Maria Fjodorovna
Leskikeisarinna

Poikansa ensimmäisten hallitusvuosien aikana vasta 47-vuotias leskikeisarinna Maria Fjodorovna toimi usein uuden keisarin poliittisena neuvonantajana. Omista kyvyistään epävarmana ja äitinsä yhteyksistä ja kokemuksesta tietoisena Nikolai II sanoi usein ministereilleen, että kysyisi äidiltään neuvoa ennen päätöksentekoa, ministerit ehdottivat sitä myös joskus itsekin. Sanotaan, että äitinsä neuvosta ​​Nikolai ei aluksi vaihtanut isänsä hallituskauden aikaisia ministereitä. Maria itse arvioi, että hänen poikansa oli heikko luonne ja että olisi parempi, että hän vaikuttaisi tähän kuin joku huonompi henkilö. Tytär Olga kirjoitti muistelmissaan: "hän ei ollut koskaan aikaisemmin ollut välinpitämätön ... Nyt hän tunsi sen olevan velvollisuus. Hän oli magneettinen persoona ja hänen toimintaintonsa oli uskomaton. Hänellä oli sormensa jokaisessa valtakunnan koulutuspulssissa. Hän työllisti sihteerinsä uuvuksiin, mutta ei säästänyt itseäänkään, vaikka tylsistyi komiteoissa. Hänen tapansa ja ennen kaikkea hänen tahdikkuutensa valloittivat kaikki." Aviopuolisonsa kuoleman jälkeen Maria Fjodorovna tuli vakuuttuneeksi siitä, että Venäjä tarvitsee uudistuksia vallankumouksen välttämiseksi.
Hoviherra Paul Benckendorffin mukaan kerran sattui kohtaus, jossa leskikeisarinna Maria pyysi poikaansa olemaan nimittämättä konservatiivista Viktor von Wahlia sisäasiainministeriksi: "jonka aikana [leskikeisarinna] melkein heittäytyi [keisarin] eteen polvilleen anoen tätä olla tekemättä tätä nimitystä ja valita joku, joka voisi tehdä myönnytyksiä; hän sanoi, että jos Nikolai ei suostu, hän lähtee Tanskaan, ja anna heidän sitten kääntää päätäsi ilman minua." Nikolai todellakin nimitti äitinsä suosiman ehdokkaan, ja Maria Fjodorovna kuulemma käski suosimansa ehdokkaan, liberaalin reformisti Pjotr ​​Svjatopolk-Mirskin hyväksyä nimitys sanoen: "Sinun on täytettävä poikani toive; jos sen teet, annan sinulle suudelman." Kun keisarille syntyi samana vuonna 1904 poika, Nikolai II korvasi poliittisena uskottuna ja neuvonantajana äitinsä Maria Fjodorovnan puolisollaan keisarinna Aleksandra Fjodorovnalla.
Marian tyttären Ksenian vävy, ruhtinas Felix Jusupov on sanonut, että Maria Fjodorovnalla oli suuri vaikutusvalta Romanov-suvussa. Ministeri Sergei Witte kehui hänen tahdikkuuttaan ja diplomaattista taitoa. Tahdikkuudestaan ​​​​huolimatta hän ei tullut toimeen miniänsä, keisarinna Aleksandra Fjodorovnan kanssa, jota hän piti vastuullisena moniin poikansa Nikolain ja Venäjän keisarikunnan vaikeuksiin. Hän oli tyrmistynyt Aleksandran kyvyttömyydestä saavuttaa kansansuosiota, ja myös siitä, että tämä synnytti miespuolisen perillisen vasta lähes kymmenen avioliittovuoden jälkeen. Se tosiasia, että venäläinen hovietiketti määräsi, että leskikeisarinna meni keisarinnapuolison edelle, yhdistettynä Maria Fjodorovnan omistushaluun poikaansa ja kateutena keisarinna Aleksandraa kohtaan vain pahensi jännitteitä anopin ja miniän välillä.
Hovinainen, paronitar Sophie Buxhoeveden sanoi tästä konfliktista: "Ilman mitään varsinaista yhteenottoa he näyttivät olevan pohjimmiltaan kykenemättömiä … ymmärtämään toisiaan". Tytär Olga kirjoitti muistelmissaan: "he olivat yrittäneet ymmärtää toisiaan, mutta epäonnistuneet. He olivat täysin erilaisia ​​luonteeltaan, tavoiltaan sekä katsantokannoiltaan." Maria oli seurallinen ja hyvä tanssija, jolla oli kyky tulla toimeen ihmisten kanssa, kun taas Aleksandra, vaikka älykäs ja kaunis, oli erittäin ujo ja sulkeutunut venäläisiä kohtaan. Leskikeisarinna piti Grigori Rasputinia vaarallisena huijarina ja oli epätoivoinen että Alix suosi "hulluja, likaisia, uskovaisia fanaatikkoja" ja pyysi useaan kertaan tuloksetta poikaansa lähettämään tämän pois hovista. Maria Fjodorovna sanoi: "Miniä-parkani ei tajua tuhoavansa dynastiaa ja itseään. Hän uskoo vilpittömästi tuon seikkailijan pyhyyteen, ja me olemme voimattomia torjumaan sitä epäonnea, joka tästä tulee varmasti koitumaan."
1900-luvun vaihteesta lähtien leskikeisarinna Maria vietti yhä enemmän aikaa ulkomailla. Isänsä, kuningas Kristian IX:n kuoleman jälkeen vuonna 1906 hän ja sisar Alexandra, josta tuli Englannin kuningatarpuoliso vuonna 1901, ostivat Hvidøren huvilan. Vuonna 1902 muutos poliittisissa olosuhteissa mahdollisti sen, että kuningas Edvard VII ja kuningatar Aleksandra toivottivat Maria Fjodorovnan tervetulleeksi Englantiin, joka oli Marian ensimmäinen vierailu Englantiin sitten vuoden 1873. Vuoden 1908 alussa hän vieraili taas Englannissa ja oli mukana lankonsa ja sisarensa vierailulla Venäjällä samana kesänä. Hän matkusti uudelleen Englantiin lankonsa, kuningas Edvard VII:n hautajaisiin toukokuussa 1910 ja viipyi matkalla lähes kolme kuukautta. Hän yritti onnistumatta saada sisarensa, leskikuningatar Alexandran aseman etusijalle tämän miniään, kuningatar Maryyn nähden.
Toukokuussa 1914 Maria Fjodorovna matkusti Englantiin tapaamaan sisartaan. Hänen ollessaan Lontoossa ensimmäinen maailmansota syttyi heinäkuussa 1914, mikä pakotti hänet kiirehtimään kotiin Venäjälle. Berliinissä Saksan viranomaiset estivät hänen junaansa jatkamasta kohti Venäjän rajaa. Hänen oli palattava Venäjälle puolueettoman Tanskan ja Suomen suuriruhtinaskunnan kautta. Saavuttuaan Venäjälle elokuussa hän asettui asumaan Jelaginin palatsiin, joka oli lähempänä Pietaria kuin Hatsinan palatsi. Sodan aikana hän toimi Venäjän Punaisen Ristin puheenjohtajana, kuten oli tehnyt Venäjän-Turkin sodassa 1877-1878 ja vuosikymmen aiemmin Venäjän-Japanin sodassa vuosina 1904–1905, hän rahoitti myös sairaalajunan.