stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Pedro Passos Coelho
Elämä > Poliittinen ura

Oppositiossa ollut Sosiaalidemokraattinen puolue voitti Passos Coelhon johdolla kesäkuussa 2011 pidetyt ennenaikaiset parlamenttivaalit, joihin ajauduttiin opposition kaadettua sosialistihallituksen säästöohjelman, minkä jälkeen Portugali joutui pyytämään EU:lta takuita lainojensa hoitamiseksi. Vaalien jälkeen Passos Coelho nimitettiin pääministeriksi. Virkaanastujaispuheessaan hän kertoi pitävänsä tärkeänä Portugalin julkisen talouden saattamista kiireellisesti kestävälle pohjalle.
Passos Coelhon hallitus toteutti budjettivajeen pienentämiseksi suuria säästötoimia, jotka joidenkin arvioiden mukaan pelastivat Portugalin talouden romahdukselta Euroopan velkakriisin aikana. Säästötoimet herättivät kuitenkin myös suurta vastustusta. Vuoden 2015 lopulla Portugalin talous alkoi jälleen hitaasti kasvaa, mutta toisaalta kriisin jäljiltä työttömyysaste oli korkealla ja elintaso alentunut. Lokakuussa 2015 pidetyissä parlamenttivaaleissa Passos Coelhon johtama keskusta-oikeistolainen koalitio saavutti suurimman puolueen aseman, mutta vaalien jälkeen António Costan johtamat sosialistit muodostivat vähemmistöhallituksen muiden vasemmistopuolueiden tuella.
Lokakuussa 2017 järjestettyjen paikallisvaalien jälkeen Passos Coelho erosi Sosiaalidemokraattisen puolueen johtajan paikalta. Paikallisvaalien tulos oli puolueen historian huonoin ja Passos Coelhon mukaan sosiaalidemokraattien tulisi löytää "uusi polku tulevaisuuteen".
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pedro Passos Coelho Wikimedia Commonsissa
| n k Portugalin pääministerit |
| --- | --- | --- |
| Ensimmäinen tasavalta |  Braga  Pinheiro Chagas  Vasconcelos  Leite  Costa  Machado  Azevedo Coutinho  Pimenta de Castro  sotilasjuntta  Pinheiro Chagas  J. Castro  Costa  Almeida  Costa  Pais  Canto e Castro  Tamagnini Barbosa  Relvas  Leite Pereira  Sá Cardoso  Fernandes Costa  Sá Cardoso  Leite Pereira  Baptista  Ramos Preto  Silva  Granjo  A. Castro  Pinto  Machado  Barros Queirós  Granjo  Coelho  Maia Pinto  Cunha Leal  Silva  Ginestal Machado  A. Castro  Rodrigues Gaspar  Domingues dos Santos  Guimarães  Silva  Leite Pereira  Silva  |  |
| Toinen tasavalta |  Mendes Cabeçadas  Gomes da Costa  Carmona  Freitas  Ivens Ferraz  Oliveira  Oliveira Salazar  Caetano  |  |
| Kolmas tasavalta |  kansallisen pelastuksen juntta  Palma Carlos  Gonçalves  Pinheiro de Azevedo  Almeida e Costa  Soares  Nobre da Costa  Mota Pinto  Pintasilgo  Sá Carneiro  Freitas do Amaral  Pinto Balsemão  Soares  Cavaco Silva  Guterres  Durão Barroso  Santana Lopes  Sócrates  Passos Coelho  Costa  |  |
| Auktoriteettitunnisteet  |
| --- | --- |
Kansainväliset:  FAST  ISNI  VIAF  WorldCat 
Kansalliset:  Saksa  Yhdysvallat  Portugali
Campo de’ Fiori (elokuva)

