stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
’Ndrangheta
Rituaalit ja arvot

’Ndranghetalla on poikkeuksellisen selkeät säännöt, lait ja rituaalit, joiden kunnioittamista valvotaan tarkasti. Järjestön rituaaleissa käytettävä kieli on vaikeaselkoista ja mahtipontista kuten vapaamuurareilla ja muilla salaseuroilla. Perinteiset rituaalit ovat järjestössä nykyaikanakin hyvin tärkeitä, sillä ne vahvistavat jäsenistön yhteenkuuluvuutta ja sisäisiä hierarkioita sekä eroa muuhun yhteiskuntaan. Järjestön tärkein rituaali on uuden jäsenen kaste, joka tapahtuu jossain salaisessa paikassa. Kasterituaali on monimutkainen, ja se toistetaan aina samalla tavalla ja samoin sanoin. Kasteen jälkeen jäsen ei enää saa olla tekemisissä muille tahoille valan vannoneiden ihmisten kanssa, kuten viranomaisten, poliitikkojen ja pappien. Myös uskonnollisuus on järjestölle tärkeää, samoin kuin kunnia ja miehisyys sekä verikostoon turvautuminen. ’Ndrangheta-perheissä lapsille opetetaan omertàn laki eli vaikeneminen viranomaisille ja muille ulkopuolisille.
Rakenne

’Ndrangheta on vanhanaikainen järjestö, jonka rakenne perustuu patriarkaaliseen perheeseen, verisukulaisuuteen ja sitoutumiseen synnyinseutuun, kuten kotikylään.
’Ndranghetan pienin yksikkö on ’ndrina. Sana tarkoittaa perhettä, ja yksi ’ndrina koostuu tavallisesti kahdesta tai useammasta perheestä, jotka ovat sukua keskenään. Yhdessä ’ndrinassa on miespuolisia jäseniä keskimäärin 20–30, mutta pienimmmissä voi olla vain viisi jäsentä ja joissain suurimmista jopa yli 200 jäsentä. Jokaista ’ndrinaa johtaa vanha mieshenkilö, capobastone, ja sen rakenne on ehdottoman hierarkkinen ja patriarkaalinen. Kukin ’ndrina hallitsee täysin itsenäisesti omaa asuinpaikkakuntaansa. Se voi myös lähettää jäseniään uusille paikkakunnille, minkä jälkeen se alkaa johtaa uuden yksikön toimintaa. Jos samalla paikkakunnalla on vähintään seitsemän erillään toimivaa ’ndrinaa, ne voivat muodostaa yhteisen elimen nimeltä locale, ’paikallinen’. Locale kokoontuu yleensä kuukauden 29. päivänä. Yhden localen päällystöön kuuluu kolme miestä. Localen päällikkö (il capo locale) johtaa kaikkien alaistensa ’ndrinojen jäseniä. Hänen rinnallaan toimii kirjanpitäjä, yksikön talousjohtaja. Kriminaali (il criminale) vastaa murhista ja oman alueen puolustamisesta. Päällystön alaisuudessa toimivat ’ndrinojen rivijäsenet ja nuoret jäsenehdokkaat.
’Ndrangheta jakautuu nykyisin alempaan seuraan (società minore) ja ylempään seuraan (società maggiore). Ylempi seura toimii täysin erillään alemmasta seurasta. Alemman seuran asteet ovat alimmasta lukien picciotto, camorrista ja sgarrista. Ylemmän seuran asteet ovat santista, vangelo, crimine, diritto, medaglione ja conte Ugolino. ’Ndrangheta on meritokraattinen järjestö, jonka arvoasteikossa nouseminen riippuu jäsenen omasta toiminnasta.
’Ndranghetalla on kollektiivinen johto, joka valitsee vuosittain järjestön ylimmän päällikön konsensuspäätöksellä. Päällikön tehtävä on aina määräaikainen. Tämä tekee ’Ndranghetasta rakenteeltaan horisontaalisemman ja demokraattisemman kuin esimerkiksi Sisilian Cosa Nostra. Hajautettu rakenne tekee järjestöstä myös tehokkaan pääomien liikuttelijan ja liittoutumien muodostajan, jota viranomaisten on vaikea pysäyttää.
Historia > Varhainen historia

