stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Corin Redgrave
Ura > Teatteri

Valmistuttuaan yliopistosta Redgrave liittyi Royal Court Theatreen Lontoossa ja aloitti uransa teatteriohjaajana. Hänen ensimmäinen teatteriroolinsa oli Lysander Tony Richardsonin ohjaamassa William Shakespearen näytelmässä Kesäyön unelma vuonna 1962. Hän teki ensiesiintymisensä Broadwaylla vuonna 1963 Arnold Weskerin näytelmässä Miesten koulu.
Vuonna 1972 Redgrave liittyi Royal Shakespeare Companyn jäseneksi ja näytteli niin Stratford-upon-Avonissa kuin West Endilläkin Octavius Caesaria tragedioissa Julius Caesar ja Antonius ja Kleopatra sekä Efeson Antipholusta komediassa Erehdysten komedia. Sittemmin hän esiintyi lähinnä Young Vic -teatterin näytelmissä Lontoossa.
Redgrave perusti vuonna 1993 siskonsa Vanessan kanssa Moving Theatre -teatteriyrityksen, joka keskittyi tuottamaan poliittisia näytelmiä. Moving Theatren tuotantoihin lukeutuu esimerkiksi varhainen Tennessee Williamsin aiemmin esittämätön ja julkaisematon näytelmä En kerro satakielistä, joka sai maailman kantaesitysensä Moving Theatren tuottamana vuonna 1998. Näytelmä, jossa Redgrave myös näytteli sadistista vankilanjohtaja Bert ”Boss” Whalenia, siirtyi vuonna 1999 esitettäväksi Broadwaylla. Redgrave oli ehdolla roolisuorituksestaan parhaan miespääosan Tonyn saajaksi, ja Moving Theatre sai tuottajana Tony-ehdokkuuden kategoriassa paras näytelmä. Teatteriuransa lopulla hän näytteli etenkin National Theatren ja Royal Shakespeare Companyn tuotannoissa, kuten Gajevia NT:n tuotannossa Kirsikkapuisto (2000) ja nimiroolia RSC:n tuotannossa Kuningas Lear (2004).
Teatteriurallaan hän esiintyi sekä komedioissa että tragedioissa ja näytteli William Shakespearen näytelmien lisäksi muun muassa Anton Tšehovin, Noël Cowardin ja Harold Pinterin näytelmissä. Klassisten rooliensa lisäksi hän näytteli teatterissa muun muassa Roger Casementia, George Washingtonia, Jean-Paul Marat’ta ja Oscar Wildeä.
Ura > Elokuva ja televisio

Redgraven ensimmäinen merkittävä elokuvarooli oli historiallisessa draamassa Kunnian mies (1966), jossa hän näyttelee äkkipikaista vävyä, William Roperia. Sittemmin hän tuli elokuvanäyttelijänä tunnetuksi sivuosien esittäjänä esimerkiksi elokuvista Ne 600 urhoollista (1968), Oi! Mikä ihana sota (1969) ja Kun kello lyö (1971). Hänen myöhempiin huomattaviin rooleihinsa lukeutuvat osat elokuvissa Isän nimeen (1993) ja Neljät häät ja yhdet hautajaiset (1994).
Televisiossa jo 1960-luvulta lähtien näytellyt Redgrave teki televisiorooleja muun muassa elokuvissa Viisasteleva sydän (1995) ja Tyttö kahvilassa (2005) sekä sarjoissa Valkopukuinen nainen (1997) ja Forsytein taru (2002).
Aktivismi