| Campo de’ Fiori |
| --- | --- |

Ohjaaja:  Mario Bonnard
Käsikirjoittaja:   Aldo Fabrizi  Federico Fellini  Tullio Pinelli  Mario Bonnard 
Perustuu:  Marino Girolamin aiheeseen
Tuottaja:  Giuseppe Amato
Säveltäjä:  Giulio Bonnard
Kuvaaja:  Giuseppe La Torre
Leikkaaja:  Gino Talamo
Tuotantosuunnittelija:  Giovanni Sarazani
Lavastaja:  Giovanni Sarazani
Pääosat:   Aldo Fabrizi  Caterina Boratto  Peppino De Filippo  Anna Magnani 
Valmistustiedot
Valmistusmaa:  Italia
Tuotantoyhtiö:  Cines
Levittäjä:  Ente Nazionale Industrie Cinematografiche
Ensi-ilta:  24. kesäkuuta 1943
Kesto:  95 min.
Alkuperäiskieli:  italia
Aiheesta muualla
IMDb 
AllMovie
Infobox OKNimi-testi OK: 
Parturi Aurelio (Peppino De Filippo) ja torimyyjä Elide (Anna Magnani) Campo de’ Fiorin torilla.
Kalakauppias Peppino Corradini (Aldo Fabrizi) tavoittelee hienostunutta Elsaa (Caterina Boratto).
Campo de’ Fiori on vuonna 1943 valmistunut italialainen elokuva. Mario Bonnardin ohjaaman romanttisen komedian pääosia esittävät Aldo Fabrizi, Caterina Boratto, Peppino De Filippo ja Anna Magnani. Telefoni bianchi -lajityypin ja neorealismin siirtymävaihetta edustava elokuva sai realistisesta tyylistään huolimatta kriitikoilta murskavastaanoton.
Juoni

Roomalaisen Campo de’ Fiorin torin kalakauppias Peppino Corradini ihastuu hienostuneeseen Elsaan, joka sittemmin paljastuu peliluolan emännäksi. Peppino tapaa poliisin pidättämän Elsan vankilassa ja hakee tämän pojan Carletton luokseen maaseudulta. Elsan vapautuessa vankilasta Pappino on järjestänyt heille asunnon ja suunnittelee avioliittoa. Silloin kuvaan astuu Elsan entinen mies, joka haluaa perheensä takaisin. Peppino palaa omaan ympäristöönsä, jossa torimyyjä Elide on odottanut häntä.
Näyttelijät

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  Aldo Fabrizi  | … |  Peppino Corradini   |
|  Caterina Boratto  | … |  Elsa   |
|  Peppino De Filippo  | … |  Aurelio   |
|  Anna Magnani  | … |  Elide   |
|  Olga Solbelli  | … |  Olga   |
|  Cristiano Cristiani  | … |  Carletto   |
|  Rina Franchetti  | … |  Rosa   |
|  Guido Morisi  | … |  Giorgio   |
|  Ciro Berardi  | … |  herra Eugenio   |
|  Pina Piovani  | … |  kansannainen päätorilla   |
|  Checco Rissone  | … |  Giovanni   |
|  Gorella Gori  | … |  lapsenhoitaja   |
|  Guglielmo Barnabò  | … |  lihava mies junassa   |
|  Giulio Calì  | … |  anjoviksia kysyvä mies   |
|  Olga Vittoria Gentilli  | … |  baccaranpelaaja   |
|  Enrico Luzi  | … |  baccaranpelaaja   |
|  Alfredo Martinelli  | … |  baccaranpelaaja   |
|  Luana Lori  | … |  venetolainen kotiapulainen torilla   |
|  Gioconda Stary  | … |  uuden asunnon kotiapulainen   |
|  Olga Capri  | … |  rouva Peppa, ovivahti   |
|  Lia Campomori  | … |  vankilan nunna   |
|  Saro Urzì  | … |     |
Tuotanto, teemat ja vastaanotto