’Ndranghetan tiedettiin 1850-luvulla toimivan Calabrian eteläosissa, mutta järjestö saattaa olla sitäkin vanhempi.
Historia > Toiminnan laajentaminen 1960-luvulta alkaen

Vielä 1960-luvun alkuun asti ’Ndrangheta lähinnä vain hallitsi Calabrian maatalouden työvoimaa, alivuokrasi tiloja, välitti maataloustuotteita sekä vartioi maatiloja ja niiden eläimiä. Samalla järjestö otti oman siivunsa kaupungeissa elävien tilanomistajien saamista tuotoista. Kaupungeissa ’Ndrangheta sai tulonsa suojelurahojen keräämisestä, uhkapelien pyörittämisestä ja ryöstöistä. 1960-luvulla ’Ndrangheta kuitenkin laajeni nopeasti uusille ja paljon tuottoisemmille aloille. Se alkoi salakuljettaa tupakkaa ja lisäksi ryhtyä ohjaamaan Calabrian modernisointiin tarkoitettuja julkisia investointeja omiin taskuihinsa. Kun vuonna 1962 Calabrian läpi alettiin rakentaa moottoritietä, ’Ndrangheta-perheet jakoivat rakennustyömaan osiin ja ottivat vähitellen haltuunsa koko projektin alihankinnan, vartioinnin, rekrytoinnin ja materiaalihankinnat. ’Ndranghetan soluttautuminen rakennusprojektiin nosti projektin kustannuksia 5–15 prosenttia, minkä Italian valtio maksoi. Myös moottoritien kunnostustyöt tehtiin ’Ndranghetan johdolla. Järjestö ryhtyi lisäksi vaikuttamaan kaavoituspäätöksiin saadakseen laajentuvien kaupunkien rakennusprojektit haltuunsa.
Vuonna 1969 ’Ndranghetan johtajat päättivät laajentaa järjestön toimintaa huumekauppaan. Vuonna 2019 kaikesta maailman kokaiinista jo noin kolmasosa kulki ’Ndranghetan kautta, ja järjestöllä on monopoli Eurooppaan tulevan kokaiinin tuonnissa ja tukkukaupassa. Kokaiinin maahantuonnissa järjestö hyödyntää hallitsemaansa Gioia Tauron konttisatamaa Calabriassa.
Kun ’Ndrangheta oli päättänyt lähteä mukaan suuriin rakennushankkeisiin ja huumekauppaan, se tarvitsi paljon alkupääomaa. Rahaa alettiin kerätä sieppaamalla rikkaiden ihmisten läheisiä ja vaatimalla heistä miljoonalunnaita. Siepatut vietiin Pohjois-Italiasta Calabrian vuorille piiloon alkeellisiin oloihin, kunnes lunnaat oli saatu. 25 vuoden aikana ’Ndrangheta sai yli 350 sieppauksella nykyrahassa arviolta 1,5 miljardia euroa, kunnes lakimuutos teki sieppauksista kannattamattomia. ’Ndrangheta perusti uudistumisvaiheessaan myös uuden salaisen organisaatiotason, La Santan, johon kuuluvilla harvoilla ja valituilla jäsenillä on lupa olla yhteydessä tuomareihin, viranomaisiin, notaareihin ja poliitikkoihin. Santan jäsenet liittyivät myös Reggio di Calabrian vapaamuurarilooseihin, joissa yhteiskunnallisesti merkittävät ihmiset kokoontuvat. Tätä kautta järjestö pystyi saamaan itselleen pääomaa ja julkisia rakennushankkeita sekä vaikuttamaan oikeudenkäynteihin ja politiikkaan.
Historia > Sisällissodat

