stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Joukahainen
Kansantarujen Joukahainen

Joukahaisella on kansantaruissa muitakin nimiä, kuten Joutavoinen ja Jompainen. Joskus hänen nimeään ei mainita, vaan sanotaan hänen vain olevan lappalainen kyyttösilmä.
Kalevalaisessa kansanrunoudessa, sellaisena kuin Elias Lönnrot ja muut runonkerääjät sitä kohtasivat matkoillaan, Joukahainen taisteli Väinämöisen kanssa jo maailman luomisen aikoihin.[lähde? ] Yleinen maailman syntykertomus alkaa sillä, että kerrotaan lappalaisen vihaavan Väinämöistä ja vaanivan tätä. Väinämöinen ratsastaa veden päällä, ja lappalainen ampuu hänet mereen. Jotkut kertomukset ulottuvat vielä aikaisempiin tapahtumiin. Niissä Väinämöinen ja Joukahainen ovat saman äidin, Iro-neidon lapsia. He lähtevät yhtä matkaa kulkemaan, mutta ajautuvat erilleen ja käyvät toistensa kimppuun. Väinämöinen voittaa joko taikansa tai miekkansa avulla, mutta katkera Joukahainen kostaa. Maailmankaikkeus syntyy, kun sotka munii munansa Väinämämöisen polvelle, kun hän on suistunut veteen.
Kalevalan kokoaja Elias Lönnrot siirsi Joukahaisen ja Väinämöisen kilpalaulannan kuitenkin huomattavasti luonnollisempiin olosuhteisiin sekä aikaan, kun maailma oli jo hyvän aikaa valmistunut.
Paljon on siis tapahtunut jo ennen maailman syntymää. Tässä ei ole myyttisen maailmankuvan puitteissa mitään outoa tai ristiriitaista. Monien kansojen, myös suomalaisten mytologiassa ennen maailman syntymää vallitsi alkuaika, jolloin jumalaiset ensimmäiset olennot vaikuttivat ja tekivät ensimmäisiä asioita. Näistä olennoista ja niiden tekemisistä polveutuvat maailman piirteet. Lappalaisen ja Väinämöisen yhteenotoista polveutuu paitsi eräänlaisena "sivutuotteena" maailmankaikkeus, myös lappalaisten ja muidenkin noitien oletettu katkera vihamielisyys, ja ihmisten vihanpito yleensäkin.
Kaikista todellisista ja myyttisistä vihollisista juuri lappalainen koettiin perustavimmaksi ensimmäiseksi viholliseksi, vihollisuuden perikuvaksi. Tämä saattoi johtua siitä, että lappalaiset edustivat mytologian pahinta ilmansuuntaa, pohjoista. Toisaalta tämä päävihollinen oli kuitenkin alun perin Väinämöisen veli. Ehkä Joukahaisesta tuli varsinaisesti Lappalainen vasta hänen alkaessaan hautoa kostoa.[lähde? ]  Vasta silloin häntä alettiin nimittäin tarinoissa kutsua lappalaiseksi, ja tuolloin hän sai lapinnoidan tunnusmerkit, katkeran taikavoimaisen vihan ja noidannuolet.
Joukahaisen myöhemmistä vaiheista tiedetään varsin vähän. Ehkä hänen ajateltiin ottavan aika ajoin yhteen sankarien kanssa. Eräs runonlaulaja kertoi itse Pohjolan isännän olevan Joukahainen, mutta tämä on vain yksittäinen tieto. Tällä hän tarkoitti Pohjolan hääjuhlista kertovissa tarinoissa esiintyvää isäntää. Myyttiset Pohjolan häät tapahtuvat kuitenkin toisissa kertomuksissa aivan toisessa paikassa, nimittäin Päivölässä, joka lienee alkuperäisempi tapahtumapaikka. Päivölän isännäksi Joukahainen tuskin kuitenkaan sopisi.
Kansantarujen Joukahainen > Timo Heikkilän teoria

Timo Heikkilän hypoteesin mukaan Joukahainen oli mahdollisesti jumalolento, jonkinlainen jumal-Väinämöisen vastavoima, joiden taistelusta maailma syntyi. Tässä Heikkilä on nähnyt dualistisen maailmankäsityksen siten, että hyvää edustava Väinämöinen on kuitenkin juuri ja juuri niskan päällä.
Galleria

