stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nangolo Mbumba

| Nangolo Mbumba |
| --- | --- |

Namibian presidentti
 4. helmikuuta 2024 – 3. joulukuuta 2024  
Edeltäjä:  Hage Geingob
Seuraaja:  Netumbo Nandi-Ndaitwah (valittu)
Henkilötiedot
Syntynyt: 15. elokuuta 1941 (ikä 83) Olukonda, Lounais-Afrikka
Tiedot
Puolue:  SWAPO
Nangolo Mbumba (s. 15. elokuuta 1941 Olukonda, Lounais-Afrikka) on namibialainen poliitikko, joka nousi helmikuussa 2024 maan presidentiksi Hage Geingobin kuoltua. Hän oli toiminut vuodesta 2018 varapresidenttinä, ja sitä ennen hän oli hoitanut useita ministerintehtäviä. Vuosina 2012–2017 hän oli Swapon pääsihteerinä.
Mbumba sai peruskoulutuksen Namibiassa ja kävi korkeakouluja Yhdysvalloissa. Hän suoritti 1971 alemman korkeakoulututkinnon Southern Connecticut State Universityssä ja 1973 biologiasta maisterintutkinnon Connecticutin yliopistosta.
Mbumba opetti 1975–1978 Yhdysvalloissa, ja vuosina 1979–1985 hän työskenteli Angolassa Namibia Education Centressä. Mbumba toimi koulukeskuksen rehtorina, kun hän vuonna 1985 siirtyi politiikkaan. Hän liittyi Swapoon ja toimi sen koulutuksen ja kulttuurin haaran varasihteerinä.
Mbumba nimettiin 1987 Swapon johtajan Sam Nujoman henkilökohtaiseksi sihteeriksi. Namibian itsenäistyttyä 1990 Mbumba johti Walvis Bayn ja saarten yhteishallintoelintä, jonka tarkoituksena oli siirtää myös Walvis Bay Etelä-Afrikalta Namibialle.
Mbumbasta tuli 1993 Namibian maatalousministeri, ja tämän jälkeen hänellä oli useita ministerintehtäviä. Hän oli 1993–1996 maatalous-, vesi- ja maaseudun kehitysministeri, 1996–2003 valtiovarainministeri, 2003–2005 informaatio- ja viestintäministeri, 2005–2010 opetusministeri ja 2010–2012 turvallisuusministeri. Mbumba toimi vuosina 2012–2017 Swapon pääsihteerinä.
Hage Geingob valitsi 2018 Mbumban varapresidentikseen. Hänestä tuli helmikuussa 2024 väliaikainen presidentti, kun Geingob kuoli syöpään. Mbumba ilmoitti virkaanastujaisissaan, ettei aio olla ehdolla myöhemmin samana vuonna pidettävissä vaaleissa. Hän valitsi varapresidentiksi Netumbo Nandi-Ndaitwahin.
Freja Beha Erichsen

Freja Beha Erichsen
Freja Beha Erichsen (s. 18. lokakuuta 1987 Roskildessa Tanskassa) on tanskalainen malli.
Ura

Vuodesta 2005 Erichsen on esiintynyt kampanjoissa muotimerkeille kuten Balenciaga, Jil Sander, Gucci, Hugo Boss, H&M, CK by Calvin Klein, Chanel ja Chloé.
Erichsenia edustaa mallitoimisto IMG, joka on edustanut aikaisemmin muun muassa Tyra Banksia ja Heidi Klumia.
Ulkonäkö

Erichsenin mitat ovat 78-60-89, ja hän on 178 cm pitkä. Hänen kengänkokonsa on 39 ja vaatekokonsa 34/36. Hänellä on vaaleanruskeat hiukset sekä ruskeat silmät.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Freja Beha Erichsen Wikimedia Commonsissa
Freja Behan oma sivu
SUPERMODELS.nl Freja Beha Erichsen homepage (Arkistoitu – Internet Archive)
Freja Beha Erichsen Photos on Style.com
Uskovien kaste

Uskovien kaste on toinen kahdesta kristinuskon piirissä esiintyvästä kastekäytännöstä (toinen on lapsikaste). Uskovien kaste perustuu ajatukseen, että kastettavan pitää olla kristitty ennen kuin hänet kastetaan.
Uskovien kaste on ominainen vapaille suunnille. Uskovien kastetta harjoittavat helluntailaisuus, baptistinen kirkko, anabaptistit, herran kansa ja adventtikirkko.selvennä
Historia