Ensimmäinen ’Ndranghetan sisällissodista käytiin 1974–1977. Sodan syitä olivat De Stefanon perheen laajentumis- ja uudistamispyrkimykset sekä perheiden väliset kiistat maansiirtotöiden oikeuksista. Sodassa murhattiin 300 ihmistä. Järjestön toinen sisällissota käytiin vuosina 1985–1991. Kaksi perhettä, Pelle–Romeo ja Nirta–Strangio, ovat olleet 1990-luvulta asti verikoston kierteessä, joka alkoi vuonna 1991 San Lucan karnevaaleilla tapahtuneesta kahdesta taposta. Tapaus sai Euroopan laajuista huomiota, kun kuusi italialaista ammuttiin vuonna 2007 autoihinsa Duisburgissa Saksassa pizzerian edessä.
Historia > Maailmanlaajuiseksi 1990-luvulla

’Ndrangheta laajensi 1990-luvulla toimintansa maailmanlaajuiseksi. Tämä tapahtui ”kloonaamalla” calabrialaisen ’ndrinan tai localen toiminta Calabrian ulkopuoliselle alueelle. Joukko miehiä perusti uudelle paikkakunnalle ryhmän, joka oli tiukasti alisteinen perustajaperheelleen. 2000-luvulla ’Ndrangheta oli ottanut Pohjois-Italiassa haltuunsa usean kunnan päätöksenteon sillä seurauksella, että valtio joutui ottamaan nämä kunnat suoraan hallintaansa. Ulkomailla ’Ndranghetalla oli 2010-luvulla arviolta ainakin 113 ’ndrinaa. Niistä Euroopassa Italian ulkopuolella toimi 32, Etelä-Amerikassa 24, Aasiassa ja Oseaniassa 21 sekä Pohjois-Amerikassa 14. Ulkomaiset ’ndrinat investoivat eri aloille ja harjoittavat huumeiden tukkumyyntiä.
Historia > 2000-luvun toiminta

2000-luvulla ’Ndrangheta on alkanut harjoittaa Calabriassa aiempaa enemmän laillista liiketoimintaa. Lisäksi se järjestää calabrialaisille erilaisia palveluja, sovittelee riitoja, hankkii työpaikkoja ja takaa monen toimeentulon, koska valtio ei siihen Calabriassa ole kyennyt. Järjestö toimii myös esimerkiksi nettipokerikasinoissa, kryptovaluutoissa ja vedonlyönnissä, ja se on hankkinut jalkapallojoukkueita. Se kuitenkin vaatii edelleen myös suojelurahoja maakunnan yrityksiltä, tekee murhia, kun sitä vastustetaan, ja ohjaa Italian valtion ja Euroopan unionin tukirahoja omiin taskuihinsa. ’Ndrangheta on niin voimakkaasti läsnä calabrialaisessa yhteiskunnassa, että sen aktiivinen vastustus on melko vähäistä, etenkin kun vastarintaan nouseminen on hengenvaarallista.
Kirjallisuutta

Monti, Anton: Salattu mafia: 'Ndrangheta ja Sacra Corona Unita.  Avain, 2024.  ISBN 978-952-304-523-1
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta ’Ndrangheta Wikimedia Commonsissa
San Lucan kylä on ’Ndranghetan pääkaupunki, jossa asuvat järjestön johtavat perheet.
’Ndranghetan hallitsema Gioia Tauron konttisatama on kokaiinin tärkeimpiä portteja Eurooppaan.
Río Muni

