stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Milo (joki)

| Milo |
| --- | --- |
Alkulähde:  Macentan koillispuolinen ylänkö
Laskupaikka:  Nigerjoki ennen Siguiria  11°4′11″N, 9°13′27″W
Maat:  Guinea
Pituus:  490 km
Virtaama:  177 m³/s
Valuma-alue:  13 500 km²

Milo on Nigerin sivujoki Guineassa. Sen pituus on 490 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 13 500 neliökilometriä. Keskimääräinen virtaus on 177 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Macentan koillispuolella sijaitsevalta ylängöltä 800–1 050 metrin korkeudesta. Sen alkulähteet ovat ylempänä ja etelämpänä kuin minkään muun Nigerin sivujoen. Milo virtaa vuolaana ensin kohti itää, kääntyy sitten pohjoiseen ja lopuksi luoteeseen. Sen suurin sivujoki on samalta ylängöltä alkunsa saava Baoule eli Sanamba. Milo laskee Nigeriin 50 kilometriä ennen Siguiria.
Milon varrella sijaitsevat Kérouanén ja Kankanin kaupungit. Jokilaaksossa viljellään riisiä ja yläjuoksulla kahvia. Alueella on myös timanttiesiintymiä.
Joki on liikennöintikelpoinen matalapohjaisilla aluksilla Kankaniin saakka. Ranskan siirtomaa-aikana se oli melko tärkeä liikenneväylä, joka yhdisti Conakryn–Nigerin ja Dakarin–Nigerin rautatiet.
Pentti Lindegren

| Pentti Lindegren> Henkilötiedot |
| --- | --- |
Syntynyt: 18. joulukuuta 1939 (ikä 84) Hauho
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Linkku
Pelipaikka:  puolustaja
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1958–1974
Aik. seurat:  HJK (SM-sarja) RPL (Suomensarja) Rögle BK (Division 2) AIK (Division 1) HIFK (SM-sarja) SG Cortina (Serie A) Tranebergs IF (Division 2) Malmö IF (Division 2) Karhu-Kissat (SM-sarja) Reipas (II divisioona) Titaanit (II divisioona)
Valmennusura
Vuodet:  1971―1972, 1975―1980
Seurat:  Malmö IF, HIFK, PiTa, HJK, Titaanit
Pentti Lindegren (s. 18. joulukuuta 1939 Hauho) on suomalainen entinen jääkiekon puolustuspelaaja ja nykyinen urheilutoimittaja ja -selostaja sekä jääkiekkoasiantuntija. Hän oli ensimmäinen suomalainen läpimurron ulkomaille tehnyt ammattilaisjääkiekkoilija Suomessa.
Lindegren pelasi urallaan Suomessa HIFK:ssa, Karhu-Kissoissa SM-sarjaa sekä Reippaassa I divisioonaa. Suomessa hän pelasi seitsemän kautta, joista HIFK:ssa kului vuodet 1961–1965 ja 1967. Lindegren pelasi yhteensä 108 SM-sarjaottelua tehoin 9+9.
Syksyllä 1965 Lindegren solmi ensimmäisenä suomalaisena ammattilaissopimuksen Ruotsin toiseksi ylimmällä sarjatasolla pelanneen Rögle BK:n kanssa. Paikallisen lääketehtaan tuella pyörinyt Rögle keräsi kovan joukkueen, jossa pelasi Lindegrenin lisäksi myös Ruotsin ensimmäinen NHL-pelaaja Ulf Sterner. Rögle nousi pääsarjaan ja Lindegren siirtyi seuraavaksi kaudeksi AIK:hon, jossa oli sarjan parhaita puolustajia. Kaudet 1968–1973 Lindegren pelasi Tranebergissä, Hammarbyssä ja Malmössä.
Lindegren pelasi Suomen maajoukkueessa kuusi ottelua. Mukaan mahtuivat myös yhdet maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1965.
Lindegren on toiminut vuodesta 1977 lähtien laajaa arvostusta jääkiekkopiireissä nauttivana urheilutoimittajana. Hänen ensimmäinen virkansa oli Suomen Jääkiekkoliiton kausijulkaisun toimittaminen. Lindegren on tullut suosituksi selostuksistaan ensin MTV3:lle 1990-luvulla Hockey Night- ja NHL Power Week -lähetyksissä sekä myöhemmin Canal+:lle erityisesti NHL-peleissä. Hän on myös ollut kuuluttajana HIFK:n ja Jokereiden SM-liigapeleissä sekä kaksissa MM-kisoissa. Lindegren on myös jatkanut selostustyötään selostaessaan Nelonen Prolle NHL:ää, KHL:ää ja Sveitsin liigaa.
Saavutukset ja palkinnot

