stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Morten Thorsby

Morten Thorsby (s. 5. toukokuuta 1996 Oslo) on norjalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pituudeltaan 189-senttimetrinen. Hän on pelannut kotimaansa lisäksi Alankomaiden, Italian ja Saksan pääsarjoissa. Hän pelasi Norjan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran vuonna 2017.
Thorsby aloitti pääsarjauransa Norjan Eliteserienissä vuonna 2014 Stabækin joukkueessa. Hän siirtyi kesällä 2014 Alankomaiden Eredivisien Heerenveeniin ja pelasi siellä viisi kautta. Kaudet 2019–2022 hän edusti italialaista Sampdoriaa. Ensimmäisellä Italian-kaudellaan hän pelasi Serie A:ssa 24 ottelua ja teki yhden maalin Interiä vastaan. Toisella kaudellaan hän pelasi 33 liigaottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 35 liigaottelua, jotka kaikki avauskokoonpanossa, ja teki jälleen kolme maalia. Thorsby siirtyi heinäkuussa 2022 saksalaisseura Union Berliniin. Hän teki ensimmäisen bundesliigamaalinsa kauden kolmannen liigaottelunsa 6. minuutilla vieraskentällä Schalkea vastaan Union Berlinin voittaessa maalein 1–6. Se oli hänen ainoa maalinsa kauden 24 bundesliigaottelussa. Eurooppa-liigassa hän pelasi kahdeksan ottelua. Hän pelaa kauden 2023–2024 lainalla Serie A:n Genoassa.
Thorsby pelasi yhteensä yli 60 ottelua Norjan alle 16-, alle 17-, alle 18-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Norjan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran marraskuussa 2017 ystävyysottelussa Makedoniaa vastaan mutta toisen kerran vasta syksyllä 2020. Hän on pelannut 17 A-maaottelua elokuun 2023 puoliväliin mennessä ja ollut niissä 12 kertaa avauskokoonpanossa.
Laurlampi

| Laurlampi |
| --- | --- |
Valtiot:  Suomi
Maakunnat:  Kymenlaakso
Kunnat:  Kouvola
Koordinaatit:  61°11′12″N, 26°53′58″E
Vesistöalue ja valuma-alueen tietoja
Päävesistöalue:  Kymijoen vesistö (14)
Valuma-alue:  Repoveden–Tihvetjärven valuma-alue (14.98)
Laskuoja:  oja Rumppulampeen 
Järvinumero:  14.985.1.012
Mittaustietoja
Pinnankorkeus:  124,7 m  
Pituus:  290 m  
Leveys:  130 m  
Rantaviiva:  0,724 km  
Pinta-ala:  2,091 ha  
Saaria:  ei saaria 
 fiLaurlampi 
Laurlampi tai Laurilampi on Kymenlaaksossa Kouvolassa Repoveden kansallispuistossa sijaitseva lampi.
Maantietoa

Lampi on 290 metriä pitkä, 130 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 2,1 hehtaaria. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä ja itärannan tuntumassa sijaitsee vapaa-ajan asunto. Asunnolle johtaa metsäautotie.
Luontoarvoja

Lampi ja sen vesialue sisältyvät Repoveden kansallispuistoon. Vapaa-ajan asunnon kuulumisesta ei ole tietoa. Lammen ympäristössä ei kulje retkipolkuja, sillä se jää Pahkajärven ampuma-alueen puolelle eikä se siten ole retkeilijöiden käytettävissä.
Vesistösuhteet

Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Mäntyharjun reitin valuma-alueen (14.9) Repoveden–Tihvetjärven valuma-alueella (14.98), jonka Koskijärven valuma-alueeseen (14.985) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 124,7 metriä mpy. Sen laskuoja alkaa sen pohjoisrannasta ja virtaa alavan suon läpi Rumppulampeen.
Lauri Rankka

| Lauri Rankka> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 1950
Kansalaisuus:   Suomi
Taiteilija
Ala:  taidegraafikko
Lauri Rankan teoksen Musiikkimerkit, 2008 osa Oulun Veturiaukiolla.
Lauri Rankka (s. 1950) on suomalainen taidegraafikko. Rankan taiteilijaksi herääminen tapahtui pitkällisen johdatuksen tuloksena. Limingan taidekouluun hän hakeutui vuonna 1971. Hän opiskeli Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1972–1975 ja hänen teoksiaan oli ensimmäisen kerran esillä yksityisnäyttelyssä Tampereella vuonna 1977.
Rankka aloitti uransa muotokuvamaalarina ja siirtyi metalligrafiikkaan piirustuksen kautta 1980-luvun alussa. Nykyään Rankan pääasiallinen tekniikka on akvatinta, jonka ohella hän tekee betonivaluteoksia. Hänen töissään esiintyy usein mustavalkoisia ihmisfiguureja, betonia, rautaa ja lankkua ja hänen on kuvattu tekevän jäyhää taidetta luolamiesten tapaan. Rankan omien sanojen mukaan lopputulos ei hänen töissään koskaan ole täysin sitä, mitä hän on hakenut ja grafiikka istuukin hänelle, koska sen erilaiset tekniset vaiheet antavat työlle oman patinansa.
Rankka on osallistunut lukuisiin kotimaisiin ja kansainvälisiin näyttelyihin ja saanut työstään useita palkintoja ja tunnustuksia niin Suomessa kuin ulkomaillakin. Hänen töitään on muun muassa Ateneumin, Suomen valtion, Eduskunnan, Suomen Kulttuurirahaston, Sara Hildénin taidemuseon, Sanomalehti Kalevan, Aineen taidemuseon, Norbottenin läänin ja Wihurin kokoelmissa sekä Oulun, Turun, Tampereen, Helsingin, Jyväskylän, Kajaanin, Luulajan, Rovaniemen ja Kuopion kaupungin kokoelmissa ja hän on tehnyt niin reliefejä kuin grafiikkaakin useisiin julkisiin kohteisiin. Reliefiensä materiaalina Rankka käyttää puuta tai betonia.
Oman taiteellisen työnsä ohella Rankka on opettanut grafiikkaa Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnassa. Minkä lisäksi hän on suunnitellut litografian työtilat painovälineistöineen Lapin yliopiston taiteiden tiedekuntaan ja Limingan taidekouluun sekä ohjannut Lapin yliopiston taiteiden tiedekunnan kuvataiteen seminaaritöitä.
Rankka on  Suomen Taidegraafikot ry:n ja Oulun Taiteilijaseura -63 ry:n jäsen.
Hän työskentelee Oulun Pikisaaressa.
Rankalle myönnettiin valtion taiteilijaeläke 2013.
Aiheesta muualla

Lauri Rankka taiteilijamatrikkelissa
Taidegraafikko Lauri Rankka (Arkistoitu – Internet Archive)
Lauri Rankka Kemin taidemuseon sivulla[vanhentunut linkki]
Lapin yliopisto: "Tekemällä olen olemassa - ajattelen tekemällä", Lauri Rankka (Arkistoitu – Internet Archive)
Lauri Rankka Prosenttitaide Oulussa -sivustolla
Lauri Rankka Valtion taidemuseon kokoelmissa[vanhentunut linkki]
Kirjav@ - Kansallisgallerian kirjaston kokoelmatietokanta, Lauri Rankka
Laine, Eeva Liisa: Merkkihenkilöitä? - Lauri Rankan tuotannon tulkinnan hahmottelua, 	Proseminaarityö,  Jyväskylän yliopisto. Taidehistorian laitos 1996
Oulun Taiteilijaseura -63 Ry 1963 - 1978; työryhmä: Veijo Hukka, Pentti Junno, Veikko Törmänen
Rinnekangas, Reijo: Pohjoista valoa, ISBN: 951-749-119-0
Vieraana pohjoisen valossa -Jenny ja Antti Wihurin rahaston ja Lapin yliopiston vierailevat taiteilijat; toim. Olli Tiuraniemi ja Marjo Laukkanen; 2009; ISBN: 978-952-484-327-0
Leménil-Mitry

