stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Alvise Cadamosto

Suvun kotitalo Ca’ da Mosto Venetsiassa.
Alvise (tai Luigi) Cadamosto (myös Ca’ da Mosto, da Mosto; noin 1429 – 16. kesäkuuta 1483) oli venetsialainen merenkulkija, joka teki Portugalin palveluksessa tutkimusmatkoja Länsi-Afrikan rannikolle.
Venetsialaiseen aatelissukuun kuulunut Cadamosto purjehti ja kävi kauppaa Välimerellä ja Flanderissa. Vuonna 1454 hänen aluksensa haaksirikkoutui Portugalin rannikolla. Henrik Purjehtija tarjosi Cadamostolle laivan ja antoi hänen tehtäväkseen selvittää mahdollisuuksia käydä kauppaa Länsi-Afrikassa.
Cadamosto lähti vuonna 1455 portugalilaisen Vicente Diasin kanssa Kanariansaarten ja Madeiran kautta nykyisen Mauritanian rannikolle, jossa hän sai tietoja alueen suola- ja kultakaupasta. Hän jatkoi etelään Kap Verden niemimaalle saakka ja tutki Senegaljoen alajuoksua, jossa hän oli muslimihallitsija Budomelin vieraana. Senegalin suussa Cadamosto tapasi genovalaisen purjehtijan Antoniotto Usodimaren, jonka kanssa hän kävi Gambiajoella. Siellä hän joutui alkuasukkaiden hyökkäyksen kohteeksi ja palasi pian Portugaliin.
Vuonna 1456 Cadamosto lähti Usodimaren kanssa kolmella laivalla uudelle retkelle. Purjehdittuaan Kap Verden niemelle he kääntyivät länteen ja löysivät Kap Verden saaret. Paluumatkalla Cadamosto kävi nykyisen Guinea-Bissaun rannikolla ja löysi Bissagossaaret. Hän palasi Venetsiaan vuonna 1463.
Cadamosto on ainoa Henrik Purjehtijan palveluksessa ollut kapteeni, joka on jättänyt jälkeensä matkakertomuksen. Se julkaistiin Italiassa vuonna 1507. Cadamosto kävi etelämpänä kuin kukaan muu eurooppalainen ja hän oli myös yksi ensimmäisistä avomeripurjehtijoista.
Kultarintabulbuli

| Kultarintabulbuli> Uhanalaisuusluokitus |
| --- | --- |
 Elinvoimainen  
  
Tieteellinen luokittelu
Domeeni::  Eukaryootit Eucarya
Kunta::  Eläinkunta Animalia
Pääjakso::  Selkäjänteiset Chordata
Alajakso::  Selkärankaiset Vertebrata
Luokka::  Linnut Aves
Lahko::  Varpuslinnut Passeriformes
Heimo::  Bulbulit Pycnonotidae
Suku::  Viherbulbulit Phyllastrephus
Laji::  xavieri
Kaksiosainen nimi
 Phyllastrephus xavieri  (Oustalet, 1892) 

Katso myös
   Kultarintabulbuli Wikispeciesissä   Kultarintabulbuli Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OKIUCN-testi OK: 
Kultarintabulbuli (Phyllastrephus xavieri) on bulbulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys

Kultarintabulbulia tavataan Kamerunissa, Keski-Afrikassa, Kongossa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Gabonissa, Nigeriassa, Tansaniassa ja Ugandassa. Sitä on kuvattu paikallisesti yleisestä harvinaiseksi. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi, koska sen levinneisyysalue on laaja ja kannankehitys vakaa, eikä sen uskota olevan vaarallisen vähälukuinen.
Cabaret (musikaali)