Redgrave tunnettiin näyttelijänuransa ohella myös poliittisesta aktivismistaan. Hänen poliittiset kantansa olivat hyvin vasemmistolaisesti suuntautuneita, erityisesti trotskilaisesti värittyneitä. Hän liittyi trotskilaiseen Socialist Labour League (SLL) -liikkeeseen 1970-luvun alussa ja aloitti poliittisen toimintansa vakavasti vuonna 1971. SLL vaihtoi sittemmin nimensä Workers Revolutionary Partyksi (WRP) vuonna 1973. Redgravesta oli tullut yksi puolueen näkyvimmistä jäsenistä 1970-luvun loppuun mennessä. Redgraven poliittinen toiminta vaikutti negatiivisesti hänen näyttelijänuraansa. Hän menetti rooleja poliittisten näkemyksiensä vuoksi 1970- ja 1980-luvuilla.
Lähdettyään WRP:stä vuonna 1985 Redgrave vaikutti lyhytikäisessä Marxist Party -nimisessä puolueessa ja alkoi myöhemmin kannattaa sosiaaliliberalismia. 1990-luvulla hän perusti kaksi liikettä, jotka kampanjoivat rasismia vastaan sekä rauhan ja oikeudenmukaisuuden puolesta Tšetšeniassa. Vuonna 2004 hän perusti siskonsa Vanessan kanssa ihmisoikeuksia korostavan ja sodanvastaisen Peace and Progress -puolueen.
Yksityiselämä

Redgraven ensimmäinen vaimo oli malli Deirdre Hamilton-Hill, jonka kanssa hän oli naimisissa vuosina 1962–1980. He saivat kaksi lasta, tyttären ja pojan. Redgrave meni naimisiin näyttelijä Kika Markhamin kanssa vuonna 1985. Heillä on kaksi poikaa.
Vuonna 2000 Redgravella todettiin eturauhasen syöpä, ja vuonna 2005 hän toipui vakavasta sydäninfarktista.
Corin Redgrave kuoli 70-vuotiaana Lontoossa 6. huhtikuuta vuonna 2010. Hänet on haudattu Highgaten hautausmaalle.
Valikoitu filmografia

Kunnian mies (1966)
Oi! Mikä ihana sota (1969)
Kun kello lyö (1971)
Excalibur – sankarin miekka (1981)
Isän nimeen (1993)
Neljät häät ja yhdet hautajaiset (1994)
Viisasteleva sydän (1995)
Ikuinen rakkaus (2004)
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Corin Redgrave Wikimedia Commonsissa
Corin Redgrave Internet Movie Databasessa. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat 
Taiteenala:  FID  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  Elonet 
Muut:  SNAC  IdRef
Lapinlahden Linnut (täsmennyssivu)

Lapinlahden Linnut voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Lapinlahden Linnut, suomalainen huumorimusiikkiyhtye
Lapinlahden Linnut, vuonna 1985 julkaistu Lapinlahden Lintujen esikoisalbumi
Lapinlahden Linnut, vuonna 1995 valmistunut sketsisarja
Lapinlahden Linnut, Jukka Lyytisen kirjoittama tietokirja vuodelta 2003
Lapinlahden Linnut, Pertti Jarlan sarjakuva-albumi vuodelta 2011
Lapinlahden Linnut. Miksei asioista puhuta, Timo Rossin kirjoittama tietokirja vuodelta 2023
Muuta

Lapinlahden Linnut Show, vuonna 1993 televisiossa esitetty Lapinlahden Lintujen sketsisarja
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Lapinlahden Linnut”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Trans-Alai

Alailaakso, Kyzylsuujoki ja Trans-Alain pohjoisrinteitä.
Trans-Alai (kirg. Чоң-Алай, Tšoŋ-Alai; tadžikiksi vuodesta 2023 lähtien Каюмарс, Kajumars, ven. Заала́йский хребе́т, Zaalaiski hrebet) on Pamirin pohjoisin vuoristo Alain laakson eteläpuolella Kirgisian ja Tadžikistanin rajalla. Leveyspiirien suuntaisen vuorijonon pituus on 250 ja leveys 35–40 kilometriä ja korkein kohta Lenininin huippu (kahden huipun muodostama Želaidar) 7 134 metriä.
Liuske-, kalkki- ja hiekkakivestä sekä konglomeraatista muodostuneen vuoriston länsiosan keskikorkeus on 5 100 ja keski- ja itäosan 6 000 metriä. Vuorten pohjoisrinteet ovat jyrkkiä ja jään ja jokien uurtamat etelärinteet loivempia. Pohjoisrinteillä on aroa ja niittyjä, etelärinteillä lunta, jäätiköitä ja kylmää kiviaavikkoa. Jäätiköiden pinta-ala on 1 400 neliökilometriä. Kyzylartin solan (4 280 metriä) kautta kulkee Ošin ja Xoruğin välinen maantie.
Birger Ahlström

