stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SS Eastland
Onnettomuus

Heinäkuun 24. päivän aamuna 1915 Eastland oli Chicagojoella kiinnitettynä laituriin yhdessä SS Theodore Rooseveltin ja SS Petoskeyn kanssa. Ensimmäiset matkustajat saapuivat noin kello 6.30, ja kello 7.10 mennessä Eastlandille oli noussut 2 500 matkustajaa. Tällä välin alus oli jo saanut lievän kallistuman kohti laituria, mikä oli normaalia, sillä matkustajat eivät olleet vielä levittäytyneet tasaisesti aluksen kansille. Miehistö onnistui tasapainottamaan aluksen täyttäen toisen puolen painolastitankkeja. Hinaaja Kenosha oli valmiudessa avustamaan Eastlandin pois laiturista, mutta noin kello 7.23 Eastland alkoi kallistua uudelleen, tällä kertaa joelle päin. Miehistön yrityksistä huolimatta kallistumaa ei enää saatu oikaistua operoimalla painolastitankkeja, ja alus ehti kallistua liiaksi ennen kuin kansimiehistö alkoi paimentaa matkustajia aluksen toiselle laidalle. Noin kello 7.29 Eastland kaatui kokonaan vasemmalle kyljelleen ja upposi osittain laiturin viereen kuuden metrin syvyiseen veteen, vain kuuden metrin päähän laiturista.
Hinaaja Kenosha saapui kyljellään makaavan aluksen vierelle ja avusti aluksen kansilla ja kyljellä olevat matkustajat turvaan. Aluksen rungon sisään jäi loukkuun useita matkustajia, jotka epätoivoisesti etsivät ulospääsyä aukottoman teräskyljen lävitse. Ennen kuin polttoleikkauslaitteet saapuivat paikalle, suurin osa rungon sisällä olijoista oli ehtinyt kuolla joko hypotermiaan tai hukkumalla.
Kaikkiaan 841 matkustajaa ja kolme miehistön jäsentä eli kaikkiaan kolmasosa aluksella olleista menetti henkensä Chicagon kaupungin historian pahimmassa yksittäisessä onnettomuudessa. Onnettomuuden seurauksena korvauksia uhrien omaisille maksettiin kaikkiaan 563 000 Yhdysvaltain dollaria.
SS Eastlandin onnettomuuden jälkeinen ura

Eastland nostettiin saman vuoden lokakuussa, ja se myytiin Illinois Naval Reservelle. Alus sai nimen USS Wilmette, ja se sijoitettiin Suurten järvien laivastotukikohtaan. Laivastouransa aikana Wilmette sai tehtäväkseen upottaa vallatun saksalaisen sukellusveneen UC-97:n. Lopulta alus romutettiin vuonna 1946.
Rudolf von Jhering

Rudolf von Jhering (Ihering) (22. elokuuta 1818, Aurich, Saksa – 17. syyskuuta 1892, Göttingen, Saksa) oli saksalainen oikeustieteilijä, joka opetti useassa yliopistossa: Baselissa 1845, Rostockissa 1846, Kielissä 1849 ja Giessenissä 1852. Hän oli professori Wienissä 1868 ja Göt­tingenissä 1872. Teoksissaan hän kritisoi kannattamansa käsitelainopin formalismia ja kehotti tutkimaan lakia sen taustalla olevien intressien pohjalta, eli ottamaan huomioon lain tarkoituksen.  Teoksilla oli suuri rooli oikeusrealismin kehityksessä.
Teokset