Río Munin kartta
Río Muni (fangiksi Mbini) on Päiväntasaajan Guinean manneralue. Sen pinta-ala on 26 000 neliökilometriä, ja se käsittää 93 % Päiväntasaajan Guinean kokonaispinta-alasta. Río Munissa on noin 300 000 asukasta.
Río Muni sijaitsee Gabonin ja Kamerunin välissä. Siihen kuuluu manneralueen lisäksi muutama mantereen edustan saari, kuten Elobey Chico, Elobey Grande ja Corisco. Maa on suurimmaksi osaksi mangroverämeiden ja sademetsien peitossa. Río Munin korkein kohta on eteläreunalla sijaitseva Mitravuori (1 200 metriä merenpinnasta). Río Munin maaperä on hedelmätöntä, ja sen tärkein luonnonvara on sademetsät. Alueen tärkein joki on Mbini-joki (tunnetaan myös nimillä Benito tai Woleu), joka virtaa alueen läpi idästä länteen. Etelärajalla oleva Muni-joki ei oikeastaan ole joki, vaan estuaari, johon useat joet laskevat. Näihin jokiin kuuluu muun muassa Utanboni. Río Munin tärkein kaupunki on Bata. Alueella ei ole luonnonsatamaa, mutta Batan satamaa parannettiin 1980-luvulla.
Río Munin väestö on suurimmaksi osaksi fangeja. He puhuvat erästä bantukieltä. Ennen fangeja alueella asui pygmejä, joita seurasivat bubit. Bubeja seurasivat useat muut bantuheimojen muuttoaallot, joista viimeinen oli fangien muutto alueelle 1800-luvulla.
Espanja sai nykyisin Päiväntasaajan Guinealle kuuluvan Biokon saaren Portugalilta vuonna 1778. Espanjalaiset alkoivat hankkia jalansijaa mantereelta 1800-luvulta, mutta fangit vastustivat ankarasti espanjalaisten valtaa. Vuonna 1856 espanjalaisten oikeudet Río Muniin vahvistettiin
Vuosina 1946-1959 Rio Muni oli virallisesti Espanjan provinssi kun sen asema siirtokunnasta muuttui. Vuosina 1960–1968 Espanja yritti  pitää maakunnan Espanjan maakuntana  mikä epäonnistui guinealaisten jatkuvan siirtomaavastaisen toiminnan vuoksi. Espanja myönsi 12. lokakuuta 1968 alueelle  itsenäisyyden.
Richardsonin luku

Richardsonin luku (Ri) on dimensioton luku, joka ilmaisee potentiaalienergian ja kineettisen energian suhteen. Matemaattisesti ilmaistuna
missä g on putoamiskiihtyvyys, h on matka pystysuunnassa ja v on nopeus.
Richardsonin luku ilmakehän rajakerroksessa

Ilmakehän rajakerroksessa (ilmakehän alin < 1 000 m) Richardsonin luvulla on kolme erityisen käyttökelpoista ilmenemismuotoa:
Richardsonin luku ilmakehän rajakerroksessa > Vuo-Richardsonin luku

Dimensioton vuo-Richardsonin luku on turbulenttisen kineettisen energian noste tuotto- tai tuhotermin (B, buoyancy) ja mekaanisen tuottotermin (S, shear) suhde :
missä  g on paikallinen painovoimakiihtyvyys,  \theta  potentiaalilämpötila,  w tuulen pystysuuntainen komponentti,  u x-akselin suuntaiseksi keskimääräistetty tuulikomponentti ja  z korkeus. Kovarianssitermi  {\overline {w'\theta '}} on kinemaattinen lämmönvuo, joka on positiivinen, kun lämmönvuo suuntautuu pinnasta ilmakehään (pinta ilmaa lämpimämpi), ja negatiivinen, kun lämmönvuo suuntautuu ilmakehästä pintaan (pinta ilmaa kylmempi).  {\overline {u'w'}} on liikemäärän kovarianssitermi, joka on aina negatiivinen, koska liikemäärää siirtyy ilmakehästä maanpintaan.
Richardsonin luku ilmakehän rajakerroksessa > Gradientti-Richardsonin luku

Kun korvataan hankalasti mitattavat vuosuureet K-teorian mukaisilla pystygradienteilla, saadaan gradientti-Richardsonin luku
missä N on Brunt-Väisälä -taajuus.
Richardsonin luku ilmakehän rajakerroksessa > Bulk-Richardsonin luku

Monesti käytettävissä on esimerkiksi mittausmastosta mittaustuloksia kahdelta tai useammalta korkeudelta. Tällöin on yleensä helpointa laskea bulk-Richardsonin luku
missä alaviitteet 1 ja 2 viittaavat eri mittauskorkeuksiin. Bulk-Richardsonin lukua käytetään myös numeerisessa mallinnuksessa, jolloin nämä kaksi korkeutta ovat mallin kaksi eri hilatasoa.
Richardsonin luku ilmakehän rajakerroksessa > Richardsonin luvun merkitys

