stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Tampere Tigers
Päävalmentajat

Mauricio Rosales 2016-
Lassi Autio 2004–2006, 2009, 2011, 2015
Luis Noyola 2014
Andres Mena 2013
Aki Ropo 2010, 2012
Tuomo Mesimäki 2008
Oliver Paredes 2007
Tigersin ennätyksiä > Seuraennätyksiä (SM-sarja)

Päivitetty kauden 2019 jälkeen
Eniten tehtyjä juoksuja:
Koti:   20 vs. Lahti Pirates, 6.6.2018
Vieras: 41 vs. Lahti Pirates, 20.7.2019
Vähiten tehtyjä juoksuja:
Koti:   0 vs. Espoo Athletics, 17.7.2005
Vieras: 0 vs. Espoo Athletics, 31.7.2005
Eniten päästettyjä juoksuja:
Koti:   33 vs. Espoo Expos, 22.6.2005
Vieras: 28 vs. Helsingin Puumat, 14.7.2005 / 28 vs. Helsinki Icebreakers, 18.5.2008
Vähiten päästettyjä juoksuja:
Koti:   2 vs. Helsingin Puumat, 5.6.2005 / 2 vs. Helsingin Puumat, 2.8.2005
Vieras: 4 vs. Malmi Bullets, 6.6.2007
Suurin voitto:
Koti:   17–2 vs. Pirates, 12.6.2019
Vieras: 0–41 vs. Pirates, 20.7.2019
Suurin tappio:
Koti:   6–33 vs. Expos, 22.6.2005
Vieras: 17–0 vs. Athletics, 31.7.2005 / 20–3 vs. Athletics, 31.7.2005
Aiheesta muualla

Tampere Tigersin kotisivut
Suomen baseball-liiton kotisivut
Syncom

Syncom 2
Syncom oli NASAn vuonna 1961 aloittama tietoliikennesatelliittiohjelma, jossa kehitettiin geosynkronisella kiertoradalla toimiva tietoliikennesatelliitti. Tarkoituksena oli toteuttaa kolme tällaista satelliittia. Syncom on lyhenne ohjelman nimestä "synchronous communication satellite".
Satelliitti

Hughes Aircraft Companyn Culver Cityssä, Kaliforniassa, sijaitseva tehdas kehitti ja rakensi kolme satelliittia pitkälle NASAn ohjelman ulkopuolella yhtiön etsiessä uusia markkinoita.
Satelliitit olivat sylinterimäisiä, halkaisijaltaan 71 cm ja 39 cm korkeita. Tankattuna niiden massa oli 68 kg ja kiertoradalla 39 kg, josta 25 kg oli varsinaista radiohyötykuormaa. Niissä oli kaksi transponderia, joilla oli 2 W lähetysteho. Yksi satelliitti pystyi välittämään vain yhden kaksisuuntaisen puhelun tai 16 teletype-linkkiä.
Syncom 1

Syncom 1 laukaistiin 14. helmikuuta 1963 Delta-kantoraketilla Cape Canaveralista, Floridasta. Satelliitti menetettiin matkalla geosynkroniselle kiertoradalle sen elektroniikan pettäessä, kun satelliitin rakettimoottori käynnistettiin.
Syncom 2

Syncom 2 -satelliitista tuli ensimmäinen geosynkroninen satelliitti, kun se laukaistiin 26. heinäkuuta 1963 Delta-kantoraketilla Cape Canaveralista. Sen ratatason kaltevuus oli 33 astetta, minkä takia se ei ollut täysin puhtaasti geostationaarinen.
Yhdysvaltain laivaston alus USNS Kingsport toimi satelliitin lennon alkuvaiheessa sen ohjaus- ja seuranta-asemana, josta myös signaali lähetettiin satelliitille.
Syncom 3

Syncom 3 oli ensimmäinen aidosti geostationaarinen tietoliikennesatelliitti. Se laukaistiin 14. elokuuta 1964 Delta-kantoraketilla. Se välitti Yhdysvaltoihin Tokion olympialaisten TV-kuvaa, joka oli ensimmäinen Tyynen valtameren ylittänyt suora TV-lähetys.
Syncom IV

Leasat-ohjelman viisi satelliittia 1980-luvulla nimettiin Syncom IV-1–Syncom IV-5. Nämä olivat paljon suurempia tietoliikennesatelliitteja painaen 1300 kg.
Aiheesta muualla

