stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Valko-Venäjän miehitys toisessa maailmansodassa
Kuvia

Saksalaisten yhteistyömiehiä, Minsk, kesäkuu 1944.
Erich von dem Bach-Zelewski ja Ordnungspolizei, Minsk,  1943
Hirtetty valkovenäläisen vastarintaliikkeen jäsen, Minsk, 1942/1943.
Valko-Venäläisiä apupoliiseja, Mohylew, maaliskuu 1943.
Neuvostoliittolaisten siviilien massamurha Minskin lähellä, 1943
Mogilevin juutalaisia koottuna pakkotyötä varten
Neuvostoliittolaisia sotavankeja marssitetaan länteen.
Big Game (kirja)

| Big Game Kuinka Hollywood tuotiin Suomeen |
| --- | --- |

Kirjailija:  Kalle Kinnunen
Kansitaiteilija:  Maria Mitrunen
Kieli:  suomi
Genre:  elokuvakirja
Kustantaja:  Johnny Kniga
Julkaistu:  2015
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  233
ISBN:  978-951-0-40533-8
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Big Game. Kuinka Hollywood tuotiin Suomeen on elokuvatoimittaja Kalle Kinnusen kirjoittama kirja suomalaisen elokuvan lähihistoriasta. Teoksen julkaisi Johnny Kniga vuonna 2015. Kirjassa Kinnunen käsittelee Jalmari Helanderin ohjaaman Big Game -elokuvan valmistumista ja kertoo Helanderin ja tuottaja Petri Jokirannan työstä. Kirjassa esitellään myös muita suomalaisia nuoren sukupolven ohjaajia ja elokuva-alaa yleisemmin.
Tausta

Kirjan idea syntyi Cannesissa elokuvajuhlilla sen jälkeen, kun Big Game -elokuvan tuotantoyhtiö oli tiedottanut Samuel L. Jacksonin kiinnittämisestä pääosaan. Tausta-ajatuksena Kinnusella oli ollut jo aiemmin kirjoittaa kirja siitä miten ja miksi Suomessa tehdään elokuvaa. Helanderin elokuva toi siihen havainnollisen lisän. Tekijöiden kanssa hän pääsi yhteisymmärrykseen siitä, ettei kirjasta tulisi tavanomaista making of -markkinointivälinettä, vaan hän säilyttäisi journalistisen riippumattomuutensa.
Arvostelut

Hannu Björkbacka pohti arvostelussaan Keskipohjanmaassa, että kirja saattaa olla joidenkin makuun ”liian 80-lukulaisen amerikkalaisviihteen lumoissa”, mutta huomautti kuitenkin, että intomielisyys on nykyisin terveemmällä pohjalla kuin 1980-luvulla. Samaan asiaan kiinnitti huomota myös Antti Selkokari Aamulehdessä, kun hän huomautti, että Kinnusta kiinnostaa erityisesti suomalaisten genreohjaajien tulo kansainvälisiksi nimiksi eikä tämä lähde pohtimaan taide-elokuvantekijöiden läpilyöntiä. Björkbacka totesi kuitenkin tästä Kinnusen ensimmäisestä kirjasta, että ”siinä näkyy sama huolellinen taustoitus kuin hänen muissakin jutuissaan”.
Tatu Junni kirjoitti Dome.fi-sivustolla kiittävästi, ettei kyse ole fanikirjasta, vaan kirja kuvaa Helanderin elokuvan ohella laajasti alan yleisiä käytänteitä ja lainalaisuuksia. Kirjassa Kinnunen rohkenee kertoa myös Helanderin virheistä ja kyseenalaistaa tämän ratkaisuja.
Kouvolan Sanomissa Tuukka Hämäläinen piti Kinnusen tekstiä ”äärimmäisen hallittuna” ja kiitti sitä, että kaikki tekninen sanasto on selitetty auki. Toistostakaan ei ole haittaa, kun kirjaa ei välttämättä lueta suoraviivaisesti alusta loppuun. Hän suosittelee kirjaa muillekin kuin Helanderin faneille: niille, jotka ovat kiinnostuneet elokuvatuotannosta, suomalaisen elokuvan viime aikojen historiasta ja elokuvien maailmasta yleensäkin. Hämäläinen kuitenkin kritisoi paikoittaista tarpeetonta hehkutusta.
Suomen Kuvalehden sivulla Matti Rämö totesi, että Kinnunen taustoittaa vetävästi, ja huomautti myös, että Kinnunen nostaa esiin usein vähälle huomiolle jäävän tuottajan Petri Jokirannan, jolla on ollut suuri merkitys ohjaajan menestyksessä. Kirja säilöö myös pätkän suomalaista elokuvahistoriaa.
Keskisuomalaisen arviossa Marko Ahonen kiinnitti huomiota siihen, että kirjan nimestä huolimatta kyseessä ei ole kirja Big Game -elokuvan tekemisestä, vaan se on ensisijaisesti Helanderin tarina. Samaa korosti Helsingin Sanomiin kirjan arvioinut kuvatoimittaja Jutta Sarhimaa. Hän myös huomautti, että naiset jäävät kirjassa kutakuinkin vaille huomiota vaikka Pirjo Honkasalo on maailmalla tunnetuimpia suomalaisohjaajia.
Herpetologia