| Leménil-Mitry |
| --- | --- |
 vaakuna
 Leménil-Mitry
 Koordinaatit: 48°27′08″N, 6°15′09″E 
Valtio:  Ranska
Région:  Lorraine
Departementti:  Meurthe-et-Moselle
Arrondissementti:  Nancy
Kantoni:  Haroué
Hallinto:  
 – Asutustyyppi:  Kunta
 – Pormestari:  Henri de Mitry
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  3,43 km²
Korkeus:  280–360 m
Väkiluku (2007):  3
 – Väestötiheys:  0,8 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC+1
 – Kesäaika:  UTC+2
Postinumero:  54740
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Leménil-Mitry on kunta Meurthe-et-Mosellen departementissa Lorrainen hallintoalueella Ranskassa. Kunta kuuluu Nancyn arrondissementtiin ja Harouén kantoniin. Kunnassa oli vuoden 2007 väestönlaskennassa kolme asukasta ja väestötiheys oli 0,8 as./km². Leménil-Mitryn pinta-ala on 3,43 neliökilometriä.
Kunnasta on matkaa Lebeuvilleen 2,1 kilometriä, Laneuveville-devant-Bayoniin 2,3 km, Mangonvilleen 2,4 km, Bainville-aux-Miroirsiin 2,4 km, Crantenoyiin 2,5 km, Roville-devant-Bayoniin 3,2 km ja Vaudevilleen 3,9 km. Ranskan pääkaupunkiin Pariisiin on matkaa 291 kilometriä.
Väkiluvun kehitys

Leménil-Mitryn väkiluvun kehitys vuodesta 1968 vuoteen 2007:
| Vuosi | Väkiluku | Vuosi | Väkiluku |
| --- | --- | --- | --- |
| 1968 | 4 | 1990 | 2 |
| 1975 | 5 | 1999 | 2 |
| 1982 | 4 | 2007 | 3 |
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Leménil-Mitry Wikimedia Commonsissa
Leménil-Mitry Mapquestissa[vanhentunut linkki] (englanniksi)
Lasse Pöystin filmografia

Lasse Pöysti vuonna 1966
Tämä on Lasse Pöystin filmografia.
Näyttelijänä > Elokuvat