Väinämöisen ja Joukahaisen yhteentörmäys, Joseph Alanen, 1909–1910
Väinämöisen ja Joukahaisen tapaaminen, Berndt Godenhjelm
Väinämöinen laulaa Joukahaisen suohon, Joseph Alanen, 1912–1913
Joukahainen suossa, Akseli Gallen-Kallelan luonnos Suur-Kalevalaan, 1925
Joukahaisen kosto, Joseph Alanen, 1919–1920
Lars Ulrich

| Lars Ulrich |
| --- | --- |
 Lars Ulrich San Diego Comic-Con International -tapahtumassa Kalifornian San Diegossa vuonna 2013.
Henkilötiedot
Syntynyt: 26. joulukuuta 1963 (ikä 60) Gentoften kunta, Tanska
Kansalaisuus:   Tanska
Ammatti:   Muusikko  lauluntekijä  tuottaja  näyttelijä 
Muusikko
Laulukielet:  englanti
Aktiivisena:  1980–
Tyylilajit:   Heavy metal  thrash metal  hard rock  speed metal 
Merkittävät teokset:   ”Master of Puppets”  ”One” 
Soittimet:  rummut ja lyömäsoittimet
Yhtyeet:  Metallica (1981–)
Levy-yhtiöt:   Megaforce Records  Elektra Records  Vertigo Records  Warner Bros. Records  Blackened Recordings 
Palkinnot
 2009: Rock and Roll Hall of Fame 2017: Dannebrogin ritarikunnan rautaristi 
  [ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ]  
Lars Ulrich, R (s. 26. joulukuuta 1963 Gentoften kunta, Tanska) on tanskalainen muusikko, lauluntekijä, levytuottaja ja näyttelijä. Ulrich tunnetaan parhaiten mittavasta urastaan metallimusiikkia esittävän Metallican rumpalina. Hän perusti yhtyeen yhdessä laulaja ja kitaristi James Hetfieldin kanssa vuonna 1981. Metallica julkaisi ensimmäisen albuminsa Kill ’Em All vuonna 1983, ja yhtyeestä tuli eräs thrash metal -genren keskeisistä suunnannäyttäjistä ja heavy metalin merkittävimmistä yhtyeistä.
Ylemmän keskiluokan perheeseen syntyneen Ulrichin isä Torben ja isoisä Einer olivat ansioituneita tennisammattilaisia, ja myös Lars osoitti lapsuudessaan omaavansa lahjoja tenniksessä. Lapsuus- ja nuoruusvuosinaan hän ansaitsi rahaa työskentelemällä huoltoasemalla ja lehdenjakajana. Ulrich muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1980 tavoitteenaan tennisammattilaisen ura, mutta päätti keskittyä musiikkiin jäätyään ulkopuolelle koulunsa tennisjoukkueesta. Ulrich aloitti rumpujen soittamisen ollessaan 13-vuotias, jolloin hän sai ensimmäisen rumpusettinsä.
Rumpalina Ulrich oli nopeiden thrash metal -komppien ja tuplabasarien edelläkävijä ja vaikuttaja. Muun muassa ...And Justice for All -albumin (1988) kappale ”One” sisältää tyypillisen esimerkin Ulrichin tuplabasarien ja nopeiden komppien käytöstä, sekä progressiivisisten rytminvaihdosten suosimisesta. Ulrichin on sanottu olevan eräs aikansa vaikutusvaltaisimmista rumpaleista, sillä hän on ollut esikuva lukemattomille rumpaleille. Hänen soittotyylinsä on kuitenkin saanut osakseen myös kritiikkiä vaihtelevuudesta ja epätasaisuudesta. Ulrich on itse kertonut, ettei ”taidokkuus ole koskaan kiinnostanut häntä rumpujensoitossa”, ja on sanonut pitävänsä tärkeämpänä saada rummut ”sopimaan yhteen kaikkien muiden bändin osasten kanssa” niin, että kappaleet muuttuvat ”dynaamisemmiksi tai rytmisemmiksi”.
Ulrich on ollut vuodesta 2015 lähtien avioliitossa malli Jessica Millerin kanssa. Hänellä on ensimmäisestä avioliitostaan Debbie Jonesin kanssa kaksi poikaa, ja parisuhteestaan näyttelijä Connie Nielsenin kanssa yksi poika.
Soittimet ja välineet