Daniel R. Gloverin sivut NASAn kokeellisista tietoliikennesatelliiteista (Arkistoitu – Internet Archive)
NASAn sivut:
Syncom 1 (Arkistoitu – Internet Archive)
Syncom 2 (Arkistoitu – Internet Archive)
Syncom 3 (Arkistoitu – Internet Archive)
Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Teriberka
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Teriberka Wikimedia Commonsissa
Kaupunkikunnat:

Kuola (hallinnollinen keskus) – Kildinstroi – Molotšnyi – Murmaši – Tumannyi – Ylä-Tuuloma (Verhnetulomski)
Maalaiskunnat:
 Mežduretšje – Pušnoi  – Teriberka – Tuuloma (Tuloma) – Uura (Ura-Guba)
The Latebirds

The Latebirds on suomalainen rock-yhtye, joka perustettiin Helsingissä 2000-luvun vaihteessa. Yhtyeen musiikkia on kuvailtu melodiseksi indie rockiksi.  The Latebirdsiä on verrattu yhtyeisiin ja artisteihin kuten Wilco, Neil Young, The Jayhawks ja The Posies. The Latebirdsin ensimmäinen virallinen julkaisu Fortune Cookies (2003) sai runsaasti huomiota suomalaisissa musiikkimedioissa, koska se julkaistiin samana päivänä kuin yhtyeen laulusolistin (Markus Nordenstreng) oma sooloalbumi Latebird.
Sittemmin The Latebirds on äänittänyt kaksi albumia Yhdysvalloissa. Yhtyeen levyillä ovat vierailleet muiden muassa Wayne Kramer (MC5), Benmont Tench (Tom Petty), Ken Stringfellow (The Posies), Marc Ribot (Tom Waits) ja J. Karjalainen.
The Latebirds on kiertänyt runsaasti ulkomailla. Yhtye on esiintynyt viidesti Yhdysvaltain suurimmilla musiikkimessuilla (South By Southwest). Lisäksi The Latebirds on vieraillut Kanadan kansainvälisillä filmijuhlilla (2004) sekä Berliinin PopKomm-messuilla (2004). Vuonna 2005 The Latebirds kiersi Suomessa The Posies ja Patti Smith Group -yhtyeiden kanssa. Vuotta myöhemmin bändi teki kiertueen Wilco-yhtyeen kanssa Yhdysvalloissa. Tämän kiertueen yhteydessä The Latebirds esiintyi ensimmäisenä suomalaisena yhtyeenä Nashvillen legendaarisessa Ryman Auditorium / Grand Ole Opry -konserttisalissa, jossa uransa ovat aloittaneet muun muassa  Johnny Cash ja Hank Williams.
The Latebirdsin kolmas albumi The Last Of The Good Ol' Days taltioitiin Kaliforniassa maineikkaan Grammy-palkitun äänittäjä/tuottajan kanssa; Jim Scott tunnetaan erityisesti tuottaja Rick Rubinin äänittäjänä ja miksaajana. The Latebirds levytti myös uusia kappaleita yhdessä rumpali Levon Helmin (The Band, Bob Dylan) kanssa tämän kotistudiossa Woodstockissa. Näissä sessioissa vieraili Kris Kristofferson  jonka kappaleen "In The News" The Latebirds levytti kantrilegendan kanssa. The Last Of The Good Ol' Days julkaistiin Skandinaviassa syyskuussa 2010.
The Latebirdsin kokoonpano

Markus Nordenstreng – laulu, kitara, koskettimet
Janne Haavisto – rummut, lyömäsoittimet
Jussi Jaakonaho – soolokitara
Mikko Mäkelä – basso, taustalaulu
Matti Pitsinki – koskettimet, kitara
Diskografia

Fortune Cookies (2003)
Radio Insomnia (2005)
The Last of the Good Ol’ Days (2010)
Aiheesta muualla

