stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Kielimaisema
Suomessa

Kielipolitiikka ja kieliä koskeva lainsäädäntö ovat osa Suomen kielimaisemaa. 1900-luvun alkuvuosikymmenien kansalliskielten asemaa kielimaisemassa värittivät yhteiskunnalliset jännitteet ja vastaavasti vuosituhannen vaihteen vuosikymmeninä puolestaan kansainvälistymisen, maapalloistumisen ja kasvavan monikulttuurisuuden mukanaan tuoma kielikirjo. Kielimaisema elää, ja se on keskeinen osa Suomea.
On esitetty arvioita, että Suomessa eräs yleisimmistä mainonnan kielistä on englanti. Varsinkin kaupunkien keskustoissa kielimaisema on nykyisin yleensä monikielinen. Joidenkin liikkeiden ovessa näkyy sana ”avoinna” tai ”aukioloajat”, mutta toisissa voi olla kyltti, jossa lukee ”Come in, we’re open” (’Tule sisään, olemme avoinna’) tai englanninkielinen listaus viikonpäivistä aukioloaikoineen. Englantia osataan Suomessa laajasti, joten englanninkielinen kyltti ei aina viittaa siihen, että yrittäjä olisi englanninkielisestä maasta tai että hän toivoisi liikkeeseensä erityisesti muita kuin suomenkielisiä asiakkaita. Vieraiden kielten joukossa englannilla on nykyään erityisasema, koska siitä on kehittynyt epäkansallinen maailmankieli. Sen käyttöä ei enää liitetä yksinomaan maihin, joissa sitä puhutaan laajimmin äidinkielenä. Se on lingua franca, jota käytetään erityisesti silloin, kun ei ole muuta yhteistä kieltä.
Suomalaisessa elinkeinoelämässä englannilla on merkittävä rooli. Vuonna 2023 julkaistussa kyselytutkimuksessa, joka kattoi yli 750 Elinkeinoelämän keskusliiton jäsenyritystä, noin 96 prosenttia vastanneista kertoi, että englantia käytetään vastaajan yrityksessä yhdessä suomen tai muiden kielten kanssa. Englannin kielen käyttö on tavallisinta eniten suurissa yrityksissä, mutta pienemmistäkin yrityksistä selvästi yli puolet ilmoitti, että englantia käytetään vähintään viikoittain.
Viranomaisten tuottamassa kielimaisemassa englannilla saatetaan tavoitella Suomessa sellaisia asukkaita, joiden äidinkieli on jokin muu kuin suomi tai ruotsi. Myös tällaisessa käytössä englanti on vakiinnuttanut asemaansa: englantiin on usein helppo turvautua, koska se on maailman yleisin vieras kieli. Aina englannin käyttäjät eivät kuitenkaan tiedosta, että kaikki eivät osaa englantia kovin hyvin tai lainkaan.
Moomin Coffee -kahvila ('Muumi-kahvi') Helsinki-Vantaan lentoasemalla.
Kauppakeskus Entresse Espoon keskuksessa ei ole nimetty suomeksi, vaan sen nimi on muunnelma ranskan sisäänastumista tarkoittavasta verbistä.
Annila (Siuntio)

Annila (ruots. Andby) on kylä Siuntiossa, Uudenmaan maakunnassa. Kylä sijaitsee Karhujärven eteläosassa järven itärannalla. Annilan naapurikyliä ovat Harvs ja Yövilä.
Historia

Annila mainitaan verokirjoissa jo 1540-luvulla, jolloin kylässä oli neljä taloa. Vuoden 1624 jälkeen kylästä mainitaan enää kolme taloa. Isovihan aikana Annilan maanviljelijöitä vaivasi kotieläimiin tarttuva kulkutauti. Sen lisäksi vuonna 1724 kolmasosa kylän pelloista oli autioina ja metsät oli kaadettu venäläisten toimesta. Kylän tiloista Nedergård joutui Vihdin rusthollin numero 6 augmentiksi. Toinen tiloista, Övergård, kuului osaksi Uudenmaan ratsuväen everstiluutnantin kompanian henkilöstön palkkaa.
Vuolenkoski