TAMA Starclassic Maple 22"x16" bassorumpu 2kpl
TAMA Starclassic Maple 10"x9"  Pikkutomi
TAMA Starclassic Maple 12"x11" Pikkutomi
TAMA Starclassic Maple 16"x14" Lattiatomi
TAMA Starclassic Maple 16"x16" Lattiatomi
TAMA Diamond Plate signatureVirveli 14"x6.5"
Tama symbaalitelineet ja hardware
REMO rumpukalvot
Easton Ahead Rumpukapulat
Zildjian 17", 18", 19" A Medium Crash symbaalit
Zildjian 20" FX Oriental China Trash
Zildjian 14" Z-Custom Dyno-Beat Hi-Hat  x2
Zildjian 20" Z-Custom China
Yksityiselämä > Suhteita

Ulrich on ollut avioliitossa kolmesti, joista ensimmäisen kerran Debbie Jonesin kanssa vuosina 1988–1990. Hän tapasi Jonesin ollessaan kiertueella Metallican kanssa. Pariskunta erosi vuonna 1990. Eron taustalla vaikuttanut tekijä oli Ulrichin jatkuva poissaolo, sillä Metallica levytti tuolloin tulevaa albumiaan Metallica (1991). Toisesta, vuosien 1997–2004 avioliitostaan lääkäri Skylar Satensteinin kanssa Ulrichilla on kaksi poikaa.
Vuosina 2004–2012 Ulrich oli parisuhteessa tanskalaisen näyttelijän Connie Nielsenin kanssa. Heillä on suhteestaan vuonna 2007 syntynyt poika. Vuodesta 2015 lähtien Ulrich on ollut naimisissa yhdysvaltalaisen mallin Jessica Millerin kanssa.
Yksityiselämä > Kiinnostuksen kohteita

Ulrich pitää monesta eri musiikin tyylilajista, ja hän on esimerkiksi intohimoinen jazz-musiikin harrastaja. Tähän lienee vaikuttanut ratkaisevasti muun muassa se, että yhdysvaltalainen tenorisaksofonisti Dexter Gordon oli hänen kummisetänsä. Ulrich on kertonut kuuntelevansa jazzia esimerkiksi Metallican konserttien jälkeen palautuakseen ja rauhoittuakseen.
Musiikillisen uransa ja kiinnostuksen kohteidensa lisäksi Ulrich tunnetaan innokkaana taiteen harrastajana. Hän omistaa laajan taidekokoelman, ja on aktiivinen kävijä taidehuutokaupoissa. Vuonna 2008 hän myi huutokaupassa omistamansa Jean-Michel Basquiat’n maalauksen Boxer 10,5 miljoonan euron hintaan. Hän on omistanut aiemmin myös toisen Basquiat’n maalauksen, jonka hän huutokauppasi vuonna 2002.
Hyväntekeväisyyden saralla Ulrich on osoittanut aktiivisuutensa toimimalla yhdysvaltalaisen terveydenhuoltojärjestelmän edistämiseksi. Ulrich vieraili vuonna 2001 yhdysvaltalaisen Haluatko miljonääriksi? -televisio-ohjelman jaksossa muiden julkisuuden henkilöiden kanssa, ja keräsi osallistumisellaan 32 000 dollaria San Franciscossa toimivan, ilmaisia terveydenhoitopalveluita tarjoavan Haight Ashbury Free Clinicin hyväksi.
Ulrich on brittiläisen laulaja-lauluntekijä Noel Gallagherin hyvä ystävä. Hän on nimennyt Gallagherin vuosina 1991-2009 toimineen Oasis-yhtyeen olevan eräs lempiyhtyeistään ja ”elämänsä soundtrack”, ja on kertonut myös halustaan soittaa Gallagherin nykyisen Noel Gallagher’s High Flying Birds -yhtyeen kanssa. Gallagher sai Ulrichin lopettamaan myös kokaiinin käytön vuonna 2008. Ulrich on kertonut käyttäneensä kokaiinia, koska se sai hänet pysymään pidempään hereillä. Ulrich kuvasi päätöstään lopettaa kokaiinin käyttö seuraavasti: ”Rakastin kokaiinin tuomaa vaaraa ja sen sosiaalisia vaikutuksia. Mutta kymmenen vuotta sitten luin Noel Gallagherin antaman haastattelun, jossa hän kertoi lopettaneensa kokaiinin käytön kuin seinään. Se oli jotain niin siistiä ja rehellistä. En ole koskaan ollut addiktoituvaa tyyppia, joten eräänä aamuna päätin, että nyt riittää.”
Jalkapallossa Ulrich on tunnustautunut olevansa Chelsea FC:n kannattaja. Hän on kertonut seuranneensa joukkueen otteluita jo 1970-luvulta alkaen ja vierailleensa myös joukkueen kotiotteluissa Stamford Bridge -stadionilla aina, kun hänen isänsä Torben Ulrich otteli Wimbledon-turnauksessa.
Kunnianosoituksia

