stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SpaceX Starship
Prototyyppien kehityshistoria > SN7/SN7.1

SN4:n tuhoutumisen jälkeen SN7 valmisteltiin jatkamaan siitä. Koekappale vietiin äärimmilleen 23. kesäkuuta, jolloin se saavutti 7,6 baarin paineen (tavoite yli 8,4 baaria). Se ei kuitenkaan tuhoutunut vaan ainoastaan vuoti, joten se voitiin korjata. SN7 uusiokäytettiin koodinimellä SN7.1. Tavoitteena tällä kappaleella oli parantaa valmistustekniikoita ja yltää edeltävän kokeen päätavoitteeseen.  SN7.1 paineistettiin tarkoituksella niin pitkälle, että se lopulta tuhoutui painekokeessa 24. syyskuuta 2020.
Prototyyppien kehityshistoria > SN8

SN8 on korkeille lennoille tarkoitettu koekappale. SN8 on rakennettu ruostumattoman teräksen seoksesta 304L aiemmin käytetyn 301:n sijaan. SN8 oli ensimmäinen SN-sarjan testiartikkeli, joka on edennyt aerodynaamisten osien lisäämiseen. Näihin kuuluvat nokkakartio, ohjaussiivekkeet ja lämpökilven koepaloja. Ensimmäinen kolmen Raptor-rakettimoottorin alus oli tarkoitettu suborbitaalisia kokeita (noin 15–20 kilometriä) varten.
20. lokakuuta 2020 SN8:lla suoritettiin ensimmäinen kolmen moottorin staattinen poltto. Sitten siihen lisättiin nokkakartio. 12. marraskuuta 2020 toisiosäiliöistä syötetyssä staattisessa polttokokeessa yksi moottoreista rikkoutui siten, että aluksen pneumatiikkajärjestelmä lakkasi toimimasta. Tämän vuoksi aluksen venttiilejä ei voitu ohjata, joten nestehapen lämmetessä ja kiehuessa paine pääsi nousemaan toisiohappisäiliössä. Lopulta rikkoutuva ylipainesuoja (burst disk) laukesi ja alus välttyi suuremmalta vahingolta. Aluksen lentovalmistelua voitiin jatkaa.
Ensimmäinen 12,5 km:n lentoyritys 8. joulukuuta 2020 keskeytyi moottorikeskeytykseen moottorien käynnistämisvaiheessa ajassa T-1.
Toinen lentoyritys 9. joulukuuta saavutti suurimman osan tavoitteistaan. Alus lensi 12,5 km:n korkeuteen, jonka jälkeen aloitti laskeutumisen. SN8 onnistui myös ensimmäistä kertaa Starshipille ominaisessa käännöksessä, jossa ennen laskeutumista alus kääntyy 90 asteen "mahalaskusta" takaisin pystysuoraan. SN8 kuitenkin tuhoutui maahantulonopeuden ollessa liian suuri.
Prototyyppien kehityshistoria > SN9, SN10 & SN11

Testiartikkeli kaatui joulukuussa 2020 High Bay -hallin sisällä jalustan petettyä, mutta ei kärsinyt vakavia vaurioita. SN9 suoritti koelentonsa 2. helmikuuta 2021. Laskeutumisvaiheessa vain yksi kolmesta Raptor-moottorista käynnistyi, vaikka kahden moottorin oli tarkoitus suorittaa laskeutumispoltto. Kappale osui laskeutumisalueelle yli 200 kilometrin tuntinopeudella.
SN10 valmistui helmikuussa 2021 High Bay -nimellä kulkevassa rakennushallissa, jossa SpaceX kasaa prototyyppinsä loppuun. Se kävi vastaavat valmistelukampanjat läpi kuten kaksi edeltävää. SN10 suoritti koelentonsa 4. maaliskuuta 2021. SN10 suoritti SpaceX:n sanoin pehmeän laskeutumisen, mutta laskeutumisjalkojen toimimattomuuden vuoksi alus tuhoutui hetken aikaa laskeutumisen jälkeen.
Maaliskuussa 2021 SN11:tä viimeisteltiin High Bayssa. SN11 suoritti koelentonsa kovassa sumussa 30. maaliskuuta 2021. Elon Muskin mukaan moottorilla 2 oli ongelmia prototyypin noustessa, sekä moottori 2 ei saavuttanut käyttökammion painetta laskeutumisen aikana. Yhteys prototyyppiin menetettiin viisi minuuttia ja 49 sekuntia laukaisun jälkeen. Musk totesi, että moottoreiden uudelleenkäynnistyksen yhteydessä moottorissa 2 havaittiin pieni metaanivuoto, joka johti tulipaloon ja prototyypin tuhoutumiseen.
Prototyyppien kehityshistoria > SN12/SN7.2