Vuolenkosken mylly
Vuolenkoski on kylä Iitin kunnan pohjoisosassa Päijät-Hämeen maakunnassa. Se sijaitsee sisemmällä eli pienellä Salpausselällä. Vuolenkosken postinumeroalueen (19160 Vuolenkoski) väkiluku oli 486 vuonna 2020.
Sijainti

Kylästä etelään päin kulkee Kymijoki, jossa Vuolenkosken sillan eteläpuolella sijaitsee Koskenniskan kylään rakennettu vesivoimalaitos (valm. 1959). Koskenniskan kevyen liikenteen sillan pohjoispuolella on Konnivesi, jonka kautta pääsee vesitse Heinolaan (n. 17 km), ja edelleen Ruotsalaisen kautta Päijänteelle. Pohjois-Iitissä on kaksi kylää: Kymijoen länsipuolinen alue on Vuolenkoski ja itäpuolinen alue Koskenniska. Huutotöyry on koko Vuolenkosken–Koskenniskan alueen yhteinen postitoimipaikan nimi, jonka muuttamisesta Vuolenkoskeksi on keskusteltu kyläkokouksissa jo vuosia.
Palvelut ja yhdistystoiminta

Vuolenkoskella on peruskoulun ala-aste, Pohjois-Iitin Kirin urheilukenttä, M-Kyläkauppa, vapaaehtoinen palokunta, kesäkahvila ja Käsityökahvila Peurankello, kyläyhdistystoimintaa sekä hautausmaa kappeleineen. Lisäksi Koskenniskan kylässä on toimiva mylly, mylly-Cafe ja Rukoushuone. Vuonna 2016 kyläyhdistys hankki rukoushuoneen omaan hallintaansa. Kyliltä löytyy myös muita palveluja ja 15 yhdistystä.
Vuolenkosken ja Koskenniskan yhteinen kyläyhdistys vaihtoi vuonna 2001 nimensä Vuolenkosken kyläyhdistykseksi kuvastamaan paremmin paikallisuutta. Aiemmin, vuodesta 1980, nimenä oli Pohjois-Iitin Kyläyhdistys.
Vuonna 2001 vihittiin käyttöön pääosin Vuolenkosken kyläläisten talkootyönä toteuttama kolme kilometriä pitkä kevyen liikenteen väylä. Lisäksi paikallisesti rahoitettiin valaistus väylän varteen.
Vuolenkosken kylä on valittu Kymenlaakson kyläksi kaksi kertaa, vuosina 1991 ja 2001, sekä valtakunnan Vuoden kyläksi 2014. Vuolenkoski on myös Päijät-Hämeen vuoden kylä vuodelta 2022.
Vuonna 2008 perustettiin kylälle Suomen ensimmäinenlähde? täysin kyläläisten omistama elinkeino- ja kehitysyhtiö Omakylä Vuolenkoski Oy, jossa on omistajina ja osakkaina 137 yksityishenkilöä ja 21 paikallista yritystä. Yhtiön tarkoitus on kehittää kylää kylälähtöisesti. Elinkeinoyhtiön varat ohjataan kylän toimintojen kehittämiseen. Yhtiö osti vuonna 2009 Iitin kunnalta seitsemän hehtaarin kaavoitetun maa-alueen, josta löytyy omakotitalo-, rivitalo- sekä kerrostalorakentamiseen tarkoitettuja tontteja. Kaava-alue sijaitsee kylän satama-alueen vieressä.
Vuolenkoski on Päijänteen veneilyalueen kaakkoissuunnan päätepiste. Uusi elokuussa 2020 avattu Kimolan kanava avaa Vuolenkoskelta veneilyreittejä aina Kouvolaan asti. Kokonaisuudessaan koko reitistö tarjoaa veneilyreittejä aina Kouvolasta Pielavedelle (n. 400 km). Vuolenkoskella on sisävesialuksille soveltuva laituri uimaranta-alueen vieressä. Satamassa on tarjolla satamapalvelujen lisäksi muun muassa ravintola.
Aiheesta muualla