Birger Mikael Ahlström (7. helmikuuta 1880 Noormarkku – 6. tammikuuta 1935 Noormarkku) oli suomalainen yritysjohtaja, agronomi ja maanviljelijä. Hän oli kauppaneuvos Antti Ahlströmin nuorin ja viimeinen elossa ollut poika.
Birger Ahlströmin vanhemmat olivat kauppaneuvos Antti Ahlström ja Eva Helena Holmström. Hän tuli ylioppilaaksi Porin lyseosta 1901 ja hän suoritti Mustialassa agronomitutkinnon 1903. Hän harjoitti sitten pari vuotta opintoja kotimaassa ja ulkomailla.
Ahlström tuli 1905 Kullaalle Ahlström-yhtiön omistamien Leinebergin tehtaiden ja maatilan isännöitsijäksi. Hän oli tässä toimessa vuoteen 1912 saakka, jolloin hän siirtyi Ahlström-yhtiön Varkauden tehtaiden toimitusjohtajaksi. Birger Ahlström osti 1916 Vääksyn kartanon Kangasalta ja muutti sinne. Hän harjoitti sitten pääasiassa maataloutta mutta kuului edelleen muun muassa Ahlström-yhtiön johtokuntaan.
Ahlström oli kiinnostunut maatalouden harjoittamisesta ja kehittämisestä. Leinebergissä hän uudisti yhtiön maatilojen talousrakennukset ja sähkölaitoksen. Varkaudessa ollessaan hän suoritti uudistuksia ja parannuksia yhtiön maatiloilla saattaen niiden viljelykset, karjatalouden ja rakennukset hyvään kuntoon. Hän jatkoi samaa työtä Vääksyn kartanossa, kehittäen siitä uudenaikaisen mallitilan. Ahlström harrasti erityisesti kotimaista karjan jalostustyötä ja tuki muun muassa L.S.K:n toimintaa. Viime aikoinaan hän alkoi uudistaa Aitolahdelta ostamaansa Tasanteen tilaa. Vuonna 1934 Ahlström rakennutti Tampereelle kaupungin uudenaikaisimman ja suurimman Puistolinna-nimisen asuinkerrostalon, jossa hän myös itse asui.
Birger Ahlström oli naimisissa vuodesta 1916 Vivi Maria Qveflanderin kanssa. Hän kuoli 54-vuotiaana loppiaisena 1935 sydänkohtaukseen ollessaan vierailulla syntymäkodissaan Noormarkussa.
Puistolinna

| Puistolinna |
| --- | --- |
 Puistolinna Hämeenpuiston ja Puutarhakadun kulmasta.
Sijainti:  Amuri, Tampere
Valmistumisvuosi:  1934
Suunnittelija:  Jaakko Tähtinen
Julkisivumateriaali:  poltettu tiili
Kerrosluku:  6
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Puistolinna on arkkitehti Jaakko Tähtisen suunnittelema, vuonna 1934 valmistunut kuusikerroksinen asuinrakennus Hämeenpuiston ja Puutarhakadun kulmassa Tampereen Amurin kaupunginosassa. Sen vieressä on Tampereen pääkirjasto Metso.
Puistolinnan rakennustyöt alkoivat tammikuun alussa 1934 ja talo valmistui syyskuussa 1934. Paikalla kulmatontilla oli aiemmin vanha puutalo. Puistolinnan rakennutti Kangasalla Vääksyn kartanon omistanut Birger Ahlström. Talo oli valmistuessaan pohjoismaiden suurin täysin sähköistetty talo. Kuusikerroksisessa talossa oli 79 asuntoa ja 225 huonetta. Kaikissa keittiöissä oli sähköliedet. Talossa oli keskusradio ja keskusjäähdytyslaitos, johon oli yhdistetty jokaisessa keittiössä ollut jäähdytyskaappi. Kaikissa asunnoissa oli kylpyhuoneet ja erityinen tuuletusjärjestelmä esti ruoan käryn pääsyn keittiöistä muihin huoneisiin ja porraskäytäviin. Talon ovissa oli abloy-sarjalukkojärjestelmä. Kellarikerroksessa oli sauna, posliininpolttouuni ja keskuslämmityskattila sekä erillinen kattila lämpimän veden tuottamiseen kesäisin. Erillisessä piharakennuksessa oli pesulaitos, sähkökuumamankeli ja kolme autotallia.
Magdeburg