Abhandlungen aus dem römischen Recht, 1844
Geist des römischen Rechts auf den verschiedenen Stufen seiner Entwicklung, 3 osaa, 1852-1865
Das Schuldmoment im römischen Privatrecht, 1867
Der Kampf ums Recht, 1872 (suom. Taistelu oikeudesta, 1948)
Der Zweck im Recht, 2 kirjoitusta 1877-1883
Scherz und Ernst in der Jurisprudenz, 1884
Der Besitzwille. Zugleich eine Kritik der herrschenden juristischen Methode, 1889
Salmenvuoren kalliomaalaus

| Salmenvuoren kalliomaalaus> Sijainti |
| --- | --- |
 Salmenvuoren kalliomaalaus
Koordinaatit:  61°1′14.7156″N, 27°53′48.4482″E
Valtio:  Suomi
Historia
Tyyppi:  kalliomaalaus
Huippukausi:  kivikausi
Kaupunki:  Lappeenranta
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Salmenvuoren kalliomaalaus sijaitsee Lappeenrannassa, sen länsipuolella olevassa Jängynjärven rannalla, Etelä-Karjalassa. Maalauksen arvioidaan olevan kivikautinen ja sen löysi Timo Miettinen vuonna 1980.
Kallio ja sen sijainti

Jängynjärvessä on pohjois-eteläsuuntainen Lavosensalmi, jonka vedet virtaavat pohjoisesta Vetjanjärvestä ja jonka länsirannalla on näyttävä rantaan putoava pystykallio. Kallion itä-koilliseen aukeavassa seinämässä on kalliomaalaus, joka on varsinkin alaosastaan jäiden ja tukinuiton pahoin kuluttama. Kallio on selkeäpiirteinen ja pitkien yhtäjaksoisten halkeamien halkoma. Salmi on Väliväylällä ja Saimaan muinaisen Kärenlammen lasku-uoman varrella. Saimaa virtasi aikoinaan tätä kautta Suomenlahteen noin 400 vuotta.
Maalaus

Maalauksia erottuu eri korkeudella ja viidessä eri kohdassa noin 25 metrin matkalla. Alimmat värikuviot ovat 1 metrin korkeudella ja ylimmät 3,5 metrin korkeudella veden pinnasta. Ne ovat pahoin kuluneita eikä kaikista kuvoista saa enää selvää, etenkin kun vielä jäkälä täplittää tiheästi kalliota. Maalauskohdat esitellään etelästä (vasemmalta) pohjoiseen.
Eteläisin maalattu kohta (A) sisältää muun muassa pystysuuntaisen ja renkaaseen päättyvän viivan, vaakaviivan ja katkelmallisen soikiopäisen ihmishahmon. Toinen kohde (B) sisältää kuvioyhdistelmän, jossa hirven takana seisoo ihminen. Oikealle katsova hirvi on 67 senttimetriä pitkä ja se on maalattu täyteisesti. Ihmisestä ja hirvestä erottuvat enää yläosat. Näiden lisäksi löytyy jäänteet soikiopäisestä ihmisestä ja toisesta tunnistamattomasta kuviosta.
Seinämän keskikohdassa noin 3,5 metrin korkeudella löytyy (C) venekuvio, jossa yhdeksän miehistön viivaa, ja epämääräinen väriläiskä. Kuvio on vaurioitunut vedenkorkeutta ja vuosilukua "1955" esittävän hakkauksen johdosta. Vielä oikealle mennessä (D) löytyy kaksi venekuvioparia, jotka ovat vain osittain näkyvissä. Toinen sijaitsee 1,6 metrin korkeudella ja sillä on vain himmeästi erottuva pari. Ne ovat 32 ja 37 senttimetriä pitkät. Selvemmässä veneessä on kuusi miehistön viivaa. Noin 3 metriä oikealle ja 3,3 metrin korkeudella on toinen venekuviopari (E), jossa toisessa on 8−9 miehistön viivaa. Veneiden pituudet ovat 50 ja 31 senttimetriä pitkät. Näiden lisäksi on ihmishahmon katkelma.
Saloluoto