Herpetologia (kreikan kielen sanoista "ερπετολογία", jossa ἑρπετόν, erpetón ’matelija’ ja -λογία logia, ’oppi’) on tieteenala, joka tutkii matelijoita ja sammakkoeläimiä eli ”herppejä”. Herpetologi on tämän tieteenalan harjoittaja.
Suomen yliopistoissa ja useimmissa muidenkaan maiden yliopistoissa herpetologin suuntautumisvaihtoehtoa ei ole, mutta biologian ja eläintieteen opintoihin voi lisätä halutessaan herpetologiaan liittyvää opiskelua.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Suomen herpetologinen yhdistys ry
Herppi.net - Suomen suurin matelijayhteisö (Arkistoitu – Internet Archive)
Sammakkolampi.net - sammakkoeläimiin erikoistunut suomalainen sivusto
FieldHerping.eu (Arkistoitu – Internet Archive) (englanniksi)
American Society of Ichthyologists and Herpetologists (englanniksi)
Herpetological Conservation and Biology (englanniksi)
Eläintiede
| --- | --- |
Osa-alueita:  antrozoologia  araknologia  entomologia  etologia  helmintologia  herpetologia  iktyologia  malakologia  mammalogia  myrmekologia  nematologia  ornitologia  paleozoologia  planktologia  primatologia 
Tieteilijöitä:  Karl Ernst von Baer  Georges Cuvier  Charles Darwin  Jean-Henri Fabre  William Kirby  Carl Linnaeus  Konrad Lorenz  Thomas Say  Jakob von Uexküll  Alfred Russel Wallace
Kanslianeuvos (arvonimi)

Kanslianeuvoksen nimi ja arvo (ruots. kansliråd) on Suomessa valtiovallan myöntämä arvonimi, joka ei liity mihinkään virkaan.
Arvonimen historiaa

Arvo suotiin 1800-luvulla usein ansioituneille professoreille. Myöhemmin arvonimeä on myönnetty muun muassa tieteellisten seurojen toimihenkilöille ja yliopistojen virkamiehille.
Autonomian ajan arvojärjestyksessä kanslianeuvoksen arvonimi kuului kuudenteen arvoluokkaan yhdessä kollegineuvoksen kanssa kun yliopistojen vakinaiset professorit kuuluivat seitsemänteen arvoluokkaan.
Kanslianeuvoksen arvonimi nykyään

Kanslianeuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 6. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko 12 000 euroa tai 3 000 euroa.
Itsenäisyyden aikana arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1920. Vuosina 1918–2013 kanslianeuvoksen arvonimi on myönnetty 199 henkilölle.
Suomalaisia kanslianeuvoksia

