stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Saara-Sofia Sirén

| Saara-Sofia Sirén |
| --- | --- |
 Sirén  Orpon hallituksen hallitusneuvotteluissa 2023.
Kansanedustaja
 22.4.2015-  
Ryhmä/puolue:  Kansallisen Kokoomuksen eduskuntaryhmä
Vaalipiiri:  Varsinais-Suomen vaalipiiri
Henkilötiedot
Syntynyt: 10. heinäkuuta 1986 (ikä 38) Mikkeli
Asuinpaikka:  Turku
Puoliso:  Sami Sirén
Lapset:  2
Tiedot
Puolue:  Kansallinen Kokoomus
Koulutus:  Kauppatieteiden maisteri (kansainvälinen liiketoiminta) Filosofian maisteri (tulevaisuuden tutkimus)
Tutkinnot:  Turun yliopisto
Aiheesta muualla
Kotisivu
Saara-Sofia Maria Sirén (s. 10. heinäkuuta 1986 Mikkeli) varsinaissuomalainen poliitikko ja Kansallisen Kokoomuksen kansanedustaja vuodesta 2015. Hän on toiminut työelämä- ja tasa-arvovaliokunnan puheenjohtajana vuodesta 2023.
Ennen kansanedustajan uraansa Sirén on työskennellyt yrittäjänä sekä markkinointitehtävissä elintarviketeollisuudessa, poliittisissa tehtävissä eduskunnassa ja hyväntekeväisyystyössä. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden ja filosofian maisteri.
Sirén on toiminut Turun kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2008 vuoteen 2021 saakka.
Poliittinen ura

Sirén valittiin Turun kaupunginvaltuustoon ensimmäisen kerran vuonna 2008. Sittemmin hän on hoitanut useita maakunnallisia ja valtakunnallisia luottamustehtäviä erityisesti liikuntaan, tasa-arvoon ja ympäristöön liittyen.
Kansanedustajana Sirén sijoittuu kokoomuksen liberaaliin siipeen ja kuvaa itseään mm. sinivihreäksi sosiaalireformistiksi. Eduskunnassa hän on toiminut mm. ympäristövaliokunnan, EU-asioista vastaavan suuren valiokunnan, liikenne- ja viestintävaliokunnan, talousvaliokunnan ja sivistysvaliokunnan jäsenenä sekä tulevaisuusvaliokunnan, perustuslakivaliokunnan, ulkoasiainvaliokunnan, maa- ja metsätalousvaliokunnan ja sosiaali- ja terveysvaliokunnan varajäsenenä. Vuonna 2024 Sirén toimii myös mm. eduskunnan tilintarkastajien puheenjohtajana sekä Euroopan neuvoston Suomen valtuuskunnan varapuheenjohtajana. Hän on myös Varsinais-Suomen kansanedustajaryhmän puheenjohtaja.
Vuonna 2018 Sirén näkyi julkisuudessa erityisesti ulkoministeri Timo Soinia koskeneessa luottamusäänestyksessä. Sirén kieltäytyi äänestämästä luottamuksen puolesta Soinin osallistuttua työmatkallaan abortinvastaiseen mielenosoitukseen.
Sirén palkittiin vuonna 2022 Itämeren eteen tehdystä työstä pohjoismaisella Lasse Wiklöf -palkinnolla. Petteri Orpon hallituksen hallitusneuvotteluissa Sirén toimi puheenjohtajana ympäristöjaostossa sekä neuvottelijana rakennetun ympäristön jaostossa.
Työ järjestöissä