SM-liigan vuoden urheilutoimittaja (osana Hockey Nightin toimitusta) (1990)
SM-liigan vuoden kuuluttaja (1991)
Suomen Jääkiekkoleijona #137
Limassolin arkeologinen museo

| Limassolin arkeologinen museo Αρχαιολογικό Μουσείο Επαρχίας Λεμεσού |
| --- | --- |
 Limassolin arkeologinen museo.
Tyyppi:  arkeologinen museo
Sijainti:  Anastási Sioúkri & Výronos 5, Limassol, Kypros
Perustettu:  1948
Koordinaatit:  34°41′07″N, 33°03′15″E
   
Limassolin arkeologinen museo (Limassolin alueen arkeologinen museo, kreik. Αρχαιολογικό Μουσείο Επαρχίας Λεμεσού, Archaiologikó Mouseío Eparchías Lemesoú) on arkeologinen museo Limassolin kaupungissa Kyproksella.
Museo perustettiin vuonna 1948. Se toimi alun perin Limassolin linnassa. Nykyinen museorakennus rakennettiin vuosina 1971–1973 ja museo aloitti toimintansa siinä vuonna 1975. Museo toimii Limassolin keskustassa. Näyttely koostuu kolmesta salista.
Kokoelmat

Museon kokoelmiin kuuluu löytöjä eri puolilta Limassolin aluetta neoliittiselta kaudelta roomalaiselle kaudelle saakka. Neoliittisen kauden löytöjä on muun muassa Aétokremnoksesta ja Parekklisiá-Siillourókampoksesta. Tärkeimmät antiikin aikaiset löydöt ovat peräisin Amathuksen ja Kurionin kaupunkien arkeologisilta alueilta. Salissa I on esillä pääasiassa keramiikkaa eri aikakausilta, salissa II kupariesineitä, rahoja, koruja yms. esineitä, ja salissa III veistoksia, hautakiviä, rakennusten koristeosia, piirtokirjoituksia ja muita kiviesineitä. Monissa esineissä näkyvät Kyproksen saamat vaikutteet Foinikiasta, Egyptistä ja muualta Lähi-idästä.
Valos haudatusta kissasta, Siillourókampos, n. 7500–7000.
Kylpyamme, 1100-luku eaa.
Kernos, Amathus, 1000/900-luku eaa.
Geometrisen kauden keramiikkaa, n. 1050–750 eaa.
Terrakottafiguriini, Amathus, n. 900–750 eaa.
Amfora kyproslaisella kirjoituksella, Amathus, 600-luku eaa.
Hautastele kahdella leijonalla, Amathus, 500-luku eaa.
Hathorinen kapiteeli, Amathus, n. 480 eaa.
Bes-jumala ja kaksi Zeus Lauranuksen päätä.
Härkänaamioinen pappishahmo, Amathus, 400-luku eaa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Limassolin arkeologinen museo Wikimedia Commonsissa
Adolf Lindfors (painija)