Kuten SN7.1 syyskuussa 2020, SN7.2 oli rakennettu paineistusdemoksi. 26. tammikuuta 2021 se läpäisi painekokeensa.
Prototyyppien kehityshistoria > SN15

SN15 kuljetettiin laukaisupaikalle 8. huhtikuuta 2021. SN15 erosi oleellisesti edeltävistä prototyypeistä. Siinä oli satoja muutoksia SN8–SN11-prototyyppeihin verrattuna. 5. toukokuuta 2021 SN15:sta tuli ensimmäinen Starship-prototyyppi, joka onnistui laskeutumaan pehmeästi maankamaralle ilmajarrutuksen jälkeen, käyttäen kahta kolmesta Raptor-moottoristaan manööverissä. Laskeutumisjalat toimivat riittävästi. Laskeutumisen jälkeen havaittiin aluksen pohjassa pieni tulipalo, mutta sen kerrottiin olleen odotettu eikä uhkaa alusta. SN16 oli suurelta osin valmis prototyyppi, mutta ei lentänyt. SN20–SN22-sarja aloitti kehitystyönsä toukokuussa 2021.
Prototyyppien kehityshistoria > SN20, SN21 & SN22

Ensimmäisen matalan kiertoradan lennon tavoiteajankohta oli tammikuu 2022 BN4:n eli ”boosteri numero 4:n” kanssa.
Laukaisu- ja Integraatio-torni

Starbasessa, Texasissa aloitettiin erittäin ainutlaatuisen kokonaisuuden rakentaminen. Tukeakseen Starship-järjestelmän tehokasta uudelleenkäytettävyyttä. Projektiprosessin nopeuttamiseksi ja edullistamiseksi aloitettiin. Laukaisun tapahtuessa tornista. Alus-osa jatkaa matkaa kiertoradalle samalla, kun Boosteri-osa laskeutuu takaisin ohjautuen samaan torniin. Torniin on asennettu kaksi "kättä", jotka ottavat boosterin vastaan mahdollistaen sen pehmeän laskeutumisen ja nopean uusiokäytön. Rakentaminen käynnistyi kesällä 2021. Joulukuussa 2021 valmistelutyöt olivat loppusuoralla. Samaa järjestelmää on tarkoitus käyttää mereltä käsin SpaceX:n kelluvissa laukaisukeskuksissa Phobos & Deimos (entisiä öljynporauslauttoja). Starbaseen rakenteilla oleva laukaisu- ja integraatio-torni on monien muidenkin tapaan prototyyppi. Joulukuussa 2021 ilmoitettiin toisen tornin rakentamisesta Cape Canaveralin avaruuskeskukseen Floridaan.
Lokakuussa 2024 tehdyssä lentokokeessa Super Heavy saatiin otettua kiinni tornissa olevilla syömäpuikoiksi kutsutuilla robottikäsillä.
Rakenne

Starship koostuu Maasta tapahtuvien laukaisujen yhteydessä kahdesta osasta. Ensimmäisenä vaiheena on kantoraketti Super Heavy. Toinen vaihe on itse Starship lasteineen. Starship on alus, jonka sisätiloista alaosan täyttävät tankit ja moottorit ja yläosan hyötykuorma. Raketin hyötykuormatavoite matalalle Maan kiertoradalle on vähintään 100 tonnia, mikä tekee Starshipistä superraskaan kantoraketin. Starshipin on tarkoitus kyetä lentämään Maasta Marsiin sekä nousemaan sieltä ja palaamaan Maahan hyödyntämällä välitankkauksia.
Koko aluksen ja kantoraketin yhdistelmän korkeus on 121 m ja massa 5 000 000 kg
Rakenne > Super Heavy