Mario Bonnardin ohjaama mustavalkoinen Campo de’ Fiori on tuotettu Cines-yhtiölle Rooman Cinecittàssa. Se on tehty samalla miehityksellä kuin Bonnardin Avanti c’è posto (”Edessä on paikka”, 1942), joka yllättäen osoittautui suureksi yleisömenestykseksi. Elokuvan tuotantonimenä oli edelliseen filmiin viittaava C’è prima la signora (”Ensin on nainen”).
Campo de’ Fiori oli ensimmäinen Federico Fellinin käsikirjoittama elokuva, jossa hän sai nimensä alkuteksteihin. Se oli myös yksi Anna Magnanin ensimmäisistä merkittävistä elokuvarooleista. Pääosaa esittävä Aldo Fabrizi sai elokuvasta tuon ajan mittapuun mukaan poikkeuksellisen suuren 1,3 miljoonan liiran korvauksen. Hänen ensimmäinen elokuvansa Avanti c’è posto oli tuottanut valtaisat 12 miljoonaa liiraa sen tuotantokustannusten ollessa vain 975 000. Fabrizi ja Magnani esiintyivät sittemmin yhdessä Roberto Rossellinin elokuvassa Rooma – avoin kaupunki, kun taas Fabrizista ja parturi Aureliota esittävästä Peppino De Filipposta tuli yksi Italian suosituimmista koomikkopareista.
Bonnardin ohjaustyöt edustavat muun muassa Alessandro Blasettin elokuvan Quattro passi fra le nuvole (1942) ja Luchino Viscontin Riivajien (1943) tavoin siirtymävaihetta kohti toisen maailmansodan jälkeistä neorealismia. Campo de’ Fiorin miljöö on enimmäkseen realistinen ja sen päähenkilöt ovat Caterina Boratton esittämää Greta Garbo -hahmoa lukuun ottamatta tavallisia kansanihmisiä. Elokuvassa puhutaan tuolloin vielä osittain pannassa olleita murteita ja se sisältää useita viittauksia meneillään olleeseen sotatilaan. Sinällään tavanomaisen romanttisen komedian hyväntahtoinen huumori kohdistuu päähenkilön yläluokkaisiin pyrkimyksiin sekä Peppino De Filippon esittämän naissankarin maailmankuvaan. Anna Magnanin voimakas ja maanläheinen työväenluokan nainen Elide on puhdasta neorealismia, kun taas Boratton Elsa ja hänen maailmansa ovat kuin muistuma ”valkoisista puhelimista”, jotka Campo de’ Fiorissa ovat muuttuneet jo harmaiksi.
Varovaisesta realismistaan huolimatta Campo de’ Fiori sai murskavastaanoton aikansa vasemmistolaisesti suuntautuneilta kriitikoilta. Film-lehden Francesco Callarin mukaan sen ”karkea huumori” oli selkeä osoitus yleisön huonosta mausta. Cineman Giuseppe De Santis piti ”tilanteiltaan ja dialogiltaan teennäistä” elokuvaa ”loukkauksena tervettä järkeä kohtaan”. Arvostelun kärki kohdistui suuren palkkion saaneseen Fabriziin, joka De Santisin mielestä ”ei edes ansaitse tulla kutsutuksi näyttelijäksi”. Magnanin ja De Filippon näyttelijäsuorituksiin sen sijaan suhtauduttiin huomattavasti myönteisemmin. Elokuvahistorioitsija Gian Piero Brunettan mukaan Campo de’ Fiorin kritiikki muistutti epäpoliittisen ja epä-älyllisenä pidetyn Federico Fellinin ensimmäisten ohjaustöiden saamaa vastaanottoa.
Aiheesta muualla

Campo de’ Fiori Internet Movie Databasessa (englanniksi)
Velkavankeus

Valokuva Maltan pääkaupungissa Valletassa olevasta entisestä 1700-luvun velkavankilasta, joka on nykyisin toimistotiloina.
Velkavankeus on maksuvelvollisuuden laiminlyöneelle henkilölle tuomioistuimen tai täytäntöönpanoviranomaisen päätöksen nojalla määrätty vankeus, jonka tarkoituksena on pakottaa vanki nopeammin täyttämään maksusitoumuksensa tai tehdä tyhjäksi hänen pakenemisensa. Suomessa velkavankeus oli mahdollinen ulosmittauksen pakkokeinona vuosina 1734–1897 voimassa olleen lain mukaan. Velkavankeuden kumoava laki oli valmis 1895, mutta se tuli voimaan 1897.
Nykypäivänä velkavankeus-termiä käytetään pääasiassa kielikuvana viitaten tilanteeseen, jossa velkojen kulut nousevat niin suuriksi, ettei tuloista jää niiden maksamisen jälkeen ylimääräistä jäljelle.
Codnorin linna

| Codnorin linna> Codnor Castle |
| --- | --- |
 Rauniot
Sijainti:  Derbyshire, Codnor
Koordinaatit:  53°2′43.5″N, 1°21′17.1″W
Rakennustyyppi:  Kivilinna
Valmistumisvuosi:  1200-luku
Rakennuttaja:  William Peverel
Omistaja:  Codnor Castle -säätiö
 
