stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Mordvalaiset kielet
Ominaispiirteet

Mordvalaiskielet ovat äänne- ja muotojärjestelmältään melko vanhakantaisia. Äänteistössä ovat säilyneet erillään uralilaisen kantakielen kolme sibilanttia: /s/, /ś/, /š/ ja kaksi affrikaattaa: /ć/, /č/. Liudennus on laajentunut käsittämään useimmat sellaisetkin konsonanttifoneemit, joita se ei uralilaisessa kantakielessä tai vastaavissa kantakielivaiheissa vielä koskenut. "Parillisia" ovat konsonantit t, d, s, z, c (= ʦ), n, l ja r: näiden liudennus on sanan merkitystä erotteleva piirre, ja se merkitään siksi kirjoituksessa. "Parittomat" konsonantit b, p, v, f, g, k, m ja x liudentuvat äänneympäristön mukaan etuvokaalien edellä. Aina liudentumattomia ovat vain ž, š ja č.
Samoin kuin moniin muihin Volgan seudun suomalais-ugrilaisiin kieliin, mordvaan on syntynyt umpi‐ ja suhuäänteiden soinnillisuusriippuvuus, mokšamordvaan lisäksi riippuvuus hankaus‐ ja laideäänteiden soinnillisuuden välillä. Samalla alkuperäiset kaksoiskonsonantit ja monet konsonanttiyhtymät ovat yksinkertaistuneet.
| suomi | ersä | mokša | oletettu alkuperäinen sanansisäinen konsonanttiaines |
| --- | --- | --- | --- |
| kumpu | - | komba | *mp |
| sappi | sepe | śäpä | *pp |
| tunkea | toŋgoms | toŋgəms | *ŋk |
| pähkinä | pešks 'pähkinäpensas' | päšks 'pähkinäpensas' | *šk |
| vasa | vaz | vaz | *s |
| kasvaa | kasoms | kasəms | *sw |
Mordvalaiskielten vokaalijärjestelmä on melko vanhakantainen, mutta molemmista kielistä on hävinnyt uralilaisen kantakielen /y/‐foneemi ja ersästä lisäksi foneemi /ä/:
| suomi | ersä | mokša | oletettu alkuperäinen 1>  tavun vokaali |
| --- | --- | --- | --- |
| jää | ej | jäj | *ä |
| käsi | keď | käď | *ä |
| kynsi | kenže | keńžä | *y |
| sylki | seľge | śeľgä | *y |
Uralilaisen kantakielen vokaalijärjestelmän selvittämisessä mordvalaiset kielet ovat itämerensuomen, saamelaiskielten ja samojedikielten ohella avainkieliä, joiden vokaalihistoria selvitettiin pääpiirteissään jo varhain lähinnä Heikki Paasosen ja Paavo Ravilan tutkimusten ansiosta.
Sijajärjestelmään kuuluu kymmenen perussijaa ja lisäksi kolme vähäkäyttöistä sijaa. Deklinaatioita on kaksi, epämääräinen ja määräinen. Jälkimmäinen on historiallisesti syntynyt jälkiartikkelin ja sijapäätteen yhteenlankeamisesta. Esimerkiksi ersässä yksikön määräinen muoto пакся‐сь [pakśa‐ś] ’pelto’ vastaisi suomessa muotoa 'pelto se', monikon määräinen muoto пакся‐т‐не [pakśa‐t‐ńe] ’pellot’ puolestaan 'pellot ne'. Omistusliitteillä merkitään paitsi omistajan persoona, myös omistettujen luku. Monet taivutusmuodot ovat kuitenkin käytössä vain osassa mordvalaiskielten murteista.
Historiallisesti kiinnostava on mordvalaiskielten ablatiivin käyttö. Sitä käytetään osaobjektin sijana suomen partitiivin tapaan. Nämä molemmat ovat kehittyneet uralilaisesta *-tA-erosijasta. Mordvalaiskielissä on myös itämerensuomen translatiivia vastaava *-ks-translatiivi, josta ei ole jälkiä saamelaiskielissä.
Verbintaivutuksessa on erikseen intransitiivinen ja objektikonjugaatio. Jälkimmäistä käytetään vain määräisen objektin kanssa, ja se ilmaisee subjektin lisäksi myös objektin persoonan. Myös nimisanoilla on verbikonjugaation mukaiset päätteet predikatiivisessa taivutuksessa.
Nykytilanne