Richardsonin luku kertoo ilman stabiilisuudesta. Kun ilmakehä on stabiilisti kerrostunut,  {\overline {w'\theta '}}<0 ja nostetermi on negatiivinen, sillä stabiilisuus pyrkii tuhoamaan turbulenssia. Tällöin  Ri_{f}>0. Turbulenssia kuitenkin esiintyy kunnes nostetuho on neljänneksen mekaanisesta tuotosta, eli  Ri_{f}=0.25.
Kun ilmakehä on epästabiilisti (eli labiilisti) kerrostunut,  {\overline {w'\theta '}}>0 ja nostetermi on positiivinen, sillä noste synnyttää turbulenssia. Tällöin  Ri_{f}<0 ja turbulenssia esiintyy aina.
Richardsonin luvulla voidaan kuvata myös turbulenssin anisotrooppisuutta, "turbulenssipyörteiden pyöreyttä". Neutraalissa tilanteessa pyörteet ovat joka suuntaan yhtä pyöreitä, stabiilissa tilanteessa pystysuunnassa litistyneitä ja labiilissa taas pystysuunnassa venyneitä.
Richardsonin luku ylempänä ilmakehässä

Meteorologiassa Richardsonin luvulla ennustetaan ilmakehän nousu- ja laskuvirtausten (konvektion) luonnetta. Luku lasketaan konvektion voimasta kertovasta CAPE:sta ja tuulen shearista (väännöstä), joka kuvaa tuulen suunnan ja nopeuden muutosta ylöspäin mentäessä.
Jos Ri on alle 10, ei tule ukkosia, välillä 11–49 supersolu-ukkosten mahdollisuus on keskinkertainen, 50 tai yli monisoluisia ukkosia. Kun Ri = 15–45, syntyy supersolu, kun Ri > 45, syntyy monisolukuuro.
Ripsi

Valkoista moareekäsiteltyä ripsiä.
Loimiripsin sidospiirros.
Kuderipsin sidospiirros.
Ripsi on palttinasta johdettu kankaankudontasidos, joka näyttää raidalliselta.
Poikkiraitainen loimiripsi syntyy siten, että samaan viriöön johdetaan useita hienoja kudelankoja. Samanlainen poikkiraitavaikutelma saadaan aikaan palttinasidoksella käyttämällä paksua kudelankaa.
Pitkittäis- eli kuderipsi syntyy vastaavasti suurella kudetiheydellä, kun kaksi tai useampi loimilankaa saadaan sitoutumaan yhteen samalla tavalla. Suuren kudetiheyden takia pitkittäisripsin kudonta on hidasta.
Loimiripsiä myydään myös kauppanimellä ottomaani.
Hilkka Riihivuori

| Hilkka Riihivuori |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 24. joulukuuta 1952 (ikä 71) Jurva
Kansalaisuus:   Suomi
Uran tiedot
Seura:  Jurvan Urheilijat Tampereen Pyrintö
Laji:  maastohiihto
| Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Suomi.Naisten maastohiihto. Olympialaiset  | Maa:   Suomi> Naisten maastohiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Sapporo 1972 | 3×5 km viesti |  |
|  Hopeaa | Innsbruck 1976 | 4×5 km viesti |  |
|  Hopeaa | Lake Placid 1980 | 5 km |  |
|  Hopeaa | Lake Placid 1980 | 10 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Lahti 1978 | viesti |  |
|  Hopeaa | Lahti 1978 | 5 km |  |
|  Hopeaa | Oslo 1982 | 5 km |  |
|  Hopeaa | Oslo 1982 | 10 km |  |
|  Pronssia | Lahti 1978 | 10 km |  |
|  Pronssia | Oslo 1982 | 20 km |  |
Hilkka Riihivuori (o.s. Kuntola, s. 24. joulukuuta 1952 Jurva) on suomalainen hiihtäjä, maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Seuratasolla Riihivuori edusti Jurvan Urheilijoita ja Tampereen Pyrintöä.
Riihivuori voitti Lake Placidin olympialaisissa 1980 olympiahopeaa sekä 5 km:n kilpailussa 15. helmikuuta että 10 km:n kilpailussa 18. helmikuuta.
Opetusministeriö myönsi Riihivuorelle Pro Urheilu -tunnustuksen vuonna 2005.
Hilkka Riihivuoren puoliso Erkki Riihivuori kuoli toukokuussa 2016. Riihivuorilla on vuosina 1982 ja 1985 syntyneet lapset ja kolme lastenlasta. Lapset Tomi-Pekka ja Johanna kilpailivat myös hiihdossa. Hilkka Riihivuoren veli Ossi Kuntola oli myös kilpahiihtäjä, parhaana saavutuksenaan nuorten MM-mitali ja nuorten SM-kultaa.
Urheilu-uransa jälkeen Riihivuori työskenteli Tampereen kaupungin palveluksessa liikuntasihteerinä. Hän jäi eläkkeelle vuoden 2017 maaliskuussa.
Saavutuksia