Vuolenkosken kyläyhdistyksen nettisivut
Oy Vuolenkoski Ab (ent. sahayrityksen historiaa)
Iitin kylät
Haapa-Kimola
Kauramaa
Kausala
Kimola
Kirkonkylä
Koliseva
Koskenniska
Lyöttilä
Muikkula
Niinimäki
Perheniemi
Radansuu
Saaranen
Sitikkala
Säyhtee
Sääskjärvi
Taasia
Tapola
Vuolenkoski
Club Deportivo Universidad César Vallejo

| Club Deportivo Universidad César Vallejo |
| --- | --- |

Perustettu:  6. tammikuuta 1996
Kaupunki:  Trujillo
Kenttä:  Estadio Mansiche
– kapasiteetti:  25 000
Sarja:  Perun Primera División
Sarjataso:  1.
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo: 
Club Deportivo Universidad César Vallejo on perulainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna vuonna 1996. Se pelaa kaudella 2024–2025 maan korkeimalla sarjatasolla Perun Primera Divisiónissa.
Seura on voittanut kahdesti Perun Primera Divisiónin mestaruuden kahdesti 2000-luvulla. Seuran kotistadion on Trujillon kaupungissa sijaitseva 25 000 -paikkainen Estadio Mansiche.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Club Deportivo Universidad César Vallejo Wikimedia Commonsissa
Sammun koulu

| Sammun koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Norrintie 18, 32710 Sampu, Huittinen
Tyyppi:  alakoulu
Luokat:  1–6
Oppilaita:  129
Sammun koulu on vuosiluokat 1–6 käsittävä peruskoulu Huittisten Sammussa. Koulussa opetetaan noin 130 oppilasta. Koulu sijaitsee osoitteessa Norrintie 18. Koulun yhteydessä toimii myös esikoulu, jossa on noin 20 oppilasta.
Baimakin piiri

| Baimakin piiri Баймакский район Baimakski raion Баймаҡ районы Baimaq raiony |
| --- | --- |

 Lippu:  Vaakuna
 Piirin sijainti Baškortostanin kartalla
Perustettu:  1930
Hallinto:  
 – hallinnollinen keskus:  Baimak
Pinta-ala:  5 432 km²
Väkiluku (2010):  39 150
Baimakin piiri (ven. Баймакский район, Baimakski raion, baškiiriksi Баймаҡ районы, Baimaq raiony) on paikallinen itsehallintoalue Baškortostanin kaakkoisosassa Tšeljabinskin alueen vastaisella rajalla. Piirin hallinnollinen keskus on Baimakin kaupunki, joka sijaitsee 275 kilometriä pääkaupungista Ufasta itään. Baimakin lisäksi piirissä on 23 maalaiskuntaa. Piirin alueen sisällä sijaitsee myös Sibain kaupunki, mutta se muodostaa oman hallintoyksikkönsä eikä näin ollen kuulu piiriin. Piiri on perustettu vuonna 1930.
Baimaqin piirin pinta-ala on 5 432 km2. Vuonna 2010 piirin asukasluku oli noin 39 150 ja asukastiheys 7 asukasta/km2. Suurimmat etniset ryhmät ovat baškiirit ja venäläiset.
Baimakin kaupunki talvella.
Nižnetagirovon kylä Baimakin piirissä.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Baimakin piiri Wikimedia Commonsissa
Baimakin piirin sivusto (venäjäksi)
Abzelilovo • 
Agidel • 
Alšejevsk • 
Arhangel • 
Askino • 
Aurgazy • 
Baimak • 
Bakaly • 
Baltatševo • 
Belebei • 
Belokatai • 
Beloretsk • 
Birsk • 
Bižbuljak • 
Blagovar • 
Blagoveštšensk • 
Burajevo • 
Burzjansk • 
Buzdjak • 
Davlekanovo • 
Djurtjul • 
Duvan • 
Fjodorovka • 
Gafur • 
Haibullino • 
Iglino • 
Iliševo • 
Išimbai • 
Janaul • 
Kaltasy • 
Karaidel • 
Karmaskaly • 
Kig • 
Krasnokamsk • 
Kugartš • 
Kujurgasy • 
Kumertau • 
Kušnarenkovo • 
Jermekejevo • 
Meleuz • 
Metšetlino • 
Mežgorje • 
Mijak • 
Miškino • 
Neftekamsk • 
Nurimanov • 
Oktjabrski • 
Salavat • 
Salavat • 
Šaran • 
Sibai • 
Sterlibaševo • 
Sterlitamak • 
Sterlitamak • 
Tatyšly • 
Tšekmaruš • 
Tšišmy • 
Tuimazy • 
Ufa • 
Ufa • 
Utšaly • 
Zialiar • 
Ziantšur
Sallilan koulu

