Wartburg
Wartburg 311, välimalli 312 ja seuraaja 353

Tyyppinumeroa 309 kantavan päivitetyn IFA F9-mallin (tyyppinumero 310 oli varattu Framo-moottorille ) seuraajaa, ja teknisesti siihen pohjautuvaa, prototyyppivaiheessa tyyppinumeroa EMW 311 kantanutta Wartburg 311-sarjaa (sama joskin prototyyppeihin verrattuna 10 cm pidennetty profiilikotelorunko, moottori ja vaihteisto kuin IFA F9, mutta uusi kori) valmistettiin vuosina vuosina 1956–1961, joskin tuotannon sisäänajon 1955 aikana valmistui 162 kpl 311-esisarja, ensimmäisen sarja-311:n loppukokoonpanon toteutuessa 19.10.1956  (s. 66-67), ja viranomaismalleja 311/4 vielä vuoteen 1964. Lisäksi vuosina 1962-1964 valmistui 311-limusiinia lisenssillä Argentiinan Córdobassa Graciela-merkin GW-mallina. Argentiinassa valmistetuista 646 kappaleesta muutamia oli vielä ajokunnossa 2010-luvun lopulla. Wartburg 311:stä oli saatavissa mm. sedan-, coupé- ja farmarimallit, pakettiauto sekä farmarin erikoinen muunnos, kattoikkunoin varustettu Camping. Avattavalla teräskattoluukulla varustettu 311/8-versio sekä pyöreäperäinen Kombiwagen-farmariversio 311/9 Rundheck sivulle avautuvalla, tai myöhempi 312-mallin farmariversio Eckheck ylös nousevalla litteällä takaluukulla olivat suosittuja. Viranomaiskäyttöön tarkoitetusta 311/4-mallista oli myös Kübelwagen-versio.
Hyvin ajanmukaisesti ja kauniisti muotoiltu 311-malli saavutti palkintoja myös kansainvälisissä ja ulkomaisissa autonäyttelyissä, ja sen vientimenestys toi Itä-Saksalle tärkeitä valuuttatuloja. Vuonna 1958 Wartburg of America- pääkonttori New Yorkin Brooklynissä alkoi tuoda Wartburg-malleja Yhdysvaltoihin. Ensimmäisen vuoden menekki oli 140 autoa. Seuraavana vuonna 1959 tarjonta laajeni 311-limusiinin Standard- ja Luxus-versioiden ohella 311/5-Campingwageniin, 311/2-avoautoon sekä 313-sarjan komeisiin coupé- ja roadster-malleihin, joita myytiin Yhdysvaltoihin 8 kpl, ja vuosimenekki nousi 400 kappaleeseen. Wartburg-autoille oli nyt edustaja myös Los Angelesissa. Vuosina 1962-1966 moottorin iskutilavuus nousi valmistusmaan tavoin 991 cm³:ksi. USA-menekki ei missään vaiheessa ollut järin suuri, ja kiihtyvä Kylmä_sota supisti kiinnoistusta DDR-autoihin entisestään. Mainittujen maiden lisäksi Wartburg-autoja vietiin useisiin maihin. Muun muassa Ison-Britannian markkinoille oli vuosina 1965–1967 tarjolla limusiinimalli 311/6 oikeanpuoleisella ohjauksella: 311-malliston ensiesittely oli tapahtunut jo vuoden 1963 Lontoon Motor Show-näyttelyssä (myös Trabant esiteltiin siellä tuolloin). Maahantuojaksi tuli Industria Ltd.-yhtiö, mikä oli jo aiemmin tuonut Itäblokin Jawa- ja CZ-moottoripyöriä, ja 311/6:n Ison-Britannian myynti oli noin 700 limusiinia sekä noin 100 farmariversiota. 311/6-varianttia myytiin lisäksi Irlantiin ja Kyprokselle. Vuonna 1966 esitelty Wartburg 353-malli ja sen Knight-nimellä myyty 353 Tourist-farmari mukaan lukien vuosina 1964-1976 valmistui yhteensä 19 472 autoa oikeanpuoleisella ohjauksella. Oikeanpuolisella ohjauksella olevien autojen valmistus Eisenachissa päättyi vuonna 1976, mutta vasemmanpuoleisella ohjauksella olevia Wartburg-autoja muutettiin senkin jälkeen oma-aloitteisesti vielä tuntematon määrä oikeanpuoleiselle ohjaukselle.