Sirén valittiin vuonna 2006 perinteikkään urheiluseura Turun Riento ry:n puheenjohtajaksi. Hän oli tuolloin Suomen nuorimpia seurajohtajia. Valinnalla oli Sirénin mukaan merkittävä vaikutus siihen, että hän lopulta päätyi mukaan politiikkaan. Sittemmin hän on toiminut useissa eri järjestöissä ja säätiöissä.
Vuonna 2024 hän toimii mm. seuraavissa luottamustehtävissä:
Naisjärjestöjen Keskusliitto, puheenjohtaja
Me-säätiö, hallituksen jäsen
Turun Musiikkijuhlasäätiö, hallituksen puheenjohtaja
Demo Finland, hallituksen jäsen
Turun ratapihan kehitys oy, hallituksen jäsen
Maanpuolustusopetuksen neuvottelukunta, jäsen
WWF Suomi, hallintoneuvoston jäsen
Aiemmin Sirén on toiminut mm. Suomen Ekonomien 1. varapuheenjohtajana, Kokoomusnaisten puheenjohtajana, Nytkis ry:n puheenjohtajana, Varsinais-Suomen Kokoomuksen puheenjohtajana, Demo Finlandin varapuheenjohtajana, Nuorten Akatemian puheenjohtajana, Kehityspoliittisen toimikunnan varapuheenjohtajana, Turku Energian hallituksen jäsenenä, Suomen YK-liiton puheenjohtajana, Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestön puheenjohtajana, UKK-instituutin hallituksen jäsenenä, Ulkopoliittisen instituutin neuvottelukunnan varapuheenjohtajana, Turun Messukeskus Oy:n hallituksen jäsenenä sekä Syömishäiriöliitto SYLI:n puheenjohtajana.
Aloitteita

Toimenpidealoite verkkokalastuskiellon pidentämisestä saimaannorppien elinalueella
Toimenpidealoitteessa esitettiin, että hallitus ryhtyisi kieltämään verkkokalastuksen saimaannorpan levinneisyysalueella aina heinäkuun loppuun saakka. Aloitteen tarkoituksena oli suojella maailman uhanalaisimman hylkeen säilymistä. Arvioiden mukaan verkkokalastuskiellon asettaminen heinäkuulle vähentäisi keskimäärin ainakin 2–3 kuuttikuolemaa vuosittain (saimaannorppien kokonaismäärä alle 400 yksilöä vuonna 2015).
Aloitteella olisi haluttu kieltää verkkokalastus heinäkuun loppuun asti saimaannorpan elinaluille. Eduskunta äänesti aloitteesta 19. lokakuuta 2022. Aloitetta tuettiin yli puoluerajojen, mutta se ei saanut enemmistöä taakseen.
Lakialoite laiksi työsopimuslain 3 luvun muuttamisesta ns. kilpailukieltosopimus
Lakialoitteen tarkoituksena oli muuttaa lakia siten, että arkipäiväisiksi muuttuneet kilpailukieltosopimukset muuttuisivat tapauskohtaisiin arviointeihin perustuviksi. Aloitteessa todetaan, että työsopimuslain tiukoista edellytyksistä huolimatta kilpailukieltosopimusten tekeminen on arkipäiväistynyt monilla toimialoilla. Etenkin asiantuntijaorganisaatioissa kilpailukiellot näyttivät muodostuneen miltei työsuhteen vakioehdoiksi, jolloin kilpailukieltosopimus tehtiin kaikkien kanssa ilman, että tarvetta kilpailurajoitukseen arvioitiin tehtäväkohtaisesti, kuten lain tarkoitus on ollut. Käytännössä kilpailukieltosopimuksella voi olla isoja vaikutuksia työntekijän tulevaisuuden kannalta ja se voi kokonaan estää oman ammattitaidon käyttämisen hyvin pitkäksi ajaksi tietyllä toimialalla.
Lain keskeisimpinä tavoitteina oli toimivien työmarkkinoiden turvaaminen. Työvoiman vapaalla liikkuvuudella vastataan yritysten muuttuviin työvoimatarpeisiin ja parannetaan työntekijän mahdollisuuksia siirtyä uusiin tehtäviin.
Kilpailukieltosopimusten muutosta koskenut laki astui voimaan 1. tammikuuta 2022.
Lakialoite aborttilain kirjaamisesta perustuslakiin
Sirén on puhunut itsemääräämisoikeuden puolesta ja ehdottanut muun muassa turvallisen raskaudenkeskeytyksen oikeutta kirjattavaksi perustuslakiin.
Yksityiselämä

