stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Viral Vegans
Historia

Viral Vegans aloitti toimintansa vuonna 2021, jolloin sen toiminta keskittyi ensisijaisesti eläinoikeuksiin liittyviin tempauksiin ja eläinteollisuutta käsittelevän VR-sisällön esittämiseen katupisteellä. Viral Vegansin KFC-kampanja sai laajasti mediahuomiota, kun perustajajäsen Benjamin Pitkänen nukkui marraskuussa 2021 kolme yötä Helsingin Itäkeskukseen tuolloin avautuvan KFC ravintolan ulkopuolella. Tarkoituksena oli lunastaa ensimmäiselle jonottajalle luvatut vuoden ilmaiset kana-ateriat. Avajaisissa Pitkänen piti eläinten oikeuksia tukevan puheen ravintolan edustalla, jonka seurauksena vartijat poistivat Pitkäsen ja kaksi muuta mielenosoittajaa paikalta. Tempaus herätti laajaa huomiota mediassa ja keskustelua vartijoiden ja poliisien toiminnasta tapauksessa.
Viral Vegans rekisteröityi yhdistykseksi vuonna 2022. Perustamisen jälkeen yhdistys on järjestänyt ja ollut mukana ruokaa ja ilmastoa käsittelevissä tapahtumissa ympäri Suomen, kuten SuomiAreenassa 2023 ja 2024, Maailma Kylässä-festareilla sekä erilaisissa keskustelutapahtumissa. Viral Vegans on mainittu 2024 presidentinvaalien aikana ja kampanjoistaan, kuten Unicafe (2022), Korkeasaari (2023) ja raviurheilu (2023).
Viral Vegans ry:n puheenjohtaja vuonna 2025 on Riina Mattila.
Toiminta

Viral Vegans toimii vahvasti sosiaalisessa mediassa.
Viral Vegans edistää kasvipohjaista ruokavaliota neuvottelemalla täysin vegaanisista linjauksista kouluissa, suurtalouskeittiöissä ja yrityksissä sekä tukemalla kampanjoita, kuten Vegaanihaastetta ja Ilmastoruoka-kampanjaa. Lisäksi se muokkaa yhteiskunnallista keskustelua eläinoikeuksista ja eläintuotannon ongelmista yli 200 koulutusvierailulla paneeleissa, konferensseissa ja kulttuurilaitoksissa, keskittyen tulevaisuuden ruokaan ja kestävyyteen.
Toiminta > Podcast

Viral Vegansin podcast Vegaaneista tykkään on Suomen kuunnelluin vegaanipodcast, ja vuoden 2024 loppuun mennessä sitä oli kuunneltu yli 235 000 kertaa. Podcastin teema on maailmanparantajien turhauttava taistelu tuulimyllyjä vastaan. Podcastissa käsitellään vegaanisen arjen ajankohtaisia haasteita sekaanisessa maailmassa. Podcastin vieraina on ollut muun muassa Helsingin yliopiston ravitsemustieteen professori Mikael Fogelholm, näyttelijä Anna Airola, oikeustieteen yliopistonlehtori Birgitta Wahlberg ja Euroviisuvoittaja Mr. Lordi.
Toiminta > Rakkaat eläimet, joita syömme (Into, 2024)

Vuonna 2024 järjestön kaksi perustajajäsentä, Benjamin Pitkänen ja Pavel Tahkovuori julkaisivat esikoistietokirjansa Rakkaat eläimet, joita syömme. Kirjan julkaisi Into Kustannus.
Kirjaa on käsitelty mediassa, esimerkiksi Ylen Kulttuuriykkösessä, Ylen Aamussa, Yle Uutisissa, Turun Sanomissa, KU:ssa sekä Vegelässä.
Aiheesta muualla

Yhdistyksen kotisivut
Elite One

| MTN Elite One |
| --- | --- |

Laji:  Jalkapallo
Maa(t):   Kamerun
Perustettu:  1960
Joukkueita:  18
Hallitseva mestari:  UMS de Loum (2019)
Eniten mestaruuksia:  Coton Sport FC (15)
Elite One (sponsorisyistä MTN Elite One) on Kamerunin jalkapallon korkein sarjataso. Sarja perustettiin vuonna 1961 ja siinä pelaa 18 joukkuetta. Sarjan menestynein seura on Coton Sport 15 mestaruudella.
Joukkueet kaudella 2019–2020