Cabaret on vuonna 1966 ensi-iltansa saanut Broadway-musikaali, jonka tapahtumat sijoittuvat 1920-luvun lopun Berliiniin. Näytelmän sävelsi John Kander, käsikirjoitti Joe Masteroff ja sanoitti Fred Ebb. Se palkittiin vuonna 1967 parhaasta musikaalin ja parhaasta musiikin Tonylla ja voitti myös lukuisia muita palkintoja. Bob Fosse ohjasi vuonna 1972 musikaalista elokuvaversion Cabaret.
Vuoden 1966 Broadway-esityksessä pääosia näyttelivät Jill Haworth, Jack Gilford, Bert Convy ja Lotte Lenya. Lontoon Palace Theatressa näytelmä sai ensiesityksensä 28. helmikuuta 1968. Brittiläisessä tuotannossa pääosissa olivat Judi Dench, Lila Kedrova, Peter Sallis ja Kevin Colson.
Cabaret perustuu Christopher Isherwoodin romaaniin The Berlin Stories ja John Van Drutenin näytelmään I Am a Camera.
Kappaleet

”Willkommen”
”So What”
”Don’t Tell Mama”
”Perfectly Marvelous”
”Tomorrow Belongs to Me”
”Two Ladies”
”Why Should I Wake Up?”
”If You Could See Her Through My Eyes”
”Married”
”Meeskite”
”Cabaret”
”The Money Song”
”What Would You Do?”
Broadway-esitykset

20. marraskuuta 1966 – 6. syyskuuta 1969 (ohjaus Harold Prince)
22. lokakuuta 1987 – 4. kesäkuuta 1988 (ohjaus Harold Prince)
19. maaliskuuta 1998 – 4. tammikuuta 2004 (ohjaus Sam Mendes)
Vladimir Bystrov

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

Henkilötiedot
Koko nimi: Vladimir Vitaljevitš Bystrov
Syntymäaika: 31. tammikuuta 1984 (ikä 40)
Syntymäpaikka: Luga, Leningrad, Neuvostoliitto
Pelipaikka: Keskikenttäpelaaja
Pituus: 178 cm
Seurat
| Vuodet | Seura | O (M) |
| 2001–2005, 2005–2009, 2009– | Zenit Pietari Spartak Moskova Zenit Pietari | 61 (6) 99 (17)  28 (8) |
Maajoukkue
| 2004– | Venäjä | 24 (4) |
 Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 11. kesäkuuta 2009.  Maajoukkueuran tilastot päivitetty 11. kesäkuuta 2009.
Vladimir Vitaljevitš Bystrov (ven. Владимир Витальeвич Быстров, s. 31. tammikuuta 1984 Luga, Leningradin alue) on venäläinen jalkapalloilija, joka edusti ison osan urastaan Venäjän jalkapalloliigan Zenitiä. Bystrovia pidettiin yleisesti ottaen yhtenä Euroopan nopeimmista pelaajista, sen takia hyökkäävää keskikentän pelaajaa oli erittäin vaikea pysäyttää.
Maajoukkueura

Venäjän maajoukkueessa Bystrov debytoi vuonna 2004. Hän oli mukana vuoden 2004 Euroopan-mestaruuskilpailuissa 20-vuotiaana mutta ei saanut vielä peliaikaa.
Guus Hiddink valitsi Bystrovin Venäjän joukkueeseen Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2008. Venäjän avausottelussa Espanjaa vastaan Bystrov aloitti vaihtomiehenä, mutta hänet vaihdettiin 46. minuutin kohdalla Dmitri Sytšoviin. Venäjän toisessa ottelussa Kreikkaa vastaan Bystrov vaihdettiin sisään 71 minuutin kohdalla, vaihdossa sisään hyökkääjä Roman Adamov. Venäjän viimeisessä alkulohkon ottelussa Ruotsia vastaan Bystrov aloitti vaihdossa ja hänet vaihdettiin viimeisenä kentälle.
Kausitilastot

| Vuosi | Joukkue | Ottelut | Maalit |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | Pietarin Zenit | 11 | 0 |
| 2003 | Pietarin Zenit | 20 | 4 |
| 2004 | Pietarin Zenit | 30 | 1 |
| 2005 | Pietarin Zenit | 12 | 1 |
| 2005 | Moskovan Spartak | 15 | 3 |
| 2006 | Moskovan Spartak | 24 | 6 |
| 2007 | Moskovan Spartak | 18 | 3 |
| 2008 | Moskovan Spartak | 24 | 1 |
| 2009 | Moskovan Spartak | 18 | 2 |
| 2009 | Pietarin Zenit | 10 | 6 |
Aiheesta muualla