Vaikka mordvalaiskielten puhujamäärä on melko suuri, niiden puhuma-alue on hajanainen. Venäjään kuuluvassa autonomisessa Mordvan tasavallassa asuu alle kolmasosa mordvalaisista. Venäjän uralilaisista kielistä mordvalaiskielten puhuma-alue on eteläisin. Se muodostuu ryhmästä erillisiä asutuspesäkkeitä, jotka ovat sijoittuneet havumetsävyöhykkeen eteläosaan. Huomattavia ryhmiä mordvalaisia asuu muun muassa Samaran, Penzan ja Orenburgin alueilla.
Vaikka mordvalaiskielet ovat puhujamäärältään yksi suurimmista uralilaisten kielten ryhmistä, on niiden sosiokulttuurinen asema heikko. Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan mordvalaisten määrä oli Venäjällä 744 200. Tuolloin mordvalaiskielten puhujien määrä oli 393 000. Vuonna 2002 puhujamäärä oli vielä 614 000. Tosin vuoden 2010 väestönlaskentatiedot saattavat tosin jonkin verran liioitella kielenpuhujien määrän laskua, koska ei tiedetä sisältääkö luku itsensä ersän- (36 700) tai mokšankielisiksi (1 500) ilmoittaneita). Suuri osa kaupungistuneista mordvalaisista ei hallitse kansansa kieltä.
Ratsastus kesäolympialaisissa 1952

Ratsastus järjestettiin Helsingin olympialaisissa 1952 yhdeksännen kerran olympiatasolla. Ratsastuksessa kilpailtiin koulu-, kenttä- ja esteratsastuksessa. Jokaisessa lajissa oli sekä henkilökohtainen että joukkuesarja. Kouluratsastukseen sai osallistua ensimmäistä kertaa olympiahistoriassa myös naiset.
Ratsastuksen menestynein maa Helsingissä oli ylivoimaisesti Ruotsi, jonka kilpailijat ottivat neljä kultamitalia kuudesta jaossa olleesta. Neljään mitaliin ylsivät myös saksalaiset, mutta he jäivät ilman kirkkainta mitalia.
Kilpailutapahtumat

Kouluratsastuksessa kilpailtiin Ruskeasuon ratsastushallin kentällä 28.–29. heinäkuuta. Lajiin osallistui 27 kilpailijaa mukaan luettuna neljä naista. Ruotsalainen Henri Saint Cyr voitti henkilökohtaisen kilpailun ja Ruotsi vuotti joukkuekisan. Ruotsin joukkueeseen kuuluivat Saint Cyr, Gustaf Adolf Boltenstern ja Gehnäll Persson. He voittivat jo ratsastuksen neljä vuotta aiemmin, mutta heidät hylättiin, sillä Persson oli vain kersantti. Säännöissä vaadittiin vielä tuolloin, että kenttäratsastukseen osallistuvien urheilijoiden tulee olla upseereita. Lis Hartelista tuli kouluratsastuksessa ensimmäinen ratsastuksen naismitalisti olympialaisissa. Hänet jouduttiin auttamaan hevosen satulaan ja sieltä pois, sillä hänen jalkansa olivat halvaantuneet.
Kenttäratsastukseen lähti 59 ratsastajaa ja 19 joukkuetta. Kilpailupaikkana toimivat Laakson ratsastusstadion sekä Talin laukkarata, jossa järjestettiin sekaestelaukkakilpailu. Lajin ratkaisut nähtiin maastoratsastuskokeessa, jossa peräti 13 joukkuetta yli 20 ratsastajaa tippui pelistä pois. Kouluratsastuksen jälkeen kärjessä oli suomalainen Mauno Roiha. Maastokokeessa ruotsalaiset olivat täysin ylivoimaisia ja varmistivat käytännössä jo joukkuekisan voiton. Saksa menetti mahdollisuutensa kokonaiskisan voittoon, kun Klaus Wagner eksyi reitiltä ja sai 15 virhepistettä aikarajan ylityksestä. Viimeisessä lajissa esteratsastuksessa saksalaiset nousivat vielä melko lähelle pisteissä, sillä ruotsalaisten hevoset olivat vielä hieman väsyneitä maastokokeesta. Henkilökohtaisessa kisassa selvän voiton otti Ruotsin Hans von Blixen-Finecke.
Esteratsastuksen mitaleista kilpailtiin kisojen viimeisenä päivänä Olympiastadionilla. Kilpailu oli tasainen ja jännittävä. Joukkuekisan johtaja vaihtui jatkuvasti. Yhdistyneen kuningaskunnan viimeinen ratsastaja Harry Llewellyn varmisti virheettömällä suorituksellaan kultamitalin maalleen ennen Chilea. Henkilökohtaisessa kisassa viisi kilpailijaa oli varsinaisen kilpailun jälkeen tasapisteissä. Uusintakierroksen suoritti puhtaasti vain ranskalainen Pierre Jonquères d'Oriola Ali Baba -hevosellaan ja voitti kultaa.
Mitalistit