APEJES Academy (Mfou)
AS Fortuna (Mfou)
Avion du Nkam FC (Douala)
Bamboutos FC (Mbouda)
Canon Yaoundé (Yaoundé)
Colombe Sportive du Dja et Lobo
Coton Sport FC (Garoua)
Dragon Club (Yaoundé)
Eding Sport FC (Lekié)
Feutcheu FC (Bandjoun)
Fovu Club (Baham)
Panthère du Ndé (Bangangté)
PWD Bamenda (Bamenda)
Stade Renard de Melong (Melong)
Tonnerre Kalara Club (Yaoundé)
UMS de Loum (Njombé)
Union Sportive (Douala)
YOSA FC (Bamenda)
Mestarit

Lähde:
| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  1960: Oryx Douala  1961: Oryx Douala  1962: Caïman Douala  1963: Oryx Douala  1964: Oryx Douala  1965: Oryx Douala  1966: Diamant Yaoundé  1967: Oryx Douala  1968: Caïman Douala  1969: US Douala  1969–70: Canon Yaoundé  1970–71: Aigle Nkongsamba  1971–72: Léopards Douala  1972–73: Léopards Douala  1973–74: Canon Yaoundé  |  1974–75: Caïman Douala  1975–76: US Douala  1976–77: Canon Yaoundé  1977–78: US Douala  1978–79: Canon Yaoundé  1979–80: Canon Yaoundé  1981: Tonnerre Yaoundé  1981–82: Canon Yaoundé  1982–83: Tonnerre Yaoundé  1983–84: Tonnerre Yaoundé  1984–85: Canon Yaoundé  1985–86: Canon Yaoundé  1986–87: Tonnerre Yaoundé  1988: Tonnerre Yaoundé  1989: RC Bafoussam  |  1990: US Douala  1991: Canon Yaoundé  1992: RC Bafoussam  1993: RC Bafoussam  1994: Aigle Nkongsamba  1995: RC Bafoussam  1996: Unisport FC  1997: Coton Sport FC  1998: Coton Sport FC  1999: Sable FC  2000: Fovu Club  2001: Coton Sport FC  2002: Canon Yaoundé  2003: Coton Sport FC  2004: Coton Sport FC  |  2005: Coton Sport FC  2006: Coton Sport FC  2007: Coton Sport FC  2007–08: Coton Sport FC  2008–09: Tiko United FC  2009–10: Coton Sport FC  2010–11: Coton Sport FC  2011–12: US Douala  2013: Coton Sport FC  2014: Coton Sport FC  2015: Coton Sport FC  2016: UMS de Loum  2017: Eding Sport FC  2018: Coton Sport FC  2019: UMS de Loum  |
Seitsemän miekkaa

| Seitsemän miekkaa> 七劍 |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Tsui Hark
Käsikirjoittaja:  Tsui Hark Cheung Chi-sing Chun Tin-nam
Perustuu:  Liang Yushengin romaaniin Seitsemän miekkaa
Tuottaja:  Tsui Hark Ma Zhongjun Lee Joo-ick Pan Zhizhong
Säveltäjä:  Kenji Kawai
Kuvaaja:  Keung Kwok-man
Leikkaaja:  Angie Lam
Pääosat:  Donnie Yen Leon Lai Charlie Yeung Sun Honglei Lu Yin Kim So-yeon
Valmistustiedot
Valmistusmaa:   Hongkong  Kiina  Etelä-Korea
Tuotantoyhtiö:  Beijing Ciwen Digital Oriental Film & TV Production Boram Entertainment
Levittäjä:  Mandarin Films Distribution Netflix
Ensi-ilta:  29. heinäkuuta 2005
Kesto:  153 min
Alkuperäiskieli:  kiina, korea
Tuotto:  5 150 562 dollaria
Aiheesta muualla
IMDb 
Elonet
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seitsemän miekkaa (kiin. 七劍) on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut hongkongilainen wuxiaelokuva. Elokuvan on ohjannut Tsui Hark, joka myös käsikirjoitti elokuvan yhdessä Cheung Chi-singin ja Chun Tin-namin kanssa. Pääosassa esiintyivät Donnie Yen, Leon Lai, Charlie Yeung, Sun Honglei, Lu Yin ja Kim So-yeon.
Suomessa elokuvan ensi-ilta pidettiin 23. joulukuuta 2005.
Juoni

