stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Sukupuolten tasa-arvo
Suomessa > Naisten syrjintä > Naisiin kohdistuva fyysinen väkivalta

Suomi on maailman turvallisimpia maita naisille (4.), kertoi Georgetownin yliopiston Women, Peace and Security (GIWPS) -indeksi vuonna 2023. Suomessa tapetaan vuosittain noin 1 nainen 100 000 asukasta kohden eli 30 % surmatuista.
Naisiin kohdistuva fyysinen väkivalta on merkittävä ihmisoikeusongelma myös Suomessa. Tietoa naisiin kohdistuvasta väkivallasta on saatavilla useista tilastoista, kuten rikollisuustilastoista, kansallisista uhritutkimuksista sekä erikseen naisiin kohdistuvaa väkivaltaa selvittäneistä tutkimuksista. Tilastot eivät kuitenkaan ole aina helposti vertailtavissa keskenään, sillä kaikki väkivalta ei päädy tilastoihin. Esimerkiksi lähes kaikki raiskaukset ja raiskauksen yritykset jäävät ilmoittamatta poliisille.
Suomessa miehistä 5,6 % ja naisista 4,3 % oli kokenut parisuhdeväkivaltaa tuoreimman vuoden aikana (2009); koko nykyisen suhteen ajalta luvut olivat 16 % ja 17 %. Pelkoa kotona tapahtuvaa väkivaltaa kohtaan tuntee miehistä 4 % ja naisista 2 %. Vuonna 2008 perheessä törkeän pahoinpitelyn tai henkirikoksen yrityksen kohteeksi joutui 116 miestä ja 111 naista.
Euroopan unionin jäsenmaiden vertailussa naisen riski tulla surmatuksi on Suomessa 11. korkein. Vuosina 2003–2007 puolison, ex-puolison tai seurustelukumppanin surmaamaksi joutui 114 naista. Vuosina 1997 ja 2005 Suomessa toteutetut naisuhritutkimukset osoittivat, että fyysistä väkivaltaa parisuhteissaan ainakin kerran kokeneiden naisten osuus koko naisväestöstä on laskenut hieman vuodesta 1997 (20 %) vuoteen 2005 (18 %).
Suomen ihmisoikeuspoliittisessa selonteossa on huomioitu erityisen ongelmalliseksi maahanmuuttajanaisten oikeudellinen asema. ”Kansainväliset valvontaelimet ovat antaneet Suomelle useita huomautuksia siitä, ettei naisiin kohdistuvaan väkivaltaan ole kyetty riittävästi puuttumaan.”
Suomessa > Naisten syrjintä > Naisiin kohdistuva seksuaalinen väkivalta

Suomessa seksuaalinen väkivalta ja hyväksikäyttö on aina rikos. Seksuaalirikoksia ovat muun muassa raiskaus, pakottaminen seksuaaliseen tekoon, lapsen tai aikuisen seksuaalinen hyväksikäyttö ja seksuaalipalvelujen ostaminen nuorelta. Useimmiten seksuaalista väkivaltaa kokee nainen. Osassa tapauksista tekijä ja uhri eivät tunne toisiaan ennestään, mutta tavallisempaa kuitenkin on, että uhri ja tekijä ovat toisilleen tuttuja, tutustumassa toisiinsa tai parisuhteessa keskenään. Väestöliiton mukaan vuonna 2005 naisille tehdyssä suuressa kyselytutkimuksessa, jossa selvitettiin myös seksuaalista väkivaltaa, kävi ilmi, että seksuaalista väkivaltaa tai uhkaavaa käyttäytymistä oli kokenut nykyisessä parisuhteessaan 4,3 % naisista (15 vuotta täyttäneistä) ja entisessä parisuhteessa 17,3 % naisista. Suhteessa vuoden 1997 kyselyyn luvut olivat hieman pienentyneet. Seksuaalisen väkivallan yleisyyttä Suomessa on vaikea arvioida, sillä huomattava osaselvennä uhreista ei tee ilmoitusta poliisille.
Ihmisoikeusjärjestö Amnesty Internationalin vuonna 2010 julkaiseman selvityksen mukaan seksuaalista väkivaltaa kokeneiden naisten mahdollisuudet saada oikeutta ovat maailmanlaajuisesti edelleen heikot.
Kansallisen rikosuhritutkimuksen mukaan Suomessa 1,3 % naisista ja 1,1 % miehistä pakotettiin sukupuoliyhteyteen ja 1,2 % ja 1,1 % muuhun sukupuoliseen kanssakäymiseen vuonna 2012.
Suomessa > Naisten syrjintä > Syrjintä työelämässä