Lisää rakennusartikkeleitaArkkitehtuurin teemasivulla
Infobox OKNimi-testi OK: 
Linnan sijainti
Codnorin linna on keskiaikaisen linnan raunio Englannin Derbyshiressä. Linnan historia alkaa 1000-luvulta. Se oli 300 vuoden ajan vaikutusvaltaisen Greyn suvun hallussa. Sen sijaintipaikka Erewashin laakson yläpuolella mahdollisti laajojen alueiden hallitsemisen sieltä käsin. Kuitenkaan itse Codnorin kylästä linnaa ei näe, vaikka sinne on matkaa alle kaksi kilometriä.
Linnan osat

Codnorissa on luultavasti ollut normanniaikana paaluvarustus ja vallihauta, joka on muunnettu kivilinnaksi 1200-luvulla. Suurin osa rakennuksista on nyt raunioina, jäljellä on kolmekerroksinen linnansaleja sisältänyt osa, jäänteitä majoitustiloista, kaksikerroksiset porttitornit ja pyöreitä nurkkatorneja. Linnassa on ollut yläpiha ja alapiha, alapihalle on rakennettu 1600-luvulla maatalo käyttäen osaksi materiaalia jo raunioituneesta linnasta.
Omistajat

Normanniaikaisen paaluvarustuksen rakennutti William Peverel, joka itse asui Peverilin linnassa Castletonissa. Hänen alaisensa, Warner-niminen mies hallitsi sitä ainakin vuonna 1086. Avioliiton kautta linna siirtyi paroni Henry De Greylle, joka aloitti suuremman ja vahvemman kivilinnan rakennustyöt 1200-luvun alussa. Henry de Grey oli seurannut Rikhard I Leijonamieltä ristiretkille. Hän oli maan vaikutusvaltaisimpia ja varakkaimpia paroneita, jolla oli maaomaisuutta Derbyshiren lisäksi Essexin Thurrockissa. Hänen aikanaan linnassa oli vallihauta, laskusilta, vankka kivimuuri ja sen takana kivinen linnansali.
Henryn kuoltua Codnorin peri Richard de Grey, joka oli Juhana Maattoman suosiossa. Hänen jälkeensä linna kulki Greyn suvussa lähes kolmensadan vuoden ajan. 1300-luvulla Richard de Grey muutti linnan julkisivua ja rakennutti portin viereen pyöreät vartiotornit. 1400-luvulla linnaa laajennettiin lähes kaksinkertaiseksi rakentamalla eteläinen linnanpiha. Senaikaiset rakenteet ovat tuhoutuneet lähes täysin.
Viimeinen Codnorissa asunut suvun jäsen oli Henry de Grey, joka kuoli pääsiäisenä 1496 ilman miespuolista perijää. Kuninkaan suostumuksella linnan sai ostaa kapteeni John Zouch, joka oli kaukaista sukua de Greylle. Zouch kasvatti Codnorin tiluksia kattamaan alueen, jota nykyisin kutsutaan Codnor Parkiksi. Zouchin suku asui linnassa 1496-1634.
Vuonna 1634 Sir George Zouch teki vararikon ja muutti Amerikkaan. Linna tiluksineen myytiin Yorkin arkkipiispalle. Jo Zouchin suku oli ilmeisesti myynyt linnasta rakennustarvikkeita, mutta arkkipiispan aikana purkaminen oli vauhdikasta, ja linnan rakennusmateriaaleista tehtiin kuusi maalaistaloa. Zouchit aloittivat myös raudan kaivamisen linnan alueelta.
Vuonna 1692 se myytiin Sir Streynsham Masterille. Sen jälkeen linna oli asumattomana, mutta edelleen Masterin suvun omistuksessa 1800-luvulle asti. Charles Legh Hoskins Master myi linnakiinteistön kaivosyhtiölle 1868. Kaivosyhtiöllä oli rautaruukki Codnor Parkissa. Vuonna 1965 ehdotettiin raunioiden purkamista, minkä maakuntaneuvosto hyväksyi mutta alueneuvosto esti. Vuonna 1968 tontti myytiin yksityishenkilölle ja vuonna 1978 hiilikaivosyhtiölle, jonka seuraaja omistaa sen edelleen.
Kaivaukset ja kunnostustyöt