1660-luvun Kiinassa on tullut vallan vaihdos, kun Ming-dynastian tilalle on noussut Qing-dynastia. Maan uusi keisari päättää komentaa Liekkituulen johtamaa palkka-armeijaa tappamaan kaikki taistelulajien harrastajat niin lapset, kuin vanhukset. Taivas ja maa niminen yhteistö kuitenkin kapinoi heitä vastaan ja mestarinsa Fu Qingzhun johdolla taistelevat palkka-armeijaa vastaan suojellakseen kyläänsä ja sen asukkeja. Kylän seitsemän miekkataituria saavat käsiinsä seitsemän erikoismiekkaa, jotka on kätketty Taivaanvuoren lumisille rinteille.
Rooleissa

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Donnie Yen  | … |  Chu Zhao Nan   |
|  Leon Lai  | … |  Yang Yun Chong   |
|  Charlie Yeung  | … |  Wu Yuan Yin   |
|  Tai Li-wu  | … |  Xin Long Zi   |
|  Lau Kar-leung  | … |  Fu Qingzhu   |
|  Duncan Chow  | … |  Mulang   |
|  Lu Yi  | … |  Han Zhibang   |
|  Ma Jingwu  | … |  mestari Shadow-Glow   |
|  Jason Pai Piao  | … |  Liu Jingyi   |
|  Sun Honglei  | … |  kenraali Liekkituuli   |
|  Kim So-yeon  | … |  vihreähelmi   |
Kuvaukset

Elokuva kuvattiin Xinjiangissa, Kiinassa. Kaupungin rajusti vaihteleva sää tuotti usein ongelmia kuvauksissa. Tämän vuoksi elokuvan jälkituotannossa valaistus oli suurin ongelma korjattavaksi.
Rio de Janeiron tulvat ja maanvyöryt 2011

Rio de Janeiron tulvat ja maanvyöryt 2011
Rio de Janeiron tulvat ja maanvyöryt 2011 alkoivat tammikuussa 2011 Rio de Janeiron osavaltiossa Etelä-Brasiliassa. Tulvissa ja maanvyöryissä kuoli noin 500 ihmistä. Vastaavanlainen tapaus oli vuoden 2009–2010 vaiheilla samassa osavaltiossa.
Simha Arom

Simha Arom 2016
Simha Arom (s. 1930 Düsseldorf nimellä Fred Arom) on ranskalais-israelilainen etnomusikologi. Hän on afrikkalaisen musiikin asiantuntija ja Centre National de Recherche Scientifiquen tutkija. Hänet tunnetaan parhaiten 1960-luvulta 1980-luvulle tehdyistä aka-pygmien ja muiden keskiafrikkalaisten ryhmien musiikin levytyksistä. Aromin kirja African Polyphony and Polyrhythm, joka julkaistiin ranskaksi vuonna 1986 ja englanniksi 1991, on alansa klassikkoteos. Se sai ASCAP Deems Taylor Awardin vuonna 1992. Aromille myönnettiin Centre National de Recherche Scientifiquen hopeamitali vuonna 1984 perinteisen, kirjoittamattoman polyfonisen musiikin analyysin metodien kehittämisestä.
Arom sai Pariisin konservatoriosta diplomin käyrätorven soittajana.
Hän on ollut Academia Europæan jäsen vuodesta 1998.
Kristo Lehtonen