Kanslianeuvoksia ovat tai ovat olleet:
Kari T. Ahonen
Veli Arrela
Roger Broo
Rafael Engelberg
Onni Hallsten
Lauri Jäntti
Sakari Kajander
Lauri Kaukonen
Väinö Kaukonen
Tero J. Kauppinen
Heikki Koivula
Jakob Axel Levonius
Niilo Liakka
Elias Lönnrot
Gabriel Rein
Johan Vilhelm Snellman
Mikko Strömmer
Veikko Tavastila
Juho Heikki Tunkelo
Isak Alfthan

Kapteeni Isak Anton Alfthan
Isak Anton Alfthan (16. elokuuta 1888 Viipuri – 26. joulukuuta 1955, Saksassa nimellä Axel Berg) oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti ja maisteri sekä Suomen sotilastiedustelun uranuurtaja. Hänen vanhempansa olivat kauppaneuvos Ferdinand Alfthan ja Vivia Agda Lindqvist.
Opinnot

Ylioppilaaksi Alfthan kirjoitti Viipurin ruotsalaisesta lyseosta 1906 ja liittyi Wiipurilaiseen Osakuntaan. Opiskelujaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan historiallis-kielitieteellisessä osastossa vuosina 1906–1907 ja 1909–1910 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1910. Vuodet 1907–1908 hän opiskeli Uppsalan yliopistossa sekä vuoden 1912 Lontoon yliopistossa. Aktiiviupseerikurssin kadettikoulussa hän suoritti vuonna 1920.
Nuoruudessaan hän oli aktiivisesti mukana vastustuspuolueen toiminnassa sekä otti osaa Voimaliiton aseharjoituksiin. Alfthan oli yksi ensimmäisistä ylioppilasaktivisteista vuonna 1914. Hän matkusti syyskuussa Tukholmaan järjestääkseen suhteet Ruotsin yleisesikunnan ja Saksan sotilasasiamiehen kanssa tarkoituksenaan ryhtyä sotilastiedusteluun Suomessa. Suomeen hän palasikin suorittamaan venäläisten sotavoimiin kohdistuvaa tiedustelua. Hän matkusti syksyllä uudestaan Ruotsiin yhdessä maisterien J. W. Snellmanin ja Georg Gripenbergin sekä muiden ylioppilasaktivistien kanssa tapaamaan Ruotsin yleisesikuntaa tiedustellakseen mahdollisuutta saada sotilaskoulutusta Ruotsissa. Tällä matkalla he selvittivät Ruotsin yliopistopiireille ja eräille poliitikoille aktivistiliikkeen tarkoitusperiä.
Jääkärikausi ja tiedustelun alkuvaihe

Alfthan liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan (Pfadfinder-kurssi) Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 1. maaliskuuta 1915, josta hänet komennettiin 17. huhtikuuta 1915 Tukholmaan pitämään yhteyttä Ruotsissa oleviin aktivisteihin sekä jatkamaan sotilastiedustelua Suomessa. Hän oli linkkinä yhdessä J. W. Snellmanin kanssa sotilastiedusteluasioissa Saksan yleisesikuntaan.
Syksyllä 1915 hän järjesti Suomeen tiedusteluverkoston ja teki sotilastiedustelumatkoja Pietariin vuonna 1916. Samana vuonna hän palasi Tukholmaan hoitamaan tiedustelutoimintaa sieltä käsin yhdessä J. W. Snellmanin kanssa. Loppuvuodesta 1917 hän teki tiedustelumatkan Ahvenanmaalle mahdollisen Saksan joukkojen maihinnousun varalle. Tiedustelun tarkoituksena oli suurten Suomessa olevien venäläisten varuskuntien ja tukikohtien kartoittaminen.
Saadut tiedot koottiin Helsinkiin ja jaettiin sieltä edelleen valkoisen Suomen tietoon. Tämä järjestely toimi myös sisällissodan aikana Helsingin punaisesta hallinnasta huolimatta niin kauan, kunnes punaiset 12. päivänä maaliskuuta 1918 katkaisivat Helsingistä Kristiinan kautta Vaasaan tätä tarkoitusta varten järjestetyt lennätinlinjat. Alfthanin hankkimaa tietoa kulki myös Ruotsin ja Saksan sotilastiedustelujen käyttöön.
Suomen sisällissota