Ulrich ja muu Metallica aateloitiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 2009. Ulrichista tuli Rock and Roll Hall of Famen historian ensimmäinen tanskalainen. Vuonna 2016 hän piti esipuheen tilaisuudessa, jossa hänen esikuvansa Deep Purple aateloitiin osaksi Hall of Famea.
Tanskan kruununprinssi Frederik löi Ulrichin Dannebrogin ritarikunnan ritariksi vuonna 2017.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Lars Ulrich Wikimedia Commonsissa
Nightwishin jäsen väittää tietävänsä, miksi Metallican rumpalin soitto kulkee nykyisin heikosti Ylen artikkelissa suomalaiset muusikot kuvailevat Lars Ulrichia soittajana.
Ulrich jakamassa nimikirjoituksia Kööpenhaminassa vuonna 2008.
Grace Kelly

| Grace Kelly |
| --- | --- |
 Grace Kelly vuonna 1956
Henkilötiedot
Koko nimi:  Grace Patricia Kelly
Syntynyt: 12. marraskuuta 1929 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat
Kuollut: 14. syyskuuta 1982 (52 vuotta) Monaco
Ammatti:  näyttelijä, malli
Puoliso:  Rainier III (vih. 1956)
Lapset:   Caroline  Albert  Stéphanie 
Näyttelijä
Aktiivisena:  1950–1956
Merkittävät roolit:  Takaikkuna   Mies, jonka minulle annoit
Palkinnot
  Parhaan naissivuosan Golden Globe  1953 Mogambo  Parhaan naispääosan Oscar & Golden Globe  1954 Mies, jonka minulle annoit  
 Nimikirjoitus
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Svensk Filmdatabas
Grace Patricia Kelly (vuodesta 1956 Grace Kelly Grimaldi; 12. marraskuuta 1929 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 14. syyskuuta 1982 Monaco) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä, malli ja Monacon ruhtinatar.
Teatterinäyttelijän urasta haaveillut varakkaan irlantilais-saksalaisen perheen tytär eteni mallintöiden ja televisioroolien kautta Hollywoodiin. Hänen uransa kesti vain kuusi vuotta, mutta hän ehti tehdä 11 elokuvaa ja oli 1950-luvun puolivälin suosituimpia näyttelijöitä. Hän teki muistettavimmat roolinsa Alfred Hitchcockin elokuvissa, joista tunnetuimpia on klassikkotrilleri Takaikkuna (1954). Oscar-palkinnon hän sai naispääosasta elokuvassa Mies, jonka minulle annoit.
Kelly luopui elokuvaurastansa 26-vuotiaana, kun hän avioitui Monacon ruhtinas Rainierin kanssa. Muutos näyttelijästä kuninkaalliseksi ei ollut helppo, ja Grace kaipasi uraansa, vaikka ei ikinä nauttinutkaan tähtistatuksen aiheuttamasta julkisuudesta. Ruhtinattarena hän oli muun muassa perustamassa hyväntekeväisyysjärjestöjä sekä tukemassa Monacon kulttuuritoimintaa. Rainierin ja Gracen lapsista Albertista tuli isänsä seuraaja ruhtinaana. Kelly kuoli auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin 52-vuotiaana 1982.
Lyhyestä urasta huolimatta American Film Institute on valinnut Kellyn 1900-luvun 13. suurimmaksi elokuvatähdeksi. Hän on saanut myös monia muita tunnustuksia, hänen muistolleen on perustettu säätiöitä, ja esimerkiksi Andy Warhol on käyttänyt hänen kuvaansa taideteoksessaan. Kelly oli myös merkittävä muoti-ikoni, jonka tyyliä seurattiin tarkasti.
Varhaisvaiheet