Super Heavyn ulkohalkaisija on yhdeksän metriä ja korkeus 70 metriä. Sen yläosassa on verkkosiivekkeet. Alaosassa on laskeutumisjalat.
28 moottorin versiossa moottoreista 20 olisi suuren suorituskyvyn ei-säädettäviä moottoreita. Loput kahdeksan olisivat teholtaan ja suuntaukseltaan säädettäviä.
Rakenne > Starship

Starshipin ulkohalkaisija on yhdeksän metriä. Aluksen lieriömäisen propulsio-osan rakentaminen alkaa yhdeksän metrin halkaisijaiseksi renkaaksi hitsattavasta terässuikaleesta. Näitä renkaita hitsataan päällekkäin muutama kappale ja näin saadaan osakokoonpanoja. Moottoriripustus/ensiöhappisäiliön pohja, ensiösäiliöiden yhteinen väliseinä ja ensiömetaanisäiliön laipio hitsataan lieriöiden sisään. Lopuksi nämä lieriöt kasataan päällekkäin ja hitsataan toisiinsa.
Ensiönestehappisäiliö on alinna ja sen päällä on ensiönestemetaanisäiliö. Aluksessa on lisäksi toisioajoainesäiliöt (header tanks), joissa on laskeutumisajoaine. Toisiometaanisäiliö on ensisäiliöiden väliseinässä. Toisiohappisäiliö on nokkakartion nokassa, jotta aluksen massakeskipistettä saadaan edemmäs.
Aluksen kärkeen tulee rahtiosa ja muut tilat ts. nokkakartio. Nokkakartion kartiomainen osa hitsataan lukuisista paloista suoraan yhdeksi kappaleeksi. Nokkakartioon kuuluvaksi lasketaan myös suora osa aluksesta tankkiin asti.
Peräpäähän tulee jalat, joiden muoto ei ollut vielä vakiintunut marraskuussa 2020.
Aluksen etu- ja takapäässä on ohjaussiivekkeet. Siivekkeitä ohjataan sähköisesti suoraan ilman hydrauliikkaa rinnakkain kytketyillä Tesla Plaid -moottoreilla. Takasiivekkeiden tehon tarve on 1,5 MW per siiveke.
Raptor-moottorit käynnistetään COPV-kaasulla.
Lentoprofiili

Laukaisussa Super Heavy käyttää kaikkia moottoreitaan. Ne käynnistetään erissä pienellä viiveellä. Vaiheistuksen lähestyessä osa Super Heavyn moottoreista sammutetaan ja Starship käynnistää omansa. Vasta sitten osat irtoavat toisistaan eli kyseessä on ns. lentävä vaiheistus. Vaiheistuksen jälkeen Super Heavy kääntyy ja suorittaa jarrutuspolton (boostback burn). Siinä sen kiihtyvyys on 20 G:tä. Pudottuaan sitten aikansa siivekkeiden ohjaamana Super Heavy suorittaa laskeutumispolton. Starship jatkaa vaiheistuksen jälkeen polttoaan. Koelennoilla se on toistaiseksi ohjattu vasta alikiertoradan lentoradalle, josta paluu ilmakehään tapahtuu suoraan putoamalla. (Tilanne SpaceX Starship integrated flight test 6 asti.)
Koelennot