Alfthan saapui takaisin Suomeen (Tornioon) 20. tammikuuta 1918, mistä matkusti Helsinkiin ylipäällikön esikuntaan tiedustelutoiminnan asiantuntijaksi. Hän järjesti Helsingissä valkoisen armeijan salaista tiedustelutoimintaa, kunnes 20. helmikuuta 1918 siirtyi salateitse Helsingistä Mäntyluodon kautta Ruotsiin ja sieltä edelleen Tornion kautta Seinäjoelle, minne hän saapui 13. maaliskuuta 1918. Seinäjoelle tulonsa jälkeen hän toimi Päämajan tiedustelutoimiston päällikkönä. Hän sai komennuksen ylipäällikön yhteysupseeriksi Itäarmeijaan Viipuriin suuntautuvan hyökkäyksen ajaksi.
Sisällissodan jälkeinen aika ja sen sotilastiedustelu

Sisällissodan päätyttyä hän kuului lomalla olevana Yleisesikuntaan, josta erosi 22. lokakuuta 1918, mutta astui uudelleen palvelukseen 22. tammikuuta 1919, jolloin hänet määrättiin Yleisesikunnan tiedusteluosaston päälliköksi. Tästä tehtävästään hän erosi 20. heinäkuuta 1920. Hänet määrättiin nuoremmaksi upseeriksi vakinaiseen palvelukseen 3. marraskuuta 1920 Karjalan kaartin rykmenttiin, komppanianpäälliköksi hänet nimitettiin 1. komppaniaan 27. tammikuuta 1921, jossa tehtävässä hän toimi 22. heinäkuuta 1921 asti, jonka jälkeen hänet määrättiin 12. joulukuuta alkaen Suomen valkoiseen kaartiin, josta hänet komennettiin 5. maaliskuuta 1923 Puolustusministeriön sota-asiain osastolle toimistoupseeriksi. Hän hoiti väliaikaisesti myös puolustusministerin adjutantin tehtäviä. Jatkossa hän toimi Karjalan kaartin rykmentissä 12. syyskuuta 1928 alkaen, josta hänet siirrettiin Suomenlinnan komendanttivirastoon 12. lokakuuta 1929. Seuraavana vuonna 31. tammikuuta hänet komennettiin Helsingin komendanttiviraston adjutantiksi. Puolustusvoimista hän erosi 7. lokakuuta 1929.
Puolustusvoimista eroamisensa jälkeen hän toimi liikemiehenä, kunnes 27. syyskuuta hänet määrättiin jälleen vt. toimistoupseeriksi Yleisesikuntaan. Tehtävästä hän erosi 28. lokakuuta, mutta jäi ns. esikunnan palkkiotoimeen. Hän julkaisi tutkielman Venäjän sodanjohdon suunnitelmista vuonna 1916 (Suomen Vapaussota N:o 2/1938). Talvi- ja jatkosotaan hän osallistui toimistoupseerina Päämajan ulkomaanosastolla. Sotien jälkeen hän jatkoi tutkimustoimintaansa. Hänet on haudattu Helsinkiin.
Ylennykset ja kunniamerkit
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| Ylennykset |  | Kunniamerkit |
|  Reservin luutnantti 13. maaliskuuta 1918  Reservin kapteeni 22. tammikuuta 1919  Kapteeni 1. heinäkuuta 1920  Majuri 28. lokakuuta 1938 |      |  Vapaudenristi 3. lk.  Vapaudenristi 4 lk. miekkojen kera  Vapaussodan muistomitali soljen kera  Jääkärimerkki  Preussin 2. lk. Rautaristi  Ruotsin Miekkaritarikunnan 1 lk. kunniamerkki |
Jääkäripataljoonan 2. komppania.
Riisit