| Sallilan koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Sallilantie 63, 32610 Vampula, Huittinen
Tyyppi:  alakoulu
Luokat:  1–6
Oppilaita:  66
Sallilan koulu on vuosiluokat 1–6 käsittävä peruskoulu Huittisten Sallilassa entisen Vampulan kunnan alueella. Koulussa opetetaan 66 oppilasta. Koulu sijaitsee osoitteessa Sallilantie 63.
Dm8

| Dm8 |
| --- | --- |
 Dm 8 Helsingin rautatieasemalla
Perustiedot
Tyyppi:  dieselmoottorijuna
Liikennöitsijä:  Valtionrautatiet
Valmistaja:  Valmet
Lukumäärä:  12
Valmistusvuodet:  1964–1965
Numerointi:  5001–5024 (keskivaunu 5501-5512)
Istumapaikkoja:  187
Lempinimi:  Porkkana
Tekniset tiedot
Huippunopeus:  140 km/h
Paino:  133 t
Pituus:  78 700 mm
Leveys:  3 074 mm
Korkeus:  4 450 mm
Pyörästö:  B'2'+2'2'+2'B'
Suurin akselipaino:  15,5 t
Pyörän halkaisija:  920 mm
Vaihteisto:  sähköisesti ohjattu kolmivaihteinen planeettavaihteisto, Self-Changing Gears 19D/CA3
Moottori:  2 × F.A. Isotta Fraschini e Motori Breda D19/SC12P
Moottorin teho:  753 kW
Dm8 eli ns. Porkkana oli Valtionrautateiden käytössä ollut, Valmetin vuosina 1964–1965 valmistama junayksikkö. Junia kutsuttiin Dm9-sarjan ohella myös kiitojuniksi.
Historia

Valtionrautatiet alkoi 1950-luvulla modernisoida junakalustoaan, joka siihen aikaan koostui yksinomaan höyryvetureista ja puuvaunuista sekä joistain moottorivaunuista. Vuosina 1961–1962 Valtionrautatiet tilasi Valmetilta 12 kappaletta uusia kiitojunia. Ne valmistuivat vuosina 1964–1965. Yksikön moottorivaunuille annettiin tyyppimerkintä Dm8 ja numerot 5001–5024. Välivaunut saivat tyyppimerkinnän CEikv.
Junat sijoitettiin aluksi Helsinkiin. Sieltä ne ajoivat kiitojunavuoroja Tampereelle, Vaasaan, Ouluun, Jyväskylään, Kuopioon, Savonlinnaan ja Joensuuhun. Vuodesta 1972 kiitojunat korvattiin sähköistysten myötä vähitellen veturijunilla, ja vuodesta 1973 alkaen Dm8-junat toimivat samoissa tehtävissä Dm9-junien kanssa hoitaen kaupunkien välistä liikennettä väleillä Helsinki–Turku, Turku–Jyväskylä, Helsinki–Pori, Helsinki–Vaasa ja Helsinki–Savonlinna.
Tekniikka

Dm8 koostui kolmesta vaunusta. Päissä olivat moottorivaunut ja keskellä välivaunu. Molemmissa moottorivaunuissa oli ohjaamot. Välivaunuissa oli muun muassa keittiö. Kolmen vaunun yksiköitä saatettiin tarvittaessa kytkeä yhteen useampia, jolloin oli mahdollista saada jopa yhdeksänvaunuinen juna. Yhteisajo oli mahdollista myös Dm9-sarjan junien kanssa. Mitään teknistä estettä neljän tai useamman junan yhdistämiseen ei ollut, mutta yli kolmen yhdistelmää ei käytetty, koska näin varmistettiin sähkön siirto koko junaan. Mitä enemmän liitoksia sitä suurempi riski linjan katkeamiselle.
Dm8 oli kiihtyvyydeltään ja kulkuominaisuuksiltaan huomattavasti parempi kuin aikaisemmat Dm4- ja Hr11-vetoiset kiitojunat. Hyvän kiihtyvyyden sekä 140 km/h nopeuden ansiosta junien aikatauluja voitiin nopeuttaa. Yhdessä moottorivaunussa oli yksi Bredan 505 hevosvoiman dieselmoottori, joten yhden yksikön kokonaisteho oli 1 010 hevosvoimaa. Moottorit oli sijoitettu vaunun alustaan lattian alle. Junissa oli Self-Changing Gearsin kolmivaihteinen sähköisesti ohjattu planeettavaihteisto.
Hylkäys