| Vuosi | Nimi | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1941 | Suomisen perhe | Olli Suominen |
| 1941 | Täysosuma | hiihtäjä |
| 1941 | Onnellinen ministeri | juoksupoika |
| 1942 | Suomisen Ollin tempaus | Olli Suominen |
| 1943 | Suomisen taiteilijat | Olli Suominen |
| 1944 | Suomisen Olli rakastuu | Olli Suominen |
| 1945 | Suomisen Olli yllättää | Olli Suominen |
| 1948 | Haaviston Leeni |  |
| 1948 | Kilroy sen teki | Pete |
| 1948 | Hormoonit valloillaan | Pentti |
| 1949 | Ruma Elsa | Usko Aamunen |
| 1949 | Katupeilin takana | Arvid Molander |
| 1949 | Sinut minä tahdon | Seppo Vesa |
| 1950 | Professori Masa | Pentti Simola |
| 1950 | Isäpappa ja keltanokka | Aimo Tammela |
| 1950 | Rakkaus on nopeampi Piiroisen pässiäkin | Heikki Piiparinen |
| 1951 | Vain laulajapoikia | tohtori Syrjä |
| 1951 | Radio tekee murron | radiolainen |
| 1951 | Kenraalin morsian | Jukka |
| 1951 | Rion yö | Lasse |
| 1951 | Tukkijoella | Pölhö-Kustaa |
| 1951 | Vihaan sinua – rakas | Tauno Karnala |
| 1952 | Kaikkien naisten monni | alokas Nieminen |
| 1953 | 2 hauskaa vekkulia | Jussi Mäki |
| 1953 | Miljonäärimonni | Lasse Vihuri |
| 1954 | Kovanaama | Esko Pekuri |
| 1954 | Laivaston monnit maissa | maisteri Segerstråhle |
| 1954 | Putkinotko | Malakias |
| 1955 | Sankarialokas | Esko Sirola |
| 1955 | Näkemiin Helena | Lennu Jaatikainen |
| 1955 | Miss Eurooppaa metsästämässä | Antero V. Lintunen |
| 1955 | Villi Pohjola | kapakkapianisti |
| 1957 | Vääpelin kauhu | Jaska |
| 1957 | Syntipukki | Frans Koikkalainen |
| 1958 | Asessorin naishuolet | Veikko Pajukivi |
| 1958 | Sotapojan heilat | Esko Puustinen |
| 1959 | Taas tapaamme Suomisen perheen | Olli Suominen |
| 1960 | Justus järjestää kaiken | Justus |
| 1964 | Bröllöpsbesvär |  |
| 1965 | Teekutsut |  |
| 1968 | Punahilkka | Matti |
| 1968 | Mies elää | Timo Malva |
| 1976 | Pyhä perhe | Paavo Mäkinen |
| 1978 | Picasson seikkailut | kertoja |
| 1979 | Linus eller Tegelhusets hemlighet |  |
| 1979 | Herra Puntila ja hänen renkinsä Matti | Johannes Puntila |
| 1980 | Barna från Blåsjöfjället |  |
| 1982 | Ingenjör Andrées luftfärd |  |
| 1984 | Klaani – tarina Sammakoitten suvusta | Siilipää |
| 1984 | Dirty Story | yksityisetsivä |
| 1986 | Kuningas lähtee Ranskaan | tallimestari |
| 1986 | Näkemiin, hyvästi | Lauri Valve |
| 1987 | Lain ulkopuolella | tuomioistuimen puheenjohtaja |
| 1988 | Ihmiselon ihanuus ja kurjuus | Martti Hongisto |
| 1992 | Mestari | Kalevi Suomalainen |
| 1992 | Vita lögner |  |
| 1992 | Petri tårar |  |
| 1998 | Pala valkoista marmoria | Ossi |
| 1999 | Lapin kullan kimallus | Konrad Planting |
| 2000 | Puu kulkee |  |
2008: Thomas
Näyttelijänä > Televisiosarjat ja -elokuvat

Lasse Pöysti -show (1959)
Kustaa III (1963)
Ta hand om Amelie (1964)
Teekutsut (1965)
Tragiker mot sin vilja (1966)
Mumintrollet (1969)
Papin päivä (1970)
Pikku Kakkonen (1977)
Det blir jul på Möllegården (1980)
Mäster Olof (1983)
Hustruskolan (1983)
De två saliga (1986)
På liv och död (1986)
Maailman paras (1986)
Joulukalenteri (1987)
Tjurens år (1988)
Dårfinkar & dönickar (1989)
Rosenbaum (1991)
Macklean (1993)
Kiinnisidottu (1994)
Pieniä valheita (1994)
Pala valkoista marmoria (1998)
Presidentit (2006)
Maan mitta (2007)
La vénitienne (2010)
Avsked (2010)
Ohjaajana

...ja Helena soittaa (1951)
Kaikkien naisten monni (1952)
Salakuljettajan laulu (1952)
2 hauskaa vekkulia (1953)
Kummituskievari (1954)
Näkemiin Helena (1955)
Asessorin naishuolet (1958)
Lasse Pöysti -show (1959)
Justus järjestää kaiken (1960)
Len Howard