| Laji: | Kultaa: | Kultaa: | Hopeaa: | Hopeaa: | Pronssia: | Pronssia: |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| kouluratsastus | Henri Saint Cyr, Master Rufus  Ruotsi | 561,0 | Lis Hartel, Jubilee  Tanska | 541,5 | André Jousseaume, Harpagon  Ranska | 541,0 |
| kouluratsastuksen joukkuekilpailu |  Ruotsi Henri Saint Cyr, Master Rufus Gustaf Adolf Boltenstern, Krest Gehnäll Persson, Knaust | 1597,5 |  Sveitsi Gottfried Tarchsel, Kursus Henri Chammartin, Wöhler Gustav Fischer, Soliman | 1579,0 |  Saksa Heinz Pollay, Adular Ida von Nagel, Afrika Fritz Thiedemann, Chronist | 1501,0 |
| kenttäratsastus | Hans von Blixen-Finecke, Jubal  Ruotsi | 28,33 | Guy Lefrant, Verdun  Ranska | 54,50 | Wilhelm Büsing, Hubertus  Saksa | 55,50 |
| kenttäratsastuksen joukkuekilpailu |  Ruotsi Hans von Blixen-Finecke, Jubal Olof Stahre, Komet Folke Frölén, Fair | 221,94 |  Saksa Wilhelm Büsing, Hubertus Klaus Wagner, Dachs Otto Rothe, Trux von Kamax | 235,49 |  Yhdysvallat Charles Hough, Cassivellannus Walter Staley, Craigwood Park John Wofford, Benny Grimes | 587,16 |
| esteratsastus | Pierre Jonquères d'Oriola, Ali Baba  Ranska | 8 | Óscar Cristi, Bambi  Chile | 8 | Fritz Thiedemann, Meteor  Saksa | 8 |
| esteratsastuksen joukkuekilpailu |  Yhdistynyt kuningaskunta Wilfried White, Nizefella Douglas Stewart, Aherlow Harry Llewellyn, Foxhunter | 40,75 |  Chile Óscar Cristi, Bambi César Mendoza, Pillán Ricardo Echeverria, Lindo Peal | 45,75 |  Yhdysvallat William Steinkraus, Hollandia Arthur McCashin, Miss Budweiser John Russell, Democrat | 52,25 |
Mitalitaulukko

| Sija | Maa | Kultaa | Hopeaa | Pronssia | Yhteensä |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Ruotsi | 4 | 0 | 0 | 4 |
| 2 |  Ranska | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 3 |  Yhdistynyt kuningaskunta | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 4 |  Chile | 0 | 2 | 0 | 2 |
| 5 |  Saksa | 0 | 1 | 3 | 4 |
| 6 |  Tanska | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 |  Sveitsi | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 8 |  Yhdysvallat | 0 | 0 | 2 | 2 |
Sateenkaari

Sateenkaari
Sateenkaari on spektrin väreissä esiintyvä ilmakehän optinen ilmiö. Se syntyy, kun valo taittuu pisaran etupinnasta, heijastuu pisaran takapinnasta ja taittuu jälleen pisaran etupinnasta. Koska vesipisara on dispersiivinen, valkoinen valo hajoaa väreiksi muodostaen sateenkaaren.
Sateenkaari ilmakehän valoilmiönä on herättänyt kiinnostusta kautta historian. Kertomuksia sateenkaaresta esiintyy tarustossa joka puolella maapalloa. Sitä on pidetty jumalallisen varjeluksen ja valaistumisen symbolina, sekä ennusmerkkinä.
Sateenkaaren värit