| Riisit |
| --- | --- |
 Oryza australiensis
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheophyta
Kaari::  Siemenkasvit Spermatophyta
Alakaari::  Koppisiemeniset Magnoliophytina
Luokka::  Yksisirkkaiset Liliopsida
Lahko::  Poales
Heimo::  Heinäkasvit Poaceae
Alaheimo::  Ehrhartoideae
Tribus::  Oryzeae
Suku::  Riisit Oryza  L.
Katso myös
   Riisit Wikispeciesissä   Riisit Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Aitoriisit eli riisit (Oryza) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 20 luonnonvaraista ja kaksi viljeltyä lajia, joista tunnetuin on viljelykasvina laajalti käytetty, alkujaan aasialainen riisi (Oryza sativa).  Toinen sukuun kuuluva viljelykasvi on afrikanriisi (Oryza glaberrima), mutta sen merkitys on jäänyt paikalliseksi.
Lajeja

Oryza australiensis
Oryza barthii
Oryza brachyantha
Oryza eichingeri
Oryza glaberrima – afrikanriisi
Oryza grandiglumis
Oryza latifolia
Oryza longiglumis
Oryza longistaminata
Oryza meyeriana
Oryza minuta
Oryza neocaledonica
Oryza officinalis
Oryza punctata
Oryza ridleyi
Oryza rufipogon
Oryza sativa – riisi eli viljariisi
Oryza schlechteri
Aiheesta muualla

Suomen Lajitietokeskus: Aitoriisit eli riisit (Oryza)
Integrated Taxonomic Information System (ITIS): Oryza (englanniksi)
Global Biodiversity Information Facility (GBIF): Oryza (englanniksi)
United States Department of Agriculture (USDA): Oryza (englanniksi)
Flora of China: Oryza (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q690633  Wikispecies: Oryza  APDB: 193269  APNI: 57345  BOLD: 401077  CoL: 8VZYW  EoL: 108188  EPPO: 1ORYG  FloraBase: 21043  FNA: 123313  FoAO2: Oryza  FoC: 123313  GBIF: 2703455  GrassBase: gen00441  GRIN: 8617  iNaturalist: 61382  IPNI: 18639-1  IRMNG: 1335536  ITIS: 41975  NCBI: 4527  NZOR: c6ff30a8-d47e-42be-8cc7-b33ea4e71be8  Open Tree of Life: 135764  PLANTS: ORYZA  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:18639-1  Tropicos: 40034327  WFO: wfo-4000027352
Mārtiņš Sesks

Sesks vuonna 2022 Puolan rallissa.
Mārtiņš Sesks (s. 18. syyskuuta 1999, Liepãja, Latvia) on latvialainen ralliautoilija. Hän on voitti vuonna 2018 ERC3-luokan mestaruuden rallin EM-sarjassa sekä ERC Junior -mestaruuden. Hän on voittanut myös Latvian juniorisarjan vuosina 2016 ja 2018. Hän kilpailee rallin EM-sarjassa kartanlukijanaan Renārs Francis.
Ura

Vuonna 2023 Sesks kilpaili Hayden Paddonin kanssa EM-sarjan mestaruudesta, joka ratkesi Tšekissä ajetussa kilpailussa Paddonille.
Vuonna 2024 hän ajoi Toyota GR Yaris Rally2 -autolla EM-sarjassa ja kaksi kilpailua M-Sportin Rally1-autolla. Sesks ja kartanlukija Francis kilpailevat Puolan ja Latvian MM-ralleissa. Puolan rallissa Sesks ajoi viidenneksi ja Latviassa hän putosi seitsemänneksi teknisten ongelmien myötä viimeisellä erikoiskokeella. Elokuussa 2024 kerrottiin, että hän ajaa seuraavan kerran Rally1-autolla Chilen MM-rallissa syyskuussa.
Kaudella 2025 Sesks ajaa kuusi kilpailua M-Sportin autolla. Sesksin kartanlukijana jatkaa Renārs Francis ja kilpailut ovat Ruotsin, Portugalin, Sardinian, Kreikan, Viron ja Suomen MM-rallit.
Kolmen vallan sopimus