Työelämän sukupuolittuneisuuteen erikoistuneen tutkijan, professori Päivi Korvajärven mukaan tasa-arvo-ongelmat palkkaeroissa, palkkaamisessa ja uralla etenemisessä ovat asioita, jotka jäävät helposti ikään kuin piiloon, eli niistä ei puhuta, eikä niitä yrityksistä huolimatta ole vielä pystytty poistamaan. Hänen mukaansa suomalainen työelämä on sukupuolineutraalia, mistä johtuen sukupuoleen liittyviä epätasa-arvoisuuksia ei voida ottaa puheeksi, ellei sitten kyseessä ole jokin erittäin räikeä syrjimistapaus. Esimerkkejä näistä on Korvajärven mukaan, miten viime vuosina "[– –] on kohuttu Lapin Kansan päätoimittajan tai Imatran kirkkoherran tapauksista. Valtaosa epätasa-arvosta ja eriarvoisuuksista jää kuitenkin hämärän peittoon.”
Sekä suuri- että pienituloisimmissa on eniten miehiä ja näin on kaikissa työikäisten ikäryhmissä. Naisten tuloerot ovat pienempiä. Evan johtaja Emilia Kullaksen mukaan erot eivät johdu naiseudesta vaan naisten valinnoista: naiset tekevät vähemmän töitä ja ovat harvemmin yrittäjinä. Naiset myös kouluttautuvat eri aloille kuin miehet: melkein puolet korkeakoulutetuista miehistä on insinöörejä, naisista 6 %. Muissa insinöörivetoisissa maissa, kuten Virossa ja Saksassa, naisinsinöörien osuus on aivan toista; Suomessa valinnat ovat sukupuolittuneita. Teinien valintoihin vaikuttaminen on kuitenkin vaikeaa.
Naisia on erittäin vähän yrityksensä myynnillä rikastuneista yrittäjistä. Jo sotealan avaaminen markkinoille nostaisi alan naisten tuloja, myös yritysten omistajina. Tasa-arvoministerinkään mukaan laeilla ei voi vaikuttaa työmarkkinoiden sukupuolittumiseen, mutta koulu ja työmarkkinajärjestöt voivat ja uudistetut perhevapaat alkavat tasata tilannetta. 18–20-vuotiaissa naisilla ovat suuremmat tulot muun muassa miesten asevelvollisuuden vuoksi. Nuoret ovat pienituloisimpia. Hyvätuloisimpia olivat lapsiperheiden isät; heistä 30 % oli suurituloisimmassa kymmenyksessä.
Suomessa > Naisten syrjintä > Syrjintä työelämässä > Sokkokokeet syrjinnästä