| Mitalit | Mitalit | Mitalit |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  Adolf Lindfors (painija) |  Adolf Lindfors (painija) |  Adolf Lindfors (painija) |  |
Maa:   Suomi
Miesten kreikkalais-roomalainen paini
|  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  Olympialaiset  |  |
|  Kultaa | Antwerpen 1920 | yli 82,5 kg |  |
Adolf Valentin Lindfors (8. helmikuuta 1879 Porvoo – 6. toukokuuta 1959 Porvoo) oli suomalainen painija ja olympiavoittaja.
Lindfors paini Tukholman 1912 olympialaisissa mutta joutui jättämään kisat kesken loukkaantumisen vuoksi. Antwerpenin 1920 olympialaisissa hän oli jo 41-vuotias. Hän voitti ranskalaisen Armand Gasiglian 1.50 minuutissa, yhdysvaltalaisen Edward Willkien 28.43 minuutissa, ranskalaisen Edmond Damen 3.14 minuutissa ja tanskalaisen Poul Hansenin ajassa 7.17. Ratkaisevaan otteluun Lindfors sai vastaansa itseään yli 30 kiloa painavamman ruotsalaisen Anders Ahlgrenin, jota hän ei saanut millään kaadettua. Kymmenen minuutin varsinaisen painiajan jälkeen käytiin 15 minuuttia kestänyt pistepaini, mutta tuomarit totesivat senkin jälkeen tilanteen olevan tasan, joten painimista jatkettiin. Lindfors toimi mielilausahduksensa (Voimaa vastaan ei seiso kuin järki) mukaan ja pyrki vain väsyttämään Ahlgrenin, joka yli 47 minuutin painimisen jälkeen oli niin väsynyt, ettei jaksanut nousta matosta eikä sittemmin edes otella hopea- ja pronssimitalista. Lindfors voitti kultaa ja on edelleenkin vanhimpana olympiakultaa voittanut suomalaisurheilija (vain taidelajeista löytyy vanhempia). Lindforsin painiessa loppuottelussa hänen huomattavan summan rahaa sisältänyt lompakkonsa varastettiin pukuhuoneesta.
Seuratasolla Lindfors edusti Porvoon Akillesta, Helsingin Atleettiklubia sekä Porvoon Raittiuden Ystäväin Voimistelu- ja Urheiluseuraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1905, 1907, 1910 ja 1913 sekä saavutti SM-hopeaa vuosina 1904 ja 1908. Hän voitti painonnoston epävirallisen Suomen-mestaruuden vuonna 1904.
Saavutuksia

olympiakultaa Antwerpen 1920 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja yli 82,5 kg)
vuoden 1912 olympialaisissa pääsi neljännelle kierrokselle
MM-hopeaa Helsinki 1911 (kreikkalais-roomalainen paini, sarja yli 83 kg)
Liitto (lehti)
Kirjallisuutta

Hannula, Jouko. Maakunnan ja aatteen asialla. Liitto 1906–1981. Oulu, 1981.
Poutanen, Juho. Liitto 1906–1956. Oulu, 1956.
Salokangas, Raimo. Puolueen aseet. Maalaisliiton sanomalehdistön synty ja sen asema puolueessa ja sanomalehtimarkkinoilla 1906–1916. Vammala, 1982.
Aiheesta muualla

Liitto digitoituna Kansalliskirjastossa
Millie

Millie Small Suomen-vierailullaan vuonna 1964.
Millie eli Millie Small (oik. Millicent Dolly May Small; 6. lokakuuta 1946 Clarendon, Jamaika – 5. toukokuuta 2020 Lontoo, Iso-Britannia) oli jamaikalaissyntyinen laulaja. Hän teki ensimmäisen levytyksensä vuonna 1960 sen jälkeen, kun oli voittanut Kingstonissa kykyjenetsintäkilpailun. Aluksi Millie esiintyi Roy Pantonin kanssa duona, jonka nimi oli Roy and Millie. Vuoden 1963 lopussa hän matkusti Lontooseen, jossa hän uudelleen levytti The Cadillacsin kappaleen ”My Boy Lollipop” ska-versiona. Siitä tuli vuonna 1964 todellinen hitti ympäri maailman, myös Suomessa. Se on Millien menestynein levytys. Ensilevytys oli jäänyt Beatles-huuman varjoon. Millie vieraili Suomessa joulukuussa 1964, jolloin hän konsertoi ja esiintyi televisiossa. Marion Rung on tehnyt kappaleesta samannimisen coverversion suomeksi ja Lotta & Anders Engbergs Orkester ruotsiksi (”På min sommaräng”).
Millien musiikkityyli edustaa jamaikalaista ska-tyyliä, joka syntyi 1950-luvulla ja levisi 1960-luvun alussa Britanniaan. ”My Boy Lollipopia” onkin pidetty ensimmäisenä kansainväliseen suosioon nousseena ska-levytyksenä.
Millie jatkoi esiintymisiä ja kiertueita 1970-luvun alkupuolelle saakka. Hän asui silloin Singaporessa ja palasi sitten Britanniaan, jonne hän asettui asumaan. Hänellä on aikuinen tytär, joka on opiskellut taiteita ja musiikkialaa.
Aiheesta muualla