Bystrov Euro2008-sivustolla (Arkistoitu – Internet Archive)
Amílcar Cabral

Amílcar Cabral PAIGC:n ensimmäisessä puoluekokouksessa Cassacássa vuonna 1964.
Amílcar Lopes Cabral (salanimeltään Abel Djassi, 12. syyskuuta 1924 Bafatá – 20. tammikuuta 1973 Conakry) oli Guinea-Bissaun ja Kap Verden itsenäisyystaistelun johtaja.
Cabral syntyi Portugalin Guineassa kapverdeläiseen perheeseen. Hän kävi koulunsa Kap Verden Praiassa ja Mindelossa ja valmistui Lissabonin teknisestä yliopistosta vuonna 1950. Opiskeluaikanaan Cabral osallistui afrikkalaisten opiskelijoiden yhteistoimintaan ja oli mukana kommunistien johtamassa Movimento de Unidade Democratica Juvenil -järjestössä.
Vuonna 1952 Cabral muutti Bissauhun, jossa hän työskenteli Pessubén maatalouden koeaseman agronomina. Portugalin Guinean ensimmäistä maatalouslaskentaa suorittaessaan hän tutustui maahan, sen väestöön ja Portugalin siirtomaavallan toimintaan. Vuonna 1954 Cabral perusti Henri Labéryn kanssa Guinean kansallisen itsenäisyyden liikkeen (Movimento para Independência Nacional da Guiné, MING), mutta joutui pian karkotetuksi Angolaan. Vuonna 1956 hän perusti Luís Cabralin, Aristides Pereiran ja Rafael Barbosan kanssa Bissaussa Afrikkalaisen itsenäisyyspuolueen (Partido Africano da Independência), joka vuonna 1960 omaksui nimen Guinean ja Kap Verden afrikkalainen itsenäisyyspuolue (PAIGC). Työskennellessään sokeritehtaalla Angolassa Cabral osallistui myös Angolan kansan vapaustusliikkeen MPLA:n perustamiseen vuonna 1956.
Verilöylyyn päättyneen Pindjiguitin telakan työläisten lakon jälkeen Cabral palasi vuonna 1959 Bissauhun suunnittelemaan Portugalin Guinean ja Kap Verden itsenäisyystaistelua. Vuonna 1960 PAIGC siirsi päämajansa Guinean pääkaupunkiin Conakryyn. Cabral toimi puolueen pääsihteerinä sen perustamisesta lähtien ja johti vuonna 1963 alkanutta Guinea-Bissaun itsenäisyyssotaa. Hän sai teoreettisista kirjoituksistaan muun muassa Nasser-palkinnon ja Joliot-Curie -mitalin sekä kunniatohtorin arvon Yhdysvaltojen Lincoln-yliopistossa ja Neuvostoliiton tiedeakatemiassa.
PAIGC:n johdosta erotettu Incêncio Kani murhasi Amílcar Cabralin osana portugalilaisten suunnitelmaa itsenäisyystaistelun tukahduttamiseksi. Hänen veljestään Luís Cabralista tuli Guinea-Bissaun itsenäistymisen jälkeen maan ensimmäinen presidentti.Cabral murhattiin  20. tammikuuta 1973  Conakryssä. Murhan takana oli todennäköisesti Portugalin salainen poliisi  PIDE.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Amílcar Cabral Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Kroatia  Alankomaat  Puola  Portugali 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  SNAC  IdRef
CA-luokka

| CA-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  13,5 t (pinnalla) 16,4 t (sukellus)
Pituus:  10 m
Leveys:  1,96 m
Syväys:  1,60 m
Koneteho:  1 × MAN-dieselmoottori 60 bhp(pinnalla) 1 × Marelli-sähkömoottori 25 hv (sukellus)
Nopeus:  6,25 solmua (pinnalla) 5 solmua (sukellus)
Miehistöä:  2
Aseistus
Meritorjunta:  2 × 450 mm torpedoputkea
CA-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston neljän aluksen muodostama pienoissukellusveneluokka, joka oli käytössä toisessa maailmansodassa.
Suunnittelu