Grace Kelly syntyi Philadelphiassa marraskuussa 1929 keskelle suuren pörssiromahduksen aiheuttamaa talouskriisiä. Hän oli vanhempiensa John B. ”Jack” Kellyn ja Margaret Majerin kolmas lapsi. Gracen isä oli irlantilaisesta siirtolaisperheestä ja äiti puolestaan saksalaista syntyperää.
Perhe oli roomalaiskatolinen, varakas ja vaikutusvaltainen; John Kelly oli hankkinut omaisuutensa rakennusalalla ensimmäisen maailmansodan jälkeen, ja hänen punatiilisessä kartanossaan East Fallsissa Schuylkilljoen varrella oli 17 huonetta. Hän oli myös voittanut 1920-luvulla kolme olympiakultaa soudusta. Kellyn perheellä oli kartanon lisäksi merenrantahuvila New Jerseyssä. He kuuluivat niihin harvoihin, jotka eivät ajautuneet velkoihin laman aikana. Gracen lapsuus oli herraskainen ja etuoikeutettu; perheellä oli palvelusväkeä, sisarukset kävivät yksityiskouluja ja pukeutuivat aina sesongin hienoimpaan muotiin.
Gracen äiti Margaret oli entinen kilpauimari ja valokuvamalli sekä ensimmäinen nainen, joka opetti liikuntatiedettä Pennsylvanian yliopistossa ja naisten lääketieteellisessä koulussa. Hän oli saanut tiukan kasvatuksen ja piti samaa kuria myös lapsilleen. Margaret oli myös enemmän läsnä lastensa kasvatuksessa kuin isä Jack, jota ei juurikaan nähty lastensa kanssa.
Grace oli perheen toiseksi nuorin: hänen isosiskonsa Margaret eli ”Peggy” oli syntynyt syyskuussa 1925 ja isoveli John Jr. eli ”Kell” toukokuussa 1927. Perheen nuorimmainen Elizabeth Anne eli ”Lizanne” syntyi kesäkuussa 1933. Ulospäin suuntautuneista sisaruksistaan poiketen Grace oli ujo ja syrjäänvetäytyvä, ja hän myös sairasteli jatkuvasti. Vanhemmat odottivat lastensa kunnostautuvan kilpaurheilussa, mutta Gracea kiinnostivat enemmän kirjallisuus ja mielikuvitusleikit. Lapset joutuivat tottumaan jo nuorina julkisuuteen, sillä John Kelly päätti 1930-luvun alussa osallistua politiikkaan ja kävi 1935 kiihkeän taistelun Philadelphian pormestarinvaaleissa.
Gracella oli aina vieraantunut suhde isäänsä, joka suosi esikoistytärtään Peggyä. Kelly kertoi myöhemmin kokeneensa tämän vuoksi perheessään ulkopuolisuutta. Perheen palveluskuntaan kuulunut Godfrey Ford oli eräänlainen isähahmo Gracelle, samoin kuin hänen setänsä, John Kellyn vanhempi veli George Kelly, joka oli tunnettu näytelmäkirjailija. George-setä opasti Gracen näyttelijänuransa alkuun ja oli hänen tärkein kannustajansa.
Grace aloitti koulunkäynnin vuonna 1935 Ravenhill Academyn luostarikoulussa. Hän kiinnostui näyttelemisestä jo kouluaikana ja osallistui jo 11–12-vuotiaasta East Falls Old Academy Players -ryhmän näytelmiin. Hän esiintyi muun muassa setänsä George Kellyn komediassa The Torch-Bearers.
Kelly jatkoi vuonna 1943 Stevens High Schooliin. Hän harrasti innokkaasti näyttelemistä koulunsa teatterikerhossa ja oli luokkansa kauneuskuningatar. Hän kuului myös kuoroon sekä uinti- ja maahockeyjoukkueisiin ja menestyi modernissa tanssissa. Toisen maailmansodan aikana Grace toimi monien muiden koulutyttöjen tavoin sairaala-apulaisena auttaen haavoittuneita.
Ura näyttelijänä > Teatteriopinnot ja mallintyöt