Pelkän Starshipin koelennoista katso #Prototyyppien kehityshistoria. Nämä ovat siis varsinaisia koelentoja eli mukana ovat sekä kantoraketti että avaruusalus ja tavoitteena on avaruus ja kiertorata.
20. huhtikuuta 2023 IFT-1 –Starship S20 ja Super Heavy B7. Ensimmäinen integroitu koelento. Lento ohitti Max Q:n mutta ei edennyt vaiheistukseen asti vaan tuhoutui kesken lennon oletettavasti menetettyään ohjattavuuden.
18. marraskuuta 2023 IFT-2 – Starship S25 ja Super Heavy B9. Lento eteni ohi vaiheistuksesta. Toinen vaihe eteni telemetrian mukaan ainakin yli Karmanin rajan mutta automaattinen lennonkeskeytys tuhosi aluksen ennen suunniteltua moottorien sammutusta. Lennon keskeytysjärjestelmä tuhosi ensimmäisen vaiheen pian vaiheistuksen jälkeen. Kokeen päätavoite "kuuma" vaiheistus onnistui. Uusi suojajärjestelmä toimi ja laukaisualusta ei kärsinyt suuria vaurioita edellisen laukaisun tapaan.
14. maaliskuuta 2024 IFT-3 – Starship S28 ja Super Heavy B10. Starship tuhoutui lennon laskeutumisvaiheessa saavutettuaan ensin kiertoratanopeuden. Super Heavy tuhoutui laskeutumisvaiheessa.
6. kesäkuuta 2024 IFT-4 – Starship S29 ja Super Heavy B11. Lento täytti tavoitteensa onnistuneesti. Vaiheistuksen jälkeen Super Heavy "laskeutui" hallitusti kuvitteelliseen lentoasemaan Meksikonlahdella ja Starship selvisi ilmakehään paluusta laskeutuen aktiivisesti Intian valtamereen.
13. lokakuuta 2024 IFT-5 – Starship S30 ja Super Heavy B12. Aiempiin nähden joitakin muutoksia sisältänyt alikiertoratainen lento Starbasesta Intian valtamerelle. Super Heavy onnistui palaamaan ensimmäistä kertaa Starbaseen. Se hidasti moottoreillaan lähes pystysuoraan leijuntaan ja ohjasi itsensä laukaisutornille, jonka varret ottivat sen hallitusti kiinni. Starship laskeutui suunnitellusti Intian valtamereen.
20. marraskuuta 2024 IFT-6 – Starship S31 ja Super Heavy B13. IFT-5:n tapainen, mutta se sisälsi joitakin muutoksia uuden datan keräämiseksi. Starshipin Raptor-moottoreita kokeiltiin polttaa esnimmäistä kertaa avaruudessa. Yhteysonglemien takia Super Heavy laskeutui Starbasen sijaan hallitusti Meksikonlahdelle ja hajosi osiin. Starship laskeutui onnistuneesti Intian valtamereen.
Lennot

Ensimmäisenä tilattu Starship-lento on miehitetty Kuun ympärilento. Syyskuussa 2018 julkistetun DearMoon-hankkeen Kuun ympärilennon toteutumistavoite oli 2023. Hankkeen rahoittaja japanilainen miljardööri Yūsaku Maezawa on valittu ensimmäiseksi matkustajaksi kaupalliselle kuulennolle.
Starshipin muokattu versio valittiin yhdeksi kolmesta kuulaskeutuja-ehdokkaaksi NASAn Artemis-kuuohjelmaan. Toiset ehdokkaat ovat Dynetics-yhtiön laskeutuja ja Blue Originin vetämän tiimin laskeutuja.
Nasa myönsi vain SpaceX:lle sopimuksen kehittää, testata ja lentää kaksi tehtävää Kuun pinnalle.
Nasa myönsi 2,89 miljardia dollaria kahteen tehtävään, mutta määrä voi kasvaa, jos Nasa valitsee SpaceX:n myöhemmille lennoille. Kolme kilpailevaa ehdokasta toimi Nasan kanssa 10 kuukauden ajan muokaten ehdotustaan Nasan tarpeisiin: Blue Originin ja Dyneticsin ehdotukset koskivat muutaman astronautin viemistä Kuun pinnalle, kun taas SpaceX ehdotti Mars-lentoon tarkoitettua vaihtoehtoa, joka voi viedä tusinoittain ihmisiä kerralla kuuden kuukauden lennolla. SpaceX:n ratkaisu on ylimitoitettu muutaman henkilön viemiseksi Kuuhun, mutta kolmesta vaihtoehdosta se on ainoa, jolla on suora polku täyteen uudelleen käytettävyyteen. Arvion mukaan Starship-arkkitehtuuri mahdollistaa hyvin raskaat laukaisut, ajoaineen säilömisen avaruudessa, tankkaamisen avaruudessa sekä suuret massat ylös ja alas planeettojen pinnoilta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
SpaceX Private Lunar Mission SpaceX. Viitattu 20.9.2018.
Berger, Eric: NASA isn’t going to pay for the BFR, so Musk charts a new course Ars Technica. 18.9.2018. Viitattu 20.9.2018.
Mosher, Dave: This imaginative drawing liked by Elon Musk reveals just how crazy SpaceX's first missions to Mars will be Business Insider Nordic. 8.9.2018. Viitattu 20.9.2018.
Drake, Nadia: SpaceX Names Their First Private Tourist Headed to the Moon National Geographic. 17.9.2018. Viitattu 20.9.2018.
Kuvia Starshippien kokoonpanon etenemisestä (englanniksi)
Piirros: Vuoden 2018 versio.
Starhopper, ensimmäinen lentänyt prototyyppi, SpaceX South Texas Launch Site
CFD-simulaatio vatsa edellä laskeutumisesta.
Starshipin Mk2-prototyypin rungon kolme osaa elokuussa 2019 Floridassa.
Cheng Yen