Saloluoto
| --- | --- |
Sijainti:  60°21′31.3″N, 21°52′4″E, Naantali Varsinais-Suomi Suomi
Merialue:  Saaristomeri
Korkein kohta:  35 m
Pinta-ala:  5,71 km² 
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Saloluoto on suurehko saari entisen Rymättylän kunnan, nykyisen Naantalin kaupungin eteläosassa. Saareen on kiinteä tieyhteys pääsaarelta Otavasta. Saloluodon pinta-ala on 5,71 neliökilometriä ja suurin pituus 5,1 kilometriä. Koko Saloluodon saari kuuluu Salon kylään eli Salonkylään, jota nimitystä saaresta myös toisinaan käytetään.
Saloluoto liitettiin vuonna 2018 kunnalliseen vesi- ja jätevesihuollon verkkoon, kun Rymättylän länsipuolisen alueen Ampuminmaan vesihuolto-osuuskunta laajeni alueelle.
Maantiede ja luonto

Saloluoto on melko kallioinen saari, jota hallitsee laajat metsäalueet. Alavilla mailla on pienehköjä peltolohkoja ympäri saarta. Saarella korkein kohta on 35 metriä merenpinnan yläpuolella. Saarella on vain muutamia hyvin pieniä lampia. Saloluodon rannoilla on runsaasti loma-asuntoja ja lähinnä vain pohjoisrannalla on rakentamatonta rantaviivaa. Saaren keskiosissa sijaitsee 6,8 hehtaarin laajuinen metsäinen Saloluodon luonnonsuojelualue.
Yhdystieltä 1890 Rööläntie erkanee Salonkylään johtava yhdystie 12140 Salonkyläntie. Saloluodon yhdistää pieni silta pääsaari Otavaan salmessa, joka on vain noin 20 metriä leveä. Saloluodon pohjois- ja itäpuolella on Rymättylän pääsaari Otava. Muita suuria saaria ovat pohjoispuolella Ampuminmaa, etelässä Karhuluoto ja hieman kauempana lännessä Ruotsalainen. Saloluodon etelärannan suuntaisesti kulkee 5 metrin kulkusyvyinen väylä Röölään.
Vuoden 1968 peruskartassa saareen johti yksikaistainen autotie, joka loppui keskellä saarta sijaitsevaan kylään. Autotieltä erkani muualle saareen kärryteitä ja -polkuja. Suurin osa saaren rannoista oli vielä rakentamatonta, mutta etelärannalla oli jo kolmisenkymmentä loma-asuntoa. Vuoden 1981 peruskartassa loma-asuntojen määrä etelärannalla oli jo viitisenkymmentä ja myös pohjoisrannalle oli rakennettu muutamia lisää. Vuoden 1997 peruskartassa etelärannan loma-asuntojen määrä oli jälleen noussut useilla kymmenillä ja on lähellä nykyistä määrää. Ajotieverkosto kattoi koko saaren ja ajopolkuja oli jäljellä vain muutamia. Nykyisten peltojen sijainnit ja määrä ovat lähes samat kuin vuonna 1968.
Kylä

Koko Saloluodon saari kuuluu Salon kylään, johon kuuluvat myös läheiset vesialueet ja pienempiä saaria, sekä kauempana sijaitsevasta Samsaaresta puolet ja osa Taipaluksen saaresta. Kylä tunnetaan nykyään nimellä Salonkylä.
Ensimmäinen asiakirjamaininta kylästä on vuodelta 1463. Uuden ajan alussa kylässä oli viisi taloa, joista yksi oli rälssitila. Talot sijaitsivat kylätontilla keskellä Saloluodon saarta. Ensimmäinen lohkotila erotettiin 1919 ja seuraavana vuonna taloista erottiin 27 tilaa. Yli kymmenen hehtaarin tiloja oli kymmenkunta, suurin osa oli kuitenkin pieniä palstatiloja. Saloluodon vanhimmat säilyneet päärakennukset ovat 1800-luvun puolivälistä. Saarella on myös kymmeniä rakennuksia 1800-luvun lopulta ja 1900-luvun alusta. Osayleiskaavassa suojeltuja rakennuksia tai rakennusryhmiä on Saloluodossa 20. Ne on inventoitu paikallisesti merkittäviksi säilytettäviksi rakennuksiksi, tai alueiksi joilla on kulttuurihistoriallisesti ja maisemallisesti merkittäviä rakennuksia tai muita miljööarvoja.
Ateneumin taidemuseon kokoelmat