Kolmen vallan sopimus (saks. Dreimächtepakt) on Berliinissä 27. syyskuuta 1940 Saksan valtakunnan, Italian kuningaskunnan ja Japanin keisarikunnan solmima yhteistoimintasopimus, jolla virallistettiin akselivallat toisen maailmansodan alettua.
Japanilainen propagandajuliste vuodelta 1938, joka ylistää kolmen valtion, Saksan, Japanin ja Italian liittoa.
Kymmeneksi vuodeksi solmitussa sopimuksessa Saksa ja Italia saivat oikeuden johtaa Euroopan valtioiden uudelleenjärjestelyä ja Japani sai saman aseman toimilleen Itä-Aasiassa. Osapuolet sopivat keskinäisestä poliittisesta, taloudellisesta ja sotilaallisesta tuesta, jos niitä vastaan hyökkäisi valtio, joka ei jo sotinut Euroopassa tai Japanin ja Kiinan välisessä sodassa. Sopimus siis olisi mahdollistanut maiden välisen keskinäisavun siinä tapauksessa, että Yhdysvallat olisi ryhtynyt toiseen maailmansotaan brittien puolella Kaakkois-Aasiassa Japanin hyökättyä tai mikäli Yhdysvallat olisi ryhtynyt sotaan Saksaa vastaan Ison-Britannian puolesta Euroopassa.
Näin ollen sopimus tehtiin lähinnä Yhdysvaltoja vastaan sen ryhdyttyä yhä aktiivisemmin tukemaan Britanniaa sodassa Saksaa vastaan ja Kiinaa sen sodassa Japania vastaan diplomaattisesti. Sopimus ei liittynyt sopijavaltioiden suhteisiin Neuvostoliittoon. Japani pyrki välttämään Halhin-Golin lyhyen rajasodan jälkeen konfliktia Neuvostoliiton kanssa varmistaakseen sodankäyntinsä Kiinaa vastaan ja Neuvostoliitto pyrki välttämään kahden rintaman sotaa Saksan mahdollisesti hyökättyä Neuvostoliittoon Japanin kanssa parantaakseen edellytyksiään Saksasta selviämisestä.
Vuonna 1940 sopimukseen liittyivät Romania, Slovakia ja Unkari sekä vuonna 1941 Bulgaria, Jugoslavia ja Kroatia.
Unkarin kuningaskunta

Unkarin kuningaskunta liittyi kolmen vallan sopimukseen 20. marraskuuta 1940. Unkari haki yhteistyötä Saksan kanssa lähinnä selvittääkseen Transilvanian kysymyksen Romanian kuningaskunnan kanssa. Unkarin politiikka johti osallistumiseen Saksan hyökkäykseen Neuvostoliittoon kesällä 1941.
Unkari oli osallistunut myös Tšekkoslovakian jakoon Saksan ja siihen vähemmässä määrin osallistuneen Puolan tasavallan kanssa ottamalla haltuunsa Slovakiaan kuuluneita alueita. Slovakia oli kuulunut ensimmäisen maailmansodan päättymiseen saakka Itävalta-Unkarin unkarilaiseen osaan, Unkarin kuningaskuntaan.
Romanian kuningaskunta

Romanian kuningaskunta liittyi kolmen vallan sopimukseen 23. marraskuuta 1940. Romanian perinteinen ulkopolitiikka oli ollut ententelle myönteistä. Italia ja Saksa olivat pakottaneet Romanian antamaan Unkarille alueita Transilvaniasta, mutta Romanian suurimpana pelkona oli Neuvostoliitto, jolle se oli joutunut tämän painostuksesta luovuttamaan Bessarabian. Romaniaa Saksa hyvitti toiveilla saada korvaavaa aluetta Ukrainan sosialistisesta neuvostotasavallasta. Romanialaiset joukot miehittivät Ukrainan lounaisosia toisen maailmansodan aikana, muun muassa Odessaa.
Slovakian tasavalta