Prisman tuottama spektri on valon eri aallonpituuksien tasainen jatkumo ilman kaistoja. Ihmissilmä kykenee erottamaan spektristä erikseen joitain satoja eri värejä. Tämän mukaisesti Munsellin värisysteemi (19. vuosisadan systeemi värien numeroimiseksi, joka pohjautuu tasaväleihin ihmisen näköaistimuksessa) erottaa 100 eri värisävyä. Päävärien näennäinen erillisyys on ihmisen näköjärjestelmän ominaisuus ja päävärien tarkka lukumäärä on jossain määrin vapaavalintainen.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Punainen | Oranssi | Keltainen | Vihreä | Sininen | Indigonsininen | Violetti |
    
Newton, joka totesi etteivät hänen silmänsä ole kovin tarkat erottamaan eri värejä, jakoi alun perin (1672) spektrin viiteen pääväriin: punainen, keltainen, vihreä, sininen ja violetti. Myöhemmin hän lisäsi oranssin ja indigonsinisen, jolloin päävärejä oli seitsemän kuten nuotteja sävelasteikossa. Newton päätti jakaa näkyvän spektrin seitsemään väriin, pohjaten antiikin Kreikan sofistien uskomuksiin yhteyksistä värien, musiikin nuottien, tunnettujen aurinkokunnan kappaleiden ja viikonpäivien määrän välillä.
Isaac Asimovin mukaan, ”on tapana luetella indigonsininen värinä sinisen ja violetin välillä, mutta minusta indigonsininen ei ole koskaan näyttänyt sen arvoiselta, että sitä pitäisi ajatella erillisenä värinä. Minun silmissäni se näyttää vain syvän siniseltä.” Nykyisin Newtonin vaalean siniseksi nimittämä väri (~520–490 nm / ~580–510 THz) erotetaan omaksi värikseen nimeltä syaani.
Sateenkaaren värikuvio poikkeaa spektristä ja sen värit ovat vähemmän saturoituneet. Sateenkaaren spektrissä tapahtuu tahriintumista, koska jokaiselle aallonpituudelle on jakauma eri lähtökulmia, yhden vakiolähtökulman sijaan. Lisäksi, sateenkaari on sumentunut versio yhdestä pisteestä lähtöisin olevasta kaaresta, koska auringon kehän halkaisija (0,5°) ei ole merkityksetön suhteessa sateenkaaren leveyteen (2°).
Sateenkaaren tieteellinen selitys

Sateenkaari syntyy, kun Auringosta tuleva valkoinen valo, joka sisältää eri aallonpituuksia, osuu ilmakehässä olevaan vesipisaraan. Vesipisaran pinta on kaareva ja veden optinen tiheys on sopiva toimimaan prismana. Eriväriset aallonpituudet taipuvat ja heijastuvat vesipisaran sisällä hieman eri tavoin, jolloin valkoinen valo hajoaa eri väreihin. Pisarat myös heijastavat valoa tiettyyn suuntaan (tulosuuntaansa), joten on mahdotonta nähdä sateenkaarta samassa suunnassa kuin Aurinko on. Värit järjestyvät aallonpituutensa mukaan järjestykseen.
Sateenkaari ei ole taivaan väri-ilmiö, vaan tarkkailijan havainnoimaa auringonvaloa.
Sateenkaaren tutkimuksen historiaa

Ensimmäiset tunnetut sateenkaareen liittyvät uskomukset ovat sumerilaista ja kaldealaista perua. He pitivät sateenkaarta tulvan enteenä. Kreikassa se liitettiin Iris-jumalaan, joka oli huonojen uutisten tuoja. Kaaresta on löydetty myös käärmeen muoto. Suomalaisessa mytologiassa sateenkaari oli Ukko-jumalan jousi, jolla hän ampui salamoita ja siirtolohkareita. Taivaalla näkynyt kaari on myös helposti yhdistetty siltaan maan ja jumalien välillä. Raamatussa sateenkaari mainitaan merkiksi liitosta Jumalan ja kaikkien maan päällä elävien kanssa. Kuun sateenkaarta tai joskus myös sivukaarta on pidetty Paholaisen kaarena, sillä Paholainen ei ole pystynyt luomaan yhtä hienoa kaarta kuin Luoja. Sateenkaaren päähän on liittynyt ikuinen rauha, onni, kauneus ja terveys. Yhtä saavuttamaton on myös sieltä löytyvä kulta-aarre. Tarustossa esiintyvät kaarikertomukset voidaan jakaa mytologisiin, teologisiin ja lukusymmetrisiin.
Erilaisia sateenkaaria