Akseli Gallen-Kallela, Aino-taru, 1891.
Hugo Simberg, Haavoittunut enkeli, 1903.
Helene Schjerfbeck, Toipilas, 1888.
Ateneumin taidemuseon kokoelma on eräs Kansallisgallerian taidekokoelmista. Ateneumin kokoelmaan kuuluu taidetta 1750-luvulta 1900-luvun alun suuntauksiin. Kokoelma ulottuu 1950-luvulla uransa aloittaneiden taiteilijoiden teoksiin asti, joten osa siitä on 2000-luvulta.
Maalaus- ja veistoskokoelmat

Ateneumin maalausten ja veistosten kokoelmat on Suomen suurin. Siihen kuuluu yli 4 300 maalausta ja runsaat 750 veistosta. Maalauksista vanhimmat ovat 1700-luvun rokokoomuotokuvia. Romantiikan ajalta kokoelmassa on muotokuvia ja metsästysaiheisia teoksia. Düsseldorfin koulukunnan ajalta on maisemia, vuosisadan vaihteesta realismia, symbolismia ja kultakauden teoksia. Uudempia kokoelmassa edustettuja tyylisuuntia ovat muiden muassa impressionismi, ekspressionismi ja kubismi.
Grafiikka- ja piirustuskokoelmat

Museolla on maan laajin ja kattavin kokoelma suomalaista taidegrafiikkaa 1800-luvun lopulta tähän päivään. Ateneumin kokoelmaan kuuluu myös pohjoismaista ja eurooppalaista grafiikkaa. Japanilaiset puupiirrokset ovat suurin grafiikan erilliskokoelma.
Piirustuksia, piirustusluonnoksia, akvarelleja ja luonnoslehtiöitä kokoelmassa on Aleksander Lauréuksesta nykypäivään. Tässä kokoelmassa on myös jonkin verran ulkomaista piirustustaidetta. Tällä kokoelmalla on suuri merkitys suomalaisen taiteentutkimuksen kannalta.
Kansainvälinen kokoelma

Suomalaisten taiteen ohella Ateneumissa on noin 650 ulkomaista taideteosta muun muassa Vincent van Goghilta, Paul Gauguinilta, Paul Cézannelta, Marc Chagallilta, Amedeo Modiglianilta, Edvard Munchilta, Ilja Repiniltä ja Auguste Rodinilta. Tunnetuimpia teoksia on van Goghin maalaus Katu, Auvers-sur-Oise (1890). Se siirtyi Ateneumille vuonna 1903, joten Ateneumista tuli yksi maailman ensimmäisistä museokokoelmista, joissa oli van Goghin tuotantoa.
Kokoelman historia

Ateneumin kokoelma jaettiin vuonna 1990 Ateneumin taidemuseon ja Nykytaiteen museo Kiasman kesken. Työnjakona on, että Kiasman kokoelmissa on vuonna 1960 ja sen jälkeen aloittaneiden taiteilijoiden teoksia.
Suomen Taideyhdistys alkoi kartuttaa kokoelmia toimintansa alussa 1840-luvun loppupuolella. Hankintojen ohella se otti vastaan lahjoituksia niin teoksina kuin rahalahjoituksina ja testamentteina. Teosvalikoima oli ensimmäisen kerran esillä pysyvänä näyttelynä vuonna 1863, ja seuraavana vuonna valtio alkoi avustaa yhdistyksen piirustuskoulua hankkimalla sille malleja. Ateneum-rakennus valmistui vuonna 1887.
Lahjoittajia oli runsaasti 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla. Merkittävimpiä lahjoituksia teki Herman Antell, jonka kokoelmissa oli muun muassa van Goghin, Gauguinin, Cézannen ja Edvard Munchin teoksia.
Museon ostolautakunta hankki itse enimmäkseen kotimaista taidetta, kunnes 1950- ja 1960-luvuilla pyrittiin hankkimaan myös ulkomaisia teoksia, jotta museo nousisi yleiseurooppalaiselle tasolle.
Ateneumin taidemuseolle on lahjoitettu muun muassa seuraavat kokoelmat:
Wäinö Wallin kokoelma (1995)
Aune Mikkosen taiteellisen tuotannon lahjoitus (2001)
Ester ja Jalo Sihtolan Taidesäätiön 505 teoksen lahjoitus (2001)
Beatrice Granbergin 98 teoksen kokoelma (2002, Valtiokonttorin lahjoitus)
Yrjö ja Nanny Kauniston 78 teoksen lahjoituskokoelma (2005), jossa muun muassa Helene Schjerfbeckin teoksia
Rolando ja Siv Pieraccinin 550 teoksen kokoelma italialaista 1900-luvun taidetta (2008)
Teoksia Ateneumin kokoelmissa