Pohjoismaissa samalla ansioluettelolla naisnimet arvioitiin pätevämmiksi ja rekrytoitavammiksi kuin miesnimet, kun valittiin apulaisprofessoreita. Sama tulos saatiin myös, jos ansioluettelo oli vahvempi tai oli lapsia. Satunnaistutkimus oli laaja. Alat olivat taloustiede, oikeustiede, fysiikka, valtiotiede, psykologia ja sosiologia. Miesten syrjinnät pätevyydessä ja rekrytoitavuudessa ovat ovat kumpikin tilastollisesti merkitseviä (p<.01).
Tekaistuilla ansioluetteloilla, joihin oli laitettu naisen tai miehen nimi, naisnimet saivat työnantajan yhteydenoton 32 %:ssa ja miesnimet 25 %:ssa tapauksista. Tutkimuksessa ”haettiin” naisvaltaisille aloille (myynti, tarjoilu), mutta toisessa tutkimuksessa myös seka-aloilla, kuten tietokoneohjelmoinnissa tai kirjanpidossa, syrjittiin miehiä. Raadin naisvaltaisuus vähensi merkittävästi naisten todennäköisyyttä tulla valituiksi. Toisaalta aiemmin on joissain samantapaisissa tutkimuksissa havaittu naisia syrjittävän.
Vuonna 2015 julkaistussa tutkimuksessa (Applied Economics Letters) Rajeev Darolia ym. lähettivät 9 000 fiktiivistä työpaikkahakemusta. Sillä, oliko hakemuksessa naisen vai miehen etunimi tai valkoisen, latinon tai mustan sukunimi, ei näyttänyt olevan vaikutusta työnantajiin. Sukunimet olivat sosioekonomisesti tavanomaisia kyseiselle etniselle ryhmälle (esim. Anderson, Hernandez, Washington) toisin kuin vuoden 2004 tutkimuksessa, jossa mustien etunimet oli valittu edustamaan sosioekonomisesti alhaista statusta afro-amerikkalaisten keskuudessa.
Suomessa > Sukupuolivähemmistöjen syrjintä

Sukupuolivähemmistöjen asema on suhteellisen vähän esillä ollut aihe suomalaisessa tasa-arvokeskustelussa, mikä saattaa johtua osittain sukupuolivähemmistö-käsitteen tuoreudesta ja tämän tasa-arvonäkökulman puutteellisesta sisäistämisestä. Seta on ottanut kantaa siihen, että hallituksen tulisi laatia seksuaali- ja sukupuolivähemmistöpoliittinen ohjelma kansainvälisen esimerkin mukaisesti. Seta ry:n lausunnossa sosiaali- ja terveysministeriön selvitykseen eduskunnan työelämä- ja tasa-arvovaliokunnalle naisten ja miesten välisestä tasa-arvosta annetun lain toimivuudesta huomautetaan, että vuoden 2005 tasa-arvolain uudistuksen yhteydessä työelämä- ja tasa-arvovaliokunta totesi, että tasa-arvolain säännöksiä tulee tulkita niin, että ne kattavat myös sellaisen syrjinnän, joka perustuu sukupuolen korjaukseen, ja että transsukupuolisten syrjintäsuojaa tulee jatkossa selkiyttää. Setan kannanotto tuo esiin sen, että tasa-arvolain ulottaminen sukupuolivähemmistöihin on EY-oikeuden tulkinta EY:n tasa-arvodirektiivistä, joka velvoittaa myös Suomea.
Toukokuussa 2010 tasa-arvoministeri Stefan Wallin otti kantaa siihen, että sukupuolivähemmistöjen asemaan liittyvät epäkohdat pitää poistaa. Sosiaali- ja terveysministeriön julkaiseman tiedotteen mukaan Wallin oli myöntänyt, että vaikka laki kieltää syrjinnän sukupuolen perusteella, niin sukupuolivähemmistöjen osalta tilanne on ollut heikompi, koska sukupuolivähemmistöjen syrjintää ei ole tällä hetkellä nimenomaisesti lisäksi kielletty erityislainsäädännön tasolla.
Sukupuolten tasa-arvon paradoksi