Enimmäinen kirjallinen maininta vauvojen kasteesta on Tertullianukselta 200-luvulla, mutta hän vastusti käytäntöä.  Perusteet lapsikasteen vastustamiselle hänellä tosin olivat aivan toiset kuin nykyään yleensä on uskovien kastetta kannattavissa ryhmissä, hän näet kehotti lykkäämään kastetta sellaisten tilanteiden välttämiseksi, joissa kastettu elää pahassa synnissä. Gregorios Nazianzilainen salli vauvan kastamisen hätätilanteessa, mutta neuvoi odottamaan kunnes lapsi voi ymmärtää kristinuskon perusasiat. Kyrillos Jerusalemilainen myöskin kirjoitti, että kasteen saavan kuuluu olla tarpeeksi vanha ymmärtämään, uskomaan ja tottelemaan kristinuskon käskyjä.
Thomas R. Schreinerin mukaan Aristeides epäsuorasti sulkee pois vauvojen kastamisen sanomalla, että kristittyjen lapsista tulee kristittyjä vasta kun he ovat vakuuttuneet uskosta.
Keskiaikaiset valdolaiset eivät kastaneet lapsia, vaan pelkästään uskovaisia upotuskasteella. Pierre Bruysilainen 1100-luvulla väitti, että vaikka kaste on pelastava, sen antaminen vauvoille on turhaa. Hussilaisten joukossa oli uskovien kastetta kannattavia. Petr Chelčický ajatteli, että kasteen antamista on parempi viivyttää, mutta hän ei kuitenkaan harjoittanut uudelleen kastamista. Pierre Kanis taas ajatteli, että kastetta ei voi antaa alle 30-vuotiaille. Pelkästään uskovien, uskonsa tunnustaneiden henkilöiden kastamisen käytäntö koki renessanssin 1900-luvun alussa helluntailiikkeen synnyn vaikutuksesta.
Aiheesta muualla

Artikkeleita lapsi- ja uskovien kasteesta reformoidusta ja protestanttisesta näkökulmasta (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Aikuiskaste alkukirkossa: Todisteita Irlannista (englanniksi) (Arkistoitu – Internet Archive)
Arffman, Kaarlo: Reformaatio vai restituutio?: historiallinen argumentti reformaattoreiden ja kastajaliikkeen väittelyssä lapsikasteen oikeutuksesta.  Helsinki:  Suomen kirkkohistoriallinen seura, 1994.  ISBN 951-9021-98-1
Huovinen, Eero: Fides infantium. Martti Lutherin käsitys lapsen uskosta.  Helsinki:  Suomalainen teologinen  kirjallisuusseura, 1991.  ISBN 951-911-187-5
Lausannen liike

| Lausannen maailmanevankelioimisen komitea> Lausanne Committee for World Evangelization Lausanne Movement |
| --- | --- |
Perustettu:  1974
Tyyppi:  kristillinen järjestö
Toimiala:  evankelikalismi
Päämaja:  Orlando, Florida
Johtaja:  Michael Oh
Aiheesta muualla
Sivusto
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Lausannen liike on evankelioimistyötä ja sosiaalisen vastuun ottamista rohkaiseva liike, joka syntyi vuonna Lausanne 1974 -kongressin pohjalta. Lausannen liikettä johtaa Lausannen maailmanevankelioimisen komitea.
Historia > Lausanne 1974

Billy Graham järjesti yhdessä John Stottin kanssa maailman evankelikaalit yhteen Lausannen konferenssiin vuonna 1974. Kokoontumiseen osallistui noin 2 700 osanottajaa yli 150 maasta. Kokoontumisen perusteella syntyi Lausannen liike sekä kristillistä evankelikaalista käsitystä ja näkyä ilmaiseva Lausannen julistus. Grahamin ajatuksena oli "yhdistää kaikki evankelikaalit yhteiseen tehtävään evankelioida koko maailma". Time kuvaili Lausannen konferenssia "kenties laaja-alaisimmaksi kristilliseksi kokoontumiseksi mitä milloinkaan on nähty". Lausannen kokoontumista edelsivät 1960- ja 1970-lukujen konferenssit Berliinissä, Singaporessa, Minneapolisissa, Bogotassa ja Australiassa.
Charles Finney