Kahden ensimmäisen Capronin suunnitteleman aluksen uppouma oli pinnalla 13,5 ja sukelluksissa 16,4 tonnia. Niiden pituus oli kymmenen, leveys 1,96 ja syväys 1,60 metriä. Alusten voimanlähteenä oli pinta-ajossa 60 hevosvoiman dieselmoottori ja sukelluksissa 25 hevosvoiman sähkömoottori. Aseisuksena aluksilla oli kaksi 450 millimetrin torpedoputkea, joihin aluksilla ei ollut lisätorpedoita. Alukset oli alun perin suunniteltu rannikkokohteiden suojaamiseen, mutta myöhemmin ne siirrettiin iskemään suojattuihin kohteisiin kuten sotasatamiin.
Toiset kaksi alusta olivat kooltaan hieman suurempia, mutta niiden uppouma oli hieman pienempi ollen pinta-ajossa 12,6 ja sukelluksissa 13,8 tonnia. Alusten pituus oli 10,47, leveys 1,90 ja syväys 1,83 metriä. Alusten voimanlähteenä oli ainoastaan 25 hevosvoiman Marelli-sähkömoottori, joka mahdollisti pinnalla seitsemän ja sukelluksissa kuuden solmun nopeuden. Ne oli nimenomaan suunniteltu satamiin suunnattuihin hyökkäyksiin kuten kahdella ensimmäisellä oli tehty 1941-1942, joten alusten aseistuksena oli kahdeksan 100 kilogramman ja kaksikymmentä 20 kilogramman räjähdyspanosta.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Valmis | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| CA 1 | Caproni Taliedo |  |  | 15. huhtikuuta 1938 | miehistönsä upottama 9. syyskuuta 1943 |
| CA 2 | Caproni Taliedo |  |  | huhtikuu 1938 | miehistönsä upottama 1944 |
| CA 3 | Caproni Taliedo |  |  | tammikuu 1943 | miehistönsä upottama 9. syyskuuta 1943 |
| CA 4 | Caproni Taliedo |  |  | tammikuu 1943 | miehistönsä upottama 9. syyskuuta 1943 |
Kaj Bärlund

| Kaj Bärlund> Suomen ympäristöministeri |
| --- | --- |
 Holkerin hallitus 30.4.1987–25.4.1991  
Edeltäjä:  Matti Ahde
Seuraaja:  Sirpa Pietikäinen
Kansanedustaja
 24.3.1979–21.3.1991  
Ryhmä/puolue:  Sosialidemokraattinen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Uudenmaan läänin vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 9. marraskuuta 1945 (ikä 79) Porvoo
Arvonimi: ministeri (2014)
Puoliso:  Eeva-Kaisa Bärlund
Tiedot
Puolue:  SDP
Koulutus:  diplomiekonomi (1967) kauppatieteiden maisteri (1976)
Kaj-Ole Johannes Bärlund (s. 9. marraskuuta 1945 Porvoo) on suomalainen sosialidemokraattinen poliitikko, joka toimi ympäristöministerinä 1987–1991. Bärlund oli kansanedustajana vuosina 1979–1991.
Koulutus ja työura

Bärlund kirjoitti ylioppilaaksi 1964, minkä jälkeen hän suoritti diplomiekonomin tutkinnon Svenska handelshögskolanissa 1967. Valmistumisensa jälkeen Bärlund työskenteli Yleisradion toimittajana vuoteen 1971 ja SAK:n tiedotussihteerinä 1971–1972. SAK:sta hän siirtyi oikeusministeriöön lainsäädäntösihteeriksi, mistä tehtävästä hän luopui tullessaan valituksi eduskuntaan vuonna 1979. Kauppatieteiden maisterin arvon Bärlund sai vuonna 1976.
Poliittinen ura