Sukupuolten tasa-arvon paradoksi tarkoittaa, että sukupuolten tasa-arvoa edistävissä maissa on yleensä epätasaisempi sukupuolijakauma tieteen, teknologian, insinööritieteiden ja matematiikan aloilla, eli niin sanotuilla STEM-aloilla.
Kun yhteiskunnasta tulee rikkaampi ja sukupuolten tasa-arvo lisääntyy, sukupuolten erot kasvavat. Tällöin naiset entistä harvemmin suorittavat tutkinnon luonnontieteessä, tekniikassa tai matematiikassa (STEM). Muuallakin maailmassa naiset ovat aliedustettuja STEM:ssä. Tutkimus myös löysi lähes kaikkialla maailmassa nuorista naisista samat akateemiset vahvuudet ja heikkoudet miehiin nähden, ja nämä erot vaikuttavat naisten STEM-suorituksia vastaan. Biotieteissä naiset ovat hyvin edustettuina, mutta heikosti epäorgaanisissa luonnontieteissä, kuten fysiikassa ja tietotekniikassa.
Sukupuolinen tasa-arvo oli korkein Suomessa ja Norjassa (Global Gender Gap Index) ja näissä naisten osuus STEM-tutkinnoista on lähes alhaisin. Naisten osuus oli sitä korkeampi mitä vähäisempää tasa-arvo oli. Tasa-arvoisimmissa maissa naisilla oli tarkemmin samat mahdollisuudet kuin miehillä ja heitä myös kannustettiin STEM-aloille. Psykologian professorin mukaan rikkaissa maissa nainen voi valita minkä alan haluaa, köyhässä hänen ehkä pitää taloudellisista syistä valita STEM-ala.
Sukupuolten tasa-arvon paradoksi > Syitä

Rikkaus ja tasa-arvo antavat naisille ja miehille enemmän tilaa toteuttaa itseään oman mielensä mukaan. Köyhissä maissa on pakko keskittyä välttämättömyyksiin, mikä tasaa eroja. Miesvaltaisissa yhteiskunnissa naiset eivät voi niin toteuttaa itseään. Esimerkiksi Intiassa tyttöjä koulutetaan tietotekniikkaan, koska se takaa työn ja toimeentulon. Rikkaissa maissa koulutus on pikemminkin kulutushyödyke, omien mielihalujen toteuttamista, eikä investointi tulevaisuuteen.
Yliopistonlehtori Marja-Liisa Halkon mukaan voi sanoa, että biologia tuottaa naisille ja miehille eroja ja hyvinvoivassa ja tasa-arvoisessa yhteiskunnassa nämä erot voivat korostua.
Science-lehdessä julkaistu tutkimus osoitti, että naiset ovat sosiaalisempia, auttavaisempia sekä luottavaisempia, miehet taas valmiimpia ottamaan riskejä ja kostamaan sekä luopumaan hyvästä saadakseen tulevaisuudessa vielä parempaa. Sukupuoliero oli sitä suurempi, mitä tasa-arvoisemmassa ja rikkaammassa maassa vastaajat asuivat. Esimerkiksi Pohjoismaissa naiset myös ryhtyvät harvemmin insinööreiksi tai luonnontieteisiin kuin monissa epätasa-arvoisissa köyhissä maissa.
American Psychological Associationin johtaja, professori Diane F. Halpern on sanonut, että ”sosialisaatio on epäilemättä tärkeää, mutta on hyviä todisteita siitä, että biologiset sukupuolierot vaikuttavat kognitiivisten sukupuolierojen syntymiseen ja säilymiseen”. Tähän johtopäätökseen hän ei ollut valmistautunut alkaessaan tutkia alan kirjallisuutta.
Kirjallisuutta