Sirénillä on kaksi lasta (s. 2013 ja 2017) aviopuoliso Sami Sirénin kanssa. Turussa asuvaan perheeseen kuuluu myös koira, Eddy.
Sirenillä on harrastustaustaa joukkuevoimistelussa. Lisäksi hänellä on joogaohjaajan koulutus.
1715

| --- | --- |
Vuosisadat: 1500-luku · 1600-luku · 1700-luku · 1800-luku · 1900-luku
Vuosikymmenet: 1690-luku · 1700-luku · 1710-luku · 1720-luku · 1730-luku · 1740-luku 1750-luku · 1760-luku · 1770-luku · 1780-luku · 1790-luku · 1800-luku
Vuodet: 1690 · 1691 · 1692 · 1693 · 1694 · 1695 · 1696 · 1697 · 1698 · 1699 1700 · 1701 · 1702 · 1703 · 1704 · 1705 · 1706 · 1707 · 1708 · 1709 1710 · 1711 · 1712 · 1713 · 1714 · 1715 · 1716 · 1717 · 1718 · 1719 1720 · 1721 · 1722 · 1723 · 1724 · 1725 · 1726 · 1727 · 1728 · 1729 1730 · 1731 · 1732 · 1733 · 1734 · 1735 · 1736 · 1737 · 1738 · 1739 1740 · 1741 · 1742 · 1743 · 1744 · 1745 · 1746 · 1747 · 1748 · 1749 1750 · 1751 · 1752 · 1753 · 1754 · 1755 · 1756 · 1757 · 1758 · 1759 1760 · 1761 · 1762 · 1763 · 1764 · 1765 · 1766 · 1767 · 1768 · 1769 1770 · 1771 · 1772 · 1773 · 1774 · 1775 · 1776 · 1777 · 1778 · 1779 1780 · 1781 · 1782 · 1783 · 1784 · 1785 · 1786 · 1787 · 1788 · 1789 1790 · 1791 · 1792 · 1793 · 1794 · 1795 · 1796 · 1797 · 1798 · 1799 1800 · 1801 · 1802 · 1803 · 1804 · 1805 · 1806 · 1807 · 1808 · 1809
Tapahtumia

3. toukokuuta – Suomen etelä- ja keskiosassa sattui täydellinen auringonpimennys
1. syyskuuta – Ranskan valtaistuimelle nousi Ludvig XIV:n viiden vuoden ikäinen pojanpojanpoika Ludvig XV. Hänen alaikäisyytensä takia oli sijaishallitsija Filip II vuoteen 1723.
Syntyneitä