olympiahopeaa Sapporossa 1972 ja Innsbruckissa 1976 viestissä, Lake Placidissa 1980 hopeaa 5 km:lla ja 10 km:lla
Lahdessa 1978 MM-kultaa viestissä, hopeaa 5 km:lla ja pronssia 10 km:lla, Oslossa 1982 MM-hopeaa 5 km:lla ja 10 km:lla, pronssia 20 km:lla
Holmenkollenin voitto 5 km:llä 1977 sekä 10 km:llä 1974 ja 1980; Holmenkollen-mitali 1977
Vuoden naisurheilija 1980–1982
Saavutuksia > Palkintokorokesijat maailmancupissa

Oslo – 19. helmikuuta 1982 (10 km) – 2. sija
Oslo – 22. helmikuuta 1982 (5 km) – 2. sija
Oslo – 26. helmikuuta 1982 (20 km) – 3. sija
Aiheesta muualla

Ylen Elävä arkisto: Hilkka Riihivuori päätti kilpauransa Oslon mitalihiihtoihin 1982
| n k Suomen vuoden naisurheilija |
| --- | --- |
Liiton valitsemat:  1949: Kerttu Pehkonen  1950: Sylvi Saimo  1951: Eevi Huttunen  1952: Sylvi Saimo  1953: Eevi Huttunen  1954: Siiri Rantanen  1955: Mirja Hietamies  1956: Siiri Rantanen  1957: Iiris Sihvonen  1958: Siiri Rantanen  1959: Siiri Rantanen  1960: Eevi Huttunen  1961: Mirja Lehtonen  1962: Maire Rautakoski  1963: Mirja Lehtonen  1964: Kaija Mustonen  1965: Maire Lindholm  1966: Eila Pyrhönen  1967: Eija Krogerus  1968: Kaija Mustonen  1969: Marjatta Kajosmaa  1970: Marjatta Kajosmaa  1971: Marjatta Kajosmaa  1972: Marjatta Kajosmaa  1973: Mona-Lisa Pursiainen  1974: Riitta Salin  1975: Helena Takalo  1976: Helena Takalo  1977: Lea Hilokoski  1978: Helena Takalo  1979: Outi Borgenström  1980: Hilkka Riihivuori  1981: Hilkka Riihivuori  1982: Hilkka Riihivuori  1983: Tiina Lillak  1984: Marja-Liisa Kirvesniemi  1985: Marja-Liisa Kirvesniemi  1986: Marjo Matikainen  1987: Marjo Matikainen  1988: Marjo Matikainen  1989: Marjo Matikainen  1990: Päivi Alafrantti  1991: Marja-Liisa Kirvesniemi  1992: Marjut Lukkarinen  1993: Sari Essayah  1994: Sari Essayah  1995: Sari Laine  1996: Heli Rantanen  1997: Raija Koskinen  1998: Satu Pusila  1999: Tuuli Matinsalo  2000: Pia Sundstedt  2001: Pirjo Manninen  2002: Heli Koivula  2003: Hanna-Maria Seppälä  2004: Tanja Poutiainen  2005: Tanja Poutiainen  2006: Tanja Poutiainen  2007: Virpi Kuitunen  2008: Satu Mäkelä-Nummela  2009: Aino-Kaisa Saarinen
Simo Rinne