| Charles Grandison Finney |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Syntynyt: 29. elokuuta 1792 Warren, Connecticut, Yhdysvallat
Kuollut: 16. elokuuta 1875 (82 vuotta) Oberlin, Ohio, Yhdysvallat
Muut tiedot
 Nimikirjoitus
Charles Grandison Finney (29. elokuuta 1792 Warren, Connecticut, Yhdysvallat – 16. elokuuta 1875 Oberlin, Ohio, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen lakimies, Oberlin Collegen presidentti ja 1800-luvun alun toisen suuren herätyksen keskeinen hahmo. Finneytä on kutsuttu ensimmäiseksi ammattievankelistaksi tai markkinointia hyödyntäneen modernin herätyskristillisyyden isäksi.
Elämä

Finney muutti vuonna 1794 isänsä kanssa Oneidan piirikuntaan New Yorkiin ja ryhtyi noin 20-vuotiaana opettajaksi New Jerseyssä. Finney alkoi opiskella yksityisesti lakia Jeffersonin piirikunnassa, New Yorkissa vuonna 1818 ja siirtyi Benjamin Wrightin lakitoimistoon Adamsissa New Yorkissa. Lainopinnoissa esiintyneet viittaukset Mooseksen lakiin saivat hänet kiinnostumaan Raamatun tutkimisesta, ja vuonna 1821 hän tuli uskoon. Hän opiskeli teologiaa, sai luvan saarnata presbyteerikirkossa vuonna 1824 ja alkoi toimia evankelistana. Hän menestyi saarnaajana Uticassa, Troyssa, Philadelphiassa, Bostonissa ja New Yorkissa. Hänen toisella vierailullaan viimeksi mainittuun kaupunkiin vuonna 1832 Chatham Streetin teatteri ostettiin ja muutettiin hänen kirkokseen, ja New Yorkin Evangelist-lehti perustettiin herätysliikkeen äänenkannattajaksi. Hänen työnsä New Yorkissa johti seitsemän "vapaan presbyteerisen" kirkon perustamiseen. Finneystä tuli ristiriitainen hahmo presbyteerikirkossa, koska hän saarnasi synnin tekemisen olevan vapaavalintaista, mikä poikkesi presbyteerien kalvinistisesta käsityksestä. Hänen tyytymättömyytensä presbyteeriseen teologiaan ja kurinalaisuuteen sai hänen kannattajansa rakentamaan Finneylle saarnapaikaksi itsenäisen Broadway Tabernaclen vuonna 1834. Finney salli ja rohkaisi naisia puhumaan rukouskokouksissa sekä miesten että naisten ollessa läsnä. Eräät kirkonmiehet tuomitsivat tämän innovaation.
Finney otti vuonna 1835 vastaan teologian professuurin Oberlin Collegessa, jonka hänen ystävänsä olivat juuri perustaneet, ja hoiti sitä kuolemaansa saakka. Oberlinissa hän auttoi Oberlin Evangelist -lehden ja myöhemmin Oberlin Quarterly -lehden perustamisessa. Hänestä tuli myös Oberlinin kongregaatiokirkon pastori vuonna 1837, mutta hän jatkoi välillä saarnaamista New Yorkissa ja muualla. Hän vietti kolme vuotta Englannissa vuosina 1849–1851 ja 1858–1860, mikä lisäsi hänen mainettaan saarnaajana, ja vuosina 1851–1866 hän toimi Oberlin Collegen presidenttinä. Oberlinistä tuli ensimmäinen yhdysvaltalainen korkeakoulu, johon otettiin sekä naisia että mustia. Finney keskittyi herätyksissään opilliseen saarnaamiseen eikä kiihkoiluun, ja hänen saarnansa olivat selkeitä, loogisia ja suoria. Hänen taustansa lakimiehenä mahdollisti sen, että hän pystyi perustelemaan argumenttinsa metodisesti. Hän oli abolitionisti, vapaamuurarien vastustaja ja täysraittiuden kannattaja. Hänen teoksistaan tärkeimpiä olivat Lectures on Revivals (1835) ja Lectures on Systematic Theology (1847).
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Charles Finney Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Israel  Suomi (KANTO)  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Latvia  Japani  Tšekki  Australia  Korea  Alankomaat  Puola 
Tieteilijät:  CiNii 
Henkilöt:  DDB  Trove 
Muut:  IdRef
Margareeta Burgundilainen (1290–1315)

| Marguerite de Bourgogne |
| --- | --- |
 Marguerite de Bourgognen sinetti vuodelta 1311
Ranskan kuningatar
Valtakausi:  29. marraskuuta 1314 – 30. huhtikuuta 1315
Navarran kuningatar
Valtakausi:  23. syyskuuta 1305 – 30. huhtikuuta 1315
Edeltäjä:  Jeanne de Navarre
Seuraaja:  Jeanne II de Navarre