| Cheng Yen 證嚴 |
| --- | --- |
 Cheng Yen vuonna 2016
Henkilötiedot
Muut nimet:  Chin-Yun Wong
Syntynyt: 14. toukokuuta 1937 (ikä 87)  Taichū, Japanin keisarikunta (nyk. Taichung)
Kansalaisuus:   taiwanilainen
Ammatti:  buddhalainen nunna, hyväntekeväisyysjärjestön johtaja
Arvonimi: Mestari
Muut tiedot
Lempinimet:  Aasian Äiti Teresa
Järjestö:  Tzu Chi
Cheng Yen (kiin.: 證嚴; pinyin: Zhèngyán; s. 14. toukokuuta 1937), syntyjään Wong Chin-Yun (kiin.: 王錦雲; pinyin: Wáng Jǐnyún), on taiwanilainen buddhalainen nunna, filantropisti ja Tzu Chi -kansalaisjärjestön perustaja. Häntä on kutsuttu myös Aasian Äiti Teresaksi.
Tausta ja varhainen elämä

Wong Chin-Yun syntyi keskiluokkaiseen perheeseen vuonna 1937 nykyisen Taichungin kaupungin alueella, joka siihen aikaan kuului Japanin keisarikuntaan ja jonka nimi oli Taichū. Wongin sedän perhe oli lapseton, joten hän kasvoi näiden luona perheen sisäisen adoption, joka oli tuolloin melko tyypillistä, jälkeen.
Wong osoitti erityisen suurta kiinnostusta perheestään huolehtimiseen eikä esimerkiksi ollut juurikaan kiinnostunut avioliitosta.
Tausta ja varhainen elämä > Vihkimys nunnaksi

Toisen maailmansodan aikaisten pommitusten aiheuttama sekasorto ja ihmisten kärsimys jättivät kertoman mukaan jälkensä Wongiin. Myös isän kuolema oli kova kokemus. Ollessaan 23-vuotias hän koki uskonnollisen heräämisen ja ilmoitti haluavansa buddhalaiseksi nunnaksi. Wongin äiti kielsi tämän, mutta hän karkasi kotoa ja vannoi, ettei palaa ennen kuin löytäisi keinon harjoittaa uskontoaan sellaisella tavalla, jonka hän kokisi oikeaksi. Wongin mukaan buddhalaiset rituaalit olivat liian monimutkaisia, mikä puolestaan häiritsi Buddhan opettaman myötätunnon ymmärtämistä.
Vuonna 1963 Wong matkusti kotoaan Hualienista Taipeihin tarkoituksenaan saada nunnan vihkimys. Hän tutustui tällä matkalla munkki Yin-Shuniin, joka oli vakuuttunut Wongin motiiveista ja pyrkimyksestä tehdä hyväntekeväisyyttä. Yin-Shun antoi hänelle nunnan vihkimyksen, otti tämän oppilaakseen ja antoi tälle nimen Cheng Yen.. Hieman reilun kuukauden opiskelun jälkeen Cheng palasi kotiinsa ja vuoden kuluttua hänellä oli viisi seuraajaa, jotka viljelivät vihanneksia, neuloivat villapaitoja ja valmistivat lasten kenkiä saadakseen toimeentulonsa ja tehdäkseen hyväntekeväisyyttä.
Työ Tzu Chin parissa > Tzu Chin perustaminen