Linnankukkulalta on kaivettu rautamalmia, joten sen rakenteet ovat pahasti vaurioituneet. Siitä on myös varsin huolettomasti otettu kiviä rakennusmateriaaliksi.
Vuonna 1998 English Heritage luokitteli linnan  uhanalaiseksi historialliseksi monumentiksi, joten sen omistava hiilikaivosyhtiö UK Coal joutui tekemään rakennustöitä, jotka pysäyttivät sen tuhoutumisen. Työt saatiin päätökseen 2008. Linna ei ole nykyisin avoinna yleisölle. Codnorin linnan perinnesäätiön tavoitteena on kunnostaa linna sellaiseen kuntoon, että vierailijat pääsisivät jälleen kulkemaan sen muureilla. Säätiö on perustettu vuonna 2006.
Vuonna 2007 linnan vallihaudasta löytyi harvinainen Henrik viidennen aikainen kultakolikko, joka on ajoitettu suunnilleen vuoteen 1420. Löytö on nykyisin nähtävänä Derbyn kaupunginmuseossa.
Aiheesta muualla

Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Codnorin linna Wikimedia Commonsissa
Y.M.C.A.

| ”Y> M.C.A.” Village People |
| --- | --- | --- |

Italian painoksen kansikuva
Singlen tiedot
 Albumilta: Cruisin’
 B-puoli: ”The Women”
 Äänitetty : Sigma Sound Studios New York City, 1978
 Julkaistu: 13. marraskuuta 1978
 Formaatti: 7″ 12″
 Tekijä(t): Henri Belolo, Jacques Morali, Victor Willis
 Tuottaja(t): Jacques Morali
 Tyylilaji: disko
 Kesto: 03.46
 Levy-yhtiö: Casablanca
Village Peoplen muut singlet
| ”Macho Man” 1978 | ”Y.M.C.A.” 1978 | ”Go West” 1979 |
Y.M.C.A. on yhdysvaltalaisen Village People -yhtyeen kappale vuodelta 1978. Kappale on singlejulkaisu albumilta Cruisin’.
Vuonna 2019 singlejulkaisu valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Taustaa

Kappaleen nimenä oleva lyhenne Y.M.C.A. viittaa kansainväliseen Young Men’s Christian Association -järjestöön (suomeksi NMKY), josta kappaleessa kerrotaan. Kappaleen levyttäneen Village People -yhtyeen imagoon kuuluu homoseksuaaleihin stereotypioihin perustuvat hahmot. Tämän johdosta kappaleen sanoitusten on ajateltu kertovan Y.M.C.A.-järjestön maineesta homoseksuaalien kohtaamispaikkana. Kuitenkin kappaleen kirjoittanut Victor Willis, joka on heteroseksuaali, on sanonut, ettei se ollut hänen tarkoituksensa. Hänen mielestään kappaleen sanat kertovat mustien kaupunkilaisnuorten ilosta järjestön tarjoamien koripallo- ja uintiharrastusten parissa.
Vastaanotto

Kongressin kirjaston National Recording Registry arkistoi kappaleen vuonna 2019.
Kappaletta alettiin käyttämään koronasulkujen vastaisissa mielenosoituksissa huhtikuussa 2020. Jotkut mielenosoittajat vaihtoivat kappaleen sanoja muuntaen nimen Y.M.C.A. muotoon MAGA. Donald Trump omaksui kappaleen omiin tilaisuuksiinsa pian tämän jälkeen. Kappaleen sanoittanut Victor Willis sanoi kesäkuussa 2020, ettei hän halua Trumpin käyttävän kappaletta. Willis muutti kuitenkin mieltään myöhemmin mainiten, että kappaleen tuotot olivat nousseet Trumpin alettua käyttää sitä. Kappale soi esimerkiksi Trumpin virkaanastujaisissa 2025.
Toivo Rainio

Toivo Ilmari Rainio, sukunimi vuoteen 1906 Lundén (15. toukokuuta 1897 Maaria – 24. huhtikuuta 1942 Tampere) oli suomalainen työväenlehtien päätoimittaja ja apulaiskaupunginjohtaja.
Elämä

Rainion vanhemmat olivat kirvesmies Reinhold Lundén ja Augusta Serafia Lundén. Hän kävi latojan opin ja suoritti kolme luokkaa seminaaria 1918. Rainio oli porilaisessa Uusi Aika -lehdessä toimitussihteerinä 1919–1923 ja päätoimittajana 1923–1925. Hän oli sitten Turussa ilmestyneen Sosialistin päätoimittajana 1925–1928 ja Tampereella Kansan Lehdessä toimittajana 1928–1932 ja päätoimittajana vuodesta 1932 alkaen. Viimeksi Rainio toimi vuodesta 1937 Tampereen kaupungin sosiaalisena apulaiskaupunginjohtajana.
Rainio oli myös Porin kaupunginvaltuutettu 1920–1925 ja Tampereen kaupunginvaltuutettu vuodesta 1930. Hän oli Suomen sanomalehtimiesliiton hallituksen jäsen 1925–1928.
Perhe