Syntynyt:  1290
Kuollut:  14. elokuuta 1315 Château Gaillard, Les Andelys, Normandia
Puoliso:  Ludvig X Itsepäinen
Lapset:  Jeanne II de Navarre
Suku:  Burgundi
Isä:  Robert II
Äiti:  Agnès de France
Uskonto:  roomalaiskatolinen
Marguerite de Bourgogne (1290 – 14. elokuuta 1315, Château Gaillard, Les Andelys, Normandia) oli Ranskan kuninkaan Ludvig X Itsepäisen puoliso ja Ranskan kuningatar vuosina 1314-1315. Lisäksi hän oli omalla oikeudellaan (suo jure) Navarran kuningatar.
Suku

Hän oli Burgundin herttua Robert II:n ja Ranskan prinsessa Agnès de Francen toiseksi vanhin tytär. Agnèksen isä oli Ranskan kuningas Ludvig IX. Marguerite vietti osan nuoruudestaan Couches’n kunnassa olleessa Burgundin herttuoiden linnassa Château de Couches’ssa.
Hänellä oli yhdeksän sisarusta, joista Blanche (1288–1348) avioitui Savoijin kreivi Édouard I Vapaamielisen kanssa; Jeanne (1293–1348) avioitui tulevan kuningas Filip VI:n kanssa; Hugues V (1294–1315) oli Burgundin herttua isänsä jälkeen; Eudes IV (1295–1349) oli hänen jälkeensä Burgundin herttua; Marie (n. 1298) avioitui Barin kreivi Édouard I:n kanssa; Louis (1297–1316) oli Thessalonikin nimellinen kuningas ja Robert (1302–1334) avioitui Tonneren kreivitär Jeanne de Chalonin kanssa.
Avioliitto ja lapsi

Marguerite de Bourgogne avioitui vuonna 1305 tulevan Ranskan kuningas, pikkuserkkunsa Ludvig X Itsepäisen kanssa. Heille syntyi vuonna 1309 yksi lapsi: Jeanne II de Navarre, joka peri äidiltään Navarran kruunun.
Avioliitto ja lapsi > Neslen tornin skandaali

Hänet tuomittiin huhtikuussa 1314 Pariisin parlamentissa kälynsä, tulevan Kaarle VI:n puolison Blanche de Bourgognen ohella elinikäiseen vankeuteen aviorikoksesta syytettynä nk. Neslen tornin skandaalissa, jossa mukana olivat normanniritarit Gautier ja Philippe d'Aunay. Koska sekä Marguerite että Philippe d'Aunay olivat molemmat tahoillaan naimisissa, he syyllistyivät kaksinkertaiseen huoruuteen. Aunayn veljeksiä oli pidettiy silmällä ja seurattu, heidät vangittiin ja heiltä kidutettin tunnustus, jonka jälkeen majesteettirikoksesta syytettyinä heidät kidutettiin teilipyörällä kuoliaaksi ja ruumiit paloiteltiin neljään osaa. Mahdollisesti kidutus- ja ruumiiden häpäisy oli tätä vieläkin raaempaa.
Avioliittoa ei voitu mitätöidä, koska paavi Klemens V oli kuollut eikä uutta paavia vielä ollut valittu.
Vankeus ja kuolema

Margueriten hiukset ajeltiin, hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen aviorikoksesta sekä suljettiin Château Gaillardin linnoitukseen maanalaiseen vankikammioon.
Ludvig nousi valtaistuimelle marraskuussa 1314 Filip IV:n kuoleman jälkeen, ja hänet kruunattiin virallisesti elokuussa 1315. Marguerite oli kuitenkin vielä elossa ja hänestä tuli näin Ranskan kuningatar, mutta hän kuoli välittömästi epäilyttävissä olosuhteissa, mahdollisesti murhattuna 14. elokuuta 1315. Toisten tietojen mukaan hän vilustui ja kuoli vankilassa tautiinsa.
Perintö