The Latebirdsin virallinen kotisivu
The Latebirdsin suomalaisen levy-yhtiön kotisivu
Thomas Müller (yhdistetyn hiihtäjä)

| Mitalit> Maa:   Länsi-Saksa.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Länsi-Saksa.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Länsi-Saksa.Miesten yhdistetty. Olympialaiset  | Maa:   Länsi-Saksa> Miesten yhdistetty. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Calgary 1988 | joukkuekilpailu |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Seefeld 1985 | joukkuekilpailu |  |
|  Kultaa | Obertsdorf 1987 | joukkuekilpailu |  |
Thomas Müller (s. 5. maaliskuuta 1961) on entinen saksalainen yhdistetyn hiihtäjä. Hän on joukkuekilpailun olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Müller saavutti junioreiden MM-kilpailuissa pronssia henkilökohtaisessa kilpailussa Schonachissa 1981. Oslon MM-kisoissa 1982 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kuudenneksi ja kuului joukkuekilpailussa neljänneksi sijoittuneeseen Saksan joukkueeseen. Vuonna 1984 hän sijoittui viidenneksi Sarajevon olympialaisissa ja kuului lisäksi viidenneksi sijoittuneeseen Saksan liittotasavallan joukkueeseen Rovaniemen MM-joukkuekilpailussa.
Müller voitti joukkuekilpailun maailmanmestaruuden Seefeldissä 1985 yhdessä Hubert Schwarzin ja Hermann Weinbuchin kanssa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli kolmastoista. Kaksi vuotta myöhemmin Müller kuului Weinbuchin ja Hans-Peter Pohlin kanssa kultaa voittaneeseen Länsi-Saksan joukkueeseen Obertsdorfin MM-kisoissa. Henkilökohtaisessa kilpailussa hän oli kymmenes.
Müller voitti Pohlin ja Schwarzin kanssa joukkuekilpailun olympiakultaa Calgaryssä 1988. Hän päätti arvokisauransa Val di Fiemmen 1991 MM-kisojen joukkuekilpailun neljänteen tilaan.
Maailmancupissa Müller saavutti ensimmäisen voittonsa – ja palkintokorokesijoituksensa – Schonachissa tammikuussa 1984. Hän voitti maailmancup-kilpailun myös Lahdessa 1984 ja 1987 sekä Oberwiesenthalissa 1985. Lisäksi hän oli osakilpailuissa kaksi kertaa toinen ja kuudesti kolmas. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui toiseksi kaudella 1985–1986.
The Law of Compensation

| The Law of Compensation |
| --- | --- |
 Elokuvan mainos Moving Picture World -aikakauslehdessä
Ohjaaja:  Joseph A. Golden Julius Steger
Käsikirjoittaja:  Edna G. Riley
Perustuu:  Wilson Miznerin tarinaan
Tuottaja:  Joseph M. Schenck
Pääosat:  Norma Talmadge
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Yhdysvallat
Tuotantoyhtiö:  Norma Talmadge Film Corporation
Ensi-ilta:   huhtikuussa 1917
Kesto:  72 minuuttia
Alkuperäiskieli:  mykkä (välitekstit englanniksi)
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
The Law of Compensation on vuonna 1917 ensi-iltansa saanut Joseph A. Goldenin ja Julius Stegerin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka pääosassa on Norma Talmadge. Talmadge näyttelee kahta roolia elokuvassa, joka kertoo Broadway-nousukkaan traagisista ihmissuhdeongelmista ja -sotkuista.
Edna G. Riley laati elokuvaan käsikirjoituksen Wilson Miznerin tarinan pohjalta. The Law of Compensationin tuotti Joseph M. Schenck, ja elokuvan tuotantoyhtiönä toimi Norma Talmadge Film Corporation. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa huhtikuussa vuonna 1917, ja sen levitti Selznick Distributing Corporation. The Law of Compensationin kopiota säilytetään sekä Yhdysvaltain kongressin kirjaston että New Yorkin Museum of Modern Artin elokuva-arkistoissa.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Norma Talmadge  | … |  Flora / Ruth Graham   |
|  Fred Esmelton  | … |  John Graham   |
|  Chester Barnett  | … |  Allen Hayes   |
|  John Charles  | … |  Frank Trevor   |
|  Sally Crute  | … |  Grace Benton   |
|  Fred Hearn  | … |  Henry Thurman   |
|  Mary Hall  | … |  rouva Wayne   |
|  Edwin Stanley  | … |  Raymond Wells   |
|  Robert Cummings  | … |  Horace Benton   |
Aiheesta muualla