Millien haastattelu Ylen Elävässä arkistossa.
Diskografia Musicmatch-tietokannassa.[vanhentunut linkki]
Millie (Small) Bio. (englanniksi)
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat 
Taiteenala:  MusicBrainz 
Muut:  Europeana
Pierre Millière

Pierre Millière
Pierre Millière (1. joulukuuta 1811 Saint-Jean-de-Losne, Burgundi – 29. toukokuuta 1887 Cannes) oli ranskalainen apteekkarin koulutuksen saanut hyönteistieteilijä.
Millière kävi koulunsa Dolen kaupungissa. Hän lähti opiskelemaan apteekkariksi Lyoniin vuonna 1838 ja valmistui ammattiin vuonna 1839. Hän ei kuitenkaan koskaan toiminut apteekkarina, vaan jo samana vuonna hän hankki osuuden Lyonilaisesta Plassardin rautakaupasta ja työskenteli siellä. Millière nai Plassardin tyttären vuonna 1840, mutta tämä kuoli jo seuraavana vuonna lapsivuoteeseen. Syntynyt tytärkin eli vain muutamia kuukausia. Vaimon kuoleman pysäyttämänä Millière alkoi lukea luonnontieteitä. Hän liittyi myös Société cuviériennen ja Société linnéenne de Lyonin jäseneksi vuosina 1843-1846. Millière myös julkaisi ensimmäiset hyönteistieteelliset artikkelinsa näiden seurojen lehdissä. Vuonna 1851 hän liittyi myös Société entomologique de Francen jäseneksi. Isä-Plassardin kuoltua 1853 Millière myi tämän rautakaupan ja keskittyi tutkijanuraansa Lyonissa.
Teokset

Iconographie et description de Chenilles et Lépidoptères inédits. Paris, F. Savy, 1859-1874. 35 osaa.
Milonia Caesonia

Milonia Caesonia
Milonia Caesonia (n. 5–24. tammikuuta 41) oli Caligulan neljäs ja viimeinen vaimo. Hän oli äitinsä Vistilian kautta konsuli Gnaeus Domitius Corbulon sisarpuoli.
Caligulan kanssa Caesonia avioitui heidän tyttärensä, Julia Drusillan, syntymän aikoihin vuonna 39. Caesonia oli ollut aiemmin naimisissa ja hänellä oli kolme tytärtä.
Caesonia ei ollut kaunis eikä nuori naidessaan Caligulan. Luonteeltaan Caesonia oli nautinnonhaluinen ja irstas. Caligula rakasti Caesoniaa palavasti ja uskollisesti. Caligulan väitetään esitteli Caesoniaa sotilailleen, siten että tämä ratsasti Caligulan vierellä kypärään ja viittaan pukeutuneena. Ystävilleen Caligula saattoi esitellä Caesoniaa alasti.
Caesonia ja Julia Drusilla saivat surmansa samana päivänä kuin Caligula, 24. tammikuuta 41. Kenturio surmasi Caesonian miekallaan, ja Drusillan pää murskattiin seinää vasten.
Milonia Caesonia
Libocedrus