| Magdeburg |
| --- | --- |

 lippu:  vaakuna
 Magdeburg
 Koordinaatit: 52°8′N, 11°37′E 
Valtio:  Saksa
Osavaltio:  Saksi-Anhalt
Hallinto:  
 – Pormestari:  Lutz Trümper
Pinta-ala:  
 – Kokonaispinta-ala:  200,97 km²
Korkeus:  56 m
Väkiluku:  231 525 (2 010)
 – Väestötiheys:  1 147 as./km²
 
 www.magdeburg.de  
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Magdeburg on Saksan osavaltion Saksi-Anhaltin pääkaupunki. Se sijaitsee Elbejoen varrella Berliinistä lounaaseen. Kaupungissa on noin 230 000 asukasta. Se on merkittävä sisämaan satama, koska sillä on kanavayhteys Hannoverin kautta Dortmundiin, ja toisaalta Elben jokiliikenne kulkee Magdeburgin kautta. Kaupungissa on sekä protestanttinen että katolinen piispanistuin.
Magdeburgista on kotoisin Tokio Hotel -yhtye.
Kaupungin joulutorilla tapahtui 20. joulukuuta 2024 väkijoukkoon yliajo, jossa viisi henkilöä menehtyi ja satoja loukkaantui. Tekijänä oli 50-vuotias saudiarabialainen lääkäri.
Historia

Magdeburg mainittiin ensimmäisen kerran vuonna 805, jolloin se oli pieni kaupankäynnin keskus. Noin vuonna 937 Otto I Suuri perusti sinne benediktiiniluostarin. Vaikka Magdeburg paloi vuonna 1188, siitä kehittyi 1200-luvulla kaupankäynnin keskus. Se kuului Hansaliittoon, ja oli yksi sen tärkeimmistä jäsenistä. Keskiajalla Magdeburg oli Euroopan merkittävimpiä kaupunkeja.lähde? Kolmikymmenvuotisen sodan aikana 20. toukokuuta 1631 tapahtui Magdeburgin ryöstö, kun Johann Tillyn johtamat katoliset tappoivat suuren osan kaupunkilaisista. Samalla lähes koko kaupunki paloi. 1656 kaupungissa suoritettiin kuuluisa Magdeburgin puolipallojen tyhjiödemonstraatio. Toisessa maailmansodassa liittoutuneiden pommitukset vaurioittivat kaupunkia pahoin tuhoten esimerkiksi Magdeburgin kaupungintalon.
Kuuluisia magdeburgilaisia