Ala-Lipasti, Raija & Bauters, Anneli (toim.): Kunniaväkivalta.  Helsinki:  Vihreä sivistysliitto, 2009.  ISBN 978-952-5078-32-9
Friidu: Tyttöjen ja naisten ihmisoikeudet.  (Teksti ja toimitus: Rosa Puhakainen)  Helsinki:  Suomen YK-liitto, 2004.  ISBN 952-9694-53-9
Herrlin, Monica (toim.): Naisten ihmisoikeuksien käsikirja.  Helsinki:  Lakimiesliiton kustannus, 1998.  ISBN 952-14-0124-9
Huhta, Liisa & Meriläinen, Rosa: Feministin käsikirja.  Helsinki:  Ajatus, 2009.  ISBN 978-951-20-7585-0
Jousmäki, Ari & Kosonen, Liisa: Syytettynä isä.  Helsinki:  Teos, 2009.  ISBN 978-951-851-258-8
Kotro, Arno & Sepponen, Hannu T. (toim.): Mies vailla tasa-arvoa.  Helsinki:  Tammi, 2007.  ISBN 978-951-26-5555-7
DISCRIMINATION AGAINST MEN: Appearance and Causes in the Context of a Modern Welfare State, väitöskirja, Lapin yliopisto, HTT Pasi Malmi, 2009. Väitöskirjasta on olemassa tieteellisesti keskeneräinen suomenkielinen varhaisversio Miehiin kohdistuva syrjintä lain, tilastojen ja meemiteorian näkökulmasta (2007).
Mickwitz, Margaretha & Essen, Agneta von & Nordgren, Elisabeth (toim.): Roolien murtajat: Tasa-arvokeskustelua 1960-luvulta 2000-luvulle.  Helsinki:  Gaudeamus, 2008.  ISBN 978-952-495-085-5
Mill, John Stuart: Naisen asema.  ((The subjection of women, 1869.) Englanninkielisestä alkuteoksesta suomentanut Lyyli Vihervaara (1910). Kieliasun tarkistanut ja osittain ajanmukaistanut Reima T. A. Luoto. Ilmestynyt aiemmin 1910 WSOY:n kustantamana. Studia liberalia 2)  Helsinki:  Librum, 1981.  ISBN 951-862-001-6
Sjögren, Jennie: Nyt riitti! Tasa-arvoa arkeen.  ((Ordination: Vardagsfeminism: Handbok i jämställdhet hemma och på jobbe, 2003.) Suomentanut Sanna Manninen)  Helsingissä:  Otava, 2005.  ISBN 951-1-19835-1
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Tasa-arvoasiain neuvottelukunta (Arkistoitu – Internet Archive). Sosiaali- ja terveysministeriö.
Tasa-arvoklinikka.fi. Portaali työelämän tasa-arvokysymyksistä.
Tilastokeskus – Sukupuolten tasa-arvo.
Tasa-arvovaltuutettu.
Naisten ja miesten välinen tasa-arvo[vanhentunut linkki]. Ihmisoikeudet.net.
minna.fi (Arkistoitu – Internet Archive) Tasa-arvotiedon keskus
Artikkeleita:
Arto Jokinen: Sukupuolten sodasta tasa-arvoon. Impose 6/2000.
Kampaamot rikkovat lakia – ”Syrjinnän loputtava” (Arkistoitu – Internet Archive). Uusi Suomi 25.5.2010.
Anna Paju: Tasa-arvo on vaivaannuttava puheenaihe Raija Julkusen kirjan Sukupuolen järjestykset ja tasa-arvon paradoksit esittely. Kansan uutiset 20.11.2010.
Andy McNab

Andy McNab  (s. 28. joulukuuta 1959 Lontoo) on englantilaisen kirjailijan ja entisen erikoisjoukkojen sotilaan (Steven Mitchell) salanimi. Hän on kirjoittanut kaksi kirjaa, jotka käsittelevät hänen kokemuksiaan SAS-joukoissa. Eräästä brittien SAS-erikoisjoukkojen epäonnisesta partiomatkasta pohjois-Irakissa Persianlahden sodan aikaan 1991 hän on kirjoittanut kirjan "Bravo kaksi nolla", josta on tehty myös tv-elokuva.
Lisäksi McNab on kirjoittanut useita fiktiivisiä kirjoja.
Suomennettuja teoksia