Rainio oli naimisissa vuodesta 1919 Jenny Regina Åmarkin kanssa. Teollisuusneuvos Pekka Rainio oli heidän poikansa. Rainion sisaruksia olivat toimittaja Juho Rainio ja kansanedustaja Aino Forsten.
Teoksia

Muistojulkaisu 1918 kumoustaisteluun sortuneista Porin ja lähiseudun työläisistä. Työväen järjestöjen erityinen komitea, 1920
Järkiintymisresepti : kiertopuhe, kuunneltavaksi kirjoittanut Jäärä. Pohjois-Hämeen sos.-dem. piiritoimikunta, Tampere 1931
Työväen keskinäinen vakuutusyhtiö Turva : selostusta toiminnasta ajalta 1910–1935 ; kirj. Toivo Rainio ja V. Kajava. Työväen keskinäinen vakuutusyhtiö Turva, Tampere 1935
Tampereen työväenyhdistys 50 vuotias : 1886–1936 ; kirj. Toivo Rainio ja Toivo Manser. Tampereen työväenyhdistys, Tampere 1936
Viikinsaaren vaiheita. Tammerkoski 1/1938
Aiheesta muualla

Maria Järvinen: Optimistit rakentavat maailmaa - Olavi Kajala Lahden kaupunginjohtajana 1942–1967. (Arkistoitu – Internet Archive) Historian pro gradu-tutkielma, Tampereen yliopisto 2012. Rainiosta s. 28, 30.
Milan

Milan voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Milan, italialaisen Milanon kaupungin nimi esimerkiksi englannin kielessä
Milan, kylä Ohion osavaltiossa Yhdysvalloissa
MILAN, panssarintorjuntaohjusjärjestelmä
Mercury Milan, automalli
AC Milan, milanolainen jalkapalloseura
Milan, intialainen elokuva vuodelta 1967
Inter Milan, milanolainen jalkapalloseura
Ihmisiä

Milan, etunimi useissa slaavilaisissa kielissä
Milan Obrenović II (1819–1839), Serbian ruhtinas
Milan I (1854–1901), Serbian kuningas
Annica Milán, suomalainen laulaja ja musikaaliesiintyjä
Irina Milan (s. 1947), suomalainen näyttelijä, laulaja ja sanoittaja
Jonathan Milan (s. 2000), italialainen rata- ja maantiepyöräilijä, olympiavoittaja ja maailmanmestari
Luis de Milán (1500–1561), espanjalainen säveltäjä
Nelli Milan (oik. Nelli Tapaninen, s. 1989), suomalainen laulaja ja lauluntekijä
| --- | --- |
: Tämä on täsmennyssivu, joka luettelee monimerkityksisen käsitteen eri merkitykset tai useita eri henkilöitä. Artikkelisivuja, joiden nimessä tai tekstissä lukee ”Milan”, voi hakea sivunnimihaulla, laajalla sivunnimihaulla tai tekstihaulla.
Hillo