Otto von Guericke (1602–1686), fyysikko, insinööri, valtiomies
Georg Philipp Telemann (1681–1767), säveltäjä
Richard Falckenberg (Friedrich Otto) (1851–1920), saksalainen filosofi
Georg Kaiser (1878–1945), kirjailija
Richard Oelze (1900–1980), taidemaalari
Ana Nova, näyttelijä
Marcel Schmelzer, jalkapalloilija
Tokio Hotel:
Bill Kaulitz
Tom Kaulitz
Georg Listing
Gustav Schäfer
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Magdeburg Wikimedia Commonsissa
Magdeburgin kotisivu. (saksaksi)
Saksi-Anhaltin piirikunnat ja kaupunkipiirit
Altmarkkreis Salzwedel
Anhalt-Bitterfeld
Börde
Burgenlandkreis
Dessau-Roßlau
Halle
Harz
Jerichower Land
Magdeburg
Mansfeld-Südharz
Saalekreis
Salzlandkreis
Stendal
Wittenbergin piirikunta
Heikki Meriläinen

| Heikki Meriläinen |
| --- | --- |
 Heikki Meriläinen 1910-luvun alussa.
Henkilötiedot
Syntynyt: 21. joulukuuta 1847 Sotkamo
Kuollut: 12. helmikuuta 1939 (91 vuotta) Paltamo
Kansalaisuus:  suomalainen
Ammatti:  kirjailija
Puoliso:  Anna Huotari (1872–1926)
Kirjailija
Äidinkieli: suomi
Aiheesta muualla
Löydä lisää kirjailijoitaKirjallisuuden teemasivulta
Heikki Meriläinen (21. joulukuuta 1847 Sotkamo – 12. helmikuuta 1939 Paltamo) oli Kainuussa elänyt kansankirjailija ja kansanperinteen kerääjä.
Elämä

Sotkamon Naapurinvaarassa syntyneen Heikki Meriläisen vanhemmat olivat huonemies Mikko Meriläinen ja Sanna Korhonen. Hän joutui lähtemään ankaran uskonnollisesta körttiläisestä kodistaan 24-vuotiaana erimielisyyksien vuoksi mentyään kihloihin köyhän talontyttären kanssa vastoin vanhempiensa tahtoa. Meriläinen toimi sen jälkeen seppänä, maanmittarin apulaisena ja pienviljelijänä. Hän oli muun muassa runoilija Eino Leinon isän maanmittari Anders Lönnbohmin apulaisena hakkaamassa Suomen ja Venäjän välistä rajalinjaa Nurmeksen ja Inarin välillä.
Meriläisen vaimon kotitila, jota Meriläinen hoiti ja jossa hän oli pitänyt yksityistä kansakoulua tarjoten koululle kuuden vuoden aikana vapaat huoneet ja lämmön, joutui vararikkoon ja oli myytävä. Meriläinen itse sai vankeutta oikeuden moittimisesta. Vuonna 1899 hän muutti pois Sotkamosta ostettuaan Päätalo-nimisen tilan Paltamosta. Myöhemmin hän rakensi ja raivasi Peltoniemen uudistilan Mieslahteen Oulujärven rannalle, jossa asui kuolemaansa saakka.
Meriläinen oli saanut poikana lukea vain hengellisiä kirjoja. Myöhemmin häneen tekivät vaikutuksen Kalevala, Kanteletar ja Aleksis Kiven teokset. Kirjailijana Meriläisen löysi Lydia Stenbäck, joka viehättyi Meriläisen kirjeiden mehevään kieleen niin että hän kehotti tätä kirjoittamaan kaunokirjallista tekstiä. Kesällä 1886 syntyi sitten Meriläisen ensimmäinen lyhyt kertomus ”Eräs tavallisimpia sunnuntaita nuoruudessani” ja vuonna 1888 ilmestyi sitten omaelämäkerrallinen romaani Korpelan Tapani. Meriläinen julkaisi vielä 1920-luvulla kaksi korvenraivaajaromaania Mooses ja hänen hevosensa ja Kuusten juurella sekä kertomuksen ”Orvon onni”. Vuonna 1927 hän julkaisi teoksen Heikki Meriläisen elämä hänen itsensä kertomana.
Opittuaan 25-vuotiaana kirjoittamaan vaimonsa opastuksella Meriläinen alkoi koota ja kirjoittaa muistiin Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kokoelmiin kansanperinnettä. Siinä tarkoituksessa hän teki vuodesta 1890 alkaen matkoja seuran stipendiaattina Venäjän Karjalaan, Lappiin ja Pohjanmaalle. Meriläinen keräsi muistiin muun muassa vanhoja taikoja. Kansanrunousarkistossa on 4 439 Meriläisen keräämää tekstiä, valtaosa taikoja ja loitsuja. Niiden osalta hänen keräelmänsä ovat Suomen suurimpia.
Meriläisen puoliso vuodesta 1872 oli Anna Huotari (1848–1926).
Teokset