The Law of Compensation Internet Movie Databasessa (englanniksi)
The Law of Compensation AllMoviessa. (englanniksi)
The Law of Compensation Silent eran sivuilla (englanniksi)
The Law of Compensation TCM Movie Databasessa (englanniksi)
Tien laidalla Waterloo

| Tien laidalla Waterloo |
| --- | --- |
Kirjailija:  Kauko Röyhkä
Kieli:  suomi
Genre:  romaani
Kustantaja:  Weilin+Göös
Julkaistu:  1980
Ulkoasu:  sidottu
Sivumäärä:  157
ISBN:  951-35-2350-0

Seuraava:  Aave joka maalasi taulun
Löydä lisää kirjojaKirjallisuuden teemasivulta
Tien laidalla Waterloo on Weilin+Göösin julkaisema Kauko Röyhkän esikoisromaani. Se ilmestyi vuonna 1980, kuten Röyhkän ensimmäinen LP:kin.
Romaani kertoo Marasta ja Artosta, jotka viettävät kolarin vuoksi vuorokauden tien laidalla jutellen, menneitä muistellen, aurinkoa ottaen, lakritsia syöden ja katkeroa juoden. Kirja välittää kuvan maailmaa pohdiskelevista nuorista. Myöhemmin Röyhkä on todennut yrittäneensä kuvata kirjassa omaa sukupolveaan ja sen aatteettomuutta.
Kirjan kustantaja mainosti kirjaa seuraavasti:
»Romaani suoraan nuorten ihmisten maailmasta. Isku vasten kulttuurin sovinnaisuuksia.»
Vuonna 1981 Yle TV2 tuotti Kalle Pursiaisen ohjaaman televisiosovituksen romaanista. Röyhkä ei tiettävästi pitänyt versioinnista. Ensimmäisen näyttämöversion kirjasta teki Janne Kuustie Pieksämäen nuorisoteatteriin. Sari Tikkasen dramatisointi sai ensi-iltansa Jyväskylän ylioppilasteatterissa 1999.
Like Kustannus julkaisi kirjasta sidotun uusintapainoksen vuonna 2000.
Vastaanotto

Helsingin Sanomien toimittajan Tapani Ritamäen mielestä teos osoittaa kielitaitoa, mutta juonta on niukasti.
Teijo-talot

Teijo-Talot Oy on suomalainen puurakentamiseen erikoistunut  yritys. Yritys valmistaa tehtaalla täysin valmiiksi rakennettuja moduuleista koostuvia rakennuksia, jotka ovat siirtokelpoisia kiinteästi mukana kulkevan maanvaraisen betoniperustuksen vuoksi.
Historia

Teijo-Talo Oy perustettiin vuonna 2000 Perniöön Teijon kylään. Yritys valmisti toimintansa alkuaikoina pääasiassa omakotitaloja ja muita kuluttajille suunnattuja pienrakennuksia, jotka rakennettiin betoniperustuksia myöten valmiiksi yrityksen tehtaalla kuljetettiin yhdessä osassa asiakkaan tontille. Yritys siirsi myöhemmin tuotantotilansa Perniön Joutnaan, jossa sen pääkonttori edelleen sijaitsee, sekä laajensi toimintaansa eri puolille Suomea perustamalla valmistavat tehtaat myös Keski-Pohjanmaalle Halsualle (Teijo-Talot Pohjanmaa Oy), Hämeeseen Tuulokseen (Teijo-Talot Häme), Savoon Varkauteen (Teijo-Talot Savo) ja Lappiin Sodankylään (Teijo-Talot Lappi Oy). Tehtailla oli yhteinen valmistuskonsepti, markkinointi ja tuotemerkki. Kaikki viisi tehdasta ja Teijo-Rent Oy fuusioituvat 1.6.2015 yhdeksi yhtiöksi: Teijo-Talot Oy:ksi. .
Keväällä 2018 yritys päätti keskittää liiketoimintansa julkiseen palvelurakentamiseen sekä yritysten toimitilarakentamiseen. Samalla se luopui kuluttajille suunnattujen valmistalojen myynnistä. Kesällä 2021 toteutettujen yritysjärjestelyjen myötä Teijo-Talot Oy laajensi toimintaansa hoivakotirakentamiseen.[lähde? ]
Joulukuussa 2022 Teijo-Talot siirtyi osaksi suomalaista perheyhtiö Onvest Oy.
Tuotantokonsepti