Grace Kelly valmistui high schoolista kesäkuussa 1947. Hän oli hakenut Bennington Collegeen, jossa hän olisi pystynyt opiskelemaan teatterialan lisäksi yleissivistäviä aineita. Hän ei kuitenkaan päässyt sisään huonojen matematiikan arvosanojen takia. Grace halusi joka tapauksessa näyttelijäksi, joten George Kelly ehdotti hänelle New Yorkin American Academy of Dramatic Arts -teatterikoulua, mutta Gracen vanhemmat olivat sitä vastaan. He eivät pitäneet näyttelemistä vakavasti otettavana ammattina ja pelkäsivät vapaamielisten piirien vaikutusta tyttäreensä. Jack Kelly suostui, kun Grace lupautui asumaan opiskelunsa ajan naistenasuntola Barbizonissa, jonka säännöt olivat tiukat muun muassa pukeutumisen, alkoholinkäytön ja miesvieraiden suhteen. Asuintilat olivat askeettiset, ja asettuessaan asuntolaan elokuussa 1947 Kelly pysytteli enimmäkseen omissa oloissaan, mutta sai kuitenkin ystäviä. Useiden koe-esiintymisten jälkeen hänet hyväksyttiin samana syksynä American Academy of Dramatic Artsiin.
Teatterikoulun opintoihin kuului muun muassa näytelmien lukua ja analysointia, improvisaatiota ja puheharjoituksia. Lukukausimaksu oli tuhat dollaria vuodessa, mikä oli tuohon aikaan valtava summa. Kellyn oli muiden opiskelijoiden tavoin mentävä töihin koulun ohessa, sillä hän halusi luoda uran itsenäisesti ja piti kiinni päätöksestään olla ottamatta vastaan taloudellista apua perheeltään. Useat Kellyn ystävät Barbizonissa työskentelivät malleina. Heidän mielestään olemukseltaan hillitty ja raikaskasvoinen Kelly voisi myös tienata hyvin mallintöillä, ja Kelly pääsikin vuosiksi 1947–1949 John Robert Powers -mallitoimiston listoille.
Kelly aloitti mallintyöt 7,50 dollarin tuntipalkalla, ja hänen tienestinsä kohosivat nopeasti ensin 25 dollariin tunnilta ja sitten yli 400 dollariin viikossa. Hän oli New Yorkin parhaiten palkattuja malleja ja pystyi lukukausimaksujen lisäksi merkittävisti säästämään. Hän esiintyi muun muassa Pariisissa ja Bermudalla kuvatuissa muotifilmeissä ja Cosmopolitanin kannessa sekä toimi mainoskasvona muun muassa Max Factorille, Lustre Creme -shampoolle, Rheingold-oluelle sekä Old Gold -tupakkamerkille. Kelly muisteli myöhemmin mallinuraansa: ”Valokuvamainokseni menettelivät vielä, mutta televisiomainoksissa olin – rehellisesti ja vilpittömästi sanottuna – aivan kamala”.
Ura näyttelijänä > Kesäteatteri ja Broadway-debyytti