Aleksander Lauréus, Taiteilijan äitipuoli Mariana Juliana Lauréus s. Winqvist poikineen, 1806.
Werner Holmberg, Maantie Hämeessä, 1860
R. W. Ekman, Kreeta Haapasalo soittaa kannelta talonpoikaistuvassa, 1869.
Albert Edelfelt, Kuningatar Blanka,  1877.
Albert Edelfelt, Lapsen ruumissaatto, 1879.
Ferdinand von Wright, Ensi yllätys, 1880.
Johannes Takanen, Andromeda, 1882.
Albert Edelfelt, Luxembourgin puistossa, 1887.
Maria Wiik, Maailmalle, 1889.
Eero Järnefelt, Raatajat rahanalaiset, 1893.
Hugo Simberg, Kuoleman puutarha, 1896.
Akseli Gallen-Kallela, Lemminkäisen äiti, 1897.
Kirjallisuutta

Huusko, Timo (toim): Ateneum-opas. 2007.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Kokoelmat Valtion taidemuseon sivuilla (Arkistoitu – Internet Archive).
Valtion taidemuseon kokoelma, teoshaku (Ateneumin, Kiasman ja Sinebrychoffin taidemuseon teoksia) (Arkistoitu – Internet Archive)
Suomen Kansallisgalleria
Ateneumin taidemuseo
Nykytaiteen museo Kiasma
Sinebrychoffin taidemuseo
Safed

| Safed (Tzfat) צְפַת |
| --- | --- |
 Kaupunkia
 vaakuna
 Safed
 Koordinaatit: 32°57′57″N, 35°29′54″E 
Valtio:  Israel
Hallintoalue:  Pohjoinen hallintoalue
Väkiluku (2018):  35 715
 
 www.zefat.muni.il 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Safed (hepr. ‏צְפַת‎, Tz’fat) on kaupunki Pohjois-Israelissa. Safed sijaitsee kukkulalla noin 850 metrin korkeudella merenpinnasta 48 kilometriä Akkon kaupungista itään ja 40 kilometriä Tiberiaksesta pohjoiseen. Safed on Ylä-Galilean suurin kaupunki. Vuoden 2018 lopussa sen asukasluku oli 35 715. 1500-luvulla kaupunki oli juutalaisen kabbala-liikkeen keskus ja sitä pidetään yhtenä neljästä juutalaisuuden pyhästä kaupungista.
Historia