Meriläinen oli myös kirjailija. Hän aloitti laatimalla 1886 kirjoitelman Eräs tavallisimpia sunnuntaita nuoruudessani Excelsior-kalenteriin ja jatkoi sitten kirjailijanuraansa yli 40 vuotta. Meriläisen teoksia, joista osa on elämäkerrallisia, ovat:
Korpelan Tapani: kuvaus kansan elämästä. WSOY 1888.
Pietolan tytöt, neliosainen romaani. WSOY 1892.
Kahleeton vanki, elämäkerrallinen kuvaus. WSOY 1899.
Huutolaistyttö: kuvaus kovilta ajoilta. WSOY 1899
Kuppari-Maija, henkilökuva kupparista. JK Höglund 1901.
Vitsa-Matti, tosiperäinen kertomus. Yrjö Weilin 1904
Sattumuksia Jänislahdella, tendenssiromaani. Arvi A. Karisto 1908. .
Korpelan seppä, elämäkerrallinen romaani. WSOY 1909.
Mooses ja hänen hevosensa, romaani. WSOY 1920.
Kuusten juurella, elämäkerrallinen romaani.  WSOY 1922.
Orvon onni, kehitysromaani. WSOY 1925
Heikki Meriläisen elämä hänen itsensä kertomana. WSOY 1927
Mitä kylvää sitä niittää: kertomus. WSOY 1929
Aiheesta muualla

Vapaasti ladattavia Heikki Meriläisen e-kirjoja Projekti Lönnrotissa sekä Project Gutenbergissä.
Heikki Meriläinen: Pietolan tytöt. Yle Areena – äänikirjat.
Työn ja sanan kansalaisia, Kansan kuvalehti, 22.7.1927, nro 29, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kainuun vanha tietäjä. Kirjailijoittemme kunniavanhus Heikki Meriläinen 80 vuotias 21.12.1927, Kansan kuvalehti, 16.12.1927, nro 51, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Kuokan ja kirjojen mies, Kansan kuvalehti, 1.1.1932, nro 1, s. 10, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
Aatos Korpela : Heikki Meriläistä tapaamassa, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 28.5.1933, nro 22, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Saksa  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Kansallisbiografia  Biografiasampo 
Muut:  IdRef
Paavo Liesinen

Paavo ”Puosu” Liesinen (23. elokuuta 1952 – 6. marraskuuta 2019) oli suomalainen kiertueteknikko ja -manageri. Tunnetuimpia hänen roudaamiaan yhtyeitä olivat The Rolling Stones, Pelle Miljoonan eri kokoonpanot, Lapinlahden Linnut ja Hanoi Rocks. Rumba-lehden mukaan Liesinen oli Suomen kuuluisin roudari, ja hänen mainettaan kuvailtiin usein legendaariseksi.
Elämäkerta