Gwendolen Howard (1894 Wallington, Britannia – 5. tammikuuta 1973 Ditchling, Britannia.) oli brittiläinen luonnontarkkailija  ja muusikko. Hän teki ainutlaatuisia lintututkimuksia, joita hän julkaisi aikakauslehdissä ja kahdessa kirjassa tekijänimellä  Len Howard.
Gwendolen Howard oli nuorin  brittiläisen runoilijan ja näytelmäkirjailijan Henry Newman Howardin (1861–1929) ja  hänen puolisonsa Florence Howardin, o.s. Warman, lapsista. Howard asui perheensä kanssa eri puolilla Englantia ja Walesia ennen muusikonuraansa Lontoossa, missä hän antoi tunteja, järjesti konsertteja köyhien perheiden lapsille ja soitti alttoviulua Malcolm Sargentin johtamassa orkesterissa. Vuonna  1938 Howard osti tontin Ditchlingin kylän laidalta ja rakennutti sinne talon, jolle hän myöhemmin antoi nimen "Bird Cottage" ('Lintutalo')
Asetuttuaan asumaan taloonsa  Howard alkoi rakentaa hyvin läheistä suhdetta alueen lintuihin, joille hän tarjosi ravintoa (sota-aikana omista korttiannoksistaan), karkotti petoja, hoiti vahingoittuneita pesiä ja päästi linnut lentämään ja yöpymään kotiinsa. Howard alkoi julkaista havainnoistaan "lintuelämäkertoja" noin vuonna 1949 brittiläisissä luonnonhistoriallisissa aikakauslehdissä, ja Collins Press julkaisi hänen ensimmäisen kirjansa vuonna  1950. Howard jatkoi linnuista kirjoittamista ainakin vuoteen  1957. Koska Howard uskoi, että pelko on tärkein motivoiva tekijä ihmisten havainnoimien lintujen käyttäytymisessä, ja koska hän vastusti tieteellisiä johtopäätöksiä, joita oli tehty sellaisen tarkkailun avulla, hän pyrki valvomaan tarkasti omaa ja lintujensa ympäristöä, jotta linnut tuntisivat olonsa mahdollisimman turvalliseksi ja hän saisi luoduksi niihin häiriöttömän suhteen. Sen vuoksi Howard vietti erakonelämää ja antoi tarkat ohjeet niille, jotka uskaltautuivat käymään hänen luonaan  Bird Cottagessa. Howard ryhtyi  vuonna 1960 kampanjoimaan estääkseen rakentamisen tonttinsa ympäristöön.
Howard sanoi kirjoituksissaan, että linnun käyttäytymisessä merkittävä tekijä on älykkyys, ei pelkkä vaisto. Howard kohdisti tutkimuksissaan erityistä huomiota talitiaisiin, joskin hän kirjoitti myös muista tiaisista, punarinnoista, varpusista, mustarastaista, rastaista ja peipoista ja kuvasi lintuelämäkerroissaan erityisen  poikkeuksellisia yksilöitä. Musiikkikoulutuksen ansiosta Howardilla oli hyvät edellytykset ymmärtää linnunlaulua, ja ensimmäisen kirjansa loppuosan hän omisti tämän aiheen syvälliselle analyysille.
Julkaisut

Artikkeleita julkaisussa Out of Doors and Countrygoer (ennen vuotta 1950 ne olivat erillisiä julkaisuja; Howard kirjoitti niihin noin 1951–1957).
Birds as Individuals. London: Collins Press, 1952.
Artikkeleita julkaisussa The Countryman (noin  1953–1957), esimerkiksi  "Two Nesting Seasons" 54:1 (Spring 1957).
Living with Birds. London: Collins Press, 1956.
Aiheesta muualla

"At Home to the Birds." The Children's Newspaper, 26 .1.1952.
Craven, Martin. "Wanted: Information on Ditchling's renowned naturalist." The Beacon Feb 2007. (Arkistoitu – Internet Archive) Huomioitava että artikkelin tieto perustuu kuulopuheisiin, jotka on sittemmin osoitettu valheellisiksi.
The Nature of Art
Song thrush
Tämä artikkeli tai sen osa on käännetty tai siihen on haettu tietoja muunkielisen Wikipedian artikkelista. 
Alkuperäinen artikkeli: en:Len Howard
Käännös suomeksi
Leo Riuttu