10. tammikuuta – Christian August Crusius, saksalainen filosofi ja teologi (k. 1775)
12. tammikuuta – Jacques Duphly, ranskalainen cembalisti ja säveltäjä (k. 1789)
29. tammikuuta – Georg Christoph Wagenseil, itävaltalainen säveltäjä (k. 1777)
26. helmikuuta – Claude Adrien Helvétius, ranskalainen filosofi ja intellektuelli (k. 1771)
28. maaliskuuta – Carl Fredrik Scheffer, ruotsalainen kreivi ja valtiomies (k. 1786)
22. huhtikuuta – Jaakko Niemi, suomalainen uudisraivaaja (k. 1785)
23. huhtikuuta – Carl Tersmeden, ruotsalainen amiraali (k. 1797)
22. toukokuuta – Axel Laurell, suomalainen kappalainen ja perunanviljelyn edelläkävijä (k. 1790)
22. toukokuuta – François-Joachim de Pierre de Bernis, ranskalainen kirjailija, prelaatti ja diplomaatti (k. 1794)
4. heinäkuuta – Christian Fürchtegott Gellert, saksalainen runoilija ja filosofi (k. 1769)
16. heinäkuuta – Charles de Rohan-Soubise, Ranskan marsalkka (k. 1787)
6. elokuuta – Luc Clapiers de Vauvenargues, ranskalainen kirjailija ja moralisti (k. 1747)
5. syyskuuta – Victor de Riqueti, Mirabeaun markiisi, ranskalainen taloustieteilijä ja fysiokraatti (k. 1789)
23. syyskuuta – Johan Wilhelm Meinander, suomalainen sahanomistaja ja puutavaran viennin kehittäjä (k. 1784)
23. lokakuuta – Pietari II, Venäjän keisari 1727–1730 (k. 1730)
16. marraskuuta – Girolamo Abos, maltalais-italialainen säveltäjä (k. 1760)
20. marraskuuta – Pierre Charles Le Monnier, ranskalainen tähtitieteilijä (k. 1799)
Ranieri de’ Calzabigi, italialainen libretisti ja näytelmäkirjailija (k. 1795)
William Johnson, brittiläinen baronetti, upseeri ja intiaaniasiamies (k. 1774)
Karl Mesterton, ruotsalainen filosofi, professori ja Turun akatemian rehtori (k. 1773)
Kaarina Paajatar, suomalainen Isänmaallisen Seuran palkitsema piika (k. 1779)
Kuolleita

7. tammikuuta – François Fénelon, ranskalainen piispa ja kirjailija (s. 1651)
22. tammikuuta – Marc’Antonio Ziani, italialainen säveltäjä ja kapellimestari (s. 1653)
17. helmikuuta – Antoine Galland, ranskalainen orientalisti (s. 1646)
25. maaliskuuta – Antonio de Salazar, espanjalais-meksikolainen säveltäjä (s. 1650)
15. toukokuuta – Thomas Savery, englantilainen varhaisen höyrykoneen keksijä (s. 1650)
8. kesäkuuta – Paavali Pelkonen, Pelkosenniemen alueen ensimmäinen suomalainen uudisasukas
30. elokuuta – Nahum Tate, englantilainen kirjailija (s. 1652)
1. syyskuuta – Ludvig XIV, Aurinkokuningas, Ranskan kuningas (s. 1638)
24. syyskuuta – Dom Pérignon, ranskalainen benediktiiniläismunkki, samppanjan kehittäjä (s. 1639)
13. lokakuuta – Nicolas Malebranche, ranskalainen filosofi (s. 1638)
6. marraskuuta – Emetullah Rabia Gülnûş Sultan, Osmanien valtakunnan sulttaani Mehmed IV:n puoliso (s. 1642)
24. marraskuuta – Hedvig Eleonoora, Ruotsin kuningatar, Kaarle X Kustaan puoliso (s. 1636)
William Dampier, englantilainen merirosvo, merikapteeni, tieteellinen havainnoitsija ja tutkimusmatkailija (s. 1651)
Benedictus Granroth, suomalainen pappi ja lintutieteilijä
Gabriel Gråå, suomalainen notaari, Oulun pormestari ja valtiopäivämies (s. 1660)
Petter Hjelm, ruotsalainen lääkäri ja professori (s. 1670)
Mirwais Amir Khan, afganistanilainen ghelzai-paštujen heimopäällikkö ja Hutak-dynastian perustaja (s. 1673)
Toni Koivisto