Kristo Lehtonen (s. 1979 Turku) on suomalainen diplomi-insinööri,  kauppatieteiden maisteri sekä  oikeustieteen ylioppilas. Vuoden 2021 keväästä hän on johtanut Suomen itsenäisyyden juhlarahasto  Sitran reilun datatalouden teemaa,  jonka tehtävänä on rakentaa eurooppalaiseen arvopohjaan perustuvaa ihmislähtöistä ja reilua datataloutta vaihtoehdoksi valtio- tai datamonopolilähtöiselle datataloudelle.
Hän oli 3D-teknologiaan erikoistuneen 3DBearin perustajaosakas ja toimitusjohtaja vuosina 2016–2021, oli perustamassa yrityksen tytäryhtiötä New Yorkiin sekä keräämässä kaksi rahoituskierrosta amerikkalaisilta venture capital -rahastoilta.   TIME-lehti nimesi 3DBearin yhdeksi maailman 50 parhaasta Edtech-yrityksestä vuonna 2024.
Yhtiön sovelluksia on hyödynnetty kymmenissä eri maissa, mm. Yhdysvalloissa ja Intiassa.  Pandemian aikana 3DBear auttoi Suomessa toisen asteen ammatillisen opetuksen järjestäjiä toteuttamaan ensimmäiset ammatikoulun opiskelijoiden loppunäytöt virtuaalisesti.  Yhtiö on julkaissut 3D-tulostetun muovin kierrätinlaitteen avoimen lähdekoodin lisenssillä.
Lehtonen toimi liikenne- ja viestintäministeri  Anne Bernerin erityisavustaja vuosina 2015–2016, vastuualueenaan sekä liikenne- että viestintäpolitiikka.   .
Hän toimi vuosina 2003-2015 Nokialla eri johtotehtävissä mm. Suomen hallitussuhteista vastaavana johtajana, Nokian Suomen maajohtotiimin jäsenenä sekä Nokian ja Nokia Siemens Networksin EU-politiikasta vastaavana johtajana Brysselissä sekä muissa näiden yhtiöiden esimies- ja kehittämistehtävissä.
Tausta ja toiminta

Sitran reilun datatalouden teemajohtajana Lehtonen oli yhtenä kirjoittajana Sitran Digivalta-selvityksessä , joka toi päivänvaloon meistä kerätyn datan laajuuden. Hän on osallistunut keskusteluun reilumman datatalouden pelisäännöistä niin Suomessa  kuin EU:ssakin  ja datatalouden mahdollisuuksista Suomen kilpailukyvylle  sekä uusien ilmiöiden, kuten web 3.0  ja metaversumi, ymmärrettävyyden lisäämiseksi.
Lehtonen on toiminut Brysselissä BusinessEuropen  Digital Agenda -työryhmän puheenjohtajana  .
Lehtosen isä on oikeustieteen professori emeritus  Asko Lehtonen ja äiti erityisopettaja Ulla Lehtonen.
Julkaisuja

Tiina Härkönen, Riitta Vänskä, Jukka Vahti ja Kristo Lehtonen: Digivallan jäljillä - Miten datan avulla voidaan vaikuttaa päättäjiin ja ohjata maailmaa. Sitran selvityksiä 208, 2022
Kristo Lehtonen: GSM Codec. T-61.246 Digital Signal Processing and Filtering.  Aalto yliopisto, 2003.  Teoksen verkkoversio.
Aiheesta muualla

Ilkka Koppelonmäki: Saa Mitä Haluat - Opas Omannäköisen Elämän Toteuttamiseen.  Viisas elämä, 2018.  (sisältää mm. 3DBearin tarinan)
Haitin jalkapallomaajoukkue