Kelly valmistui kaksivuotisesta teatterikoulusta 19-vuotiaana keväällä 1949. Tuottaja Theron Bamberger tarjosi hänelle kesätöitä kahdessa eri näytelmässä repertoaariteatterissa Bucks County Playhousessa. Bucks County tunnettiin Yhdysvaltain itärannikon parhaimpiin kuuluvana teatteriseurueena, ja sen esityksissä oli usein mukana maan arvostetuimpia näyttelijöitä. Sieltä saatua roolia pidettiin huomattavana tunnustuksena.
Kellyn ensimmäinen teatteritehtävä oli hänen setänsä Georgen kirjoittamassa harrastajateatteria irvailevassa satiirissa The Torch-Bearers (”Soihdunkantajat”), jossa hän näytteli Florence McCrickettiä. Tieto päätyi New York Times -lehteen, joka tiesi myös kertoa, että näytelmän nuori naisnäyttelijä oli kirjailijan veljentytär. Kellyn toinen rooli teatterin kesäkaudella oli pieni Marian Almondin osa tiivistunnelmaisessa draamassa Perijätär.
Kellyn teatteriosat toivat hänelle huomiota myös elokuvamaailmasta, ja hänet pyydettiin koe-esiintymiseen New Yorkiin. Elokuvaohjaaja Gregory Ratoff halusi hänet elokuvaansa Taksi (1953). Kelly suhtautui George-sedältä kuulemiensa kertomusten perusteella hieman varauksin elokuvamaailmaan, mutta meni silti koe-esiintymiseen. Ratoffin mielestä Kelly olisi ollut täydellinen nuoren irlantilaisen siirtolaistytön osaan, mutta elokuvan tuottaja vastusti valintaa. Ratoff päätyikin antamaan roolin Constance Smithille.
Loppukesällä 1949 Kelly koe-esiintyi August Strindbergin näytelmään Isä. Siitä oli tekeillä Broadway-versio, jonka ohjaisi Raymond Massey. Kellyllä ei ollut Broadway-kokemusta, ja meriitteinään hänellä oli vain aiemmat kesätuotannot. Hän oli kuitenkin lukenut näytelmän useaan kertaan ja koe-esiintyi rauhallisen keskittyneesti tekstiin paneutuen. Massey ja tuottajat vaikuttuivat suorituksesta ja valitsivat Kellyn Berthan rooliin 23:n hakijan joukosta. Teemaltaan synkkä ja dramaattinen näytelmä oli vaikea toteutettava, eikä se onnistunut vetämään yleisöä kahta kuukautta kauempaa. Näytökset päättyivät 14. tammikuuta 1950, kun näytelmää oli esitetty 69 kertaa. Kritiikeissä ohjausta pidettiin turhan helläkätisenä, mutta Kellyn suoritusta kehuttiin. Eräs arvostelija kirjoitti: ”Grace Kelly esittää viehättävästi ja taidokkaasti hämmentynyttä ja murheellista tytärtä.”
Isän jälkeen Kelly jäi työttömäksi. Hän haki vuosina 1950–1951 kymmeniin teatterirooleihin, muttei saanut niistä yhtäkään. Kelly olisi esimerkiksi halunnut mukaan Anton Tšehovin Kirsikkapuiston sovitukseen. Näytelmän pääosa oli Helen Hayesilla, ja Kelly oli uskonut saavansa sivuosan, koska tunsi Hayesin tyttären. Hän oli erityisen pettynyt jäätyään sivuun tuotannosta.
Ura näyttelijänä > Uran alku televisiossa

Kiittävät arviot Kellyn roolityöstä Isässä saivat newyorkilaiset televisiotuottajat kiinnostumaan hänestä, ja hän sai agentikseen muun muassa Marlon Brandoa edustaneen Edith Van Cleven, joka oli aikansa tunnetuimpia ja luotetuimpia agentteja. Van Cleve pystyi vauhdittamaan Kellyn uraa, ja hänen suosituksestaan tämä myös hakeutui yksityisopettaja Sanford Meisnerin opetukseen.
Van Cleve tutustutti Kellyn myös uuteen kokeilevaan tiedotusvälineeseen, televisioon. Hän näytteli vuosina 1948 ja 1950–1954 kaikkiaan 36:ssa televisionäytelmässä. Kellyn ensimmäinen televisioesiintyminen tapahtui Kraft Television Theatren tuotannossa Old Lady Robbins, josta ei ole säilynyt tallennetta. Nimirooli hänellä oli The Philco Television Playhousen Bethel Merriday -näytelmässä. Vuodesta 1950 tuli kiireinen: Kelly teki pari televisioroolia samaan aikaan Isän näytösten kanssa, ja hän esiintyi kaikkiaan yhdessätoista televisionäytelmässä vuoden aikana. Roolit television varhaiskaudella veivät hänet vähitellen kohti Hollywoodia.
Tuotantoyhtiö 20th Century Foxin vaikutusvaltainen tuottaja Sol C. Siegel näki Kellyn Isä-näytelmässä ja kertoi hänestä tekeillä olleen jännitysdraaman 14 tuntia ohjaajalle Henry Hathawaylle. Lyhyiden koe-esiintymisten jälkeen Kelly sai pikkuroolin ensimmäisestä valko­kangaselokuvastaan, jonka ensi-ilta oli maaliskuussa 1951. Kelly matkusti kuvauksia varten Hollywoodiin sisarensa Lizannen kanssa. Hänen osuutensa saatiin kuvattua kahdessa päivässä, ja hänen nimensä mainitaan alkuteksteissä kymmenentenä. Palattuaan New Yorkiin Kelly muutti ystävänsä kanssa Barbizonista tilavaan asuntoon uuteen 19-kerroksiseen Manhattan Houseen.