Safed on joskus liitetty Josephuksen ensimmäisen juutalaissodan aikana linnoittamaan Sepph-nimiseen (Σεπφ) kaupunkiin Galileassa. Safed mainitaan myös Jerusalemilaisessa Talmudissa paikkana, josta annettiin tulimerkkejä uudenkuun ja eri juhlallisuuksien aikana Jerusalemin toisen temppelin kaudella. Talmudin mainintojen jälkeen Safed katoaa pitkäksi aikaa historiankirjoista, kunnes se mainitaan taas ristiretkien yhteydessä nimellä Saphet vuonna 1140. Tuolloin sitä kuvailtiin Anjoun kreivi Fulkin rakennuttamana vahvana linnoituksena Akkon ja Genesaretinjärven välillä. Vuonna 1168 se luovutettiin temppeliherroille ja muslimihallitsija Saladin valtasi sen Hattinin taistelun jälkeen vuonna 1188. Aijubidit purkivat linnoituksen vuonna 1220, mutta temppeliherrat jälleenvaltasivat sen ja rakensivat linnan uudelleen vuonna 1240. Vuonna 1266 paikan valtasi puolestaan mamelukkihallitsija Baibars.
Juutalaisen tunnetun matkailijan ja kirjailijan Benjamin Tudelalaisen vieraillessa kaupungissa vuonna 1170/1171 siellä ei asunut juutalaisia, mutta kaupunkiin oli muodostunut juutalaisyhteisö viimeistään seuraavan vuosisadan puolella. Vuonna 1481 Safedissa ja sen lähiseuduilla asui 300 juutalaista perhettä. Yhteisö kasvoi, kun alueelle saapui juutalaisia pakolaisia Espanjasta, josta heidät oli karkotettu vuonna 1492 ja sama kehitys jatkui Osmanien valtakunnan valloitettua alueen vuonna 1516. 1500-luvulla Safed oli juutalaisen mystisen kabbala-liikkeen keskus, jossa vaikutti esimerkiksi Isaac Luria. Kaupunki menestyi myös taloudellisesti ja vuonna 1563 sinne perustettiin orientin ensimmäinen kirjapaino. Juutalaisten lisäksi kaupungissa asui 1500-luvulla samarialaisia. Osmanien valtakunnan hallinto alkoi rapistua 1600-luvulta lähtien, mikä haittasi myös Safedin kehittymistä. Lisäksi vuonna 177 kaupunkia verotti kulkutauti ja vuonna 1759 iski maanjäristys, jossa kuoli 2 000 henkilöä. Olot paranivat hieman Galilean kuvernöörien Dhāhir al Omarin ja Jazzr Paššan kausilla vuosisadan loppupuolella, mutta beduiinien sodankäynti ja kulkutaudit ajoivat monet juutalaiset etenkin Jerusalemiin 1800-luvun alussa. Uusi maanjäristys vuonna 1837 tuhosi valtaosan kaupungin rakennuksista ja surmasi 5 000 asukasta. Kaupungissa vielä olleet rabbilaiset oppineet muuttivat Hebroniin. Vuonna 1845 kaupungissa asui vain 400 juutalaista, mutta olot paranivat vuosisadan loppupuoliskolla. Vuonna 1895 kaupungin asukasluku oli 12 820 ja heistä 6 620 oli juutalaisia.
Britit valtasivat Safedin ensimmäisen maailmansodan aikana syyskuussa 1918. Tuolloin sen asukkaista 5 431 oli muslimeja, 2 986 juutalaisia ja 343 kristittyjä. Juutalaisten määrä pieneni 1930- ja 1940-luvuilla aina Israelin itsenäisyyssotaan saakka vuonna 1948. Juutalaiset Palmah-joukot ja paikalliset joukot valtasivat kaupungin 10–11. toukokuuta ja Safedin arabiväestö pakeni kodeistaan.
Talous

Yksi tärkeimmistä Safedin nykyisen talouden osa-alueista on turismi. Alueen hotellit toimivat etenkin kesäkuukausien ajan ja alueen vuoristoilmaa mainostetaan terveellisenä. Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuvat sen taiteilijakortteli ja sen taidegalleriat, sekä Raamattuun ja kabbalaan liittyvät museot. Kaupungin ympäristössä on pyhiinvaeltajia houkuttelevia juutalaisten pyhien miesten hautoja. Kesäisin kaupungissa järjestetään Klezmer-festivaali. Kaupungissa on myös esimerkiksi metalli-, tekstiili- ja elintarviketeollisuutta.
Väestö

Safedin asukasluku vuoden 2018 lopussa oli 35 715. Tuhannet kaupungin asukkaat ovat peräisin Venäjältä ja Etiopiasta.
Safedin muslimikaupunginosaa vuonna 1908.
Samettimuurahainen

| Samettimuurahainen |
| --- | --- |
 Samettimuurahainen (työläinen)
Uhanalaisuusluokitus
 