Haitin jalkapallomaajoukkue on Haitin kansainvälinen jalkapallomaajoukkue, jota hallinnoi Haitin jalkapalloliitto. Haiti on osallistunut kerran MM-kilpailuihin 1974 selviydyttyään sinne ainoana Pohjois- ja Väli-amerikan eli CONCACAF-alueen maana. Silloin se ei selviytynyt alkulohkostaan jatkoon hävittyään kaikki kolme otteluaan. Italia voitti Haitin maalein 3–1, Puola maalein 7–0 ja Argentiina luvuin 4–1. Haitin molemmat maalit teki Emmanuel Sanon, Italiaa vastaan jopa avausmaalin.
Vuoden 1974 kisojen CONCACAF-ryhmän finaaliin selviytyi vuonna 1973 pelatuista alkulohkoista kuusi maajoukkuetta: Haiti, Meksiko, Guatemala, Honduras, Alankomaiden Antillit, Trinidad ja Tobago. Näiden kuuden jatkokarsinnassa 1973 Haitin joukkue ylsi ykkössijalle häviten vain Meksikolle ja voittaen kaikki muut.
Maajoukkueen kotistadion Stade Sylvio Cator kärsi huomattavasti Haitin maanjäristyksessä vuonna 2010.
Haitin naisten jalkapallomaajoukkue on myös perustettu ja se pelaa. Sen pelaajien on arveltu joutuneen seksuaalisen kaltoinkohtelun kohteeksi vuonna 2020.
Yhteiskuntatiede

Yhteiskuntatieteet on yhteiskuntaa ja sen ilmiöitä tutkivia tieteenaloja yhdistävä nimitys.
Yhteiskuntatieteitä

Yhteiskuntatieteisiin kuuluvat:
antropologia (jaetaan usein sosiaaliantropologiaan ja kulttuuriantropologiaan)
hallintotieteet
aluetiede
hallintotiede
kunnallispolitiikka
kriminologia
kehitystutkimus
logopedia
matkailututkimus
politiikan tutkimus (tunnetaan myös nimillä politologia, valtiotiede ja valtio-oppi)
sosiaalitieteet
musiikintutkimus
nuorisotyö ja nuorisotutkimus
sosiaaliantropologia
sosiaalipedagogiikka
sosiaalipolitiikka (yhteiskuntapolitiikan alakäsite)
sosiaalipsykologia
sosiaalityö
sosiologia
sukupuolentutkimus
viestintä (lasketaan yleensä viestintätieteisiin, Helsingin yliopistossa kuitenkin sosiaalitieteiden alainen)
taloustiede
yhteiskuntahistoria (jaetaan usein poliittiseen sekä talous- ja sosiaalihistoriaan)
yhteiskuntapolitiikka
yhteiskuntatieteellinen ympäristötutkimus
väestötiede
Muista tieteistä ainakin maantiede ja uskontotiede saattavat tutkia yhteiskunnallisia asioita, mutta niitä ei lasketa yhteiskuntatieteiksi. Oikeustiede puolestaan suhtautuu tutkimuskohteeseensa normatiivisena ilmiönä, ei yhteiskunnallisena, ja tutkii sitä yhteiskuntatieteistä selkeästi poikkeavalla tavalla ja eri näkökulmasta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Lisää luettavaa aiheesta Yhteiskuntatieteen bibliografia on Wikiaineistossa
Torpparinmäki

| Torpparinmäki> Torparbacken |
| --- | --- |

 Kaupungin kartta, jossa Torpparinmäki korostettuna.  Helsingin kaupunginosat
Kaupunki:  Helsinki
Suurpiiri:  Pohjoinen suurpiiri
Kaupunginosa nro:  352
Pinta-ala:  1,47 km² 
Väkiluku:  2 728 (1.1.2018)
Väestötiheys:  1851 as./km²
Osa-alueet:  kuuluu Tuomarinkylän peruspiiriin ja kaupunginosaan
Postinumero(t):  00690
Lähialueet:  Paloheinä, Haltiala, Tuomarinkartano
Torpparinmäki (ruots. Torparbacken) on 1950-luvulta lähtien rakennettu Tuomarinkylän kaupunginosan osa-alue Pohjois-Helsingissä, Paloheinän kupeessa, 12 kilometriä keskustasta pohjoiseen. Torpparinmäessä asuu 2 728 henkeä (1.1.2018).lähde?
Torpparinmäki sijaitsee Tuusulanväylän luoteispuolella. Eteläraja Paloheinään kulkee Kuusmiehenkaarta ja Kuusmiehentietä myötäillen. Lännessä ja pohjoisessa Torpparinmäkeä reunustavat Haltialan laajat pelto- ja metsäalueet.
Historiaa