Simo Gunnar Rinne (2. elokuuta 1941 Tampere – 28. syyskuuta 2015) oli suomalainen pikaluistelija.
Rinne edusti Suomea Innsbruckin 1964 talviolympialaisissa, joissa hän sijoittui 500 metrillä kymmenenneksi. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän sijoittui 34:nneksi vuonna 1973. Hän voitti Suomen-mestaruuden 500 metrin matkalla vuonna 1964 ja sprinttereiden yhteispisteissä vuonna 1978. Hän luisteli Suomen-ennätyksiä 500 metrillä ja 1 000 metrillä vuosina 1964–1978.
Simo Rinteen puoliso Tarja Rinne (o.s. Wahlman) on myös pikaluistelun Suomen-mestari ja arvokisaedustaja.
Henkilökohtaiset ennätykset

500 metriä 39,08
1 000 metriä 1.19,58
1 500 metriä 2.08,28
3 000 metriä 4.34,7
5 000 metriä 7.54,9
10 000 metriä 16.37,9
Riidenlieko

| Riidenlieko |
| --- | --- |

Uhanalaisuusluokitus
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Aitotumaiset Eucarya
Kunta::  Kasvit Plantae
Alakunta::  Putkilokasvit Tracheobionta
Kaari::  Sanikkaiset Pteridophyta
Alakaari::  Liekomaiset Lycopodiophytina
Luokka::  Liekomaiset Lycopodiopsida
Lahko::  Lycopodiales
Heimo::  Liekokasvit Lycopodiaceae
Suku::  Otalieot Spinulum
Laji::  annotinum
Kaksiosainen nimi
 Spinulum annotinum  (L.) A. Haines 
Synonyymit
 Lycopodium annotinum L. 
Katso myös
   Riidenlieko Wikispeciesissä   Riidenlieko Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Riidenlieko (Spinulum annotinum) kuuluu otaliekojen sukuun. Se on talvivihreä metsän pohjakerroksen yhtäläisitiöinen sanikkainen. Kasvin nimi tulee kansanperinteessä riideksi (riisi, riisitauti) kutsutusta sairaudesta, jonka parantamiseen sitä on käytetty. Suomessa lajia on kutsuttu muun muassa myös harakanvarpaaksi ja variksenvarpaaksi.
Ulkonäkö ja koko

Monivuotisen riidenlieon maassa suikerteleva varsi kasvaa usein yli metrin pituiseksi. Juuria kasvilla on siellä täällä koko pitkän pääverson matkalla. Pääversosta kohottuu 10–25 senttimetriä korkeita pystyjä haaroja, jotka ovat haarattomia tai niukkahaaraisia. Haarojen 7–10 mm pitkät heleänvihreät lehdet ovat neulasmaisia, litteitä, pitkäsuippuisia ja ehyt- tai sahalaitaisia. Itiölehdet ovat leveänpuikeita, pitkäsuippuisia ja kellertäviä. Itiöt kasvavat kellanvihreisiin kynttilämäisiin ja perättömiin itiötähkiin, jotka kohoavat yksittäin suoraan ylöspäin kasvin haarojen latvoissa. Pituudeltaan itiötähkät ovat 1–4 cm. Itiöpesäkkeet sijaitsevat itiölehtien hangoissa. Niiden itiöt kypsyvät Suomessa kesä-syyskuussa. Alkeisvarsikko on yksikotinen, lehtivihreätön, mukulamainen ja sijaitsee tavallisesti maan alla.
Suomessa tavattavat riidenlieot jaetaan kahteen alalajiin, metsäriidenliekoon (ssp. annotinum) ja pohjanriidenliekoon (ssp. alpestre). Suurikokoisemman metsäriidenlieon lehdet ovat siirottavia, litteitä ja sahalaitaisia, kun taas pohjanriidenlieon lehdet ovat lähes varrenmyötäisiä, kuperaselkäisiä, ehytlaitaisia ja otakärkisiä.
Itiötähkättömän riidenlieon voi toisinaan sekoittaa ketunliekoon (Huperzia selago).
Levinneisyys