Dm8-sarjan junat poistettiin käytöstä 1980-luvulla. Viimeiset junat hylättiin vuonna 1987. Yksi kolmen vaunun yksikkö (5003–5004) kunnostettiin Rautatiemuseota varten ja säilöttiin Kaipiaisten veturitalliin, mutta sisään pääsi ilkivallantekijöitä ja lopulta tallin katto romahti junayksikön päälle. Junayksikkö tuotiin Hyvinkään konepajalle, jossa lojuessaan se pääsi niin huonoon kuntoon, että se lopulta päätettiin romuttaa marraskuussa 2007.
Aiheesta muualla

Kuvia Dm8:sta Vaunut.org:ssa
Suomalaiset veturit ja junayksiköt
Dm8 Hyvinkään konepajalla vuonna 2005.
Suttilan koulu

| Suttilan koulu |
| --- | --- |
Sijainti:  Erkkiläntie 8, 32760 Suttila, Huittinen
Rehtori:  Pilvi-Sisko Godin
Luokat:  1–6
Oppilaita:  51
Suttilan koulu on koulu Huittisissa. Koulu käsittää luokat 1–6. Koulu sijaitsee osoitteessa Erkkiläntie 8, johon koulu muutti vuonna 2014. Koulua johtaa Pilvi-Sisko Godin. Koulussa toimii kolme yhdysluokkaa, jotka ovat 1–2, 3–4 ja 5–6. Koulussa on 51 oppilasta.
Venäjän energiapolitiikka

Venäjän energiapolitiikka kertoo Venäjän energiankäytöstä ja energiapolitiikasta ja eri sidosryhmien näkemyksistä energian käytön kehitykseen ja ohjaamiseen mukaan lukien energiantuotanto, jakelu ja kulutus. Siihen sisältyvät lait, sopimukset, verot ja ohjauskeinot.
Germanwatchin mukaan vuonna 2008 Venäjän osuus maailman hiilidioksidipäästöistä oli 5,7 % (3. sija), energiankulutuksesta 5,8 % ja väestöstä 2,2 %.
IEA:n mukaan vuonna 2008 Venäjä oli 2. suurin öljyntuottaja: 485 Mt (12,3 % maailman tuotannosta) ja vuonna 2007 maailman 2. suurin öljynviejämaa (256 Mt). Venäjä oli vuonna 2007 maailman 3. suurin öljynjalostaja: 224 Mt (5,9 % maailman tuotannosta) ja suurin öljytuotteiden viejä (96 Mt). Vuonna 2008 Venäjä oli maailman suurin maakaasuntuottaja ja viejä. Tuotanto oli 657 mrd. kuutiota (21 % maailmantuotannosta) ja vienti 187 mrd. kuutiota (23 % maailman kaasun viennistä) Vuonna 2008 Venäjä oli 5. suurin kivihiilentuottaja tuottaen kivihiiltä 247 Mt ja ruskohiiltä 76 milj. tonnia. Venäjän osuus maailman kivihiilen viennistä oli 9,6 % (76 Mt). Venäjän sähköntuotanto 1013 TWh vuonna 2007 jakautui: maakaasu 487 TWh vesivoima 179 TWh, kivihiili ja turve 170 TWh ja ydinvoima 160 TWh ja muu 17 TWh. Venäjän oma sähkönkulutus oli 898 TWh.
Sopimukset