| Libocedrus |
| --- | --- |
 Libocedrus bidwillii
Tieteellinen luokittelu
Kunta::  Kasvit Plantae
Kladi::  Siemenkasvit Spermatophyta
Kladi::  Havupuut Pinophyta
Lahko::  Pinales
Heimo::  Sypressikasvit Cupressaceae
Alaheimo::  Callitroideae
Suku::  Libocedrus  Endl., 1847
Synonyymit
 Stegocedrus Doweld, 2001 
Katso myös
   Libocedrus Wikispeciesissä   Libocedrus Commonsissa 
Infobox OKNimi-testi OK: 
Libocedrus on sypressikasvien heimoon (Cupressaceae) kuuluva havupuusuku. Siihen kuuluu määrittelystä riippuen viisi tai kuusi lajia. Suvun edustajat ovat ainavihantia puita ja pensaita, joita esiintyy luonnonvaraisena läntisellä Tyynellämerellä Uudessa-Seelannissa ja Uudessa-Kaledoniassa. Suvun tyypillinen ominaispiirre ovat hieman saniaisten lehtiä muistuttavat litteät versot, joita reunustavat leveät suomumaiset laitalehdet.
Nimet

Suvun tieteellinen nimi Libocedrus on muodostettu muinaiskreikan kielestä johdetusta kyyneltä tai pisaraa tarkoittavasta sanasta libos ja setriä tarkoittavasta sanasta cedrus. Nimen pisaraa tarkoittava osa viittaa pihkaneritykseen.
Kuvaus

Suvun Libocedrus edustajat ovat ainavihantia puuvartisia kasveja. Ne voivat olla yksi- tai monirunkoisia puita tai pensaita. Suurimmat suvun puut kasvavat noin 35 metrin korkeuteen. Latvus voi olla muodoltaan kartiomainen tai pensasmainen, ja suuremmat oksat voivat olla vaakatasossa siirottavia tai kohenevia. Pienemmät sivusuuntaiset versot haarautuvat usein säännöllisesti tasossa, jolloin oksanhaara muistuttaa saniaisen lehteä. Silmut eivät yleensä erotu lehtien seasta.
Lehdet ovat yksinkertaisia ja ruodittomia. Hyvin nuorilla taimilla esiintyvät varhaislehdet voivat olla neulasmaisia. Myöhäislehdet ovat suomumaisia, johteisia ja limittäisiä. Lehtiasento on ristikkäin vastakkainen. Litteiden kasvuversojen lehdet ovat usein vahvasti kaksimuotoisia. Ne voidaan jakaa litteän verson ylä- ja alapinnalla kasvaviin vinoneliömäisiin keskilehtiin sekä verson laidoilla kasvaviin vastakkaintaittuneen kourumaisiin ja muodoltaan sirppimäisiin laitalehtiin. Laitalehdet ovat usein keskilehtiä suurempia. Kukintoja tuottavat versot ja vanhempien puiden kasvuversot voivat olla poikkileikkaukseltaan nelisärmäisiä. Kaikki lehdet ovat ehytlaitaisia ja nystyttömiä. Lehden kaikilla pinnoilla voi esiintyä ilmarakoja. Niitä on kuitenkin eniten verson alapinnan puoleisella lehden sivulla, johon ne muodostavat näkyviä vaaleita ilmarakojuovia.
Suvun kasvit ovat yksikotisia, mikä tarkoittaa erillisten hede- ja emikukintojen kehittyvän samaan kasviyksilöön. Kukinnot kehittyvät yksittäin versojen kärkiin.
Hedekävyksi kutsuttu hedekukinto koostuu 8–24 kilpimäisestä hedelehdestä, jotka ovat asettuneet rangan ympärille ristikkäin vastakkaisesti. Hedekäpy on yleensä 2,5–10 millimetriä pitkä ja 2–3,5 millimetriä leveä. Kunkin hedelehden abaksiaalisella tai alapinnalla on neljästä kuuteen siitepölyä tuottavaa pölylokeroa.
Kävyksi kutsuttu emikukinto koostuu neljästä käpysuomusta, jotka ovat asettuneet rankaan kahdeksi ristikkäin vastakkaiseksi pariksi. Käpy on tavallisesti 8–18 millimetriä pitkä. Kukin käpysuomu muodostuu yhteenkasvettuneesta emisuomusta ja peitinsuomusta. Ainoastaan kärjenpuoleinen käpysuomupari tuottaa siemeniä, tyvenpuoleisten suomujen ollessa steriilejä. Yksi käpy tuottaa tavallisesti yhdestä neljään siementä.
Siemenet ovat lenninsiivellisiä. Kahdesta siivestä toinen on huomattavasti suurempi. Siementaimella on kaksi sirkkalehteä.
Lajin L. bidwillii rungon kuorta.
Lajin L. plumosa leveälehtisen litteitä versoja.
Lajin L. bidwillii nelisärmäisiä versoja.
Luokitus