| Toni Koivisto |
| --- | --- |
 Toni Koivisto Tampereen Ilveksen paidassa syyskuussa 2007.
Henkilötiedot
Syntynyt: 5. marraskuuta 1982 (ikä 42) Ylitornio, Suomi
Kansalaisuus:   Suomi
Jääkiekkoilija
Lempinimi:  Tonto
Pelipaikka:  vasen laitahyökkääjä
Maila:  vasen
Pituus:  185 cm
Paino:  87 kg
Pelaajaura
Pääsarjaura:  1999–2021
Seurat:  Et-Po -72 (Kalottiliiga) Lukko (SML) Ilves (SML) Kärpät (SML) Metallurg Magnitogorsk (KHL) Frölunda HC (SEL) Luleå HF (SEL)
NHL-varaus:  200. varaus, 2001 Florida Panthers
Toni Petteri Koivisto (s. 5. marraskuuta 1982 Ylitornio) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän edusti SM-liigassa Rauman Lukkoa, Tampereen Ilvestä ja Oulun Kärppiä yhteensä 944 runkosarjaottelun verran tehden niissä tehot 220+273=493 sekä 90 playoff-ottelun verran tehopistein 21+25=46. Koivisto on lähtöisin Ylitorniolta, josta hän siirtyi jo C-juniori-ikäisenä Lukkoon. Hän pelasi seurassa runkosarjaotteluistaan 729, mikä on eniten seuran historiassa. Koivisto toimi pelaajauransa kuusi viimeistä kauttaan joukkueen varakapteenina ja hän oli voittamassa Suomenmestaruutta vuonna 2021 ja SM-pronssia vuonna 2014. Koivisto voitti myös SM-hopeaa Kärpissä vuonna 2009.
Koivisto pelasi urallaan myös yhden kauden KHL-seura Metallurg Magnitogorskissa sekä yhteensä kolme kautta Ruotsin Elitserienissä Frölunda HC:n ja Luleå HF:n joukkueissa. Hän saavutti Luulajassa kaudella 2012–2013 sekä Elitserien-hopeaa että European Trophyn mestaruden. Koivisto voitti urallaan myös alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2001 ja pronssia vuonna 2002 sekä alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2000. Hän pelasi myös 34 A-maaottelua. Koivisto tunnettiin erityisesti nopeana luistelijana.
Ura > Seuraura > Ammattilaisuran alku

Koivisto on lähtöisin Ylitorniolta ja hänen kasvattajaseuransa on Etelä-Portimo -72. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset miesten pelinsä jo 13-vuotiaana Suomen ja Ruotsin yhteisessä ”kalottiliigassa”. Kaudeksi 1996–1997 Koivisto siirtyi Rauman Lukkoon. Hän voitti joukkueessa kauden 1999–2000 päätteeksi A-nuorten SM-pronssia. Koivisto debytoi samalla kaudella myös Lukon SM-liigajoukkueessa, jossa hän pelasi 12 runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Koivisto teki liigadebyyttinsä vain 17-vuotiaana 18. syyskuuta 1999 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Liigauransa avausmaalin hän teki 30. lokakuuta 1999 vieraissa paikallisvastustaja Porin Ässiä vastaan. Varsinaisella tulokaskaudellaan 2000–2001 Koivisto teki 47 runkosarja- ja kahdessa playoff-ottelussa tehot 5+1=6. Hän pääsi pelaamaan kauden aikana myös Lukon ykkösketjussa. Koivisto pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue Uudenkaupungin Jää-Kotkissa. Florida Panthers varasi hänet seitsemännellä kierroksella 200. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2001.
Kaudella 2001–2002 Koivisto teki runkosarjassa 14 tehopistettä, mutta hänen suurimmat onnistumisensa nähtiin varsinkin kevätkaudella. Helmikuussa 2002 Koivisto teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Lukon kanssa. Kauteen 2002–2003 hän lähti varsin suurin odotuksin onnistuneen Florida Panthersin harjoitusleirin jälkeen, mutta Koivisto ei kuitenkaan onnistunut lyömään vielä itseään läpi SM-liigassa ja hänen roolinsa pieneni kauden mittaan aina nelosketjuun ja 13. hyökkääjäksi asti. Tehopisteitä Koivistolle kertyi 13. Läpimurto jäi tekemättä vielä kaudella 2003–2004, jolloin tehopisteitä syntyi 12. Maaliskuussa 2004 hän teki 1+1-vuotisen jatkosopimuksen Lukon kanssa.
Ura > Seuraura > Läpimurto SM-liigassa