Mikäli pisarat ovat kooltaan hyvin pieniä, dispersiota ei tapahdu ja kaari jää valkoiseksi. Tällöin puhutaan sumusateenkaaresta.
Vaikka valo usein esitetään sädeoptiikassa säteenä, valoa tarkasteltaessa täytyy ottaa huomioon sen aaltomaisuus. Tällöin hieman eri vaiheessa olevat aaltorintamat saattavat vahvistaa tai heikentää toisiaan eli interferoida. Sen seurauksena voidaan havaita ns. interferenssisateenkaaria. Teoreettisesti on tutkittu, että sivusateenkaaren lisäksi on periaatteessa olemassa ääretön määrä lisäsateenkaaria. Ns. toista sivusateenkaarta on yritetty havainnoida, se kuitenkin laskujen mukaan sijaitsee Auringon suunnassa, joten sen havaitseminen voi olla vaikeaa tai peräti mahdotonta.
Sateenkaarelle otollinen tilanne syntyy, kun katsojan etupuolella on vesisade ja selän takana paistaa Aurinko tai Kuu. Kuun sateenkaaret ovat Auringon sateenkaaria huomattavasti harvinaisempia. Pääkaaren keskipiste on aina Auringon tai Kuun vastapisteessä ja sen säde on aina 42°. Jos valonlähde on tarpeeksi korkealla, kaari muodostuu horisontin alapuolelle eikä näy.
Jos sateenkaari on vesialueen yllä, saattavat vedestä tulevat heijastukset muodostaa heijastussateenkaaria. Ne ovat kuitenkin verraten harvinaisia.
Erilaisia sateenkaaria > Sivusateenkaari

Jos valo kulkee pisaroissa heijastuksen verran pidemmän reitin, syntyy sivusateenkaari. Sivusateenkaaressa värit ovat pääsateenkaareen nähden päinvastaisessa järjestyksessä. Pääsateenkaaren ja sivusateenkaaren välissä on toisinaan muuta taivasta tummempi alue. Sitä kutsutaan Aleksanterin vyöhykkeeksi. Sen synty on seurausta sädeoptiikasta, pisarasta tulevan valon intensiteetti laskee jyrkästi sateenkaaren reunalla.
Erilaisia sateenkaaria > Korkeamman kertaluvun sateenkaaret

Teoreettisesti on tutkittu, että sivusateenkaaren eli toisen sateenkaaren lisäksi on periaatteessa olemassa ääretön määrä lisäsateenkaaria. Ne syntyvät, kun valo heijastuu vesipisaroiden sisällä useaan kertaan. Ne on kuitenkin erittäin vaikea havaita. Aikoinaan niitä yritettiin etsiä toisen sateenkaaren yläpuolelta, mutta 1700-luvulla Edmond Halley osoitti laskennallisesti, että kolmas ja neljäs sateenkaari ovat havaitsijasta katsottuna auringon puolella; kolmannen kaaren säde on 40°20’ ja neljännen 45°33’. Kolmannessa kaaressa violetti on sisäreunalla ja punainen ulkoreunalla, kun taas neljännessä asian laita on päin vastoin. Auringon puolella taivas on kuitenkin niin kirkas, että nämä kaaret voivat näkyä vain poikkeuksellisissa olosuhteissa, jos tausta jostakin syystä on riittävän tumma. Viides ja sitä korkeamman kertaluvun sateenkaaret taas ovat jo niin himmeitä, ettei niitä käytännössä voida havaita, vaikka ne ovatkin havaitsijaan nähden päinvastaisella suunnalla kuin aurinko.
Kun valo kokonaisheijastuu vesipisaran sisällä k kertaa, sen kulkusuunnan muutoskulma on kaikkiaan:
\delta =2(\theta _{i}-\arcsin \left(\sin(\theta _{i})/n\right))+k(\pi -2\arcsin \left(\sin(\theta _{i})/n\right)).
missä  \theta _{i} on säteen tulokulma ja n veden taitekerroin. Heijastuneen säteen intensiteetti on suurimmillaan, kun valon tulokulma on
\theta _{i}=\arcsin \left({\sqrt {\frac {(k+1)^{2}-n^{2}}{(k+1)^{2}-1}}}\right)
Jos tällä  \theta _{i}:n arvolla saatu kulkusuunnan muutos  \delta  on itseisarvoltaan alle 90 astetta, sateenkaari on auringon puolella, kun taas jos se on tätä suurempi mutta pienempi kuin 270 astetta, sateenkaari on päinvastaisella puolella ja sen säde on 180° -  \delta .
Kun veden taitekerroin on punaiselle valolle 1,330 ja violetille 1,344, saadaan näistä eri kertalukujen sateenkaarten ylä- ja alareunojen säteille teoreettisesti seuraavat arvot:
| kertaluku | Punainen | Violetti | Sijainti ja värien järjestys |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 (pääsateenkaari) | 42°30’ | 40°30’ | Poispäin auringosta, punainen ylimpänä |
| 2 (sivusateenkaari) | 50°6’ | 53°44’ | Poispäin auringosta, violetti ylimpänä |
| 3 | 42°51’ | 37°45’ | Auringon puolella, punainen ylimpänä |
| 4 | 42°17’ | 48°48’ | Auringon puolella, violetti ylimpänä |
| 5 | 53°29’ | 45°35’ | Poispäin auringosta, punainen ylimpänä |
| 6 | 30°13’ | 39°31’ | Poispäin auringosta, violetti ylimpänä |
Harvinaisia sateenkaari-ilmiöitä