Suvun Libocedrus kasvit ovat sypressikasvien heimon alaheimoon Callitroideae kuuluvia havupuita. Niiden lähin sukulaislaji on ristisypressi (Pilgerodendron uvifera), joka luokitellaankin toisinaan kuuluvaksi sukuun Libocedrus. Vanhemmissa luokituksissa sukuun sisällytettiin tavallisesti myös tuoksusetrien (Calocedrus), chilentuoksusetrien (Austrocedrus) ja Papuacedrus-suvun lajit.
Luokitus > Lajit

Havupuihin erikoistuneen kasvitieteilijän Aljos Farjonin vuoden 2010 teoksessa A Handbook of The World's Conifers sukuun luokitellaan kuuluvaksi seuraavat viisi lajia.
Libocedrus austrocaledonica
Libocedrus bidwillii
Libocedrus chevalieri
Libocedrus plumosa
Libocedrus yateensis
Näiden lisäksi pitkään omaan yksilajiseen sukuunsa sijoitettu eteläamerikkalainen ristisypressi voidaan luokitella tähän sukuun nimellä Libocedrus uvifera useiden 2000- ja 2010-lukujen molekyylibiologisten tutkimusten perusteella.
Levinneisyys

Suvun edustajia esiintyy luonnossa ainoastaan eteläisellä Tyynellämerellä Uudessa-Seelannissa ja Uudessa-Kaledoniassa. Suvun kasvien ei uskota koskaan ylittäneen valtameriä, vaan levinneen nykyisille esiintymisalueilleen aikana, jolloin saarten välillä on ollut maayhteys. Suvun levinneisyys onkin ollut esihistoriallisina aikoina selvästi nykyistä laajempi. Sukuun luokiteltuja oligoseeni- ja mioseeniepookin aikana syntyneitä fossiileja on löydetty nykyisen Australian Tasmaniasta ja Uudesta-Etelä-Walesista.
Elinympäristö ja ekologia

Useat suvun lajit kasvavat luonnossa vuoristosademetsissä, joiden valtapuita ovat koppisiemeniset lehtipuut tai podokarpuskasvien heimon (Podocarpaceae) havupuut. Libocedrus chevalieri ja Libocedrus yateensis ovat sopeutuneet elämään Uuden-Kaledonian vähäravinteisilla pensastomailla. Libocedrus chevalieri kasvaa vuorten rinteiden pensastoissa, kun taas Libocedrus yateensis kasvaa ainoastaan serpentiinialueiden jokirannoilla.
Merkitys ihmiselle

Uusiseelantilaisen lajin Libocedrus plumosa tumman punaruskeaa puuta on käytetty huonekaluissa ja puusisustuksessa. Lajilla ei kuitenkaan nykyisin ole huomattavaa taloudellista merkitystä sen harvinaistumisen ja tästä seuranneen suojelun vuoksi. Varsinkin lajia Libocedrus bidwillii, mutta myös lajia Libocedrus plumosa käytetään koristepuina.
Uusiseelantilainen vuoristosademetsä, jonka suurimmat puut ovat lajia L. bidwillii.
Mīm