Torpparinmäki on saanut nimensä Tuomarinkylän kartanon torppareista. Alueelle rakennettiin rintamamiestaloja toisen maailmansodan jälkeen. Vuonna 1981 Torpparinmäessä järjestettiin asuntomessut,  joiden jälkeen aluetta on täydennetty ja sen asukasluku on kolminkertaistunut 1960-lukuun verrattuna.
1980-luvun asuntomessut kytkeytyivät Helsingin kaupungin PIKO-koerakentamisprojektiinselvennä. Tasaiselle peltoalueelle rakennettiin pääasiassa kaksikerroksisiin paritaloihin 80 asuntoa. Alueen rakentamisessa tavoitteena oli energiaa taloudellisesti käyttävä rakentaminen ja yhteisöllisyyden tukeminen. Aurinkoenergiaa hyödynnettiin tuolloin poikkeuksellisen paljon aktiivisesti ja passiivisesti mm. lasikuisteina, viherhuoneina ja pihatiloinaselvennä.lähde?
Ympäristö ja ulkoilumahdollisuudet

Torpparinmäki on vehreää aluetta ja siellä kasvaa harvinaisia kasveja kuten mätäshelmiköitä.
Torpparinmäen naapurusto tarjoaa monipuoliset ulkoilumahdollisuudet. Viereinen Haltiala peltoineen, aarnimetsineen ja kotieläinpuistoineen kuuluu pohjoisena osana Helsingin keskuspuistoon. Pienen matkan päässä lännessä on Paloheinän ulkoilumaja. Sieltä lähtee monia ulkoilureittejä läheiseen maastoon; urista useat ovat valaistuja. Heti Torpparinmäen kyljessä on myös Paloheinän golfkenttä. Tuusulanväylän eteläpuolelta Tuomarinkartanon alueelta löytyy monta ratsastustallia.
Ympäristö ja ulkoilumahdollisuudet > Liikennemelu

Helsingin kaupungin meluselvityksen mukaan valtaosa Torpparinmäkeä on yli 55 dB:n melualueella. Torpparinmäessä tieliikenteen melua aiheuttaa Tuusulanväylä. 
Tuusulanväylän liikennemäärä on keskimäärin 85 000 ajoneuvoa vuorokaudessa. Se on toiseksi liikennöidyin Helsingin kaupungin säteittäinen sisääntuloväylä Lahdenväylän jälkeen.
Palvelut

Torpparinmäessä on
Torpparinmäen peruskoulu, jossa on ala- ja yläaste sekä nuorisotalo
Kaksi päiväkotia
Päiväkoti Torpparintupa
Päiväkoti Vallesmanni
Kaksi päivittäistavaraliikettä
K-Supermarket Torpparinmäki (Arkistoitu – Internet Archive), jossa on myös Postin pakettiautomaatteja ja muiden kuriiripalvelujen noutopiste
S-Market Torpparinmäki (Arkistoitu – Internet Archive), jonka yhteydessä sijaitsee Torpparinmäen Posti (postinumero 00690)
Puutarhamyymälä Kukkatalo Pirilä
Alueen keskellä Näsinpuistossa on Vesa-Pekka Rannikon läpivärjätystä betonista tekemä veistos Aaumu.
Liikenneyhteydet