1994 Bravo Kaksi-Nolla (Bravo Two-Zero, 1993). Tästä tositapahtumista kertovasta kirjasta on tehty elokuva Bravo Two Zero (1999), suomeksi Bravo kaksi nolla
1998 Kaukolaukaisin (Remote Control, 1998)
2000 Takaa-ajo (Crisis Four, 1999)
2001 Viikingin kosto (Firewall, 2000) ISBN 951-0-25941-1
2003 Panaman hämärä (Last Light, 2001)
Sotilaan oppipoika-sarja
2008 Sotilaan oppipoika (Boy Soldier, 2005 yhdessä Robert Rigbyn kanssa)
2008 Maksun aika (Payback, 2005 yhdessä Robert Rigbyn kanssa)
2009 Musta tähti (Avenger, 2006 yhdessä Robert Rigbyn kanssa)
2010 Laavavirta (Meltdown, 2007 yhdessä Robert Ribyn kanssa)
Käännös suomeksi
Suomen ja Saksan sotilasyhteistyö 1940–1941

Suomen ja Saksan sotilasyhteistyö 1940–1941 käsittelee välirauhan aikaista maiden sotilaallista yhteistyötä ja toimenpiteitä talvisodan lopusta jatkosodan syttymiseen.
Talvisota päättyi Moskovan rauhaan 13. maaliskuuta 1940. Kesän aikana Saksa liitti Suomen mukaan suunnittelemaansa suurhyökkäykseen Neuvostoliittoon. Saksan aloitteesta maiden välille syntyi sotilaallisen yhteistyön linja, joka alkoi 1940 loppukesästä neuvotteluilla ja tietojenvaihdolla. Vähitellen yhteistyö tiivistyi konkreettisiin valmisteluihin Neuvostoliittoon suuntautuvaa hyökkäystä varten. Kiristynyt maailmanpoliittinen tilanne, taloudelliset ja maanpuolustukselliset tarpeet sekä toiveet revanssista Neuvostoliiton suhteen Saksan aseiden avulla saivat Suomen tukeutumaan Saksaan ja sopimaan aseveljeydestä. Maat tiivistivät taloudellista ja sotilaallista yhteistyötään, ja Suomi salli Saksan joukkoja maaperälleen. Saksa hyökkäsi 22. kesäkuuta 1941 Neuvostoliittoon käyttäen myös Suomen aluetta keskiyöstä 24./25.6. alkaen.. Neuvostoliitto aloitti sotatoimet Suomea vastaan 22. kesäkuuta 1941 klo 6.05. Kun Neuvostoliiton hyökkäykset jatkuivat ja kävivät yhä rajummiksi 25. kesäkuuta eduskunnassa hyväksyttiin päätöslauselma, jonka mukaan Suomi on jälleen sodassa Neuvostoliiton kanssa  .
Taustaa > Tilanne talvisodan jälkeen

Talvisodan jälkeen maiden välit olivat viileät, sillä Saksa oli Suomen pettymykseksi ollut sodan aikana tiukan puolueeton. Suomi pyrki suuntautumaan länsivaltoihin, mutta Saksan vallattua Tanskan ja Norjan Suomi jäi maantieteellisesti sekä ulko- ja talouspoliittisesti puristuksiin Saksan ja Neuvostoliiton väliin. Kesällä 1940 Neuvostoliiton painostaessa Suomea näytti ainoana vaihtoehtona olevan natsi-Saksa, jonka sotamenestys toisaalta myös houkutti ja herätti toiveita Moskovan rauhan kumoamisesta yhteistyön ja Saksan aseiden avulla.
Taustaa > Saksan päätös hyökkäyksestä Neuvostoliittoon