Teijo-Talot Oy:n tuotantokonsepti perustuu alun perin hyötymallisuojattuun nosto- ja siirtomenetelmään, joka mahdollistaa rakennusten valmistamisen tehtaalla tehokkaissa ja valvotuissa olosuhteissa. Yritys valmistaa modulaarisia ja siirrettäviä puurakennuksia, jotka täyttävät teknisiltä ominaisuuksiltaan pysyvän rakennuksen määräykset ja ohjeet sekä laatuvaatimukset. Rakennukset koostuvat yhdestä tai useammasta rakennusmoduulista, ja ne voivat olla joko yksi- tai kaksikerroksisia. Yksittäisen rakennusmoduulin maksimikoko on kuljetussyistä 7 x 14,5 metriä. Rakennusmoduulit valmistetaan lähes valmiiksi tehtaalla ja kuljetetaan tontille erikoiskuljetuksina rekan lavetilla. Tontilla moduulit lasketaan etukäteen tarkkaan valmistellulle sorapatjalle, liitetään toisiinsa ja kytketään vesi-, viemäri- ja sähköverkkoihin. Asennus on nopeaa ja yhdessä osassa toimitettavat rakennukset ovat jopa saman päivän aikana käyttöönottovalmiita ja käyttöönottotarkastettuja.
Liiketoiminta

Teijo-Talot Oy:n liiketoiminta koostuu modulaaristen ja siirtokelpoisten rakennusten myynnistä ja vuokrauksesta julkiselle ja yksityiselle sektorille Suomen markkinoilla. Yrityksen asiakaskuntaa ovat julkisen palvelurakentamisen osalta kunnat ja kaupungit, toimitilarakentamisen osalta yritykset ja yhdistykset sekä hoivaliiketoiminnan osalta yksityiset hoivaoperaattorit.[lähde? ]
Aiheesta muualla

Yrityksen internet-sivusto
The Laws of Scourge

| The Laws of Scourge Sarcófago |
| --- | --- | --- |

Studioalbumin tiedot
 Äänitetty : J.G Studio, Belo Horizonte, Brasilia
 Julkaistu: elokuu 1991
 Tuottaja(t): Gauguin Sarcófago
 Tyylilaji: thrash/death metal tekninen death metal melodinen death metal
 Kesto: 31.44 (alkuperäinen) 41:15 (bonuskappaleet)
 Levy-yhtiö: Cogumelo Records
Sarcófagon muut julkaisut
| Rotting 1989 | The Laws of Scourge 1991 | Crush, Kill, Destroy 1992 |
The Laws of Scourge on metalliyhtye Sarcófagon vuonna 1991 julkaistu, yhtyeen kolmas pitkäsoitto. Albumi muodostui yhtyeen tuotannossa käänteentekeväksi, sillä aiemmin yhtye oli tehnyt brutaalia, saatanallisia teemoja julistavaa black metalia. The Laws of Scourgella tyyli muuttui kuitenkin lähemmäksi thrash ja death metalia ja sanoituksissa vallitseviksi teemoiksi tulivat arkisemmat edesottamukset. Esimerkiksi kappale "Midnight Queen" kertoo teini-ikäisestä prostituoidusta ja "Screeches From The Silence" on metallille kliseinenkin moottoripyöräaiheinen vaelluksesta kertova kappale.
Screeches from the Silence

"Screeches from the Silence" on Sarcófagon ainoa kappale josta on tehty musiikkivideo. Kappaleen sanoitukset kertovat auto-onnettomuuteen joutuvasta huono-onnisesta moottoripyöräilijästä, joka onnettomuuden aiheuttamien kipujen vuoksi saa harha-aistimuksia. Kappale on yksi Sarcófagon tunnetuimmista.
Itse musiikkivideo esittää pääosin Sarcófagoa soittamassa kappaletta moottoritiellä. Samalla kappaleen tarinaa kuvitetaan. Video päättyy kuolettavaan onnettomuuteen. Musiikkivideota esitettiin Brasilian Music Televisionilla.
All Music Guiden arvostelija Eduardo Rivadavia mainitsee kappaleen suurimpana vahvuutena sen yllättävän kosketinsoitinelementin.
Kappaleet