Venäjän Kioton sopimuksen ratifioiminen oli ratkaisevaa, sillä sen ansiosta maiden määrä oli 55 ja päästöjen osuus yli 55 %selvennä. Sopimus tuli voimaan 16.2.2005. Venäfä ratifioi sopimuksen 3 kuukautta aiemmin.
Energiankulutus

| Venäjän energiankulutus TWh> Vuosi | Venäjän energiankulutus TWh> Sähkö | Venäjän energiankulutus TWh> Energia | Venäjän energiankulutus TWh> Hiili | Venäjän energiankulutus TWh> Öljy | Venäjän energiankulutus TWh> Kaasu | Venäjän energiankulutus TWh> Turve | Venäjän energiankulutus TWh> UE | Venäjän energiankulutus TWh>  | Venäjän energiankulutus TWh>  | Venäjän energiankulutus TWh>  | Venäjän energiankulutus TWh>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | 275 |  | 1357 | 1709 | 3681 |  | 275 |  |  |  |  |
| 2000 | 246 |  | 1 289 | 1 511 | 3 709 |  | 246 |  |  |  |  |
| 2005 |  |  | 1 297 | 1 434 | 4 065 |  |  |  |  |  |  |
| 2006 |  |  | 1 308 | 1 494 | 4 103 |  |  |  |  |  |  |
| UE = uusiutuva energia | UE = uusiutuva energia | UE = uusiutuva energia | UE = uusiutuva energia | UE = uusiutuva energia | UE = uusiutuva energia | UE = uusiutuva energia | UE = uusiutuva energia | UE = uusiutuva energia |  |  |  |
Energiantuotanto

Vuonna 2006 energia- ja energiatuotteet olivat 65,2 % Venäjän vientituloista. Valtio omistaa kaasu- ja sähkömonopolin, öljyputket (Transneft) ja satamat. Kaasuputket kulkevat Valko-Venäjän ja Ukrainan kautta.
Energiantuotanto > Kaasu

Gazpromin hallussa on kolmasosa maailman kaasuvaroista. Se tuottaa 7 % Venäjän BKT:stä ja 1/5-osan vientituloista.
Energiantuotanto > Hiili

Venäjän hiiliteollisuus työllisti BP:n tilastojen mukaan 200 000 ihmistä, tuotti 309 miljoonaa tonnia hiiltä (4,7 % maailman tuotannosta) ja kulutti 112 miljoonaa tonnia hiiltä (3,6 % kulutuksesta) vuonna 2006. Hiilikaivostyö on vaarallisin työ Venäjällä. Vuoden 2007 kahdessa pahimmissa kaivosonnettomuuksissa menehtyi 110 ja 38 henkeä. Alan investoinneissa säästetään.
Energiantuotanto > Öljy

BP:n tilastojen mukaan (6 / 2006) entinen Neuvostoliitto tuotti öljyä 600 milj. tn (15,3 % tuotannosta) ja kulutti öljyä 188 milj. tn (4,8 % kulutuksesta) vuonna 2006.
Venäläisiin öljy-yhtiöihin sisältyy:
Rosneft toimitusjohtaja Sergey Bogdanchikov
Lukoil toimitusjohtaja Vagit Alekperov
Surgutneftegaz toimitusjohtaja Vladimir Bogdanov
TNK-BP Vuonna 2003 Mihail Fridman perusti Alfa Group:n Se yhdistettiin öljy-yhtiöön TNK:n brittiläisen BP:n kanssa. Uuden yhtiö nimi on TNK-BP.
Jukos elokuu 2006 asti, entinen omistaja Mihail Hodorkovski
Energiantuotanto > Sahalin