Ludvig avioitui uudelleen viisi päivää myöhemmin Clémence d'Anjoun kanssa. Ludvig itse kuoli vuotta myöhemmin keuhkokuumeeseen sairastuttuaan jeu de paume tennispelin jälkeen.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Margareeta Burgundilainen (1290–1315) Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Latvia  Tšekki 
Henkilöt:  DDB
Morfeemi

Morfeemi on kielen pienin merkitystä kantava yksikkö, jonka osilla ei ole omaa kielellistä merkitystä. Se on morfologian peruskäsite.
Tärkeää on huomata, että morfeemi ei ole sama asia kuin tavu. Esimerkiksi sanan talosta viimeinen tavu on -ta mutta sijapäätteen (elatiivin) morfeemi on -sta, joten esimerkkisanan viimeinen tavu ei ole morfeemi. Myöskään tavut ta- ja -los- eivät ole morfeemeja. Tavut eivät siis esimerkkisanassa ole morfeemeja.
Morfeemit jaetaan vapaisiin morfeemeihin, jotka voivat esiintyä tekstissä sellaisenaankin (talo), ja sidonnaisiin morfeemeihin (-sta), jotka voivat esiintyä vain vapaiden morfeemien yhteydessä. Potentiaalisesti vapaat morfeemit voivat kuitenkin esiintyä joko yksin tai muihin morfeemeihin yhdistyneenä, esimerkiksi auto, auto + lle. Vapaista morfeemeista mahdollisten johtimien kera syntyy lekseemejä eli hakusanoja. Lekseemit voivat yhdistyä yhdyssanoina uusiksi lekseemeiksi, esimerkiksi valo ja kuva tuottavat yhdyssanalekseemin valokuva, josta voidaan muodostaa johtimilla esimerkiksi verbi valokuvata ja siitä edelleen substantiivi valokuvaus. Lekseemit muodostavat leksikon eli kielen sanaston eli sanakirjojen kutakin hakusana-artikkelia vastaa suunnilleen yksi lekseemi ja päinvastoin.
Suomen kielen osalta on erityisesti huomattava, että verbeillä ei ole lainkaan vapaita morfeemeja, vaan verbivartaloon liittyy aina vähintäänkin jokin tunnus tai pääte. Oikeinkirjoituksessa tosin aktiivin imperatiivin preesensin yksikön 2. persoona ja verbin kieltomuoto (esim. istua : istu) vaikuttaa samalta kuin verbin vartalo, mutta puheessa sen perässä on rajakahdennus, joka toimii näiden muotojen morfeemina. Suomen kielen morfeemityypit ovat
juurimorfeemit, jotka voivat sellaisenaan olla sanojen vartaloita tai sitten niistä voidaan muodostaa johdettuja vartaloita
johtimet joilla vartaloista voidaan johtaa toisia vartaloita (esimerkiksi istu(a) → istu+skel+(la))
(tunnukset ja) päätteet, jotka osoittavat lukua, sijaa, aikamuotoa, persoonaa jne. (esimerkiksi: inessiivin pääte -ssa/-ssä tai verbin konditionaalin tunnus -isi-)
liitteet (kliittiset morfeemit) kuten omistusliitteet eli possessiivisuffiksit sekä liitepartikkelit (esim. -kin)
perinteisesti suomalais-ugrilaisista kielistä ovat puuttuneet etuliitteet kuten nykysuomen epä-.
Perinteisesti suomen kielen tutkimuksessa on erotettu tunnukset (pääluokka, luku, tapaluokka, aikamuoto), päätteet (sijamuoto, persoona) ja liitteet morfotaktisista syistä: tunnukset edeltävät päätteitä ja nämä vuorostaan liitteitä. Isossa suomen kieliopissa tätä erontekoa ei kuitenkaan enää tehdä.
Muissa kielissä on lisäksi
infiksejä, jotka asettuvat sananvartalon sisään sekä
sirkumfiksejä, jotka asettuvat sananvartalon ympärille, siis osa eteen ja osa perään.
Termejä