Mustikkahillon valmistusta
Hillo on marjoista tai hedelmistä sekä sokerista ja vedestä keittämällä tai soseuttamalla valmistettua makeaa sosetta tai hyytelöä, jota käytetään mausteen tavoin tai esimerkiksi leivänpäällysteenä. Hillon koostumuksen ja säilyvyyden parantamiseksi voidaan käyttää myös pektiiniä ja gelatiinia sekä hapettumisenestoaineita. Hilloa voidaan käyttää ruoan täytteenä tai lisukkeena – usein hilloa syödään pannukakun tai ohukaisten kera. Sitä käytetään myös munkkien täytteenä.
Hilloaminen on oiva keino lisätä elintarvikkeiden säilyvyyttä. Kun hilloa valmistettaessa saavutetaan 104 °C:n lämpötila, marjojen tai hedelmien hapot ja pektiini reagoivat sokerin kanssa, ja tämän jälkeen hillo jähmettyy jäähtyessään. Eräät marjat ja hedelmät kuten herukat, karviaiset, omenat ja sitrushedelmät sisältävät runsaasti pektiiniä ja hilloutuvat täten helposti. Muita hilloja kuten mansikkahilloa valmistettaessa on syytä lisätä pektiiniä tai muita aineita, jotta hillosta tulisi riittävän kiinteää. Nykyaikaista hillonvalmistusta helpottaa hillosokeri, jossa on sokerin lisäksi muita hilloamiseen tarvittavia aineita. Esimerkiksi mansikkahilloa valmistettaessa marjat ja sokeri on hyvä laittaa kattilaan kerroksittain. Sen sijaan väkeviä aineita sisältäviä raaka-aineita, kuten herukoita tai raparperia käytettäessä hilloon keitetään ensin sokeriliemi ja hillottava aines lisätään myöhemmin. Hilloja voidaan valmistaa myös useiden marja- ja hedelmälajien yhdistelminä. Hilloa voidaan tehdä paitsi keittämällä, myös pakastamalla. Tällöin hilloamiseen käytetään erityistä pakastehilloamisainetta. Tällöin sokeria tarvitaan vähemmän kuin hilloa keitettäessä. Pakastamalla hilloa valmistettaessa vitamiinit säilyvät hyvin, mutta tällä tavoin valmistettu hillo ei säily jääkaapissa pitkää aikaa.
Hillon koostumukseen vaikuttaa myös se, mitä hedelmän tai marjan osia valmistukseen käytetään. Normaalisti hillo sisältää siemeniä ja ohuita kuorenpaloja, mutta jos marja- tai hedelmämassa suodatetaan läpikuultavaksi, sitä kutsutaan hyytelöksi. Mikäli mukana on paksumpia kuorenpaloja kuten appelsiininkuorta, tuotetta kutsutaan marmeladiksi.lähde?
Erilaisia hilloja

Mansikkahillo on mansikoista valmistettavaa hilloa. Hilloa voidaan käyttää muun muassa kakkujen täytteenä ja ohukaisten päällysteenä. Mansikkahilloa on Suomessa ja myös muissa Pohjoismaissa saatavilla teollisena valmisteena kuten myös esimerkiksi vadelma- tai puolukkahilloa, mutta hillo on ollut myös kotikeittiöissä eräs perinteisistä tavoista säilöä kesän mansikkasatoa talven varalle.
Omenahillo on omenoista valmistettavaa hilloa. Eräät hillot voivat sisältää myös omenanpaloja. Valkea kuulas, Antonovka ja Atlas ovat hyviä hillo-omenia. Omenahillon mausteeksi sopivat kaneli, vanilja, inkivääri tai sitruunan kuori. Appelsiinihillossa käytetään yleensä hedelmälihan ohella myös appelsiinin kuoren ulointa osaa suikaleina. Se sopii leivonnaisten miedon makuisiin täytteisiin. Raparperihillo sopii paitsi lettujen ja jogurtin päälle, myös kakkuihin ja muihin leivonnaisiin.
Puolukkahillo on sokeriin sekoitestusta puolukasta valmistettavaa hilloa. Eräät teolliset merkit sisältävät myös vettä. Puolukkahillo on erityisen suosittua skandinavialaisessa keittiössä. Säilöntäaineiden käyttö ei ole välttämätöntä, sillä puolukka sisältää bentsoehappoa, joka toimii säilöntäaineena. Puolukkahillo sopii lisäkkeeksi muun muassa kaalista valmistetuille ruoille. Mustikkahillo taas on mustikoista valmistettavaa hilloa, jonka mausteeksi sopivat kardemumma ja vanilja.
Vadelmahillo on vadelmista valmistettavaa hilloa. Se sisältää suhteellisen paljon siemeniä, mutta sitä voidaan käyttää muiden hillojen tapaan. Vadelmahilloa käytetään muun muassa runebergin torttuihin. Se sopii myös paahtoleivän ja voileipäkeksin päälle. Lakkahillo on Lapissa perinteinen myyntituote, jota on tapa käyttää juustoleivän päällä.
Aiheesta muualla

Wikimedia Commonsissa on kuvia tai muita tiedostoja aiheesta .
Hillot. Martat.fi
Mansikkahilloa
Puolukkahilloa leivän päällä.
Vadelmahilloa purkissa.