Torpparinmäessä sijaitsee päätepysäkki linjoille 67 ja 67N (yölinja).
Torpparinmäen kautta kulkevat myös bussit 560, 611 ja 611B, minkä lisäksi Tuusulanväylää kulkevat bussilinjat pysähtyvät Torpparinmäen kohdalla Yhdyskunnantien pysäkillä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Torpparinmäki satelliitista. Alue rajoittuu etelässä ja idässä Tuusulanväylään, pohjoisessa Haltialan alueeseen. Lounaassa naapurina on Paloheinä.
Joukkoliikenneyhteydet Torpparinmäkeen (Arkistoitu – Internet Archive) (YTV Reittiopas, sisältää myös suurennettavan reittikartan).
Torpparinmäen peruskoulun sivut (Arkistoitu – Internet Archive)
| n k Helsingin kaupunginosat  ja niiden osa-alueet suurpiireittäin |
| --- | --- | --- |
| Eteläinensuurpiiri |  1. Kruununhaka  2. Kluuvi  3. Kaartinkaupunki  4. Kamppi  5. Punavuori  6. Eira  7. Ullanlinna  8. Katajanokka  9. Kaivopuisto  13. Etu-Töölö  14. Taka-Töölö  20. Länsisatama Hernesaari  Jätkäsaari  Lapinlahti  Ruoholahti  31. Lauttasaari Koivusaari  Kotkavuori  Myllykallio  Vattuniemi  52. Suomenlinna  |  |
| Läntinensuurpiiri |  15. Meilahti  16. Ruskeasuo Pikku Huopalahti  Vanha Ruskeasuo  18. Laakso  29. Haaga Etelä-Haaga  Kivihaka  Lassila  Pohjois-Haaga  30. Munkkiniemi Kuusisaari  Lehtisaari  Munkkivuori  Niemenmäki  Talinranta  Vanha Munkkiniemi  32. Konala  33. Kaarela Hakuninmaa  Honkasuo  Kannelmäki  Kuninkaantammi  Malminkartano  Maununneva  46. Pitäjänmäki Marttila  Pajamäki  Pitäjänmäen yritysalue  Reimarla  Tali  |  |
| Keskinensuurpiiri |  10. Sörnäinen Hanasaari  Kalasatama  Sompasaari  Vilhonvuori  11. Kallio Linjat  Siltasaari  Torkkelinmäki  12. Alppiharju Alppila  Harju  17. Pasila Itä-Pasila  Keski-Pasila  Länsi-Pasila  Pohjois-Pasila  21. Hermanni Hermanninmäki  Hermanninranta  Kyläsaari  22. Vallila  23. Toukola Arabianranta  Toukola  24. Kumpula  25. Käpylä  26. Koskela  27. Vanhakaupunki  |  |
| Pohjoinensuurpiiri |  28. Oulunkylä Maunula  Maunulanpuisto  Metsälä  Patola  Pirkkola  Veräjälaakso  Veräjämäki  34. Pakila Itä-Pakila  Länsi-Pakila  35. Tuomarinkylä Haltiala  Paloheinä  Torpparinmäki  Tuomarinkartano  |  |
| Koillinensuurpiiri |  36. Viikki Latokartano  Viikinmäki  Viikinranta  Viikin tiedepuisto  37. Pukinmäki  38. Malmi Ala-Malmi  Malmin lentokenttä  Pihlajamäki  Pihlajisto  Tattariharju  Ylä-Malmi  39. Tapaninkylä Tapanila  Tapaninvainio  40. Suutarila Siltamäki  Tapulikaupunki  Töyrynummi  41. Suurmetsä Alppikylä  Heikinlaakso  Jakomäki  Puistola  Tattarisuo  |  |
| Kaakkoinensuurpiiri |  19. Mustikkamaa-Korkeasaari  42. Kulosaari  43. Herttoniemi Herttoniemenranta  Herttoniemen yritysalue  Länsi-Herttoniemi  Roihuvuori  44. Tammisalo  48. Vartiosaari  49. Laajasalo Hevossalmi  Jollas  Kruunuvuorenranta  Tullisaari  Yliskylä  50. Villinki  51. Santahamina  53. Ulkosaaret Itäsaaret  Länsisaaret  Aluemeri  |  |
| Itäinensuurpiiri |  45. Vartiokylä Itäkeskus  Marjaniemi  Myllypuro  Puotila  Puotinharju  Roihupelto  Vartioharju  47. Mellunkylä Kontula  Kivikko  Kurkimäki  Mellunmäki  Vesala  54. Vuosaari Aurinkolahti  Kallahti  Keski-Vuosaari  Meri-Rastila  Mustavuori  Niinisaari  Nordsjön kartano  Rastila  Uutela  |  |
| Östersundominsuurpiiri |  55. Östersundom  56. Salmenkallio  57. Talosaari  58. Karhusaari  59. Ultuna Landbo  Puroniitty  |  |
Helsingin alueellinen jako
Torpparinmäen peruskoulu
East City Giants

| East City Giants |
| --- | --- |

Seura
Perustettu:  1979
Kotikenttä:  Myllypuro
Kaupunki:  Helsinki
Miesten sarjataso:  Vaahteraliiga
Värit:                
Puheenjohtaja:  Tero Blomster
Miesten päävalmentaja:  Mika Eloranta
Peliasu