Wartburg 313 -sarjan pitkänokkaista coupé- tai avoautoversiota valmistettiin vuosina 1957-1960. 313-version korea jäähdytinsäleikkö korvasi Wartburg-malliston nk. "pienen säleikön". 313-korin pidennys tuulilasin/tulipellin etupuolelta oli työläs. Sen seuraajaksi ajateltu, Renault Floriden kaltaisesta P100-coupé -prototyypistä muokattu, 60 hevosvoiman takamoottori-urheiluversio 313/2 HS l. Heckmotor-Sportwagen peruttiin vain 3 prototyypin jälkeen. Samoin AWE/AWZ-insinöörien yhteistyönä vuodesta 1960 metallien saatavuusongelmista huolimatta, poliittista päätöstä hakematta Wankel- tai matkustamon lattian alle (Unterflur) keskimoottoriasennuksena kompaktilla 3-sylinterisellä 2-tahtisella moottorilla hahmoteltu, Lancia_Fulvia -sedanin kaltaisesti muotoiltu keskiluokkainen 4-ovinen koemalli P 100 ( mallin tunnukseksi piti tulla Wartburg 314 ) tuolloin muodikkaalla saippuarasia-korilla jäi AWE-toteutuksena yhteen prototyyppiin, sillä sen kehittely pysäytettiin 16.6.1962. Koreilla erikoismalleilla oli tavoiteltu myyntejä ulkomaille, eli tärkeitä valuuttatuloja, mutta vähäisen myynnin vuoksi tulos ei kattanut kehittelykustannuksia. Erikoiskorien sekä prototyyppien valmistus oli eriytetty koritehtaisiin Dresden (KWD, ex. Gläser), Halle (KWH, ex. Ludwig Kathe & Sohn) sekä Meerane (KWM, ex. Gustav Hornig & Co., KW -lyhenteen tarkoittaessa Karosserie-Werk ). Usealla mainituista vaununrakentajista oli pitkä historia: Ludwig Kathe & Sohn oli aloittanut vuonna 1833. Carl Heinrich Gläser jatkoi kuolleen vaununrakentaja-mestari C.F. Kästnerin yritystä vuonna 1864 noustakseen vuonna 1871 hovitoimittajaksi, ja viimein 1874 kuninkaallis-saksilaiseksi hovitoimittajaksi. Gustav Hornig perusti yrityksensä Meeranessa vuonna 1869.
Vuonna 1962 Wartburgin moottorin iskutilavuus kasvoi 997 cm³ l. 1,0-litraiseksi. Sitä oli tarjolla 311/1000-mallissa, useissa 311-erikoismalleissa kuten Schnelltransporter- tai Volkspolizei-autoissa, lupaavaksi katsotussa 312-300 Hardtop Coupé:ssa. Uutta moottoria asennettiin lähes 109 000 kappaleena yksistään 311-malleihin. 353-sarjaa enteilevää välimallia 312 kierrejousi-alustalla valmistettiin vuosina 1965-1967. Tulossa ollutta suurempaa mallimuutosta ennakoi uuden 1000-moottorin ohella siirtyminen 15 tuuman pyöräkoosta 13-tuumaisiin pyöriin. Vuodeksi 1967 autoa modernisoitiin Neue Sachlichkeit- eli uuden asiallisuuden tyyliin. Korin muotoilu pohjautui jo 311-mallin suunnitelleen Hans Fleischerin ehdotukseen (monissa lähteissä mainitun Karl Clauss Dietelin ehdotukset oli hylätty) ja uudistettu malli nimettiin Wartburg 353:ksi. Mallia 353 sai sedan- tai farmarikorilla (Tourist) varustettuna, keltaisena tai punaisena. Kübelwagen-version 353/400 ensi prototyyppi muovikorilla valmistui vuonna 1970, ja seuraavana vuonna viisi lisäkappaletta Jagdwagen l. metsästysauto -versiota. Koeajoissa havaittiin sen pystyvän muovikorin ansiosta kellumaan: seikka, minkä arveltiin kiinnostavan vientimarkkinoita. Yksi vuoden 1971 Jagdwagen -prototyypeistä meni Stasi -johtaja Erich_Mielken käyttöön. Vuonna 1977 valmistuisi vielä kaksi Jagdwagenia Renault/Dacia -nelitahtimoottoreilla, jotka oli alun perin ajateltu Wartburg 1300-prototyyppien voimanlähteeksi korvaamaan kaksitahtisen vakiomoottorin. Vuonna 1975 Wartburg uudistui, ja malli nimettiin 353W:ksi (W=Weiterentwicklung, edelleen kehitetty). Se sai vaihtovirtalaturin, levyjarrut eteen, 2-piiriset jarrut ja H4-valot. Vielä 1980-luvun puolivälissä auton ulkonäkö muuttui, kun etusäleikön mallia muutettiin ja etuistuimille tulivat kiinteät niskatuet.