Cheng kävi 1960-luvun lopulla keskusteluja katolilaisten nunnien kanssa, jotka ihmettelivät sitä, että jos buddhalaisuus saarnaa myötätuntoa, miksi buddhalaiset eivät ole perustaneet orpokoteja tai sairaaloita. Tämä antoi Chengille idean Tzu Chin (suom. suurin piirtein "myötätunnon avustus") perustamisesta. Järjestön toiminta aloitettiin vuonna 1966. Vuonna 1972 Tzu Chi avasi ensimmäisen terveysasemansa ja 1970-luvun lopulla järjestö alkoi suunnittelemaan 600-paikkaisen sairaalan rakentamista. Toiminta keskittyi aluksi Taiwanin alikehittyneelle itärannikolle.
Tzu Chista tuli nopeasti yksi maailman nopeimmin kasvavista kansalaisjärjestöistä. Toimipisteitä on yli 500 ympäri maailmaa.
Työ Tzu Chin parissa > 1990-luku ja sen jälkeen

1990-luvulla Cheng alkoi hyödyntää innokkaasti internetin tuomia mahdollisuuksia avustustyön tekemisessä.
Vuonna 1998 hän perusti TV-kanavan nimeltä Da Ai (kiin. 大愛 "suuri rakkaus"), jota ylläpitää Chengin Tzu Chi -järjestö. Kanavan sisältö 95-prosenttisesti itse tuotettuja ja Tzu Chin opetusten mukaisia; ohjelmistosta on mm. karsittu väkivalta, sota ja kaikki muu, minkä katsotaan olevan mieltä saastuttavaa. Vuonna 2012 kanava aloitti teräväpiirtolähetykset.
Tzu Chin vapaaehtoiset tekevät avustustyötä myös ulkomailla, erityisesti katastrofialueilla. Tapaninpäivän tsunamin jälkeen Tzu Chin vapaaehtoiset saapuivat kolme päivää tsunamin iskettyä Sri Lankaan ja auttoivat rakentamaan 600 uutta kotia sekä koulun ja sairaalan. Esikuvana toimii tuhatkätinen Avalokiteshvara-bodhisattva.
Cheng on sitä mieltä, että kuka tahansa pystyy tuntemaa samaa myötätuntoa kuin mitä Buddha opetti, mutta sitä on osattava myös soveltaa käytännössä, minkä vuoksi hän päätyi perustamaan kansalaisjärjestön.
Chengin päivän on kerrottu alkavan aikaisin aamulla. Hän tuottaa TV-kanavalleen 25-minuuttisen aamuluennon sekä 12-minuuttisen iltaluennon. Päivisin hän ottaa vastaan vieraita sekä vierailee Tzu Chin toimipisteillä ympäri Taiwania. Sydänvaivojensa vuoksi Cheng ei matkusta Taiwanin ulkopuolelle.
Kunnianosoituksia

Cheng on useiden yliopistojen kunniatohtori: mm. Hongkongin yliopisto (Hongkong, 2001), Kansallinen Chung Cheng -yliopisto (Taiwan, 2019) ja Naresuan-yliopisto (Thaimaa, 2015)
Lisäksi Cheng on palkittu mm. seuraavin kunnianosoituksi:
Teksasin osavaltion kunniakansalainen (1991)
Taiwanin ulkoministeriön Diplomatian mitali, 1. luokka (1996)
Maailman buddhalaisen yliopiston Buddhalainen erinomaisen naisen palkinto (2002)
World Fellowship of Buddhists - järjestön Global Buddhist Contribution -palkinto (2008)
Rotary Internationalin Highest Honor -palkinto (2014)
BBC valitsi Chengin vuonna 2022 sadan vaikutusvaltaisen ja innostavan naisen listalle 100 Women.
Tzu Chin päämaja
Susu Honkanen

