä.
Maija Isola (elokuva)

| Maija Isola |
| --- | --- |
 Elokuvan juliste.
Ohjaaja:  Leena Kilpeläinen
Käsikirjoittaja:  Leena Kilpeläinen
Tuottaja:  Merja Ritola Elina Kewitz
Säveltäjä:  Sanna Salmenkallio
Kuvaaja:  Leena Kilpeläinen
Leikkaaja:  Riitta Poikselkä
Pääosat:  Maija Isola Kristina Isola Emma Isola
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Saksa Suomi
Tuotantoyhtiö:  Greenlit Productions New Docs
Ensi-ilta:  18. syyskuuta 2021 (Rakkautta & anarkiaa) 4. maaliskuuta 2022
Kesto:  96 minuuttia
Alkuperäiskieli:  suomi
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Infobox OKNimi-testi OK: 
Maija Isola on Leena Kilpeläisen ohjaama ja käsikirjoittama, saksalais-suomalaisena yhteistuotantona valmistunut dokumenttielokuva vuodelta 2021.
Elokuva on henkilödokumentti suomalaisesta tekstiilisuunnittelijasta ja taiteilijasta Maija Isolasta. Elokuvassa seurataan Isolan elämää päiväkirjamerkintöjen kautta sekä hänen työskentelyään Marimekon palveluksessa. Maija Isola saapui kaupalliseen teatterilevitykseen 4. maaliskuuta 2022.
Arvosteluja

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
Helsingin Sanomat Leena Virtanen: 
Hufvudstadsbladet Sara Ehnholm Hielm:
Luettelo naisavaruuslentäjistä
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Naisavaruuslentäjät Wikimedia Commonsissa
Spacefacts.de: Tilastoja naisavaruuslentäjistä (englanniksi)
Astronautix.com: Women of Space (englanniksi)
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:List of female spacefarers
Käännös suomeksi
Maasto

Maastoa
Maastolla tarkoitetaan maanpeitettä ja maan muotoja. Liikunnan ja liikenteen alalla se tarkoittaa tien ulkopuolista aluetta kokonaisuutena, esimerkiksi yhdyssanoissa maastojuoksu, maastoauto, taistelumaasto ja maastoratsastus.
Maastoon vaikuttavat muun muassa ympäristön pinnanmuodot, eläimet, kasvit ja lämpötila. Maasto voi muokkautua ja sitä voidaan muokata. Suomen maasto on talvella kylmempää kuin kesällä, minkä seurauksena Suomessa menestyvät ympärivuotisesti vain talviseenkin maastoon sopeutuneet kasvit ja eläimet.
Maija Itkonen

Maija Itkonen (s. 1977) on suomalainen teollinen muotoilija, yrittäjä ja muusikko, joka perusti vuonna 2008 huonekaluihin integroitavia langattomia latauslaitteita kehittävän PowerKiss Oy:n. Keväällä 2013 yritys myytiin yhdysvaltalaiselle Powermatille, ja Itkonen toimi vuoteen 2015 saakka Powermatin muotoilu- ja brändijohtajana.
2010-luvun loppupuolella Itkonen toimi yhdessä Reetta Andolinin kanssa perustamansa nyhtökaurayritys Gold & Green Products Ltd:n johdossa. Yrityksen osake-enemmistö myytiin Pauligille vuonna 2016 ja sitten Valiolle 2022. Keväällä 2022 Itkonen siirtyi toimitusjohtajaksi keinotekoista munanvalkuaisproteiinia kehittävään Onego Bio -startup-yritykseen.
Itkonen on opiskellut teollista muotoilua Taideteollisessa korkeakoulussa ja muotoilujohtamista Helsingin kauppakorkeakoulun IDBM-ohjelmassa. Oboeta yhdeksänvuotiaasta asti soittanut Itkonen opiskeli ennen muotoiluopintojaan musiikkia Sibelius-Akatemiassa ja Göteborgin yliopistossa.
Itkonen on ollut mukana perustamassa Aalto-yliopiston Design Factorya. Hänet valittiin vuoden 2010 innovaatiojohtajaksi Business Summit 2010 -tapahtumassa Helsingissä.
Maija Itkonen on naimisissa kirjailija Juha Itkosen kanssa.
Aiheesta muualla