Slovakian tasavalta solmi kolmen vallan sopimuksen 24. marraskuuta 1940.
Slovakian tasavalta oli syntynyt slovakkien autonomiatarpeista, jotka oli osoitettu jo vuonna 1915 Clevelandin sopimuksella, vahvistettu 1918 Pittsburghin sopimuksella, mutta joita tšekkien johtama Tšekkoslovakia ei ollut ottanut huomioon valtiosäännössään. Saksan painostuksesta ja Italian, Ranskan sekä Britannian luvalla Tšekkoslovakia, joka oli joutunut Münchenin sopimuksen vuoksi luopumaan sudeettialueista, joutui suostumaan muiden slovakialaisten poliittisten ryhmien paitsi sosialidemokraattien ja kommunistien painostuksen vuoksi autonomian perustamiseen slovakeille. Näin Tšekkoslovakiasta tuli Tšekko-Slovakia. Kun Saksa vaati Tšekko-Slovakian tšekkiläisiä osia, Böömiä ja Määriä suojelusalueekseen, oli se varmistanut Slovakian irtoamisen Tšekko-Slovakiasta kehottamalla slovakkeja itsenäisyysjulistukseen, jonka tuloksena muodostui Slovakian tasavalta. Slovakian tasavalta joutui solmimaan suojelusopimuksen 23. maaliskuuta 1939 yhdeksän päivää itsenäistymisensä jälkeen Saksan kanssa, jolloin sen ulkopolitiikka oli Saksan määräämää. Slovakian tasavalta osallistui Puolan offensiiviin 1. syyskuuta 1939 ja Saksan hyökkäykseen Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta 1941.
Bulgarian kuningaskunta

Bulgarian kuningaskunta, joka oli taistellut ensimmäisessä maailmansodassa keskusvaltojen puolella lähinnä Serbiaa vastaan solmi kolmen vallan sopimuksen 1. maaliskuuta 1941. Kuningas Boris III kannatti saksanmyötäistä ulkopolitiikkaa.
Jugoslavian kuningaskunta

Jugoslavian kuningaskunta oli edustanut Serbian ajoista Ranskaa myötäilevää politiikkaa, joka oli vastustanut sekä Osmanien valtakuntaa että Itävalta-Unkaria Balkanilla. Ranskan kukistuttua toukokuussa 1940 Jugoslavia kuitenkin rauhan säilyttämiseksi oli ajautunut Saksalle myönteiseen ulkopolitiikkaan ja solmi kolmen vallan sopimuksen 25. maaliskuuta 1941, minkä jälkeen Jugoslaviassa tapahtui Saksan vastainen upseerien vallankaappaus, jonka tuloksena kolmen vallan sopimusta ei aiottu ratifioida. Tuloksena ulkopolitiikan täyskäännöksestä oli Saksan hyökkäys Jugoslaviaan 6. huhtikuuta 1941 ja maan valtaaminen noin 12 päivässä merkittäviltä osiltaan. Sissisotaa vuoristossa saksalaisia vastaan kävivät koko toisen maailmansodan ajan niin kommunistit kuin kuningasmielisetkin.
Itsenäinen Kroatian valtio

Itsenäinen Kroatian valtio julistettiin 10. huhtikuuta 1941 kun Saksa oli hyökkäämässä Jugoslavian kuningaskuntaa vastaan. Maata hallitsi fasistinen Ustaša Ante Pavelićin johdolla. Kroatian itsenäinen valtio solmi kolmen vallan sopimuksen 15. kesäkuuta 1941. Kroatian itsenäinen valtio taisteli jugoslaaveja, serbialaisia kuningasmielisiä ja kommunisteja vastaan näiden käydessä sissisotaa saksalaisia miehittäjiä ja heitä tukeneita kroaatteja vastaan. Satojatuhansia serbejä surmattiin Jasenovacin ja Stara Gradiškan keskitysleireillä. Toisen maailmansodan aikaiset suhteet ovat vaikuttaneet Jugoslavian hajoamissodissa serbien ja kroaattien välisiin suhteisiin.
Kolmen vallan sopimus ja Suomi