Nollamorfi
Türkmenbaşynlahti

Türkmenbaşynlahti satelliittikuvassa.
Türkmenbaşynlahti (turkmeeniksi Türkmenbaşy aýlagy, vuoteen 1997 saakka Krasnowodskinlahti, Krasnowodsk aýlagy) on Kaspianmeren lahti Turkmenistanissa. Sen pohjoisrannalla sijaitsee Türkmenbaşyn kaupunki.
Türkmenbaşyn ja Pohjois-Çelekenin matalat hiekkasärkät erottavat Türkmenbaşynlahden Kaspianmerestä. Sen leveys on 18 ja pituus 46 kilometriä ja syvyys alle 5–6 metriä. Lahden pinta-ala on 1 500 neliökilometriä ja veden suolapitoisuus 12,8–14 promillea. Rantaviivaltaan rikkonaisen lahden osia ovat Pohjois-Çelekenin lahti, Balkaninlahti, Soýmonowinlahti sekä Murawýowinlahti, jossa sijaitsee Türkmenbaşyn satama..
Türkmenbaşynlahti muodostaa 267 124 hehtaarin laajuisen Ramsar-alueen, joka on tärkeä vesilintujen pysähdys- ja talvehtimispaikka sekä kalojen ravintopaikka. Sen uhanalaisiin eläinlajeihin kuuluvat muun muassa arohyyppä, valkopääsorsa, kiljuhanhi, kaspianhylje ja venäjänsampi.
Lyijykomppania

| Lyijykomppania |
| --- | --- |

Tiedot
Toiminnassa:  1981–1983, 1990–1998, 2003–2022
Tyylilaji:  heavy metal doom metal
Kotipaikka:  Suomi
Laulukieli:  suomi ruotsi
Entiset jäsenet:  Esa Moilanen,  rummut (1981-2022)  Timo Rautiainen,  laulu, kitara (1981–1996)  Olli Jaatinen,  basso (1981–1992)  Tapio Wilska,  basso, taustalaulu (1993)  Arto Alaluusua,  basso (1994–1996)  Jarkko Strandman,  laulu, kitara (1996–1998, 2003–2005, 2015)  Petri Lemmy Lindström,  basso (1996–1998, 2003–2007, 2013–2022)  Petteri Virtanen,  laulu, basso (2006–2012)  Joni Rossi,  kitara (2007–2012)  Tero Vuorinen,  laulu, kitara (2016–2022) 
Levy-yhtiö:  Bassmania Records   RAM Disc  
Aiheesta muualla
Kotisivut
Infobox OKNimi-testi OK: 
Lyijykomppania oli suomalainen heavy metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 1981 Lead Company -nimisenä. Yhtye suomensi nimensä vuonna 1983 ja hajosi pari kuukautta myöhemmin. Yhtye kasattiin uudelleen kokoon vuonna 1990 ja se hajosi taas vuonna 1998. Yhtye kuitenkin kokoontui jälleen vuonna 2003. Tuolloin yhtyeessä vaikuttivat Jarkko Strandman (laulu ja kitara), Lemmy Lindström (basso) ja Esa Moilanen (rummut). Tämä kokoonpano oli voimassa vuoteen 2006, jolloin Jarkko Strandman poistui yhtyeestä.
Keväällä 2006 yhtyeen laulaja-basistiksi liittyi Petteri Virtanen, jolloin Lemmy Lindström siirtyi soittamaan basson sijasta kitaraa. Lindström poistui omasta tahdostaan yhtyeestä vuonna 2007 keskittyäkseen perustamaansa Wizard of Nord -yhtyeeseen. Hänen paikkansa Lyijykomppaniassa otti Joni Rossi.
Virtanen ja Rossi poistuivat yhtyeen riveistä vuonna 2012. Yhtyeen vuoden 2015 kokoonpanoon kuuluivat Moilasen lisäksi aikaisemminkin yhtyeessä vaikuttaneet Jarkko Strandman ja Lemmy Lindström. Nyttemmin kokoonpano on Vuorinen, Lindström ja Moilanen.
Yhtye julkaisi 29. huhtikuuta 2017 digisinglen, joka sisältää kaksi uutta kappaletta, ”Helsinki tulessa!” ja ”Isä heiluu kirveellä”. ”Helsinki tulessa!” -kappaleesta on kuvattu myös Lyijykomppanian historian ensimmäinen musiikkivideo. Samalla aikaa yhtye valmisteli viidettä studioalbumiaan.. Tietoja epäonnistumisista ja päättämättömyyksistä, tai Väkivaltaa ja vääriä lääkkeitä -albumi julkaistiin 13. heinäkuuta 2018 ollen yhtyeen ensimmäinen julkaisu kymmeneen vuoteen.
Yhtyeen perustajajäsen Esa Moilanen menehtyi syyskuun lopussa 2022. Vuonna 2024 yhtyeen entiset jäsenet soittivat kaksi keikkaa nimellä Lyijyherrat Lyijykomppaniasta. Keikoilla esiintyivät Tero Vuorinen, Petri Lindström, Arto Alaluusua, Petteri Virtanen, Tapio Wilska, Timo Rautiainen, Jarkko Strandman ja Joni Rossi sekä Kaarle Viikate.
Jäsenet > Entiset jäsenet