"The Laws Of Scourge" – 03:29
"Piercings" – 05:00
"Midnight Queen" – 06:19
"Screeches From The Silence" – 03:51
"Prelude To A Suicide" – 03:56
"The Black Vomit" – 02:26
"Secrets Of A Window" – 06:43
Albumin CD-julkaisu sisältää lisäksi kaksi bonuskappaletta Crush, Kill, Destroy -EP:ltä:
"Little Julie" - 4:41
"Crush, Kill, Destroy" - 5:30
Lisäksi Crush, Kill, Destroy -EP:llä ilmestyneiden "Midnight Queenin" ja "Secrets Of A Windowin" remasteroidut versiot korvasivat uudelleenjulkaisulla vanhat versiot.
Kokoonpano

Wagner Lamounier – laulu, kitara
Gerald Minelli – taustalaulu, bassokitara, akustinen kitara
Fábio Jhasko – kitara
Lucio Olliver – rummut
Cláudio David – taustalaulu kappaleissa Midnight Queen ja Screeches From The Silence
Kuvakaappaus "Screeches from the Silence" -musiikkivideosta
Ted Cole

| Ted Cole> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 5. huhtikuuta 1971 (ikä 53)
Näyttelijä
Aktiivisena:  1987–
Merkittävät roolit:  Tatewaki Kuno (Ranma ½) Gilbert Durandal (Mobile Suit Gundam SEED Destiny) Boss (Hamtaro)
Aiheesta muualla
IMDb 
Ted Cole (s. 5. huhtikuuta 1971) on kanadalainen ääninäyttelijä, joka aloitti uransa näyttelijänä vuonna 1987. Sittemmin hän siirtyi ääninäyttelijäksi vuonna 1993 työskenneltyään enimmäkseen animen dubbaamisen parissa.
Ura

Hän on esiintynyt televisiosarjoissa 1980-luvulta lähtien kuten Ihmemies MacGyver, Cold Squad, The Dead Zone ja Tähtiportti, joissa hänen roolit olivat usein cameon tapaisia. Ääninäyttelijäksi Cole päätyi 1990-luvulla tehtyään ensimmäisen ääniroolinsa vuonna 1993. Hän on tehnyt enimmäkseen dubbauksia animesarjoihin, kuten Ranma ½, Hamtaro, Dragon Ball ja Inuyasha.
Cole on myös pitkänlinjan teatterinäyttelijä Kanadassa.
Filmografia > Ääniroolit

Beyblade – Lee, Spencer
Beyblade G-Revolution – Lee, Spencer
Class of the Titans – Neil Star
Dragon Ball – Yamcha
Dragon Ball Z – Yamcha, Android 17, Jewel, Puipui
Hamtaro – Boss
Inuyasha – Kuranosuke Takeda
Kidō senshi Gundam – Wakkein
Mobile Suit Gundam SEED – Ray Yuki, Yuri Amalfi
Mobile Suit Gundam SEED Destiny – Gilbert Durandal
Ranma ½ – Tatewaki Kuno
Super He-Man – Spinwit, Slushead, Karatti, Staghorn, Gleep
Transformers: Cybertron – Sideways
X-Men: Evolution – Mr. Spears
Filmografia > Televisiosarjat

Ihmemies MacGyver (1987)
Sliders (1995–1996)
Salaiset kansiot (1998)
The Sentinel (1998)
Millennium (1998–1999)
Äärirajoilla (2000)
Cold Squad (2000, 2005)
Tähtiportti (2001)
Aiheesta muualla

CrystalAcids
Anime News Network
TV.com (Arkistoitu – Internet Archive)
Voice Chasers (Arkistoitu – Internet Archive)
Taisteluplaneetta Galactica (alus)

Taisteluplaneetta Galactica on fiktiivinen avaruusalus samannimisissä kahdessa televisiosarjassa. Tämä artikkeli käsittelee uuden sarjan Galacticaa.
Lyhyt historia

Taisteluplaneetta Galactica rakennettiin yhtenä ensimmäisistä 12 taisteluplaneetasta ensimmäisen Cylon-sodan aikana. Uuden sarjan alussa se oli 50 vuotta vanha alus, mutta silti taistelukuntoinen. Galactica oli laivaston ainoa alus, jonka tietokoneita ei ollut linkitetty, joten se päätettiin poistaa palveluskäytöstä ja muuttaa museoksi kunnianosoitukseksi sen osasta ensimmäisessä sodassa.
Alus ja sen ominaisuudet