Moninkertaiset sateenkaaret
Moninkertaisia sateenkaaria voi syntyä, kun valonlähteitä on useampia. Toinen valonlähde syntyy yleensä heijastuksen aikaansaamana. Heijastus tapahtuu yleensä veden pinnasta. Veden aaltoilu saa todennäköisesti aikaan erikoisefektejä. On havaittu mm. kaaren juuresta nousevia pilareita.
Ylimääräiset sateenkaaret
Heijastuskaarien lisäksi on havaintoja myös valkoisista kaarista, jotka ovat olleet sivussa normaalista sateenkaaren paikasta, jolloin kaaren tyvi on ollut keskellä pääkaarta tai kaari on ollut valonlähteen puolella. Tällainen ilmiö on hyvin vaikeaselitteinen, jos havainnot edes pitävät paikkaansa.
Liikkuvat kaaret
Sateenkaari on joskus nähty liikkuvan havaitsijan ja valonlähteen suhteen. Tällaista luonnonlakien vastaista ilmiötä on hankala selittää, mikäli havainnot ovat luotettavia.
Taivaan värit sateenkaaren eri puolilla
Joskus on myös raportoitu epätavallisista väreistä kaarien välissä tai ulkopuolella. Kyseessä saattaa olla vain suurempi heijastuma pääkaaren alapuolella, jolloin myös Aleksanterin vyö on tummempi. Auringon ollessa lähellä horisonttia muuttuvat taivaan värit myös vastapuolella.
Purppuraiset sateenkaaret
Joskus nähdään myös purppuraisia sateenkaaria. Ne ovat liittyneet auringon nousuun ja myös ilmeisesti pieniin pisaroihin kun sumua on havaittu.
Säteet kaaren poikki
Sateenkaaren poikki meneviä säteitä on havaittu silloin tällöin myös Suomessa. Silloin kyseessä ovat vastapilvi-, tai ruskosäteet.
Ukkosen ja salaman vaikutus sateenkaareen
Ukkosen jyrinän vaikutuksesta sateenkaareen on yksi havainto vuodelta 1908 Suomesta, jolloin havaittiin kaaren värien sekoittuvan ja muuttuvan epäteräviksi, sekä tärisevän jyrinän aikana. Selitys saattaa olla pisaroiden pintajännityksen muuttuminen ukkosen takia.
Interferenssikaaret
Interferenssikaaret syntyvät pisarassa eri reittiä kulkeneiden, mutta samaan suuntaan poistuvien säteiden aallonhuippujen osuessa päällekkäin, jolloin valo vahvistuu, tai eri kohtiin, jolloin valo heikkenee.
Muodoltaan vääristyneet sateenkaaret
Sateenkaaressa olevia muodon vääristymisiä on havaittu yleensä sateenkaaren ollessa hyvin matalalla. Aivan horisontissa esiintyneissä ilmiöissä myös ilmakehän taittaminen on voinut vaikuttaa vääristävästi.
Symbolisia merkityksiä