Bärlund ajoi 1970- ja 1980-luvuilla vakuutuslaitosten ja liikepankkien saattamista yhteiskunnan haltuun. Hänen johdollaan eduskunnassa tehtiin vuosina 1979 ja 1985 kaksi liikepankkien sosialisointiin liittynyttä lakialoitetta. Aloitteet eivät kuitenkaan johtaneet mihinkään.
Tsernobylin ja Sosnovi Borin tilanteiden jälkimainingeissa Bärlund ehdotti lähialueyhteistyötä, niin että Suomi alkoi osallistua lähialueiden ydinvoimaloiden parantamiseen. 
 Bärlund oli Suomen ympäristökeskuksen pääjohtaja 1991–2000, mutta viisi viimeistä vuotta virkavapaalla. Vuosina 1995–2007 Bärlund toimi YK:n Euroopan talouskomission ECE:n ympäristö- ja asunto-osaston johtajana Genevessä.
Bärlund on vaikuttanut pitkään kotikaupunkinsa Porvoon kunnallispolitiikassa. Hän haki Porvoon kaupunginjohtajaksi vuonna 2005, mutta ei tullut valituksi.
 Bärlund hävisi kaupunginjohtajakilvan RKP:n Björn Teirille, jonka myöhemmin katsottiin olevan muodollisesti epäpätevä tehtävään.
Porvoon kunnallispolitiikassa Bärlund on toiminut kaupunginhallituksen puheenjohtajana ensin vuosina 1979–1987 ja vielä myöhemmin talouskriisin aikaan vuosina 2009–2012, jolloin hän oli keskeisessä asemassa tasapainottamassa kaupungin taloutta.
Bärlundille myönnettiin ministerin arvonimi toukokuussa 2014.
Aiheesta muualla

.aspx Kaj Bärlund Suomen kansanedustajat. Eduskunta.
Kaj Bärlund Suomen ministerit. Valtioneuvosto.
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Suomi (KANTO)  Yhdysvallat 
Henkilöt:  Eduskunta  Uppslagsverket Finland
Jean-Baptiste Le Blond

Le Blondin laatima Pietarin yleiskaava.
Jean-Baptiste Alexandre Le Blond (1679–1719) oli ranskalainen arkkitehti, joka työskenteli elämänsä loppuvuosina Venäjällä.
Jean-Baptiste Le Blond saapui vuonna 1716 Pietari I:n kutsumana Pietariin, jossa hänet nimitettiin kaupungin pääarkkitehdiksi. Vuosina 1716–1717 hän laati Pietarille yleiskaavan. Ellipsinmuotoisen vallituksen ympäröimä suorakulmainen kaava ei ottanut huomioon alueen luonnonolosuhteita ja jäi siksi pääosin toteuttamatta. Le Blond osallistui myös Pietarhovin ja Strelnan palatsi- ja puistoalueiden sekä Kesäpuiston suunnitteluun. Yhdessä Domenico Trezzinin kanssa hän laati mallipiirustuksia kaupungin asuintaloja varten.
Aiheesta muualla

Jean-Baptiste Le Blond Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Ranska  BnF data  Saksa  Italia  Belgia  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat  Portugali 
Taiteenala:  KulturNav  RKD Artists  ULAN 
Henkilöt:  Deutsche Biographie  DDB  Structurae 
Muut:  IdRef
Charles Cameron