Taisteluplaneetan koko ei selviä sarjassa, mutta se on arviolta 1500–2000 metrin mittainen. Galactican hangaarit sijaitsevat keskirungon molemmilla puolilla ja ne ovat noin 600 m pitkät. Hangaarit toimivat hävittäjien lähtö-, huolto-, korjaus-, rakennus- ja laskeutumisalueina. Niiden yläosat, joihin hävittäjät laskeutuvat, ovat koko hangaarin mittaisina. Niiden alapuolella on hävittäjien huolto- ja laukaisupaikat. Normaali Battlestar kuljettaa mukanaan 80 MK-VII Viperiä ja 10 Raptoria. Galacticalla vain toinen hangaari on toiminnassa, sillä vasemmanpuoleinen on muutettu museoksi. Galactican on vedettävä hangaarit rungon sisään ennen kuin se voi tehdä FTL-hypyn.
Alus ja sen ominaisuudet > Moottorijärjestelmät

Galactican pääasiallisen työntöjärjestelmän muodostavat 6 suurta alivalonnopeusmoottoria, joista neljä sijaitsee rungon ulkopuolella. Ohjausjärjestelmän muodostavat 40 ohjausmoottoria, jotka on sijoitettu neljän moottorin kimpuissa ympäri runkoa. FTL-hypyt taas ovat valoa nopeammin matkustamiseen.
Alus ja sen ominaisuudet > Aseistus

Galactica pääaseistuksen muodostavat 24 raskasta tykkitornia. Ohjus- ja hävittäjäpuolustuksen muodostavat 392 pientä sarjatulta ampuvaa tykkitornia, jotka on sijoiteltu ympäri runkoa. Näiden lisäksi Galacticalla on viisi ydinkärkeä.
Panssarointi on "uritettu". Pienet tykkitornit sijaitsevat sen syvennyksissä. Panssaroinnin tehosta saa käsityksen minisarjan toisessa jaksossa, kun Galacticaa ammutaan ydinkärjellä. 85 ihmistä kuolee, mutta tämä johtuu tulipalon sammuttamiseen käytetystä ilman poistosta (alokkailla ei ollut avaruuspukuja). Galactica tarvitsisi 5000 hengen miehistön, mutta sarjassa miehistön vahvuus on vain 2500.
Alus ja sen ominaisuudet > Ilmavoimat

Galactican ilmavoimat muodostaa noin 30-50 Viperiä ja 10 Raptoria.
Terje Hauge

| Terje Hauge |
| --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi:  Terje Hauge
Syntynyt: 5. lokakuuta 1965 (ikä 59) Bergen, Norja
Jalkapallotuomari
Pituus:  186 senttimetriä
| Urheilijan ura> Tuomariura |
| --- | --- | --- | --- |
| Kaudet | Sarja | Ott    | Ott    |
| 1990– 1993– | Tippeligaen FIFA |  |  |

Terje Hauge (s. 5. lokakuuta 1965 Bergen, Norja) on norjalainen jalkapalloerotuomari. Hänestä tuli kansainvälinen erotuomari vuonna 1993.
Hauge on tuominnut Norjan korkeimmalla sarjatasolla Tippeligaenissa vuodesta 1990 lähtien. Hänet on valittu sarjan parhaaksi tuomariksi vuosina 2004 ja 2007. Hän on tuominnut useita otteluita myös Mestarien liigassa sekä UEFA Cupissa. Kotimaassaan hänellä on kokemusta muun muassa vuosien 1996 ja 2003 cupin loppuottelusta. 27. elokuuta 2004 hän toimi erotuomarina UEFA Super Cupin ottelussa, jossa kohtasivat Porto ja Valencia.
Hauge on ollut maajoukkuetasolla tuomitsemassa arvokilpailuissa kolmesti urallaan: vuoden 2000 (4. tuomari) ja 2004 EM-kilpailuja sekä vuoden 2002 MM-kilpailuja.
Aiheesta muualla

Haugen esittely KlubbenOnline-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive) (norjaksi)