Neuvostoliiton hallinto ohjasi Itä-Euroopan satelliittimaita ja myös niitten autoteollisuutta. Itä-Saksan autotehtaalla oli suunnitelmat valmistaa Wartburgia nelitahtisella moottorilla varustettuna, mutta Kreml halusi itäsaksalaisten valmistavan vain kaksitahtisia autoja . Mahdollisena syynä oli estää Wartburgin nousu neuvostoliittolaisen Ladan vakavaksi kilpailijaksi. Ajoneuvoteollisuus ei liioin ollut DDR-kaudella painopistealue, ja siksi varoja jaettiin vain rajallisessa määrin alan investointeihin sekä kehitystoimintaan. Lisäksi ajoneuvoista oli SEV-alueella ylikysyntää: uudistusten tai mallien päivityksen tarve oli vähäistä, eikä ajoneuvojen vienti ollut valuuttatulojen lähteenä niin merkittävä kuin DDR:n muilla raskaan teollisuuden aloilla. Edes konstruktion tai valmistusmateriaalin heikkoudet eivät vaikuttaneet menekkiin. Tilatun moottoriajoneuvon toimitus saattoi kestää vuosia: esimerkiksi Wartburg 353 Tourist -farmariauton toimitusaika oli 1980-luvun alussa/lopussa 14/13 vuotta. Asukkaat, joilla oli sukulaisia Länsi-Saksassa saattoivat kuitenkin päästä jonon ohi vuonna 1956 perustetun Geschenkdienst- und Kleinexporte GmbH-yhtiön eli Genex:in kautta: sukulaisten D-markoissa maksamien DDR- tai Länsi-autojen ja monien muidenkin ylellisten tuotteiden, jopa valmistalojen toimitus ohitti jonot, ja kasvatti DDR-valuuttavarantoja.
Vuodesta 1961 alkaneet kokeet Wankel-moottorityypillä eivät viimein kypsyneet sarjatuotannon tasolle, ja kokeilu päättyi vuonna 1969 NSU-lisenssin irtisanomiseen: moottoripyörien ohella (Wankel-moottorilla varustettu MZ BK350-moottoripyörä ehti lajinsa ensimmäisenä maailmassa ajokokeisiin) oli syntynyt viisi ajokuntoista koeautoa: neljä Trabant-pohjalta ja yksi Wartburg 353. Barkas oli valmistanut jopa kaksiroottorisen version 2 x 549 cm³ kammiotilavuudella käytettäväksi 353-mallistossa. Vuodesta 1968 lähtien AWE oli itsenäisesti kehitellyt 1 600 cm³ nelitahtimoottorin valmiiksi sarjatuotannon aloittamiseen, mutta päättävät piirit pysäyttivät työn 1980-luvun alussa. 1980-luvun lopun käännös nelitahtimoottoreiden suuntaan oli Pysähtyneisyyden_aikana valitettavasti myöhästynyt vuosia ellei vuosikymmeniä. AWE-automalliston kehittely oli ollut ajanmukaista: vuonna 1969 esitelty 355-prototyyppi suurella takaluukulla toisena maailmassa Renault_16 -mallin jälkeen oli ajan hermolla, mutta vuonna 1974 valtiolliset päättäjät torjuivat sen ottamisen tuotantoon. Trabant-kehitysmallit P602V luiskaperällä sekä kompakti P603 jäivät toteuttamatta. Uuden P603-mallin sarjatuotannon investoinneiksi oli arvioitu 7,7 miljardia DDR-markkaa: SED:n politbyroon talousasioista vastaava jäsen Günter Mittag määräsi marraskuussa 1968 Zwickaun tehtaan lopettamaan kehitystyön, ja tuhoamaan prototyypit. Myös AZNP:n kanssa kehitelty, osapuolten jakamaa, 360 000 kappaleen vuosituotantoa tavoitellut P360-hanke päättyi jo vuonna 1973, samoin kuin pääministerit Willi_Stoph ja Gustav Husak pysäyttivät siitä edelleen kehitellyn P610-suunnitelman marraskuussa 1979, sillä P610:n valmistamiseksi olisi ollut tarpeen mm. rakentaa uusi vaihteistotehdas Itä-Eisenachiin 1,5 miljardin DDR-markan hinnalla.