Charles Cameron (n. 1745 Skotlanti – 19. maaliskuuta 1812 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli skotlantilaissyntyinen Venäjällä toiminut klassismin ajan arkkitehti.
Arkkitehti Charles Cameron, R. Hunterin maalaus
Arkkitehti Charles Cameron, kopio F. A. Aminovin muotokuvasta 1809
Charles Cameron opiskeli Lontoossa mahdollisenselvennä isänsä, puuseppä Walter Cameronin ja arkkitehti Isaac Waren johdolla, ja tunsi hyvin Andrea Palladion julkaisemat työt. Roomassa hän tutki antiikin kylpylöitä vuosina 1768–1769. Hän julkaisi tutkimuksensa vuonna 1772 nimellä The Baths of the Romans explained and illustrated, kommentein varustettuna. Hänen myöhempi työnantajansa Katariina II oli teoksesta vaikuttunut.lähde?
Lontoon ajalta häneltä tunnetaan yksi Adam-tyylinen Hanover Squarelle vuosina 1770–1775 valmistunut asuinrakennus. Isäänsäselvennä kohtaan nostamansa oikeusjutun vuoksi, joka oli rahavaikeuksissaan joutunut myymään poikansa taidekokoelman ja joutui velkavankeuteen, hänellä oli vaikeuksia päästä arkkitehtien klubin jäseneksi vuonna 1791.lähde?
Vuosina 1779-1796 hän työskenteli Pietarissa Katariina II:n hoviarkkitehtina ja vuosina 1801-1805 Aleksanteri I nimittämänä Amiraliteetin pääarkkitehtina.lähde?
Arkkitehdin suunnittelemista rakennuksista huomattavimpia ovat Puškinissa Katariinan palatsin yhteydessä sijaitsevat Akaattihuoneet (1780–1785), Riippuva puutarha, Cameronin galleria (1783–1786, 1793) ja Pavlovskin palatsi ja kaksi paviljonkia (1780–1801). Muita töitä ovat Aleksanterin kesäpalatsin puisto Pavlovskin lähellä, Sofijan kaupunki ja Kiinalainen kylä Puškinin puistoalueella.lähde?
Cameronilla ei ollut aikaisempaa kokemusta maisema-arkkitehtuurista, koska hän oli kasvanut Lontoossa. Hän sai todennäköisesti oppia toiselta englantilaiselta, apeltaan John Bushilta, joka oli työskennellyt vuodesta 1771 lähtien Tsarskoje Selon keisarillisena pääpuutarhurina. Cameron ei koskaan opetellut puhumaan venäjää ja pysytteli seurapiirien ulkopuolella. Hän meni naimisiin Catherine Bushin kanssa vuonna 1784.lähde?
Cameronin galleria Puškinissa.
Razumovskin palatsi Baturinissa.
Katariinan palatsiin Cameron suunnitteli Arabeskisalin ja ”Tupakkarasian” sisustuksen, Pavlovskin palatsiin Kreikkalaisen ja Italialaisen salin. Cameron rakennutti myös Ukrainan viimeisen hetmannin Kirill Razumovskin palatsin vuosina 1799–1803 Baturiniin (Tšernihivin alue).
Charles Cameronin töille on ominaista klassinen selkeys, rikas mielikuvitus sekä antiikin arkkitehtuurin muotojen ja koristeaiheiden hienostunut tulkinta.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Charles Cameron Pietari-tietosanakirjassa (venäjäksi)
Cameronista kertova sivusto (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI 2  VIAF 
Kansalliset:  Espanja  Ranska  BnF data  Saksa  Israel  Yhdysvallat  Tšekki  Alankomaat 2  Vatikaani 
Taiteenala:  Scientific illustrators  RKD Artists  ULAN 
Muut:  SNAC  IdRef
Cacine-luokka

| Cacine-luokka |
| --- | --- |


Tekniset tiedot
Uppouma:  292 t
Pituus:  48,10 m
Leveys:  7,7 m
Syväys:  2,2 m
Koneteho:  2 × MTU 12V 538 TB80 -dieselmoottoria, 2 100 hv
Nopeus:  20 solmua
Miehistöä:  33
Aseistus
Ilmatorjunta:  1 × Bofors 40 mm/60 1 × Oerlikon 20 mm
Cacine-luokka on Portugalin laivaston kymmenen 1969-1973 valmistetun aluksen muodostama partioveneluokka, jonka aluksista on edelleen kaksi palveluksessa.
Alukset