| Susu Honkanen |
| --- | --- |
 Susu Honkanen jaksossa 4542.
Näyttelijä(t):  Tuuli Mattila
Kesto:  2020–2022, 2023–2024
Ensi- esiintyminen:  Osa 3767: Linda matkustaa Tällinnaan (12. toukokuuta 2020)
Viimeinen esiintyminen:  Osa 4620: Susun pyyhit silmistäni pois (23. elokuuta 2024)
Henkilötiedot
Ammatti:  lääkäri
Sukupuoli:  nainen
Kotipaikka:  Oulunkylä
Asuinpaikka:  Kerava
Suhteet
Sisarukset:  Marika Honkanen
Puoliso(t):  Miki Kajander (ex-aviomies) Aki Nikkinen (ex-miesystävä)  Noel Axelsson (ex-kihlattu) Rami Markkanen (Kihlattu)
Lapset:  Matias Kajander Laila Kajander
Sisarusten lapset:  Daniela Honkanen
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Susu Honkanen (esiintynyt myös nimellä Pauliina Lahti) (es. Tuuli Mattila 2020–2022, 2023–2024) on kuvitteellinen hahmo suomalaisessa saippuasarjassa Salatut elämät.
Elämä Pihlajakadulla

Susu on Miki Kajanderin ex-vaimo, Lailan ja Matiaksen äiti sekä Marika Honkasen sisko. Hän on myös Toivo Taalasmaan kummitäti ja ammatiltaan lääkäri. Erottuaan Mikistä hän seurusteli Aki Nikkisen kanssa. Myöhemmin hän seurusteli Noel Axelssonin kanssa, mutta katosi kertomatta kellekään, kun hän sai tietää Noelin ajaneen poikansa Matiaksen yli.
Vuotta myöhemmin Elinan saatua Toivon huoltajuuden Noelilta hän saapui Keravalle baariin, jossa paljastui Susun olevan baarimikkona. Selvisi, että kaksikko oli pitänyt yhteyttä ja juoninut Noelin selän takana. Susu oli alkanut tällä välin myös seurustelemaan baarin omistajan Ramin kanssa, jolle hän on kertonut nimekseen Pauliina Lahti. Noelin teot olivat olleet Susulle liikaa ja hän oli lähellä hypätä koskeen, mutta Rami ehti tulla paikalle juuri sopivaan aikaan. Rami ja Susu matkustivat yhdessä ensimmäisen vuotispäivänsä kunniaksi Kreikkaan Rodokselle. He sattuivat Ismon, Sampon ja Kallen naapureiksi, ja Susu oli vähällä paljastua. Susu onnistui kuitenkin välttämään kohtaamiset Laiteloiden ja Kaukovaaran kanssa tekeytymällä kipeäksi. Pian Rami sai tietää "Pauliinan" olevan Susu. Rami käski Susua palaamaan pihlajakadulle lapsiensa luo.
Susu muuttaa asumaan Elinan vanhaan kämppään, kun Elina oli antanut asunnon avaimet Susulle. Pian Daniela näkee, että joku menee Elinan asuntoon. Samaan aikaan Kari tulee paikalle, jolloin Kari lainaa yleisavaimia ja menee Danielan kanssa asuntoon. Susu tulee huoneesta ja selviää, että hän on muuttanut asuntoon. Kun Noel saa tietää tästä, hän käy uhkailemassa Susua ja vaatii tämän pysyvän erossa Danielasta. Pian myös lapset saavat tietää Susun palanneen. Kierukkaa poistamassa oleva Daniela saa Susun lääkärikseen. Susu on palannut sairaalaan töihin.
Suhteet

Miki Kajander: avioliitto, päättynyt
Aki Nikkinen: suhde, päättynyt
Noel Axelsson: ex-kihlattu
Rami Markkanen: Kihloissa
Vihamieliset suhteet