| Leo Riuttu> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Koko nimi:  Leo Aukusti Riuttu
Syntynyt: 5. kesäkuuta 1913 Tampere
Kuollut: 4. elokuuta 1989 (76 vuotta) Helsinki
Ammatti:  näyttelijä
Puoliso:  Irja Birkman (vih. )
Näyttelijä
Merkittävät roolit:  Tuntematon sotilas   Komisario Palmun erehdys
Palkinnot
 1964 Pro Finlandia 
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
Svensk Filmdatabas
Leo Aukusti Riuttu (5. kesäkuuta 1913 Tampere – 4. elokuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä.
Riuttu esiintyi yli neljän vuosi­kymmenen ajan Tampereen ja Helsingin teattereissa sekä 1946–1966 kaikkiaan noin 50 elo­kuvassa. Lisäksi Riuttu esiintyi monissa radio- ja televisio­tuotannoissa. Hänen eräs tunnettu elo­kuva­roolinsa oli alituiseen hihittelevä sota­mies Vanhala elo­kuvassa Tuntematon sotilas (1955).
Ura

Riutun näyttämö­ura alkoi 1930-luvulla Tampereella, ja 1936 hänet kiinnitettiin ammatti­näyttelijäksi Tampereen Teatteriin. Hän siirtyi 1941 Tampereen Työväen Teatteriin, jossa hän työskenteli vuoteen 1949 saakka. Riuttu siirtyi 1949 Suomen Kansallisteatteriin, jossa hän teki monia näyttämö­osia eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1980 saakka. Riutun muistettavimpiinkenen mukaan? teatteri­rooleihin kuului näytelmän Rikos ja rangaistus Marmeladov ja Särkelä itte Heroja.
Riutun ensimmäinen elo­kuva­rooli oli kirjailijan ystävä E. A. Forsell elo­kuvassa Minä elän (1946), ja tämän jälkeen Riuttu tulkitsi Eino Leinoa toisessa taiteilijaelämä­kerta­elo­kuvassa Ruusu ja kulkuri (1948). Riutun varsinainen läpi­murto­rooli valko­kankaalla oli Väiski komediassa Professori Masa (1950). 1950-luvulta lähtien Riuttu näytteli parin vuosi­kymmenen ajan lukuisissa kepeissä komedia­rooleissa Matti Kassilan, Edvin Laineen ja Aarne Tarkaksen elo­kuvissa, kirjailija K. V. Laihosena Kassilan elo­kuvassa Komisario Palmun erehdys (1960).
Riutun viimeinen elo­kuva­esiintyminen oli Affun osa Tarkaksen komediassa Johan nyt on markkinat (1966), mutta tämän jälkeen hän oli mukana vielä useissa televisio­tuotannoissa, viimeiseksi Rudolf Holstin roolissa televisio­sarjassa Sodan ja rauhan miehet (1978).
Riuttu julkaisi vuonna 1973 kasku­kokoelman ”Teatteri­väen makeimmat naurut”. Riuttu palkittiin Pro Finlandialla 1964.
Yksityiselämä

Riuttu oli vuodesta 1939 lähtien naimisissa modisti Irja Birkmanin kanssa. Riuttu on haudattu vaimonsa viereen Hietaniemen hautausmaan uurnalehtoon Helsinkiin.
Valikoitu filmografia

Professori Masa (1950)
Tuntematon sotilas (1955)
Komisario Palmun erehdys (1960)
Lippen maakirkko

| Lippen maakirkko |
| --- | --- |

Suuntautuminen:  reformoitu
Johtaja:  superintendentti Dietmar Arends
Yhteistyötahoja:  Saksan evankelinen kirkko
Toiminta-alue:  entisen Lippen ruhtinaskunnan alue
Seurakuntia:  58 reformoitua, 10 luterilaista seurakuntaa
Jäseniä:  152 409 jäsentä, osuus alueen väestöstä 44,2% (31.12.2019)
Kotisivu:  https://www.lippische-landeskirche.de
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lippen maakirkko (saks. Lippische Landeskirche) on yksi Saksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Sen pääpaikka on Detmold.
Kirkolla on 58 reformoitua ja 10 luterilaista seurakuntaa. Vuoden 2019 lopussa kirkolla oli 152 409 jäsentä.
Aiheesta muualla