| Nimi | Telakka | Kölinlasku | Vesille | Palvelus | Kohtalo |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| NRP Cacine | Arsenal do Alfeite, Lissabon |  | 24. syyskuuta 1968 | 6. toukokuuta 1969 | poistettu palveluksesta |
| NRP Cunene | Alfeite |  | 19. joulukuuta 1968 | 6. kesäkuuta 1969 | poistettu palveluksesta |
| NRP Mandovi | Alfeite |  | 19. maaliskuuta 1969 | 2. syyskuuta 1969 | poistettu palveluksesta |
| NRP Rovuma | Alfeite |  | 30. toukokuuta 1969 | 14. marraskuuta 1969 | poistettu palveluksesta |
| NRP Cuanza | Estaleiros Navais do Mondego, Mondego |  |  | 4. kesäkuuta 1970 | palveluksessa |
| NRP Geba | Mondego |  |  | 1970 | poistettu palveluksesta |
| NRP Zaire | Mondego |  | 28. marraskuuta 1970 | 22. joulukuuta 1971 | palveluksessa |
| NRP Zambeze | Mondego |  |  | 1971 | poistettu palveluksesta |
| NRP Limpopo | Alfeite |  | 15. kesäkuuta 1972 | 9. huhtikuuta 1973 | poistettu palveluksesta |
| NRP Save | Alfeite |  | 24. lokakuuta 1972 | 31. lokakuuta 1973 | poistettu palveluksesta |
Giulio Romano

Giulio Romano
| --- | --- |
Syntynyt:  1499  Rooma  
Kuollut:  1. marraskuuta 1546  Mantova  
Syntymänimi:  Giulio di Pietro di Filippo de Gianuzzi 
Kansalaisuus:  Italia  
Ammatit:  arkkitehti, taidemaalari, kuvataiteilija  
muokkaa - muokkaa wikitekstiä - muokkaa Wikidataa
Cupidon, Eroksen ja Psyyken hääjuhla, fresko Romanon suunnittelemassa huvilinnassa Palazzo del Tessä (1525–35), Mantova.
Vasarin galleria
Taiteilijat, jotka ovat mukana Giorgio Vasarin kirjassa  (1550).
OSA I
Cimabue
Arnolfo di Lapo
Nicola Pisano
Giovanni Pisano
Andrea Tafi (taiteilija)
Giotto
Pietro Lorenzetti (Pietro Laurati)
Andrea Pisano
Buonamico Buffalmacco
Ambrogio Lorenzetti (Ambruogio Laurati)
Pietro Cavallini
Simone Martini
Taddeo Gaddi
Andrea Orcagna (Andrea di Cione)
Agnolo Gaddi
Duccio di Buoninsegna
Gherardo Starnina
Lorenzo Monaco
Taddeo Bartoli
OSA II
Jacopo della Quercia
Nanni di Banco
Luca della Robbia
Paolo Uccello
Lorenzo Ghiberti
Masolino da Panicale
Masaccio
Filippo Brunelleschi
Donatello
Giuliano da Maiano
Piero della Francesca
Fra Angelico
Leon Battista Alberti
Antonello da Messina
Alessio Baldovinetti
Fra Filippo Lippi
Andrea del Castagno
Domenico Veneziano
Gentile da Fabriano
Pisanello
Benozzo Gozzoli
Vecchietta (Francesco di Giorgio e di Lorenzo)
Antonio Rossellino
Bernardo Rossellino
Desiderio da Settignano
Mino da Fiesole
Lorenzo Costa
Ercole Ferrarese
Jacopo Bellini
Giovanni Bellini
Gentile Bellini
Cosimo Rosselli
Antonio del Pollaiuolo
Piero Pollaiuolo
Sandro Botticelli
Andrea del Verrocchio
Andrea Mantegna
Filippino Lippi
Bernardino Pinturicchio
Francesco Francia
Pietro Perugino
Luca Signorelli
OSA III
Leonardo da Vinci
Giorgione da Castelfranco
Antonio da Correggio
Piero di Cosimo
Donato Bramante (Bramante da Urbino)
Giuliano da Sangallo
Antonio da Sangallo
Rafael
Giulio Romano
Pontormo
Andrea Sansovino
Lorenzo di Credi
Baldassare Peruzzi
Andrea del Sarto
Rosso Fiorentino
Jacopo Palma
Lorenzo Lotto
Sebastiano del Piombo (Sebastiano Viniziano)
Michelangelo Buonarroti
Giulio Romano  (1499–1546) oli italialainen taidemaalari ja arkkitehti, joka vaikutti merkittävästi pohjoisitalialaiseen manierismiin. Hänestä kerrotaan Giorgio Vasarin Taiteilijaelämäkerroissa.
Romano oli Rafaelin oppilas. Hän suunnitteli muun muassa Villa Lanten, jossa Suomen Rooman-instituutti toimii Gianicolo-kukkulalla, ja teki freskoja Genovan San Stefanon kirkkoon.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Giulio Romano Wikimedia Commonsissa
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Norja  Espanja 2  3  Ranska  BnF data  Katalonia  Saksa  Italia  Israel  Belgia  Yhdysvallat  Ruotsi  Japani  Tšekki  Australia  Alankomaat  Puola  Portugali  Vatikaani 
Tieteilijät:  CiNii 
Taiteenala:  Auckland  South Australia  KulturNav  National Gallery of Canada  Victoria  Prado  RKD Artists  Städel  ULAN 
Henkilöt:  Dizionario Biografico degli Italiani  Deutsche Biographie  DDB  Trove 
Muut:  Europeana  SNAC  IdRef  Te Papa (New Zealand)
Cabindan konflikti