Elina Taalasmaa: Susu piti Elinaa hulluna koska hän yritti saada Susua tietämään totuuden Noelista.
Daniela Axelsson: tappeli Susun kanssa Noelista
Noel Axelsson:
| --- | --- |
Jaksot: Jaksot | Erikois- ja päätösjaksot
Henkilöt: Henkilöt | Poistuneet henkilöt
Paikat: Tapahtumapaikat | Yritykset, tuotemerkit ja puolueet | Ullanlinna
Spin-off-sarjat: Romeo & Rafael Desperados | Lillukanvarsia | Tuuliranta | Young Man, Cash Man | Young Girl, Dream Girl | Satula | Bikineitä ja timantteja | Pihlajakadun tuhmat tädit | Kämppä tyhjänä | Pihlajasatu | Pahainpäivä | Soppatykkimiehet | MC Taalasbiili | Rantabaari
Elokuvat: Nightmare – painajainen merellä | Nightmare 2 – Painajainen jatkuu
Oheismateriaalit: CD-kokoelma | Oheismateriaalit
Janica Rauma

Janica Rauma Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018.
Janica Mäkelä suunnitteli Forssaan Yrittäjyyden siluetti -kietoliittymäteoksen, joka paljastettiin vuonna 2016.
Janica Johanna Rauma (o.s. Mäkelä, s. 24. kesäkuuta 1986 Forssa) on suomalainen keskimatkojen juoksija, kestävyysjuoksija ja estejuoksija. Hän edusti vuoteen 2019 asti Forssan Salamaa ja sen jälkeen Turun Urheiluliittoa. Häntä valmensi aiemmin Ari Ketola, vuosina 2008–2015 Pekka J. Lehtinen ja vuodesta 2016 lähtien hän on valmentanut itse itseään. Koulutukseltaan Rauma on filosofian (biokemia) ja humanististen tieteiden (suomen kieli) maisteri. Hän työskentelee opettajana Turun yliopistossa ja on lisäksi toiminut aiemmin projektitutkijana.
Rauma kilpaili aikuisten maaottelussa ensimmäisen kerran Göteborgissa 2009. Hän on sijoittunut maaotteluissa parhaimmillaan toiseksi 3 000 metrin estejuoksussa 2010, 2018 ja 2019 sekä 10 000 metrillä vuonna 2014. Kalevan kisoissa Rauma voitti Suomen mestaruuden 3 000 metrin estejuoksussa vuonna 2020. 5 000 metrillä hän on voittanut hopeaa 2010, 2014, 2018 ja 2022 sekä pronssia 2009, 2011 ja 2020, 10 000 metrillä hän sai hopeaa 2017 ja pronssia 2011 sekä 3 000 metrin estejuoksussa hopeaa 2010, 2011, 2017 ja 2019 sekä pronssia 2014. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on saavuttanut SM-hopeaa 3 000 metrillä 2019. Maastojuoksun SM-kisoista hän on saavuttanut 10 kilometrin kilpailussa hopeaa vuonna 2020 ja 6 kilometrin kilpailussa pronssia vuosina 2015, 2017, 2018 ja 2019 sekä lisäksi joukkuekilpailussa neljä kultaa, viisi hopeaa ja yhden pronssin. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän on saavuttanut 4 000 metrin viestissä hopeaa 2022 ja pronssia 2020 ja 2023 sekä 4 × 1 500 metrin sekaviestissä hopeaa 2023 ja pronssia 2024.
Rauma karsiutui 3 000 metrin estejuoksun alkuerissä Berliinin EM-kilpailuissa 2018.
Henkilökohtaiset ennätykset > Ulkoradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä  |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m | 2.12,17 | Keuruu | 22. kesäkuuta 2012 |
| 1 500 m | 4.21,28 | Lapinlahti | 28. heinäkuuta 2018 |
| 3 000 m | 9.24,37 | Turku | 14. heinäkuuta 2020 |
| 5 000 m | 16.02,24 | Lappeenranta | 23. elokuuta 2018 |
| 10 000 m | 34.06,68 | Helsinki | 30. elokuuta 2014 |
| 3 000 m ej | 9.41,70 | Berliini | 10. elokuuta 2018 |
Henkilökohtaiset ennätykset > Sisäradat

| Laji | Aika | Paikka | Päivä |
| --- | --- | --- | --- |
| 800 m | 2.16,58 | Turku | 7. helmikuuta 2010 |
| 1 500 m | 4.29,65 | Helsinki | 17. helmikuuta 2018 |
| 3 000 m | 9.25,22 | Bærum | 10. helmikuuta 2019 |
| 3 000 m ej | 10.40,18 | Mustasaari | 12. helmikuuta 2009 |