Sahalin saarella on kuusi offshore öljyn ja kaasuprojektia: Sakhalin 1, 2, 3, 4, 5 ja 6. Projekteihin osallistuu venäläiset ja ulkomaiset yhtiöt, kuten Shell, BP and Exxon-Mobil. Rosneft osallistuu projekteihin 1, 3, 4, 5 ja 6. Shellin johtama Sahalin 2 on 35 kansalaisjärjestön mukaan ympäristönsuojelun varovaisuusperiaatteen ja kansainvälisten määräysten vastainen. Euroopan kehitysrahasto ei myöntänyt tukea projektille ympäristönsuojelusyistä.  Vuonna 2008 US Export Import Bank ja UK's Export Credit Guarantee Department hylkäsivät rahoituksen Sahalin 2-projektille. Sahalin 2 projektiin sisältyy Venäjän ensimmäinen kaasun nesteytyslaitos (liquefied natural gas LNG). Nesteytyslaitoksen toiminnan ennustettiin käynnistyvän kesällä 2008. Tuotannosta 75 % oli myyty jo ennakkoon Japaniin, Koreaan ja USA:n.
Exxon Neftegas Ltd johtaa Sahalin 1:tä (12 mrd. $).
Shellin johtama Sahalin 2 oli ensimmäinen offshore projekti (20 mrd. $).
Sahalin 3 omistus on 75 % Rosneftin ja 25 % paikallinen Sakhalin Oil Company.
Sahalin 4 ja 5 ovat Rosneftin ja BP:n hallitsemia. BP:llä on 49 % osuus Sahalin 5:tä.
Venäläinen Petrosakh etsii öljyä Sahalin 6 rannikolla.
Politiikka > Kaasu > Gazprom

Gazpromin hallussa on 1/3-osa maailman kaasuvaroista. Se tuottaa 7 % Venäjän BKT:stä ja 1/5-osan vientituloista. Suuri osa alueista on velkaa kaasumonopoli Gazpromille, mikä antaa sille valtaa. Gazprom investoi hiileen, jotta kaasun voi viedä ulkomaille.
Politiikka > Öljy > Jukos

Boris Nemtsovin ja Vladimir Milovin mukaan Jukos oikeudenkäynti oli keino siirtää Jukosin omistus Vladimir Putina tukevalle ryhmälle. Kun tytäryhtiö Juganskneftegaz päätyi Rosneftin haltuun, Moskovan tuomioistuin mitätöi aiemmat tuomiot helmikuussa 2005 yli 9 mrd. ruplan verovelasta vuodelta 1999 ja lokakuussa 2005 5,6 mrd. ruplan verovelan vuosilta 1999–2001.
Vuonna 1995 Mihail Hodorkovski tarjosi Menatep-pankin kautta ”huutokaupassa” 300 miljoonaa $ Jukosin osakkeista, jotka siirtyivät Hodorkovskin omaisuudeksi vuonna 1997. Vuonna 2003 yritystä syytettiin veronkierrosta, se vietiin konkurssiin ja myytiin Rosneftin bulvaanille. Hodorkovski valmisteli Jukosin myyntiä Chevron Texaco yhtiölle.
Politiikka > Öljy > Sibneft

Boris Berezovski ja Roman Abramovitš ostivat 90-luvulla ”huutokaupassa” Sibneftin 100 miljoonalla $:lla. Abramovitš myi yrityksen vuonna 2005 Gazpromille 10 mrd. $:lla.
Politiikka > Öljy > Öljynvälitys

Boris Nemtsovin ja Vladimir Milovin mukaan Vladimir Putinin tultua valtaan Venäjällä vuonna 2000 sveitsiläinen Gunvor: ryhtyi hoitamaan kolmasosaa öljynviennistä vuosittain, arvolta noin 40 mrd. $, melkein koko Surgutneftegazin tuotantoa ja huomattava osaa Gazprom Neftin, Rosneftin ja muiden öljy-yhtiöiden tuotannosta.
Energy Intelligence Groupin mukaan Gunvor hoitaa Rosneftin, Gazprom Neftin ja Surgutneftegazin öljynviennin.
Politiikka > Energiatehokkuus

Energiatehokkuuden parantamisessa on 40 % säästöpotentiaali Venäjällä. Energian hinnoittelun avulla voidaan myös ohjata energiansäästöön.
Politiikka > Kilpailu

Vuonna 2008 sähkökaupasta 25 % oli vapaata. Määrä nousee 50 %:iin vuonna 2009.
2001 Venäjän sähköpörssi
2003 Laki energiateollissuden järjestelyistä
2003–2005 Tukkumarkkinoiden osittainen vapauttaminen
2007–2008 Alueellisten tuotantoyhtiöiden yksityistäminen
2009 Sähköstä 50 % vapaan kaupankäynnin piiriin
2011 Tukkukaupan täydellinen vapauttaminen
2014 Vähittäismarkkinoiden vapauttaminen alkaa?
Vienti