Mīm-kirjaimen itsenäinen muoto.
Mīm (arab. ميم‎, mīm) on arabialaisen kirjaimiston 24. kirjain, joka äännetään [m] ja kirjoitetaan itsenäisessä muodossa م. Se vastaa heprealaisen kirjaimiston kirjainta mem (מ).
Arabialaista kirjaimistoa käytetään hyvin erilaisissa kielissä ja sen kirjoitusasussa ja ääntämyksessä on runsaasti kielikohtaista vaihtelua, mutta mīm-kirjaimen muoto ja äänneasu ei juuri muutu. Mīm kirjoitetaan ja äännetään samalla tavalla muun muassa arabiassa, persiassa, urdussa, pandžabissa, paštussa, sindhissä ja kurdissa.
Muiden arabialaisten kirjainten tavoin mīmin kirjoitusasu riippuu ympäröivistä kirjaimista. Sanan alussa ja sellaisten kirjainten jälkeen, joita ei liitetä seuraavaan kirjaimeen, mīm kirjoitetaan muodossa مـ (esim. محمد‎, Muḥammad). Sanan keskellä edeltävään ja seuraavaan kirjaimeen liitettynä mīmin kirjoitusasu on ـمـ (esim. أحمد‎‎, ’Aḥmad), ja sanan lopussa se kirjoitetaan ـم (esim. کریم‎, Karīm).
Alf Lindblad

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten yleisurheilu.EM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten yleisurheilu. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Pronssia | Pariisi 1938 | 3 000 m esteet |  |
Alf Hilding Lindblad (19. helmikuuta 1914 Fiskari – 18. toukokuuta 1980) oli suomalainen estejuoksija. Lindblad saavutti EM-pronssia 3 000 metrin esteissä Pariisissa 1938 tuloksella 9.21,4.
Seuratasolla Lindblad edusti Fiskars IF:ää. Hän voitti estejuoksun Suomen mestaruuden kahdesti.
Saavutukset

EM-pronssia 1938
SM-kultaa 1938, 1939
SM-hopeaa 1937, 1945, 1946, 1947
SM-pronssia 1940
Aiheesta muualla

Alf Lindblad Tilastopaja (vaatii kirjautumisen, maksullinen palvelu).
Liikistö

Liikistön muistoristi ja kirkon perustuksia.
Liikistö on varhaiskeskiajalta peräisin oleva kauppapaikka, kirkonpaikka ja hautausmaa Ulvilan kaupungin  Vanhassakylässä. Se sijaitsee Kokemäelle vievän Yhdystie 2440:n ja joen välissä ja erottuu nykyään maastossa metsäisenä kumpuna. Kumpua ympäröi etelässä ja idässä entiset joen uomat, jotka ovat maatuneet kauan sitten. Paikkaa on tutkittu arkeologisesti 1930-luvulla ja sittemmin 2000-luvulla.
Kirkko