Sateenkaari on vanha toivon symboli. Vanhassa testamentissa sateenkaari on liiton merkki, jonka Jumala asetti taivaalle vedenpaisumuksen jälkeen lupaukseksi siitä, ettei moinen toistu (Nooan liitto).
Sateenkaaren värit ovat punainen, oranssi, keltainen, vihreä, sininen, indigo ja violetti (lila). Saduissa sateenkaaren päässä voi olla aarre.
Sateenkaarilippua käytetään maailmanlaajuisena symbolina edustamaan seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä ja sanasta sateenkaari on johdettu seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen konsepteja käsittelevää terminologiaa kuten sateenkaariperhe ja sateenkaarimessu.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kristina Heikkinen: Sateenkaari, Pro gradu, Oulun yliopisto, Fysikaalisten tieteiden laitos, Oulu 2008 (Arkistoitu – Internet Archive) (pdf)
Tiede.fi: Tapio Tuomi, Mikä määrää sateenkaaren koon?
Tähtitieteellinen yhdistys Ursa ry: Sateenkaaret
Koska vesipisara on dispersiivinen, Auringon valkoinen valo hajoaa eri väreiksi muodostaen sateenkaaren.
Sateenkaari suihkulähteessä
Pää- ja sivusateenkaari sekä niiden välinen tumma Aleksanterin vyö
Valon kulku vesipisaran sisällä, kun se heijastuu kahteen kertaan niin, että syntyy sivusateenkaari
Sateenkaarilippu
Esine (oikeustiede)

Esine (ruots. sak) oikeudellisessa merkityksessä on perinteisesti määritelty rajoitetuksi aineelliseksi kappaleeksi, johon ihmisellä voi olla oikeudellista määräysvaltaa. Esineen käsite on kuitenkin mahdollista ymmärtää oikeudellisesti myös muilla tavoin, jolloin se voi myös kattaa aineettomat esineet. Esineen käsite tulee erottaa omaisuudesta, jolla tarkoitetaan oikeudellisessa kielenkäytössä varallisuusoikeuksia.
Esineinä pidetään vain yksilöityjä aineellisia kappaleita. Paljousesineet voivat olla esineitä vasta, kun tarvittava yksilöinti on tapahtunut. Tällaisia yksilöityjä paljousesineitä ovat esimerkiksi pakka kangasta tai tynnyrillinen öljyä. On myös esitetty, että joitain hyvin pieniä ja vähäarvoisia aineellisia kappaleita, kuten viljanjyviä tai marjoja, tulisi pitää esineenä vasta, kun niitä on riittävä määrä.
Esineiden ryhmittely

Tärkein esineiden jaottelu on jako kiinteisiin ja irtaimiin esineisiin. Kiinteitä esineitä ovat kiinteistöt sekä muut maa- ja vesialueiden rekisteriyksiköt. Irtaimia esineitä puolestaan ovat kaikki muut kuin kiinteät esineet. Kiinteitä ja irtaimia esineitä koskevat oikeussäännöt poikkeavat monilta osin toisistaan, mikä johtuu etenkin mapohjan erityisestä merkityksestä. Lisäksi joitakin irtainten esineiden ryhmiä koskee tavanomaisista irtaimista esineistä poikkeavia oikeussääntöjä. Näihin ei-tavanomaisiin irtaimiin esineisiin kuuluvat arvopaperit, rekisteröitävät irtaimet esineet, kuten alukset, ilma-alukset ja eräät ajoneuvot, sekä toisen maalla olevat rakennukset.
Etenkin irtaimen kaupan kannalta esineet voidaan jakaa laji- ja erityiesineisiin. Lajiesineen kaupassa kohteena on laadun ja paljouden mukaan määritelty esine, kun taas erityisesineen kaupassa kohteena on tietty yksilöity esine.
Esineitä voidaan ryhmitellä myös muilla tavoin. Esineet on perinteisesti jaettu esimerkiksi yksityisiin ja julkisiin esineisiin, yksinkertaisiin ja yhdistettyihin esineisiin sekä jaollisiin ja jaottomiin esineisiin. Näillä jaotteluilla ei ole nykyään enää juurikaan merkitystä, sillä niihin ei liity oikeusvaikutuksia.