Venäjän osuus Kiinan energiantuonnista on 6–7 %. Se voisi olla 15 % uusilla putkijärjestelyillä.
Venäjää kiinnostaa Suomen ydinvoimahankkeet ja sähkönvienti Suomeen. Venäjän Suomen lähettiläänä on atomi- ja sähköalan eksperttinä tuonnettu Venäjän ydinvoimaloista vastannut Rosatomin entinen pääjohtaja ja Venäjän ydinenergiaministeri Aleksandr Rumjantsev.
Eurostatin mukaan vuonna 2007 Euroopan unioniin tuotiin eniten raakaöljyä, maakaasua ja kivihiiltä Venäjältä. Raakaöljyä tuotiin 185 milj. tonnia (Mt), mikä vastasi 29 % öljyn tuonnista. Maakaasua EU toi Venäjältä 4,7 mil. TJ, mikä vastasi 23 % kulutuksesta. Kivihiiltä EU toi Venäjältä 56 milj. tonnia eli 15 % kulutuksesta. EU:n oma maakaasun tuotanto oli 39 % kulutuksesta. EU:n oma kivihiilen tuotanto oli 40 % kulutuksesta.
Energia ja ulkopolitiikka > Ukraina

Moskova katkaisi kaasutoimitukset Ukrainaan vuonna 2005–2006 hintakiistan vuoksi.
Oi sä riemuisa

O du fröliche,"kolmen juhlan laulu"
Oi sä riemuisa (O du fröhliche) on saksalainen joululaulu, jonka sävel on peräisin sisilialaisesta kansanlaulusta ja jonka saksalainen Johannes Falk sanoitti vuonna 1816 kirjoittamalla säkeistöt joululle, pääsiäiselle ja helluntaille. Heinrich Holzschuher muutti laulun kokonaan joululauluksi vuonna 1826 kirjoittamalla säkeistöt kaksi ja kolme. Laulusta on ainakin kolme suomenkielistä versiota, joista yksi on nykyisessä suomenkielisessä virsikirjassa virsi 35.
Saksassa laulu on hyvin suosittu joululaulu ja sitä lauletaan tavallisesti kahden viimeisen adventtiviikon aikana. Laulun englanninkielinen versio on nimeltään O you joyful  ja ruotsinkielinen O du saliga, o du heliga.
Laulun sävellyksen ja sanojen alkuperä

Laulun sävelmä on syntynyt Sisiliassa ja kuuluu neitsyt Mariaa ylistävään latinankieliseen lauluun O sanctissima, O purissima, dulcis virgo Maria, joka on edelleen suosittu laulu Italiassa (laulusta on artikkeli ja ääninäyte englanninkielisessä Wikipediassa). Johann Gottfried von Herder (1744-1803) toi laulun Italian-matkaltaan Saksaan ja liitti sen sävelmineen kansanlaulujulkaisuunsa Stimmen der Völker in Liedern (Kansojen laulut), joka ilmestyi postuumisti hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1807.
Johannes Falk (1768-1826) oli saksalainen peruukkimestarin poika ja eli Napoleonin sotien aikaan. Hän osallistui humanitaariseen toimintaan sotien seurauksena kärsimään joutuneiden lasten auttamiseksi. Kun sotavuonna 1813 riehunut kulkutauti oli vienyt hänen kuudesta lapsestaan neljä, hän otti omakseen orpolasten asian ja perusti silloiseen kotikaupunkiinsa Weimariin orpokodin. Sen lapsille Falk kirjoitti laulun, jossa oli kolme säkeistä joululle, pääsiäiselle ja helluntaille. Yleensä vain joulusäkeistöt ovat jääneet elämään. Itsenäisenä joululauluna ne esiintyvät ensimmäistä kertaa 1827. Laulun sävelen hän otti O santissima laulusta Johan von Herderin laulukirjasta. Pian Falkin kuoleman jälkeen hänen oppipoikansa Heinrich Holzschuher kirjoitti laulun kokonaan joululauluksi jättämällä pääsiäiselle ja helluntaille omistetut säkeistöt pois ja lisäämällä niiden tilalle kaksi uutta säkeistöä.