 
Suomessa:
 Elinvoimainen  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Niveljalkaiset Arthropoda
Alajakso::  Kuusijalkaiset Hexapoda
Luokka::  Hyönteiset Insecta
Lahko::  Pistiäiset Hymenoptera
Alalahko::  Hoikkatyviset Apocrita
Osalahko::  Myrkkypistiäiset Aculeata
Yläheimo::  Muurahaismaiset Formicoidea
Heimo::  Muurahaiset Formicidae
Alaheimo::  Suomumuurahaiset Formicinae
Tribus::  Formicini
Suku::  Formica
Laji::  cinerea
Kaksiosainen nimi
 Formica cinerea  Mayr, 1853 
Katso myös
   Samettimuurahainen Wikispeciesissä   Samettimuurahainen Commonsissa 
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Samettimuurahainen eli samettimustahainen (Formica cinerea) on pistiäisten (Hymenoptera) lahkoon ja Formica-sukuun kuuluva muurahaislaji. Lajia esiintyy Suomessa vakiintuneesti ja sitä tavataan maassa Oulun korkeudelle sakka. Laji on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi lajiksi. Maailmanlaajuisesti lajia esiintyy pääasiassa Euroopassa ja paikoitellen Pohjois-Amerikassa.
Ulkonäöltään samettimuurahainen muistuttaa mustamuurahaista ja pohjanmustamuurahaista, mutta on väriltään hopeanharmaa ja tiheän karvoituksen peittämä.
Samettimuurahaista tavataan tyypillisesti kuivissa ja avoimissa elinympäristöissä kuten avoimilla hiekkamailla. Se pesii maan alla. Samettimuurahaisen yhteiskunnat saattavat olla jopa hehtaarien suuruisia "superkolonioita" jotka muodostuvat useista polkuverkoston yhdistämistä pesistä, joista jokaisessa on useita kuningattaria.
Samettimuurahainen saalistaa  ainakin seuraavia lajeja: Juhannusturilas (Amphimallon solstitiale), mäntymittari (Bupalus piniarius), mäntykehrääjä (Dendrolimus pini), pilkkumäntypistiäinen (Diprion pini), havununna (Lymantria monacha), ruskomäntypistiäinen (Neodiprion sertifer), mänty-yökkönen (Panolis flammea) ja mäntyturilas (Polyphylla fullo).
Aiheesta muualla

iNaturalist: Samettimuurahainen (Formica cinerea)
ITIS: Formica cinerea (englanniksi)
University of Michigan, Animal Diversity Web (ADW): Formica cinerea (englanniksi)
Pherobase: Semiochemicals of Formica cinerea (englanniksi)
Sanzana

| Sanzana |
| --- | --- |
 Sanzana
 Koordinaatit: 11°44′55″N, 5°57′0″W 
Valtio:  Mali
Alue:  Sikasson alue
Piiri:  Sikasson piiri
Hallinto:  
 – Hallinnon tyyppi:  maalaiskunta
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  240 km²
Väkiluku (2009):  11 300
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Sanzana on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 60 kilometriä Sikassosta luoteeseen. Kunnassa on 11 300 ja kylässä 3 800 asukasta (vuonna 2009).
Sanzanan kunnan pinta-ala on noin 240 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Sikasson piirin Kignanin ja Kourouman, idässä Klélan, etelässä Gongasson ja Doumanaban sekä lännessä Mirian ja Tellan kuntiin.
Kuntaan kuuluu seitsemän kylää. Asukkaat ovat etupäässä senufoja. Lisäksi on jonkin verran dogoneja, miniankoja, fulbeja ja bambaroita. Uskontoja ovat animismi, islam ja kristinusko.
Kignanin kautta kulkee Gongasson ja Fanan välinen maantie. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, keräily, pienimuotoinen kaupankäynti ja kalastus. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, durra, maissi, riisi sekä myytäväksi kasvatettavat puuvilla, maapähkinä ja pavut. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja siipikarja. Sanzanassa pidetään viikoittaiset markkinat.
Samsung Galaxy A51 5G