YLE TV1 Flinkkilä & Tastula: Työn sankareita vai sankariyrittäjiä? (10.3.2018)
MKEK-4

MKEK-4 Uğur ("Onnekas") oli Turkin ilmavoimien peruskoulukone vuodet 1955–1963. Alkuperäinen nimi koneelle oli THK-15, ja kone perustui Miles Magister -koulukoneeseen. Uğureita valmistettiin Kaikkiaan 57 kappaletta. Kolme koneista lahjoitettiin Jordanian ilmavoimille.
Spesifikaatio

lentoaika 3,5 h, kantama 512 km
voimalaite 1 kpl Gibsy-Major
suurin nopeus 216 km/h
lakikorkeus 4575 m
2 konekivääriä
Aiheesta muualla

Turkish Air Force Academy, Aviation Museum (Arkistoitu – Internet Archive)
tayyareci.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Marja-Liisa Ståhlberg

Miss Suomi -voittaja Marja-Liisa Ståhlberg työskentelemässä Yhdyspankissa huhtikuussa 1963.
Marja-Liisa Ståhlberg (s. 1944) valittiin 18-vuotiaana vuoden 1963 Miss Suomeksi. Hän oli myös lehdistön ihannetyttö. Hän työskenteli valinnan aikoihin pankissa reikäkorttien lävistäjänä.
Miss Eurooppa -kilpailussa Beirutissa kesäkuussa 1963 Marja-Liisa Ståhlberg sijoittui viidenneksi. Viiden parhaan joukossa oli peräti neljä pohjoismaalaista.
Ståhlberg tekee pienen sivuosan elokuvassa Pähkähullu Suomi (1967).
Kymmenen vuotta missimenestystä aiemmin, huhtikuussa 1953, Helsingin Tapanilassa asunut kansakoulun toisluokkalainen Marja-Liisa Ståhlberg äänestettiin Helsingin Sanomissa ”Suomen Lapseksi” 20 finalistin joukosta. Kaikkiaan kilpailuun lähetettiin yli tuhat valokuvaa eri puolilta Suomea.
Marja-Liisa Someroja

Marja-Liisa Someroja (s. 30. marraskuuta 1946) on suomalainen veteraanimiekkailija, joka on voittanut veteraanien maailmanmestaruuden kalvalla yhdeksän kertaa (vuosina 2001, 2002, 2003, 2005, 2007, 2008, 2016, 2018 ja 2019) sekä floretilla neljä kertaa (vuosina 2002, 2008, 2013 ja 2018). Hän oli lisäksi mukana naisten kalpajoukkueessa, joka voitti veteraanien maailmanmestaruuden 2018 ja Suomen joukkueessa, joka voitti vuonna 2004 Euroopan mestaruuden.
Someroja oli Suomen miekkailuliiton varapuheenjohtaja vuosina 2003–2011, kansainvälisen miekkailuliiton FIEn kurinpitolautakunnan jäsen 2004–2008 sekä pitkäaikainen HFM:n hallituksen jäsen. Olympiadilla 2005–2008 hän oli Suomen Olympiakomitean valtuuskunnan varajäsen. Someroja toimii myös miekkailuvalmentajana ja on suorittanut ammattivalmentajatutkinnon vuonna 2003.
Mandalgovi

| Mandalgovi |
| --- | --- |
 Mandalgovi
 Koordinaatit: 45°45.8′N, 106°16.1′E 
Valtio:  Mongolia
Provinssi:  Dundgovi
Korkeus:  1 395 m
Väkiluku (2018)  (arvio):  12 433
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Mandalgovi on Mongolian Dundgovin provinssissa sijaitseva kaupunki. Vuoden 2018 arvion mukaan siellä asui 12 433 asukasta. Kaupungin asukkaiden pääasiallinen elinkeino on karjanhoito. Maan pääkaupunki Ulaanbaatarista on 243 kilometriä Mandalgoviin.
Jurtta arolla lähellä Mandalgovia.
Luettelo brittiläisistä taiteilijoista