Cabindan konflikti viittaa aseelliseen toimintaan Angolaan kuuluvassa Cabindassa Angolan armeijan ja paikallisten separatistien välillä. Separatistijärjestöistä merkittävin on FLEC-FAC, toinen järjestö FLEC-Renovada solmi rauhan hallituksen kanssa vuonna 2006. Konflikti on jatkunut aina Angolan itsenäistymisestä lähtien. Molempia osapuolia on syytetty julmuuksista paikallista siviiliväestöä vastaan.
Konfliktin aikana kuolleiden määrää on vaikea arvioida uutisoinnin vähyyden takia. Erään arvion mukaan koko konfliktin aikana on kuollut noin 30 000 henkilöä. Cabindassa on suuret öljyvarat ja alueella tuotetaan noin 60 % maan koko öljyntuotannosta.
Tausta

Poliittisesti Cabinda on ollut yhteyksissä Angolaan vuonna 1885 solmitusta Simulambucon sopimuksesta lähtien, jolla tunnustettiin Cabindan enklaavin asema Portugalin siirtomaana Angolan tapaan. Cabindaa hallittiin kuitenkin erillisenä siirtomaanaan aina vuoteen 1956 saakka, jolloin se asetettiin Angolan kenraalikuvernöörin alaisuuteen. Alue on kuitenkin etnisesti ja kulttuurillisesti lähempänä sen naapureita Kongon tasavaltaa ja Kongon demokraattista tasavaltaa, kuin Angolaa. Separatistien mielestä alueesta olisi pitänyt tulla itsenäinen Portugalin siirtomaavallan loppuessa. Vuonna 1960 Cabindassa alkoi aseellinen vastarinta Portugalia vastaan ja samana vuonna perustettiin myös ensimmäinen itsenäisyysliike. Vuonna 1963 kolme erillistä itsenäisyysliikettä yhdistyi nimellä Frente para a Libertação do Enclave de Cabinda eli FLEC. FLEC ei päässyt osallistumaan Portugalin, MPLA:n, FNLA:n ja UNITA:n välillä vuonna 1974 aloitettuihin keskusteluihin Angolan itsenäisyyssodan päättämiseksi. Vuonna 1975 tammikuussa solmitussa sopimuksessa päätettiin, että Cabinda pysyisi osana Angolaa sen itsenäistyessä marraskuussa samana vuonna. FLEC aloitti tämän jälkeen sissisodan Angolan MPLA-johtoista hallitusta vastaan.