Esa Moilanen – rummut (1981–2022)
Timo Rautiainen – laulu, kitara (1981–1996)
Olli Jaatinen – basso (1981–1992)
Tapio Wilska – basso, taustalaulu (1993)
Arto Alaluusua – basso (1994–1996)
Jarkko Strandman – laulu, kitara (1996–1998, 2003–2005, 2015)
Petri Lindström – basso, kitara (1996–1998, 2003–2007, 2013–2022)
Petteri Virtanen – laulu, basso (2006–2012)
Joni Rossi – kitara (2007–2012)
Tero Vuorinen – laulu, kitara (2016–2022)
Diskografia

Studioalbumit
Uimakoulu (1993)
Viimeinen voitelu (1996)
Harmaita säveliä (2005)
Sota, nälkä, rutto, kuolema (2010)
Tietoja epäonnistumisista ja päättämättömyyksistä, tai Väkivaltaa ja vääriä lääkkeitä (2018)
Tarpeettomia ikävyyksiä. (2021)
1993 - 1996 (2021)
EP:t
Synkkää jynkytystä (1991)
Suden hetki (1994)
Kehitys kulkee perse edellä (2004)
Mennyt maailma (2007)
Kokoelma-albumit
Lyijykomppania (1993)
Singlet
Ohjelmanjulistus (1992)
Helsinki tulessa! / Isä heiluu kirveellä (2017)
Yksinäisen tähden harhailija / ART (2019)
Kuolemaneskadroona (2020)
Aiheesta muualla

http://www.lyijykomppania.com
Lyijykomppania Meteli.netissä
Lyijykomppania - Cyclowiki (venäjäksi)
Lyijykomppania
| --- | --- |
Studioalbumit:   Uimakoulu  Viimeinen voitelu  Harmaita säveliä  Sota, nälkä, rutto, kuolema  Tietoja epäonnistumisista ja päättämättömyyksistä, tai Väkivaltaa ja vääriä lääkkeitä  Tarpeettomia ikävyyksiä.  1993 - 1996 
EP:t:   Synkkää jynkytystä  Suden hetki  Kehitys kulkee perse edellä  Mennyt maailma 
Kokoelmat:  Lyijykomppania
Singlet:   ”Ohjelmanjulistus”  ”Helsinki tulessa! / Isä heiluu kirveellä”  ”Yksinäisen tähden harhailija / ART”  ”Kuolemaneskadroona”
Hard Rock Cafe

| Hard Rock Cafe |
| --- | --- |

Perustettu:  1971
Kotipaikka:  Orlando, Florida, Yhdysvallat
Kotisivu:  www.hardrock.com
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Hard Rock Cafe
Hard Rock Cafe on teemaravintolaketju, jonka perustivat yhdysvaltalaiset Peter Morton ja Isaac Tigrett. Ensimmäinen ravintola avattiin Lontoossa 1971. Ravintoloiden koristelu rock and roll -aiheisilla muistoesineillä alkoi vuonna 1979. Pohjois-Amerikan alkuperäiskansa seminolit osti ravintolaketjun vuonna 2006. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Orlandossa, Floridassa. Ravintoloita on noin 150 yli 50 maassa. Yhtiöllä on myös muutama nimeään kantava kasino ja hotelli. Suomeen avattiin Hard Rock Cafe lokakuussa 2012. Ravintola sijaitsi Helsingin keskustassa Aleksanterinkadulla. Helsingin ravintola suljettiin tammikuussa 2023.