Adolf Hitler aloitti Neuvostoliittoa vastaan kohdistuvan sodan valmistelut heinäkuun viimeisinä päivinä 1940 salaisessa Saksan korkeimman sotilasjohdon kokouksessa. Suunnittelu alkoi välittömästi operaationimellä Aufbau Ost, joka annettiin elokuussa. Marraskuussa Hitler antoi ohjeen numero 18, jonka mukaan idän hyökkäyksen suunnitelmia tuli jatkaa oli poliittisten neuvottelujen tulos mikä tahansa. 18. joulukuuta annettiin ohje numero 21, jossa määriteltiin operaatio Barbarossa ja sen strategiset tavoitteet. Suomi oli mukana suunnitelmissa jo heinäkuussa.
Taustaa > Kauttakulkusopimus

Seuraava käänne suhteissa oli everstiluutnantti Joseph Veltjensin vierailu Suomeen 17. elokuuta. Veltjens oli valtakunnanmarsalkka Hermann Göringin luottomies. Veltjensin käymät neuvottelut pidettiin tarkkaan salassa, mutta myöhemmin on osoitettu, että hän tapasi ainakin Risto Rytin ja Mannerheimin. Neuvotteluissa sovittiin, että Saksa toimittaisi Veltjensin oman yhtiön ja erään ruotsalaisen yhtiön välityksellä runsaasti sotatarvikkeita Suomelle Saksan sotasaalisvarastoista. Käynnin päätarkoitus oli kuitenkin toinen: Veltjens ehdotti, että Saksa saisi kuljettaa ilmavoimien joukkoja ja materiaalia Pohjois-Suomen läpi. Molempien maiden suhteet Neuvostoliittoon olivat kiristymässä ja Neuvostoliitto ei tehnyt asiasta suurta kysymystä. Solmittu kauttakulkusopimus pysyi salassa, kunnes 21. syyskuuta ensimmäiset saksalaiset alukset ilmestyivät Suomen rannikolle. Sopimus otettiin kuitenkin kansan parissa pääasiallisesti myönteisesti vastaan.
Ilmavoimien yhteistyö > Koelentotoiminta ja lainakoneet

Ilmeisesti samoissa neuvotteluissa Suomi lupautui lainaamaan saksalaisille Suomen ilmavoimien liittoutuneiden käyttämiä lentokonetyyppejä koelentoja ja tutustumista varten. Ensisijainen oli brittivalmisteinen Bristol Blenheim -pommittaja. Yksi Suomen ilmavoimien Blenheim IV lennettiin Saksaan syyskuun lopussa ja palautettiin joulukuussa. Mukana oli testejä varten myös brittiläisvalmisteista lentosuunnistuslaitteistoa ja Wimperis-pommitustähtäin. Koelentotoiminta jatkui: Blenheimin Luftwaffen koelentokeskuksesta Rechlinistä Suomeen lentänyt Flugkapitän Heinz Beauvais koelensi samalla matkalla Suomen ilmavoimien neuvostovalmisteisen Polikarpov I-153 -hävittäjän Malmilla. Lisäksi jossain vaiheessa välirauhan aikana maassa vieraili saksalaisseurue erityisesti neuvostokonemalleihin tutustumassa. Huhtikuussa 1941 Saksaan lainattiin Polikarpov I-16 -hävittäjä ja toukokuussa Iljušin Il-3M -pommikone. Kesäkuussa operaatio Barbarossan aloituspäivänä yksi Suomen Ilmavoimien Brewster-hävittäjä oli valmiiksi osiin purettuna ja laatikoihin pakattuna odottamassa laivausta Saksaan.
Ilmavoimien yhteistyö > Saksan sotilaskoneet Suomen ilmatilassa