Kirkon kotisivut (saksaksi)
Leo Riutun filmografia

Tämä on Leo Riutun filmografia.
Elokuvat

| Vuosi | Nimi | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1946 | ”Minä elän” | E. A. Forsell |
| 1948 | Ruusu ja kulkuri | Eino Leino |
| 1949 | Kanavan laidalla | Kustaa, tukkilainen |
| 1950 | Rakkaus on nopeampi Piiroisen pässiäkin | Aapeli Kasurinen |
| 1950 | Professori Masa | Väiski, satamatyöläinen |
| 1950 | Katarina kaunis leski | Antti-kuski |
| 1951 | Sadan miekan mies | Pekka, sotamies |
| 1951 | Kuisma ja Helinä | nimismies |
| 1951 | Neljä rakkautta | kirjanpitäjä |
| 1952 | Tervetuloa aamukahville | maalaispoliisi (kreditoimaton) |
| 1952 | Radio tulee hulluksi | Nappinen |
| 1952 | Salakuljettajan laulu | autonkuljettaja |
| 1952 | Omena putoaa... | tuomari Karhunen |
| 1952 | Hän tuli ikkunasta | kuulusteleva poliisi |
| 1952 | Jees, olympialaiset, sanoi Ryhmy | tohtori Cavalcanti |
| 1953 | Siltalan pehtoori | paroni Erik Silfversköld |
| 1953 | Varsovan laulu | komisario Ahmavirta |
| 1953 | Alaston malli karkuteillä | kreivi Valendsky |
| 1954 | Taikayö | yliopiston rehtori |
| 1954 | Pessi ja Illusia | kertoja |
| 1954 | Putkinotko [lähde? ] | — |
| 1954 | Onnelliset | Veikko Kuusi, asianajaja |
| 1954 | Olemme kaikki syyllisiä | puolustusasianajaja |
| 1954 | Leena | tohtori Jurvanto |
| 1954 | Kunnioittaen | lehtori Raittinen, ”Kekkuli” |
| 1954 | Hilmanpäivät | kunnanlääkäri |
| 1954 | Minäkö isä! | ekonomi Vili Jorma |
| 1955 | Tuntematon sotilas | Vanhala |
| 1955 | Pastori Jussilainen | kansakoulunopettaja |
| 1955 | Minä ja mieheni morsian | Finlandia-Filmin johtaja Ormas |
| 1955 | Lähellä syntiä | lehtori Berg |
| 1955 | Kukonlaulusta kukonlauluun | Annin aviomies (kreditoimaton) |
| 1956 | Silja – nuorena nukkunut | pastori |
| 1956 | Ratkaisun päivät | tohtori Heinonen |
| 1956 | Jokin ihmisessä | Osmin mies |
| 1957 | Lain mukaan | asioitsija |
| 1957 | Miriam | opettaja Torvald Allnes |
| 1957 | Syntipukki | kertoja (kreditoimaton) |
| 1957 | Herra sotaministeri | syyttäjä (kreditoimaton) |
| 1958 | Verta käsissämme | tohtori Linnamo |
| 1958 | Sven Tuuva | everstiluutnantti Tujulin |
| 1958 | Äidittömät | professori Derek Wytycky |
| 1960 | Skandaali tyttökoulussa | maisteri Einari Lassinen |
| 1960 | Komisario Palmun erehdys | kirjailija K. V. Laihonen |
| 1960 | Iloinen Linnanmäki | avulias herra |
| 1961 | Pikku Pietarin piha | Friman, ”Riimanni” |
| 1961 | Olin nahjuksen vaimo | vahtimestari (kreditoimaton) |
| 1961 | Miljoonavaillinki | varatuomari Heitto |
| 1961 | Kultainen vasikka | välitysliikkeen omistaja (kreditoimaton) |
| 1966 | Johan nyt on markkinat | Affu, ylkä |
Televisio

| Vuosi | Sarja | Rooli |
| --- | --- | --- |
| 1969 | Esimies | Magnusson |
| 1978 | Sodan ja rauhan miehet [lähde? ] | — |
Aiheesta muualla