Suomessa ei pidetty kolmen vallan sopimukseen liittymistä tarpeellisena. Se oli suunnattu Yhdysvaltoja vastaan ja Suomi säilytti diplomaattiset suhteet Yhdysvaltoihin toisen maailmansodan ajan. Tiukimmilleen suhteet Yhdysvaltain kanssa joutuivat, kun Suomi jatkoi 1941 hyökkäystä Itä-Karjalassa tavalla, joka hermostutti erityisesti Saksan keskisen armeijaryhmän alueella runsaita aluemenetyksiä kokenutta Neuvostoliittoa. Itä-Karjalassa etenevän hyökkäyksen tuloksena Britannia julisti Suomelle sodan joulukuussa 1941 lähinnä Josif Stalinin Winston Churchilliin kohdistuneesta vaikuttamisesta Neuvostoliiton Saksaa vastaan kohdistuneiden Moskovan vaikeiden puolustustaisteluiden aikana.
Suomessa vallitsi virallinen teoria kanssasotimisesta Saksan kanssa Suomeen 25. kesäkuuta 1941 ilmahyökännyttä Neuvostoliittoa vastaan. Poliittisesta liittolaisuudesta kieltäytyminen teorian mukaan mahdollisti Saksasta riippumattoman erillisrauhan Neuvostoliiton kanssa itsenäisen valtion tapaan. Tosiasiassa Suomen puolustusvoimat ja Saksan Wehrmacht suorittivat koordinoituja toimia jo toukokuussa 1941 Neuvostoliittoa vastaan yhdessä Saksan kanssa käytävän sodan varalta. Merkittävimpiä toimia olivat laivaston yhteistyö Suomenlahdella sen miinoittamiseksi, Neuvostoliiton Itämeren laivaston toiminnan estämiseksi ja sen eristämiseksi Suomenlahden pohjukkaan Kronstadtiin sekä saksalaisten joukkojen tuominen lomakuljetuksina Lappiin Muurmannin radan katkaisemiseksi siten, ettei Neuvostoliitolla ole ympäri vuoden sulaa satamaa saatavaa sotilaallista apua vastaan.
Unkari liittyi Kolmen vallan sopimukseen 20. marraskuuta 1940. Sopimus allekirjoitettiin Wienin Belvederen palatsissa. Kuvassa etualalla vasemmalla Saksan valtakunnankansleri Adolf Hitler, oikealla Unkarin pääministeri, kreivi Pál Teleki. Hitlerin takana Italian ulkoministeri, kreivi Galeazzo Ciano ja Telekin takana Unkarin ulkoministeri, kreivi István Csáky.
Bukarestissä järjestettiin Romanian Kolmen vallan sopimukseen liittymisen ja saksalaisjoukkojen maahansaapumisen juhlistamiseksi paraati, jota olivat vastaanottamassa vasemmalta Saksan lähettiläs Wilhelm Fabritius, varapääministeri Horia Sima, pääministeri-marsalkka Ion Antonescu, kuningas Mikael ja Romaniassa olleiden saksalaisjoukkojen komentaja kenraali Erik Hansen.
Bulgarian solmima Kolmen vallan sopimus 1. maaliskuuta 1941. Sopimuksen allekirjoittajina olivat Bulgarian pääministeri Bogdan Filov, Saksan ulkoministeri Joachim von Ribbentrop, Italian ulkoministeri Galeazzo Ciano ja Japanin Berliinin lähettiläs Hiroshi Ōshima.
Yrjö Kares

Yrjö Artturi Kares (27. kesäkuuta 1896 Nakkila - 22. heinäkuuta 1958) oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Heribert Kares ja Ida Josefiina Aarikka. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Ida Sofia Hiltusen kanssa.