.
Kaksitahtisena Wartburg pysyi 1980-luvun lopulle asti, jolloin alettiin valmistaa Wartburg 1.3 -mallia, joka varustettiin Volkswagenin suunnittelemalla 1,3 l nelitahtimoottorilla. Dieselmoottori oli tarjolla vain Ludwigsfelde- ja Zittau-tehtaiden hyötyajoneuvoissa. Epätoivoiset yritykset uudistaa malleja 1980- ja 1990-luvun vaihteessa - vaikkapa vuonna 1990 kahtena kappaleena valmistettu prototyyppi Wartburg Typ 1.3 New Line Opel-virittäjä Irmscherin päivittämällä korilla - eivät pelastaneet Itä-Saksan autoteollisuutta Wenden l. käänteen jälkeen, sillä tarjolle tuli uusia tai edullisia joskin usein kehnokuntoisia käytettyjä autoja Länsi-Saksasta, samalla kun kauppa SEV-maiden välillä tyrehtyi. Yritysten ja siten työpaikkojen jopa tahalliseksi koettu tuhoaminen (Plattmachen l. lyttyyn lyöminen) johti työttömyyteen. AWE-tehtaan viimeisten 4-tahtisten Wartburg-autojen valmistustoiminta lakkasi varoittamatta 30.4.1991, ja vaille työtä jääneen noin 7 000-päisen väen kohtalot olivat koskettavia. Kokonaistuotannoksi 1949-1990 (mallit EMW 321/327/340; IFA F9; Wartburg) tuli 1 740 669 kappaletta (s.14).  Päivämäärällä 11.3.1990 Opel ja AWE perustivat Leipzigin kevätmessuilla siirtymäaikaa hallitsevan yhteisyrityksen OPEL-AWE-Planungs-GmbH, ja jo 8.10.1990 käynnistyi Opel_Vectran valmistus Eisenach-tehtaan West- l. länsiosassa. Uuden Opel-tehtaan peruskivi laskettiin juhlamenoin 7.2.1991, ja sen tuotantotoiminta käynnistyi 23.9.1992 Opel Astra-mallilla. Eisenachin vanha BMW-tehdas suljettiin 10. huhtikuuta 1991 ja purettiin osittain, mutta rauniosta muokataan nyt lähes 24 miljoonan Euron avustusrahoilla tehdasmiljöön säilyttävä monitoimitila/areena nimeltä Multifunktionshalle O1 . Kahdesta Ost-tehtaan jäljelle jääneestä rakennuksesta Hörsel-joen rannassa sijaitsee tehtaan historiaa vaaliva Automobile Welt -automuseo (AW), mikä esittelee Wartburg-autoja ensi malleista 1898 ja 1899 aina myöhempien aikojen 355- ja 610-prototyyppeihin asti. Prototyyppejä esitellään myös Verkehrsmuseum Dresden -liikennemuseossa (VD). Vuoden 1992 jälkeen Eisenachissa sijaitsevassa uudessa tehtaassa on koottu muun muassa Opel Corsa -henkilöautoja: kolmen miljoonan valmistetun Opel-auton merkkipaalu saavutettiin 23.4.2014, ja vuoden 2017 Groupe_PSA-kaupan jälkeen vuodesta 2019 lähtien Eisenachissa on valmistettu mm. Opel Grandland-mallia.