Syksyllä 1940 saksalaiset Norjan Banakista, ja myöhemmin Kirkkoniemestä operoivat lentokoneet tekivät tiedustelulentoja Neuvostoliiton alueelle Suomen ilmatilan kautta. Lennot suoritettiin 27. syyskuuta – 29. marraskuuta vuonna 1940 päätehtävänä oli kuvata teitä ja Muurmannin rataa. Lennot tehtiin Dornier Do 17 -koneilla, joita oli myöhemmin myös Suomen ilmavoimilla. Huhtikuussa 1941 tiedustelulennot Neuvostoliittoon Suomen alueen kautta aloitettiin uudelleen, usealta eri kentältä.
Vuoden vaihteessa 1940–1941 Luftwaffen Ilmaviestipataljoona 100 testasi X-pommitussuunnistusjärjestelmää (saks. X-Verfahren) ja sen laskentalaitetta (saks. X-Gerät) pitkänmatkanlennoilla Keski-Euroopasta muun muassa Pohjois-Suomeen. Lennot tehtiin 7 000 metrin korkeudessa ilman välilaskuja. Koneet oli varustettu siviilitunnuksin ja maalattu harmaiksi.
Suomalainen SS-pataljoona

Helmikuussa 1941 Saksassa suunniteltiin aluksi 750 vapaaehtoisen suomalaisen, myöhemmin 1 500 miehen koulutusjoukon perustamista. Suomen hallituksen kantaa tiedusteltiin maaliskuussa, ja vastaus oli myöntävä. Asia hoidettiin Saksan sotilastiedustelu Abwehrin ja Valtiollisen poliisin kautta. Peiteorganisaatioksi perustettiin yksityinen värväyskomitea. Koulutusosasto sijoitettiin SS-pataljoonaksi ja nimettiin Wiking-SS:ksi, vaikka alun perin ja sopimuksen mukaan sen piti liittyä Wermachtin riveihin. Suomalaiset yrittivät asettaa joukon käytölle aluksi ehtoja, mutta näistä luovuttiin, ja huhtikuun puoleenväliin mennessä ainoastaan toivottiin joukkoja Suomeen, mikäli maa joutuisi sotaan yksinään. Koottu 1 200:n miehen vapaaehtoispataljoona kuljetettiin toukokuussa viidessä erässä salaa Saksaan.
Vierailut, neuvottelut, tiedustelumatkat > Talvelan ja Heinrichsin Saksan-matkat

Eversti Horst Rössing, Saksan sotilasasiamies Helsingissä pyysi lokakuussa tietoja Suomen puolustusvalmiudesta ja erityisesti Pohjois-Suomen sotilaallisista laitteista ja maastosta. Rytin, Mannerheimin ja Heinrichsin pitämän neuvottelun jälkeen pyyntöön suostuttiin.
Kenraali Paavo Talvela matkusti Mannerheimin lähettämänä neljä kertaa Saksaan syksyn 1940 aikana. Ensimmäisellä kerralla hän neuvotteli saksalaisten läpikulusta Suomen alueella. Myöhemmin Talvela selvitti saksalaisten asennetta Suomen ja Ruotsin valtioliittoon. Tärkeä selvitettävä asia oli myös avun saaminen Saksasta, jos Neuvostoliitto hyökkäisi Suomeen.
Neljännen kerran Talvela vieraili Saksassa joulukuussa. Tuolloin häneltä kysyttiin tarkkoja tietoja Suomen liikekannallepanosuunnitelmista. Tiedot Suomen liikekannallepanosta lähti viemään Saksaan pääesikunnan päällikkö Erik Heinrichs, joka tapasi OKH:n esikuntapäällikkö Halderin Berliinissä 30. tammikuuta. Heinrichs sai vastavuoroisesti tietoja tulevasta idänhyökkäyksestä, joskaan ei operaation nimeä tai toteutushetkeä. Heinrichsin palattua salainen tieto kerrottiin vain sotakabinetin jäsenille, joiden päätöksentekoon se vaikutti helmikuun alusta lähtien. Franz Halder esitteli Heinrichsilta saamansa tiedot, joita olivat liikekannallepanon kestoaika, puolustusvoimien vahvuus ja suomalaisten tarvitsema tuki, Hitlerille 3.2.1941.