Liikistössä lienee sijainnut Ulvilan ensimmäinen kirkko, jonka hautausmaalta on löydetty 298 vainajaa. Hautausmaan kulmalta tavattiin myös rakennuksen muurin jäänteitä. Kirkon oletetaan olleen juuri siinä. Alueella on tehty arkeologisia kaivauksia, joissa löydetyt rahat ajoittuvat 1200–1300-luvuille. Myös Ilkka Kronqvist löysi ensimmäisissä kaivauksissaan rahoja, joista hän mainitsee vasta vuonna 1938 julkaisemassa raportissa. Rahat kuitenkin hävisivät toisen maailmansodan aikana. Hautojen ja maa-aineksen radiohiiliajoitukset viittaavat samalle aikakaudelle.
Ulvilan ja Liikistön varhaishistoriaan liittyviä asiakirjoja ja kirjeitä tuhoutui vuoden 1698 Porin palossa. Säilyneen luettelon mukaan vanhin kirje oli piispa Ragvald II:n vuonna 1311 antama anekirje, joka koski Liikistön kirkon rakentamista. Seuraavana luettelossa mainitaan vuonna 1332 piispa Pentin antama asiakirja, joka koski Liikistön kivestä rakennettavaa kirkkoa. Kolmas luettelon asiakirja oli piispa Hemmingin Ulvilan hautausmaan vihkimisestä antama todistus vuonna 1347.
1930-luvun kaivauksissa paljastettiin maavallien alla ollut L-kirjaimen muotoinen kiveys, joka on edelleen nähtävissä. Kaivauksia suorittanut Kronqvist arveli kiveyksen kuuluvan vuonna 1311 aloitettuun ja kesken jääneeseen kivikirkkoon. Nykyisen käsityksen mukaan se on kuitenkin peräisin vasta 1400-luvulta, eikä mahdollisesti liity lainkaan kirkolliseen toimintaan.
Vuosina 2002-2003 suoritetuissa kaivauksissa löydettiin muun muassa puisen palaneen seinälinjan jäännös. Radiohiiliajoituksen mukaan se on peräisin 1300-luvulta. Seinälinjan alapuolella olleen haudan täytemaasta löydettiin värillistä lasia, joka viittaa siihen, että paikalla olisi ollut lasi-ikkunainen rakennus jo ennen seinäjäljen muodostanutta rakennusta. Näin ollen on mahdollista, että ensimmäinen kappeli olisi paikalle rakennettu jo 1200-luvulla.
Hautausmaa

Liikistön hautausmaa on arkeologisten löytöjen perusteella ilmeisesti perustettu 1200-luvun alkupuoliskolla. Hautoja alueella on yhteensä noin 300. 1930-luvun kaivauksissa paljastettiin hautamuistomerkkejä, jotka olivat erilaisia kivilatomuksia sekä muotoiltuja kivipaasia. Alueelta löydettiin myös yksi aikanaan pystyssä ollut kivipaasi, joka on muodoltaan vastaavanlainen kuin Untamalan kirkkomaalla sijaitseva kuuluisa Kalevanpojan viikatteentikku.
Ulvilan Pyhän Olavin kirkon asehuoneessa säilytetään 1200-1300-luvuilta peräisin olevia kalkkikivisiä hautakiviä, joiden arvellaan olevan peräisin Liikistöstä. Niistä on löydetty vierasperäisiä nimiä, jotka viittaavat Saksaan ja Gotlantiin.
Kahdesta haudasta on lisäksi löydetty suomalaiseen hautauskäytäntöön kuulumattomia ns. ruumisristejä.
Kauppapaikka

Liikistöön on ilmeisesti saapunut viimeistään 1200-luvulla Gotlannista saksalaissukuisia kauppiaita, jotka ovat perustaneet paikalle oman tukikohdan. Löydösten mukaan paikalle on rakennettu suojavarustus joelle päin, sekä asuinrakennuksia ja kappeli tai kirkko. 1300-luvun kuluessa toiminta on siirtynyt vähitellen Ulvilan keskiaikaisen kaupungin alueelle noin kilometrin Liikistöstä länteen. Syynä on ollut joen madaltuminen. Rahalöytöjen perusteella paikalla on kuitenkin ollut vielä jonkinlaista toimintaa aina 1400-luvun lopulle saakka. 2000-luvulla paikalla tutkimuksia tehneen Tiina Jäkärlän mukaan Liikistössä on saattanut olla eräissä lähteissä mainitun Pyhän Gertrudin killan kiltatalo.
Arabialaisen maantieteilijän al-Idrisin vuonna 1154 valmistuneessa maailmankartassa Tabula Rogeriana mainitun Ragvaldan muinaisen kauppapaikan on arveltu sijainneen Liikistössä. Asiasta ei kuitenkaan ole pitävää tieteellistä näyttöä.
Liikistössä on myös käräjäkiviä, joiden ikä on jäänyt epävarmaksi. Lisäksi alueella sijaitsee vuonna 1982 muistomerkeiksi pystytetyt suurikokoinen risti ja kivipaasi.
Liikistö on osa Ulvilan kirkkoympäristöä, jonka Museovirasto on määritellyt yhdeksi Suomen valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.