Riidenlieon levinneisyysalue kattaa suurimman osan pohjoisen pallonpuoliskon havu- ja sekametsävyöhykkeestä. Euroopassa sitä tavataan lukuun ottamatta Pyreneiden niemimaata, Pohjois-Ranskaa, Etelä-Italiaa, Kreikkaa, Bulgariaa ja Etelä-Ukrainaa. Levinneisyysalue jatkuu laikuttaisena läpi Siperian Pohjois-Kiinaan ja Japaniin saakka, ja edelleen Yhdysvaltojen pohjoisosiin ja Etelä- ja Keski-Kanadaan sekä Grönlantiin. Suomessa riidenlieko kasvaa hyvin yleisenä koko maassa Pohjois-Lappia lukuun ottamatta, missä se on harvinaisempi. Alalajeista metsäriidenliekoa tavataan koko maasta, pohjanriidenlieon esiintyessä lähinnä Oulun korkeudelta pohjoiseen.
Käyttö

Riidenlieon itiöpöly on hienojakoista, keltaista pulveria, jota on käytetty kansanlääkinnässä haavojen ja ihotautien hoitoon. Pölyä on käytetty myös apteekeissa pillereiden päällystämiseen, jotta ne eivät takertuisi rasioissa toisiinsa.
Riidenlieon itiöpölyä on kutsuttu myös kärpäsruudiksi, koska se palaa räiskähdellen. Itiöt sisältävät runsaasti helposti syttyvää öljyä. Ilmaan heitettynä kourallinen itiöpölyä syttyy yhdestä tulitikusta, mitä ominaisuutta on aikoinaan hyödynnetty valokuvauksessa. Nykyisin itiöpölyä käytetään pyrotekniikassa tuliefekteihin.lähde?
Kasvilla on myös muita käyttötarkoituksia. Ruotsissa riidenliekoa käytetään yhä joulukoristeina esimerkiksi seppeleissä. Sitä voidaan käyttää myös pureutteena alunan sijasta lankoja värjättäessä.
Aiheesta muualla

Laji.fi: Riidenlieko (Spinulum annotinum)
Kasviatlas 2022: Riidenlieon levinneisyys Suomessa
Nettikasvio: Riidenlieko (Lycopodium annotinum)
Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Lycopodium annotinum (englanniksi)
| --- | --- |
Taksonitunnisteet:  Wikidata: Q1138172  Wikispecies: Spinulum annotinum  BioLib: 3045  CoL: 4Z659  EoL: 599070  EPPO: LYOAN  EUNIS: 150476  Euro+Med PlantBase: 833c51d1-1fb2-4a30-97d9-62d93bbd94a8  FEIS: lycann  FNA: 200002748  FoC: 200002748  GBIF: 2688369  GRIN: 22968  iNaturalist: 204168  IPNI: 304983-2  IRMNG: 10200066  ITIS: 17018  MichiganFlora: 1652  NatureServe: 2.157403  NBN: NBNSYS0000002002  NCBI: 13840  Observation.org: 2618  Open Tree of Life: 634837  Panartic Flora: 010101  Plant List: tro-26600190  PLANTS: LYAN2  POWO: urn:lsid:ipni.org:names:304983-2  Tropicos: 26600190  uBio: 446471  VASCAN: 23529  WisFlora: 13350  WFO: wfo-0001107337  Laji.fi: MX.37691 
Riidenlieon itiötähkiä.
Riidenliekokasvusto.
Jaana Rinta-Ruona

Jaana Rinta-Ruona (s. 17. huhtikuuta 1964 Kuortane) on suomalainen kaksirivisen harmonikan soittaja. Suuri Musiikkitietosanakirja on maininnut hänet erääksi merkittävistä suomalaisista kaksirivisen soittajista 1900-luvun lopulla.. Varsinaiselta ammatiltaan hän on lähettämötyöntekijä ja hammashoitaja. Musiikillisiksi esikuvikseen hän on maininnut Tauno Krossin, Tauno Ahon, Aapeli Hautasen sekä Börje Zetterwallin. Rinta-Ruona asuu Lapualla.
Levytykset

”Laihian polkasta Katumuspolskaan” (Olarin Musiikki, 1981), Panu Koskisen kanssa.