Luettelo brittiläisistä taiteilijoista, jotka ovat olleet aktiivisia Britanniassa, järjestettynä aikajärjestykseen (aakkosjärjestys vuosittain).
Syntynyt ennen v. 1700

Hans Holbein nuorempi (1497/8–1543), syntynyt Augsburgissa, Saksassa
George Gower (1540–1596)
Nicholas Hilliard (1547–1619)
Isaac Oliver (c.1565–1617), syntynyt Rouenissa
Samuel Cooper (c.1608–1672)
Wenceslaus Hollar (1607–1677), syntynyt Prahassa
John Michael Wright (1617–1694)
Peter Lely (1618–1680), syntynyt Soestissa, Westfalenissa
Francis Barlow (1626?–1704)
Godfrey Kneller (1646/9–1723), syntynyt Lyypekissä
Francis Place (1647–1728)
James Thornhill (1675–1734)
John Wootton (1682–1764)
John Michael Rysbrack (1694–1770), syntynyt Antwerpenissä
John Vanderbank (1694–1739)
William Hogarth (1697–1764)
Syntynyt 1700–1799

Louis François Roubiliac (1702/5–1762), syntynyt Lyonissa
Samuel Scott (1702–1770)
James Seymour (c.1702–1752)
William Hoare (1707?–1792)
Francis Hayman (1708–1776)
Arthur Devis (n. 1711–1787)
Allan Ramsay (1713–1784)
Richard Wilson (1713–1782)
Alexander Cozens (1717?–1786), syntynyt Venäjällä
Charles Brooking (1723–1759)
Joshua Reynolds (1723–1792)
George Stubbs (1724–1806)
Thomas Gainsborough (1727–1788)
Paul Sandby (1730–1809)
Sawrey Gilpin (1733–1807)
Johann Zoffany (1733–1810), syntynyt Frankfurt
George Romney (1734–1802)
Joseph Wright (1734–1797)
Alexander Runciman (1736–1785)
Joseph Nollekens (1737–1823)
Francis Towne (1739/40–1816)
Angelica Kauffmann (1740–1807), syntynyt Sveitsissä
Philippe Jacques de Loutherbourg (1740–1812), syntynyt Strasbourg
John Hamilton Mortimer (1740–1779)
Matthew William Peters (1741–1814)
James Barry (1741–1806), syntynyt Irlanti
Henry Fuseli (1741–1825), syntynyt Sveitsissä
Richard Cosway (1742–1821)
John Robert Cozens (1752–1797)
Thomas Bewick (1753–1828)
Thomas Stothard (1755–1834
Prince Hoare (1755–1834)
Henry Raeburn (1756–1823)
Thomas Rowlandson (1756–1827)
William Blake (1757–1827)
Alexander Nasmyth (1758–1840)
Lemuel Francis Abbott (1760–1803)
Thomas Lawrence (1760–1830)
George Morland (1763–1804)
John Crome (1768–1821)
James Ward (1769–1859)
Thomas Phillips (1770–1845)
Thomas Girtin (1775–1802)
William Turner (1775–1851)
John Constable (1776?1837)
John Varley (1778–1842)
Samuel Colman (1780–1845)
John Sell Cotman (1782–1842)
David Cox (1783–1859)
Samuel Prout (1783–1852)
Peter De Wint (1784–1849)
David Wilkie (1785–1841)
William Mulready (1786–1863)
John Martin (1789–1854)
William Henry Hunt (1790–1864)
John Linnell (1792–1882)
Francis Danby (1793–1861)
Edward Calvert (1799–1883)