Koiviston läpimurto nähtiin vihdoin kaudella 2004–2005, jolloin hän teki 56 runkosarjaottelussa tehot 17+10=27 ja yhdeksässä playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Koivisto oli runkosarjassa Lukon kolmanneksi paras maalintekijä Shayne Toporowskin kanssa. Hän ei kuitenkaan jatkanut joukkueen optiovuottaan, vaan siirtyi kaudeksi 2005–2006 kaksivuotisella sopimuksella Tampereen Ilvekseen. Hän muodosti joukkueessa toimivan ykkösketjun Perttu Lindgrenin ja Jussi Pesosen kanssa ja paransi SM-liigan yhden kauden piste-ennätystään tehoilla 19+13=32. Koivisto jakoi Pesosen kanssa Ilveksen sisäisen maalipörssin voiton. Kaudella 2006–2007 hän paransi piste-ennätystään tehoilla 21+20=41, joilla Koivisto voitti joukkueen sisäisen maalipörssin ja sijoittui sisäisessä pistepörssissä toiseksi Mikko Peltolan jälkeen. Koko SM-liigan maalipörssissä hän sijoittui yhdeksänneksi kolmen muun pelaajan kanssa. Kevään 2007 pudotuspeleissä Koivisto oli Ilveksen paras pistemies tehoilla 4+4=8. Maaliskuussa 2007 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kauteen 2007–2008 Koivistolla mahtui noin kuukauden mittainen poissaolo käsivamman vuoksi, jonka hän sai helmikuussa 2008. Koivisto teki 45 pelaamassaan runkosarjaottelussa tehot 14+26=40, joilla hän jakoi Ilveksen sisäisen maalipörssin voiton Vesa Viitakosken ja Marko Anttilan kanssa sekä sijoittui sisäisessä pistepörssissä toiseksi Mike Bishain jälkeen. Kevätkaudella Koiviston tahti kuitenkin hieman hiipui, eikä hän tehnyt viidessä pelaamassaan pudotuspelissä ainuttakaan tehopistettä.
Kaudeksi 2008–2009 Koivisto siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Oulun Kärppiin. Hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 23+39=62, joilla Koivisto oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä, sijoittui koko liigan pistepörssissä kolmanneksi ja jakoi maalipörssin seitsemännen sijan joukkuetoverinsa Kristian Kuuselan ja HIFK:n Arttu Luttisen kanssa. Hän edusti Kärppiä kauden aikana myös Mestarien liigassa. Kevään 2009 pudotuspeleissä Koivisto jakoi Kärppien sisäisen pistepörssin voiton Jari Viuhkolan kanssa ja sisäisen maalipörssin voiton Kuuselan ja Jonas Anderssonin kanssa tehoilla 6+5=11. Hän ratkaisi joukkueelle välieräpaikan tehtyään viidennessä puolivälieräottelussa 21. maaliskuuta 2009 vieraissa Jokereita vastaan tehtyään jatkoajalla ajassa 67.34 Kärppien 2–3-voittomaalin. Koivisto teki myös Kärppien toisen maalin ja syötti joukkueen ensimmäisen maalin, jonka teki Kristian Kuusela. Hänet palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana. Koivisto voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Ura > Seuraura > Vuodet ulkomailla