Mitalit
Vaahteramalja:  5 (1984, 1991, 1992, 1993, 1994)
SM-hopea:  4 (1981, 1989, 1995, 1996)
SM-pronssi:  3 (1980, 1983, 1986)
Spagettimalja:  1 (2024)
Infobox OKNimi-testi OK: 
Seuran tekstilogo.
East City Giants eli ECG on helsinkiläinen urheiluseura. Seura on perustettu vuonna 1979 ja täten ECG oli Suomen ensimmäinen amerikkalaisen jalkapallon seura. Lukuun ottamatta yhdeksän vuoden taukoa 2002–2010 on seuran amerikkalaisen jalkapallon jaosto ollut aktiivisena koko sen historiansa ajan. Amerikkalaisen jalkapallon lisäksi seuralla on ollut toimintaa käsipallossa, lippupallossa, pyörätuolirugbyssä, cheerleadingissa sekä salibandyssä, jossa seuralla on edelleen kolme joukkuetta aktiivisina Helsingin sarjoissa.
Salibandyjaosto seuraan perustettiin vuonna 1991. Salibandyjaostossa pelaa tällä hetkellä 3 joukkuetta, joista I-joukkue pelaa III-divisioonassa.
Historia > 1979-1989

Amerikkalaisen jalkapallon saapuessa Suomeen, oli East City Giants aktiivisesti kehittämässä ja viemässä lajia eteenpäin. Vuonna 1979 pelattu epävirallinen Suomen mestaruusturnaus Syys-Cup päätyi East City Giantsin mestaruusjuhliin, ECG:n voittaessa Munkan 6-0. Tapiolan Silkkiniityllä pelattuun turnaukseen osallistui 6 joukkuetta ja viikonlopun kestäneessä turnauksessa yleisöäkin löysi paikalle muutama tuhat.
1980-luvulla Giants onnistui pääsemään 3 kertaa Vaahteramaljaan pelaamaan Suomen mestaruudesta. 1981 Vaahteramalja II:ssa Giants kohtasi Syys-Cupin tavoin Munkan finaalissa. Tällä kertaa Munkka oli parempi luvuin 30-24. 1984 ECG nappasi itselleen Vaahteramaljan voiton suvereenisti voittaen Turku Trojansin 45-7. Kauden aikana ECG oli pitelemätön valmentajansa Al Tamberellin, pelinrakentaja Paul Trothin sekä laitahyökkääjä James Reedin johdolla. Finaalissa ECG:n Jukka Aho valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi hänen edetessä kahdeksalla kiinniotolla yli kaksisataa jaardia sekä viimeistellessä joukkueelle kaksi maalia.
Kesti 5 vuotta ennen kuin Giants jälleen pääsi Vaahteramaljaan. Vuonna 1989 "Jättiläiset" eivät hävinneet ainuttakaan ottelua runkosarjassa, voittaen runkosarjan +106 maalisuhteella. Vaahteramalja X osoittautui puolustuksien hallitsemaksi otteluksi, joka päättyi Vaahteramaljan historian pienilukuisemmalla tuloksella 3-0 Munkan voittaessa Giantsin Sakari Karstun potkumaalilla. Ottelua oli Helsingin pallokentällä seuraamassa 4500 katsojaa.
1980-luvulla East City Giantsista nousi tietoisuuteen lajin ensimmäinen suomalainen ammattilainen amerikkalaisessa jalkapallossa. ECG:ssä pelaajauransa aloittanut ja siellä koko uransa Suomessa pelatessaan pelannut tukimies Matti Lindholm teki vuonna 1987 sopimuksen NFL-seura Minnesota Vikingsin kanssa. Lindholmin sopimuksesta ulkomaille uutisoitiin laajasti suomalaisessa mediassa. Nykyään Suomen Amerikkalaisen Jalkapallon Liiton vuosittain jakama vuoden parhaan puolustajan palkinto on nimetty Lindholmin mukaan Matti Lindholm trophyksi.