Taustaltaan työväenluokkainen Liesinen syntyi Helsingissä elokuussa 1952. Hän asui lapsuudessaan Herttoniemessä ja sai lempinimen Puosu uteliaan luonteensa sekä tekemiensä käytännön pilojen vuoksi. Nuoruudessaan hän teki erilaisia lyhytaikaisia töitä mm. lähettinä ja trukkikuskina mutta ei nauttinut niistä. Roudaamisen hän aloitti 18-vuotiaana, kun hän kantoi The Rolling Stonesin esiintymistarpeita Olympiastadionille syyskesällä 1970. Liesinen sai työkeikan ystävänsä Remu Aaltosen kautta.
Liesinen alkoi vähitellen toimia musiikkialalla kokopäiväisesti. 1970-luvulla hän työskenteli Pelle Miljoonalle ja 1980-luvun puolivälistä alkaen Lapinlahden Linnuille. Vuosikymmenen jälkipuoliskolla syntyivät Liesisen lapset. Liesinen lopetti roudarintyöt syksyllä 1994 ja ryhtyi nuoriso-ohjaajaksi. Perhe oli lasten synnyttyä muuttanut Fiskarsiin. Kun alueella ei ollut nuorison kokoontumistiloja, Liesinen etsi ystäviensä kanssa sopivan talon ja alkoi itse ohjata toimintaa.
Roudarin työssään Liesinen huolehti yhtyeiden tekniikasta, tavaroiden kuljetuksesta ja erilaisista sopimusasioista. Tarkkaavaisuutensa ja itsenäisyytensä ansiosta Liesinen sai suomalaisten rockyhtyeiden parissa arvostetun aseman. Hänen työtehtäviinsä kuului myös muusikoiden turvallisuuden varmistaminen ja riitatilanteissa näiden rauhoittaminen. Liesisen luottokeino oli häiriköiden suuteleminen suulle. Lapinlahden Lintujen kanssa kiertäessään hänellä oli mukanaan käsiraudat ja pesäpallomaila. Liesisen sanoin ”roudarin täytyi olla myös erotuomari ja psykiatrikin”. Raskas työ vaati ”jotain luonnevikaa – –. Että viihtyy muuallakin kuin kotona.”
Pari vuotta ennen kuolemaansa Liesinen muutti Elävän musiikin säätiön rakennuttamaan musiikkialan vuokrataloon Jallukkaan, sillä halusi muuttaa takaisin kotikaupunkiinsa Helsinkiin. Keväällä 2017 valmistuneesta talosta vitsailtiin usein, että se oli rakennettu Liesistä varten. Viimeisinä aikoinaan Liesisellä oli vakava sairaus, jonka hoidot jouduttiin lopettamaan hyödyttöminä. Vointinsa heiketessä Liesinen kieltäytyi lähtemästä sairaalaan ja kuoli kotonaan marraskuussa 2019.
Liesisen ja tämän kollegan Eero ”Epa” Tammisen sekä Lapinlahden Lintujen perustajajäsenen Timo Erängön muistoksi järjestettiin 6. kesäkuuta 2022 ”Timon, Puosun ja Epan peijaiset” -niminen konsertti, jossa esiintyivät Lapinlahden Linnut, Pelle Miljoona All Stars, Dave Lindholm, Radio Fiskars Orchestra ja Jallukka Band. Tapahtuman 12 000 euron tuotto lahjoitettiin ukrainalaisten lasten hyväksi.
VHK Vsetín

| VHK Vsetín |
| --- | --- |
Perustettu:  1905
Entiset nimet:  Vsetínská Hokejová
Kaupunki:  Vsetín, Tšekki
Kotiareena:  Zimní Stadion Na Lapači
– kapasiteetti:  5 400
Sarjataso:  Chance Liga
Värit:           
Toimitusjohtaja:   Petr Marek
Puheenjohtaja:   Petr Neumann
Päävalmentaja:   Jiri Weintritt
Mestaruudet:  6
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
VHK Vsetín on tšekkiläinen jääkiekkojoukkue. Joukkueen kotiareena on Zimní Stadion Na Lapači Vsetínissä. Seura on voittanut viisi kertaa Extraligan vuosina 1995-1999 sekä vuonna 2001 kuudennen kerran seitsemässä vuodessa. Kaudella 2005-06 joukkue voitti karsintasarjan jäätyään Extraligassa 14:nneksi, mutta he putosivat talousongelmien takia. Joukkueen toiminta elvytettiin käyntiin vuonna 2008 uudella nykyisellä nimellään VHK Vsetín.
Mestaruudet