Leo Riutun filmografia Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
Long Tall Sally (EP)

| Long Tall Sally The Beatles |
| --- | --- | --- |

EP-levyn tiedot
 Julkaistu: 19. kesäkuuta 1964
 Levy-yhtiö: EMI
 Levymerkki: Parlophone
The Beatlesin muut ep-levyt
| Four by the Beatles 1964 | Long Tall Sally 1964 | Extracts from the Film A Hard Day’s Night 1964 |
Long Tall Sally on 19. kesäkuuta 1964 julkaistu brittiläisen The Beatles -yhtyeen viides Britanniassa ilmestynyt EP-levy. Se on ensimmäinen, joka sisältää pelkästään ennenjulkaisematonta materiaalia. EP:llä on kappaleet ”Long Tall Sally”, ”I Call Your Name”, ”Slow Down” ja ”Matchbox”. Niistä ainoastaan ”I Call Your Name” on yhtyeen itse kirjoittama, muut ovat lainakappaleita.
Long Tall Sally nousi Britannian EP-listalle 4. heinäkuuta 1964 ja oli seitsemän viikkoa kärjessä. Singlelistalla se ylsi 11:nneksi. Sitä oli vuoden 1965 alkuun mennessä myyty yli 250 000 kappaletta.
Kappaleet

A-puoli
Long Tall Sally
I Call Your Name
B-puoli
Slow Down
Matchbox
Laatokan valuma-alue

Nevan vesistön valuma-alue ja valtioiden rajat. Jos poistaa Nevajoen vesistöalueesta Nevajoen lähiympäristön, saa Laatokan valuma-alueen.
Laatokan valuma-alue on pääosin Venäjällä, Suomessa ja myös Valko-Venäjällä sijaitseva Nevan vesistöön kuuluva valuma-alue, joka muodostuu niistä vesistöalueista ja -valuma-alueista, laskevat suoraan tai välillisesti Laatokkaan. Laatokan valuma-alueen laskujoki on Neva, joka alkaa Laatokan lounaispäästä ja laskee Pietarissa Itämeren Suomenlahteen. Laatokan valuma-alueen pinta-ala on 258 500 neliökilometriä, josta Laatokan osuus on 17 891 neliökilometriä eli 6,9 % sen valuma-alueesta. Laatokan valuma-alue sisältyy Nevan vesistöalueeseen, joka on 281 600 neliökilometrin laajuinen. Laatokan valuma-alue on 92 % Nevan koko vesistöalueesta.
Pääuoma

Laatokan valuma-alueen pääuoma muodostaa yläosan Nevan vesistöalueen pääuomasta, joka on 916 kilometriä pitkä. Siitä kun vähentää pois Nevan 74 kilometrin pituuden, saadaan yläpuoliseksi pääuoman pituudeksi 842 kilometriä, ja jos siitä vähentää pois vielä Laatokan järvenselän 121 kilometrinen osuus, jää pääuomasta jäljelle Laatokan yläpuolinen osuus 721 kilometriä.
Valuma-alue

Laatokan valuma-alue muodostuu muutamasta suuresta valuma-alueesta ja lukuisista pienten jokien ja purojen valuma-alueista. Laatokkaan laskee 3 500 yli 10 kilometriä pitkää jokea ja puroa. Näistä suurimmat joet ovat Vuoksi, Olhavanjoki ja Syväri.
Valuma-alue > Vuoksen vesistö

Vuoksen valuma-alue muodostuu haarautuvista Vuoksen jokiuomista, Saimaasta tai, tarkemmin ilmaistuna, Saimaan eri järvialtaiden valuma-alueista. Niiden yhteispinta-ala on 68 700 neliökilometriä.
Valuma-alue > Olhavanjoen valuma-alue

Olhavanjoen valuma-alue muodostuu Olhavanjoen sivujokien valuma-alueista ja Ilmajärveen laskevien jokien valuma-alueista. Valuma-alueen kokonaispinta-ala on 80 200 neliökilometriä.
Valuma-alue > Syvärin valuma-alue

Syvärin valuma-alue muodostuu Syvärin jokivarren sivujokien valuma-alueista ja Äänisen laskevien jokien valuma-alueesta. Valuma-alueen kokonaispinta-ala on 84 400 neliökilometriä.