| Samsung Galaxy A51 5G |
| --- | --- |
Valmistaja:  Samsung
Julkaistu:  8. huhtikuuta 2020
Muut versiot:  Samsung Galaxy A51
Käyttöverkot:  2G/3G/4G/5G
Mitat:  158,9 × 73,6 × 8,7 mm
Paino:  187 g
Näyttö:  Super AMOLED, 6,5 tuumaa
Näytön kuvatarkkuus:  1 080 × 2 400 px
Suoritin:  Samsung Exynos 980 -kahdeksan­ydin­prosessori
Grafiikkapiiri:  Mali-G76 MP5
Muisti:  128 Gt
Keskusmuisti:  6 Gt
Takakamera:  48 Mpx + 12 Mpx (laajakulma) + 5 Mpx (makro) + 5 Mpx (syvyys)
Etukamera:  32 Mpx
Käyttöjärjestelmä:  Android 10.0 Q
Akku:  4 500 mAh
Liitännät:  USB-C 2.0
Muistikorttipaikka:  tukee enintään 512 gigatavun microSD-kortteja
Muuta:  sormenjälkitunnistin
Infobox OKNimi-testi OK: 
Samsung Galaxy A51 5G on Samsungin 8. huhtikuuta 2020 julkistama älypuhelin. Se on Samsungin Galaxy A -sarjan ensimmäinen laite, joka tukee 5G-verkkoja. Muutoin puhelin on ominaisuuksiltaan lähes samanlainen kuin Samsung Galaxy A51. Samsung Galaxy A51 5G:n ennakkomyynti alkoi Suomessa 1. kesäkuuta, ja toimitukset alkoivat 15. kesäkuuta.
Puhelimessa on 6,5 tuuman näyttö ja kahdeksanydinprosessori. Tallennustilaa on 128 gigatavua ja keskusmuistia kuusi gigatavua. Tallennustila on laajennettavissa enintään 512 gigatavun microSD-kortilla. Puhelimessa on neljä takakameraa. Pääkameran tarkkuus on 48, laajakulmakameran 12, makrokameran viisi ja syvyyskamera viisi megapikseliä. Akun kapasiteetti on 4 500 milliampeerituntia ja se tukee 15 watin latausta. Puhelimessa on näytönalainen sormenjälkitunnistin. Käyttöjärjestelmänä on Android 10.
Scottsboro (Alabama)

| Scottsboro |
| --- | --- |
 Jacksonin piirikunnan oikeustalo Scottsborossa.

Valtio:  Yhdysvallat
Osavaltio:  Indiana
Piirikunta:  Jackson
Hallinto:  
 – Pormestari:  Drew Benson
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  148.69 km²
 – Josta vettä:  17.50 km² 
Korkeus:  210 m
Väkiluku (2010):  14 770
 – Väestötiheys:  111.87 as./km²
Aikavyöhyke:  UTC-6 (kesäaika UTC-5)
Motto::  Someplace Special
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Scottsboro on kaupunki Jacksonin piirikunnassa, Alabaman osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kaupungin väkiluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 14 770. Scottsboro on Jacksonin piirikunnan hallintokeskus.
Kuvia

Scottsboron keskustaa.
Comerin silta.
King Caldwellin puisto.
Saint Paul (Dominica)

| Saint Paul |
| --- | --- |

 Sijainti
Valtio:   Dominica
Pinta-ala:  67,4 km²
Väkiluku (2011):  9 786
Saint Paulin alue on yksi Karibianmerellä sijaitsevan Dominican saarivaltion kymmenestä hallintoalueesta. Alue rajoittuu pohjoisessa Saint Josephin alueeseen, idässä Saint Davidin alueeseen ja etelässä Saint Georgen alueeseen. Alueen pinta-ala on 67,4 neliökilometriä ja väkiluku oli 9 786 vuonna 2011. Alueen suurimpia asutuskeskuksia ovat Canefield ja Mahaut.