Toukokuussa 2009 Koivisto teki kahden vuoden sopimuksen KHL-joukkue Metallurg Magnitogorskin kanssa. Hän vietti siellä kuitenkin vain yhden vuoden ja siirtyi kaudeksi 2010–2011 kaksivuotisella sopimuksella Ruotsiin Elitserien-joukkue Frölunda HC:n riveihin. Koivisto jakoi 14 osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Niklas Anderssonin ja Mika Pyörälän kanssa ja voitti myös Frölundan sisäisen tehotilaston lukemalla +11. Kaudella 2011–2012 hän teki joukkueessa 17 pelaamassaan runkosarjassa kuitenkin vain yhden maalin. Koivisto turhautui otteisiinsa ja hänen sopimuksensa purettiin Koiviston omasta aloitteesta lokakuun 2011 lopulla. Noin viikkoa myöhemmin hän siirtyi loppukauden kattaneella sopimuksella Luleå HF:ään. Koivisto teki loppukaudella 35 runkosarjaottelussa 17 tehopistettä ja oli kevään 2012 pudotuspeleissä joukkueen paras pistemies tehtyään viidessä ottelussa tehot 2+3=5. Helmikuussa 2012 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Luulajan kanssa.
Kaudella 2012–2013 Koivisto oli Luulajan toiseksi paras pistemies Niklas Olaussonin jälkeen tehoilla 10+16=26. Hän kuului kevään 2013 pudotuspeleissä joukkueen sankareihin; Koivisto teki kuudennessa puolivälieräottelussa 23. maaliskuuta 2013 vieraissa ex-seuraansa Frölundaa vastaan Luulajan 2–4-voittoon päättyneen ottelun voittomaalin, joka ratkaisi joukkueelle välieräpaikan. Viidennessä välieräottelussa 6. huhtikuuta 2013 Färjestad BK:ta vastaan hän puolestaan syötti Linus Klasenin jatkoerässä ajassa 72.45 syntyneen 2–1-voittomaalin, joka vei Luulajan finaaleihin. Koivisto voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Hän voitti kauden aikana Luulajassa myös European Trophyn mestaruuden. Koivisto oli alkulohkossa joukkueen paras pistemies tehoilla 5+4=9. Hän ei kuitenkaan jatkanut Luulajassa enää viimeistä sopimuskauttaan, vaan purki sopimuksensa perhesyistä toukokuussa 2013.
Ura > Seuraura > Paluu Lukkoon

Koivisto palasi kaudeksi 2013–2014 kolmivuotisella sopimuksella Rauman Lukkoon. Hän pelasi varsin keskinkertaisen kauden ja oli 15 osumallaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä. Koivisto voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kaudella 2014–2015 hän oli Lukon toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 15+17=32. Kevään 2015 pudotuspeleissä Koivisto jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Aaron Gagnonin kanssa tehoilla 5+5=10. Hän voitti myös Lukon sisäisen tehotilaston lukemalla +14.
Kaudeksi 2015–2016 Koivisto nimettiin Lukon varakapteeniksi. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 17+29=46, joilla Koivisto jakoi SM-liigan pistepörssin seitsemännen sijan SaiPan Chad Raun kanssa. Kevään 2016 pudotuspeleissä hän oli Lukon paras pistemies tehtyään viidessä puolivälieräottelussa tehot 1+3=4. Mestarien liigassa Koivisto oli joukkueen paras maalintekijä ja jakoi Lukon sisäisen pistepörssin voiton Janne Lahden kanssa tehoilla 7+6=13. Syyskuussa 2015 hän teki tehot 5+4 ja teholukema oli +6. Koivisto nimettiinkin SM-liigan syyskuun kuukauden pelaajaksi. Marraskuussa hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Lukon kanssa.
Kaudella 2017–2018 Koivisto jakoi tehoilla 12+19=31 Lukon sisäisen pistepörssin toisen sijan Janne Keräsen kanssa edellään vain Arttu Ilomäki. Kaudella 2018–2019 hän jakoi 18 osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Justin Danforthin kanssa. Maaliskuussa 2019 Koivisto teki Lukon kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen, kuten taas vuotta myöhemmin maaliskuussa 2020.
Koivisto nousi kauden 2020–2021 toisessa ottelussaan ja uransa 682. runkosarjaottelussaan 3. lokakuuta 2020 Lukon SM-liigahistorian eniten runkosarjaotteluita pelanneeksi pelaajaksi ohi Erik Hämäläisen. 16. maaliskuuta 2021 hän pelasi joukkueessa uransa 718. runkosarjaottelun, jolla Koivisto nousi koko Lukon seurahistorian ottelutilaston kärkeen Hämäläisen ohi, kun huomioidaan myös Hämäläisen Lukko-ottelut I-divisioonassa. Koivisto voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Lukon kapteeni Heikki Liedes antoi hänen poikkeuksellisesti nostaa ensimmäisenä mestaruuspokaali Kanada-maljan ilmaan.
Ura > Maajoukkueura

| Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Mitalit> Maa:   Suomi.Miesten jääkiekko.Alle 20-v. MM-kilpailut  | Maa:   Suomi> Miesten jääkiekko. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Hopeaa | Venäjä 2001 | jääkiekko |  |
|  Pronssia | Tšekki 2002 | jääkiekko |  |
| Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  | Alle 18-v. MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Sveitsi 2000 | jääkiekko |  |
Koivisto pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2001 ja 2002, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan ja jälkimmäinen pronssiin. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2000, jolloin Koivisto voitti maailmanmestaruuden.
Suomen A-maajoukkueessa Koivisto pelasi yhteensä 34 ottelua tehopistein 4+7=11. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 5. huhtikuuta 2002 ensimmäisessä kaksoismaaottelussa Lappeenrannassa Venäjää vastaan. Koivisto teki ottelussa myös ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa, joka jäi Suomen 3–2-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Hän putosi viimeisten joukossa vuoden 2008 MM-joukkueesta.
Muuta

Koiviston pikkuveli Eetu on pelannut myös jääkiekkoa.
Alevtina Oljunina

| Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Mitalit> Maa:   Neuvostoliitto.Naisten hiihto. Olympialaiset  | Maa:   Neuvostoliitto> Naisten hiihto. |
| --- | --- | --- | --- |
|  Kultaa | Sapporo 1972 | 4 × 5 km |  |
|  Hopeaa | Sapporo 1972 | 10 km |  |
| MM-kilpailut  | MM-kilpailut  | MM-kilpailut  |  |
|  Kultaa | Vysoké Tatry 1970 | 10 km |  |
|  Kultaa | Vysoké Tatry 1970 | 4 × 5 km |  |
| Talviuniversiadit  | Talviuniversiadit  | Talviuniversiadit  |  |
|  Hopeaa | Rovaniemi 1970 | 10 km |  |
|  Hopeaa | Rovaniemi 1970 | 3 × 5 km viesti |  |
Alevtina Sergejevna Oljunina (ven. Алевтина Сергеевна Олюнина, o.s. Smirnova, s. 15. elokuuta 1942) on entinen neuvostoliittolainen hiihtäjä.
Vysoké Tatryn MM-hiihdoissa 1970 Oljunina voitti kultaa 10 kilometrillä sekä viestissä, jossa hän hiihti ankkuriosuuden. Kaksi vuotta myöhemmin Sapporon olympialaisissa hän voitti viestikultaa ja saavutti hopeaa 10 kilometrillä. Viiden kilometrin kilpailussa hän jäi neljänneksi 0,08 sekunnin erolla pronssille hiihtäneestä Helena Šikolovásta. Hän kilpaili myös Grenoblen olympialaisissa 1968 ja Falunin MM-kisoissa 1974 mutta ei hiihtänyt viestiä eikä sijoittunut henkilökohtaisilla matkoilla kymmenen parhaan joukkoon.
Oljunina voitti 10 kilometrin kilpailun Ruotsin hiihtokisoissa vuonna 1972.
Aiheesta muualla

Alevtina Oljunina Kansainvälinen hiihtoliitto (FIS). (englanniksi)