Tšekin mestaruus: 6 (1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2001)
Joukkue kaudella 2024–2025

| Maalivahdit |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Hanskakäsi | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 31 |  | Adam Pavlíček | L | 2026+1 | Náchod, Tšekki |
|   |  | Jan Lukáš | L | 2025+1 | Olomouc, Tšekki |
|   |  | Tomas Rydén | L | 2025 | Karlstad, Ruotsi |
| Puolustajat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 5 |  | Ondřej Smetana | L | 2025 | Litoměřice, Tšekkoslovakia |
| 6 |  | Tomáš Ondračka | L | 2025 | Ostrožská Nová Ves, Tšekki |
| 7 |  | Jakub Teper | R | 2025+1 | Český Těšín, Tšekkoslovakia |
| 16 |  | Šimon Jenáček | L | 2025 | Vsetín, Tšekki |
| 24 |  | Jakub Ďurkáč | R | 2026+1 |  |
| 63 |  | Michal Hryciow | L | 2025 | Valašské Meziříčí, Tšekki |
| 65 |  | Robin Staněk | L | 2025 | Zlín, Tšekkoslovakia |
|   |  | Adam Srdínko | L | 2025 | Praha, Tšekki |
|   |  | Matěj Stříteský | R | 2025 | Vsetín, Tšekkoslovakia |
|   |  | Jan Zahradníček | L | 2025+1 | Nový Jičín, Tšekki |
| Hyökkääjät |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| # |  | Pelaaja | Kätisyys | Pelipaikka | Sopimus | Syntymäpaikka |
| 8 |  | Roman Vaňo | R | KH | 2025+1 | Ilava, Slovakia |
| 13 |  | Štěpán Bláha | L | VLH | 2026 | Praha, Tšekki |
| 14 |  | Adam Koláček | L | H | 2025 | Vsetín, Tšekki |
| 19 |  | Pavel Klhůfek | L | VLH / KH | 2027 | Zlín, Tšekkoslovakia |
| 21 |  | Matyáš Dědek | L | H | 2026+1 | Vsetín, Tšekki |
| 22 |  | Vít Jonák | L | OLH | 2027 | Plzeň, Tšekkoslovakia |
| 23 |  | Luboš Rob | L | VLH / KH | 2028 | České Budějovice, Tšekki |
| 55 |  | Marek Melenovský | L | KH | 2024+1 | Třinec, Tšekki |
| 73 |  | Adam Hořanský | L | OLH | 2026+1 | Vsetín, Tšekki |
| 77 |  | Ondřej Machala | L | VLH | 2025 | Havlíčkův Brod, Tšekki |
| 88 |  | Erik Hrňa (C) | L | LH | 2025 | Vsetín, Tšekkoslovakia |
| 91 |  | Tomáš Jandus | L | LH | 2025 | Praha, Tšekki |
| 93 |  | Štěpán Matějček | L | KH | 2026 | Hradec Králové, Tšekki |
|   |  | Jaroslav Brož | R | OLH | 2025+1 | Praha, Tšekki |
|   |  | Erik Pospíšil | R | H | 2025 | Boskovice, Tšekki |
|   |  | Radek Prokeš | L | KH / VLH | 2026 | Český Krumlov, Tšekki |
|   |  | Tomáš Šmerha | R | VLH | 2025+1 | Praha, Tšekki |
|   |  | Adam Turek | L | H | Try-out | Vsetín, Tšekki |
|   |  | Patriks Zabusovs | L | LH | 2025 | Riika, Latvia |
Joukkue kaudella 2024–2025 > Joukkueenjohto

Päävalmentaja: Jiří Weintritt
Apuvalmentaja: Luboš Rob
Maalivahtivalmentaja: Roman Peschout
Videovalmentaja: Tomáš Frolo
Fysiikkavalmentaja: Roman Alexa
Huoltopäällikkö: Ondřej Lukáč
Puheenjohtaja: Petr Neumann
Toimitusjohtaja: Petr Marek
Urheilutoimenjohtaja: Radim Tesařík
Lähde: EliteProspects
Aiheesta muualla

Virallinen sivusto